recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
הרב **אלכסנדר זושא מלכיאל** (תרפ"א, 1920 – ג' בשבט ה'תשנ"ד, 1995) היה איש חינוך, ממובילי הציונות הדתית, ובעל עיטור "יקיר החינוך הדתי" תשמ"ז. ניהל את בית ספר ממ"ד "מוריה" בתל אביב במשך 18 שנים וכן ניהל את הסמינר למורים מכללת תלפיות בתל אביב במשך שלוש שנים.

ביוגרפיה
--------

נולד בשנת 1920 בעיר פרנקפורט שבגרמניה לאלימלך ולאסתר ביגעל (שינו את השם למלכיאל כשעלו לארץ ישראל – אלימלך בחילוף אותיות זה מלכיאל), ילידי גליציה המערבית, שהיו קשורים זה כמה דורות לחסידות בובוב.

בשנת 1933 (תרצ"ג) עלה עם משפחתו לארץ ישראל. בתחילה התגוררה המשפחה בחיפה, שם למד בבית הספר של המזרחי "נצח ישראל". לאחר מכן עברה משפחתו לירושלים, ושם למד בבית המדרש למורים "מזרחי" של הרב ליפשיץ.
את תאריו האקדמיים השלים באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת בר-אילן, שם הגיש את עבודת הדוקטורט על הרב מצאנז ומשנתו.
נישא לחיה לבית גליצנשטיין ונולדו להם שלושה ילדים.

עבד כ-48 שנה בעבודה חינוכית מגוונת במוסדות חינוך של הציונות הדתית.
התחנות העיקריות במסכת חייו החינוכית:

* ניהול בית ספר "מוריה" בתל אביב במשך 18 שנים.
* ניהול הסמינר למורים "תלפיות" בתל אביב במשך שלוש שנים.
* שימש כחבר מערכת הד החינוך והיה חבר בוועד של מנהלי הסמינרים במשך מספר שנים
* השתתף בוועדות שונות של משרד החינוך לתוכניות הלימודים בספרות, תושב"ע לבנות והוראת השואה.
* לאחר פרישה לגמלאות, זכה לעיטור הכבוד מאת החינוך הדתי - יקיר החינוך הדתי, תשמ"ז.

נטל חלק בפעילות ספרותית עשירה במשך השנים ופרסם כתבים רבים.
מאמרים עיונים פורסמו בשישה קובצי "מעיינות" של המחלקה לתרבות וחינוך תורניים בגולה. עשרים וששה מאמרים בענייני חינוך פורסמו בביטאון "בשדה חמד" של ארגון המורים הדתיים.
תוכניות לימוד רבות פרי עטו פורסמו על ידי משרד החינוך והתרבות ושמשו בהצלחה רבה בבתי הספר של החינוך הממלכתי דתי.
בבחרותו, היה חבר פעיל בבני-עקיבא בסניף חיפה ובסניף ירושלים. היה חבר פעיל בהגנה ובמלחמת הקוממיות שימש כקצין הווי דתי ברבנות הצבאית. ערך שלושה קבצים ספרותיים לצה"ל לפורים, פסח ושבועות.

ניחן בכישרון מוזיקלי ובקול ערב, ועשרות לחנים ומנגינות חוברו על ידו במשך השנים.

נוסח התפילה שלו, אשר שילב את החום והלהט החסידי מחד ואת הדיוק הלשוני ועיון התפילה מאידך היו לשם דבר בכל תחנות חייו, החל ממניין הנוער בבית הספר "נצח ישראל" בחיפה וכלה בבית הכנסת "גלעד" בשיכון ד' בבני ברק, כשגולת הכותרת שלו היא – התפילות בימים הנוראים.

נפטר בג' בשבט תשנ"ד (1995), בגיל 75, ונטמן בבית הקברות סנהדריה בירושלים.

מספריו ומאמריו
--------------

* סדרת מקראות בת 5 כרכים לכיתות ב'-ו' בבית הספר, של בתי הספר הממלכתי דתי עם יהושע טברסקי ובהם כלולים שלושים שירים וסיפורים פרי עטו.
* עשרים וששה מאמרים בענייני חינוך שפורסמו בחוברת "בשדה חמד" של ארגון המורים הדתיים
* סדרת מאמרים על מועדי ישראל שפורסמו ב"הד החינוך" של הסתדרות המורים בשנים תשכ"ה-תשכ"ז
* ילקוט פורים לחייל

לחנים
-----

חיבר עשרות מנגינות למילים מתוך המקורות בהם:

* אם אתם משמרים נרות של שבת – אני מראה לכם נרות של ציון
* בונה ירושלים ה' נדחי ישראל יכנס
* כאיש אשר אמו תנחמנו כן אנוכי אנחמכם
* היום הרת עולם
* אין קצבה

הערות שוליים
------------

1. ↑  **פורים: ילקוט לחיל**, לשכת הרבנות הצבאית, 1949
2. ↑  תוכנית החזנות מרשת מורשת ה' אלול, באתר בחדרי חרדים, 16 באוגוסט 2010
3. ↑  אין קצבה, באתר יוטיוב, 2 בספטמבר 2010

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298998805171
* ISNI: 0000 0000 4299 6847
* LCCN: n95039051
* VIAF: 18927304
* WorldCat (עם VIAF): 18927304

 |
**אוקסנה יבלונסקיה** (באנגלית: **Oxana Yablonskaya**, ברוסית: **Оксана Михайловна Яблонская**; נולדה ב-6 בדצמבר 1938) היא פסנתרנית סובייטית-אמריקאית-ישראלית.

קורות חיים
----------

נולדה במוסקבה בירת ברית המועצות למשפחה יהודית. בגיל שש החלה ללמוד בבית הספר המרכזי למוזיקה של מוסקבה (בית ספר לילדים מחוננים במוזיקה), שם למדה במשך עשר שנים אצל אניידה סומבטיאן (אנ'). בגיל שש עשרה החלה את לימודיה בקונסרבטוריון של מוסקבה בהדרכת אלכסנדר גולדנווייזר (אנ') וסגנו דמיטרי בשקירוב.

ב-1965 סיימה את לימודי הדוקטורט שלה בקונסרבטוריון והצטרפה לפקולטה לפסנתר.
היא זכתה בפרסים ראשונים בתחרויות לונג-טיבו- קרספין ב-1963, בתחרות בריו דה ז'ניירו ב-1965 ובתחרות בטהובן בווינה ב-1969.

היא התפרסמה והופיעה ברחבי ברית המועצות בעיקר עם התזמורת הפילהרמונית של מוסקבה ותזמורת הבולשוי. השלטונות הסובייטים סירבו לתת לה לצאת לקונצרטים מחוץ לתחום ברית המועצות.

ב-1975 הגישה בקשה לקבלת ויזת הגירה לארצות הברית ונענתה בשלילה. היא פוטרה מעבודתה בקונסרבטוריון של מוסקבה, הוכנסה לרשימה שחורה ונאסר עליה להופיע בקונצרטים בברית המועצות.

היא חיכתה שנתיים לקבלת הוויזה. בתקופה זו הוגשה עצומה לשלטונות ברית המועצות בחתימת מנצחים, מוזיקאים, שחקנים, סופרים וסנטורים אמריקאים לתת לה להגר לארצות הברית; בין החותמים - אלי ויזל, ליאונרד ברנשטיין, יצחק בשביס-זינגר, קתרין הפבורן, שלי וינטרס, סטיבן סונדהיים ועוד. לאחר שקיבלה היתר, ב-1977 עברה לארצות הברית עם בנה, הצ'לן דמיטרי יבלונסקי.

היא לימדה במשך יותר מ-30 שנה בפקולטה לפסנתר בג'וליארד, הופיעה בקרנגי הול וברחבי העולם עם תזמורות מפורסמות, הקליטה תקליטורים רבים וקבלה פרסום עולמי.

ב-2006 זכתה במדליית איינשטיין להישגים יוצאי דופן באמנויות.

ב-9 בנובמבר 2014 עלתה לישראל עם בנה, והם קיבלו אזרחות ישראלית. לדבריה, עשתה זאת בגלל התגברות האנטישמיות בעולם.

יבלונסקיה מתגוררת ברמת גן, מלמדת באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ומופיעה בישראל וברחבי העולם. היא מנגנת בשלישייה עם בנה דמיטרי ואשתו הכנרת ז'אנה גנדלמן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוקסנה יבלונסקיה** בוויקישיתוף

* אוקסנה יבלונסקיה, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אוקסנה יבלונסקיה, באתר Discogs (באנגלית)
* אוקסנה יבלונסקאיה באתר האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים
* אוקסנה יבלונסקיה מתארחת בתוכנית "אינטרמצו עם אריק", 2017, סרטון באתר יוטיוב
* פסנתרנית מפורסמת מתיישבת בישראל, באתר israel 21c (באנגלית)
* אלעד חיימוביץ', שלישייה מוזיקלית ממשפחה אחת, "ערים: רחובות", 12 בפברואר 2018

* Abigail Klein Leichman, Acclaimed pianist relocates to Israel, *ISRAEL21c*, April 8, 2015
* Avigayil Kadesh, Renowned pianist Oxana Yablonskaya moves to Israel, Israel Ministry of Foreign Affairs, April 29, 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  Avigayil Kadesh, Renowned pianist Oxana Yablonskaya moves to Israel, Israel Ministry of Foreign Affairs, April 29, 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007449275005171
* BnF: cb16265943j (data)
* CiNii: DA12315199
* GND: 135037395
* ISNI: 0000 0001 1438 1981
* LCCN: no98008215
* MusicBrainz: 755695de-1841-4117-b8e0-75c300dc2c72
* NLP: a0000002792991
* NSK: 000725175
* NTA: 21610257X
* SUDOC: 234350512
* VIAF: 14381496
* WorldCat: lccn-no98008215

 |
**מאיר לניר** (29 בנובמבר 1911, ח' בכסלו תרע"ב, נירנברג, גרמניה - 8 בספטמבר 1969, כ"ה באלול תשכ"ט, מושב מולדת אשר בגליל התחתון) כיהן כראש מועצה אזורית הגלבוע השלישי, בשנים 1959 - 1970.

ביוגרפיה
--------

### ילדות ונעורים

נולד בשם מרטין וולנר להוריו צילי (לבית שלוס) והיינריך (חנוך) וולנר.

בצעירותו היה מאיר חבר פעיל בתנועות נוער ציוניות. פעילותו העיקרית הייתה בשנים בהן למד משפטים באוניברסיטה, שם גם שקד על לימודי השפה העברית מתוך כוונה לעלות ארצה.

כשעלו הנאצים לשלטון הפסיק את לימודיו, ועלה מיד לארץ במאי 1933 לנהלל.

### ראשית דרכו בארץ והיציאה לשליחות בגרמניה

בנהלל קיבל לניר את הכשרתו החקלאית בביתו של צבי יהודה, שהיווה לו דוגמה ומופת של שילוב עבודת האדמה ופעילות ציבורית.

כמו כן אסף לניר סביבו קבוצת צעירים, שכינו עצמם בשם ארגון "וולנר", ומאוחר יותר יסדו את המושב השיתופי מולדת.

ב-1936 נשא לניר לאישה את דורה שטיינהרדט, והזוג יצא לגרמניה לשליחות מטעם תנועת המושבים, הם חזרו ארצה ב-1937 ערב עלייתו של יישובם מולדת על הקרקע, במסגרת 'חומה ומגדל'. נולדו להם שלושה ילדים.

### תפקידיו הראשונים

בשנים הראשונות של מולדת שימש לניר כמזכיר חוץ, ונודע בשל נחישותו ומרצו לקידום היישוב ולפיתוחו.

כאחד מהוגי רעיון המושב השיתופי נקרא לניר לייצג את התנועה במרכז החקלאי, ובשנת 1958 הוא נשלח על ידי משרד החקלאות לגאנה לשם פיתוח הקואופרציה החקלאית במדינה.

בעשר שנותיו האחרונות שימש לניר ראש המועצה האזורית הגלבוע, ופעל לחיזוקו ולמיזוגו של אזור רבגוני זה, שבו חיים בהרמוניה יישובים ותיקים וחדשים, מושבים, קיבוצים וכפרים ערבים.

לניר יזם את הקמת היישובים החדשים בחבל התענך, וליווה את מתיישביהם בשנותיהם הראשונות, כמו כן הגה את רעיון הקמת הגן הלאומי במעין חרוד, והחל בישומו המעשי.

מידע נוסף
---------

פעילותו ותרומתו של לניר חרגה אל מעבר לאזור הגלבוע, כאשר תרם מניסיונו הרב לרשויות שונות בשלטון המקומי, לארגון אכסניות הנוער, לפיתוח גנים לאומים ולמפעלים נוספים.

לניר נודע בעמק בשל חוש ההומור שלו, אישיותו הנעימה, צניעותו והסתפקותו במועט. הוא ניחן ביכולת הקשבה וכבוד לזולת, בכושר לפתח קשרים עם אנשים ולשמרם לאורך ימים. ואכן רבים היו חבריו במשק, בעמק, בארץ.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר מושב מולדת
* אתר מועצה אזורית גלבוע

| ראשי המועצה האזורית "הגלבוע" ‏  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| מרדכי שטנר • טוביה בן-דוד • מאיר לניר • משה בן-צבי • נחום שריג • אברהם יריב • דני עטר • עובד נור |

 |

הערות שוליים
------------

1. 1 2  חבר מולדת משנת 1937, מאיר לניר, באתר מושב מולדת(הקישור אינו פעיל)
2. 1 2 3 4  לא צוין כותב, מאיר לניר, באתר מועצה אזורית גלבוע, ‏לא צוין תאריך (ארכיון)
**יוסטין ליזט "ג'סטין" פאסק פאטינו** (בספרדית: **Yostin Lissette "Justine" Pasek Patiño**; נולדה ב-27 באוגוסט 1979) היא דוגמנית ופילנתרופית פנמית, זוכת התואר מיס תבל 2002.

ביוגרפיה
--------

פאסק נולדה בחרקוב שבאוקראינה לאם פנמית ואב פולני; אמה הייתה עקרת בית, ואילו אביה היה מהנדס. למרות ששם הולדתה הוא יוסטין, פאסק גדלה בכינוי חיבה בשמה הפולני - יוסטינה. היא הבכורה מבין שלושה ילדים ובת יחידה; שני אחיה הצעירים הם אדוארד ואלווארו. המשפחה התגוררה שנה אחת באוקראינה, ולאחר מכן עברה לכפר ווז'וצ'ין, ליד זמושץ' בדרום מזרח פולין, קרוב לגבול עם אוקראינה. לאחר שאמה סיימה את לימודיה בכימיה, עזבה המשפחה את פולין והתיישבה בפנמה סיטי, שם גדלה פאסק.

קריירה
------

ב-1996 השתתפה בתחרות הדוגמנות "Chica Modelo" ובעקבות זאת היא החלה לעבוד כדוגמנית ולקחה חלק במספר הפקות לטלוויזיה.

ב-2001 זכתה בתחרות היופי הלאומית של פנמה (Señorita Panamá) וזכתה במקום הראשון, בעקבות זאת היא ייצגה את פנמה במיס תבל 2002 והייתה לסגנית הראשונה.

ארבעה חודשים לאחר מכן מיס תבל אוקסנה פדורובה הודחה מתוארה והיא החלה לכהן כמיס תבל, פאסק היא הסגנית הראשונה בהיסטוריה שלבסוף זכתה בתפקיד זה, כמיס תבל היא ביקרה במספר מדינות ועבדה בין היתר עם ארגון הבריאות "Global Health Council".

לאחר מכן המשיכה בדוגמנות ודגמנה בין היתר לכריסטיאן דיור.

ב-2010 התמודדה במשחק הטלוויזיוני "Minute To Win It" בפרק מיוחד בו השתתפו מספר מלכות יופי.

ב-2014 לקחה חלק בסרט התיעודי "The Milky Way".

ב-2016 החלה לשמש כאחת מהבעלים של תחרות מיס פנמה והצהירה כי שמה לה למטרה לתת גישה שונה לתחרות.

חיים אישיים
-----------

ב-2009 התחתנה עם איש העסקים האנגלי דניאל ג'ולסון; להם שני ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'סטין פאסק** בוויקישיתוף
* מסע ליופי
* כתבה עליה
**אהבה אובססיבית** או **הפרעת אהבה אובססיבית** (באנגלית: **Obsessive love** או **obsessive love disorder**; בראשי תיבות: **OLD**) היא מצב בו אדם מסוים חווה רצון אובססיבי לשמירה ולדאגה כלפי אדם אחר.

מאפיינים
--------

הסימפטומים של אהבה אובססיבית כוללים חוסר יכולת לסבול זמן ממושך ללא קרבה אל אותו אדם, פנטזיות אובססיביות בנוגע לאותו האדם, ובילוי כמויות מופרזות של זמן בחיפוש, יצירה או התבוננות בתמונות של אותו אדם. בהתאם לעוצמת המשיכה שלהם, מאהבים אובססיביים עשויים להרגיש שהם אינם מסוגלים לרסן את עצמם מהתנהגויות קיצוניות כגון מעשי אלימות כלפי עצמם או כלפי אחרים. אהבה אובססיבית נחשבת לעיתים כתוצאה מטראומת ילדות (אנ') ועשויה להתפתח אף ממבט ראשון (אנ'). האהבה האובססיבית עלולה להימשך ללא הגבלת זמן, ולפעמים מצריכה טיפול פסיכותרפיה.

ההפרעה הנפוצה ביותר הקשורה לאהבה אובססיבית היא הפרעת אישיות גבולית. הפרעות אחרות הקשורות לרוב לאהבה אובססיבית כוללות הפרעה דלוזיונלית, הפרעה טורדנית-כפייתית והפרעות אישיות נוספות של אשכול ב'.

פסיכולוגיה
----------

זיגמונד פרויד סבר שאהבה אובססיבית עשויה להיות תוצר של תחושת שנאה לא מודעת שעליה היא מפצה יתר על המידה - ובכך הסביר את התחושה המייסרת של המאהב בצורך להגן על מושא אהבתו. פסיכואנליטיקאים מאוחרים יותר סברו כי אהבה אובססיבית מונעת מאספקה נרקיסיסטית, כך שהעיסוק האובססיבי במושא האהבה מסייע בהדחקת דאגות ורגשות דיכאוניים. היונגיאנים רואים באהבה האובססיבית השלכה של "האני הפנימי" (אנ') על מושא האהבה.

קישורים חיצוניים
----------------

* נועה יחיאלי, ‏הקשר בין אהבה לשיגעון, באתר ‏מאקו‏, 14 בפברואר 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  Paula Derrow, When Normal Love Turns Obsessive, Cosmopolitan
2. ↑  BetterHelp Editorial Team, What Is Obsessive Love Disorder? | BetterHelp, BetterHelp, ‏28 ביוני 2018
3. ↑  זיגמונד פרויד, **Case Histories II (PFL 9)**, עמ' 9-118, וגם 1-70
4. ↑  אוטו פניכל, **The Psychoanalytic Theory of Neurosis**, 1946, עמ' 382 ו-533
5. ↑  קרל גוסטב יונג, **Man and his Soul**, 1964, עמ' 191
חוף גבעת עלייה
גשר חלון ליפו
מרכז פרס לשלום
מסגד ג'באליה בגן קדרון
מראה בבית הקברות היווני-אורתודוקסי
**גבעת עלייה** היא שכונה בדרומה של יפו שבעיר תל אביב-יפו, השוכנת בין הים ממערב לרחוב יפת ממזרח, ובין שכונת יפו ג' והעיר בת ים מדרום לרחוב מנדס פראנס ושכונת עג'מי מצפון.

היסטוריה
--------

השכונה נוסדה ככפר דייגים באמצע המאה ה-19 על ידי מוסלמים שהגיעו מג'באליה שברצועת עזה, וכונתה גם היא בשם ג'באליה. הכפר שכן כקילומטר דרומית למרכז יפו. במקביל קמה מצפון לה שכונת עג'מי הנוצרית-מרונית.
בשנת 1877 יזם חג' מוחמד אל-סקחפי את הקמתו של המסגד בג'באליה. בשנת 1943 עבר המסגד שיפוץ.

תושבי ג'באליה היו עוינים מאוד ליהודים, והנוסעים לבת ים בדרך שעברה בשכונה הותקפו שוב ושוב עד לסלילת דרך עוקפת ב-1938. במלחמת העצמאות נכבשה יפו בידי האצ"ל ביולי 1948, ורוב תושבי ג'באליה נמלטו ממנה.

תוך זמן קצר הובאו עולים לבתים הריקים ושם השכונה שונה ל"גבעת עלייה". עם המתיישבים החדשים נמנו גם פליטים מגוש עציון. בשכונה שכן בעבר בית החולים הממשלתי ביפו. בשנות ה-50 נבנו בשכונה בית הספר הדתי "רש"י" ובית הקולנוע הפתוח "גלרון".
העירייה אסרה על התושבים להרחיב או לשפץ את הבתים הערביים, ועל כן עזבו רבים מהם לשכונות אחרות עד תחילת שנות ה-60 ומצב הבתים התדרדר. מאוחר יותר נהרסו הבתים הערביי,ם ופסולת הבניין נדחפה לים והרחיבה בכך את החוף.

אתרי השכונה
-----------

הרחוב האורכי של השכונה הוא הטיילת מול הים שברחוב קדם (לשעבר "רחוב 60"), שבו מסעדות רבות ומאפיות. רחוב הרוחב הראשי בשכונה הוא רחוב 3178, שמעליו גשר מסוגנן להולכי רגל הקרוי "חלון ליפו" והמוביל לעבר חוף גבעת עלייה. 

מדרום לרחוב זה משתרע גן קידרון, המשתרע על שטח של עשרה דונם ואשר הוקם במתחם שהשתייך בעבר לבית החולים דונולו הרופא. בגן שוכן מסגד ג'באליה
(שופץ בשנת 2002) וממערב לו נמצא "מרכז פרס לשלום". בצידה הדרומי של השכונה שוכנים חמישה בתי קברות – מוסלמי, קתולי, יווני-אורתודוקסי, ארמני ויווני-קתולי. במבנה משרדים סמוך שוכנים הנהלת המישלמה ליפו ובית הדין השרעי של יפו. 

בצידה הצפוני של השכונה נמצא גן טולוז, שלידו שוכנים המרכז הערבי-יהודי ביפו, מרכז פיס (במבנה עתיק משופץ) ובית הספר התיכון עירוני י"ב. ליד הגן נמצא גם בית השגריר הצרפתי. בדרום השכונה חורשת עציון, חורשת עצי אשל שבה התגוררו מפונים מכפר עציון. ברחוב האתרוג שכן מתחילת שנות ה-60 ועד לתחילת שנות ה-2000 שוק קטן ששמו שוק האתרוג.

השכונה ידועה ברצועת החוף שלה, המחברת בין מדרון יפו מצפון לחופי בת ים מדרום, ובעיקר במפרץ הקטן והמסולע בחלקה הצפוני.

בשנת 2008 הוקמה ישיבת שירת משה ולידה כמה מוסדות נוספים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גבעת עלייה** בוויקישיתוף
* חיים בראשית, גבעת עלייה כמשל
* אודות חוף גבעת עלייה nrg
* אודות מגרש הכדורגל של הפועל בגבעת עלייה
* הבאר ברחוב יאנוש קורצ'אק. אתר רשות העתיקות
* סיבוב בשכונת ג'בליה ומרכז פרס לשלום ביפו באתר 'חלון אחורי', 12/2010.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתרו של צור שיזף
2. ↑  בית הספר לתיירות - שלוחת ירושלים - קורס מורי דרך תשמ"ט
3. ↑  על פני בת־ים, ההד, 26 בספטמבר 1938, עמ' 25.

**גבעת עלייה**  
ניתן ללחוץ על הקישורים לשמות המקומות.|  |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007399824605171

 |
**תוֹלָעִים נִימִיוֹת** (שם מדעי: **Nematoda**, מכונות גם **נֵמָטוֹדוֹת**) היא אחת מכ-36 המערכות של ממלכת בעלי החיים ומהמגוונות שבהן. מעל ל-28,000 מינים של נמטודות תוארו ומתוכם כ-16,000 הם טפילים. מעריכים כי המספר הכולל של מיני תולעים נימיות יכול להגיע אף למיליון. בניגוד לתולעים שטוחות או לצורבים לנמנים עם מערכה זו יש מערכת עיכול הדומה לצינור בעל פתחים בשני קצוותיו. *C. elegans* ו-*Heterorhabditis bacteriophora* הם מהנמטודות המוכרות ביותר בשל שימושם כיצורי המודל הנחקרים רבות בגנטיקה ובביולוגיה ההתפתחותית. דוגמה לתולעת נימית פראזיטית היא תולעת הפארק - תולעת אשר גורמת לנזקים אצל כלבים.

הנמטודות הסתגלו למערכות אקולוגיות רבות וניתן למוצאן בקרקעית הים, במים מתוקים, באזורי הקטבים ובאזורים הטרופיים. לעיתים קרובות מספר הפרטים והמינים של תולעים נימיות עוקף את זה של שאר בעלי החיים בסביבות שונות. מעריכים שיש בכל הקרקעות בעולם כ4.4 × 1020 נמטודות והן מהוות כ80% ממספר בעלי החיים בעולם. לפי מחקר משנת 2007 נמטודות מהוות 90% מהחיים בקרקעית הים. המינים הטפיליים מהווים פתוגנים ברוב הצמחים ובעלי החיים, ובכללם האדם. מספר מינים יכולים לעבור קריפטוביוזה. לדוגמה, הן יכולות לגרום להופעת מטאטא המכשפה, תסמין מחלת צמחים.

קבוצת התולעים הנימיות הוגדרה לראשונה בשנת 1808 על ידי חוקר הטבע השוודי קרל רודולפי, אשר קרא לה Nematoidea, שם שמקורו מיוונית עתיקה שבה νῆμα (נמה, "פתיל") ו-eiδἠς ("דמוי"). ב-1837 סווגה הקבוצה מחדש כמשפחה 'Nematodes על ידי בורמיסטר ב-1837, וכסדרה Nematoda ב-1861 על ידי דיסינג. במקור כללה "Nematoidea" גם תולעי שיער-סוס, אשר כיום מסווגות תחת מערכה נפרדת, Nematomorpha. ב-1859 הן סווגו מחדש על ידי גגנבאור במערכת Nemathelminthes. ב-1877 העלה ריי לנקסטר את המעמד של Nematoidea למערכה, שכללה את משפחת תולעי שיער הסוס, Gordiidae. ב-1919 הציע נתן קוב מיון חדש, כך שהתולעים הנימיות תהיינה מוגדרות כמערכה בפני עצמה. בשנת 2015 זכו החוקרים סטושי אומורה וויליאם קמפבל בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על מציאת תרופות נגד זיהומים הנגרמים מבעל חיים זה.

ראו גם
------

* זחלי עור נודדים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תולעים נימיות** בוויקישיתוף
* נמטודות, דף שער בספרייה הלאומית
* תולעים נימיות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תולעים נימיות במילון מחלות צמחים [חקלאות] (תשע"ד), באתר האקדמיה ללשון העברית
2. ↑  Deep-sea species' loss could lead to oceans' collapse, study suggests

* תולעים נימיות, באתר ITIS (באנגלית)
* תולעים נימיות, באתר NCBI (באנגלית)
* תולעים נימיות, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* תולעים נימיות, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* תולעים נימיות, באתר GBIF (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007563185305171
* BNE: XX528633
* BnF: cb119408199 (data)
* GND: 4128872-5
* LCCN: sh85090702
* LNB: 000167110
* NDL: 00575893
* NKC: ph114679

 |
**שאן סירפואי אליאס** (באנגלית: **Sian Seerpoohi Elias**; נולדה ב-13 במרץ 1949) היא משפטנית ניו זילנדית שכיהנה כנשיאת בית המשפט העליון של ניו זילנד בשנים 1999–2019

ביוגרפיה
--------

אליאס נולדה בלונדון שבבריטניה לאב ממוצא ארמני ואם ממוצא ולשי. בשנת 1970 היא סיימה לימודי משפטים באוניברסיטת אוקלנד ולאחריהם המשיכה בלימודים באוניברסיטת סטנפורד. בשנת 1972 החלה אליאס להתמחות בעריכת דין באוקלנד וכעבור שלוש שנים החלה לעסוק במקצוע.

כמשפטנית הייתה אליאס חברה בוועדה הלאומית לנושאי חקיקה (1984–1988), שימשה חברה בוועדת הערעורים למתן רישיונות לספורט מוטורי, וכן פעלה בנושאי איכות סביבה. אליאס עסקה רבות גם בדיני חוזים. בשנת 1988 הוענקה לה הכרה מקצועית על ידי מלכת בריטניה.

בשנת 1995 מונתה אליאס לשופטת בית המשפט העליון של ניו זילנד ולעיתים היא ישבה גם בהרכב בית הדין לערעורים. ב-17 במאי 1999 היא הושבעה כנשיאת בית המשפט העליון והייתה לאישה הראשונה בתפקיד זה. בשנת 2004 הוחלט על המשך כהונתה בתפקיד לאחר שנוסד באופן רשמי בית משפט עליון וחדלה לפעול הוועדה המשפטית המייעצת למלכה, ששימשה עד אותה עת כסמכות הערעור העליונה בניו זילנד. מתוקף תפקידה אליאס הייתה ממלאת מקום המושל הכללי של ניו זילנד והיא החזיקה בתפקידים אלו בהיעדר המושלים מן המדינה ובתקופות ביניים בין כהונותיהם. 

ב-14 במרץ 2019 הסתיימה כהונתה של אליאס ובמקומה מונתה הלן וינקלמן.

אליאס נשואה ליו פלטשר, נשיא אוניברסיטת אוקלנד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שאן אליאס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007400374505171
* GND: 1180777212
* LCCN: nr93045494
* SUDOC: 23374052X
* VIAF: 1017153775040461550004
* WorldCat: lccn-nr93045494

 |
**הקרב הראשון על נמל התעופה הבין-לאומי של דונצק** היה עימות צבאי בין כוחות הרפובליקה העממית של דונצק לכוחות ממשלת אוקראינה שהתרחש בנמל התעופה הבינלאומי של דונצק בין 26 ל-27 במאי 2014, כחלק מהמלחמה בדונבאס שהחלה לאחר המהפכה האוקראינית ב-2014. הקרב השני על הנמל פרץ ב-28 בספטמבר 2014.

רקע כללי
--------

 ערך מורחב – **המלחמה בדונבאס**  

ממשלת אוקראינה החלה במבצע "אנטי-טרוריסטי" נגד המורדים הפרו-רוסים במחוז דונצק בתחילת אפריל 2014. מפגינים ומורדים פרו-רוסים המזוהים עם הרפובליקה העממית של דונצק כבשו מבני ממשלה, ערים ושטחים רבים באזור. בעיר דונצק עצמה, בנייני ממשלה רבים היו תחת שליטה בדלנית. נמל התעופה הבינלאומי של דונצק נותר מחוץ לאזור בשליטת המורדים.

מהלך הקרב
---------

במהלך הבוקר של 26 במאי 2014, לוחמים פרו-רוסים כבשו את אזור הטרמינל של נמל התעופה הבינלאומי של דונצק, ודרשו את נסיגת כוחות הממשלה מהאזור. הם גם חסמו את הכביש בדרך לשדה התעופה. זמן קצר לאחר מכן הציב המשמר הלאומי של אוקראינה אולטימטום למורדים, לפיו שעל המורדים להיכנע לאלתר. האולטימטום נדחה, מה שגרם לצנחנים להסתער על שדה התעופה, במתקפה מלווה בתקיפות אוויריות נגד עמדות המורדים. מסוקי תקיפה שימשו גם כדי למקד תותחים נגד מטוסים של המורדים. משאיות עם תגבורת של כוחות הרפובליקה העממית של דונצק נראו באזור נמל התעופה. עם רדת הערב, סילקו כוחות הממשלה את לוחמי הרפובליקה מחוץ לנמל התעופה. לאחר מכן הם פתחו במתקפת נגד שנהדפה על ידי כוחות הממשלה. במהלך הלילה בוצעו מתקפות ירי ספורדיים, מה שהוביל לתהיות אם נמל התעופה אכן היה תחת שליטת הכוחות האוקראינים.

למחרת, גם מנהיגים אוקראינים וגם מנהיגי המורדים אישרו כי שדה התעופה היה תחת שליטה מלאה של הכוחות האוקראינים, אך עד שעות הבוקר המאוחרות, עדיין ניתן היה לשמוע ירי מקלעים באחד הכבישים הראשיים המובילים לנמל התעופה. המורדים בנו בריקדות על הכביש לשדה התעופה. ראש עיריית דונצק, אולכסנדר לוקיאנצ'נקו, הפציר בכל התושבים להישאר בבתיהם. במהלך הלחימה, בניין קבוצת ליגת ההוקי של דונבאס, נכבשה על ידי המורדים, שבזזו את הבניין, השמידו ציוד מעקב והציתו אותו.

### המשך העימותים לאחר הקרב

בימים שלאחר הקרב, גבר הכעס כלפי ממשלת אוקראינה בקרב חלק מהתושבים המקומיים. לדברי אחד התושבים, אזרחים רבים שקלו להצטרף למרד אם הפעולות הצבאיות הממשלתיות יימשכו. גם קרבות ספורדיים נמשכו, כאשר לפחות מורד אחד נהרג בקרב אש ב-29 במאי. שישה מורדים נוספים מתו ב-31 במאי, לאחר שניסו לחלץ את גופות חבריהם במקום הקרב בנמל התעופה.

### מעורבות צ'צ'נית בלחימה

כלי תקשורת שונים טענו כי לוחמיו של רמזן קדירוב, נשיא רפובליקת צ'צ'ניה נשלחו לדונצק כדי להילחם לצד המורדים. אף על פי שקדירוב הכחיש ששלח את לוחמיו לדונצק, לוחם צ'צ'ני אחד טען שקדירוב נתן ללוחמיו פקודה להילחם באוקראינה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Donetsk Airport Cyborgs". Ukraine Today. 15 באוקטובר 2014. נבדק ב-15 באוקטובר 2014. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  Luhn, Alec (30 במאי 2014). "Poroshenko vows to punish rebels who shot down Ukraine helicopter". *The Guardian*. נבדק ב-1 ביוני 2014. `{{cite news}}`:  (עזרה)
3. ↑  Grove, Thomas; Gabriela Baczynska (31 במאי 2014). "Six Ukrainian separatists killed around Donetsk airport". Reuters. נבדק ב-1 ביוני 2014. `{{cite news}}`:  (עזרה)
**קרב אממי אושימה**, הידוע גם בשם **תקרית ספינת הריגול בים הדרום-מערבי של קיושו** (ביפנית: **九州南西海域工作船事件**) התרחש ב-22 בדצמבר 2001, ליד האי היפני אממי אושימה, מול חופי ים סין המזרחי. ההיתקלות הסתיימה בטביעת כלי השיט הצפון קוריאני, ולאחר מכן הודיעו השלטונות היפניים כי כלי השיט היה ספינת ריגול. ההיתקלות התרחשב מחוץ למים הטריטוריאליים של יפן, אך בתוך האזור הכלכלי הבלעדי שלה, אזור המשתרע על פני 200 מיילים ימיים (370 ק"מ; 230 מייל) מאדמת יפן, שבתוכו יכולה יפן לתבוע זכויות בלעדיות על דיג ומשאבים מינרלים.

רקע
---

ספינה לא מזוהה אותרה במימי יפן ב-21 בדצמבר 2001, יממה לפני הקרב. המכמורת החמושה זוהתה על ידי תחנת תקשורת באי קיקיג'ימה, שהייתה בשליטת מטה המודיעין של ההגנה היפנית. בשנת 1999, יפן טענה כי כלי שיט צפון קוריאני אחר שנתקל במשמר החופים היפני הוא כלי ריגול, אם כי צפון קוריאה הכחישה זאת.

מהלך הקרב
---------

מוקדם בבוקר שלמחרת, הספינה רדפה על ידי ארבע כלי שיט של משמר החופים של יפן, שהורו לה לעצור, וירו 25 יריות אזהרה על הספינה כאשר התעלמה מפקודות אלו. התפתח קרב אש בן שש שעות, שבו נורו למעלה מ-1,000 כדורי מקלע על ידי שני הצדדים. נאמר כי הצוות הצפון קוריאני החזיק משגרי רקטות כתפיים. המכמורת הצפון קוריאנית נפגעה בשלב זה ממספר כדורים. מספר פיצוצים שלא קשורים ישירות להתקפות יפניות טלטלו את הספינה לפני שטבעה. לפי העיתון הבריטי "הגרדיאן", נראו חמישה עשר צפון-קוריאנים נצמדים למצוף המכמורת, אך הספינות היפניות התעלמו מהם בגלל החשש שישתמשו בכוח כדי להתנגד ללכידה והמשיכו לתקוף את המכמורת. שתי גופות נמצאו, 13 אנשים נוספים הוכרזו כנעדרים והוכרזו כמתים מספר ימים לאחר מכן. סך הכל 15 צפון-קוריאנים נהרגו בקרב.

יחידת העלייה המיוחדת התגייסה לעלות על הספינה, אך לא עשתה זאת מכיוון שנאלצו להמתין לפקודות רשמיות מפיקוד ההגנה היפנית. הספינה טבעה לפני שהגיעו פקודות כאלה.

לאחר הקרב
---------

ספינת הריגול הצפון-קוריאנית הוצגה במוזיאון משמר החופים של יפן יוקוהמה
בשנת 2003 נבדקה המכמורת על ידי היפנים כדי לאשר מהיכן נשלחה. בדיקה של גוף הספינה קבעה שהוא שייך לצפון קוריאה וככל הנראה היה כלי הסתננות וריגול. התברר כי כלי השיט הוסווה כסירת דיג סינית או יפנית וכי הוא יכול לנסוע 61 קמ"ש לשעה, הרבה יותר מהר מכל ספינת מכמורת מסחרית. הספינה הכילה גם פתח כפול נסתר הממוקם בקצהו כדי לשמש כדלת יציאה לסירות מהירות. לאחר השלמת הבדיקות, גוף הספינה הוצג במוזיאון משמר החופים של יפן יוקוהמה ביוקוהמה, שם הפכה המכמורת לאטרקציה תיירותית פופולרית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Japan's Secret SIGINT Organizations: Focusing on North Korea". אורכב מ-המקור ב-15 בספטמבר 2007. נבדק ב-13 ביוני 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Japan Gives Up Chase of Suspected N. Korean Spy Ships". *Los Angeles Times*. 25 במרץ 1999. ISSN 0458-3035. נבדק ב-13 ביוני 2018. `{{cite news}}`:  (עזרה)
**דגם 094** (קוד דיווח נאט"ו: **סדרה ג'ין**) היא סדרת צוללות טילים בליסטיים שפותחה על ידי סין עבור כוח הצוללות של חיל הים של צבא השחרור העממי. דגם 094 יורש את הצוללות מסדרה 092 וקודם לצוללות מסדרה 096 שנמצאות בפיתוח.

רקע כללי
--------

ה-094 זוהתה לראשונה בשנת 2006 בתמונות לוויין מסחריות של בסיס הצוללות שיאופינגדאו. שני צוללות מסדרה 094 נצפו במספנת בוהאי במאי 2007, אם כי לא היה ברור אם אלה כללו את זו שזוהתה ב-2006.

צוללת אחת הייתה מבצעית ב-2010, 3 ב-2013, 4 ב-2015, וייתכן 6 ב-2020.

סין מעוניינת להגביר את יכולות הטילים הבליסטיים הבין יבשתיים שלה עם באמצעות צוללות טילים בליסטיים וזאת על מנת לשפר את כוח ההרתעה הגרעיני שלה. סיורי הרתעה גרעיניים החלו בדצמבר 2015.

תיאור
-----

התכנון של דגם 094 מבוסס כנראה על צוללת תקיפה גרעינית מסוג 093. הצוללות מהסדרה חמושות ב-12 טילי JL-2, כל אחת עם טווח מוערך של 7,400 קילומטרים. כל טיל נושא ראש נפץ אחד. ה-094 בשילוב JL-2 מהווים את ההתרעה הגרעינית הימית הראשונה של סין.

דגם 094 רועש יותר מצוללות עכשוויות. בשנת 2004, חוקר סיני דיווח כי לצוללות מהסדרה יש חתימה אקוסטית של 120 דציבלים, הדומה לצוללות מסדרת לוס אנג'לס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הצוללות מסדרה 094** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kristensen, Hans M. (4 באוקטובר 2007). "Two More Chinese SSBNs Spotted". *fas.org*. Federation of American Scientists. ארכיון מ-22 באפריל 2015. נבדק ב-21 באפריל 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Does China have an effective sea-based nuclear deterrent?". ChinaPowerCSIS. 28 בדצמבר 2015. ארכיון מ-30 ביוני 2018. נבדק ב-12 ביולי 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  Erickson & Goldstein 2007, p. 19.
4. ↑  Erickson & Goldstein 2007, p. 14.
**אדריאן פראכוב** (ברוסית: **Адриан Прахов**;‏  16 במרץ 1846 – 14 במאי 1916) היה מבקר אמנות, ארכאולוג והיסטוריון אמנות רוסי.

ביוגרפיה
--------

בשנת 1863, הוא נכנס לאוניברסיטת סנקט פטרבורג, שם למד היסטוריה ופילולוגיה. לאחר שסיים את לימודיו ב-1867, נשלח לאירופה ללימודים נוספים, כהכנה לעבודה במחלקה לתולדות האמנות.

במינכן הוא השתתף בהרצאות של כמה מדענים וחקר דוגמאות של אמנות יוונית עתיקה. לאחר מכן ביצע מחקרים דומים בפריז, לונדון, ברלין, וינה ואיטליה, שם הפך לחבר במכון הארכאולוגי הגרמני של רומא. עם שובו ב-1873, הוענק לו תואר שני על עבודת התזה שלו, "על שיקום במקדש לאגינה באתונה". זמן קצר לאחר מכן, הוא נבחר להיות מרצה.

מ-1875 עד 1878, הוא ערך מגזין מאויר בשם "הדבורה", ומאותה שנה עד 1887, הוא לימד את ההיסטוריה והתיאוריה של האמנות היפה באקדמיה האימפריאלית לאמנויות. הוא קיבל את תואר הדוקטור שלו בשנת 1879 עבור עבודת הדוקטורט שלו, "הארכיטקטורה של מצרים העתיקה". לאחר מכן, הוא פנה לאמנות רוסית מהתקופה הנוצרית הקדומה, חקר ושרטט את הפסיפסים וציורי הקיר בקתדרלת סנט סופיה ובמנזר סנט סיריל בקייב. ב-1881 ו-1882 נדד ברחבי יוון, טורקיה והמזרח התיכון.

בשנה שלאחר מכן, הוא העתיק את ציורי הקיר הייחודיים במנזר סנט מייקל. המסמכים המקוריים אבדו ב-1934, כאשר הממשלה הסובייטית הרסה את המנזר. באותה שנה (1887), עבר פראכוב מאוניברסיטת סנט פטרסבורג לאוניברסיטת קייב, שם לימד עד 1897.

כשהיה שם, הוא היה אחראי על ניהול קישוט הפנים של קתדרלת סנט ולודימיר, כולל עבודות שיש וברונזה, ציורי קיר ורהיטים. הוא ערך שתי נסיעות ליוון כדי ללמוד סגנונות דקורטיביים ביזנטיים ופיקח על קבוצה גדולה של ציירים רוסים ואוקראינים ידועים, ביניהם ויקטור וסנצוב ומיכאיל נסטרוב. ב-1897 חזר למישרה הקודמת שלו בסנט פטרסבורג ונשאר שם עד מותו. לאחר 1901, הוא ואלכסנדר בנואה ערכו את "אוצרות האמנות הרוסית", כתב העת החודשי של החברה האימפריאלית לעידוד האמנויות.

אשתו, אמיליה לסטל, הייתה פסנתרנית קונצרטים שלמדה אצל פרנץ ליסט וגם דיגמנה עבור הצייר, מיכאיל ורובל. בנו, ניקולאי היה צייר והיסטוריון אמנות. בתו, אלנה, הייתה אמנית חובבת, ועבדה כדוגמנית עבור מיכאיל נסטרוב, לו הייתה מאורסת לזמן קצר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדריאן פראכוב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Прахов, Адриан Викторович". Brockhaus and Efron Encyclopedic Dictionary: In 86 Volumes (82 Volumes and 4 Additional Volumes). St. Petersburg. 1890–1907.
2. ↑  Ирина Павловна Потехина, ПОРТАЛ «БИОГРАФИКА СПБГУ» И НОВЫЕ ВОЗМОЖНОСТИ В ИЗУЧЕНИИ ПЕТЕРБУРГСКОЙ МЕДИЕВИСТИКИ1, "Средние века", **Средние века**, 2018, עמ' 180–195 doi: 10.7868/s013187801803008x
3. ↑  Критические наблюдения над формами изящных искусств. Зодчество древнего Египта.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 135791502
* ISNI: 0000 0000 4369 0524
* LCCN: no00089554
* SUDOC: 253803454
* VIAF: 315711721
* WorldCat: lccn-no00089554

 |
**מוסווטנט** (בנורווגית: **Mosvatnet**) הוא אגם ליד העיר סטוונגר שבמחוז רוגלנד בנורווגיה. האגם שוכן מערבית למרכז העיר סטוונגר ברובע "אייגנס או וולנד". שטחו של האגם הוא 0.45 קמ"ר והוא האגם השלישי בגודלו באזור סטוונגר. עומקו המרבי של האגם הוא 3.2 מטרים וגובה פני האגם הוא 37 מטרים מעל פני הים.

מהאגם יוצא נחל קטן שעובר דרך צמתים תת-קרקעיים ונשפך לאגם ברייאווטנט שנשפך לפיורד ביפיורן הסמוך.

היסטוריה
--------

מוסווטנט היה מקור המים של העיר סטוונגר בשנים 1863–1931. לאחר שרפה גדולה שהתרחשה בסטוונגר בשנת 1860 הובן שמוסווטנט הוא לא מאגר מים גדול מספיק ובעקבות זאת, בשנת 1863, יזמה העיר בנייה של מפעל מים חדש במוסווטנט שיעניק לתושבי העיר מי שתייה הולמים וגישה טובה יותר למים לצוותי הכיבוי.

הוקם בית משאבות והונחו צינורות מים לאורך כביש מדלביין. מפלס המים של הבריכה הוגדל משמעותית, וכמה איים וסלעים קטנים נעלמו. העיר השתלטה על מספר נכסים לאורך האגם כדי למנוע זיהום במקורות מי השתייה והיא הפכה את האזורים שמסביב לשטחי פארק. לאחר זמן קצר התברר כי למוסווטנט אין מספיק יכולת לספק לעיר הגדולה מי שתייה לטווח הארוך. בשנת 1903 קנתה העיר סטוונגר זכויות על המים באגם סטורה סטוקווטן ובשנת 1930 הפך האגם למאגר המים החדש של העיר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוסווטנט** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Mosvatnet, web.archive.org, ‏2016-03-04

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מוסווטנט"**.
**אוגוסטו מוסיני** (באיטלקית: **Augusto Mussini**;‏ 9 בינואר 1870 – 1 בנובמבר 1918) היה צייר ונזיר איטלקי.

ביוגרפיה
--------

אוגוסטו מוסיני נולד ברג'יו אמיליה, ולמד בבית ספר רג'יה לציור, אצל גייטנו קייריצ'י וקירילו מניקרדי, וסיים את לימודיו ב-1888. בשנת 1890 הוא הקים את הארגון "Cooperativa pittori di Reggio Emilia", שלאחר מכן הפך למנהל האמנותי שלו. בשנת 1892 עבר לרומא, שם למד באקדמיה הצרפתית. לאחר מכן למד ציור דמויות באקדמיה לאמנויות היפות של רומא. בשנת 1893, בזכות מלגת לימודים, הוא עבר לפירנצה, שם נרשם לאקדמיה לאמנות בעיר.

משנת 1896, התחיל מוסיני להציג את יצירותיו בתערוכות חשובות, כמו הביאנלה של ונציה, ועבד בשביל פטרונים חשובים, כולל בית מדיצ'י. ב-1903, הוא התחיל לשתף פעולה עם כתב העת "לאונרדו", תחת השם הבדוי אוגוסטוס.

ב-26 באוקטובר 1903, מוסיני נעלם מפירנצה. הסתבר כי ברח מדו-קרב עם חברו הטוב ביותר, הצייר ג'ובאני קוסטטי, שהפך ליריבו בגלל אישה, הציירת ביאטריצ'ה אנצ'ילוטי גורטי. בדרך לאוסטריה, לאחר ששקל התאבדות, הוא התארח במנזר קפוצ'ינים בגוריציה. לאחר מכן, הוא עבר למנזר פרנציסקני בטריאסטה ולאחר מכן למנזר הפרנציסקני של אסקולי פיצ'נו. שם, לאחר שנה אחת של בידוד ושקיעה בהרהורים, בינואר 1905 הוא הפך לנזיר, וקיבל את שמו של הנזיר פאולו סארפי. לאחר מכן, הוא חזר לפעילותו האמנותית, וקישט כנסיות שונות במארקה, אחד מהן היא סנטה מריה דלה קונצ'ציונה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוגוסטו מוסיני** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  Francesco Santaniello (2012). "Mussini, Augusto". *Dizionario Biografico degli Italiani - Volume 77*. Treccani.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX4721134
* GND: 119065797
* ISNI: 0000 0001 1607 2250
* LCCN: n88065975
* ULAN: 500340030
* VcBA: 495/105715
* VIAF: 22943114
* WorldCat: lccn-n88065975

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"אוגוסטו מוסיני"**.
**פרנץ "פרנצל" לאנג** (בגרמנית: **Franz "Franzl" Lang**;‏ 28 בדצמבר 1930 – 6 בדצמבר 2015) הידוע גם בתור "**מלך היודל**" (בגר': Jodlerkönig) היה זמר יודל אלפיני מבוואריה, גרמניה. לאנג שר רק שירי מוזיקה עממית גרמניים, לאנג שר לרוב בדיאלקטים הבוואריים הכפריים.

קריירה
------

לאנג, גדל במינכן, הוכשר כיצרן כלים. הוא החל לנגן על אקורדיון בגיל תשע. פרנץ מוכר (במיוחד בגרמניה) כמלך היודל, הוא הופיע מספר פעמים בהופעת ומחזות זמר. הלהיט הגדול ביותר שלו היה גרסת כיסוי משנת 1968 של הלחנת "Lied Kufsteiner Das" של קרל גנזר. לאורך שנות ה-70, הוא היה שותף קבוע בתוכניות מגוונות מוזיקליות בטלוויזיה המערב גרמנית, במיוחד בתוכנית Lustige Musikanten של ערוץ ZDF. 

לאנג מכר יותר מ-10 מיליון תקליטים; הוא זכה ב-20 תקליטי זהב ותקליט פלטינה אחד בתעשיית ההקלטות הגרמנית.

ביום הולדתו ה-70, הופיע בפעם האחרונה.

חיים אישיים
-----------

לאנג היה נשוי לאשתו יוהנה משנת 1954. היה אב לבן ולבת.
נפטר בבית אבות במינכן ב-6 בדצמבר 2015 מתסמונת כשל רב-מערכתי ונקבר ב-11 בינואר 2016, בבית קברות ביער, עם הקדשות מרובות ממשפחתו וחבריו.

דיסקוגרפיה
----------

רשימה חלקית:

* Das Bayernland
* Der weißblaue Hammer
* Stimmung beim Jodlerwirt
* Wir kommen von den Bergen
* Zillertal, du bist mei Freud
* Tirol Heimat der Berge

פילמוגרפיה
----------

* 1956: Salzburger Geschichten
* 1961: Drei weiße Birken
* 1961: Der Orgelbauer von St. Marien
* 1961: Schlagerrevue 1962
* 1962: Tanze mit mir in den Morgen
* 1962: Drei Liebesbriefe aus Tirol

ראו גם
------

* היינו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנץ לאנג** בוויקישיתוף
Franzl "Jodlerkönig" Lang, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Williams, Martina (21 December 2015). "Das Kufsteiner Lied"-Interpret Franzl Lang ist tot, www.merkur.de (בגרמנית).
2. 1 2  Abendzeitung Germany, Letzter Jodler für Franzl Lang († 84), www.abendzeitung-muenchen.de, ‏2016-01-12 (בגרמנית) - "Last yodel for Franzl Lang († 84)" (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb13830668v (data)
* GND: 134439260
* ICCU: DDSV282436
* ISNI: 0000 0000 5514 4619
* LCCN: n94019096
* MusicBrainz: 324fe6b9-a65d-4881-8342-a4bdd4ea38c6
* VIAF: 51873897
* WorldCat: lccn-n94019096

 |
**רוברט "בובי" הארון** (באנגלית: **Robert "Bobby" Harron**;‏ 12 באפריל 1893 - 5 בספטמבר 1920), היה שחקן ראינוע אמריקני הזכור בעיקר בשל עבודתו עם גדול במאי התקופה, ד.וו גריפית'.

ביוגרפיה
--------

הארון נולד בניו יורק כבן השני מתוך תשעה למשפחה שמוצאה מאירלנד. עוד כנער, עת עבד כשליח באולפני קולנוע, התגלה הארון על ידי הבמאי דייוויד גריפית, אשר ראה בו פוטנציאל קולנועי והחל לשבצו בסרטיו. התפקידים אותם גילם הארון היו בעיקר של "הבחור הטוב" ו"הרגיש", דבר אשר תרם להפיכתו לאליל ההמונים, ובעיקר לאליל הנשים. 

לשיא תהילתו הגיע הארון בשנת 1915 עם יציאתו של הסרט "לידתה של אומה" בו השתתף. גם לאחר "לידתה של אומה", המשיך הארון לשחק בסרטיו של גריפית, ובעיקר זכור הסרט "אי-סובלנות" משנת 1916 אשר יצא כתגובה למבקרים הרבים את "לידתה של אומה" כסרט בעל אלמנטים גזעניים. 

בשנת 1920 החלה להתפשט השמועה כי כוכבו של הארון דעך בעיניו של דייוויד גריפית, והדבר התעצם עם שכירת שחקן צעיר בשם ריצ'רד בארטלמס כשחקן ראשי בסרטו החדש של גריפית "Way Down East". בליל הבכורה של הסרט, בהיותו בן 27, מת vtrui לאחר שירה בעצמו בחדר מלון בניו יורק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוברט הארון** בוויקישיתוף

* רוברט הארון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* רוברט הארון, באתר AllMovie (באנגלית)
* רוברט הארון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* רוברט הארון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007435333005171
* BIBSYS: 3057811
* BNE: XX4778142
* BnF: cb140412590 (data)
* GND: 116485477
* ISNI: 0000 0001 2140 394X
* LCCN: n88034803
* NKC: xx0152380
* SNAC: w6dg9q65
* SUDOC: 060744960
* Trove: 873240
* VIAF: 76515986
* WorldCat: lccn-n88034803

 |
**אולימפיאדת החורף 1940** הייתה אולימפיאדה אשר בוטלה עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה. היא הייתה אמורה להיות אולימפיאדת החורף החמישית.

היסטוריה
--------

אירוח האולימפיאדה נמסר לסאפורו שביפן בישיבת הוועד האולימפי הבינלאומי ה-36, שנערכה בוורשה ב-9 ביוני 1937. סאפורו התמודדה על אירוח האולימפיאדה מול סנט מוריץ שבשווייץ, שאירחה את אולימפיאדת החורף ב-1928 ומול גרמיש פרטנקירשן שבגרמניה, שם נערכה אולימפיאדת החורף ב-1936. האולימפיאדה נועדה להיערך בסאפורו מה-3 ועד ה-12 בפברואר 1940. 

יפן ויתרה על אירוח האולימפיאדה בעקבות פרוץ מלחמת סין-יפן ב-1938, וב-15 ביולי אותה שנה החליט הוועד האולימפי הבינלאומי על העברתה לסנט מוריץ. בהמשך התגלעה מחלוקת בין הוועד האולימפי הבינלאומי לשלטונות שווייץ בנוגע להשתתפות גולשי סקי מקצועיים במשחקים. בעקבותיה החליט הוועד ב-9 ביוני 1939 להעביר את האולימפיאדה אל העיר המתחרה השלישית במכרז האולימפי, גרמיש-פרטנקירשן. היא נועדה להיערך שם מה-2 ועד ה-11 בפברואר 1940.

בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה, והגם שגרמניה התעקשה שבכוונתה לארח את המשחקים, בוטלו המשחקים על ידי הוועד האולימפי בנובמבר 1939 ומשחקי החורף האולימפיים הושעו ולא התחדשו אלא ב-1948. אז הם נערכו בסנט מוריץ

סאפורו אירחה את אולימפיאדת החורף ב-1972.

ראו גם
------

* אולימפיאדת הקיץ 1940
* אולימפיאדת הקיץ 1944
* אולימפיאדת החורף 1944

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אולימפיאדת החורף 1940** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  פינלנדיה מסתלקת וגרמניה מחזקת בקרבות האולימפוס, דבר, 1 באוקטובר 1939

| **משחקי החורף האולימפיים** |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| שאמוני (1924) • סנט מוריץ (1928) • לייק פלאסיד (1932) • גרמיש-פרטנקירכן (1936) • סנט מוריץ (1948) • אוסלו (1952) • קורטינה ד'אמפצו (1956) • סקוו ואלי (1960) • אינסברוק (1964) • גרנובל (1968) • סאפורו (1972) • אינסברוק (1976) • לייק פלאסיד (1980) • סרייבו (1984) • קלגרי (1988) • אלברוויל (1992) • לילהאמר (1994) • נאגנו (1998) • סולט לייק סיטי (2002) • טורינו (2006) • ונקובר (2010) • סוצ'י (2014) • פיונגצ'אנג (2018) • בייג'ינג (2022) • מילאנו - קורטינה ד'אמפצו (2026)
**אולימפיאדות שבוטלו**: 1940 • 1944 |

 |
**פוליפרכון** (ביוונית: Πολυπέρχων;‏ תאריך הלידה לא ידוע במדויק סביר להניח שנולד בין 390 לפנה"ס ל-380 לפנה"ס‏ - 303 לפנה"ס) היה מצביא מוקדוני נודע, יליד אפירוס. דיאדוך בעצמו, היה דמות משנית במלחמות הדיאדוכים.

חייו
----

פוליפרכון החל את שירותו הצבאי תחת שלטונו של פיליפוס השני, מלך מוקדון במחצית השנייה של המאה ה-4 לפנה"ס והמשיך לשרת את בנו, אלכסנדר הגדול שאליו נלווה במסעותיו לכיבוש האימפריה הפרסית. לאחר מותו של אלכסנדר הגדול בבבל בשנת 323 לפנה"ס עבר ליוון ועזר בדיכוי המרד היווני נגד השלטון המוקדוני. לאחר רציחתו של פרדיקס, העוצר של יורש העצר, אלכסנדר הרביעי, עבר תואר העוצרות לאנטיפטרוס השישי, אך הוא נפטר בשנת 319 לפנה"ס וכך פוליפרכון התמנה לעוצר הממלכה.

עד מהרה הסתכסך עם בנו של אנטיפטרוס, קסנדר, שהיה אחד מסגניו הבכירים של פוליפרכון. מלחמתם הפנימית התפשטה חיש מהר ויתר הדיאדוכים הצטרפו למהומה. פוליפרכון מצא עצמו בברית עם אאומנס נגד קואליציה של קסנדר, אנטיגונוס מונופתלמוס ותלמי הראשון. למרות ההצלחות הראשוניות, ציו הושמד על ידי אנטיגונוס בשנת 318 וקסנדר השתלט על אתונה. פרק זמן קצר לאחר מכן נהדף פוליפרכון ממוקדון בידי קסנדר, וברח למולדתו, אפירוס, שם הצטרף לאמו של אלכסנדר הגדול אולימפיאס, אשתו רוקסנה ובנו הצעיר אלכסנדר הרביעי. החבורה כרתה ברית ואולימפיאס יצאה להחזיר לעצמה את השליטה במוקדון. אך קסנדר הביסה ורצח אותה בשנת 316 לפנה"ס. כתוצאה מהתבוסה נפלו רוקסנה ויורש העצר הצעיר בשבי קסנדרוס.

פוליפרכון נמלט לפלופונסוס, שם עדיין שלט בכמה נקודות אסטרטגיות וכרת ברית חדשה, הפעם עם אנטיגונוס שסר חינו בעיני בעלי בריתו הקודמים. פוליפרכון הצליח להשתלט על רובו של חצי האי הפלופונסי. שטחים אלה נותרו בחזקתו גם אחרי הסכם הפסקת האש משנת 311 ורציחתו של יורש העצר, אלכסנדר הרביעי בידי קסנדר. למרות הברית שהייתה לו עם אנטיגונוס החליט להפנות לו עורף ונטש אותו בשנת 309. פוליפרכון נותר דמות משנית במלחמות הדיאדוכים עד מותו כמה שנים מאוחר יותר.

לקריאה נוספת
------------

* פוליפרכון באתר ליוויוס (באנגלית)

* Waldemar Heckel, **The Marshals of Alexander's Empire**, Routledge, 1992.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Waldemar Heckel, The Marshals of Alexander's Empire, p. 174
**מרקובי קולי** או **מגדלי מרקו** (במקדונית: **Маркови Кули**; בסרבית: **Маркове куле**) נמצא כ-2.25 ק"מ צפון-מערבית מפרילפ, מקדוניה הצפונית, ומעט מעל הכפר וארוש (אנ'). מרקובי קולי, הקרוי על שמו של הנסיך הסרבי מימי הביניים, הנסיך מרקו (אנ'), ממוקם על גבעה ומוקף במדרונות תלולים המכוסים אבני גרניט דקות.

ב-24 ביוני 2004, נרשם כאתר מורשת עולמית מיועד של אונסק"ו. ב-10 באפריל 2006, האתר הוכרז כאנדרטת טבע.

תכונות
------

במהלך המחקר הארכאולוגי שבוצע במרקובי קולי, נמצו שרידים שהצביעו על קיומו של היישוב העתיק הקדום קרמיה. בתקופה הרומית, הורחב היישוב קרמיה לכיוון דרום-מערב, עובדה שהועלתה על ידי מספר קישוטים משיש של בזיליקת נוצרית קדומה.

חומת ההגנה של מרקובי קולי מתוארכת למאה ה-13 וה-14. עובי הקירות של חומת ההגנה הן בעומק של כמטר. מעל המגדלים הייתה מרגמה עשויה מאבן גיר. האזור התחתון של חומת ההגנה היה מורכב משורת קירות קצרים שנמשכו בקו שבור. על פי חלק מהממצאים ההיסטוריים, עד החלק השני של המאה ה-14 ואפילו מאוחר יותר, מצודה זו הוגנה על ידי 40 חיילים בלבד.

בתוך מרקובי קולי, היו קירות פנימיים שהפרידו בין קרמיה לאזורים קטנים אחרים. מרקובי קולי הכליל גם את ארמונו של המלך הסרבי ווקאשין (אנ') ובנו, הנסיך מרקו (אנ'). השער הצפוני של מרקובי קולי היה שער כפול, וכמו כן בית משמר גדול היה בין 2 הכניסות. במהלך המחקר הארכאולוגי שבוצע באזור השער הצפוני, נמצאה עדות לשחזורים רבים של שער זה. באזור הדרומי של מרקובי קולי, היו שלושה מגדלי שמירה.

באזור המערבי של מרקובי קולי, נמצאו קברים שננעצו בסלע. במאה ה-14, שימש אזור זה מקום מפלט זמני של האוכלוסייה המקומית מפני פשיטות טורקיות.

במרקובי קולי, קיימים גם פסלים שדומים לבעלי חיים שונים כמו למשל אריה, צב ופיל (יש הטעונים כי הפסל בכלל דומה לחסידה). יש המאמינים כי פסלים אלו שימשו חלק חשוב בטקסי הדת של העמים הקודמים שישבו באזור.

לאחר מותו של הנסיך מרקו (אנ') ב-1395, מרקובי קולי נכבש על ידי האימפריה העות'מאנית במאה ה-14. בזמן זה, תושבי היישוב לשעבר, קרמיה, עברו ליישוב החדש וארוש (אנ'). היישוב החדש הופרד למספר רבעים, ולכל אחד מהרבעים הייתה כנסייה.

גלריה
-----

* מרקובי קולימרקובי קולי
* מרקובי קולי מצדו המערבימרקובי קולי מצדו המערבי
* מרקובי קולי; ניתן לראות את פרילפ ברקעמרקובי קולי; ניתן לראות את פרילפ ברקע
* מרקובי קולימרקובי קולי
* מרקובי קולימרקובי קולי
* מרקובי קולימרקובי קולי
* סלע הפיל, מרקובי קוליסלע הפיל, מרקובי קולי
* מרקובי קולימרקובי קולי

לקריאה נוספת
------------

* אלכסנדר דרנקו, ערי ימי הביניים בסרביה, מונטנגרו ומקדוניה, בלגרד 1950 (בבוסנית)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרקובי קולי** בוויקישיתוף

* Markovi Kuli Prilep (Macedonian Civilization)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  (PDF) GEO-VALUES OF THE NATURAL MONUMENT MARKOVI KULI NEAR PRILEP, ResearchGate (באנגלית)
2. ↑  Coordinate Distance Calculator, boulter.com
3. ↑  MEET MACEDONIA, עמוד 22
4. ↑  UNESCO World Heritage Centre, Markovi Kuli, UNESCO World Heritage Centre (באנגלית)
5. ↑  NATIONAL BIODIVERSITY STRATEGY AND ACTION PLAN For the period 2018 - 2023, עמוד 97
6. ↑  *Указ за прогласување на Маркови кули за Споменик на природата* (ארכיון)
**אריק מוסמבאני** (בצרפתית: **Éric Moussambani**; נולד ב-31 במאי 1978) הוא שחיין מגינאה המשוונית, המוכר בשל הופעתו הכושלת, אך ההירואית, באולימפיאדת סידני בשנת 2000.

קריירה
------

מוסמבאני, המכונה גם "אריק הצלופח", לא נדרש להשיג את הקריטריון האולימפי על מנת להשתתף באולימפיאדה. הוא זכה בכרטיס חופשי, שהוועדה המארגנת נוהגת להעניק למדינות שבהן תשתית מתקני השחייה אינה מפותחת, כדי לקדם בהן ענף ספורט זה. הוא החל להתאמן רק 8 חודשים לפני המשחקים האולימפיים.

באולימפיאדה, התמודד מוסמבאני במשחה ל-100 מטר חופשי, ורשם תוצאה של 1:52.72 דק'. לשם השוואה, שיא העולם שקבע הזוכה במדליית הזהב, פיטר ואן דן הוחנבאנד, היה זמן מהיר כמעט פי שניים וחצי - 47.84 שניות. למעשה, הזמן שקבע מוסמבאני היה איטי אף משיא העולם במרחק הכפול, 200 מטר, שעמד באותה העת על 1:43.86 דק'. יחד עם זאת, זכה מוסמבאני במקצה בו השתתף, לאחר ששני יריביו, מניז'ר ומטג'יקיסטן, נפסלו עקב זינוק מוקדם. לעובדת הגעתו ראשון במקצה לא הייתה השפעה כלשהי על סיכוייו להמשיך בתחרויות, שכן, בשונה מתחרויות אתלטיקה למשל, רק התוצאה שהשיג השחיין משפיעה על ההעפלה לשלב הבא, ולא מיקומו במקצה.

מוסמבאני ציין כי הייתה זו הפעם הראשונה שבה שחה בבריכה אולימפית (שאורכה 50 מטר), וכי אימוניו נערכו בבריכה שאורכה 20 מטר בלבד. 15 המטרים האחרונים היו, לטענתו, קשים במיוחד.

מוסמבאני הפך לגיבור בעקבות הופעתו, בשל כוח הרצון והמאמץ שהשקיע. שחייני צמרת כאיאן ת'ורפ ולני קרייזלברג בירכו אותו באומרם "זה בדיוק מה שהאולימפיאדה אמורה להביע".

מוסמבאני התכוון להשתתף גם באולימפיאדת אתונה ב-2004. הוא התאמן ושיפר את שיאו האישי והעמידו על פחות מ-57 שניות, אך בסופו של דבר לא נטל חלק במשחקים האולימפיים, בשל בעיות בהשגת ויזה.

במרץ 2012 החל לשמש כמאמן שחייה לנבחרת הלאומית של גינאה המשוונית.

קישורים חיצוניים
----------------

* אריק מוסמבאני, באתר olympedia.org
* אתר המוקדש למוסמבאני
* ניצל מטביעה, באתר nrg‏, 8 באוגוסט 2007

הערות שוליים
------------

1. ↑  Eric 'the Eel' misses Games, BBC 9.8.2004
2. ↑
**מנחם נֶבֶּנהוֹיז** (נולד ב-11 במרץ 1960) הוא מנצח, מוזיקאי ומורה למוזיקה ישראלי.

קריירה
------

נבנהויז ניצח על מיטב התזמורות הישראליות: התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון ועוד. בעולם ניצח נבנהויז על התזמורת הפילהרמונית של סופיה, התזמורת הפילהרמונית של טמפרה בפינלנד, התזמורת הסימפונית של קאן בצרפת, התזמורת הפילהרמונית של האגן בגרמניה, התזמורת הפילהרמונית של אנקרה בטורקיה ועוד.

בשנת 1987 הלחין יצירה בשם "תרועה - לארבעה כלי נשיפה ממתכת שווים" ובשנת 2014 חיבר עבור הקאמרטה הישראלית ירושלים מחרוזת הכוללת את השירים: שדמתי, הורה נרקודה, הורה ממטרה, על גבעות שייח' אברק וקטע חסידי עממי. 

בעונה 1998/99 ניצח על הפקה של "חליל הקסם" באופרה הישראלית החדשה.

נבנהויז היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של תיכון תלמה ילין שבגבעתיים משנת 1986 עד שנת 2014.

בשנים 1992–1994 היה מנצח הבית של התזמורת הקאמרית הישראלית ובשנים 1995 - 1997 היה מנהל מוזיקלי של תזמורת קאמרטה רמת השרון. כמו כן הוא היה מנהל מוזיקלי של התזמורת הקאמרית של חיל החינוך והנוער. משנת 1998 עד 2001 היה מנצח עמית בסינפונייטה הישראלית באר שבע ובשנים 2001 - 2002 היה למנצח ראשי.

בהמשך מונה למנהל מוזיקלי של תזמורת הטכניון שבחיפה בו הוא גם משמש כמרצה. נבנהויז סיים את תפקידו בטכניון בשנת 2019.

בעונה 2006–2007 הוזמן לנצח שוב על התזמורת הסימפונית ג'יבסקילה בפינלנד.

ב-2018 פרסם המנצח ישי שטקלר כי נבנהויז פגע מינית בכעשרים ילדים בהם שטקלר עצמו.
אסף הראל, שלמד אף הוא בבית הספר תלמה ילין, טען כי הפסקת עבודתו של נבנהויז בתיכון תלמה ילין ארעה על רקע חשיפת מעשי ניצול מיני שלו כלפי תלמידים במוסד שנים רבות קודם לכן. בעקבות פרסומים אלה הושעה נבנהויז מעבודתו בטכניון.

חיים אישיים
-----------

נבנהויז נשוי לרחל ואב לשניים. מתגורר בגבעתיים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  התזמורת יוצאת מהמחבוא, מעריב, 16 בפברואר 1988  
חנה ידור, פיציקאטו, מעריב, 13 במרץ 1990
2. ↑  מלאכי מוזיקה צעירים בהרצליה, באתר "הבמה", 26 בינואר 2006
3. ↑  אורי ראובן,
 ביקור התזמורת, באתר "פקטור", 14 במאי 2014
4. ↑  מורה ב"תלמה ילין" שלמד אצל המנצח נבנהויז: "גם אני הוטרדתי", באתר ערוץ עשר, 16 בינואר 2018
5. ↑  אתר למנויים בלבד אסף הראל, מורה נערץ למוזיקה הטריד וניצל מינית תלמידים מתלמה ילין במשך שנים, באתר הארץ, 16 בינואר 2018
6. ↑  דנה ירקצי‏, בשל טענות לתקיפות מיניות: המנצח מנחם נבנהויז הושעה מהטכניון, באתר וואלה!‏, 17 בינואר 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007265807205171
* BnF: cb14569363q (data)
* ISNI: 0000 0000 0104 7928
* VIAF: 51933407
* WorldCat: viaf-51933407

 |