recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**You Only Live Twice** (בעברית: **אתה חי רק פעמיים**) הוא סינגל מאת הזמרת האמריקאית ננסי סינטרה, אשר שוחרר ב-1967. השיר שימש כשיר הנושא של הסרט "אתה חי רק פעמיים", החמישי בסדרת סרטי ג'יימס בונד. השיר נחשב לאחד משירי ג'יימס בונד הידועים ביותר בכל הזמנים, ואחד משיריה המוכרים ביותר של סינטרה.

כתיבה
-----

לזלי בריקוס כתב את השיר עבור סרט הבונד החמישי, וג'ון בארי הלחין אותו. גרסה ראשונית של השיר הוקלטה באולפני CTS בידי הזמרת ג'ולי רוג'רס אשר לוותה בתזמורת בת עשרות נגנים. עם זאת, בארי לא היה מרוצה מהתוצאה, וביקש מבריקוס לכתוב שיר חדש לחלוטין. רק שתי שורות הועתקו מהשיר המקורי אל השיר החדש: "You only live twice", ו-"you’ll pay the price". בארי הציע להעניק את השיר החדש לאריתה פרנקלין, אולם אלברט ברוקולי רצה דווקא את ידידו הוותיק פרנק סינטרה. סינטרה סירב והציע לברוקולי במקום זאת את בתו ננסי.

ננסי טסה ללונדון והקליטה את השיר באולפני CTS ב-2 במאי 1967. בארי סיפר לימים שננסי הייתה לחוצה ועצבנית מאוד במהלך ההקלטות, והם נאלצו להקליט 30 טייקים לפני שהתייאשו. בארי החליט לבסוף לחבר יחד קטעים מ-25 טייקים שונים לשיר אחד.

זמן קצר לאחר עליית הסרט לאקרנים, שחרר המפיק של סינטרה לי הייזלווד, גרסת סינגל חדשה לשיר. לשיר בוצעו גרסאות כיסוי רבות במשך השנים, בין היתר בידי קולדפליי, Soft Cell, ביורק ושירלי באסי.

קישורים חיצוניים
----------------

* 
* מידע על היצירה "You Only Live Twice" באתר מיוזיק בריינז

הערות שוליים
------------

1. ↑  "'Mad Men' 'You Only Live Twice': Season 5 Finale Closes With Bond Theme"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: e1f850e5-f1c3-3b7d-ae6f-9cd1297c21c7

 |
**יוליה סרגייבנה אניקייבה** (נולדה ב-26 במרץ 1969 בלנינגרד) היא עסקנית ספורט וספורטאית רוסייה לשעבר, כיהנה כנשיאת התאחדות הכדורסל הרוסית בשנים 2013–2015. בשנת 2017, הורשעה בתיק הונאה במהלך עבודתה בראשות התאחדות הכדורסל. הוכרזה כמבוקשת על ידי הרשויות הפדרליות ברוסיה.

ביוגרפיה
--------

מילדותה עסקה בחתירה. היא בוגרת המכון הממלכתי לספורט על שם לסגאפט בשנת 1993. סיימה את לימודיה בבית הספר הגבוה לעסקים באוניברסיטת מוסקבה על שם לומונוסוב בשיווק ותכנון אסטרטגי. בשנת 1998, קיבלה תואר שני במנהל עסקים והיא גם בוגרת הפקולטה למשפטים במכון למשפטים במוסקבה משנת 2009.

מאז 1995 היא עבדה בחברות מסחריות ומילאה תפקידים בכירים. בשנת 2003 הקימה את סוכנות השיווק JSA שמקיימת אירועי ספורט ובידור. הסוכנות ארגנה אירועים בינלאומיים שהוקדשו ליום העיר במוסקבה.

בשנת 2005 השתתפה בבחירות לראשות הפדרציה הרוסית לספורט חתירה. בשנת 2008 מונתה למנכ"לית איגוד כדורסל הסטודנטים ברוסיה, לאחר מכן מונתה לסגנית הנשיא. בשנת 2010 היא הפכה לחברה בוועד המנהל של האיגוד ובדצמבר 2011, היא הפכה למשנה למנכ"ל ליגת VTB.

ב-12 ביולי 2013 נבחרה לתפקיד ממלאת מקום נשיא התאחדות הכדורסל הרוסית (RBF)‏ עד מהרה פיטרה את המנהל הכללי של נבחרת הגברים הרוסית אולג אושקוב, ואת המאמן פוטיוס קציקאריס, שבמכתב פתוח האשים את אנייקייבה בהתערבות בעבודתו. הבחירות לנשיאות שהתקיימו באוגוסט 2013 לוו בוויכוח סוער. ברם, אניקייבה השיגה 97 קולות לעומת 63 משהשיגה יריבתה סבטלנה אברוסימבה.

בדצמבר 2013 בית המשפט הכיר בתוצאות הבחירות נשיא כלא לגיטימיות, לאחר מכן המשיכה אניקייבה להוביל את הפדרציה כממלאת מקום. במהלך עבודתה, נבחרות הגברים והנשים של רוסיה נכשלו באליפות אירופה בשנת 2013 ולא השתתפו במונדובאסקט 2014 מכיוון שהתאחדות הכדורסל לא קיבלה את הכרטיס החופשי. בנוסף, ההתאחדות נקלעה לסכסוך כספי עם המועדונים הרוסיים, בשל הדרישה מהם לשלם שכר טרחה עבור אישור שחקנים זרים. במקביל, נשמר שכרם של השופטים.

אנדריי קירילנקו, שהחליף את אנייקייבה באוגוסט 2015 כנשיא ההתאחדות, ביקש מרשויות אכיפת החוק הפדרליות לחקור את הגנבות והמעילות שהתרחשו בהתאחדות במהלך עבודתה של קודמו. בדצמבר 2015 נפתח תיק פלילי בגין הונאה בהיקף גדול במיוחד ואניקייבה הואשמה בחתימה על עסקאות הונאה עם יזמים בודדים, שכתוצאה מהן הפסידה ההתאחדות 44 מיליון רובל. באוקטובר 2017 דן בית המשפט את אנייקייבה לארבע שנים ושישה חודשים במושבת עונשין, אך הנאשמת נמלטה ממאסר ורשויות אכיפת החוק הכניסו אותה לרשימת המבוקשים. במקביל, היא שלחה מכתב לתקשורת והסבירה את בריחתה משום שלטענתה הורשעה על לא עוול בכפה.

חיים אישיים
-----------

היא נשואה ואם לשלוש בנות.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Самарская, Виктория. (2016-12-11). "Юлия Аникеева: биография и спортивные достижения". FB.ru. נבדק ב-2018-10-16.
2. 1 2 3  "Биография Юлии Аникеевой". РИА Новости. 2013-08-02. נבדק ב-2018-10-16.
3. 1 2 3  Самарская, Виктория. (2016-12-11). "Юлия Аникеева: биография и спортивные достижения". FB.ru. נבדק ב-2018-10-16.
4. ↑  Жиляев, Данила. (2017-07-20). "Кацикарис умывает руки". Газета.Ru. נבדק ב-2018-10-16.
5. ↑  "Бывший президент РФБ не стала дожидаться приговораБывший президент РФБ не стала дожидаться приговора". Коммерсант. 2017-10-23. נבדק ב-2018-10-16.
6. ↑  "Биография Юлии Аникеевой". РИА Новости. 2013-08-02. נבדק ב-2018-10-16.
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "אורי גורדין".
אורי גורדון
גן אורי גורדון ברעננה
"בית אורי" בניצנה
שלט הנצחה לאורי גורדון ב"בית אורי" בניצנה
**אורי גורדון** (14 באפריל 1935 – 30 ביולי 2000) היה פעיל ציוני. מילא תפקידים בכירים בהנהלה הציונית ובסוכנות היהודית.

ביוגרפיה
--------

בילדותו חלה בשיתוק ילדים ונפגע קשה ברגליו אך עובדה זו לא מנעה ממנו להצליח ולהתקדם בחיים. הוא היה ממקימיה של המשמרת הצעירה במפלגת העבודה. בשנת 1974 נקרא לעמוד בראש החטיבה לדור ההמשך של התנועה הציונית.

בשנת 1979 יצא בשליחות התנועה הציונית לארצות הברית, שם ייסד את "התנועה לציונות מגשימה" (תל"ם) שהעמידה בראש מטרותיה את החינוך היהודי-ציוני ואת העלייה לארץ ישראל. כל אחד מחברי תל"ם התחייב לעלות ארצה כתנאי לחברותו.

בשנת 1983 חזר ארצה ונבחר כחבר הנהלת הסוכנות וכראש מחלקת עליית הנוער. הוא היה היזם של "תהליך מוריה", שבעקבותיו הוקמה עמותת הפורום הישראלי. בתקופה זו היה אחראי על קליטתם של אלפי בני נוער שהגיעו מאתיופיה במהלך מבצע משה. הוא היה מבין ראשיה ומקימי הקהילה החינוכית-התיישבותית בכפר הנוער ניצנה ביחד עם אריה אליאב.

בשנת 1987 נבחר לעמוד בראש מחלקת העלייה והקליטה של הסוכנות היהודית. בתקופת כהונתו נטל חלק בהעלאתם ובקליטתם של יהודי אתיופיה במבצע שלמה וכמעט חצי מיליון עולים מחבר המדינות ומארצות אחרות. בשנת 1992 נבחר לתקופת כהונה נוספת.

בשנת 1998 נבחר לנשיא המועצה הציונית בישראל.

בשנותיו האחרונות לקה באירוע מוחי חמור שריתק אותו לכיסא גלגלים אך לא פגע ביכולתו האינטלקטואלית. הוא הגה ויזם את הקונגרס הציוני הישראלי הראשון שהתכנס בירושלים במאי 2000.

הוא פרסם עשרות מאמרים בנושאי ציונות, העם היהודי ויחסי מדינת ישראל ליהודי הגולה ולעלייה. חיבר אוטוביוגרפיה בשם: "ציונות זו לא מילה גסה". נפטר בכ"ז בתמוז תש"ס.

בשנת 2004 נחנך ברעננה **גן אורי גורדון** על שמו. בשנת 2006 נחנך בכפר הנוער ניצנה **בית אורי** על שמו - מרכז מבקרים ולמידה. בתל אביב נמצאת בכניסה לשכונת נווה שרת כיכר על שמו. בשנת 2017 הוקמה פינת הנצחה בקן בורוכוב לזכרו.

כתביו
-----

* **שישה פרקים ציוניים**, ירושלים: מוסד ביאליק, תשמ"ז-1987.
* **כספים וכיסופים**, ירושלים: מוסד ביאליק, תשנ"ו-1996.
* **ציונות זו לא מילה גסה** (עם מנחם מיכלסון), [ירושלים : חמו"ל], תשנ"ח-1998.
* **ציוני ישראל אגדה או מציאות?: האם נהיה פה בעוד 50 שנה?**: מחשבות לקראת הכינוס הראשון לבחינה מחודשת של ישראל והציונות בפתח, [ירושלים: חמו"ל, תשנ"ט-1998].
* **שיחות עם אורי גורדון**: בנושא העם, המדינה ודור העתיד (עריכה והבאה לדפוס: יוסף גלילי, יעקב שליש), תל אביב: קרן שרותי דפוס, 1999.
* **נכות ללא הנחות** (עריכה: מנחם מיכלסון), [ירושלים: חמו"ל], תשס"א-2001.

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אורי גורדון** |

קישורים חיצוניים
----------------

* אורי גורדון (1935-2000), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007275358305171
* ISNI: 0000 0000 6694 5980
* LCCN: n87874914
* VIAF: 43367613
* WorldCat: lccn-n87874914

 |
**פנאיוטיס רטסוס** (ביוונית: **Παναγιώτης Ρέτσος**, באנגלית: **Panagiotis Retsos**, נולד ב-9 באוגוסט 1998 ביוהאנסבורג שבדרום אפריקה) הוא כדורגלן יווני המשחק בבאייר לברקוזן ובנבחרת יוון בעמדת הבלם.

רטסוס נודע במשחק הראש שלו ובתרומתו הגדולה להתקפה על אף היותו שחקן הגנה.

קריירת מועדונים
---------------

### אולימפיאקוס

רטסוס נולד ביוהנסבורג להורים יוונים. כילד וכנער שיחק באולימפיאקוס, ובקיץ 2016 הועלה לקבוצה הבוגרת על ידי מאמנו ויקטור סאנצ'ס. הופעת הבכורה של רטסוס בקבוצה הבכירה של אולימפיאקוס הייתה בפלייאוף העלייה לליגה האירופית מול ארוקה. עד לסיום עונת 2016/17 ערך רטסוס 18 הופעות והבקיע שני שערי ליגה במדי אולימפיאקוס, וזכה עמה באליפות ליגת העל היוונית, בעונה בה ספגה הקבוצה 16 שערי ליגה בלבד. רטסוס ואולימפיאקוס הגיעו באותה עונה לשמינית גמר הליגה האירופית, שם הודחו על ידי בשיקטש. באותה עונה, בפברואר 2017, במשחק הגביע מול אטרומיטוס, שימש רטסוס כקפטן, והיה לקפטן הצעיר ביותר של הקבוצה אי פעם, בגיל 18 שנים, חמישה חודשים ושלושים יום. יכולתו הטובה של רטסוס בעונה זו משכה התעניינות ממועדונים רבים.

### באייר לברקוזן

את עונת 2017/18 פתח רטסוס באולימפיאקוס, ובאוגוסט 2017 נמכר לבאייר לברקוזן מהבונדסליגה תמורת 15.75 מיליון לירה שטרלינג, וחתם על חוזה בקבוצה לחמש שנים. בספטמבר 2017 ערך רטסוס את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, בניצחון 0–4 על פרייבורג, ונבחר כאיש המשחק. באפריל 2018 הבקיע רטסוס את שער הבכורה שלו בבאייר לברקוזן, שהיה גם השער הראשון שלו בקריירה המקצוענית, בניצחון 1–4 על ר.ב. לייפציג. עד לסיום עונת 2017/18, ערך רטסוס 24 הופעות ליגה, וסיים עם הקבוצה במקום החמישי בבונדסליגה.

באוגוסט 2018, במהלך ההכנות לפתיחת העונה, סבל מפגיעה בשריר הארבע ראשי ואובחן כסובל מדלקת בגידים ברגל ימין. הפציעה השביתה אותו מפעילות במשך חודש וחצי ולקראת סוף אוקטובר שב לסגל הקבוצה. המשחק הראשון בו שותף היה נגד קבוצת לודוגורץ ראזגרד במסגרת הליגה האירופית בסוף חודש נובמבר. לאחר כחצי שעה מתחילת המשחק נאלץ לצאת בעקבות פציעה בשרירי ירך שמאל.

בינואר 2020, לאחר שלא ערך הופעות במחצית הראשונה של עונת 2019/20, הושאל רטסוס לשפילד יונייטד מהפרמייר ליג עד לתום עונת 2019/20.

קריירה בינלאומית
----------------

רטסוס נולד בדרום אפריקה, והיה יכול לבחור אם לשחק בנבחרת דרום אפריקה, אך בחר לשחק בנבחרת יוון, אליה הוא משתייך במוצאו האתני. את הופעת הבכורה שלו ערך רטסוס בתיקו 0-0 מול נבחרת אסטוניה באוגוסט 2017, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. רטסוס ויוון כשלו להעפיל למונדיאל 2018 עצמו.

תארים
-----

עם אולימפיאקוס:

* אליפות ליגת העל היוונית: 2016/17

תארים אישיים:

* השחקן הצעיר של השנה בליגת העל היוונית: 2016/17

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פנאיוטיס רטסוס** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל, באתר ESPN
**בנדיקטין** (מצרפתית: **Benedictine**) הוא ליקר המיוצר בצרפת מ-27 סוגי צמחים. בנדיקטין מכונה גם "קיסר הליקרים". הליקר מבוסס על אלכוהול נייטרלי שמופק מסוכר סלק, ובו מושרים עשבי התיבול השונים. כמו כן, הוא מיושן במשך מספר שנים בחביות עץ אלון. משך הכנת כל בקבוק הוא 7 שנים.

היסטוריה
--------

ההיסטוריה של משקה הבנדיקטין החלה במהלך תקופת הרנסאנס כאשר נזיר בנדיקטיני יצר משקה המורכב מתערובת של 27 צמחים ותבלינים מארבעת קצוות העולם. המשקה הפך לפופולרי מאוד בחצר המלך ועד מהרה הפך למפורסם והמשיך להיות מיוצר בידי הנזירים הבנדיקטינים עד לסוף המאה ה-18.

במהלך המהפכה הצרפתית, כמעט ואבדה נוסחת המשקה הייחודי כאשר אספן ספרים בורגני קנה את ספר הרישומים מהמנזר שהכיל בתוכו את המידע. האספן שלא ידע על האוצר המוחבא בידו השאיר את הספר בספרייה אשר בביתו שנים ארוכות עד שקרוב משפחתו, אלכסנדר לה-גרנד, מצא את נוסחת המשקה בספר והחליט על ייצור מיידי של המשקה הישן וקרא לו "בנדיקטין".

עד שנת 1873 הפך המשקה לפופולרי וייצרו כמאה וחמישים אלף בקבוקים ממנו באותה שנה, כתוצאה מכך החליט אלכסנדר לה-גרנד על הקמת חברה לשיווק הבנדיקטין וייצורו. בשנת 1882 אף הוקם מוזיאון מיוחד לייצור הבנדיקטין אשר שם הוא ממשיך להיות מיוצר עד היום.

המתכון המדויק לייצור הבנדיקטין נשמר עד היום כסוד מסחרי מוגן של חברת המשקאות בקרדי (Bacardi) הבעלים הנוכחיים של המותג, וידוע בכל רגע נתון רק לשלשה אנשים. רבים ניסו לחקות את המשקה עד שהחברה הקימה במתחם שלה בנורמנדי אולם לחיקויים מזויפים של הבקבוק בעל המבנה המיוחד, השם בנדיקטין, והתויות.

המותג וכשרות
------------

כל בקבוק בנדיקטין נושא תוית עם האותיות D.O.M ראשי תיבות של הביטוי הלטיני "Deo Optimo Maximo" ובעברית "אלוהים, הטוב והגדול".

תחת המותג בנדיקטין מייצרת החברה גם ליקר נוסף בשם B&B, בנדיקטין וברנדי - בנדיקטין מהול בברנדי, אשר במוצהר מעורב עם יין ומשום כך אינו כשר. כמו כן מייצרת החברה "בנדיקטין סינגל קסק" (מחבית אחת) בבקבוק שחור מיוחד והיא מוכרת אותו רק בחנות החברה בנורמנדי צרפת.

בנדיקטין משמש גם כבסיס לכמה קוקטיילים נפוצים ביניהם: פריסקו, דרבי, סינגפור סלינג ועוד.

למרות שהמשקה מיוצר ללא השגחה רבנית ואין לו תעודת כשרות, הוא מוכר ככשר. הרבנים משה דוד גוטניק מאוסטרליה, ומערכת הכשרות של הרב משה לנדא ביררו בזמנו את החומרים המרכיבים את המשקה ותהליך ייצורו והתברר כי לא מעורב בו יין, כך שהוא כשר ללא ספק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בנדיקטין** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של בנדיקטין
* בנדיקטין - אלכופדיה, אנציקלופדיית האלכוהול האינטראקטיבית, מאורכב באתר  (באנגלית)

הערות שוליים
------------
כתר האימפריה הממלכתי כולל ארבעה חצאי קשתות הנפגשים במרכז הכתר בזווית ישרה (במישור), ולא יורדים מטה לעבר מרכז הכתר.
**חצי קשת** (באנגלית: **half-arch**) היא רצועת מתכת (בדרך כלל עשויה זהב, כסף או פלטינה) המעוטרת לרוב באבנים יקרות ויהלומים המחוברת לבסיס הכתר. לרוב חצאי הקשת מתחברים במרכזו של הכתר אל המונד - גלובוס מוזהב או עשוי אבן יקרה שנמצא בחלקו העליון של הכתר (מעליו נמצא לרוב צלב).

מספר חצאי הקשתות
----------------

### כתרי הממלכה המאוחדת

על פי המקובל בממלכה המאוחדת נהוג שכתרי ההכתרה והכתרים הממלכתיים יהיו בעלי ארבעה חצאי קשתות - מאחר שכתרים אלה מנסים להידמות לכתר ההכתרה הרשמי של הממלכה המאוחדת - כתר אדוארד הקדוש. בין הכתרים בעלי ארבע הקשתות ניתן למנות את כתר המלכה אליזבת משנת 1938, הכתר הממלכתי של ג'ורג' הראשון, כתר ההכתרה של ג'ורג' הרביעי וכתר האימפריה הממלכתי של המלכה ויקטוריה משנת 1838 ושל המלך ג'ורג' השישי משנת 1937. כמו כן בממלכה המאוחדת נהוג שגם כתרי הרעיה יהיו בעלי ארבע קשתות (כגון כתר מרי ממודנה וכתר המלכה אדלייד).

כתר האימפריאלי של הודו שנעשה עבור המלך ג'ורג' החמישי בשנת 1911 עבור הדורבר דלהי יוצא דופן ובו שמונה חצאי קשתות - מספר כפול מהמקובל.

כתרי נסיך ויילס הם לרוב בעלי קשת אחת שלמה (ולא שני חצאי קשתות כפי שסוברים בטעות) - בכתרים אלה המונד מחובר בראש הקשת, ולא מתחבר לחצאי הקשתות השונים, וזאת על פי הוראה שנתן המלך צ'ארלס השני בשנת 1677.

### מסורת אירופאית

כתר רודולף השני - כתר האימפריה האוסטרית. הכתר כולל שני חצאי קשתות ושני חצאי כיפות.
הכתרים האירופאים (הצרפתים, הגרמנים והדניים) היו לרוב בעלי שמונה חצאי קשתות. הכתר ההכתרה הצארי הרוסי וכן כתר האימפריה האוסטרית כלל שני חצאי קשתות בלבד, כאשר שני חצאי כיפה מלאות עלו מהכתר במקום שני חצאי הקשתות הנוספים.

צורת חצי הקשת
-------------

ישנן שתי מסורות הנוגעות לצורת חצי הקשת - לפי מסורת אחת, חצי הקשת עולה מבסיס הכתר ואז יורד שוב למרכז הכתר (בו נפגשים חצאי הקשת) - כתר מסוג זה הוא כתר אדוארד הקדוש (כתר ההכתרה של הממלכה המאוחדת). לפי מסורת אחרת, חצאי הקשת שומרים על מישור במרכז הכתר במקום פגישתם, או עולים כלפי מעלה בלבד.

חצאי קשתות מתפרקות
------------------

בחלק מהכתרים ניתן להוריד את חצאי הקשת והמונד וכך נותר רק בסיס הכתר שניתן לחובשו. כתרי המלכה הרעיה בממלכה המאוחדת הם כתרים מסוג זה - ואלכסנדרה מדנמרק, מרי מטק ואליזבת בווס ליון נהגו לחבוש לראשיהן את בסיס הכתר לאחר פירוק הקשתות והמונד. הדבר נעשה לאחר מותו של המונרך, כשהמלכה הרעיה הפסיקה להיות מלכה לצידו של מונרך מכהן והפכה למלכה אם.

| חלקי הכתר |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| חצאי קשתות •
מונד • 
צלב • צלב פאטה |

 |
**חצר אדר** הוא אתר המוזכר בספר במדבר בגבול הדרומי של ארץ ישראל.

במקורות
-------

חצר אדר מוזכר בתנ"ך פעם אחת, בתיאור גבולה הדרומי של ארץ ישראל המחולקת לשבטים:

"... זֹאת הָאָרֶץ אֲשֶׁר תִּפֹּל לָכֶם בְּנַחֲלָה אֶרֶץ כְּנַעַן לִגְבֻלֹתֶיהָ. וְהָיָה לָכֶם פְּאַת נֶגֶב מִמִּדְבַּר צִן עַל יְדֵי אֱדוֹם וְהָיָה לָכֶם גְּבוּל נֶגֶב מִקְצֵה יָם הַמֶּלַח קֵדְמָה. וְנָסַב לָכֶם הַגְּבוּל מִנֶּגֶב לְמַעֲלֵה עַקְרַבִּים וְעָבַר צִנָה והיה [וְהָיוּ] תּוֹצְאֹתָיו מִנֶּגֶב לְקָדֵשׁ בַּרְנֵעַ וְיָצָא **חֲצַר אַדָּר** וְעָבַר עַצְמֹנָה. וְנָסַב הַגְּבוּל מֵעַצְמוֹן נַחְלָה מִצְרָיִם וְהָיוּ תוֹצְאֹתָיו הַיָּמָּה."
תיאור מקביל מופיע בספר יהושע:

"וַיְהִי הַגּוֹרָל לְמַטֵּה בְּנֵי יְהוּדָה לְמִשְׁפְּחֹתָם אֶל גְּבוּל אֱדוֹם מִדְבַּר צִן נֶגְבָּה מִקְצֵה תֵימָן. וַיְהִי לָהֶם גְּבוּל נֶגֶב מִקְצֵה יָם הַמֶּלַח מִן הַלָּשֹׁן הַפֹּנֶה נֶגְבָּה. וְיָצָא אֶל מִנֶּגֶב לְמַעֲלֵה עַקְרַבִּים וְעָבַר צִנָה וְעָלָה מִנֶּגֶב לְקָדֵשׁ בַּרְנֵעַ וְעָבַר חֶצְרוֹן וְעָלָה אַדָּרָה וְנָסַב הַקַּרְקָעָה. וְעָבַר עַצְמוֹנָה וְיָצָא נַחַל מִצְרַיִם והיה [וְהָיוּ] תֹּצְאוֹת הַגְּבוּל יָמָּה זֶה יִהְיֶה לָכֶם גְּבוּל נֶגֶב."
רב סעדיה גאון תרגם את "חצר אדר" ל"רפח", באופן דומה לתרגום של "חצרון", "חצור" ו"חצרים".

שושנק הראשון ברשימת מסעו הידוע כ"מסע שישק", מזכיר מקום בשם "אדר", שיש שייחסו אותו לחצר אדר.

משמעות השם
----------

בהתאם לתרגום של רב סעדיה גאון, היו שראו את הדגש בשם על המילה הראשונה "חצר", וראו את חצר אדר כשם נרדף ל"חצרון". לעומת זאת, היו שראו את "חצר" כשם לוואי שמתאר את המקום כחוות בודדים, ושמו את הדגש על השם "אדר". מנשה הראל מזהה את המונח "חצר" עם חד'ירה בערבית, המציינת מכתש.

זיהוי
-----

יש שזיהו את "חצר אדר" עם חצרון, שמוקמה דרומית מזרחית לבאר שבע. יוחנן אהרוני זיהה בשנת 1957 מצודה מעל עין קדיס, אותה הוא זיהה עם "חצר אדר". מצודה זאת נמצאת דרומית לעין קודיראת המזוהה עם קדש ברנע.

צבי אילן זיהה את חצר אדר בכונתילת עג'רוד, כ-50 קילומטר דרומית לקדש ברנע.

מנשה הראל מזהה את חצר אדר בעין מע'ארה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר במדבר, פרק ל"ד, פסוק ב'
2. ↑  ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוק ג'
3. ↑  נחל גרר או רפיח, הצבי, 11 בנובמבר 1910  
זאב וילנאי, מסעות ארץ ישראל, דבר, 9 בספטמבר 1938
4. ↑  חצר אדר, אנציקלופדיה יהודית דעת
5. 1 2  מנשה הראל, היכן הוא הגבול הדרומי של ארץ ישראל?, דבר, 31 בדצמבר 1971
6. ↑  יוחנן אהרוני, חצרון, אנציקלופדיה מקראית, כרך ג', 1958, עמ' 277
7. ↑  יוחנן אהרוני, מצודת קדש ברנע, דבר, 19 באפריל 1957
8. ↑  צבי אלון, נחשפה מצודת עין קדיס בגבול סיני, דבר, 6 בינואר 1977
9. ↑  צבי אילן, במות ומקדשים בישראל, דבר, 22 במרץ 1977
10. ↑  מצודת קודש שנחשפה במזרח סיני, דבר, 7 ביוני 1976
**הנס הלם** (בגרמנית: **Hans Helm**; ‏30 ביוני 1909, מינכן, הקיסרות הגרמנית – 24 בינואר 1947, בלגרד, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) היה קצין אס אס בדרגת אובר-שטורמבאנפיהרר אשר כיהן כעוזרו של וילהלם פוקס מפקד איינזצגרופן סרביה, ובהמשך כנספח לענייני האס אס והמשטרה במדינה העצמאית של קרואטיה. נמנה עם האחראים להשמדת יהודי בלגרד ויהודי זאגרב. לאחר מלחמת העולם השנייה נשפט, הורשע והוצא להורג.

קורות חייו
----------

הנס הלם נולד במינכן במשפחה מהמעמד הנמוך. הוא סיים לימודי תיכון בעיר הולדתו, החל בלימודים אקדמיים בפילוסופיה מהם נשר ולא סיימם. בהמשך, התגייס למשטרת מינכן וזכה לדרגות קצונה. ב-1937 הצטרף לגסטפו כקצין מודיעין ובמסגרת תפקידו רקם קשרים עם גולי תנועת האוסטאשה אשר התגוררו בגרמניה הנאצית. בין ינואר 1938 ועד אפריל 1941 כיהן כנספח המשטרה של גרמניה הנאצית לבלגרד. במסגרת תפקידו עסק ברקימת קשרים עם מתנגדי המשטר המלוכני בממלכת יוגוסלביה ועם תומכי הרעיון הנאצי, ובכללם אנשי משטרה יוגוסלביים כגון דראגומיר יובאנוביץ' ומילאן אצ'ימוביץ', אשר לימים שיתפו פעולה עם שלטונות הכיבוש.

באפריל 1941, לאחר כיבוש יוגוסלביה מונה לעוזר מיוחד למפקד "איינזצגרופן סרביה" וילהלם פוקס, ובמסגרת תפקידו היה שותף לטיפול במעצר יהודי בלגרד ושילוחם למחנות הריכוז טופובסקה שופה וסיימישטה.
במחצית השנייה של 1941 החל שלטון האוסטאשה במדינת קרואטיה העצמאית בהשמדת יהדות קרואטיה ובמרכזה יהדות זאגרב. מפקדי הגסטפו שלא היו מרוצים מקצב חיסול היהודים בקרואטיה הפעילו לחץ על ראשי האוסטאשה להאצת פעילותם, ולבסוף נטלו את הפיקוד על מבצעי הגירוש. בפברואר 1942 מונה הנס הלם לנספח לעניינים משטרתיים בזאגרב ולאחראי על גירוש היהודים שנותרו באזור קרואטיה. הוא ניהל משא ומתן עם ראשי האוסטאשה על ביצוע הגירושים, ובאוגוסט 1942 בוצעה אקציה ובה נעצרו 1,300 מיהודי זאגרב בעיר וכפרי הסביבה. בהמשך, גורשו העצורים למחנות ההשמדה.

הנס הלם נותר בזאגרב לאחר שחרורה על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו. הוא מצא מסתור בדירתה של פילגשתו אשר עבדה כמזכירתו בעת שכיהן כנספח המשטרתי במקום. ב-1946 יצא לראשונה מדירת המסתור שלו, זוהה על ידי תושבים מקומיים ונעצר על ידי משטרת יוגוסלביה. הלם הועבר לבלגרד ובה הועמד לדין בעוון פשעים נגד האנושות, וב-22 בדצמבר 1946 הורשע ונדון למוות. ב-24 בינואר 1947 הוצא להורג בבלגרד.

קישורים חיצוניים
----------------

* מסמכים נוספים על זוועות "עוצבות המבצע", למרחב, 22 במאי 1961
* השמדת יהודי יוגוסלביה בוצעה לפי הוראות מאייכמן, הצופה, 22 במאי 1961

הערות שוליים
------------

1. 1 2  הנס הלם-ביוגרפיה, באתר portal.ehri-project.eu (התשתית האירופאית למחקר השואה) (באנגלית).
2. ↑  ג'ני לבל, **עד הפתרון הסופי, היהודים בבלגראד 1541–1942**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006, עמוד 335.
3. ↑  מנחם שלח (עורך), **תולדות השואה - יוגוסלביה**, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1990, עמוד 209.
4. ↑  הנס הלם-תקציר ביוגרפי, באתר vojska.net (באנגלית).
בבודהיזם, **שלושת סימני הקיום** (המכונים גם **חותמות דהרמה**), מייצגים את שלושת המאפיינים של כלל התופעות ביקום הפיזי: ארעיות (אניצ'ה), היעדר-סיפוק (או אי שביעות רצון, דוקהה), והיעדר-עצמי (אנאטה). לפי הבודהה, בורותם של בני האדם ביחס לסימני קיום אלו, או תפישתם באופן שגוי, מהווה את המקור לסבלותיהם בעולם הסמסרה. כאשר הם מתעוררים מאשליותיהם ורוכשים חוכמת אמת ביחס לטבע המציאות, סבלם מגיע לקיצו, כמתואר בארבע האמיתות הנאצלות.

ארעיות (אניצ'ה)
---------------

כל התופעות ארעיות ואינן קבועות. היקום כולו מצוי בתנועה, בתהליך של שינוי מתמיד. גם במה שנדמה כקבוע במבט שטחי, חלות תמורות לאורך זמן. דבר אינו נשאר לנצח. ביקום הפיזי צמחים גדלים וקמלים, אוקיינוסים הופכים למדבריות, ואפילו גופים אסטרונומיים עצומים בחלל מתגבשים ונמוגים ללא הרף. כמו כן, גם עולמם הפנימי של בני האדם מצוי בזרימה מתמדת. רגשות, מחשבות, תחושות, זיכרונות - כולם מופיעים ונעלמים בזה אחר זה מרגע הלידה ועד המוות.

היעדר-עצמי / ריקות (אנאטה, שונייטא)
-----------------------------------

כל התופעות טבועות בריקות; אין להן מהות פנימית העומדת בפני עצמה. כל המשמעויות שניתנות למציאות הן השלכה של הדעת האנושית ("המיינד"). מכיוון שגם בני האדם הם חלק מעולם התופעות, הרי שגם הם תופעה ריקה, וחוויית ה"עצמי" שלהם היא אשליה בלבד. במציאות מתקיים מצרף של מרכיבים פיזיים ופסיכולוגיים אשר נמצא במצב תמידי של זרימה, ללא ליבה מרכזית שניתן לזהות כ"נשמה" או כ"אני". ההיאחזות באשליית ה"אני" היא מקור לסבל.

היעדר-סיפוק (דוקהה)
-------------------

כל התופעות שמזוהמות בבורות לגבי טבען האמיתי אינן משביעות-רצון, וגורמות לחוסר סיפוק. הבורות באה לידי ביטוי כאשר האדם תופש את מה שאיננו קבוע כקבוע (או משתוקק שיישאר קבוע), כאשר הוא מייחס ערך או מהות פנימית לתופעות הטבועות בריקות, וכאשר הוא משתוקק לדבר מה או נדחה מפניו. אף תופעה (כסף, רכוש, מראה חיצוני, עיסוק, חוויה וכדומה) אינה יכולה להבטיח אושר מתמשך.

שלוות-אמת (נירוואנה)
--------------------

בחלק מהמסורות הבודהיסטיות נהוג להוסיף לצד שלושת סימני הקיום חותם נוסף: "נירוואנה היא שלוות אמת". גם בהינתן קיומם של מקורות הסבל בעולם הסמסרה, יכול האדם "להגיע אל הגדה השנייה", ולחוות שלווה, רוגע, איזון ושקט פנימי. הדרך המתומנת הנאצלת שהתווה הבודהה מתארת כיצד לעשות זאת.
פרח קסאלפיניה יפהפייה, המסמל את ברבדוס
**דגל מלכת ברבדוס** או **הדגל האישי של מלכת ברבדוס** (באנגלית: **Queen's Personal Barbadian Flag**) המכונה גם "**הנס המלכותי של ברבדוס**" (Royal Standard of Barbados) היה הנס מלכותי - הדגל הרשמי של מלכת ברבדוס, אליזבת השנייה.

הדגל אושר לשימוש בשנות ה-70, לשימושה הבלעדי של המלכה בביקוריה בברבדוס או כאשר היא שימשה כראש המדינה (של ברבדוס) באירועים מחוץ לממלכה. לנציגה של המלכה במדינה, המושל הכללי של ברבדוס, היה דגל משלו.

תיאור הדגל
----------

הדגל הוא שדה צהוב שבמרכזו עץ תאנה (המהווה סמל של האי ברבדוס); משני צדדי העץ מצויי פרחי קסאלפיניה יפהפייה (*Caesalpinia pulcherrima*) המכונים "הגאווה של ברבדוס" שצבעם אדום. במרכז הדגל מצוי דגל המלכה אליזבת השנייה - דיסק עגול כחול שבמרכזו האות "E" בצבע זהב שמעליה כתר מוזהב וסביבה זר של שושנים מוזהבות - הכתר סימל את מעמדה של המלכה ואת סמכותה, והשושנים את מדינות חבר העמים הבריטי.

ראו גם
------

* דגל המלכה אליזבת השנייה
* דגל ברבדוס
* סמל ברבדוס
* דגל המושל הכללי של ברבדוס

קישורים חיצוניים
----------------

* הנס המלכותי של ברבדוס, באתר דגלי העולם (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6  תיאור הדגל וההיסטוריה שלו

| הנס המלכותי של המלכה אליזבת השנייה |
| --- |
| נוכחיים |  אוסטרליה •  קנדה •  ג'מייקה •  ניו זילנד • / הממלכה המאוחדת ( סקוטלנד) | הדגל האישי של אליזבת השנייה |
| שאינם בשימוש |  מלטה (1967–1974) •  מאוריציוס (1968–1992) •  סיירה לאון (1961–1971) •  טרינידד וטובגו (1966–1976) •  ברבדוס |
| דגל אישי |  הדגל האישי |
סמליל האיגוד
**איגוד ערים לאיכות הסביבה שומרון** הוא אחד משני איגודי ערים לאיכות סביבה הפועלים ביהודה ושומרון (השני הוא איגוד ערים לאיכות סביבה יהודה). משרדי איגוד הערים לאיכות הסביבה שומרון נמצאים בעיר אריאל. האיגוד פועל לשמירת איכות הסביבה בכל אזור ההתנחלויות היהודיות בשומרון, בנימין, בקעת הירדן כולל העיר אריאל.

האיגוד הוקם בשנת 1992. חברות באיגוד 15 רשויות מקומיות יהודיות: 11 - מועצות מקומיות, 3 - מועצות אזוריות ועירייה אחת - עיריית אריאל, סך הכול כמאה יישובים, כולם התנחלויות.

תחומי הפעילות של האיגוד: מנהל סביבתי, מניעת מטרדים בתעשייה, תכנון אזורי סביבתי, פסולת מוצקה ומיחזור, איכות מים ושפכים, רישוי עסקים, חינוך סביבתי והסברה, תלונות הציבור, חומרים מסוכנים, מניעת רעש וזיהום אוויר, אקולוגיה כפרית וניהול מיזמים ופתרונות לשפכים ולפסולת.

האיגוד מודע לייחודו באשר לטיפול בבעיות הנוצרות מקיומם של היישובים הערביים לצד ההתנחלויות היהודיות, כאשר על היישובים הערביים חל שילוב בין ממשל צבאי ומנהל אזרחי ישראלי ובין חקיקה שמקורה ברשות הפלסטינית, בעוד שעל ההתנחלויות חל הדין הישראלי. כאשר שני סוגי היישובים פועלים באותה סביבה צצות בעיות ויש חוסר תיאום. בין הנושאים שטיפל בהם האיגוד היו אלה הקשורים בשיקום נחל קנה, ניטור האוויר באריאל ומחזור השפכים.

שיקום נחל קנה
-------------

הנחל שימש לקליטת שפכים של חמש רשויות מקומיות ביהודה ושומרון. בשנת 2005 הסתיים הקמת מאסף ביוב המוביל את כל השפכים לטיפול בדרום השרון. שם הוקם מכון טיהור שפכים שמאפשר השבה של מי השפכים לשימוש. המים המטוהרים משמשים בעיקר לחקלאות.

לאחר הפעלת המאסף נעשו פעולות לשיקום הנחל: ניקוי שבילים, שיקום הטרסות וניקוי המעיינות.

לפי דו"ח נציבות המים משנת 2006 ל-78% מההתנחלות הישראלית ביהודה ושומרון יש פתרונות למניעת זיהום משפכים.

ניטור אוויר באריאל
------------------

ממצאים מוקדמים הביאו לידי ההשערה כי בתנאי מזג אוויר נתונים מגיע להר שומרון זיהום אוויר. תחנת הניטור שהוקמה באריאל הוקמה לשם ביצוע המעקב. המדידות שמתבצעות מציגות את איכות האוויר באזור ההר באופן רציף. (התחנה המקבילה ביהודה נמצאת באלון שבות). נמצא כי איכות האוויר טובה ביחס לאזורים אחרים בשפלת החוף.

האיגוד עוסק גם במחזור השפכים של אזור התעשייה בברקן. הוכשר שטח אדמה שבו נטעו אקליפטוסים המושקים במי קולחין של אזור התעשייה וזאת לאחר שהמים עוברים טיהור למניעת זיהום הקרקע.

האיגוד מקיים פעולות חינוכיות באמצעות הרשויות המקומיות של האזור. כן הפיק בשנת 2008 חוברת על הקשר בין שנת השמיטה לבין איכות הסביבה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר איגוד ערים לאיכות סביבה שומרון
**הרמן וילהלם לאופולד לודוויג ויסמן** (בגרמנית: **Hermann Wilhelm Leopold Ludwig Wissmann**; ‏4 בספטמבר 1853, פרנקפורט על האודר – 15 ביוני 1905, שטיריה) היה חוקר ואיש צבא גרמני. שירת בצבא, אולם פרש ממנו לטובת חיי הרפתקנות. בשנת 1880 חקר את קונגו בשירות לאופולד השני, מלך הבלגים.

ביוגרפיה
--------

בשנת 1888 פרץ במזרח אפריקה, מקום שם ניסו הגרמנים להקים מושבה, התקוממות גדולה של ערבים וסווהילים. הקנצלר אוטו פון ביסמרק מינה את ויסמן לרייכסקומיסר, ובשל היכרותו את האזור ציווה עליו לדכא את המרד. המורדים היו ערבים ממורמרים שהיוו את העילית באזור וחששו מפגיעה בפרנסתם (סחר עבדים ושנהב), וילידים סווהילים, אותם הנהיג ערבי למחצה בשם אבושירי אבן סאלם אל חארטי. ויסמן גייס שכירי חרב מקומיים רבים (אסקרי) ומינה עליהם קצינים גרמניים (מה שהיווה את הבסיס ליצירת השוצטרופה). הוא דיכא את המרד בשיטתיות, תוך כדי שהוא שורף כפרים וטובח בתושבים. ב-16 בדצמבר 1889 נלכד אל חארטי והוצא להורג, ולשאר המורדים העניק ויסמן חנינה.

ויסמן חזר לגרמניה כגיבור. הוא מונה למושל מזרח אפריקה הגרמנית, אולם בשל בריאות לקויה חזר לגרמניה שם כתב ספרים ונתן הרצאות. הוא מת בתאונת ציד ב-1905.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרמן פון ויסמן** בוויקישיתוף
* הרמן פון ויסמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מ-1890 נקרא **פון ויסמן**

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007289100105171
* BnF: cb12674844q (data)
* CiNii: DA10418995
* GND: 118807668
* ISNI: 0000 0000 8380 9032
* LCCN: nr88009841
* NKC: xx0275829
* NTA: 07280520X
* SUDOC: 121457117
* VIAF: 49347105
* WorldCat: lccn-nr88009841

 |
שער העיתון איקדאם מ-4 בנובמבר 1918 המבשר על המלטות "שלושת הפאשות" מטורקיה
**שלושת הפאשות** הוא הכינוי שניתן לטריומווירט שהוביל את האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה: מהמט טלעת פאשה - שר הפנים (ומ-1917 הווזיר הגדול), איסמעיל אנוור פאשה - שר המלחמה ואחמד ג'מאל פאשה - שר הימייה. שלושתם נשאו בתואר פאשה.

רקע
---

ב-1908 התחוללה באימפריה העות'מאנית 'המהפכה החוקתית', שהובלה על ידי תנועת הטורקים הצעירים אשר נחלקה בתוכה בין הפלג הליברלי שדגל באימוץ דפוסי ממשל פלורליסטים ובין אלמנטים מהקצונה העות'מאנית הבכירה שדגלו בקו לאומני וחלקם גם לאומני-דתי. ב-1909 הודח הסולטאן עבדול חמיד השני. ב-1913 לאחר הכישלון העות'מאני במלחמת הבלקן הראשונה התחוללה הפיכה שהובלה על ידי הלאומנים מקרב מועצת האיחוד והקידמה. לאחר שינוי חקיקה הפכה מועצת האיחוד והקידמה למפלגת השלטון היחידה המותרת באימפריה. ניהול האימפריה העות'מאנית התבצע למעשה על ידי הטריומווירט שכלל את שלושת המנהיגים של מועצת האיחוד והקידמה, אשר היו ידועים בשם "שלושת הפאשות".

מלחמת העולם הראשונה ורצח העם הארמני
-----------------------------------

הטריומווירט הנהיג את האימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת העולם הראשונה. בעקבות השתדלותו של אנוור פאשה, הצטרפו העות'מאנים למלחמה לצידם של מעצמות המרכז - גרמניה והאימפריה האוסטרו-הונגרית. במהלך מלחמת העולם הראשונה לקח אנוור פאשה תחת פיקודו את הארמייה השלישית ובראשה יצא למסע מלחמה כושל בקווקז, תוך שהוא מפקיד את הארמייה הרביעית בידיו של אחמד ג'מאל פאשה, שהוביל את המתקפה הכושלת על תעלת סואץ והפך למושל הצבאי של סוריה וארץ ישראל במהלך המלחמה. לשלושה מיוחסת אחריות אישית לרצח העם הארמני, אך מי שפעל בתחום זה באופן מיוחד היה טלעת פאשה, החתום על שני הצווים העיקריים שהובילו לגירוש הארמנים למחנות ריכוז ולרציחתם (גירוש האינטלקטואלים הארמנים מאיסטנבול ב-24 באפריל 1915 ו"חוק הטרנספר" (תחכיר) ב-30 במאי אותה שנה) ומי שפיקח וזירז אישית את הוצאתם לפועל. במהלך המלחמה לחץ טלעת לזירוז הגירוש וההשמדה עוד במהלך המלחמה, כיוון שלאחר מכן יהיה קשה הרבה יותר לבצעם, ושיגר אישית פקודות לדרגי הביצוע בשטח. ב-3 בנובמבר 1918 נמלטו "שלושת הפאשות" בצוללת גרמנית והוברחו לברלין. בריחתם, ובייחוד בריחתו של טלעת הפטריוט, הכתה בהלם את הציבור הטורקי. ב-13 בנובמבר נכנסו הבריטים לקונסטנטינופול.

לאחר המלחמה
-----------

במהלך משפט שניהל הסולטן מהמט השישי בחסות בריטית, על מנת לדון בנסיבות כניסת טורקיה למלחמה וביצוע רצח העם הארמני, העידו קצינים רבים, שהפנו אצבע מאשימה לשלושת הפאשות ולטלעת פאשה בפרט. ב-5 ביולי 1919 נדונו השלושה שלא בפניהם להוצאה להורג. טלעת פאשה וג'מאל פאשה נרצחו ב-1921 וב-1922 (בהתאמה) במבצע נמסיס על ידי הפדרציה המהפכנית הארמנית ואילו אנוור פאשה נהרג ב-1922 במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  פקודות ששלח טלעת פאשה בנוגע לניהול שוטף של השמדת הארמנים
גנרל חיל הרגלים **הרמן פוירטש** (בגרמנית **Hermann Foertsch**;‏ 4 באפריל 1895 – 27 בדצמבר 1961) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

פוירטש נולד ב-4 באפריל 1895 בדרנו, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1913 התגייס פוירטש לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרובאים ה-175 (פרוסיה המזרחית ה-8), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה, ואף נפצע במהלך הקרבות. בסתיו 1916 הועבר לרגימנט הסער ה-7, וב-18 בדצמבר 1917 הועלה לדרגת אובר לוטננט (סגן), וב-20 ביוני 1918 הועלה לדרגת האופטמן (סרן). על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה נשאר פוירטש ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1930 מונה פוירטש למפקד פלוגה 6 ברגימנט הרגלים ה-17, וב-17 באוגוסט 1932 הועלה לדרגת מאיור (רב-סרן), והועבר למשרד המלחמה. ב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד הגדוד ה-4 ברגימנט הרגלים ה-4, וב-1 בינואר 1936 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט (סגן-אלוף). ב-1 בפברואר 1937 מונה למדריך טקטיקה באקדמיה הצבאית, ב-1 ביוני 1938 הועלה לדרגת אוברסט (אלוף-משנה), וב-26 באוגוסט 1939 מונה לראש מטה המחוז הצבאי ה-8.

### מלחמת העולם השנייה

ב-21 באוקטובר 1939 מונה פוירטש לראש מטה הקורפוס ה-26, והשתתף עמו במהלך המערכה על צרפת כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות B, ובשלב השני כחלק מהארמייה השנייה במסגרת קבוצת ארמיות A. בתחילת אוקטובר 1940 מונה פוירטש למפקד קורסי המטה הכללי בברלין, וב-10 במאי 1941 מונה לראש מטה של הארמייה ה-12, והשתתף עימה במערכה בבלקן. ב-1 בפברואר 1942 הועלה פוירטש לדרגת גנרל מיור (תת-אלוף), וב-1 בינואר 1943 מונה לראש מטה קבוצת ארמיות E, שהוקמה על בסיס הארמייה ה-12. ב-10 ביולי 1943 קיבל פוירטש על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-12 באוגוסט 1943 מונה לראש מטה קבוצת ארמיות F. ב-1 באוקטובר 1943 הועלה לדרגת גנרל לוטננט (אלוף), וב-28 במרץ 1944 מונה למפקד הדיוויזיה ה-21, שהייתה חלק מהקורפוס ה-28 במסגרת הארמייה ה-18. ב-27 באוגוסט 1944 קיבל פוירטש על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-21 בספטמבר 1944 מונה למפקד הקורפוס ה-10, שהיה חלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. ב-9 בנובמבר 1944 הועלה פוירטש לדרגת גנרל חיל הרגלים (רב-אלוף), וב-20 בדצמבר 1944 פרש מתפקידו והועבר לעתודת המילואים. ב-15 בפברואר 1945 מונה פוירטש למפקד הארמייה ה-19, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות G, וב-28 בפברואר מונה למפקד הארמייה הראשונה, שהייתה אף היא חלק מקבוצת ארמיות G. ב-6 במאי 1945 נכנע פוירטש בפני הכוחות האמריקנים בשם גנרל פרידריך שולץ וקבוצת ארמיות G ליד מינכן.

### לאחר המלחמה

פוירטש שוחרר מהשבי בתחילת 1948. לאחר שחרורו התגורר פוירטש במינכן, עד למותו ב-27 בדצמבר 1961.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרמן פוירטש** בוויקישיתוף
* הרמן פוירטש באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 123560888
* ISNI: 0000 0000 1615 7249
* LCCN: no2017143930
* NLP: A22320076
* NTA: 116910372
* SUDOC: 164047069
* VIAF: 30448420
* WorldCat: lccn-no2017143930

 |
וטרסטרום (עומד, שני מימין) עם סלייפנר בשנת 1938
**גוסטב וטרסטרום** (בשוודית: **Gustav Wetterström**;‏ 15 באוקטובר 1911 – 16 בנובמבר 1991) היה כדורגלן שוודי, ששיחק בעמדת החלוץ.

ביוגרפיה
--------

וטרסטרום ערך את הופעת הבכורה במדי סלייפנר באפריל 1932 נגד אורגריט במסגרת הליגה השוודית. יחד עם הארי אנדרסון, טורה קלר וקורט הלם, הוא היה לאחד מהחלוצים הטובים של המועדון. בעונת 1937/38 זכה עם סלייפנר באליפות המקומית.

### נבחרת שוודיה

הוא ערך את הופעת הבכורה במדים הלאומיים בספטמבר 1934 בהפסד 5–4 לפינלנד. וטרסטרום הופיע שוב רק ביוני 1937 בניצחון 2–7 על אסטוניה, משחק בו כיכב עם שלושער. במונדיאל 1938 כבש שלושער נוסף ברבע הגמר נגד קובה, אך מקורות מסוימים טוענים כי כבש רביעייה באותו משחק ואילו על פי המידע הרשמי של פיפ"א אחד מארבעת השערים שייך להארי אנדרסון. שוודיה סיימה את הטורניר במקום הרביעי עם הפסד בחצי הגמר להונגריה. בעקבות ההדחה לא שיחק בגמר הטורניר ויומיים לאחריו ערך וטרסטרום את הופעתו האחרונה ב-21 ביוני 1938 בניצחון 0–1 על דנמרק.

תארים
-----

סלייפנר
* אליפות שוודיה: 1937/38

נבחרת שוודיה
* מקום רביעי בגביע העולם: 1938

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
קוסמאנק עם משפחתו לאחר שחרורו מהשבי
**הרמן קוסמאנק פון בורגנוישטטן** (בגרמנית: **Hermann Kusmanek von Burgneustädten**;‏ 16 בספטמבר 1860 – 7 באוגוסט 1934) היה מפקד בכיר בצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה, אשר התפרסם כמושל פשמישל בזמן המצור על פשמישל.

ביוגרפיה
--------

### תחילת דרכו

קוסמאנק נולד ב-16 בספטמבר 1860 בעיר סיביו שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. העיר נמצאת כיום בתחומי רומניה המודרנית. קוסמאנק למד באקדמיה הצבאית הטרזיאנית, ובשנת 1879 התגייס לצבא כלויטננט. בין 1882-1884 הוא למד בבית הספר הצבאי בווינה, ולאחר מכן החל למלא תפקידי מטה. בנובמבר 1884 הועלה לדרגת אובר-לויטננט, ובמאי 1888 הועלה לדרגת האופטמן. באותה שנה הוא שובץ במטכ"ל של הקורפוס ה-3 בגראץ, ומאוחר יותר מונה למפקד פלוגה. בשנת 1894 הועלה לדרגת מיור, ולאחר קריירה קצרה במחלקה להיסטוריה צבאית של משרד המלחמה, הועבר לפקד על רגימנט החי"ר ה-63. בשנת 1895 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט, בתחילת 1903 קודם לדרגת אוברסט, וב-1 בנובמבר 1906 לדרגת גנרל-מיור.

באוקטובר 1908 הוא קיבל פיקוד על בריגדת החי"ר ה-65 ברבא, וב-1 בנובמבר 1910 הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט, ובינואר 1911 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-28 בליובליאנה. ב-3 באוקטובר 1913 קיבל תואר אצולה מאת פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.

### מלחמת העולם הראשונה

 ערך מורחב – **מלחמת העולם הראשונה**  

בתחילת מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הוא הפך למושל של מבצר פשמישל (כיום בפולין). ב-4 בספטמבר נפתח המצור על פשמישל בידי כוחות צבא האימפריה הרוסית. הכוחות שעמדו לרשתו של קוסמאנק היו בעלי ציוד גרוע, ומערכת ההגנה של המבצר הייתה מיושנת. עם זאת בינתיים פתח גנרל סבטוזר בורוייביץ' במתקפה לעבר פשמישל ביחד עם מתקפה של פאול פון הינדנבורג לעבר ורשה. וב- 21 באוקטובר נאלצו הרוסים להסיר את המצור על פשמישל. ב-1 בנובמבר קודם קוסמאנק לדרגת גנרל חיל הרגלים. עם זאת, ב-5 בנובמבר פתחו הרוסים במצור חדש. חייליו של קוסמאנק היו מותשים ורעבים, והוא התחנן בפני הקיסר לקבל את הצעת הכניעה המכובדת של הרוסים.

בסוף פברואר 1915 הודיע הרמטכ"ל קונרד פון הצנדורף לקוסמאנק כי לא ייערכו התקפות נוספות לצורך שחרור פשמישל, והורה לו לנהוג כפי ראות עיניו. ב-19 במרץ הוא ביצע התקפה נואשת בניסיון לשבור את המצור, שעלתה לו במחיר רב. הוא הורה לאנשיו להשמיד את מערכות ההגנה, כלי הנשק, אמצעי הלחימה וכל דבר אחר שהיה עשוי לסייע לרוסים, ורק לאחר מכן, ב-22 במרץ נכנע. 117.000 חיילים אוסטרו-הונגרים נכנעו בתוכם 9 גנרלים, 39 קצינים בכירים ו-2,500 קצינים נוספים. קוסמאנק שהה בשבי כמעט שלוש שנים, ושוחרר רק ב-1918 עקב חוזה ברסט-ליטובסק. לאחר שחרורו התקבל בכבוד בידי קרל הראשון, קיסר אוסטריה, והועלה לדרגת גנרל-אוברסט.

### אחריתו

לאחר המלחמה פרש קוסמאנק מהצבא. הוא מת בווינה ב-7 באוגוסט 1934 והוא בן 73.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרמן קוסמאנק פון בורגנוישטטן** בוויקישיתוף
* הרמן קוסמאנק פון בורגנוישטטן באתר המוקדש לקצינים אוסטריים (באנגלית)
* הרמן קוסמאנק פון בורגנוישטטן באתר weltkriege (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 136223907
* ISNI: 0000 0000 5832 5749
* SUDOC: 16672999X
* VIAF: 80606241
* WorldCat: viaf-80606241

 |
**קִלְשׁוֹנִיִּים** (שם מדעי: **Peristediidae**) הם משפחת דגי גרם מסדרת העקרבנונאים החיים במים עמוקים באזורים טרופיים בכל האוקיינוסים. הם קרובים לבני המשפחה טריגליים והיו חוקרים שחשבו לאחד אותם, אף שהם בעלי קשקשים משוריינים יותר ובעל זוג חטים ארוכים הבולטים מעל הלסתות.

בני המשפחה יכולים להגיע עד אורך 70 סנטימטרים, והם בעלי קשקשים נוקשים ומשוריינים על גופם. לדגים אלה עיניים גדולות המצויות בחלק העליון של ראשם, אך בעלי פה קטן וחסר שיניים. על הסנטר של רוב המינים ישנם בינים המשמשים לחישה. סנפיריהם קטנים אך סנפירי החזה והשת רחבים ודמויי מפרש. לצידי הגוף קוצים משוריינים המזכירים קוצים של סוסון ים.

דגים אלה חיים קרוב לקרקעית הים וניזונים ממגוון חסרי חוליות ימיים.

סוגים
-----

* סוג ומין יחיד *Gargariscus prionocephalus*
* סוג ומין יחיד *Heminodus philippinus*
* *Paraheminodus*
* קילשונון (*Peristedion*)
* *Satyrichthys*
* *Scalicus*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קילשוניים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית
**איזאק דויטשר** (**Isaac Deutscher**, ‏3 באפריל 1907, כשאנוב, גליציה – 19 באוגוסט 1967, רומא) היה סופר יהודי מרקסיסטי והיסטוריון של הקומוניזם.

ביוגרפיה
--------

איזאק דויטשר גדל בבית יהודי שומר מצוות. הוא למד בחדר ואף התעניין בציונות. בערך בגיל בר-המצווה הוא איבד את האמונה באלוהים, כשהוא אכל מזון לא-כשר ביום כיפור על קבר צדיקים, כדי "לבדוק את אלוהים", ולא קרה שום דבר. אז הפך להיות אתאיסט. בגיל 16 הוא התחיל לפרסם שירים ביידיש ובפולנית ותרגם מעברית, מלטינית, מגרמנית ומיידיש לפולנית. בשנת 1926 הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של פולין, שבזמן שלטונו של יוזף פילסודסקי הייתה מחוץ לחוק. בשנת 1932 הוא גורש משורות המפלגה, כי הוא "הגזים בסכנת הנאצים" ו"הפיץ פאניקה בקרב הקומוניסטים".

בשנת 1936 הוא הפיץ חוברת על משפטי מוסקבה וחשף את השיטה מאחורי המשפט. הוא הצליח לעזוב את פולין באפריל 1939 בתור כתב של עיתון פולני ללונדון. הוריו ושני אחים נרצחו על ידי הנאצים.
בשנת 1947 הוא התחתן עם העיתונאית תמרה פרימר והחל לכתוב מחקרים היסטוריים רחבים. הביוגרפיה שלו על סטלין תורגמה ל-12 שפות.

תורתו
-----

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

יחסו ליהדות ולציונות
--------------------

דויטשר בתחילה התנגד לציונות כמו גם ליידישיזם, מתוך גישתו המרקסיסטית השוללת את הלאומנות. הוא הגדיר את עצמו כהומניסט יהודי כאתאיסט וכאזרח העולם, ותבע את המונח "non-Jewish Jew" (תרגום חופשי: יהודי שאינו שותף ליהדות) עבור אנשים מסוגו. הוא החשיב את אלישע בן אבויה כמודל לחיקוי.

אחרי השואה הוא שינה את דעתו וקבע שהקמת מדינה יהודית היא חובה היסטורית. אבל ברבות השנים הוא נהיה למבקר של המדינה שקמה ושל יחסה לפלסטינים וחשב שהניצחון ב-1967 יביא אסון לישראל.

דויטשר סיכם את הסכסוך בין ישראל לפלסטינים כך:
""איש קופץ מבניין בוער, ונופל על איש אחר. משפחתו של האיש הראשון נספתה בשריפה, ידיו ורגליו של האיש השני נשברו. לאיש הראשון לא הייתה ברירה, אבל עבור האיש עם הגפיים השבורות הוא המקור לצרותיו.
אם השניים ינתבו את המצב בצורה רציונלית הם לא יהפכו לאויבים. האיש שניצל מהשריפה יוכל לעזור ולתמוך בשני בסבלותיו, והשני יוכל להסיק שהוא קורבן של נסיבות שלאיש מהם לא הייתה עליהן שליטה. אבל צפו וראו מה קורה כשהשניים לא נוהגים ברציונליות, הפצוע נשבע לנקום באיש שנפל עליו ותולה בו את כל האשמה. והוא מצידו מאימת הנקמה: עולב בו, בועט בו, והולם בו בכל אשר יפגשו. והאיש כשהוא נבעט חוזר ומחזק את שבועת הנקמה שלו, ושוב נענש ושוב מוכה. העוינות, כה מקרית בתחילה, מקשה, מרעילה את לבם ומוחם, והופכת למהות המעצבת של כל קיומם וחייהם.""

ספרו בעברית
-----------

* **סטאלין ביוגרפיה פוליטית**. הוצאת כתובים, 1951.

קישורים חיצוניים
----------------

* איזאק דויטשר, ברשת החברתית Goodreads
* יצחק דויטשר (1907-1967), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260481205171
* BIBSYS: 90268998
* BNE: XX905186
* BnF: cb12475872v (data)
* CANTIC: a1163196x
* CiNii: DA00150149
* GND: 11852500X
* ICCU: RAVV031618
* ISNI: 0000 0001 2121 6351
* LCCN: n50003914
* LNB: 000096903
* NDL: 00437781
* NKC: jn20000601320
* NLA: 35035210
* NLG: 102635
* NLK: KAC199606993
* NLP: A12250922
* NSK: 000096155
* NTA: 068408242
* SNAC: w6q56ptc
* SUDOC: 033954402
* Trove: 807620
* VcBA: 495/335250
* VIAF: 14872453
* WorldCat: lccn-n50003914

 |
הורסט בוכהולץ ולסלי קארון בסרט "פאני" (1961), עטיפת "עולם הקולנוע"
**הורסְט ורנר בוכהולץ** (בגרמנית: **Horst Werner Buchholz**‏; 4 בדצמבר 1933 – 3 במרץ 2003) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה גרמני.

ביוגרפיה וקריירה
----------------

הוא נולד בברלין לאם ממוצא דני שנישאה בשנית ב-1938 לסנדלר הוגו בוכהולץ. במלחמת העולם השנייה פונה לשלזיה ואחר כך לצ'כוסלובקיה. הוא חזר לברלין המזרחית ובגיל צעיר עבר לברלין המערבית והחל להופיע בתפקידים קטנים בתיאטרון ובתפקידי דיבוב לסרטים.

משנת 1952 החל להופיע בסרטים גרמניים ועד מהרה התפרסם בגרמניה וכונה שם "ג'יימס דין הגרמני". הוא הופיע בשני סרטים עם רומי שניידר, שאיתה ניהל מערכת יחסים קצרה.

ב-1958 הופיע בסרט "התחייה" (Auferstehung) לפי ספרו של טולסטוי, ביחד עם אשתו, השחקנית הצרפתייה מרים ברו.

הוא שאף לפרוץ את המסגרת של שחקן גרמני. הזדמנות כזאת נקרתה בדרכו ב-1959 כאשר כיכב בתפקיד ראשי בסרט "עד ראייה" (Tiger Bay), לצדם של היילי מילס ואביה, השחקן ג'ון מילס. הצלחת הסרט הקנתה לו תפקידים ראשיים במספר סרטים שהעלו אותו לדרג כוכב-על באירופה ובארצות הברית, בהם "שבעת המופלאים" (1960) בתפקיד צ'יקו - צעיר המופלאים, "אחת, שתיים, שלוש" (1961), לצדו של ג'יימס קאגני ובבימויו של בילי ווילדר, "פאני" (1961), לפי הטרילוגיה של מרסל פניול, לצדם של לסלי קארון ומוריס שבלייה, "תשע שעות לראמה" (1963), בתפקיד הראשי של המתנקש בגנדי.

בשנות ה-70 חלה ירידה בפופולריות שלו. הוא הופיע בסרטים חשובים פחות, והתרכז בתפקידים בטלוויזיה. ב-1983 הופיע בסרטו של מנחם גולן **סהרה**, לצדה של ברוק שילדס. ב-1988 הופיע בתפקיד ראשי בסרטו של אלכסנדר רמתי **והכינורות חדלו לנגן**. ב-1997 הופיע בתפקיד קטן של רופא נאצי בסרטו של רוברטו בניני "החיים יפים".

חיים אישיים
-----------

אף שלא נהג לשתף הרבה מחייו הפרטיים, בראיון משנת 2000 עבור המגזין הגרמני "Bunte" יצא מהארון וסיפר כי הוא ביסקסואל. בראיון אמר, "כן, אני אוהב גברים. בסופו של דבר, אני ביסקסואל. ...תמיד נהגתי לחיות את חיי בדרך בה רציתי". הוא הסביר כי לו ולאשתו מזה 42 שנה היה הסדר מתמשך לפיו מרכז חייה היה בפריז ואילו מרכז חייו היה בברלין, העיר אותה אהב. בנו, כריסטופר בוכהולץ, שחקן אף הוא, שהפיק בשנת 2005 סרט דוקומנטרי אודות הורסט בוכהולץ בשם "אבא שלי", הודה באופן פומבי בנטייתו המינית של אביו. 

הוא נפטר באופן פתאומי בגיל 69 מדלקת ריאות בה לקה לאחר שעבר ניתוח לתיקון שבר בצוואר הירך. הוא נקבר בברלין, בבית הקברות הרשטראסה (Friedhof Heerstraße).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הורסט בוכהולץ** בוויקישיתוף

* הורסט בוכהולץ, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* הורסט בוכהולץ, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* הורסט בוכהולץ, באתר AllMovie (באנגלית)
* הורסט בוכהולץ, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* הורסט בוכהולץ, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* הורסט בוכהולץ, באתר Discogs (באנגלית)
* הורסט בוכהולץ, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007430372505171
* BIBSYS: 11073876
* BNE: XX1493483
* BnF: cb139300749 (data)
* CANTIC: a10211779
* GND: 11866431X
* ISNI: 0000 0000 6636 7770
* LCCN: no98014478
* NKC: jo2003163213
* NLP: A12572925
* NTA: 197253911
* SNAC: w6q31m1n
* SUDOC: 079292267
* VIAF: 46949115
* WorldCat: lccn-no98014478

 |
**ז'ול רנאר** (צרפתית: Jules Renard‏; 22 בפברואר 1864 - 22 במאי 1910) היה סופר צרפתי.

חייו
----

רנאר נולד בכפר שלון די מן בצפון צרפת, שבסביבתו אביו פיקח על הנחת קווי מסילת הברזל. ב-1868 עברה משפחתו להתגורר בכפר שיטרי לה מין בחבל בורגון. ב-1875–1881 למד בבית ספר תיכון בעיר נוור שבמרכז צרפת. סבל מרגשי נחיתות משום שהיה הבן הצעיר במשפחתו, ורצה להוכיח את יכולתו בכתיבה ובלימודי ספרות. עבר לפריז ולמד שם פילוסופיה, אך משלא התקבל לבית ספר יוקרתי, כתב שירים, נובלות ומחזות קצרים. נעשה חבר בחוגים הספרותיים של פריז שנפגשו בבתי הקפה שבעיר, והחל לפרסם מאמרים בעיתונים. ב-1885–1886 שירת בצבא הצרפתי בעיר בורז' בחבל ברי. ב-1888 נשא לאישה את מארי מורנו. הזוג התגורר בפריז, אך נהג לבלות מספר חודשים בשנה בכפר ילדותו של רנאר, שיטרי לה מין.

ז'ול רנאר קיבל את השראתו בכתיבה מחיי הכפר. הוא התפרסם בשל הנובלה "ראש גזר", המשקפת את זיכרונות ילדותו בכפר. ב-1896 פרסם "סיפורים עממיים" שבהם עשה האנשה של חיות, ולהפך: תיאר אנשים המדברים ומתנהגים כחיות. במשך שלוש עשרה השנים האחרונות לחייו כתב "יומן", מקור עשיר על החיים הספרותיים בפריז של תקופתו, ותיאור חודר של סופרים ומדינאים צרפתיים, המעיד על סגנונו האירוני ועל שליטתו המעולה ברזי השפה הצרפתית. ז'ול רנאר הכיר באופן אישי את מנהיגי הסוציאליזם הצרפתי, לאון בלום וז'ן ז'ורס, ופרסם מאמרים בעיתונות הסוציאליסטית של פריז. הוא היה לוחם שלום והתנגד להשתלטותם של אנשי צבא ושל אנשי דת על המדינה. הוא אמר: "יש לי נפש אנטי דתית ולב של נזיר." ב-1907 נבחר לחבר "אקדמיית גונקור" בעזרתו של אוקטב מירבו. ז'ול רנאר נפטר ב-1910 כתוצאה מהסתיידות עורקים, ונקבר בכפר ילדותו, שיטרי לה מין. ב-1925 יצא לאור ה"יומן" של ז'ול רנאר.

ספריו שתורגמו לעברית
--------------------

* **על טווסים ובני אדם; סיפורי טבע**, תרגם אבנר בהט, ציורים טולוז לוטרק, תל אביב: גוונים, 2003.
* **פראנסוא ראש גזר**, מצרפתית: רפאל אליעז, מרחביה: ספרית פועלים ('דורון-מופת'), 1950.
* **ראש גזר: הסיפור והמחזה**, תרגמה: נורית פלד-אלחנן; אחרית דבר: יהושע ישועה, ירושלים: כרמל, 2000.
* **צַיָּד התמונות: (סִפּוּרים מן הטבע)**; בלוית ס"ח רשומים בשחור מאת בונר; מצרפתית: חיים אברבאיה, תל אביב: מחברות לספרות, תשי"ד.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **ז'ול רנאר** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ז'ול רנאר** |

* ז'ול רנאר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי ז'ול רנאר בפרויקט בן-יהודה
* כתבי ז'ול רנאר בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* ז'ול רנאר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* ז'יל רנר (1864-1910), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007267037405171
* BNE: XX1089892
* BnF: cb119215017 (data)
* CANTIC: a11331756
* GND: 118788345
* ICCU: CFIV017274
* ISNI: 0000 0001 2120 8319
* LCCN: n50052192
* The Léonore id LH//2295/70 is not valid.
* MusicBrainz: 637ef308-5433-4ac7-936a-a446a7d8fc68
* NDL: 00453979
* NKC: xx0000534
* NLA: 35447909
* NLG: 124114
* NLK: KAC199622793
* NLP: A1180001X
* NTA: 068905084
* SELIBR: 328635
* SNAC: w6j966td
* SUDOC: 027094391
* Trove: 956284
* VcBA: 495/314182
* VIAF: 12314235
* WorldCat: lccn-n50052192

 |