recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**סופוט** (בבולגרית: **Сопот**) היא עיר במרכז בולגריה, בשטח מחוז פלובדיב, השוכנת לרגלי המורדות המרכזיים של הרי הבלקן, בשטח עמק קרלובו, 5 ק"מ מערבית לקרלובו, 63 ק"מ צפונית לפלובדיב ו-136 ק"מ מזרחית לסופיה.

היסטוריה
--------

היישוב נוסד במאה ה-12, תקופת האימפריה הבולגרית השנייה ובחפירות ארכאולוגיות שבוצעו, נמצאו שרידי כנסייה שנהרסה ונשרפה בעת הכיבוש העות'מאני. סביר להניח שהיישוב היה חלק, או שלוחה של עיר המבצר המרכזית באזור, **קופסיס** אשר על חורבותיה צמחה העיר המודרנית קרלובו. בסוף המאה ה-14 נכבש האזור על ידי צבא האימפריה העות'מאנית ושוחרר רק בינואר 1878 במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית. לאחר המלחמה, מתוקף חוזה סן סטפנו הפך היישוב חלק מנסיכות בולגריה אשר הפכה בהמשך למדינת הלאום בולגריה. אחד מסמליה של העיר סופוט היא משפחת ואזוב, אשר בניה מסמלים את עידן התחיה הלאומית הבולגרית וכינון המדינה העצמאית ומהם ניתן למנות את המשורר והסופר איוון ואזוב ואחיו, הגנרלים ולדימיר ואזוב גיבור שלושת הקרבות ליד אגם דויראן במלחמת העולם הראשונה וגאורגי ואזוב.

אקלים
-----

בעיר שורר אקלים ממוזג עם השפעה ממתנת בשל מיקומה של העיר בתוך עמק. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11.4oc, כשערכי הקיצון נעים מ-0oc בינואר ועד 22oc ביולי. כמות המשקעים השנתית עומדת על 655 מילימטרים.

כלכלה ודמוגרפיה
---------------

51.3% מאוכלוסיית העיר הן נשים ו-48.7% הם גברים. באזור הרשות המקומית מגדלים חיטה, שעורה, שיפון, ענבים, ורדים מהם מייצרים שמן ורדים לתעשיית התמרוקים. כמו כן מגדלים צאן ובקר לתעשיית מוצרי חלב ובשר.
סופוט נמצאת בנתיבו של הכביש המהיר E1-6 שמסלולו סופיה – קרלובו – בורגס וכן על תוואי מסילת הרכבת המקבילה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **העיר סופוט** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סופוט

הערות שוליים
------------

1. ↑  "העיר סופוט", באתר guide-bulgaria (באנגלית).

| **רשויות מקומיות וערי מחוז פלובדיב שבבולגריה** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| פלובדיב • אסנובגראד • ברזובו • חיסריה • קרלובו • קריצ'ים • קוקלן • פרבומאי • פרושטיצה • ראקובסקי • סאדינניה • סופוט • סטמבוליסקי • קאלויאנובו • לקי • סאדובו • | מחוז פלובדיב |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007564724205171
* GND: 4727873-0

 |
**אוטונה ויסקונטי** (באיטלקית: **Ottone Visconti**;‏ 1207 - 8 באוגוסט 1295), ארכיבישוף מילאנו, שליט העיר ומייסד שושלת שליטי מילאנו מבית ויסקונטי, ששלטו בעיר ובלומברדיה עד 1450.

תולדות חייו
-----------

בנו של אובלדו ויסקונטי, שליטן של שלוש ערים קטנות בצפון איטליה (מאסינו, אלביצטה ובסנאטה). התקדם בתפקידי פקידות כנסייתית והיה פודסטה של נובארה.

ב-22 ביולי 1262 נבחר על ידי האפיפיור אורבנוס הרביעי לארכיבישוף מילאנו. משפחת דלה טורה (טוריאני, לאמור "מן המגדל"), המשפחה הגואלפית החזקה בלומברדיה ושליטי מילאנו מאז המאה ה-12, נלחמה בעלייתו לגדולה של בית ויסקונטי הגיבליני. ב-1276 הוביל בן דודו של אוטונה, תאובלדו ויסקונטי, צבא שהתנגש בצבאו של נפולאון דלה טורה וניגף ליד העיירה אנג'רה. אולם ב-21 בינואר 1277 ניצח אוטונה את צבאו של נפולאון דלה טורה בקרב דסיו (באיטלקית: battaglia di Desio) והיה לשליט מילאנו ולומברדיה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אוטונה ויסקונטי** |

* ביוגרפיה (באיטלקית)
* אוטונה ויסקונטי במסד הנתונים הגאוגרפי של vionto
* אוטונה ויסקונטי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1352124
* GND: 123425697
* HDS: 029259
* ISNI: 0000 0000 6132 4667
* RERO: 02-A008587997
* SUDOC: 08257930X
* VcBA: 495/159899
* VIAF: 45208296
* WorldCat: viaf-45208296

 |
לוח חידאתו ובו תחילת הפתרון
לוח חידאתו פתור
**חידאתו** (באנגלית: **Hidato**) היא חידה, בה יש למלא על לוח משובץ את המספרים החסרים. החידה הומצאה על ידי ד"ר גיורא בנדק, מתמטיקאי ישראלי.

על לוח החידה מסומנים בעיגול שני מספרים, הקטן ביותר והגדול ביותר שיופיעו עליו. כן מופיעים על הלוח מספרים נוספים, שמהווים חלק מהפתרון, ומבטיחים שלחידה פתרון יחיד. על פותר החידה לשבץ מספרים נוספים על הלוח, כך שתיווצר שרשרת של מספרים עוקבים. שני מספרים הם 'מספרים סמוכים בשרשרת', כאשר הם נמצאים על הלוח זה לצד זה, אנכית, אופקית או באלכסון. קיימת גם גרסה נוספת של המשחק שבה האריחים הם משושים משוכללים (במקום ריבועים), כך ששני מספרים הם 'מספרים סמוכים בשרשרת' כאשר הם חולקים צלע משותפת. 

לחידאתו חמישה שלבים, מהקל ביותר שמוגדר ככוכב, לרמה הגבוהה ביותר שמסומנת על ידי חמישה כוכבים. כל כוכב מייצג רמה.

המשחק הומצא על ידי המתמטיקאי הישראלי ד"ר גיורא בנדק מקבוצת דובי צעצועים ומשחקים. ד"ר בנדק המציא ופיתח משחקים נוספים כמו: Lights-Out, Nim-X ו-I-top.

את המשחק ניתן לשחק גם באתרי משחקים פופולריים כגון shockwave.com. כמו כן המשחק מודפס במספר עיתונים יומיים עתירי תפוצה בעולם כמו ה-Daily Mail. בישראל חידאתו מודפס בעיתון ידיעות אחרונות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חידאתו** בוויקישיתוף
* האתר הרשמי של חידאתו בישראל
* Hidato official web site
* Play Hidato online
* Hidato is NP Complete
**גבריאלה פון לוצאו** (בגרמנית: **Gabriele von Lutzau**; נולדה ב-15 באוגוסט 1954) היא פסלת גרמנייה.

ביוגרפיה
--------

פון לוצאו נולדה כגבריאלה דילמן בוולפסבורג.

היא נשואה לרודיגר פון לוצאו, טייס לופטהנזה שהטיס מטוס של צוות ההצלה בעת מקרה החטיפה.

מקרה חטיפת המטוס
----------------

היא עבדה תקופה כדיילת אוויר בלופטהנזה ונמנתה בין צוות המטוס במהלך חטיפת טיסה 181 של לופטהאנזה, לאור מעשי הגבורה שהביעה בעת המקרה היא כונתה "המלאך" על ידי העיתונות והגרמנית וקיבלה את אות מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.

אודות המקרה נעשו שני סרטים, הראשון ב-1997 והשני ב-2008 בו את טייס המטוס גילם תומאס קרצ'מן ואת תפקיד גבריאלה גילמה השחקנית נדיה יוהל.

עבודתה כאמנית
-------------

בשנות השמונים החלה ללמוד בבית הספר לאומנות של אוניברסיטת שטרסבורג, יצירות האומנות שלה בדרך כלל מגולפות מעץ, מלבד תערוכות וגלריות רבות שהציגה במדינתה, היא הציגה את יצירותיה בתערוכה בניו יורק שהוקדשה לאמנים גרמנים ובסין.

ב-1997 היא זכתה בפרס "Aisch Art Prize of the Art Association of Höchstadt" על עבודתה כאמנית.

מאז אירועי ה-11 בספטמבר היא צובעת באופן קבוע את פסליה בשחור.

ב-2010 נעשה סרט תיעודי אודותיה המכסה את תפקידה במהלך מטיפת המטוס ואת חייה לאחר מכן כאומנית.

היא חברה באגודה הגרמנית לאמנות ויזואלית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גבריאלה פון לוצאו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של גבריאלה פון לוצאו (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1037858727
* ISNI: 0000 0004 1653 8315
* VIAF: 304961843
* WorldCat: viaf-304961843

 |
**דורותאה** (נולדה בין 279 ל-290 - מתה ב-6 בפברואר, בין 305 ל-311) היא קדושה בנצרות הקתולית אשר מתה על דתה. 

קיים מעט מאוד מידע היסטורי המבסס את הכתוב עליה בסיפורי הקדושים. דורותאה נולדה וחיה בקייסרי (כיום בטורקיה). פירוש שמה הוא "מתת האל". בזמן רדיפות הנוצרים על ידי הקיסר דיוקלטיאנוס, נעצרה אף היא. לדורותאה ניתנה, על פי האגדה, הבחירה בין נישואין ומוות. דורותאה סירבה להתחתן, וטענה כי היא כבר "נשואה לישו". היא נכלאה עם שתי נוצריות לשעבר אשר נטשו את הדת; אך תחת זאת שהן ישכנעו אותה לנטוש את הנצרות, שכנעה היא אותן להתנצר מחדש. דורותאה נידונה למוות בעריפת ראש לאחר עינויים קשים. בצועדה לגרדום, הקניט אותה שופטה, תאופילוס, כי תשלח לו פרחים ופירות מן הגינה של ישו. דורותאה, שראתה ילדה עם פרחים ופירות בצד הדרך, ביקשה ממנה לתת אותם לתאופילוס. הילדה הייתה למעשה מלאך, ולאחר שתאופילוס ראה את הפרחים והפירות, הוא התנצר בעצמו ומת כמרטיר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דורותאה הקדושה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 120125897
* NKC: ola2002140260
* VcBA: 495/165481
* VIAF: 69752052
* WorldCat: viaf-69752052

 |
כרזת ההפגנה בשנת 2004
**ועידת העשוקים** או בשמה הרשמי "**הוועידה לצדק חברתי**", היא הפגנה הנערכת מדי שנה (מאז שנת 2000) מול מלון "דייוויד אינטרקונטיננטל" בתל אביב בעת שנערכת בו "ועידת העסקים" של העיתון גלובס. המפגינים מוחים על המפגש של פוליטיקאים ואנשי עסקים המתרחש בוועידה ללא כל התייחסות לנושא העוני בישראל. ועידת העשוקים מאורגנת על ידי השומר הצעיר והפורום למאבק באבטלה אך מגיעים אליה מפגינים גם מתנועות נוער וארגונים חברתיים אחרים (בעיקר מהנוער העובד והלומד ומברית הנוער הקומוניסטי הישראלי).

ההפגנה, בניגוד להפגנות חברתיות אחרות, מתאפיינת באופי הומוריסטי המשלב מערכונים של חניכי השומר הצעיר המבקרים את מפגש ההון והשלטון. בנוסף למערכונים, ישנם מספר נואמים מתנועות הנוער, מהתנועה הקיבוצית ומההסתדרות.

פעמים רבות במהלך ההפגנה מנסים חלק מהמפגינים להיכנס למלון, כדי להפריע לקיום הוועידה ולמשוך תשומת לב. במהלך ההפגנה בשנת 2003 נכנסו שלושה ממארגני ההפגנה והפריעו לנאומו של שר האוצר דאז, בנימין נתניהו.

קישורים חיצוניים
----------------

* כתבת ווידאו על ההפגנה ב - 2005, הטלוויזיה החברתית
* כתבת ווידאו פרומו לקראת וועידת העשוקים ב - 2006, הטלוויזיה החברתית
* כתבת ווידאו על וועידת העשוקים ב - 2008, הטלוויזיה החברתית
* מירי חסון, מאות הפגינו ב"ועידת העשוקים", 4 נעצרו, באתר ynet, 10 בדצמבר 2006

הערות שוליים
------------

1. ↑  מפגינים קטעו נאום נתניהו בוועידת העסקים
**גוגי גרנט** (באנגלית: **Gogi Grant**;‏ 20 בספטמבר 1924 - 10 במרץ 2016) הייתה זמרת מוזיקה פופולרית אמריקאית. הייתה ידועה בעיקר בזכות להיטה "The Wayward Wind", שכיכב בראש רשימת הלהיטים בשנת 1956.

חייה
----

גרנט נולדה כ**מירטל אודרי ארינסברג** בפילדלפיה, פנסילבניה. בגיל 12 עברה עם משפחתה ללוס אנג'לס, קליפורניה, שם התפרסמה בתחרויות שירה ובתוכניות טלוויזיה. בשנת 1952 החלה להקליט את שיריה הראשונים, תחת השמות "אודרי בראון" ו"אודרי גרנט". כינוייה "גוגי" ניתן לה על ידי סוכנה בחברת התקליטים תקליטי RCA. ב-1955 עברה לחברת תקליטים קטנה ואלמונית בשם "Era Records", שם הוקלט שירה הראשון שהפך ללהיט "Suddenly There's a Valley", ונכנס לרשימת עשרת הגדולים של בילבורד באותה שנה.

שנה לאחר מכן, ב-1956 הוציא גרנט שיר נוסף שהיה ללהיט גדול אף יותר, ושבגללו היא זכורה, ה-"The Wayward Wind", שכיכב בראש רשימת הלהיטים במשך מספר שבועות באותה שנה. מעל למיליון עותקים של השיר נמכרו ברחבי ארצות הברית בלבד, ובאנגליה השיר הגיע למקום התשיעי במצעד הסינגלים הבריטי. היא הופיעה יחד עם הווארד קיל בגרסת האריך-נגן של המחזמר המפורסם "ספינת השעשועים" בשנת 1958.

למרות שגרנט לא הפסיקה להופיע עד שנת 2010, הפופולריות שלה ירדה כבר בשנות השישים, עם הצלחות מינוריות במהלך הקריירה הארוכה.

נפטרה ב-10 במרץ 2016.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גוגי גרנט** בוויקישיתוף

* גוגי גרנט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* גוגי גרנט, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* גוגי גרנט, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* גוגי גרנט, באתר Yandex.Music (ברוסית)
* גוגי גרנט, באתר Discogs (באנגלית)
* גוגי גרנט, באתר בילבורד (באנגלית)
* גוגי גרנט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007339491905171
* BIBSYS: 9033040
* ISNI: 0000 0000 5431 9771
* LCCN: nr90013760
* MusicBrainz: ce476ab2-d9b4-4f2d-b848-82c9a2373772
* SNAC: w6fz9ncq
* VIAF: 49076754
* WorldCat: lccn-nr90013760

 |
**אורבנוס השלישי** (בלטינית: **Urbanus**; מת ב-20 באוקטובר 1187), כיהן כאפיפיור בין השנים 1185 – 1187.

ביוגרפיה
--------

נולד בשם אוברטו קריוולי בתחילת המאה ה-12. הוא מונה כקרדינל וכארכיבישוף של מילאנו על ידי האפיפיור לוקיוס השלישי, אותו ירש ב-25 בנובמבר 1185. הוא המשיך את ריבו של קודמו עם קיסר האימפריה הרומית הקדושה פרידריך ברברוסה, כולל הוויכוח אודות ירושת האדמות של הרוזנת מתילדה מטוסקנה. אפילו לאחר מינויו כאפיפיור, הוא המשיך להחזיק בכהונת הארכיבישופות של מילאנו, וסירב להכתיר את בנו של פרידריך ברברוסה, כמלך איטליה, לאחר שהתחתן עם יורשת ממלכת סיציליה.
האגדה מספרת שהוא מת מצער כאשר שמע את החדשות על תבוסת הצלבנים ביולי 1187 בקרב קרני חיטין. אחרי מותו נבחר גרגוריוס השמיני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אורבנוס השלישי** בוויקישיתוף
* אורבנוס השלישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**לוקיוס השלישי** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**גרגוריוס השמיני** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007397565505171
* BNE: XX1616519
* BnF: cb107313571 (data)
* CANTIC: a10401726
* CiNii: DA06194613
* GND: 119499622
* ICCU: LO1V188136
* ISNI: 0000 0000 7821 2792
* LCCN: nr91034558
* NKC: skuk0005684
* NTA: 074414186
* RERO: 02-A022610947
* VcBA: 495/46038
* VIAF: 85184598
* WorldCat: lccn-nr91034558

 |
**גובריאס**, (המאה ה-6 לפנה"ס) היה אציל פרסי חשוב. סייע בהפלת שלטונו של ברדיה, והיה גיסו של דריווש הראשון, ואביו של המצביא המפורסם מרדוניוס.

ביוגרפיה
--------

לפני שיצא למסעו למצרים רצח מלך פרס כנבוזי השני את אחיו ברדיה ששימש כעוצר, אולם דבר הרצח נודע אך למעטים ביניהם כהן דת בשם גאומתה שהיה דומה דמיון מפליא לברדיה המת. על כן החליט גאומתה להתחזות לברדיה והכריז על מרד נגד כנבוזי. כאשר כנבוזי שמע על כך הוא קפץ על סוסו בזעם וחרבו נתקעה בטעות בגופו ופצעה אותו פצעי מוות. על פי מסורת אחרת כנבוזי התאבד בכוונה תחילה.

המתחזה הפך איפה למלך החוקי. אולם אציל בשם אוטאנס גילה זאת ויזם קשר להתנקש במתחזה. הצטרפו אליו עוד שישה אצילים פרסיים ביניהם דריווש, וגובריאס. חלק מהקושרים ואוטאנס בראשם סברו שיש לתכנן היטב את המהלכים ולנסות לגייס עוד בעלי ברית בטרם יבצעו את ההתנקשות. אולם גובריאס ודריווש טענו שיש לפעול במהירות. בדרכם לארמון נודע לקושרים על התאבדותו של פריכסספס, אחד מקציניו של כנבוזי שהמתחזה ניסה לשכנע אותו להצהיר שהוא המלך האמיתי. השמועה עודדה את הקושרים שנכנסו לארמון ללא התנגדות כיוון שהיו מוכרים שם. חמישה מביניהם תקפו את אחיו של המתחזה, בעוד גובריאס ודריווש דלקו אחרי המתחזה. גובריאס החל להאבק בו. דריווש חשש להתערב כיוון שלא רצה לפגוע בגובריאס אולם גובריאס עודד אותו לעשות זאת, דריווש הכה והרג את המתחזה.

לאחר ההתנקשות היה גובריאס ראש תומכיו של דריווש שעלה לשלטון כיוון שהיה מקורב לבית המלוכה הפרסי. הוא נשא לאשה את אחותו של דריווש, ונתן לדריווש לאשה את בתו מנישואים קודמים. מנישואיו עם אחות דריווש נולד המצביא מרדוניוס, שנישא לארטזוסטרה בתו של דריווש ואחותו של חשיארש. 

גובריאס זכה לכבוד רב בחצר המלוכה הפרסית. הוא מונה כמושל של עילם ודיכא שם מרידה מקומית. וכן השתתף במסעו של דריווש נגד הסקיתים. הוא נזכר על לוח משנת 498 לפנה"ס שנמצא בפרספוליס. על פי הלוח הוא היה האיש החשוב ביותר בממלכה לאחר המלך ונסיך הכתר. בנו מרדוניוס השתתף במלחמת פרס יוון.

בקברו של דריווש בנקש-י רוסתם נמצא איור של אדם נושא חנית ומעליו כתוב: "גובריאס Pâtišuvariš נושא את החנית של המלך דריווש". משמעות המילה Pâtišuvariš נותרה בגדר תעלומה, וסביר להניח שמדובר בכפר או שבט.

לקריאה נוספת
------------

* הרודוטוס, **היסטוריה**, תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ, פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרודוטוס, ספר ג', 61.
2. ↑  הרודוטוס, ספר ג', 64.
3. ↑  כתובת ביסותון
4. ↑  הרודוטוס, ספר ג', 68.
5. ↑  הרודוטוס, ספר ג', 70.
6. ↑  הרודוטוס, ספר ג', 73.
7. ↑  הרודוטוס, ספר ג', 75.
8. ↑  הרודוטוס, ספר ג', 78.
9. 1 2  גובריאס באתר ליוויוס
10. ↑  הכתובת באתר ליוויוס
**פרש בשם מוות** (רוסית: **Всадник по имени Смерть**) הוא סרט רוסי בבימויו של קארן שחנאזרוב, שצולם בשנת 2004. מהווה עיבוד לסיפורו הקצר של בוריס סווינקוב "הסוס החיוור". הסרט משתמש גם במניעים של סיפור מאוחר יותר מאת אותו מחבר "זיכרונותיו של מחבל".

רוסיה בראשית המאה העשרים. "הארגון הלוחם" בערים שונות ביצע שורה של פעולות טרור עקובות מדם שהופנו נגד בכירים במדינה. המטרה העיקרית של המחבלים היא התנקשות בדוכס הגדול. את החיסול מכינים אנשי הארגון - מנהיגו ז'ורז', ארנה אהובתו, שמכינה פצצות תוך סיכון לחייה, זורק הפצצות וניה, הנרי ופיודור.

עלילה
-----

האימפריה הרוסית בראשית המאה העשרים סופגת טלטלות רבות בדמות סדרה של פיגועי טרור עקובים מדם נגד פקידי מדינה בכירים. המטרה העיקרית של המחבלים היא התנקשות בדוכס הגדול סרגיי אלכסנדרוביץ'. תהליך הכנת הפיגוע חושף את נפשם, רגשותיהם ושאיפותיהם של המחבלים, שכל אחד מהם יוצא מסיבות שונות. בזה אחר זה, ניסיונות הפיגוע נכשלים - כמעט כל מארגניו מתים. ז'ורז' שנותר בחיים מבין פתאום שעניין רצח הדוכס הופך עבורו למשמעות קיומו וכי לצורך יישום תוכניתו הוא יעשה הכל.

שחקנים ודמויות
--------------

* אנדריי פאנין - ז'ורז'
* קסניה רפופורט - ארנה ברונשטיין
* דמיטרי דיוז'ב - ולנטין קוזמיץ'
* ארטיום סמאקין - וניה
* רוסטיסלב ברשאואר - פיודור
* אלכסיי קזאקוב - הנרי
* אנסטסיה מאקייבה - ילנה
* ואסילי זוטוב - הדוכס הגדול, סרגיי אלכסנדרוביץ'

עובדות
------

במהלך התנקשות בדוכס הגדול, האופרה "נשף המסכות" של ורדי מופיעה בתיאטרון, שבה הגיבור הבכיר נספה גם הוא כתוצאה ממזימה. תפקידי דמות זו ואהובתו, על פי המידע המצוין בקרדיטים, בוצעו על ידי אמני במת האופרה - זוראב סוטקילבה ואירינה רובצובה.

קישורים חיצוניים
----------------

* "פרש בשם מוות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "פרש בשם מוות", באתר AllMovie (באנגלית)
* "פרש בשם מוות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "פרש בשם מוות", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "פרש בשם מוות", באתר Metacritic (באנגלית)
* "פרש בשם מוות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* הסרט "פרש בשם מוות" באצר הקולנוע המקוון של מוספילם
פסלו של פרקסיטלס, "הרמס נושא את דיוניסוס התינוק"
**פרקסיטלס** (ביוונית: **Πραξιτέλης**‏; שיא פעילותו בין השנים 330–370 לפנה"ס), פסל יווני בן המאה הרביעית לפנה"ס.

חייו ויצירתו
------------

פרקסיטלס פעל עד לשנות השלושים של המאה הרביעית לפני הספירה, כשלשיא פעילותו הגיע בשנות השישים של אותה מאה. עם זאת, ישנן השערות כי פעלו שני פסלים בשם זה. המוקדם מביניהם היה כנראה בן דורו של פידיאס. 

יצירתו של פרקסיטלס הייתה מגוונת וכללה גם פיסול בשיש, בנוסף לפיסול בברונזה. נהוג לראות בפסל "הרמס נושא את דיוניסוס התינוק", ובתבליט, אשר נמצא בחפירות ארכאולוגיות בעיר מנטיניאה והמציג את דמותם של לטו וילדיה אפולו וארטמיס, כעבודתו המקורית של הפסל. יצירות אחרות כגון "קוטל לטאה" "סאטיר נשען על עץ" ו"אפרודיטה מקנידוס" נשמרו כהעתקים מאוחרים. יצירות נוספות אשר נטען כי הן עבודתו של פרקסיטלס הן ראש האלה אפרודיטה מפתוורת' (Petworth) באנגליה וראש הרמס המוצג במוזיאון הבריטי. ליצירותיו אלו של פרקסיטלס מוצאים העתקים רבים, בייחוד של פסל אפרודיטה, אשר היווה מודל ליצירת דגם "אפרודיטה העירומה" באמנות.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פרקסיטלס** |

* פרקסיטלס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אבי-יונה, מיכאל, **תולדות האמנות הקלאסית**, מוסד ביאליק, ירושלים, 2004, עמ' 146.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007291952605171
* BnF: cb13163357h (data)
* CANTIC: a19566645
* GND: 118793241
* ISNI: 0000 0000 9561 4259
* KulturNav: 4a4d623c-3556-4f5f-9849-b8e799e6722e
* LCCN: nr90003636
* LNB: 000228349
* NKC: xx0063575
* NTA: 120462249
* RKD: 353494
* SUDOC: 031018998
* ULAN: 500010499
* VcBA: 495/40465
* VIAF: 76163187
* WorldCat: lccn-nr90003636

 |
שחזור של פרש רומאי
**פרש קל** הוא לוחם המוגן בשריון קל שנלחם על גבי בהמת רכיבה, בדרך כלל סוס. המונח "קל" מתייחס בראש ובראשונה לסוג השריון ולמשקלו. ככל שהשריון כבד יותר, כך החייל נחשב לכבד יותר. הפרשים הקלים היו הלוחמים הרכובים הראשונים שהיו נפוצים בצבאות העולם. הסיבה לכך נעוצה בהיעדר ציוד רכיבה ראוי לשמו בתקופות העתיקות. פרשים מהסוג הזה הם היחידים ששרדו את הופעת כלי הירי האוטומטיים שגרמו להעלמות הפרשים הכבדים. פרשים אלו עדיין משרתים בצבאות העולם (בדרך כלל בשטח הררי שבו אין אפשרות להפעיל כלי רכב) ובשירות המשטרה.

בעת העתיקה ובימי הביניים כלל חימושם סוגים שונים של כידונים להטלה, קשתות מסוגים שונים וכלי נשק אחרים שאפשר להטיל על האויב. לקרב פנים מול פנים השתמשו בחרבות, חניתות, פגיונות וכיוצא באלה. שריונם היה בדרך כלל דל וכלל קסדה קלה, שריון גוף קל ולפעמים גם מגן קטן.

בעת החדשה לא היה הבדל גדול בחימושם של הפרשים הקלים לעומת הפרשים הכבדים. ההבדלים היו בקיראס (סוג של שריון גוף) ולפעמים גם קסדה שהגנו על הפרשים הכבדים וגם בסוגי הלוחמים ששירתו בכל אחד מהחילות: הפרשים הכבדים היו בדרך כלל גברים חסונים וחזקים ואילו הפרשים הקלים היו בדרך כלל בעלי מבנה גוף קטן יותר.

לעיתים צבאות שלמים הורכבו מפרשים קלים בלבד עם כמות קטנה של פרשים כבדים. צבאות אלו נחלו לפעמים הצלחה מסחררת בשדה הקרב. המונגולים הם דוגמה טובה להצלחה זו. גם עמים אחרים השתמשו באופן נרחב בפרשים קלים. צורת ההתקפה המועדפת על הפרשים הקלים הייתה פגע וברח, אך מלבד תפקידים אלו, ביצעו הפרשים הקלים מגוון תפקידים חשובים כמו סיור, אבטחה, איסוף מודיעין ועוד.

עוד דוגמה לפרשים מעולים בשימוש נרחב היו הפרשים נומידים שהיו מצליחים בזכות עצמם ובשירותם בצבא קרתגו כשכירי חרב.

ראו גם
------

* אולאנים
* פרש כבד
* פרש (מקצוע)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרש קל** בוויקישיתוף
תמונתו של עצם נע (זרם מים), במהירויות תריס שונות
**מהירות התריס** (באנגלית: **Shutter speed**) או **זמן חשיפה** מייצגים את משך הזמן שבו החומר הצילומי (פילם או חיישן דיגיטלי) נחשפים לאור וכך משפיעים על חשיפת התמונה.

חוגת מהירות התריס במצלמת Nikkormat EL
מהירות התריס והצמצם משפיעים על החשיפה של התמונה. בזמן שהצמצם משפיע על עומק השדה ועיגול הטשטוש, מהירות התריס משפיעה על הטשטוש הנוצר מתזוזה של אובייקטים או המצלמה בזמן החשיפה. חשיפות מהירות "יקפיאו" את האובייקטים ואילו חשיפות ארוכות של מספר שניות יצרו מריחות של אובייקטים נעים כמו מים במפל או רכבים.

במצלמות הראשונות לא היה תריס. הצלם היה צריך להוריד את המכסה של העדשה כדי לחשוף את הפלטה הרגישה לאור ובתום החשיפה (שנמשכה בין מספר דקות לשעות ארוכות) לכסות את העדשה ובכך למנוע מאור נוסף לחדור למצלמה. התריסים המכניים הראשונים פעלו באופן פנאומטי או על ידי קפיצים בתצורה של תריס עלים בתוך העדשה. לאחר מכן, כאשר גודל השטח הצילומי היה קטן מספיק התפתחו תריסי המישור שנפוצים היום במרבית המצלמות. דרך נוספת לקביעת זמן החשיפה במצלמות הדיגיטליות היא על ידי שיטה של "תריס דיגיטלי" שבה החיישן חשוף תמיד לאור ורק על ידי פקודה חשמלית הוא מתחיל ומפסיק את פעולתו.

זמן החשיפה נמדד בשניות או חלקי שניות. בשביל הנוחות, נהוג לסמן את חלקי השניות כמספר שלם ואת השניות השלמות בצבע שונה בחוגות המכניות או על ידי סימון של גרשיים (") ליד המספר בצגים הדיגיטליים. לדוגמה, 30 יסמן מהירות צילום של 1/30 שניות ואילו 30" יסמן חשיפה של 30 שניות. בדומה, 2 יסמן חשיפה של מחצית השנייה (1/2) ואילו 2" יסמן חשיפה של שתי שניות. זמני החשיפה הנפוצים הם:

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1/1000 | 1/500 | 1/250 | 1/125 |
| 1/60 | 1/30 | 1/15 | 1/8 |
| 1/4 | 1/2 | 1 | 2 |
| 4 | 8 | 15 | 30 |

שבילי כוכבים הנוצרים בחשיפה ארוכה (צילום: תומאס ברסון)
חלק מהמצלמות מציעות מצב לחשיפה ארוכה (Bulb) בשתי תצורות:

* **B** שבה התריס פתוח כל עוד המחשף לחוץ.
* **T** שבה הצלם לוחץ על המחשף פעם אחת כדי לפתוח את התריס ופעם נוספת כדי לסגור אותו.

חשיפות ארוכות דרושות בתנאי צילום שבהם יש מעט מאוד אור כמו בצילומי לילה, או כאשר רוצים ליצור אפקט מריחה (כמו בתמונת הכוכבים). בנוסף, ככל שזמן החשיפה עולה יש צורך באמצעי שיבטל את התנודות של המצלמה, כגון חצובה, או מייצב תמונה מכני בתוך המצלמה. זאת על מנת למנוע טשטוש של התמונה.

מצב bulb הוא מצב ידני של התריס, והוא מתאים לחשיפה ארוכה ידנית, אולם שימוש בו עלול "לשרוף" את הפריים בגלל חשיפת יתר.

צילום איטי של תריס נסגר

ראו גם
------

* חשיפה

קישורים חיצוניים
----------------

* רפאל סבן, מה היא מהירות התריס במצלמה - פוקוס
* רועי גליץ, מהירות תריס - יסודות הצילום
* Filming the Speed of Light at 10 Trillion FPS, סרטון באתר יוטיוב - המצלמה שמצלמת הכי הרבה פריימים לשנייה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Up and Down with Compur by Klaus-Eckard Riess The development and photo-historical meaning of leaf shutters
**Caenorhabditis elegans** (או בקיצור ***C. elegans***) היא מין של נמטודה (תולעת עגולה) באורך של כ-1 מ"מ, אשר חיה באדמה בטמפרטורות פושרות. תולעת זו היא אחד מיצורי המודל הנחקרים ביותר בגנטיקה ובביולוגיה ההתפתחותית. חקר אורגניזם זה החל ב-1965 במעבדתו של סידני ברנר.

*C. elegans* היא בעלת סימטריה דו-צדדית עם מעטפת מקוטיקולה, ללא סגמנטציה (חלוקה לפרקים), עם ארבעה מיתרים אפידרמליים. היא מכילה מערכת של מספר איברים: מערכת עיכול, מערכת עצבים, מערכת רבייה ושרירים. *C. elegans* ניזונה מחיידקים, כגון *E. coli*.

ה-*C. elegans* היא הרמאפרודיטית, והיא יכולה להפרות את עצמה ובכך להתרבות. קצב הרבייה שלה מהיר ביותר ואורך חייה הוא כשלושה שבועות בערך.

*C. elegans* כאורגניזם מודל
---------------------------

אורגניזם זה משמש רבות כמודל בביולוגיה בשל הקלות הרבה והעלות הנמוכה שבהן ניתן להחזיק מספר רב של אורגניזמים בתנאי מעבדה. אורגניזם זה מתאים במיוחד למחקר של התמיינות תאית. *C. elegans* הוא האורגניזם הרב-תאי הראשון שהגנום שלו רוצף בשלמותו. ריצוף הגן פורסם ברובו ב-1998 והושלם סופית ב-2002. אורכו של הגנום הוא כמאה מיליון זוגות בסיסים (כשלושה אחוז מזה של האדם); והוא בעל 6 כרומוזומים (1 או 2 כרומוזומי מין). ב-2003 רוצף הגנום של תולעת נוספת - *C. briggsae*. כך נוצרה גם האפשרות לבצע גנומיקה השוואתית בין שני המינים. לתולעת יש כ-20 אלף גנים המקודדים לחלבונים, מספר הדומה למספר הגנים מקודדי החלבון בגנום האדם.

היתרון המדעי המשמעותי של *C. elegans* הוא בכך שעל אף שזהו אורגניזם רב-תאי, הוא פשוט יחסית לצורכי חקר מעמיק. המקור ההתפתחותי של כל אחד מ-959 התאים שלו עבר מיפוי מלא (במקור ישנם 1,090 תאים, אך 131 מהם מתים בתהליך של אפופטוזה).

בנוסף *C. elegans* הוא אחד מהאורגניזמים הפשוטים ביותר הקיימים בקרב בעלי מערכת עצבים. ל-*C. elegans* ישנם כ-302 תאי עצב והוא האורגניזם היחיד כיום עבורו קיימת מפת חיבוריות בין נוירונים שונים (קונקטום). לתולעת קיים רפרטואר התנהגויות שונות. הבולטות מביניהן הן כמוטקסיס (תנועה לכיוון חומר כימי מסוים) ותרמוטקסיס (תנועה לכיוון מקור חום). בנוסף, לאחרונה הוכח שלתולעת זו ישנה גם יכולת למידה אסוציאטיבית בסיסית.

ב-2002 פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה הוענק לסידני ברנר, רוברט הורביץ וג'ון סלסטון על עבודתם בנושא מנגנון המוות התאי המתוכנן ב-*C. elegans*.

ב-2006 פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה הוענק לאנדרו פייר וקרייג מלו על עבודתם בנושא מנגנון ה-RNAi ב-*C. elegans*.

ב-2008 פרס נובל לכימיה הוענק לאוסאמו שיממורה, מרטין צ'לפי ורוג'ר טסיין על עבודתם בגילוי ופיתוח של GFP. מרטין צ'לפי הדגים את השימוש ב-GFP בבעל חיים חי בעזרת *C. elegans*.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **Caenorhabditis elegans** |
| ויקימינים טקסונומיה בוויקימינים: **Caenorhabditis elegans** |

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* WormBase - מאגר גנטי של *C. elegans*
* openworm - סימולציה מלאה של החיה כולל הקונקטום
* Neuronal Wiring, www.wormatlas.org - מאגר מידע על הקונקטום

הערות שוליים
------------

1. ↑  "WS275 Release Letter", WormBase
2. ↑  List of human proteins in the Uniprot Human reference proteome

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007293676905171
* GND: 4147127-1
* LCCN: sh85018675

 |
**אודי בן משה** (נולד ב-28 בספטמבר 1966) הוא במאי תיאטרון ושחקן תיאטרון ישראלי.

ביוגרפיה
--------

בן משה נולד ברמת השרון. למד בתיכון לאמנויות תלמה ילין. בילדותו שיחק שתי עונות בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער.

את שירותו הצבאי עשה בן משה בתיאטרון צה"ל, ולאחר מכן סיים את הסטודיו למשחק ניסן נתיב. בשנת 1994 זכה במלגה ע"ש שרגא פרידמן. כמו כן, השתתף יחד עם מירב גרובר בפסטיבל עכו 1994, במחזה "הסיפור העצוב שלא יאמן על ארנדירה התמה וסבתה האכזרית", עיבוד לסיפור מאת גבריאל גרסיה מרקס, שכתב וביים ראובן קלינסקי.

לאחר סיום לימודיו, שיחק בן משה כשש שנים בתיאטרון חיפה, וערך הופעות בפסטיבל תיאטרון קצר, צוותא, תל אביב, ובפסטיבל עכו.

בשנת 2003 החל לעבוד כבמאי בתיאטרון מרכזי בישראל. הוא זכה בפרס הצגת הפרינג' של השנה על בימוי ההצגה "נוימן- אגדת חיילים" בתיאטרון תמונע.

ההצגה המרכזית הבאה שביים הייתה "שיץ" מאת חנוך לוין, שהועלתה בסטודיו לאמנויות התיאטרון של יורם לוינשטיין. כשעבד על ההצגה, נפגש לראשונה עם קרן פלס, איתה שיתף פעולה בכמה וכמה הצגות עתידיות עליהן עבד.
בן משה המשיך לביים בתיכון א' לאמנויות תל אביב, תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, ובסטודיו למשחק ניסן נתיב.

בשנת 2006 עבד בן משה לראשונה כבמאי בתיאטרון החאן הירושלמי, כשביים את "הקיץ" מאת רומן וינגרטן ואת החולה המדומה מאת מולייר בבימוי אודי בן משה בתרגום נסים אלוני תעלולי סקפן והנסיכה האמריקאית.

בשנת 2007 עבד בתור במאי משנה בהצגה בתיאטרון החאן, בשם המצליחים- מאת מיכאל גורביץ' ודניאל לפין.

את פריצתו בחאן, שהובילה לבחירתו כבמאי הבית של התיאטרון, עשה כשביים בשנת 2007 את ההצגה "נישואים" מאת ניקולאי גוגול.

בשנת 2007 החל בן משה ביים את הרטיטי את לבי מאת חנוך לוין עבור תיאטרון הקאמרי. בהצגה הזו חזר לשתף פעולה עם קרן פלס, שכתבה את המוזיקה של ההופעה.
ההצגה זכתה להצלחה, וקיבלה שישה פרסים בטקס חלוקת פרסי האקדמיה הישראלית לתיאטרון לשנת 2008: פרס הצגת השנה פרס המחזאי לחנוך לוין, אותו קיבלה אלמנתו, פרס הבמאי לאודי בן משה, פרס השחקן לרמי ברוך בתפקיד למקה, פרס שחקנית המשנה ופרס מלחין השנה לקרן פלס. ביים את הנפש הטובה מסצ'ואן עליה זכה בפרס במאי השנה ופרופסור שמעון זנדבנק זכה כמתרגם השנה.

בדצמבר אותה שנה עלתה "אילוף הסוררת" מאת ויליאם שייקספיר בתיאטרון בית ליסין בבימויו. ההצגה זכתה בפרס "הקומדיה של השנה".

ביוני 2015 עלה בתיאטרון הקאמרי המחזה של מולייר גם הוא באצילים בבימויו של בן משה.

ב-2017 ביים בתיאטרון הקאמרי את "כטוב בעיניכם" בתרגומו של דן אלמגור.

בשנת 2018 נבחר למנהל האמנותי של תיאטרון החאן.

קישורים חיצוניים
----------------

* אודי בן-משה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אודי בן-משה, בארכיון הבימה
* אודי בן-משה, באתר "הבמה"
* ליאת רון, ‏הבמאי אודי בן משה: "הקהל לא צורך רק בידור", באתר גלובס, 20 במרץ 2012
* ציפי שוחט, כוס התה שלו, באתר הארץ, 3 ביוני 2007
* רותי זוארץ, ‏למלך אין כתר: הבמאי אודי בן משה מקפיד לפקפק בעצמו ומאמין בחוסר שלמות, באתר גלובס, 28 ביולי 2008
* יובל אברמוביץ', אודי וחמודי כובשים את התיאטרון, באתר nrg‏, 27 במרץ 2009
* ירון פריד, במאי התיאטרון אודי בן משה גורף פרסים, אבל עדיין לא התרגל להצלחה, באתר הארץ, 19 במאי 2010
* מאיה נחום שחל, "פני החברה כפני התיאטרון", באתר כלכליסט, 11 באוגוסט 2011
* שי הרלב, עכבר העיר אונליין, אודי בן משה: "הפחד מהכישלון הוא כוח מניע", באתר הארץ, 15 באפריל 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד מיה אשרי, אודי בן משה נבחר למנהל האמנותי של תיאטרון החאן, באתר הארץ, 24 בינואר 2018
**סרג' סודייקין** (באנגלית: **Serge Sudeikin**‏; 19 במרץ 1882 - 12 באוגוסט 1946) היה אמן ומעצב תפאורה רוסי הקשור לבלט רוס ולמטרופוליטן אופרה.

ביוגרפיה
--------

לאחר שהוצא מבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה בגלל "רישומיו המגונים", הצטרף סודייקין לתנועת מיר איסקוסטבה. חבריו הקרובים כללו את המשורר מיכאיל קוזמין והאימפרסריו סרגיי דיאגילב, שבהזמנתם הגיע לפריז ב-1906 לתערוכת סלון הסתיו, שם הוצגה עבודתו לראשונה באירופה. בשנים 1907 עד 1918 הוא היה נשוי לשחקנית אולגה גלבובה (1885–1945), אחת היפות המפורסמות מנשות סנט פטרסבורג וחברה קרובה ביותר של אנה אחמטובה. גלבובה-סודייקינה היא הדמות הראשית והנמענת של יצירתה הארוכה ביותר של אחמטובה, השיר ללא גיבור (1940–65).

סודייקין עיצב את התפאורות והתלבושות להפקתו של דיאגילב את "לה טראגדי דה סלומה" מאת פלורנט שמיט ב-1913, וסייע בביצוע העיצובים של ניקולס רוריך ל"פולחן האביב" של סטרווינסקי באותה שנה. עד מהפכת אוקטובר סודייקין היה בין מעצבי התיאטרון המובילים ברוסיה. ב-1913 הוא ברח לפריז עם הרקדנית ורה דה בוסט, לה נישא לאחר מכן, ואשר בשנות ה-20 עזבה אותו כדי להפוך לפילגש ובסופו של דבר לאשתו השנייה של סטרווינסקי.

ב-1926 הוא הכין תפאורות להפקה בברודוויי ב-1926 של "הדבר הראשי" של ניקולאי אבריינוב. מאוחר יותר עיצב סודייקין את הבמה להפקה המקורית של של פורגי ובס, שהוצגה לראשונה בברודוויי בתיאטרון אלווין ב-10 באוקטובר 1935.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סרג' סודייקין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14777141x (data)
* GND: 1112290605
* ISNI: 0000 0000 8154 5037
* LCCN: n97859121
* MusicBrainz: 15c1c5db-d020-443e-90dd-b827f06d8d92
* NKC: js20020429005
* NTA: 071305084
* RKD: 74015
* SNAC: w6xp7730
* SUDOC: 16206425X
* ULAN: 500027856
* VIAF: 74116027
* WorldCat: lccn-n97859121

 |
**סרג' לופו בנגלי סנג'** (בצרפתית: **Serge Lofo Bongeli Senge**, נולד ב-13 באוקטובר 1983 בקונגו) הוא כדורגלן קונגולזי המשחק בעמדת החלוץ ב-AS Nika.

קריירה
------

לופו התחיל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת הנערים של א.ס פאולינו מקינשאסה. ב-1999 עלה לקבוצה הבוגרת, שם כבש 12 שערים ב-26 משחקים. ב-2002 הצטרף לופו לקבוצת ט.פ מזמבה בה שיחק שתי עונות, בהן היה שותף ב-5 משחקים והבקיע 2 שערים. ב-2004 עבר לשחק באנגולה בקבוצת א.ס אביאקאו, בה שיחק שלוש עונות, שותף ב-80 משחקים וכבש 26 שערים. לאחר מכן עבר לעונה אחת לקבוצת סגראדה אספרנסה, גם היא מאנגולה. לאחר מכן חזר לקונגו לשחק בקבוצת ויטה קלאב, בה שיחק שלוש עונות וכבש 26 שערים ב-39 משחקים בהם שותף.

בשנת 2010 הושאל לקבוצת רון וויס אלן מהבונדסליגה השנייה בגרמניה. לאחר חצי עונה בה לא שותף באף משחק, עבר לפ.צ. בריסל מהליגה הבלגית השנייה. לאחר עונה אחת בה שותף במשחק אחד בלבד הגיע בקיץ 2012 לישראל, וחתם בקבוצת מכבי נתניה. ב-1 בדצמבר 2012 כבש את שערו היחיד בישראל, במשחק מול בית"ר ירושלים, ובתום עונה אחת שוחרר מהקבוצה.

בשנת 2009 היה שותף לזכייתה של נבחרת קונגו באליפות האומות האפריקאיות. בתחרות זו הוא כבש שני שערים, כולל שער בשלב חצי הגמר מול זמביה, בו ניצחה נבחרתו בתוצאה 2:0, כאשר את השער השני לזכות נבחרתו כבש דיוקו קלויטוקה.

תארים
-----

* אליפות אנגולה - 2004
* מלך השערים של קונגו 2008
* אליפות קונגו - 2001, 2011, 2012

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר National Football Teams

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"סרג' לופו"**.
**CWT**, המוכרת גם בשמה הקודם **Carlson Wagonlit Travel**, היא חברת נסיעות בבעלות פרטית של קואופרטיב Carlson Companies שבעברה פנתה הן למגזר הנסיעות הפרטי והן למגזר העסקי. החברה מכרה את חטיבת נסיעות הפנאי שלה לתאגיד חדש שנוצר על ידי הנהלת החברה בשנת 2008.

החברה פועלת ב-155 מדינות ומעסיקה 18,000 עובדים. לפי האתר Business Travel News Online.com, החברה עקפה בשנת 2007 את חטיבת הנסיעות העסקיות של חברת American Express, ובכך הפכה לחברה הגדולה בעולם בתחום הנסיעות העסקיות. היקף המכירות השנתי של CWT עמד על 23.0 מיליארד דולר לשנת 2016.

היסטוריה
--------

החברה קיבלה את צורתה הנוכחית בשנת 1994, כתוצאה מאיחוד בין שתי חברות נסיעות גדולות ביחס שווה של 50%-50%. הצד של קואופרטיב קרלסון התקיים לפני האיחוד בתור רשת סוכניות נסיעות העונה לשם Ask Mr. Foster Travel Agency ("שאל את מר פוסטר - סוכנות נסיעות"). מאוחר יותר שינתה הרשת את שמה לשם Carlson Travel Network ("רשת סוכניות הנסיעות של קרלסון"). הצד של חברת Wagonlit היה ידוע בתור רשת סוכניות נסיעות אירופאית בשם Compagnie Internationale des Wagon-Lits ("החברה הבינלאומית לקרונות לילה"). החברה הצרפתית ידועה בעיקר בשל הפעלתה של קו הרכבת הטרנס-אירופי היוקרתי - האוריינט אקספרס. חברת Accor הצרפתית החזיקה ב 50% מהחברה המשותפת CWT החל משנת המיזוג ועד שמכרה את חלקה בחזרה בשנת 2006. כאשר חברת Accor מכרה את החזקותיה בחברה המשותפת במחיר של 500 מיליון אירו היא למעשה העריכה את השווי המשותף של CWT בסך של מיליארד אירו, בשנת 2006.

ב-22 ביוני 2014, הודיעה CWT כי התאגיד הפרטי קרלסון, הפועל בתחומי המלונאות, השיווק, המסעדנות והנסיעות, יקנה את שארית הבעלות בחברת CWT, אשר עמד בשעתו על 45%, מחברת הבנקאות העולמית JPMorgan Chase. עד לזמן המכירה, תאגיד קרלסון החזיק ביתר השליטה בחברה. כלומר, ב 55% מחלקה של CWT.

התפתחויות בשנים 2018- 2019:

* תוכנת RoomIt מוגברת ויכולות הזמנת מלונות משופרת, סייעו להעלות את שיעור התפוסה במלונות בשנת 2018.
* השקת מוצרים מתקדמים כגון Answer IQ, MyCWT ו- Travel Consolidator.
* בשנת 2018 היו למעלה מ -1.2 מיליון הורדות של האפליקציה סלולרית של MyCWT.
* בינואר 2019 התמנה מישל מקיני פריימיר לתפקיד סמנכ"ל כספים.
* בפברואר 2019 הושקה זהות מותג חדשה ל-CWT, שמה הרשמי החדש של החברה. מאוחר יותר מוקמה CWT כפלטפורמת ניהול נסיעות של "עסק לעסק עבור העובדים".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **CWT** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של CWT
* CWT, ברשת החברתית פייסבוק

* CWT, ברשת החברתית טוויטר
* אתר החברה Carlson Wagonlit Travel
* אתר התאגיד Carlson

הערות שוליים
------------

1. ↑  Carlson board sharpens its focus, Minneapolis Star Tribune, accessed June 23, 2014.
2. ↑  CWT is the New Name in Digital Business Travel, Hotel Distribution, and Meetings & Events, CWT, 18 February 2019
3. ↑  TRAVEL WEEKLY, CWT (formerly Carlson Wagonlit Travel)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb135128350 (data)
* ISNI: 0000 0000 9206 6744
* SUDOC: 067093620
* VIAF: 134923081
* WorldCat: viaf-134923081

 |
קערת אודון

**אודון** הוא תבשיל אטריות עבות מחיטה מלאה, שמקורו במטבח היפני.

אטריות אודון מוגשות כשהן חמות, בקערת מרק. בהעברה למטבח הישראלי, בצורה הפשוטה והבסיסית הן מוגשות כמרק אטריות. אולם בצורתן המסורתית, הן מהוות חלק עיקרי ממרקם טעמים המוגשים ביחד. בצורה המסורתית מוגשות אטריות אודון עם ציר דאשי, כאשר בקערות נפרדות מוגשים בצל ירוק, מירין (ליקר אורז מהמטבח היפני), טמפורה ורוטב סויה חם. ניתן לשלב רק חלק מהמרכיבים או להוסיף מרכיבים נוספים לפי הטעם.

יחודו של תבשיל אודון, בניגוד למרקים ומאכלי אטריות בסגנון אירופי, הוא בכך שמרכיביהם לא משתדכים יחד במהלך הבישול או ההגשה. למעשה, הכנתם הנכונה היא בנפרד, בכלי בישול נפרדים, כאשר כל אחד מהם שומר על טעמו ועל אופיו הייחודי. מרכיבי המנה מוגשים בקערות נפרדות, ונוגעים זה בזה לראשונה בצלחת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אודון** בוויקישיתוף
* שרי אנסקי, תחת אטרייה אחת: כך מכינים אטריות אודון, באתר nrg‏, 17 באוקטובר 2009
* איריס ז'ורלט, טוקיו, סינרגיזם של אטריות: קארה אודון, באתר ynet, 14 באוקטובר 2004

הערות שוליים
------------

1. ↑  דאשי הוא ציר או נוזל הנוצר מהרתחת אצות קומבו ושבבי דג Bonito ממשפחת המקרלים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 00573962

 |
**יעקב אנופריביץ' רילסקי** (ברוסית: **Яков Ануфриевич Рыльский**; ‏25 באוקטובר 1928 – 9 בדצמבר 1999) היה סייף סובייטי-יהודי. אלוף אולימפי (טוקיו 1964) ובעל מדליית ארד (מלבורן 1956) בחרב קבוצתי, 3 פעמים אלוף העולם (1958, 1961 ו-1963) ו-4 פעמים ברציפות אלוף ברית המועצות (1954 - 1958) בחרב אישי. בעל 12 מדליות מאליפויות העולם, מהן 4 זהב, 5 כסף ו-3 ארד.

ביוגרפיה
--------

רילסקי נולד באלכסנדרובקה, מחוז מזרח קזחסטן. הוא החל להתאמן בשנת 1950 במהלך שרות בצבא. היה חבר בנבחרת ברית המועצות בשנים 1953 - 1966.

באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה רילסקי במדליית ארד בתחרות חרב קבוצתי לאחר ניצחון על צרפת בקרב על מדליית הארד. הנבחרת הפסידה לפולין (9-7) ולהונגריה (9-7). חברו לנבחרת היה גם דוד טישלר אף הוא יהודי. בתחרות האישית הוא לא הצליח לעלות לשלב השני.

### אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בפילדלפיה, ארצות הברית בשנת 1958 זכה רילסקי במדליית זהב בתחרות חרב אישי, לפני דוד טישלר ויז'י טוורדוקנס מפולין.

באולימפיאדת רומא (1960) סיים רילסקי במקום חמישי בתחרות חרב קבוצתי וסיים במקום שמיני בתחרות חרב אישי (שביעי סיים דוד טישלר).

באליפות העולם שנערכה בטורינו בשנת 1961 זכה רילסקי במדליית זהב בתחרות חרב אישי לפני אמיל אוחירה ווויצ'ך זבלוקי שניהם מפולין.

באליפות העולם שנערכה בגדנסק בשנת 1963 זכה רילסקי במדליית זהב בתחרות חרב אישי לפני יז'י פבלובסקי מפולין וולדימירו קלרזה מאיטליה.

### אלוף אולימפי

באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה רילסקי במדליית זהב בתחרות חרב קבוצתי במדליית כסף זכתה איטליה ובמדליית ארד זכתה פולין. שותף לזכייה היה הסייף היהודי מארק רקיטה. הוא סיים במקום רביעי בתחרות האישית.

קישורים חיצוניים
----------------

* יעקב רילסקי, באתר olympedia.org
* יעקב רילסקי - חרב אישי, באתר *Sports 123* (באנגלית)
* יעקב רילסקי - חרב קבוצתי, באתר *Sports 123* (באנגלית)
* יעקב רילסקי, באתר *Jews in Sports* (באנגלית)
**צריח גוארדמר** (בספרדית: **Torreta de Guardamar**) הוא תורן רדיו מעוגן כבלים, הניצב בסמוך לעיירה גוארדמר דל סגורה (Guardamar del Segura) שבמחוז ולנסיה בדרום מזרח ספרד, לחוף הים התיכון. התורן מתנשא לגובה של 370 מטר וככזה הוא המבנה הגבוה ביותר בחצי האי האיברי. מאז 2010 הוא גם המבנה הגבוה ביותר במדינות האיחוד האירופי.

התורן הוקם בשנת 1962 על ידי צי ארצות הברית, במסגרת הסכם ביטחוני עם ספרד על הקמת מתקנים צבאיים בשטחה. הוא הוקם לשם משלוח תשדורות בתדר נמוך מאוד (VLF) אל צוללות השקועות בים. הוא נמצא במרחק של 1.4 קילומטר מחוף הים ובסיסו ממוקם בגובה של 64 מעל גובה פני הים. בשל גובהו נראה התורן ממרחק רב סביבו.

התורן בנוי ממסבך מתכת בעל חתך משולש. עוצמת השידור שלו מוגברת על ידי הכבלים המעגנים אותו לקרקע. הם מחוברים חשמלית לראש התורן ומחולקים במרחק מסוים מהקרקע על ידי מבודדים.

מאז הקמתו נשלט התורן מרחוק על ידי תחנת תקשורת הממוקמת בבסיס הצי רוטה שבאנדלוסיה. עם הזמן הועבר התורן לידי הצי הספרדי, שבסיסו בעיר קרטחנה נמצא בקרבת האתר. הוא נשמר על ידי חיילי חיל הנחתים הספרדי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צריח גוארדמר** בוויקישיתוף
* התורן, באתר Structurae
* התורן, באתר Alicantevivo

הערות שוליים
------------

1. ↑  באותה שנה הופחת גובהו של תורן התקשורת בלמונט בלינקולנשייר שבבריטניה מ-387.7 מטר ל-351.7 מטר.
**פרד הייז** (באנגלית: **Fred Wallace Haise, Jr**, ‏ נולד ב-14 בנובמבר 1933) היה טייס ניסוי אמריקאי, מהנדס אווירונאוטיקה בחיל הים האמריקאי, ואסטרונאוט מטעם נאס"א. הוא היה אחד מעשרים וארבעה האסטרונאוטים שטסו לירח. הוא טס לירח במסגרת אפולו 13.

לאחר שעזב את נאס"א הוא עבד בחברות שונות.

ביוגרפיה
--------

פרד הייז נולד בעיירה בילוקסי שבמיסיסיפי. לאחר סיום בית ספר עירוני הוא התגייס לחיל הים של ארצות הברית ועבר קורס טיס. לאחר סיום הקורס הוא ביצע מספר תפקידים. החל משנת 1959 הוא למד באוניברסיטת אוקלהומה וסיים אותה עם תואר בהנדסת אווירונאוטיקה.

בשנת 1959 הייז נקלט בנאס"א ועבד כטייס ניסוי. בשנת 1966 הוא נבחר ליחידה להכנת אסטרונאוטים. הוא היה בצוות משנה של אפולו 8 ו-אפולו 11. באפריל 1970 הוא שוגר לחלל כטייס של אפולו 13. הוא היה אמור לנחות על הירח. בגלל פיצוץ בלון חמצן והשלכותיו על ציוד החללית הנחיתה בוטלה. היה חשש לנחיתה על כדור הארץ אך היא הסתיימה שלום.

בהמשך הייז היה בצוות משנה של אפולו 16 ומפקד של "אפולו 19", אך שיגור בוטל.

בשנים 1976-1978 הוא היה בצוות בדיקות של מעבורת החלל אנטרפרייז וביצע כמה טיסות ניסוי. הוא היה מתוכנן לעשות עם המעבורת גם טיסה לחלל. בגלל בדחיות של טיסה הוא החליט לעזוב את נאס"א בשנת 1979.

בשנים 1979-1996 הייז עבד בחברת גראמן.

הייז התחתן בשנת 1954 והתגרש בשנת 1978 לזוג נולדו 4 ילדים. בשנת 1979 הוא התחתן שנית. בשנת 1973 הוא עבר תאונה קשה במהלך נחיתה וסבל בכווייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרד הייז** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה
* פרד הייז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1208100688
* ISNI: 0000 0000 4538 3069
* LCCN: no2003024472
* VIAF: 9528473
* WorldCat: lccn-no2003024472

 |
האמפיתיאטרון הגדול מבט מלמעלה
האמפיתיאטרון בשעת ערב
**האמפיתיאטרון הרומי בפּוּלָה** ממוקם בעיר פולה שבמחוז איסטריה, קרואטיה. אמפיתיאטרון זה הוא האמפיתיאטרון השישי בגודלו בכל העולם.

היסטוריה
--------

### העת העתיקה

המבנה נבנה בין 27 לפנה״ס-68 לספירה, כשהעיר נהייתה למרכז אזורי של הרומאים ונקראה *פיאטס ג'וליה*, מחוץ לחומות העיר, לאורך *ויה פלאביה*, דרך שחיברה בין העיר פולה לרומא ועברה באקוויליה. המבנה נבנה לראשונה מעץ בתקופת שלטונו של אוגוסטוס ושוב פעם מאבן בתקופת שלטונו של קלאודיוס.
המבנה נותר בשימוש עד המאה ה-5, כשהונוריוס אסר על קרבות גלדיאטורים במקום. במאה ה-5 אנשים מקומיים החלו לשדוד אבנים ממבנה האמפיתיאטרון, עד שבמאה ה-13 הפטריארך של אקוויליה אסר על שוד של אבנים מהמבנה.

### שימוש מאוחר

בימי הביניים שימש פנים המבנה לרעייה ולירידים ימי ביניימים. ב-1583 הרפובליקה של ונציה הציעה לפרק את המבנה ולבנות אותו מחדש בתוך ונציה. השימוש האחרון במבנה כמקור לאבן, היה בשנת 1709, כשנלקחו מן המבנה אבנים למגדל פעמונים השייך לקתדרלה של פולה.

### כיום

האמפיתיאטרון משמש לקונצרטים רבים, בין המופיעים או אלה שהופיעו במקום נמנים אנדראה בוצ'לי, אלטון ג'ון, מאנו צ'או ועוד רבים.

פנורמה
------

מבט כללי מבפנים, בזמן קונצרט

מבט כללי מבפנים, בזמן קונצרט

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האמפיתיאטרון הרומי בפולה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2011078144
* MusicBrainz: 13b29133-c246-4ffd-b78b-85d827f65b63
* VIAF: 207958035
* WorldCat: lccn-n2011078144

 |
**דיוויזיית המילואים של המשמר השנייה** (בגרמנית: **2. Garde-Reserve-Division**) הייתה דיוויזיה בצבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה ופורקה עם סיומה.

היסטוריה
--------

הדיוויזיה הוקמה ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול של פרוץ מלחמת העולם הראשונה. היא נכללה במסגרת קורפוס המילואים של המשמר בפיקוד מקס פון גלוויץ, אשר בתורו נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד קרל פון בילוב. הדיוויזיה השתתפה בפלישה הגרמנית לבלגיה ובמערכה על הגבולות, ובלל זה בקרב שרלרואה ובקרב סן-קנטן. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב הראשון על המארן. בשנת 1915 לחמה הדיוויזיה בקרב ארטואה השלישי, ובשנת 1916 היא לחמה בקרב על הסום. בשנת 1917 היא לחמה בקרב אראס ובקרב פשנדל, ובשנת 1918 הדיוויזיה השתתפה במתקפת האביב ונלחמה נגד מתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-27 בפברואר 1919 פורקה הדיוויזיה.

מפקדים
------

* ריכרד פון זיסקינד-שוונדי (2 באוגוסט 1914 - 13 בספטמבר 1914)
* פאול ויזה (10 בנובמבר 1916 - 9 בנובמבר 1916)
* אקסל פון פטרסדורף (10 בנובמבר 1916 - 20 באוגוסט 1918)
* ויגאנד פון קראמר (21 באוגוסט 1918 - 27 בפברואר 1919)

לקריאה נוספת
------------

* Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
צרחת וילהלם
**צרחת וילהלם** (באנגלית: **The Wilhelm Scream**) היא אפקט קולי ששימש עד כה ביותר מ-400 סרטים, סדרות טלוויזיה ומשחקי וידאו, החל משנת 1951 בעקבות הסרט "Distant Drums". הצרחה המגוחכת מושמעת לעיתים קרובות כאשר דמות כלשהי נפגעת מירייה, נופלת מגובה רב או מושלכת עקב פיצוץ.

נהוג לייחס את הצרחה לשחקן והזמר שֶׁב וולי (Sheb Wooley) שגילם דמות בשם וילהלם במערבון "The Charge at Feather River" משנת 1953, בו הוא נפגע ברגלו מחץ וצורח את אותה צרחה. זה היה השימוש הראשון ממאגר הצלילים של האחים וורנר, אם כי השימוש בצרחה באותו מערבון היה כבר השימוש השלישי המתועד באפקט זה, נכון לאותו הזמן.

האפקט נהיה מוכר והפך לבדיחה פופולרית בקרב עורכי סאונד רבים, בפרט לאחר ששימש בין היתר בסדרות הסרטים "מלחמת הכוכבים" ו"אינדיאנה ג'ונס", כמו גם בסרטי הנפשה רבים של חברת וולט דיסני.

קישורים חיצוניים
----------------

* מאגר סרטים ששויכו לצרחה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "Distant Drums", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* מאור הוימן, שמתם לב? הצרחה שמופיעה ביותר מ-400 סרטים, באתר ynet, 5 ביוני 2020
**האמנות המינואית והאמנות המיקנית** הן האמנויות של התרבות המינואית מכרתים והתרבות המיקנית מפלופונסוס שהתקיימו באלף השני לפנה"ס. היוו חוט מקשר בין אמנות מצרים העתיקה לאמנות יוון העתיקה. הן מושפעות במישרין מהאמנות המצרית בתקופתן, עקב היותם של המינואים והמיקנים יורדי ים, סוחרים ודייגים. במקביל השפיעו על האמנות בעריי יון השונות.

קיימים הבדלים מהותיים בין האמנות המצרית לאמנות המינואית והמיקנית (ומאוחר יותר ליוונית) - במצרים התרבות מוקדשת כולה לפרעונים, התרבות המינואית והמיקנית עוסקת באלים אך גם בחיי היום יום של האדם, גודל הפסלים הוא טבעי ואינו מונומנטלי ואדיר. הקו מעוגל וספירלי בניגוד לקו הזוויתי באמנות המצרית. הטבע מוצג כאוטונומי ולא רק כמשרת את האדם (באמנות המצרית אלמנטים טבעיים הוצגו לרוב בהקשרם לאדם, בסצינות ציד, דיג וכדומה).

האמנות המינואית
---------------

ארמון מינוס
יישנן מעט מאוד עדויות לתקופה זו עקב רעידות אדמה רבות אשר שהשחיתו את אוצרות האמנות של התרבות המינואית וכן היעלמותם של התושבים באופן שאינו ברור.

המבנה המפורסם ביותר שהשתמר הוא ארמון המלוכה בקנוסוס. על פי האמונה הארמון עתיק מאוד ונבנה על ידי המלך מינוס המיתולוגי. הוא מעוטר בסיפור המיתולוגי על תסאוס והשור. בחדרי הארמון כל הקירות צבועים ומצוירים בציוריי פרסקו ואימפסטו צבעוניים בצבעים: אדום, כחול, זהב ושחור שהושגו על ידי מינרלים, צמחים ואדמה בגוונים שונים שקיימת באזור.

ציורי הכדים מכילים אלמנטים דקורטיביים ספירליים ומעוגלים וציורי יצורי ים, בעיקר תמנונים ודגים שונים. ציורי הכדים מדגישים את נפחיות ובטנוניות הכד, בתואם בין הפורמט לדימוי המוצג עליו.

האמנות המיקנית
--------------

הציור שטוח כמו בציור המצרי ומתפתח מעט בין המיקני למינואי, אמנות ריאליסטית אך לא נטוריאליסטית. אין תפיסת חלל ועומק, ציור שטוח דמוי צלליות, כל האיברים בדמויות מצוירים מהכיוון בו יראו במלוא צורתם, מתחילה מעט תפיסת נפח בדמויות.

הארמונות המיקניים היו צבעוניים כולם, ציורי פרסקו בדגמים דקורטיביים (כדוגמת ארמון פילוס) וציורים גדולים של חיות מיתולוגיות-דמיוניות ברובן.

בציורי הכדים רצועות אופקיות (frieze) שעליהן תיאור של סיטואציות שונות כגון תהלוכות אבל וחגיגות שונות. ציורים שטוחים, גרפיים, מוטיב אימת הריק - אי השארת שטחים ריקים בציור. ציוריי חיות ים מציגים תואם צורת הדימוי מול מבנה הכד.

קישורים חיצוניים
----------------

* האמנות המינואית והמיקנית, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LNB: 000053610

 |
**דיוויזיית המילואים ה-9** (בגרמנית: **9. Reserve-Division**) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.

היסטוריה
--------

הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והיא לחמה בחזית המערבית, כחלק מקורפוס המילואים ה-5, שהיה חלק מהארמייה החמישית. הדיוויזיה נטלה חלק בקרבות במערכה על הגבולות, לרבות קרב הארדנים. לאחר מכן היא לחמה בקרבות השונים, ובשנת 1916 היא השתתפה בקרב ורדן, ולאחר מכן לחמה בקרב על הסום. הדיוויזיה נותרה באזור פלנדריה-ארטואה להמשך המלחמה, ונלחמה בקרב אראס, קרב פשנדל קרב קמברה בשנת 1917. בשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים, וב-20 בדצמבר 1918 פורקה הדיוויזיה.

מפקדים
------

* הנס פון גורצקי-קורניץ (2 באוגוסט 1914 – 11 ביולי 1917)
* יוליוס אוגוסט הילדמן (12 ביולי 1917 – 9 בינואר 1918)
* וילהלם גאורג ארנסט פון זגליניצקי (10 בינואר 1918 – 20 בדצמבר 1918)

לקריאה נוספת
------------

* Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.