recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**לוקיוס דומיטיוס אהנובארבוס** (בלטינית: **Lucius Domitius Ahenobarbus**;‏ ? - מת בשנת 25 לספירה) היה מגיסטראט רומאי שפעל בתחילת תקופת הקיסרות, וסבו של נירון קיסר.

ביוגרפיה
--------

הוא היה בנו היחיד של הקונסול גנאיוס דומיטיוס אהנובארבוס, ושל אמיליה לפידה. סבתו מצד האב הייתה פורקיה קאטוניס, אחותו של קאטו הצעיר. בצעירותו, הוא נודע בכישרונו בנהיגת מרכבות. בסביבות שנת 22 לפנה"ס התארס לאנטוניה הזקנה, בתם של מרקוס אנטוניוס ואוקטביה, ואחייניתו של אוקטביאנוס. האירוסין נערכו בטאראנטום, לעיניהם של אנטוניוס ואוקטביאנוס.

בשנת 22 לפנה"ס הוא היה איידיל, ובשנת 16 לפנה"ס נבחר כקונסול. בין השנים 12-13 לפנה"ס שימש כמושל אפריקה, ולאחר מכן קיבל פיקוד על הצבא הרומי בגרמניה, ככל הנראה כיורשו של טיבריוס. במסגרת תפקידו זה, הוא חצה את האלבה, הקים מזבח לאוגוסטוס, ו"חדר עמוק יותר לתוך גרמניה מכל רומי לפניו". הוא גם היה האיש שהוציא לפועל את צוואתו של אוגוסטוס לאחר מותו של זה. סווטוניוס מתאר אותו בצורה שלילית ביותר וטוען שהוא היה "שחצן פזרן וגס רוח". עוד בהיותו איידיל הכריח קנסור לפנות לו את דרכו ברחוב, ובמהלך תקופת כהונתו כקונסול, הוא ערך מופעים ראוותניים ואכזריים של חיות פרא בכל העיר, והציג קרבות גלדיאטורים ברבריים כל כך, עד שאוגוסטוס נאלץ לנזוף בו בפרטיות, ולאחר מכן לרסן אותו באמצעות צו ציבורי. הוא מת בשנת 25 לספירה.

מאנטוניה היו לו שלושה ילדים: דומיטיה הזקנה, דומיטיה לפידה הצעירה (אמה של הקיסרית מסלינה), וגנאיוס דומיטיוס אהנובארבוס (אביו הביולוגי של הקיסר נירון).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוקיוס דומיטיוס אהנובארבוס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  סוויטוניוס, "**נירון האלוהי**", 4.
2. 1 2  Smith, **Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology**, "Ahenobarbus", 1873
3. 1 2  טקיטוס, "**ספרי השנים**", ספר רביעי, 44.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NTA: 355263513
* VIAF: 305805857
* WorldCat (עם VIAF): 305805857

 |
**אנדור סירטש** (במקור **שוורץ**, בהונגרית: **Szirtes Andor**; וראנו, 8 במרץ 1907–1943) היה פובליציסט יהודי-הונגרי, שנספה בשואה. אישיותו, כתיבתו העיתונאית ותפקידו בהיסטוריה של המחשבה ממקמים אותו כאופוזיציונר בין לאיוש סאבו לבין בלה טאבור (הכינוי "אופו" הוא גרסה מקוצרת וסלנגית לשמה של האופוזיציה המסוימת הזו, שהייתה תנועת שמאל אנטי-קפיטליסטית ואנטי-בולשביקית בראשית שנות השלושים בהונגריה, בראשות לאיוש סאבו, פאל יוסטוס, פאל פרטוש ואנדור סירטש).

ביוגרפיה
--------

אנדור סירטש נולד במשפחה יהודית כבנם של מנו שוורץ ושל פאני לנדסמן. הוא סיים את לימודיו בגימנסיה למסחר ברחוב וש בבודפשט ואחר כך למד כימיה של טקסטיל בברנו. הוא היה חבר בחוג הפוליטי בשם "אגודת מיקלוש ברטה". הפרסום הראשון שלו הופיע בכתב העת "בן זמננו" (Kortárs) בשנת 1930. יצירתו הידועה האחרונה הייתה הערכים במה שכונה "האנציקלופדיה של היום" (הערכים "אריסטוקרטיה", "הפיכה", "בולשביזם", "מרכז אירופה", "לניניזם", "מלחמת אזרחים", "סינדיקליזם", "סטליניזם", "טרוצקיזם" ועוד) בעריכת זולטאן גאשפאר.

### מאמריו

עבודותיו הופיעו בכתבי העת ה"מאה שלנו", "ספ סו", והוא פרסם את מאמריו ב"פורום ההונגרי" של אותה התקופה. הביקורות השיטתיות שלו, שנכתבו בעקביות מנקודת מבט שמאלית, היו ניתוחים קיצוניים. על איכות הידע המעודכן שלו תעיד העובדה שהוא כתב את הדיווחים הראשונים בהונגרית על אסכולת פרנקפורט. המאמר הבולט שלו, שנתן פרשנות למשפטי הראווה הראשונים שהתרחשו בברית המועצות, נקרא בדרך כלל בצורה אופיינית בשם "אחרי הריאקציה התרמידורית".

תנאי החיים הקשים שלו ואחר כך מותו המוקדם מנעו ממנו להתפתח לחלוטין ובמשך עשור אחד בלבד נולדה היצירה שלו עם כישורי כתיבה מצוינים והשאירה רק כמות קטנה יחסית של טקסטים. ההיסטוריון הספרותי אנדראש לנדיאל, שחקר את יצירתו, תיאר את ביקורתו הרדיקלית של סירטש בהשראה מרקסיסטית, כנקייה מכל דוקטרינה, אנטי-סטליניסטית ומודרנית.

### מותו והנצחתו

לא ידוע תאריך ומקום מותו המדויק. הוא נלקח לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) ונעלם בחזית אוקראינה בשנת 1943.

בשנת 2015, קרן ג'רג' לוקאץ' העניקה תמיכה לבית ההוצאה לאור Syllabux להוצאת ספר המחקר שלו "ביקורת חברתית והתקדמות".

לקריאה נוספת
------------

* אנדראש לנדיאל: "עותק שולחני" של האנציקלופדיה של ימינו. 1998. על עבודתם של יוז'ף צ'טיני, אלק ארדדי וזולטאן גאשפאר בשם "האנציקלופדיה של היום".
* אימרה טרנצ'יני: Vulnera Hungariae. (חיבור ותקשורת דוקומנטרית על אנדור סירטש)
* פרנץ גלמבוש (מחבר): כתבי העת של לאיוש קשאק (MEK)
* פרנץ גלמבוש (מחבר): סופרים וכתבי הספ סו (1939-1936) (MEK)
* אנדור סירטש: אחרי הריאקציה התרמידורית (קטע). שנתון 2011 מתוך ההיסטוריה של תנועת העבודה הבינלאומית.
* סאבולץ' סיטה: הספד מאוחר 13 בינואר 2013 התאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Az „oppó" név az oppozíció szó rövidített és szlengesített változata. Baloldali antikapitalista és antibolsevista mozgalom az 1930-as évek elején Szabó Lajos, Justus Pál, Partos Pál és Szirtes Andor vezetésével.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2017024919
* VIAF: 7049149416770589730005
* WorldCat: lccn-n2017024919

 |
**ויולטה פרידמן** (אפריל 1930 – מדריד, 4 באוקטובר 2000) הייתה ניצולת שואה ממחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו וסופרת יהודייה-רומנייה.

ביוגרפיה
--------

פרידמן נולדה במרגיטה, רומניה למשפחה יהודית. היא גורשה עם משפחתה בשנת 1944 לאושוויץ-בירקנאו, בגיל 14. היא איבדה את רוב משפחתה בשואה הוריה, סבה וסבתה וסבתה רבתה בת ה-93 נרצחו בתאי הגזים. היחידים שניצלו זאת היא ואחותה אווה.

לאחר מלחמת העולם התגוררה בקנדה ובהמשך התיישבה בקראקס, ונצואלה, שם נישאה. בשנת 1965, לאחר שהתגרשה, עברה לספרד עם אחת מבנותיה.

בשנת 1985, כשהיא מרגישה זועמת מהצהרותיו של ראש הואפן אס אס, לאון דגרל, לשעבר למגזין "Tiempo", שם הכחיש את השואה והביע דעות אנטישמיות וגזעניות נקטה נגדו צעדים משפטיים. הצהרותיו בנושא השואה הביאו לתביעה נגדו מצד פרידמן. על אף שבתי המשפט המחוזיים בספרד היו לטובתו של דגרל הוא הורשע לבסוף על ידי בית המשפט העליון הספרדי בזילות זכר הנספים בשואה ואולץ לשלם קנס גבוה. דגרל נשאל פעם האם הוא מצטער על משהו במלחמת העולם השנייה והשיב "אני מצטער רק על כך שהפסדנו!" פסיקה זו גם ביססה דוקטרינה חוקתית ושימשה תקדים לרפורמה בחוק העונשין הספרדי.

היא קבורה בבית הקברות היהודי של הויו דה מנזנארס (מדריד).

יצירות שפורסמו
--------------

* "זכרונותיי" (Planeta Editorial, 1995).

ביבליוגרפיה
-----------

* Tomás (2001). *Inmigración y universidad: prejuicios racistas y valores solidarios*. Editorial Complutense. ISBN 8474916623.

קישורים חיצוניים
----------------

* ע.עידית, תביעת פרידמן נגד הנאצי דגרל שוב נדחתה בספרד, מעריב, 19 בפברואר 1988

הערות שוליים
------------

1. 1 2  *Inmigración y universidad: prejuicios racistas y valores solidarios*, página *LVIII*.
2. 1 2 3  VIOLETA FRIEDMAN. IN MEMORIAM en la página del Movimiento contra la Intolerancia.
3. 1 2 3  Biografía.
4. ↑  Cementerio Hoyo de Manzanares

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987010821125305171
* BNE: XX975138
* GND: 1192231120
* ISNI: 0000 0000 5953 0787
* LCCN: nb2016016085
* SUDOC: 075046822
* VIAF: 22876177
* WorldCat: lccn-nb2016016085

 |
**מלווין פרביס** (**Melvin Purvis**;‏ 24 באוקטובר 1903 - 29 בפברואר 1960) היה איש חוק אמריקאי וסוכן FBI. בשנת 1934 בשיא הקריירה שלו, היה פרביס אחת הדמויות הנערצות ביותר בארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

פרביס נולד בטימונסוויל, דרום קרוליינה. פרביס למד משפטים ולאחר קריירה קצרה של שנתיים כעורך דין התגייס בשנת 1927 לשורות ה-FBI וזאת לאחר הרפורמה שעבר הארגון שביקש לגייס סוכנים בעלי כישורים באכיפת החוק, ובמיוחד ביקש למצוא עורכי דין ורואי חשבון. לאחר ששירת כראש המחלקה לחקירות באוקלהומה סיטי, ברמינגהאם ובסינסינטי הוא קודם לתפקיד ראש המחלקה בשיקגו בשנת 1932. במהלך שירותו, תפס פרביס מספר רב של מבוקשים שהוגדרו כ"אויבי הציבור", יותר מכל סוכן FBI אחר, שיא שטרם נשבר. פרביס ניהל את המצוד אחר פושעים מפורסמים כגון בייבי פייס נלסון, פריטי בוי פלויד ונצרב בזיכרון הציבור בעיקר בשל המצוד שניהל אחר ג'ון דילינג'ר שהסתיים במותו של דילינג'ר בשיקגו ב- 22 ביולי 1934.  

פרביס זכה לשבחים רבים בקרב הציבור האמריקאי והתקשורת לאור הצלחותיו במיגור הפשיעה האלימה ונחשב באותה עת לגיבור לאומי. רבים טענו שעובדה זו לא נעלמה מראש ה-FBI, ג'ון אדגר הובר שקינא בתהילה שנזקפה לזכות פרביס לאחר הריגתו של דילינג'ר על אף שבתחילה חיבב וטיפח אותו.

### פרישה מהשירות

יחסו המנוכר של הובר הוביל את פרביס לפרוש מה-FBI בשנת 1935 ולחזור לעסוק כעורך דין בשוק הפרטי. הוא נישא ונולדו לו שלושה בנים. בשנת 1936 רכש תחנת רדיו מקומית בפלורנס, דרום קרוליינה והנחה תוכנית רדיו לילדים בשם "Junior G-Men" שהעבירה מסרים חינוכיים וחיזקה את החשיבות של אכיפת החוק.

במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בדרגת קולונל בתפקידי מודיעין שונים ולקראת סופה השתייך למחלקה שטיפלה בפושעי מלחמה נאצים. לאחר המלחמה שימש כיועץ לקונגרס האמריקאי.

### מותו

מותו של פרביס בשנת 1960 נותר בגדר תעלומה. פרביס נמצא בביתו ירוי בראשו כשלצידו האקדח שניתן לו כהוקרה על ידי חבריו מה-FBI כשפרש. על פי הגרסה הרשמית הוא שם קץ לחייו. ממצאים אחרים העלו סברה כי ייתכן שכדור נפלט מאקדחו בעת שניקה את הקנה שלו.

קישורים חיצוניים
----------------

* מיני ביוגרפיה, אתר "PBS"
* "מלווין פרביס G-Man", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* מלווין פרביס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007360471405171
* BIBSYS: 98004447
* ISNI: 0000 0000 2963 5836
* LCCN: n92041946
* NDL: 00453463
* NTA: 329892118
* SNAC: w6b02qnw
* VIAF: 65662643
* WorldCat: lccn-n92041946

 |
**לואיזה מודרזון-ברלינג** (בגרמנית: **Louise Modersohn-Breling**;‏ 3 במרץ 1883 – 17 בספטמבר 1950) הייתה זמרת וציירת גרמנייה.

ביוגרפיה
--------

לואיזה מודרזון-ברלינג הייתה הבת השנייה מבין שש בנותיהם של הצייר מפישהרודה היינריך ברלינג (1849–1914) ורעייתו אמלי, מאייר (1856–1931). לואיזה ברלינג גדלה במינכן-שלייסהיים עד שמשפחתה עברה להנובר ולבסוף לפישרהודה בשנת 1892. בתחילה התאמנה כזמרת אופרה והופיעה בהאגן, הנובר וברלין משנת 1904 ואילך.

בשנת 1909 התחתנה עם הצייר אוטו מודרזון (1865–1943) בפישרהודה, שאשתו השנייה פאולה מודרזון-בקר נפטרה בשנת 1907. היא ויתרה על קריירת השירה שלה. הבנים אולריך (1913–1943) וכריסטיאן (1916–2009) נולדו מנישואיהם של לואיזה מודרזון-ברלינג ואוטו מודרזון.

לאחר שהייה של שנה בנסיעת לימודים בצרפת, התגוררה המשפחה שוב בפישרהודה משנת 1917. באותה תקופה פנתה לואיזה מודרזון-ברלינג לציור והחלה לצייר בני משפחה וחברים. היא התרשמה מאקספרסיוניסטים גרמנים כמו קרל שמידט-רוטלוף, שכתבה לו במכתב גלוי בשנת 1920 לאחר ביקורה בתערוכה שלו. היא פיתחה את סגנון הציור שלה בריאליזם אקספרסיבי. כאשר הואשמה כי החתימה את עבודותיה בדומה לחתימה של פאולה מודרזון-בקר במטרה ליהנות מתהילתה לאחר מותה, היא נקטה צעדים משפטיים נגד המלעיזים.

בני הזוג מודרזון יצאו למספר נסיעות לימוד. בשנת 1922, הם נסעו לורטהיים עם פרידריך אהלרס-הרמן ואלכסנדרה פובורינה, שם ציירה לואיזה מודרזון-ברלינג תמונות רחוב. בשנים שלאחר מכן הם נסעו לוירצבורג ושוב לורטהיים. בשנת 1925 הם נסעו להולנד. מאוחר יותר הם נסעו לעיתים קרובות לאלגאו ובשנת 1930 רכשו לבסוף בית חווה בגיילנברג. לואיזה מודרזון-ברלינג שהתה שם כל השנה וציירה תמונות של ההרים ותושביהם.

לואיזה מודרזון-ברלינג נפטרה בשנת 1950 מסיבוכים מאירוע מוחי.

מוזיאון אוטו מודרזון בפישרהודה מחזיק בחלק מיצירותיה, כמו גם שניים מתוך שלושת הדיוקנאות שאוטו מודרזון צייר אותה בין השנים 1913–1918.

יצירות נוספות שלה מוצגות במוזיאון גרפשאפטס ורטהיים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Rainer Noeres: Modersohn-Breling, Louise (Lolo). In: Heike Schlichting (Hrsg.): Lebensläufe zwischen Elbe und Weser. Ein biographisches Lexikon, Bd. III, Landschaftsverband der Ehemaligen Herzogtümer Bremen und Verden, Stade 2018, S. 215–218.
2. 1 2  Louise Modersohn-Breling Stiftung | Otto Modersohn Museum, www.modersohn-museum.de

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb146511698 (data)
* GND: 118981633
* ISNI: 0000 0000 5337 6010
* LCCN: nr2002014496
* NTA: 378345060
* RKD: 211461
* SUDOC: 069961948
* VIAF: 62348841
* WorldCat: lccn-nr2002014496

 |
צביעה במיקרוסקופ פלואורסצנטי של אנדוזומים מאוחרים (באדום) בתאי יונק
**אנדוזום** (באנגלית: **endosome**) הוא אברון עטוף ממברנה בתאים איקריוטיים המשמש לשינוע חומרים בתא מממברנת הפלזמה אל הליזוזום לאחר אנדוציטוזה. בכך הוא מסייע בעיכול חומרים המגיעים לתא. המולקולות הנעטפות באנדוזום יכולות לנוע מפני התא אל הליזוזומים שם תפורקנה, או לנוע חזרה אל פני התא לצורך מחזורן החוצה. בנוסף, ישנן מולקולות המועברות באנדוזום ממערכת גולג'י אל הליזוזום או חזרה אל המערכת. כאשר האנדוזומים מגיעים לבגרות מלאה קוטרם הוא בערך 500 ננומטר.

תפקוד
-----

תפקיד האנדוזום הוא יצירת סביבה לסידור החומרים לפני הגעתם אל הליזוזום. לדוגמה, LDL נלקח אל תוך התא על ידי קשירה אל הקולטן שלו על פני התא. בהגעתו, בעזרת אנדוזומים, מנתק ה-LDL את הקולטן, ואז הקולטן יכול להיות ממוחזר אל פני התא. ה-LDL נשאר בתוך האנדוזום ומשם מועבר אל הליזוזום לטובת עיבוד. ה-LDL מתנתק בגלל הסביבה החומצית במקצת של האנדוזום המוקדם, אשר נוצר על ידי ממברנת וקולציה. מצד שני בין ה-EGF לבין קולטן ה-EGF יש קשרים חומציים אשר עמידים עד שנמסרים לליזוזום עבור עיכולם.

סוגי אנדוזומים
--------------

אנדוזומים מחולקים לשלושה סוגים: אנדוזום מוקדם, אנדוזום מאוחר ואנדוזום מִחזור. שלושת הסוגים הללו נבדלים זה מזה בזמן הדרוש עבור חומר אנדוציטי להגיע אל כל אחד מהם, ובנוסף הם בעלי מורפולוגיה שונה. ברגע שנפתחות הבועיות האנדוציטיות, האנדוזום עובר פאזה ונקרא מעכשיו אנדוזום מוקדם, לאחר בגרותו של האנדוזום המוקדם, הוא משתנה ונקרא אנדוזום מאוחר, לפני שבא במגע עם הליזוזומים שיעכלו אותם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדוזום** בוויקישיתוף
**גשם** הוא מחזהו הראשון של גלעד עברון. המחזה עלה לראשונה בתיאטרון הקאמרי, בבימויו של רמי דנון, ב-3 ביולי 1988.

עלילה
-----

גשם הוא דרמה בעלת היבטים קומיים על אדם ששמו מלך, המתגורר בנגב עם בתו הלוקה בשכלה וכל פרנסתו מושתתת על הפיצויים שהוא מקבל מדי שנה מקרן הבצורת. העיקרון של קיומו הוא אנרכי שכן הוא מושתת על ציפייתו שגשם לא ירד, מה שנוגד את הערכים הציוניים של הפרחת השממה וכיבוש האדמה. למקום מגיעים שני פועלים כדי להציב תנורים להורדת הגשם. הופעתם ומעשיהם מערערים את מהלך החיים במקום. מלך פותח מאבק כדי לסלק את שני הזרים ולהרוס את התנורים. הוא נלחם על חייו, שכן אם ירד גשם, הוא יחדל לקבל את פיצויי הבצורת המקור היחידי להכנסתו. 

סגנונה של ההצגה נע בין ריאליזם לאבסורד והיה שיתוף פעולה ראשון של עברון עם השחקן יגאל נאור ששיחק במספר מהצגותיו.

יוצרים
------

* מחזאי - גלעד עברון
* במאי - רמי דנון
* עיצוב תלבושות ותפאורה - אדריאן ווקס
* מלחין מוזיקה - אורי וידיסלבסקי
* עיצוב תאורה - ג'קי לי

שחקנים
------

| שם הדמות | שם השחקנ/ית |
| --- | --- |
| מלך | יוסף כרמון |
| בתו | בשמת אלוני |
| פועל משרד החקלאות | יגאל נאור |
| פועל משרד החקלאות | יוסי קאנץ |

קישורים חיצוניים
----------------

**ביקורות**

* שוש אביגל, סליחה בגלל שהשתמשתם בנו לחזון שלכם, חדשות, 17 באוגוסט 1988
* רחלה זנדבנק, תיאטרון - נשיאים ורוח - גשם - הקאמרי, כותרת ראשית, 17 באוגוסט 1988

הערות שוליים
------------

1. ↑  חיים נגיד, אחרי "לחם" ־ "גשם", מעריב, 6 ביוני 1988
**ליאו פרייהר פון קניג** (בגרמנית: **Leo Freiherr von König**‏; 28 בפברואר 1871 – 9 באפריל 1944) היה צייר גרמני, שהשתייך לזצסיון הברלינאי.

קורות חייו
----------

ליאו היה בנו של הגנרל הפרוסי גוטס פרייהר פון קניג ואשתו הרטה, לבית פריין פון קרם.

ליאו פון קניג למד באקדמיה המלכותית לאמנויות בברלין בין השנים 1889 עד 1894, באקדמיה ז'וליאן בפריז בין השנים 1894 עד 1897 והיה בברלין משנת 1900. בשנים 1907 עד 1920 הוא היה נשוי לאמנית מתילדה טרדיף, שאת בתה אימץ.

משנת 1909 לימד ליאו פון קניג את אחייניתו בברלין. אשתו השנייה אנה פון קניג (1897–1992), הייתה גם תלמידה שלו. במהלך השנים היא הייתה המודל שלו לשלוש עשרה פורטרטים אישיים. מנישואים אלה נולדו שתי בנות. בנוסף, אהובתו של ליאו פון קניג, דולורס פון גרונליוס, לבית קבאלרו, ילדה בן לאחר מותו.

אחרי מקס ליברמן, לוביס קורינת ומקס סלפוגט, ליאו פון קניג היה אחד הנציגים הבולטים של הזצסיון בברלין. הוא התאמן באימפרסיוניזם בברלין ובפריז והוביל כיתת אמן בבית הספר לאמנות שימושית בברלין. יצירות המופת שלו כוללות פורטרטים של גרהרט האופטמן, ארנסט ברלך, אמיל נולדה, קתה קולוויץ ועוד.

הוא צייר את יוזף גבלס (1935), את בנותיו הלגה והילדה והתיידד עם ארנו ברקר, שאותו יצר בפסל חזה ברונזה במהלך שנת האולימפיאדה בברלין ב -1936. עם זאת, הוא נדחה במפורש על ידי אדולף היטלר, והסירו את ציוריו מתערוכת האמנות הגרמנית הגדולה בשנת 1937 ב"האוס דר דויטשן קונסט".

בשנת 1941 הוצע על ידי אלברט בורמן ללא הצלחה למדליית גתה, אך הועלה לחבר כבוד באקדמיה לאמנויות וינה על ידי בלדור פון שירך.

לאחר שהסטודיו שלו בברלין נהרס על ידי הפצצות בשנת 1943, הוא עבר לבוואריה, שם נפטר בשנה שלאחר מכן.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ליאו פון קניג** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Hugo Thielen: König, Ischi (eigentl. Ilse) von. In: Dirk Böttcher, Klaus Mlynek, Waldemar R. Röhrbein, Hugo Thielen: Hannoversches Biographisches Lexikon. Von den Anfängen bis in die Gegenwart. Schlütersche, Hannover 2002, מסת"ב 3-87706-706-9, S. 204 (books.google.de).
2. ↑  Annette Wagner-Wilke: König, Leo von. In: Allgemeines Künstlerlexikon. Die Bildenden Künstler aller Zeiten und Völker (AKL). Band 81, de Gruyter, Berlin 2014, מסת"ב 978-3-11-023186-1, S. 136.
3. ↑  Annette Wagner-Wilke: *König, Leo von*. In: *Allgemeines Künstlerlexikon. Die Bildenden Künstler aller Zeiten und Völker* (AKL). Band 81, de Gruyter, Berlin 2014, מסת"ב 978-3-11-023186-1, S. 136.
4. ↑  König, Leo von. In: Hans Vollmer (Hrsg.): Allgemeines Lexikon der bildenden Künstler des XX. Jahrhunderts. Band 3: K–P. E. A. Seemann, Leipzig 1956, S. 80–81.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb15044412r (data)
* GND: 11877767X
* ISNI: 0000 0001 0980 6092
* LCCN: nr2002006863
* NKC: xx0225468
* RKD: 45572
* SUDOC: 066868092
* ULAN: 500007527
* VIAF: 64803458
* WorldCat: lccn-nr2002006863

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ליאו פון קניג"**.
**לוקיוס אנטוניוס**, פוליטיקאי רומאי שפעל בשלהי תקופת הרפובליקה הרומית.

תולדות חייו
-----------

אנטוניוס נולד ברומא. אביו, מרקוס אנטוניוס קרטיקוס, היה בנו של הנואם הגדול מרקוס אנטוניוס אוראטור, אשר הוצא להורג בידי אנשי גאיוס מריוס בשנת 86 לפנה"ס. דרך אמו היה קרוב רחוק של יוליוס קיסר. אביו מת בעודו בגיל רך, ואנטוניוס ואחיו גאיוס ומרקוס נותרו בהשגחת אמם יוליה. יוליה נישאה לפובליוס קורנליוס לנטולוס סורה, אשר הוצא להורג בשל השתתפותו בקשר קטילינה להפלת הרפובליקה הרומית בשנת 63 לפנה"ס.

נעוריו של אנטוניוס התאפיינו בהיעדרה של השגחה הורית. על פי היסטוריונים כפלוטרכוס הוא בילה את שנות נעוריו בהשתוללות ברומא עם אחיו, ועם ידידים כפובליוס קלודיוס פולכר (שנודע לשמצה בשל כך שחילל את טקס "האלה הטובה", אליו היו מוזמנות רק נשים, והוא הסתנן אליו בלבוש אישה). רעים אלו פיתחו אורח חיים פרוע, הימרו, שתו לשוכרה, וקיימו מערכות יחסים לא נאותות עם נשים.

אנטוניוס כמו אחיו מרקוס היה מתומכיו של יוליוס קיסר, הוא שימש כטריבון הפלבס בשנת 44 לפנה"ס במקביל לכהונתם של מרקוס וקיסר כקונסולים. במסגרת תפקידו הוא חוקק חוק המאשר לקיסר למנות שופטים בזמן העדרו מרומא, לאחר רציחתו של קיסר באותה שנה הוא הפך לתומך של אחיו מרקוס.

בעקבות הניצחון על רוצחיו של קיסר בקרב פיליפי בשנת 42 לפנה"ס החלו אנטוניוס ביחד עם אשת אחיו פולביה אנטוניה לפעול כנגד אוקטביוס בניסיון לבסס את משפחתם כשליטים היחידים ברומא על ידי ניסיון לשבש את הקצאת הקרקעות לווטרנים של צבא אוקטביוס.

אנטוניוס עשה ניסיון לכבוש את רומא שנכשל עם הגעתו של אוקטביוס עם צבאו דבר שגרם לאנטוניוס לסגת מהעיר מתוך כוונה להתאחד עם קציניו של אחיו בגאליה, אוקטביוס שלח את מרקוס ויפסניוס אגריפה לכבוש את סוטריום (כיום סוטרי שבאיטליה) ובכך משך את תשומת לבו של אנטוניוס, בינתיים השלים קווינטוס סלבידינוס רופוס את המצור, כבש את סנטינום ובא לעזרתו של אגריפה.

אנטוניוס, שמצא את עצמו לכוד בין שני צבאות של אוקטביוס, עשה ניסיון לחזור לתוכניתו המקורית ולהתחבר לסגניו של אחיו בגאליה. הניסיון נכשל ולכן הוא החליט להתבצר בפרוסיה (כיום פרוג'ה שבאיטליה) שם אוקטביוס, רופוס ואגריפה הטילו עליו מצור.

קציניו של מרקוס אנטוניוס עשו מספר ניסיונות להציל את אנטוניוס אולם הם נכשלו וכך בשנת 40 לפנה"ס, כשאספקתו הולכת ואוזלת, נכנע אנטוניוס לאוקטביוס ונלקח בשבי. לאחר שאוקטביוס ומרקוס אנטוניוס הגיעו להסכם שלום וחידשו את הטריומווירט נשלח אנטוניוס להיספניה (כיום ספרד) כמושל. מעבר לכך לא ידוע מה עלה בגורלו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוקיוס אנטוניוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1185119523
* NLP: A34273748
* VIAF: 101146937709613830612
* WorldCat (עם VIAF): 101146937709613830612

 |
כרזה משנת תר"פ של ארגון 'לוחמי החזית היהודיים של הרייך' לזכר הנופלים במלחמת העולם הראשונה
**ליאו לוינשטיין** (בגרמנית: **Leo Löwenstein**;‏ 8 בפברואר 1879 – 13 בנובמבר 1956) היה פיזיקאי וכימאי יהודי-גרמני. היה מייסד ויושב ראש של ברית חיילי החזית היהודים בגרמניה.

ביוגרפיה
--------

ליאו לוינשטיין נולד באאכן למשפחה יהודית אמידה שהחזיקה בבעלותה חנות של אופנת נשים. הוא למד כימיה ופיזיקה תחילה באאכן ולאחר מכן באוניברסיטת ברלין. בשנת 1905 השלים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת גטינגן. לאחר סיום לימודיו עבד בחברת כימיקלים אוסטרית שם פיתח, בין יתר, שיטה חדשה לייצור מי חמצן.

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לשירות הצבאי. הוא לחם בחזית כקצין בחיל התותחנים הגרמני. במהלך המלחמה פיתח שיטה לאיכון מיקום תותחי האויב לפי קולות הירי שיוצרים התותחים. על שירותו הוענק לו צלב הברזל מהדרגה הראשונה. את המלחמה סיים לוינשטיין בדרגת האופטמן.

לאחר המלחמה המשיך לוינשטיין את עבודתו בתעשייה הכימית. הוא פיתח שיטה תעשייתית לייצור מימן על-חמצני, אותה מכר לחברת רידל היין (השיטה נקראת שיטת Riedel–Löwenstein).

בפברואר 1919 יסד את ברית חיילי החזית היהודים והיה ליושב ראש הארגון עד לפירוקו בשנת 1938.

בשנים הראשונות לאחר עליית הנאצים לשלטון לא נפגע מעמדו של לוינשטיין בשל שירותו בחזית במלחמת העולם הראשונה.

מכתב מ-1935 שכתב לראשי המפלגה הנאצית ובה הוא טוען לנאמנות היהודים לגרמניה, ושמפלגה זו טועה בהוציאה את היהודים כולם מן החוק בעוד חלקם נאמנים לה. מכתב זה תורגם ופורסם בספרים רבים העוסקים ביחס יהודי גרמניה למדינתם ולמפלגה הנאצית.

לאחר ליל הבדולח נאסרו לוינשטיין ואשתו ונשלחו לעבודות כפייה. בשנת 1943 הם הועברו לטרזיינשטט. הם הצליחו לשרוד בתקופת השואה. 

בתום המלחמה עזבו בני הזוג לוינשטיין את גרמניה והיגרו לשוודיה. לאחר מכן עברו להתגורר בשווייץ. 
ליאו לוינשטיין נפטר בשנת 1956 בעת ביקורו בישראל.

הנצחת זכרו
----------

בשנת 2014 נקרא על שמו של ליאו לוינשטיין בסיס הדרכה של בונדסוור באאכן.

ראו גם
------

* ברית חיילי החזית היהודים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987010483164505171
* GND: 126461422
* ISNI: 0000 0000 1397 944X
* VIAF: 42830571
* WorldCat: viaf-42830571

 |
**לוקומוטיב** הוא מועדון כדורעף נשים רוסי מהעיר קלינינגרד, המתמודד בליגת העל הרוסית בכדורעף נשים.

היסטוריה
--------

בשנים 2006–2009 קלינינגרד יוצגה בליגת העל לנשים בכדורעף על ידי קבוצת דינמו-ינטאר (אנ'), שאורגנה מחדש כדינמו מחוז מוסקבה. בשלוש השנים הללו הקבוצה לא שיחקה אף משחק בקלינינגרד ובשנת 2009 היא כבר הועברה באופן חוקי למוסקבה.

ב-9 באפריל 2018, במסיבת עיתונאים בקלינינגרד בהשתתפות נציגי ממשלת מחוז קלינינגרד, התאחדות הכדורעף הרוסית ומועדון לוקומוטיב נובוסיבירסק הוכרז כי מועדון כדורעף לוקומוטיב קלינינגרד נוצר בעיר, כקבוצת בת של לוקומוטיב נובוסיבירסק. אנדריי וורונקוב, לשעבר מאמן נבחרת רוסיה לגברים, מונה למאמן הקבוצה החדשה, שנכללה בהרכב ליגת העל הרוסית בעונת 2018/2019. הושג הסכם עם מספר שחקניות כדורעף והמועדון החל להתמודד באליפות הלאומית.

עונת הבכורה הייתה מוצלחת. לאחר שלוקומוטיב סיימה במקום השני באליפות רוסיה, לוקומוטיב העפילה לגמר פלייאוף האליפות, שם הפסידה לדינמו מוסקבה וסיימה כסגנית האלופה. ב-16 בנובמבר 2019 זכתה לוקומוטיב בתואר הראשון שלה כשגברה 3:0 על דינמו מוסקבה במשחק הסופר קאפ. בעונת 2020/2021 שוב גברה על אותה דינמו, הפעם בגמר אליפות רוסיה ובכך זכתה לראשונה באליפות הלאומית. מה שהקנה לה זכות השתתפות בשלב הבתים של ליגת האלופות בכדורעף נשים לצד דינמו מוסקבה ואק בארס קאזאן.

הישגים לפי עונה
---------------

| עונה | ליגה | מקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים | פלייאוף | גביע | מאמן |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018/19 | ליגת העל | 2 | 22 | 19 | 3 | גמר | גמר | אנדריי וורונקוב |
| 2019/20 | ליגת העל | 2 | 16 | 13 | 3 | רבע גמר |  | אנדריי וורונקוב |
| 2020/21 | ליגת העל | 1 |  |  |  | — |  |  |
|

היכל הבית
---------

לוקומוטיב מארחת את משחקיה בהיכל הספורט יאנטארני (קיבולת האולם הגדול היא 6,800, האולם הקטן - 500 צופים). ההיכל נפתח באוקטובר 2009 ועד 2013 היה זה היכל הבית של קבוצת כדורעף הגברים דינמו-ינטאר.

תארים
-----

אליפות רוסיה
* זכייה 2021
* סגנות 2019, 2020

גביע רוסיה
* חצי גמר: 2019

הסופר קאפ הרוסי
* זכייה: 2019

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוקומוטיב קלינינגרד** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של לוקומוטיב קלינינגרד (ברוסית)
* לוקומוטיב קלינינגרד, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל הקבוצה, באתר פדרציה של כדורעף נשים

הערות שוליים
------------

1. ↑  Арена - ЖВК «Локомотив - Калининградская область»
**דוב אטרוסכוס** (שם מדעי: ***Ursus etruscus***) הוא מין נכחד של דוב פרהיסטורי, שחי בתקופת הפליוקן והפליסטוקן באירופה, אסיה וצפון אפריקה שלפני 5.3-0.1 מיליון שנה מזמננו. ממצאיו התגלו במספר אזורים ביניהם בצרפת, ספרד, יוון, מרוקו, קרואטיה, טוסקנה שבאיטליה, ישראל, טג'יקיסטן, גאורגיה ולאורך רוסיה. הממצאים הוגדרו לראשונה בידי החוקר הצרפתי ז'ורז' קיוויה ב-1823.

דוב זה התפתח מדוב המינימוס האירופי שאולי היה גם מאבות הדוב החום ודוב המערות. הוא נמצא לאורך אירופה, בייחוד סביב הערבה האירואסייתית הגדולה ואולי היה מותאם לחיים במישורים הגדולים, בהם מזון מועט יחסית. בניגוד לדובים המודרניים הוא היה בעל לסת מלאה במלתעות מעוצבות, תכונה שקיבל מדובים פרימיטיביים יותר כמו האורסאווס.

כמה מהחוקרים רואים במין זה את אביו הקדמון של הדוב השחור האסייתי החי כיום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דוב אטרוסכוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Torres Pérez-Hidalgo, Trinidad José. "The European descendants of Ursus etruscus C. Cuvier (Mammalia, Carnivora, Ursidae)." Boletín del Instituto Geológico y minero de España 103.4 (1992): 632-642
2. ↑  Aspects of Evolution and Adaptation in American Black Bears (Ursus americanus Pallas) and Brown and Grizzly Bears (U. arctos Linne.) of North America
**השריר כופף שורש היד החישורי** (TA: Musculus flexor carpi radialis) ממוקם במדור הקדמי של האמה, צידי לו השריר הכפן העגול ותיכון לו שריר הכף הארוך. הגיד המרוחק של השריר נמצא בצד החישורי של שורש כף היד, כלומר בצד בה נמצאת עצם החישור. השריר מניע את שורש כף היד לכיוון כיפוף ולכיוון הרחקה.

בחלקו המרוחק של השריר, בסמוך לשורש כף היד, מהווה הגיד הבולט שלו נקודת ציון לאיתור עורק החישור הצידי לו, לשם מדידת דופק.

תיאור
-----

תחילתו של השריר בעילית העלי התיכונה של עצם הזרוע (גיד הכופפים המשותף).

חלקו המרוחק של השריר, נכנס כגיד לשורש כף היד דרך תעלה בחלקה הצידי של רצועת שורש היד הרוחבית (Retinaculum musculorum flexorum manus) ונאחז בבסיס עצם המסרק השנייה.

עצבוב
-----

השריר כופף שורש היד החישורי מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השישי והשביעי (C6, C7) דרך **עצב התווך**.

ראו גם
------

* אנטומיה טופוגרפית (גפה עליונה במבט קדמי)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **השריר כופף שורש היד החישורי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TA98: A04.6.02.028

 |
**מספר CAS registry number) CAS)**, 
הוא מספר זיהוי יחיד במינו הניתן על ידי שירות התקצירים בכימיה (Chemical Abstracts Service – CAS) של האגודה האמריקנית לכימיה, לכל חומר שתואר בספרות המקצועית.

סוגי החומרים הממוספרים הם יסודות, איזוטופים, חלקיקים תת-אטומיים, מתכות, סגסוגות, מינרלים, אורגנומתכות, חלבונים, חומצות גרעין, פולימרים, תרכובות ותערובות נוספות.

מטרת המספור להקל על חיפושים במסדי נתונים, שכן אותו חומר מופיע לעיתים קרובות בשמות שונים. מרבית מסדי הנתונים של מולקולות בעולם תומכים היום בחיפוש לפי מספר CAS.

נכון לנובמבר 2013, המרשם של CAS כולל מעל 75 מיליון חומרים. כ-50 אלף מספרים חדשים נוספים בממוצע כל שבוע.

מבנה המספר
----------

מספר CAS בנוי משלושה חלקים המופרדים במקפים. בחלק הראשון עד שש ספרות ובחלק השני שתי ספרות; שני חלקים אלה ניתנים לחומרים באופן עוקב, ללא משמעות למספרים. החלק השלישי הוא ספרת ביקורת, המחושבת כך: מסכמים את הספרה האחרונה, עם הספרה הלפני אחרונה כפול 2, עם הספרה שלפניה כפול 3, וכן הלאה. ספרת הביקורת היא השארית מחלוקת הסכום ב-10.

לדוגמה, מספר ה-CAS של מים הוא 7732-18-5; ספרת הביקורת היא 5, שכן:

8×1 + 1×2 + 2×3 + 3×4 + 7×5 + 7×6 = 105

השארית מחלוקת 105 ב-10 היא 5.

דוגמאות
-------

**יסוד**

* 7440-02-0 ניקל (Nickel)

**תרכובות**

* 67-66-3 כלורופורם (Chloroform)
* 75-07-0 אצטאלדהיד (Acetaldehyde)
* 302-01-2 הידראזין (Hydrazine)

**תערובות**

* 8007-40-7 שמן חרדל, שהוא תערובת של חומצה אולאית (oleic acid), חומצה לינולאית (linoleic acid) וחומצה ארוקית (erucic acid)
* 8052-42-4 ביטומנים (Bitumens)

ראו גם
------

* מספר או"ם

קישורים חיצוניים
----------------

* הסברים קצרים בנוגע למספרי CAS באתר האגודה האמריקנית לכימיה.
* מספר החומרים במאגר
"**אל החוף**" או "**היהודי האלמוני**" היא סדרת הדפסים של הצייר הישראלי אריה אַלוַאִיל משנת 1939.

תיאור
-----

סדרת ההדפסים "אל החוף" נוצרה על ידי אלואיל בשנת 1939 בטכניקה של חיתוכי לינול (לינולאום) – פיתוח מודרני של טכניקת חיתוך העץ. הסדרה היא בת 32 הדפסים שגובהם 10 ס"מ, ורוחבם 8 ס"מ. והיא פורסמה לראשונה כקובץ בהוצאת "הלל", הוצאה שהקים האמן, על הוצאת דביר תחת השם "היהודי האלמוני: 32 ציורים", בליווי הקדמה מאת מכס ברוד. בשנת 1944 הוציא אלואיל את הסדרה מחדש כספר בהוצאת יבנה, כשהוא מוסיף להדפסים ולהקדמה קטעי ספרות עברית שונים שנערכו על ידי א. רוזנצויג ובשם "אל החוף: ל"ב ציורים".

סדרת ההדפסים מתארת מסע של יהודי מבית הוריו בשטעטל, דרך דימויים של גלות ופרעות אל ארץ ישראל. ההדפס הראשון, "בבית אבא ואמא", מציג ילד העומד בין שני הוריו על רקע נוף של בתי העיירה. סגנון העבודות אקספרסיוניסטי. גם במקומות בהן בוחר האמן לתאר נוף, הוא עושה זאת באמצעות ריבוי מישורים, ולא באמצעות פרספקטיבה. בנוסף, מרבית הדמויות מעוצבות ללא תווי פנים ספציפיים. 

ברוד העיר בהקדמה כי הביוגרפיה של האמן "מצאה לה כאן ביטוי מרומז ומסוים כל כך שהיא נעשית יחד עם זה שירת האדם, שירת האנושות הנאבקת, שמתוך שאיפה לאור סופה שהיא מכריעה את כל המעצורים".
גליה בר אור ראתה בסדרה, שההוצאה לאור שלה כונתה בשם אביו של אלואיל, ביטוי ביוגרפי לחששותיו של האמן לגורל משפחתו וגורל העם היהודי ערב מלחמת העולם השנייה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: בר אור, גליה, **אריה אלואיל: אות, דמות, נוף**, המשכן לאמנות ע"ש חיים אתר, עין חרוד, 2015, עמ' 112.
**השריר כופף האצבעות העמוק** (TA: Musculus flexor digitorum profundus,‏ FDP) הוא שריר באמה, המכופף את אצבעות כף היד.

תיאור
-----

תחילתו של השריר בעצם הגומד ומעט גם בקרום הבין-גרמי (הממברנה בין החישור לגומד). השריר עמוק יותר מהשריר כופף האצבעות השטחי. לכופף האצבעות העמוק כמו גם לכופף האצבעות השטחי, יש ארבעה גידים ארוכים יחסית אשר נעים לאורך האמה ונכנסים לכף היד דרך מנהרת שורש כף היד, ונצמדים לחלק הכפי של עצמות האצבעות, לגלילים. השריר לא נאחז בעצמות האגודל.

גידי כופף האצבעות העמוק נאחזים בגלילים המרוחקים בעוד שגידי כופף האצבעות השטחי נאחזים בגלילים האמצעיים. קצות הגידים השטחיים של השריר השטחי מפוצלים לצורת V ששני ראשיו מחוברים משני צידי הגליל האמצעי. דרך המרווח שבצורת ה- V עוברים הגידים העמוקים של השריר העמוק ונמשכים עד לגלילים המרוחקים.

הפעולה העיקרית של השריר כופף האצבעות העמוק היא כיפוף של המפרק שבין הגלילים המרוחק, והוא מסייע בפעולות כיפוף של כל המפרקים מעליהם הוא עובר.

עצבוב
-----

השריר כופף האצבעות העמוק מעוצבב על ידי שורש העצב הצווארי השמיני (C8) ועל ידי שורש העצב החזי הראשון (T1) דרך הענף העצב הבין-גרמי הקדמי של עצב התווך ודרך עצב הגומד. הצד התיכון של השריר אשר מכופף את אצבעות 4 ו- 5 מעוצבב על ידי עצב הגומד, ואילו הצד הצידי של השריר, אשר אחראי לכיפוף האצבעות 2,3,ו- 4, מעוצבב על ידי עצב התווך.

תמונות נוספות
-------------

|  |
| --- |
| * רקמות באצבעות הולכות ונחשפות מימין לשמאל. בזרת נראה רק גיד כופף האצבעות העמוק, בקמיצה נראה רק ה- V של גיד כופף האצבעות השטחי (הגיד העמוק הוסר) ובאמה נראים שני הגידים ויחסיהם ההדדייםרקמות באצבעות הולכות ונחשפות מימין לשמאל. בזרת נראה רק גיד כופף האצבעות העמוק, בקמיצה נראה רק ה- V של גיד כופף האצבעות השטחי (הגיד העמוק הוסר) ובאמה נראים שני הגידים ויחסיהם ההדדיים
* מבט מהצד על גידי האצבעות לאחר שהורחקו מהעצמותמבט מהצד על גידי האצבעות לאחר שהורחקו מהעצמות
 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **השריר כופף האצבעות העמוק** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TA98: A04.6.02.036

 |
שרירי מפרק הירך העמוקים
**השריר האגסי** (TA: Musculus piriformis, בלטינית: בעל צורת אגס) ממוקם בחלקו העמוק של העכוז. כיווצו של השריר מביא לייצוב של ראש הירך במרחשת ולהנעת הירך לכיוון סיבוב חיצוני ופשיטה וגם להרחקת הירך כאשר היא כפופה.

דרך השריר או בסמוך לו עובר עצב השת. כאשר השריר מגורה, יפגע גם העצב ויופיעו תסמינים הקשורים לפגיעה בעצב השת.

תיאור
-----

לשריר האגסי מבנה צר שטוח והוא ממוקם לרוחב העכוז. מיקומו ומבנהו של השריר הופכים אותו לנקודת ציון חשובה באזור: מיקומם של כלי דם ועצבים היוצאים מהאגן לעומת השריר קובע את שמם, כמו למשל עורק העכוז התחתון (הזנבי) העובר מתחת לשריר ועורק העכוז העליון (הגולגולתי) העובר מעליו.

תחילתו של השריר האגסי בפן הקדמי של עצם העצה וברצועת העצה והגבשוש. הוא יוצא מהאגן דרך נקב השת הגדול יחד עם כלי דם ועצבים שונים שהעיקרי בהם הוא עצב השת.

חלקו המרוחק של השריר נאחז בחלקו העליון של תל הירך הגדול שבעצם הירך.

עצבוב
-----

השריר האגסי מעוצבב על ידי ענפים משורשי העצב הראשון והשני של העצה (S1, S2).

תמונות נוספות
-------------

* שרירי העכוז והירך במבט אחורישרירי העכוז והירך במבט אחורי
* חלק עליון של עצם ירך ימין במבט אחוריחלק עליון של עצם ירך ימין במבט אחורי

מקור
----

* Moore KL, **Clinically Oriented Anatomy**, 3rd Ed. Baltimore, Williams & Wilkins, pp. 412-417, 1992 מסת"ב 068306133X

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **השריר האגסי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TA98: A04.7.02.011

 |
**האגודה הכרטוגרפית הבין-לאומית** (באנגלית: The **International Cartographic Association**, בראשי תיבות: **ICA**, בצרפתית: **Association Cartographique Internationale**, בראשי תיבות: **ACI**) הוא ארגון בין-לאומי העוסק בתחום הכרטוגרפיה והמיפוי. הארגון נוסד בתאריך 9 ביוני 1959 בעיר ברן בשווייץ כדי לתת במה לכל הארגונים העוסקים בתחום המיפוי ולתרום ולעודד את המחקר בתחום ולספק טכניקות חדשות. האספה הראשונה של הארגון נערכה בפריז בשנת 1961. המשימה של האגודה הכרטוגרפית הבין-לאומית היא לעודד את המשמעות ואת הקידום של המקצועות בתחום תוך כדי שיתוף פעולה בין-לאומי. מאחר שמושבו של הארגון הוא בשווייץ נקבע בארגון כי 2 השפות הרשמיות יהיו אנגלית וצרפתית. הארגון משמש גם בתור ארגון-גג המאגד תחתיו ארגונים רבים העוסקים בתחומים גאוגרפיים. האגודה הישראלית לכרטוגרפיה ולמערכות מידע גאוגרפי משמשת בתור הנציגות הישראלית בארגון בשיתוף פעולה עם המרכז למיפוי ישראל. החל משנת 1990, האגודה הכרטוגרפית הבין-לאומית חברה במועצת המדע הבין-לאומית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האגודה הכרטוגרפית הבין-לאומית** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של האגודה הכרטוגרפית הבין-לאומית (באנגלית)
* האגודה הכרטוגרפית הבין-לאומית, ברשת החברתית טוויטר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007263164705171
* BIBSYS: 90166196
* BNE: XX85314
* BnF: cb12421970f (data)
* CANTIC: a19258240
* CiNii: DA03160364
* GND: 26556-1
* ISNI: 0000 0001 1941 1174
* LCCN: n50074579
* LNB: 000180761
* NDL: 00954277
* NKC: ko2003163689
* NLA: 35227669
* SUDOC: 033344612
* VIAF: 143735150
* WorldCat: lccn-n50074579

 |
**האגודה הבין-לאומית לסוכרת** (באנגלית: International Diabetes Federation) היא ארגון-גג המאגד כ-200 ארגונים בכ-160 מדינות ברחבי העולם, הפועלים לשיפור איכול חייהם של חולי סוכרת. האגודה פועלת להגברת המודעות למחלת הסוכרת, לקידום טיפול מתאים במחלה ומניעתה, ולעידוד מחקר למציאת תרופות לסוגים השונים של המחלה. 

הארגון נוסד ב-1950. הוא משויך כיום למחלקה למידע לציבור של האומות המאוחדות, ומצוי בקשר רשמי עם ארגון הבריאות העולמי וארגון הבריאות הפאן-אמריקני. 

הארגון מקיים מדי שנה את יום הסוכרת הבין-לאומי, בו מתקיימים אירועים שונים ברחבי העולם להעלאת המודעות למחלה. יום זה מתקיים מ-1991 מדי שנה ב-14 בנובמבר, יום הולדתו של מגלה האינסולין פרדריק בנטינג. היום נחשב לאחד מהמועדים הבין-לאומיים של האומות המאוחדות.

בנוסף מקיים הארגון קונגרס בין-לאומי לסוכרת, מפעיל מגזין בנושא הסוכרת ("Diabetes Voice"), מוציא לאור ומעדכן את "אטלס הסוכרת", מפעיל תוכנית לסיוע לילדים הלוקים בסוכרת במדינות מתפתחות, ועוד.

הארגון קבע גם את לוגו הסוכרת ב-2006, כסמל של מעגל כחול. הסמל נקבע לאחר החלטת האו"ם לקבוע את יום הסוכרת הבין-לאומי כאחד מהמועדים הבין-לאומיים שלו, ב-20 בדצמבר 2006. מעגל הוא סמל לחיים ובריאות בתרבויות רבות בעולם; כחול הוא צבע דגל האומות המאוחדות וכן צבע השמיים המאחד את כל אומות העולם. הלוגו נועד לסמל את התאחדות כלל קהילות הסוכרת ברחבי העולם לפעולה משותפת לשליטה במחלה ולמניעתה, ולתת לסוכרת מעין זהות משותפת משלה.

"האגודה הישראלית לסוכרת", ארגון הפועל בנושא הסוכרת בישראל, חבר באגודה בין-לאומית זו.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של האגודה הבין-לאומית לסוכרת
* האגודה הבין-לאומית לסוכרת, ברשת החברתית פייסבוק

* האגודה הבין-לאומית לסוכרת, ברשת החברתית טוויטר

* האגודה הבין-לאומית לסוכרת, ברשת החברתית אינסטגרם

* האגודה הבין-לאומית לסוכרת, ברשת החברתית LinkedIn

* האגודה הבין-לאומית לסוכרת, סרטונים בערוץ היוטיוב

* האגודה הבין-לאומית לסוכרת, באתר פליקר
* אתר האגודה הבין-לאומית לסוכרת

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר המגזין "Diabetes Voice"
2. ↑  blue circle, באתר האגודה הבין-לאומית לסוכרת

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007353191805171
* CiNii: DA06200090
* ISNI: 0000 0004 0533 3621
* LCCN: n80028184
* NKC: nlk20040147259
* Trove: 874159
* VIAF: 155862776
* WorldCat: lccn-n80028184

 |
**מלאכים על סוסים** (באנגלית: **Angels on horseback**) הוא מתאבן פופולרי במטבח האנגלי העשוי מבשר צדפה העטוף בבשר חזיר מטוגן (בייקון). המאכל נאכל באופן מסורתי בתום ארוחת חג המולד (לפני המנות האחרונות).

המאכל דומה ל"שטנים על סוסים" אף הוא מהמטבח האנגלי או ל"חזירים בשמיכה" הפופולריים במטבח האמריקאי.

המאכל כולל בשר צדפה אשר נעטף בבייקון ונאפה בתנור או נצלה בגריל. לרוב הצדפה והבייקון מתובלים ברוטב חריף או בחמאה. לאחר הצלייה המאכל מוגש על קלי.

היסטוריה
--------

מקורו של מאכל זה במטבח האנגלי, אולם הוא מבוסס על מאכל בשם זה מהמטבח הצרפתי: *anges à cheval*. אזכורו הראשון של המאכל מופיע בספר הוויקטוריאני "ספרה של גברת ביטון על ניהול הבית" משנת 1888. בעוד שמטבח הצרפתי מדובר היה בבשר חלזונות, המטבח האנגלי הפך מאכל יוקרה זה למאכל עבור אוכלוסייה ברמה כלכלית נמוכה יותר, באמצעות החלפת המרכיב היקר (שאינו מקובל במטבח האנגלי) במרכיב זול ומקובל (בשר צדפות).

המאכל זכה במהירה לפופולריות באנגליה, והפך לחלק מסורתי מארוחות חגיגיות, ובייחוד נאכל בתום ארוחת חג המולד. כעשור לאחר הגעתו לאנגליה, בשנות ה-90 של המאה ה-19 הגיע המאכל לארצות הברית (המאכל מאוזכר במאמר של "הניו יורק טיימס" משנת 1896). המאכל הגיע לשיא פופולריותו בארצות הברית בשנות ה-60 של המאה ה-20.

ראו גם
------

* שטנים על סוסים
* משה בתיבה (מאכל)
* קרפדה במאורה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ayto, John, **The Glutton's Glossary: A Dictionary of Food and Drink Terms**, Routledge, 1990, בעמוד 5
2. ↑  ארכיון הניו יורק טיימס, **מאכלים ליום סגרירי**, 18 במאי 1896
**ג'וזפה "פיטר" מורלו** (באיטלקית: **Giuseppe "Peter" MorelloGiuseppe "Peter" Morello**; ‏2 במאי 1867 – 15 באוגוסט 1930) היה מהמאפיונרים הבולטים בתחילת המאה העשרים בניו יורק, הבוס הראשון של משפחת מורלו (כיום ג'נובזה, אחת מחמש המשפחות) ומאוחר יותר יועצו הקרוב של ג'וזפה מסרייה. מורלו היה ידוע בכינוייו הרבים כשביניהם: "השועל הזקן" ו"יד הצבת", שנוצר בשל העובדה שאחת מידיו הורכבה מאצבע אחת גדולה בלבד.

חייו
----

ג'וזפה מורלו נולד בעיירה קורלאונה שבסיציליה ב-2 במאי 1867. ב-1872, כשהיה בן חמש, נפטר אביו ואמו התחתנה עם ברנרדו טרנובה - חבר במאפיה הקורלאונית. בעזרתו של טרנובה, נכנס מורלו בקלות לכנופיית המאפיה שפעלה בקורלאונה, שם רכש את הידע הראשוני שלו בפשע מאורגן. ב-8 במרץ 1893, היגר מורלו לניו יורק ביחד עם רבים מבני משפחתו - אשתו, בנו, אמו, אביו החורג, אחותו, ושלושה מאחיו. לאחר זמן מה, החליט מורלו לעבור ללואיזיאנה, במטרה לחפש עבודה. בלואיזיאנה פגש מורלו רבים מחברי המאפיה הקורלאונית, ויחד הם עברו לטקסס, שם ניהלו חוות כותנה. ב-1897, חזרה החבורה לניו יורק והתיישבה במנהטן. ב-1902, רכש מורלו מסבאה במנהטן, שמהר מאוד הפכה למקום המפגש של כנופייתו (לימים תהפוך למשפחת ג'נוביז).

הכנופיה בהנהגת מורלו עסקה בעיקר בפרוטקשן, סחיטה וזיוף, כאשר בני משפחתו של מורלו משמשים כמפקדים הבכירים. הכנופיה הייתה ידועה באכזריותה, ומיוחסים לה שישים מקרי רצח שונים במהלך העשור הראשון לפעילותה. ב-1905, נחשבה הכנופיה למשפחת הפשע הגדולה והחזקה ביותר בניו יורק, ואילו מורלו הוכר ל"בוס כל הבוסים" על ידי מנהיגי כנופיות רבות ברחבי ארצות הברית.

ב-1909 לאחר שנכשלו בהונאת נדל"ן, חזרה כנופייתו של מורלו לעסוק בזיוף כספים, ואחר בערך כשנה, נתפסה הכנופיה על ידי ויליאם פלין, איש השירות החשאי, במשפט שנערך להם נשלחו מורלו, גיסו - אינציו לופו ו-14 מחברי המשפחה למאסר. מורלו נשפט ל-25 שנים ואילו לופו ל-30. בעשור שהיו השניים בכלא, המשפחה נוהלה על ידי אחיו החורגים של מורלו - וינסנט, ניקולס וסירו טרנובה. עשור זה היה רווי מלחמות עם כנופיות אחרות, כשהזכורה מכולן היא מלחמת מאפיה-קמורה שבה נרצח ניקולס טרנובה.

ב-1920, שוחרר מורלו מהכלא, וגילה שמשפחתו היא כבר לא החזקה מכולן. באותה תקופה שלטה במאפיה הסיציליאנית משפחת ד'אקווילה מברוקלין בהנהגתו של סלבטורה ד'אקווילה, שהיה נחוש לחסל את כל צמרת משפחת מורלו-טרנובה. בשנת 1922 נרצח וינסנט טרנובה, אך משפחת מורלו הגיבה בפעולות נקם מהירות ולאט לאט החזירה לעצמה את השליטה. באותן שנים, שימש מורלו כקונסיליירי של המשפחה, כשבראש עמד הבוס החדש - ג'וזפה מסרייה. ב-1928, נרצח ד'אקווילה בהוראת מסרייה ומשפחת מורלו-טרנובה חזרה להיות הגדולה ביותר במשפחות ניו יורק.

בפברואר 1930 פרצה מלחמת הקסטלמארזים, שהייתה מאבק רב דמים בין הכנופיה של מורלו ומסרייה לבין כנופייתו של סלבטורה מרנזנו. מורלו, שזכה לכבוד רב גם מהאויבים שלו, מונה על ידי מסרייה ל"בוס כל הבוסים" בשנית, במטרה למנוע את המלחמה. מרנזנו וחבריו לא התרשמו מהמהלך, ובאוגוסט 1930 נרצח מורלו במשרדו במזרח הארלם. לפי החשד, הרוצחים היו אלברט אנסטסיה ופרנק צ'ליזי, שנשלחו על ידי לאקי לוצ'יאנו. שנה לאחר מכן, נרצח גם מסרייה על ידי אנשיו של לוצ'יאנו, במהלך שסימן את סוף המלחמה.

לקריאה נוספת
------------

* מייק דש, **המשפחה הראשונה: טרור, סחיטה והולדת המאפיה האמריקאית**, תרגמה דבי אילון, ספרי עליית הגג, 2011.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'וזפה מורלו** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה באתר GangRule
**פרופרציה דה רוסי** (באיטלקית: **Properzia de' Rossi**;‏ 1490, בולוניה – 24 בפברואר 1530, בולוניה) הייתה פסלת איטלקייה שפעלה בתקופת שיא הרנסאנס.

קורות חייה
----------

פרופרציה נולדה בבולוניה, כנראה ב-1490. אביה ג'ובאני מרטינו רוסי דה מודנה היה נוטריון. היא זכתה לחינוך רחב שכלל ציור, מוזיקה, שירה וספרות קלאסית.
היא למדה את אמנות התחריטים אצל מרקאנטוניו ריימונדי (אנ'). בשלב מסוים החלה לעסוק בפיסול, וזאת אף על פי שלא הייתה בת למשפחת אמנים, מה שהקשה עליה את העיסוק במיוחד בתחום זה. יש עדות בכתובים על כך שבמהלך שנות העשרים של המאה השש עשרה היא השתתפה בתחרות לעיטור המזבח של כנסייה בבולוניה.

רישומי בית חולים מ-1530 מעידים על הידרדרות מהירה בבריאותה של פרופרציה, שנפטרה בבולוניה ב-24 בפברואר 1530.

המידע המתועד על קורות חייה מועט, וכך גם מועטות היצירות שהן שלה בוודאות. המידע המועט מתבסס על מסמכי בתי משפט ומסמכים מנהליים אחרים מבולוניה ובעיקר מביוגרפיה דה רוסי בספרו של ג'ורג'ו וזארי "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר".

יצירתה
------

תבליט השיש יוסף ואשת פוטיפר במוזיאון בזיליקת פטרוניוס הקדוש
דה רוסי החלה בפיסול תבליטים מיניאטוריים, בנושאים דתיים, על גלעיני אפרסקים, משמשים ודובדבנים. המיניאטורה המפורסמת ביותר שלה היא של הצליבה. היא זכתה בתחרות לעיצוב החזית המערבית של בזיליקת פטרוניוס הקדוש. בהמשך עסקה גם בתחריטי נחושת. ב-1524 קיבלה הזמנה להכנת תוכנית לעיטור המזבח של כנסיית סנטה מריה דל בראקאנו (אי'). בתחילת שנות השלושים החלה לקבל הזמנות לפסלי דיוקן עשויים שיש. בהמשך זכתה בתחרות לעיטור החזית המערבית של בזיליקת פטרוניוס הקדוש. ההזמנה כללה פיסול שלוש סיבילות, שני מלאכים, ושני תבליטי שיש. מיצירתה זו שרד רק תבליט השיש "יוסף ואשת פוטיפר".

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פרופרציה דה רוסי** |

* סרטון על פרופרציה דה רוסי הכולל תמונות טובות של יצירותיה, סרטון באתר יוטיוב, 11 במרץ 2016 (באנגלית).
* פרופרציה דה רוסי ב"חיי אישים" של וזארי (באיטלקית).
* פרופרציה דה רוסי ב"חיי אישים" של וזארי (באנגלית).

הערות שוליים
------------

1. ↑  מאמר על פרופרציה דה רוסי באתר Clara (אנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX4838221
* BnF: cb16233487p (data)
* GND: 121437205
* ISNI: 0000 0001 1739 7786
* LCCN: no95023631
* RKD: 68390
* SUDOC: 137809751
* ULAN: 500082950
* VIAF: 230665261
* WorldCat: lccn-no95023631

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 

**פרוקטוקינאז** (Fructokinase) הוא אנזים הפועל בכבד, במעי ובכליה. הפרוקטוקינאז מזרז את התגובה:

ATP + ‏D-פרוקטוז = ADP + ‏D-פרוקטוז 1-פוספט
האנזים מזרז תגובה זו באמצעות העברה של קבוצת פוספט מ-ATP לפרוקטוז - הוא מוסיף פוספט ל-C1 (פחמן 1), וזהו השלב הראשוני לניצולו כמקור אנרגיה בתהליך הגליקוליזה. פרוקטוקינאז שייך למשפחת האנזימים המזרזים תגובות העברה של קבוצות פונקציונליות בין מולקולות, קבוצה הנקראת טרנספרזות. בנוסף נחשב הפרוקטוקינאז גם כפוספוטראנספראז, כלומר כאנזים המזרז תגובת זירחון.

אנזים זה חשוב ברקמות שבהן ריכוז הגלוקוז גבוה, שם האנזים הקסוקינאז כמעט ואינו פעיל על הסובסטרט פרוקטוז בשל הזיקה הגבוהה יותר לגלוקוז.

בכבד האדם פרקטוקינאז טהור, כאשר מצומד עם אלדולאז תורם למנגנון אלטרנטיבי ליצירת אוקסלאט ניקסילטול. ברצף מצומד פרוקוטוקינאז ואלדולאז מייצרים גליקואלידיהיד שהוא חומר מוצא לאוקסלאט מדיקסילוז דרך דיקסילולוז 1 פוספט.

בתאי כבד חולדה, GTP גם משמש כסובסטרט של פרוקטוקינאז, בתאים אלו באורגניזם החי, כאשר ריכוז האדנוזין תלת-זרחתי יורד לכ-1 מילימול בזמן קצר GTP נהפך להיות סובסטרט חשוב.

מחלות בהן יש חוסר באנזים, מצטבר פרוקטוז בגוף האדם וכן גם סוכרוז וסורביטול, במחלה זו מתגלה ריכוז גבוה של פרוקטוז בשתן דבר שעלול להוביל לדיאגנוזה מוטעית של סוכרת.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Principles of Biochemestry- 5th edition, Lehninger, p. 536
**מרכז הסחר העולמי אבו דאבי** הוא קומפלקס של שלושה גורדי שחקים באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות. בניית המגדלים תוכננה להסתיים בשנת 2010 אך בגלל המשבר הכלכלי העולמי היא הסתיימה רק בשנת 2014. המתחם של מרכז הסחר כולל 2 קניונים ומלון אחד.

מגדל מוחמד בן ראשיד
-------------------

**מגדל מוחמד בן ראשיד** הוא הבניין הגבוה ביותר באבו דאבי והמגדל בעל מספר הקומות הרב ביותר בעיר. המגדל, שמשמש למגורים, מתנשא לגובה של 382 מטרים (1,253 רגל) וכולל כ-92 קומות. המגדל צמוד למגדל האמון (Trust Tower) המשמש למשרדים ולמגדל המלון (Hoter Tower), שניהם מהמגדלים הגבוהים ביותר בעיר. בניית המגדל החלה בשנת 2008. במגדל ישנן כ-13 מעליות.

מגדל האמון
----------

מגדל המשרדים, אשר ידוע בכינוי מגדל האמון (Trust Tower), מתנשא לגובה של 278 מטרים (912 רגל) וכולל כ-60 קומות. בנייתו הושלמו ברבעון השני של שנת 2012 והוא נפתח לציבור כשנה לאחר מכן, בשנת 2013. מגדל האמון מחובר למלון דרך קניון גדול והשוק, שניהם מופעלים על ידי מרכז הסחר העולמי.

מגדל המלון
----------

מגדל המלון הוא המגדל הקטן ביותר מבן השלושה, גובהו הוא 65 מטרים (213 רגל) והוא כולל כ-16 קומות של חדרי מלון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרכז הסחר העולמי אבו דאבי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מרכז הסחר העולמי אבו דאבי
**ג'וזפה וַלֶרְגָה** (באיטלקית: **Giuseppe Valerga**; ‏9 באפריל 1813–1872) היה הפטריארך הלטיני הראשון של ירושלים בתקופה המודרנית.

ולרגה נולד בעיר קטנה ליד ג'נובה שבצפון איטליה ב-9 באפריל 1813. משפחתו הייתה ענייה ולימודיו מומנו על ידי נדבנית. לאחר לימודיו התיכוניים הוא נסע ללמוד ברומא וקיבל תואר דוקטור בתאולוגיה ובחוק הכנסייתי. כמו כן הוא השתלם במספר רב של שפות ובהן לטינית, יוונית, צרפתית, עברית וערבית. עובדה זאת הייתה לו לעזר רב במסעותיו בשליחות הכנסייה למזרח התיכון.

ב-17 בינואר 1836 הוסמך ולרגה לכמורה. תחילה שימש בתפקיד מנהלתי ובו נוצלה ידיעתו בשפות שונות ובמיוחד לטינית, יוונית וערבית. לאחר מכן מונה כעוזר לשליח הוותיקן בסוריה. במסגרת זאת יצא לשליחות בקרב הנוצרים בכנסייה הכלדאית בעיראק. ב-1847, כשהחליט האפיפיור פיוס התשיעי למנות פטריארך לטיני בירושלים ובכך להקים למעשה מחדש את הפטריארכיה הלטינית של ירושלים הוא בחר בוולרגה לתפקיד זה. ולרגה נבחר לתפקידו ב-17 במאי 1847 והוסמך כבישוף ב-10 באוקטובר באותה שנה.

בתפקידו זה הניח את היסודות הראשונים להקמת הפטריארכיה הלטינית בירושלים בפרט ובארץ ישראל ועבר הירדן המזרחי בכלל.
הוא הקים קהילות ומוסדות חינוך קתולים בכפרים ובערים. עם בואו, היו בארץ (ובכלל זה בעבר הירדן המזרחי) כארבעת אלפים נוצרים קתולים ועם מותו היה מספרם כפול. נפטר ב-1872 ונטמן בתוך הקתדרלה שבפטריארכיה הלטינית שאת הקמתה יזם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'וזפה ולרגה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 118625934
* ISNI: 0000 0000 6144 0633
* NKC: xx0227615
* NTA: 082105243
* SUDOC: 121871738
* VcBA: 495/258842
* VIAF: 69722694
* WorldCat: viaf-69722694

 |
**סטארה נובה ואניה** (במקדונית: **Стара нова бања**), המוכר גם בשם **חמאם אסקי-יאני** (במקדונית: **Ески-јени амамот**), הוא חמאם טורקי שנמצא בבזאר הישן בסקופיה, ליד אוניברסיטת סקופיה, מסגד סולטאן-מוראטובה ומגדל השעון.

היסטוריה
--------

החמאם נבנה במהלך המאה ה-15 או ה-16. ברעידת האדמה של 1963, החלק הקדמי של החמאם נהרס. כיום, הריסות החמאם משמש כאנדרטה תרבותית במקדוניה הצפונית.

ארכיטקטורה
----------

ידוע שהחמאם היה די גדול והשתייך לקבוצת החמאמים הבודדים שנבנו על ידי האימפריה העות'מאנית. במראהו המקורי, הייתה למבנה כיפה גדולה, המונחת מעל גג מתומן, שבנוי מלבנים. בראש הכיפה, היה מגדלור ששימש להארת חדר ההלבשה, שהואר גם דרך החלונות שהוצבו בחזית הדרומית והמערבית של החדר. באמצע הבניין, הייתה מזרקה. משרידי הקירות, ניתן לראות שהמבנה היה מעוטר נטיפים.

ראו גם
------

* הבזאר הישן (סקופיה)
* חמאם דאוט-פאשין
* חמאם צ'יפטה
* חמאם גולצ'ילר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטארה נובה ואניה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Амам „Стара нова бања"(הקישור אינו פעיל, August 2021), Скопско наследство.
2. 1 2  Стара-нова бања | Центар за етнолошки истражувања и применета антропологија, ceipa.pmf.ukim.mk (ארכיון)