recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
מפה של האימפריה הפרסית ודרך המלך
**דרך המלך הפרסית** (בפרסית: **راه شاهی**) היא דרך עתיקה, שנסללה בתקופתו של דריווש מלך האימפריה הפרסית במאה החמישית לפנה"ס. דריווש הורה לסלול את הדרך על מנת לאפשר תקשורת מהירה בין קצות האימפריה הגדולה שלו משושן לסרדיס. הודות לדרך יכלו שליחי המלך לעבור את המרחק בן ה-2,700 הקילומטרים בשבעה ימים. ההיסטוריון היווני הרודוטוס כתב כי: "אין דבר בעולם הנוסע מהר יותר מהשליחים הפרסיים". השבחים שהעניק הרודוטוס לשליחים אלה: "לא שלג, אף לא גשם או חום, גם לא חשכת הלילה תימנע מהם להשלים את המשימה שהופקדה בידיהם במהירות הגבוהה ביותר", מהווים השראה למוטו הבלתי־רשמי של שליחי הדואר.

נתיב
----

הנתיב בו עברה דרך המלך הפרסית שוחזר מתוך כתביו של הרודוטוס (ספר חמישי 52–54), מחקר ארכאולוגי ורישומים היסטוריים נוספים. הדרך החלה מערבית לסרדיס (כ-100 קילומטרים מזרחית לאיזמיר בטורקיה של ימינו), המשיכה מזרחה באזור שכיום הוא מרכז החלק הצפוני של טורקיה אל בירת אשור - נינווה (בקרבת מוסול בעיראק של ימינו), ואז פנתה דרומה לבבל (בקרבת בגדאד). סמוך לבבל התפצלה הדרך לשתיים, האחת שכיוונה צפון מערב ואז מערב דרך אקבאטאנה (כיום חמדן באיראן) ובהמשך לאורך דרך המשי, והשנייה המשיכה מזרחה דרך בירת האימפריה הפרסית לעתיד שושן (באיראן של ימינו) ואז בכיוון דרום מזרח אל פרספוליס.

היסטוריה
--------

מכיוון שמסלול הדרך לא היה הנתיב הקל או הקצר ביותר בין הערים החשובות של האימפריה הפרסית, מאמינים הארכאולוגים שהחלקים המערביים של הדרך נסללו כנראה במקור בהוראת מלכי אשור, כיוון שהדרך עוברת בלב האימפריה האשורית. הקטעים המזרחיים של הדרך (בצפון איראן של ימינו) מקבילים לדרך המסחר הראשית הידועה כדרך המשי.

עם זאת, דריווש הוא שאחראי לדרך המלך כפי שהיא ידועה כיום, באמצעות שיפור תשתית הדרך וחיבור כל החלקים השונים לכדי מארג שלם, בעיקר לשם דרך תקשורת מהירה תוך שימוש בשליחים של הממלכה - ה"פירדאזי".

איכות הדרך כפי שנסללה בימיו של דריווש הייתה כזו שהשימוש בה נמשך עד לתקופת האימפריה הרומית. מתקופה זו של השימוש בדרך נותר עומד על תלו גשר בדיארבקיר שבטורקיה.

התייחסות לדרך המלך בתרבות
-------------------------

על אוקלידס נאמר כי ענה לתלמי מלך מצרים לאחר שהלה בקש ממנו לדעת מהי הדרך הקלה ביותר ללימוד מתמטיקה כי "אין דרך מלך לגאומטריה".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דרך המלך הפרסית** בוויקישיתוף
* ליוויוס: מאמרים על היסטוריה עתיקה
* דרך המלך מתוך ההיסטוריה של איראן
* דרך המלך הפרסית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| דרכי מסחר עתיקות |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| דרך הים • דרך המלך • דרך ארץ פלשתים • דרך ההר • סחר אשורי קדום עם אנטוליה • המסחר הפיניקי בים • דרך המלך הפרסית • דרך הבשמים • דרך עזה • דרך המשי • הדרכים ברומא העתיקה • סחר חוצה סהרה • נתיב התבלינים • דרך הדואר • דרך הענבר • דרב אל־ארבעין • מערכת הדרכים של האינקה |  |

 |
**אגנס נויס גודסיר** (באנגלית: **Agnes Noyes Goodsir**‏; 18 ביוני 1864 – 11 באוגוסט 1939) הייתה ציירת פורטרטים אוסטרלית, שהתגוררה בפריז בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים.

ביוגרפיה
--------

גודסיר נולדה בפורטלנד, ויקטוריה, אוסטרליה, אחת מאחד עשר הילדים שנולדו לדייוויד ג'יימס קוק גודסיר, נציב המכס במלבורן, ואליזבת ארצ'ר (לבית טומלינס).

הכשרתה המוקדמת לאמנות החלה עם ארתור ט' וודוורד בבית הספר בבנדיגו למכרות ותעשיות בשנים 1898–1899. בשנת 1899 מכרה חלק מיצירותיה בבנדיגו כדי לממן חלקית את לימודיה בפריז. בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה יציאה של אמנים אוסטרלים רבים לפריז, שכל כוונתם הייתה להיות חלק מעולם האמנויות התוסס שהתרחש שם. ציירים כמו רופרט באני, סטלה בואן ומקס מלדרום נמשכו לשם אל "הגדה השמאלית". אחרים כמו מרגרט פרסטון וגרייס קראולי קיבלו השראה להתפתח לכיוונים חדשים על ידי האמנות הפריזאית שלאחר המלחמה. 

גודסיר למדה באקדמיה דלקלוז ובאקדמיה ז'וליאן (אצל ז'אן פול לורנס)  ולאחר מכן באקדמיה קולארוסי. משנת 1912 בערך עברה בין לונדון לפריז, אך לבסוף התיישבה בפריז בשנת 1921. 

במהלך שהותה בפריז גודסיר ציירה דיוקנאות של נשים קוסמופוליטיות, כולל בת זוגה, רייצ'ל דאן, שכונתה שרי, שצויר בסביבות 1924.

עבודתה זכתה לשבחים והוצגה בסלון החדש, בסלון דה אינדפנדנט ובתערוכות נוספות בפריז, וכן גם באקדמיה המלכותית ובמכון המלכותי בלונדון.

בביקור קצר באוסטרליה בשנת 1927 הציגה בגלריות מקווארי בסידני ובגלריה לאמנויות יפות במלבורן. בשנת 1938 הוצגו ארבעה מציורי השמן שלה בתערוכה השנתית שנייה בגלריה לאמנות של ניו סאות' ויילס.

גודסיר נפטרה בפריז, צרפת בשנת 1939.

עבודתה של גודסיר הציגה יכולת משובחת בקומפוזיציה ובטכניקה. היא העדיפה צבעי שמן על פני צבעי מים. אף שציירה מספר רב של ציורי טבע דומם וחללי פנים, ההתמחות שלה הייתה בפורטרטים, בניהם קתרין גודסון, ליאו טולסטוי, אלן טרי, בנג'ו פטרסון, ברטראנד ראסל, דאם אדית ווקר, הרוזנת פינצ'י והמנהיג האיטלקי בניטו מוסוליני.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אגנס נויס גודסיר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Agnes Goodsir :: biography at :: at Design and Art Australia Online, www.daao.org.au
2. ↑  Views from the Left Bank | The Australian, web.archive.org, ‏2008-03-11
3. ↑  Musée d'Orsay: Notice d'Artiste, www.musee-orsay.fr
4. ↑  "Public Works: Agnes Goodsir"
5. ↑  "Agnes Goodsir"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* DAAO: agnes-goodsir
* NGV: 1872
* Trove: 1485689

 |
**רוברט שרמן "באק" הלפרין** (באנגלית: **Robert Sherman "Buck" Halperin**;‏ 26 בינואר 1908 - 8 במאי 1985) היה גיבור מלחמה יהודי-אמריקאי במלחמת העולם השנייה, שייט תחרותי זוכה מדליית ארד באולימפיאדת רומא, שחקן פוטבול ואיש עסקים.

קורות חייו
----------

הלפרין נולד למשפחה יהודית בשיקגו שבאילינוי, בן לאב שהיגר לארצות הברית מקייב בסוף המאה ה-19. היה חבר בנבחרת הפוטבול של אוניברסיטת נוטרדאם ושל אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון בעמדת הקוורטרבק. הוא שיחק עונה אחת (1932) בעמדת הרץ האחורי בקבוצת ברוקלין דודג'רס מליגת ה-NFL ולאחר מכן אימן בתיכון בשיקגו.

לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה התגייס במרץ 1942 לצי האמריקאי. הוא נבחר להיות אחד מעשרה לוחמים שייסדו את יחידת הקומנדו הימי של הצי (SCOUTS & RAIDERS), היחידה אומנה בחשאי בווירג'יניה והיוותה את הבסיס ליחידת אריות הים.

הלפרין השתתף במבצע לפיד, הנחיתה האמפיבית של בעלות הברית בחופי צפון אפריקה המערבית. תחת עלטה מוחלטת הוביל את ספינת הסיור שלו בחופי מרוקו הצרפתית, הוא היה הראשון מבין החיילים אמריקאים שנחתו על החוף באפריקה. הוא נחת באזור פורט ליוטה, סימן את נתיבי הגישה, הכווין את הכוחות הנוחתים ולקח בשבי שני קציני אויב. על לחימתו במבצע זכה בעיטור צלב הצי, העיטור השני בדרגתו מבין עיטורי הכוחות המזוינים. השתתף בפלישת בעלות הברית לסיציליה (מספינת USS Ancon) ובפלישה לאיטליה. בנובמבר 1943 הועבר לכוח המשימה 122 וביוני 1944 היה מהחיילים הראשונים שנחתו על חוף צרפת במהלך הפלישה לנורמנדי והוביל את כוחות הקורפוס השביעי. על לחימתו במבצע זכה לכוכב הארד. הוא שב לארצות הברית בסוף יולי 1944 ושירת בבסיס ההדרכה לנחיתה אמפיבית, פורט פירס בפלורידה. בדצמבר 1944 נשלח למערכה באסיה ומונה למפקד יחידה 6 של הצי האמריקאי. תחת פיקודו היו 9 קצינים ו-35 לוחמים מהצי האמריקאי שהופקדו על אימונם של כ-2,500 לוחמי גרילה סיניים. הכוחות לחמו נגד הצבא היפני הקיסרי, בין המבצעים בהם השתתפו היה השמדת פריגטה יפנית בהדחק של 1,000 טון בנמל אמוי. לאחר כניעת מגיני אמוי קיבל הלפרין את חרבותיהם של האדמירל היפני וקציני מטהו. על לחימתו ביפנים ופועלו זכה לכוכב הכסף ולעיטור כוכב הארד נוסף. כמו כן זכה לעיטור הכבוד הגבוה ביותר מהרפובליקה של סין. במהלך שירותו התקדם בדרגות עד שחרורו כקצין בדרגת לוטננט קומנדר.

לאחר שחרורו התחרה בשיט מפרשיות. הוא היה אלוף צפון אמריקה בשיט מפרשית מדגם סטאר. השתתף באולימפיאדת רומא (1960) וזכה עם בן זוגו ויליאם פרקס במדליית ארד. ב-1963 זכה במדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסאו פאולו שבברזיל.

משנת 1959 כיהן הלפרין כיושב ראש חברת .Commercial Light Co שהקים אביו באילינוי. החברה עסקה בעבודות הנדסה וחשמל רבות היקף. כמו כן היה ממייסדיה של חברת הביגוד Lands' End. בשנותיו האחרונות התגורר בפאלם ספרינגס בקליפורניה.

נפטר ב-1985 ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. הותיר אחריו אישה ושלושה בנים.

קישורים חיצוניים
----------------

* רוברט הלפרין, באתר olympedia.org
* Robert Halperin, 77, War Hero, Executive, שיקגו טריביון, 9 במאי 1985
* מגזין הבוגרים של אוניברסיטת נוטרדאם, אוגוסט 1946
* רוברט הלפרין באתר jewsinsports.org
* באק הלפרין באתר ליגת ה-NFL
* רוברט הלפרין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  צ'ט קאנינגאם, The frogmen of World War II: an oral history of the U.S. Navy's underwater demolition teams, סיימון אנד שוסטר, 2005, עמ' 121
**מחליקי הקרח** (בצרפתית: **Les Patineurs**) הוא בלט במערכה אחת שיצר הכוריאוגרף פרדריק אשטון ללחנו של המלחין היהודי ג'אקומו מאיירבר. הופעת הבכורה הועלתה על ידי הבלט המלכותי בתיאטרון Sadler's Wells בלונדון, ב-16 בפברואר 1937. על הבלט נכתב שהוא "פרדיגמה אופיינית לבלט של אשטון - בנוי באופן מושלם במבנה מורכב ותוסס מתחת לפני השטח".

עלילה
-----

הבלט מתאר מסיבת החלקה ויקטוריאנית המתרחשת על אגם קפוא בערב חורפי. קשתות רשת צבועות לבן מפרידות בין האגם הקפוא ובין עצי היער המושלג מאחור. פנסים סיניים משרים אור עמום על כיסוי הבמה הלבן המדמה קרח, ומצלילים את עצי היער על רקע שמי הלילה זרועי הכוכבים.
המחליקים הראשונים להופיע הם ארבעה זוגות רקדנים לבושים חליפות חומות תואמות, ומלווים מיד אחר כך בחברים שונים: שתי נערות בלבוש ומצנפת כחולים, שתיים נוספות בלבוש ומצנפת אדומים, זוג לבוש לבן ונער בודד בכחול.
חבורה צעירה ושמחה זו רוקדת יחד בווריאציות שונות - ביניהן פה דה דה רומנטי של הזוג בלבן ופה דה טרואה של הנער בכחול עם זוג בנות - החבורה מחליקה, עגה במעגלים וקופצת עד ששלג לפתע מתחיל לרדת, מותיר את הנער בכחול לבדו, סובב סחור סחור כסביבון במרכז האגם הקפוא.

ליהוק מקורי
-----------

"מחליקי הקרח", שמכיל חמישה עשר רקדנים בלבד, הוא בלט בידורי יותר מאשר עלילתי. חלקי הריקוד השונים רצופים מתחילה ועד סוף, ללא התפתחות עלילתית. בהופעת הבכורה, הזוג בלבן היו הרקדנים הראשיים מרגוט פונטיין ורוברט הלפמן. הנערות בכחול היו מרי הונר ואליזבת מילר; הנערות באדום היו ג'ון בריי ופמלה מאי ואת הנער בכחול גילם הרולד טורנר - הסולן הווירטואוזי של החבורה. הזוגות בחום היו הרקדניות גווינת' מת'יוז, ג'וי ניוטון, פגי מילוז ווונדה הורסבורג, שלוו על ידי הרקדנים ריצ'רד אליס, ליזלי אדווארדס, מייקל סומז ופאול ריימונד.

למרות הופעתם של פונטיין והלפמן כ"זוג בלבן" בפה דה דה הרומנטי, הכוכב הראשי של הבלט היה טורנר שגילם את "הנער בכחול".
מטרתו העיקרית של אשטון כשיצר את "מחליקי הקרח" הייתה ליצור יצירה נוצצת שתגבר על הפופולריות לה זכו היצירות של Colonel de Basil's Ballets Russes שהוצגו בלונדון בסוף הקיץ באותו זמן.
בהקשר לטורניר, אשטון זכה לרקדן יוצא מן הכלל והשתמש ביתרון הרמה הטכנית הגבוהה שלו. הנער בכחול היא דמות קשה לגילום באופן יוצא דופן, ותפקיד הנערות בכחול קשה כמעט כמוהו. בנוסף, תפקיד הנערים בחום על פי הכוריאוגרפיה, בדרך כלל יגולם על ידי סולנים ולא על ידי רקדני הקור דה בלט שכן ביצוע הריקודים שלהם כרוך בקפיצות וסיבולת ברמה ניכרת.

בשנת 2011 בחידוש היצירה שהופקה על ידי הבלט המלכותי בלונדון, הרקדן האוסטרלי סטיבן מקריי גילם את "הנער בכחול" ואת "הזוג בלבן" גילמו שרה לם ורופרט פנפאד'ר.

מבנה
----

הבלט שאורכו כ-25 דקות, רצוף ריקודים שונים:

* entrée ופה דה וויט (זוגות חומים)
* pas de patineurs (זוגות חומים והנערות בכחול)
* פה סול (הנער בכחול)
* פה דה דה (הזוג בלבן)
* אנסמבל, de suite par groupe (כל החבורה)
* פה דה טרואה (הנער בכחול והנערות בכחול)
* פה דה דה לרקדניות (הנערות באדום)
* פה דה סיז (נערים חומים ונערות באדום)
* פה דה דה לרקדניות (הנערות בכחול)
* Finale (כל החבורה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 3871f535-e5a6-4625-8cc8-c98aee99ec62

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בדרך ראשית בין תל אביב-יפו לגבעתיים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו דרך השלום (פירושונים).

**דרך השלום** היא דרך ראשית העוברת בין הערים גבעתיים ותל אביב-יפו, ומשמשת כאחד מצירי הכניסה המרכזיים לתל אביב מכיוון מזרח.

ראשיתה של הדרך כהמשכה של דרך אלוף שדה ברמת גן, המובילה לכביש גהה, רמת אפעל ותל השומר. שמה של הדרך משתנה ל"דרך השלום" במקום מפגשה עם רחוב עודד, המשמש גבול תחום השיפוט של הערים רמת גן ותל אביב: ממזרח לו שכונת רמת חן ברמת גן, וממערב לו שכונת רמת הטייסים התל אביבית. צפונית לצומת שוכנת העיר גבעתיים.

הדרך מתעקלת לכיוון צפון, וחולפת על פני רמת הטייסים, פארק וולפסון, תל חיים ורמת ישראל שמדרום לה, ושכונות שיכון עממי ג' וגבעת רמב"ם שמצפון לה. בחלק זה מספר מבנים בולטים ובהם קולנוע "שביט", בית פלאפון, בית הוורד (המשמש את הפניקס חברה לביטוח ושימש את ערוץ 10) ותיאטרון גבעתיים.

בסמוך לבית הקברות נחלת יצחק מתעקלת הדרך בחדות לכיוון מערב, ובקטע זה היא נמצאת כולה בתחום השיפוט של תל אביב. היא חוצה את שני צירי האורך המרכזיים של רובע דרום-מזרח, דרך משה דיין ורחוב יגאל אלון, ועוברת מדרום לבית הקברות ולאזור התעשייה של נחלת יצחק, ומצפון לשכונות רמת ישראל וביצרון. באזור זה שכן בין 1950 ל-1997 מפעל "המגן" של התעשייה הצבאית. לאחר פינויו התברר כי המפעל גרם זיהום כבד בקרקע ובמי התהום, וננקטו פעולות טיהור.

במפגש של דרך השלום עם רחוב יגאל אלון מוקמים מגדלי תוצרת הארץ - זוג מגדלי משרדים.

ממערב לרחוב יגאל אלון נקראת הדרך רחוב גבעת התחמושת. בקטע קצר זה היא חולפת מעל נתיבי איילון אליהם היא מתחברת באמצעות מחלף השלום, וכן שוכנת במקום תחנת רכבת השלום. הדרך מסתיימת בדרך בגין, בסמוך למגדלי עזריאלי, וממשיכה כרחוב קפלן בקריה.

ראו גם
------

שלט של עיריית תל אביב בגבולה המזרחי של העיר, במפגש הרחובות דרך השלום ודרך אלוף שדה

|  |
| --- |
| 
**ראו גם:**

**מדריך רחובות תל אביב-יפו**
 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דרך השלום** בוויקישיתוף
צילום מסך של שורת פקודה בלינוקס בעת שגיאת oops
בליבת לינוקס **oops** הוא פלט שגיאה המופיע בעת חריגה מהתנהגותה המקובלת של הליבה. שגיאה שכזו עשויה להביא ליצירת קובץ יומן פעילות, המכיל את פרטי השגיאה.

כאשר תהליך לינוקס רגיל מבצע פעולה אסורה (לדוגמה: גישה לכתובת זיכרון שלא הוקצתה לו), אין אפשרות להמשיך את ביצוע הפעולות הרגיל. לתהליך נשלח אות ואם התהליך לא יטפל בו, הוא יועף מיד. הריגת תהליך היא דבר בטוח יחסית במערכת הפעלה, מכיוון שליבת מערכת ההפעלה שומרת על הפרדה בין תהליכים שונים.

oops הוא טיפול במצב שגיאה דומה, אולם כזה שנגרם במהלך ריצה בקוד הליבה עצמו. ליבת לינוקס רצה כולה במרחב זיכרון אחד, ולכן אין אפשרות פשוטה להעיף "תהליך סורר". כדי להמשיך את הריצה, המערכת הורגת את התהליך שקרא לקוד הליבה שבו קרתה השגיאה. אולם מכיוון שהייתה תקלה בקוד הליבה, אין שום ביטחון בכך שכל המשאבים שתפס התהליך שוחררו ושהמערכת נשארה במצב יציב.

אם הקוד לא הורץ מתוך תהליך אלא מתוך שגרת טיפול פסיקה, אין למערכת גם את האפשרות הפשוטה הזו להמשיך, והיא "נכנסת לפאניקה". המצב הזה נקרא kernel panic.

כשליבת לינוקס מזהה כשל, היא מדפיסה את ההודעה oops על פני המסך ומחסלת את כל התהליכים גורמי הבעיה. ההודעה עוזרת למפתחי הליבה לנפותה משגיאות וליצור את טלאי התוכנה המתאים לבעיה שנוצרה. 

Kerneloops הם תוכנות המעבירות את הודעות ה-oops ומשמעותם אל מאגרי ה-oops ברשת. האתר Kerneloops.org מכיל סטטיסטיקות של שגיאות oops.

קישורים חיצוניים
----------------

* oops-tracking(הקישור אינו פעיל) מתוך התיעוד של ליבת לינוקס
**פליט**
(למפת לונדון מוגדלת)**קנט**
**סארי**
**ברקשייר**
**בקינגהאם**
**הרטפורדשייר**
**אסקס**פליט**פליט**(למפת לונדון רגילה)**קנט**
**סארי**
**בר.**
**בקי.**
**הרטפורדשייר**
**אסקס**פליט**פליט**(למפת הסיטי של לונדון רגילה)פליט**פליט**(למפת הסיטי של לונדון מוגדלת)פליט**פליט**
שפך נהר פליט לתמזה. ציור מאת סמיואל סקוט משנת 1750.
שפך הנהר פליט (הפתח החשוך שמתחת למדרגות בתמונה) מתחת לגשר בלקפריירס.
**נהר פליט** (אנגלית: River Fleet) הוא הגדול מבין הנהרות התת-קרקעיים של לונדון, אנגליה.

מוצאו של נהר פליט הוא בשני מעיינות מים מתוקים בהמפסטד הית' בצפונה של לונדון. במאה ה-18 הופנו שני מעיינות אלה למאגרי מים באזור הייגייט והמפסטד. מן המאגרים הוזרמו המים במנהרות תת-קרקעיות לאורך 6 קילומטרים עד שפך הנהר אל נהר התמזה באזור גשר בלקפריירס.

לפני הפיכת הנהר לנהר תת-קרקעי זרם הנהר בשני יובלים שהתאחדו באזור קנטיש טאון של לונדון, וזרמו ברחוב פרינגטון, דרך תעלת הולברון עד לגשר בלקפריירס.

היסטוריה
--------

בתקופה הקדומה (לאחר תום הכיבוש הרומי) היה הנהר בעל שפך שרוחבו כ-100 מטרים. תושבי העיר לונדון השתמשו בנהר כדי להזרים את שפכי העיר אל התמזה. במאה ה-13 הפך הנהר למזוהם ביותר, והתיישבו לצדדיו בעיקר משפחות דלות אמצעים, וכן נבנו בקרבתו בתי הכלא של לונדון - כלא ניוגייט, כלא פליט וכלא לודגייט.

לאחר השרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666 נבנה אזור זה של העיר מחדש והנהר הוזרם לתוך תעלה שנבנתה בין השנים 1666–1680.

בשנת 1737 החל כיסוי התעלה וב-1765 הסתיים כיסוי קטע מהתעלה שבין הרחובות הולבורן ורחוב פליט. חלק נוסף כוסה ב-1812, ובשנות ה-60 של המאה ה-19 בעת בניית קו המטרופולין של הרכבת התחתית של לונדון כוסתה שארית התעלה.

במקור נקרא קו ג'ובילי של הרכבת התחתית של לונדון "קו פליט" על שם הנהר, אולם בשנת 1977 שונה שם הקו מ"קו פליט" ל"קו ג'ובילי" (באנגלית: "יוֹבֵל") על מנת לסמל את יובל הכסף של המלכה אליזבת השנייה.

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל לונדון** |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פליט** בוויקישיתוף
**פילוס** (ביוונית: **Πύλος**, באיטלקית: **Navarino**, נאווארינו) הוא שמם של מפרץ גדול ועיירה בחוף המערבי של חצי האי פלופונסוס, במחוז מסניה שבדרום יוון. העיירה, הנקראת באיטלקית "פילוס וקיו" (Pylos Vecchio), שוכנת בחופו הדרום-מזרחי של המפרץ, והיא בירת הנפה פיליה (Pylia). ב-2011 מנתה אוכלוסייתה 5,287 נפש.

מרחק קילומטרים אחדים מפילוס החדשה, בחופו הצפון-מערבי של המפרץ, שוכנת פילוס העתיקה. עיר זו הייתה פוליס חשובה בתקופה המיקנית, ונזכרת באיליאדה להומרוס כמי שעמדה בראש ברית של תשע ערי חוף במלחמת טרויה. באתר בעיר התגלו מאות לוחות חרס ועליהם טקסטים בכתב יווני עתיק.

מפרץ פילוס, היה זירת שני קרבות חשובים בהיסטוריה של יוון: קרב פילוס, שניטש ב-425 לפנה"ס בין האתונאים לספרטנים, וקרב ים נאווארינו, בין הצי הטורקי לבין ציי בריטניה, צרפת ורוסיה, שניטש ב-1827, במהלך מלחמת העצמאות היוונית.

האתר הארכאולוגי
---------------

קארל בלגן היה חופרה הראשון של פילוס. הוא בחר גבעה רמה שעמדה במקום, שם גילה שרידי ארמון עם ממצאים מיקניים רבים, שהביאו אותו למסקנה שמדובר בארמונו של נסטור. מאוחר יותר מצא בלגן באתר מאות לוחות חרס כתובים. הכתב כונה בתחילה כתב מינואי, מכיוון שלוחות דומים לאלו נמצאו בכרתים על ידי סר ארתור אוונס. הכתב כונה גם כתב ליניארי ב' ולבסוף כתב מיקני, על שם התקופה והמקום שבהם היה מקובל.

פילוס מוזכרת, הן באיליאדה והן בלוחות החימר, כעומדת בראש ברית של תשע ערי חוף.

על פי הממצאים, חרבה פילוס בשריפה פתאומית במשבר תקופת הברונזה המאוחרת בסוף התקופה המיקנית. הראיה להשערה זו הייתה הימצאותם של כלים רבים במקום, אך ללא ממצאים לקיומם של בני אדם שככל הנראה נמלטו כולם בשל השריפה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פילוס** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פילוס (ביוונית)

מפרץ פילוס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007564792405171
* BnF: cb12107840r (data)
* GND: 4103392-9
* LCCN: n88092554
* SUDOC: 029454468
* VIAF: 137309960
* WorldCat: lccn-n88092554

 |
שחזור של רומלאוזאורוס
**פליואוזאורודים** (שם מדעי: **Pliosauroidea**) היא תת-סדרה של זוחלים ימיים טורפים ששלטו באוקיינוס בעידן המזוזואיקון במשך תקופת הדינוזאורים. מאובניהם התגלו בכל היבשות אך הם עצמם חיו רק בים.

ליצורים אלה היה צוואר קצר עם לסתות עצומות מלאות שיניים וגפי סנפירים עצומים שהזכירו סנפירי צבי ים ועזרו להם לשעוט קדימה אחרי טרפם.

הם היו טורפי העל של הימים העתיקים וניזונו ממגוון יצורים קטנים יותר - זוחלים ימיים אחרים, דינוזאורים ששחו, דגים, כרישים, סילוניות, פטרוזאורים מנמיכי עוף ואף אחד את השני. הם חיו מתקופת היורה התחתון עד לקרטיקטון העליון ואז נכחדו יחד עם שאר הזוחלים העצומים.

הגדול בפליואוזאורודים היה הפליוזאורוס (המכונה גם Predator X) שהייתה לו את הנשיכה החזקה ביותר בעולם החי. יצור גדול נוסף היה הקרונוזאורוס.

מיון
----

* תת-סדרה **פליואוזאורודים** (Pliosauroidea) - נכחדה

* סוג *Megalneusaurus*
* סוג *Pachycostasaurus*
* סוג *Sinopliosaurus*

* משפחת רומלסוזאוריים (Rhomaleosauridae)
* משפחת פליוזאוריים (Pliosauridae)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פליואוזאורודים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
 |

* פליואוזאורודים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שני אפיקי SATA על לוח אם
כבל SATA בעל 15 פינים עבור מתח
**Serial ATA** (או בקיצור: **SATA**) הוא תקן לאפיק נתונים בין המחשב לאמצעי לאחסון נתונים כמו דיסקים קשיחים, כונני תקליטורים, כונני DVD וכוננים מגנטיים. תקן זה תוכנן כמחליף לתקן ה־ATA המקבילי הישן, שנקרא רטרואקטיבית בשם Parallel ATA‏ (PATA), כדי להבדיל בינו לבין ה־SATA.

יתרונות
-------

יתרונותיו הבולטים של תקן ה־SATA הם:

* מהירות העברת נתונים גבוהה:
	+ 1.5 גיגהביט לשנייה (לאחר הסרת תקורה) להתקני SATA-1
	+ 3 גיגהביט לשנייה להתקני SATA-2 (שיצאו בסוף שנת 2003)
	+ 6 גיגהביט לשנייה להתקני SATA-3 (החל ממאי 2009)

אלו קצבים שבעבר היו תאורטיים בלבד – עם הופעתם של כונני SSD, התקן הוא זה שהגביל את מהירות הכוננים בפועל.
* מתח חשמלי נמוך: האותות המועברים בכבל הם במתח של 0.7 וולט לעומת 5 וולט בכבל PATA. המשמעות היא חיסכון באנרגיה ופליטת חום נמוכה יותר.
* אורך הכבל המקסימלי הוגדל למטר, וב־External SATA (נקרא בקיצור eSATA) ל־2 מטר, לעומת 46 סנטימטר ב־PATA.
* כבל דק וגמיש: 7 גידים לעומת 40 גידים בכבל PATA.
* תמיכה ב־Hot swapping: אפשרות לחיבור וניתוק בזמן פעולת המחשב.
* אמינות גבוהה: בתקן SATA מבצעים בדיקות אמינות ושלמות נתונים בתדירות גבוהה יותר.

תאימות לאחור
------------

ברמת ההתקן, התקני SATA ו־PATA אינם תואמים כלל, אי־אפשר לחברם יחד. ברמת היישום, התקני SATA מתוכננים להיראות ולפעול כמו התקני PATA.‏ תקן SATA החדש הוא בעל תאימות לאחור, ולכן ניתן בעזרת מתאם לחבר התקני PATA לבקרי SATA ולהפך.

חיבור התקני SATA ללוחות אם ישנים מתאפשר גם על ידי שימוש בכרטיסי PCI ייעודיים עם מחבר SATA עליהם.

תקן זה סוגר את הפער שהיה קיים בעבר בין התקני IDE סטנדרטיים לבין התקני SCSI, ומאפשר לקבל ביצועי מהירות הקרובים ל־SCSI במחירים זולים בהרבה, ללא צורך בכרטיסי הרחבה מיוחדים. במספר מדדים הוא עדיין נותר מוגבל לעומת ה־SCSI: אורך הכבל המקסימלי הנתמך בו הוא 2 מטר בתקן המורחב, לעומת 16 מטר ב־SCSI, ומספר ההתקנים החיצוניים שאפשר לחבר בו הוא אחד לכל כבל, לעומת 16 ב־SCSI.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **Serial ATA** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Serial ATA (באנגלית)
* ארגון בינלאומי SATA - ארגון התקינה של SATA (באנגלית)
* Serial ATA, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  השוואה עם טכנולוגיית Ultra ATA מאתר SATA-IO (באנגלית)
**Service Indicator** הוא מנגנון המשמש חברות או ספקי שירותים כדי לעקוב אחר מצב השירותים שלהם ולהתריע בפני משתמשים או לקוחות כאשר שירות זקוק לטיפול או תחזוקה. "מחוון שירות" יכול ללבוש צורות רבות בהתאם לשירות או לתעשייה הספציפית, ישנן כמה דוגמאות נפוצות כוללות נורות אזהרה בלוח המחוונים של המכונית או התראות באפליקציה לנייד.

באופן כללי, מדדי שירות נועדו לנטר מדדי ביצועים ספציפיים, כגון זמן פעולה, זמן תגובה או שיעורי שגיאה, ולהפעיל התראות או התראות כאשר מדדים אלו נופלים מחוץ לטווחים המקובלים. זה מאפשר לספקי שירות לטפל באופן יזום בבעיות לפני שהן משפיעות על המשתמשים או הלקוחות, ויכול לעזור למזער זמן השבתה או שיבושים בשירות.

מדדי שירות הם כלי חשוב לניהול סביבות שירות מורכבות, והם נמצאים בשימוש נפוץ בתעשיות כמו בריאות, תחבורה ו-IT.

ניתן לשלב אותם במגוון מערכות ופלטפורמות שונות, וניתן להתאים אותם לצרכים הספציפיים של ארגונים או שירותים בודדים.

שליחת תכנים למכשיר קצה WAP PUSH
-------------------------------

חלק מהתקן של WAP המגדיר דחיפת סוגי תכנים כגון: Service Indicator ו-Service Loader.

פורמטים אלו מאפשרים שליחת קישור לאתרי אינטרנט וניתנים להעברה באופן טקסטואלי או באופן בינארי (בתצורת WBXML) לצורך חיסכון במשאבים. לרוב, במכשיר היעד קיימת תיבת קישורים נכנסים, בדומה לתיבת הודעות נכנסות של SMS.
**סולומון איסאק פאסי** (בבולגרית: **Соломон Исак Паси**;‏ נולד ב-22 בדצמבר 1956, פלובדיב, הרפובליקה העממית הבולגרית), הוא פוליטיקאי ודיפלומט בולגרי יהודי, שכיהן בתפקיד שר החוץ של בולגריה וכחבר הפרלמנט הבולגרי.

ראשית חייו
----------

פאסי נולד בפלובדיב והוא נצר למשפחת כָּלֶב, שהייתה מהמשפחות הנודעות והמכובדות בקהילה היהודית בפלובדיב. סב סבו הוא אליעזר כלב שנחשב גיבור לאומי בולגרי, על פועלו להצלת בולגרים רבים מעלייה לגרדום וסיועו למנהיגי הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). אביו איסאק פאסי היה מחשובי הפילוסופים בבולגריה. סולומון פאסי למד באוניברסיטת סופיה והוסמך לתואר דוקטור במתמטיקה ומדעי המחשב. ב-1990 לאחר קריסת המשטר הקומוניסטי בבולגריה, היה פאסי דובר מפלגת הירוקים הבולגרית ותמך בהצטרפות בולגריה לנאט"ו.

הקריירה הפוליטית
----------------

ב-1990 נבחר פאסי לחבר הפרלמנט הבולגרי מטעם מפלגת הירוקים. בתפקידו, חתר לצירוף בולגריה לאיחוד האירופי. בהמשך היה מיוזמי הצעת החוק לביטול עונש המוות בבולגריה. פאסי היה יושב ראש ועדת החוץ והביטחון של הפרלמנט הבולגרי והצטרף לתנועה הלאומית ליציבות וקידמה בהנהגת סימאון סקסקובורגותסקי. ביולי 2001, לאחר ניצחון התנועה בבחירות, מונה לשר החוץ בממשלתו של סקסקובורגותסקי. בתקופת כהונתו הצטרפה בולגריה לנאט"ו והחל משא ומתן להצטרפותה לאיחוד האירופי. ההצטרפות בפועל הייתה ב-1 בינואר 2007, לאחר סיום כהונתו. בספטמבר 2002 ובדצמבר 2003 כיהן כנשיא מועצת הביטחון של האו"ם. ביוני 2005 ניצחה המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית בראשות סרגיי סטאנישב בבחירות בבולגריה ובאוגוסט סיים פאסי את תפקידו כשר החוץ. עד ל-2007 כיהן כסגן נשיא התנועה הלאומית ליציבות וקידמה. פאסי המשיך לכהן כחבר הפרלמנט הבולגרי עד 2009.

ראו גם
------

* יהדות פלובדיב

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סולומון פאסי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  חיים קשלס, **היהודים בבולגריה בימי השלטון העותומני**, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 37–62

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**נדז'דה מיכאילובה** | **שר החוץ של בולגריה** 24 ביולי 2001 - 16 באוגוסט 2005 | **הבא**:**איבאילו קאלפין** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 113338207X
* ISNI: 0000 0000 3351 6012
* LCCN: n99056054
* MGP: 88563
* NTA: 191723290
* SUDOC: 145541762
* VIAF: 43634459
* WorldCat: lccn-n99056054

 |
**חנה קיפניס** (31 בדצמבר 1910, תל אביב‏‏ – 10 באוקטובר 1995) הייתה זמרת סופרן ארצישראלית.

ביוגרפיה
--------

נולדה ביפו לדוד צבי קיפניס, יצרן גזוז, ולסימה קמינקר בת הרב שמואל קמינקר. אחיה היה המהנדס והקבלן יצחק קיפניס, אחיותיה היו אסתר ריינשטיין לבית קיפניס ונחמה סגל לבית קיפניס.
חנה קיפניס הייתה פעילה בתחום השירה בארץ בעיקר בשנות השלושים, והייתה חלוצת הזמר העממי בתחילת דרכו. בצעירותה למדה בקונסרבטוריון שַרבֶנקָה (Scharwenka) בברלין, שנחשב במשך עשרות שנים לאחד המשובחים בעולם, ואחר כך שבה ארצה. היא פעלה לפרסום והפצת משוררים עבריים צעירים, בהם נתן אלתרמן. חלק מביצועיה הוקלטו כבר ב-1935 והושמעו ברדיו.
קיפניס הוזמנה לחגיגות, נשפים וטקסים רשמיים רבים ברחבי הארץ, בהם אירועים של קק"ל, ויצו ומפא"י, ושובחה בתקשורת על שהגדילה לשיר בפני חיילים ומשפחותיהם. פעמים רבות לוּותה שירתה על ידי יוסף גולנד.

ב-1947 נסעה לסיבוב הופעות בארצות הברית ולבסוף השתקעה שם, אם כי שבה לבקר ולהופיע בישראל בשנים הבאות. מחוץ לישראל המשיכה לשיר בעברית באירועים שונים גם בשנות החמישים, וזכתה מפי מבקריה לכינוי "*The Palestinian Nightingale*" - הזמיר הארץ-ישראלי.

הקלטות
------

בשנת 1934 השתתפה חנה קיפניס בסרט "זאת היא הארץ" על אודות מפעל ההתיישבות, הסרט הארצי-ישראלי הראשון עם פסקול מלא, עבורו היא שרה לצד יוסף גולנד.
ביולי 1935 הקליטה אלבום בשם "הורה: קומה אחא" (Horra Kumah Achah) בעברית אצל חברת ההקלטות Lukraphon בברלין, חלקן בלווית מקהלת פטרושקה (Orchestra Petruschka) וחלקן כקטעי סולו.
היא הוציאה גם אלבום בשם כנרת (Kinaret) ובו שירה עברית.
  

ב-1986 השתתפה קיפניס בהקלטה ביתית של "שיר לאלף עריסות" בבית מלחינו, מרדכי זעירא.

קישורים חיצוניים
----------------

* חנה קיפניס, באתר זמרשת
* חנה קיפניס, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* חנה קיפניס, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  Hanna Kipnis, in: Gdal Saleski, *Famous musicians of Jewish origin*, 1949. ב דף האמנית באתר "זמרשת" נטען כי נולדה ב-1909.
2. ↑  דוד תדהר (עורך), "דוד צבי קיפניס", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 160.
3. ↑  דוד תדהר (עורך), "יצחק קיפניס", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ו (1955), עמ' 2502.
4. ↑  "לקונצרט של חנה קיפניס", דבר, 15 באוקטובר 1931
5. ↑  נשפים בחיפה, דבר, 24 בדצמבר 1941
6. ↑  בין עורף לחזית, דבר, 29 בינואר 1942
7. ↑  "Jewish National Fund dinner", כתבה בעיתון "Canadian Jewish Review" על אודות מסיבה לגיוס כספים עבור קק"ל, 17 בדצמבר 1948.
8. ↑  בעקבות כותרות, דבר, 20 במאי 1960
9. ↑  כתבה בעיתון The Billbord‏ (4 בדצמבר 1948)
10. ↑  "סרט היסטורי", מעריב, 25 במאי 1960
11. ↑  תצלום האלבום באתר מכירות
12. ↑  רשימת הקלטות אצל חברת Lukraphon באתר www.lotz-verlag.de
13. ↑  רשימת הקלטות של יוצרים יהודים באתר www.yidisher-gramofon.org
14. ↑  רשימת אלבומים עבריים באתר www.78discography.com
15. ↑  ההקלטה באתר זמרשת.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007289891005171
* ISNI: 0000 0004 0211 0465
* MusicBrainz: 399ee8c1-8318-4a61-8c47-4a067fd93561
* VIAF: 297517591
* WorldCat (עם VIAF): 297517591

 |
**סודובה מריאמפולה** (בליטאית: **Futbolo Klubas Sūduva**) הוא מועדון כדורגל ליטאי מהעיר מריאמפולה.

המועדון זכה 3 פעמים באליפות המדינה בעונות 2017, 2018, 2019 זכה פעמיים בגביע הלאומי בעונות 2006 ו-2009 ופעם אחת בסופרקאפ הליטאי (2009).

היסטוריה
--------

מועדון "סודובה" מקורו עוד בשנת 1921 אבל השנה הרשמית של הקמת המועדון נחשב לשנת 1968. במהלך קיומו של המועדון שמו שונה מספר פעמים, בסופו של דבר חוזר לשמו ההיסטורי המקורי "סודובה" והתמודדה בליגת העל הליטאית ובעונה הראשונה של אליפות ליטא העצמאית בשנת 1991 אבל הודחה ממנו באותה עונה, אחרי שסיימה במקום ה-15 ועד 2003 שיחקה בליגות הנמוכות.

מאז 2003, המועדון שוב משחק בליגה הבכירה תוך שהוא הופך עד סוף העשור הראשון של המאה ה-21, לאחד ממועדוני הכדורגל המובילים בליטא. מאז 2005 "סודובה" שמרה על מקומה בחלקה העליון של טבלת האליפות וזכתה גם בגביע הלאומי. בשנים האחרונות, "סודובה" משתתפת קבועה במפעלים האירופיים, אך עדיין לא מצליחה להתגבר על המשוכה של שלבי המוקדמות.

בעונת 2017 זכתה לראשונה בתולדותיה באליפות ליגת העל הליטאית ושיחזרה את ההישג בשנת 2018 ו-2019.

הישגים לפי עונה (מאז 2003)
--------------------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | מקום ראשון |
|  | מקום שני |
|  | מקום שלישי |

| שנה | ליגה | מיקום | גביע |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | ליגת העל | 6 | חצי גמר |
| 2004 | 7 | רבע גמר |
| 2005 | ‏3 | רבע גמר |
| 2006 | 5 | **זכייה** |
| 2007 | ‏2 | רבע גמר |
| 2008 | 4 | **זכייה** |
| 2009 | ‏3 | חצי גמר |
| 2010 | ‏2 | רבע גמר |
| 2011 | ‏3 | שמינית גמר |
| 2012 | ‏3 | שמינית גמר |
| 2013 | 4 | שמינית גמר |
| 2014 | 5 | רבע גמר |
| 2015 | 4 | חצי גמר |
| 2016 | ‏3 | גמר |
| 2017 | ‏1 | חצי גמר |
| 2018 | ‏1 | רבע גמר |
| 2019 | ‏1 | **זכייה** |

תארים
-----

* **אליפות ליגת העל הליטאית** (3), 2018, 2019, 2017
* **מחזיקת הגביע הליטאי** (3): 2006 2009 ,2019.
* **הסופרקאפ הליטאי** (4): 2009 ,2018 ,2019, 2022

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סודובה מריאמפולה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של סודובה מריאמפולה
* סודובה מריאמפולה, ברשת החברתית פייסבוק

* סודובה מריאמפולה, ברשת החברתית אינסטגרם

* סודובה מריאמפולה, סרטונים בערוץ היוטיוב

* פרופיל, באתר אופ"א

* פרופיל, באתר Transfermarkt

* פרופיל, באתר Soccerway

* פרופיל, באתר WorldFootball.net

* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**חנה שמיץ** (בגרמנית: **Hanna Schmitz**; נהגה כ**האנה שמיץ**) היא דמות ספרותית, גיבורת הרומן נער קריאה מאת ברנהרד שלינק.

ביוגרפיה
--------

חנה שמיץ היא האנטגוניסטית ברומן. בצעירותה הייתה שמיץ שומרת בשירות האס אס והוצבה במחנה ריכוז לא רחוק מאושוויץ. היא הגנה על אסירות חלשות, וכן ביקשה מאסירות שהוכנסו לחדרה לקרוא לה סיפורים, ולאחר מכן שילחה אותן אל מותן בהליך של סלקציה שביצעה בעצמה. לאחר המלחמה היא עומדת למשפט על פשעים נגד האנושות, ובמקביל עובדת ככרטיסנית בחשמלית.

היא מפתחת רומן עם מיכאל, צעיר כבן 15 שסעדה על מיטת חוליו. במהלך הרומן מבקשת חנה ממיכאל להקריא לה ספרים, אך נעלמת מדירתה במפתיע. מיכאל מאוכזב, אך למפרע מגלה במקרה על עברהּ של חנה, ומנסה לשמור איתה על קשר גם לאחר שנכנסת למאסר בשל פשעיה בעת השואה. בבוקר יום שחרורה, מתאבדת חנה בתלייה.

בקולנוע
-------

בעיבוד הקולנוע של הספר, שמיץ מגולמת על ידי קייט וינסלט.

מבקרת הקולנוע גיתית גינת מתארת את האנה כאישה פשוטה ותמימה, קורבן של חוסר אוניה ובורותה ובעלת מופנמות אלימה.

קישורים חיצוניים
----------------

* חנה שמיץ, באתר LitCharts (באנגלית)
* I'm a match to Hanna schmitz from The Reader, www.charactour.com (באנגלית)
* Hanna – The Reader by Bernhard Schlink (ב־American English)

הערות שוליים
------------

1. ↑  נער קריאה: זה לא סרט שואה, באתר הארץ, 11 בפברואר 2009
**בנק מרמורוש, בלנק ושות'** (ברומנית: **Banca Marmorosch, Blank & Co**) הוא בנק שנוסד ונוהל על ידי יהודים רומנים, היה אחד הבנקים הוותיקים ביותר של רומניה ובמהלך שנות ה-20 של המאה ה-20, הבנק הגדול והחזק ביותר ברומניה.

היסטוריה
--------

בשנת 1848, בתקופת המהפכה בוולאכיה, הסוחר היהודי הוולאכי יעקב מרמורוש ייסד בבוקרשט עסק שפעל בתחומי המסחר ומתן הלוואות ונשא את שמו. מאוחר יותר עשה שותפות עם הבנקאי היהודי יעקב לבל, גיסו של בלנק ובשנת 1864 עם מאוריצ'יו בלנק. ב-1865 הצליח לבל לשכנע את הבנק האימפריאלי העות'מאני לפתוח סניף ברומניה תחת השם "הבנק של רומניה" (Banque de Roumanie). ב-1870 פרש יעקב מרמורוש מעבודתו ונסע לווינה. בלנק שינה ב-1874 את שם הבנק ל"מרמורוש, בלנק ושות'", בנק מקושר לבנק הווינאי של יצחק לבל והפסיק כל פעילות שלא הייתה בתחום הפיננסי. ב-1905 הפכה השותפות לחברת מניות עם הון רשום של 8,000,000 לאי, שהוגדל מאוחר יותר ל-125,000,000 לאי.

במלחמת העצמאות של רומניה תמך הבנק בפעולות הצבאיות של הממשלה ובעקבות זאת, כעבור שנתיים, הפרלמנט הרומני העניק למאוריצ'יו בלנק את האזרחות הרומנית (הרומנים מנעו את האזרחות מרוב יהודי רומניה עד אחרי מלחמת העולם הראשונה).

בשנת 1878 הבנק מימן, יחד עם היזם Leon Guillaux, את סלילת מסילת הברזל בין בוקרשט ובין פרדאל ובשנת 1882 את המנהרה בין ברבושי ובין גאלאץ. מאותה שנה מימן הבנק את התיעול של בוקרשט. ב-1887 הבנק השתתף בהקמת בית החרושת לנייר בסקאן (Scăeni). מ-1889 הבנק היה לחברה בערבון מוגבל של בנק Darmstädter מברלין ושל הבנק המסחרי של פשט עם הון של שניים וחצי מיליוני פרנקים. הבנק, יחד עם המהנדס I. G. Cantacuzino, הניח את היסודות של בית החרושת למלט בבראילה ומימן את מסילות הברזל בקווים דורוחוי-יאשי ורמניקו ולצ'אה-קאינן (Câineni), בשנת 1895. ב-1897 ייסד הבנק את חברת הביטוח Generala (הכללית), עם הון של שלושה מיליוני פרנקים. ב-1898 המיר הבנק 54 מיליוני פרנקים, הלוואה שקיבלה עיריית בוקרשט וארגן מחדש את בית החרושת לסוכר בקיטילה (Chitila) עם הון של שניים וחצי מיליוני פרנקים. משנת 1905 החברה נרשמה כחברה אנונימית עם הון של שמונה מיליוני פרנקים. עסקי הבנק התרחבו גם מחוץ לרומניה, השתתפות בהלוואה של 35,000,000 פרנקים לעיריית סופיה וייסוד הבנק למסחר והשקעות של סלוניקי.

בשנות העשרים של המאה העשרים בנק מרמורוש, בלנק ושות' היה הבנק המסחרי הגדול והחזק ביותר ברומניה. לבנק היו 25 סניפים ברומניה ו-4 סניפים בחו"ל, בפריז, בווינה, באיסטנבול ובניו יורק. הבנק היה מעורב בניהול 115 פירמות, שדרכן היה מקורב למחנה בניות הברית של ההסכמה הלבבית, אך שמר גם על הקשרים הוותיקים עם השותפים מהבנק הווינאי ומהבנק הבודפשטי.

כתוצאה מהמשבר הכלכלי העולמי של 1929 נקלע הבנק ב-1931 לקשיי נזילות והתקשה לעמוד בפדיון החסכונות, במיוחד לאחר שהציבור המבוהל עמד בתורים ארוכים, כדי להוציא את כספו. כשהבנק נכנס למצב של אי יכולת לעמוד בהתחיבויותיו ונדרש הסדר נושים, התערב הבנק הלאומי של רומניה, לקח על עצמו חובות בלתי ניתנים לגבייה והעניק לבנק אשראי מועדף. בהמשך קיבל הבנק זיכיון של המדינה בתחום ממכר מוצרי הטבק, בתנאי שישיב לבנק הלאומי את האשראי שקיבל ממנו, תוך 14 שנים. בשנת 1948, לאחר מאה שנות קיום עצמאי, הולאם הבנק.

קישורים חיצוניים
----------------

* Aristide Blank, un poet ratacit in afaceri (ברומנית)
* Marmorosch Blank Bank in Difficulties: M. Aristide Blank Resigns and is Succeeded As Director Genera (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 6040564-8
* VIAF: 124150183
* WorldCat: viaf-124150183

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
הרב **חנוך הניך אֶטקין** (1863 – 16 בנובמבר 1937) היה רבה של לוגה בשנים 1895 – 1924 ורב בלנינגרד בשנים 1924 - 1937.

ביוגרפיה
--------

נולד בשנת 1863 בווילקוביץ שברוסיה (ליטא) לרב יהואש אבא ורשבסקי, שכיהן כראש הישיבה בסובאלק, ולשפרה בת הרב משה פלצ'ינסקי.

הרב אטקין היה חניך ישיבת תנועת המוסר בסלבודקה שבליטא, "משגיח רוחני" בישיבת לומז'ה, ומ"עמודי התווך" של ישיבת נובהרדוק.

הרב אטקין נישא לפרדל כ"ץ, בת הרב זכריה מנדל כ"ץ, רבה של ראדין. בשנת 1895 נשלח על ידי החפץ חיים לכהן כרבה של העיירה לוגה, דרומית ללנינגרד (היום סנקט פטרבורג) שברוסיה. יותר מ-25 שנה היה הרב של לוגה (1895–1924), והחל משנת 1924 תחת שלטון הקומוניזם, כיהן כרב בלנינגראד.

בנוסף לרבנות, התפרנס מעמל כפיו (כורך ספרים) ולכן, לפי רוח אותם הזמנים, התקבל ברצון על ידי השלטון הקומוניסטי שרדף ואסר אנשי דת. בזכות יחס חיובי זה לא נרדף והצליח להושיט עזרה ולהציל ממאסר במחנות עבודת כפייה (גולאג) נפשות רבות מקהילתו ומכל הפונים אליו. בין האנשים שהציל מרדיפת השלטון היה הרב מנחם מנדל שניאורסון (לימים הרבי מלובביץ), שהסתתר כשנה בביתו כאשר היה נתון בסכנה.

בניגוד למרבית הרבנים באותם הימים, הרב אטקין לא התנגד לציונות ואף עודד ותמך בילדיו לעלות לארץ הקודש.
מתוך שבעת ילדיו, שלושה עלו ארצה: הבן הבכור יוסף אטקין, שרה אטקין אשת הרב דוד כהן "הנזיר", וזכריה מנדל אטקין.

הרב חנוך אטקין נפטר בלנינגרד ביום ג', י"ב כסלו תרצ"ח, בגיל 74. הוא נקבר בבית הקברות היהודי בעיר. גם אשתו פרדל שנפטרה לפניו ב-1934, קבורה באותו בית הקברות.

לקריאה נוספת
------------

* הרב דב כ"ץ, תנועת המוסר - תולדותיה, אישיה ושיטותיה, כרך ה' עמוד 131 הערה 2, הוצאת ספרים פלדהיים ירושלים 1996.

קישורים חיצוניים
----------------

* הרב י.ל. נעקריטש, ישיבות נוברדוק, באתר דעת

הערות שוליים
------------

1. ↑  יסוד ישיבת נאווארידוק - הרב י.ל. נעקריטש
2. ↑  משנת הנזיר עמ' 25
3. ↑  ספר ימי מלך - פרקים במסכת חייו ופעליו של נשיא דורנו, הוד כ"ק אדמו"ר רבי מנחם מענדל שליט"א שניאורסון מליובאוויטש, כרך ראשון עמוד 213, הוצאת אוצר החסידים
4. ↑  האנציקלופדיה העברית כרך כח, 'ציונות' עמוד 600, 'האורטודוכסיה והרפורמה'.
5. ↑  מצבת הרב חנוך אטקין באתר "עדה המצבה"
6. ↑  מצבת פרדל אטקין בבית הקברות היהודי בסנקט פטרבורג
**דניאל ד. יו** (באנגלית: **Daniel D. Yoo**) הוא קצין בדימוס בדרגת מייג'ור גנרל, שירת כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל הנחתים.

ביוגרפיה
--------

יו סיים ב-1984 תואר ראשון מאוניברסיטת המדינה של אריזונה. הוא התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית, עבר קורס קצינים ושובץ בדיוויזיית הנחתים הראשונה. 

שימש מפקד מחלקה רובאית, מפקד מחלקת מקלעים כבדים, סגן מפקד פלוגה מסייעת ומפקד פלוגה רובאית בגדוד השני של רגימנט הנחתים התשיעי. שימש מפקד מחלקת סיור ומפקד פלוגת בגדוד הסיור השלישי של דיוויזיית הנחתים השלישית באוקינאווה שביפן, וחונך בכוח הסיור הרביעי של הנחתים. לאחר לימודים במכללת המלחמה של הצי שירת במטה כוח המשלוח השני של הנחתים, ובתפקידו הבא שימש קצין מבצעים ביחידת המשלוח ה-26 של הנחתים. 

בשנים 2002–2004 פיקד על גדוד אימונים בבית הספר לחי"ר (מזרח). במהלך "מבצע חופש לעיראק", פיקד על כוח מיחידת המשלוח ה-26 של הנחתים שהוטסה לצפון עיראק במטרה להשליט סדר בעיר מוסול ואבטחת שדה התעופה המקומי. בהמשך שירותו ביצע תפקיד מטה באגף המבצעים של המטות המשולבים ושימש עוזר קצין אג"ם בפיקוד המבצעים המיוחדים של חיל הנחתים. 

מיולי 2008 עד יוני 2010 פיקד על רגימנט הנחתים הרביעי בדיוויזיית הנחתים השלישית, במסגרת זו שימש גם מפקד כוח חונך לצבא אפגניסטן. לאחר מכן שימש נציג הנחתים במועצה ליחסי חוץ. 

ב-2011 קודם לדרגת בריגדיר גנרל והיה בכך לאמריקאי-קוריאני הראשון לכהן בדרגה זו. הוא מונה למפקד לשכת הגיוס של הנחתים בסן דייגו האחראית על אזור מערב ארצות הברית. ביולי 2013 מונה למפקד השלוחה הקדמית של כוח המשלוח הראשון של הנחתים. ביולי 2015 מונה למפקד דיוויזיית הנחתים הראשונה ושירת בתפקיד עד ספטמבר אותה שנה, עת מונה לקצין המבצעים של פיקוד המבצעים המיוחדים.

במאי 2017 מונה למפקד המבצעים המיוחדים בפיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית, הוא הנחת הראשון לפקד על מפקדת מבצעים מיוחדים באחד מהפיקודים הקרביים המאוחדים. באוגוסט 2018 מונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל הנחתים. הוא סיים את תפקידו ביוני 2020 ולאחר מכן פרש מהשירות הצבאי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דניאל יו** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה באתר מחלקת ההגנה של ארצות הברית
* דניאל יו(הקישור אינו פעיל) באתר בוגרי אוניברסיטת המדינה של אריזונה
* ראיון

הערות שוליים
------------

1. ↑  מייקל ר. גורדון וברנרד א. טריינור, "קוברה 2", הוצאת מערכות, 2010, עמ' 476–477
2. ↑  US Marines to have first Korean-American general, ‏koreatimes.co.kr, ‏10 בפברואר 2011
3. ↑  CAMP PENDLETON: Marine’s first Korean American general takes command of 1st Marine Division, ‏pe.com, ‏30 ביולי 2011
4. ↑  New SOCPAC commander first Marine to lead theater-level special operations command, כוכבים ופסים, 12 במאי 2017
5. ↑  SHAME ON YOO? OUTGOING MARSOC COMMANDER EMBROILED IN SCANDALS
**דניאל כהן** (נולד ב-18 בפברואר 1984) הוא מנצח ישראלי המשמש כמנצח הבית של דויטשה אופר ברלין וכמנהל מוזיקלי של בית האופרה בדרמשטאדט שבגרמניה.

ביוגרפיה
--------

דניאל כהן נולד וגדל בנתניה. אביו נולד בבגדאד. סבו מצד אמו, היה כנר בטרנסילבניה. כהן למד לנגן בפסנתר ואחר כך בכינור. בגיל 14 התקבל ללימודים בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה על ידי נעם שריף. למד כינור באקדמיה, בהדרכת חיים טאוב. בגיל 19 סיים את לימודיו באקדמיה, בהצטיינות, במקביל למד ניצוח באופן פרטי אצל יבגני צירלין. אחר כך למד באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון כתלמידם של קולין דייוויס, קולין מטרס וג'ורג הרסט.

הוא ניצח על דון קישוט של מאסנה בבית האופרה בקליארי ועל קלמנצה די טיטו של מוצרט בבית האופרה הקנדי בטורונטו. בשנים 2013/14 הוא התמחה בתוכנית על שם גוסטאבו דודאמל בתזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס להתמחות בניצוח וחינוך מוזיקלי.

כמנצח אורח ניצח על התזמורת הפילהרמונית הישראלית, האופרה הישראלית, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, סימפונט רעננה, התזמורת הסימפונית ירושלים, אנסמבל המאה ה-21, התזמורת הקאמר-פילהרמונית של גראץ, התזמורת הסימפונית של מילווקי, התזמורת הפילהרמונית של טמפרה, התזמורת הקאמרית של לוזאן, תזמורת הארנה של ורונה, האנסמבל הקאמרי של התזמורת הסימפונית של לונדון ונגני מוצרט הלונדונים.

ב-2013 ניצח כהן על פרויקט המלחינים של אקדמיית פסטיבל לוצרן, שם עבד בהדרכתו של פייר בולז. הוא הוביל את אנסמבל סולני תל אביב ושימש ככנר ואסיסטנט של דניאל בארנבוים בתזמורת דיוואן מזרח-מערב.

כהן הוא המנהל המוזיקלי של תזמורת "עדן סינפוניה" בלונדון ובמקביל הוא המנהל המוזיקלי של התזמורת הקאמרית של ג'רזי.

כמו כן הוא הקים את "אנסמבל גרופיוס" בשיתוף עם השחקן והבמאי איתי טיראן ושם הוא שימש כמנהל אמנותי.

כהן נתמך במשך לימודיו על ידי קרן התרבות אמריקה-ישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דניאל כהן** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של דניאל כהן
* דניאל כהן, ברשת החברתית פייסבוק

* דניאל כהן, סרטונים בערוץ היוטיוב

* דניאל כהן, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אתר למנויים בלבד חגי חיטרון, איך המנצח דניאל כהן למד 11 אופרות בארבעה חודשים, באתר הארץ, 15 במרץ 2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987010039796205171
* GND: 119556421X
* LCCN: no2021077579
* MusicBrainz: 7d555f5d-c594-487f-a3eb-77016b098884
* VIAF: 9275156991002061180005
* WorldCat (עם VIAF): 9275156991002061180005

 |
**בנק סולידרנוסט** הוא בנק מסחרי רוסי, שנוסד ב-3 באוקטובר 1990 ומטהו בעיר סמרה. מאז 2020 משמש הבנק כספונסר מועדון הכדורגל קריליה סובייטוב סמרה והיא גם נותנת החסות לאצטדיון סולידרנוסט ארנה בעיר.

פעילויות
--------

בשנים 1990–2014 נשלט הבנק על ידי המושל לשעבר של מחוז סמרה, סנאטור מועצת הפדרציה קונסטנטין טיטוב; משנת 2000 עד 2014 ראש הבנק היה בנו, אלכסיי טיטוב.

בשנת 2007 נבחר נשיא הבנק אולג סיניצין לרשימת מפלגת רוסיה המאוחדת כחבר הכינוס הרביעי של הדומא המחוזית. בשנת 2007 הקים יו"ר דירקטוריון הבנק, אלכסיי טיטוב, יחד עם חברת Projektmanagement GmbH הגרמנית את חברת פיתוח וולגה (VDK), איתה הוביל פרויקט להקמת מרכז הקניות וולגה בקניון טוליאטי. בקיץ 2010 הושעה הפרויקט.

ב-11 בינואר 2009 השלים הבנק רכישת 100% ממניות "בנק פוטנציאל". בפברואר 2011, חברת בת של הבנק, "סולידרנוסט אינווסט", הפכה לבעלים של מפעל החלב מהעיר טוליאטי, "טוליאטימולוקו". במרץ 2011 ניהל אלכסיי טיטוב משא ומתן עם קונצרן החלב הדני ארלה פודס על הקמה אפשרית של מיזם משותף או מכירת אחזקת החלב BiMolo שבשליטת הבנק, אך עקב פשיטת הרגל שלו הופסק המשא ומתן. בשנת 2009 קיבל הבנק נכסים בדמות שני בנייני דירות מגורים של חברת הבנייה לשעבר M-Holding, שמכרה דירות מוכנות בבניין מגורים בבלוקים 14A ו-20 ברובע אבטוזבודסקי בעיר טוליאטי.

ב-27 ביולי 2011 מכרה הנהלת הבנק את "בנק פוטנציאל" לסוכנות לביטוח פקדונות. טיטוב, בהיותו בעל המניות העיקרי בבנק, ניהל משא ומתן למכירת התאגיד הפיננסי שלו "אוטקריטיה", אך הצדדים לא הגיעו להסכמה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של בנק סולידרנוסט

הערות שוליים
------------

1. ↑  Отложено строительство ТЦ «Volga Mall».
2. ↑  ОАО КБ «Солидарность» объявило о завершении сделки по покупке жигулевского «Потенциал Банка».
3. ↑  «Солидарность-Инвест» выкупила долг «Тольяттимолоко».
4. ↑  Все четыре молокозавода холдинга «БиМоло» банкротятся.
5. ↑  «ПотенциалБанк» остался без «Солидарности»
6. ↑  Совет директоров банка «Солидарность»
**דניאל יוֹבּ** (בהונגרית: **Jób Dániel**;‏ 22 בדצמבר 1880, ארד – 20 בנובמבר 1955, בודפשט) היה במאי הונגרי-יהודי, סופר, מתרגם, עיתונאי, במאי תיאטרון. אשתו הייתה בושקה שימון (1970-1909), מלכת היופי הראשונה של הונגריה.

ביוגרפיה
--------

בשנת 1900 יוב היה עיתונאי של המדיאר הירלאפ. משנת 1907 היה תחילה הבמאי ואחר כך המנהל האומנותי והבמאי הראשי של תיאטרון הקומדיה של בודפשט. משנת 1908 הופיעו עבודותיו במגזין ניוגט. חמש שנים מאוחר יותר, בשנת 1913, הוא הוצג מחזהו "הלילך"*.* בשנת 1918 הועלה תיאטרון הקומדיה המחזה שלו "סערה סתוית". בשנים 1939-1921 ומשנת 1945 עד 1949 היה המנהל האמנותי של תיאטרון הקומדיה. אחרי 1949 עבד באגף המדעי של התאחדות אומנות הבמה. הוא ביים את מחזותיהם של שאנדור ברודי, פרנץ מולנר, דז'ה סומורי ושאנדור הוניאדי.

הפקותיו בתיאטרון
----------------

המחזות שהיו הבמאי שלהם במשך הזמן:

* שו: פיגמליון
* דז'ה סומורי: הרמלין
* פרנץ הרצג: שועל כחול
* צ'כוב: הדוד וניה
* פרנץ מולנר: הברבור
* צ'כוב: שלוש אחיות
* איבסן: יון גבריאל בורקמן
* צ'אפק: RUR
* צ'כוב: גן הדובדבנים

מחזותיו ותרגומיו
----------------

### מחזות

* הלילך (1913)
* סערה סתוית (1918)

### תרגומים

* אנגל: מעל המים (1904)
* צ'כוב: הדוד וניה (1920)

מקורות
------

* מיהו מי בספרות ההונגרית? Ki kicsoda a magyar irodalomban? Tárogató Könyvek מסת"ב 963-8607-10-6
* לקסיקון הונגרי לקורות חיים
* לקסיקון הונגרי לאומנות הבמה
* לקסיקון יהודי הונגרי. אד. פיטר אוגווארי. בודפשט: לקסיקון יהודי הונגרי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דניאל יוב** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14307149j (data)
* ISNI: 0000 0000 0886 6301
* VIAF: 2683276
* WorldCat: viaf-2683276

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**עמירם רון** (נולד בשנת 1930) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה לפיזיקה בטכניון. תחום עיסוקו הוא הפלזמות והקשר בין חומר וקרינה.

ביוגרפיה
--------

נולד בעפולה, בנם של יהודה וחנה גינצלר. בצעירותו גדל בשכונת בורוכוב בגבעתיים, למד בתיכון חדש בתל אביב והיה חבר בנוער העובד. הוא עזב את הלימודים, הצטרף למחנות העולים ויצא להכשרה מגויסת באפיקים וחולתה. במלחמת העצמאות הוא השתתף בטיהור צפת ולאחר מכן הצטרף לגדוד השלישי של הפלמ"ח בחסימת הפלישה הסורית. לאחר מכן לחם בלטרון ובכיבוש לוד ורמלה ובהמשך ירד לנגב והשתתף במבצע יואב. לאחר השחרור ביקש לעסוק בספנות והלך למעגן מיכאל, אולם משלא שובץ לענף עזב את הקיבוץ והלך לעבוד במכון ויצמן, שם החליט לשוב ללימודים. הוא למד ארבע שנים הנדסת חשמל בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון, היה מורה ושב לעשות דוקטורט בפיזיקה בטכניון, אותו השלים בשנת 1960. בין השנים 1961 – 1964 למד באוניברסיטת פרינסטון ובאוניברסיטת קליפורניה בארצות הברית. בשנת 1964 שב לישראל ומאז שימש כפרופסור לפיזיקה בטכניון. הוא מונה לדיקן הפקולטה בשנת 1979.

נשוי לפרופסור ארזה רון ואב לשלושה. בתו היא פרופסור דנה רון.

קישורים חיצוניים
----------------

* חוקרי הטכניון ומכון ויצמן: אטומים חמים יכולים להקפיא תמונות, באתר "הידען", 13 בפברואר 2009
* עמירם רון, באתר הפלמ"ח

הערות שוליים
------------

1. ↑  שרגא הר-גיל, השמיניסטים של תש"ח, מעריב, 10 במאי 1970
2. ↑  דיקנים וראשי מחלקות חדשים בטכניון, מעריב, 16 בינואר 1979
**דניאל (דני) כרמון** (נולד ב-1951) הוא דיפלומט ישראלי, שכיהן כשגריר ישראל בהודו ושגריר לא תושב לסרי לנקה בין השנים 2014–2018.

ביוגרפיה
--------

כרמון נולד בתל אביב. שירת בצה"ל כקצין בחטיבת הצנחנים והשתחרר ב-1973. לאחר שחרורו החל ללמוד יחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים ובמקביל החל לעבוד במשרד החוץ.

ב-1978 מונה לנספח בשגרירות ישראל בוושינגטון די. סי. והיה חבר המשלחת הישראלית לשיחות קמפ דייוויד בין ישראל למצרים. ב-1983 עזב את משרד החוץ ושימש מנהל שיווק בחברת היי טק. לאחר שובו למשרד עבד באגף משאבי אנוש. ב-1985 מונה לקונסול וקצין המנהלה בשגרירות ישראל בבואנוס איירס שבארגנטינה, במרץ 1992 נרצחה רעייתו אליאורה במהלך הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה. כרמון המשיך לעבוד ולשקם את השגרירות כמשנה לשגריר עד 1995.

ב-1995 מונה לראש מרכז מצב (מרכז השליטה וחדר החירום של משרד החוץ). ב-1996 מונה למנהל מחלקת מידע ואינטרנט באגף ההסברה. בשנת 2000 מונה לראש הלשכה לתיאום וראש לשכת מנהל משרד החוץ. ב-2005 מונה לסגן וממלא מקום לראש המשלחת הישראלית לאומות המאוחדות, במהלך כהונתו הוא שימש יו"ר הוועדה לאוכלוסין ופיתוח וסגן יו"ר הוועדה לפיתוח בר קיימא באו"ם. ב-2011 מונה לסמנכ"ל משרד החוץ וראש המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי. ב-2013 זכה באות יקיר שירות המדינה. ב-2014 מונה לשגריר ישראל בהודו ושגריר לא תושב לסרי לנקה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דניאל כרמון** בוויקישיתוף
* דניאל כרמון באתר שגרירות ישראל בהודו
* אות יקיר שירות המדינה הוענק למר דניאל כרמון ממשרד החוץ, אתר נציבות שירות המדינה
* אלי ברדנשטיין, 20 שנה לפיגוע: טקס זיכרון מרגש בארגנטינה, באתר nrg‏, 1 בפברואר 2012
* אריאל כהנא, מקור ראשון, הודו על הקו: ריאיון עם שגריר ישראל בניו-דלהי, באתר nrg‏, 30 ביוני 2017
* אתר למנויים בלבד  ליאור בן עמי, השיבה של השגריר מהודו, באתר "ידיעות אחרונות", 6 בספטמבר 2018