recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
צו הוועד המנהל של מועצת הצירים העממיים של לנינגרד על הקמת "אתר הבדיקה הניסויי האדום קראסני בור", 1969.
שרפה באתר, 2008
שרפה באתר, 2014.
פסולת נוזלית באתר, 2015
מבנים אדמיניסטרטיביים וחדרי שירות, 2015.
**קרסני בור** (Полигон Красный Бор) היא מזבלה לאחסון פסולת רעילה תעשייתית ממפעלים בסנט פטרבורג ובמחוז לנינגרד, למעט פסולת רדיואקטיבית. זהו המפעל היחיד לפינוי פסולת תעשייתית מסוכנת בצפון מערב רוסיה. המזבלה ממוקמת במחוז המשנה טוסנו שבמחוז לנינגרד, בסמוך לכפר קרסני בור, ליד קולפינו וסנקט פטרבורג.

כשני מיליון טונות של פסולת רעילה נמצאים בשטח האתר, שנאספו במשך 50 שנה (מאז 1969) מכל רוסיה ואף מהמדינות הבלטיות. שטח הקבורה מיצה את שטחו המיועד ומהווה איום סביבתי על סנקט פטרבורג.

שריפות מתלקחות באופן קבוע במזבלה, מלוות בשחרור כימיקלים מסוכנים לאטמוספירה. נרשמו הפרשות של שפכים לא מטופלים מהאשפה ובגין הפרות שיטתיות של חוקים סביבתיים בסילוק ופינוי פסולת, השירות הפדרלי להגנת הסביבה קנס שוב ושוב את הארגון המנהל את האתר. בדצמבר 2019 האתר הועבר לידי הממשל הפדרלי ובשיתוף פעולה עם ממשלת מחוז לנינגרד בכוונתו לפעול לפינוי וניקוי האתר.

ב-10 באפריל 2019, אישר נשיא רוסיה ולדימיר פוטין את ההצעה להעביר את אתר קרסני בור למשרד משאבי הטבע של רוסיה כדי לפעול למיגור הנזקים הסביבתיים על חשבון כספי התקציב הפדרלי. בינואר 2020 השלימה עיריית סנקט פטרבורג את העברת המזבלה לבעלות פדרלית על מנת להפחית את הנטל על תקציב העיר הקשור לתחזוקת המתקן ולהמשיך בעבודות לצמצום השפעתו השלילית על הסביבה.

על פי צו של ממשלת הפדרציה הרוסית, החברה לניהול פסולת רדיואקטיבית של ממשלת הפדרציה הרובית, RosRAO (חלק מהתאגיד הממלכתי Rosatom), אחראית לטיפול בנזק הסביבתי שהצטבר במזבלה של קרסני בור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אתר קראסני בור** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אתר קראסני בור
* אתר קראסני בור, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Росприроднадзор, природоохранное предприятие, 2013.
2. ↑  Блоков 2018.
3. ↑  Камнев, 2016.
4. ↑  Гликман А. Г. Свойства зон тектонических нарушений (ЗТН) // журнал «Жизнь и Безопасность», 2004.
5. ↑  Полигон «Красный бор» под Петербургом перейдет в ведение Минприроды // RG.RU
6. ↑  Ликвидацией вреда окружающей среде на полигоне «Красный Бор» займется структура Росатома // ТАСС
7. ↑  Мишустин приступил к реализации плана «Б» с «Красным бором» // журнал ЭкоГрад

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"אתר קראסני בור"**.
**הפועל עירוני צפת** היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר צפת, שמשחקת כיום בליגה ב' צפון א'.

היסטוריה
--------

סניף של אגודת הפועל הוקם בעיר צפת במהלך המנדט הבריטי בשנת 1932. לאחר הקמת המדינה קבוצת הכדורגל הוקמה בשנת 1951 ושובצה בליגה המחוזית של הגליל העליון, לפני שהצטרפה לליגה ג' בשנת 1954. בעונת 56–1955 סיימה במקום הראשון אך לא עלתה לליגה ב' מפני שהפסידה במשחקי הפלייאוף. עונה לאחר מכן, לאחר המיזוג עם קבוצת **החלוץ צפת** סיימה שוב במקום הראשון והפעם ניצחה במשחקי הפלייאוף ועלתה לליגה ב'.

בעונת 62–1961 עלתה לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה אחרי שסיימה במקום הראשון בליגה ב' צפון א' אך בעונה שלאחריה סיימה במקום הלפני אחרון וחזרה לליגה ב'. לאחר עונה אחת בליגה ב', חזרה לליגה א' שם שיחקה עד עונת 68–1966 בה סיימה במקום האחרון וחזרה לליגה ב'. למרות המיקום בליגה, ערכה הקבוצה הופעה ראויה לציון בגביע המדינה 1967–1968 אחרי שהדיחה את הפועל חיפה והפועל באר שבע. צפת הודחה ברבע הגמר לאחר שהפסידה 0–1 להפועל פתח תקווה.

בסיום עונת 1971–1972 (עם המאמן מיכאל שוסטר) העפילה הקבוצה בחזרה לליגה א'. בהמשך התבססה במהלך כחמש עונות כקבוצת אמצע טבלה. בעונת 77–1976 סיימה במקום האחרון וירדה לליגה ב' ובעונת 84–1983 ירדה לליגה ג'. ב-1995 הודיעה הקבוצה על הפסקת הפעילות.

בשנת 2009, בית"ר צפת ששיחקה בליגה א' והייתה נציגת העיר צפת התאחדה עם הפועל כרמיאל למועדון כדורגל כרמיאל/צפת. במקביל על מנת להחזיר את הכדורגל לעיר, הוקמה עירוני צפת. הקבוצה שיחקה במשך כעונה אחת בלבד. ב-2011 הוחלט לקיים מחדש את הפועל צפת ולאחד אותה יחד עם עירוני צפת. בעונת 14–2013 הקבוצה סיימה במקום הראשון בליגה ג' ועלתה לליגה ב'. בשנת 2015 הודיעה הפועל עירוני צפת על סיום פעילותה.

ב-2019 לאחר התערבותו של ראש העיר, שוקי אוחנה, הוקמה מחדש הפועל עירוני צפת.

ב-13 באפריל 2020, בעקבות פרוץ מגפת הקורונה בישראל והפסקת פעילות הליגות הנמוכות, החליטה ההתאחדות לכדורגל שהפועל צפת תעפיל לליגה ב' צפון א', לאור הישגיה ומיקומה בטבלה עד לאותה תקופה.

הקבוצה משחקת באצטדיון העירוני צפת, אשר שופץ ונפתח מחדש ב-2020.

תארים
-----

**ליגה ב'**

* **אליפות (2)**: 1961-62, 1963-64, 1971-72

גביע הליגה

* **גביע ליגה ג' מחוז גליל עליון (1)** : 2013-2014

שחקני עבר במועדון
-----------------

* ישראלישראל שלומי אביסידריס
* אשר סוויסה
* אלי קדוש
* שלומי אדרעי
* יונה מאמו
* יהודה ספ
* מיכה הררי
* אבינועם אוחנה
* אברהם אוחנה
* אייל וקארט
* יוסי סופר
* לירון סבן
* שרון אזולאי
* יוסף גולדנברג
* משה לוי
* שלמה ביטון

קישורים חיצוניים
----------------

* הפועל צפת, ברשת החברתית פייסבוק
* הפועל צפת באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  הפועל כפר-שלם, בית"ר קריית אונו (דרום). הפועל צפת ונהריה (צפון) - לליגה ב', על המשמר 21 באפריל 1968
2. ↑  הפועל פתח תקווה - הפועל צפת 0-1, דבר 26 במאי 1968
3. ↑  ביגמיה בנוסח צפת: האישה וקבוצת הפועל... חדשות הספורט (עמוד 3) 30 ביולי 1972
4. ↑  בעקבות החלטת ההתאחדות: צפת עלתה לליגה ב', באתר ONE‏, 13 באפריל 2020
**חדקן ירוק** (שם מדעי: ***Acipenser medirostris***) הוא מין של דג סחוס גרמי ממשפחת החדקניים, המצוי בצפון האוקיינוס השקט מסין ורוסיה במזרח עד לקנדה ואלסקה במערב. הוא אחד משני מיני חדקניים המצויים לחופי קליפורניה לצד חדקן לבן.

מבחינה טקסונומית החדקן הירוק קרוב לחדקן סחלין (*Acipenser mikadoi*).

תיאור
-----

חדקן זה בעל חוטם מכופף וגמיש ולסתות בעלות שפתיים גדולות וחסרות שיניים. הוא בעל שורות לוחיות קשיחות לאורך גופו עשוי הסחוס עד הזנב, סנפיר גבי מעל הזנב וזנב ממוזלג ארוך. החדקן יכול להגיע לאורך של 210 סנטימטרים (6.9 רגל) ומשקל של 159 ק"ג, אך לרוב הוא קטן יותר. הפרט המבוגר ביותר תועד בגיל 42 אך נראה שהוא יכול לחיות גם על גיל 60 או 70 שנה.

החדקן נפוץ לחופי הימים הממוזגים של צפון האוקיינוס השקט, במים מליחים ואף נודד לנהר רוג ונהר סקרמנטו דבמפרץ קליפורניה כדי להשריץ. החדקן מגשש עם זיפיו סמוך לקרקעית ומחפש טרף של דגים, חסילונים (בעיקר חסילוני Mysida) ותולעים טבעתיות.

החדקן מצוי בסיכון עקב דיג להכנת קוויאר ועקב הקמת סכרים וייבוש נחלים בהם הוא התרבה. כיום המצב של החדקן התאזן עקב פעולות שימור אך הוא עדיין פגיע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חדקן ירוק** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  חדקן ירוק באתר הרשימה האדומה של IUCN

| חדקנאים |
| --- |
| חדקניים | 

|  |  |
| --- | --- |
| חדקן | חדקן סיבירי • חדקן קצר אף • חדקן יאנגצה • חדקן האגם • חדקן רוסי • חדקן ירוק • חדקן סחלין • חדקן אדריאטי • חדקן נודיבנטריס • חדקן אטלנטי • חדקן פרסי • שטירל • חדקן יפני • חדקן סיני • חדקן זוהר • חדקן אירופי • חדקן לבן |
| הוסו | בלוגה • קלוגה |
| סקפירינכוס | סקפירינכוס אלבוס • סקפירינכוס פלטורינכוס • סקפירינכוס סוטקוסי |
| פסודוסקפירינכוס | חדקן סיר דריה • חדקן גמדי • חדקן אמו דריה |

 |  |
| חדקני שיניים | 

|  |  |
| --- | --- |
| חדקן שיניים אמריקאי (סוג ומין יחיד) | חדקן שיניים אמריקאי |
| חדקן שיניים סיני (סוג ומין יחיד) | חדקן שיניים סיני |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007549546405171

 |
בתורת המידה, **פונקציה פשוטה** היא פונקציה המקבלת רק מספר סופי של ערכים שונים על תתי קבוצות (בדרך כלל מדידות).

הגדרה ותכונות
-------------

**פונקציה פשוטה** מעל מרחב מידה {\displaystyle (X,S,\mu )} היא צירוף ליניארי **סופי** של פונקציות מציינות. כלומר צורתה היא {\displaystyle \ s(x)=\sum \_{k=1}^{n}a\_{k}{\mathbf {1} }\_{A\_{k}}(x)}, כאשר {\displaystyle \ a\_{k}} הם סקלרים (לרוב ממשיים), ו- {\displaystyle \ A\_{k}} הן תתי קבוצות, לרוב קבוצות מדידות (כלומר {\displaystyle A\_{k}\in S})- שכן הפונקציה s מדידה אם ורק אם כל הקבוצות מדידות.

בגלל המבנה המיוחד של הפונקציות הפשוטות, התכונות שלהן נובעות באופן ישיר מהנחות מתאימות על הקבוצות במרחב המידה. באופן כזה אפשר ללמוד גם פונקציות כלליות יותר, שאותן אפשר לעיתים קרובות לקרב על ידי פונקציות פשוטות.

למעשה, כל פונקציה מדידה מורחבת, היא גבול במידה שווה של פונקציות פשוטות. כל פונקציה מדידה, אי שלילית וחסומה, היא גבול של סדרה עולה של פונקציות פשוטות, אי שליליות. כלומר, הפונקציות הפשוטות צפופות במרחב הפונקציות המדידות.

אינטגרציה
---------

פונקציות פשוטות הן הבסיס להגדרת האינטגרל בתורת המידה.

בהינתן מרחב מידה {\displaystyle (X,S,\mu )} ופונקציה פשוטה {\displaystyle \ s(x)=\sum \_{k=1}^{n}a\_{k}{\mathbf {1} }\_{A\_{k}}(x)} מדידה, ה**אינטגרל** שלה מוגדר כסכום הערכים כפול המידה, כלומר {\displaystyle \int {sd\mu }=\sum \_{k=1}^{n}a\_{k}\mu (A\_{k})}.

במקרה שמרשים לפונקציה לקבל ערכים אינסופיים, מסכימים שכאשר המידה אפס (גם אם הערך אינסוף), הערך הוא עדיין 0 (כמו שאינטגרל של פונקציית האפס על כל הישר הוא 0).

לאינטגרל של פונקציה פשוטה מספר תכונות אלמנטריות, כמו אדיטיביות, הוצאת בסקלר (כלומר הוא מהווה פונקציונל); הוא גם מונוטוני.

  

לפונקציה חיובית מדידה כללית, מגדירים {\displaystyle \int {fd\mu }=sup\{\int {sd\mu }:s\leq f\}}, כאשר הסופרימום רץ על כל הפונקציות הפשוטות.

מההגדרה נובע שמספיק להוכיח טענות רבות על פונקציות פשוטות, ואז ניתן להסיק אותן גם על פונקציות כלליות. ראו למשל משפט ההתכנסות המונוטונית.

ראו גם
------

* מידה (מתמטיקה)

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **פונקציה פשוטה** |

* פונקציה פשוטה, באתר MathWorld (באנגלית)
**מוזיקת פופ פרסית** (בפרסית: **موسیقی پاپ فارسی**; באנגלית: **Persian pop music**), ידועה גם כ**מוזיקת פופ איראנית** (**Iranian pop music**) או כ**פרסיפופ** (**Parsipop**), הוא תת-ז'אנר מוזיקלי הכולל בתוכו מוזיקת פופ בשפה הפרסית או בשפות אזוריות המדוברות באיראן ובאפגניסטן. אף על פי שהמקור של מוזיקת הפופ הפרסית הוא באיראן, המוזיקה מושמעת גם בטג'יקיסטן, אפגניסטן, ובתפוצה האפגנית והאיראנית באירופה ובאמריקה.

תור הזהב של מוזיקת הפופ הפרסית
------------------------------

פרסומו של ויגן דרדריאן (הידוע כ"מלך הג'אז") בתחילת  שנות ה-50 וההשפעה המערבית על מעמד הביניים הובילו למהפכה מוזיקלית באיראן, כאשר באיראן היו בעיקר זמרים קלאסיים.
מוזיקת הפופ הפרסית התפתחה בשנות ה-70. בדומה למוזיקת הפרסית הקלאסית היה שימוש בכלי נגינה ובאלמנטים מקומיים, אך היה שימוש גם באלמנטים ובכלי נגינה מודרניים, כמו: גיטרה חשמלית.

לאחר המהפכה האיראנית ב-1979 מוזיקת הפופ הפרסית נאסרה באיראן. מוזיקאים רבים עזבו את איראן לארצות אחרות, בעיקר ללוס אנג'לס בארצות הברית. מחוץ לאיראן החלו לפעול ערוצי טלוויזיה, תחנות רדיו ואתרי אינטרנט, אשר היוו תפקיד חשוב בחיבור בין אומני הפופ הפרסי לבין הקהל האיראני ברחבי העולם.

גוגוש שבזמן המהפכה הייתה בארצות הברית חזרה לאיראן, אך לא יכלה לשיר תקופה ארוכה ובסופו של דבר היגרה לארצות הברית בה החלה בקריירה מוצלחת מחדש.

קישורים חיצוניים
----------------

* תמר עילם גינדין, קול הקמפוס, בין האיסלאם למחתרת - סצנת המוזיקה של איראן, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2013

הערות שוליים
------------

1. ↑  Vigen Derderian: Pop idol of a musical revolution in Iran
אריה בגן
**גן האריות** (באמהרית: **አንበሳ ግቢ**) הוא גן חיות קטן השוכן דרומית מזרחית לכיכר יכתית 12 שב"סדיסט קילו", באדיס אבבה, בירת אתיופיה.

היסטוריה
--------

לאורך השנים רחשו קיסרי אתיופיה חיבה לאריות ונהגו לקחת עימם אריות למסעותיהם. אלה שוכנו באוהל שכונה "אנבאסה בית", היינו "בית האריות", ומבנה קבע בשם זה שכן גם בפאסיל גמב, המתחם הקיסרי ההיסטורי בגונדר, אם כי סביר שלא שימש ככלוב לבעלי החיים. האריה הופיע בסמל אתיופיה ועל דגלה, וכן הופיע על גבי אנדרטאות לאומיות דוגמת אנדרטת גור אריה יהודה הסמוכה לתחנת הרכבת של אדיס אבבה. 

מספר אריות שניצודו בדרום המדינה הוענקו לקיסר היילה סלאסי במתנה, וזה שיכנם בארמונו המשמש כיום כבניין המוזיאון האתנולוגי באדיס אבבה בליבה של אוניברסיטת אדיס אבבה. מאוחר יותר, בשנת 1948, נוסד גן החיות במיקומו הנוכחי, במטרה לשכן בו את האריות.

גן החיות
--------

צורתו של הגן כצורת משולש, אורכו כ-190 מטרים, רוחבו המרבי כ-100 מטרים ושטחו כתשעה דונם. לצד האריות השמורים בגן, צאצאיהם של האריות המקוריים, חיים בו גם צבים, קופי בבון, קופי אדם וקופים אחרים, שפנים, ברווזים ודגים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גן האריות** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  המקור שלהלן מציין שהאריות שייכים למין *Leopantels Abyssinica*, אם כי ספק אם השם מדויק.
**אנפת הצל** (שם מדעי: *Egretta ardesiaca*), מכונה גם **אנפה שחורה, או לבנית כהה** היא מין של עוף מים בסוג לבנית ממשפחת האנפתיים שמצויה באפריקה שמדרום לסהרה ובמדגסקר, ומזדמנת קבועה באיי כף ורדה.

נצפתה פעם בודדת בישראל על ידי הדורם שיריחי ב-1982 בשדות קיבוץ אילות.

מאפיינים
--------

האנפה ניזונה בעיקר מדגים אך גם מחרקים, חסרי חוליות ודו-חיים. היא ידועה בשל התנהגות הציד הייחודית שלה: פרישת הכנפיים בצורה של עיגול מעל המים, שיוצרת צל; הדגים נמשכים אליו ונאכלים על ידי האנפה. בנוסף, הצל חוסם את השמש ומאפשר לאנפה לראות את הדגים טוב יותר. התנהגות זו נתנה לאנפה המצילה את שמה. האנפות צדות לעיתים קרובות לקראת השקיעה בקבוצות של כ-50 פרטים או לבד; המספר הגבוה ביותר שנצפה של אנפות שצדות כקבוצה הוא 200 פרטים.

אורכה של אנפת הצל הוא 52 עד 55 ס"מ, ומשקלה הוא כ-300 גרם; מוטת כנפיה היא 90–95 ס"מ. מלבד רגליה הצהובות, כל גופה של האנפה צבוע בשחור. צבע גופן של אנפות צעירות דהוי יותר, ונוצותיהם קצרות יותר. בתי הגידול הטבעיים של האנפה הם אגמים, בריכות וביצות. האנפה שקטה בדרך כלל, אך משמיעה צליל שמזכיר קרקור כשהיא צדה בקבוצה.

הקן נבנה מזרדים וממוקם על עצים או על סוף, כששה מטרים מעל פני המים. הנקבה מטילה 2–4 ביצים כחולות.

גלריה
-----

* אנפות הצל באגם נוקואה(אנ') שבבנין
* אנפת הצל פורשת את כנפיה כדי לצוד מזון בחאוטנג שבדרום אפריקה
* אנפת הצל בחאוטנג שבדרום אפריקה
* אנפת הצל בחאוטנג שבדרום אפריקה
* אנפת הצל בחאוטנג שבדרום אפריקה
* אנפות הצל צדות בקבוצה במזרח אנטננריבו שבמדגסקר
* ביצי אנפת הצל, אוסף מוזיאון טולוזביצי אנפת הצל, אוסף מוזיאון טולוז

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנפת הצל** בוויקישיתוף
* אנפת הצל, באתר ITIS (באנגלית)
* אנפת הצל, באתר NCBI (באנגלית)
* אנפת הצל, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנפת הצל באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  ערד בן-דוד, לבנית כהה, באתר הצפרות הישראלי
3. 1 2 3  אתר Oiseaux birds, אנפת הצל
**קאקופס** (שם מדעי: ***Cacops***; מילולית: "פרצוף מכוער", בשל מבנה הראש המוזר שלו) הוא סוג נכחד של דו-חיים מסדרת הטמנוספונדילים, שחי בסוף הפרם באמריקה הצפונית לפני 274 עד 271 מיליון שנה מזמננו.

מאפיינים
--------

מאובני הקאקופס התגלו בטקסס ובאוקלהומה, והם מהמאובנים הידועים ביותר במשפחתו, בשל מעל ל-50 פרטים מאובנים שהתגלו עם שרידי רקמות עצם. ואולם מאובנים רבים השתמרו בצורה לא מוצלחת, המקשה על זיהויים. סוג זה הוגדר ב-1910 בידי החוקר סמואל ונדל ויליסטון (אנ') והוגדרו בו 3 מינים.

היצור הקדום הגיע לאורך של 40 סנטימטרים בקירוב והיה בעל גפיים מפותחים לחיים ביבשה. היה לו ראש גדול עם לסתות חזקות ואימתניות בעלות זוג ניבים קדמיים, שיניים שטוחות יותר באחורי הלסת, חלל עיניים רחב ופתחי אוזניים בולטים - דבר מוזר מאוד אצל דו-חיים. היה לו זנב קצר וגוף משוריין בלוחיות גרמיות ששימשו להגנה מטורפים ואולי גם מיובש. עם זאת, הוא כנראה היה פעיל בלילות כדי שלא להתייבש יותר מדי.

מבנה גופו מנע ממנו לנוע מהר, אך ייתכן שהזכיר בתנועותיו תנינאים ההולכים על היבשה. סביר להניח שהוא גם שחה ביעילות במים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קאקופס** בוויקישיתוף
* קאקופס, באתר GBIF (באנגלית)
* קאקופס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מנוחה חרל"פ, 1967
**מנוחה חרל"פ** (21 בפברואר 1931, ד' באדר ה'תרצ"א – 29 בנובמבר 2019, א' בכסלו ה'תש"ף) הייתה ראש המועצה המקומית יקנעם במשך חמישה חודשים בשנת 1967.

ביוגרפיה
--------

מנוחה חרל"פ נולדה בירושלים, בת לאסתר ולרב יצחק אפשטיין, משפחה שבה שמונה ילדים. סיימה לימודים בבית ספר תיכון וקורס למטפלות מוסמכות. ב-1951 נישאה לרב יצחק מאיר חרל"פ. בשנת 1955 עברו ליקנעם, שם כיהן הרב חרל"פ כרב המקום. ב-1965 נבחרה לעמוד בראש רשימת המפד"ל בבחירות למועצה המקומית, נבחרה למועצה והייתה אישה יחידה בה. בפברואר 1967 הודח ראש המועצה, יעקב שמואל, ומנוחה חרל"פ נבחרה במקומו לראשות המועצה המקומית. כעבור חמישה חודשים, ביולי 1967, הודחה חרל"פ מכהונתה, ויעקב שמואל חזר לכהן כראש המועצה.

בשנת 1973 עמדה חרל"פ בראש רשימת אגודת ישראל ביקנעם.

מנוחה חרל"פ נפטרה בבית החולים שערי צדק ב-29 בנובמבר 2019.

משפחתה
------

ב-1951 נישאה לרב יצחק מאיר חרל"פ, ונולדו להם שישה ילדים. הרב חרל"פ נפטר ב-1991. בנם, הרב יעקב משה חרל"פ, מונה תחת אביו כרב קונצרן "אסם" ושימש בתפקיד זה יותר משלושים שנה. בן נוסף, הרב אליהו חרל"פ, שימש כרב מחוז ירושלים של משטרת ישראל.

אחיה הרב שמואל אפשטיין נמנה עם מייסדי מפלגת "דגל התורה". אחיה הרב שלום אפשטיין היה מראשי מוסדות מאה שערים. אחיותיה נישאו לרבנים מרדכי זמל וחיים דוד כהנא.

קישורים חיצוניים
----------------

* צבי אלגת, "והיא תמשול בך": הרבנית מיקנעם יצרה תקדים, מעריב, 24 בפברואר 1967
* נעמי גוטקינד, מאם לששה - לראש המועצה, הצופה, 3 במרץ 1967, המשך
* עופר אדרת, "מאם לשישה - לראש מועצה" | הרבנית מיקנעם שעשתה היסטוריה, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  עדה כהן, הרבנית מנוחה חרל"פ מבקשת מנוחה ליקנעם, מעריב, 15 באוקטובר 1965
2. ↑  ברכה למועמדות הראשונות ברשימות המפד"ל ביקנעם ובאילת, הצופה, 4 באוקטובר 1965
3. ↑  הרבנית מנוחה חרל"פ - לראשות מועצת יקנעם, דבר, 21 בפברואר 1967
4. ↑  הרבנית מוקנעם הודחה מראשות המועצה המקומית, דבר, 19 ביולי 1967  
מרדכי טננבוים, שלשלת של הדחות - ביקנעם, מעריב, 2 באוגוסט 1967
5. ↑  יקנעם, מעריב, 1 באוקטובר 1973
6. 1 2  משה ויסברג, ראשת המועצה החרדית הראשונה הלכה לעולמה, באתר בחדרי חרדים, 29 בנובמבר 2019
7. ↑  עופר אדרת, "מאם לשישה - לראש מועצה" | הרבנית מיקנעם שעשתה היסטוריה, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2019
8. ↑  כשרות, באתר של חברת "אסם"
**הטלוויזיה הפולנית** (בפולנית: **Telewizja Polska**, בקיצור: **TVP**) היא תחנת הטלוויזיה הציבורית של פולין.

היסטוריה
--------

ב-1935 המכון הלאומי הפולני לטלקומוניקציה החל לעבוד ביחד עם הרדיו הפולני על פיתוח ערוץ טלוויזיה ראשון במדינה וב-1937 הושלמה תחנת טלוויזיה המשדרת בשחור-לבן, ב-1938 נוסד ערוץ טלוויזיה ניסיוני אך תוכנית השידורים הקבועה החלה רק ב-1941.

ב-1939 במלחמת העולם השנייה כל הציוד של תחנת הטלוויזיה נהרס על ידי צבא גרמניה.

ב-1951 החל שידור הטלוויזיה בפולין לראשונה מאז המלחמה, ב-1971 החלו לשדר לראשונה בצבע.

ב-1993 נהייתה הטלוויזיה הפולנית לחברה באיגוד השידור האירופאי.

ב-1994 החלו לשדר בשיטת PAL.

ב-2009 נחנך בניין משרדים חדש להנהלת רשת הטלוויזיה.

הרשת מנהלת 13 ערוצי טלוויזיה ארציים ו-16 ערוצי טלוויזיה מקומיים.

ביולי 2016 השתלטה ממשלת פולין על רשות השידור הציבורי של פולין, כולל ערוצי הרדיו והטלוויזיה הפולנית. יותר מ–160 עיתונאים פוטרו או עזבו את תפקידם משום שלא הסכימו לקדם את מסרי מפלגת השלטון הלאומנית-שמרנית "חוק וצדק".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הטלוויזיה הפולנית** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הטלוויזיה הפולנית (בפולנית)
* הטלוויזיה הפולנית, ברשת החברתית פייסבוק

* הטלוויזיה הפולנית, ברשת החברתית טוויטר

* הטלוויזיה הפולנית, ברשת החברתית אינסטגרם

* הטלוויזיה הפולנית, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  אליסון סמייל וג'ואנה ברנדט, ניו יורק טיימס, ממשלת פולין משתלטת על השידור הציבורי: יותר מ–160 עיתונאים עזבו, באתר הארץ, 4 ביולי 2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14289020h (data)
* ISNI: 0000 0001 2192 3953
* LCCN: n2013042124
* MusicBrainz: c3519bf6-7d19-408e-9876-dbd384312845
* VIAF: 156595218
* WorldCat: lccn-n2013042124

 |
**פול מוני** (באנגלית: Paul Mooney;‏ 4 באוגוסט 1941 - 19 במאי 2021) היה קומיקאי ותסריטאי אפרו-אמריקני. אפיין אותו סגנון הומור אפרו-אמריקני בוטה במיוחד והתנגדות לתקינות פוליטית (אפילו ביחס לקומיקאים אפרו-אמריקנים אחרים כמו כריס רוק). במופעי הסטנד-אפ שלו, מוני הרבה לתקוף את אמריקה הלבנה בכלל ואת הממסד הלבן בפרט.

רקע
---

מוני נולד בשריבפורט, לואיזיאנה ומאוחר יותר עבר עם משפחתו לאוקלנד, קליפורניה. אחר שברח מביתו, התחיל לעבוד כמנחה בקרקס.

קריירה
------

בשנות השבעים המוקדמות החל מוני לעבוד ככותב מערכונים של הקומיקאי האפרו-אמריקני ריצ'רד פריור. בתחילה עבדו השניים בסטרדיי נייט לייב והמשיכו את עבודתם המשותפת בסרטיו של פריור. בהמשך קיבל פריור תוכנית טלוויזיה קומית משלו ובה מוני, אשר מונה לכותב הראשי, נתן הזדמנות לרבים מבדרני העתיד של ארצות הברית ובהם רובין ויליאמס וסנדרה ברנהרד.

ב-1990 החל מוני לעבוד ככותב הראשי של הסדרה "בצבעים חיים" של רשת פוקס. בנוסף כתב מוני תסריטים לסרטים ותוכניות טלוויזיה רבות נוספות.

בשנת 2000 שיחק בסרט הסאטירה "רייטינג לנצח" בבימויו של ספייק לי.

בשנת 2016 שיחק בסרט הקומדיה "הטיהור של משפחת בלאק". 

### התוכנית של שאפל

ב-2003 החל מוני לעבוד בתוכנית של דייב שאפל ככותב ושחקן. בין פינותיו בתוכנית היו "שאל בחור שחור", פינה בה מוני ענה בציניות לאנשים לבנים ששאלו אותו על השחורים בארצות הברית, ו"ניגרודמוס", פינה בה מוני שיחק מגיד עתידות שחור כפרפרזה על נוסטרדמוס.

### ניתוח אמריקה הלבנה

ב-2004 הוציא מוני DVD של הופעת הסטנד-אפ שלו מ-2002. ה-DVD נקרא **"Analyzing White America"** ובו מוני תקף בבוטות את הגזענות כלפי שחורים בחברה האמריקנית ואת גזענות הממסד הלבן.

נפטר ב-19 במאי 2021.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פול מוני** בוויקישיתוף

* פול מוני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* פול מוני, באתר AllMovie (באנגלית)
* פול מוני, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* פול מוני, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* פול מוני, באתר Songkick (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1233776266
* ISNI: 0000 0000 5507 7997
* LCCN: no2009019854
* MusicBrainz: 6825c868-ce3e-4783-830f-f3d0e24bcdff
* VIAF: 78940311
* WorldCat: lccn-no2009019854

 |
**בית הכנסת העתיק במעוז חיים** הוא אתר ארכאולוגי הנמצא בסמוך לקיבוץ מעוז חיים שבעמק בית שאן, בו נחשף בית כנסת עתיק אשר נבנה וחרב שלוש פעמים, החל מהתקופה הרומית בארץ ישראל ועד לחורבנו במהלך הכיבוש הערבי של ארץ ישראל.

גילוי האתר
----------

בראשית שנת 1974, גילה אבשלום יעקובי, חבר קיבוץ מעוז חיים, בגבעה שמדרום-מערב לקיבוץ, קטע פסיפס ועליו תיאור מנורת שבעת הקנים. היה זה עדות ליישוב יהודי לא-ידוע בבקעת בית שאן.

על הגבעה שעליה התגלו שרידי הפסיפס, היה בית קברות בדואי. הם נהגו לקרוא לה "אל-בלע" - על-שם עץ השיזף שגדל עליה. השם הוא גם שמו של ואדי, אשר אחד ממעיינותיו נובע למרגלות הגבעה.

נחמיה צורי, איש רשות העתיקות, סקר את הממצאים בגבעה ומצא כי בקברים שוקעו אבני-בניה, שברים של אבני-מזוזות ואף כלי שחיקה - מהתקופה ההלניסטית. ממצאים נוספים שנמצאו היו: סרקופג עם עיטורים מעגליים וריבועים, חוליות עמודים מאבן ומספר כותרות.

בית הכנסת
---------

בנובמבר 1974 החלו חפירות מסודרות באתר על ידי ד"ר וסיליוס צפיריס, ובהן התגלו שלושה בתי-כנסת, זה על גב זה: 

* העליון, דמוי "בזיליקה" ומרוצף פסים עם דגמים גאומטריים. לנוכח ירושלים נמצאו במה וגומחה בקיר ששימשה כארון קודש. נחשפה גם גניזה ובה נרות זכוכית ומטבעות מסוף המאה ה-6 והמאה ה-7, וכן 50 מטבעות בשקית בד. בית הכנסת חרב בעת הכיבוש הערבי של ארץ-ישראל.
* האמצעי, ללא גומחה בקיר לארון הקודש. נתגלתה בו רצפת פסיפס יפה, המורכבת משלושה שטיחים ועליהם נראית מנורה, אשכולות ענבים וכנראה אתרוג. ייתכן שאף הוא זמנו תחילת המאה ה-7. על רצפה זו הונחה אדמת חמרה ונבנה בית הכנסת העליון.
* התחתון, כלל גם גג רעפים חומים אדומים, אשר עליו הוקם בית הכנסת האמצעי. בסיסו היו מרצפות אבן גדולות. ממדיו היו קטנים יותר. הוא נבנה בתקופה הרומית בארץ ישראל.

צבי אילן, המתאר ממצאים אלה בספרו, מציין כי בית הכנסת במעוז חיים הוא "המקום היחיד בארץ, שאפשר לעקוב בו אחרי התפתחות בתי הכנסת לאורך תקופה כה ארוכה". בחפירות נמצאו חלקי סורגי במה: על אחד יש שברים של ציורי מנורה ועל השני האותיות העבריות "למ"

זיהוי המקום
-----------

נוסע נוצרי מהמאה ה-6 זיהה בסביבה יישוב בשם "באלה". בכתובת רחוב שנחשפה בתל רחוב רשומים שמות יישובים יהודיים בעמק בית שאן. אחד המקומות הנזכרים בכתובת ומתאימים למיקום בית הכנסת נקרא "דזבלייה" בצורת "פילי דזבלייה" (שער דזבלייה). צבי אילן משער שהכוונה היא למקום זה.

יוסף בן מתתיהו מספר על מפקד בני-ישראל על ידי שאול המלך בעיר בזק. הוא גורס כי המקום בו הוא פקד את בני-ישראל היה ב"באלה".

לקריאה נוספת
------------

* צבי אילן, **78 טיולים במרחבי ישראל**, עם עובד - תל אביב, תשל"ז.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת העתיק במעוז חיים** בוויקישיתוף
* נדב מן, "ביתמונה", סוד בית הכנסת העתיק ליד מעוז חיים, באתר ynet, 29 בספטמבר 2006

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  צבי אילן
2. ↑  ספר שמואל א', פרק י"א, פסוק ח'
3. ↑  קדמוניות היהודים ו', ה' ג'
**П-800 Оникс** (כך ברוסית; באותיות לטיניות: **P-800 Oniks**), הידוע בישראל בשם שבו הוא קרוי לעיתים לצורכי ייצוא **יאחונט** (Яхонт, "אבן יקרה", "קורונדום"), הוא טיל שיוט על-קולי נגד ספינות שמיוצר על ידי חברת נ.פ.ו הנדסה (НПО машиностроения) הרוסית. ככל הידוע, ייצור הטיל החל בשנת 1983 ועד שנת 2001 הוא כבר היה מותאם לשיגור מהאוויר, מהיבשה ומהים על ידי ספינות וצוללות. הטיל קיבל את שם הקוד **SS-N-26** לפי קוד דיווח נאט"ו.

טיל היאחונט נועד ככל הנראה להחליף את טיל השיוט P-270 Moskit, אולם ייתכן שהוא נועד להחליף גם את הטיל נגד ספינות P-700 Granit. לפי מספר סברות, הוא שימש כבסיס לטיל ה-PJ-10 BrahMos, מיזם רוסי-הודי משותף לבניית טיל שיוט נגד ספינות.

בשנת 2010 דווח כי רוסיה תספק את טיל היאחונט לסוריה, בהתאם לעסקה שנחתמה בין שתי המדינות ב-2007. במסגרת העסקה סיפקה רוסיה לסוריה שתי מערכות בסטיון, עם 72 טילים.

על פי יוסי מלמן, בשנת 2012 סופקו טילי יאחונט גם לארגון חזבאללה, והם עלולים לשמש לפגיעה באסדות גז. כמו כן, איראן מפתחת טיל בעל יכולות הדומות לאלה של טיל היאחונט, על בסיס ידע טכנולוגי סיני.

מאפיינים
--------

טווח הטיל הוא מעבר לאופק והוא למעשה פועל בשיטת שגר ושכח. בעת שיגורו, ניתן להגדיר את מסלול הטיסה של הטיל - טיסה בגובה נמוך או טיסה בגובה בינוני. כמו כן, הטיל הוא על קולי בכל שלבי הטיסה, והוא ניתן לשיגור ממגוון רב של פלטפורמות מסוגים שונים, החל בספינות מלחמה, עבור בצוללות וכלה במשגרים יבשתיים מתנייעים.

לטיל יכולת התמודדות בפני מערכות נגדיות, בפני לוחמה אלקטרונית ותחת אש אויב.

משתמשים
-------

* רוסיהרוסיה רוסיה
* וייטנאםוייטנאם וייטנאם
* הודוהודו הודו
* אינדונזיהאינדונזיה אינדונזיה
* סוריהסוריה סוריה
* חזבאללה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יאחונט** בוויקישיתוף
* הארץ, גורמים אמריקאים: ישראל תקפה טילי יאחונט רוסיים בשבוע שעבר בסוריה, באתר הארץ, 13 ביולי 2013
* "ברק 8" נגד "יאחונט" מאתר Israel Defense
* שיגור טיל היאחונט, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  יוסי מלמן‏, מי יגן על אסדות קידוח הגז?, באתר וואלה!‏, 26 ביולי 2012
**גמבה אוסקה** (ביפנית: **ガンバ大阪**; באנגלית: ***Ganba Ōsaka***) הוא קבוצת כדורגל יפנית מהעיר סויטה שבמחוז אוסקה. הקבוצה משחקת בליגת העל היפנית, ואצטדיונה הביתי הוא סויטה סיטי.

גמבה אוסקה הוא מהמועדונים היפניים ההישגיים ביותר, לאחר שזכה במספר תארים מקומיים מהשורה הראשונה, כמו גם בליגת האלופות האסיאתית בשנת 2008.

היסטוריה
--------

הקבוצה נוסדה בשנת 1980 בשם Matsushita Electric SC על ידי החברה הידועה כיום בשם פנסוניק.

בשנת 2005, המועדון זכה באליפות הראשונה שלו. בליגת האלופות האסיתית בשנת 2006, גמבה אוסקה ניצחה את קבוצת דה נאנג הווייטנאמית בניצחון שיא של 15–0. בגמר הטורניר של שנת 2008 גברה הקבוצה על אדלייד יונייטד האוסטרלית והפכה לקבוצה היפנית החמישית שזוכה בטורניר. בעקבות כך העפילה הקבוצה גם לגביע העולם למועדונים אך הודחה על ידי מנצ'סטר יונייטד, וסיימה במקום השלישי לאחר ניצחון 0–1 על פצ'וקה המקסיקנית.

בדצמבר 2012, גמבה ירדה לליגת המשנה, והצליחה לשוב עונה אחת מאוחר יותר בה זכתה באליפות והפכה לקבוצה הראשונה שזוכה באליפות עונה אחת בלבד אחרי עלייה מליגת המשנה. בשנת 2014 זכתה גמבה באליפות רצופה נוספת, והפך למועדון השני בעידן המקצועי שמשיג הישג זה. באותה העונה זכתה הקבוצה בטרבל מקומי והפכה למועדון השני גם כן לעשות זאת.

תארים
-----

**אליפות יפן (2)**

* 2005, 2014

**גביע הקיסר (5)**

* 1990, 2008, 2009, 2014, 2015

**גביע הליגה היפנית (2)**

* 2007, 2014

**הסופר קאפ היפני (2)**

* 2007, 2015

**ליגת האלופות האסיתית (1)**

* 2008

כדורגלנים בעבר ובהווה
---------------------

ראו רשימת כדורגלני גמבה אוסקה בעלי ערך בוויקיפדיה

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של גמבה אוסקה (ביפנית)
* גמבה אוסקה, ברשת החברתית פייסבוק

* גמבה אוסקה, ברשת החברתית טוויטר

* גמבה אוסקה, ברשת החברתית אינסטגרם

* פרופיל, באתר Transfermarkt

* פרופיל, באתר Soccerway

* פרופיל, באתר WorldFootball.net

הערות שוליים
------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גמבה אוסקה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 01077429
* VIAF: 260041277
* WorldCat: viaf-260041277

 |
**המכללה החרדית ירושלים** הייתה מכללה אקדמית המיועדת לציבור החרדי, ושכנה בגן הטכנולוגי מלחה בירושלים.

היסטוריה
--------

המכללה הוקמה בשנת תשס"א (2000) על ידי עדינה בר שלום. לדבריה, היא פתחה את המוסד משום שראתה צורך בעובדות סוציאליות בציבור החרדי וכן בכך שנשים חרדיות יפרנסו את משפחתן בכבוד. עם הקמתה יועדה המכללה לנשים בלבד. נפתחו בה קורסים לעיצוב אופנה וכן לימודי תואר ראשון ושני. בהמשך נפתחו המסלולים גם לגברים, הלימודים לנשים ולגברים התקיימו בהפרדה.

המכללה הוקמה בתחילתה כשלוחה של אוניברסיטת בר-אילן. בשנותיה הראשונות ניהלה אותה ד"ר ניצה קאליש. בהמשך הורחבה המכללה לחוגים ממוסדות אקדמיים נוספים. הקמת המכללה עוררה פולמוס ברחוב החרדי ויצאו נגדה מודעות ופשקווילים. הרב עובדיה יוסף, אביה של עדינה בר שלום, תמך במכללה.

המכללה העניקה לבוגריה תארים מוכרים מטעם משרד החינוך ומטעמם של מספר מוסדות אקדמיים ובהם האוניברסיטה הפתוחה, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אוניברסיטת בר-אילן ומכללת הדסה. בשנת 2012 למדו במכללה, בנפרד, 1,200 נשים וגברים, במקצועות מדעי המחשב, לוגיסטיקה וכלכלה, עבודה סוציאלית, משפטים, מעבדה רפואית, מדעי החברה, ייעוץ חינוכי, קלינאות תקשורת ועוד.

בשנים 2009–2012 שימש כמנכ"ל המכללה עו"ד אריאל דרעי. המנהלת הרוחנית של המכללה מאז הקמתה הייתה מזל עמאר, אשתו של הרב הראשי לישראל לשעבר הרב שלמה משה עמאר. בתפקיד רב המכללה שימש הרב ד"ר דניאל נשיא. משנת 2013 שימש כמנכ"ל המכללה מר אמיר שושן. סמנכ"ל המכללה היה הרב יוסף ויטמן.

בסוף 2016 החליטה המועצה להשכלה גבוהה לסיים את פעילות המכללה החל מ-1 באוקטובר 2017, ולהפסיק את תקצובה על ידי ות"ת, עקב ירידה חדה במספר הסטודנטים במכללה (500 בלבד בשנת הלימודים תשע"ו).

מסלולי לימוד
------------

* מכינה אקדמית, שבה לומדים עברית, אנגלית ומתמטיקה וכן מתקיימת בה הכשרה למבחן הפסיכומטרי.
* **גברים**: B.A. בעבודה סוציאלית, B.A. בלוגיסטיקה וכלכלה, B.Sc במדעי המחשב M.A בייעוץ חינוכי, B.A. בפסיכולוגיה,ו B.A. בתקשורת.
* **נשים**: B.A במנהל חינוכי, בפסיכולוגיה, M.A. C עבודה סוציאלית, B.A מעבדה רפואית, מדעי החברה, ייעוץ חינוכי B. A. ו-M.A. קלינאות תקשורת מנהל עסקים ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר המכללה
* עפרה לקס, מדע בשביל הפרנסה - בגליון השבוע, באתר ערוץ 7, 2 ביוני 2006
* מתוך טקס חלוקת תעודות במכללה
* נשים חרדיות קיבלו תואר ב"ניהול וישוב סכסוכים"

הערות שוליים
------------

1. ↑  תמר רותם, כך הצליחה עדינה בר שלום, בתו הבכורה של הרב עובדיה יוסף, להקים אוניברסיטה לחרדים, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2008
2. ↑  ירדן סקופ, המכללה לחרדים של עדינה בר שלום תיסגר בשל מיעוט סטודנטים וגירעון, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2016
**סיימון בוליבר באקנר הבן** (באנגלית: **.Simon Bolivar Buckner Jr**‏; 18 ביולי 1886 – 18 ביוני 1945) היה גנרל בצבא ארצות הברית, אשר פיקד על הארמייה העשירית בקרב אוקינאווה, ונהרג מפגיעת פגז ארטילריה לקראת סיום הקרב, ובכך היה לגנרל האמריקני הבכיר ביותר שנהרג במלחמה מפגיעת אש אויב.

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייו

באקנר נולד ב-18 ביולי 1886 במנפורדוויל, קנטקי, לסיימון בוליבר באקנר ולדליה הייז קלייבורן. אביו היה גנרל בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, ולאחר מכן כיהן כמושל קנטקי בין השנים 1887–1891, ואף היה מועמד לסגן הנשיא מטעם המפלגה הדמוקרטית הלאומית (דמוקרטי הזהב).

### קריירה צבאית

בשנת 1904 החל באקנר את לימודיו בווסט פוינט, ובשנת 1908 קיבל דרגת לוטננט משנה בצבא ארצות הברית. באקנר שירת שתי תקופות בפיליפינים, ואף לחם בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה.

לאחר המלחמה מילא באקנר תפקידי מטה והדרכה, וב-11 בינואר 1937 הועלה לדרגת קולונל ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-66 (טנקים קלים). בספטמבר 1938 מונה באקנר למפקד רגימנט הרגלים ה-22, ובנובמבר 1939 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-6. ב-1 בספטמבר 1940 הועלה באקנר לדרגת בריגדיר גנרל, ומונה למפקד פיקוד ההגנה אלסקה, וב-4 באוגוסט 1941 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל.

### מלחמת העולם השנייה

במהלך המלחמה הייתה אלסקה גזרה שקטה, אולם ביוני 1942 התחולל בגזרה קרב אטו, כחלק מהקרב על האיים האלאוטיים. ב-4 במאי 1943 הועלה באקנר לדרגת לוטננט גנרל, וב-20 ביוני 1944 מונה למפקד הארמייה העשירית בהוואי. בתחילה הייתה הארמייה מיועדת לכבוש את טאיוואן, אולם לבסוף בוטלה המשימה ועל הארמייה הוטל לכבוש את אוקינאווה.

 ערך מורחב – **קרב אוקינאווה**  

תמונתו האחרונה של גנרל באקנר, זמן קצר לפני שנהרג
הקרב שהחל ב-1 באפריל 1945 היה הגדול ביותר, הממושך ביותר, והעקוב מדם בכל ההיסטוריה הצבאית האמריקנית. ב-18 ביוני זמן קצר לפני שהוכרע הקרב, יצא באקנר לסיור בגזרת הלחימה, ובשעה שהשקיף על כוחותיו נפגע מאש ארטילרית. באקנר פונה במצב קשה מאוד, ונפטר זמן קצר לאחר מכן, ואת מקומו תפס מפקד כוחות הנחתים רוי גייגר. באקנר נקבר בבית הקברות בפרנקפורט, קנטקי, ובשנת 1954 הועלה לאחר מותו לדרגת גנרל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סיימון בוליבר באקנר הבן** בוויקישיתוף
* סיימון בוליבר באקנר
* סיימון בוליבר באקנר הבן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* סיימון בוליבר באקנר הבן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007439146005171
* ISNI: 0000 0000 3752 5768
* LCCN: n2003039909
* NARA: 10679535
* NTA: 27478355X
* SNAC: w6hx4gv9
* VIAF: 14142659
* WorldCat: lccn-n2003039909

 |
**שארל אוגוסט דה בריו** (בצרפתית: **Charles Auguste de Bério**;‏ 20 בפברואר 1802 – 8 באפריל 1870) היה כנר ומלחין בלגי.

קורות חייו
----------

דה בֶּריו נולד בלוון, שם קראו רחוב על שמו. בשנת 1810 עבר לצרפת ולמד נגינה בכינור אצל ז'אן-פרנסואה טיבי, תלמיד של ג'ובאני בטיסטה ויוטי, שעודד אותו בהמשך הקריירה. בנגינתו ניכרת גם השפעתו של פגניני. דה בֶּריו שימש ככנר הלשכה לשארל העשירי, מלך צרפת ולוילם הראשון, מלך הולנד וקצר הצלחה בסיור קונצרטים בלונדון, בפריז ובמרכזי מוזיקה חשובים באירופה.

בריו חי עם הזמרת מריה מאליברן שילדה לו בן בשנת 1833. השניים נישאו בשנת 1836, כשמאליברן השיגה את ביטול נישואיה הקודמים. מנדלסון כתב אריה בליווי כינור סולו במיוחד בשביל הזוג, אך מאליברן מתה אותה שנה מפגיעות שסבלה כתוצאה מנפילה מסוס.

דה בריו חי לאחר מות מאליברן בבריסל ומיעט להופיע בפומבי. עם זאת, ב-1841 יצא לסיור בגרמניה, שם נשא אישה שנייה, מריה הובר.

בשנת 1843 התמנה דה בריו למדריך ראשי לכינור בקונסרבטוריון של בריסל, שם ייסד את האסכולה הפרנקו-בלגית לנגינה בכינור. ראייתו הלכה 
ונחלשה. הוא פרש מעבודתו בשנת 1852 וב-1858 התעוור כליל. שיתוק שפגע בזרועו השמאלית שם קץ לקריירה שלו בשנת 1866. בין תלמידיו ידועי-השם הוברט ליאונרד, אנרי וייטאן והיינריך וילהלם ארנסט.

דה בריו כתב יצירות רבות לכינור, בהן עשרה קונצ'רטי, שכמעט ואינם מושמעים כיום. לעומת זאת, חיבוריו הפדגוגיים עודם בשימוש לתלמידי כינור. בנו, שארל-וילפריד דה בריו, היה מורה לפסנתר, שלימד את מוריס ראוול, אנריקה גרנדוס ואחרים.

בקונצ'רטי שלו עשה דה בריו שימוש בטכניקת נגינה חלוצית, ולחיבוריו נודעת חשיבות רבה לתלמידי כינור רציניים כהכנה להיכרות עם הקונצ'רטי המפורסמים של גדולי המלחינים בתקופה הרומנטית. החשובים בקונצ'רטי שלו הם מס' 9 בלה מינור אופוס 104 ומספר 7 בסול מז'ור אופוס 76. שניהם יצאו על תקליטור בהוצאת נאקסוס, המתכננת להשלים את הקלטות כל שאר הקונצ'רטי שלו לכינור. הוצאת התווים שירמר ממשיכה להוציא את החלק הראשון של "מתודת הכינור" אופוס 102 מאת דה בריו, ואת "30 תרגילים קונצרטיים ראשונים" שלו, אופוס 123. גם הוצאת פיטרס ממשיכה להוציא את יצירת ההדרן המפורסמת לכינור ותזמורת "תמונה לבלט" אופוס 100 ברדוקציה לכינור ופסנתר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שארל דה בריו** בוויקישיתוף

* שארל דה בריו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* שארל דה בריו, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* שארל דה בריו, באתר Discogs (באנגלית)
* שארל דה בריו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* שארל דה בריו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007285250805171
* BIBSYS: 2123237
* BNE: XX1088471
* BnF: cb14020879m (data)
* CiNii: DA09640180
* GND: 11613481X
* ICCU: LO1V133157
* ISNI: 0000 0001 0917 8356
* LCCN: n86859492
* LNB: 000035021
* MusicBrainz: 77d849e1-aa95-4651-bdac-bfaecd152e43
* NDL: 001109011
* NKC: xx0000996
* NLA: 35688097
* NLG: 212380
* NLK: KAC199602308
* NLP: A11224356
* NSK: 000328688
* NTA: 137069073
* RERO: 02-A005520415
* SNAC: w6b286zp
* SUDOC: 080785093
* Trove: 1043182
* VIAF: 76513486
* WorldCat: lccn-n86859492

 |
**הסכם שִימוֹנוֹסֶקֵי** נחתם ב-17 באפריל 1895, בין האימפריה היפנית לאימפריה הסינית של שושלת צ'ינג. הסכם זה, אשר הושג בתום חודש של דיונים, חתם את מלחמת סין–יפן הראשונה, בה הובסה סין בידי יפן. ההסכם נערך בעיר היפנית שִימוֹנוֹסֶקֵי.

ההסכם של שימונוסקי התורה
------------------------

סין המובסת נאלצה לשלם פיצויים ליפן ולוותר לטובתה על האי פורמוזה ועל חצי-האי ליאודונג, שנמצא מדרום למנצ'וריה. בנוסף, הסכימה סין לקבל את התנאי היפני להכיר בעצמאות קוריאה.

המשתתפים הבולטים מצד האימפריה היפנית היו איטו הירובומי (לימים ראש ממשלת יפן, כולל במהלך מלחמת רוסיה–יפן) ומוצו מונמיצו. מצד האימפריה הסינית השתתפו לי הונגז'אנג ולי ג'ינגפאנג.

תוצאות והשלכות
--------------

החולשה של סין בסוף המאה ה-19, אשר התגלמה בין השאר במלחמת סין-יפן ותוצאותיה, הביאה להשתלטות אימפריאליסטית של מעצמות המערב על שטחים מקרבה, ביתורה של סין והחכרת שטחים ונמלים אסטרטגיים של האימפריה הסינית לעשרות שנים. ההשתלטות האימפריאליסטית וכניסת הזרים לסין באו לידי רוויה ולבסוף לפיצוץ באירוע מרד הבוקסרים בשנת 1900.

בנוסף, וכהמשך למגמת ההשתלטות המערבית על סין, היו מלחמת סין-יפן ותוצאותיה מן הגורמים לכניסת רוסיה לאזור, לחלל שהותירה סין.

האימפריה הרוסית ובעלות-בריתה, צרפת וגרמניה, התערבו בתוצאות המלחמה והסכם שימונוסקי במה שנקרא ההתערבות המשולשת, בעיקר עקב לחץ רוסי. שלוש המעצמות הגישו אולטימטום, תוך איום צבאי, שהביא את יפן לצאת מחצי האי ליאודונג, שהיה הישג משמעותי במלחמה, וכן לצאת מאזור מנצ'וריה ולמעשה גם מנמל פורט ארתור. דעת הקהל ביפן זעמה על הממשלה, אשר הואשמה בכישלון לשימור ההישג. היפנים הבינו כי רוסיה, בעלת הצי הקבוע והאינטרסים באזור, היא העומדת מאחורי ההתערבות, וכי לצרפת ולגרמניה אין אינטרסים ברורים להתערבות, כפי שיש לרוסיה. כנגד רוסיה עלו קריאות נקם בקרב הציבור היפני וקמו קבוצות לאומניות, שהשמיעו את קולן למען ביטול תוצאות ההתערבות המשולשת ולמלחמה עם רוסיה.

אם כן, נקשרו מלחמת סין-יפן והסכם שימונוסקי לפרוץ מלחמת רוסיה–יפן בשנת 1904.

לקריאה נוספת
------------

* רותם קובנר, **המערכה הנשכחת: מלחמת רוסיה–יפן ומורשתה**, מערכות ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2005.
* מירון מדזיני, **מפורט ארתור עד הירושימה, עלייתו ונפילתו של המיליטריזם היפני**, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2006.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הסכם שימונוסקי** בוויקישיתוף
* הסכם שימונוסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2001047024
* NLK: KSH2001018352
* VIAF: 182387602
* WorldCat (עם VIAF): 182387602

 |
**מואה רחבת-מקור** (שם מדעי: *Euryapteryx curtus*) הוא מין נכחד של עוף ענקי מסדרת הדינורניטיים, אשר התקיים בניו זילנד בין הפליסטוקן להולוקן. מואה זו התגלתה הן באי הצפוני והן באי הדרומי וכן באי סטיוארט והתגלו ביצים מאובנות רבות שלו. מין זה תואר בידי ריצרד אוון ב-1846. עם זאת הוא שויך לסוג דינורניס והסוג החדש סווג ב-1874 בידי החוקר הגרמני יוליוס פון האסט (אנ'). כיום רואים בו קרוב של מואה מזרחית, אשר התקיים ביערות האי הדרומי.

מואה זה היה קטן יחסית ובעל מבנה עגלגל וכבד ובעל רגליים קצרות, כך שאולי דמה מעט לקזואר מודרני. הוא הגיע לגובה של מטר אחד בזכרים ו-1.3 מטר בנקבות והגיע למשקל של 20 ק"ג בממוצע. אצל מין זה הייתה דו-צורתיות זוויגית וחלק מהפרטים היו גדולים פי שניים מאחרים.

מואה זו התקיימה בסביבות סבכי שיחים ועשבים גבוהים ובהם חיפשה פירות, עלים נמוכים וחרקים. בדומה לשאר המואות הוא נכחד עם הגעת ראשוני האנשים לניו זילנד, בסביבות שנת 1,500.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מואה רחבת-מקור** בוויקישיתוף
* מואה רחבת-מקור, באתר NCBI (באנגלית)
* מואה רחבת-מקור, באתר GBIF (באנגלית)
**שולמית לורין** (באנגלית: **Shulamit Elisabeth Marie-Claire Lorrain**;‏ נולדה ב-10 בדצמבר 1948) היא צ'לנית ישראלית.

ביוגרפיה
--------

לורין נולדה בצרפת למשפחה מוזיקלית (הוריה מוזיקאים חובבים ושלושה מילדיהם מוזיקאים מקצועיים), ולמדה אצל פול טורטלייה בקונסרבטוריון של פריז, שם זכתה בפרסים על הצטיינותה בצ'לו, במוזיקה קאמרית ובסולפג' וכן השתלמה אצל ליאונרד רוז.

בשנת 1966 נשלחה על ידי הקונסרבטוריון למכון למוזיקה אינטרלאקן שבארצות הברית, שם זכתה בתחרות חשובה ובעקבותיה הוזמנה להופיע כסולנית עם תזמורת אינטרלאקן.

ב-1969 התגיירה ועלתה לישראל, ואחרי שהופיעה בהצלחה בכמה רסיטלים, הצטרפה לאנסמבל הקאמרי כצ'לנית ראשונה. היא גם הופיעה כסולנית עם האנסמבל בישראל ובסיורו בחו"ל.

ב-1972 הצטרפה לתזמורת הפילהרמונית הישראלית וכן הופיעה עימה כסולנית. ב-1975 נתמנתה משנה לנגן ראשון בקבוצת הצ'לות של התזמורת.

נגנה בצוותא עם אברם מלמד ועדית צבי ב"אנסמבל מוזיקאמרה" והופיעה איתו לעיתים קרובות.

חיים אישיים
-----------

לורין מתגוררת בתל אביב עם שני בניה.

קישורים חיצוניים
----------------

* שולמית לורין, ברשת החברתית פייסבוק
* שולמית לורין, ברשת החברתית LinkedIn
**ז'אן ז'אק הנר**, בצרפתית, **Jean-Jacques Henner** (5 במרץ 1829 - 23 ביולי 1905) היה צייר צרפתי, שנודע בציור עירום, נושאים דתיים ודיוקנאות.

ביוגרפיה
--------

הנר נולד בברנוילר (אלזס). הוא החל את לימודיו באמנות כתלמידם של מישל מרטין דרולינג ופרנסואה-אדואר פיקו. בשנת 1848, הוא נכנס ללמוד בבית הספר לאמנויות יפות בפריז, ובשמת 1858 קיבל את פרס רומא על ציור של "אדם וחוה מוצאים את גופתו של הבל". 

ברומא הוא הודרך על ידי פלנדרין, וצייר ארבע תמונות עבור הגלריה בקולמר בין שאר העבודות.

הוא הציג לראשונה בסלון בשנת 1863 ולאחר מכן תרם את "צניעות סוזנה" (1865), במוזיאון ד'אורסה.

יצירות ידועות אחרות כוללות: המגדלנה (1878); דיוקנו של מ. היים (1878); קבר ישו (1879); ג'רום הקדוש (1881); ברא (1882); הרודיאס (1887); מחקר (1891); ישו בתכריכים ודיוקן של קרולוס-דוראן (1896); דיוקן של העלמה פוקיאר (1897); והחלום (1900).

לציור "לוי משבט אפרים" (1898) הוענק מדליה. בין שאר ההבחנות המקצועיות, הנר זכה גם בגרנד פרי לציור בתערוכת פריז העולמית של 1900. הוא מונה לאביר לגיון הכבוד בשנת 1873, לקצין בשנת 1878 ולמפקד בשנת 1889. עבודתו הידועה ביותר של הנר היא הציור שלו משנת 1885 של "פביולה הקדושה". אף שהמקור אבד, הוא הועתק על ידי אמנים ברחבי העולם. האמן פרנסיס אליס אסף למעלה מ-500 עותקים של הציור במגוון מדיות. האוסף ידוע בשם "פרויקט פביולה".

הנר מת בגיל 76 בפריז.

### תלמידים

להנר היו תלמידים רבים; ביניהם היו הציירת האמריקאית מתילדה מודן לייזנרינג והאמן הרומני דימיטרי סרפים. מ-1874 עד 1889 הוא פתח את הסטודיו לנשים שלא הורשו להיכנס לבית הספר לאמנות. חלקן שימשו גם כמודלים. אחת מאלה הייתה דורותי טננט שלימים נישאה להנרי מורטון סטנלי.

תלמידה נוספת הייתה אליזבת סנודן ניקולס ווטרוס (1858–1921), לימים אשתו של האמן הארי ווטרוס. הנר נתן להם ציור כשהם נישאו ב-1887.

סוזן ואלאדון (1865–1938) עבדה גם כאחת הדוגמניות שלו.

גלריה
-----

* סנט פביולהסנט פביולה
* נערה מאלזסנערה מאלזס
* אידיליהאידיליה
* אשה באדוםאשה באדום

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אן ז'אק הנר** בוויקישיתוף
* ז'אן ז'אק הנר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* ז'אן ז'אק הנר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Henner, Jean Jacques". Encyclopædia Britannica. Vol. 13 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 272.
2. ↑  "Francis Alys The Fabiola Project". *The Menil Collection*.
3. ↑  Andrew J. Cosentino (17 November 1983). The Capital Image: Painters in Washington, 1800–1915. Smithsonian.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007280182305171
* BNE: XX5572423
* BnF: cb121428573 (data)
* GND: 119107856
* ISNI: 0000 0000 7689 8452
* KulturNav: 0cc010d2-8c18-428f-bd83-8ef735a5a3b7
* LCCN: n85002180
* The Léonore id LH//1282/48 is not valid.
* NGV: 1011
* NKC: xx0237870
* NTA: 326084193
* RKD: 37552
* SNAC: w65m6xv7
* SUDOC: 029901146
* ULAN: 500026774
* VIAF: 66503566
* WorldCat: lccn-n85002180

 |
**אורי חופי** (1935 – 14 במרץ 2023) היה אומן ישראלי, נפח מקיבוץ עין שמר, ומורה בעל שם עולמי בתחום הנפחות.

ביוגרפיה
--------

חופי נולד בחיפה. לאחר גיוסו לנח"ל התגורר תקופה קצרה בקיבוץ מגן. אחרי שנשא לאישה את ניצה, חברת הקיבוץ עין שמר, עבר גם הוא לקיבוץ זה. תחילה עבד בפלחה ובמיכון חקלאי. שנתייים וחצי מאוחר יותר כשהוקמה התעשייה בעין שמר, עבד וניהל במשך 17 שנה את "מיניפלסט" ואת מפעל המגנטים.

באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 נסע חופי לכנס נפחים בארצות הברית והחליט ללמוד את התחום. לאחר מכן יצא לבדו לדרום אפריקה, שם עבד בחברה ישראלית בניהול מיזם חקלאי מספר שנים, חסך כסף וחזר לקיבוץ. בקיבוץ הקים נפחיה ב-1987, שגדלה והעסיקה מספר נפחים, חלקם חברי קיבוץ. לאחר שנה וחצי החלו מוצריו להתפרסם בארץ ובעולם, והוא הוזמן לראשונה לכנס נפחים באנגליה. אף על פי שהקו שהציג לא היה על פי המסורת הקלאסית של נפחות אירופאית, הוא זכה להתעניינות רבה.

במשך השנים הוזמן חופי ללמד בסדנאות בארצות הברית ובאירופה ואף זכה לפרס מיוחד מטעמו של קאנצלר גרמניה.

חופי לא החשיב את עצמו כאמן, אלא כאומן נפח. התמחותו ופרסומו הגיעו בשל שיטות העבודה החדשניות שפיתח, וכלי עבודה מיוחדים שיצר עבור הנפחים, על מנת לשמור על בריאותם ולהקל על עבודתם. המפורסם שבהם הוא פטיש שנקרא על שמו "פטיש חופי" – פטיש ארגונומי הנותן מענה בריא לעשרות אלפי הנפות פטיש שנפח מבצע ביום. הפטיש נמכר ברחבי העולם ורבים יצרו העתקים שלו. חופי פיתח גם סדנים מיוחדים לפטיש אוויר, המאפשרים את החישול האומנותי בדרך מהירה וקלה.

ב-1992 פתח חופי בית ספר לנפחות בקיבוץ, בו למדו מאז אלפי תלמידים. הוא לימד גם בארצות הברית, ביפן ובגרמניה. נפחים רבים בארץ ובעולם עובדים על פי תורתו. בישראל הוא נחשב לאבי הנפחות הישראלית המודרנית.

חופי נפטר ב-14 במרץ 2023, הותיר אחריו שלושה ילדים.

פטיש חופי
---------

חופי פיתח פטיש מיוחד: הפטיש הארגונומי (ידידותי לגוף), פטיש מאוזן. שיטת ההחזקה שלו היא שונה, בעלת מבנה אחר, וכל מי שעובד אתו מחוסן מהפגיעות בגוף. היום מעתיקים דגם זה בכל העולם וחלק גדול מפרנסתו של חופי היה ייצור הפטישים ומכירתם. הכינוי הנפוץ לכלי זה הוא "פטיש חופי".

בשנה האחרונה, חופי הפסיק לייצר את הפטישים בעבודת יד. והחל לייצר את הפטישים במפעל, והיום הפטישים מגיעים מתבנית שמיוצרת ממפעל.

ספריו
-----

* **פיסול יסוד**, 1989, גלריית הקיבוץ

קישורים חיצוניים
----------------

* אורי חופי, נפח ואומן בינלאומי, באתר קיבוץ עין שמר
* יעקב ליאור, עין שמר: הנפח האומן אורי חופי מעביר את הפטיש לנכדתו, באתר nrg‏, 30 באוגוסט 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  יעקב ליאור, עין שמר: הנפח האומן אורי חופי מעביר את הפטיש לנכדתו, באתר nrg‏, 30 באוגוסט 2010
2. ↑  אורי חופי, נפח ואומן בינלאומי, באתר קיבוץ עין שמר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007290828505171
* GND: 143313177
* ISNI: 0000 0001 1154 1150
* ULAN: 500486246
* VIAF: 162189404
* WorldCat: viaf-162189404

 |
סמליל החברה
**חברת הובר** (באנגלית: **The Hoover Company**) היא חברה לייצור ושיווק שואבי אבק אמריקנית שבסיסה באוהיו.

החברה פעלה גם באירופה ובמשך מרבית המחצית הראשונה של המאה ה-20 שלטה בתעשיית שואבי האבק החשמליים, עד שהמותג "הובר" נעשה שם גנרי לשואב אבק, וגם לפעולת שאיבת האבק.

משנת 1989 החברה פעלה בארצות הברית כחלק ממאיטג עד מכירתה ב-2006 ל-TTI שבסיסה בהונג קונג תמורת 107 מיליון דולר.

האגף האירופי של הובר התפצל כבר ב-1993 מהחברה האם ונרכש בידי חברת קנדי שבסיסה בברוגריו שבאיטליה, כיום נמצאת השליטה בחברה בידי חברת ביין קפיטל (אנ').

הובר נחשבת גם בראשית המאה ה-21 לשחקן מרכזי בשוק שואבי האבק, והאגף האירופי שלה מתמחה גם בייצור מוצרים לבנים נוספים: מכונות כביסה ומייבשי כביסה. המתחרה העיקרית שלה היא דייסון (אנ') בשל טכנולוגיית הציקלון הכפול מבוססת ההפרדה הציקלונית שלה, שעליה רשמה פטנט.

היסטוריה
--------

בראשית דרכה עסקה החברה בבעלות ויליאם הובר בשיווק רתמות עור לסוסים ולכרכרות. העסק נקלע לקשיים בראשית המאה ה-20 עם חדירתן ההולכת וגדלה של המכוניות. במקביל, ג'יימס מארי ספנגלר, עובד ניקיון מקנטון הצפונית שבמדינת אוהיו, רשם ב-2 ביוני 1908 פטנט (מספר 889,823) על מכונת שאיבה חשמלית ניידת שהקלה על פעולת ניקיון הבית. ספנגלר, שהיה חולה אסתמה, רצה לבנות שואב אבק קטן ממדים שיסייע לו לצמצם את כמות האבק בביתו. הוא המציא מכשיר שהתבסס על פעולת יניקה שיצרו להבי מאוורר שחובר אל מנוע. באותה שנה הוא מכר את הפטנט לוויליאם הובר, שהיה בעלה של בת דודתו והפך שותף במפעל Hoover’s Electric Suction Sweeper Company.

כששווקו שואבי האבק הראשונים, ב-1908, היו רק 10% ממשקי הבית בארצות הברית מחוברים לרשת החשמל. ב-1912 החלה החברה לייצא שואבי אבק לבריטניה והחלה להתבסס בשוק האירופי. טקטיקת שיווק חדשנית לשעתה שנקטה בה "הובר", הייתה שיווק שואבי האבק לעקרות בית לניסיון חינם למשך עשרה ימים, בסיומן ניתן היה להחזיר את המוצר או לרכוש אותו.

לקריאה נוספת
------------

* מאט הייג, **סודות המותגים: 50 שנסקו, 50 שקרסו**, מאנגלית: ליטל ידין, הוצאת ידיעות ספרים וגלובס, 2007. עמ' 23–24

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חברת הובר** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של חברת הובר (באנגלית)
* חברת הובר, ברשת החברתית טוויטר
* ערן מינהר, המהלך השיווקי המטופש שכמעט מחק את חברת הוּבר מהמפה, באתר הארץ, 3 בינואר 2017
**יורם זקס** (נולד ב-21 ביוני 1973) הוא שחקן, מחזאי, תסריטאי ובמאי ישראלי.

ביוגרפיה
--------

ב-1999 סיים לימודי משחק בבית הספר הגבוה לאומנויות הבמה "בית צבי". בתחילת דרכו שיחק בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער ובתיאטרוני ילדים ונוער אחרים. ב-2001 גילם את גיא בסרטו של אילן הייטנר "חוכמת הבייגלה". כתב וביים את הקומדיה "ריקוד הציפורים" בתיאטרון צוותא. כתב את המחזה "נימפות בערפל" שעלה בצוותא וגם שיחק בו. כתב וביים את ההצגה "גומרים הולכים" בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא. כתב את המחזה "נסיכות וגמדים" לפסטיבל תיאטרון קצר. כתב את המחזה "גשם של חמניות" לפסטיבל פותחים מסך בתיאטרון בית ליסין. כתב וביים את ההצגה "יש מצב" בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער. כתב בשיתוף צביה הוברמן את המחזה "חיבור מהיר" לתיאטרון אורנה פורת. כתב את המחזה "נוף לים" לפסטיבל צו קריאה בתיאטרון צוותא. שימש כתסריטאי בערוץ הופ!.

בשנת 2006 יצא ללימודי קולנוע באוניברסיטת ניו יורק במלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל.

כתב וביים את הסרט נימפות בערפל, שהוקרן ב-2008 בסינמטק תל אביב (הקרנת בכורה בפסטיבל קולנוע דרום 2008) המבוסס על המחזה פרי עטו. כתב בשיתוף רועי שגב את המחזה "מקובלים" לתיאטרון הקיבוץ. בשנת 2013 כתב וביים את הסרט הקצר "ערומים", בכיכובם של רננה רז ודני גבע ובמימון קרן מקור לקולנוע ולטלוויזיה. אחיו הגדול הוא השחקן יגאל זקס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יורם זקס** בוויקישיתוף

* יורם זקס, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* יורם זקס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* יורם זקס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* מתן שירם, ‏בעיטת קרן, באתר גלובס, 23 בפברואר 2010
* ריקוד הציפורים - קליפ מתוך ההצגה

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורי קליין, יוסי וג'אגר כבר לא לבד, באתר הארץ, 26 בספטמבר 2002
2. ↑  מיכאל הנדלזלץ, אתגר המקצרון, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2005
3. ↑  רונית רוקאס, עכבר העיר, חיבור מהיר, באתר הארץ
4. ↑  עכבר העיר, פסטיבל צו קריאה מתקיים זו השנה החמישית בתיאטרון צוותא, באתר הארץ, 23 ביוני 2013
5. ↑  נירית אנדרמן, שלושה סרטים ישראליים בהקרנות בכורה בפסטיבל "קולנוע דרום" בשדרות, באתר הארץ, 19 במאי 2008
6. ↑  מתן שירם, ‏כבלי חוסר הכנות, באתר גלובס, 19 במרץ 2015

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987008554164105171
* LCCN: n2017060711
* VIAF: 22150807462918862719
* WorldCat: lccn-n2017060711

 |