בהלכות שבת, **מוקצה מחמת מיאוס** הוא אחד מסוגי המוקצה האוסרים מדרבנן בטלטול בשבת וביום טוב. מוקצה הוא האיסור ההלכתי לטלטל ולהזיז ממקומו דבר שאינו ראוי לשימוש שאנשים מקצים אותו מדעתם. 'מוקצה מחמת מיאוס' - פירושו הוא, חפצים מאוסים שאין דרך בני אדם להשתמש בהם, בדרך כלל לצורכיהם.

בתלמוד נחלקו, תנאים ואמוראים, האם סוג מוקצה זה אכן אסור, ולהלכה נפסק שמוקצה מחמת מיאוס מותר בטלטול. אמנם יש מן הראשונים והאחרונים שסייגו מעט את ההיתר.

בעברית התקבל ניב בהשאלה במשמעות של דבר מתועב ושנוא שראוי להתרחק ממנו, או מוסכמה חברתית שפעולה מסוימת איננה תקינה ויש להימנע ממנה.

מחלוקת התנאים
-------------

מנורת חרס
הדוגמה הקלאסית למוקצה מחמת מיאוס עוסקת במנורת שמן העשויה מחרס, שאם הדליקו בה אפילו פעם אחת היא נהיית מאוסה לכל שימוש אחר, ולפיכך נחלקו תנאים אם מותר לטלטלה בשבת: 

> 
> מטלטלין נר חדש אבל לא ישן. רבי שמעון אומר: כל הנרות מטלטלין חוץ מן הנר הדולק בשבת.
> 
> 
> 
> — מסכת שבת, פרק ג, משנה ו
> 

התלמוד, בקטע העוסק במשנה זו טבע את המושג 'מוקצה מחמת מיאוס' כהגדרת המקרה המוזכר. התוספתא מרחיבה יותר בפרטיהם של התנאים שהתייחסו לאיסור, ומייחסת את הדעה האוסרת לתנא רבי יהודה, ואת הדעה המתירה לתנאים רבי מאיר ורבי שמעון.

בברייתא אחרת המובאת בתלמוד, מבוארת דעת רבי יהודה האוסר, שבכל זאת מנורת מתכת מותרת בטלטול, מכיוון שהיא אינה נעשית מאוסה כפי שנעשית מנורת חרס.

הסבר המחלוקת
------------

הנימוק הפשוט לדעת רבי שמעון המתיר, היא שאדם אינו מקצה מדעתו כל דבר שראוי לשימוש, גם אם הוא מאוס.

לעומת זאת, הר"ן מסביר שרבי שמעון מסכים באופן עקרוני שאדם מקצה מדעתו דברים המאוסים. הר"ן מבאר שטעמו של רבי שמעון המתיר הוא משום שכאשר אדם רוצה להשתמש בכלי המאוס, בזאת הוא מסיר ממנו את הקצאתו, בכך שמתגלה עכשיו שלמרות מיאוסו של הכלי הוא אינו מוקצה מדעתו. טעמו של רבי יהודה שאוסר, מוסברת על ידי הר"ן על פי מה שידוע ממקורות אחרים שרבי יהודה נוקט בכלל 'מיגו דאתקצאי לבין השמשות אתקצאי לכולי יומא' - כלומר, כל דבר שהיה מוקצה בכניסת השבת יישאר באיסור מוקצה במשך כל היום, גם אם עכשיו הוסרה הקצאתו.

פסיקת ההלכה
-----------

התלמוד מביא שבפסיקת ההלכה במחלוקת התנאים, נחלקו האמוראים רב אחא ורבינא, כשאחד מהם סבר שבמוקצה מחמת מיאוס לא סוברים כרבי שמעון וקל וחומר במוקצה מחמת איסור, ואחד מהם סבר שרק במוקצה מחמת איסור אין הלכה כרבי שמעון. במקום אחר בתלמוד נקבע כלל שבכל מקום שנחלקו רב אחא ורבינא הלכה כדברי המיקל מביניהם, וברי"ף הביא את הכלל ופסק שהלכה כדברי המיקל שגם במיאוס וגם באיסור סוברים כרבי יהודה וכן נפסקה הלכה.

הראשונים נחלקו האם ההיתר של טלטול של מוקצה מחמת מיאוס הוא כללי או מסויג. בדיני מוקצה מוכרים שלושה סוגים שונים של טלטול:

1. טלטול 'לצורך גופו' - טלטול של חפץ על מנת להשתמש בו לצורך כלשהו.
2. טלטול 'לצורך מקומו' - טלטול של חפץ כדי לפנות את המקום שהוא תופס.
3. טלטול 'לצורך עצמו' - הזזת חפץ ממקום שבו הוא עלול להיפגע או להיגנב.

הרשב"א כתב שאף רבי יהודה המחמיר לא התכוון לאסור אלא טלטול 'לצורך עצמו', ומכאן שרבי שמעון שהלכה כמותו התיר אפילו בכך. לעומת זאת, הרמב"ם כתב שההיתר הוא רק כאשר רוצה להשתמש בחפץ, כלומר טלטול 'לצורך גופו'. ראשונים אחרים הבינו שבכל שלושת המקרים רבי יהודה אוסר ורבי שמעון מתיר.

הסתייגות נוספת להיתר של מוקצה מחמת מיאוס, הוא שיש הסוברים שההיתר נאמר לגבי שבת, ואילו בחגים שמלאכה אסורה בהם, הדין חמור יותר, ובהם מוקצה מחמת מיאוס אסור כשיטת רבי יהודה.

דיונים קרובים
-------------

מנורת נפט
בשני מקומות בתלמוד מובאים דיונים המשיקים לנושא של מוקצה מחמת מיאוס.

### מנורת נפט

בתלמוד מובאת מחלוקת לגבי טלטול מנורת נפט. האמורא רב יהודה אסר לטלטלה משום שהנפט גורם לריח מסריח ולכן המנורה אינה ראויה לשום שימוש בשבת. לעומתו, האמוראים רבה בר נחמני ורב יוסף התירו לטלטל מנורת נפט, וכך נפסק להלכה. הנימוק לדעתם של המתירים מוסבר על ידי האמורא רבא בכך שמנורת הנפט ראויה לשימוש כדי לכסות בה כלי אחר. רבא מבאר שהדבר אינו דומה לאבנים שבחצר האסורות בטלטול למרות שגם בהן ניתן לכסות כלים, שבסופו של דבר אבנים אינם כלים כלל, לעומת מנורת נפט ש'יש עליה תורת כלי'.

הראשונים דנו האם ההיתר הזה נאמר אפילו לדעת רבי יהודה האוסר במוקצה מחמת מיאוס. במנורת נפט העשויה מחרס, ברור שרבי יהודה יאסור, שהרי היא מאוסה לא פחות ממנורת שמן העשוי מחרס. לעומת זאת, נחלקו הראשונים בשאלה מה תהיה דעת רבי יהודה במנורת נפט העשויה ממתכת שאינה נהיית מאוסה למגע, אלא רק בעלת ריח מסריח. לדעת התוספות, רבה ורב יוסף שהתירו מנורת נפט מסריחה, התירו זאת אפילו לדעת רבי יהודה. אך לדעת הרמב"ן מנורת נפט שמסריחה היא מאוסה יותר ממנורת חרס שרק מאוסה למגע, ורבי יהודה בוודאי יאסור בה. 

### שיפוד שצלו בו בשר

שיפודים שצולים בהם בשר
בתלמוד מובאים דברי האמורא שמואל ששיפוד שצלו בו בשר אסור בטלטול, וחלק מן הראשונים הסבירו שטעם הדבר הוא משום שהשיפוד הוא מוקצה מחמת מיאוס, ושהוא אסור רק לשיטת רבי יהודה האוסר בכך. 

על פי זה כתב הרשב"א שגם קערות וכלי אוכל המלוכלכים לאחר שאכל בהן נחשבים כמוקצה מחמת מיאוס. נראה שראשונים אחרים אינם מסכימים לדעת הרשב"א הזו, ולו משום שכלי אוכל אינם מאוסים כל כך. למשל הרמב"ם, כשהתייחס למוקצה מחמת מיאוס הביא רק דוגמה של כלי צואה, שברור שהם מאוסים יותר מכלי אוכל.

קישורים חיצוניים
----------------

* הערך "מוקצה מחמת מיאוס", באתר ויקיסוגיה
* מאמרים בנושא מוקצה מחמת מיאוס, באתר ספריית אסיף

הערות שוליים
------------

1. ↑  רבי ניסים בן ראובן, **פירוש הר"ן על הרי"ף**, ביצה טו ב
2. ↑  מסכת שבת, דף קכ"ג, עמוד ב'.
3. ↑  רי"ף על שבת סז, ב
4. ↑  רבי שלמה בן אדרת, **שו"ת הרשב"א**, חלק א, סימן תרו
5. ↑  רבי משה בן מיימון (הרמב"ם), **משנה תורה**, הלכות שבת, פרק כה, הלכה יא
6. ↑  בבלי שבת, מו, א
7. ↑  בבלי ביצה, כח, ב

| הלכות ואיסורי שבת |
| --- |
| כללים | מזיד עם התראה • מזיד • שוגג • דבר שאינו מתכוון • פסיק רישא • מלאכה שאינה צריכה לגופה • מלאכת מחשבת • שניים שעשאוה • שינוי • גרמא בשבת • מקלקל • מתעסק • חצי שיעור • מסייע אין בו ממש • פיקוח נפש דוחה שבת. |
| מוקצה | מוקצה מחמת גופו • מוקצה מחמת איסור • מוקצה מחמת חסרון כיס • מוקצה מחמת מיאוס • מוקצה מחמת מצווה • כלי שמלאכתו לאיסור • ביטול כלי מהיכנו • בסיס לדבר האסור • נולד • טלטול על ידי דבר אחר • מיגו דאתקצאי • גרף של רעי |
| שבות | שבות דשבות • אמירה לנוכרי • עובדין דחול • מראית עין • ממצוא חפצך • ודבר דבר • הכנה משבת לחול • טרחא יתירה • מקח וממכר בשבת • שכר שבת • שטרי הדיוטות • מוליד • רחיצה בשבת • רדיית הפת • גזירת סנדל המסומר |
| עונשים | סקילה • כרת • קורבן חטאת • מלקות • מעשה שבת |
| שונות | מחמר • תחום שבת • שביתת כלים • שביתת בהמתו |
| מלאכות שבת |
| צביעת יריעות המשכן | זורע • חורש • קוצר • מעמר • דש • זורה • בורר • טוחן • מרקד • לש • מבשל |
| הכנת היריעות | גוזז • מלבן • מנפץ • צובע • טווה • מיסך • שתי בתי נירין • אורג • פוצע • קושר • מתיר • תופר • קורע |
| הכנת כיסויי עורות | צד • שוחט • מפשיט • מעבד • ממחק • משרטט • מחתך |
| הקמת המשכן | כותב • מוחק • בונה • סותר • מכבה • מבעיר • מכה בפטיש • הוצאה מרשות לרשות |
| תולדות מלאכות שבת | מפרק • השקיה • הגבנה • חליבה בשבת |
| דיני רשויות |
| רשויות השבת | רשות הרבים • רשות היחיד • כרמלית • מקום פטור • (מדרבנן: קרפף יותר מבית סאתיים שלא הוקף לדירה) |
| המלאכה והאיסורים | עקירה והנחה • הוצאה מרשות לרשות • טלטול ארבע אמות ברשות הרבים • איסור טלטול בין רשויות היחיד • איסור טלטול בין רשויות היחיד |
| תיקוני החצר והמבוי | עירוב (על ידי צורת הפתח, לחי או קורה) • תיקון חצרות ומבואות • עירוב חצירות • שיתוף מבואות • פסי ביראות • ביטול רשות • חילוק רשויות |