recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
"**אמא אדמה**" (במקור: **Mother Earth**) היה כתב עת פוליטי-רדיקלי שיצא לאור בארצות הברית החל ממרץ 1906 על ידי האנרכיסטית אמה גולדמן. אלכסנדר ברקמן, אנרכיסט מפורסם נוסף, היה עורכו של המגזין.

"אמא אדמה" היה מגזין פוליטי שתמך במטרות פוליטיות רדיקליות, התארגנות עובדים, והתנגדות לממשלת ארצות הברית במגוון נושאים. קוראיו ותומכיו היו הגרעין של השמאל הרדיקלי בארצות הברית בתחילת המאה ה-20. צוות המגזין כלל נבחרת של פעילים רדיקליים, ביניהם מקס בגינסקי. בנוסף לפרסום עבודות מקוריות מאת עורכיו ואנרכיסטים מרחבי העולם, "אמא אדמה" פרסם מחדש כתבים נבחרים של כותבים מגוונים, בהם כתבים של האנרכיסט הצרפתי פייר-ז'וזף פרודון, האנרכיסטי הרוסי פיוטר קרופוטקין, הפילוסוף פרידריך ניטשה והסופרת הבריטית מרי וולסטונקראפט. גולדמן כתבה לעיתים קרובות בנושאים של אנרכיזם, פוליטיקה, עבודה, אתאיזם, מיניות ופמיניזם.

ב-1917, "אמא אדמה" החל לקרוא בגלוי להתנגדות לכניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, וספציפית לסרבנות לרישום וגיוס לצבא. ב-15 ביוני באותה שנה הקונגרס האמריקאי העביר את "חוק הריגול", שקבע עונשים בגין התערבות ביחסי החוץ של ארצות הברית וריגול. החוק כבר קנסות כבדים ועונשי מאסר של עד 20 שנה עבור אלו שיתנגדו לגיוס הצבאי או יעודדו "חוסר נאמנות" כלפי ממשלת ארצות הברית. לאחר שאמה גולדמן ואלכסנדר ברקמן המשיכו להתנגד לגיוס, המשטרה פשטה על משרדי "אמא אדמה", והחרימה רשימות מנויים ומאמרים רבים. משרד המשפטים שחרר הודעה בזו הלשון:

> 
> רישומים וחומרי תעמולה רבים הוחרמו, ובכללן מה שנראה כרישומים המלאים של חברי האנרכיה בארצות הברית. נמצא גם קובץ אינדקס, אשר הסוכנים הפדרליים מאמינים שיפשט עבורם את משימת זיהוי האנשים שמוזכרים במגוון הרשימות והדפים. רשימת המנויים של "אמא אדמה" ו"הפיצוץ", שכוללת למעלה מ-10,000 שמות, הוחרמה גם היא.
> 
> 
> 
> 

"אמא אדמה" המשיך לצאת לאור אחת לחודש עד אוגוסט 1917. ברקמן וגולדמן נמצאו אשמים בהפרת "חוק הריגול" וגורשו לרוסיה.

קישורים חיצוניים
----------------

* תיאור המגזין וסריקה של מהדורת פברואר 1915
* "אמא אדמה" בארכיון האנרכיסטי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n96013552
* VIAF: 151455495
* WorldCat: lccn-n96013552

 |
ורד אדום
**סוּגָה בַּשּׁוֹשַׁנִּים** הוא ביטוי מקראי. פירושו המילולי הוא: מקום מגודר בגדר העשויה משושנים. שימושו הרווח בעברית ישראלית הוא דרך נעימה ללא מזיקים או הפרעות. חז"ל ראו בביטוי זה מצב של דרגה מוסרית בה אין צורך בכפייה חיצונית, האדם מעצמו כובש את יצרו.

מקור הביטוי
-----------

במגילת שיר השירים נאמר: "שָׁרְרֵךְ אַגַּן הַסַּהַר, אַל-יֶחְסַר הַמָּזֶג; בִּטְנֵךְ עֲרֵמַת חִטִּים, **סוּגָה בַּשּׁוֹשַׁנִּים**."

רבי אברהם אבן עזרא מסביר שגדר השושנים הסתירה את ערמת החטים.

### בדרשות חז"ל

כנמשל לדברי שיר השירים ראו חז"ל דרגה מוסרית של עם ישראל, בה הם אינם צריכים גדר וסייג חזקים כדי למנוע אותם מעבירה, מספיקה לכך גדר עדינה העשויה שושנים.
כך מובא בתלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ל"ז, עמוד א': "אמר ליה ההוא צדוקי לרב כהנא, אמריתו נדה שרי ליחודי בהדי גברא, אפשר אש בנעורת ואינה מהבהבת, אמר ליה, התורה העידה עלינו **סוגה בשושנים**, שאפילו כסוגה בשושנים לא יפרצו בהם פרצות."

הרחבה לכך כותב הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק:
"חתן וכלה צעירים, חסונים, במלוא כוחם, ואהבה לוהטת ביניהם, ושניהם המתינו באורך רוח לפגישה זו. רק צעד אחד ואהבתם מתממשת, חלומם מתגשם. לפתע פורשים השניים ונסוגים לאחור. הוא, כדרך האבירים, מציג גבורה פרדוקסלית. הוא מביס את עצמו. כל זוהר חיצוני אינו מתלווה לנסיגה זו. אין בה מחווה ראוותנית, שהרי נעדרים ממנה עדים להעריץ ולהלל. הפעולה ההירואית אינה מתרחשת לנוכח המון מתרונן. משוררים לא ישירו על שני צעירים ענווים צנועים אלה. הכל אירע בצנעתו החסויה של ביתם, בדממת הלילה..."

במדרש אחר ראו חז"ל את השושנים כצדיקים שזכותם מגינה על עם ישראל: "סוגה בשושנים *אלו הצדיקים* שגודרין גדירן של ישראל."

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **סוגה בשושנים** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  יש לשים לב שהמילה "סוגה" בביטוי זה מתפרשת מלשון "סייג", ולא במשמעות ז'אנר כמו בעברית החדשה
2. ↑  מגילת שיר השירים, פרק ז', פסוק ג'
3. ↑  בפירוש לפסוק "הפעם השנית"
4. ↑  "דברי הגות והערכה", עמוד 246. מובא גם בספר פוע"ה חלק א עמוד 87
5. ↑  פסיקתא זוטרתא שיר השירים פ"ז סי' ג
**סר פרדריק ויליאם ברטון** (באנגלית: **Frederic William Burton**‏; 8 באפריל 1816 – 16 במרץ 1900) היה צייר אירי ומנהל הגלריה לאמנות בלונדון.

ביוגרפיה
--------

פרדריק נולד ב-8 באפריל 1816 ובגיל שש עבר עם הוריו לגור במחוז קלייר שבחוף המערבי של אירלנד. הוא היה בנם השלישי של סמואל פרידריך ברטון ואשתו חנה מלט. הסבא וסבתה של האמן היו מייג'ור אדוארד ויליאם ברטון, קליפדן, שהיה השריף של מחוז קלייר בשנת 1799, ואשתו ג'יין בלאד מרוקסטון הסמוכה.

קריירה אמנותית
--------------

הוא למד בדבלין, נבחר לעמית של האקדמיה המלכותית בגיל עשרים ואחת ואקדמאי מלא כעבור שנתיים. בשנת 1842 החל להציג באקדמיה המלכותית. ביקור בגרמניה ובבוואריה בשנת 1842 היה הראשון מתוך סדרת טיולים ארוכה לחלקים שונים באירופה, שהעניקו לו ידע מעמיק ביצירותיהם של המאסטרים הישנים. משנת 1851 בילה 7 שנים כצייר בשירות מקסימיליאן השני מבוואריה.

ברטון עבד עם ג'ורג' פטרי על רישומים ארכאולוגיים והיה במועצת האקדמיה האירי המלכותית והחברה הארכאולוגית באירלנד. הוא נבחר לעמית של האגודה המלכותית לציירים בצבעי מים בשנת 1855, וחבר מן המניין בשנה שלאחר מכן. הוא התפטר בשנת 1870, ונבחר מחדש כחבר כבוד בשנת 1886.

תואר אבירות הוענק לו בשנת 1884, ותואר ה- LL.D. של דבלין בשנת 1889. בצעירותו הייתה לו אהדה עזה למפלגת אירלנד הצעירה.

הוא נפטר בקנזינגטון, מערב לונדון ונקבר בבית העלמין בדבלין.

ציורי צבעי המים הידועים ביותר של ברטון, "הילד שטבע של ארן הדייג" (1841) ו"המפגש על מדרגות הצריח" (1864). הציור - הפגישה על מדרגות הצריח נבחר על ידי הציבור האירי כציור האהוב ביותר על אירלנד בשנת 2012 מבין 10 עבודות שהמבקרים הציגו ברשימה.

מנהל הגלריה הלאומית
-------------------

בשנת 1874 מונה ברטון למנהל הגלריה הלאומית בלונדון, אחרי סר ויליאם בוקסאל. ביוני 1874 הוא קיבל מענק מיוחד לרכישת אוסף האמנות של אלכסנדר בארקר, שכלל את המולד של פיירו דלה פרנצ'סקה ואת ונוס ומארס של בוטיצ'לי. בשנת 1876 התקבלה ירושה של 94 ציורים, בעיקר של אמנים הולנדים, אך גם עבודות נוספות. כמו כן, באותה שנה הושלמה הרחבה של הגלריה.

במהלך עשרים השנים בהן הוא מילא תפקיד מנהל הגלריה הוא היה אחראי לרכישות חשובות רבות, ביניהן בתולת הסלעים של לאונרדו דה וינצ'י, אנסדי מדונה של רפאל, דיוקן הרכיבה של אנתוני ואן דייק של צ'ארלס הראשון, והאדמירל פולידו. פארג'ה, מאת דייגו וולקז. הוא הוסיף גם לסדרה המצוינת של תמונות איטלקיות קדומות בגלריה. מספר הרכישות שבוצעו באוסף בתקופת כהונתו מסתכם ביותר מ-500.

גלריה
-----

* רוזנת ונציאניתרוזנת ונציאנית
* אליזבת בלקוויאליזבת בלקווי
* המפגש על מדרגות הצריחהמפגש על מדרגות הצריח
* מותו של בן הדייגמותו של בן הדייג

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרדריק ויליאם ברטון** בוויקישיתוף
* כתבי פרדריק ויליאם ברטון בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Aidan Dunne, Romantic scene voted Ireland's favourite painting, The Irish Times (באנגלית)
2. ↑  Frederic William Burton | Directors | National Gallery, London, www.nationalgallery.org.uk
3. ↑  Smith, Charles Saumarez (2009). The National Gallery: A Short History. London: Frances Lincoln. pp. 86–87

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* AGSA: 10598
* GND: 11764224X
* ISNI: 0000 0000 6633 3896
* LCCN: nr90014372
* NTA: 288069412
* RKD: 14341
* SNAC: w6892jhh
* ULAN: 500018121
* VcBA: 495/216701
* VIAF: 78627675
* WorldCat: lccn-nr90014372

 |
**פרדריק הסלקוויסט** (בשוודית: **Fredrik Hasselquist**;‏ 3 בינואר 1722 – 9 בפברואר 1752) היה חוקר טבע שוודי, מתלמידו של לינאוס ואחד מחוקרי הטבע הראשונים שביקרו בארץ ישראל.

קורות חיים
----------

הסלקוויסט נולד לאנדרו הסלקוויסט, כומר עני ממנו התייתם בגיל 12. אימו, שפטירתו של האב, ערערה את נפשה אושפזה בבית משוגעים. דודו של הנער קיבל אותו תחת חסותו ומימן את לימודיו. ב-1741 החל ללמוד רפואה באוניברסיטת אופסלה והועסק כמדריך באוניברסיטה. בד בבד למד תחומים נוספים של מדעי הטבע. למרות בריאותו הלקויה מאמציו למצוינות אקדמית נשאו פרי: הנהלת האוניברסיטה העניקה לו ב-1746 קצבת מחיה מהמלך. שנה לאחר מכן פרסם מחקר על תכונות הצמחים והוכיח כי היה ראוי לקיצבה שקיבל. מורו לינאוס האיץ בו לנסוע לארץ ישראל משום שידיעת הטבע באזור הייתה דלה. פרדריק הסכים והחל ללמוד ערבית לקראת המסע למזרח. ב-1750 מונה לחבר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים.

מסעו של הסלקוויסט בלבנט החל ב-1749 בטורקיה, נמשך במצרים, בארץ ישראל, בלבנון, בקפריסין, ברודוס ובכיוס והסתיים באיזמיר. במהלכו תיאר מינים רבים של צמחים ובעלי חיים ואף אסף דגימות של סלעים. כמו כן התמקד בתרופות מקומיות. הסלקוויסט נחת ביפו ב-1 באפריל 1751, ביקר בירושלים, בבית לחם, ביריחו ובים המלח ואף הצפין לנצרת, להר תבור ולטבריה. הוא ציין ביומניו צמחים ובעלי חיים המוזכרים במקרא, כגון השיזף המצוי שנחשב כמרכיב בעטרת הקוצים של ישו בצליבתו. כמו כן דיווח על מצב המסחר בארצות שבהן ביקר.

בדרכו חזרה לשוודיה הכריעה אותו מחלת השחפת והוא מת בגיל 30 סמוך לאיזמיר שבטורקיה ונקבר שם. יומן המסע והדגימות שאסף הגיעו בשלום לשוודיה, וחמש שנים לאחר מותו פרסם מורו לינאוס את ממצאיו בשוודית בכותר "Iter Palæstinum" (מסע לארץ ישראל). ב-1762 תורגם החיבור לגרמנית ולהולנדית, ב-1766 יצא לאור בתרגום לאנגלית Fredrik Hasselquist, **Voyages and Travels in the Levant in the Years 1749, 50, 51, 52: Containing Observations in ...**, Printed for L. Davis and C. Reymers, 1766. (בenglish) וב-1769 – בצרפתית.

* מינים חדשים שתוארו על ידו מסומנים בקיצור .Hasselq כדוגמת שמו המדעי של אוכם מצרי – *Suaeda aegyptiaca* (Hasselq.)

לקריאה נוספת
------------

* זהר עמר, "פרדריך הסלקוויסט – מראשוני חוקרי הטבע המקראי", בית מקרא, לח (תשנ"ג), עמ' 245–247
* זהר עמר, "פרידריך הסלקוויסט – מחלוצי המחקר הבוטני המדעי בארץ-ישראל", אריאל, 105–106 (טבת תשנ"ה), עמ' 114–120
* שמעון בודנהיימר, "פרדריק הסלקוויסט בארץ ישראל, 1751", *Israel Exploration Journal*, כרך 2 (1952), עמ' 6–14 (באנגלית)

קישורים חיצוניים
----------------

* פרדריק הסלקוויסט, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* ספר מסעו של הסלקוויסט במזרח בתרגומו לאנגלית (1766) *Voyages and Travels in the Levant in the Years 1749, 50, 51, 52*

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007299345005171
* BIBSYS: 2063009
* BNE: XX1664642
* BnF: cb13089962f (data)
* Botanist: Hasselq.
* CiNii: DA04256844
* GND: 117503355
* ISNI: 0000 0000 8117 1389
* LCCN: n87828903
* MGP: 135290
* NLG: 224377
* NTA: 086075780
* RERO: 02-A003352267
* SELIBR: 282163
* SUDOC: 103424237
* VIAF: 37695277
* WorldCat: lccn-n87828903

 |
קווים שווי אנרגיה של פוטנציאל הנון-היילס
**מערכת הנון-היילס** (באנגלית: **Hénon–Heiles system**) היא מערכת כאוטית קלאסית יסודית המתארת בעיה אסטרונומית של כוכב המסתובב סביב מרכז גלקטי בתנועה לא ליניארית המוגבלת למישור. המערכת תוארה לראשונה בשנת 1962 על ידי האסטרונום הצרפתי מישל הנון ועמיתו האמריקאי קארל היילס. בשנת 1964 פרסמו השניים מאמר שכותרתו "יישומיות האינטגרל השלישי של התנועה: ניסויים נומריים אחדים" (The applicability of the third integral of motion: Some numerical experiments, ראה אור בכתב העת The Astronomical Journal).

לצורך תיאור המערכת לעיל, הנון והיילס השתמשו בפוטנציאל לא ליניארי פשטני ודו־ממדי בעל סימטריה סביב ציר אלכסוני, ומצאו כי האינטגרל השלישי, שהוא למעשה קבוע תנועה, קיים עבור סך מוגבל של תנאי התחלה אפשריים. במונחים בני זמננו, תנאי ההתחלה שעבורם לא מתקבל האינטגרל השלישי של התנועה, נקראים מסלולים כאוטיים.

תיאור מתמטי
-----------

פוטנציאל הנון-היילס הוא כדלקמן (ביחידות מנורמלות):

{\displaystyle V(x,y)={\frac {1}{2}}(x^{2}+y^{2})+\lambda \left(x^{2}y-{\frac {y^{3}}{3}}\right).}
כאשר הפרמטר \lambda  הוא חסר יחידות, ובדרך כלל נלקח כ-1 לשם פשטות.

בהתאם, ההמילטוניאן של המערכת, אשר מורכב מהאנרגיה הקינטית ומהפוטנציאל גם יחד, הוא:

{\displaystyle H={\frac {1}{2}}(p\_{x}^{2}+p\_{y}^{2})+{\frac {1}{2}}(x^{2}+y^{2})+\lambda \left(x^{2}y-{\frac {y^{3}}{3}}\right).}
ארבע המשוואות המצומדות שיתקבלו מהצבת המילטוניאן זה במשוואות המילטון, הן:

{\displaystyle {\dot {x}}=p\_{x},}
{\displaystyle {\dot {p\_{x}}}=-x-2\lambda xy,}
{\displaystyle {\dot {y}}=p\_{y},}
{\displaystyle {\dot {p\_{y}}}=-y-\lambda (x^{2}-y^{2}).}
פתרונה הנומרי של המערכת ניתן לעיתים לטיפול באמצעות Painlevé transcendents (אנ'). כאנלוג קוונטי, ניתן להציב את המילטוניאן הנון-היילס בתוך משוואת שרדינגר.

לקריאה נוספת
------------

* **המאמר המקורי של הנון והיילס**, באתר אוניברסיטת הרווארד
* מערכת הנון-היילס, באתר Wolfram MathWorld
* *Classical and Quantum Chaos*, Martin C. Gutzwiller, p.102

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מערכת הנון-היילס"**.
**שרלוט נפולאונה בונפרטה** (בצרפתית: **Charlotte Napoléone Bonaparte**‏; 31 באוקטובר 1802 - 2 במרץ 1839) הייתה בתם של ז'וזף בונפרטה וז'ולי קלארי.

ביוגרפיה
--------

שרלוט נולדה ב-31 באוקטובר 1802 כבתם של ז'וזף בונפרטה בנו של קרלו בואונפרטה ואחיו של נפוליאון בונפרטה, וז'ולי קלארי אחותה של דזירה קלארי מלכת שוודיה. הייתה לה אחות גדולה בשם זנאיד. ב-1804 הכתיר עצמו דודה נפוליאון בתואר "קיסר צרפת", והעניק לשרלוט אמה ואחותה את התואר "נסיכות קיסריות". ב-1806 מינה נפוליאון את אביה למלך נאפולי ומלך סיציליה. ב-1808 הוא העביר את תפקידו לז'ואקים מירא ומינה את ז'וזף למלך ספרד. לאחר שנפוליאון הובס בקרב ווטרלו וגלה לאי סנט הלנה, יצא אביה לגלות בארצות הברית והתיישב באחוזה בניו ג'רזי. שרלוט ליוותה אותו בתחילה, ולמדה ציור בארצות הברית. היא ציירה ציורי נוף בארצות הברית ודיוקנאות, והציגה את יצירותיה באקדמיית פנסילבניה לאמנות. ב-1824 היא חזרה לאירופה לשהות עם אמה. היא נישאה לנפוליאון לואי בונפרטה, בנם של לואי בונפרטה והורטנס דה בוארנה ואחיו של נפוליאון השלישי. את אחותה זנאיד השיאו הוריה לשארל לוסיאן בונפרטה בנו של לוסיאן בונפרטה. בני בונפרטה האמינו כי הם עתידים לחזור לשלטון בצרפת, ועל כן ניסו לאחד את המשפחה כמה שאפשר.

היא מתה בסרזנה ב-2 במרץ 1839 בגיל 36 כתוצאה מלידה שהסתבכה. היא נקברה בבזיליקת סנטה קרוצ'ה בפירנצה. אביה ואמה נטמנו לצדה לאחר מותם. ב-1840 העביר הקיסר נפוליאון השלישי את גופתו של אביה לצרפת, אולם קבריהן של ז'ולי ושרלוט נותרו בפירנצה עד ימינו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שרלוט בונפרטה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX5340383
* BnF: cb12516326g (data)
* GND: 119525186
* ISNI: 0000 0001 2277 0901
* LCCN: n97061251
* NKC: jx20111024003
* SNAC: w67x016d
* SUDOC: 034404295
* ULAN: 500354823
* VIAF: 18033808
* WorldCat: lccn-n97061251

 |
**שרלוט ברגמן** (1903–2002) הייתה אספנית ונדבנית ישראלית ילידת בלגיה.

קורות חיים
----------

שרלוט ברגמן נולדה באנטוורפן לאב סוחר יהלומים יליד פולין. בבגרותה התחתנה עם לואיס ברגמן, אדריכל אנגלי שאיתו חלקה אהבה לטיולים ואומנות. הזוג ברגמן התגוררו שנים רבות בלונדון ונסעו לראשונה בשנות העשרים לישראל ולמזרח התיכון. שרלוט ולואיס יצרו קשרים עם אמנים רבים, בהם פבלו פיקאסו, הנרי מור ורבים אחרים. הם היו מקורבים לראול דופי, חבר שלעיתים קרובות הצטרף לבני הזוג במסעותיהם. בני הזוג אספו דוגמאות לאמנותו של דופי, כולל דיוקן שצייר את שרלוט. אמנים אחרים שנאספו על ידי הזוג כללו את בראק ושאגאל, כמו גם את אנטל בירו.

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שרלוט ולואיס ברגמן שהו בארצות הברית ומעולם לא חזרו להתגורר באנגליה. שרלוט איבדה רבים מבני משפחתה במהלך השואה. בני הזוג ברגמן התגוררו בניו יורק והתערו באירועים ובחברה המקומית. דירתם הפכה לסלון למוזיקה, אמנות ופוליטיקה והם נהיו לתומכים נלהבים של התנועה הציונית ומדינת ישראל.

### עלייה ארצה

לאחר מותו של לואיס ברגמן בשנת 1955, שרלוט המשיכה לאסוף יצירות אמנות חדשות. בעקבות מלחמת ששת הימים היא עלתה לארץ. ביחד עם טדי קולק היא חלקה חזון משותף של הקמת מוזיאון לאומי בירושלים, והייתה מעורבת בהקמת מוזיאון ישראל. בארץ היא הפכה לתורמת בשלל עניינים, לעיתים בצורה אנונימית.

בשנות השבעים של המאה ה-20, ברגמן בנתה את בית הקבע שלה בשטח המוזיאון, בעידודו של טדי קולק. ברגמן מיקמה שם את אוספי האמנות והאתנוגרפיה שלה. בדיוק כמו שעשתה בניו יורק, גם בירושלים, שרלוט אירחה אירועי חברה וקיבלה בברכה מבקרים מהארץ ומהעולם לביתה.

### מותה

ב-17 ביולי 2002 נפטרה שרלוט ברגמן בחדר השינה שלה, המכונה היום החדר של הנרי מור. הבית וציוריו, פסליו, קרמיקה ועבודות על נייר הועברו בירושה למוזיאון ישראל. שרלוט ברגמן ביקשה שהבית ישמש מקום לאירועים מיוחדים, כפי שהיה בחייה, החדר משקף בית של חובבי אמנות בסוף המאה העשרים, כמו חדרים תקופתיים אחרים במוזיאון.

לקריאה נוספת
------------

* אמנות חזותית בישראל

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שרלוט ברגמן** בוויקישיתוף
* האוסף של שרלוט ברגמן, באתר מוזיאון ישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  "The Bergman House". Israel Museum. אורכב מ-המקור ב-18 באוגוסט 2016. נבדק ב-19 ביולי 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  Silver, Eric (12 באוגוסט 2002). "Life after death for Israel Museum home of the late Charlotte Bergman". *The Jerusalem Report*. אורכב מ-המקור ב-11 בספטמבר 2016. נבדק ב-29 ביולי 2016. `{{cite news}}`:  (עזרה)
3. ↑  "The Israel Museum Bergman Villa". Eshet Incentives & Conferences in Israel. אורכב מ-המקור ב-2016-09-10. נבדק ב-29 ביולי 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  *Charlotte Bergman house panel*. Israel Museum. 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007500809205171
* GND: 1171262485
* ULAN: 500485683
* VIAF: 308269943
* WorldCat: viaf-308269943

 |
"**פעולה במחנה הפליטים ביריחו**" הוא שמו של מיצג שערך האמן הישראלי פנחס כהן גן בשנת 1974. המיצג כלל כמה פעולות אמנותיות במחנה פליטים ליד יריחו. 

הפעולה במחנה הפליטים ביריחו התקיימה ב-10 בפברואר 1974 במחנה פליטים פלסטיני הממוקם בצפון-מזרחה של העיר יריחו, בקרבת ח'רבת אל-מפג'ר. במהלך הפעולה בנה כהן גן מחסה ארעי שכלל אוהל ירוק ומבנה נוסף, דמוי מפרש, אף הוא עשוי מבד. בתוך מחסה זה ניהל שיחה עם שני פלסטינים תושבי המחנה "על ישראל במרחק 25 שנה, בשנת אלפיים, בפני שני פליטים ומלווים של כהן גן". בסופה של השיחה הצהיר כהן גן כי "פליט הוא אדם שאיננו יכול לחזור למקום הולדתו".

תיעוד המיצג הוצג בכמה תערוכות במהלך השנים. ביניהן תערוכת היחיד של כהן גן "פעילויות" (1974), שנערכה במוזיאון ישראל, "העיניים של המדינה, אמנות חזותית במדינה ללא גבולות" (1998) במוזיאון תל אביב לאמנות, "אהבה ממבט ראשון: אמנות ישראלית מאוסף ורה, סילוויה וארטורו שוורץ" (2001) במוזיאון ישראל. גדעון עפרת תיאר את הפעולה ואת מכלול מיצגיו של כהן גן בשנות השבעים של המאה ה-20 כ"עימות בין סביבות" הנוצר על ידי העתקת סביבה תרבותית אחת אל סביבה זרה אחרת. על פי עפרת היווה הדבר "ביטוי מטאפורי לבעיות של כהן-גן כפרט (נולד במרוקו וחש כפליט בחברתו) ולבעיות של מדינת ישראל וקשריה התרבותיים לסביבה מידית".

קישורים חיצוניים
----------------

* אלי אזולאי ערמון, אלה החיים שלי?, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2012
* פנחס כהן גן, פעולה במחנה הפליטים ביריחו, 1974 באתר "מארב".

הערות שוליים
------------

1. ↑  פישר, יונה (אוצר), **פנחס כהן גן, פעולות**, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1974.
2. ↑  תמוז, בנימין (עורך), **סיפורה של אמנות ישראל**, מסדה, 1980, עמ' 288.
**פסרולפיס** (שם מדעי: *Psarolepis*; מיוונית: "ψαρός" - מנומר ו-"λεπίς" - קשקש) הוא סוג נכחד של דג קדום שחי בין סוף הסילור לתחילת הדבון שבפלאוזואיקון לפני 418 עד 397 מיליון שנה מזמננו.

תיאור
-----

הסוג תואר למדע בידי החוקר הסיני שיאבו יו ב-1998 ונכלל בו מין יחיד - *Psarolepis romeri*. כיום החוקרים רואים בו מאובן מעבר שמהווה קשר בין מקריני הסנפיר לבין בעלי סנפירים בשרניים, אף שלא ברור איפה לשייך אותו ביניהם, אם כי כמה חוקרים הציעו שהיה קרוב לסדרה Onychodontiformes.

דג זה התגלה בממצאים מאובנים בדרום סין ליד העיר Qujing שביונאן שנאספו בשנים 1981 ו-1984, כשממצאים מווייטנאם נחשבים ללא תקפים. הוא היה דג בעל מתאר קשקשים בולט, מבנה ראש מחוזק שאולי הזכיר את המחלקה בעלי שריון ומבנה סנפירים רכים שאולי דמו לאלה של כריש. הלסתות היו ייחודיות עם לסת תחתונה עבה ורדודה, חוטם מוזר שהטה מעלה את הלסת העליונה ונחיריים מובלטות. העיניים היו קטנות וקרובות מאוד לפתח הלסת. מבנה השיניים דמה לניבים בולטים עם מספר שיניים קטנות יותר שחלקם בלטו מצידי הפה. ככל הנראה דג זה היה טורף של דגים אחרים וכמה חסרי חוליות מתקופתו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פסרולפיס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**שאנדור דובו** (במקור עד 1918 **שייבר**, בהונגרית: **Dobó Sándor**; צ'אברנדק, 1 בספטמבר 1855 – גיור, 5 בדצמבר 1923) היה שחקן, יהודי-הונגרי, מנהל תיאטרון.

ביוגרפיה
--------

שאנדור שייבר נולד במשפחה יהודית. אביו היה אדולף שייבר. הוא סיים את הגימנסיה בסומבטהיי בשנת 1873, ואז הפך לסטודנט למשפטים. הוא הפסיק את לימודיו, התגייס לצבא ובשנת 1878 לקח חלק בכיבוש בוסניה על ידי הצבא של האימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1880 הצטרף ללהקת שחקנים נודדות. החל את הקריירה שלו כשחקן בקצ'קמט עם וילמוש לאסי. בשנת 1881 שיחק בלהקות של וילמוש לאסי ויאנוש נייקי, בין 1882 לבין 1884 בלהקתו של ז'יגמונד שאגי, ב 1885 של לאיוש פשטי איהאס, בשנת 1886 קארוי בארודי, ב-1887 וינצה נאג'י; בשנת 1888 המשיך בקריירת המשחק שלו בלהקתו של אלק שומודי. בטרם הפך למנהל תיאטרון הוא חתם חוזה בלהקתו של יאנוש קומיאטי בדברצן. הוא הופיע בתפקידים קומיים ובאופרטות. משנת 1889 הפך לבמאי ולמנהל תיאטרון בקצ'קמט (שכר את תיאטרון קצ'קמט יחד עם לאיוש פשטי איהאס) ולאחר מכן סייר ברחבי ממלכת הונגריה עם להקה עצמאית שלו (1892:זנטה, 1893:בנסקה ביסטריצה, 1895:סקשפהרוואר). בין השנים 1897–1901 היה במאי תיאטרון בעיר גיור במערב הונגריה. בסיום לימודיו באקדמיה לדרמה החל השחקו המפורסם לימים קלמן רוז'אהדי את קריירת המשחק שלו בשנת 1892 בלהקתו של שאנדור דובו. דובו פרש בשנת 1905 והפך לפקיד של מפעל קרונות הרכבת של גיור. בשנת 1913 נבחר לחבר הוועדה המחוקקת של העיר גיור (חבר מועצת העיר).

תפקידיה העיקריים
----------------

* סאליבן: מיקאדו - קוֹקוֹ
* הרווה: פרח הערפילית - לוריוט
* גנגהופר - ברוצינר: חתונת ולן - בארבו
* פולינוס.: נאני - מיהאי קרויצר

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת:אגנש קניירש 1967. עמוד 382
* לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה. בודפשט 1994 מסת"ב 963-05-6635-4

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Születési bejegyzése a csabrendeki izraelita hitközség születési akv. 31/1855. folyószáma alatt".
**שאנדור ולאדר** (בהונגרית: **Wladár Sándor**; נולד ב-19 ביולי 1963), הוא שחיין ושחקן כדורמים עבר הונגרי. אלוף אולימפי, סגן אלוף עולם ואלוף אירופה במשחה ל-200 מטר גב.

ביוגרפיה
--------

ולאדר נולד בבודפשט. הוא התאמן תחת הדרכתו של המאמן תמאש סצ'י. 

באליפות העולם בשחייה שנערכה במערב ברלין, מערב גרמניה בשנת 1978 סיים ולאדר במקום שישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:07.32 דקות.

באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה ולאדר במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:01.93 דקות, לפני חברו לנבחרת זולטאן וראסטו (2:02.40 דקות) ומארק קרי מאוסטרליה (2:03.14 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 57.84 שניות, המנצח במשחה זה היה בנט בארון משוודיה (56.53 דקות) ובמקום שישי במשחה שליחים 4X100 מטר מעורב בתוצאה של 3:50.29 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 57.30 שניות (תוצאה שהייתה מקנה לו מדליית ארד).

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בספליט, לשעבר יוגוסלביה בשנת 1981, זכה ולאדר בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.72 שניות ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:00.80 דקות.

באליפות העולם בשחייה שנערכה בגואיאקיל, אקוודור בשנת 1982 זכה ולאדר במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:01.31 דקות, אחרי ריק קארי מארצות הברית שקבע שיא תחרות חדש של 2:00.82 דקות ולפני פרנק באלטרש ממזרח גרמניה (2:01.51 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.85 שניות

באליפות אירופה בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1983, זכה ולאדר במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:01.61 דקות. בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 57.16 שניות, במקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:24.38 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:05.06 דקות.

בשנים 1985–1987 שיחק ולאדר כדורמים. לאחר פרישתו הוא פתח עם אחיו זולטן מרפאה וטרינרית.

תארים והישגים
-------------

* בשנת 1981 זכה ולאדר בתואר ספורטאי השנה בהונגריה.
* בשנת 1981 זכה ולאדר בתואר שחיין השנה באירופה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שאנדור ולאדר** בוויקישיתוף

* שאנדור ולאדר, באתר olympedia.org
* sports123.com

|  אלופים אולימפיים - משחה ל-200 מטר גב (גברים) |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| 1900: ארנסט הופנברג גרמניהגרמניה • 
1964: ג'ד גראף ארצות הבריתארצות הברית • 
1968: רולנד מאתס מזרח גרמניהמזרח גרמניה • 
1972: רולנד מאתס מזרח גרמניהמזרח גרמניה • 
1976: ג'ון נייבר ארצות הבריתארצות הברית • 
1980: שאנדור ולאדר הונגריההונגריה • 
1984: ריק קארי ארצות הבריתארצות הברית • 
1988: איגור פוליאנסקי ברית המועצותברית המועצות • 
1992: מרטין לופז זוברו ספרדספרד • 
1996: בראד ברידג'ווטר ארצות הבריתארצות הברית • 
2000: לני קרייזלברג ארצות הבריתארצות הברית • 
2004: ארון פירסול ארצות הבריתארצות הברית • 
2008: ראיין לוכטה ארצות הבריתארצות הברית • 
2012: טיילר קלרי ארצות הבריתארצות הברית • 
2016: ראיין מרפי ארצות הבריתארצות הברית • 
2020: יבגני רילוב הוועד האולימפי הרוסיהוועד האולימפי הרוסי |

 |
רבי **אהרן בן דוד הכהן מראגוזה** (נולד ב-1580 לערך) היה רב בראגוזה, בימינו דוברובניק.

סבו מצד אמו היה המקובל רבי שלמה אוהב, גם הוא רב באותה עיר. רבי אהרן למד בעיר הולדתו ולאחר מכן בוונציה, ומשם חזר לכהן כרב בראגוזה. בשנת 1623 נכלא כשותף כביכול של יצחק ישורון, שהואשם כוזב בעלילת דם. דרשותיו של רבי אהרן, "זקן אהרן", יחד עם דרשות סבו, "שמן הטוב", וסיפור מותו של יצחק ישורון, פורסמו בוונציה בשנת 1657, לאחר פטירתו.

תיאורה של עלילת הדם, יחד עם מסמכים מארכיון ראגוזה, פורסמו ב-1882.

לקריאה נוספת
------------

* שם הגדולים, חלק ב, מערכת ש, אות פט (שמן הטוב).

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  גוטהרד דויטש, ‏AARON BEN DAVID COHEN OF RAGUSA, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
2. ↑  שמן הטוב זקן אהרן. ונציה. 1657. OCLC 233044892. נבדק ב-5 יולי 2022. `{{cite book}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007257436505171
* GND: 1146572026
* ISNI: 0000 0000 7911 8124
* LCCN: nr2002035193
* VIAF: 29471973
* WorldCat: lccn-nr2002035193

 |
**ניקולאוס הראשון** (לטינית: **Nicolaus I**) שכונה "הגדול", כיהן כאפיפיור בין 24 באפריל 858 ועד למותו ב-13 בנובמבר 867.

ניקולאוס נולד ברומא ובגיל צעיר השתלב בתפקידים שונים בוותיקן. האפיפיור לאו הרביעי (847 – 855) מינה אותו לדיאקון. לאחר מותו של קודמו בנדיקטוס השלישי נבחר ניקולאוס לכהונה בלחצו של לואי השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ניקולאוס נודע כאקטיביסט שמרן ופעל לחיזוק מעמדה של הכנסייה הקתולית והגברת המשמעת הדתית ברחבי אירופה. הוא התערב במהלכיה של הכנסייה האורתודוקסית והעניין הוביל לעימות מול מיכאל השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית.

אחד העימותים נסב סביב סוגיית התנצרותה של ממלכת בולגריה הראשונה. למורת רוחם של הביזנטים פעל ניקולאוס לצירוף הבולגרים לכנסייה הקתולית. תחת חסותו של הקיסר לודוויג הגרמני אשר שלח כמרים לבולגריה, התכוון בוריס הראשון, קניאז בולגריה להיעתר לניקולאוס, אך לחץ פוליטי וצבאי ביזנטי הוביל אותו להטבל לנצרות כדרך האורתודוקסים. עם זאת, בתקווה לקבל הכרה דתית מהאפיפיור, הפנו שליחיו של בוריס הראשון 106 שאלות הלכתיות לניקולאוס הראשון. השאלות אבדו, אך מתשובותיו של האפיפיור שהשתמרו בארכיוני הוותיקן עולה כי הייתה השפעה יהודית ניכרת בממלכת בולגריה, שמקור רובה היה ככל הנראה בממלכת הכוזרים. מבין התשובות: ביטול הצורך להמשיך ולשמור את יום השבת, התרת כל בעלי החיים למאכל, התייחסות לתפילת הגשם, קבורה "מחוץ לגדר" והבאת ביכורים.

ניקולאס הראשון הלך לעולמו ב-867 ברומא ותחתיו התמנה אדריאנוס השני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניקולאוס הראשון** בוויקישיתוף
* ניקולאוס הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  צבי קרן, תקציר ההיסטוריה של בולגריה ויהודיה, באתר "כולנו בולגרים", אתר הבית של יהודי בולגריה .

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**בנדיקטוס השלישי** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**אדריאנוס השני** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007271210805171
* BNE: XX1615383
* BnF: cb12963697t (data)
* GND: 118588044
* ICCU: MILV091502
* ISNI: 0000 0000 7969 3268
* LCCN: n84185893
* NKC: skuk0004091
* NTA: 070843090
* RERO: 02-A000122073
* SUDOC: 079959695
* VcBA: 495/35581
* VIAF: 142608
* WorldCat: lccn-n84185893

 |
**ניקולא סָלְבי** (באיטלקית: **Nicola Salvi**) או **ניקולו סלבי** (באיטלקית: **Niccolò Salvi**‏; 6 באוגוסט 1697 – 8 בפברואר 1751) היה ארכיטקט איטלקי; בין הפרויקטים שלו ישנה מזרקת טרווי המפורסמת ברומא, איטליה. חבר האקדמיה של ארקדיה משנת 1717.

ביוגרפיה
--------

היה לארכיטקט רק לאחר שלמד מתמטיקה ופילוסופיה. המנטור שלו באדריכלות היה האדריכל האיטלקי אנטוניו קנוורי (אנ'), שהיה האדריכל הראשי של מלך פורטוגל. ב-1728 עבר קנוורי לליסבון, וסלבי נותר ברומא ללא מורו. באותה תקופה החל לתכנן, תחילה מבנים קטנים וקישוטים.

ב-1732 ערך קלמנס השנים עשר תחרות לבניית שני מבנים גדולים. אחד היה בניית חזית חדשה לכנסיית יוחנן הקדוש, והשני בניית מזרקה בטרווי. סלבי התמודד בשתי התחרויות, ואף שעיצובו זכה לביקורות מצוינות, לבניית החזית נבחר אדריכל אחר. לבניית המזרקה נבחר עיצובו של סלבי. הוא נפטר לפני שהסתיימו העבודה, שאותה סיים ידידו פייטרו בראקי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניקולא סלבי** בוויקישיתוף
* ניקולא סלבי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007422712605171
* BNE: XX4824589
* BnF: cb16208617n (data)
* GND: 118751034
* ICCU: SBNV012803
* ISNI: 0000 0000 6631 6543
* LCCN: n85051184
* NTA: 157093522
* RKD: 69468
* SNAC: w6k07x72
* SUDOC: 129082635
* ULAN: 500023465
* VcBA: 495/75982
* VIAF: 72189486
* WorldCat: lccn-n85051184

 |
**היפרכוס** (באנגלית: **Hipparcos**), היה לוויין ששוגר על ידי סוכנות החלל האירופית במטרה לקבל נתונים מדויקים בתחום עוצמת הארה, תנועה עצמית והיסט של כוכבים. הלוויין נקרא על שם אסטרונום יווני היפרכוס, אך גם מהווה ראשי תיבות של HIgh Precision PARallax COllecting Satellite.

היסטוריה
--------

הרעיון הוצע על ידי המרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל ובשנת 1980 קיבל תמיכה של סוכנות החלל האירופית. המטרה הייתה לספק נתונים לגבי 100 אלף כוכבים עם דיוק גבוה. במטרה זו הוחלט להציב על החללית טלסקופ בקוטר 29 ס"מ. בסופו של דבר התקבלו נתונים של 120 אלף כוכבים עם דיוק כפול מהמתוכנן. 

הלוויין ומכשירי תצפית ומדידה שהותקנו בו נבנו על ידי חברות אירופאיות מאיטליה, צרפת, גרמניה, ספרד, הולנד, שוודיה ושווייץ. הלוויין שוגר לחלל ב-8 באוגוסט 1989 ממרכז החלל הגיאני בעזרת משגר מדגם אריאן 4. בגלל תקלה במנוע, הלוויין לא הצליח להגיע למסלול המתוכנן. למרות זאת בעזרת תחנות בקרה בקרקע היה ניתן לנצל אותו והוא עבד קרוב ל-3.5 שנים. 

על בסיס מידע שהתקבל פורסם Hipparcos Catalogue שכולל 118,218 כוכבים עם דיוק משופר של הנתונים. לצורכי מיפוי הכוכבים בוצע ניתוח נתונים בעזרת Tycho Data Analysis Consortium ופורסם קטלוג שכולל מעל למיליון כוכבים. עבודה על הנתונים הסתיימה בשנת 1996 וקטלוגים פורסמו ביוני 1997. מאז 1997 פורסמו אלפי מאמרים מדעיים שניצלו מידע מקטלוגים אלו.

בשנת 2000 הסתיים עיבוד נתונים נוסף שאיפשר לפרסם Tycho-2 Catalogue שכולל 2.5 מיליון כוכבים.

לאור הצלחת המשימה בשנת 2013 שוגר טלסקופ החלל גאיה.

לנארט לינדגרן (שוודיה) ומייקל פרימן (בריטניה) שהובילו את הצד המדעי של הפרויקט קיבלו פרס שאו בשנת 2022

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היפרכוס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של היפרכוס
* תיאור המשימה
* תיאור המשימה
* היפרכוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------
**ג'ון דה באליול** (באנגלית: **John de Balliol**; נולד ב-1249 לערך - 25 בנובמבר 1314) היה מלך סקוטלנד בין השנים 1292–1296.

קורות חיים
----------

פרטים מעטים ידועים על ילדותו של ג'ון. ג'ון נולד ככל הנראה בשנת 1248 או בשנת 1250. מקום הולדתו אינו ידוע, וייתכן שנולד בגאלווי, בפיקרדי או בטירת ברנארד.
ג'ון היה בנם של ג'ון, בארון באליול ושל דרוורגווילה מגאלווי, בתה של מרגרט מהאנטיגנדון, בתו של דייוויד, רוזן האנטיגנדון, נכדו של דייוויד הראשון.

### המלכתו על סקוטלנד

בעקבות מותה של מרגרט, העלמה מנורווגיה בשנת 1290 היה ג'ון אחד המועמדים לרשת את כתר סקוטלנד בשל היותו צאצא של דייוויד הראשון. מולו התמודד רוברט ברוס, לורד אנאדייל, נינו של דייוויד הראשון.

ג'ון הגיש את תביעתו לכתר למועצה הגדולה של סקוטלנד, בה נכח גם אדוארד הראשון, מלך אנגליה כבורר, בבריק על טוויד ב-6 ביוני 1291.

המועצה הגדולה של סקוטלנד החליטה לטובתו של באליול בטירת בריק ב-17 בנובמבר 1292, והוא הוכתר על אבן הגורל שבמנזר סקון ב-30 בנובמבר 1292 - יום אנדרו הקדוש.

אדוארד הראשון, אשר לחץ על המועצה להכיר בו כלורד העליון של סקוטלנד (ולמעשה במלך סקוטלנד כוואסל שלו), לחץ על ג'ון וגזל ממנו סמכויות. אצילי סקוטלנד מאסו בלחץ האנגלי נפגשו בסטירלינג ביולי 1295 והחליטו לכרות ברית עם צרפת.

### הוויתור על הכתר

ג'ון ורעייתו.
כאשר המלך אדוארד הראשון גילה על הברית עם צרפת, פלש לסקוטלנד. פלישה זו החלה את מלחמות העצמאות של סקוטלנד. הסקוטים הובסו בקרב דנבר והצבא האנגלי השתלט על טירת דאנבאר ב-27 באפריל 1296. ג'ון נאלץ לוותר על כיסאו, וכתב הוויתור נחתם ב-10 ביולי 1296. ג'ון נלקח למצודת לונדון ונכלא בה לזמן קצר, אולם שוחרר ביולי 1299 והורשה לצאת לגלות בצרפת. בהגיעו לדובר ערך הצבא האנגלי חיפוש בכליו ומצא בו את כתר סקוטלנד וכלי זהב וכסף רבים, ואלה הוחרמו. ג'ון הועבר להגנתו של האפיפיור בוניפקיוס השמיני כאשר האפיפיור התחייב שג'ון יישאר בארמונו. בקיץ 1301 עברו ג'ון ומשפחתו להתגורר בבית המשפחה בהליקור שבפיקרדי.

בשל הלחץ שהופעל עליו על ידי מלך אנגליה, אצילי סקוטלנד והעם הסקוטי המשיכו לראות בו כמלך החוקי של סקוטלנד. ב-1297 פרץ מרד בסקוטלנד בראשות ויליאם וולאס ואנדרו דה מוריי, והם טענו שהם פועלים להביא להשבת המלך ג'ון לכס הסקוטי. ג'ון עצמו נותר בצרפת ולא תמך במאבק העצמאות הסקוטי, וסקוטלנד נותרה בלא מונרך עד המלכתו של רוברט דה ברוס (נכדו של רוברט ברוס, לורד אנאדייל, שהתמודד מול ג'ון על הכס ב-1290) בשנת 1306.

ג'ון נפטר ב-25 בנובמבר 1314 בטירת האליקור שבפיקרדי, ונקבר בכנסיית וואסט הקדוש שבבאליול-סור-אאון.

צאצאיו
------

ג'ון נשא לאישה את איזבלה דה וארן, בתו של ג'ון דה וארן ושל אליס דה לוסינאן ב-7 בפברואר 1281.
לג'ון היו שני בנים ובת:

* אדוארד באליול - לימים הטוען לכתר סקוטלנד. לא היו לו ילדים.
* הנרי דה באליול - נפטר בקרב אנאן ב-16 בדצמבר 1332. לא היו לו ילדים.
* אגנס או מוד באליול, נישאה לבראיין פיצאלאן, לורד פיצאלן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון, מלך סקוטלנד** בוויקישיתוף
* ג'ון, מלך סקוטלנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ג'ון, מלך סקוטלנד, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

| מלכי סקוטלנדבית דאנקלד → **בית באליול** ← בית ברוס → **בית באליול** ← בית סטיוארט |
| --- |
| ג'ון דה באליול | אדוארד באליול |
| 1292–1296 | 1332–1336 |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1023275635
* ISNI: 0000 0000 4697 3861
* LCCN: no2008171570
* NLP: A35488761
* SNAC: w6bh2h2z
* VIAF: 56439897
* WorldCat: viaf-56439897

 |
איור של מטמינודון.
**אמינודונטיים** (שם מדעי: ***Amynodontidae***; משמעות השם: "שיניים מאיימות") היא משפחה נכחדת של מפריטי פרסה, אשר חיו בין אמצע האאוקן עד האוליגוקן, באירואסיה ובאמריקה הצפונית.

בני משפחה זו היו דומים במראם לטפיריים או להיפופוטמיים יבשתיים ומעט משוריינים, אך היו דווקא קרוביהם של הקרנפים. חלקם היו גם בעלי חדק קצר כמו של טפיר ולרובם היו לסתות שריריות מאוד וניבים גדולים בפיהם, אשר דימו להם מראה היפופוטם. עצמות הרגליים שלהם היו כבדות, כך שייתכן שחיו בביצות ואולי גם שחו ברוב הזמן. בניגוד להיפופוטמים הם היו בעלי ארבע אצבעות ברגליהם ולא שתיים.

מינים אלה חיו בביצות וביערות הקדומים של האוליגוקן ונכחדו עקב ההתייבשות של סוף התקופה או עקב תחרות עם מיני פרסתנים מוצלחים יותר כמו קרנפים אמיתיים.

מיון
----

* תת-משפחה Amynodontinae
	+ שבט Cadurcodontini
		- סוג קדורקודון (*Cadurcodon*)
		- סוג *Lushiamynodon*
		- סוג *Sharamynodon*
		- סוג *Sianodon*
	+ שבט Metamynodontini
		- סוג *Gigantamynodon*
		- סוג מטמינודון (*Metamynodon*)
		- סוג *Paramynodon*
		- סוג *Zaisanamynodon*

**סוגים ללא מקור:**

* *Amynodon*
* *Amynodontopsis*
* *Armania*
* *Cadurcamynodon*
* *Cadurcopsis*
* *Cadurcotherium*
* *Caenolophus*
* *Euryodon*
* *Hypsamynodon*
* *Megalamynodon*
* *Mesamynodon*
* *Penetrigonias*
* *Procadurcodon*
* *Rostriamynodon*
* *Teilhardia*
* *Toxotherium*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמינודונטיים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007294733205171

 |
**הורסט רוזנטל** (1915–1942) היה יוצר קומיקס יהודי מגרמניה, שיצר בתקופת השואה שלושה ספרונים המתעדים באופן הומוריסטי את קורותיו ואת שראו עיניו. רוזנטל נרצח באושוויץ בגיל 27.

ביוגרפיה
--------

לא ידוע דבר על חייו הפרטיים של הורסט רוזנטל קודם המלחמה, או על מצבו המשפחתי. במהלך מלחמת העולם השנייה, ככל הנראה בשנת 1942, הוא נאסר במחנה גירס בצרפת. משערים שזאת מכיוון שבזמן הכיבוש שהה בצרפת. לא ידוע עוד על קורותיו בזמן המלחמה, מלבד זאת שב-15 בספטמבר 1942 גורש לאושוויץ ונרצח שם.

יצירתו
------

בזמן שהותו במחנה הריכוז הצרפתי גירס, יצר רוזנטל שלושה ספרוני קומיקס המתארים באופן הומוריסטי את קורותיו ואת שראו עיניו במחנה זה. ביצירות מועברת ביקורת סמויה (אך גלויה למדי לעיני הקורא) על אופן התנהלותו של המחנה וכן על ממשלת צרפת. 

היצירה המוכרת ביותר היא **"מיקי (מאוס) במחנה גירס"**. בספרון זה, שרוזנטל מציין במפורש על כריכתו ש"יצא לאור ללא אישורו של וולט דיסני", מתוארים קורותיו של מיקי מאוס במחנה הריכוז: הפתעתו למראה ההתנהלות הלא-הגיונית שבמחנה, תגובתו כאשר מבקשים ממנו "ניירות" ("אני בין-לאומי!" ותגובת הפקיד: "אם כן, הרי אתה קומוניסט!"), ניסיונו לאתר את הלחם שחולק לו במחנה באמצעות זכוכית מגדלת, ועוד.

בסיומו של הקומיקס מיקי מאוס מחליט שתנאי המחנה כבר אינם מוצאים חן בעיניו, ומכיוון שאיננו אלא דמות אנימציונית הוא מחליט למחוק את עצמו מן הציור ובכך להימלט מגורלו. בסיום זה טמונה משאלת לב של היוצר להימלטות מגורלו, ואולי אף למוות הגואל מן הייסורים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הורסט רוזנטל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  לוין איתמר, **מבעד לדמעות: הומור יהודי תחת השלטון הנאצי**, יד ושם, 2007, עמ' 33
2. ↑  בספר "מבעד לדמעות: הומור יהודי תחת השלטון הנאצי", מצויים עמודי הספר עם תרגום לעברית, בדפי הצבע בין עמ' 160 ל-161.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007500907705171
* BnF: cb169267726 (data)
* GND: 1044943009
* LCCN: no2015100771
* SUDOC: 18354854X
* VIAF: 305432901
* WorldCat: lccn-no2015100771

 |
**מגדלי נאמן** הוא מתחם מגורים בצפון תל אביב, הכולל שבעה בנייני מגורים ו-330 יחידות דיור. מהווה חלק משכונת צוקי אביב. את חזיתות המבנים מעטר פסיפס בצבעים שונים, יצירה של האמן יעקב אגם. המתחם הוקם בניצוחו של עורך הדין אברהם נאמן ונקרא על שם אביו.

תכנון ובנייה
------------

עתודות הקרקע לבנייה בצפון מערב תל אביב מתחלקות בין אלפי בעלים ויורשים, אשר חלקם מחזיקים בקרקע עוד מלפני קום המדינה. זה היה המצב המשפטי גם באשר לאדמות עליהן יושב המתחם. רכישת האדמות לבניית המתחם הייתה מורכבת והחלה באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20. היא גובשה בחלקה על ידי חברת אזורים ובחלקה על ידי נאמן. המתחם שוכן ברחוב מיכאל נאמן, שהיה גואל קרקעות ואביו של אברהם נאמן.

שלב א' של הפרויקט, הכולל ארבעה בניינים בני 12 קומות אשר מחוברים ביניהם באמצעות בנייה מרקמית בת 3 קומות, הוקם ביוזמה של נאמן וחברת אזורים ונבנה על ידי אשרמים (מקבוצת אשטרום). גוש בניינים זה נבנה בשנים 1998 - 2000 כשכונה מבודדת בחולות צפון תל אביב. המבנים אוכלסו בשנת 2000, כ-200 יחידות דיור אשר לרשותן עומדים מרתפי חניה ומועדון ספורט המכיל גם בריכת שחייה אשר מצויה במבנה נפרד. הכניסה למתחם היא דרך לובי מפואר המארח תערוכות. הדירות הן בגדלים מגוונים, כאשר דירה טיפוסית היא בת 4 או 5 חדרים ולה מרפסת שמש מעוגלת.

שלב ב' של הפרויקט כולל שלושה בנייני מגורים, בני 12 קומות ובהם כ-130 דירות. את הבניין החמישי בנתה דניה סיבוס ביוזמה של אזורים. את הבניין השישי בנתה דניה סיבוס ביוזמה של קבוצת רכישה שארגנו האחים חג'ג' ואקרו נדל"ן. הם אוכלסו ב-2012. את הבניין השביעי יזם ובנה יוסי אברהמי. הוא שווק תחת המותג "מגדלי נאמן VIP" ואוכלס ב-2015. גם בניינים אלה בנויים מעל מרתפי חניה.

בין תכנון שלב א' לשלב ב' חלו שינויים רגולטוריים שבאים לידי ביטוי בתכנון הבניינים במתחם: בשלב א' הממ"ד בדירה טיפוסית הוא קטן ומשמש כמזווה ואילו המרפסת אינה מקורה, אלא הנה מרפסת שמש. שינוי בתקנות חייב תכנון ממ"ד גדול ובשלב ב' הממ"ד משמש כאחד מחדרי השינה. לעומת זאת, האיסור לבנות מרפסות מקורות בוטל, לכן בשלב ב' המרפסות מקורות. פרט לכך דומים הבניינים בשלב ב' לאלה שבשלב א' וגם הם מעוטרים בפסיפס ססגוני, אם כי בעיצוב שונה. דירה טיפוסית בשלב ב' היא בת 4.5 או 5 חדרים ולה מרפסת מעוגלת גדולה.

מורכבותו של הפרויקט, בכלל זה ריבוי הבעלים, ריבוי שלבי הבנייה וריבוי היזמים, הפכה אותו כר פורה לסכסוכים משפטיים. היותו של הפרויקט מבודד ומוקף למעשה באדמות לגביהן יש תוכניות בנייה שונות ומשתנות, הבטיחה את המשך המחלוקות גם לאחר השלמתו; במרץ 2019 הגישו בעלי הנכסים במתחם תביעה בסך 71 מיליון שקלים נגד הוועדה המקומית לתכנון ובנייה של עיריית תל אביב-יפו לאחר שזו דחתה את התנגדותם לתוכנית להקמת שכונה סמוכה, אשר לטענתם נוגדת תוכניות קודמות ופוגעת בזכויותיהם.

מגדלי נאמן שימשו ומשמשים ככתובתם של אנשים מוכרים לא מעטים, בעיקר מהצמרת העסקית. בין הדיירים היה גם שמעון פרס שהתגורר במתחם מאז עזב את משכן הנשיא ועד מותו.

שבעת הבניינים במתחם תוכננו על ידי כנען שנהב אדריכלים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלעזר לוין, ‏קבוצת אזורים תשקיע 24 מיליון דולר בבניית שלב ראשון במגדלי נאמן בצפון ת"א, באתר גלובס, 28 במאי 1998
2. ↑  שלומית צור, יוסי אברהמי זכה בהתמחרות להקמת מגדל במתחם מגדלי נאמן, באתר TheMarker‏, 24 במרץ 2011
3. ↑  9 מ"ר נטו לפחות, לעומת 5 מ"ר קודם.
4. ↑  אמיתי גזית, מתחם היוקרה המבודד בת"א לא רוצה שכנים, באתר כלכליסט, 18 במרץ 2019
**איזק אוולו אטו בופנדה בונגה** (בצרפתית: **Isaac Evolue Etue Bofenda Bonga**; נולד ב-8 בנובמבר 1999) הוא כדורסלן גרמני, המשחק בקבוצת באיירן מינכן מהליגה הגרמנית בכדורסל, בעמדת הסמול פורוורד.

ראשית חייו
----------

בונגה נולד בעיר נויוויד שבגרמניה, לזוג מהגרים מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בשנת 2014 החל לשחק בקבוצת "לוטצל-פוסט קובלנץ" מהליגה הגרמנית החמישית, ובעונה העוקבת, בה שיחקה בליגה הרביעית, קלע בונגה 5.9 נקודות בממוצע למשחק.

קריירת משחק מקצועית
-------------------

### סקייליינרס פרנקפורט

בשנת 2016 החל לשחק באופן מקצועי, כשהצטרף לקבוצת סקיליינרס פרנקפורט מליגת העל הגרמנית. ב-23 בספטמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הגרמנית, בגיל 16, במשחק מול ברוזה במברג. בעונת 2017/2018 זכה למקום קובע ברוטציית הקבוצה, ותרם 6.0 נקודות, 3.2 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים בממוצע למשחק.

### לוס אנג'לס לייקרס

בדראפט ה-NBA‏ 2018 נבחר בונגה בבחירה ה-39 על ידי פילדלפיה 76', אשר העבירה אותו בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס. לאורך עונת הרוקי שלו מיעט לשחק ב-NBA, ונשלח מספר פעמים בהשאלה לקבוצת הבת של הלייקרס מליגת הפיתוח – סאות' ביי לייקרס. בתקופתו בליגת הפיתוח שיחק ב-31 משחקים, ורשם ממוצעים של 11.9 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים בממוצע למשחק.

### וושינגטון ויזארדס

בסיום עונתו הראשונה ב-NBA הועבר לוושינגטון ויזארדס, כחלק מטרייד משולש במסגרתו צירפו הלייקרס את אנתוני דייוויס. ב-17 בינואר 2020 קבע שיאי קריירה של 17 נקודות ו-9 ריבאונדים, בהפסד קבוצתו לטורונטו ראפטורס. לאורך עונת 2019/2020 פתח במרבית משחקי הוויזארדס, וקלע 5.0 נקודות בממוצע למשחק.

### טורונטו ראפטורס

באוגוסט 2021 חתם בונגה על חוזה בטורונטו ראפטורס.

סטטיסטיקות הקריירה
------------------

### בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018/2019 | ל.א. לייקרס | 22 | 0 | 5.5 | 0.152 | 0.000 | 0.600 | 1.1 | 0.7 | 0.4 | 0.2 | 0.9 |
| 2019/2020 | וושינגטון | **66** | **49** | **18.9** | **0.504** | **0.352** | **0.812** | **3.4** | **1.2** | **0.7** | **0.3** | **5.0** |
| **קריירה** |  | 88 | 49 | 15.6 | 0.461 | 0.316 | 0.780 | 2.8 | 1.0 | 0.6 | 0.3 | 4.0 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איזק בונגה** בוויקישיתוף
* איזק בונגה, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Basketball-Reference
* פרופיל אולימפי, באתר olympedia.org
* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר פיב"א
* פרופיל, באתר ליגת ה-NBA
* פרופיל, באתר ESPN

הערות שוליים
------------

1. ↑  בונגה מתמקד בפיתוח מנהיגות ולקיחת אחריות, באתר adidasngt.com,‏ 13 בינואר 2017
2. ↑  הלייקרס מצרפים את בונגה, באתר הקבוצה, 6 ביולי 2018
3. ↑  רשימת הנבחרים בדראפט 2018, באתר basketball-reference.com
4. ↑  הסטטיסטיקות של בונגה בליגת הפיתוח, באתר basketball-reference.com
5. ↑  וושינגטון מצרפת את וגנר, בונגה וג'ונס, באתר הקבוצה, 5 ביולי 2019
6. ↑  סטטיסטיקות המשחק בין וושינגטון לטורונטו, באתר basketball-reference.com
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "חוק הזכויות 1689", העוסק בחוק דומה שנחקק באנגליה.
**חוק תביעת הזכויות** (באנגלית: **Claim of Right**) הוא חוק שנחקק על ידי הפרלמנט הסקוטי בשנת 1689, ומהווה חלק מהמשפט החוקתי הסקוטי עד ימינו.

בעקבות המהפכה המהוללת בה נמלט ג'יימס השני, מלך אנגליה מאנגליה ובהזמנת הפרלמנט הבריטי ויליאם דוכס אורנג' פלש עם צבאו לאנגליה על מנת להגן על הפרלמנט, הועברה לידי ויליאם השלישי מגילת זכויות בה הוצע לו למלוך באנגליה בתמורה לשמירה על זכויות הפרלמנט ותושבי אנגליה. באותה עת היה ג'יימס השני גם מלך סקוטלנד ואירלנד. 

בעקבות החלטות פרלמנט הכנס וחקיקת חוק הזכויות 1689 על ידי הפרלמנט הבריטי נקבע בחוק כי ג'יימס ויתר על כיסאו, ועל זכותו וזכות צאצאיו לרשת את הכתר הבריטי. החלטה זו יצרה קשיים בסקוטלנד (שהייתה באותה עת ממלכה נפרדת) מאחר שג'יימס לא נמלט משטחי סקוטלנד (אלא רק משטחי אנגליה), ולכן הבסיס החוקי לקביעה כי ג'יימס ויתר על כיסאו לא היה תקף בסקוטלנד. על מנת לפתור משבר חוקתי זה, התכנס הפרלמנט הסקוטי ב-4 בנובמבר 1689 ואישר את חוק תביעת הזכויות הקובע מספר זכויות יסוד של המשפט החוקתי הסקוטי באותה עת. מאחר שג'יימס הפר זכויות אלה, נקבע כי ג'יימס ויתר על זכותו לכתר סקוטלנד. הכתר הוצע לויליאם השלישי ולמרי השנייה, אשר קיבלו את ההצעה ב-5 בנובמבר 1689 בארמון וייטהול שבלונדון, והוכרזו כמלכי סקוטלנד.

ראו גם
------

* חוק הזכויות 1689

קישורים חיצוניים
----------------

* טקסט החוק המקורי (באנגלית)
**אהרן חייבי** (30 בדצמבר 1915 – י' בסיוון ה'תשס"ה, 17 ביוני 2005) היה שופט מחוזי וראש עיריית אשקלון השביעי בין השנים 1974–1977.

קורות חייו
----------

אהרן חייבי נולד בירושלים למשפחה שעלתה מתימן. הוא קיבל חינוך מסורתי ולמד בבית הספר כי"ח אותו סיים בשנת 1935. לאחר מכן החל ללמוד בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה בתל אביב וסיים ללמוד שם בהצטיינות בשנת 1940.

מיד לאחר סיום לימודי המשפטים עסק בעבודות במשרות שונות בשירות המדינה ועסק בעריכת דין בין השנים 1948-1940. חייבי שימש כמזכיר שופטים בבית המשפט המחוזי בתל אביב בשנים 1951-1949.

בכב' באדר ב' תשי"ט, 1 באפריל 1959, מונה חייבי לשופט בבית המשפט השלום באשקלון וכעבור עשור מונה חייבי לשופט בית המשפט המחוזי בבאר שבע החל מיום כ"ז בניסן תשכ"ב, 1 במאי 1962, עד יום י"א בתמוז תשכ"ב, 13 ביולי 1962.שימש בתפקיד זה עד שפרש מכס השיפוט ביום ה' באלול תשל"ג, 2 בספטמבר 1973 לטובת פעילות פוליטית באשקלון במסגרת רשימת "המערך".

אהרן חייבי נפטר בי' בסיוון התשס"ה, 17 ביוני 2005.

פעילות פוליטית
--------------

אהרן חייבי כיהן כראש העיר אשקלון בשנים 1974 עד 1977.

כשפרש מתפקידו ושב לירושלים והמשיך כפרקליט. לזכותו של חייבי נרשמו הישגים רבים בהתפתחותה של העיר אשקלון, כגון בניית טיילת, סלילת כבישים ויצירת תשתית של רשת חשמל, מים וביוב.

לקריאה נוספת
------------

* ארבל נפתלי, **4000 ועוד 40 כרך ב'**, עמותה למורשת אשקלון, 1990

קישורים חיצוניים
----------------

* אהרן חייבי, באתר הרשות השופטת

הערות שוליים
------------

1. ↑  אהרן חייבי, באתר הרשות השופטת
2. ↑  ארבל נפתלי, **4000 ועוד 40 כרך ב'**, עמותה למורשת אשקלון, 1990

| ראשי עיריית אשקלון  |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אפרים צור (מועצה מקומית) | אליעזר מילרוד | יחזקאל זונאבנד | אריה תגר | רחביה אדיבי | אברהם בלסבלג(ממלא מקום) | אהרן חייבי | אלי דיין | בני וקנין | שבתאי צור(ממלא מקום) |
| מ-1950 | מ-1951 | מ-1953 | מ-1956 | מ-1965 | מ-1972 | מ-1974 | מ-1978 | 1991–2003 | 2003 |
| רוני מהצרי | בני וקנין | איתמר שמעוני | אפי מור(ממלא מקום) | תומר גלאם |
| 2003–2008 | 2008–2013 | 2013–2017 | 2016–2017 | מ-2017 |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987012280972705171

 |
**ג'ואן סינתיה הריסון-בריצקה** (באנגלית: **Joan Cynthia Harrison-Breetzke**;‏ נולדה ב-29 בנובמבר 1935) היא שחיינית דרום אפריקאית בעבר. אלופה אולימפית (הלסינקי 1952) במשחה ל-100 מטר גב ובכך הייתה לשחיינית הראשונה מדרום אפריקה שזכתה במדליית זהב אולימפית.

ביוגרפיה
--------

הריסון נולדה וגדלה באיסט לונדון, בת להורים ספורטאים, אמא הייתה שחיינית ואביה היה שחקן רוגבי.

### 1948

באליפות דרום אפריקה בשחייה שנערכה בשנת 1948 היא זכתה בשתי מדליות זהב ב-220 יארד חופשי וב-500 יארד חופשי וקבעה שני שיאי לאומיים חדשים.

### 1950

במשחקי האימפריה הבריטית שנערכו באוקלנד, ניו זילנד בשנת 1950 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-440 יארד חופשי בשיא משחקים חדש של 5:26.4 דקות ומדליית כסף במשחה ל-110 יארד חופשי בתוצאה של 1:10.7 דקות.

### 1952

#### אלופה אולימפית

בשחייה באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכתה הריסון במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:14.3 דקות, לפני חירטייה וילימה מהולנד (1:14.5 דקות) וג'ין סטיוארט מניו זילנד (1:15.8 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בשמחה ל-100 מטר חפשי בתוצאה של 1:07.1 דקות תוצאה זהה ליהודית תמש מהונגריה שזכתה במדליית ארד ולג'ודי אלדרסון מארצות הברית שסיימה במקום חמישי, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 1:06.5 דקות ובמקום תשיעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:23.1 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה שלמ 5:21.8 דקות.

### 1954

במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה בשנת 1954 היא זכתה ב-4 מדליות, 2 זהב, כסף וארד. מדליות זהב במשחה ל-110 יארד גב בתוצאה של 1:15.2 דקות ובמשחה שליחות 4x110 יארד חופשי, מדליית כסף במשחה שליחות 3x110 יארד מעורב ומדליית ארד במשחה ל-110 יארד חופשי בתוצאה של 1:08.2 דקות.

### 1956

בשנת 1956 חזרה הריסון להשתתף בתחרויות וזכתה בשני תוארי אליפות דרום אפריקה, אבל החליטה שלא להשתתף באולימפיאדת מלבורן (1956) ולא הגנה על תוארה.

תארים והישגים
-------------

* בשנת 1989 זכתה הריסון להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ואן הריסון** בוויקישיתוף

* ג'ואן הריסון, באתר olympedia.org
* ג'ואן הריסון, באתר Swimrankings

הערות שוליים
------------

1. ↑  Joan Harrison (RSA) 1982 Honor Swimmer, באתר (באנגלית)

|  אלופות אולימפיות - משחה ל-100 מטר גב (נשים) |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| 1924: סיביל באואר ארצות הבריתארצות הברית • 
1928: מארי בראון הולנדהולנד • 
1932: אלינור הולם ארצות הבריתארצות הברית • 
1936: נידה סנף הולנדהולנד • 
1948: קארן הארופ דנמרקדנמרק • 
1952: ג'ואן הריסון  דרום אפריקה • 
1956: ג'ודי גרינהם בריטניהבריטניה • 
1960: לין בורק ארצות הבריתארצות הברית • 
1964: קאתי פרגוסון ארצות הבריתארצות הברית • 
1968: קיי הול ארצות הבריתארצות הברית • 
1972: מליסה בלוט ארצות הבריתארצות הברית • 
1976: אולריקה ריכטר מזרח גרמניהמזרח גרמניה • 
1980: ריקה רייניש מזרח גרמניהמזרח גרמניה • 
1984: תרזה אנדרוז ארצות הבריתארצות הברית • 
1988: קריסטין אוטו מזרח גרמניהמזרח גרמניה • 
1992: קריסטינה אגרסגי הונגריההונגריה • 
1996: בת' בוטספורד ארצות הבריתארצות הברית • 
2000: דיאנה מוקאנו רומניהרומניה • 
2004: נטלי קוגלין ארצות הבריתארצות הברית • 
2008: נטלי קוגלין ארצות הבריתארצות הברית •
2012: מליסה פרנקלין ארצות הבריתארצות הברית • 
2016: קטינקה הוסו הונגריההונגריה • 
2020: קיילי מקיואן אוסטרליהאוסטרליה |

 |