recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Evernote** היא תוכנה המאפשרת למשתמשיה לרשום הערות ולארכבן. ההערות שנשמרו מסונכרנות עם שרתי התוכנה, והמשתמש יכול לצפות בהערותיו שרשם דרך התוכנה (הנתמכת בפלטפורמות רבות, ביניהן Windows, Mac OS X, iOS ואנדרואיד) או לגשת אליהן דרך אתר האינטרנט של התוכנה. ההערות אותן ניתן להוסיף לתוכנה יכולות להיות בצורת טקסט, מקטע או דף אינטרנט שלם, תמונה, קובץ, הקלטה קולית או דיו אלקטרוני (תוך שימוש בחומרה המתאימה לכך). ניתן למיין את ההערות שנכתבו לתוך תיקיות, להוסיף להן תגיות, לערוך אותן, לערוך חיפושים במרחב ההערות שהוזנו, לשתף הערות ומסמכים עם משתמשים אחרים ולייצא אותם במספר פורמטים.

שירות האינטרנט של Evernote הושק לראשונה בגרסת בטא פתוחה ב-24 ביוני 2008, ונכון ליולי 2011, הגיע ל-11 מיליון משתמשים רשומים. 

התוכנה ניתנת לשימוש בחינם במשך חודש ניסיון, אך משתמשים שבוחרים שלא לשלם על שירותי הפרימיום שהחברה מציעה מוגבלים לרוחב פס חודשי העומד על כ-60 מגהבייט.

נגישות ואחסון המידע
-------------------

התוכנה משתמשת בדיסק הקשיח של המחשב לשמירת המידע ולגישה ולעריכה עתידית של מידע זה. משתמשים אשר יצרו חשבון באתר Evernote, ושהם בעלי גישה לרשת האינטרנט, יכולים לסנכרן את המידע שהוכנס על ידם לתוכנה עם השרתים המרכזיים של החברה. סנכרון זה מאפשר למשתמש לקבל גישה למידע שלו דרך מכשירים נתמכים אחרים ודרך אתר האינטרנט של התוכנה, גם אם התוכנה אינה מותקנת על מכשיר זה. עם זאת, המשתמש מסוגל להשתמש בתוכנה גם ללא חיבור אינטרנט וגם ללא משתמש רשום באתר (אך הוא אינו יכול לקבל גישה למידע שנשמר בתוכנה שלו ממכשירים אחרים).

הזנת המידע
----------

בנוסף ליכולת של התוכנה להזין הערות שנכתבו בעזרת המקלדת, היא תומכת בהוספה אוטומטית של תמונות שצולמו במכשירים התומכים באפשרות זו, ובהוספה של הערות קוליות מוקלטות. במקרים מסוימים, תוכל התוכנה לזהות טקסט שמופיע בתמונה שצולמה בעזרת טכנולוגית זיהוי תווים אופטי. התוכנה תומכת במסכי מגע ובמסכי טאבלט בעלי טכנולוגית זיהוי כתב. לתוכנה יש מספר פלאג אינים לדפדפנים המפורסמים, המאפשרת לגזור מקטעים או דפי אינטרנט שלמים ישירות לתוך התוכנה. התוכנה מאפשרת גם לשלוח הודעות דואר אלקטרוני ישירות לתוך התוכנה, בעזרת כתובת דואר אלקטרוני ייחודית שמקבל המשתמש המקשרת בין התוכנה לדואר הנשלח אליה. 

התוכנה מאפשרת לשתף הערות ומסמכים עם משתמשים אחרים, והם בתורם יכולים לגשת למידע זה ולערוך אותו. כמו כן, התוכנה מאפשרת אינטגרציה עם שירות ההודעות טוויטר.

התוכנה יודעת לזהות ולהוסיף את מיקום המשתמש בעת כתיבת הערה בעזרת טכנולוגיית גאולוקיישן, אך זה אפשרי רק במכשירים התומכים באפשרות זו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Evernote** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של Evernote
* Evernote, ברשת החברתית פייסבוק

* Evernote, ברשת החברתית טוויטר

* Evernote, ברשת החברתית אינסטגרם

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007381867505171
* GND: 1107056330
* LCCN: n2012011749
* VIAF: 75146937695713830100
* WorldCat (עם VIAF): 75146937695713830100

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**ארנסט וייגלר** (1904 – 1938) היה שחיין ושחקן כדורמים יהודי–אוסטרי ומאמן שחייה ארץ ישראלי. מאמנה של מכבי חיפה (1933–1938) ונבחרת ארץ ישראל. כונה, חלוץ ספורט המים בארץ ישראל.

ביוגרפיה
--------

וייגלר נולד וגדל בווינה. הוא התאמן בקבוצת הכח וינה. בשנת 1920 הצטרף לקבוצת הכדורמים של המועדון. באליפות אוסטריה שנערכה בשנת 1925 זכה במדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי.

בשנת 1930 היגר לאנטוורפן, בלגיה ואימן שחייה וכדורמים את קבוצת מכבי המקומית. לאחר המכביה הראשונה, בשנת 1932 עלה לארץ ישראל ואימן שחייה במכבי תל אביב. שנה לאחר מכן, עבר לחיפה ואימן את הקבוצה המקומית. בשנים שאימן הוא יצר קשרים ספורטיביים בינלאומיים ותחרויות בינלאומיות ושיפר ושידרג באופן משמעותי את רמת השחייה בארץ ישראל.

בקונגרס הציוני ה-18 שנערך בפראג, צ'כוסלובקיה בשנת 1933 עמד וייגלר בראש קבוצת מכבי ארץ ישראל, היה חבר בנשיאות מכבי הארצית והיה בין יוזמי ומניחי היסוד לבריכת השחייה האולימפית הראשונה בישראל בבת גלים, חיפה.

וייגלר עבד בחברת החשמל. נפטר בבית חולים העמק ונקבר בעפולה.

לקריאה נוספת
------------

* **יובל 90 למכבי חיפה**, עמודים 57–58

קישורים חיצוניים
----------------

* נ. סנפירי, בספורט - ארנסט ויגלר ז"ל, באתר הארץ, 29 ביולי 1938
* נ. סנפירי, בספורט - ארנסט ויגלר ז"ל, באתר הארץ, 29 ביולי 1938
* גילוי המצבה על קברו של א. וייגלר ז"ל, הַבֹּקֶר, 4 באוגוסט 1941

הערות שוליים
------------

1. ↑  ועידת המכבי ושאלת העבודה העברית, באתר הארץ, 13 בספטמבר 1934
**הבחירות הכלליות ביפן 1890** (ביפנית: 第1回衆議院議員総選挙) היו הבחירות הכלליות הראשונות שנערכו באימפריה היפנית לחברי בית הנבחרים של הדיאט של יפן. הייתה זו הפעם הראשונה שנערכו בחירות כלליות להקמת ממשלה באסיה.

היסטוריה ורקע
-------------

הבחירות הראשונות לבית התחתון ביפן נערכו ב-1 ביולי 1890, בהתאם לכתוב בחוקת מייג'י שהתקבלה ב-1889.

זכות הבחירה בבחירות אלה הייתה מוגבלת, ורק גברים מעל גיל 25, ששילמו לפחות 15 ין יפני במסים, ושהתגוררו במחוזם לפחות שנה הורשו להצביע. מספר הבוחרים שעמדו בקריטריונים עמד על 450,872 אנשים מתוך אוכלוסייה כוללת של 39,933,478 תושבים (1.13%). דרישת המס הגבוהה למעשה העניקה זכות הצבעה בעיקר לבעלי אדמות וליזמים עירוניים. מבחינת המעמד החברתי בקרב המצביעים, 9% היו סמוראים-לשעבר ו-91% היו עירוניים ואיכרים-לשעבר. תושבי הוקאידו ואוקינאווה לא קיבלו זכות בחירה מכיוון שהאיים נחשבו טריטוריות ולא מחוזות. 97% מבעלי זכות הבחירה ניצלו את זכותם והצביעו בבחירות.

על מנת להתמודד בבחירות לבית התחתון היה על המועמדים להיות בני 30 ומעלה, וללא קשרים למשפחה הקיסרית. מספר המושבים בבית היה שלוש מאות, והוא התחלק בין מאתיים וארבעה-עשר מושבים למחוזות עם נציג אחד וארבעים ושלושה מושבים למחוזות עם שני נציגים, ועליהם התמודדו 1,243 מועמדים. 

אספת הדיאט הראשונה נערכה לאחר הבחירות, ב-25 בנובמבר 1890. סיעת המפלגות הליברליות "מינטו" החזיקה ב-171 מושבים והיוותה את הרוב בבית.

תוצאות
------

| מפלגה | מושבים |
| --- | --- |
| ג'יוּטוֹ (自由党) | ‏130 |
| טאיסֵייקאי (大成会) | ‏79 |
| ריקן קאישינטו (立憲改進党) | ‏41 |
| קוקומין ג'יוטו (国民自由党) | ‏5 |
| עצמאיים | ‏45 |
| סך-הכול | ‏300 |

לקריאה נוספת
------------

* Jansen, Marius B.**The Making of Modern Japan**. Harvard University Press, 2002. מסת"ב 9780674009912.

קישורים חיצוניים
----------------

* THE FIRST JAPANESE ELECTIONקובץ PDF‏, אתר הניו יורק טיימס, 31 ביולי 1890.

הערות שוליים
------------

1. ↑  New York Times.
2. ↑  Jansen, עמ' 416.
**פרנסיס חאוויר סוארס** (באנגלית: **Francis Xavier Suarez**; נולד ב-1977) הוא עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי המכהן כראש עיריית מיאמי שבפלורידה.

ביוגרפיה
--------

סוארס נולד וגדל במיאמי, פלורידה בנם הבכור של ריטה וחאוויר. אביו יליד קובה, כיהן כראש עיריית מיאמי בשנים 1985–1993.

הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת פלורידה אינטרנשיונל וב-2004 סיים תואר JD במשפטים מאוניברסיטת פלורידה. לאחר הלימודים עבד בחברת עורכי הדין "Sinagra, Paul and Toland" ועסק במשפט מסחרי. לאחר מכן שימש יועץ משפטי בחברת "Doctors Management Group" ועבד כעורך דין במשרד קרלטון-פילדס בתחום הנדל"ן ומימון חברות. ב-2009 נבחר לנציג המחוז הרביעי במועצת העיר מיאמי, בשנים 2011 ו-2015 נבחר לתקופות כהונה נוספות.

בנובמבר 2017 נבחר לראשות עיריית מיאמי ברוב של 85.83%. בנובמבר 2021 נבחר לכהונה נוספת.

סוארס נשוי לגלוריה והם הורים לבן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנסיס סוארס** בוויקישיתוף
* פרנסיס סוארס, ברשת החברתית טוויטר
* פרנסיס סוארס, ברשת החברתית LinkedIn
* פרנסיס סוארס באתר עיריית מיאמי
* פרנסיס סוארס(הקישור אינו פעיל) באתר קרלטון-פילדס
**אלישקה מיסקובה** (בצ'כית: **Eliška Misáková**; ‏12 באוקטובר 1925 בקוייטיצה - 14 באוגוסט 1948 בלונדון) הייתה מתעמלת צ'כוסלובקית, אלופה אולימפית (לונדון 1948) בתחרות הקבוצתית בהתעמלות ובכך הייתה לספורטאית היחידה בהיסטוריה שזכתה במדליה אולימפית לאחר מותה.

ביוגרפיה
--------

מיסקובה נולדה בקוייטיצה וגדלה בווישקוב. בשנת 1947 היא עברה להתגורר בפראג.

באוגוסט 1948 טסה מיסקובה עם חברותיה לנבחרת להשתתף באולימפיאדת לונדון (1948). כבר בטיסה היא הרגישה רע וחום גופה החל להעלות. היא הופרדה מחברותיה במעונות הספורטאים והובחנה כלוקה בשיתוק ילדים ומיד אושפזה בבית חולים בבידוד. היא חוברה לריאת ברזל במשך כ-4 ימים עד שנפטרה, ביום בו זכו חברותיה לנבחרת צ'כוסלובקיה במדליית זהב לפני נבחרת הונגריה ונבחרת ארצות הברית (מתוך 11 נבחרות). ורה רוז'יצ'קובה החליפה אותה בתחרות בהצלחה רבה, לאחר שסיימה במקום 6 מבין 90 המשתתפות, שלישית מבין המתעמלות הצ'כוסלובקיות. בנבחרת ההתעמלות השתתפה גם אחותה הבוגרת, מילוסלבה מיסקובה שסיימה במקום רביעי מבין 90 המשתתפות ושנייה מבין המתעמלות הצ'כוסלובקיות. בטקס חלוקת המדליות, הונף דגל צ'כוסלובקיה עם סרט שחור סביבו.

מיסקובה נקברה בווישקוב ב-4 בספטמבר 1948.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלישקה מיסקובה** בוויקישיתוף

* אלישקה מיסקובה, באתר olympedia.org
* אלישקה מיסקובה (בצ'כית)
* The gold gymnastics framed tears as a colleague died (בצ'כית)
* אלישקה מיסקובה (אורכב 29.09.2018 בארכיון Wayback Machine) (בצ'כית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 5858 3713
* NKC: xx0087991
* VIAF: 85885815
* WorldCat: viaf-85885815

 |
**הבחירות הפרלמנטריות בקנדה** נערכו ב-2 במאי 2011 על מנת לבחור את חברי בית הנבחרים של קנדה כחלק מהפרלמנט הקנדי ה-41.

הבחירות הוכרזו על ידי המושל הכללי דייוויד ג'ונסטון ב-26 במרץ. ראש הממשלה, סטיבן הרפר, המליץ למושל הכללי לפזר את הפרלמנט לאחר שהעביר הצעת אי אמון נגד הממשלה. כמה ימים קודם לכן, האופוזיציה דחתה את הצעת התקציב של ממשלת המיעוט השמרנית.

המפלגה השמרנית נותרה בשלטון, והפכה לסיעת הרוב בפרלמנט עם 53% מהמושבים. זוהי הפעם הראשונה מאז 1988 שמפלגת ימין הקימה ממשלת רוב. המפלגה הליברלית, שזכתה לפעמים לכינוי "מפלגת השלטון הטבעית", נגחעה לראשונה למקום השלישי וקיבלה את מספר המושבים המועט ביותר בתולדותיה. גם בלוק קוויבק איבד מרבית מכוחו. בניגוד לכך, המפלגה הדמוקרטית החדשה בראשות ג'ק לייטון זכתה במספר המושבים הגדול ביותר בתולדותיה (בין השאר בזכות פריצת דרך בקוויבק), מה שאיפשר לה להוביל את האופוזיציה בפעם הראשונה בתולדותיה. לראשונה, נבחרה נציגה ממפלגת הירוקים.

תוצאות
------

| מפלגה | קולות | % | מושבים | +\- |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| המפלגה השמרנית | 5,835,270 | 39.63% | 166 | 23+ |
| המפלגה הדמוקרטית החדשה | 4,512,411 | 30.65% | 103 | 66+ |
| המפלגה הליברלית | 2,783,076 | 18.9% | 34 | 33- |
| בלוק קוויבק | 891,425 | 6.05% | 4 | 45- |
| הירוקים | 572,095 | 3.89% | 1 | 1+ |
| עצמאים | 72,861 | 0.49% | 0 | 2- |
| אחרים | 56,842 | 0.39% | 0 | - |
| בסך הכל | **14,723,980** | **100%** | **308** |  |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הבחירות הפרלמנטריות בקנדה 2011** בוויקישיתוף
* הבחירות הפרלמנטריות בקנדה 2011, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Wells, Paul (5 במאי 2011). "The untold story of the 2011 election: Chapter 2". Maclean's. ארכיון מ-23 באפריל 2012. נבדק ב-19 במרץ 2012. `{{cite web}}`:  (עזרה)

| קנדהקנדה מערכות בחירות בקנדה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| 1867 
• 1872 
• 1874 
• 1878
• 1882
• 1887
• 1891
• 1896 
• 1900
• 1904
• 1908
• 1911
• 1917 
• 1921
• 1925
• 1926
• 1930
• 1935
• 1940
• 1945
• 1949
• 1953 
• 1957
• 1958
• 1962
• 1963
• 1965
• 1968
• 1972
• 1974
• 1979
• 1980
• 1984
• 1988
• 1993
• 1997
• 2000
• 2004
• 2006
• 2008
• 2011
• 2015
• 2019
• 2021 |

 |
רבי **רחמים אלישע אפריאט** (ה'תר"ה, 1845 (בערך), צפרו, מרוקו - ט"ו בשבט ה'תרפ"ט, 26 בינואר 1929, ירושלים) היה רב ודיין, מחכמי יהדות מרוקו ובסוף ימיו בירושלים.

ביוגרפיה
--------

נולד בסביבות שנת ה'תר"ה לרב יהושע אהרן, בעיר צפרו הסמוכה לפאס במרוקו. הוא נקרא עם לידתו בשם "רחמים אלישע", אך רק שמו השני היה בשימוש בקרב מכיריו. כבר בצעירותו התפרסם כצדיק ופרוש, ודבק בו התואר המליצי "קדיש דרבנן", במשמעות של חכם קדוש, ובשמו נקשרו גם סיפורי נסים ונפלאות.

במפנה המאות ה-19 וה-20 כיהן כדיין בבית דינו של הרב שלום אזולאי בצפרו, לצד הרבנים: ישמ"ח עובדיה, ורפאל עמרם מאמאן. חתימתו מופיעה על כרוזים ותקנות שונות יחד עם חבריו.

בחודש סיוון ה'תרפ"ב (קיץ 1922), עלה לארץ ישראל בראש קהילתו, חמישים ושלוש משפחות. יהודי אמיד בשם מרדכי צבע תמך בו כלכלית ובעזרתו התאפשרה עלייתו של הרב אפריאט לארץ ישראל.

הוא נפטר בט"ו בשבט ה'תרפ"ט, 26 בינואר 1929 בירושלים, והוא כבן 83. קברו בבית הקברות בהר הזיתים לצד קברו של מטיבו מרדכי צבע.

לקריאה נוספת
------------

* דוד עובדיה, **קהלת צפרו** ח"ד, ירושלים, תשמ"ה. עמ' עח-עט.

קישורים חיצוניים
----------------

* עמוד הנצחה באתר קהילת צפרו
**ארנסט וולוובר** (בגרמנית: **Ernst Wollweber**;‏ 29 באוקטובר 1898 – 3 במאי 1967), מדינאי מזרח גרמני ויו"ר השטאזי בין השנים 1953–1957.

חייו
----

ארנסט וולוובר נולד בהאן-מינדן בשם פריץ קארל וולוובר. הוא התגייס לחיל הים ובמלחמת העולם הראשונה שירת ביחידת הצוללות. ב-1918 השתתף במרד מלחים בקיל בזמן המהפכה הגרמנית.

בשנת 1919 הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של גרמניה. הוא התקדם במהירות בשורותיה של המפלגה וב-1921 כבר היה חבר בוועד המרכזי של המפלגה והמזכיר הפוליטי שלה בהסה-ולדק. שנתיים לאחר מכן התמנה למפקד הזרוע הצבאית של המפלגה בהסה-ולדק, תורינגיה ושלזיה. פעילותיו הובילו למעצרו ב-1924 ולהאשמתו בבגידה. הוא שוחרר בשנת 1926 וב-1928 נבחר כציר בפרלמנט של מדינת פרוסיה, תפקיד בו החזיק עד 1932; ב-1929 הוא גם נבחר כציר בפרלמנט של שלזיה התחתונה. בשנת 1931 נבחר למנהיגות האיחוד הבינלאומי של אנשי הים ועובדי הנמלים (ISH) ובין 1932–1933 היה חבר ברייכסטאג, הפרלמנט הגרמני.

לאחר שריפת הרייכסטאג בפברואר 1933, והתגברות התנכלות השלטונות הנאציים למפלגה הקומוניסטית של גרמניה נאלץ וולוובר לברוח לקופנהגן ולאחר מכן ללנינגרד. בשנת 1936 התמנה לעמוד בראש "הארגון נגד הפשיזם ובעד ברית המועצות", שנודע בשם "ליגת וולוובר". ארגון קומוניסטי זה ביצע חבלות בספינות של מדינות פשיסטיות. ככל הידוע ביצעה "ליגת וולוובר" לפחות 21 פעולות חבלה בספינות פשיסטיות (בעיקר בנמלים בצפון אירופה). וולובר שימש גם כספק נשק לצד הרפובליקאי במלחמת האזרחים הספרדית. וולוובר, שברח ממקומות שונים בעולם, נתפס לבסוף בשוודיה ב-1940 שם הוא כמעט גורש לגרמניה הנאצית. במקום זאת הוא נשלח למאסר בכלא למשך שלוש שנים. היות שהחזיק באזרחות סובייטית נכנעו השלטונות השוודיים ללחץ הסובייטי ושחררוהו לברית המועצות בשנת 1944.

לאחר מלחמת העולם השנייה חזר ארנסט וולוובר לסקטור הסובייטי של גרמניה שהיה לגרמניה המזרחית והצטרף למפלגה הקומוניסטית השלטת, מפלגת האיחוד הסוציאליסטי, בשנת 1946. שנה לאחר מכן מונה למנהיג ההנהלה המרכזית לספנות וב-1950 מונה לסגן שר התחבורה של גרמניה המזרחית. באותה תקופה הייתה שמועה בעולם שהוא הקים ארגון חדש בדומה ל"ליגת וולוובר" שהיה אמור לאמן קומוניסטים באומנות החבלה. ואולם, אין כל ראיה לנכונות השמועות האלה.

יו"ר השטאזי
-----------

ביולי 1953 מונה ארנסט וולוובר ליו"ר השטאזי - שירות הביטחון והמשטרה החשאית של גרמניה המזרחית, לאחר הדחתו של וילהלם צייסר. הוא ניסה לחזק את השטאזי בין השאר בעזרת חיפוש של מה שראה כהסתננות של ארגוני מודיעין מערביים לגרמניה המזרחית. גישה זו הביאה למתיחות בינו לבין בכירים במפלגת האיחוד הסוציאליסטי ובראשם המזכיר הכללי של המפלגה ולטר אולבריכט וסגנו אריך הונקר. ב-1954 נבחר לחבר בפולקסקאמר, הפרלמנט המזרח-גרמני, וקיבל מקום בוועד המרכזי של המפלגה, אך ב-1956 החלה להיחלש השפעתו כאשר הוא התווכח עם אולבריכט והונקר על נושאים כמו מדיניות החוץ של גרמניה המזרחית כלפי פולין והערכות של היקף הפעילות האנטי-קומוניסטית בגרמניה המזרחית.

ב-1957 הוכרח להתפטר מתפקיד רב עוצמה זה, וסגנו אריך מילקה ירש אותו. ב-1958 הואשם וולוובר בפעילות נגד מפלגת האיחוד הסוציאליסטי והודח מהוועד המרכזי ומהפרלמנט. הוא חי באלמוניות עד מותו בברלין המזרחית בשנת 1967.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארנסט וולוובר** בוויקישיתוף
* ארנסט וולוובר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb13574129v (data)
* GND: 119182114
* ISNI: 0000 0000 8569 964X
* NTA: 147889103
* SUDOC: 053442768
* VIAF: 4184738
* WorldCat: viaf-4184738

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**אלישע הלברשטאם** (ה'תר"ך - ט"ו בניסן ה'תש"א) היה רב בעיר גורליץ שבפולין ונכדו של רבי חיים הלברשטאם (**הדברי חיים**) שהיה מייסד שושלת חסידות צאנז.

תולדותיו
--------

רבי אלישע נולד בשנת ה'תר"ך לרבי ברוך הלברשטאם (בנו של "הדברי חיים" מצאנז; רבה של רודניק ולאחמ"כ רב ואדמו"ר מגורליץ) ולפעסיל בתו של רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים (**הייטב לב**; האדמו"ר הראשון בשושלת סיגעט). נישא ליוכבד רבקה בתו של רבי מרדכי דב טברסקי מהורניסטייפול אצלו גם למד כחמש עשרה שנה. כל ימיו היה נוסע לצדיקי החסידות ולרבנים בעלי שם באירופה. בין רבותיו נמנו רבי ארי' לייבוש הלברשטאם מצאנז, רבי חיים איסר הורוביץ מביטקוב, רבי נפתלי צבי גולדברג מטרנוב, רבי נתן גולדברג מלימנוב ורבי שמואל אנגל מראדשמיל.

את דרכו ברבנות החל בשנת ה'תרס"א אז נתמנה לרבה של העיר קרוס-קרוסנו. לאחר פטירת אביו סירב רבי אלישע לנהוג באדמו"רות והסתייג מכך שהחסידים מביאים לו "פתקאות", אך חלק מחסידי גורליץ פנו אליו והתייחסו אליו כממלא מקום אביו. לאחר פטירת אחיו רבי צבי הירש הלברשטאם בשנת ה'תרע"ח נתמנה רבי אלישע לכהן כראב"ד בגורליץ. ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט רבי אלישע לסאמבור ממנה הוגלה מאוחר יותר לסיביר שברוסיה.

ע"פ המסופר, נפטר רבי אלישע בליל הסדר ה'תש"א בעת ששר את הפיוט "ויהי בחצי הלילה" בעודו יושב אל שולחן ליל הסדר. אשתו נפטרה כחצי שנה קודם לכן בי"ט בתשרי ה'תש"א.

צאצאיו
------

* רבי צבי מנחם מענדל (נפטר ה'תשכ"ז), אדמו"ר מגורליץ-רופשיץ בניו יורק חתנו של רבי מנשה מרילוס מדובצק-רופשיץ.
* רבי אהרן, אדמו"ר מגורליץ-וויליטשקה בארצות הברית. חתנו של רבי שמואל שמעלקה פרנקל-תאומים, רבה של קלוסני-וויליטשק.
* רבי ברוך (נפטר ט"ו באב תשמ"ב), אדמו"ר מגורליץ-בני ברק וחתנו של רבי ישכר שלמה טייכטל.
* רבי דוד משה (תר"נ - תשל"א), האדמו"ר מדינוב בארצות הברית. חתנו של רבי יוסף מדינוב. חיבר את הספר "הנותן אמרי שפר". נפטר ללא ילדים.
* רבי מרדכי דב (נפטר כ' בתשרי ה'תשל"ט), רב בירושלים.
* רבי נפתלי חיים מגורליץ, רב בגורליץ וגבאי של כולל חיבת ירושלים-גאליציה. חתנו של רבי אלתר זאב הורוביץ מסטריזוב.
* רבי יחזקאל שרגא, אדמו"ר מגורליץ בארצות הברית. חתנו של הרב שמואל שפירא מראדום.
* רחל פייגא, אשת רבי יצחק שפירא-קטן מטיסמניץ-בורו פארק (תר"ע - י"א באייר תרנ"ט), בנו של רבי צבי אלימלך מלנצהוט.
* ברכה, אשת רבי ברוך משה פרנס מארצות הברית
* מרים לאה, (נרצחה בשואה) אשת רבי זלמן הלברשטאם מארצות הברית
* נחמה הלברשטאם, אשת רבי ארי' מאיר הורוויטץ בן הרב מרדכי מעיר לימאנאב

הערות שוליים
------------

1. ↑  החל משנת ה'תרנ"ה
2. ↑  החל מי"ט בחשון ה'תרנ"ו
3. ↑  החל משנת ה'תרנ"ט
4. ↑  החל מי"ד בחשוון ה'תרס"ד
ב-7 ביוני 2015 נערכו **הבחירות הכלליות בטורקיה**, ובמסגרתן נבחרו 550 חברי האספה הלאומית. אלו היו הבחירות ה-24 בהיסטוריה של טורקיה אשר קבעו את הפרלמנט ה-25 של טורקיה המכונה "האספה" (בטורקית: Meclis).

רקע
---

המפלגה השלטת, מפלגת הצדק והפיתוח, שאפה לניצחון רביעי ברציפות. מנהיגה, אהמט דבוטאולו כוון לכהונה שלמה בתפקיד ראש הממשלה, לאחר שהחליף את רג'פ טאיפ ארדואן באוגוסט 2014. על פי הסקרים היו למפלגה סיכויים טובים לזכות ב-330 המושבים הדרושים כדי להשיג את הזכות להציע שינויים חוקתיים, או במקרה הטוב יותר עבורם, 367 מושבים אשר יאפשרו לבצע שינויים חוקתיים ישירות מהפרלמנט.

מפלגת העם הרפובליקאית כוונה לעבור את מחסום 30% ואולי לכונן ממשלה בעזרת קואליציה עם מפלגות קטנות. ראש המפלגה, כמאל קלצ'דרולו, הצהיר כי הוא מכוון ל-35% מהקולות, עלייה של 9% מתוצאות 2011. כדי לאפשר לו לכונן את הממשלה הבאה.

עקב אחוז החסימה הגבוה במיוחד בטורקיה, כ-10%, התאחדו כבר בשנת 2012 כמה תנועות הנחשבות שמאל פוליטי, תחת מטריית מפלגה חדשה אחת בשם מפלגת העמים הדמוקרטית במטרה לעבור יחד את אחוז החסימה.

תוצאות הבחירות
--------------

מנהיגי ה-HDP:  
סלהאטין דמירטאש (למעלה)  
פיגן יוקסקדה (למטה)
מפלגת הצדק והפיתוח (AKP), ששלטה במשך 13 שנים איבדה את הרוב בפרלמנט.

הפתעת הבחירות היא מפלגת העם הדמוקרטית הפרו־כורדית, אשר רוב התרחישים ניבאו כי לא תחצה את אחוז החסימה הגבוה בעולם, העומד על 10%. המפלגה זכתה בכ–13% מן הקולות והכניסה 80 נציגים לפרלמנט. התוצאה הגבוהה של המפלגה למרות הסקרים יוחסה בין השאר גם להצבעות מחאה נגד ארדואן.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **מפלגה** | **מצביעים** | **אחוזים** | **מושבים *(שינוי מבחירות קודמות)*** |
| AKP | 18,863,832 | **40.9%** | **258** *(53-)* |
| CHP | 11,518,404 | **25.0%** | **132** *(7+)* |
| MHP | 7,519,103 | **16.3%** | **80** *(28+)* |
| HDP | 6,058,150 | **13.1%** | **80** *(51+)* |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הבחירות הפרלמנטריות בטורקיה, יוני 2015** בוויקישיתוף
* אתר למנויים בלבד צבי בראל, הסיוט של ארדואן - שהכורדים ינהרו בהמוניהם לקלפיות, באתר הארץ, 5 ביוני 2015
* אתר למנויים בלבד הניו יורק טיימס ורויטרס, אזרחי טורקיה יכריעו היום בין שלטון הרוב של ארדואן, לבין ייצוג הכורדים והמיעוטים, באתר הארץ, 7 ביוני 2015
* אבי בלכרמן, כורדים, פמיניסטיות ולהט"ב הם המנצחים הגדולים של הבחירות בטורקיה, באתר שיחה מקומית, 8 ביוני 2015
**פרנסיס טרֶשַם** (באנגלית: **Francis Tresham**‏; 1567 – 23 בדצמבר 1605), בנם הבכור של סר תומאס טרשם מראשטון הול ומריאל ת'רוקמורטון, היה חבר בקבוצת הקתולים המחוזיים האנגליים שתכננה את מזימת אבק השרפה של 1605, מזימת התנקשות בחיי ג'יימס הראשון, מלך אנגליה, שהידוע מבין קושריה היה גאי פוקס.

טרשם הצטרף למרד הכושל של הרוזן מאסקס נגד הממשלה ב-1601, ובשל כך נכלא. רק התערבות משפחתו וכספו של אביו הצילו אותו משלילת זכויות עקב מאסר או עונש מוות. למרות זאת, נעשה מעורב בשתי משלחות לספרד הקתולית שיצאו להשיג תמיכה לקתולים האנגליים (שבאותה עת נרדפו קשות), וכן לקושרי "אבק השריפה".

על פי הודאתו, טרשם הצטרף למזימה באוקטובר 1605. מנהיגה, רוברט קטסבי, ביקש ממנו לספק 2,000 £, ואת השימוש בראשטון הול, אבל טרשם ככל הנראה לא סיפק אף אחד מהשניים, ובמקום זאת נתן 100 £ לעמיתו הקושר תומאס וינטור. טרשם גם הביע חשש כי אם המזימה תצליח, שניים מגיסיו ייהרגו. מכתב אנונימי שנמסר לאחד מהם, וויליאם פרקר, הברון מונטיגל ה-4 מצא את דרכו אל מזכיר המדינה, רוברט ססיל, אירוע אשר בסופו של דבר היה מכריע בכישלון הקשר.

היסטוריונים חושדים מזה זמן כי טרשם הוא זה שכתב את המכתב, אך השערה זו לא אומתה. קטסבי ווינטור חלקו את אותו חשד, ואיימו להרוג אותו, אך הוא הצליח לשכנע אותם שלא הוא זה שכתב. הוא נעצר ב-12 בנובמבר ונכלא במצודת לונדון. בווידויו, ניסה לשכך את החשדות בקשר למעורבותו בעלילה, אולם מעולם לא הזכיר את המכתב.

איגרת מונטיגל
-------------

טרשם היה האחרון שגויס למשימה. ב-14 באוקטובר 1605 הוזמן להצטרף לקשר על ידי מנהיג המזימה, רוברט קטסבי, שהיה בן דודו – השניים התחנכו יחד. טרשם היה גם יורשו של הונו הגדול של אביו, שדולדל כתוצאה מקנסות שהוטלו על מתנגדי הכנסייה האנגליקנית, טעם יקר, ומעורבותם של הדודנים, פרנסיס טרשם ורוברט קטסבי, במרד אסקס.

פרטי התוכנית הושלמו באוקטובר בטברנות ברחבי לונדון ודבנטרי. אך כמה מהקושרים הביעו דאגה לביטחונם של עמיתיהם הקתולים שיהיו נוכחים בפרלמנט ביום המתוכנן לפיצוץ, 5 בנובמבר 1605. טרשם הביע דאגה לגיסיו שאחד מהם היה וויליאם פרקר, הברון מונטיגל ה-4.

בשבת ה–26 באוקטובר קיבל הברון מונטיגל מכתב אנונימי בעת שהיה בביתו, ונכתב בו כך:

"אדוני, מתוך האהבה שאני חש לכמה מחבריך, יש בי דאגה לביטחונך. לכן הייתי מייעץ לך, כשם שאתה חס על חייך, להגות תירוץ כלשהו ולהעתיק את נוכחותך מפרלמנט זה; שכן אלוהים ואדם חברו להעניש את הרשעות בת הזמן. ואל תחשוב אפילו מעט על הודעה זו, אלא תפרוש לאזורך שבו תוכל לצַפּוֹת לאירוע בבטחה. שכן אף שלא תופיע כל תסיסה, עדיין אני אומר שהם יקבלו מכה נוראה בפרלמנט זה, ובכל זאת לא יראו מי פוגע בהם. תוכנית זו בל תגונה, שכן היא עשויה לעשות לך טוב, ולא תוכל לגרום לך כל נזק; שכן הסכנה תחלוף ברגע שתשרוף את האיגרת. ואני מקווה שאלוהים ייתן לך חסד לעשות בה שימוש טוב, לאלה שעל הגנתם המקודשת אני ממליץ."

הברון מונטיגל העביר את האיגרת לרוברט ססיל (הרוזן סולסברי), מזכיר המדינה, והמזימה נחשפה וסוכלה. טרשם לא ברח מלונדון כשאר הקושרים ברגע שנודע להם כי גאי פוקס נתפס. הוא נשאר, נעצר ונכלא במצודת לונדון, שם מת ב–23 בדצמבר 1605 מזיהום בדרכי השתן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנסיס טרשם** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0001 0735 2322
* LCCN: no2010179888
* SNAC: w6zd0zqn
* VIAF: 160020576
* WorldCat: lccn-no2010179888

 |
**ארנסט היינריך הופמן** (באנגלית: Ernst Heinrich Hoffmann,‏ 1899 - 3 בינואר 1956) היה מנצח אמריקאי, שכיהן כמנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של יוסטון במשך 11 שנים.

חייו
----

הופמן נולד בבוסטון, מסצ'וסטס. אביו היה כנר בתזמורת הסימפונית של בוסטון. אף כי ארנסט היה נגן מוכשר בנעוריו, כאשר למד נגינה בפסנתר אצל **הרולד באואר**, בחר להירשם לתוכנית האנתרופולוגיה באוניברסיטת הרווארד. הופמן סיים את לימודיו בהצטיינות יתרה בתחום זה והוצעה לו משרה בפקולטה לאנתרופולוגיה באלמה מאטר שלו. הוא דחה את ההצעה ובשנת 1920 נסע תחת זאת לגרמניה ללמוד מוזיקה בקונסרבטוריון בברלין. בתקופה זו פגש את אנמריה קלרה ("מיני") הופמן (שם נעוריה), מורה גרמנייה למתמטיקה ושפות. השניים נישאו בשנת 1922 והביאו לעולם ילד אחד, קליפורד, בשנת 1927.

לאחר לימודיו בברלין, השתתף הופמן ככנר בתזמורות תיאטרון בברלין, לעיתים קרובות תחת שרביטו של ריכרד שטראוס הנודע. ב-1924 התמנה כמנצח ראשי של האופרה והפילהרמונית של ברסלאו, משרה שבה החזיק במשך עשר שנים עד שהוחלט, עם עליית היטלר לשלטון, שאינו רצוי במשרתו זו בגלל אזרחותו האמריקאית.

הופמן חזר לארצות הברית ב-1934. בבוסטון ייסד את תזמורת קומונוולת' הסימפונית והיה למנהלה המוזיקלי. הנהלת התזמורת הסימפונית של יוסטון התרשמה ממנו בכהונתו זו והזמינה אותו לכהן ב-1936 כמנהל מוזיקלי של תזמורת יוסטון. הופמן היה דמות מקובלת ביוסטון ותקופת כהונתו שם הייתה ארוכה משל כל מנהל מוזיקלי שקדם לו.

בשנת 1947 עזב הופמן את יוסטון וכעבור זמן קצר התקבל לעבודה כאחראי על המוזיקה התזמורתית באוניברסיטת אינדיאנה, משרה בה התמיד עד מותו.

בדרכם לאינדיאנה, לאחר ביקור של חג המולד בשנת 1955 אצל בנם ביוסטון, נהרגו ארנסט ואנמריה הופמן בתאונת דרכים בכביש כפרי בלואיזיאנה, ב-3 בינואר 1956.

לקריאה נוספת
------------

* Roussel, Hubert. *The Houston Symphony Orchestra 1913-1971*. Austin: University of Texas Press, 1972. מסת"ב 0-292-73000-4.

קישורים חיצוניים
----------------

* ארנסט הופמן, באתר MusicBrainz (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2014087183
* MusicBrainz: f0633ebb-9887-476f-a3fb-a162d0b91816
* VIAF: 310520971
* WorldCat: lccn-no2014087183

 |
**הבחירות הפרלמנטריות בקנדה** נערכו ב-14 באוקטובר 2008, על מנת לבחור את חברי בית הנבחרים של קנדה כחלק מהפרלמנט ה-40. זאת לאחר שהפרלמנט הקודם פוזר על ידי המושלת הכללית מיקאל ז'אן ב-7 בספטמבר 2008. אחוז ההצבעה עמד על כ-58.8% – הנמוך ביותר בתולדות הבחירות בקנדה.

במאי 2007 הפרלמנט העביר חוק הקובע תאריכי בחירות פדרליים בכל ארבע שנים ולכן הבחירות הקרובות היו אמורות להתקיים ל-19 באוקטובר 2009. למרות זאת, החוק לא הגביל (ולא יכול היה) להגביל את סמכויות המושל הכללי לפזר את הפרלמנט בכל עת. בנוסף על כך, היכולת לפזר את הממשלה בהצבעת אמון נשארה על כנה. בבחירות אלו לא התקיימה הצבעת אמון, אך ראש הממשלה ביקש מהמושלת הכללית לקיים בחירות.

במערכת הבחירות נערכו שני עימותים טלוויזיוניים – אחד באנגלית (2 באוקטובר) ואחד בצרפתית (1 באוקטובר). אשר כללו מנהיגי חמש מפלגות: סטיבן הארפר מהשמרנים, סטפן דיון מהליברלים, ג'ק לייטון מה-NDP, ז'יל דוצ'פה מבלוק קוויבק ואליזבת מיי מפלגת הירוקים.

הבחירות הביאו לממשלת מיעוט שנייה אך מחוזקת של המפלגה השמרנית בראשות ראש הממשלה המכהן, סטיבן הרפר. המפלגה הליברלית בראשות סטפן דיון איבדה 18 מושבים כאשר המפלגה הדמוקרטית החדשה ובלוק קוויבק נשארו בכוחם ואף התחזקו מעט. בעקבות הבחירות, התרחש ניסיון להקים קואליציה של המפלגה הליברלית והמפלגה הדמוקרטית החדשה, אך ניסיון זה נכשל.

תוצאות
------

| מפלגה | קולות | % | מושבים | +\- |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| המפלגה השמרנית | 5,209,069 | 37.65% | 143 | 19+ |
| המפלגה הליברלית | 3,633,185 | 26.26% | 77 | 26- |
| בלוק קוויבק | 1,379,991 | 9.98% | 49 | 2- |
| המפלגה הדמוקרטית החדשה | 2,515,288 | 17.48% | 37 | 8+ |
| עצמאים | 94,844 | 0.69% | 1 | - |
| אחרים | 1,001,877 | 7.94% | 0 | - |
| **בסך הכל** | **13,834,294** | **100%** | **308** |  |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הבחירות הפרלמנטריות בקנדה 2008** בוויקישיתוף
* הבחירות הפרלמנטריות בקנדה 2008, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Pomfret, R. "Voter Turnout at Federal Elections and Referendums". *Elections Canada Online*. Elections Canada. נבדק ב-10 בפברואר 2012. `{{cite web}}`:  (עזרה)

| קנדהקנדה מערכות בחירות בקנדה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| 1867 
• 1872 
• 1874 
• 1878
• 1882
• 1887
• 1891
• 1896 
• 1900
• 1904
• 1908
• 1911
• 1917 
• 1921
• 1925
• 1926
• 1930
• 1935
• 1940
• 1945
• 1949
• 1953 
• 1957
• 1958
• 1962
• 1963
• 1965
• 1968
• 1972
• 1974
• 1979
• 1980
• 1984
• 1988
• 1993
• 1997
• 2000
• 2004
• 2006
• 2008
• 2011
• 2015
• 2019
• 2021 |

 |
**היהודים הקבצנים** (בגרמנית: **Betteljuden**) היה כינויה של האוכלוסייה היהודית נטולת-המעמד בארצות גרמניה במאות ה-17 וה-18.

ליהודים בארצות גרמניה, היה מעמד רשמי של יהודי חסות. במהלך המאה ה-17. בעקבות מרד חמלניצקי וגזירות ת"ח-ת"ט, נעו מערבה פליטים רבים מיהודי פולין וחלקם הגיע לארצות גרמניה. נוספו עליהם יהודים מקומיים, שהתרוששו במהלך מלחמת שלושים השנים ולא יכלו עוד לעמוד בתשלום דמי החסות.

בהיעדר רשות ישיבה בעיר קבועה כלשהי, נאלצו יהודים אלו לנדוד עם משפחותיהם ומטלטליהם בין ערי גרמניה, ולכן דבק בהם התואר "היהודים הקבצנים" או הקבצנים הנודדים.

מטבע הדברים אין רישום מסודר של יהודים אלו בפנקסי הקהילות והם לא נכללו במפקדי אוכלוסין רשמיים, אך קיימת הערכה שלפיה מנו בין 10,000 ל-15,000 נפשות בראשית המאה ה-18, כ-10 אחוזים מיהודי הרייך הראשון כולו. בערים הגדולות היו מקומות שבהם עלה מנין היהודים הנודדים על מנינם של יהודי החסות.

לקריאה נוספת
------------

* דניאל פרנקל ותמר אברהם (עורכים), **פנקס הקהילות: גרמניה**, כרך רביעי: צפון מערב גרמניה, חלק I, ירושלים: הוצאת יד ושם, תשס"ז. מבוא, עמ' 19-21.

* Christian Kieslinger, **Hofjuden - Landjuden - Betteljuden**: Jüdisches Leben in der Frühen Neuzeit. (בגרמנית)

קישורים חיצוניים
----------------

* Betteljuden במילון המונחים של אתר שטעטל וירטואלי (באנגלית)
**חוות קשואלה** היא מאחז וחווה חקלאית השוכנת ביער הל"ה, דרומית ליישוב גבעות, על מורדותיו המערביים של גוש עציון. החווה קרויה על שם לוחם הפלמ"ח יעקב זרחי, שכינויו היה "קשואלה", אשר נועד להיות חלק ממחלקת הל"ה ונפל בקרב הקסטל.

החווה הוקמה בשנת 2012 על ידי המועצה האזורית גוש עציון וקק"ל בתמיכת משרד הביטחון, במטרה למנוע השתלטות של הפלסטינים הגרים בסמוך, ובנוסף לכך גם על מנת להגן על היער מכריתה בלתי חוקית. בחווה גרות שתי משפחות במבנים ארעיים.

היסטוריה
--------

בשנת 1969, עם חידוש ההתיישבות היהודית בגוש עציון, נטעו קק"ל ותושבי כפר עציון יער אורנים גדול על שטח של כ-8,000 דונם, שנקנה בראשית המאה ה-20 על ידי שמואל הולצמן, יוזם הקמת גוש עציון. היער ניטע במטרה ליצור רצף גאוגרפי בין גוש עציון לישובי השפלה ועמק האלה. 

ב-שנות ה-90 החל דילול של היער, עקב כריתה בלתי חוקית של עצי היער בידי ערבים תושבי הסביבה, שכרתו רבבות עצים תוך שימוש בציוד כבד. שטחים רבים השייכים לקק"ל ושהיו חלק מהיער נעקרו ואז הפכו לכרמי זיתים של תושבי הסביבה. ניסיונות של צה"ל והמנהל האזרחי להפסיק את ההרס לא הועילו.

לקראת סוף כהונתו כשר ביטחון סייר אהוד ברק במקום, והורה על הקמת חווה חקלאית ביער, כדי להגן על האזור. המועצה האזורית בשיתוף פעולה עם קק"ל הוציאה את הרעיון לפועל. במאי 2012 (ה' בסיוון תשע"ב) עלתה החווה לקרקע. המקימים היו שתי משפחות צעירות מהישוב אלון שבות, שגרו תחילה באוהלים צבאיים, ללא חיבור למים או לחשמל. כעבור שנה עברו המשפחות לאוהלים גדולים הבנויים כחממות, והמקום חובר למים ולחשמל. מאז הקמת החווה פחתו באופן ניכר הכריתות הבלתי חוקיות ותפיסות הקרקע האסורות בשטחי קק"ל שסביב החווה.

החווה כיום
----------

המבנים בחווה הם אוהלים ומבנים מבנייה קלה. השירותים בחווה הם שירותים אקולוגיים. המשק החקלאי בחווה כולל חממות לגידול פירות יער, כוורות, תרנגולות חופש ועדר של כבשים ועיזים. תושבי החווה חתמו עם המנהל האזרחי על חוזה מרעה ב-2,500 דונם מתוך היער. במקום הוקם גם חאן תיירותי.

כדי למנוע התנכלויות של הפלסטינים שמתגוררים באזור, ניצבת בחווה שמירה 24 שעות ביממה של תושבי המקום ומתנדבי "השומר יו"ש".

קישורים חיצוניים
----------------

* חוות קשואלה באתר המועצה האזורית גוש עציון
* אמילי עמרוסי, ‏החיים על פי המשפחות מהיער, באתר ישראל היום, 9 בנובמבר 2013
* רחלי מלק-בודה, ‏"עד לפני שנתיים, חשבנו שאנחנו גרים בשווייץ", בעיתון מקור ראשון, 29 בינואר 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  כתבה על החווה באתר העיתון "ישראל היום"
2. ↑  כתבה על החווה באתר העיתון "ישראל היום"
3. ↑  חוות בודדים שהוקמה ביער מסייעת למניעת שוד עצים
4. ↑  קרן פיתוח גוש עציון

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  יישובי מועצה אזורית גוש עציון (מחוז יהודה ושומרון) |
| --- |
| קיבוצים | כפר עציון • מגדל עוז • ראש צורים |
| יישובים קהילתיים | אלון שבות • אלעזר • בת עין • הר גילה • כרמי צור • מיצד (אספר) • מעלה עמוס • נווה דניאל • נוקדים • קידר • שדה בועז • תקוע |
| מאחזים | גבעת החי"ש • מעלה רחבעם • נתיב האבות • חוות קשואלה |
| שכונות | איבי הנחל • גבעות • חוות שדה בר • פני קדם |
| אחר | בית הברכה • יקב גוש עציון • צומת הגוש • שמורת עוז וגאו"ן • בית ספר שדה כפר עציון |
| 
מפת יישובי המועצה האזורית
מפהמפת היישובים של מועצה אזורית גוש עציוןבירוק - מיקום בניין המועצה
הגדלה |

 |
קטע מתוך ההצגה "היהודי הנצחי" בגטו וילנה
**היהודי הנצחי** (ביידי: **דער אייביגער איד**) הוא מחזה יידי שפרסם דוד פינסקי ב-1906. המחזה הועלה בתיאטרון "הבימה" בשנת 1906 וכן במוסקבה תורגם לעברית והועלה בשנת 1919, לפני עליית התיאטרון לארץ ישראל.

עלילה
-----

המחזה הוא טרגדיה משיחית המתחוללת בתקופת חורבן בית המקדש השני. העלילה מתקיימת ב"בירת ארבע" עיר הנמצאת במרחק מספר ימי הליכה מירושלים. תקופת המחזה היא מעט אחרי המצור הרומאי על ירושלים במהלך המרד הגדול. בתקופת השמועות שירושלים נכבשה על ידי השלטון הרומי, מגיע זר לעיר ומספר סיפור מוזר על מסעו למצוא ילד שנולד באותה השעה בה בית המקדש חרב, מכיוון שהוא נועד להיות המשיח. זקני העיר מסרבים להאמין לסיפורו: למעשה, הם אינם מוכנים להאמין שירושלים באמת נכבשה. הזר כמעט נסקל למוות על ידי תושבי העיר, אך הוא מצליח לברוח. בנקודה זו, מגיעה אישה צעירה ומספרת כי היא ברחה מההרס והטבח שמתחוללים בירושלים. שליחים אחרים מגיעים עם דיווחים שגם אחרים נמלטו מהרומאים. האישה מקוננת על כך שתינוקה מקולל מכיוון שהוא נולד באותה השעה שבית המקדש נחרב. זקני העיירה כעת משוכנעים בסיפורו של הזר ומסעו למצוא את הילד. באופן טרגי, ברגע זה, משרת זועק כי הילד נעלם בסופה. ובזמן שתושבי העיר עסוקים בלהביע את תדהמתם לנוכח אירועים אלה, הזר יוצא כדי להמשיך בחיפושיו אחר המשיח.

בתקופת השואה
------------

חברי אגודת "הברית העברית" בגטו וילנה ביקשו להעלות את המחזה בגטו. בין חברי האגודה היו רבים מאנשי המחתרת, ביניהם מרדכי טננבוים-תמרוף, אבא קובנר ומארק דבורז'צקי. מכיוון שהטקסט השלם לא נמצא, הועלה שחזור של המחזה בימיו האחרונים של הגטו, ביוני 1943. את ההצגה ליוותה תזמורת ומקהלה, והתלבושות נתפרו מציציות וטליתות, כך שהעניקו לשחקנים מראה המזכיר יהודים בתקופת בית שני. 

בהתאם לעקרונות "הברית העברית", לפיהם "עד ליומו האחרון של הגטו צריכה להישמע בו המלה העברית", הועלה המחזה בשפה העברית. השחקנים במחזה היו חברי תנועות הנוער שבתום יום עבודה עשו חזרות. בין השחקנים הייתה מרים גניאנסקי שנהרגה מאוחר יותר כפרטיזנית. כותבי יומנים מגטו וילנה מזכירים את המחזה ברשימותיהם, ביניהם זליג קלמנוביץ' והרמן קרוק. 

מעדותו של מארק דבורז'צקי במשפט אייכמן: 

> 
> הצגנו את 'היהודי הנצחי' מתוך רצון דרך הבמה לקרוא לנוער למרי. היהודי הנצחי יוצא לגלות, לחיי עולם עד שיחזור למולדת שלו. הכנסנו בו מלים שלא היו בטקסט של 'הבימה'. יהודי זה נהפך לקורא למרי ברומאים. אנו ידענו שהרומאים של הגטו הם הגרמנים.
> 
> 
> 
>

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היהודי הנצחי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של היהודי הנצחי
* **היהודי הנצחי** בגטו וילנה – תיאטרון או צו חיים? באתר יד ושם
**אולגה בוזננסקה** (בפולנית: **Olga Boznańska**‏; 15 באפריל 1865 – 26 באוקטובר 1940) הייתה ציירת פולנית והייתה קשורה סגנונית לאימפרסיוניזם הצרפתי.

קורות חיים
----------

היא הייתה בתם של המהנדס אדם נובינה בוזננסקי ואשתו הצרפתייה בשם אוגניה מונדאן. אביה של בוזנסקה סיים את לימודיו בפוליטכניקום הווינאי, אמה התעניינה באמנות, היא ציירה את עצמה.

אולגה בוזנסקה למדה ציור כבר מגיל צעיר. היא למדה ציור אצל אנטוני פיוטרובסקי, קז'ימייז' פוכוולסקי, ולאחר מכן בקורסי הציור של אדריאן ברניצקי. בשנת 1886 עזבה להמשך לימודיה במינכן. כאישה, היא לא התקבלה לאקדמיה לאמנויות יפות, ולכן למדה בבתי הספר הפרטיים של קרל קריכלדורף ווילהלם דורר במינכן. בשנת 1892 נפטרה אמה.

בשנת 1896 היא ויתרה על מורים ושכרה סטודיו משלה. באותה שנה הציגה את ציוריה בפריז לראשונה. באותה תקופה היא החלה להציג את עבודותיה במינכן, ורשה, ברלין ווינה. שנתיים אחר כך הגיעו ההצלחות הראשונות. היא קיבלה מדליית זהב עבור פורטרט של הצייר פאוול נאואן מהארכידוכס צ'ארלס לודוויק בווינה, וציון לשבח בלונדון עבור דיוקנה של העלמה מרי ברם. בשנת 1896, חבר השופטים של "סוסייט דה בוז-ארטס" הפריסאי קיבל את ציוריה לתערוכה. לאחר הצלחות אלה הוצעה לה קתדרת הציור במחלקת נשים בבית הספר לאמנויות יפות בקרקוב, שאותה דחתה.

בשנת 1898 עברה לפריז. באותה שנה היא הייתה חברה באגודת האומנים הפולנים "אגודת שטוקה". באותה שנה היא ארגנה את תערוכתה הראשונה בשנת 1900, בתערוכה בגלריה החדשה בלונדון, קיבלה מדליית זהב. היא קיבלה הצטיינות בתערוכה העולמית בפריז. באותה שנה נותקו מערכות היחסים הארוכות שלה עם הצייר יוזף צ'איקובסקי. בשנת 1901 הציגה לראשונה בפיטסבורג. ממשלת צרפת קנתה מציוריה ודיוקן של מיס דיגט לאוסף האמנות הממלכתי. היא הפכה לחברה ב- Société Nationale des Beaux Arts. היא לימדה באקדמיה דה לה גרנדה שאומייר.

בשנת 1906 נפטר אביה. שנה אחר כך העניק לה מכון קרנגי בפיטסבורג מדליית כסף. בשנת 1912 בתערוכה בפיטסבורג, יחד עם קלוד מונה ואוגוסט רנואר, ייצגה את צרפת. באמסטרדם היא זכתה במדליית כסף בתערוכה בינלאומית. בשנת 1914 הציע לה בית הספר לאמנויות יפות בורשה את תפקיד הפרופסור. בשנת 1923 היא ייצגה שוב את בית הספר הצרפתי בפיטסבורג בקרב אמנים כמו פייר בונארד ומוריס דניס.

תהילתה דעכה אט אט. היו לה פחות ופחות הזמנות לדיוקנאות, מקור ההכנסה העיקרי שלה היה שכר הדירה מבית דירות בקרקוב. בשנת 1932 הגיעה לקרקוב בפעם האחרונה. בשנת 1937, בתערוכה העולמית בפריס, קיבלה את הגרנד פרי. בביאנלה בוונציה בשנת 1938, היא מכרה חמישה ציורים, כולל דיוקנה של מאדאם דיגט, שנרכשה על ידי המלך האיטלקי. זו הייתה ההצלחה האחרונה שלה.

שנתיים לאחר מכן ב-1940, היא נפטרה.

אחד הרחובות בקיילצה נקרא על שמה.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אולגה בוזננסקה** בוויקישיתוף
* אולגה בוזננסקה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Boznańska Olga"
2. ↑  A life devoted to art – Olga Boznańska | (ב־British English)
3. ↑  Olga Boznańska | Życie i twórczość | Artysta, Culture.pl (בפולנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb167299933 (data)
* CiNii: DA18176674
* GND: 124806082
* ISNI: 0000 0001 0957 5917
* LCCN: nr2002044034
* NKC: xx0011772
* RERO: 02-A025660658
* RKD: 11803
* SUDOC: 079579035
* ULAN: 500115789
* VIAF: 18166708
* WorldCat: lccn-nr2002044034

 |
**הדיוויזיה המשוריינת הרביעית** (בערבית: **الفرقة الرابعة**) היא דיוויזיית משמר משוריינת של הצבא הסורי הממוקמת בדמשק ותפקידה להגן על מוסדות ואנשי השלטון של סוריה. אחיו הצעיר של הנשיא בשאר, מאהר אל-אסד מפקד על החטיבה המשוריינת ה-42 בדיוויזיה ולמעשה מפקד דה-פקטו על הדיוויזיה כולה, זאת לצד תפקיד פיקודי דומה בדיוויזיית משמר הרפובליקה.

הדיוויזיה נחשבת לאחת היחידות היוקרתיות, המקצועיות והמאומנות ביותר בצבא הסורי. היא מורכבת מרוב של כ-80% חיילים וקצינים ממוצא עלווי, מיעוט אתני בסוריה שאליו משתייכת משפחת השלטון והנשיא אסד. בסיס האם של הדיוויזיה נמצא בשטח צבאי צפונית לפרברי דמשק, מספר קילומטרים דרום-מערבית לבסיס של משמר הרפובליקה.

היסטוריה
--------

הדיוויזיה הוקמה בשנת 1984 עם פירוק פלוגות ההגנה, כוח אשר שימש למשימות שיטור פנימיות והורכב מחיילים מקצועיים ונאמנים. כוחות פלוגות ההגנה פוזרו בין הדיוויזיה הרביעית, משמר הרפובליקה והדיוויזיה המוטסת ה-14, מהלך הפירוק נבע מיציאתו לגלות של מפקד הכוחות, אחיו של הנשיא, רפעת אל-אסד. מי שירש את ניהול הכוחות של הדיוויזיה הרביעית ומשמר הרפובליקה היה מאהר אל-אסד שמפקד דה פקטו על שתי היחידות. הדיוויזיה הוקמה ראשית בשם 'הדיוויזיה המשוריינת ה-569' ורק לאחר מכן קיבלה את המספר 4. 

### מלחמת האזרחים בסוריה

משום הנאמנות הרבה והמקצועיות של יחידות הדיוויזיה, מתחילת חוסר השקט בסוריה הם נשלחו לדכא ולהילחם במורדים ובמתפרעים. יחידות הדיוויזיה השתתפו בין היתר בלחימה בדרעא, חומס, בניאס ובדמשק עצמה. מעבר להפעלת היחידות באופן אקטיבי, קצינים רבים ממוצא עלווי נשלחו להצטרף ליחידות אחרות של הצבא כדי לנסות ולשמר את נאמנותם ולמנוע עריקות המוניות. משום השתתפותה של הדיוויזיה בקרבות אלו כנגד מורדים ובמקרים רבים גם כנגד אזרחים לא חמושים, נעשו פשעים רבים של זכויות אדם וכנגד מספר קצינים בדיוויזיה קיימות הגבלות תנועה וסנקציות מידי האיחוד האירופי.

קישורים חיצוניים
----------------

* אודות הדיוויזיה באתר SouthFront.org.
* שי לוי, ‏האח של אסד, הסמים והקשר לאיראן: זו דיוויזיה 4 שצה"ל הפציץ בסוריה, באתר ‏מאקו‏‏, ‏13 באפריל 2023‏

הערות שוליים
------------

1. 1 2  מתוך דו"ח של עמותת זכויות אדם, מדצמבר 2011.
**אולגה אלכסנדרובנה ברוסניקינה** (ברוסית: **О́льга Алекса́ндровна Брусни́кина**; ‏נולדה ב-9 בנובמבר 1978) היא שחיינית צורנית רוסייה בעבר. היא אלופה אולימפית בעלת 3 מדליות זהב ואלופת עולם בעלת 4 מדליות זהב.

ביוגרפיה
--------

ברוסניקינה נולדה וגדלה במוסקבה. היא החלה להתאמן בגיל 14. בשנת 1993 זכתה במדליית זהב באליפות העולם לנוער.

באולימפיאדת אטלנטה (1996) השתתפה ברוסניקינה לראשונה, במשחקים האולימפיים וסיימה במקום רביעי בתחרות הקבוצתית.

### אלופת עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת' אוסטרליה בשנת 1998 זכתה ברוסניקינה בשתי מדליות זהב, בתחרות הזוגות ביחד עם מריה קיסליובה ובתחרות הקבוצתית.

### אלופה אולימפית

חודשיים לפני אולימפיאדת סידני (2000) נמצאה קיסליובה שותפתה לתחרות הזוגות חיובית לאפדרין וקיבלה הרחקה מתחרויות של שלושה חודשים שקוצרו לחודש וכך יכלה להשתתף במשחקים האולימפיים.
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה ברוסניקינה בשתי מדליות זהב בתחרות זוגות ובתחרות הקבוצתית.

באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה יפן בשנת 2001 זכתה ברוסניקינה במדליית זהב בתחרות ליחידות.

באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה ספרד בשנת 2003 זכתה ברוסניקינה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית.

באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה ברוסניקינה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית.

לאחר המשחקים האולימפיים פרשה ברוסניקינה מספורט תחרותי והחלה להנחות תוכניות טלוויזיה. בשנת 2009 היא החלה לשפוט בתחרויות ופעילה באיגוד הספורט הרוסי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אולגה ברוסניקינה** בוויקישיתוף

* אולגה ברוסניקינה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* אולגה ברוסניקינה, באתר olympedia.org
**הדוגמנים** (בשוודית: **Modellpojkar**) היא סדרה תיעודית שוודית.

אודות הסדרה
-----------

הסדרה מתעדת דוגמנים מרחבי שוודיה ואת חוויותיהם ורגשותיהם במהלך ליהוקם לקמפיינים, תצוגות אופנה וצילומים שונים, כמו כן גם את מסעם מבתיהם הפרטיים בעיר הולדתם דרך החדרים במלון שלהם ועבודתם ברחבי העולם במקומות כמו ניו יורק, המבורג והונג קונג.

הסדרה ליוותה גם את משטר התזונה שבו הם חיים ואת בדידותם של הדוגמנים.

הסדרה זכתה לתשבחות רבות הן מצד מבקרי הטלוויזיה והן מצד קהל הצופים, היא הייתה מועמת למספר פרסים וב-2013 זכתה בפרס הקריסטאלן (Kristallen), פרס הטלוויזיה השוודית.

עקב הצלחתה של הסדרה נוצרה סדרה בת מקבילה העוקבת אחר דוגמניות בתחום האופנה.

בישראל הסדרה שודרה ב-yes הטלוויזיה בלוויין.

הדוגמנים
--------

* טקסס אולסון (שו') (יליד 1988)
* אדם ברג (יליד 1994, לינשופין).
* אנדראס ברונהאג (יליד 1987, סטוקהולם)
* מרקוס זטרברג (יליד 1990)
* סבסטיאן מאגנוסון (יליד 1994, מאלמה)
* האדריאן סטרצ'נברגר
* מטייה פרסקאלו (אנ') (יליד 1986)

קישורים חיצוניים
----------------

* הדוגמנים באתר svtsales (בשוודית)
* "Jag återvänder aldrig till modellandet"
* ADAM BERG FRÅN MODELLPOJKAR: "DRÖMBOKNINGEN ÄR VÄL NÅT SOM GENERERAR MYCKET PENGAR"

הערות שוליים
------------

1. ↑  שבוע דוקו Fashion: המלצות צפייה, באתר (הקישור אינו פעיל)
2. ↑  Model : Adam Berg,  (באנגלית)
3. ↑  Modellpojkar at playpilot.com, Playpilot

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"הדוגמנים"**.
**רצנית אוליביה** (שם מדעי: ***Calosoma olivieri***) היא חיפושית ממשפחת הרצניתיים. חיפושית שחורה בוהקת באורך 18–20 מילימטר, הניזונה מטריפת פרוקי-רגליים – זחלי פרפראים וזבובאים מהווים מזון מועדף עבורה. היא איננה מזיקה ונחשבת למועילה לאדם, עקב היותה מדבירה ביולוגית של מזיקים רבים.

תפוצתה של רצנית אוליביה היא רחבה. החיפושית נפוצה באפריקה, מזרח אסיה, המזרח התיכון ודרום אירופה. בישראל היא מצויה ברוב אזורי הארץ, כולל באזורי המדבר. הבוגרים פעילים מרבית השנה למעט בעונה החמה ביותר. הבוגרים מעופפים ונמשכים לאור.

באפריל 2019 (ה'תשע"ט) נצפו בישראל כמויות חריגות בגודלן של הרצניות, וזאת עקב החורף והאביב של אותה שנה שהיו רוויים בגשם לאורך כל התקופה. הגשם סיפק להן שפע של מזון ולכן הן התרבו בכמויות עצומות. מאחר שהיא נמשכת לאור פרטים רבים התקבצו סביב מקורות תאורה מלאכותית במשכנות ויישובי האדם. הכמויות הגדולות עוררו תבהלה ציבורית קטנה, אך המשרד להגנת הסביבה וארגוני טבע ומדע פרסמו הבהרות שהחיפושית איננה מזיקה (היא לא מסוכנת, לא רעילה ולא ארסית, לא מזיקה לחקלאות ולא מפיצה מחלות) אלא מועילה (מדבירה מזיקים), ולכן אין לחשוש מפניה ואין צורך להדביר או לרסס נגדה.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* NCBI
* GBIF
 |

* כבר יצא לכם להיתקל בחיפושית העונה לשם "רצנית אוליביה"?, באתר המשרד להגנת הסביבה, ‏29 באפריל 2019
* רצנית אוליביה, פוסט בפייסבוק של "חרקים - עולם קטן בגדול", 2019
* "יש אלפים כאלה": התפרצות חיפושיות שחורות ברחבי הארץ, ערוץ היוטיוב של כאן חדשות, 29 באפריל 2019
**צח'ר בן חרב בן אומיה בן עבד שמס** (בערבית: **صخر بن حرب بن أمية بن عبد شمس**; הידוע בכינויו **אבו סופיאן** (בערבית: **أبو سفيان**), היה מנהיג וסוחר משבט קורייש במכה. בתחילת עסק בהובלת שיירות סחר לסוריה ובהמשך חייו היה בין המנהיגים העיקריים בהתנגדות של בני מכה למוחמד, ופיקד על חיילי מכה בקרבות אוחוד ואל-חנדק בשנים 625 ו-627. עם זאת, לאחר כיבוש מכה על ידי מוחמד בשנת 630, היה אבו סופיאן בין הראשונים שקיבלו עליהם את מנהיגותו.

בהמשך מילא אבו סופיאן תפקידים מנהיגותיים בצבא המוסלמי בקרב הירמוך נגד הביזנטים בסוריה. בניו יזיד ומאוחר יותר מועאוויה קיבלו תפקידי פיקודי באותה פרובינציה, ומועאוויה הקים את ח'ליפת אומיה בשנת 661.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת, התנגדות וקבלת מוחמד

שמו הפרטי של אבו סופיאן היה צח'ר והוא נולד בסביבות שנת 565 לאביו חרב בן אומייה, מנהיג שבט קורייש. המשפחה הייתה שייכת חמולת עבד שמס חמולה מקורבת לחמולתו של מוחמד האשמיה.

בתחילה היה אבו סופיאן בין מנהיגי האופוזיציה הקוריישית למוחמד בשנים שקדמו להיג'רה (עליית מוחמד וחסידיו ממכה למדינה בשנת 622). וכן היה בעל אדמות בסביבת דמשק.

### המשך חייו ומותו

אבו סופיאן מונה למושל נג'ראן, סמוך לתימן, ככל הנראה על ידי מוחמד או על ידי הח'ליף הראשון, אבו בכר (632–634).

לאחר שהורה אבו בכר לכבוש את הלבנט המוסלמי, ומינה את בנו של אבו סופיאן יזיד לתפקיד פיקודי מוביל בכיבוש. אבו סופיאן נכח בקרב הירמוך, שהביא לניצחון מוסלמי מכריע נגד הביזנטים בסוריה. בגלל גילו המתקדם לא סביר שהוא השתתף בפעילות בקרב בעצמו. על פי דיווח שציטט סייף בן עומר, הוא צפה בקרב לצד שייח'ים ערביים אחרים, והדברים שהובאו על ידי אל-טברי מציינים כי הוא עודד וזירז את הכוחות המוסלמים. בנו יזיד מילא תפקיד פיקודי מלא בקרב ומאוחר יותר מת במגפה בארץ ישראל בשנת 639. בנו מועאוויה, מונה למושל סוריה על ידי הח'ליף עומר בן אל-ח'טאב וממשיך דרכו של עומר, עות'מאן בן עפאן כיבד גם הוא את אבו סופיאן.

אבו סופיאן נפטר בשנת 653 בגיל 88.

משפחה
-----

 אילן יוחסין של משפחת השלטון מחליפות אומיה. הסופיאנים היו צאצאיו של אבו סופיאן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אבו סופיאן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: nr92018984
* TDVİA: ebu-sufyan
* VIAF: 71254386
* WorldCat: lccn-nr92018984

 |
**נבחרת ישראל בקריקט** מייצגת את ישראל בתחרויות קריקט שונות ברחבי העולם. למרות מיקומה של ישראל במזרח התיכון וביבשת אסיה, מתחרה הנבחרת בליגה האירופאית. כיום הנבחרת ממוקמת במקום ה-66 בעולם.

היסטוריה
--------

משחק הקריקט "יובא" לארץ ישראל, לפני קום המדינה במהלך שנות המנדט הבריטי. הליגה המקומית בישראל נוסדה באופן רשמי בשנת 1956, והובילה ליצירת איגוד הקריקט הישראלי בשנת 1968. ישראל חברה באיגוד הקריקט העולמי מאז שנת 1974, והמשחק הבינלאומי הראשון של הנבחרת התקיים בשנת 1979. משנת 2000 הנבחרת משחקת בדרג ב' באליפות אירופה. בשנת 2006 שיחקה הנבחרת הישראלית באליפות אירופה, ונתקלה במחאות רבות כנגד מלחמת לבנון השנייה. בנובמבר 2007 אירחה ישראל לראשונה משחק בינלאומי, ונבחרת ישראל הפסידה בו מול נבחרת קרואטיה.

דירוגים והישגים לאורך השנים
---------------------------

### אליפות העולם

* 1979 – סיבוב ראשון
* 1982 – סיבוב ראשון
* 1986 – סיבוב ראשון
* 1997 – מקום 21
* 2001 – סיבוב ראשון
* 2005 – לא העפילה

### אליפות אירופה

* 1996 – מקום 8
* 1998 – מקום 9
* 2000 – מקום 5 (בדרג ב')
* 2002 – מקום 4 (דרג ב')
* 2004 – מקום 6 (דרג ב')
* 2006 – מקום 7 (דרג ב')
* 2009 – מקום ראשון (דרג ג')
* 2010 – מקום 5 (דרג ב')
**לורנס "לארי" ג'וזף הוגאן ג'וניור** (באנגלית: **.Lawrence "Larry" Joseph Hogan Jr**; נולד ב-25 במאי 1956) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית שכיהן כמושל ה-62 של מדינת מרילנד בין השנים 2015–2023.

ביוגרפיה
--------

הוגאן גדל בלנדובר שבמחוז הנסיך ג'ורג' במרילנד. אביו היה סוכן FBI וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית והתפרסם כלוחם בשחיתות פוליטית. ב-1978 סיים תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת המדינה של פלורידה, הוא היה מעורב בקמפיינים הפוליטיים של אביו למועצת המנהלים של מחוז הנסיך ג'ורג' ולבית הנבחרים. לאחר מכן הקים חברה בתחום הנדל"ן.

ב-1981 התמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית למושב המחוז החמישי בבית הנבחרים של ארצות הברית וסיים במקום השני. ב-1992 התמודד שוב וניצח בבחירות המקדימות, אך הפסיד בבחירות הכלליות לחבר הקונגרס המכהן מהמפלגה הדמוקרטית, סטני הוייר. בשנים 2003–2007 כיהן בקבינט של מושל מרילנד בוב ארליך, כאחראי על המינויים.

בנובמבר 2014 נבחר למושל מרילנד לאחר שגבר על סגן המושל המכהן אנתוני בראון ברוב של 51% לעומת 47%. הוא נכנס לתפקידו בינואר 2015. בנובמבר 2018 נבחר לתקופת כהונה נוספת ברוב של 55.3%. בינואר 2023 תמה כהונתו כמושל עם השבעתו של וס מור.

נשוי ליומי ואב לשלוש בנות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לארי הוגאן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של לארי הוגאן (באנגלית)
* לארי הוגאן, ברשת החברתית פייסבוק

* לארי הוגאן, ברשת החברתית טוויטר

* לארי הוגאן, ברשת החברתית אינסטגרם

* לארי הוגאן, סרטונים בערוץ היוטיוב

* לארי הוגאן, ברשת החברתית Goodreads
* לארי הוגאן, באתר מושל מרילנד

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1213978378
* ISNI: 0000 0005 0126 9818
* LCCN: no2020045198
* VIAF: 6532158631010223370002
* WorldCat: lccn-no2020045198

 |