**אה"מ אאודשיוס** הייתה אוניית המערכה דרדנוט הרביעית והאחרונה מסדרת קינג ג'ורג' החמישי שנבנתה עבור הצי המלכותי בתחילת שנות ה-1910. לאחר השלמתה ב-1913, היא בילתה את הקריירה הקצרה שלה בצי הבית והצי הגדול. האונייה הוטבעה על ידי מוקש ימי גרמני מול החוף הצפוני של מחוז דונגל, אירלנד, בתחילת מלחמת העולם הראשונה. אאודשיוס שהוצפה באיטיות, אפשרה לחלץ את כל הצוות שלה ולבסוף טבעה לאחר שהבריטים לא הצליחו לגרור אותה לחוף. עם זאת, קצין זוטר בסיירת סמוכה נהרג מרסיסים כאשר אאודשיוס התפוצצה לאחר מכן. למרות שתיירים אמריקאים על סיפון אחת מספינות ההצלה צילמו ותיעדו את אוניית המערכה הטובעת, האדמירליות הטילה צו איסור פרסום על אובדנה בבריטניה כדי למנוע מהגרמנים לנצל את מצב הצי הגדול המוחלש. היא אוניית המלחמה הגדולה ביותר שהוטבעה אי פעם על ידי מוקשים ימיים.

תכנון ותיאור
------------

האוניות מסדרת קינג ג'ורג' החמישי תוכננו כגרסאות מוגדלות ומשופרות של סדרת אוריון הקודמת. אאודשיוס הייתה באורך כולל של 594 רגל 4 אינץ' (181.2 מטרים), רוחב של 89 רגל 1 אינץ (27.2 מטרים) ושוקע של 28 רגל 8 אינץ' (8.7 מטרים). הדחק האונייה היה 25,420 טונות ארוכות (25,830 טונות) בתפוסה סטנדרטית ו-27,120 טונות ארוכות (27,560 טונות) במעמס מלא; עד 1918, ההדחק של האונייה גדל ל־28,422 טונות ארוכות (28,878 טונות). הצוות שלה מנה 860 קצינים ומלחים בשנת 1914.

האוניות בסדרת קינג ג'ורג' החמישי הונעו על ידי שני סטים של טורבינות קיטור עם הנעה ישירה של פארסונס, שכל אחת מהן הניעה שני צילינדרים, תוך שימוש בקיטור שסופק על ידי 18 דוודי Babcock & Wilcox. הטורבינות דורגו ב-27,000 כוחות סוס (20,000 קילוואט) ונועדו להעניק לאוניות המערכה מהירות של 21 קשרים (39 קמ"ש). היא נשאה מספיק פחם ומזוט שהעניקו לה טווח של 5,910 מיילים ימיים (10,950 ק"מ) במהירות שיוט של 10 קשרים (19 קמ"ש).

### חימוש ושריון

כמו האוניות בסדרת אוריון, קינג ג'ורג' החמישי צוידו ב-10 תותחי טעינת עכוז (BL) 13.5 אינץ' (343 מ"מ) Mark V בחמישה צריחים תאומים המופעלים הידראולית, כולם על קו המרכז. הצריחים סומנו 'A', 'B', 'Q', 'X' ו-'Y', מלפנים לאחור. החימוש המשני שלהם כלל 16 תותחי BL 4 אינץ' (102 מ"מ) Mark VII. שמונה מהם הורכבו במבנה העילי הקדמי, ארבעה במבנה האחורי, וארבעה בקזמטים בצד הגוף לצד צריחי התותחים הראשיים הקדמיים, כולם בצריחים בודדים. האונייה נשאה גם ארבע תותחי הצדעה 3 פאונד (47 מילימטרים (1.9 אינץ')). האונייה הייתה מצוידת בשלוש צינורות טורפדו שקועים בקוטר 21 אינץ' (533 מ"מ), אחד בכל צד רוחב ואחר בירכתיים, עבורם סופקו 14 טורפדות.

האונייה הייתה מוגנת על ידי חגורת שריון בקו המים בעובי 12 אינץ' (305 מילימטרים) שנמשכה בין הברבטות בקצוות. העובי של הסיפונים שלה נע בין 1 אינץ (25 מילימטרים) ו-4 אינץ' כשהחלקים העבים ביותר מגנים על ציוד ההיגוי בירכתיים. מגני החזית של תותחי הסוללה העיקריים היו בעובי 11 אינץ' (279 מילימטרים), והצריחים נתמכו עם הברבטות שחופו בעובי 10 אינץ' (254 מילימטרים).

#### שינויים

על אאודשיוס הותקן מנהל בקרת אש על גג החלק העליון לפני אובדנה.

בנייה וקריירה
-------------

 אאודשיוס כפי שהושלמה, 1913
האונייה הוזמנה על פי הערכות הצי 1910–1911, אאודשיוס הייתה הספינה השלישית בשם זה ששירתה בצי המלכותי. האונייה הונחה על ידי קאמל ליירד במספנתם בבירקנהד ב-23 במרץ 1911 והושקה ב-14 בספטמבר 1912. היא הושלמה באוגוסט 1913 בעלות של 1,918,813 ליש"ט, אך נכנסה לשירות רק ב-15 באוקטובר, והצטרפה לאוניות האחיות שלה בשייטת אוניות המערכה השנייה. כל ארבע האחיות ייצגו את הצי המלכותי במהלך חגיגות הפתיחה המחודשת של תעלת הקייזר וילהלם בגרמניה ביוני 1914.

### מלחמת העולם הראשונה

בין 17 ל-20 ביולי, אאודשיוס נטלה חלק בניסוי גיוס ובדיקת צי כחלק מהתגובה הבריטית למשבר יולי. כשהגיעה לאי פורטלנד ב-25 ביולי, היא קיבלה הוראה להמשיך עם שאר צי הבית לסקפה פלו מול חופי סקוטלנד ארבעה ימים מאוחר יותר כדי להגן על הצי מפני התקפת פתע אפשרית של הצי הקיסרי הגרמני. לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה באוגוסט, צי הבית אורגן מחדש כצי הגדול, והוצב בפיקודו של האדמירל סר ג'ון ג'ליקו. בחודש שלאחר מכן, האונייה חודשה במספנת HM, Devonport, והצטרפה מחדש לצי הגדול בתחילת אוקטובר.

#### טביעת האונייה

דיווחים חוזרים ונשנים על צוללות בסקפה פלו הובילו את ג'ליקו למסקנה שההגנות שם לא מספקות והוא הורה לפזר את הצי הגדול לבסיסים אחרים עד לחיזוק ההגנות. ב-16 באוקטובר נשלחה שייטת אוניות המערכה השנייה ללוך נה קיל בחוף המערבי של סקוטלנד. השייטת יצאה לאימון ירי מחוץ לטורי איילנד, אירלנד, בבוקר 27 באוקטובר, ואאודשיוס פגעה במוקש בשעה 08:45, שהונח כמה ימים קודם לכן על ידי המקשת הגרמנית SS ברלין. קפטן ססיל דמפייר, שחשב שספינתו טורפדה, הניף את אזהרת הצוללות; בהתאם להוראות, שאר הדרדנוטים עזבו את האזור, והשאירו את הספינות הקטנות יותר מאחור להגיש סיוע.

 הצוות של *Audacious* יוצא לסירות הצלה כדי להעלות אותם *לאולימפיק*
הפיצוץ אירע 16 רגל (4.9 מטר) מתחת לתחתית האונייה, כ-10 רגל (3 מטר) לפני המחיצה הרוחבית בחלק האחורי של חדר המכונות השמאלי. חדר המכונות והתאים החיצוניים הסמוכים לו הוצפו מיד, כשהמים התפזרו לאט יותר לחדר המכונות המרכזי ולחללים הסמוכים. האונייה נטתה שמאלה במהירות עד 15 מעלות, אולם הנטייה צומצמה על ידי הצפה נגדית בצד הימני, כך שעד השעה 09:45, הנטייה הייתה 9 מעלות בלבד כשהיא התגלגלה בגאות הכבדה. הסיירת הקלה ליברפול עמדה מנגד, בעוד ג'ליקו הורה לכל משחתת זמינה ולגרור לסייע, אך לא שלח אוניות מערכה לגרור את אאודשיוס בגלל איום הצוללות לכאורה. לאחר שיירטה את קריאות המצוקה של הדרדנוט המוכה, אוניית הקו האוקיינית אד"ם אולימפיק הגיעה למקום.

 משחתות מפנות את אנשי הצוות
האונייה יכלה להגיע ל 9 קשר (17 קמ"ש; 10 מייל לשעה) ודמפייר האמין שיש לו סיכוי להגיע להפליג 25 מיל (40 קילומטרים) ליבשה ולהעלות לחוף את האונייה, בעקבות כך הוא הפנה את אאודשיוס דרומה ופנה ללואו סווילי. האונייה עברה 15 מיל (24 קילומטרים) כאשר המים העולים אילצו את נטישת חדרי המנועים המרכזיים והימניים והיא נסחפה לעצירה בשעה 10:50. דמפייר הורה להוריד את כל הצוות הלא חיוני, כאשר סירות מליברפול ואולימפיק סייעו, ורק 250 איש נותרו על הסיפון עד השעה 14:00. בשעה 13:30, קפטן הרברט האדוק, הקפטן של אולימפיק, הציע שהספינה שלו תנסה לקחת את אאודשיוס בגרירה. דמפייר הסכים, ובסיוע המשחתת פיורי, כבל גרירה הועבר כעבור 30 דקות. האוניות החלו לנוע, אך הכבל נשבר כאשר אאודשיוס ניסתה שוב ושוב להסתובב אל הרוח. ליברפול והמובלת פחם החדשה SS ת'ורנהיל שהגיעה לאחר מכן ניסו לגרור את אוניית המערכה, אך הכבלים נשברו לפני שניתן היה להתקדם.

 ליברפול (משמאל) ופיורי (במרכז), בשילוב עם אולימפיק, מנסות לגרור את אאודשיוס (צילום מאולימפיק)
תת אדמירל סר לואיס ביילי, מפקד שייטת אוניות המערכה הראשונה, הגיע למקום בספינת האוקיינוס קמבריה והשתלט על מבצע החילוץ. לאחר שנודע ששתי אוניות מוקשו באזור יום קודם לכן, ושאין איום מצוללות, הורה ג'ליקו לאוניית המערכה פרה-דרדנוט אקסמאות' להפליג בשעה 17:00 לניסיון לגרור את אאודשיוס. דמפייר הורה להרחיק את כל האנשים מלבד 50 בשעה 17:00, וביילי, דמפייר ושאר האנשים על האונייה הורדו בשעה 18:15 כשהחושך התקרב.

בדיוק כשאקסמאות *'* חברה לקבוצה ב-20:45, אאודשיוס נטתה על אחוריה בחדות, השתתקה ואז התהפכה. היא צפה הפוכה כשהחרטום מורם עד השעה 21:00, אז אירע פיצוץ שהשליך רסיסים לגובה 300 רגל (91 מטרים) לאוויר, ואחריו שניים נוספים. נראה היה שהפיצוץ הגיע מאזור מחסן התחמושת 'B' ונגרם ככל הנראה מפגז או שניים סופר נפיצים שנפלו מהמתלים שלהם והתפוצצו, ואז הציתו את הקוורדיט במחסן. חתיכת לוח שריון עפה 800 יארד (730 מטרים) והרגה קצין זוטר *בליברפול*. הוא היה הנפגע היחיד באירוע הטביעה.

לאחר מכן
--------

ג'ליקו הציע מיד שהטביעה תישמר בסוד, ועל כך הסכימו מועצת האדמירליות והקבינט הבריטי, מעשה שזכה ללעג רב בהמשך. למשך שארית המלחמה, השם של אאודשיוס נשאר בכל הרשימות הציבוריות של תנועות ופעילויות אוניות. האמריקאים הרבים על סיפונה של אולימפיק היו מחוץ לתחום השיפוט הבריטי ודנו בטביעה. צילומים רבים, ואפילו סרט אחד נע, צולמו. עד 19 בנובמבר, אובדן האונייה נודע בגרמניה. מקבילו של ג'ליקו בגרמניה, ריינהרד שר, כתב לאחר המלחמה, "במקרה של אאודשיוס אנו מאשרים את הגישה האנגלית של אי חשיפת חולשה לאויב, מכיוון שלמידע מדויק על כוחו של הצד השני יש השפעה מכרעת על החלטות שהתקבלו".

ב-14 בנובמבר 1918, זמן קצר לאחר סיום המלחמה, הופיעה ב"טיימס" הודעה שהודיעה רשמית על האובדן:

> 
> אה"מ אאודשיוס
> 
> 
> הודעה מושהית.
> 
> 
> מזכיר האדמירליות מפרסם את ההודעה הבאה:-
> 
> 
> אה"מ אאודשיוס טבעה לאחר שפגע במוקש מול חוף צפון אירלנד ב-27 באוקטובר 1914.
> המקרה נשמר בסוד לבקשתו הדחופה של המפקד העליון, הצי הגדול, והעיתונות נמנעה בנאמנות מלהעניק לו כל פרסום.
> 
> 
> 
> 

ועדת ביקורת של הצי המלכותי קבעה כי גורם תורם לאובדן הוא שצוותה של אאודשיוס לא היו בעמדות קרב, עם דלתות אטומות למים נעולות וצוותי בקרת נזקים מוכנים. נעשו ניסיונות להשתמש במשאבות מחזור המנוע כמשאבות שיפוליים נוספות, אך עליית המים המהירה מנעה זאת. למרות שפתחים היו פתוחים בזמן הפיצוץ, נטען כי כולם נסגרו לפני שהמים העולים הגיעו אליהם. מלבד הנזק לקרקעית האונייה, התפשטו מים דרך מחיצות בגלל אטימות לקויות סביב צינורות ושסתומים, צינורות שבורים ופתחים שלא נסגרו כראוי.

שרידיה של אאודשיוס צולמו עבור תוכנית הטלוויזיה *Deep Wreck Mysteries* בערוץ ההיסטוריה ב-2008. התוכנית כללה חקירה של השרידים ונסיבות אובדנה על ידי הארכאולוג הימי אינס מקרטני והיסטוריון ימי ביל יורן. השרידים הניתנים לצלילה שוכבים הפוך בעומק של 58–68 מטרים (190–223 רגל) במים צלולים ב-55°32′16″ צפון 7°24′33″ מערב, כ-17 מייל (27 ק"מ) צפונית-מזרחית לאי טורי. צריח 'B' וחלק מהברבטה שלו הועפו מגוף האונייה בפיצוץ.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אה"מ אאודשיוס** בוויקישיתוף