recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**כד יתבין ישראל** הוא שיר יהודי נפוץ בעולם היהודי. מילות השיר הן בארמית, והוא עוסק ביחס הקדוש ברוך הוא לבניו בעת שהם לומדים תורה.

מקור הפיוט
----------

מקור הפיוט אינו ידוע בבירור. אברהם וואלט (נולד במינסק, תרל"ב) מצטט שיר דומה ששרו בילדותו בשעת ההקפות:

בשעה שישראל שמחים בשמחת התורה
קודשא בריך הוא אומר לפמליא של מעלה שלו:
חזו בני חביבי, חזו בני חביבי
שהם משתכחים בצרותא דלהון
ועוסקים ועוסקים בשמחה דלי.
על שיר זה הוא כותב (ביידיש): "מהיכן נלקחו מילים מדהימות אלו - לא ידוע לי. חיפשתי וחקרתי ולא מצאתי. שמעתי את הזמר עוד במינסק, עיר מולדתי, ועוד בגם ב"בלומקעס קלויז", קלויז ישן שעברו עמוס בזכרונות של השאגת אריה ואחיינו ר' רפאל כהן, שמעתי שיר זה עוד ממתי שזוכר אני את עצמי, כששרים אותו בחיות והתלהבות"".

למרות שהאמרה נראית על פי סגנונה כלקוחה מספר הזוהר, היא איננה נמצאת בזוהר ובשאר הספרים מסוגו. בשם הגאון מווילנה מובא שבשמחת בית השואבה אמר אמרה זו בסגנון שונה מעט, וכנראה זהו המקור שנשתייר לנו בדורות אלו. המקור הוא בספר באר אברהם לר' אברהם בן הגר"א (וילנא תרמ"ז) שם כתוב "ראו בנים חביבים שיש לי דשבקין צערא דידהו ועסקין בדידי, מיד מתמלא רחמין על ישראל" ובנוסח קצת אחר מובא במעשה רב (מעשה רב השלם עמ' רפ"ג): "אשריכם ישראל כשאתם עוסקין בשמחת בית השואבה כונס הקב"ה לכל פמליא
דיליה ואומר ראו בנים החביבין שיש לי דשבקין צערא דידהו ועסקי בדידי". 

בני עדות אשכנז נוהגים לזמר פסקה זו בשמחת תורה ובשבועות משום שהיא עוסקת בעניין שמחת התורה.

לחן מפורסם על המילים, הוא של רבי מאיר שפירא מלובלין.

קישורים חיצוניים
----------------

* אשכול על מקור השיר והלחן בפורום אוצר החכמה.
* אשכול בפורום בחדרי חרדים העוסק במקור השיר
* מילות השיר ותרגומו
* השיר כד יתבין ישראל בביצועו של מרדכי בת עין, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  אברהם וואלט (א' ליעסין), בספרו לידער און פאעמען, באנד איינס, ניו יארק 1938, עמ' 25-22: שיר 'שמחת תורה ביינאכט ...', ניו יארק 1933.

| חג השבועות |
| --- |
| רקע | יום המיוחס • שלושת ימי ההגבלה • מעמד הר סיני • עשרת הדיברות • לוחות הברית |  |
| תפילות ופיוטים | קריאת הלל • אקדמות • יציב פתגם • כד יתבין ישראל • אזהרות • אתה הנחלת • עליונים ששו |
| מנהגים | אכילת מאכלי חלב ודבש • מגילת רות • תיקון ליל שבועות • חג המים |
| שונות | שמחת הרגלים • ביכורים • שתי הלחם |
| חגי ישראל ומועדיו • שלוש רגלים |
**אשטוריל** (בפורטוגזית: **Estoril**) היא עיר בקשקאיש שבריביירה הפורטוגלית. אשטוריל היא יעד תיירותי, עם מלונות יוקרה, חופים וקזינו. העיר שימשה בית למספר רב של משפחות מלכותיות, ואירח מספר אירועים בעלי פרופיל גבוה, כגון אשטוריל הפתוחה בטניס, ופסטיבל הסרטים של ליסבון ואשטוריל.

אשטוריל הוא אחד המקומות היקרים ביותר למגורים בפורטוגל ובחצי האי האיברי.

היסטוריה
--------

השטח של אשטוריל היה מיושב במשך מאות שנים, בשל תנאי האקלים והסביבה הנוחה שלו. ברחבי הקהילה האזרחית פזורים שרידים של קהילות הפיניקים, הרומאים והערבים, אשר בחרו באזור זה בשל מקומו האסטרטגי במערב אירופה. ישנם שרידים של וילות רומיות בקהילה שדוחפות את ההיסטוריה של האזור לאלף הראשון, כאשר יישובי החוף היו תלויים בדייגים שבאזור. מהישובים הללו ירשה אשטוריל מורשת תרבותית עשירה, אדריכלות, טופונימיה, הרגלים ומנהגים.

בשנת 1147, במהלך הרקונקיסטה, הועבר האזור לשליטה נוצרית.

בשל מיקומו האסטרטגי, האזור היה קשור קשר הדוק לעידן התגליות הפורטוגזי ולכל התהפוכות החברתיות והתרבותיות.

במהלך מלחמת העולם השנייה האזור היה מרכז של מרגלים וחשאיות דיפלומטית. בשל החזון של פאוסטו קרדוסו דה פיגרדו ושותפו העסקי אוגוסטו קארירה דה סוזה, היא הפכה ליעד תיירותי בינלאומי גם במהלך מלחמת העולם השנייה וגם אחריה.

במהלך אותה תקופה הגיעו לאשטוריל כמה אישים נכבדים וגולים: מיקלוש הורטי, יורש העצר של הונגריה (חי ומת בגלות לאחר מלחמת העולם השנייה). חואן, רוזן ברצלונה (אביו של חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד) התגורר בשטח, וכך גם אומברטו השני, מלך איטליה, וקרול השני, מלך רומניה. אדוארד השמיני, מלך הממלכה המאוחדת, התגורר גם כן לזמן קצר באשטוריל.

במיקום זה היה גם לרודן הפורטוגלי לשעבר אנטוניו דה אוליביירה סלזאר בית קיץ. סלזאר היה זה שהורה לבנות את הכביש המהיר EN6, המכונה בדרך כלל ה- Avenida Marginal, על מנת שיוכל לנסוע במהירות במכונית בין קשקאיש לליסבון (עד אז הגישה הייתה לא יותר מאשר דרך עפר, שבה יכלה התנועה להתקיים רק במהירות נמוכה).

אשטוריל זוכה להכרה בינלאומית בזכות "קזינו אסטוריל", הנחשב כקזינו הגדול ביותר באירופה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אשטוריל** |

* אתר האינטרנט הרשמי של אשטוריל
* אשטוריל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Rádio e Televisão de Portugal, Seis dos quinze concelhos mais ricos situam-se na Região de Lisboa, Seis dos quinze concelhos mais ricos situam-se na Região de Lisboa, ‏9 באוגוסט 2010 (בפורטוגזית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007559508705171
* GND: 4126237-2
* LCCN: n80009812
* NKC: xx0036565
* SUDOC: 159497221
* VIAF: 140669116
* WorldCat: lccn-n80009812

 |
**לומאזי** (בפולנית: **Łomazy**) הוא כפר במחוז ביאלא פודולסק שבפרובינציית לובלין בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

היישוב נזכר לראשונה במאה ה-15 ככפר על הדרך הראשית שבין ליטא ופולין גדול. בשנת 1568 הוענקו ליישוב זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו בהמשך בעקבות מרד ינואר.

בחלוקת פולין בשנת 1795 נכלל היישוב בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכלל בתחום פולין הקונגרסאית.

יהודי לומאזי
------------

שער בית הקברות היהודי בלומאזי.
בין רבני העיר היו רבי שאול מחבר הספר "גבעת שאול", רבי דוד הורוביץ נכדו של החוזה מלובלין וחסידו של רבי מנחם מנדל מקוצק, רבי זאב וולף בן רבי אריה לייב הכהן, רבי אליקים גצל סמברג, מחבר הספר "ימי נח", רבי יעקב רבינוביץ ורבי יצחק בן רבי אברהם גרינברג מחבר הספר "בית יצחק" שכיהן מתרפ"ד עד הירצחו בשואה.

בעיר כיהן באדמו"רות רבי צבי הירש מורגנשטרן נכדו של רבי מנחם מנדל מקוצק.

בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-850 יהודים, כמחצית מתושביו, ופעל בו בית ספר מרשת בית יעקב. בשנת 1934 נערך פוגרום ביהודי הכפר, בו הושחת רכוש יהודי והוכו יהודים רבים.

ב-13 בספטמבר 1939 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו החלו במעשי שוד של רכוש היהודים בו, תוך חטיפת יהודים לעבודות כפייה. בתחילת 1940 רוכזו יהודי הכפר בגטו שהוקם בו, אליו הובאו גם יהודים שגורשו מיישובי הסביבה, ואשר מספר יושביו הגיע לכ-1,700 איש. יהודי הגטו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה.

ב-17 באוגוסט 1942 נערכה בגטו שביישוב אקציית חיסול, בה נרצחו מספר יהודים במקום, וכל היתר, כמו גם שוהי מחנה העבודה שהוקם בסמוך לכפר, הובלו ליער סמוך, ושם נרצחו בשלושה בורות ירי בידי שוטרים גרמנים ופולנים. בשעת הרצח השליכו הפולנים והגרמנים את התינוקות היהודים בחיים לבורות הירי, וכיסו את הבורות.

מקהילת לומאזי שרד את השואה יהודי אחד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לומאזי** בוויקישיתוף
* לומזי באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* לומזי (Łomazy), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* "לומאזי", באתר השטעטל הווירטואלי
* לאורה קרגו, לומאזי, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק A, עמ' 670–672), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007540578105171
* GND: 1048167496
* LCCN: nr96009592
* NKC: ge1175713
* VIAF: 151721904
* WorldCat (עם VIAF): 151721904

 |
**אורי מיכאלי** (1900 - 1976) היה ממיסדי תחום התעופה בארץ ישראל.

ביוגרפיה
--------

מיכאלי נולד בקמניץ-פודולסק, עיר המחוז של פלך פודוליה שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה), בנם של לאה לבית ולקמי ומיכאל פרסמן, פעיל ציוני. בעת לימודיו בגימנסיה בעירו היה ממנהיגי הנוער היהודי והציוני. למד מתמטיקה באוניברסיטה. בשנת תרפ"א-1921 עלה לארץ ישראל כחלוץ. עבד בקבוצות עבודה, ואחר-כך במרכז סולל בונה ובוועד הפועל של ההסתדרות בתפקיד מרכז העלית (1929–1941).

בשנת 1935 היה ממייסדי קלוב (מועדון) התעופה הארצישראלי. היה פעיל בארגונים נוספים, בהם הוועדה המייעצת של הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל של הטכניון ואגודת התזמורת הסימפונית בישראל.

בקיץ 1939 היה ממארגני הוועידה הציבורית הראשונה לתעופה עברית, שנערכה בדגניה א' בנשיאותו של יו"ר הוועד הלאומי יצחק בן-צבי. באותה שנה היה השליח הראשון של התעופה העברית לקונגרס הציוני ה-21 בז'נבה.

פעל עם דב הוז ואליהו גולומב בניהול חברת אווירון.
לאחר שיצחק בן-יעקב נהרג בתאונת דרכים בשלהי 1940 היה מיכאלי למנהל החברה. הוא שימש בתפקיד זה עד קום המדינה, אז התמנה לראש האגף לתעופה אזרחית במשרד התחבורה, וכיהן בתפקידו עד מאי 1960. לאחר מכן היועץ לענייני תעופה של שר התחבורה ומנכ"ל המועצה הלאומית לתעופה אזרחית.

בשנת תשכ"א (1960) זכה בפרס דב הוז מטעם עיריית תל אביב.
בשנת תשל"א-1971 זכה בפרס העבודה של ההסתדרות.

התגורר בתל אביב.
היה נשוי לחנה (אניה) לבית ברונשטיין, אב לבן ובת.

אחותו יוכבד הייתה מעסקניות ארגון אמהות עובדות והוועד למען החייל ואשתו של אהרן שולוב, אנטומולוג, הוגה, מייסד ומנהל גן החיות התנ"כי בירושלים ופרופסור לזואולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.

מיכאלי נפטר ביוני 1976. נקבר בבית העלמין הדרום.
על שמו נקרא נמל התעופה חיפה.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "אורי מיכאלי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך טו (1966), עמ' 4780
* דחפו בידיים, מעריב, 8 בדצמבר 1960
* חיים פלקסר, אורי מיכאלי, דבר, 4 ביולי 1976

הערות שוליים
------------

1. ↑  נולד בשם פרסמן; לאחר מות אביו שינו הוא ואחיו את שמם ל"מיכאלי", על שמו.
2. 1 2  מיכאל בן שמואל פרסמן, דבר, 19 באוגוסט 1945 (נקרולוג).
3. ↑  'מיכאל אורי', בתוך: אליהו כרמל (עורך), **אישים בישראל**, ירושלים: המכון להוצאה לאור בישראל, תשכ"א 1960, עמ' 183.
4. ↑  "פרס דב הוז" לרחל בן-צבי וא. מיכאלי, דבר, 19 בדצמבר 1960.
5. ↑  הזוכים ב"פרס העבודה" תשל"א, מעריב, 11 במרץ 1971; חתני "פרס העבודה", מעריב, 14 במרץ 1971.
6. ↑  אורי מיכאלי, דבר, מודעת אבל, 27 ביוני 1976.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007526599205171
* VIAF: 315535516
* WorldCat (עם VIAF): 315535516

 |
**בורג' בונעאמה** (**برج بونعامة),** היא עיירה קטנה והררית, המונה כ־25,000 תושבים בלב הרי אוארסניס בצפון מערב אלג'יריה. זו למעשה פרובינציית המחוז של *טיסמסילט*. העיירה הייתה ידועה בשם "*מולייר*" בתקופת הכיבוש הצרפתי באלג'יריה (1830–1962), ולאחר מכן בשם "*בני הנדל*" עד 1975.

העיר מתנשאת לגובה 1098 מ' מעל פני הים והיא מחוברת *לסיד עאמר* (לה גרנד פיק) של הרי אוארסניס, המתנשא ל -1985 מ'.

היסטוריה
--------

לאחר קבלת העצמאות מצרפת, אימצה העיר את השם *בני הנדל*, שהיה שבט ברברי שחי באזור לפני כמה מאות שנים. לאחר 1975 העיר קיבלה את שמה הנוכחי, בורג' בונעאמה, לזכר השהיד סי מחמד בונעאמה (הידוע גם בשם ג'ילאלי בונעאמה) שנולד בעיר בשנת 1926, ומי שהיה ראש המפקדה הרביעית של החזית לשחרור לאומי של אלג'יריה במהלך מלחמת העצמאות של אלג'יריה נגד צבא צרפת, (1954–1962). בונעאמה נהרג בבלידה ב־8 באוגוסט 1961. בורג' בונעאמה הייתה חלק ממחוזות צרפת, אוראן במהלך הכיבוש הצרפתי, ולאחר העצמאות הצטרפה *לאל-אסנם* (כיום שלף-**Chlef**) .

עם שינוי השם בשנת 1975, היא הצטרפה למחוז של העיר *טיארת*, לפני שהפכה לחלק מהמחוז של טיסמסילט אשר נוצרה במהלך חלוקה מחדש מנהלית בשנת 1984.

לקריאה נוספת
------------

* יחסי אלג'יריה-צרפת
* Weather Bordj Bounaama
* בורדג' בונאמה - בפייסבוק

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בורג' בונעאמה** בוויקישיתוף
* mindat.org - על בורדג' בונאמה
* DBcitycom
* מקומות מומלצים - בורדג' בואמה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Bordj Bounaama, MapCarta
2. ↑  Bordj\_Bounaama\_map
**שחף כוזרי** (שם מדעי: ***Larus cachinnans***) הוא מין עוף מים ממשפחת השחפיים מהסוג שחף. משמעות שמו המדעי: "השחף הצוחק", עקב קולו הגבוה המזכיר צחוק.

מאפיינים
--------

זהו שחף גדול באורך 56–68 סנטימטר, מוטת כנפיים באורך 137–155 סנטימטר ומשקלו 680–1,590 גרם. לשחף מקור דק יחסית ומוצק בצבע צהוב ועם קצה אדום ובעל עין קטנה וכהה יחסית. הוא בעל כנפיים אפורות שקצותיהם שחורות ובעל זנב שחור, רגליים צהובות וקרומי שחייה ביניהם. השחפים דומים בין שני הזוויגים.

תפוצתו של שחף זה היא לאורך חופי הים הכספי והים השחור בגבולות אירופה ואסיה. הוא מתפשט מזרחה למזרח אסיה ועד סין ומערבה למרכז אירופה בפולין ומזרח גרמניה ולעיתים נודד דרומה לעבר ים סוף והמפרץ הפרסי או לעבר צפון אירופה ואפילו עד בריטניה. נמצא לאורך חופים ומזחים ולעיתים יימצא גם בערים. ניתן לומר, שיחסית לשחפים אחרים הוא "יבשתי". 

שחפים אלה מקננים על קרקע מישורית. הקן עשוי עשבים וצמחייה, בו מוטלות 2–3 ביצים, הבוקעות תוך חודש. שחפים אלה הם אוכלי כל, אך ניזונים בעיקר מנבלות ובעלי חיים קטנים. הם יאכלו דגים, חרקים, זוחלים קטנים ואפילו מכרסמים המצויים באזור.

תת-מינים
--------

* *Larus cachinnans barabensis*
* *Larus cachinnans cachinnans*
* *Larus cachinnans mongolicus*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שחף כוזרי** בוויקישיתוף
* שחף כוזרי, באתר ITIS (באנגלית)
* שחף כוזרי, באתר NCBI (באנגלית)
* שחף כוזרי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* שחף כוזרי, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  שחף כוזרי באתר הרשימה האדומה של IUCN
**איליה גלזונוב** (ברוסית: **Илья Сергеевич Глазунов**; ‏10 ביוני 1930 – 9 ביולי 2017) היה צייר רוסי וסובייטי. גלזונוב נמנה בין הבודדים שהוענק להם עיטור ההצטיינות למען המולדת מכל ארבע דרגות.

ביוגרפיה
--------

איליה גלזונוב נולד בלנינגרד למשפחת היסטוריון. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא היה בלנינגרד הנצורה ממנה פונה בשנת 1942 לאחר פטירת רוב קרובי המשפחה. לאחר המלחמה הוא חזר ללנינגרד ולמד בבית הספר לציור אצל הצייר בוריס יוגנסון. עם סיומו הוא למד באקדמיה לציוד על שם רפין בלנינגרד.

בשנת 1957 התחתן ובאותה שנה עבר למוסקבה. בשנת 1957 סיים את עבודתו על ציור שעסק בנסיגת הצבא האדום בשלבים הראשונים של המלחמה. הציור הורד מתערוכות ואף הושמד בהמשך. במהלך שנות ה-60 צייר מספר ציורים בנושאי העיר לנינגרד והתושבים.

כבר בצעירותו הוא התחיל לצייר תמונות על נושא רוסיה העתיקה. כמו כן הוא ביצע מספר איורים ליצירות של פיודור דוסטויבסקי וסופרים רוסים נוספים מהמאה ה-19.

גלזונוב רכש פופולריות רבה בציור דיוקנים של ידוענים בברית המועצות וראשי מדינות שונות.

בשנת 1980 הוזמן לבצע ציור גדול על תרומת ברית המועצות לתרבות האנושית לבניין אונסק"ו בפריז. בשנת 1988 הוא צייר ציור "הרוס הנצחית" בו תיאר תוכנית רוסית ב-1000 שנים אחרונות.

בנוסף היה צייר תיאטרון והכין ציורים ותפאורה למספר הצגות.

בשנות ה-70 עמד בראש מערכת ציבורית נגד תוכנית לביצוע שינויים משמעותיים במרכז מוסקבה תוך הריסת בניינים ישנים רבים. מערכת ציבורית זו הביאה בסופו של דבר לביטול התוכנית.

בשנת 1987 הקים במוסקבה אקדמיה לציור, פיסול ואדריכלות וכיהן כנשיא המוסד. בשנת 1997 זכה בפרס רוסיה עבור השתתפותו בשחזור הקרמלין וארמונותיו.

עם תחילת הפרסטרויקה הוא היה ידוע כפעיל למען הלאומיות הרוסית ואף בעד חידוש המונרכיה ברוסיה.

גלזונוב מת מהתקף לב ב-2017 ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איליה גלזונוב** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של איליה גלזונוב
* איליה גלזונוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007272536205171
* BIBSYS: 90524963
* BNE: XX1155527
* BnF: cb125535938 (data)
* GND: 119433389
* ISNI: 0000 0001 1656 3527
* LCCN: n82212091
* LNB: 000100053
* NKC: jn20000601866
* NTA: 200028960
* RKD: 32104
* SNAC: w6qv6c8c
* SUDOC: 03482376X
* ULAN: 500016482
* VIAF: 62091581
* WorldCat: lccn-n82212091

 |
**ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב על שם חיים רובין** היא הוצאת ספרים של אוניברסיטת תל אביב. ההוצאה לאור נוסדה בשנת 2001, ביוזמת רקטור האוניברסיטה, פרופ' נילי כהן.

מייסד ההוצאה ומנהלה עד לשנת 2022 היה פרופ' אביעד קליינברג, וכיום המנהל הוא פרופ' אסף פינקוס. 

באתר האינטרנט של ההוצאה הציג פרופ' קליינברג את חזונה:

> 
> ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב על שם חיים רובין פותחת את שעריה בפני כל מה שמעורר מחשבה ודיון, כל מה שמבטא את המיטב שבהגות האנושית, כל מה שמכבד את קהל הקוראים אוהבי הספר ושוחרי הדעת.
> 
> 
> אנו מבקשים לסייע ביצירתו ובחיזוקו של מקום מפגש שבו יצרני התרבות וצרכניה יוכלו לנהל רב-שיח. כאשר המקום הזה, 'רשות הרבים התרבותית', מתערער, נוצר נתק בין המלומדים לחברה, נתק המדלדל את חיותן של שתי הקבוצות.
> ייסוד הוצאת הספרים של אוניברסיטת תל אביב הוא ביטוי לדאגה ולסולידריות חברתית, לרצונה של האוניברסיטה לחבר את מה שנפרם בתרבות הישראלית, לגשר על פערים, לפתוח ולהיפתח.
> 
> 
> 
> — על ההוצאה, באתר של ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב
> 

ההוצאה לאור מפרסמת בעיקר ספרי עיון, מרביתם מאת חוקרים ישראלים, וכן יצירות, מתורגמות ומקוריות, מהקלאסיקה העולמית והיהודית, ובהן "פאוסט" מאת גתה (בתרגומה של ניצה בן-ארי), "דוקטור פאוסטוס" מאת כריסטופר מארלו (בתרגומו של מאיר ויזלטיר), הקוראן (בתרגומו של אורי רובין), "מורה נבוכים" מאת הרמב"ם (בתרגומו של מיכאל שורץ) סדרת שירת תור הזהב של יהדות ספרד ועוד. 

במסגרת ההוצאה יוצאות לאור סדרות אחדות:

* **שירת תור הזהב**: שירים מאת אברהם אבן עזרא, טודרוס בן יהודה אבולעפיה, יהודה אלחריזי, יהודה הלוי, ישראל נג'ארה ועוד.
* **דתות העולם**: ספרי מבוא על אסלאם, בודהיזם, הינדואיזם, וודו, יהדות.
* **החומרים המרכיבים אותנו**: קובצי מאמרים בעריכת אביעד קליינברג: "בטן מלאה - מבט אחר על אוכל וחברה", "לא להאמין - מבט אחר על דתיות וחילוניות", "על אהבת אם ועל מורא אב - מבט אחר על המשפחה".

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב

* רשימת כל הספרים שיצאו לאור על ידי ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב

הערות שוליים
------------

1. ↑  אוניברסיטת תל אביב מקימה הוצאה לאור, באתר וואלה!‏, 15 ביולי 2001
**רובין סטון** (באנגלית: **Robin Stone**; נולדה ב-27 באפריל 1962) היא זמרת-יוצרת אמריקאית השרה בסגנון מוזיקת ההאוס, וזכתה להצלחה בשנות ה-90 של המאה ה-20.

ביוגרפיה
--------

סטון נולדה ברובע קווינס בניו יורק. היא נודעה בשם הבמה **.Robin S**. בשנת 1993 הוחתמה בלייבל מוזיקת הדאנס והמוזיקה האלקטרונית Big Beat Records. סינגל הבכורה שלה Show Me Love ואלבום הבכורה שנקרא אף הוא בשם זה בשנה זו זכו להצלחה רבה. הסינגל דורג במקום הראשון במצעד Hot Dance Music/Club Play ובמצעד מכירות סינגלי הדאנס. כן דורג במקום השביעי במצעד Hot R&B/Hip-Hop Songs והגיע למקום החמישי במצעד בילבורד הוט 100. בעקבות הצלחתה הופיעה בטקס  פרסי המוזיקה האמריקאית כמבצעת. הסינגלים שיצאו בהמשך Luv 4 Luv ו-What I Do Best הצליחו אף הם. מאלבום הבכורה של סטון נמכרו 303,000 עותקים בארצות הברית, נכון לשנת 2004.

באלבומה השני עבדה עם המפיקים אריק "אי סמוב" מילר וטוד טרי. האלבום יצא לאור בשנת 1997 בחברת "אטלנטיק רקורדס". האלבום From Now On כלל התרחבות של סגנונה המוזיקלי לעבר מוזיקת גוספל ובלדות רית'ם אנד בלוז בנוסף לסגנון ההי אנרג'י. הסינגל הראשון מתוך אלבום זה It Must Be Love היה ללהיט ועמד שבועיים בראש מצעד Hot Dance Club Play. במצעד "בילבורד הוט 100" דורג השיר במקום ה-91. הסינגל הבא Midnight דורג במקום הראשון במצעד Hot Dance Club Play. Robin .S ביצעה את הלהיט בתוכניתה של ריקי לייק. מן האלבום נמכרו כמאה אלף עותקים בארצות הברית.

בשנת 2009 הוציאה שיר חדש, את הסינגל At My Best עם קורי גיבונס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רובין סטון** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של רובין סטון

* רובין סטון, באתר ספוטיפיי

* רובין סטון, באתר AllMusic (באנגלית)

* רובין סטון, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* רובין סטון, באתר דיזר

* רובין סטון, באתר Yandex.Music (ברוסית)

* רובין סטון, באתר Discogs (באנגלית)

* רובין סטון, באתר Songkick (באנגלית)

* רובין סטון, באתר בילבורד (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Robin S. באתר Allmusic

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb13971540f (data)
* GND: 134815866
* ISNI: 0000 0000 5515 5342
* LCCN: n2003077937
* MusicBrainz: 37a0943e-9638-48fe-9a56-7192d7efbbed
* NKC: xx0140623
* VIAF: 5125489
* WorldCat: lccn-n2003077937

 |
**ישראל רובינצ'יק** (31 בינואר 1921 – 21 בינואר 2008) היה שחקן תיאטרון ישראלי.

ביוגרפיה
--------

רובינצ'יק נולד בגרודנו שבפולין (כיום הורדנה שבבלארוס) ב-1921. למד בבית הספר הגבוה לתיאטרון במוסקבה. שיחק בתיאטרון במוסקבה. בוגר בית הספר הגבוה לתיאטרון במוסקבה (1944). בשנת 1953 עלה לישראל והצטרף לתיאטרון הבימה, בו שיחק בין השנים 1953 ל-1991. גילם תפקידים בהצגות רבות, ביניהן "נמר חברבורות", "מדיאה", "חנה סנש", "הרובע העתיק", "הסוחר מוונציה", "הדיבוק" ועוד.

ב-1965 שיחק במחזה "השקיעה", מאת איסאק באבל ו-20 שנה אחר כך שיחק שוב באותה תפקיד, שהמחזה עלה פעם שנייה ב"הבימה".

בקולנוע הופיע במספר סרטים בהם: בסרט "הם היו עשרה" משנת 1960, בשנת 1966 שיחק רובינצ׳יק בסרטו של ישראל בקר, ובכיכובו של מייק בורשטיין, "שני קוני למל". שיחק בסרטי קולנוע נוספים בהם בסרטו של מנחם גולן "מלכת הכביש" משנת 1971, ובסרטו של אבי נשר "הפחדנים" משנת 1980.

תפקידו האחרון על הבמה היה בשנת 1991 בגיל 70 בהצגה "הפיזיקאים" לצדו של שלמה בר-שביט. רובינצ'יק היה משך שנים מורה לאיפור בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת ת"א.

רובינצ'יק שכונה על ידי חבריו אישקה, השתייך לחבורת "הגרודנאים" (ילידי העיר גרודנו ובוגרי גימנסיה תרבות בגרודנו, שעלו לארץ ברובם לאחר מלחמת העולם השנייה). הם היו נפגשים בתל אביב אחת לחודש-חודשיים. אנשי החבורה כללו את משה אלפרשטיין, לובה וג'וניה טרחטנברג (היו מגיעים מניו יורק), יולק טרחטנבג ואשתו אסתר קפלן (מגיעים מניו יורק), אליעזר (לסקה) בורדה, דינה רוסינסקי, ד"ר לגאולוגיה שולמית גרוס (ליפשיץ), יהודית פאוסט, פנחס זילברבלט, נח ברזובסקי, מיכאל בס (מניו ג'רזי), דודיק ויינר (היה מגיע משוודיה), דוד מנקר, ד"ר אברשה (אסטין) אפשטיין (מקבוץ עין השופט), יו'זו (יוזק) שוורץ, שמעון מס, גרישה הרשוביץ, אלוף (מיל') משה גורן (גורנצקי), פרופ' מנדל סטבורובסקי, מרדכי (מורי) סטאר (סטבורובסקי) (ממלבורן), קדיק אפשטיין, מוניאק קמיונסקי, ד"ר נתן (נקה) כגן, שרה ברודצקי, ד"ר (פיזיקאי) פליקס זנדמן (מארצות הברית), שלמה (גרישה) גינזבורג, דוד סיוון, ג'ניה וקובה.

נפטר ב־2008 לאחר מחלה והוא בן 87. הותיר אחריו אישה - אנה, ובת - אורית, הנשואה לאייל גפן.

קישורים חיצוניים
----------------

* ישראל רובינצ'יק, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב
* ישראל רובינצ'יק, דף שער בספרייה הלאומית
* ישראל רובינצ'יק, בארכיון הבימה
* ציפי שוחט, מת שחקן התיאטרון ישראל רובינצ'יק, באתר הארץ, 20 בינואר 2008
* מרב יודילוביץ', נפטר השחקן ישראל רובינצ'יק, באתר ynet, 21 בינואר 2008

הערות שוליים
------------

1. 1 2  ציפי שוחט, מת שחקן התיאטרון ישראל רובינצ'יק, באתר הארץ, 20 בינואר 2008
2. ↑  ירון פריד, אחרי 20 שנה, חדשות, 15 ביולי 1986
3. ↑  תמר אבידר, שתי אהבותיו של מאטעלע, מעריב, 8 ביולי 1966  
זאב רב נוף, עיירה יהודית - כחזיון בידורי, דבר, 26 באוגוסט 1966
4. ↑  סטפאן גלברט, גילה אלמגור – "מלכת הכביש", על המשמר, 19 בנובמבר 1970

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007306136005171
* ISNI: 0000 0004 0297 831X
* VIAF: 298843759
* WorldCat: viaf-298843759

 |
**נובה גוריצה** (בסלובנית: **Nova Gorica**, בגרמנית: **Neu-Görz**, באיטלקית: **Nuova Gorizia**) היא העיר ה-11 בגודלה בסלובניה, ובירת אזור גורישקה. העיר ממוקמת במערב המדינה, סמוך לגבול עם איטליה.

היסטוריה
--------

בצידו האיטלקי של הגבול שוכנת העיר התאומה גוריציה, בין שתי הערים מתקיים שיתוף פעולה כמעט בכל התחומים, והאזור המטרופוליני מנוהל על ידי מועצה משותפת. מסילת ברזל מפרידה בין שכונות שתי הערים, אף על פי שהגבול עצמו עובר מספר מטרים מערבית לה. תחנת הרכבת של נובה גוריצה היא המבנה היחיד בעיר השוכן מערבית למסילה, והיא משרתת את תושביהן של שתי הערים.

נובו גוריצה ("גוריצה החדשה") היא עיר מתוכננת, העיר נוסדה בשנת 1948 לאחר ועידת השלום בפריז שקבעה את הגבול בין איטליה ליוגוסלביה. במסגרת הסכם השלום נותרה העיר גוריציה בשטח איטליה, וכך נותקו עמק סוצ'ה, עמק ויפאווה, וצפון מערב הקראס מהמרכז המטרופוליני שלהם. ממאי 2011 הצטרפו נובו גוריצה וגוריציה, למועצה משותפת חוצת גבולות המנהלת את האזור המטרופוליני. העיר בנויה בסגנון אדריכלות מודרנית. צפונית לעיר נמצא ההר הקדוש סווטה גורה, בפסגת ההר שגובהו 682 מטרים, ממוקמת כנסייה שנבנתה לראשונה בין השנים 1514–1544.

יהודים
------

נכון לראשית המאה ה-21 לא מתגוררים יהודים בנובה גוריצה. יהודים התגוררו בגוריציה משלהי המאה ה-13. ב-1943, לאחר חתימת הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה השתלטה גרמניה הנאצית על האזור ויהודי גוריצה גורשו אל מחנות ההשמדה. כאמור, ב-1948 הוקמה נובה גוריצה וחומת אבן הוקמה כדי להפריד בין היישובים. החומה פורקה ב-2004. בפאתי הפרבר רוֹזְ'נָה דוֹלִינָה (אנ') שבנובה גוריצה שוכן בית העלמין היהודי העתיק של גוריציה.

בית העלמין בנוי בצורת משולש, מוקף בחומת אבן שהוקמה בשלהי ה-19 ומשתרע על שטח של 5,662 מטרים רבועים. שטחו הקדום גדול יותר, אך ב-1890 בוצעו במקום עבודות תשתית ופיתוח דרכים ושטחו של בית העלמין תוחם על ידי הרשויות האוסטרו-הונגריות. במקום מצויות כ-900 מצבות, חלק גדול מהן הועברו למקום מבית עלמין קדום יותר, או משטחים אשר היו מחוץ לתחום המגודר של בית העלמין. רישומי הקבורות בבית העלמין ומפה מפורטת שלו מצויים בארכיון הקהילה היהודית בטריאסטה. בתוך בית העלמין גלעד לזכר הנספים בשואה. המצבה הקדומה ביותר היא מ-1450 ככל הנראה של בן משפחת מוֹרְפּוּרְגוֹ (אנ'). מרבית המצבות המזוהות הן מהמאה ה-19 והכיתוב עליהן הוא באיטלקית ובעברית.

ערים תאומות
-----------

לנובה גוריצה חמש ערים תאומות:

* סרביהסרביה אלכסנדרובאץ', סרביה
* אוסטריהאוסטריה קלגנפורט, אוסטריה
* קרואטיהקרואטיה אוטוצ'אץ, קרואטיה
* איטליהאיטליה סאן ונדמיאנו, איטליה
* אזרבייג'ןאזרבייג'ן אוגוז, אזרבייג'ן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נובה גוריצה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נובה גוריצה (בסלובנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  בית העלמין בגוריציה, באתר Jewish Cemetery Project (באנגלית).
2. ↑  **הקהילה היהודית בגוריציה**, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמודי 176-175.
3. ↑  בית העלמין בנובה גוריצה, באתר novagorica-turizem (באנגלית).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007566721105171
* GND: 4306185-0
* LCCN: n81005151
* MusicBrainz: 0cd12e9b-a4c1-4eab-94e0-d8a84e25ec96
* NKC: ge407212
* VIAF: 140723757
* WorldCat: lccn-n81005151

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במאכל מדרום ארצות הברית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו עגבניות ירוקות מטוגנות (פירושונים).

**עגבניות ירוקות מטוגנות** הן מאכל פופולרי ומסורתי בדרום ארצות הברית. המנה מורכבת מפרוסות עגבנייה לא בשלה, ירוקה (אם כי גם עגבנייה אדומה אפשרית), המצופות בקמח תירס ומטוגנות בשמן רדוד.
ישנן וריאציות שונות למאכל עם שינויים קלים ביניהן. לעיתים משתמשים בקמח חיטה או בפירורי לחם (או בשניהם ביחד) במקום בקמח תירס. כמו כן, יש הנוהגים לטבול את הפרוסות במטבל כלשהו, כמו ביצה טרופה, קודם לטיגונן. עוד מתכון פופולרי, שהומצא במסעדת ה-Upperline בניו אורלינס, הן עגבניות ירוקות מטוגנות בתוספת חסילונים ברוטב רמולד (רוטב על בסיס מיונז וחרדל, עם צלפים, מלפפונים חמוצים ואנשובי).

בתרבות
------

עלילת הרומן רב המכר "עגבניות ירוקות מטוגנות", מאת פאני פלאג, מתרחשת על רקע תרבות דרום ארצות הברית. בשנת 1991 עובד הספר לסרט קולנוע "עגבניות ירוקות מטוגנות" בכיכובה של קתי בייטס, שהיה מועמד לפרס האוסקר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עגבניות ירוקות מטוגנות** בוויקישיתוף
* מתכון באתר רדיו קול רגע
הרב **חיים יהודה ישראל** (תקכ"ח, 1768? - ח' באדר א' תקפ"ט, 11 בפברואר 1829) היה הרב של רודוס.

נולד ברודוס בסביבות שנת 1768 למשה ישראל (השני), נצר לשושלת רבנים בהם רבי משה ישראל שהיה אף הוא רבה של רודוס. אביו נפטר בצעירותו, בן 34 שנה וכבר בשנה שלאחר מכן, נשא חיים יהודה הצעיר את אשתו הראשונה. שימש בתור שליח ציבור ורב ברודוס והתמנה לרב הראשי של האי כשהרב אברהם הלוי, קודמו בתפקיד, עלה לארץ בשנת 1815. 5 שנים לאחר מכן, עלה הרב ישראל בעצמו לירושלים כשהוא מותיר על כסאו את בנו, מיכאל יעקב ישראל. אין ידוע מתי נישא לאשתו השנייה, אך זו נפטרה בירושלים, ושם נישא חיים יהודה בשלישית.

הרב חיים יהודה ישראל נפטר בירושלים בח' באדר א' תקפ"ט (11 בפברואר 1829) ונקבר בהר הזיתים.

הרב ישראל הביא לבית הדפוס את ספריו של אביו: ספר השו"ת "**משה ידבר**" וספר הדרשות "**שארית ישראל**". את ספרו שלו עצמו, ספר הדרשות "**קול יהודה**", הכולל גם שו"ת בענייני אבן העזר, לא זכה להביא לבית הדפוס והוא נדפס בידי בנו, מיכאל יעקב ישראל, בשנת 1832.

לקריאה נוספת
------------

שמעון מרכוס, **תולדות הרבנים למשפחת ישראל מרודוס**, הוצאת ראובן מס, ירושלים, תרצ"ה, עמ' 58–65 (וראו גם בפרקים אודות אביו ובנו)

| תקופת חייו של הרב חיים יהודה ישראל על ציר הזמן |
| --- |
| 
ציר הזמןציר הזמן

 |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007308749105171

 |
**סוסנובה** (באוקראינית: **Соснове**; בפולנית: **Ludwipol**, לודביפול) היא עיירה במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, על גדת נהר סלוץ', בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

ראשיתה של סוסנובה, שנקראה עד התקופה הסובייטית בשם לודביפול, בכפר בבעלות משפחת אצולה פולנית. במחצית השנייה של המאה ה-19 התפתח היישוב, והוקם בו בית חרושת לנייר.

במהלך מלחמת העולם הראשונה הועלו רוב בתי העיירה באש, ופרצה בה מגפת טיפוס הבהרות. לאחר המלחמה נכלל היישוב בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי העיירה
------------

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-900 יהודים, כשלושה רבעים מתושביה, והתקיימו בה פעילות ציונית ובית ספר עברי. עם הכיבוש הסובייטי של האזור בספטמבר 1939 נאסרה פעילות זו.

ב-6 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובו ביום ערכו אוקראינים מקומיים פוגרום ביהודיה, תוך אונס נשים. לאחר מספר ימים הוצאו להורג 8 יהודים מהעיירה שהואשמו בקומוניזם. בד בבד הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, חובת תשלום סכומי כופר וחובת ביצוע עבודות כפייה.

ב-13 באוקטובר 1941 רוכזו כ-1,500 יהודי העיירה בגטו שהוקם בה. תוכנית בריחה של יהודי הגטו לא צלחה, וחלק מחברי קבוצת מחתרת יהודית מהגטו שהצליחה להימלט ליערות הסביבה נרצחו בידי פרטיזנים אוקראינים.

ב-25 בספטמבר 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציית חיסול, בה נרצחו רוב יושביו ביער סמוך. בשעת האקציה הצליחו חלק מיהודי העיירה להימלט ליערות הסביבה, ולחבור ליחידות פרטיזנים סובייטיות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סוסנובה** בוויקישיתוף
* ספר יזכור לקהילת לודביפול, בספריית העיר ניו יורק
* לודביפול באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* לודוויפול (Ludwipol), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* אלכסנדר קרוגלוב (רו'), לודוויפול, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1414–1415), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
* סוסנובה (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007469890505171
* LCCN: n00093680
* SUDOC: 175994382
* VIAF: 139519550
* WorldCat (עם VIAF): 139519550

 |
רבי **אליהו הלוי** (גם: **אליהו הלוי המאסף**) היה רב, פייטן ומשורר שחי בראשית המאה ה-16 בטורקיה. מחבר הספר שו"ת **זקן אהרן**.

ביוגרפיה
--------

נולד לרבי בנימין בקושטא שבטורקיה, למד אצל רבי משה קפשאלי, ולאחר מכן אצל רבי אליהו מזרחי שאת מקומו מילא כרבה של קושטא החל משנת ה'רפ"ה (1525). מהדורה חדשה נדפסה בשנת 2017 בהוצאת הספריה הספרדית.

ספרו
----

כתב שו"ת בשם "תנא דבי אליהו" המכיל 451 תשובות (כמניין "תנא"). והרבה תשובות נאבדו, ורק רכ"א תשובות הודפס בשם "זקן אהרן" בידי תלמידו רבי אהרן גלמידי, שהיה גם מצאצאיו.

תשובות נוספות שלו הודפסו בספרי חכמי תקופתו, "מאמר כל דאי" (בדיני אסמכתא ומודעא) נדפס בתוך ספרו של רבי תם אבן יחיא, "תמת ישרים", רבי יוסף קארו, ועוד.

ערך והדפיס את "מחזור רומניה", שהיה נהוג במדינת יוון ובאזור הבלקן, והוסיף לו בקשות, תחינות ופיוטים.

תלמידיו
-------

* רבי שלמה סיריליו

קישורים חיצוניים
----------------

* זקן אהרן, באתר היברובוקס
* הרב נפתלי יעקב הכהן, "מוהר״ר אליהו הלוי בן הר״ר בנימין הלוי ז״ל", **אוצר הגדולים אלופי יעקב**, חיפה, תשכ"ז–תש"ל, חלק ב, עמודים קסח, באתר היברובוקס
* רבי אליהו בר בנימין הלוי זצ"ל, באתר ערוץ התורה

הערות שוליים
------------

1. ↑  על פי הנכתב בשער הספר.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007307978805171
* ISNI: 0000 0000 4283 0193
* LCCN: nb2007016041
* VIAF: 97174817
* WorldCat (עם VIAF): 97174817

 |
**סֶיינִי** (בפולנית: **Sejny**) היא עיירת מחוז בפרובינציית פודלסיה שבצפון-מזרח פולין, בסמוך לגבול ליטא ועל גדות נהר מאריחה. עד השואה התקיימה בה קהילה יהודית.

תולדות היישוב
-------------

סייני נזכרת לראשונה בשנת 1552 ככפר בבעלות אצולה, ובשל מיקומה בנתיב סחר בין פולין וליטא ועריכת ירידים במקום, בשנת 1593 הוענקו לה זכויות עיר.

בחלוקת פולין השלישית, בסוף המאה ה-18, נכללה העיירה בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. במהלך המאה ה-19 נפתחו בעיירה מספר מפעלים, ואוכלוסייתה גדלה. בשנת 1919 נערכה שם התקוממות סייני.

יהודי סייני
-----------

יהודים ישבו בעיירה עוד במאה ה-17, ובשנת 1778 נחנך בה בית כנסת מפואר. מסוף המאה ה-18 גדלה האוכלוסייה היהודית בעיירה, עד שהגיעה בשנת 1857 ל-2,368 איש, רוב תושביה, חרף האיסור הרשמי על התיישבות יהודים באזור. הקהילה המקומית נודעה ברבניה שהיו מפורסמים בליטא כולה, בהם: רבי יהודה בכרך מחבר "נימוקי הגרי"ב" על כל התלמוד הבבלי וספרים נוספים; רבי משה יצחק אביגדור, מחבר "פרדס רמונים", שאף יסד בעיר ישיבה גדולה בסגנון ישיבת וולוז'ין; רבי משה בצלאל לוריא, מגדולי דורו, והרב חיים פישל אפשטיין.

מסוף המאה ה-19 התקיימה בעיירה פעילות ציונית, ומראשית המאה ה-20 התקיימה בה גם פעילות של הבונד. במהלך הכיבוש הגרמני של העיירה במהלך מלחמת העולם הראשונה, פרעו אלו ביהודיה.

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 661 יהודים בלבד, אך נמשכה בה הפעילות הציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל, שהפעילו ביישוב בתי ספר ותנועות נוער מטעמם.

### בשואה

בספטמבר 1939 נכנסו לעיירה חיילי הצבא האדום, אך בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, עברה העיירה לשליטת הגרמנים. עם כניסת הגרמנים לעיירה, החלו בביצוע מעשי התעללות ביהודיה, וב-26 באוקטובר 1939 גירשו את כל היהודים שנותרו בעיירה אל עבר הגבול הליטאי.

573 היהודים שגורשו מהעיירה שהו למעלה משבועיים בשדה פתוח בשטח ההפקר הסמוך לגבול, בקור עז וללא מזון, וחלקם נפטרו במקום. משם כמה משפחות הגיעו לסובאלק, והיתר הצליחו לעבור את הגבול לליטא, ולהתפזר ביישובים שונים בה. לאחר פרוץ מבצע ברברוסה וכיבוש ליטא בידי הגרמנים נספו רובם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סייני** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סייני
* סיני באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "סייני", באתר השטעטל הווירטואלי
* "סייני", באתר JewishGen (באנגלית)
* סאיני (פולין), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  חיים קרלינסקי, **רבי חיים פישל עפשטיין: חייו, תורתו ופעולותיו**, ניו יורק תשכ"ג, באתר אוצר החכמה.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007540386205171
* GND: 4451372-0
* LCCN: no91001649
* MusicBrainz: 3d2a29c8-7bff-4b37-b54e-5b9515b89f92
* NKC: ge580624
* VIAF: 158554517
* WorldCat (עם VIAF): 158554517

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק ברבה של סיגט. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו מנחם מנדל שטרן.

אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "מנחם שטרן".
רבי **מנחם מנדל שטרן** (ה'תקי"ט, 1759 – ט' באדר א' תקצ"ד,  1834) היה רבה של סיגט ומחבר הספר "דרך אמונה" על התורה.

ביוגרפיה
--------

נולד בשנת תקי"ט בערך בדראגמירשט שבחבל מרמורש, רומניה לאביו ר' שמואל.

ונשא שם האשה צירל בת ר' בנימין ממנוסטריץ', ושם היה תלמידו של רבי יעקב לורברבוים מליסה (מחבר הספר "נתיבות המשפט"). ובשנת 1791 נסע עם רבו לקאלוש שבמזרח גליציה. ונסע כחסיד לרבי משה לייב מסאסוב, ולרבי ישראל מקוז'ניץ, ולרבי מנחם מנדל הגר מקוסוב.

בשנת תקס"ב מינה לראש בית דין בסיגט. ובשנת תקע"ט 
מילא את מקומו של רבי יהודה כהנא הלר, רבה של סיגט, ברבנות העיר.

חתנו וממלא מקומו ר’ יוסף ב"ר יצחק שטערן.

הנהיג בקהילות מארמארוש, והעמיד רבנים בשתי העיירות הגדולות, מנה את גיסו ר' אייזיק לרב בבורשה, ורבי חנוך זונדל פוגל לרב הראשון בוישוא. בכפרים הקטנים הושיב שוחטים ומלמדים.

לקריאה נוספת
------------

* נפתלי בן-מנחם, **מספרות ישראל באונגאריה**, ירושלים תשי"ח, עמ’ 87-90.
* שלמה יעקב גרוס, י' יוסף כהן, (עורכים), **ספר מארמארוש: מאה וששים קהילות קדושות ביישובן ובחורבנן**, תל אביב: בית מארמארוש, תשמ"ג.
* מצבת קודש, יקותיאל יהודה גרינוואלד, עמ' 24 והלאה.
* ביוגרפיה של הרב מנחם מנדל שטרן, בלוג תולדות ושורשים בארץ ישראל

קישורים חיצוניים
----------------

* **דרך אמונה**, באתר היברובוקס

- ויקיטקסט מחבר:מנחם מנדל שטרן בן שמואל, באתר ויקיטקסט

* הערך "רבי מנחם מנדל שטרן", באתר המכלול

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Today’s Yahrtzeits & History – 9 Adar I, matzav.com, ‏13 בפברואר 2011 (באנגלית)
**פלוק** (באנגלית: **Flock**) היה דפדפן שהתמחה במתן רשת חברתית מקוונת ומתקני וב 2.0 מובנים בממשק המשתמש שלו. גרסאות מוקדמות של Flock השתמשו במנוע פריסת תצוגה של התוכנה Gecko מאת מוזילה. גרסה 2.6.2, אשר שוחררה ביולי 2010, הייתה האחרונה שהתבססה על הדפדפן מוזילה פיירפוקס. בגרסה 3, Flock הייתה מבוססת על כרומיום והשתמשה במנוע פריסת התצוגה WebKit. הדפדפן היה זמין להורדה חינמית ותמך במערכות ההפעלה Microsoft Windows, OS X ובעבר גם בלינוקס.

התמיכה בדפדפן הופסקה באפריל 2011. שנה לאחר מכן, באפריל 2012, חזר האתר הישן של הדפדפן והביא רמז מעורפל שהפרויקט עשוי לקום לתחייה והזמין את הקוראים להוסיף את עצמם לרשימת התפוצה כדי לקבל חדשות בעתיד. נכון לאפריל 2013 האתר מנותב לעסק אחר ומצביע על כך שחזרתו של דפדפן האינטרנט לא התרחשה.

מאפיינים
--------

גרסה 2.5 של הדפדפן שילבה בתוכה רשתות חברתיות ושירותי מדיה כולל מייספייס, פייסבוק, YouTube, טוויטר, פליקר, Yahoo! Mail ,Blogger, Gmail וכו'. כאשר משתמש התחבר לאחת או יותר מהרשתות התומכות, Flock יכל לעקוב אחר עדכונים מחברים: פרופילים, תמונות שהועלו ועוד.

ביקורת
------

* האתר Download.com דירג את הדפדפן 5 מתוך 5.
* הדפדפן דורג מספר 6 ברשימת 100 המוצרים הטובים ביותר של שנת 2008 במגזין המחשבים PC World.

בדצמבר 2007, Flock זכה בפרס האינטרנט של האתר Mashable עבור אפליקציות וווידג'טים ובמרץ 2008 הדפדפן זכה בפרס אינטרנט למען הקהילה בפסטיבל South by Southwest. הארי מק'ראקן מהמגזין PC World כתב בביקורתו על הדפדפן "דפדפן האינטרנט החדש האהוב ביותר".

בפברואר 2008, אמריקה און ליין (AOL), הודיעה כי תפסיק לתמוך בדפדפן של נטסקייפ והמליצה על Flock ו-מוזילה פיירפוקס כדפדפנים אלטרנטיביים. במרץ 2008, הודיעו אנשי Flock על "כמעט 3 מיליון הורדות", וגידול של 135% במספר המשתמשים הפעילים בשני החודשים הראשונים של 2008. בנוסף נמסר בהודעת החברה כי "יותר מ-70% ממשתמשי Flock הופכים אותו לדפדפן ברירת המחדל שלהם".

במאי 2008, זכה הדפדפן ב-Webby Award בקטגוריית רשת חברתית. Flock התחרתה על הפרס מול פייסבוק, Bebo ו-Ning.

פרסים
-----

* *Webby Award* בקטגוריית רשת חברתית, 2008
* SXSW - פרס קהילתי, 2008
* *Open Web Award* - בקטגוריית אפליקציות ווידג'טים, 2007

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Flock** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של Flock (באנגלית) באתר הארכיון Wayback Machine (נוסף לארכיון ב-25 במרץ 2011)
* Flock, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

| דפדפנים |
| --- |
| למחשב | גוגל כרום •‏ מוזילה פיירפוקס •‏ אינטרנט אקספלורר •‏ מיקרוסופט אדג' •‏ ספארי •‏ אופרה •‏ Midori •‏ QupZilla •‏ מקסתון •‏ Avant Browser •‏ Konqueror •‏ Web •‏ קמינו •‏ נטסקייפ •‏ Flock • יאנדקס. דפדפן • Brave |
| לנייד | פיירפוקס לאנדרואיד •‏ ספארי •‏ גוגל כרום •‏ מיקרוסופט אדג' •‏ אופרה מיני •‏ Bolt •‏ UC Browser • יאנדקס. דפדפן • Brave |
**עַקרַבּוֹן נגבי** (שם מדעי: *Orthochirus scrobiculosus negbensis*) הוא תת-מין של עקרבון מדברי והוא מהקטנים בעקרבי ארץ ישראל. תת-מין זה הוגדר לראשונה על ידי אהרן שולוב ופנחס אמתי ב-1960, והוא הנציג היחיד בארץ ישראל של המין עקרבון מדברי (*Orthochirus scrobiculosus*). תפוצתו של העקרבון הנגבי היא מיריחו דרומה דרך בקעת ים המלח והערבה, במדבר יהודה, בנגב, בסיני ועד צפון אפריקה. בישראל עובר ככל הנראה גבול תפוצתו הצפוני.

מאפיינים
--------

אורך הבוגר מגיע עד 35 מ"מ, צבע הגוף אפור - שחור. רוחב בסיסה של האצבע הנחה (Tarsus) קטן ממחצית אורכה. זהו המין היחיד בישראל שבמנוחה זנבו פרוש לאורך ציר הגוף ואינו מעוקל. הזנב עבה ביחס לגוף. על הפרקים הרביעי והחמישי של הזנב שקעים קטנים רדודים שמקנים לו מראה מבריק. שלפוחית הארס קטנה ובמנוחה היא חבויה בשקע שבפרק הזנב החמישי. צבעם של זוג המסרקיות (Petcen), אצבעות-הצבתות ומשנה-פיסות הרגליים, צהוב בהיר. לזכרים עד 22 עלעלים בכל מסרקית, ולנקבות עד 18.

תחת אבנים קטנות ובינוניות, ניתן למצוא כמה פרטים יושבים זה לצד זה (כנראה שבמין זה בניגוד לעקרבים אחרים אין קניבליזם). הוא אינו מרבה לצאת מתחת לאבנים, ניזון מפרוקי-רגליים קטנים. ההשרצה מתרחשת ביולי-ספטמבר, עם 8-4 ולדות בצבע לבנבן עד סגול בהיר.

הארס חזק אך כמותו קטנה. עקיצתו מכאיבה מאוד אך אינה מסוכנת לאדם בוגר בריא. ארסו של העקרבון המדברי מכיל OSK1, מעכב של החלבון KCNA3.‏

אנשים שנעקצו מתארים כאב צורב ופועם. לאחר מספר שעות הכאב חולף בהדרגה, אם כי תיתכן תחושת עקצוץ שתישאר במשך מספר ימים.

לקריאה נוספת
------------

* פנחס אמתי, **מדריך החרקים בישראל ופרוקי רגליים אחרים**. הוצאת כתר י"ם, הדפסה אחת עשרה, 2002. ע"מ-238.
* פנחס אמתי ודני סימון, **החי מתחת לאבן- עולם קטן ואפלולי שגגו אבן וגבולו אור**, הוצאת עם עובד ת"א, הדפסה שנייה, 1988. ע"מ-42.
* פנחס אמתי, **זהירות, עקרבים!**, הוצאת מודן ת"א, 1996. עמ' 94-95.
* אהרן שולוב ופנחס אמתי, **מגדיר לעקרבי ישראל**, פורסם בטבע וארץ, גיליון ב'-5, פברואר 1960.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mouhat S, Teodorescu G, Homerick D, Visan V, Wulff H, Wu Y, Grissmer S, Darbon H, De Waard M, Sabatier JM (January 2006). "Pharmacological Profiling of Orthochirus scrobiculosus Toxin 1 Analogs with a Trimmed N-Terminal Domain"
**ריצ'רד דייוויס** (באנגלית: **Richard Davis**;‏ ‏15 באפריל 1930 – 6 בספטמבר 2023) היה בסיסט ג'אז אמריקאי. ניגן, בין היתר, באלבומים !Out to Lunch‏ של אריק דולפי, ו-Astral Weeks‏ של ואן מוריסון, על האחרון כתב גרייל מרקוס, מבקר המוזיקה של הרולינג סטון, "ריצ'רד דייוויס ניגן את תפקיד הבס הטוב ביותר שאי פעם נשמע באלבום רוק."

קריירה
------

דייוויס נולד בשיקגו, והחל את הקריירה המוזיקלית עם אחיו, בשירת בס בשלישייה הווקאלית של משפחתו. דייוויס למד לנגן על בס בתיכון וניגן בתזמורת הנוער הסימפונית של שיקגו. אחרי התיכון למד בס אצל רודולף פאסבנדר מהתזמורת הסימפונית של שיקגו, תוך כדי לימודיו בבית הספר למוזיקה ואנדרקוק.

אחרי הקולג', ניגן דייוויס בתזמורות ריקודים. הקשרים שיצר הוביל אותו לפסנתרן דון שירלי, וב-1954 עברו השניים לניו יורק, וניגנו יחד עד 1956, כאשר דייוויס החל לנגן עם תזמורת הסווינג סאוטר-פינגן. ב-1957 הצטרף דייוויס לחטיבת הקצב של הזמרת שרה ווהן, איתה הקליט והופיע עד 1960.

במהלך שנות ה-60, היה דייוויס נגן מבוקש מאוד בחוגים מוזיקליים שונים. הוא ניגן עם רבים מהרכבים הקטנים החדשניים של התקופה, בין היתר בהובלת אריק דולפי, ג'קי באיירד, בוקר ארווין, אנדרו היל, אלווין ג'ונס, וקאל צ'יידאר. בשנים 1966–1972, ניגן בתזמורתם של ת'אד ג'ונס ומל לואיס. כמו כן, ניגן עם דון סבסקי, אוליבר נלסון, פרנק סינטרה, מיילס דייוויס, דקסטר גורדון ואחמד ג'מאל.

בשנות ה-70 ניגן דייוויס עם מוזיקאי פופ ורוק, ביניהם, ואן מוריסון, ברוס ספרינגסטין ולורה ניירו. במהלך הקריירה שלו ניגן דייוויס גם מוזיקה קלאסית תחת המנצחים איגור סטרווינסקי, ליאונרד ברנשטיין, פייר בולז, לאופולד סטוקובסקי וגונתר שולר.

אחרי 23 שנות מגורים בניו יורק עבר דייוויס לוויסקונסין ב-1977 והתמנה לפרופסור באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, בה לימד בס, היסטוריה של הג'אז ואלתור.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של ריצ'רד דייוויס

* ריצ'רד דייוויס, באתר AllMusic (באנגלית)

* ריצ'רד דייוויס, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* ריצ'רד דייוויס, באתר Discogs (באנגלית)

* ריצ'רד דייוויס, באתר Songkick (באנגלית)
* אתר למנויים בלבד בן שלו, גדול, פיוטי, מלא בחופש: פרידה מהקונטרבסיסט ריצ'רד דייוויס, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2023

הערות שוליים
------------

1. ↑  , גרייל מרקוס, **רולינג סטון**
2. ↑  Ron Wynn. "Richard Davis | Biography". AllMusic. נבדק ב-2015-09-04.
3. ↑  "Richard Davis". *richarddavis.org*. נבדק ב-9 באוקטובר 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  "The University of Wisconsin-Madison School of Music | Richard Davis". Music.wisc.edu. 2014-07-14. נבדק ב-2015-09-04.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007349829605171
* BIBSYS: 6066540
* BnF: cb13893033h (data)
* CANTIC: a10414769
* CiNii: DA16704647
* GND: 134355792
* ICCU: MILV323733
* ISNI: 0000 0000 7956 4079
* LCCN: n81015291
* MusicBrainz: b59843a1-bb97-45f0-84b9-ff9017878cdd
* NKC: xx0054061
* NTA: 070986916
* SNAC: w66d6dj7
* SUDOC: 159839491
* VIAF: 120739764
* WorldCat: lccn-n81015291

 |
**ספרינגבוק** (באנגלית: **Springbok**; מילולית: "דלגן") היא עיר באזור נמקוואלנד שבצפון-מערב פרובינציית הכף הצפוני בדרום אפריקה. בשנת 2011 התגוררו בה כ-12,800 תושבים.

היסטוריה
--------

עד 1852 שכנה במקום בו נמצאת כיום ספרינגבוק חוות מלקבושקויל (Melkboschkuil). באותה שנה נקנה שטח החווה תמורת 750 ליש"ט (כ-573 אלף ליש"ט בערכי 2010), במטרה להקים במקום מכרה נחושת. ב-1862 הוקמה העיר, בשם ספרינבוקפונטיין (Springbokfontein, מילולית: "מעיין הדלגנים". עם השנים התקצר שמה לספרינגבוק. במהלך מלחמת הבורים הוקמה בעיר מצודה ששימשה את מאני מאריץ ואנשיו.

מרבצי הנחושת סביב העיר הידלדלו עם השנים, אך היא נותרה המרכז העירוני החשוב בנמקוואלנד. כיום מתפרנסים תושביה בעיקר מתיירות, מסחר וחקלאות.

גאוגרפיה
--------

העיר שוכנת בגובה של 1,007 מטר מעל פני הים, בעמק בין שתי כיפות הגרניט של הרי הנחושת הקטנים (Klein Koperberge). היא שוכנת במפגש בין שני כבישים ארציים חשובים: N7, המוביל מקייפטאון לנמיביה ו-N14, המוביל ממנה לאפינגטון, קרוגרסדורפ ופרטוריה.

העיר שוכנת באזור מדברי, המפורסם בכך שבעונת האביב משנה את פניו ומתכסה בפריחה ססגונית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ספרינגבוק** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2009011024
* VIAF: 131750413
* WorldCat: lccn-no2009011024

 |
**מסגד ג'באליה** (בערבית: **مسجد الجبلية**; תעתיק מדויק: **מסג'ד אלג'בליה**) הוא מסגד השוכן בגן קידרון בשכונת גבעת עלייה ביפו, ליד גשר חלון ליפו. המסגד נוסד בשנת 1877 בידי חג' מוחמד אל-סקחפי, ושופץ בשנים 1943 ו-2002. במקום פועלת גם מדרסה. 

מבנה המסגד שוכן על גבעה החולשת על סביבתה ומשקיף על הים ועל מדרון יפו ממערב ועל שכונות נווה גולן ושיכוני חיסכון שממזרח לו. המבנה עשוי אבן, צורתו כשל מלבן ובפינתו הצפון-מזרחית מתנשא מינרה נמוך. הכניסה הראשית אל המבנה היא בצידו המערבי הפונה אל הים, ומובילה אליה שדרת דקלים שבה גרמי מדרגות עשוים משיש. לגרם המדרגות הסמוך למבנה מעקה אגן מסוגנן, והוא מסתיים במרפסת מקורה בצורת ארקדה שבה חמש קשתות מחודדות. בצד הדרומי והצפוני של המרפסת שתי קשתות נוספת - אחת בכל צד - הפונות אל מרפסות קטנות הבולטות מקו החזית של הבניין. בקיר החזית עצמו דלת עץ כפולה שמעליה לונטה מזכוכית צבעונית, ושלושה חלונות. בחזית הדרומית שלושה חלונות ובמרכזה המיחרב הבולט מקו החזית של הבניין. בחזית הצפונית שלושה חלונות, דלת עץ גדולה נוספת המובילה אל אולם התפילה, ולידה דלת קטנה יותר ומוגבהת המובילה אל המדרגות העולות אל המינרה. 

אולם התפילה נתמך בשתי שורות של עמודים שחלקם התחתון מצופה בשיש בהיר, ואלה תומכים בתקרה שחלקה עשוי בצורת קמרון צולב. רצפת האולם מכוסה בשטיח בדוגמת קשתות הפונות דרומה.

גלריה
-----

* החזית המערבית באור השקיעההחזית המערבית באור השקיעה
* המסגד והמחראב מדרוםהמסגד והמחראב מדרום
* חלל המסגד ממזרחחלל המסגד ממזרח

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מסגד ג'באליה** בוויקישיתוף
* אודות המסגד(הקישור אינו פעיל)

**גבעת עלייה**  
ניתן ללחוץ על הקישורים לשמות המקומות.|  |
**סטויאנוב** (באוקראינית: **Стоянів**; בפולנית: **Stojanów**) היא עיירה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

תולדות היישוב
-------------

סטויאנוב נוסדה בראשית המאה ה-16, ובשנת 1547 הוענקו לה זכויות עיר והיתרים לקיום ירידים ושווקים. כתוצאה ממלחמות אמצע המאה ה-17 התדלדלה אוכלוסיית העיירה, ובראשית המאה ה-18 היו בה 40 בתים.

בשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי סטויאנוב
--------------

יהודים ישבו בעיירה מראשית המאה ה-17, ובמהלך המאה ה-19 עלה מספרם בה, והם נטלו חלק מרכזי בפיתוחה הכלכלי. בראשית המאה ה-20 נמנו בעיירה 726 יהודים, וצביונם היה חסידי, ובעיקר של חסידות בלז.

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 631 יהודים, שהיוו למעלה מחמישית מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית. בשנות השלושים של המאה ה-20 אירעו מספר תקריות אנטישמיות בעיירה.

### בשואה

עם כניסת הגרמנים לעיירה במהלך מבצע ברברוסה, בקיץ 1941, קיבלו אותם האוקראינים המקומיים בפרחים, ולאחר מכן, החלו בביצוע מעשי שוד של רכוש היהודים במקום. בהמשך, גייסה המשטרה האוקראינית את יהודי היישוב לעבודות כפייה משפילות, תוך רצח של מספר יהודים, והוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, החרמת רכוש והגבלות תנועה. מעת לעת ערכו הגרמנים, לעיני הקהל האוקראיני, מעשי התעללות פומביים ביהודי העיירה, ובהם תלישת זקנים ופאות וחילול והרס בית הכנסת ובית המדרש שבעיירה.

יומיים לאחר ראש השנה תש"ג פשטו שוטרים גרמנים ואוקראינים על העיירה, וריכזו את יהודיה במגרש ריק, תוך ירי בחולים ובתשושים. מספר יהודים שניסו להימלט מהאקציה נתפסו בידי איכרי הסביבה, והוסגרו לגרמנים. ממקום הכינוס הוצעדו היהודים לתחנת הרכבת בראדז'ייחוב, ומשם שולחו בקרונות משא צפופים למחנה ההשמדה בלז'ץ. לאחר הגירוש, בזזו האוקראינים את דירות היהודים ביישוב. כ-50 יהודים שעוד הושארו בעיירה נרצחו מאוחר יותר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטויאנוב** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סטויאנוב
* סטויאנוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* סטויאנוב באתר JewishGen (באנגלית)
**הרקלס** (מיוונית עתיקה: **"Ἡρακλῆς μαινόμενος",** בתעתיק: ***Hēraklēs Mainomenos***) הידוע גם בשם, "הרקלס הפראי", היא טרגדיה יוונית מהמאה ה-5 לפנה"ס, אשר נכתבה בידי המחזאי האתונאי אוריפידס. "הרקלס" הוא המחזה השני ששרד מאת אוריפידס, העוסק בדמותו של הרקלס ומשפחתו. המחזה הנוסף הוא "ילדי הרקלס". המחזה דן באירועים המתרחשים בזמן מטלתו האחרונה של הרקלס, להביא את הכלב המפלצתי קרברוס, ובמאמץ להציל את משפחתו מידי הרודן ושליט תבאי בפועל, ליקוס. במחזה מצליח הרקלס להציל את משפחתו, אולם ההצלה אינה מביאה את הרקלס לאושר אלא למהפך טראגי נוראי. האלה הרה, הנמסיס של הרקלס משחר חייו, שולחת לביתו את אלת הטירוף, המביאה את הרקלס להרוג את ילדיו ואת אשתו בשעת זבח חגיגית. לאחר ששבה שפיותו, מחליט הרקלס להתאבד, אך מלך אתונה, תסאוס, מחליט לעזור לו ומשכנע אותו שמוטב לו לחיות מאשר למות.

עלילת המחזה
-----------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
בתחילת המחזה אנו מוצאים את אמפיתריון, אביו של הרקלס, את אשתו מגארה, ואת ילדיו, כשהם חוסים בצל מזבח (שם, על-פי המסורת היוונית, אסור להרגם). הם מקוננים (עם הלהקה) על מר גורלם, משום שהמלך ליקוס מתכנן להרגם. ליקוס חושש מנקמת דם משום שהרג את משפחת אביו של מגארה, קריאון, המלך החוקי של תבאי. הרקלס עצמו נמצא באותה שעה במשימתו האחרונה, להביא את הכלב קרברוס מהשאול; אולם ליקוס לא מאמין שיחזור, והוא מתייחס אליו כאל מת.

מגרה מגיעה להסכם עם ליקוס: היא תלביש את הילדים בבגדים הולמים למותם ואז יוכל להרגם, אולם בעודם בבית מגיע הרקלס במפתיע, והוא נכנס לבית (מחוץ לבמה) והורג את ליקון. בעודם חוגגים את הצלתם, מגיעה איריס, שליחת האלים, ועמה אלת השגעון, ליסה. הן נשלחו בידי הרה, אשתו של זאוס, כדי לנקום בהרקלס (משום שהוא בנו של זאוס, כתוצאה מניאופיו, והרה זועמת על כך). ליסה מכה את הרקלס בשיגעון והוא מדמה שהוא נלחם באויביו, ולמעשה הורג את שלושת בניו ואת אשתו. רק פלס אתנה מצליחה להכניע אותו והוא מאבד את הכרתו. כשהוא שב להכרתו, כבול לעמוד מעמודי הבית שהתמוטט, הוא מגלה לזוועתו מה עשה, ושואל את נפשו למות. רק אביו, וחברו תסאוס שמגיע למקום בלוויית צבאו, מונעים ממנו לשלוח יד בנפשו. הוא עוזב את תבאי, מבקש מאביו לקבור את ילדיו, ומבטיח שיחזור רק לקבורת אביו.

### ההבדלים מהמיתולוגיה המקובלת

אוריפידס לקח חירות אומנותית בסדר האירועים, משום שבמיתולוגיה המקובלת, הרקלס הרג את ילדיו לפני שיצא לשתים-עשר המשימות שלו. כאן הוא משלים את המשימה האחרונה לפני שהשגעון מכה בו.

תרגומים לעברית
--------------

* **הרקלס**, אוריפידס, מיוונית: אהרון שבתאי, הוצאת שוקן, 2002.

| מחזות אוריפידס |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| הקיקלופ • אלקסטיס • מדיאה • ילדי הרקולס • היפוליטוס • אנדרומכה • הקובה • מבקשות החסד • אלקטרה • הרקולס • נשות טרויה • איפיגניה בטאוריס • איון • הלנה • הנשים הפיניקיות • אורסטס • הבאקכות • איפיגניה באאוליס • רזוס (מחזה שיוחס לאוריפידס בטעות) |  |

 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרקלס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007587897505171
* BNE: XX5055414
* BnF: cb12204821x (data)
* GND: 4336864-5
* LCCN: n84213050
* NSK: 000537072
* SUDOC: 077910974
* VcBA: 492/10208
* VIAF: 269860685
* WorldCat (עם VIAF): 269860685

 |