recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**חנה מרון** (נולדה ב-15 בספטמבר 1946), היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל בשחייה.

ביוגרפיה
--------

מרון התאמנה בקבוצת ברית מכבים עתיד בהדרכתם של נחום בוך וד"ר אבוני מהונגריה.

### 1959

באליפות ישראל שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה באמצע אוקטובר 1959 זכתה מרון במדליית ארד, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:31.4 דקות, אחרי חיותה מרצ'ביאק מהפועל תל עמל (3:18.5 דקות) וחברתה לאגודה נעמי נייגר (3:28.5 דקות).

### 1960

#### אלופת ישראל

באליפות ישראל שנערכה בבריכת בת גלים שבחיפה באוקטובר 1960, זכתה מרון ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 6:06.6 דקות, לפני רבקה קרטין ממכבי חיפה (6:08.9 דקות) ונורית שלו מהפועל בית שאן (6:16.2 דקות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:31.8 דקות, לפני נורית שלו (1:33.2 דקות) וקורין מהפועל אפיקים (1:33.6 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:17.8 דקות, אחרי רבקה קרטין (1:13.8 דקות) ולפני תלמי מהפועל גוש זבולון (1:18.3 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:21.9 דקות, אחרי תמר זליג ממכבי חיפה (3:21.8 דקות) ולפני נעמי נייגר (3:30.7 דקות). שבוע לאחר מכן, היא זכתה במשחה המסורתי ל-3 ק"מ משבי ציון לנהריה בתוצאה המהירה ביותר למשחה זה של 63:05.0 דקות.

### 1962

באליפות ישראל שנערכה באוקטובר 1962 זכתה מרון בשתי מדליות, זהב וכסף. במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:17.7 דקות, לפני אורנה בלכמן ממכבי חיפה (3:22.7 דקות) ונעמי נייגר (3:22.8 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:28.3 דקות, אחרי נורית שלו מהפועל נוה איתן (1:23.8 דקות) ולפני אורנה בלכמן (1:30.8 דקות).

### 1964

באליפות ישראל שנערכה בקריית טבעון בסוף ספטמבר בשנת 1964 היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:32.2 דקות, אחרי דורית זלץ חברתה לקבוצה (1:22.4 דקות) ונורית שלו (1:26.7 דקות).

קישורים חיצוניים
----------------

* סרטונים תחרות שחייה ארצית, יומן כרמל הרצליה 312, 1960
* סרטונים תחרות שחייה לזכר נופלי אגודת הספורט "מכב"י", יומן כרמל הרצליה 367, 1962

הערות שוליים
------------

1. ↑  טראובר ולהב הצטיינו באליפות השחייה, על המשמר, 18 באוקטובר 1959
2. ↑  כ. עמוס, קרבות מרתקים בתחרויות השחיה, מעריב, 16 באוקטובר 1960
3. ↑  שלמה מוזר, שחייני הפועל גוש-זבולון זכו באליפות ישראל, דבר, 16 באוקטובר 1960
4. ↑  שחייני ב.מ.ע זכו במשחה שבי ציון-נהריה, דבר, 23 באוקטובר 1960
5. ↑  אברהם פז, אליפות השחיה הפכה לחג ספורטיבי, מעריב, 14 באוקטובר 1962
6. ↑  ארבעה שיאים לאומיים באליפות השחייה בחיפה, למרחב, 14 באוקטובר 1962
7. ↑  טרו שברה את שיאה של ריבנר ב-100 חתירה, על המשמר, 14 באוקטובר 1962
8. ↑  גרטל וזלץ - גיבורי אליפות השחייה, על המשמר, 29 בספטמבר 1964
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**יהושע צַ'צִ'יק** (Chachik;‏ 9 באוקטובר 1895 – 23 בינואר 1973) היה מו"ל עברי.

תולדות חייו
-----------

צ'צ'יק נולד בסטולין שברוסיה הלבנה (אז חלק מהאימפריה הרוסית). גדל בפינסק, ולמד שם בחדר. בצעירותו ארגן אגודה ציונית לנוער בסטולין.

בשנת 1913 עלה לארץ ישראל, עבד ברחובות כפועל שכיר בחקלאות והתנדב כעסקן ציבור.

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גורש למצרים על ידי השלטונות העות'מאנים. משם עבר לארצות הברית והיה פעיל שם בתנועת פועלי ציון. עם הקמת הגדודים העבריים, התנדב לגדוד נהגי הפרדות, וחזר עִמם לארץ ישראל.

לאחר שחרורו מהצבא, ייסד בירושלים חנות לספרים עבריים בשם "תרבות". לאחר מכן הצטרפו אליו, כשותפים בחנות, מרדכי ניומן ויוסף שְׂרֶבֶּרְק, והחנות התפתחה למרכז לתרבות והשכלה בירושלים, לימים הוצאת מצפה.

צ'צ'יק נודע בפעלו להגנת הרובע היהודי מכנופיות ערביות בפרעות תר"פ והוא המשיך בפעילותו הצבאית בתפקידי פיקוד ב"הגנה".

פעילותו המו"לית
---------------

בשנת 1925 ייסד צ'צ'יק יחד עם מרדכי ניומן ויוסף שרברק את הוצאת הספרים העברית "מצפה", שהייתה הוצאת-הספרים הפרטית הראשונה בארץ ישראל, וגם בשנות ה-20 וה-30 הייתה אחת משלוש ההוצאות העבריות הפרטיות בארץ ישראל. ההוצאה התמקדה בספרות ובשירה.

בשנת 1933 שיתף פעולה עם הוצאת שטיבל ויצר את הוצאת "שם" (ראשי תיבות: 'שטיבל–מצפה') להוצאת ספרי ילדים; השותפות התפרקה ב-1935. 

בשנת 1941 מוּזגה פעילותה של "מצפה" עם הוצאת י' שרברק תחת ניהולו של יוסף שרברק.

ב-1944 פתח צ'צ'יק את הוצאת יהושע צ'צ'יק, אשר התמקדה בהוצאת ספרי מוזיקה, תיאטרון, היסטוריה ואנציקלופדיות. 

במשך שנים רבות היה יושב ראש התאחדות הוצאות הספרים בישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "יהושע צ'צ'יק", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ו (1955), עמ' 2453(הספר בקטלוג ULI)
* מת יהושע צ'צ'יק, דבר, 23 בינואר 1973
* מידע על יהושע צ'צ'יק בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית
* יהושע צ'צ'יק (1895-1973), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  לפי מאגר המו"לים של הספרייה הלאומית. (הקישור אינו פעיל)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007301156205171
* VIAF: 1484160668287403560006
* WorldCat (עם VIAF): 1484160668287403560006

 |
**מחלוקת הטבילה מחדש** היא מחלוקת שהתעוררה באמצע המאה השלישית ביחס לנוהג הנכון ביחס לנוצרים שכפרו בדתם וביקשו לשוב לכנסייה.

באפריקה ובאסיה הקטנה נוצר בתחילת המאה השלישית מנהג לטבול מחדש כופרים ששבו לחיק הנצרות. ככל הנראה, נוצר הנוהג באפריקה בזכות צווי ויעוד קרתגו שנערך ככל הנראה בין השנים 218 ו-222; ואילו באסיה הקטנה נבע ככל הנראה מוויעוד איקוניום שנערך בין 230 ו-235.

סטפנוס הראשון
המחלוקת ביחס לטבילה מחדש, שהתעוררה אחרי רדיפות דקיוס בשנת 250 מקושרת במיוחד לאפיפיור סטפנוס ולבישוף קרתגו קיפריאנוס, שהיה התומך הנלהב ביותר במנהג הטבילה מחדש, ואף קיבל אישור לה בוויעוד שנערך בקרתגו בשנת 256 ובו השתתפו שמונים ושבעה בישופים. הטיעון המרכזי של קיפריאנוס והבישופים היה, כלשונו של הבישוף הונורטוס מטקה: "מאחר שישו הוא האמת, עלינו ללכת בעקבות האמת ולא בעקבות המנהג". האפיפיור, לעומתו, התנגד לכך בתוקף וציווה להסתפק בנוהג הישן, לפיו הבישוף מניח את ידיו עליהם בעת קבלת רוח הקודש (פניטציה, paenitentiam).

קיפריאנוס, ותומכו הקנאי פירמיליאנוס לא הצליחו להראות כי מנהג הטבילה מחדש עתיק יותר ממנהג הנחת הידיים, מה שהחליש מאוד את עמדתם בדיון, וחיזק את עמדתו של סטפנוס. במחלוקת זו הסכים לדעתו של סטפנוס המחבר האלמוני של "טבילה מחדש", שפסל את הטבילה מחדש משום שביקשה לבטל מנהג עתיק יותר, כאשר הנוהג המקובל הוא לא לשנות דבר.

אוגוסטינוס, בחיבורו נגד הדונטיזם משנת 400 לערך סוקר בהרחבה את טיעוניו של קיפריאנוס ומראה כי גם הוא מכיר בעתיקות המנהג וסובר כי אין לטבול מחדש, קודם כל כי זה היה המנהג האפוסטולי. אילו היו כל האנשים נדרשים, טען אוגוסטינוס, להטבל פעם אחת את טבילת יוחנן המטביל ובשנייה טבילת ישו, ישתמע מן הדבר שטבילתו של ישו—הטבילה המקורית של הנוצרים—אינה שלמה ומלאה ואינה מספיקה לישועה.

וינקנטיוס מלרין (vincentius), כתב בערך בשנת 434 וטען כי הפרשנות החדשה של קיפריאנוס פסולה מעצם היותה חדשה ומעוררת מחלוקת ומנוגדת לנוהג הקנוני. הוא מסכים לפעולתו של סטפנוס "המבורך" לשמר את הישן ולדחות את החדש.

גם וינקנטיוס וגם אוגוסטינוס כתבו את דבריהם כנגד הכפירה הדונטיסטית, וייתכן כי השניים היו מתנגדים גם לחידוש נכון אם אומץ בידי הצד שכנגד במחלוקת, שבשורשה עמד ויכוח על סמכות וכוח - ובמקרה זה, סביב זכותם של בישופים לכונן מנהגים שלא בהיתר מהאפיפיור, ובהשלכה, על סמכותו של האפיפיור ביחס לבישופים.

קישורים חיצוניים
----------------

* VALIDITY OF BAPTISM AND ORDINATION IN THE AFRICAN RESPONSE TO THE "REBAPTISM" CRISIS: CYPRIAN OF CARTHAGE’S SYNOD OF SPRING 256
* CYPRIAN OF CARTHAGE'S WRITINGS FROM THE REBAPTISM CONTROVERSY: TWO REVISIONARY PROPOSALS RECONSIDERED.
* אנציקלופדיה קתולית
* אוגוסטינוס, **טבילה, נגד הדונטיסטים** (de baptisimo contra donatistas)
* אנונימי, **טבילה מחדש** (de rebaptismate) (אנגלית)
* וינקנטיוס מלרין, **עזר לזיכרון** (commonitorio)
הרב יהושע קלעוואן (מימין), לצדו נראה הרב גדליה סילברסטון
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
הרב **יהושע קלעוואן** (קרי: קְלֶבַן; א' באלול ה'תרמ"ד, 22 באוגוסט 1884 - ט"ז באב ה'תשי"ג, 28 ביולי 1953) היה רב ליטאי-אמריקאי, רבן של כמה עיירות בליטא רב ונשיא התאחדות הרבנים ואב"ד וושינגטון די. סי..

ביוגרפיה
--------

נולד לרב בנימין קלעוואן בינישוק, בצעירותו למד אצל הרב אהרן וולקין מפינסק בישיבת גרוזד, ובגיל 17 נסע ללמוד בישיבת כנסת בית יצחק בסלובודקה שבה למד בתחילה אצל רבי חיים רבינוביץ, ועם הגעת רבי ברוך בר ליבוביץ לישיבה היה לתלמידו המובהק, הוא התפרסם בישיבות ליטא בכינויו "שייע יאנישוקר". הוא נסמך לרבנות בידי רבו ר' ברוך בר ובידי רבי משה דנישבסקי מיד לאחר נישואיו בשנת ה'תרס"ז לפייגא דבורה בת ר' אברהם שמואל שופר מזזמיר. לאחר נישואיו למד בכולל האברכים של ישיבת וולוז'ין ונסמך לרבנות גם בידי רבי רפאל שפירא.

בשנת ה'תרס"ט (1909) התמנה למשרת רבנות ראשונה בעיירה זסקוויץ שליד וילנה, בשל מלחמת העולם הראשונה נמלט עם משפחתו לרוסיה. לאחר המלחמה התמנה לכהן כרבה של קהילת גילוואן שליד וילקומיר, לאחר הרב זלמן פינחס קפלן.

בשנת 1924 היגר לארצות הברית עם משפחתו, והתמנה כרב בברלינגטון שבוורמונט. משנת 1935 ועד לפטירתו ב-1953 כיהן כרב אב"ד וושינגטון די. סי.. הוא הרבה להתכתב בדברי תורה עם רבנים ברחבי ארצות הברית וחלק מחידושיו נדפסו בכתבי עת תורניים שונים.

ספר חידושיו על התלמוד ועל משנה תורה לרמב"ם עם אוסף מתשובותיו בהלכה, נדפס לאחר פטירתו בשם "דברי יהושע".

לאחר פטירתו התמנה תחתיו בנו הרב הלל קלעוואן כרב ונשיא התאחדות הרבנים בוושינגטון הבירה הוא החזיק בכהונתו במשך שישים שנה עד לפטירתו. בנו הרב ישראל קלעוואן כיהן במשך עשרים וחמש שנה כיושב ראש הסתדרות הרבנים דאמריקה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אשר זלקא ראנד (עורך), "הרב ר' יהושע קלאוואן שליט"א", **תולדות אנשי שם** ח"א, ניו יורק, תש"י, עמ' 116–117, באתר היברובוקס

כתביו
* ****דברי יהושע****, ניו יורק תשכ"ו, באתר אוצר החכמה
* ****דברי יהושע** (מהדורה חדשה)**, עם הוספות רבות, ירושלים: מכון ירושלים, ה'תשע"א, באתר אוצר החכמה

הערות שוליים
------------

1. ↑  לזכרו של הרב הלל קלעוואן. באתר "שבת".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007312633005171
* LCCN: nr97041781
* WorldCat (עם LCCN): nr97-041781

 |
**איש הווינבאגו** (באנגלית: **Winnebago Man**) הוא סרט תיעודי אמריקאי משנת 2009 בבימויו של בן שטיינבאוור, אודות תופעת אינטרנט שיצרה סרטון פרסומת משנת 1989 למיני ואן של חברת וינבאגו. הסרטון הכיל התפרצויות של זעם וקללות מאיש המכירות המפרסם, ג'ק רבניי. הסרטון הופץ במקור כבדיחה פנימית בין יוצרי הסרט ואנשי החברה המפרסמת, אך עותקים שלו התפשטו באופן ויראלי ברחבי העולם, תחילה בקלטות VHS, ולאחר מכן באמצעות אתר YouTube ואתרי שיתוף סרטונים נוספים, שהקנו לאיש המכירות את התואר "האיש העצבני ביותר בעולם". קטעי הפספוסים בסרטון נהפכו לקאלט ומשפטי מפתח מתוכו צוטטו בטלוויזיה ובקולנוע.

שני עשורים לאחר יצירת הסרטון, שב הסרט התיעודי לבדוק את הסיפור סביב יצירת הסרטון, וכיצד הוא השפיע על האדם המופיע בו.

הסרט הועלה להקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים סאות' ביי סאות'ווסט באוסטין שבטקסס ב-14 במרץ 2009 ויצא לבתי הקולנוע ב-9 ביולי 2010. גרסה בת 60 דקות של הסרט שודרה בערוץ 4 של ה-BBC, ב-30 באוגוסט 2010. בישראל שודר הסרט ב-6 במאי 2010 בערוץ 8.

ביקורות ופרסים
--------------

עם יציאתו קיבל איש הווינבאגו תשבחות ממבקרי קולנוע. אתר Rotten Tomatoes דיווח על 90 אחוז ביקורות חיוביות מתוך הצטברות של 49 ביקורות.

רייצ'ל סאסלו מהוושינגטון פוסט כתבה כי הסרט "מעלה שאלות מסקרנות על תרבות ההשפלה המקוונת ועל ההרס של החיים האמיתיים שנגרם בעקבותיה". רוג'ר איברט מהשיקגו סאן טיימס טען כי "למרות שאנו מגלים הרבה על הנזיר הווירטואלי הזה ואנו מפתחים הערצה לעקרונות הרגזניות שלו, הסרט משאיר כמה שאלות בלתי פתורות".

הסרט זכה לפרסים בפסטיבלים שונים:

* פרס חבר השופטים עבור הסרט התיעודי הטוב ביותר, פסטיבל הסרטים סרסוטה
* פרס הקהל לסרט התיעודי הטוב ביותר, פסטיבל הסרטים CineVegas
* פרס המייסדים, סרט קומדיה תיעודי הטוב ביותר, פסטיבל הסרטים Traverse City
* פרס חבר השופטים עבור סרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי אדמונטון

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של "איש הווינבגו"

* "איש הווינבגו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "איש הווינבגו", באתר נטפליקס

* "איש הווינבגו", באתר AllMovie (באנגלית)

* "איש הווינבגו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "איש הווינבגו", באתר Metacritic (באנגלית)

* "איש הווינבגו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
פירוש נוסף ערך זה עוסק בדמות מפולקלורים שונים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו סאנדמן.איש החול. איור משנת 1905.
**איש החול** הוא דמות פולקלוריסטית אשר הופיעה לראשונה בסיפורו של הנס כריסטיאן אנדרסן "אולה לוק-אוייה". הסיפור מתאר דמות המביאה חלומות (טובים או רעים) לילדים (או לכל בני האדם) על ידי הזלפת חול על עיני הישנים מתוך שקיק חול התלוי לו על צווארו. סיפור זה בא להסביר את המקור לחלומות וכן את ההפרשה מזווית העין כאשר מתעוררים - מעין "חול" (ראו קורי שינה).

איש החול בספרות ובשירה
----------------------

א.ת.א. הופמן כתב את הסיפור "**איש החול**" (der Sandmann) בו מתואר איש החול כדמות מרושעת הזורקת חול לתוך עיני הילדים, אך זאת על מנת שהעיניים יפלו והוא יוכל לאסוף אותן ולהביא אותן לירח שם הוא מגדל את ילדיו בעלי המקורים הארוכים בתוך קן עשוי ברזל, ומאכילם בעיניים. ז'אק אופנבך הפך סיפור זה לאחד משלושת חלקיה של האופרטה "סיפורי הופמן". אך בסיפורו של אנדרסן ובסיפורי ילדים רבים אחרים, איש החול הוא דמות טובה המביאה סיפורים, שינה וחלומות. מרים ילן שטקליס כתבה סיפור בשם "טול טול בעל חול ומיק מיהוק בעל פיהוק" שמבוסס על אותה דמות.

איש החול מתואר במספר שירים, הידועים שבהם הם שיר הפופ "מיסטר סנדמן" של הקורדטס (שזכה לגרסת כיסוי של להקת בליינד גארדיאן, ולגרסה כלית על ידי גיטריסט הג'אז צ'ט אטקינס), ו-"Enter Sandman" ("היכנס איש החול") של מטאליקה.

מספר ספרי קומיקס נעשו על פי דמות זו, כאשר הקומיקס המפורסם ביותר הוא סנדמן של ניל גיימן, שם מתואר איש החול כבן למשפחת הנצחיים האחראי על החלומות.

בסרט האנימציה משנת 2012, "שומרי האגדות", מתואר איש החול כחבר באגודת גיבורי פולקלור השומרים על הילדים בעולם, ובה חברים גם סנטה קלאוס, ארנב הפסחא, פיית השיניים וג'ק פרוסט.

איש החול מתואר בשיר ערש גרמני בשם ״לה לה לו״ (La-Le-Lu), כדמות חיובית שמשגיחה על תינוקות ישנים ונותנת להם חלומות נעימים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איש החול** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4179061-3

 |
**ברקניים** (שם מדעי: *Holocentridae*; מכונים "דגי סנאי") היא משפחת דגים מסדרת הברקנאים שבמחלקת מקריני סנפיר.

מאפיינים
--------

הברקניים חיים במי האוקיינוס האטלנטי והאזור האינדו-פסיפי של האוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט בעומק ממוצע של 100 מטרים, סביב שוניות אלמוגים, אך בני הסוג *Ostichthys* צוללים יותר לעומק.

לדגים אלה קשקשים אדומים או כסופים, והם בעלי פנים מוארכות עם לסת דקה ועיניים גדולות המותאמות לחשיכה. רובם הם פעילי לילה היוצאים בחשיכה לשחות בין האלמוגים ולחפש מזון כמו דגים קטנים, סרטנים ויצורים החיים על הקרקעית. הצעירים נסחפים בים כזואופלנקטון, והם גם אוכלים פלנקטון צף.

אורך הדגים הממוצע 15–35 סנטימטרים, אך המין *Holocentrus ascensionis* מגיע לאורך 61 סנטימטרים. המין *Sargocentron spiniferum* מגיע לאורך 51 סנטימטרים ולמשקל של 2.6 ק"ג, בעוד שהמין *Sargocentron iota* מגיע רק לאורך 8 סנטימטרים.

מיון
----

* תת-משפחה Holocentrinae
	+ סוג *Holocentrus*
	+ סוג *Neoniphon*
	+ סוג *Sargocentron*
* תת-משפחה Myripristinae
	+ סוג ומין יחיד *Corniger spinosus*
	+ סוג *Myripristis* - בו המין אדמון שחור-עין
	+ סוג *Ostichthys*
	+ סוג *Plectrypops*
	+ סוג ומין יחיד *Pristilepis oligolepis*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברקניים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |
**מנגבי אפור-לחיים** (שם מדעי: ***Lophocebus albigena***) הוא מין של קוף בעל זנב מהסוג מנגבי מצוייץ החי ביערות מרכז אפריקה.

התפוצה של קוף זה משתרעת מקמרון עד גבון. הם מזכירים בצורתם בבונים קטנים ושעירים עם פרווה שחורה כמעט לגמרי אף על פי שאזור החזה זהוב והפנים גם כהות. קופים אלה שוכנים בעיקר בין הענפים של היער.

אורכם הממוצע 40–100 ס"מ ומשקלם 1–4 ק"ג. הם אוספים מזון מקרקעית היער אך גם מבין הענפים. הם ניזונים בעיקר מפירות כמו התאנה ומירקות וגם מחרקים, פרחים ועלים.

הם חיים בלהקות המונות 5–30 פרטים ובראשם זכר בודד או כמה זכרים. הצעירים פורשים מהלהקה שלה בגיל צעיר ומחפשים להקה אחרת. הם הרבה יותר רגועים מקרוביהם הבבונים ויכולים לחיות בשטח מספק יחד עם נחלה שכינה.

למין זה 3 תת-מינים:

* *Lophocebus albigena albigena*
* *Lophocebus albigena johnstoni*
* *Lophocebus albigena osmani*

בנוסף אליהם המנגבי האוגנדי (L. ugandae) בעבר נחשב לתת-מין של מנגבי אפור-לחיים אך בדיקת הגולגולות הובילה למסקנה שהוא מין עצמאי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מנגבי אפור-לחיים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  מנגבי אפור-לחיים באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007537198605171
* LCCN: sh2001004342

 |
ברקנית האשל נטולת ראש
ברקנית האשל
**ברקנית האשל**  (שם מדעי: *Steraspis squamosa*) היא חיפושית בת משפחת הברקניתיים. 

צבעה של ברקנית האשל ירוק מתכתי ואורכה 27 עד 37 מילימטר. מחזור החיים של חיפושית זו מתקיים על עץ האשל ומכאן שמה. הקידוח של זחל הברקנית בגזע האשל מזיק לעץ.

ברקנית האשל מטילה את הביצים בין חיבורי הענפים של עץ האשל. הזחל הבוקע מהביצה קודח חור בגזע העץ לכל אורכו עד להתגלמותו. בסוף תהליך הקידוח החרק פורץ את קליפת העץ ומתחיל מחזור חיים חדש. אל תוך חלל העץ שהותיר זחל ברקנית האשל חודרת באזור ים המלח אורגת האשלים הטווה את קינה לאורך הקדח שנותר בגזע העץ. 

ברקנית האשל מקימה דור אחד בשנתיים. הביצים בצבע חום בגודל 6x4 מילימטר. הזחל בוקע אחרי חודשיים מההפריה. הזחל משאיר במחילה נסורת דחוסה. ישנן צרעות התוקפות את הביצים וישנן צרעות התוקפות את הזחלים.

גוף החיפושית נחלק לראש, חזה ובטן. באזור הראש ישנם זוג עיניים מורכבות, מחושים וגפי פה נושכים. אל החזה מחוברים שני זוגות כנפיים ושלושה זוגות רגליים. החיפושית משילה ומחליפה את השריון שלה מספר פעמים בעת גידולה. ברקנית האשל נפוצה בחלק הצפוני של אפריקה בסיני ובישראל. החיפושית הבוגרת פעילה בעונת האביב בחודש אפריל.

לקריאה נוספת
------------

* עזריה אלון, **החי והצומח של ארץ ישראל**. כרך 3 חרקים בעריכת יהושוע קוגלר. עמוד 186. הוצאת משרד הביטחון והחברה להגנת הטבע, 1989.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברקנית האשל** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

* תמונה והסבר קצר על ברקנית האשל
* עוז ריטנר, חיפושיות או לא להיות
**מנאנדרוס** רטור (יוונית: Μένανδρος Ῥήτωρ) מלאודיקי על הליקוס (אנ') היה רטוריקן ומבאר יווני מסוף המאה ה-3 לספירה.

זהותו וכתביו
------------

שתי מסות לא שלמות על נאומים טקסיים נשמרו תחת שמו של מנאנדרוס, אולם הסברה היא שהם אינם יכולים להיות מאת אותו מחבר. הפילולוג הגרמני קונראד בורסיאן (אנ') משייך את הראשונה למנאנדרוס, שאותו מיקם במאה ה-4 לספירה, ואת השנייה לרטוריקן אנונימי מאלכסנדריה טוראס (אנ'), שייתכן שחי בזמנו של הקיסר דיוקלטיאנוס. אחרים, מכותרת כתב היד של פאריס, משייכים את הראשונה לרטוריקן היווני גנתליוס (אנ') מפטרה (המחצית השנייה של המאה ה-3).

בהתאם למסורת הכללית העתיקה, ששתי המסות היו פרי עטו של מנאנדרוס, ייתכן שהמחבר של השנייה לא היה זהה למנאנדרוס הנזכר בסודא, מאחר שהשם מופיע לעיתים תכופות בספרות היוונית המאוחרת. המסה הראשונה, ששמה "חלוקת סגנונות הנאום הטקסי" (Division of Epideictic Styles, Διαίρεσις τῶν Ἐπιδεικτικῶν), עוסקת בסוגים השונים של נאומים טקסיים. במסה השנייה, "על נאומים טקסיים" (On Epideictic Speeches, Περὶ Ἐπιδεικτικῶν), יש שמות מיוחדים לכל פרק.

מנאנדרוס על חג העברים
---------------------

מנאנדרוס מאפיין בחיבורו (Epidictica) את החגים ההמוניים, ומביא כדוגמה את החגים היהודיים: "פאר החג מתעצם כאשר אלה המכריזים על ההתכנסות הם עצמם שמם הולך לפניהם, כמו גם כאשר אלה המתכנסים הם או עצומים במספר או בעלי מוניטין. דוגמה לסוג האחרון הם אלה ההולכים לאולימפיה, לאספה הידועה יותר שם; בזמן שאת המוני העם הגדולים ביותר ניתן למצוא בחג העברים החיים בסוריה פלשתינה, כאשר הם מתאספים במספרים גדולים מאד מרוב הארצות". תיאור זה משקף בוודאי מצב שכבר לא היה קיים בזמנו של מנאנדרוס - כאשר בית המקדש השני עמד על תלו בשיא הדרו בתקופת בית שני, והמוני עולי רגל מכל ארצות התפוצה היהודית היו באים לירושלים לחגוג את שלוש הרגלים.

לקריאה נוספת
------------

* Heath, Malcolm, **Menander: A Rhetor in Context**. Oxford: OUP, 2004. Secondary study.
* Russell, D.A. and N.G. Wilson (edd.), **Menander Rhetor**. Oxford: Clarendon Press, 1981. Text, translation and commentary.

קישורים חיצוניים
----------------

* מנאנדרוס רטור, ברשת החברתית Goodreads
* Menander, באתר און ליין אנציקלופדיה (הופיע במקור באנציקלופדיה בריטניקה, המהדורה האחת-עשרה) (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  סודא, מנאנדרוס – Suidas, s.v. Μένανδρος
2. ↑  מנחם שטרן – Menahem Stern, **Greek and Latin Authors on Jews and Judaism**, Jerusalem, 1980, Vol. II: CXXV. Menander of Laodicea, pp. 413-414

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007399011605171
* BIBSYS: 95003458
* BNE: XX1093119
* BnF: cb105319936 (data)
* GND: 118580663
* ICCU: VEAV057330
* ISNI: 0000 0003 7121 9491
* LCCN: nr92021476
* NLG: 50493
* NTA: 068620098
* RERO: 02-A012375720
* SELIBR: 258809
* SUDOC: 081536194
* VcBA: 495/372724
* VIAF: 250731842
* WorldCat: lccn-nr92021476

 |
**יהושע צפריר** (22 במרץ 1927 – 22 בפברואר 2015) היה אמן ומשורר ישראלי.

קורות חייו
----------

יהושע צפריר נולד בקרקוב שבפולין בשנת 1927, והיה הבן השלישי מתוך שבעה ילדי המשפחה. בשעה שפולין נכבשה על ידי גרמניה הנאצית היה יהושע בן 12. בעקבות הכיבוש עברה משפחתו בשנת 1941 להתגורר בגטו קרקוב. עם חיסול הגטו, במרץ 1943, נשלח יהושע למחנה הריכוז אושוויץ, משם הועבר למחנה אושוויץ מונוביץ, ממנו נשלח בצעדת מוות לכיוון צ'כיה, ולבסוף למחנה בוכנוואלד, ממנו שוחרר על ידי הצבא האמריקני ב-11 באפריל 1945. יהושע איבד את כל משפחתו בשואה. בתום מלחמת העולם השנייה שהה חודשים אחדים בצרפת וממנה עלה ארצה, באביב 1946, באניית המעפילים "תל-חי". לאחר שנתפסה האנייה נכלא במחנה עתלית. עם שחרורו מעתלית הצטרף לגרעין "מצודת בורכוב" בכפר סבא, שעלה להתיישבות במשמר הנגב במוצאי יום הכיפורים תש"ז, במבצע י"א הנקודות.

כשבועיים לאחר שעלו לקרקע, התנדב יהושע לעבוד מפעל המלח בסדום. בגיל מאוחר יחסית השלים בכוחות עצמו את לימודיו התיכוניים ואחר כך למד באוניברסיטה העברית בחוגים: לשון עברית ולשון וספרות אנגלית. במשמר הנגב הקים יהושוע את משפחתו ונולדו לו ארבעה ילדים: אורי, אסף, אורה ואיריס. במרוצת שנות חברותו בקיבוץ עבד בחקלאות, בדיר, במסגריה, בהוראה, בזגגות, במכבסה והיה פעיל בחיי התרבות ביישובו. היה מדריך ב"נוער העובד", כתב ב"למרחב" בדרום וחבר מערכת "הקיבוץ". יהושע הוא גם צייר.
בחורף 2013 גילו ילדיו של יהושע כי שינדל אחותו לא נספתה בשואה כפי שחשב, היא ניצלה, עלתה לארץ וחיה בחיפה עד שנפטרה ב-1973. הם איתרו את ילדיה והמשפחה התאחדה שוב לאחר 70 שנים של נתק.

נפטר בשנת 2015, ונקבר בקיבוצו משמר הנגב לצד אשתו שרי, שנפטרה שש שנים לפניו.

יצירותיו
--------

יהושע כתב שירה עברית חדשה הדומה במאפייניה לשירת דור תש"ח. קומץ משיריו ומסיפוריו פורסמו ב"משא", ב"מבפנים" וב"שדמות". הוציא לאור שלושה ספרי שירה ותרגם ספרים לעברית. שירתו של יהושע צפריר הולחנה על ידי כמה מגדולי המלחינים בישראל, ביניהם: אלכס כגן ודוד זהבי. כך למשל שירו "*ליל בא*" שהולחן על ידי דוד זהבי, התפרסם והושמע ברדיו פעמים רבות ואף בוצע על ידי גבי ברלין בפסטיבל הראשון לשירי ילדים (1970). שירו "*הבית (אורכב 02.04.2015 בארכיון Wayback Machine)*" נכנס לתוכנית הלימודים של גילאי יסודי במשרד החינוך.

ספריו שיצאו לאור
----------------

### ספרי שירה

* **אני חולם באר** הוצאת הקבוץ המאוחד, 1984
* **אגל טל**, הוצאת מועצה אזורית בני שמעון, 1996
* **כתוב גוויליך אייכה**, הוצאת ירון גולן, 1999

### ספרים שתרגם לעברית

* **כובעו של רמברנדט** (1973, Rembrandt's Hat), ברנרד מלמוד, זמורה ביתן מודן, 1982
* **עופה עוף**, דזמונד באגלי, זמורה ביתן מודן, 1983

לקריאה נוספת
------------

* יהושע צפריר, באתר שירה עובדת- לקידום ושימור זמר ההתיישבות העובדת
* יהושע צפריר ממשמר הנגב מקבל מתנה, סרטון על המפגש הראשון עם משפחתה של אחותו, שלא נספתה בשואה כפי שסבר

קישורים חיצוניים
----------------

* רשימת הפרסומים של יהושע צפריר, בקטלוג הספרייה הלאומית
* יהושע צפריר (1927-2015), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר "Billiongraves"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310553805171
* MusicBrainz: 74ac7d70-ee7e-4016-846e-d118e7e56bae

 |
**פליטי עיראק** הם פליטים שנמלטו מעיראק עקב המלחמות שפקדו אותה מאז שנת 1980. הגורמים לגל הפליטים הן:

* מלחמת איראן–עיראק בין השנים 1980 ל-1988.
* הפלישה לכווית בשנת 1990 ומלחמת המפרץ הראשונה.
* מלחמת עיראק וחוסר היציבות שבא בעקבותיה: האו"ם מעריך שקרוב לשני מיליון נמלטו מעיראק מאז 2003.

מלחמת עיראק ותוצאותיה
---------------------

מאז שארצות הברית נכנסה לעיראק במרץ 2003, מספר הפליטים הלך וגדל. ההערכה היא ש-1.6-2.0 מיליון אנשים נמלטו מהמדינה. ההערכה של נציבות האו"ם לפליטים, בדיווח בנובמבר 2006, הוא שיותר מ-6 מיליון עיראקים נמלטו מעיראק מאז מרץ 2003, 7% מכלל האוכלוסייה. ב-22 בינואר 2007, העריך ה-BBC את מספר הפליטים ב-2 מיליון.

מדינות מארחות
-------------

### ירדן

בדצמבר 2006 הגיע מספר הפליטים העיראקיים בירדן לכ-750,000. ירדן מתחה ביקורת על ארגון זכויות האדם, משום שלא כינה את ה"פנים החדשות" שהגיעו לשם "פליטים". במלחמת המפרץ (1990–1991), הגיעו לירדן אנשים עיראקיים עשירים וקידמו את כלכלת ירדן. לכן, במלחמה בשנת 2003, העובדה שרוב פליטי עיראק שהגיעו לירדן היו עניים גרמה בעיות, הדרישות אליהם גדלו ונוצר לחץ על הכלכלה הירדנית.

### סוריה

בדצמבר 2006 הגיע מספר הפליטים העיראקיים בסוריה לכמיליון, כמחציתם נוצרים. מרביתם התיישבו בדמשק ובפרווריה. המספר הרב של הפליטים שהגיעו לסוריה אינו רק בזכות הגבול המשותף בין המדינות, אלא גם בזכות מדיניות הדלת הפתוחה לפליטים שהנהיגה סוריה.

### מצרים

מצרים, חסרת הגבול המשותף עם עיראק, הפכה ליעד מרכזי לפליטים עיראקיים בשנת 2006. בדצמבר, מספר הפליטים העיראקיים במצרים היה קרוב ל-150,000. בשנת 2003, הגיעו למצרים רק 800 פליטים.

התיישבות הפליטים מחוץ למזרח התיכון
----------------------------------


| עיינו גם בפורטלים: |
| --- |
|  | **פורטל המזרח התיכון** |
|  | **ההיסטוריה** |

בתחילת פברואר 2007, פיתחו ארצות הברית והאומות המאוחדת תוכנית ליישוב כמה אלפי פליטים בארצות הברית. מטרת האו"ם היא להגיע ל-135,000-200,000 פליטים שהתעניינו להתיישב שם. המטרה של ארצות הברית היא ליישב לפחות 5,000 פליטים מתוך הקבוצה הכוללת, עד סוף 2007. מאז הפלישה ב-2003, התיישבו בארצות הברית 466 פליטים עיראקים.
**אוסקר שלמר** (בגרמנית: **Oskar Schlemmer**;‏ 4 בספטמבר 1888 – 13 באפריל 1943) היה צייר, פסל, מעצב וכוריאוגרף גרמני המזוהה עם אסכולת הבאוהאוס. מפורסם בזכות יצירתו "הבלט הטריאדי", אותה העלה על הבמה בשנת 1923, המשלבת בובות, צבעים עזים ותנועה על הבמה.

ביוגרפיה
--------

שלמר נולד בשטוטגרט והיה הצעיר משישה אחים. שני הוריו מתו כשהיה בן 12, וכבר כשהיה בן 15 החל לפרנס את עצמו. הוא למד ציור בתור מתמחה של אדולף הלצל (Adolf Hölzel) בשטוטגרט. אוסקר שלמר למד עיצוב גרפי יישומי בבית מלאכה למוצרי קישוט בשטוטגרט בין השנים 1903–1905. בין 1906 ל-1910 למד במשך סמסטר אחד בבית הספר לאמנויות שימושיות בשטוטגרט ואז קיבל מלגה לאקדמיה של העיר. בשנים 1911–1912 עבד שלמר כצייר פרילנסר בברלין ויצר קשר עם הגלריה של הרווארד וולדן. בשנת 1912 הוא חזר לשטוטגרט והיה לאחד מתלמידי התואר השני של אדולף הלצל. בשנים 1913–1914 הוא פתח וניהל את Neuer Kunstsalon (סלון לאמנות חדשה) במחוז Neckartor. יחד עם וילי באומייסטר והרמן שטנר, עיצב ציורי קיר לאולם הראשי של התערוכה של דויטשר וורקבונד (פדרציית העבודה הגרמנית) בקלן בשנת 1914. בשנת 1914 התגייס לצבא הגרמני על מנת להשתתף במלחמת העולם הראשונה, ולאחר שנפצע הועבר ליחידה שעסקה בקרטוגרפיה.

Bauhaustreppe (מדרגות באוהאוס), 1932, המוזיאון לאמנות מודרנית שבניו יורק
בשנת 1919 החל לפסל והציג תערוכה בגלריה בברלין. בשנת 1920 נישא להלנה טוטיין (Helena Tutein). הוא נקרא באותה שנה על ידי ולטר גרופיוס, מייסד בית ספר הבאוהאוס, לעמוד בראש המחלקה לציורי קיר במוסד, ואחר כך בשנת 1923 החל להעביר את הסדנאות לתיאטרון.

עם עליית הנאצים בשנות השלושים, סווגה יצירתו של שלמר כ"אמנות מנוונת", והוא נאלץ לנוע תכופות בתוך גרמניה כדי להימנע מרדיפות הנאצים. בשנים אחרונות לחייו עבד ב-Institut für Malstoffe שבוופרטל, יחד עם וילי באומייסטר וגיאורג מוך, שם ניתנה לו ההזדמנות לצייר ללא פחד מרדיפה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוסקר שלמר** בוויקישיתוף
* אתר המוקדש לשלמר
* קרקס קוביות, וגם אוסקר שלמר והתיאטרון של הבאוהאוס בבלוג של מרית בן ישראל
* הסבר על ה"דודל" (גוגל דודל) שפרסמה גוגל לציון יום הולדתו ה-130 של אוסקר שלמר, באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית)
* אוסקר שלמר - האיש שידע לשלב פיסול, תיאטרון בובות, מחול ובאוהאוס, באתר וואלה!‏, 04 בספטמבר 2018
* אוסקר שלמר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* אוסקר שלמר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  bauhaus100. Oskar Schlemmer
1921–1929 Bauhaus master

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007462812305171
* BIBSYS: 90149356
* BNE: XX930334
* BnF: cb122824241 (data)
* CiNii: DA02541169
* GND: 118608088
* ICCU: RAVV026718
* ISNI: 0000 0001 1037 7598
* KulturNav: 448eb545-2a71-408e-ae72-a5ac29d87420
* LCCN: n50002710
* LNB: 000191858
* NDL: 00474574
* NGV: 3917
* NKC: jn20010525368
* NLA: 35480632
* NSK: 000198430
* NTA: 068447027
* PIC: 281375
* RKD: 70607
* SNAC: w6vd70w1
* SUDOC: 027626881
* TePapa: 39277
* Trove: 968343
* ULAN: 500010968
* VIAF: 9910342
* WorldCat: lccn-n50002710

 |
**מודיעין אווירי** (ברוסית: **Воздушная Разведка** או **Разведывательная авиация**) הוא יחידה ראשית במטה חיל האוויר הרוסי, האחראית ליצירת תמונת המודיעין למשימות חיל האוויר ומשתתף ביצירת תמונת המודיעין הכוללת, כחלק מקהילת המודיעין. מודיעין האוויר הרוסי הוא אחד הוותיקים בעולם והחל לפעול עוד בשנת 1911.

הגוף כולל מספר יחידות לאיסוף ומחקר מודיעין אודות נושאים שונים הקשורים ללוחמה אווירית ומשתף פעולה עם גופי המודיעין הצבאי של רוסיה.

היסטוריה
--------

המודיעין האווירי ברוסיה הוקם בשנת 1911 במסגרת חיל האוויר הרוסי הקיסרי. בשנים 1912–1913, במלחמת הבלקן הראשונה ביצעו יחידות תעופה רוסיות בפיקודו של סרן שצ'טינין (Щетинин), לצד בולגריה, משימות סיור אוויריות עם צילומי מצודות ששימשו את המודיעין האווירי. רק במלחמת העולם הראשונה החל לפעול כיחידה עצמאית של חיל האוויר.

במהלך מלחמת העולם השנייה, 12% מהמטוסים הסובייטים יצאו למשימות סיור אווירי מודיעיני. עם העלייה בהיקף האיבה גברה גם עוצמת הסיור האווירי. בשנת 1941 מספר מטוסי הסיור אווירי הסתכם ב-9.2%, בשנת 1944 הוא עלה ל-15%. הסיור האווירי לא רק השיג נתונים על האויב, אלא השלים ותיעד את הנתונים על סוגים אחרים של מודיעין לשימוש הצבא האדום.

בסביבה המשתנה במהירות, סיור אווירי היה לרוב האמצעי היחיד להשגת נתוני אויב עבור פיקוד הצבא. לדוגמה, בחורף 1942 ובחורף 1943. רק סיור אווירי הצליח בזמן לחשוף את העברתם של שתי אוגדות שריון גרמניות מצפון קווקז לאזור קוטלניקובו למטרת חסימת התקדמות הכוחות ליד סטלינגרד. במהלך הכנת מבצע ויסלה-אודר משנת 1945, מודיעין אווירי מילא תפקיד מרכזי בגילוי קווי הגנה של האויב הנאצי.

בזמן המלחמה הקרה, גוף זה פעל כחלק מחיל האוויר הסובייטי. לאחר התפרקות ברית המועצות המודיעין האווירי שיתף פעולה עם חיל הלוחמה האלקטרונית ומפעילים יחד את הכטב"מים הרוסיים.

ראו גם
------

* מינהל הביון של המטה הכללי של הצי הרוסי
* להק המודיעין

לקריאה נוספת
------------

* Советская военная энциклопедия. / ред. Н. В. Огарков. М. Воениздат, 1976 год;
* Воздушная разведка железных дорог. М. 1963;
* Лазарев Б. А. Сизов А. II. Фотографические средства воздушной разведки. Ч. 1. Рига, 1973;
* Маковский В. П. Системы обработки и передачи разведпнформации. Ч. 1. Рига, 1973; Соколов А. Н.
* Hовиков А. Юнусов Т. Визуальный поиск наземных целей в сумерках.— «Авиация и космонавтика», 1965, № 12;
* Разведчик над полем боя.— «Авиация и космонавтика», 1965, № 9.
* מודיעין אווירי (ברוסית)
* Воздушная разведка — М.: Воениздат НКО СССР, 1938

קישורים חיצוניים
----------------

* כתבת תסקיר על המודיעין האווירי הרוסי (ברוסית)
* מודיעין אווירי באנציקלופדיית משרד ההגנה של רוסיה
* המודיעין האווירי בערוץ זבזדה
* המודיעין האווירי בבלוג Avia.pro
* המודיעין האווירי במגזין זבזדה של משרד ההגנה הרוסי
**אייד'י** (בפארואזית: **Eiði**; תעתיק IPA: aiːjɪ; בתעתיק לעברית: אָיְיִי) הוא כפר הממוקם בקצה הצפון מערבי של האי אסטורוי באיי פארו. הכפר הוא מקום הבירה של עיריית אייד'י. הכפר ממוקם 4 ק"מ צפונית לליוסאו ו-6 ק"מ מערבית לפונינקור.

היסטוריה
--------

אייד'י הוזכר לראשונה בכתבים מתחילת המאה ה-14, זאת אף על פי שתיארוך פחמני מצביע על כך שהכפר יושב על ידי ויקינגים עוד במאה ה-9. במרכז הכפר נמצאת כנסיית הכפר. הכנסייה תוכננה בשנת 1879 על ידי האדריכל הדני הנס כריסטיאן אמברג. הכנסייה נוסדה ב-18 בספטמבר 1881.

על יד הכפר נמצאת תחנת תשדורת והנחיית צוללות שהייתה פעילה במהלך המלחמה הקרה. אולם הציוד התיישן והתחנה פעלה בפעם האחרונה ב-1 בינואר 2016 ונסגרה סופית שלוש שנים לאחר מכן. בשיאה בשנות ה-60 עמד מספר העובדים בתחנה על 32.

ספורט
-----

קבוצת הכדורגל של הכפר היא EB/Streymur. הקבוצה נוסדה בשנת 1933 מאיחוד בין הקבוצות Eiðis Bóltfelag ו-Ítróttarfelagið Streymur.

בני כפר ידועים
--------------

* גרגריס ינסן (1835 — 1897), מורה, פוליטיקאי וראש העירייה הראשון
* האנס פאולי סמואלסן (נולד 1984), שחקן כדורגל
* ארנביירן האנסן (נולד 1986), שחקן כדורגל
* דוריס אולפסדוטיר (נולדה 1986), שחקנית כדורגל

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אייד'י** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של אייד'י

הערות שוליים
------------

1. ↑  היסטוריית המקום. Eidi.fo.
2. ↑  כנסיית איי. Danske-kirker.dk. (בדנית)
3. ↑  מאה שנים ל-Eiðis Bóltfelag. (בדנית)
4. ↑  אתר הבית הרשמי של EB/Streymur. (באנגלית)
**הלילה שלפני** (אנגלית: **The Night Before**) הוא סרט קומדיה משנת 2015 בבימויו של ג'ונתן לוין ובכיכובם של ג'וזף גורדון-לוויט, אנתוני מאקי וסת' רוגן המתרחש ברובו בלילה שלפני חג המולד.

עלילה
-----

איתן (ג'וזף גורדון-לויט) הוא גבר כבן ה-30 שבשנת 2001 איבד את הוריו בתאונת דרכים בערב שלפני חג המולד, חבריו כריס (אנתוני מאקי) ואיזק (סת' רוגן) ניסו להשכיח לו את העצב בכך שהם יצאו למסיבה בערב חג המולד, מאז נהיה לשלושה מסורת שבה הם הולכים כל לילה שלפני חג המולד למסיבה והם תמיד מנסים להיכנס למסיבה הכי מפורסמת בעיר שנקראת "מפצח האגוזים" אך הם אף פעם לא מצליחים להשיג כרטיסים. בשנת 2015 איזק נשוי ומצפה עם אשתו להולדת ביתם הראשונה, כריס נהיה שחקן פוטבול מפורסם (שלוקח סטרואידים) ורק איתן נשאר מאחור ולא התקדם בחייו, הוא עובד בעבודות מזדמנות ולא מסוגל להיכנס למחויבות זוגית ועל כך נפרד מחברתו דיאנה (ליזי קפלן).

לקראת הולדת בתו של איזק השלושה מבינים שהם צריכים לסיים את המסורת שהם פיתחו, אך בבוקר שלפני הלילה שבהם הם יעשו את המסיבה האחרונה איתן מוצא כרטיסים למסיבת "מפצח האגוזים" שאילה כה רצו ללכת אך בערב הם מסתבכים בגלל השימוש הכבד של איזק בסמים ושל כריס במרדף אחרי סם שנגנב ממנו על ידי בחורה ששכב איתה כמה שעות לפני ונקלעים לשלל סיטואציות פרועות ומצחיקות.

צוות שחקנים
-----------

* ג'וזף גורדון-לוויט - בתפקיד איתן
* אנתוני מאקי - בתפקיד כריס
* סת' רוגן - בתפקיד איזק
* ליזי קפלן - בתפקיד דיאנה
* מייקל שאנון - בתפקיד מר גרין
* מינדי קלינג - בתפקיד שרה
* ג'יליאן בל - בתפקיד בטסי
* רנדל פארק - בתפקיד הבוס של איתן
* מיילי סיירוס - בתפקיד עצמה
* ג'יימס פרנקו - בתפקיד עצמו
* טרייסי מורגן - בתפקיד סנטה קלאוס

ביקורות
-------

הסרט התקבל בביקורות חיוביות לרוב, באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל 67% ביקורות חיוביות שרוב הביקורות כתבו שזה סרט קומדיה שמפתיע לטובה ומספק מספיק סצנות מצחיקות מאוד והוא יותר טוב מרוב סרטי חג המולד האחרים של השנים האחרונות.
בישראל הסרט התקבל בביקורות חיוביות שבאתר וואלה נכתב שזו קומדיה מאוד מצחיקה, הם שיבחו את המשחק בעיקר של סת' רוגן ושל שאר השחקנים ובנוסף כתבו שזה סרט חג המולד אילה חיכו כל כך הרבה זמן.
באתר ynet נכתב שהקומדיה מאוד מצחיקה למרות הסוף השמרני.

רוב הביקורות בעולם שיבחו את משחקו של מייקל שאנון בסרט בתור סוחר הסמים שלהם מימי התיכון.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הלילה שלפני

* "הלילה שלפני", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "הלילה שלפני", באתר נטפליקס

* "הלילה שלפני", באתר AllMovie (באנגלית)

* "הלילה שלפני", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "הלילה שלפני", באתר Box Office Mojo (באנגלית)

* "הלילה שלפני", באתר Metacritic (באנגלית)

* "הלילה שלפני", באתר אידיבי

* "הלילה שלפני", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**הלכה נבואית** היא הלכה שמושתתת על יסודות מרכזיים ביהדות - **הלכה** ו**נבואה**. בהלכה הנבואית ישנו שילוב בין הנבואה להלכה והיא שנויה במחלוקת בקרב הפוסקים ואנשי הרוח של היהדות.

היחס בין הלכה לנבואה
--------------------

ההלכה והנבואה מהוות יסודות מרכזיים ביהדות. שתיהן משמשות מרכיבים בהנהגה היהודית בתורה (נביא וסנהדרין). כביטוי לכך יש מצווה לשמוע בקול נביא, וכן יש מצווה לשמוע בקול חכמים. יכול להיות אדם חכם וגם נביא, כדוגמת משה רבנו ורבים אחריו. 

אמנם, שימוש בטענות שמיימיות כחלק מדיון הלכתי הוא מעשה שנוי במחלוקת ביהדות: יש אומרים שמי שטוען טענה הלכתית כשהנימוק לדבריו הוא נבואי נחשב לנביא שקר. מנגד, יש מקורות שמאשרים את השימוש בנימוקים נבואיים בדיון ההלכתי[דרוש מקור].

הבדל רעיוני עמוק מבחין בין הלכה לנבואה: ההלכה עוסקת במימוש המעשי של רעיונות התורה, כאשר היא משתמשת בכלי ניתוח והכרעה משפטיים, ופעמים רבות עוסקת בדקדוקים שונים. הנבואה, לעומת זאת, עוסקת ברובד עקרוני של רעיונות התורה, תוך נתינת דגש להיבטים מוסריים שלהם, כל זאת בסגנון ציורי בעל מאפיינים של חזון. חז"ל התייחסו להבדל זה, ואף הכריעו שחכם עדיף מנביא.

מסות על נבואה
-------------

העובדה שכיום אין נביאים, הובילה הוגים שונים לחפש אלטרנטיבות לנבואה; בין האלטרנטיבות היו האגדה התלמודית או הקבלה. 
כך לדוגמה הרב יובל שרלו נותן כמה תכונות להלכה הנבואית:

1. התאמה לשורש הפנימי, חתירה לביטוי התוכן הפנימי.
2. הלכה שנותנת כיוון כללי ללא פרטים (הפרטים שייכים לכל איש ואיש).
3. ייחוס משקל עצום לכוונה, לעומת היחס המינורי בהלכה הרגילה.

התנגדות
-------

### כלאיים

הרב צבי יהודה הכהן קוק בהתנגדותו לסגנון לימוד זה, הסתמך רבות על דברי החת"ם סופר, שראה בשילובים בין דיספלינאציות שונות כלאיים. תפיסה זו אינה רואה את הספרות התורנית כ**הרמוניה מושלמת**, אלא כספרות עצמית שאין לה להשתלב. דברי הרב צבי יהודה בולטים במיוחד לאור הדברים החריפים שאומר אביו - הרב אברהם יצחק הכהן קוק - בעד שילוב הלכה ואגדה, ובפרט במסגרת של תורת ארץ ישראל. הרב אברהם יצחק הכהן קוק אף טוען ששילוב זה איננו דבר חדש, אלא גילוי החיבור הקיים ביניהם מאז ומתמיד. אבינועם רוזנק מצביע על הקשר העמוק בין כללים ופרטים, בין אוטונומיה והטרונומיה, בין חירות ומחויבות, בין נורמות קבועות לבין אינטואיציה ואותנטיות המצוי במשנת ההלכה הנבואית של הרב קוק.

### ההבדל בין אגדה לנבואה

אחת מנקודות המוצא של המצדדים ביכולת לשלב כיום הלכה ונבואה, הנה שהאגדה היא ביטוי של הנבואה. אולם הוגים שונים טענו שהאגדה **אינה** נבואה אלא היא מבטאת ביטוי של ה**רעיון האנושי** שהאדם דורש ומבין באמצעים שונים; לעומת זאת הנבואה מהווה **רעיון אלוהי**. בעקבות הבחנה זו התנגדו רבים לעצם ההתבטאות המשלבת הלכה ונבואה, אף שחלק מהמתנגדים תמכו בשילוב הלכה ואגדה.

ראו גם
------

* נבואה
* הלכה

לקריאה נוספת
------------

* אבינועם רוזנק, **ההלכה הנבואית: הפילוסופיה של ההלכה במשנת הראי"ה קוק**, מאגנס תשס"ז.
* יובל שרלו, **תורת ארץ ישראל לאור משנת הראי"ה קוק**, חיספין.

הערות שוליים
------------

1. ↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר המדע,  הלכות יסודי התורה, פרק ט', הלכה א'
2. ↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף י"ב, עמוד א'
3. ↑  הרב אברהם יצחק הכהן קוק, אגרות, איגרת כג.
בניין המערכת המרכזית ומטה העיתון בטוקיו
**יוֹמִיאוּרי שִׂימבּון** (ביפנית: **読売新聞**) הוא עיתון יפני היוצא לאור בטוקיו, באוסקה, בפוקואוקה ובערים מרכזיות אחרות ביפן. זהו אחד מחמשת העיתונים בתפוצה ארצית ביפן והעיתון בעל התפוצה היומית הגדולה ביותר בעולם. מטה העיתון נמצא בטוקיו.

העיתון נוסד ב-1874. בתחילת העשור השני של המאה ה-21 היה לעיתון בעל התפוצה הגדולה בעולם. התפוצה הכוללת של מהדורות הבוקר והערב של העיתון היא 14,067,000 נכון ל-2005. בנוסף למהדורה הארצית, נוספים לעיתון בערים שונות מהדורות חדשות מקומיות. היומיאורי שימבון מציג קו עריכה שמרני, אשר מאופיין לעיתים כעמדת מרכז-ימין בקשת הפוליטית ביפן.

מאז 1948 מעניק העיתון מדי שנה את פרס יומיאורי לכתיבה יוצרת, הנחשב לאחד הפרסים היוקרתיים ביפן בתחום הספרות.

בית ההוצאה לאור של היומיאורי שימבון מפרסם גם עיתון יומי יפני בשפה האנגלית, The Daily Yomiuri, שהוא העיתון בעל התפוצה הגדולה ביותר ביפן בשפה האנגלית. התאגיד מפרסם גם עיתון ספורט יומי, וכן שבועונים, ירחונים וספרים.

בכל השנים בהן נערכה אליפות העולם בכדורגל לקבוצות ביפן, מאז שנת 2006, היה העיתון נותן החסות לאירוע.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **יומיאורי שימבון** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של יומיאורי שימבון (ביפנית)
* יומיאורי שימבון, ברשת החברתית פייסבוק

* יומיאורי שימבון, ברשת החברתית טוויטר

* יומיאורי שימבון, ברשת החברתית אינסטגרם
* יומיאורי שימבון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* Daily Yomiuri Online (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  World's 100 Largest Newspapers. World Association of Newspapers, 2005

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007289813905171
* BnF: cb13335948d (data)
* GND: 4268419-5
* ISNI: 0000 0000 9205 5674
* LCCN: nr96009896
* NDL: 00643668
* VIAF: 181776483
* WorldCat: viaf-134905602

 |
חנו מסרב לשלם לשכירים. קריקטורה מודרנית.
**חָנוֹ הגדול** (בפיניקית: 𐤇𐤍𐤀) היה אציל פיניקי עשיר שחי בקרתגו במאה השלישית לפנה"ס.

חייו
----

עושרו של חנו נבע מאדמותיו בצפון אפריקה, וכינויו "הגדול", כנראה ניתן לו עבור כיבושיו בקרב האויבים האפריקנים של קרתגו.

במהלך המלחמה הפונית הראשונה, הנהיג חנו את הסיעה שתמכה בהפסקת הלוחמה ברפובליקה הרומית. הוא העדיף להמשיך בכיבוש שטחים באפריקה מאשר לנהל קרבות ימיים עם רומא אשר לא יביאו לו רווח כלכלי. מתנגדו הראשי של חנו ושל סיעתו היה חמלקרת ברקה, אביו של חניבעל, שפיקד על צבא בסיציליה.

בשנת 244 לפנה"ס לאחר הניצחון הימי הקרתגי בקרב דרפאנה, שחרר חנו משירות חלק גדול מהצי הקרתגי כדי לחסוך בהוצאות, ובכך נתן שהות לרומאים לבנות מחדש את הצי שלהם ולנצח במלחמה, שלוש שנים אחר כך בקרב אייגוסה.

בתום המלחמה בשנת 241 לפנה"ס, חנו עשרות אלפי שכירי חרב סמוך לקרתגו והחלו לערוך את חישובי השכר אותם עמדו לתבוע מממשלת קרתגו. כאשר חנו הגדול נפגש עם מפקדי הצבא הוא דחה את דרישותיהם, וסירב לשלם את השכר שהבטיח להם חמלקרת בטענה שקרתגו לא תוכל בשום אופן לעמוד בתשלום כה מופרז בשל פיצויי המלחמה לרומא.

חנו הגדול, אדם שמן הלבוש בבגדי פאר, נשא נאום ארוך בפיניקית שכלל לא הובן על ידי מרבית השכירים שדיברו בשבע שפות שונות. בשלב מסוים החיילים הממורמרים לא יכלו לשאת עוד את חזותו ואת דבריו ותקפו את פמלייתו תוך שהם מאלצים את האציל הקרתגי להימלט על סוסו. לאחר שנכשל משא ומתן נוסף פתחו שכירי החרב במלחמה גלויה.

חנו לקח על עצמו את פיקוד הצבא בניסיון לנצחם. הוא הצליח להסיר את מצור המורדים מעל אוטיקה, אולם התקפת נגד מצד המורדים תפסה את צבאו לא מוכן, והוא מצא עצמו נצור עם צבאו המוכה באוטיקה. בהמשך נחלץ חנו מהעיר עם צבאו, אולם כשל בלחימה עם המורדים, והמצור נמשך. בעקבות כישלונו של חנו גויס בקרתגו צבא חדש, תחת פיקודו של חמלקרת, והמורדים הובסו בשנת 238 לפנה"ס.

לאחר שהטיל חניבעל מצור על סגונטום, שיגר הסנאט הרומאי שליחים אל חניבעל בדרישה שיסיר את המצור מעל העיר, אך הוא דחה את הדרישה. המשלחת הרומית פנתה לקרתגו, ושם נחלקו הפוליטיקאים האם להיכנע לדרישות הרומאים ולהסגיר את חניבעל, או לסרב ולגרור בכך מלחמה נוספת עם רומא. חנו הנהיג את הסיעה הפציפיסטית שתמכה בכניעה, אך עמדתו נדחתה.

לאורך המלחמה הפונית השנייה הנהיג חנו את הסיעה המתנגדת למלחמה, ומנע מתגבורות משמעותיות להגיע לחניבעל, בן יריבו, חמלקרת. לאחר קרב קאנאי שלח חניבעל את אחיו מאגו לקרתגו במטרה לשכנע את הסנאט לשלוח לו כוחות נוספים. מאגו שפך בפני חברי המועצה טבעות שנלקחו מסנטורים ואריסטוקרטים רומאים שנהרגו בקרב במטרה להרשימם, אולם חנו תקף אותו בתגובה בסדרת שאלות שהביכו אותו.

לאחר תבוסת חניבעל בקרב זאמה (202 לפנה"ס), הוא היה בין השליחים שנשלחו לשאת ולתת עם הרומאים בדבר הסכם הכניעה.

קישורים חיצוניים
----------------

* חנו הגדול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  לפי נחום סלושץ, **אוצר הכתובות הפיניקיות**, דביר, תש"ב, עמ' 129, מדובר בשם מקוצר נפוץ, ומבטאו, לפי התעתיקים הזרים, היה חנֹא (ומכאן הכתיב המודרני המשובש "חנו"); אך ביחסת גניטיב הוא בא כ-Hannonis.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 118720228
* VIAF: 20475255
* WorldCat (עם VIAF): 20475255

 |
שער הקובץ השמיני של המאסף, נדפס בשל בעיות רישוי תחת השם "עין הפסגה"
**הפסגה** היה שמו המקורי של מאסף תורני בעריכת הרב הלל דוד הכהן טריווש שראה אור בסוף המאה ה-19 בווילנה, בוורשה ובפיוטרקוב. כתב העת נדפס מתוך מטרה מוצהרת לשמש במה למענה נגדי למאמרי ביקורת המקרא, ביקורת התלמוד וביקורת נגד גדולי הפוסקים, שפורסמו בעיתונות העברית הכללית ובספרות המחקר העברית המתחדשת.

מטרת כתב העת הוצגה בידי העורך בפתח הגיליון הראשון: "להגן ולענות צדקת האמונה נגד משפט כוזב ומעוקל".

במאסף "הפסגה" פורסם לראשונה "ספר השטרות" של רב האי גאון מכתב יד.

על גבי גיליונות "הפסגה" הותקפו בין היתר האישים הבאים: רב צעיר (חיים טשרנוביץ), בשל ספריו ומאמריו על תולדות ההלכה; חיים זליג סלונימסקי ושמואל אלכסנדרוב בשל עמדתם בנושא נס פך השמן.

קובצי המאסף
-----------

הקובץ הראשון יצא לאור באביב תרנ"ה (1895) ובסך הכל נדפסו עשרה קבצים. שבעת הכרכים הראשונים נערכו בידי הרב טריווש והודפסו בדפוס האלמנה והאחים ראם בווילנה, הקובץ השמיני נערך בידי בנו הרב קלמן טריווש וחתנו הרב אברהם זקהיים שערך גם את שני הקבצים האחרונים.

בשל בעיות רישוי שהערים הממשל הרוסי שונה שמו של המאסף חליפות, השם המקורי "הפסגה" הוצג תמיד בצורה בולטת ונוספה לו מילת קידומת כדי לשנות את שמו: **הר הפסגה**, **ראש הפסגה** (מתרנ"ז), **אשדות הפסגה** (מתרנ"ח), **אשדות הפסגה** (מתר"ס) ו**עין הפסגה** (מתרס"ב). הקבצים השמיני והתשיעי יצאו לאור בוורשה והעשירי בפיוטרקוב.

כותבים בולטים
-------------

בין הכותבים הבולטים במאסף: הרב יהודה לייב פישמן מימון שפרסם בו את פרסומיו הראשונים, שאול חנא קוק, אברהם אליהו הרכבי, רבי משה רוזין (אף הוא חתנו של העורך), רבי יצחק שלמה יואל שרמן מראוונה.

לקריאה נוספת
------------

* יהודה רובינשטיין, **הפסגה (ווילנא־וורשה־פיוטרקוב)**, בתוך: יצחק לוין (עורך), **אוצר כתבי־עת תורניים: ביבליוגרפיה של כתבי עת תורניים... בשנות תנ"א – תש"ח**. ניו יורק: דפוס האחים שולזינגר, תש"מ עמ' 228–230.

קישורים חיצוניים
----------------

גיליונות המאסף
* ****הפסגה** - כל גיליונות המאסף בכרך אחד**, באתר אוצר החכמה
* ****אשדות הפסגה** - קובץ ששי, חוברת ב**, וילנה תר"ס, באתר היברובוקס
* ****עין הפסגה** - קובץ שביעי, חוברת א**, וילנה תרס"א, באתר היברובוקס
* ****עין הפסגה** - קובץ שמיני, חוברת ב**, ורשה תרס"ב, באתר היברובוקס
לפי ספר במדבר, **דרך האתרים** היא הדרך שבה הלכו בני ישראל ממדבר סיני לכיוון ארץ כנען: "וַיִּשְׁמַע הַכְּנַעֲנִי מֶלֶךְ עֲרָד יֹשֵׁב הַנֶּגֶב כִּי בָּא יִשְׂרָאֵל דֶּרֶךְ הָאֲתָרִים וַיִּלָּחֶם בְּיִשְׂרָאֵל וַיִּשְׁבְּ מִמֶּנּוּ שֶׁבִי" (במדבר כא).

לפי הזיהוי של קדש ברנע בעין קודיראת, מקובל לזהות את דרך האתרים כדרך העוברת מערד דרך ניצנה אל עין קודיראת.
אולם לפי הפסוק המשייך את חורמה להר שעיר: "וַיַּכְּתוּ אֶתְכֶם בְּשֵׂעִיר עַד חָרְמָה" (דברים א), הרי שדרך האתרים עוברת לכיוון הערבה. דרך זו ירדה מערד אל אזור מכרות הנחושת של פונון וחשיבותה הייתה עצומה לתושבי האזור. ייתכן אם כך שבמקור שמה היה "דרך התמרים" ע"ש תמר. ייתכן ומדובר בשיבוש השם "דרך התרים", דרכם של עשרת המרגלים שיצאו לתור את הארץ. 

החוקר יוחנן אהרוני, במאמרו 'דרכי המדבר בתקופת המקרא', היה החוקר הראשון שזיהה את הדרך הזאת מערד, דרך לדרום מערב, בינות למצודות הישראליות בהר הנגב ועד למצודת אהרוני בקוסיימה. ידועות מספר מצודות לאורך דרך האתרים כמו חורבת חלוקים, חרבת הרועה ועוד. מתברר כי כביש שדה בוקר, ירוחם דימונה עובר ברובו על הנתיב הקדום של דרך האתרים.

ראו גם
------

* מלחמת חורמה
* מצודות ישראליות בנגב

קישורים חיצוניים
----------------

* מסע מהנגב לחברון בדרך האתרים - באתר "נקודת חיבור"
**אַגְנֶס הקדושה** (Agnes), או **אגנס מרומא**, היא מרטירית מהתקופה הרומית, המוכרת כקדושה בנצרות הקתולית ובכנסיות המזרחיות. יום חגה ב-21 בינואר. היא משמשת בעיקר כפטרונית של הבתולות והגננים, וכן כפטרונית של ילדות, זוגות מאורסים וקורבנות אונס.

לפי האגדה, אגנס, ילדה בת שתים-עשרה שנה, הואשמה בהשתייכות לדת הנוצרית, בזמן הרדיפות של הקיסר דקיוס בשנת 249, או, לפי מקורות אחרים, אלה של ולריאנוס ב-258, או של דיוקלטיאנוס ב-303. האגדה מספרת כי לאחר שסירבה להקריב קורבן לאלה וסטה, הורה הקיסר להפשיטה מבגדיה ולהעמידה במקום שבו הציגו זונות העיר את מרכולתן (לפי אחת הטענות, מאחר שהחוק הרומי אסר על הוצאתן להורג של בתולות). באופן פלאי איש לא העז לחללה; היחיד שהתקרב אליה נפל לארץ ומת. אלא שהנס שנעשה בה לא הצילהּ מהמרטיריום. היא הועלתה על המוקד, וכשהאש לא נגעה בה, פקעה סבלנותו של הנציב הרומי, והוא ערף את ראשה בחרבו.

פולחן הקדושה אגנס עתיק מאוד, וכבר קונסטנטינה, בתו של קונסטנטינוס, הורתה להקים לכבודה כנסייה במקום קבורתה בוִיָה נומנטנה (via Nomentana) ברומא. כנסייה זו נקראת כיום Sant'Agnese fuori le mura (אגנס הקדושה שמחוץ לחומות). כן מוקדשת לה הכנסייה סַנְט'אַנְיֶיזֶה אִין אָגוֹנֶה (S. Agnese in Agone) שבפיאצה נאבונה, אף היא ברומא.

האטריבוט (הסימן המזהה) שלה באיקונוגרפיה הנוצרית הוא טָלֶה, על שום דמיון שמה למילה הלטינית agnus (טלה). כמו כן היא מצוירת לעיתים קרובות עם ענף הדקל שמסמל את המרטיריום.

ראו גם
------

* המאוזוליאום של סנטה קונסטנצה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אגנס הקדושה** בוויקישיתוף
* אגנס הקדושה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* אגנס הקדושה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007257553405171
* BIBSYS: 99009974
* BNE: XX955977
* GND: 114430704X
* ISNI: 0000 0001 2261 5821
* LCCN: n83027222
* NKC: jo2015885080
* SUDOC: 149384998
* ULAN: 500372625
* VIAF: 172455828
* WorldCat: viaf-172455828

 |