recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**חורשת אי הילדים** נמצאת בלב מטעי קיבוץ פלמ"ח צובה בהרי ירושלים, ומהווה מתחם פעילות אתגרית וחינוכית המוקדש ומונגש לבעלי ובעלות צרכים מיוחדים. החורשה הוקמה בשנת 2008 על ידי חקלאים מענף המטעים בקיבוץ, ומופעלת החל משנת 2009 על ידי חברי וחברות שנת השירות המשימתית בקיבוץ ובסיוע בני נוער ובוגרים מתנדבים חברי הקיבוץ.

מהות הפעילות בחורשה
-------------------

חורשת אי הילדים מונגשת לכיסאות גלגלים וקביים ומפעילה מתחמי פעילות חווייתית-אתגרית-חינוכית לבעלי ובעלות צרכים מיוחדים, הסובלים ממוגבלות פיזית בשל מחלות כגון שיתוק מוחין, ניוון שרירים ועוד. הפעילות בחורשה נועדה לאפשר לבעלי ובעלות צרכים מיוחדים לחוות חוויות ספורט וחיבור לאדמה ולטבע, אשר לרוב אינן מתאפשרות להם, ולהוות כלי למתן שוויון הזדמנויות לאוכלוסיות מיוחדות להשתלבות בחברה הישראלית. החוויות בחורשת אי הילדים כוללות, בין היתר, משחק כדורגל לכל דבר, הנאה מקרוסלה ענקית ואפיית פיתות בטאבון - כולם נבנו מתוך מחשבה על בעלי ובעלות צרכים מיוחדים והונגשו בהתאם. "חורשת אי הילדים" מספקת פעילות חווייתית, אתגרית וחינוכית למעל 500 ילדים וילדות בעלי צרכים מיוחדים בשנה.

מפעילי החורשה
-------------

הפעילות בחורשה נעשית בהתנדבות על ידי חברי שנת השירות המשימתית על שם תא"ל אברהם ארנן בקיבוץ פלמ"ח צובה ובהובלת צוות ההדרכה של שנת השירות וחברי עמותת "ברכת הרעות" שהוקמה על ידי חקלאים מענף המטעים בקיבוץ. בנוסף לפעילות זו, מפעילה ומפתחת עמותת "ברכת הרעות" פרויקטים נוספים ומגוונים למען בעלי ובעלות צרכים מיוחדים כגון נגרית פטיש ולב, קפה שווה, מחנה פלמ"ח ובעתיד גם בית ספר ייחודי לבני ובנות נוער מוכשרים אשר מתקשים למצוא את מקומם במערכת הקיימת.

הנצחה בחורשה
------------

**חורשת אי הילדים** מנציחה את זכרם של יואב איילון, צחי זק וירון יוגב, בני הקיבוץ אשר נפלו במהלך שירותם הצבאי בצה"ל. הפעילות בחורשה והפעלתה משלבת בין תרומה ומעורבות חברתית, הנגשת פעילויות וטבע לבעלי ובעלות צרכים מיוחדים, התנדבות במסגרת שנת שירות ומפגש בין האדם לאדמה, מהיסודות עליהם מושתת קיבוץ פלמ"ח צובה .

לקריאה נוספת
------------

* ריאיון עם מייסד חורשת אי הילדים ושנת השירות המשימתית

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של חורשת אי הילדים
* אתר קיבוץ פלמ"ח צובה(הקישור אינו פעיל)
* קורות החיים של יואב אילון, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
* קורות החיים של צחי זק, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
* קורות החיים של ירון יוגב, באתר "יזכור" של משרד הביטחון

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר עמותת ברכת הרעות
2. ↑  עמותת ברכת הרעות- פרויקטים

| צובה |
| --- |
| מקומות | קיבוץ צובה • גן לאומי הר צובה • מצודת בלמונט • סובא • חורשת אי הילדים • מערת יוחנן המטביל |
מחסן ובו מערום של שקים המכילים קפה
כתה של עליית הנוער בעיינות ב-1948 - שקי חול מדפנים את הקיר
**שק** הוא מארז גמיש בעל צורה מלבנית העשוי יוטה, פוליפרופילן, נייר או חומר אחר, והמשמש לאחסון והובלה של חומרים יבשים.

גודל השקים נקבע על-פי שיקולי המשתמש, ובדרך כלל אינו מוסדר ברגולציה. בתיקון לפקודת המלט, שאושר בכנסת בדצמבר 2013, נקבע בפקודה החיוב, של מי שמייצר מלט או משווקו באריזות, לארוז את המלט גם בשקים שמשקלם אינו עולה על 25 קילוגרם. בהצעת התיקון נטען כי התיקון בא להקל על פועלי הבניין, שנאלצו להרים שקי מלט במשקל הנפוץ, 50 קילוגרם, אך על פי הערכה התיקון נועד לשמור על ריכוזיות בענף המלט בישראל להקשות על תחרות, משום שהמקובל בעולם הוא שקים במשקל 50 קילוגרם.

שימושים
-------

* אחסון והובלת מזון יבש כקטניות, קמח, פסטה, תבלינים.
* אחסון והובלת חומרי בניה כמלט, חצץ, חול
* ביהדות, לבישת שק היא מנהג של אבל
* הגנה מפני שיטפונות (על ידי שקי חול)
* הגנה מפני ירי ורסיסים.

גלריה
-----

* שקים בשוק במרוקו, מכילים דגנים וקטניותשקים בשוק במרוקו, מכילים דגנים וקטניות
* שקי חיטה במחסן באורגון שבארצות הבריתשקי חיטה במחסן באורגון שבארצות הברית
* משאית עמוסה שקים. באר שבע, 1960משאית עמוסה שקים. באר שבע, 1960

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שק** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  הצעת חוק לתיקון פקודת המלט (מס' 2) (משקלם של שקי מלט), התשע"ד-2013, ה"ח הכנסת 531 מיום 17 בדצמבר 2013
2. ↑  אתר למנויים בלבד אורה קורן, רגולציה מיותרת שתפגע בתחרות, באתר TheMarker‏, 3 בנובמבר 2013

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4251496-4

 |
**יובל מאירי** (נולד ב-9 בדצמבר 1998), הידוע בשם הבמה **מאיור** (או באנגלית: **Mayor**), הוא מפיק מוזיקלי ישראלי.

ביוגרפיה
--------

נולד בתל אביב-יפו ב-9 בדצמבר 1998 למוזיקאי עופר מאירי. הוא החל את פעילותו המוזיקלית בשנת 2018, כשפרסם את הסינגל הראשון "אבודה". השיר הוא הסינגל הראשון מתוך המיני-אלבום הראשון שלו, *Note1*, שיצא לאור ב-2019.

הסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלו, "ביטים על מק" בהשתתפות מיכאל מושונוב, יצא לאור במרץ 2020. באותו החודש, יצא הסינגל השני, "שני אחוז" בהשתתפות מיכאל סוויסה, שזכה למאות אלפי השמעות בסטרימינג. ב-3 באפריל 2020 יצא האלבום עצמו, "מגמגם", הכולל הופעות אורח של טדי נגוסה, סגול 59 ואמנים נוספים. בנובמבר 2020 הוציא גרסה אינסטרומנטלית לאלבום.

בספטמבר 2021 הוציא אלבום רמיקסים בשם "מפולפ", הכולל בתוכו רמיקסים לשירים של פלד, מיכאל סוויסה, כהן@מושון, טדי נגוסה ויסמין מועלם. בהמשך השנה, הפיק את אלבומו של הראפר סגול 59, "האב, הבן וראש העיר", לצד בנו של סגול 59, המפיק שירוטו. בדצמבר, הוציא יחד עם הראפר פאס אלבום משותף בשם "ראש העיר לפאס".

ב-9 בדצמבר 2022, יום הולדתו ה-24, הוציא את האלבום "מגמגם 2", המהווה המשך לאלבום הבכורה שלו. באלבום הופעות אורח של טדי נגוסה, כהן, מיכאל סוויסה, טל טירנגל, רון עשהאל, דנה עדיני ועוד.

דיסקוגרפיה
----------

### אלבומי אולפן

* 2020: מגמגם
* 2021: ראש העיר לפאס (ביחד עם פאס)
* 2022: מגמגם 2

### אלבומי רמיקס

* 2021: מפולפ

### מיני-אלבומים

* 2019: *Note1*

קישורים חיצוניים
----------------

* מאיור, ברשת החברתית פייסבוק
* מאיור, ברשת החברתית אינסטגרם
* מאיור, באתר ספוטיפיי
* מאיור, באתר Genius

הערות שוליים
------------

1. ↑  Note1 באתר ספוטיפיי
2. ↑  שני אחוז, באתר ספוטיפיי
3. ↑  שני אחוז - גרסת סינגל, באתר ספוטיפיי
4. ↑  האב, הבן וראש העיר, באתר בנדקמפ

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987010857448405171
* VIAF: 7164600302737671387
* WorldCat (עם VIAF): 7164600302737671387

 |
במעוף.
**יסעורון אנטארקטי** (שם מדעי: *Thalassoica antarctica*) הוא מין עוף ימי יחיד בסוגו, השייך למשפחת היסעוריים. צבעו חום כהה ולבן. יסעור זה חי באנטארקטיקה ונפוץ במיוחד בים רוס וים וודל בעיקר סביב 15 מושבות. הם ניזונים מקריל, דגים ודיונונים קטנים.

יסעורון אנטארקטי הוא קרובם של המינים יסעור שלג, יסעור הכף והסוגים יסעור ענק ויסעור שחפי. כולם חולקים יחד תכונות דומות.

אטימולוגיה
----------

שם הסוג "Thalassoica" בא מיוונית ופירושו "חי בים". המילה "Petrel" שמשמעותה בעברית "יסעור", היא נגזרת של שליח הברית החדשה, פטרוס הידוע בסיפור ההליכה שלו על פני המים. דבר המזכיר את הרגל היסעורים, הנראים רצים על המים כדי להמריא.

תיאור
-----

אורכו של היסעורון עד 42 ס"מ והוא בעל ראש, גב, צידיים וגרון חומים. מקורם של יסעורים אלה שחור ומעוקל ורגליהם צהובות, גחונם לבן וזנבם לבן, קצוות הזנב והכנפיים שלהם חומות. הם מייצרים שמן קיבה המורכב משעוות אסטר וטריגליצריד המאוחסן בקיבת הבלוטות שלהם. דבר זה עוזר להם כנגד טורפים וגם מייצר מזון עשיר באנרגיה המסייע לאפרוחים ועבור העופות הבוגרים בזמן טיסות ארוכות.

היסעורון דג בים הפתוח דגים וקריל וקולט את מזונו מבלוטות ריח גדולות בבסיס מקורו. הוא גם בעל בלוטות מלח מעל הנחיריים, המפרישה תמיסת מלח החוצה מחוטמם, עקב כמות גבוהה של מים באוקיינוס שהם סופגים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יסעור אנטארקטי** בוויקישיתוף
* יסעור אנטארקטי, באתר ITIS (באנגלית)
* יסעור אנטארקטי, באתר NCBI (באנגלית)
* יסעור אנטארקטי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* יסעור אנטארקטי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* יסעור אנטארקטי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* יסעור אנטארקטי, באתר Internet Bird Collection (באנגלית)
* יסעור אנטארקטי, באתר GBIF (באנגלית)
* יסעור אנטארקטי באתר BirdLife International
* יסעור אנטארקטי באתר Zipcodezoo
* יסעור אנטארקטי(הקישור אינו פעיל) באתר אנטארקטיקה

הערות שוליים
------------

1. ↑  יסעורון אנטארקטי באתר הרשימה האדומה של IUCN
**הצל שבעיניי** (בדנית: **Skyggen i mit øje**) הוא סרט קולנוע דני משנת 2021 בכתיבה ובימויו של אולה בורנדל (אנ').

הסרט משלב סיפור משפחתי פיקטיבי עם עובדה היסטורית - מבצע קרתגו בו הפציצו מטוסים את מטה הגסטפו בקופנהגן ופגעו בטעות בבית ספר סמוך עם תוצאות טרגיות קשות.

הסרט היה מועמד ל-9 פרסי רוברט (אנ') של אקדמיית הקולנוע הדנית - הסרט, התסריט, העיצוב, הסאונד, הצילום, העריכה, התלבושות, שחקן משנה (אלכס אנדרסן) ושחקנית משנה (פאני בורנטל) וזכה בשנים - עיצוב ואפקטים ויזואליים.

תקציר העלילה
------------

דנמרק, 1945 הנער הדני הנרי רוכב על אופניים ומבחין במטוס תוקף מכונית. במכונית היו הנהג ושלוש בחורות שמיהרו לטקס חתונה. למראה בתוך המכונית נתקף הנרי בהלם ומפסיק לדבר. הוא סובל מהפרעת דחק פוסט-טראומטית הוריו המיואשים שולחים אותו למשפחה של בת דודתו ריגמור בקופנהגן כדי שיתאושש.

שני טייסי חיל האוויר המלכותי פיטר ואנדי, שומעים ממפקד במנהלת המבצעים המיוחדים כי הם הרגו בטעות אזרחים ולא חיילים גרמנים שזו הייתה מטרת הפעולה.

ריגמור וחברתה אווה מנסות לאושש את הנרי. הם לומדים יחד בבית ספר קתולי על שם ז'אן ד'ארק המנוהל על ידי נזירות.

מורתם היא הנזירה הצעירה תרזה שיש לה ספיקות ביחס לאלוהים. היא נפגשת ברחוב עם פרדריק שנמנה עם משטרת העזר הדנית שמשתפת פעולה עם הגסטפו. היא מכנה אותו בתחילה שטן אך בהמשך מעמידה אותו על דרכו הרעה, לוקחת אותו לכנסייה והוא מחליט לעזוב את תפקידו. הקשר ביניהם מתגלה ותרזה מועמדת לגירוש מבית הספר.

בינתיים נתפסים חברי המחתרת הדנית ונחקרים באכזריות על ידי הגרמנים ומשתפי פעולה דניים. לבקשת המחתרת הדנית מחליטים הבריטים לבצע את מבצע קרתגו - הפצצת בית הגסטפו שנמצא בבית של בקופנהגן.

ששת מטוסי הגל הראשון השיגו הפתעה והפציצו בהצלחה את בסיסו של מטה הגסטפו פיטר ואנדי משתתפים במבצע, מטוסם נתקל באנטנה, מתרסק ליד בית הספר ועולה באש, שאר הטייסים טועים לחשוב שבית הספר הוא מטה הגסטפו ומפציצים אותו.

עשרות ילדים ומורים נהרגים וכן אסירים דניים שחלק מהם מצליח להימלט.

פרדריק מצטרף למבצע ההצלה של טרזה ורריגמור אך הן לא שורדות וגם הוא לא. הנרי עוזר במבצע ההצלה ודיבורו חוזר אליו. הוא מודיע לאמה של אווה כי היא שרדה ועזבה את הבניין והאם רצה ברחובות קופנהגן ומוצאת את אווה אוכלת את הדייסה שסירבה לאכול בבוקר (הסצנה הסופית).

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אלכס אנדרסן | פרדריק |  |
| פאני בורנטל | תרזה | נזירה |
| אלבן לנדורף | פיטר | טייס |
| ג'יימס טרפי | אנדי | טייס |
| אסתר בירץ' | ריגמור |  |
| ברטרם ביסגרד | הנרי |  |
| אלה נילסון | אווה |  |
| מאלן אולסן |  | אמא של אווה |

קישורים חיצוניים
----------------

* "הצל שבעיניי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הצל שבעיניי", באתר נטפליקס
* "הצל שבעיניי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "הצל שבעיניי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לצל שבעיניי, באתר יוטיוב
* קליפ מסצנות הסרט, באתר יוטיוב
* הסצנה הסופית בסרט, באתר יוטיוב
* הסבר על הסרט, באתר יוטיוב
**בית הכנסת האורתודוקסי החדש** נבנה בשנים 1926 – 1927 ברחוב פושקינובה ליד המרכז ההיסטורי של קושיצה, סלובקיה. בית הכנסת נבנה לאחר שבית הכנסת האורתודוקסי הוותיק יותר ברחוב זבונארסקה, שנבנה בשנת 1899 בהתאם לתכנונו של יאנוס בלוך לא יכל להכיל את הקהילה הגדולה והיה צורך במבנה נוסף

הבניין
------

בית הכנסת תוכנן על ידי אדריכל מבודפשט. החזית משתמשת גם במוטיבים מסורתיים נאו-קלאסיים וגם מקומיים; והדוגמה לכך היא קומת עליית הגג בסגנון שנמצא לעיתים קרובות בבנייני רנסאנס במזרח סלובקיה. הפנים, הבנוי ברובו בבטון, נבנה באדריכלות מודרנית עם אולם מרכזי בעל כיפה ועזרת נשים עם מחיצת מתכת. הבימה המרכזית פונה אל ארון הקודש עשוי שיש אדום. בית הספר הצמוד לבית הכנסת נבנה ותוכנן להיות מקווה אך לא נבנה.

לוח זיכרון לשואה
----------------

הובלות של יהודים מקושיצה למחנות הנאצים בוצעו במהלך מלחמת העולם השנייה. בחזית בית הכנסת הותקנה לוח זיכרון לשואה מארד בשנת 1992. הלוח מודיע כי יותר מ 12,000 יהודים מקושיצה הועברו למחנות ריכוז בשנת 1944. זה לא מזכיר את כך שלמעלה מ - 2,000 יהודים מסביבתו של קושיצה רוכזו שם ואז גם נשלחו למחנות הריכוז. רק 400 מכל היהודים המועברים שרדו.

גלריה
-----

* בית כנסת בקושיצהבית כנסת בקושיצה
* לוח הזיכרון לשואהלוח הזיכרון לשואה
* בית כנסת אורתודוקסי בקושיצה (פירוט)בית כנסת אורתודוקסי בקושיצה (פירוט)

ראו גם
------

* היסטוריה של היהודים בסלובקיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת בקושיצה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של בית הכנסת בקושיצה
* בתי כנסת בקושיצה, סינאגוגה סלובקה.
* אתל פלם (לבית פרנקפורטר) עדות ניצולה של קושיצה - סרטון המספר על הסיכום בחצר בית הכנסת.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Borsky (207), 122
2. ↑  Borsky (207), 123
**עולמה של סוזי וונג** (באנגלית: **The World of Suzie Wong**) הוא סרט קולנוע אמריקאי-בריטי משנת 1960 עם ויליאם הולדן וננסי קוואן (אנ') בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס על מחזה בשם זה מאת פול אוסבורן שהוצג בהצלחה בברודוויי ב-1957 עם ויליאם שטנר ופרנס נויאן בתפקידים הראשיים. המחזה מבוסס על רומן בשם זה מאת ריצ'רד מייסון.

זאת הייתה הופעת הבכורה של ננסי קוואן בקולנוע. היא קבלה תפקיד ראשי בסרט בלי כל ניסיון או פרסום בקולנוע. על משחקה בסרט הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.

ג'ורג' דאנינג היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לפסקול המקורי הטוב ביותר.

הסרט צולם בהונג קונג והוא מתאר קשר רומנטי בין גבר אמריקאי מבוגר ליצאנית סינית צעירה.

תקציר העלילה
------------

רוברט לומקס (ויליאם הולדן) הוא אדריכל אמריקאי בשנות ה-40 לחייו שהרגיש צורך לעשות הפסקה בעבודתו, להגיע להונג קונג לשנה ולהתמסר שם לתחביבו - ציור. הוא עולה על המעבורת לאי הונג קונג ומתחיל לצייר אנשים. הוא מתרכז בבחורה צעירה ובשיחה אתה הוא אומרת ששמה מאי-לינג, אביה איש עשיר והיא עומדת לטוס לארצות הברית כדי להתחתן עם סיני עשיר וכי היא עדיין בתולה.

לומקס שוכר חדר במלון ברובע עני כדי לחסוך בהוצאות. כאשר הוא יורד לבר הוא רואה שם בחורות צעירות מתחכחות ורוקדות עם חיילים ומלחים אמריקאים ובריטים. הוא מבחין במאי לינג ונפגש איתה. בתחילה היא מתכחשת לפגישתם על המעבורת אבל לאחר מכן היא מודה בכך ומגלה ששמה האמיתי הוא סוזי וונג (ננסי קוואן), כי אין לה אבא עשיר וכי היא מתפרנסת מגיל 10 מיחסים עם גברים.

לומקס מתרשם מיופייה ומבקש ממנה להיות דוגמנית לציוריו. כאשר מתקיף אותה אחד המלחים ופוצע אותה בפנים הוא מכה בו ומסלק אותו. סוזי אומרת לחברותיה כי לומקס הכה אותה כי כל גבר נחשב צריך להכות את בת זוגו...

לומקס נפגש עם מנהל הבנק או'ניל (רוברט נייסמית') כדי לפתוח שם חשבון ופוגש שם את בתו קיי (סילביה סימס) שמתאהבת בו. היא מבטיחה לעזור למכור את תמונותיו בלונדון. אוניל מזמין אותו לביתו, שם הוא נפגש בבן מרלו (מייקל וילדינג), מבקר קבוע במלון של לומקס. בן נמצא בפירוד עם אשתו ומבקש מלומקס שיסדר לו את סוזי כבת זוג. היא מסכימה והם מבלים במסעדות ובטיולים עד שהוא מתפייס עם אשתו.

לומקס תוהה להיכן נעלמת סוזי כל פעם. הוא עוקב אחריה ומגיע לשכונת עוני שם הוא מגלה כי יש לה תינוק והוא מקבל את התינוק באהבה. מצבו הכספי גרוע וסוזי מבקשת לעזור לו על ידי חזרה לזנות. לומקס מסרב, הם רבים וסוזי בורחת. הוא מחפש אותה בכל העיר בגשם שוטף ולבסוף מוצא אותה בכניסה למלון. היא מבקשת ממנו להגיע איתה למקום מגוריה. הם מגיעים ומתברר שהיה שם שיטפון ומפולת והתינוק נהרג.

הם עורכים טקס אזכרה במקדש ולאחריו מבקש ממנה לומקס להתחתן איתה והיא מסכימה.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ויליאם הולדן | רוברט לומקס | ארכיטקט/צייר |
| ננסי קוואן | סוזי וונג | יצאנית |
| מייקל וילדינג | בן מלרו | מאהב זמני של סוזי |
| לורנס נייסמית' | או'ניל | מנהל בנק |
| סילביה סימס | קיי או'ניל | בתו של אוניל |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עולמה של סוזי וונג** בוויקישיתוף

* "עולמה של סוזי וונג", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "עולמה של סוזי וונג", באתר נטפליקס
* "עולמה של סוזי וונג", באתר AllMovie (באנגלית)
* "עולמה של סוזי וונג", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "עולמה של סוזי וונג", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* עולמה של סוזי וונג, באתר יוטיוב
צילום לוויין של האי
**ננטקט** (באנגלית: **Nantucket**) הוא אי באוקיינוס האטלנטי, כ-40 קילומטרים מדרום לקייפ קוד במסצ'וסטס, ארצות הברית. שטח האי 123 קילומטרים רבועים והוא מתנשא לגובה של 33 מטרים בלבד מעל פני הים. האי נודע במיוחד כאתר היסטורי לאומי (National Historic Landmark) כמרכז העולמי של ציד הלווייתנים במאות ה-18 וה-19 וכנמל הבית של הספינה הספרותית "פקווד" ברומן של הרמן מלוויל, "מובי דיק". באי פועל שדה תעופה (Nantucket Memorial Airport), וחברת תעופה (Nantucket Airlines) מפעילה אליו טיסות סדירות מקייפ קוד.

היסטוריה
--------

תושבי האי המקוריים היו בני שבט הוָומפּאָנוֹאָג (Wampanoag) ושם האי בלשונם הוא "ארץ רחוקה".

האי התגלה יחד עם שכנו מרתה'ס ויניארד בשנת 1602 על ידי האדמירל ברת'ולומיו גוסנולד (Bartholomew Gosnold), שסיפח אותו לכתר הבריטי. בשנת 1641 רכש את האי תומאס מת'יוס וסיפח אותו למדינת ניו יורק. ההתיישבות באי החלה ב-1659 על ידי מתיישבים מאגודת הידידים ("קוויקרים") ממסצ'וסטס, וב-1671 הוכרזה בו עיר. ניסיונות לפתח באי חקלאות נכשלו, ויישוביו הפכו לתחנות דיגים עונתיות.

במאה ה-18 הפך ננטקט למרכז עולמי של ציד לווייתנים והפך לאחד המקומות העשירים ביותר בארצות הברית ולאחד מרכוזי מתקני ההפקה הגדולים בעולם לשמן לווייתנים, לחֵלֶב הראשתן גדול-הראש ולענבר אפור. בשנים אלה פקדו את נמל ננטקט בעונת ההפקה 150 ספינות בעונה. נמל ננטקט היה הנמל האטלנטי העמוס ביותר לאחר ניו יורק ובוסטון.

ב-1846 פרצה שרפה שהרסה לחלוטין את העיר העיקרית באי. בשנות החמישים של המאה ה-19 פגע משבר כלכלי בענף ציד הלווייתנים, עקב מעבר לשימוש באמצעי אנרגיה אחרים לתאורה. בשל כך התדרדר מצב האי, האוכלוסייה קטנה והפכה ענייה יותר ומבנים רבים ננטשו. בדיעבד, סייע הדבר לשימורם של מבנים ומתקנים שנותרו כפי שהיו בלא פיתוח עד אמצע המאה ה-20, דבר שהפך את המרכז ההיסטורי של ננטקט לאחד הגדולים ביותר בארצות הברית. לקראת סוף המאה ה-19 החלה להיווצר באי תעשיית תיירות ונופש מרפא בזכות אוויר הים הצלול וטבילה במי האוקיינוס.

בשנות ה-50 של המאה ה-20, במקביל לצמיחתו של האי השכן, מרתה'ס ויניארד, כאתר נופש, התקדמה גם הפיכתו של ננטקט לאתר תיירות, נופש ומורשת.

אזכורים בתרבות
--------------

האי ננטקט מוזכר בסרט "ממזרים חסרי כבוד" של קוונטין טרנטינו, בסצנה שבה קולונל לנדה (כריסטוף ואלץ) מבקש חלקת אדמה באי כחלק מהעסקה על קבלת חסינות מפני העמדה לדין על פשעי מלחמה.

הסרט הקיץ של 42' שעלילתו מתרחשת באי, הופק שם בשנת 1971.

ברומן "מובי דיק" שכתב הסופר הרמן מלוויל, חלקים משמעותיים מן העלילה מתרחשים באי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ננטקט** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ננטקט (באנגלית)
* אתר איגוד לשכות המסחר של ננטקט (באנגלית)
* עומר נובינסקי, זהירות, ברווזים חוצים! מאמר תיירותי (בעברית)
* ננטקט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ננטאקט (מסצ'וסטס), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  היסטוריה של ננטקט באתר לשכות המסחר של ננטקט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007550339505171
* GND: 4361932-0
* ISNI: 0000 0004 0372 6237
* LCCN: n79097424
* MusicBrainz: 26d07eb5-1f9f-406a-b0dd-01d85ee257ea
* NARA: 10036977
* NKC: ge642009
* VIAF: 244264840
* WorldCat: lccn-n79097424

 |
**אמריפול** - קהילת המשטרות של אמריקה (**Ameripol, Comunidad de Policías de América**) הוא ארגון משטרה רב-לאומי העוסק באכיפה ומלחמה בסמים שהוקם ב-14 בנובמבר 2007 ומטהו הראשי שוכן בבירת קולומביה, בוגוטה. הארגון עוסק בביטחון הציבור, לוחמה בטרור, מניעת פשעי מלחמה, מאבק בסחר בסמים, סחר בבני אדם, סחר בכלי נשק, מאבק בהלבנת הון ופורנוגרפיית ילדים, כמו כן נלחם הארגון בשחיתות ונאבק בפשעי מחשב.

בניגוד למקבילתו האירופאית יורופול, אמריפול היא ארגון אכיפת חוק לכל דבר וסוכני הארגון חמושים באופן קבוע. נוסף להיותו ארגון מודיעין משטרתי העוסק בתיאום בין גופי אכיפת החוק בדרום אמריקה.

חברות בארגון
------------

אורוגוואיאורוגוואי אורוגוואי  

אל סלוודוראל סלוודור אל סלוודור  

אקוודוראקוודור אקוודור  

ארגנטינהארגנטינה ארגנטינה  

ארצות הבריתארצות הברית ארצות הברית  

בוליביהבוליביה בוליביה  

ברזילברזיל ברזיל  

גואטמלהגואטמלה גואטמלה  

גיאנהגיאנה גיאנה  

ג'מייקהג'מייקה ג'מייקה  

האיטיהאיטי האיטי  

הונדורסהונדורס הונדורס  

הרפובליקה הדומיניקניתהרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית  

מקסיקומקסיקו מקסיקו  

ניקרגואהניקרגואה ניקרגואה  

פנמהפנמה פנמה  

פרגוואיפרגוואי פרגוואי  

פרופרו פרו  

צ'ילהצ'ילה צ'ילה  

קובהקובה קובה  

קולומביהקולומביה קולומביה  

קוסטה ריקהקוסטה ריקה קוסטה ריקה

מבנה
----

* היחידה הלאומית לשיתוף פעולה מודיעיני טכנולוגי משטרתי
* היחידה הלאומית לאיסוף מידע
* היחידה הלאומית לחקירת פשעים ותמיכה משפטית
* יחידת האימונים והדוקטרינה

פיקוח ומשקיפים
--------------

בארגון חברות 14 סוכנויות כסוכנויות משקיפות המשתפות פעולה עם הארגון והן - המשטרה הרכובה המלכותית של קנדה, ההתאחדות הבינלאומית של מפכ"לי המשטרה, ארגון מדינות אמריקה, קהילת אמריקה הלטינית והים הקאריבי לענייני מודיעין משטרתי, אינטרפול, ועדת מפקדי המשטרה של מרכז אמריקה, המשטרה הלאומית של ספרד, המשמר האזרחי הספרדי, יורופול, הקרביניירי האיטלקי, משרד משטרת הפלילים הפדרלית הגרמנית, המינהל המרכזי לשירותי לוחמה בסמים של איטליה, מערך הביטחון האזורי והמשמר הפיננסי האיטלקי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמריפול** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אמריפול

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 278754269
* WorldCat: lccn-no2016031902

 |
**פיליפ נתנסון** (1933 – 15 במאי 2004) היה אחד מנידוני קהיר, שישבו בכלא המצרי בפרשה שכונתה "העסק הביש".

קורות חיים
----------

### שנותיו המוקדמות וגיוס

נתנסון נולד ב-1933 באלכסנדריה שבמצרים לאב רופא שיניים שהיגר לשם מווינה. בנעוריו למד בבית ספר קתולי, והצטרף לתנועת החלוץ, יחד עם ויקטור לוי חברו ובן גילו. בשנת 1951 שכנע לוי את נתנסון להצטרף לרשת הריגול שהקים במצרים אברהם דר, מטעם יחידה 131 של המודיעין הישראלי. נתנסון הגיע בחשאי לישראל ועבר שם הכשרה בחבלה ובצילום מודיעיני סמוי.

### מבצע 'סוזנה' ומאסר

ב-1954 הוטלה על הרשת המשימה לבצע פיגועים במוסדות ומתקנים אמריקאיים בקהיר, כדי לסכסך בין מצרים וארצות הברית (מבצע 'סוזנה'). על ביצוע הפעולה התמנה כאחראי אברי אלעד שנשלח למצרים, פגש בחברי הרשת, והורה להם לארגן חומרי נפץ להטמנה בספריות אמריקאיות. ב-23 ביולי נתנסון וחברו לוי החביאו מטען בנרתיק משקפיים ויצאו לדרך. בדרכם לביצוע המשימה, בכניסה לבית קולנוע מקומי ארבו להם בלשים מצריים, שידעו מראש על כוונתם, ולכדו את לוי. נתנסון ניסה להוציא את הנרתיק אך מטען הנפץ הופעל, ופצע אותו. הוא נלכד במקום ואחריו נלכדו כל חברי הרשת במהלך השבועיים הבאים. נתנסון החלים מהפציעה אך נותר עם צלקות מכוויות על גופו שלא הגלידו.
ב-11 בדצמבר 1954 נפתחו משפטי קהיר בהם הועמדו חברי הרשת לדין, גזרי הדין ניתנו ב-27 בינואר 1955 ונתנסון נידון למאסר עולם עם עבודת פרך.

בשנת 1956, במהלך מבצע קדש נפלו בשבי הישראלי כ-5,000 שבויים מצרים. בינואר 1957 ניהלו ישראל ומצרים משא ומתן לחילופי שבויים, אולם ישראל לא העלתה כלל את נושא שחרור נידוני קהיר. ישראל שחררה את השבויים המצרים בפברואר אותה שנה.

לימים נחשד אברי אלעד כי היה סוכן כפול ומסר למצרים על כוונות הרשת. התברר גם כי נתנסון חשד בכוונותיו של אלעד, ודיווח על כך לחבריו, אך הם שכנעו אותו כי הוא חושד לשווא.

### לאחר השחרור

רק ב-1968, לאחר 14 שנים בכלא המצרי, שוחרר נתנסון יחד עם נדוני קהיר האחרים.
הוא הגיע לישראל בחשאי, דרך מדינה שלישית.
בארץ גויס לצה"ל, קיבל דרגת רב-סרן והטבות שונות. כמו כן למד עברית ובאולפן הכיר את רעייתו ברברה, עולה חדשה מדרום אפריקה.
הוא עבד תקופה קצרה כצלם העיתון במחנה, ולאחר מלחמת יום הכיפורים שב והצטרף לשרת במוסד.

### פטירתו

פיליפ נתנסון נפטר בישראל ב-15 במאי 2004 ונטמן בבית העלמין בקיבוץ עינת. הוא הותיר אחריו את אשתו ברברה, בן ובת.
ב-30 במרץ 2005 נערך טקס הוקרה, במהלכו מסרו הנשיא והרמטכ"ל תעודות הוקרה מטעם המדינה לנידוני קהיר שעדיין היו בחיים ולבני משפחותיהם של אלה שכבר נפטרו.

ראו גם
------

* משה מרזוק
* מאיר מקס בינט
* שמואל עזר

קישורים חיצוניים
----------------

* אמנון ברזילי, מת פיליפ נתנסון חבר רשת הריגול במצרים, באתר הארץ, 16 במאי 2004
* אריה אבנרי, האיש שלא הפסיק לשתוק, באתר News1 מחלקה ראשונה, 9 במאי 2010
* פיליפ נתנסון, אתר יזכור
לאונרד אוילר
המספר הטבעי **2,147,483,647** הוא מספר מרסן הראשוני השמיני, ושווה ל-231 − 1. 

המתמטיקאי לאונרד אוילר הוכיח כי מספר זה ראשוני במכתב לדניאל ברנולי בשנת 1772. אוילר ניצל את התכונות הנוחות של מספרי מרסן, והשתמש בשכלול של שיטת החלוקה הנסיונית, שאפשר לו להוכיח את הראשוניות של המספר באמצעות 372 פעולות חלוקה בלבד. המספר היה למספר הראשוני הגדול ביותר שהיה ידוע באותה העת (העובדה שיש אינסוף ראשוניים הייתה ידועה כבר אלפיים שנה, אולם לא ידוע האם יש אינסוף מספרי מרסן ראשוניים). היה זה שיפור משמעותי להישג של פייטרו קטלדי שמצא את מספר מרסן הראשוני השביעי, 524,287, כ-200 שנים קודם לכן.

המתמטיקאי האנגלי פיטר ברלאו כתב בספרו משנת 1811, *An Elementary Investigation of the Theory of Numbers*, שסביר שזהו המספר הראשוני הגדול ביותר שיתגלה לעולם, בשל הקושי במציאת ראשוניים גדולים יותר, ומשום שאין לכך שימוש מעשי. בימינו נעשה שימוש דרך קבע במספרים ראשוניים בני מאות ספרות לצורכי הצפנה (למשל RSA).

המספר החזיק בשיא המספר הראשוני הגדול ביותר הידוע לאדם במשך למעלה ממאה שנה, עד לשנת 1876 בה הוכיח אדוארד לוקאס, בעזרת גרסה ראשונית של מבחן לוקאס-להמר, שמספר מרסן הענק 2127 − 1 הוא ראשוני (זהו עודנו המספר הראשוני הגדול ביותר שנתגלה ללא מחשב).

מכיוון ש-231 − 1 מספר מרסן ראשוני, 230(231 − 1) הוא מספר משוכלל. המספר הוא אחד מארבעת מספרי מרסן הראשוניים הכפולים היחידים הידועים, כלומר המעריך שלו 31 הוא מספר מרסן ראשוני בעצמו.

במחשבים
-------

מספר זה, {\displaystyle 2^{31}-1=2,147,483,647}, הוא המספר החיובי הגדול ביותר שניתן לייצג במערכות מחשוב בעזרת טיפוס מספר שלם באורך 32-סיביות בשיטת המשלים ל-2. לכן זהו המספר השלם הגדול ביותר שניתן לייצוג בעזרת משתנה `int` בשפות תכנות רבות, כמו גם הכמות המרבית של ניקוד שניתן לצבור במשחקי מחשב רבים. 

בהקשרים שונים הופעתו של המספר מעידה לרוב על גלישה נומרית או ערך חסר. למשל, שגיאה נפוצה היא לשמור מספרי טלפון עשרה-ספרתיים במשתנה `int`, כך שרוב מספרי הטלפון שיוזנו יהיו גדולים מדי ויוצגו כמספר המקסימלי 214-748-3647 (בארצות הברית מספר זה שייך לאזור חיוג של דאלאס).

תוכנות המשתמשות בשיטת POSIX לחישוב זמן עושות שימוש במשתנה 32 סיביות המציג את מספר השניות שחלפו מאז חצות ה-1 בינואר 1970. בחלוף 2,147,483,647 שניות מתאריך זה, דבר שיקרה בשנת 2038, יגיע המשתנה לערך המקסימלי שלו ויעבור ל--2,147,483,647 שניות המייצגות תאריך ב-1901. בעיה זו ידועה כ"באג 2038".

קישורים חיצוניים
----------------

* רפאל קאהאן, הופה, גנגנם סטייל שבר את יוטיוב, באתר כלכליסט, 3 בדצמבר 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  170,141,183,460,469,231,731,687,303,715,884,105,727
פירוש נוסף ערך זה עוסק בגודל של נייר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו A4 (פירושונים).
הגדלים התקניים של הנייר והיחס ביניהם
**A4** הוא גודל נייר בריסטול תקני אשר מוגדר בתקן **ISO 216** על ידי ארגון התקינה הבין-לאומי.

גודל הדף הוא 210×297 מילימטר (כ־8.27×11.69 אינץ'). זהו הגודל הסטנדרטי של דף נייר הן לשימוש ביתי והן לשימוש עסקי בכל העולם, פרט לארצות הברית, מקסיקו, קנדה, בוליביה, ונצואלה, הפיליפינים וצ'ילה.

דפי A4 הם דפים בצורת מלבני כסף, שתכונתם היא פרופורציה בין האורך לרוחב, המבטיחה כי אם יחצה הדף מלבני לשניים, כל אחד מהחצאים ישמור על יחס שווה בין צלעותיו ויהיה אף הוא מלבן כסף. לפיכך, היחס בין האורך לרוחב של כל גודלי הניירות התקניים מוגדר כשורש הריבועי של 2 בקירוב, כך ש:

{\displaystyle {\frac {297}{210}}\approx {\sqrt {2}}\approx 1.4142}
כאשר דף תקני נחצה לשניים, הדפים המתקבלים יהיו בגודל התקני הבא בגודלו (A4 למשל, בחצייתו, יהפוך לשני דפי A5). שטחו של גיליון A4 הוא 1/16 מטר רבוע. משקלו של דף A4 יהיה לרוב כ־5 גרם (מאחר שנייר הדפסה סטנדרטי לבן שוקל 80 גרם למטר רבוע).

היסטוריה
--------

היתרונות של שימוש בנייר שיחסי האורך והרוחב שלו הם שורש 2 (ערכים עדיפים) תוארו על ידי המדען הגרמני Georg Christoph Lichtenberg ב־1786, אך אומצו על ידי גרמניה ואוסטריה רק ב־1922 (תקן DIN 476), ולאחר מכן במדינות רבות נוספות בעולם.

גודלי דף אחרים
--------------

| שם | גודל (מ"מ) | שטח (מ"ר) |
| --- | --- | --- |
| A0 | 841x1189 | 1 |
| A1 | 594x841 | 1/2 |
| A2 | 420x594 | 1/4 |
| A3 | 297x420 | 1/8 |
| A4 | 210x297 | 1/16 |
| A5 | 148x210 | 1/32 |
| A6 | 105x148 | 1/64 |
| A7 | 74x105 | 1/128 |
| A8 | 52x74 | 1/256 |

ראו גם
------

* גודל נייר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **A4** בוויקישיתוף
* הסבר מקיף על גודלי הנייר של ISO (באנגלית)
**נוריס הנרי קוטון** (באנגלית: **Norris Henry Cotton**‏; 11 במאי 1900 – 24 בפברואר 1989) היה פוליטיקאי אמריקאי, שייצג במשך כ-28 שנים את מדינת ניו המפשייר בקונגרס של ארצות הברית, תחילה בבית הנבחרים (1947–1954) ולאחר מכן בסנאט (1947–1974 ושוב לחודשים אחדים ב-1975).

ביוגרפיה
--------

קוטון נולד בחווה חקלאית ששכנה בעיירה וורן שבניו המפשייר, והתחנך באקדמיית פיליפ אקסטר ובאוניברסיטת וסליין בקונטיקט. הוא היה בנם של הנרי לאנג ואליזבת מוזס קוטון. בעת היותו סטודנט היה שליש בסנאט המדינתי של ניו המפשייר. בשנת 1923 החל את כהונתו בבית הנבחרים של ניו המפשייר, והיה לאחד מחברי בית המחוקקים המדינתי הצעירים בהיסטוריה של ניו המפשייר. אחרי לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, החל לעבוד כעורך דין בלבנון. ב-1943 שב לבית הנבחרים המדינתי בניו המפשייר, ובאותה השנה היה מנהיג סיעת הרוב ובשנים 1945–1947 היה יושב ראש בית הנבחרים.

בבחירות האמצע ב-1946 נבחר קוטון לראשונה אל בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של ניו המפשייר. הוא כיהן שם עד 1954, אז התמודדות בבחירות מיוחדות לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את שארית כהונתו של הסנאטור צ'ארלס טובי, שנפטר בעודו מכהן. בנובמבר 1956 נבחר לתקופת כהונה מלאה בת שש שנים. קוטון הצביע בעד חוקי זכויות האזרח בשנים 1957, 1960 ו-1968, וכן בעד התיקון ה-24 לחוקת ארצות הברית, חוק זכויות ההצבעה מ-1965 ובעד אישור מינויו של ת'ורגוד מרשל לבית המשפט העליון של ארצות הברית. עם זאת, הוא התנגד לחוק זכויות האזרח של 1964 ולחוק ההגירה והאזרחות. הוא היה הסנאטור היחיד מניו אינגלנד שהתנגד לחקיקות אלה.

הוא היה מנהיג בולט בקרב הסיעה הרפובליקנית בסנאט, ולראיה עמד בראש הוועידה הרפובליקנית בשנים 1973–1975. בבחירות 1974 לא התמודד לתקופת כהונה נוספת. שלושה ימים טרם פגה כהונתו, התפטר קוטון כדי לאפשר למושל ניו המפשייר מלדרים תומסון למנות את לואיס ויימן למלא את מקומו. קוטון שב לגבעת הקפיטול באוגוסט 1975 לאחר שנדחו הבחירות לבחירת יורשו. אלה היו הבחירות הצמודות ביותר לסנאט בהיסטוריה של ארצות הברית, שעברו שתי ספירות של קולות הבוחרים ובעקבות זאת ויכוחים יצריים במליאת הסנאט, אשר אשר הסכימו שני המועמדים לצאת לבחירות ביניים. קוטון חזר לסנאט כמינוי זמני עד הבחירות המיוחדות בספטמבר 1975, שבניגוד לפעמים קודמות לא ערערו עליהן. אי לכך חזר קוטון ללבנון. במשך 43 שנה היה הסנאטור האחרון שחזר לסנאט באמצעות מינוי, עד אשר מינה מושל אריזונה דאג דוסי את ג'ון קייל למלא את מקומו של ג'ון מקיין ב-2018.

קוטון נפטר ב-24 בפברואר 1989 בלבנון והיה בן 88 במותו. הוא נטמן בבית העלמין סקול סטריט שבעיר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נוריס קוטון** בוויקישיתוף
* נוריס קוטון באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  וולפגאנג סאקסון, Norris Cotton, 88, Former New Hampshire Senator, באתר הניו יורק טיימס, 25 בפברואר 1989 (באנגלית)
2. ↑  מרטין וייל, NORRIS COTTON, EX-SENATOR OF N.H. DIES, באתר וושינגטון פוסט, 25 בפברואר 1989 (באנגלית)
3. ↑  Ex-Sen. Norris Cotton, 88; ‘Rock-Ribbed Conservative’, באתר לוס אנג'לס טיימס, 27 בפברואר 1989 (באנגלית)
4. ↑  נוריס קוטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0004 1824 2980
* LCCN: n78004862
* NARA: 47650229
* SNAC: w6rv5n6q
* SUDOC: 079745067
* US Congress: C000802
* VIAF: 25856413
* WorldCat: lccn-n78004862

 |
סלוגן הסרט
**הכוכב הכחול** הוא סרט קולנוע ישראלי, אשר בוים על ידי הבמאי והתסריטאי גור בנטביץ', ויצא לאקרנים בשנת 1995.

עלילה
-----

עלילת הסרט מתרחשת בעיר תל אביב, על רקע פתיחת התחנה המרכזית החדשה. 

הסרט עוסק בסיפורו של בחור צעיר בשם מולי (אלון אבוטבול), אשר מגיע לתחנה המרכזית הישנה בתל אביב על מנת לצאת משם באוטובוס לטיול בקהיר, אך תרמילו נגנב.

מאותו הרגע מתחיל מולי במעין מסע סוריאליסטי אשר כולל ביקורים לא צפויים במספר אתרים, חלקם בדיוניים, ברחבי ישראל ובמפגש עם טיפוסים משונים. במהלך המסע פוגש מולי את זהר (זהר דינר) ואת נירית (נירית כצנשטיין), נקלע למאורות סמים, ובסופו של דבר מוצא את עצמו בכוכב הכחול.

הפקה
----

בסרט משולבים קטעי אנימציה, חלקם פסיכדליים, והוא מלווה בקטעי מוזיקה פסיכדלית ואוונגרדית של הלהקות "גונג" ו"המהפכה המיותרת". עלילתו של הסרט איננה ליניארית, ואף מעורפלת לעיתים, והתחושה שהסרט מעביר היא של בלבול והזיה.

הסרט עוסק, אף אם באופן עקיף, בחוויות הקשורות לשימוש בסמים. בסרט לא מוצגים סמים באופן מובהק, אך הדמויות עוסקות לאורך כל הסרט בניסיון להשיג פקעות של פרח בדיוני בשם "אירוס מלכישוע מצוי", על מנת להכין מהן סם כלשהו. סם זה, לאחר צריכה נכונה שלו, הוא זה שמעביר את המשתמש בו אל "הכוכב הכחול" – אותו מקום לא מוגדר אליו שואפות הדמויות בסרט להגיע.

זהר דינר מופיע גם בשני סרטים נוספים של בנטביץ', "משהו טוטאלי" ו"לרדת מהעץ", שוב בתור דמות בשם "זהר", אשר חולקת מאפיינים דומים עם הדמות שגילם ב"כוכב הכחול".

עם הזמן, הפך הסרט לסרט פולחן, והוקרן בימי שישי בחצות בסינמטק תל אביב במשך תשע שנים. כמו כן, הוקרן הסרט בסינמטקים ובבתי קולנוע שונים ברחבי ישראל, וצבר קהל מעריצים נאמן. יוצרי הסרט מיצבו אותו כ"סרט שוליים", והוא זכה לפרסום מפה לאוזן ובאמצעות כרזות וסטיקרים בעלי אופי פיראטי ומחתרתי.

בינואר 2024 התקיימה הקרנה מיוחדת בסינמטק לזכרו של קשת סרגוסטי שנרצח במסיבה בנובה כחלק מאירועי טבח ה7 באוקטובר. בהקרנה השתתפו יוצר הסרט גור בנטוביץ ואמו של קשת, נטליה.

ראו גם
------

* סמים בקולנוע הישראלי

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הכוכב הכחול

* ״הכוכב הכחול״ הסרט המלא לצפייה בתשלום באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים
* אמיר סומר, ‏"הכוכב הכחול" חוזר לערב אחד, באתר "Time Out ישראל", 16 ביולי 2015

* "הכוכב הכחול", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "הכוכב הכחול", באתר AllMovie (באנגלית)

* "הכוכב הכחול", באתר ספר הקולנוע הישראלי

* "הכוכב הכחול", באתר אידיבי

* "הכוכב הכחול", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

* "הכוכב הכחול", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית

הערות שוליים
------------

1. ↑  הכוכב הכחול – סינמטק תל אביב
**הנרי דרייפר** (באנגלית: **Henry Draper**; ‏7 במרץ 1837 – 20 בנובמבר 1882) היה רופא אמריקאי, ואסטרונום חובב. ידוע בעיקר מצילומיו של גרמי חלל.

קורות חייו ופעליו
-----------------

הנרי דרייפר נולד בארצות הברית, בנם של ג'ון ויליאם דרייפר, רופא, כימאי בוטנאי, ופרופסור באוניברסיטת ניו יורק ולאנטוניה קאהטנו דה פריירה פאיוה גרדנר (Antonia Coetana de Paiva Pereira Gardner), בתו של רופאו האישי של קיסר ברזיל. אחייניתו, אנטוניה מאורי, הייתה גם היא אסטרונומית.

דרייפר סיים לימודי רפואה ב-1857 בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ניו יורק בגיל 20. הוא עבד תחילה כרופא בבית החולים בלוויו בניו יורק ומאוחר יותר שימש כמרצה ודיקן לרפואה באוניברסיטת ניו יורק (NYU). במלחמת האזרחים האמריקנית, שימש דרייפר כרופא בצבא האיחוד, ברג'ימנט חיל הרגלים ה-12 של ניו יורק. אחיו של דרייפר, ג'ון כריסטופר, שירת יחד איתו כעוזר רופא. שניהם שירתו בין ה31 במאי 1862 ל-8 באוקטובר, באותה שנה. דרייפר נישא לאנה מרי פאלמר ב1867. פאלמר הייתה אשת חברה עשירה, שסייעה תלו בעבודתו האסטרונומית. דרייפר פרש מהמחלקה לרפואה ב-1873, כדי לאפשר לעצמו זמן רב יותר למחקר עצמאי.

הירח כפי שצילם
דרייפר היה אחד מחלוצי צלמי החלל. ב-1872 צילם ספקטרום של הכוכבים שהראו קווי בליעה וב1874 ניהל משלחת שצילמה את מעבר נוגה על פני השמש. ב30 בספטמבר 1880 היה הראשון שצילם את ערפילית אוריון וב-1880 צילם את הקשת של צדק. ב-1863, הוא צילם הרבה תמונות ירח באיכות גבוהה.

  

דרייפר מת מדלקת ריאות בשנת 1882. אלמנתו מימנה את מדליית הנרי דרייפר שניתנה בעבור תרומות יוצאות דופן באסטרופיזיקה.

מכתש קטן בירח נקרא על שמו.

מאמרים שפרסם
------------

* **השינויים של דם תאים בטחול,** תזה, 1858.
* **האם יש עולמות אחרים מיושבים?,** 1866.
* **מחשבות שווא לרפואה, קסמי, קמעות, קמעות, אסטרולוגיה, והיפנוזה,** 1873.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנרי דרייפר** בוויקישיתוף
הצילום הראשון בהיסטוריה של ערפילית ערפילית אוריון, צילום של דרייפר משנת 1880
* זיכרון - הנרי דרייפר- מאמר על חייו.
* הנרי דרייפר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* הנרי דרייפר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007321898605171
* BIBSYS: 90511613
* CANTIC: a10634873
* DSI: 6267
* GND: 118672436
* ISNI: 0000 0000 6299 0485
* LCCN: n82126502
* NLA: 36549073
* NTA: 069159734
* PIC: 3055
* SELIBR: 184032
* SNAC: w6nc67mr
* SUDOC: 076362167
* Trove: 1286319
* VcBA: 495/203172
* VIAF: 20474421
* WorldCat: lccn-n82126502

 |
**מרסדס פונס** (בספרדית: **Mercedes Funes**; נולדה ב-1 בינואר 1979) היא שחקנית ארגנטינאית.

קריירה
------

בשנת 1990 הופיעה בתוכנית *Superclán*. בשנת 1994 הופיעה בטלנובלה Nano ("נאנו").

בשנים 1997–1998 שיחקה בסדרה De Corazon ("של הלב"). בשנת 1998 הופיעה בטלנובלת הנוער "בצל ירוק", ובאותה שנה שיחקה בטלנובלה "בובה פראית".

בשנת 2000 השתתפה בסדרה "חם ואשליות" עם ניקולס ואסקז, שהפך לאחר מכן להיות בן זוגה, אחרי שנתיים הזוג עבר לגור יחדיו .

בשנת 2004 שיחקה מרסדס בסדרה "לב אמיץ" שעל תפקידה זה זכתה בפרס לשחקנית השנה .

בשנת 2005 שחקה מרסדס במחזמר "מי הוא הבוס" ובסדרה נוספת, שיחקה מרסדס בסדרה "פלורסיינטה" ושזכתה להערכה רבה גם בישראל. באותה השנה ניקולס הציע לה נישואין .

בשנת 2006 השתתפה בתוכנית Juanita la soltera (חואניטה הרווקה)
בשנת 2008 מרסדס שיחקה ובתוכנית בשם B& B
בשנת 2009 מרסדס הייתה חלק מצוות השחקנים של Illia("*¿Quién va a pagar todo esto?*").

בשנים 2009–2010 שיחקה מרסדס בעונות 3&4 של הטלנובלה הפופולרית "כמעט מלאכים" את לוס אינצ'אוסטי מהעתיד לצד לאלי אספוסיטו מריאנו טורה ואמיליה אטיאס.

בשנת 2011 שיחקה בטלנובלה Cuando vos me sonrisa ("כשאת מכייחת אליי") את מריה ויקטוריה הרדי. בשנת 2012 שיחקה בטלנובלה *Boyando* בשנת 2013 השתתפה בתוכנית סיפורי לב וכן שיחקה בטלנובלה של כריס מורנה אליאדוס לצד אוריאנה סבטיני חואן פדרו לנסאני ופבלו מרטינס בשנת 2015 שיחקה בטלנובלה "אספרנסה" את דמותה של לטיסיה לצד לאלי אספוסיטו וגבריאלה טוסקנו באותה שנה שיחקה בטלנובלה "Cuatra reinas" ("ארבע מלכות") ובסדרה "*Juni*or Express".

בשנת 2017 שיחקה באחד מפרקי הסדרה האנתולוגית "En viaje". 

משנת 2019 משחקת בטלנובלה "ארגנטינה, ארץ של אהבה ונקמה" לצד מריה אאחוניה סוארס בחנמין ויקוניה וגונסלו הרדיה.

בשנת 2022 שיחקה בתפקיד ראשי בטלנובלה "הראשון מבינינו" לצדם של בנחמין ויקוניה, לוסיאנו קסטרו וניקולאס ריירה.

חיים אישיים
-----------

בחודש אפריל 2006 נישאה פונס לשחקן הארגנטינאי ניקולס ואסקס לאחר 7 שנות זוגיות. בחודש אוגוסט 2007 הזוג התגרש.

בחודש נובמבר 2019 נישאה לססיליו פלמטי, איתו היא בזוגיות מאז שנת 2017.

פילמוגרפיה נבחרת
----------------

* 1998: בובה פראית
* 2005: פלוריסיינטה - מירנדה
* 2009 – 2010: כמעט מלאכים - לוס אינצ'אוסטי
* 2013 – 2014: אליאדוס - מטילדה סנצ'ז
* 2015: אספרנסה - לטיסיה סוסה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרסדס פונס** בוויקישיתוף

* מרסדס פונס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* מרסדס פונס, באתר AllMovie (באנגלית)
* מרסדס פונס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

| כמעט מלאכים |
| --- |
| הפקה | Cris Morena Group • דורי מדיה גרופ |
| דמויות | כמעט מלאכים - דמויות |
| שחקנים | אמיליה אטיאס • ניקולס ואסקס • מריאנו טורה • חואן פדרו לנסאני • מריאנה אספוסיטו • אאוחניה סוארס • גסטון דלמאו • ניקולאס ריירה • חוליה קלאבו • מרסדס פונס • חימנה ברון • פאבלו מרטינס • רוסיו איגרסבל • ויקטוריו ד'אלסנדרו • קנדלה וטראנו • מריה דל סרו • אגוסטין סיירה • סטפנו דה גרגוריו • חימנה אקרדי • רומינה ז'אן • ולנטינה סנרה |
| מוזיקה | טין אנג'לס |
| סדרות קשורות | קטנטנות • המורדים • פלוריסיינטה • אלמה פיראטה • סופר טורפה • אליאדוס |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 5125 4853
* LCCN: no2008129271
* VIAF: 34278341
* WorldCat: lccn-no2008129271

 |
**מאיר בץ** (**רבינוביץ'**) (ו' בחשוון תרע"ז, 2 בנובמבר 1916 – יוני 1979) היה מפקד בפלמ"ח, מהנדס, ממפתחי הנגב וממתכנני תעלת הימים.

ביוגרפיה
--------

בץ נולד באימפריה הרוסית ולמד בבית ספר במוסקבה טרם עלייתו לארץ. במאי 1929 עלה לארץ ישראל, ולמד בגימנסיה העברית רחביה. בשנת 1932 הצטרף לארגון "ההגנה", והפך למפקד נחלת יצחק. ב-1938 עבר קורס מפקדים בפיקודו של אורד צ'ארלס וינגייט והיה מדריך בקורס המ"כים הראשון של הפלמ"ח, שהתקיים בקריית ענבים.

ב-1939 החל ללמוד הנדסה בטכניון. גם שם פעל בקרב הסטודנטים. הקים את גדוד החי"ש הירושלמי "ראשון ליהודה", וב-1941 הקים על בסיס אנשי "ראשון ליהודה", ועל פי הוראות יצחק שדה את פלוגה ו' ("הפלוגה הירושלמית") יחד עם ישראל ליברטובסקי. ב-1942 הדריך את "המחלקות המיוחדות" של הפלמ"ח בקורסי חבלה וצליפה ואף נועד עם המנהיג הכורדי מצטפא ברזאני על מנת לתאם מרד כורדי בתגובה למרד רשיד עאלי אל-כילאני. בשנת 1942, בעיצומה של החרדה מפני פלישה נאצית לארץ ישראל, היה בין מתכנני "תוכנית מצדה על הכרמל".

בשנת 1945 היה מדריך ראשי של כוחות החי"ש הצעיר ("חץ"), שהפכו אחר כך לגדנ"ע. ב-1946 שימש כשליש לענייני תכנון של יעקב דורי. בסוף 1946 מונה להקים ולפקד על קיבוץ קדמה בשפלה הדרומית.

בתקופת מלחמת העצמאות שירת בתפקיד קצין הנדסה של החי"ש בירושלים הנצורה והגיע לדרגת סגן-אלוף (אז דרגה אחת מתחת לדרגת אלוף) בחיל ההנדסה הישראלי שקם בתקופה זו. חמ"ל מבצע יבוס היה בביתו והוא היה אחראי על תכנון דרכים לאספקת צורכי תושבי ירושלים. ה"כוח" שבו הסתייע היה כוח מאולתר שכלל תלמידי ישיבה, מבוגרים שלא יכלו להילחם ואחרים שיכלו לסייע בביצור העיר. באוגוסט 1948 הפך לקצין ההנדסה של חזית ד' (דרום) והיה מעורב בפריצת הדרך לסיני במבצע חורב.

בשנת 1950, לאחר המלחמה, החל לעבוד בבאר שבע לפיתוח הנגב כמהנדס מחוז הנגב. לאחר מכן, החל מ-1967 (ועד למותו ביוני 1979) שימש מהנדס מחוז הדרום של משרד הפנים. במהלך תפקידו כמהנדס מחוז הדרום קידם בץ פרויקטים לפיתוח הנגב, כגון פרויקט תעלת הימים, ויישוב הבדואים ביישובי קבע. ב-1957 יצא בשליחות משרד החוץ למזרח אסיה.

במקביל לעיסוקיו כמהנדס, נהג לצייר את נופי הנגב וארץ ישראל, ובשנת 2004 נפתחה תערוכה מציוריו במרכז הבמה בגני תקווה. ציוריו גם מעטרים את הספר ""הגדה של שמות" מאת דליה לשמן.

אלמנתו, שרה, הייתה ממפתחי מערכת החינוך בבאר שבע ומקימת בית הספר הראשון בעיר (כיום מקיף א'), ובשנת 2000 הוענק לה תואר יקירת באר שבע. בנו הוא החזאי אורי בץ.

קריית מאיר בץ ובית מאיר בץ בבאר שבע, קרויים על שמו.

ראו גם
------

* מנחת עמק המצלבה

לקריאה נוספת
------------

* **מאיר בץ. האיש, פעלו וחזון תוכניותיו**, הוצאה פרטית, 1981.

קישורים חיצוניים
----------------

* מאיר בץ, באתר הפלמ"ח
* דן גזית, "חוזה הנגב", באתר "אבני גזית", 2 במאי 2017
* מאיר בץ (1917-1979), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר "Billiongraves"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298201605171
* GND: 1192057007
* ISNI: 0000 0000 2365 1747
* LCCN: n82143663
* VIAF: 70284697
* WorldCat: lccn-n82143663

 |
ציהנקוב, שלישי משמאל בשורה העליונה
**ויטאלי ויקטורוביץ' ציהנקוב** (באוקראינית: **Віталій Вікторович Циганков**; נולד ב-13 באוגוסט 1973) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדת השוער.

קריירת משחק
-----------

ציהנקוב נולד בעיר ויניצה שבאוקראינה הסובייטית וגדל במחלקת הנוער של ניבה ויניצה. בעונת 1991–1992 החל לשחק בקבוצת הבוגרים בליגת העל האוקראינית. בהמשך העונה עבר לשחק בקבוצת "סקאלה" מהעיר סטרי בליגה השנייה. בעונות 1992–1994 חזר לשחק בקבוצתו ניבה ויניצה והעפיל איתה לליגה הבכירה והמשיך עוד עונה אחת.

בעונת 1995–1996 הגיע לישראל ושיחק תחילה במכבי עכו מהליגה הארצית וסיים איתה במקום השישי. בעונת 1996–1997 שיחק במכבי עירוני אשדוד והעפיל איתה מהליגה הארצית לליגה הלאומית. בעונת 1997–1998 התחיל בקבוצת הפועל טייבה והמשך עבר למכבי כפר כנא בליגה הארצית. בעונת 1998–1999 שיחק במכבי אחי נצרת בליגה השנייה. לאחר מכן חזר לאוקראינה ושיחק בקבוצת חובבים מהעיר מוהיליב-פודילסקי. בעונת 2002–2003 שיחק במכבי עירוני קריית אתא בליגה הארצית. לאחר עונה אחת בהפועל עפולה (איתה העפיל לליגה א'), עבר להפועל עכו מהליגה הלאומית וסיים איתה במקום השלישי. בהמשך שיחק שנתיים בהפועל ג'דיידה-מכר ובסיום העונת 2008–2009 פרש ממשחק וחזר למולדתו.

מאז 2012 משמש ציהנקוב כמאמן שוערים בדינמו קייב.

חיים אישיים
-----------

בנו ויקטור ציהנקוב, הוא כיום כדורגלן ז'ירונה ונבחרת אוקראינה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* ויטאלי ציהנקוב, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  כוכב דינמו קייב: סירבתי לייצג את ישראל, באתר ‏מאקו‏, 12 בדצמבר 2018
**פרנסיס קוטס** (באנגלית: **Francis Cotes**‏; 20 במאי 1726 – 16 ביולי 1770) היה צייר אנגלי, מחלוצי ציור הפסטל באנגליה, וחבר מייסד של האקדמיה המלכותית לאמנויות (RA) ב-1768.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד בלונדון, בנו הבכור של רוברט קוטס. אחיו הצעיר היה סמואל קוטס שהפך גם הוא לאמן, והתמחה במיניאטורות. פרנסיס קוטס התאמן אצל צייר הדיוקנאות ג'ורג' קנפטון (1698–1778) לפני שהקים עסק משלו בשטח העסקים של אביו ברחוב קורק בלונדון - ולמד הרבה על כימיה כדי לשפר את טיב הפסטלים שלו.

כמעריץ של רישומי הפסטל של רוזלבה קריארה, קוטס התרכז בעבודות בפסטל ובעפרון. לאחר שעבד עם העיפרון עד קצה גבול היכולת שלו במדיום, הוא פנה לציור בשמן בעבודות בקנה מידה גדול. בציוריו המוצלחים ביותר, במיוחד אלה של שנות ה-60 המוקדמות, צבע השמן מונח בשכבה דקה, כחיקוי לטכניקה הפסטלית שלו. את הטכניקה הזאת אפשר להשות עם זו של אלן רמזי (1713–1784) וסר ג'ושוע ריינולדס. יש בה בהירות וחום ותשומת לב יוצאת דופן לתלבושות.  בשנת 1763, הוא קנה בית גדול (שמאוחר יותר נקנה על ידי הצייר ג'ורג' רומני) בכיכר קוונדיש.

כאחד מציירי הדיוקנאות האופנתיים ביותר של ימיו, קוטס עזר לייסד את אגודת האמנים של בריטניה הגדולה והפך למנהלה בשנת 1765. בשיא כוחו, הוזמן קוטס להיות אחד החברים הראשונים באקדמיה המלכותית לאמנויות, אך מת שנתיים לאחר מכן, בגיל 44, בריצ'מונד.

הוא גם לימד כישורי עבודת פסטל את הצייר ג'ון ראסל, שתיאר את הטכניקות של קוטס בספרו "אלמנטים של ציור עם עפרון".

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנסיס קוטס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Collections Online | British Museum, www.britishmuseum.org
2. ↑  Francis Cotes
3. ↑  Bolton, Roy (2009). *The Collectors : Old Master Paintings*, London, Sphinx Books, pp. 68-71.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007454874905171
* AAG: 391
* AGSA: 2461
* BNE: XX5434250
* BnF: cb179491646 (data)
* GND: 174304781
* ISNI: 0000 0000 6703 2817
* LCCN: n84201447
* NGV: 900
* NTA: 07040495X
* RERO: 02-A016278757
* RKD: 18658
* SNAC: w6s46zsh
* SUDOC: 254477739
* ULAN: 500115400
* VIAF: 3886038
* WorldCat: lccn-n84201447

 |
בקבוק מי קולון 
**מי קולון** (בגרמנית: **Kölnisch Wasser**; בצרפתית: **Eau de Cologne**, בתעתיק לעברית: **או דה קולון**) הם מי בושם גרמניים, בעלי אחוזי אלכוהול גבוהים, שמקורם בעיר קלן.

מי קולון מכילים תערובת של שמני הדרים הכוללת: לימון, תפוז, קלמנטינה, תפוז ברגמוט, ליים, אשכולית, תפוז דם, חושחש, שמן לבנדר, רוזמרין, טימין, אורגנו, יסמין, זית וטבק.

בשנים האחרונות הפך המושג מי קולון לשם גנרי של בושם המשווק לגברים בלבד.

היסטוריה
--------

הבושם מוזכר לראשונה במאה ה-18 ונרקח על ידי יצרן בשמים איטלקי בשם יוהאן מריה פארינה (Johann Maria Farina).

בשנת 1708 כתב פארינה לאחיו ז'אן בפטיסט: "מצאתי ניחוח שמזכיר לי בוקר אביבי איטלקי של נרקיסים הרים ופרחי תפוז לאחר הגשם".

בשנת 1709 פתח פארינה את החנות הראשונה שלו בעיר קלן, ברחוב אובנמרשפורטן (Obenmarspforten) בה מכר את הבושם.

בשנת 1797, בעקבות התגברותה של דוקטרינת השוק החופשי בקלן, החלו אנשי עסקים למכור בשמים משלהם תחת השם מי קולון.

בשנת 1799 רקח וילהלם מולהנס (Wilhelm Mülhens) בושם הנמכר בשם גלוקנגאסה 4711 (Glockengasse 4711) שנקרא על שם המקום בוא נרקח לראשונה.

ראו גם
------

* בושם
* או דה טואלט

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מי קולון** בוויקישיתוף
* מהם מי הקולון?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה

* מי קולון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Eau de Cologne Penhaligon's perfume - a fragrance for women and men 1927, www.fragrantica.com (באנגלית)
2. ↑  Farina 1709 Eau de Cologne - FARINA 1709, farina1709.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531374705171
* GND: 4113369-9
* LCCN: sh85040640

 |
הרב דניאל וולפסון. 2003
הרב **דניאל קלמן הלוי וולפסון** (נולד בכ"ב בתמוז ה'תשכ"ד, 2 ביולי 1964) הוא ראש ישיבת נתיבות חכמה בירושלים.

קורותיו
-------

נולד בבני ברק לאביעזר וולפסון. בצעירותו עברה משפחתו לסביון. בילדותו השתתף במקהלת הילדים יד בזמר בניצוחו של יגאל צליק. בסוף לימודיו בכיתה ז' נפגש עם הרב אהרון יהודה לייב שטיינמן שלאחר ששוחח עמו המליץ שידלג על כיתה ח' ויעלה בסוף השנה ללמוד בישיבה הקטנה של פוניבז' וכפי שאכן קרה, לאחר מכן למד בישיבה הגבוהה של פוניבז'.

במהלך לימודיו בישיבת פוניבז' למד עם הרב דוב לנדו ראש ישיבת סלבודקה, והוא מחשיב אותו כרבו המובהק. הרב לנדו נוהג להגיע כפעם בשנה לישיבתו של הרב וולפסון ומדבר בשבחו פעמים רבות. בנוסף, מחשיב הרב וולפסון את הרב אלעזר מנחם מן שך לרבו והוא מרבה להביא חידושים מספרו אבי עזרי בשיעורים הכללים שהוא מוסר.

נישא לרבקה הניה, בתו של הרב דב בר אלתר אייכנשטיין, שכיהן כראש ישיבת איתרי. לאחר נישואיו שימש כמשיב בישיבת באר התורה ובישיבת גבעת שאול. בהמשך התמנה לראש ישיבת חכמת שלמה של הרב יהושע ישעיה נויבירט בשכונת בית וגן. באלול תשס"ט בשיתוף עם הרב נויבירט ייסד את ישיבת נתיבות חכמה בעידוד הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן.

מקדיש סדרים ושיעורים מיוחדים ללימוד נושאים שאין דרך עולם הישיבות לעסוק בהם כגון בסדרי זרעים, קדשים וטהרות, ומאמ שבועי שלו מתפרסם באופן קבוע בקובץ "אהלי טהרות".
חיבר גם מספר ספרים ובהם על מסכתות בסדר טהרות שהלימוד בהן אינו רווח בישיבות. ספרו "אשיחה בחקיך" על מסכת פרה זכה בפרס ירושלים לספרות תורנית.

מתגורר ברחוב תורת חיים בשכונת בית וגן בירושלים. עסק גם בהשקעות הון סיכון של משפחת וולפסון, ובעסקי הנדל"ן המשפחתיים.

ספריו
-----

* **אשיחה בחקיך**, על מסכת פרה
* **מראות טהורות**, על מסכת נגעים
* **אמרות טהורות**, ענייני בדיקת חמץ וביעור חמץ ועוד עניינים במסכת פסחים
* **להבין שמועות**, שיעורים במסכת בבא קמא שנאמרו בישיבת חכמת שלמה
* **להבין שמועות**, שיעורים במסכת יבמות שנאמרו בישיבת חכמת שלמה
* **להבין שמועות**, שיעורים במסכת כתובות שנאמרו בישיבת חכמת שלמה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דניאל וולפסון** בוויקישיתוף
* דניאל קלמן וולפסון, דף שער בספרייה הלאומית
* איצלה כץ, ‏חג מתן תורה | ראשי הישיבות שפרצו בשנים האחרונות וסחפו אלפי תלמידים, באתר כיכר השבת, 24 במאי 2023

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרחי ירושלים : יגאל צליק עם מקהלת הילדים "יד בזמר" | צליק, יגאל (מלחין מנצח מבצע) | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
2. ↑  אחיו של הרב יהושע אייכנשטיין ראש ישיבת יד אהרן, ואביו של הרב משה מרדכי אייכנשטיין, האדמו"ר מטריסק ירושלים
3. ↑  איתמר לוין, ‏תורת הרווחים, באתר גלובס, 3 בינואר 2007

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007399074105171
* LCCN: nr96027009
* VIAF: 66367169
* WorldCat (עם VIAF): 66367169

 |
**החלטה 54 של מועצת הביטחון של האו"ם** היא החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם שהתקבלה ב-15 ביולי 1948 על ידי מועצת הביטחון של האומות המאוחדות. 

ההחלטה קבעה שהמצב בארץ ישראל מהווה איום על השלום כמשמעותו בסעיף 39 של מגילת האומות המאוחדות. ההחלטה פנתה לכל הממשלות והרשויות הנוגעות בדבר לחדול מפעולה צבאית נוספת ולהכריז על הפסקת אש לצבאותיהם שתיכנס לתוקף במועד שייקבע על ידי המתווך בשלושת הימים הקרובים. כמו כן הצהיר כי אי מילוי צווים אלה יוכיח את קיומה של הפרת שלום כמשמעותה בסעיף 39 של האמנה ויחייב שיקול דעת מיידי של המועצה.

עוד הוסיפה ההחלטה, כי יש צורך הכרחי בהפסקת אש בעיר ירושלים. החלטה זו הורתה למתווך של האו"ם להמשיך במאמציו לחסל את האלימות בירושלים ולהבטיח גישה בטוחה אליה. בנוסף, יש לבחון את ההפרות של הפסקות האש הקודמות שנקבעו על ידי המועצה ולשם כך הוקם צוות מיוחד המטפל בנושא זה.

בהחלטה תמכו 7 מדינות, סוריה הצביעה נגד ההחלטה בעוד ארגנטינה, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית וברית המועצות נמנעו.

ראו גם
------

* מלחמת העצמאות
* תוכנית החלוקה
* החלטה 61 של מועצת הביטחון של האו"ם

קישורים חיצוניים
----------------

* נוסח ההחלטה