recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
במתמטיקה, **משווה** הוא קבוצה בה שתי פונקציות (או יותר) מקבלות ערכים שווים. משווה הוא קבוצת הפתרונות של משוואה.

הגדרה
-----

נניח כי X ו-Y הן שתי קבוצות, וכי f ו-g הן שתי פונקציות מ-X ל-Y. המשווה של f ו-g מוגדר להיות קבוצת כל האיברים x בהן f שווה ל-g.
באופן מפורש:

{\displaystyle \mathrm {Eq} (f,g):=\{x\in X\mid f(x)=g(x)\}}.
בדרך זו ניתן להגדיר משווה לכל זוג פונקציות מ-X ל-Y. למעשה, אין צורך להגביל את ההגדרה לזוג פונקציות, או אף למספר סופי של פונקציות. באופן יותר כללי, אם F היא קבוצה של פונקציות מ-X ל-Y, אז המשווה של איברי F הוא קבוצת כל האיברים בהם כל הפונקציות ב-F שוות. באופן פורמלי:

{\displaystyle \mathrm {Eq} ({\mathcal {F}}):=\{x\in X\mid \forall {f}{\in }{\mathcal {F}}\;\forall {g}{\in }{\mathcal {F}}\;f(x)=g(x)\}}.
כמקרה טריוויאלי, אם F מכילה פונקציה בודדת f, מאחר שלכל x ב-X מתקיים {\displaystyle f(x)=f(x)} הרי ש-{\displaystyle Eq({\mathcal {F}})=X}.

בתורת הקטגוריות
---------------

משווים ניתנים להגדרה באמצעות תכונה אוניברסלית, המאפשרת להכלילם מהקטגוריה של קבוצות לקטגוריה כלשהי.

בהקשר כללי זה, אם X ו-Y הם שני אובייקטים ו-f ו-g הם שני מורפיזמים מ-X ל-Y, המשווה של f ו-g הוא אובייקט E ומורפיזם {\displaystyle \,eq:E\rightarrow X} כך ש {\displaystyle \,f\circ eq=g\circ eq} וכך שבהינתן אובייקט {\displaystyle O} ומורפיזם {\displaystyle \,m:O\rightarrow X}, אם {\displaystyle \,f\circ m=g\circ m} אז קיים מורפיזם יחיד {\displaystyle \,u:O\rightarrow E} כך ש {\displaystyle \,eq\circ u=m}, כך שמתקבלת דיאגרמה קומוטטיבית:

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משווה** בוויקישיתוף
* משווה, באתר MathWorld (באנגלית)
**ארכף אפור-פנים** (שם מדעי: ***Rhynchocyon udzungwensis***) הוא מין ממשפחת הארכפיים המצוי רק בהרי אודזונגווה שבטנזניה ומצוי בסכנת הכחדה.

מין זה התגלה רק ב-2008 בטנזניה והוא בעל גוף שחור, עורף אדמוני וראש אפור בעל אף ארוך ומחודד ובטן בהירה יחסית. הוא גדול יחסית לארכף ומגיע לאורך של 56 ס"מ ולמשקל 740 גרם.

הארכף חי ביערות הרריים בשמורות בטנזניה לאורך 300 קילומטרים רבועים. הוא נפוץ בעיקר בפארק הלאומי הרי אודזונגווה. הוא מצוי בעיקר בין העלים של היער ולעיתים גם ביערות חזרן. הוא לא נפוץ במיוחד - ככל הנראה ישנם כ-80 ארכפים בוגרים בשמורה. 

הארכפים נטרפים על ידי חתולים, נחשים ועופות דורסים, אך בעיקר נפגעים מפעילות אנושית כמו ציד או הרס יערות הגשם בתחומי מחייתם. 
מצב שימורם הנוכחי הוא "פגיע".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארכף אפור-פנים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ARKive
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  ארכף אפור-פנים באתר הרשימה האדומה של IUCN

| חדפי פיל |
| --- |
| ארכף | ארכף קצר-אף • ארכף הכף • ארכף שחור-רגל • ארכף שחור • ארכף הסבך • ארכף סלע מזרחי • ארכף קארו • ארכף סומלי • ארכף אדמוני • ארכף סלע מערבי |  |
| ארכף צפון-אפריקני | ארכף צפון-אפריקני |
| ארכף עגול-אוזן | ארכף עגול-אוזן נמיבי • ארכף עגול-אוזן קארו • ארכף עגול-אוזן אטנדקה |
| ארכף ארבע אצבעי | ארכף ארבע אצבעי |
| ארכף גדול | ארכף זהוב-גב • ארכף משובץ • ארכף אדום-ראש • ארכף אפור-פנים |
**ממלכת קרדיגיון'** (בוולשית: **Teyrnas Ceredigion**, בלטינית: **Cereticiaun**) הייתה ממלכה ולשית בימי הביניים אשר שכנה בדרום-מערב ויילס. 

הממלכה התקיימה בין המאה ה-5 למאה ה-10, כאשר היא הורחבה לכדי ממלכת סייסל'וג במאה ה-7 ואוחדה לבסוף עם ממלכת דהייברת' בשנת 957. אזור הממלכה שהתפרס לאורך מפרץ קרדיגן, בין שפך נהר הדווי בצפון (באברדווי) ושפך נהר הטיווי (בקרדיגן), המשיך להיות מכונה קרדיגיון לאורך ההיסטוריה וכיום מהווה כמעט בדיוק את שטח מחוז קרדיגיון הקרוי על שם הממלכה ההיסטורית.

היסטוריה
--------

בסביבות שנת 380 עזבו השלטונות הרומאים את אזור ויילס לאחר שלטון של כ-300 שנים, מה שהשאיר את ויילס ללא מבנה שלטוני וללא הגנה. כתוצאה מכך, בשנים שלאחר העזיבה הרומית, החלו להתבצע פשיטות ותקיפות של שבטים מהאי מאן ומאירלנד, כנגד יישובי צפון ויילס (אשר כונה בלטינית וונדוטיה - *Venedotia*). לפי המסורת הרווחת, קונד'ה שהיה שליט בריטוני מאזור מזרח סקוטלנד ("הצפון הקדום"), היגר עם משפחתו לצפון-מערב ויילס כדי להילחם בפשיטות האיריות, להשליט סדר ולהקים שלטון יציב בסגנון בריטנו-רומי. לאחר כיבושו של קונד'ה את האזור, הוא העניק לבנו החמישי קרדיג, את האזור הדרומי בשטחים שנכבשו והממלכה שהקים נקראה על שמו "קרדיגיון" (בני קרדיג).

### ממלכת סייסל'ו

סביב שנת 680, מלך קרדיגיון סייסל'וג אפ קלידוג, כבש את אזור איסטרד טווי ושם הממלכה שונה לממלכת סייסל'וג על שמו. מתוך כך, הממלכה החדשה הייתה המשך של קרדיגיון כאשר בסיס הכוח ושושלת המלוכה המשיכה ודומה שרק שם הממלכה השתנה במקורות השונים בתקופה. סביב שנת 800 גם הממלכות הקטנות בווילת' וגוורת'יריניון ששכנו בין סווסל'ו לממלכת פוויס ממערב נכבשות ומתאחדות עם סייסל'ו. בשנת 872, המלך גוגן אפ מוריג נהרג ללא יורש והממלכה עוברת לידי רודרי הגדול, לאחר מותו ב-873 הממלכה הוולשית המאוחדת מתפצלת שוב וסייסל'ו ניתנת לאחד מבניו, קאד'ל אפ רודרי.

### ממלכת דהייברת'

 ערך מורחב – **ממלכת דהייברת'**  

בשנת 920, הוול ד'ה, ייסד את ממלכת דהייברת' תוך שהוא מאחד את ממלכת סייסל'וג עם ממלכת דאווד. עם מותו ב-950, בנו רודרי ירש את דהייברת', בעוד שבניו האחרים ירשו חלקים בממלכה, בתקופה זו קרדיגיון נחשבה כנסיכות בתוך ממלכת דהייברת' ובראשה אווין אפ הוול ד'ה. ב-957 אולם, אווין ירש את כס הממלכה כולה וקרדיגיון התאחדה באופן מלא עם דהייברת'.

במהלך המאה ה-12, תחת שלטון נסיכות ויילס שבראשה ממלכת גוויניד', קרדיגיון הפכה לדוכסות שבראשה שימש אחד מבניו של נסיך ויילס כדוכס.

ראו גם
------

* מפרץ קרדיגן
* קרדיגיון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ממלכת קרדיגיון** בוויקישיתוף
* ממלכת קרדיגיון באתר 'ההיסטוריה של ויילס'.
* ממלכת קרדיגיון באתר History Files.
**המלחמה של קלרה** (באנגלית: *Clara's War: One Girl's Story of Survival*) הוא ספר זיכרונות משנת 2009 מאת קלרה קרמר וסטיבן גלנץ, המספר את סיפור חייה של קרמר בפולין הכבושה בידי הנאצים, שם הסתתרה עם יהודים פולנים אחרים 20 חודשים בבונקר מתחת לבית בעיירה ז'ובקבה. הספר פורסם בארצות הברית על ידי Harper/Ecco ב-2009. קרמר היא מייסדת מרכז המידע אודות השואה (Holocaust Resource Center) באוניברסיטת קין ביוניון, ניו ג'רזי.

סקירה
-----

קלרה קרמר הייתה בתו המתבגרת של בעל מפעל יהודי בפרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939. עיר הולדתה ז'ולקייב-ז'ובקבה נמצאה בחלק הכיבוש הרוסי של פולין. היא הייתה עדה להרג או גירוש חברים ובני משפחה על ידי הסובייטים, ושמעה שגויסו לעבודות כפייה.

עם פלישת גרמניה לברית המועצות, הצבא האדום נסוג, והעיירה נכבשה על ידי הנאצים. נכסי יהודים נלקחו והם הצטוו לעבור לגטו, אך לאחר ששמעו בני משפחתה של קלרה על היחס שקיבלו יהודים מידי הנאצים, החליטו להסתתר.

בעזרת ולנטין בק, גרמני אתני, ומשפחתו, קלרה, משפחתה וחברים הוסתרו בבונקר ייעודי מתחת לבית משפחת מלמן שגרה גם היא בבונקר עם קלרה ומשפחתה. הבונקר מתואר בספר כ"חלל שאינו גדול ממתקן לקשירת סוסים". בק מועסק על ידי כוחות הכיבוש כמחסנאי במחסן אלכוהול. יש לו מוניטין של אנטישמי, שיכור ופלרטטן אלים. 18 אנשים חיו בבונקר. מעליהם שימש ביתו של בק לעיתים קרובות למגורים עבור חיילי ורמאכט וקציני אס אס. בבונקר, אמה של קלרה דחקה בה לכתוב יומן כדי שאם לא ישרדו את המלחמה, העולם יידע מה קרה להם.

קרמר מתארת את חיי היום-יום שלה בבונקר והמאבק לשרוד. בק הביא להם אוכל וחדשות על המלחמה. היא למדה מבק על גירוש רבים מחבריה למחנות ההשמדה ואירועים נוספים הקשורים לשואה בפולין. היא כתבה על רומן שבק מנהל עם אחת הדיירות, ועל כך שכולם מועמדים בסכנה כשאשתו של בק, יוליה, מתוודעת לקשר. יש מקרים רבים שבהם הם כמעט מוסגרים.

כל הדיירים מלבד אחד שורדים עד שחרור ז'ולקייב על ידי הצבא האדום. כשהבית עלה באש, אחותה של קלרה ברחה בבהלה ונלכדה על ידי הנאצים. קרמר טענה שמתוך 5,000 יהודים בז'ולקייב לפני המלחמה, רק 50 שרדו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Harayda, Janice (3 באוגוסט 2009). "Clara Kramer's 'Clara's War: One Girl's Story of Survival' – A Teenager's Holocaust". *One Minute Book Reviews*. נבדק ב-26 באפריל 2011. `{{cite web}}`:  (עזרה)

קישורים חיצוניים
----------------

* מלחמתה של קלרה ב-HarperCollins.com
* מלחמתה של קלרה באתר יד ושם

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"המלחמה של קלרה"**.
**אוֹבִּיטֶר** (בלטינית: **Obiter** , דרך אגב), הוא שיבוש של המונח **אוביטר דיקטום** (בלטינית: **Obiter Dictum** = "נאמר דרך אגב") שנמצא בשימוש כדי לתאר הערה שנאמרה דרך אגב, בו משתמשים בעיקר במשפט המקובל בו קיימת שיטת התקדים המחייב.

כאשר בית משפט דן במקרה העומד בפניו ומחליט בו, קורה שבית המשפט דן בשאלות אגביות, ואומר אמרות שאינן נחוצות לצורך עצם ההכרעה בסכסוך שבין הצדדים לפניו. אמרות אלה, אשר אינן מהוות חלק מהרציו דסידנדי של פסק הדין, אותו חלק אשר מהותי לשם ההגעה למסקנה האופרטיבית של בית-המשפט, מכונות "אוביטר דיקטום". בעברית, פירושן "אמרות אגב", אשר אינן מחייבות בתי משפט אחרים.

ההתייחסות לאמרות אלה, משתנה משיטת משפט אחת למשנה.
בשיטת המשפט באנגליה ובוויילס, בארצות הברית ובישראל אמרות אגב אינן מהוות תקדים מחייב, הגם שבחלק משיטות אלו מקובל להסתמך עליהן במידה מסוימת, כהשראה לפסיקה.

דוגמה
-----

כאשר בית המשפט קובע כי אין לו סמכות לדון במקרה, אולם ממשיך לדון בו לגופו, הרי שהמשך הדיון מהווה למעשה אוביטר דיקטום, מאחר שבית המשפט לא היה חייב להמשיך ולדון במקרה כדי להגיע לתוצאה הסופית.

דוגמה היסטורית מפורסמת לאוביטר דיקטום היא קביעתו של נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית - רוג'ר ב. טייני כי פשרת מיזורי מנוגדת לתיקון החמישי לחוקת ארצות הברית היות שהיא פוגעת בזכות הקניין של בעלי העבדים. השופט בנג'מין ר. קרטיס, שישב בהרכב שדן בעתירתו של סקוט, טען כי קביעה זו היוותה אוביטר דיקטום היות שבית המשפט כבר הכריע בשלב מוקדם יותר של הדיון שאין סמכות לבית המשפט לדון בתביעתו של סקוט.

ראו גם
------

* רציו דסידנדי
* התקדים המחייב
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 

באלקטרוניקה, **משוון** הוא מכשיר שמשווה שני מתחים או זרמים ומוציא אות דיגיטלי המציין מי את הגדול מביניהם. הקלט הוא שתי כניסות אנלוגיות {\displaystyle V\_{+}\,} ו {\displaystyle V\_{-}\,} והפלט הוא מוצא דיגיטלי, בינארי, אידיאלי  {\displaystyle V\_{o}\,}.

{\displaystyle V\_{o}={\begin{cases}1,&{\mbox{if }}V\_{+}>V\_{-}\\0,&{\mbox{if }}V\_{+}<V\_{-}\end{cases}}}
המשוון מורכב ממגבר דיפרנציאלי בעל שבח גבוה במיוחד. משוונים משמשים בדרך כלל במכשירים המודדים וממירים אותות אנלוגיים לדיגיטליים (ADCs), במעגלים של רבי רטטים וביניהם במתנדים.

מימוש משוון מתח באמצעות מגבר שרת
--------------------------------

משוון מגבר שרת פשוט
למגבר שרת יש כניסת הפרש מאוזנת היטב בעלת הגבר גבוה במיוחד. זה מתאים למאפיינים של משוונים, ולכן מגבר שרת סטנדרטי הפועל בחוג פתוח (ללא משוב שלילי) יכול לשמש כמשוון ביישומים שאין להם דרישות ביצועים מיוחדות.

כאשר הקלט בכניסה (V+) גבוה מהמתח בכניסה ההופכת מופע (V-), אז ההגבר הגבוה של המגבר גורם למוצא להיות ברוויה במתח הגבוה ביותר האפשרי. מתח זה הוא מתח האספקה החיובי של מגבר השרת.

כאשר הקלט בכניסה (V+) נמוך מהמתח בכניסה ההופכת מופע (V-), אז ההגבר הגבוה של המגבר גורם למוצא להיות ברוויה במתח הנמוך ביותר האפשרי. מתח זה הוא מתח האספקה השלילי של מגבר השרת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משוון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007539342805171
* GND: 4207977-9
* LCCN: sh89006531

 |
**יעקב לוקסנבורג (לוקסי)** (נולד ב-9 באוגוסט 1956) הוא איש עסקים ישראלי ובעל השליטה בחברת "לפידות קפיטל", העוסקת בביצוע קידוחי נפט ומים בשדה הנפט חלץ.

חיים אישיים
-----------

נולד בגבעתיים. למד בתיכון עירוני ט' שבתל אביב. שירת בצה"ל כלוחם בחיל השריון וסיים כמדריך ספורט בווינגייט. כשהשתחרר מצה"ל למד כלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב ובמקביל עבד לפרנסתו כברמן בבית מלון תל אביבי. בהמשך סיקר מסעדות עבור העיתון "ידיעות אחרונות". כשסיים את לימודיו עבד ככלכלן בחברת נייר חדרה ובכמה חברות השקעה בתחומים הפיננסים כלכליים. בגיל 30 נכנס לשוק ההון והחל לבנות את עצמו כאיש עסקים.

כיום גרוש עם שני ילדים בוגרים ומתגורר במתחם "סי אנד סאן" שבצפון תל אביב. 

בתו הבכורה היא הקומיקאית שרון לוקסנבורג.

פעילות עסקית
------------

ב-1987 התחיל לעבוד כמנהל תיקים בבית ההשקעות "בטוחה". ב-1993 הקים משרד עצמאי בשם "לוקסנבורג השקעות" שהתחרה ב"בטוחה". בספטמבר 1996 רכש מניות חברת "גבור ספורט" ולאחר כשלושה חודשים מכר אותן לסגיאל החזקות, ברווח של 4.9 מיליון שקל. ב-1998 רכש אג"ח של חברת בלנטיין. ב-1999 השתלט על דירקטוריון בלנטיין וזמן קצר לאחר מכן מכר אותה לעמי גניש, ברווח של עשרה מיליון שקלים.

במהלך שנת 2000 החל לרכוש מניות "לפידות" בבורסה והגיע עד לאחזקה של 20%. בנובמבר 2000 רכש מאיש העסקים ברוך רפפורט כ-60% ממניות לפידות תמורת 8.6 מיליון דולר והגיע לאחזקה של כ-88% ממניות החברה.
בשנת 2003 רכש מיצחק תשובה את מלוא החזקותיו בחברת הנדל"ן אינוונטק (כ-16%). באוקטובר 2009 מכר 74% ממניות אינוונטק לחברת CEE שהייתה בבעלות יולי עופר. בנובמבר 2009 מונה ליו"ר "לפידות". במאי 2012 רכש אג"ח של "סאני אלקטרוניקה" ו"סקיילקס" ב-35 מיליון ש"ח. באוגוסט 2012 רכש 2% ממניות "שמן גז ונפט" תמורת 10 מיליון שקל. ביוני 2014 השתלט על דירקטוריון "סקיילקס" ומאז מכהן בה כדירקטור.

ב-2004 הורשעו לוקסנבורג וחברת לוקסנבורג חיתום בע"מ בעבירות על חוק ניירות ערך. החוק אוסר על אדם שהורשע בעבירות עליו לכהן בדירקטוריון חברה ציבורית במשך חמש שנים ולוקסנבורג התפטר מתפקידו כדירקטור בחברת "לפידות" ובקרן ההון סיכון "אינוונטק". ב-2009 זוכה מעבירות אלה.

החזקות
------

* לפידות קפיטל
	+ לפידות חלץ
	+ סאני תקשורת סלולרית (45.85% ממניות החברה)
		- סאני תקשורת (בפירוק)
	+ סאני אלקטרוניקה (39% ממניות החברה)
		- סאני.קום בע"מ (100% ממניות החברה)
		- פרטנר תקשורת (אחזקה זניחה של 1.4% ממניות החברה)
	+ Inraz Trade ‏ (50% ממניות החברה)
	+ Zaforo Oil & Gas Limited (חברה קפריסאית בבעלות מלאה)
	+ Vista Trade Finance & Services S.A ‏ (66.67% ממניות החברה)
	+ Gamenal Trading Limited ‏ (66.67% ממניות החברה)
		- Alpros

קישורים חיצוניים
----------------

* אסף גילעם, לוקסי כבר היה כאן קודם, באתר כלכליסט, 31 בדצמבר 2013
* מתראיין אצל ביזפורטל
* יעקב לוקסנבורג בראיון בלעדי ל-G: "בן-דב הבין שעם הכניסה שלי לזירה, המשחק הוא אחר", באתר גלובס, 10 ביוני 2012
* ועידת שוק ההון 2014 - יעקב לוקסנבורג (לוקסי) בשיחה עם גיל קליאן, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  יעקב לוקסנבורג רוכש מרפפורט את השליטה בלפידות ב-8.6 מיליון דולר, גלובס
2. ↑  תדמור אישר עסקאות קרדן-תה"ל ולוקסנבורג-לפידות
3. ↑  רותם שטרקמן, יעקב לוקסנבורג התפטר מהדירקטוריונים שבשליטתו בעקבות הרשעתו, באתר הארץ, 13 במרץ 2005
4. ↑  איתי הר אור, סוף לפרשת אורסיס: גם יעקב לוקסנבורג ואריה פוגלמן זוכו, דה מרקר, 6-7 בינואר 2009
**יעקב לוריא**, דיוקן עצמי, שמן (1938), 27/37 ס"מ
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
**יעקב לוריא** (28 בינואר 1913 - 22 בפברואר 1966) היה צייר ישראלי, מראשוני גבעת ברנר.

קורות חייו
----------

### עד עלייתו ארצה

לוריא נולד בפאֶנזה שברוסיה. בגיל שלוש עקר עם משפחתו לעיר שַבְלי שבליטא, שם סיים את לימודיו בגימנסיה "תרבות" שכל הלימודים בה התנהלו בעברית.

כבר בגיל צעיר התגלה כישרונו לציור, אך הימים היו ימי ההתעוררות הציונית בליטא ויעקב הצטרף לתנועת הנוער הציונית סוציאליסטית; תחילה לתנועת השומר הצעיר ואחר כך לתנועת החלוץ הצעיר. עם סיום לימודיו בגימנסיה הצטרף יעקב לתנועת החלוץ וכעבור זמן עבר לעבוד במרכז התנועה בעיר קובנה, שם נשאר עד עלייתו ארצה בשנת 1934.

### שנים ראשונות בארץ

לאחר הגעתו ארצה היה תחילה חבר פלוגת הקיבוץ המאוחד בהרצליה וכעבור שנה עבר לקיבוץ גבעת ברנר שבו היו כמה מיוצאי תנועת החלוץ בליטא. כחלוץ חסון וצעיר היה להוט לצאת לעבודות קשות ובין היתר עבד במפעלי ים המלח בסדום, בנמל תל אביב ובקידוח בארות. בימי מלחמת העולם השנייה נעשה נוטר.

פעילות אמנותית
--------------

החל בשנות ה-40 הרבה לעסוק בזמנו הפנוי בציור יחד עם עוד שניים-שלושה מבני הקיבוץ, שאליהם הצטרף יצחק פרנקל, שכבר היה צייר ידוע בארץ, והגיע לגבעת ברנר כמורה לציור.

משנת 1949 ריכז את מדור האמנות בוועדת התרבות של הקיבוץ המאוחד שם ריכז את הפעילות בקרב ציירי הקיבוצים, שהתלבטו כיצד לשלב בין עבודה גופנית לחיי אמנות.

בשנת 1951 החל ללמד ציור בבית הספר של גבעת ברנר וב-1953 יצא ללמוד ציור בפריז.

מאז שובו ארצה עסק לוריא לסירוגין בהוראת הציור בגבעת ברנר ובפעילות במזכירות הקיבוץ המאוחד. לוריא גילה עניין גובר בתיאטרון ובבימוי, והרבה לביים ולצייר תפאורות בהצגות שהועלו בקיבוצו. כמו כן שמע הרצאות בחוג לאמנות של אוניברסיטת תל אביב כתלמיד שלא מן המניין.

ספר
---

חלק מיצירותיו רוכזו בספר **יעקב לוריא** שיצא בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1968.

קישורים חיצוניים
----------------

* יעקב לוריא באתר 'סיפורי גבעת ברנר'
* סרט לזכרו של יעקב לוריא שהוכן בשנת 1996, במלאת 30 שנים למותו.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007304091305171
* VIAF: 235280262
* WorldCat: viaf-235280262

 |
**ג'ורג'ה "ג'ורג'יצה" ביידוב** (בקרואטית: **Đurđa "Đurđica" Bjedov**; נולדה ב-5 באפריל 1947) היא שחיינית עבר קרואטית שייצגה באותה העת את יוגוסלביה. האלופה האולימפית הראשונה (מקסיקו סיטי 1968) במשחה ל-100 מטר חזה. הייתה לשחיינית היוגוסלבית והקרואטית הראשונה והיחידה עד כה (2017) שזכתה במדליית זהב בשחייה במשחקים האולימפיים ואישה היוגוסלבית הראשונה שזכתה במדליה אולימפית.

ביוגרפיה
--------

ביידוב נולדה וגדלה בספליט, קרואטיה.

ביידוב השתתפה באליפות אירופה שנערכה באוטרכט, הולנד בשנת 1966

### הסינדרלה, אלופה אולימפית

הוועד האולימפי של יוגוסלביה החליט לשלוח את ביידוב לאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) כדי להשלים רביעיית שליחות 4x100 מטר מעורב, אך במשחקים עצמם היא פסלה כשקפצה לפני הזמן. יומיים לאחר מכן, היא זכתה במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אולימפי חדש של 1:15.8 דקות, לפני גלינה פרוזומנשחיקובה מברית המועצות (1:15.9 דקות) ושרון ויצ'מן מארצות הברית (1:16.1 דקות) ויומיים לאחר מכן, היא זכתה במדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:46.4 דקות, אחרי שרון ויצ'מן שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:44.4 דקות ולפני גלינה פרוזומנשיקובה (2:47.0 דקות). ובכך הייתה לשחיינית היוגוסלבית הראשונה והיחידה שזכתה במדליית זהב בשחייה במשחקים האולימפיים.

באוניברסיאדה שנערכה בטורינו, איטליה בשנת 1970 היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ומדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.

חייה האישיים
------------

לאחר שפרשה משחייה תחרותית החלה לאמן שחייה. היא נישאה לגברילו שחקן כדורמים מצטיין. היא מתגוררת בלוקרנו, שווייץ. בתה, אנמריה פטריצ'ביץ' שחיינית אולימפית, מקום 13 באולימפיאדת סיאול (1988) ואלופת אירופה בשחייה במים פתוחים ל-5 ק"מ ובנה לוקה גברילו שחיין מצטיין, מאמן השחייה של נבחרת שווייץ ומספטמבר 2017 מאמן השחייה הראשי של נבחרת ישראל.

תארים והישגים
-------------

* בשנת 1968 זכתה ביידוב בתואר ספורטאית השנה של יוגוסלביה.
* בשנת 1987 זכתה ביידוב להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ורג'יצה ביידוב** בוויקישיתוף

* ג'ורג'יצה ביידוב, באתר olympedia.org

הערות שוליים
------------

1. ↑  DJURDJICA BJEDOV - YUG, באתר ISHOF - The International Swimming Hall of Fame

|  אלופות אולימפיות - משחה ל-100 מטר חזה (נשים) |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| 1968: ג'ורג'יצה ביידוב יוגוסלביהיוגוסלביה • 
1972: קתרין קאר ארצות הבריתארצות הברית • 
1976: הנלורה אנקה מזרח גרמניהמזרח גרמניה • 
1980: אוטה גווינגר מזרח גרמניהמזרח גרמניה • 
1984: פטרה ואן סטברן הולנדהולנד • 
1988: טניה דנגלקובה בולגריהבולגריה • 
1992: ילנה רודקובסקאיה רוסיהרוסיה •
1996: פני היינס דרום אפריקהדרום אפריקה • 
2000: מייגן ג'נדריק ארצות הבריתארצות הברית • 
2004: לו קסיוג'ואן הרפובליקה העממית של סיןהרפובליקה העממית של סין • 
2008: לייזל ג'ונס אוסטרליהאוסטרליה •
2012: רותה מיילוטיטה ליטאליטא • 
2016: לילי קינג ארצות הבריתארצות הברית • 
2020: לידיה ג'קובי ארצות הבריתארצות הברית |

 |
**ניקנור צ'רנצוב** (ברוסית: **Никанор Чернецов**;‏ 21 ביוני 1805 – 11 בינואר 1879) היה צייר נוף רוסי. אחיו הבכור גריגורי צ'רנצוב היה גם צייר.

ביוגרפיה
--------

אביו ואחיו הגדול, היו ציירי אייקונים. בסיועו הכספי של פאבל סוויניין, הוא עבר לסנט פטרסבורג ב-1823. לאחר שקיבל מענק מהחברה האימפריאלית לעידוד האמנויות, הוא הצליח להירשם לאקדמיה הקיסרית לאמנויות ולמד אצל מקסים וורובייב עד 1827.

לאחר שסיים את לימודיו עם מדליית זהב קטנה, הוא נסע לאורך חוף הים השחור עם הרוזן פאבל קוטאיסוב, ולאחר מכן עבד כשרטט של אוגוסט דה מונפראן בקתדרלת סנט אייזק. משנת 1833 עד 1836, הוא היה בשירותו של מיכאיל וורונטסוב, המושל הכללי של נובורוסיה, שנסע ברחבי קרים, שירטט נופי טבע, חורבות ומנהגים אתניים. רבים מהסקיצות האלה הפכו מאוחר יותר לציורים. דרך וורונטסוב, הוא הפך לחבר טוב של אלכסנדר פושקין וקישט את משרדו בנוף של ערוץ דריאל.

לאחר 1838, הוא ליווה את אחיו, גריגורי ואנטון איבנוב-גולובוי לאורך הוולגה בסירה/סטודיו מאובזרת במיוחד, ועשה סקיצות רבות שהפכו מאוחר יותר לפנורמה שאורכה היה 700 מטר (2300 רגל). חלקים ממנה עדיין שמורים בספרייה הלאומית של רוסיה.

במהלך שנות ה-40 ביקרו האחים מספר פעמים באיטליה ובמזרח הים התיכון, אך ספר הליטוגרפיות שלהם, Palestine: Views Drawn from Life מאת נ' וג' צ'רנצוב בשנים 1842–1843 לא היה מוצלח במיוחד. גריגורי המשיך להשתמש בחומר שאסף, אבל ניקנור חזר לצייר נושאים על רוסיה.

כשגריגורי מת, ניקנור היה עני מכדי לקבור אותו. האקדמיה תרמה 200 רובל, ולאחר משא ומתן ארוך, הסכימה לקנות את התיקים והציורים הנותרים שלהם בתשלומים במשך מספר שנים, אך תהליך זה מעולם לא הושלם.

גלריה
-----

* נוף טיבליסינוף טיבליסי
* עמק בקריםעמק בקרים
* הקולוסיאום, רומאהקולוסיאום, רומא

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניקנור צ'רנצוב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Library of Congress, Chernet︠s︡ov, Nikanor Grigorʹevich, 1805-1879 - LC Linked Data Service: Authorities and Vocabularies | Library of Congress, from LC Linked Data Service: Authorities and Vocabularies (Library of Congress), id.loc.gov
2. 1 2  Claw.ru: Энциклопедия искусства old. Всё для учебы, работы и отдыха. Иллюстрированный справочник. Русские художники. Западные художники. Учебники. ickust.claw.ru
3. 1 2  Kenneth, Nikanor Chernetsov, www.rusartnet.com (ב־British English)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007397908805171
* GND: 137697155
* ISNI: 0000 0001 1489 6803
* LCCN: no00048770
* NLP: A28543397
* RSL: 000082139
* SUDOC: 112638244
* ULAN: 500020534
* VIAF: 31541078
* WorldCat: lccn-no00048770

 |
הנשיא וודרו וילסון, האדם שהביטוי מיוחס לו לעיתים קרובות
**המלחמה שתשים קץ למלחמה** (באנגלית: "**The war to end war**") או גם **המלחמה שתשים קץ לכל המלחמות** (באנגלית: "**The war to end all wars**") היה ביטוי שתיאר את מלחמת העולם הראשונה. במקור היה זה ביטוי אידיאליסטי, אך כיום משתמשים בו בצורה מזלזלת.

מקור
----

במהלך אוגוסט 1914, מיד לאחר שפרצה המלחמה, פרסם הסופר והפרשן החברתי הבריטי הרברט ג'ורג' ולס מספר מאמרים בעיתוני לונדון שהופיעו אחר כך בספר שכותרתו "המלחמה שתשים קץ למלחמה". ולס האשים את מעצמות המרכז באחריות לפריצת המלחמה, וטען שרק הנחלת תבוסה למיליטריזם הגרמני יוכל להביא סוף למלחמה. ולס השתמש בביטוי הקצר יותר, "המלחמה שתשים קץ למלחמה", במאמר "בשנה הרביעית" (1918), שבו ציין כי הביטוי "נכנס למחזור" במחצית השנייה של 1914. למעשה הפך הביטוי לאחת מאמרות הכנף הנפוצות ביותר של המלחמה.

שנים אחר-כך הפך הביטוי להיות מיוחס לנשיא ארצות הברית וודרו וילסון, אף שווילסון השתמש בו פעם אחת בלבד. יחד עם האמרה "להפוך את העולם לבטוח עבור דמוקרטיה", הוא גילם את האמונה של וילסון שכניסת אמריקה למלחמה הייתה הכרחית על מנת לשמר את חירות האדם.

שימושים מאוחרים יותר
--------------------

אפילו במהלך מלחמת העולם הראשונה נתקל הביטוי בסקפטיות מסוימת. נטען כאילו דייוויד לויד ג'ורג', ראש ממשלת בריטניה בתקופת מלחמת העולם הראשונה, אמר "מלחמה זו, כמו המלחמה הבאה, היא מלחמה שתשים קץ למלחמה". ככל שהתבהר שהמלחמה לא הצליחה לשים קץ לכל המלחמות, קיבל הביטוי גוון ציני יותר. הפילדמרשל לעתיד ארצ'יבלד וייוול אמר במרירות על ועידת השלום בפריז ש"לאחר 'המלחמה שתשים קץ למלחמה', נראה שהם הצליחו לא רע בפריז לעשות 'שלום שישים קץ לשלום'". ולס עצמו השתמש בביטוי באופן אירוני ברומן *The Bulpington of Blup*‏ (1932). וולטר ליפמן כתב בניוזוויק ב-1967, "האשליה היא שכל מלחמה שבה אנו לוחמים היא מלחמה שתשים קץ למלחמה", בעוד שריצ'רד ניקסון בנאום ה"רוב הדומם" (*Silent Majority*), אמר "איני אומר לכם שהמלחמה בווייטנאם היא מלחמה שתשים קץ למלחמות".

קישורים חיצוניים
----------------

* ה.ג. ולס The War That Will End War בארכיון האינטרנט
* יואב קרני, על התחזיות ועל ההזיות

הערות שוליים
------------

1. ↑  The war to end all wars
2. ↑  W. Warren, *H.G. Wells: Traversing Time*
3. 1 2  Richard A. Rempel,  *The Collected Papers of Bertrand Russell*
4. 1 2  Kathleen Hall Jamieson, *Transformation of Political Speechmaking*
5. ↑  Anthony Pagden,  *Worlds at War: The 2,500-year Struggle between East and West*
ב-14 בפברואר 1950 מטוס של חיל האוויר של ארצות הברית מסוג קונבאייר B-36 פיסמייקר מספר סידורי 44–92075, שהוקצה לזרוע ההפצצה ה-7 של ארצות הברית מבבסיס חיל האוויר קרסוול בטקסס, התרסק בצפון מערב קולומביה הבריטית בהר קולגט לאחר שהפיל פצצה גרעינית סימן 4. היה זה אובדן הנשק הגרעיני הראשון בהיסטוריה. ה-B-36B היה בדרך מבסיס חיל-האוויר איילסון ליד פיירבנקס, אלסקה לבסיס חיל האוויר קרסוול, יותר מ-3,000 מיילים לדרום-מזרח, במשימה שכללה התקפה גרעינית מדומה על סן פרנסיסקו.

התאונה
------

המטוס טס במשימת קרב מדומה של תקיפה גרעינית נגד ברית המועצות. ה-B-36 המריא ב-13 בפברואר 1950מבסיס איילסון עם צוות קבוע של 15 איש וכן מפקד נשק ופצצה. תוכנית הטיסה שהייתה אמורה להמשך 24 שעות כללה טיסה מעל צפון האוקיינוס השקט, מכיוון מערבה של אלסקה וקולומביה הבריטית, ולאחר מכן פניה פנימה מעל מדינות וושינגטון ומונטנה. בשלב הזה ה-B-36 יטפס לגובה 40,000 רגל (12,000 מטרים) להפעלת פצצה מדומה מדרום לקליפורניה ולאחר מכן לסן פרנסיסקו, לאחר מכן הטיסה הייתה צפויה להמשיך ישירות לפורט וורת', טקסס. תוכנית הטיסה לא כללה כל חדירה למרחב האווירי של קנדה. המטוס נשא פצצת גרעינית סימן 4, המכילה כמות ניכרת של אורניום טבעי ו-2,300 קילוגרמים של חומרי נפץ רגילים. לפי חיל האוויר, הפצצה לא הכילה את ליבת הפלוטוניום הדרושה לפיצוץ גרעיני.

מזג אוויר קר של כמינוס 40 מעלות צלזיוס על הקרקע בבסיס איילסון השפיע לרעה על המטוס המעורב בתרגיל זה. לאחר שבע שעות מההמראה, שלושה מתוך ששת מנועי הבוכנה החלו לפלוט להבות וכובו. שלושת מנועי הבוכנה האחרים לא סיפקו מספיק כוח. החקירה שלאחר מכן תלתה את האשמה בהצטברות קרח בפתחי האוויר של הקרבורטור.

הצוות החליט לנטוש את המטוס מכיוון שהוא לא יכול היה להישאר באוויר עם שלושה מנועים שאינם מתפקדים וכשהוא נושא מטען כבד. פצצת האטום הושלכה והתפוצצה באוויר, וכתוצאה מכך אירע פיצוץ קונבנציונלי גדול. חיל האוויר הצהיר מאוחר יותר כי ליבת התרגול המזויפת שהייתה על סיפון המטוס הוכנסה לתוך הנשק לפני שהוא הושלך.

המטוס היה בקשר רדיו מתמיד עם מפקדת פיקוד האוויר האסטרטגי ותוך דקות מהנטישה פתח חיל האוויר המלכותי הקנדי במבצע בריקס כדי למצוא את הנעדרים. מזג אוויר גרוע הפריע למאמצי החיפוש; למרות זאת 12 מתוך 17 הגברים נמצאו בסופו של דבר בחיים. על פי השמועות, אחד מחמשת ההרוגים, הנשק, נמצא כעבור ארבע שנים (1954) באתר ההתרסקות. על פי ההערכות, ארבעת הטייסים הנותרים נחלצו מהמטוס מוקדם יותר מאנשי הצוות ששרדו, וההנחה היא שהם נחתו באוקיינוס ומתו מהיפותרמיה. לרשויות הקנדיות מעולם לא נאמר שהמטוס נושא נשק גרעיני.
**ניקלאס שטארק** (בגרמנית: **Niklas Stark**, נולד ב-14 באפריל 1995 בנוישטאט אן דר אייש שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בורדר ברמן ובנבחרת גרמניה בעמדות הבלם והקשר האחורי.

קריירת מועדונים
---------------

שטארק החל לשחק בנירנברג בשנת 2004, כאשר היה בן תשע. בעונת 2012/13 החל שטארק לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, ובאפריל 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, בהפסד 1–2 של נירנברג להופנהיים. בעונת 2013/14 שטארק הפך לשחקן חשוב ברוטציה של נירנברג, וערך 21 הופעות, כשהוא משתף פעולה בקישור עם הירושי קיוטאקה, מייק פרנץ, האנו באליטש, מרקוס פוילנר ורוברט מאק. נירנברג ושטארק ירדו ליגה בתום אותה עונה. על אף זאת, זכה שטארק באותה עונה במדליית זהב במסגרת פרס מדליית פריץ ואלטר, המוענק מדי שנה לכישרונות הצעירים בגרמניה. בעונת 2014/15 שטארק היה אחד ממנהיגי הקישור של נירנברג, והבקיע את שני שעריו הראשונים בקבוצה. את העונה הזו סיימו שטארק ונירנברג רק במקום התשיעי בבונדסליגה השנייה, וכשלו להעפיל חזרה לבונדסליגה.

את עונת 2015/16 פתח שטארק בנירנברג, אך לאחר ארבעה מחזורי ליגה, בהם הבקיע שער אחד, חתם בהרטה ברלין. שטארק היטיב לשחק בעונת הבכורה שלו בקבוצה, וסייע לה לסיים במקום השביעי בליגה, שהקנה לה כרטיס לליגה האירופית. בעונת הבכורה שלו בהרטה ברלין, הבקיע שטארק שני שערי ליגה.

קריירה בינלאומית
----------------

שטארק ערך 18 הופעות והבקיע שני שערים במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21. במרץ 2019 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת וב-19 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה, כשעלה כמחליף בדקה ה-65 במשחק נגד נבחרת צפון אירלנד במסגרת מוקדמות יורו 2020

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניקלאס שטארק** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
מלחמה זו, בין האימפריה הרוסית והאימפריה העות'מאנית, שהתנהלה בין השנים 1735–1739, פרצה עקב חילוקי דעות לגבי תוצאות מלחמת רוסיה–פולין של 1733–1735 ופשיטות הולכות ונשנות של הטטרים מקרים. כמו כן, המלחמה סימלה את המאמץ הרוסי ההולך וגובר להשגת גישה לים השחור. זו הייתה המלחמה החמישית בהיסטוריה של מלחמות רוסיה-טורקיה.

הדיפלומטיה הרוסית טרם המלחמה
----------------------------

עם פרוץ המלחמה, רוסיה השיגה מצב בינלאומי מבטיח כאשר כרתה מספר בריתות עם האימפריה הספאווית (אשר הייתה בעיצומה של מלחמה מול העות'מאנים) במהלך 1735–1792 ותמכה בהמלכתו של אוגוסט השלישי לכס המלכות הפולני ב-1735 במקומו של העוצר הצרפתי סטניסלאב לשצ'ינסקי, שהוצע לתפקיד על ידי צרפת הפרו-טורקית.

מהלך המלחמה
-----------

העילה למלחמה הייתה הפשיטות הטטריות באוקראינה בסוף 1735 והמערכה הצבאית של החאן הקרימני באזור הקווקז. ב-1736 המפקדים הרוסים כבר חזו את תפיסתם של העיר אזוב וחצי האי קרים.

ב-20 במאי 1736, צבא דנייפר (שעמד על 62,000 איש) תחת פיקודו של פילדמרשל כריסטופור מיניך כבש בסערה את הביצורים העות'מאנים בפרקופ, וב-17 ביוני את העיירה בחצ'יסאראי. למרות זאת, המחסור באספקה, בנוסף להתפרצותה של מגפה, אילצו את מיניך לסגת לאוקראינה. ב-19 ביוני צבא דון (שעמד על 28,000 איש וגם היה צבא רוסי), תחת פיקודו של הגנרל פטר לאסי, ובעזרתו של צי דון שהיה תחת פיקודו של סגן האדמירל פטר ברדאל, כבש את מצודת אזוב.

ביולי 1737, צבאו של לאסי (שכלל כבר 40,000 חיילים) צעד לחצי האי קרים, כאשר הוא גורם למספר תבוסות בצבאו של החאן מקרים. אך למרות ההצלחה, לאסי וצבאו נאלצו לשוב על עקבותיהם, עקב מחסור נוסף באספקה.

אוסטריה, שהייתה בעלת ברית של רוסיה עוד מ-1726, נכנסה למלחמה נגד האימפריה העות'מאנית ביולי 1737, אך הובסה בעצמה מספר פעמים. בחודש אוגוסט רוסיה, אוסטריה והטורקים החלו במשא ומתן בעיר נמירוב, שעתיד היה להיות עקר וחסר תועלת. ב-1738 לא היו מבצעים צבאיים משמעותיים, ויתר על כן, רוסיה נאלצה לסגת מערים שהיא החזיקה בהן בעקבות מגפות קשות.

שלב המלחמה האחרון
-----------------

ב-1739 צבאו של מיניך חצה את נהר הדנייפר, הביס את הטורקים בסטבוצ'ני וכבש את מבצר חוטין (ב-19 באוגוסט) ואת העיר יאשי. אוסטריה, לעומת זאת, הובסה בשנית על ידי הטורקים ונאלצה לחתום עם האימפריה העות'מאנית על הסכם בלגרד ב-18 בספטמבר 1739. הסכם זה, בנוסף לאיום הממשמש ובא מפלישה שוודית, אילץ את רוסיה לחתום על הסכם ניש עם האימפריה העות'מאנית ב-3 באוקטובר 1739. לפי הסכם זה, רוסיה קיבלה את אזוב, אבל נשללה ממנה הזכות להשאיר את הצי הרוסי הקיסרי בים אזוב או לבנות שם ביצורים.

בסופו של דבר המטרות העיקריות של הרוסים לא הושגו; תוצאות המלחמה, שעלתה בחייהם של כ-100,000 חיילים רוסים, היו חסרות חשיבות. רוסיה הצליחה לשפר רק במעט את מצבה לאחר הסכם פרוט ב-1711. שיתוף הפעולה הצבאי בין האימפריה העות'מאנית לשוודיה, שהתהדק ב-1739 בעזרת דיפלומטיה צרפתית, יצר רקע עוין למדיניות החוץ הרוסית העתידה לבוא.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המלחמה העות'מאנית-רוסית** בוויקישיתוף

| המלחמות העות'מאניות-רוסיות |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| 1568–1570 • 1676–1681 • 1686–1700 • 1710–1711 • 1735–1739 • 1768–1774 • 1787–1792 • 1806–1812 • 1828–1829 • 1853–1856 • 1877–1878 • 1914–1918 |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548528605171
* LCCN: sh85116063

 |
אחוריה של הצפרדע בעודה מתנפחת להגנה ומציגה את דגמי העיניים שעליהם.
**פייסלמוס נטררי** (שם מדעי: *Physalaemus nattereri*) היא מין צפרדע ממשפחת הלפטודקטיליים החיה בטבע במרכז ודרום-מזרח ברזיל, במזרח בוליביה ובפרגוואי באזורי ערבות הסראדו.

מאפיינים
--------

זוהי צפרדע קטנה באורך ממוצע של 4.7 ס"מ אצל זכרים ו-5.1 ס"מ בנקבות. היא בעלת גב בצבעי חום בהיר עד כהה או אדמדם, ועליו כתמים או פסים כהים. הבטן חומה בהירה עם כתמים כהים גם. 

הצפרדע בעלת לשון דביקה והיא אוכלת חרקים, ברובם נמלים וטרמיטים.

הצפרדע עגלגלה ואינה מיטיבה לקפץ אך היא מתגוננת בצורות אחרות. כשמתקרב אליה טורף כמו נחשים דיפסדידיים, עופות קטנים, חוטמנים או זיזף יבלתי ולהגנה היא יכולה לנפח את אחוריה כדי להציג זוג "עיניים" גדולות מזויפות בעלות אישונים עליהם ואלה עוזרים להתריע את הטורף מלהתקרב, מה שמצליח לעיתים. אם הטורף מתקרב בכל זאת הצפרדע יכולה להפריש תרכובת לא נעימה מהבלוטות שעליהם, לו מינונים שעשויים להיות קטלניים כשל צפעוני גומה אם הם נבלעים. התגוננותה דומה מאוד לצפרדע *Physalaemus deimaticus* מאותו אזור. למרות הגנתם הם עדיין נטרפים בידי עופות שונים ובידי פשפשי מים גדולים מהמשפחה Belostomatidae, המחפשים בעיקר ראשנים וצעירים.

תפוצת הצפרדע היא בבריכות ומקווי מים מתוקים שונים קרוב לסוואנות ולסראדו, בהם הם מתרבים יחדיו. הנקבות מטילות כ-3,500 ביצים והראשנים מתפתחים במים וניזונים מאצות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פייסלמוס נטררי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  פייסלמוס נטררי באתר הרשימה האדומה של IUCN
**מרתון הקרח באנטארקטיקה** (באנגלית: **Ice Marathon Antarctica**) הוא מרוץ מרתון על שלג וקרח, המתקיים למרגלות הרי אלזוורת', אנטארקטיקה בחודש נובמבר מדי שנה מאז 2005. בשנים הראשונות התקיים המירוץ בגבעות פטריוט, אך בשנת 2010 הועבר לקרחון יוניון.

מסלול המרתון, באורך 42 ק"מ התקני, מסומן, נכבש בחתולי שלג ולאורכו מוצבים תחנות עזרה ואנשי סגל רפואי.

תנאי השטח, השלג, הקרח והקור העז, העלול להגיע, עם משבי רוחות מקפיאים, עד 25°- צלזיוס, מחייבים לבוש מיוחד, הכולל מעיל פוך, מכנסיים אטומים לרוח ומגפיים מבודדים. רצים מן השנים הקודמות מתארים את רישומם הכביר של ההרים, הקרחונים, האוויר הכפורי והצח והלובן של השלג והקרח, המצטרפים כולם לחוויה יוצאת דופן.

המירוץ, המתקיים בקו רוחב 80° דרום, הוא המרתון הדרומי ביותר בעולם וגם היחיד המתקיים ביבשת אנטארקטיקה. 

מארגני המרתון, Polar Running Adventurers, אחראים גם למירוץ 100K האנטארקטי ולאולטרה-מרתון של הקוטב הצפוני. הקשיים שארגון המרתון מציב לפניהם רבים ועצומים. הוא נועד לרצי-צמרת וגובה סכומי עתק מכל משתתף. ההגעה אל אתר המרתון מתבצעת במטוס סילון פרטי מצ'ילה, הנוחת על מסלול קרח טבעי. הרצים משוכנים באוהלים כפולי-בידוד למשך שלושת הלילות שהם שוהים במקום. נוסף ללינה וארוחות, כולל התשלום מדליה למסיימי המירוץ, חולצות, תעודות, צילומים מקצועיים וסרטון של האירוע לשימושם הפרטי, וכן הטסה חזרה אל פונטה ארנס, צ'ילה. נוסף לאתגר שבהשתתפות במרתון בקצה העולם, היא מזכה את הרצים בחברות נכספת ב"מועדון שבע היבשות".

שיאי המרתון הם:

* גברים: 3 שעות, 34 דקות, 47 שניות - פטר ואברושק, 2013
* נשים: 4 שעות, 20 דקות, 2 שניות - פיונה אוקס, 2013

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מרתון הקרח באנטארקטיקה (באנגלית)
* מרתון הקרח באנטארקטיקה, ברשת החברתית פייסבוק

* מרתון הקרח באנטארקטיקה, ברשת החברתית טוויטר

* מרתון הקרח באנטארקטיקה, ברשת החברתית אינסטגרם
* Antarctic Ice Marathon website האתר של מרתון הקרח באנטארקטיקה
* מימי אנדרסון
* Pole Marathon(הקישור אינו פעיל) website האתר של מרתון הקוטב הצפוני
* San Diegan trains in freezer for Antarctic
* The racing’s tough but that’s about the only hardship at the Antarctic Marathon הריצה קשה, אבל זה פחות או יותר הקושי היחיד במרתון האנטארקטי
* Pictures of the North Pole Marathon from Rob Plijnaar, competitor in 2009
* יוטיוב, סרטון וידאו של מתחרה במרתון הקרח באנטארקטיקה 2016
* יוטיוב, סרטון וידאו רשמי של מרתון הקרח באנטארקטיקה 2015 4 בדצמבר 2015
**הגן**, הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1977 בבימויו של ויקטור נורד, עם תסריט של יוסף אבישר.

בתפקידים ראשיים מופיעים שייקה אופיר, שושנה דואר ומלאני גריפית שמופיעה בסרט בעירום ואינה מוציאה מילה מפיה.

הסרט צולם בשכונת ג'ורת אל ענב הנטושה, בגיא בן הינום, למרגלות מלון המלך דוד, בשטח עליו נמצאים כיום חוצות היוצר ופארק טדי.

הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע בקאן אך לא נכנס לתחרות, והוא זכה לביקורות שליליות.

תקציר העלילה
------------

אברהם (שייקה אופיר) ואשתו שרה (שושנה דואר) הם זוג קשישים שמעבדים גן עצי פרי למרגלות חומת העיר העתיקה. הם מגדלים שם ענבים ותפוחים ואברהם יוצא מדי פעם לשווק אותם בירושלים ברכב המיושן שלו. אברהם משוכנע שקדושה שוכנת בגן הזה ששרד את היריות וההפגזות של מלחמת העצמאות.

משה (ראובן אדיב) הוא קבלן עשיר שרוצה לקנות את שטח הגן ולבנות עליו מגדל מגורים. משה שולח את עוזרו לואיס (לואיס רוזנברג) לשכנע את אברהם למכור את השטח עבור 1.5 מיליון ל"י "מזומן ביד" אך הוא מסרב. משה מדבר איתו בנועם וגם זה לא עוזר. הם מחליטים לדבר עם הבן יצחק. יצחק (טוביה טבי) נשוי לרינה (אהובה יובל), להם שני ילדים ומצבם הכלכלי לא טוב. משה ועוזרו מדברים איתם ורינה לוחצת על יצחק לשכנע את אביו למכור את הגן. אך גם זה לא עוזר ומביא למריבה קשה בין שני בני הזוג.

בחורה תמהונית (מלאני גריפית) משוטטת במרכז ירושלים, לוקחת תפוח מדוכן של ירקן (זכריה טובי) שרודף אחריה אך היא מתחמקת. היא מוצאת חן בעיני שלושה אופנוענים צעירים, רמי (צחי נוי), אבי (רן קובלנץ) וניסים (יגאל דניאל). היא נמלטת מהם ונכנסת לחורבה ליד הגן. כשהם מנסים לתקוף ולאונס אותה היא נמלטת במערומיה לגן, וכאן אברהם מגרש אותם.

למחרת מתעורר אברהם ומגלה בגן בחורה עירומה שהוא מחשיב למלאך שאלוהים שלח אליו. הוא מכין לה אוכל בתור "מנחה לשליח אלוהים" ומסתיר זאת מאשתו שרה. הוא מגלה זאת ל"חכם יפרח" (סעדיה דמארי) ומבקש ממנו לשמור זאת בסוד אך החכם מוסר זאת לזקני בית הכנסת. הם מגיעים "להציץ" ואברהם מגרש אותם ונוזף בחכם, אך לבסוף סולח לו ומכניס אותו לצפות ב"מלאך". החכם פורץ בצחוק ואומר שזו פשוט בחורה עירומה. הוא מפיץ זאת בבית הכנסת וכולם מנדים את אברהם שמנהל לדעתם בית זונות בגנו.

יצחק מגיע לגן לאחר ריב עם אשתו ומגלה את שלושת האופנוענים שפרצו לגן. הוא מגרש אותם ופוגע באופנועים, אך רמי זורק עליו אבן והוא נפגע בראש ומאבד את הכרתו. כשהכרתו חוזרת הוא רואה בחורה עירומה גוחנת לידו ומנסה לטפל בו.

הם נכנסים לבקתה קטנה בגן ומתעלסים. למחרת בבוקר מוצא אברהם את בנו העירום בבקתה ושומע צעקת אישה. יצחק אומר לו שאין עוד מישהו בבקתה אבל אברהם מבין הכל. הוא מתפכח, נושא עיניו לשמים ומודיע כי החליט למכור את הגן.

שחקנים
------

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
| שייקה אופיר | אברהם |
| מלאני גריפית | בחורה |
| שושנה דואר | שרה |
| טוביה טבי | יצחק |
| אהובה יובל | רינה |
| ראובן אדיב | משה |
| סעדיה דמארי | חכם יפרח |
| צחי נוי | רמי |
| יגאל דניאל | נסים |
| רן קובלנץ | אבי |
| אדי מוכתר | פועל |
| לואיס רוזנברג | לואיס |
| זכריה טובי | ירקן |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הגן** בוויקישיתוף

* "הגן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הגן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "הגן", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "הגן", באתר אידיבי
* "הגן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הבת של טיפי בעירום, מעריב, 11 באוגוסט 1976
2. ↑  מירית שם-אור, הגן הישראלי בפסטיוואל קאן, מעריב, 29 במאי 1977
3. ↑  זאב רב-נוף, ברווז בירושלים, דבר, 27 ביוני 1977
מבנה סבטיליזין
**סבטיליזין** הוא אנזים פרוטאוליטי המיוצר על ידי *Bacillus subtilis* וחיידקים נוספים מסוג *Bacillus*, השייך לקבוצת הסרין פרוטאזות. 

סבטיליזין הוא אנדופפטידאז, המזרז את ההידרוליזה של קשרים פפטידיים בסלקטיביות נמוכה. הקשרים העוברים הידרוליזה הם בדרך כלל הקשרים הפפטידיים אחרי חומצות אמינו בעלות קבוצת שייר גדולה ולא טעונה. התגובה היא ספונטנית, כלומר אינה דורשת השקעת אנרגיה. האתר הפעיל כולל שלשה קטליטית בה חומצות האמינו היסטידין64, אספרטט32 וסרין221. החומצות רחוקות זו מזו מבחינת רצף החלבון, אך קיפול החלבון מאפשר קרבה ביניהן וכך מתאפשרת הפעילות הקטליטית. 

סבטיליזין וכימוטריפסין (אנזים נוסף ממשפחת סרין פרוטאזות) הם דוגמה קלאסית לאבולוציה מתכנסת. שניהם בעלי אתר פעיל זהה, עם אותה שלשה קטליטית, אך ללא הומולוגיה ברצף חומצות האמינו.

מבנה הסבטיליזין נקבע על ידי קריסטלוגרפיה של קרני X, ונמצא מורכב ממספר סלילי אלפא ומשטח בטא גדול.

מנגנון הפעילות
--------------

מנגנון זרוז ההידרוליזה של קשרים פפטידיים על ידי סבטיליזין כולל מספר שלבים:

1. יצירת נוקלאופיל: עצם קישור הסובסטרט לאתר הפעיל גורם לשינויי קונפורמציה קטנים, שיוצרים עדיפות להעברת פרוטון מסרין להיסטדין. (היסטדין פועלת כבסיס) כתוצאה מכך סרין מאוקטבת והופכת לנוקלאופיל.
2. סרין פועלת כנוקלאופיל: סרין המאוקטבת תוקפת את הפחמן הקרבונילי של הסובסטרט ונוצר תוצר ביניים טטרהדראלי, לא יציב, בעל מטען שלילי המיוצב על ידי קשרי מימן עם אוקסיאניון הול.
3. יצירת קצה אמיני: היסטדין פועלת כחומצה ומוסרת פרוטון לאמין בקשר הפפטידי והקשר האמיני נשבר, כלומר נוצר קצה אמיני חדש.
4. מגיעה מולקולת מים: היסטדין לוקחת פרוטון ממולקולת המים ומאקטבת אותה. ההידרוקסיל של המים פועל כנוקלאופיל ותוקף את הפחמן הקשור קוולנטית לאנזים. שוב נוצר מצב ביניים טטרהדראלי עם אנרגיה גבוהה אשר מיוצב על ידי אוקסיאניון הול.
5. יצירת קצה קרבוקסילי: היסטדין מחזירה לסרין את הפרוטון וכך עוזרת לנתק את הפחמן הקרבונילי, נוצר קצה קרבוקסילי חדש והאנזים מתנתק כולו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סבטיליזין** בוויקישיתוף
**הגן הלאומי** (בפרסית: **میدان مشق**; בתעתיק לעברית מפרסית: **באק-י מלי**) או שער משרד החוץ הוא מתחם היסטורי וממשלתי בטהראן שבאיראן.

בעבר נקרא מידאן-י משק (בעברית: כיכר המצעד), המתחם שימש בעבר מטווח ירי צבאי בתקופת הקג'אר. לאחר מכן הוא הפך לפארק ציבורי לתקופה קצרה, ובסופו של דבר נבנו סביבו משרדים ממשלתיים חשובים ומוזיאונים.

במתחם נמצאים בניין מספר 9 של משרד החוץ (לשעבר "בית המשטרה"), האוניברסיטה לאמנות (לשעבר "בית הקוזקים"), המוזיאון הלאומי מאלכ, מוזיאון הדואר והתקשורת והמוזיאון הלאומי.

היסטוריה
--------

השדה נבנה לראשונה כמטווח ירי, בתקופת שלטונה של השושלת הקאג'ארית. הוא שימש לחיל המצב הצבאי, והקוזאקים תרגלו בו מצעד צבאי. המקום התפתח בתקופת שלטונו של נאסר א-דין שאה קאג'אר, עם בניין חדש בשם "בית הקוזקים", שלאחר מכן עבר שינוי בתקופת שלטונו של מוזפר א-דין שאה קאג'אר.

תחת שלטונו של רזא שאה פהלווי משושלת פהלווי, המקום הפך לתקופה קצרה לפארק ציבורי, והשער המפורסם של המתחם נבנה על ידי מירזה מהדי חאן שאגגי לפני תחילת מלחמת העולם השנייה. לאחר מכן נבנו סביב המתחם מבנים ממשלתיים חשובים, כמו: "בית המשטרה" (או "בית שהרבני") שנבנה עבור שהרבני (אנ'), ארגון האחראי על שמירת הביטחון בעיר.

גלריה
-----

* הגן הלאומי בשנות ה-60הגן הלאומי בשנות ה-60
* השטח מול השערהשטח מול השער
* האוניברסיטה לאמנות בטהראן (לשעבר "בית הקוזקים")האוניברסיטה לאמנות בטהראן (לשעבר "בית הקוזקים")
* חלק מהמתחם של "בית הקוזקים" לשעברחלק מהמתחם של "בית הקוזקים" לשעבר
* משרד החוץ (לשעבר "בית המשטרה")משרד החוץ (לשעבר "בית המשטרה")
* מתחמי משרד החוץמתחמי משרד החוץ
* משרד ה-MFA איראןמשרד ה-MFA איראן
* שערי הגן הלאומישערי הגן הלאומי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הגן הלאומי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  *Iranshahr Encyclopedia of Architectural History (دانشنامه تاریخ معماری ایران‌شهر): The National Garden (باغ ملی)*
**מרתון פיונגיאנג**, או בשמו הרשמי "**Mangyongdae Prize Marathon**" הוא תחרות ריצת מרתון שנתית המתרחשת בבירת קוריאה הצפונית פיונגיאנג ומהווה את אחד מאירועים הפומביים היחידים הפתוחים במדינה בפני זרים. התחרות נערכת מדי שנה בראשית חודש אפריל, בסמוך ליום הולדתו של קים איל-סונג, מייסד המדינה, ונקראת על שם עיר הולדתו.

התחרות החלה להתקיים בשנת 1981 עבור גברים ובשנת 1984 נוסף בה מקצה לנשים. בשנת 2000 התחרות נפתחה בפני זרים, וחזרה מספר שנים מאוחר יותר להשתתפות מקומית בלבד. ב-2010 התחרות נפתחה שנית עבור רצים זרים, ומאז היא מושכת עניין תקשורתי ותרבותי סביב היותה תחרות ספורט פתוחה במדינה הדיקטטורית המסתגרת. עד שנת 2014 נכללה התחרות בסבב הברונזה של מרוצי הכביש מטעם התאחדות האתלטיקה הבינלאומית, אולם מאז בחרו המארגנים להפכה לתחרות "חובבנית" בלבד.

כניסה לצפון קוריאה כרוכה בקבלת ויזה. ויזה ניתנות רק כחלק מהשתתפות בטיול מאורגן, ועל כן בכל שנה לוקחת על עצמה חברת תיירות לארגן חבילות קבוצתיות למשתתפי המרתון.

התחרות
------

מסלול המרתון מתחיל באצטדיון קים איל סונג ששוכן במרכז העיר (בשנת 2010 החלה התחרות באצטדיון האחד במאי), ומסתיים בשער הניצחון כנגד הכיבוש היפני, כאשר המשתתפים רצים לגדות נהר טאדונג ואף חוצים אותו על גשר. אורכו של המסלול כ-10 ק"מ, כאשר הרצים במקצה 10 ק"מ רצים אותו פעם אחת, הרצים במקצה חצי המרתון רצים אותו פעמיים ורצי המרתון רצים אותו 4 פעמים (בתוספת סיבוב פתיחה סביב האצטדיון).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרתון פיונגיאנג** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מרתון פיונגיאנג
* האתר הרשמי של התחרות
* אתר למנויים בלבד ג'רי לונגמן, ניו יורק טיימס, לראות את פיונגיאנג ב-42.2 קילומטרים, באתר הארץ, 19 באפריל 2015
* כך עשיתי את מרתון צפון קוריאה, באתר שוונג (רשמים של מתחרה ישראלי משנת 2016)
* More Than 1,600 Runners Take Part in Pyongyang Marathon באתר voanews.com
העמוד שעל חוף סיציליה
**עמודי מסינה** הם זוג עמודי מתח גבוה בגובה של 232 מטר, הניצבים על חוף הים התיכון משני צידיו של מצר מסינה שבין איטליה לסיציליה. בשנים 1955 עד 1994 נשאו העמודים קו מתח גבוה שהוליך חשמל מקלבריה לסיציליה. עד שנת 1978 היו אלו עמודי המתח הגבוה הגבוהים ביותר בעולם.

עמודי הפלדה, שהושלמו ב-1955, מתנשאים לגובה של 232 מטר, וניצבים על בסיסי בטון בגובה של 8 מטרים. לכל עמוד זרוע אופקית בגובה של 212 מטרים, שנשאה ארבעה כבלי חשמל (קו תלת-פאזי וכבל נוסף ליתירות). בנוסף קבועות בראש כל עמוד שתי זרועות בצורת V שנשאו שני כבלי חשמל נוספים. בשונה מבעמודים דומים, ניצבות פאות העמודים באלכסון לכיוון הכבלים שנישאו על ידיהם. בצד כל עמוד נבנתה תחנת מיתוג. העמודים ניצבים במרחק של 3,646 מטרים זה מזה.

עד 1971 נשאו העמודים כבלים שהוליכו חשמל במתח של 150 קילו-וולט. באותה שנה הועלה המתח ל-220 קילו-וולט והוספו לעמודים שני כבלים נוספים, באופן שכושר ההולכה של קו המתח הגבוה הגיע ל-300 מגה ואט. הכבלים נמתחו מעל מצר מסינה כאשר תחתית הקשת נמצאת בגובה של 70 מטרים מעל פני המים, על מנת לאפשר לכלי שיט גדולים לעבור תחתם. 

בראשית שנות השמונים כבר לא היה די בכושר ההולכה של קו המתח הגבוה בין העמודים, ומסיבות טכניות ובטיחותיות לא ניתן היה להגדיל אותו. ב-1985 הונח על קרקעית מצר מסינה כבל חשמל תת-ימי בעל כושר הולכה של 1000 מגה ואט. ב-1993 הופסקה הולכת החשמל בכבלים שבין שני העמודים והכבלים הוסרו מהם בשנה שלאחר מכן.

לאחר הסרת הכבלים נותרו העמודים על עומדם, וניתן להם מעמד של מונומנטים היסטוריים. הם משמשים למדידות מטאורולוגיות, לאימוני חילוץ בגובה רב ולטלקומוניקציה. בשנת 2006 נפתח העמוד הסיציליאני בחוף מסינה למבקרים, וניתן לטפס בגרם של 1,250 מדרגות עד ראש העמוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עמודי מסינה** בוויקישיתוף
* עמודי מסינה, באתר Structurae
* העמוד בקלבריה והעמוד בסיציליה, באתר Skyscraperpage

הערות שוליים
------------

1. ↑  הקואורדינטות של העמודים הן 38°14′42″N 15°40′59″E﻿ / ﻿38.245°N 15.683056°E﻿ / 38.245; 15.683056 (קלבריה) ו-38°15′57″N 15°39′04″E﻿ / ﻿38.265833°N 15.651111°E﻿ / 38.265833; 15.651111 (סיציליה).
**אגמייה אמריקאית** (שם מדעי: *Fulica americana*) היא מין שבמשפחת הרליתיים והיא חיה בטבע באגמים בדרומה של דרום אמריקה. היא קרובתה של האגמייה המצויה.

אורכה של האגמייה 34-43 ס"מ ומוטת כנפיה 58-71 ס"מ. הזכרים שוקלים 576-848 גרם והנקבות שוקלות 427-568 גרם. הם בעלי נוצות שחורות עם מקור לבן, מצח אדום וקצוות המקור מנומרים באדום. הרגליים קטנות ובעלות קרומי שחייה.

האגמייה נפוצה בביצות עשב לאורך החוף הפסיפי של אמריקה הצפונית מקולומביה הבריטית בצפון ומדרימה עד לצפון אמריקה הדרומית. האגמיה ניזונה במים מיצורים קטנים כמו סרטנים, רכיכות, דגים וחרקי מים וכן מזרעים ואצות. בעונת הרבייה האגמייה ניזונה בעיקר מרכיכות מים.

האגמיות מקננות על מצע הסוף שבגדות המים ומטילה 6-9 ביצים. ואולם רוב האפרוחים לא ישרדו עד הבגרות עקב תחרות קשה על האכלתם על ידי אמם וכן עקב טורפים שונים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אגמייה אמריקאית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IBC
 |

* אגמייה אמריקאית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אגמייה אמריקאית באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  קיליאן מולארני, לארס סוונסון, דן צטרסטרום, פיטר ג'. גרנט, דן אלון, יוסי לשם, אבי ארבל (ע), **לקסיקון מפה: הציפורים - המדריך השלם לציפורי אירופה וישראל**, מפה הוצאה לאור, 2003

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007294070505171

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במין של עוף. אם התכוונתם לטנק רוסי, ראו עיט שחור (טנק). למסדר הגרמני, ראו מסדר העיט השחור.

ראש של עיט שחור
**עיט שחור** (לעיתים: **עיט שחור אפריקני**; שם מדעי: *Aquila verreauxii*) הוא מין עיט.

מאפיינים
--------

המין נפוץ במדינות: ישראל (בשנים האחרונות חדל מלקנן בישראל), חצי האי ערב, מצרים (כולל סיני), ניגריה, צ'אד, סודאן, אתיופיה, ג'יבוטי, אריתראה, סומליה, דרום אפריקה, אוגנדה, קניה, טנזניה, מלאווי, מוזמביק, זאיר, זמביה, אנגולה, נמיביה, בוטסואנה וזימבבואה.  
 ימצא בטווח הגבהים 0-5000 מ', בקרקע מסולעת, בגבעות ובהרים.

כסות הנוצות של הבוגר בצבע שחור עז. על השת כתם לבן גדול. כתם לבן נוסף בקצה הכנף, הנראה בעמידה ככתם כתף.   
 אורך (מקצה הזנב עד הראש): 79-97 ס"מ, מוטת הכנפיים 200 ס"מ, משקלו 6-3 ק"ג. גדול מעיט סוואנות (A.Rapax). 

עיקר מזונו הוא מיני השפנאים המהויים 90% מכלל מזונו. בנוסף יצוד יונקים קטנים ובינוניים, עופות וזוחלים.   
 העיט מאתר את טרפו בשעת מעוף ואז נוסק עליו ולוכדו. לעיתים רחוקות יצוד את טרפו ביושבו על ענף (שיטת הציד של העקב), ולעיתים רחוקות יותר יחמוס מעופות אחרים או יתקרב לפגרים.

עונת הרבייה מתרחשת בינואר בחצי האי ערב, באוקטובר-דצמבר בצפון אפריקה, בפברואר-ספטמבר במזרח אפריקה.   
 הקן כבד ורחב ומורכב מענפים ומעלים ירוקים, על פי רוב ממוקם בסולמות צוקים.   
 הנקבה מטילה 2 ביצים בהפרש של 2-3 ימים, עליהן דוגרת במשך 45 ימים. לגוזלים פלומה לבנה. הגוזל הבוגר מונע מהצעיר את מזונו או תוקף אותו, כחלק מניסיונותיו לשרוד, תופעה הנקראת קייניזם או "סינדרום הבל".

שתקני בדרך כלל, אך משמיע לעיתים קריאות נבחניות. או דומות לקריאת עורב. המעוף מרשים יותר משל מרבית העיטים הגדולים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עיט שחור** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  עיט שחור באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4163003-8

 |