recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**גיז'רמו הקטור פרנצ'לה** (בספרדית **Guillermo Héctor Francella**; נולד ב-14 בפברואר 1955 בבואנוס איירס) הוא שחקן, קומיקאי, מפיק ובמאי ארגנטינאי. הופיע בטלוויזיה, בקולנוע ובתיאטרון, ושיחק בכמה מהסרטים
המצליחים ביותר בארגנטינה ובאמריקה הלטינית, בהם הסרט זוכה פרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר הסוד בעיניהם.

ביוגרפיה
--------

בנם של אדלינה רדונדו וריקרדו הקטור פרנצ'לה - עובד בנק, מורה להתעמלות ומאמן הרמת משקולות. שני מבין שני אחים.

קיבל תואר ראשון בשנת 1972. לאחר מכן המשיך בלימודי עיתונאות. לאחר שקיבל תואר עיתונאי החל לעבוד במגזין Gente, שם שימש כעיתונאי במשך שלושה חודשים עד שפוטר. כמו כן עבד כמוכר בחנות בגדים, כמוכר ביטוח וכחבר בחברת נדל"ן עם דודו.

קריירת משחק
-----------

לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון, הופיע במחזה עם כמה חבריו לכיתה, הקומדיה "Charlatanes" מאת חוליו פ. אסקובר. השתתף גם כניצב בסרט Los caballeros de la cama redonda.

בשנת 1985 צילם[דרושה הבהרה] את סרטו הראשון, El telo y la tele. ב-1998 שיחק לצד נטליה אוריירו בסרט "ארגנטינאי בניו יורק", מהסרטים הבולטים בהם שיחק. ב-2008 שיחק בסרט המקסיקני "רודו וקורסי". ב-2009 שיחק בסרט הסוד בעיניהם. ב-2013 שיחק בקומדיה הרומנטית Corazón de León שצולם בבואנוס איירס.

ב-2015 שיחק בסרט "השבט" בתפקיד ארכימדס פוסיו, יחד עם פיטר לנסאני ששיחק את בנו. ב-2020 שיחק בסרט "שוד המאה".

### פרסים

* זכה בפרס מרטין פיירו (אנ') 6 פעמים, והיה מועמד לפרס 6 פעמים נוספות.
* 2009 - פרס סור (ספ') על הסרט "הסוד בעיניהם" ופרס קלרין (אנ').
* 2010 - פרס CEC (אנ') ופרס קונדור הכסף (אנ').
* 2011 - פרס לשחקן הטלוויזיה הטוב ביותר של העשור מטעם קרן קונקס (אנ').
* 2015 - שני פרס אסטרז'ה דה מאר (ספ') על הופעתו בקומדיה "Dos pícaros sinvergüenzas"
* 2016 - פרס פלטינו (אנ')

חיים אישיים
-----------

פרנצ'לה הוא קתולי, נשוי למריה אינס ברניה ולהם שני ילדים: ניקולס פרנצ'לה (נולד ב-1990) וג'והנה פרנצ'לה (נולדה ב-1993), שניהם שחקנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גיז'רמו פרנצ'לה** בוויקישיתוף

* גיז'רמו פרנצ'לה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* גיז'רמו פרנצ'לה, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* גיז'רמו פרנצ'לה, באתר AllMovie (באנגלית)
* גיז'רמו פרנצ'לה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* עמוד המעריצים הרשמי של גיז'רמו פרנצ'לה, באתר אינסטגרם
* Guillermo Francella, באתר Rotten Tomatoes

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1511798
* BnF: cb16751707t (data)
* GND: 141528931
* ISNI: 0000 0001 1469 5032
* LCCN: nr2001025895
* NTA: 404317510
* SUDOC: 151251061
* VIAF: 26991725
* WorldCat: lccn-nr2001025895

 |
**יצחק (איציק) פלג** (נולד ב-3 בינואר 1947) הוא פרופסור אמריטוס בחוג למקרא במכללה האקדמית גורדון. העוסק בחקר המקרא מנקודת מבט ספרותית תוך הדגשת הלגיטימיות של "שתי קריאות" בסיפור המקראי.

ביוגרפיה
--------

יצחק פלג נולד בנתניה, לאלקנה פינגרהוט (פלג), שלימים היה עיתונאי בעיתון על המשמר, ופניה.

פלג למד במגמת אגרו-מכניקה באורט נתניה והתגייס ב-1965 לגרעין נח"ל. בשנת 1970 סיים את לימודי תואר ראשון במקרא ובהיסטוריה של עם ישראל במכללה האקדמית אורנים. עם סיום לימודיו הצטרף כמורה וכמחנך במוסד החינוכי הרי אפרים[דרושה הבהרה].

בשנים 1979–1982 היה שליח השומר הצעיר בספרינג ואלי שבניו יורק. לאחר שובו לישראל חזר לעבודתו החינוכית בבית ספר מגידו. בשנת 1987 יצא ללימודי תואר שני באוניברסיטת חיפה. נושא עבודת התיזה שלו היה: "מוטיב הארץ המובטחת לאבות והשתלשלותה במקרא". בשנים 1997–2000 היה מדריך מחוזי למקרא מטעם משרד החינוך, בצפון הארץ, במנהל לחינוך התיישבותי.

בשנים 2000–2015 לימד מקרא במכללה האקדמית בית ברל, ומ-2006 עד 2012 כיהן כראש החוגים למקרא ולתרבות ישראל במכללה. היה עורך "עלי מועד", עלון החגים של המכללה (2002-2010). ובשנים 2009–2016 היה עורך כתב העת "מועד", השנתון למדעי היהדות של המכללה.

ב-2017 מונה לפרופסור במכללת גורדון.

פלג שימש גם כמרצה ויושב ראש בכנסים של "הקונגרס העולמי למדעי היהדות", בירושלים; חבר בארגון "החברה לספרות המקרא".

חיים אישיים
-----------

נשוי לנעמי, להם שלוש בנות ושמונה נכדים. חבר קיבוץ עין השופט.

ספרים
-----

* שואת ביאפרה, הוצאת קיבוץ יסעור (1968).
* סיפורה של שליחות בניו יורק בשנים 1979–1982, הוצאת הקיבוץ הארצי (1983).
* פרח הלוטוס שלי – ספר-משחק, הוצאת "מערכת" קיבוץ דליה (1995).
* לך לך, מסעי האבות בסיפורי המקרא, הוצאת רסלינג, תל אביב (2013).
* והגדת לבנך, החגים כמעצבי זהות ושייכות, הוצאת רסלינג, תל אביב (2018).
* במו ידיי – ספר אלבום, ניסור מטבעות למדליונים ומגוון עבודות יד במבט רטרוספקטיבי (2022).
* Trial & Success Hadracaha Unit: Life saving program for all seasons (Editor Eli Marcus), AZWF, New York, 1982.
* Going up and Going Down: A Key to Interpreting Jacob's Dream (Genesis 28:10-22), T&T Clark International Press, LHBOTS (JSOTS) 609, Bloomsbury, 2015.
* ‘And You Shall Tell Your Son': Identity and Belonging as Shaped by the Jewish Holidays, Academic Studies Press, Boston, 2022.

קישורים חיצוניים
----------------

* יצחק פלג באתר 'התורה'
* מידע על יצחק פלג בקטלוג הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  פועלי ביח"ר "שמיר" נתניה, לחברנו אלקנה פינגרהוט ורעיתו, משמר, 16 בינואר 1947
2. ↑  תשובת כתב על המשמר, על המשמר, 16 בנובמבר 1952

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007290454605171
* GND: 1043228586
* SUDOC: 221550801
* VIAF: 260381564
* WorldCat (עם VIAF): 260381564

 |
**פייר בולאנז'ה** (בצרפתית: **Pierre Boulanger**; נולד ב-1987) הוא שחקן צרפתי.

ביוגרפיה
--------

בולאנז'ה נולד בפריז.

ב-2003 שיחק בתפקיד הראשי, של הנער היהודי מומו, בסרט "מר איברהים". על תפקידו בסרט זכה בפרס בפסטיבל הסרטים בשיקגו.

ב-2008 שיחק בסרט "Nos 18 ans" העוסק בחבורת נערים בצרפת הנערכים לבחינת הבגרות, גילם את מושא אהבתה של סלינה גומז בסרט "מונטה קרלו" והופיע בסרט "שבעה ימים באנטבה".

בתיאטרון הופיע בין היתר במחזה "דון ז'ואן". הוא גם עוסק בדיבוב ודיבב לצרפתית את דמותו של הנסיך (ביגלומו של סם קלפלין) בסרט "שלגייה והצייד".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פייר בולאנז'ה** בוויקישיתוף

* פייר בולאנז'ה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* פייר בולאנז'ה, באתר AllMovie (באנגלית)
* פייר בולאנז'ה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007317446305171
* BnF: cb15759965b (data)
* CANTIC: a10435670
* GND: 1112159002
* ISNI: 0000 0001 1473 0053
* LCCN: no2005021379
* NKC: xx0160641
* VIAF: 56339519
* WorldCat: lccn-no2005021379

 |
**הברוד** (באנגלית: **The Broad**) הוא מוזיאון לאמנות מודרנית בעיר לוס אנג'לס במדינת קליפורניה שבארצות הברית. הוא נפתח בשנת 2015.

המוזיאון
--------

המוזיאון הוקם בתרומת הפילנתרופים אלי ואדית ברוד (אנ') על מנת לשכן את אוסף האמנות הפרטי שלהם. תכנון הבניין החל בשנת 2010. אדריכל הבניין נבחר בתחרות בינלאומית והוא הסטודיו דילר סקופידיו + רנפרו (אנ') מניו יורק. המוזיאון נפתח על ידי הזוג ברוד ב-20 בספטמבר 2015.

עלות הקמת מבנה המוזיאון הגיעה ל-140 מיליון דולר. הבניין הרבוע בולט בחזיתותיו המתכתיות החלולות בסגנון המזכיר חלת דבש, המאפשרות לאור יום לחדור לתוכו. הבניין נבנה בקונספט של "המעטה והכספת" (the veil and the vault), כאשר הכספת היא גרעין הבניין שבתוך חזיתותיו, הבנוי מבטון חשוף. במבנה יש שלושה מפלסים, כולל שטח תצוגה של 4,600 מטר רבוע, המחולק בין המפלס הראשון והמפלס השלישי. לובי הבניין מעוצב בסגנון לא אוקלידי. דרגנוע ומעלית במעטה זכוכית מקשרים בין המפלסים השונים.

אוסף האמנות המוצג בבניין כולל כ-2,000 פריטים, מעשה ידי כ-200 אמנים שונים, לרבות האוסף הגדול בעולם של עבודות מאת סינדי שרמן, ובו 129 פריטים. בתערוכת הפתיחה של המוזיאון הוצגו למעלה מ-250 ציורים, פסלים ותצלומים שנוצרו על ידי 60 אמנים שונים.

במוזיאון שוכן גם מטה ספריית ההשאלה לאמנות של קרן האמנות של משפחת ברוד.

הכניסה למרבית התערוכות במוזיאון היא ללא תשלום.

בשנה הראשונה לפעולתו ביקרו במוזיאון 753 אלף מבקרים. בשנת 2019 הגיע מספרם ליותר מ-900 אלף.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הברוד** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הברוד (באנגלית)
* כתבה עיתונאית על המוזיאון לקראת פתיחתו, 2015 (באנגלית)
* הברוד, ברשת החברתית פייסבוק

* הברוד, ברשת החברתית אינסטגרם

* הברוד, סרטונים בערוץ היוטיוב
**כיכר העיר העתיקה** (בצ'כית: **Staroměstské náměstí**) היא כיכר היסטורית ברובע העיר העתיקה בפראג, בירת צ'כיה. היא ממוקמת בין כיכר ואצלב לבין גשר קארל.

מבנים ואנדרטאות בכיכר
---------------------

בכיכר ניצבים מבנים מסגנונות אדריכליים שונים. הבולט שבהם הוא כנסיית טין הגותית, על מגדליה בעלי הצורה הייחודית שגובהם 80 מטר. מבנה אחר הוא כנסיית מיקולאש הקדוש בסגנון הבארוק. בכיכר ניצב ארמון קינסקי (אנ'), שבו שוכן מוזיאון לאמנות השייך לגלריה הלאומית של צ'כיה.

בכיכר ניצב שעון אסטרונומי שהוא חלק מבית העירייה הישן. הוא הותקן שם בשנת 1410 וככזה הוא השלישי העתיק ביותר בעולם והישן ביותר שעודנו בפעולה. מגדל בית העירייה הישן פתוח למבקרים ונשקף ממנו מראה פנורמי של העיר העתיקה.

בכיכר ניצב פסלו של יאן הוס, מתקן דתי שהועלה על המוקד בשל אמונתו. הפסל נחנך ב-6 ביולי 1915, יום השנה ה-500 למותו של הוס.

מול בית העירייה הישן ניצבת אנדרטה ל-27 אישים בוהמייניים שהוצאו להורג במקום זה ב-21 ביוני 1621 על ידי השלטון ההסבסבורגי. שלט עם שמותיהם הוצב שם ב-1911. לאחר מלחמת העולם השנייה שופצה האנדרטה, ואז נקבעו במדרכה שלידה 27 צלבים לכבוד המוצאים להורג.

עמוד מריאן (אנ'), שהוקם בכיכר לאחר מלחמת שלושים השנים, נהרס ב-3 בנובמבר 1918 במסגרת החגיגות על שחרור צ'כוסלובקיה משלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית. העמוד הוקם מחדש בשנת 2020.

שווקים
------

לקראת חג המולד וחג הפסחא נערכים בכיכר שווקים מסורתיים בסגנון ימי-ביניימי. שוקי חג המולד הם הגדולים במדינה ומבקרים בהם מאות אלפי אנשים מצ'כיה ומחוץ לה.
  
  

* אנדרטת יאן הוסאנדרטת יאן הוס
* מראה שוק חג המולד ב-2007מראה שוק חג המולד ב-2007

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כיכר העיר העתיקה** בוויקישיתוף
פירוש נוסף ערך זה עוסק במעבדה הלאומית לפיזיקה בישראל. אם התכוונתם למעבדה הלאומית לפיזיקה בבריטניה, ראו המעבדה הלאומית לפיזיקה (בריטניה).
**המעבדה הלאומית לפיזיקה** בישראל פועלת במסגרת משרד הכלכלה והתעשייה ומחזיקה את אבות המידה (יחידות המידה הרשמיות) של ישראל בתחומים: אורך, מסה, טמפרטורה, מתח חשמלי, התנגדות חשמלית, לחץ, ואקום, כמות החומר וזמן.

המעבדה הוקמה ב–1951 על ידי צבי תבור, שניהל אותה במשך 25 שנים. בשנים הראשונות פעלה המעבדה במרתף של בניין ג'נרלי בירושלים, ממנו עברה למחנה שנלר ובשנת 1960 עברה למשכנה הנוכחי בקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית בירושלים.

במעבדה פועלים מכשירי מדידה מדויקים, המאפשרים מתן שירות לתעשייה בתחומי כיול ודיוק. בהתאם לחוק קביעת הזמן המעבדה קובעת בישראל את הזמן האוניברסלי המתואם.

עד תחילת המאה ה-21 העסיקה המעבדה 40 עובדים, אך בהמשך הצטמצמה פעילותה ובשנת 2017 הועסקו בה שלושה עובדים בלבד. בשנת 2009 איבדה המעבדה את ההכרה של הלשכה הבינלאומית למידות ולמשקלות (BIPM), ועקב כך היא מוגבלת בשירותיה, והתעשייה הישראלית רוכשת שירותים מסוג זה בחו"ל או מספקים פרטיים בישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* המעבדה הלאומית לפיזיקה, באתר של משרד הכלכלה והתעשייה
* שעון סטאנדרד מרכזי לישראל, זמנים, 20 בינואר 1954
* אתר למנויים בלבד אמיתי זיו, הכירו את האחראית על השעון הלאומי של ישראל, באתר TheMarker‏, 7 בנובמבר 2014
* אתר למנויים בלבד אורה קורן, שערוריית המעבדה לבדיקת השעה: כך הוזרמו מיליונים לגוף עם שלושה עובדים - שלא תורם למשק, באתר TheMarker‏, 18 בדצמבר 2017

הערות שוליים
------------

1. ↑  מרכז הדיוק הוקם במעבדה הישראלית לפיסיקה, על המשמר, 4 בינואר 1953
2. ↑  המעבדה לפיסיקה - לבנין האוניברסיטה, דבר, 25 בינואר 1960
3. ↑   **חוק קביעת הזמן**, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
4. ↑  אתר למנויים בלבד אורה קורן, שערוריית המעבדה לבדיקת השעה: כך הוזרמו מיליונים לגוף עם שלושה עובדים - שלא תורם למשק, באתר TheMarker‏, 18 בדצמבר 2017

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009828059105171

 |
**לימפוגרנולומה ונראום** (באנגלית – **Lymphogranuloma venereum**) היא מחלת מין המועברת על ידי הזנים L1-3 של החיידק *Chlamydia trachomatis*.

המחלה הייתה שכיחה באפריקה, הודו אמריקה המרכזית והקריבים ונקראה **Tropical Bubo**. מאז 2003 יש עלייה בשכיחות המחלה גם במערב אירופה ובמקרים רבים היא משולבת עם איידס. בישראל זו מחלת מין המחייבת דיווח למשרד הבריאות.

החיידק חודר דרך פגם ברירית ונודד דרך מערכת הלימפה לקשרי הלימפה הסמוכים שם הוא נבלע על ידי המקרופגים ונוצרת שם דלקת עם גרנולומות – מכאן שם המחלה.

תסמיני המחלה
------------

### השלב הראשון

3–31 יום לאחר המגע המיני מופיע כיב קטן ובלתי כואב באזור הפין אצל הגבר ובפות או בנרתיק אצל האשה. הכיב מתרפא ללא צלקת. אצל האשה אם הכיב נמצא עמוק בנרתיק אין היא מרגישה בו.

### השלב השני

2–6 שבועות לאחר השלב הראשון מופיעה הגדלה כואבת של קשריות הלימפה במפשעה. הבלוטות יכולות להתמגל ולהתנקב. אצל הנשים בגלל מקום ההדבקה השונה יש רק 20%–30% הגדלה של קשרי הלימפה במפשעה ובמקומן מודלקים קשרי לימפה עמוקים בקרבת הרקטום דבר המקשה על האבחנה. בשלב זה יש גם סימנים מערכתיים של חום, צמרמורת וכאבי שרירים.

### השלב השלישי

השלב הדלקתי מסתיים גם ללא טיפול אך מתפתחת במקום לייפת של הרקמות עם היצרויות ופיסטולות במערכת השתן, המין וברקטום. מעורבות הרקטום שכיחה יותר בגברים המקיימים יחסי מין עם גברים ובנשים שקיימו מין אנאלי.

אבחנה
-----

אפשר לגדל את החיידק מחומר מבלוטת לימפה מודלקת אבל גידול החיידק הוא קשה ורק ב-30% אפשר לבודדו.

האבחנה מבוססת בעיקר על ידי שיטות סרולוגיות, בשיטת אימונופיקסציה או PCR.

טיפול
-----

החיידק מגיב יפה לטיפול בדוקסיציקלין, 100 מ"ג\*2 ל-21 יום, או לאריתרומיצין 500 מ"ג\*4 ל-21 יום. יש חשיבות לאבחנה וטיפול מהיר. בשלב השלישי אין מקום לטיפול אנטיביוטי אלא כירורגי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לימפוגרנולומה ונראום** בוויקישיתוף
* לימפוגרנולומה ונראום, באתר Medscape
* לימפוגרנולומה ונראום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  לפי הצעת האקדמיה ללשון העברית יש לקרוא למחלה גרעינומת לימפה מועברת מינית
2. ↑  מלטינית buboes, שמשמעותו בלוטות לימפה מוגדלות כמו שיש למשל בדבר בובוני

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007541169705171

 |

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
בקבוק לחיץ של מיונז של Hellmann's
פרסומת למיונז של Hellmann's ‏(1922)
**מיונז** (מצרפתית **Mayonnaise**) או **מיונית** הוא רוטב סמיך המורכב בעיקר משמן צמחי ומחלמוני ביצה. השמן והחלמונים יוצרים תחליב יציב בצבע לבן-צהבהב המתובל בדרך כלל במלח, פלפל, חומץ מיץ לימון, ולעיתים, חרדל.

אטימולוגיה
----------

תאוריות למקור השם הן הפועל הצרפתי "manier" שיכול להתפרש כ"ערבול" או "טריפה", וכן עיר הנמל הספרדית "Mahón", שבה ניצחו הצרפתים את הבריטים ב-1756.

הכנה
----

הכנת מיונז ביתי במעבד מזון
הכנת מיונז מתבצעת על ידי הוספה איטית של שמן לתוך תערובת של חלמונים, חרדל, חומץ ומלח תוך טריפה נמרצת של התערובת. הלציטין שבחלמונים ובחרדל פועל כחומר מתחלב. הוספה של המלח בסיום התהליך במקום בתחילתו עלולה לגרום להיווצרות כתמים לבנים. ניתן להשתמש במעבד מזון אך יש הטוענים כי מיונז שנטרף ביד עולה באיכותו על מיונז שהוכן במכונה.

במתכון הצרפתי המקורי נעשה שימוש בשמן ובחומץ האיכותיים ביותר, והוא חריף או חזק בהרבה מהמיונז התעשייתי. מיונז ביתי עשוי להגיע לרמת שומן של 85%, ומיונז תעשייתי טיפוסי לרמה של 70% עד 80%. מיונז "דל-שומן" מכיל עמילנים וחומרים מייצבים מלאכותיים אחרים על מנת לדמות את מרקמו של המיונז האמיתי.

שימוש
-----

במטבח הצרפתי מיונז הוא בסיס חשוב לרטבים קרים. נהוג להגישו עם בשר עוף קר או ביצים קשות. בארצות השפלה נהוג להגיש מיונז עם צ'יפס. ברחבי העולם נהוג למרוח אותו על לחם כבסיס לכריך, להכין ממנו סלט תפוחי אדמה, סלט טונה ועוד.

סלמונלה
-------

סלמונלה אנטריטידיס הוא זיהום חיידקי קשה. מקור התחלואה העיקרי מסלמונלה הוא אכילת ביצים לא מבושלות. בישראל תועדו מספר מקרים של הרעלת סלמונלה כתוצאה מאכילת מיונז מקולקל. האירוע הקשה ביותר אירע בבסיס צה"ל בדרום ב-1995 בו 260 חיילים נפגעו ואדם אחד נפטר כתוצאה מאכילת מיונז נגוע בסלמונלה שהוכן במטבח הבסיס.

על פי המלצות ה-FDA, מיונז ביתי מותר לשימוש ליומיים-שלושה בלבד מרגע ההכנה ואינו מומלץ לקשישים, תינוקות ונשים בהריון.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מיונז** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מיונז** |

* רון (שפאץ) כהן, מיונז - אמולסיה בסיסית, באתר ynet, 6 בספטמבר 2005
* מידע בעברית על סלמונלה
* יעל גרטי, מיונית ססגונית: מיונז - הדור הבא, באתר ynet, 11 במרץ 2007
* מיונז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX536006
* BnF: cb11970791c (data)
* GND: 4544236-8
* LCCN: sh85082435

 |
שחקן במחזה סאטירים, מוזיאון הלובר.
**מחזה סאטירים** הוא מחזה (קומי בדרך כלל) שהוצג ביוון העתיקה. מחזות אלה לא כללו בהכרח דמויות של סאטירים או דמויות מהמיתולוגיה היוונית, אולם לרוב היה זה מחזה בוטה, המציג תמות של שתיית יין וכן סצנות בעלות רמיזות מיניות בוטות. בדיוניסיה האתונאית נהגו כותבי המחזות להגיש לתחרות ארבעה מחזות: שלוש טרגדיות ומחזה סאטירים אחד.

מחזה הסאטירים לא נחשב כקומדיה, אלא היה סגנון נפרד – אחד משלושת הסגנונות של המחזה התיאטרלי שהוצג בתיאטרון היווני, יחד עם הקומדיה והטרגדיה.

היסטוריה
--------

מקורו של מחזה הסאיטרים במחזה של פראטינאס מפליוס (שנת 500 לפנה"ס לערך). עם הגיעו לאתונה שינה המחזאי דיתיראמבוס שהושר לרוב על ידי מקהלה של אנשים שלבשו לרוב לבוש של סאטירים, והפך את שירתם לצורה של מחזה. ההצלחה של מחזה היתולי זה הייתה רבה, ובעקבות הפופולריות שלו, החלה הדרישה של הקהל שמחזה הסאטירים ישתתף אף הוא בתחרויות הדיוניסיה יחד עם הטרגדיות – בעיקר משום שנתן לקהל סיום שמח יותר לחגיגות, לאחר צפייה בשלוש טרגדיות.

הנושאים שהוצגו במחזות נלקחו מהמיתולוגיה היוונית. העלילה לרוב התרחשה ביערות, במטרה לקשר את העלילה לאל היין דיוניסוס ולטקסים שנערכו לו במסגרת המיסתריות הדיוניסיות.

מספר חברי המקהלה בהצגה נע בין 12 ל-15, בדומה לחברי המקהלה בטרגדיות. 

מחזה הסאטירים היחיד ששרד עד ימינו הוא **הקיקלופים** של אאוריפידס. כמו כן שרדו מספר מקטעים ממחזהו של סופוקלס "הסאטירים העוקבים".

קישורים חיצוניים
----------------

* מחזה סאטירים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4179175-7

 |
**הקונגרס הציוני ה-12** התקיים ב-1 -11 בספטמבר 1921 בעיר קרלובי וארי (קארלסבאד) שבצ'כוסלובקיה, ד"ר חיים ויצמן התמנה לנשיאות הקונגרס.

הקונגרס היה הראשון מאז מלחמת העולם הראשונה, כיבוש ארץ-ישראל על-ידי הבריטים והצהרת בלפור, שקונגרס זה אישר. נוכח זאת נדרש הקונגרס להידרש לאופיו של הבית הלאומי המיוחל. 

הדיון נתרכז בהקמת מפעלים בעלי ערך לאומי והרחבת ההתיישבות בארץ-ישראל. בעקבות החלטות הוועידה השנתית של ההסתדרות הציונית העולמית שנערכה בלונדון ביולי 1920 אושרה ההחלטה על הקמת קרן היסוד שתהיה אחראית למימון העלייה וההתיישבות בארץ ישראל, הקונגרס אישר גם את רכישת אדמות עמק יזרעאל וההיאחזות בה. כמו כן הוחלט על שיתוף פעולה עם השלטון הבריטי בארץ ישראל.

במהלך הקונגרס נדונה המדיניות של התנועה הציונית כלפי תושבי ארץ ישראל הערבים. בהחלטה שהתקבלה בעקבות הדיון הכריז הקונגרס הציוני "בשם העם היהודי":

> 
> "על נחישותנו לחיות עם העם הערבי בתנאים של ברית וכבוד הדדי, ויחד עימו להפוך את ביתנו המשותף ("gemeinsame wohnstätte"/"common home") ל-קְהִלִיָה ("gemeinwesen"/"commonwealth") משגשגת, שבניינה יוכל להבטיח לכל אחד מעמיה התפתחות לאומית באין מפריע. בשעה של לידתם הלאומית המחודשת, שני העמים השמים הכבירים, שפעם היו קשורים בעבותות של יצירה תרבותית, יוכלו שוב לאחד את האינטרסים ההכרחיים שלהם בעמל משותף"
> 
> 
> 
> 

ההחלטה מציינת ש

> 
> "יחס האיבה מצד… חלקים מתוך האוכלוסייה הערבית בפלשתינה… שהתפרץ במעשי־דמים אלימים… אינו יכול להחליש את נחישותנו".
> 
> 
> 
> 

במהלך העשורים שבו מוסדות התנועה הציונית ואשררו את מחויבותם להחלטה זו.

מושבים
------

| 300x300 פיקסליםpx |
| --- |
|  | ציונים כלליים | 376 |
|  | המזרחי | 95 |
|  | פועלי ציון | 41 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הקונגרס הציוני העולמי ה-12** בוויקישיתוף
* הקונגרס הציוני בתמונות
* שליחי הקונגרס הציוני ה-12, קרלסבאד
* קבורתו מחדש של מקס נורדאו בתל אביב: מחקר בגאוגרפיה פוליטית של הזיכרון הציוני

הערות שוליים
------------

1. ↑  הקונגרס הציוני הוא המוסד העליון של התנועה הציונית
2. ↑  קונגרס ציוני
3. ↑  מקור ראשון, "אם אשכחך ירושלים": ההיסטוריה היהודית דרך סיכות ומדליות
4. ↑  יהושע פורת, **צמיחת התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1918–1929**, עמ' 119.
5. ↑  זיו בורר, "התנועה הציונית ההיסטורית מעולם לא היתה לאומנית", מקור ראשון, 5 בספטמבר 2023.

| הקונגרסים הציוניים העולמיים לפני הקמת המדינה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| הראשון • השני • השלישי • הרביעי • החמישי • השישי • השביעי • השמיני • התשיעי • העשירי • ה-11 • ה-12 • ה-13 • ה-14 • ה-15 • ה-16 • ה-17 • ה-18 • ה-19 • ה-20 • ה-21 • ה-22 |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007585771505171

 |
**פרשת תל גיבורים** היא פרשת שוחד שהסעירה את ישראל בתחילת שנות ה-60.

השתלשלות הפרשה
--------------

בינואר 1963, לאחר עבודת משטרתית סמויה בראשות אילן יקותיאלוב, נעצר סמנכ"ל משרד הבריאות, יהודה שפיגל, על רקע תוכנית המשרד להקים בית חולים בתל גיבורים שבחולון (לימים המרכז הרפואי וולפסון), לאחר שהאדריכלים יעקב רכטר ומשה זרחי והמהנדס מיכה פרי התלוננו כי נדרשו לשלם שוחד כדי לזכות בתכנון. להוכחת החשד ציידה המשטרה את המתלוננים במיקרופונים סמויים, והקליטה את פגישתם עם החשודים במתן השוחד ובתיווך לשוחד, שנערכה בקפה "ורה" בתל אביב. שפיגל הואשם בלקיחת שוחד, בדמות תרומות לישיבת "בני יהודה" שבראשה עמד, כדי לתת את זכות הבנייה. בסוף שנת 1964 הורשע שפיגל ונידון לשנתיים מאסר. 

בפרשה הועמדו לדין גם עו"ד שלמה ירקוני שהורשע בבית המשפט העליון בתיווך לשוחד ונדון ל-18 חודשי מאסר וקנס של 5,000 ל"י, ומפקח הבנייה שלמה גור, שהועמד לדין באשמת תיווך לשוחד ונמצא זכאי.

במשך המשפט רווחה הדעה כי שפיגל לא פעל ממניעים אישיים אלא ממניעים מפלגתיים. סערה ציבורית שהתחוללה בעקבות הפרשה הביאה את ראש הממשלה למנות, ב-25 באוקטובר 1964, ועדת חקירה בראשות שופט בית המשפט המחוזי משה גולן. בדו"ח שהגישה הוועדה נקבע שנמצא דופי בהתנהגותו של סגן שר-הבריאות מהמפד"ל, ח"כ יצחק רפאל, ובעקבות זאת התפטר רפאל מתפקידו כסגן שר הבריאות. לאחר שהופעל עליו לחץ ציבורי ויתר רפאל על חסינותו כחבר הכנסת, והועמד לדין בחשד שלקח שוחד, אף זאת בדמות תרומות למוסד הרב קוק, שבראשו עמד. הוא זוכה, לאחר שהעד המרכזי, יהודה שפיגל, שהורשע לפניו, סירב להעיד נגדו.

בעקבות הפרשה
------------

בעקבות הפרשה סירבה גולדה מאיר שרפאל יכהן בממשלתה, והוא חזר לתפקיד ממשלתי רק בממשלתו של יצחק רבין בה כיהן כשר הדתות בשנים 1974–1976.

מבנה בית החולים בתל גיבורים עמד כפיל לבן מספר שנים, עד להשלמתו בשנת 1980 הודות לתרומתה של משפחת וולפסון.

שפיגל ריצה את עונשו, ובשנת 1988 קיבל חנינה מנשיא מדינת ישראל, חיים הרצוג.

בספרות
------

על מידת העניין הציבורי שעוררה הפרשה בישראל מעיד אזכורה ברומן "עת הזמיר" מאת חיים באר:

> 
> מהדורת החדשות של השעה אחת-עשרה נפתחה בדיווחו של הכתב לענייני משפט, שהגיע לאולפן השידור היישר מבית-המשפט המחוזי בתל אביב ובישר למאזיניו על המפנה הדרמטי שחל זה עתה במשפט השוחד של יצחק רפאל: יהודה שפיגל, שאמור היה להיות עד-התביעה המרכזי, סירב להעיד.
> 
> 
> גבירץ התנער מהזיותיו, וככל יתר נוסעי האוטובוס נדרך והקשיב.
> 
> 
> 
>

קישורים חיצוניים
----------------

* שאול הון, יהודה שפיגל החזיר את פרשת יצחק רפאל לשולחן הממשלה, מעריב, 3 במרץ 1974, המשך

הערות שוליים
------------

1. ↑  צבי אלגת, "המצפון גבר על הידידות", מעריב, 22 בינואר 1963, המשך
2. ↑  צבי לביא, 18 חודשי מאסר לעו"ד ש. ירקוני, מעריב, 3 בדצמבר 1964
3. ↑  טדי פרויס, רפאל ידע על עסקת השוחד בפרשת ביה"ח בתל גיבורים, דבר, 5 באוקטובר 1965, המשך
4. ↑  סגן שר הבריאות התפטר, דבר, 22 במרץ 1965, המשך
5. ↑  הכנסת החליטה ליטול החסינות מחה"כ י. רפאל, דבר, 15 ביולי 1965
6. ↑  החל משפטו של י. רפאל, דבר, 7 בספטמבר 1965
7. ↑  רפאל זוכה מחוסר הוכחות, דבר, 17 בספטמבר 1965, המשך
8. ↑  דן מרגלית, **ראיתי אותם** עמ' 215.
9. ↑  חיים באר, **עת הזמיר**, הוצאת עם עובד, 1987, עמ' 255-256

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007312827105171

 |
**הקונגרס הציוני ה-16** התקיים ב-10 - 29 ביולי 1929 בעיר ציריך שבשווייץ.

הקונגרס עמד בסימן העלייה החמישית ושיפור המצב הכלכלי בארץ-ישראל ואושרה בו הקמתה של הסוכנות היהודית.

הרכב הקונגרס
------------

יו"ר הקונגרס היה ד"ר חיים ויצמן.

לקונגרס באו נציגים מ-26 מדינות, הרוויזיוניסטים בקונגרס זכו ל21 צירים בקונגרס.

מנושאי הקונגרס
--------------

### הקמת הסוכנות היהודית

 ערך מורחב – **הסוכנות היהודית**  

בקונגרס אושרה הקמתה של הסוכנות היהודית, לנשיא הסוכנות נתמנה ד"ר חיים ויצמן שהיה גם נשיא ההסתדרות הציונית העולמית. ובתום ישיבות הקונגרס, במעמד חגיגי נתקיים הכנס הראשון של הסוכנות.

בין האישים הלא ציונים שהשתתפו בוועידת היסוד בלטו פרופ' אלברט איינשטיין, לאון בלום ולואי מרשל מראשי יהדות ארצות הברית. האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית קיימה דיון בשאלת ההצטרפות לסוכנות היהודית והוחלט ברוב של 48 נגד 35 שלא להצטרף אליה.

### נאומו של ז'בוטינסקי

בנאומו בקונגרס האשים זאב ז'בוטינסקי את ההנהלה הציונית בכך שהיא מתייחסת בקלות ראש לתלונות היישוב נגד ממשלת המנדט ובעיקר התנגד לצירוף נציגים לא ציוניים שלא נבחרו על-ידי איש להנהלת הסוכנות היהודית.

ליציאתו לקונגרס קדמה התנגשות במושב אספת הנבחרים, שנערך ב-3 ביולי בתל אביב. ז'בוטינסקי נזדעזע מגילויי האלימות אשר הפגינו נציגי השמאל כלפי תומכיו ובמאמר בשם *שנאה*.

וכן כתב: 

> 
> באספה יהודית, בתוך עיר יהודית לגמרי, ראיתי בני אדם מוכים.
> 
> 
> ולמראה ארשת פני המתקיפים: *הבעה כזו של שנאה לא-אנושית לא ראיתי אפילו ברוסיה, אפילו לא בין הערבים בימי פרעות ירושלים*
> 
> 
> 
> 

.

בנאומו קרא ז'בוטינסקי להקמת מדינה יהודית משני עברי הירדן (הצעה שנדחתה בקונגרס הציוני ה-17).

ראו גם
------

* הסוכנות היהודית#הקמת הסוכנות היהודית
* העלייה החמישית

קישורים חיצוניים
----------------

* נאום זאב ז'בוטינסקי בקונגרס הציוני הט"ז, "הזדון האנטי־ציוני של האדמיניסטרציה הבריטית בארץ".

הערות שוליים
------------

1. ↑  הקונגרס הציוני
2. ↑  יוסי גולדשטיין, בין ציון לציונות: תולדות התנועה הציונית 1881-1914, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 312
3. ↑  נורמן רוז, **חיים ויצמן**, פרק יא, עמ' 154.
4. ↑  ה"צנטראל־פאריין" של יהודי גרמניה והסוכנות, דבר, 8 באפריל 1929
5. ↑  ברית הצה*ר*
6. ↑  מיכאל בר-זוהר, **בן-גוריון**, כרך א, פרק י, עמ' 218.

| הקונגרסים הציוניים העולמיים לפני הקמת המדינה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| הראשון • השני • השלישי • הרביעי • החמישי • השישי • השביעי • השמיני • התשיעי • העשירי • ה-11 • ה-12 • ה-13 • ה-14 • ה-15 • ה-16 • ה-17 • ה-18 • ה-19 • ה-20 • ה-21 • ה-22 |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007585770605171

 |
**ציון יחזקאל (יחזקאל סונה)** הוא חזן ופייטן ישראלי-אמריקאי. פרסם אלבומים החל מ-1981, שכללו שירים ופיוטים בנוסח ספרדי ירושלמי. שימש כחזן בבית הכנסת של הרב עובדיה יוסף, ולאחר שהרב עובדיה יוסף קיבל עבורו הצעת חזנות מקהילות החלאבים בארצות הברית, החל לשמש שם כחזן ועבר לגור בארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

נולד וגדל בירושלים לאליהו ולקמירה סונה, ממוצא עיראקי. סבו יצחק היה משורר. בגיל צעיר החל להתעניין במוזיקה ושורר בשירת הבקשות בבית הכנסת בורוכוב ובבית הכנסת עדס. מורו היה החזן רבי יוסף מוצרי. בבגרותו החל לשמש כחזן בבית הכנסת הספרדי הגדול בירושלים. בשנות ה-80 הוציא שלושה אלבומים בהפקתם של האחים ראובני, לאחר מכן הוציא מספר אלבומים בהוצאת גל פז. שימש כחזן בבית הכנסת של הרב עובדיה יוסף והיה ממקורביו, בבחירות 2015 שר את אחד מהג'ינגלים של תנועת ש"ס. עבר לארצות הברית ומשמש שם כחזן בקהילות של יהודי חלב בבית הכנסת 'בית תורה'. ב-2009 הוציא אלבום בשם "חנני" והוא בשיתוף עם מקהלת חזנים אמריקאית בשם "קונקשנס".

חלק מלהיטיו הגדולים כמו "אל גליל" ו"שמח בני בחלקך" (אותם כתב אחיו החזן יצחק סונה) מבוססים על שירים של פאריד אל אטרש או על לחנים ערביים בולטים אחרים.
בנוסף לאלה, שר והקליט פיוטים בלחנים מקוריים של עזרא אהרון והרב דוד מנחם.

בנו אלי ציון גם הוא זמר שהוציא מספר סינגלים, ושר בסגנון חדשני יותר המשלב מוטיבים של מוזיקת רוק. בשנת 2008 הקים ארגון גג לחזנים דרך הרשת, שיועד לתווך בין קהילות בעולם לחזנים מכל המסורות, בתמיכתו ובעידודו של הרב עובדיה יוסף.

ב-2017 החל לכתוב טור בעיתון "הדרך".

קישורים חיצוניים
----------------

* חנוך בר, בחדרי חרדים, אֵ-ל מִסְתַּתֵּר בְּשַׁפְרִיר חֶבְיוֹן • הסודות של ה'בקשות', באתר בחדרי חרדים, 21 בפברואר 2014
* סרט תעודה על ציון יחזקאל ובניו, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  נתנאל לייפר, ‏האיש ששינה את זמירות השבת בראיון • צפו, באתר כיכר השבת, 20 ביולי 2020
2. ↑  אתר האחים ראובני
3. ↑  יאיר טוקר, ‏צפו: הג'ינגל הפיוטי של ש"ס בביצוע של ציון יחזקאל, באתר כיכר השבת, 11 בפברואר 2015
4. ↑  כיכר השבת, ‏חזן הגר"ע יוסף בסינגל חדש ● אודיו, באתר כיכר השבת, 19 באוגוסט 2009
5. ↑  יאיר טוקר, ‏זמר חדש: אלי ציון, בנו של הפייטן ציון יחזקאל, באתר כיכר השבת, 1 במאי 2013
6. ↑  נטע סלע, חדש באינטרנט: חזן לחגים, באתר ynet, 6 באוקטובר 2008

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007283780705171

 |
מיכל בת שאול צופה מחלון ביתה בדוד רוקד לפני ארון הברית, ציור מעשה ידי פרנצ'סקו סאלוויאטי משנת 1552 – 1554.
מיכל בת שאול צופה מהחלון בדוד. ציור מעשה ידי ג'יימס טיסו משנת 1896 לערך.
**למה צחקה מיכל** הוא פזמון שכתבה והלחינה נעמי שמר ובוצע על ידי להקת "הגשש החיוור".

רקע מקראי
---------

הפזמון מתבסס על המסופר בספר שמואל ב' אודות דוד בהעלותו את ארון הברית לירושלים לאחר אחת ממלחמותיו. דוד מעלה את הארון ורוקד לפניו, למורת רוחה של מיכל בת שאול, רעייתו, שהתנהגות זו נראתה בעיניה כהתנהגות שאינה מכובדת למלך:

> 
> וְדָוִד מְכַרְכֵּר בְּכָל עֹז לִפְנֵי ה' וְדָוִד חָגוּר אֵפוֹד בָּד. וְדָוִד וְכָל בֵּית יִשְׂרָאֵל מַעֲלִים אֶת אֲרוֹן ה' בִּתְרוּעָה וּבְקוֹל שׁוֹפָר. וְהָיָה אֲרוֹן ה' בָּא עִיר דָּוִד וּמִיכַל בַּת שָׁאוּל נִשְׁקְפָה בְּעַד הַחַלּוֹן וַתֵּרֶא אֶת הַמֶּלֶךְ דָּוִד מְפַזֵּז וּמְכַרְכֵּר לִפְנֵי ה' וַתִּבֶז לוֹ בְּלִבָּהּ. ... וַתֵּצֵא מִיכַל בַּת שָׁאוּל לִקְרַאת דָּוִד וַתֹּאמֶר - מַה נִּכְבַּד הַיּוֹם מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל, אֲשֶׁר נִגְלָה הַיּוֹם לְעֵינֵי אַמְהוֹת עֲבָדָיו כְּהִגָּלוֹת נִגְלוֹת אַחַד הָרֵקִים.
> 
> 
> 
> — ספר שמואל ב', פרק ו', פסוקים י"ד–כ'
> 

דוד דחה את ביקורתה של מיכל:

> 
> וַיּאמֶר דָּוִד אֶל מִיכַל: לִפְנֵי ה' אֲשֶׁר בָּחַר בִּי מֵאָבִיךְ וּמִכָּל בֵּיתוֹ לְצַוֹּת אוֹתִי נָגִיד עַל עַם ה' עַל יִשְׂרָאֵל, וְשִׂחַקְתִּי לִפְנֵי ה'. וּנְקַלֹּתִי עוֹד מִזֹּאת, וְהָיִיתִי שָׁפָל בְּעֵינָי וְעִם הָאֲמָהוֹת אֲשֶׁר אָמַרְתְּ עִמָּם אִכָּבֵדָה.
> 
> 
> 
> — ספר שמואל ב', פרק ו', פסוקים כ"א–כ"ב
>

רקע אקטואלי
-----------

השיר "מים לדוד המלך" הושר על ידי להקת "הגשש החיוור" בפסטיבל הזמר כשחבריה לבושים במעין טוניקות. בעת ביצוע הפזמון החוזר הניפו חברי הלהקה את ידיהם, ועקב כך בצבצו תחתוניהם. היו שצחקו מהופעה זו, אך היו לא מעט שביקרו הופעה זו כבלתי-ראויה.
יצחק שמעוני, שהיה מנחה הערב בו הופיעה הלהקה עם החצאיות, אמר ש"השיר עומד לשיפוט ולא הביצוע".

הפזמון "למה צחקה מיכל"
----------------------

את הפזמון "למה צחקה מיכל" כתבה נעמי שמר כמענה למבקרי ההופעה של הגשש החיוור, כשהיא שמה את ביקורתם בפיה של מיכל:

> 
> זו בושה להתפרחח  
> 
> באפוד כזה קצר  
> 
> לפזז בלב שמח  
> 
> בתרועה ובקול שופר
> 
> 
> 
> 

האפוד המוזכר בפזמון נצמד ללשון המקרא, אך מרמז לטוניקות שלבשו הגששים.

הבית האחרון של השיר נפרד מהנושא התנ"כי, והוא תשובה ישירה של להקת הגשש החיוור למבקריה:

> 
> ומאז אני יודע  
> 
> ומאז אני שקט  
> 
> לכבוד לי לשמח  
> 
> להצחיק ולרקד.  
> 
> אז נגנו, נגנו לי הלאה  
> 
> כינורות וחלילים  
> 
> מה שטוב היה למלך  
> 
> הוא טוב גם בשבילי.
> 
> 
> 
>

קישורים חיצוניים
----------------

* "למה צחקה מיכל" באתר בית לזמר העברי
* מילות השיר "למה צחקה מיכל" באתר שירונט
* אורי הייטנר, למה צחקה מיכל / נעמי שמר (הגשש החיוור), באתר ישרא-בלוג

| הגשש החיוור |
| --- |
| שייקה לוי     •     ישראל (פולי) פוליאקוב     •     גברי בנאי |
| סרטי קולנוע | מוישה ונטילטור • פורטונה • ארבינקא • השכונה שלנו • כל ממזר מלך • התרוממות • גבעת חלפון אינה עונה • חמש מאות אלף שחור • שלאגר • הקרב על הוועד |
| אמרגן, במאים וכותבים | אברהם דשא (פשנל) • נסים אלוני • יוסי בנאי • מוטי קירשנבאום • שייקה אופיר • אסי דיין • אורי זוהר • נעמי שמר • אפרים קישון |
| שירים | מים לדוד המלך • למה צחקה מיכל • אחותי רוחמה • מה הוא עושה לה • פנס בודד • לו יהי • יש לי חג • זאת שמעל לכל המצופה |
| ערכים קשורים | ישראבלוף • התרנגולים • הצ'ופצ'יק של הקומקום |
ה**קונטראס** (בספרדית: **Contras**) הוא שם כולל לארגונים מחתרתיים שפעלו בניקרגואה בשנות ה-80 של המאה ה-20 נגד השלטון הסנדיניסטי. המילה contra היא קיצור ל-contrarrevolución ("נגד המהפכה"), והיא מתייחסת למהפכה הסנדיניסטית ב-1979, בה הודח הנשיא אנסטסיו סומוסה דביילה. 

בין ארגוני הקונטראס השונים לא הייתה זהות אידאולוגית, והמכנה המשותף היחיד שלהם היה השאיפה להפיל את המשטר הסנדיניסטי. בין היתר, היא כללה את נאמני סומוסה, גורמים במעמד הביניים שתמכו במהפכה הסנדיניסטית אך התאכזבו מתוצאותיה, כפריים סנדיניסטים לשעבר ואינדיאנים-ילידים שהתנגדו למדיניות הלאמת האדמות שפגעה בהם. החזית הדמוקרטית הניקרגואית (Fuerza Democrática Nicaragüense) הייתה הגורם הדומיננטי בקונטראס. בראשה עמד הקולונל אנריקה ברמודס, שהיה לפני כן ממפקדי המשמר הלאומי, והיא פעלה בתחילה בעיקר מהונדורס. החל מ-1982 החל לפעול ארגון קונטרה נוסף, הברית המהפכנית הדמוקרטית (Alianza Revolucionaria Democrática), בהנהגתו של אדן פסטורה, סנדיניסט לשעבר בעצמו, שהתנגד להתקרבותה של הממשלה הסנדיניסטית לברית המועצות ולקובה. ארגון זה פעל מקוסטה ריקה.

ארצות הברית אימנה, מימנה וחימשה את הקונטראס, באמצעות ה-CIA, ואף הייתה מעורבת במאמצים ליצירת שיתוף פעולה וחזית אחידה בין הארגונים השונים. זאת, בהתאם למדיניותו של הנשיא רונלד רייגן, לסיוע לארגוני גרילה אנטי-קומוניסטיים ברחבי העולם. בתקופת שלטונה של החונטה הצבאית בארגנטינה (עד 1983) תמכה אף היא בקונטראס. לאחר שרבו העדויות על כך שהקונטראס לא פוגעים רק במטרות צבאיות, אלא גם באזרחים, סירב הקונגרס לאשר את מימון הקונטראס. כדי לעקוף את הקונגרס, התבצעה עסקה סיבובית שכללה מכירת נשק לאיראן באמצעות ישראל, בפרשה שנודעה בשם פרשת איראן-קונטראס. ב-1986 פסק בית הדין הבינלאומי לצדק, בפסק הדין ניקרגואה נגד ארצות הברית, כי תמיכתה של ארצות הברית בקונטראס, כמו גם פעולות אחרות שנקטה, כמיקוש נמליה של ניקרגואה, מהווה הפרה של המשפט הבינלאומי, והורה לה לפצות את ניקרגואה. ארצות הברית מעולם לא מילאה אחר פסק דין זה.

לשיא הצלחותיהם הצבאיות הגיעו הקונטראס בשלהי 1987 ובראשית 1988. עם המבצעים הבולטים נמנו מתקפה משולבת של הקונטראס ב-21 בדצמבר 1987 על מספר בסיסים צבאיים ברחבי ניקרגואה והפלת מסוק מיל מי-24. פעולות אלה, לצד הפגנות ברחבי המדינה ולחץ בינלאומי להפסקת הלוחמה, אילצו את הנשיא דניאל אורטגה לנהל משא ומתן, ולהכריז על קיום בחירות ב-1990.

ב-1989 החלו הקונטראס להתפרק מנשקם, לקראת מערכת הבחירות. אורטגה הובס בבחירות, ולנשיאת המדינה נבחרה ויולטה צ'מורו, סנדיניסטית לשעבר שהעבירה את תמיכתה לקונטראס עקב התנגדותה למדיניות הסוציאליסטית שהנהיגו הסנדיניסטים. לאחר בחירתה חדלו הקונטראס לפעול, והשתלבו במערכת הפוליטית.

ראו גם
------

* פרשת איראן-קונטראס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קונטראס** בוויקישיתוף
* קונטראס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531944205171

 |
**RTA Type 1** (המכונה גם Distal RTA) היא הפרעה כלייתית, השייכת לקבוצת ההפרעות הקרויות חמצת אבובית הכליה. הפרעה זו מתרחשת באבובית המרוחקת בכליה, ומאופיינת בחוסר יכולת להחמיץ את השתן כתוצאה ממספר סיבות. מאחר שהשתן לא חומצי, רמת החומציות בדם עולה, ויש תת-אשלגן בדם מסיבות שיתוארו להלן. 
אבחנה תיעשה על ידי בדיקת רמת החומציות של השתן בנוכחות רמת חומציות גבוהה בדם, והטיפול יהיה מתן ביקרבונט (לטיפול בחמצת) ואשלגן.

מאפיינים
--------

חמצת אבובית הכליה מסוג 1, או RTA type 1 (או dRTA), מתרחשת באבובית המרוחקת, והיא תוארה ראשונה. חמצת זו מאופיינת בכשל של הפרשת חומצה על ידי תאי אלפא של האבובית המאספקת בנפרון הדיסטלי. כישלון זה נובע מכמה סיבות, והוא מוביל לחוסר יכולת בהחמצת השתן מתחת לרמה של 5.3 ph- כתוצאה מכך חומציות הדם עולה - אצידמיה. 

המאפיינים הם – 

* מרווח אניוני נורמלי
* היפוקלמיה
* היווצרות אבנים בשתן (מיוחס ליתר סידן בשתן – היפרקלציאוריה, וריכוז נמוך של ציטרט בשתן)
* נפרוקלצינוזיס – הצטברות אבני סידן בכליה
* דה-מינרליזציה של העצם (גורם לרככת בילדים ולאוסטאומלציה במבוגרים).

לפעמים החולה אינו מציג תמונה אצידמית (של יתר חומצה בדם), למרות כישלון תפקודם של תאי אלפא – intercalated cells. מצב זה נקרא incomplete dRTA. 
האבחון (דיאגנוזה) של dRTA נעשה על ידי בחינת רמת החומציות של השתן (מעל 5.3) בנוכחות רמת חומציות גבוהה בדם (ביקרבונט שהוא 20 מילי'/ליטר או פחות). 
במקרים שיש incomplete dRTA חוסר היכולת להחמיץ את השתן נבדק על ידי מתן חומצה (אמוניום כלוריד) בקפסולות, אוראלית. 
הסימפטומים של dRTA הם וריאביליים ונעים בין חולה שאינו תסמיני כלל (א-סימפטומטי, אינו מתלונן על בעיה מיוחדת) לבין המטוריה ורככת, לרבות חשש לאי ספיקת כליות ואף מוות. 

### סיבות

* מחלות אוטואימוניות – באופן קלאסי, תסמונת שגרן (Sjogren syndrome), אולם גם זאבת, מחלת פרקים שגרונתית, ואף היפר-גמא-גלובולינמיה. היפוקלמיה תהיה חמורה במצבים אלו
* תורשה: למשל, מוטציה בטרנספורטר באזו-לטרלי לביקרבונט ל-intercalated cell (המועבר באופן אוטוזומלי דומיננטי או רצסיבי), או למשל מוטציה בתתי יחידות של משאבת מימן אפיקלית, המועברת בצורה אוטוזומלית רצסיבית, והיכולה להיות מקושרת לחירשות
* שחמת הכבד
* נפרוקלצינוזיס – כתוצאה מהצטברות של סידן אשר גורמת לנזק של ה-collecting duct
* השתלת כליה
* אנמיה חרמשית
* טוקסינים, כגון ifosfamide, toluene, lithium carbonate, amphotericin B
* חסימה כרונית של מערכת הובלת השתן.

### טיפול

הטיפול כולל תיקון של האצידמיה על ידי מתן סודיום ביקרבונט או סודיום ציטרט. לטיפול בהיפוקלמיה, היווצרות האבנים ונפרוקלצינוזיס- ניתן לטפל על ידי מתן טבליות של פוטסיום-ציטרט.

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**הקונגרס הציוני השמיני** התקיים ב-23–21 באוגוסט 1907 (ד'-י"א באלול תרס"ז) בהאג שבהולנד. בקונגרס השתתפו כ-600 צירים, יו"ר הקונגרס היה דוד וולפסון.

במהלך הקונגרס התלהט ויכוח בין תומכי הציונות המעשית לבין תומכי הציונות המדינית.

כמו כן הועלתה לדיון גם בעיית הפועל העברי בארץ-ישראל ויישוב הארץ על ידי איכרים, בעלי מלאכה ואנשי תעשייה, והוחלט על הקמת המשרד הארצישראלי ביפו למימון וניהול פעילות ההתיישבות, ורכישת קרקעות בארץ ישראל.

הקונגרס החליט על הקמת מוסדות חינוך כגון גמנסיה הרצליה ובית הספר לאומנות בצלאל.

נאום ויצמן
----------

חיים ויצמן שהיה מראשי תומכי הציונות המדינית, דיבר רבות על חשיבות השגת צ'רטר מהמעצמות:

> 
> עלינו להאבק למען הצ'רטר, אבל על יסוד המאמצים שנשקיע בארץ ישראל. אם הממשלות ינפיקו לנו צ'רטר בעצם היום הזה, לא תהיה בידינו אלא פיסת נייר. אבל עם[דרושה הבהרה] נעבוד בארץ ישראל, הנייר הזה ייכתב בזיעה ובדם ויחוזק במלט שאחיזתו לא תתרופף לעולם
> 
> 
> 
> — 
>

לקריאה נוספת
------------

* הקונגרס הציוני השמיני (השקפה כללית) בעיתון השילוח
* הקונגרס הציוני השמיני, באתר ארכיון המדינה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הקונגרס הציוני העולמי השמיני** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  הקונגרס הציוני הוא המוסד העליון של התנועה הציונית
2. ↑  ציונות סינתטית - חיים ויצמן באתר משרד ראשון הממשלה

| הקונגרסים הציוניים העולמיים לפני הקמת המדינה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| הראשון • השני • השלישי • הרביעי • החמישי • השישי • השביעי • השמיני • התשיעי • העשירי • ה-11 • ה-12 • ה-13 • ה-14 • ה-15 • ה-16 • ה-17 • ה-18 • ה-19 • ה-20 • ה-21 • ה-22 |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007370409705171

 |
**קונסטנטינוס "קוסטאס" ציקליטירס** (ביוונית: **Κωνσταντίνος "Κώστας" Τσικλητήρας**; ‏ 30 באוקטובר 1888 – 10 בפברואר 1913) היה אתלט יווני, אלוף אולימפי (סטוקהולם 1912) בקפיצה לרוחק מהמקום, וסגן אלוף אולימפי (לונדון 1908) בקפיצה לגובה מהמקום. מחזיק בארבע מדליות אולימפיות: אחת מזהב, שתיים מכסף ואחת מארד.

ביוגרפיה
--------

ציקליטירס נולד בפילוס, ובשנת 1905 עבר לאתונה על-מנת ללמוד רפואה. הוא שיחק כדורגל בפנאתינאיקוס, והיה השוער הראשון של המועדון.

### 1908

#### סגן אלוף אולימפי בקפיצה לרוחק מהמקום ובקפיצה לגובה מהמקום

באולימפיאדת לונדון שנערכה ביולי זכה במדליית כסף בקפיצה לרוחק מהמקום בתוצאה של 3.235 מטר, אחרי ריי יורי (3.33 מטר) ולפני מרטין שרידן (3.23 מטר), שניהם מארצות הברית. הוא זכה במדליית כסף גם בקפיצה לגובה מהמקום בתוצאה של 1.55 מטר, יחד עם ג'ון בילר מארצות הברית ואחרי ריי יורי (1.57 מטר).

### 1912

#### אלוף אולימפי בקפיצה לרוחק מהמקום ומדליית ארד בקפיצה לגובה מהמקום

באולימפיאדת סטוקהולם שנערכה ביולי בסטוקהולם שבשוודיה זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק מהמקום בתוצאה של 3.37 מטר, לפני האחים האמריקאים פלאט (3.36 מטר) ובן (3.28 מטר) אדמס. בנוסף, זכה במדליית ארד בקפיצה לגובה מהמקום בתוצאה של 1.55 מטר, אחרי האחים אדמס (פלאט עם 1.63 מטר ובן עם 1.60 מטר).

מותו
----

הקריירה של ציקליטירס הסתיימה בשנת 1913, כאשר התנדב להילחם במלחמות הבלקן.

הוא חלה בדלקת קרום המוח, וב-10 בפברואר 1913 מת באתונה בגיל 24.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קונסטנטינוס ציקליטירס** בוויקישיתוף

* קונסטנטינוס ציקליטירס, באתר olympedia.org

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16952146n (data)
* NLG: 184907
* VIAF: 316453560
* WorldCat: viaf-316453560

 |
**מריה נלבנדיאן** (בערבית: **ماريا نالبنديان**, בארמנית: **Մարիա Նալպանտեան**; נולדה ב-1 באוגוסט 1985) היא זמרת לבנונית ממוצא ארמני.

ביוגרפיה
--------

מריה נלבנדיאן נולדה ב-1985 בביירות, לבנון למשפחה ארמנית. החל מגיל 13 היא החלה להשתתף בפרסומות. בגיל 17 היא השתתפה בתחרות יופי במלטה וזכתה במקום הראשון (Miss Bikini Asia). לאחר סיום בית הספר מריה נלבנדיאן למדה שיווק.

בשנת 2005 מריה נלבנדיאן הוציאה את האלבום הראשון שלה. קליפים לאלבום זה הופקו על ידי ג'אד שוירי. בשנת 2007 יצאה אלבום השני.

במהלך שנת 2008 מריה נלבנדיאן הצטלמה בסרטים.

בשנת 2013 היא החלה לשיר בארמנית, שזה שפת האם שלה. בשנת 2015 מריה נלבנדיאן הוציא את האלבום השלישי שכלל שירים בארמנית בלבד.

החל משנת 2015 מריה נלבנדיאן בעלת אזרחות ארמנית ומאז היא מתגוררת לסירוגין בארמניה ובלבנון. באותה שנה היא זכתה בתחרות יופי לנשים ארמניות.

קישורים חיצוניים
----------------

* ריאיון עם מריה נלבנדיאן

* מריה נלבנדיאן, באתר MusicBrainz (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Armenian Women and Girls are Beautiful. Photo Gallery, beauty-around.com (באנגלית)
**מרסל מואיז אלפרד לאטס** (בצרפתית: **Marcel Moïse Alfred Lattès**; ‏11 בדצמבר 1886 – 12 בדצמבר 1943) היה מלחין ופסנתרן יהודי-צרפתי. הוא נרצח בידי הנאצים במחנה הריכוז אושוויץ.

ביוגרפיה
--------

לאטס היה תלמידם של לואי דיאמר ושארל-מארי וידור בקונסרבטואר של פריז ואף זכה בפרס הפסנתר של הקונסרבטואר ב-1906. בין השנים 1908 ו-1935 הוא הלחין מספר יצירות ליריות, בעיקר אופרטות. היצירה המפורסמת ביותר שלו היא "הבנקאי ארסן לופן" (Arsène Lupin banquier), אותה יצר ב-1930 עם ז'אן גאבן על בסיס עבודתו של דודו של האחרון, מוריס לבלאן.

לאטס הלחין מוזיקה לכשלושים סרטים, בעיקר צרפתיים, מ-1929 עד 1941, רובם סרטים מוזיקליים, כולל שלושה בהם השתתף הזמר קרלוס גרדל וצולמו בספרדית. בין הבמאים עבורם הלחין לאטס נמנים אבל גאנס ("לוקרציה בורג'ה", 1935), מוריס טורניר ("עם חיוך", 1936), כריסטיאן-ז'אק ("בוונציה, לילה אחד", 1937) ומרסל ל'הרבייר (ב"Entente cordiale", ‏1939).

בדצמבר 1941, לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה הנאצית, נעצר לאטס היהודי ונכלא למשך מספר חודשים במחנה הריכוז קומפיין ולאחר מכן במחנה הריכוז דראנסי. שוחרר הודות להתערבותו של השחקן והמחזאי סשה גיטרי, ואף נהנה מפטור זמני מענידת הטלאי הצהוב ממאי עד ספטמבר 1943 וקיבל אישור להלחין לקולנוע ולתיאטרון בניגוד ל"חוק מעמד היהודים השני" (צר'). הוא נעצר שוב ב-4 באוקטובר 1943, ובסופו של דבר הועלה על רכבת מספר 64 ב-7 בדצמבר 1943 לאושוויץ, שם נרצח ב-12 בדצמבר 1943, ככל הנראה הוזרק בגז מיד עם הגעתו.

קישורים חיצוניים
----------------

* מרסל לאטס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* מרסל לאטס, באתר AllMovie (באנגלית)
* מרסל לאטס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* מרסל לאטס, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* מרסל לאטס, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX941492
* BnF: cb139513080 (data)
* CiNii: DA18129481
* GND: 1062065794
* ISNI: 0000 0000 5954 9568
* LCCN: no89003799
* MusicBrainz: fa2f60ff-360d-4668-a985-649d11d506c9
* NKC: xx0163977
* RERO: 02-A003498803
* SUDOC: 083621733
* VIAF: 49413991
* WorldCat: lccn-no89003799

 |
**הרב משה עזרא מזרחי** (ה'תרכ"ג 1863 - ו' באב ה'תשט"ו 25 ביולי 1955) היה רב, פוסק וראב"ד ארם צובא, מאחרוני הרבנים בסוריה, בעל שו"ת דברי משה.

ביוגרפיה
--------

נולד בחלב בשנת ה'תרכ"ג - 1863 לרבי עזרא. אביו נפטר לפני לידתו, ולכן נקרא עזרא על שמו.

למד אצל רבותיו הרב חיים הכהן ורבי בכור מזרחי, ולאחר מכן למד אצל חכם באשי רבי משה סוויד, יחד עם הרב שלום הדאיה. חברו ללימודים היה רבי שאול קצין.

הרב משה עזרא נישא אך אשתו נפטרה בגיל צעיר, והוא נישא בשנית לרינה, בת המקובל רבי שלום הדאיה, אשר ילדה לו בת ובן - הוא רבי שלום יצחק מזרחי, אך גם היא נפטרה כעבור מספר שנים, בגיל 28.

רבנותו
------

בשנת ה'תרנ"ה, בהיותו כבן 32, החל לשמש כדיין בבית הדין שבראשות הרב אברהם עדס והרב מאיר לניאדו. בהמשך, כיהן כדיין לצד הרב יעקב שאול דוויק הכהן, והרב אליהו חמווי. בהמשך, כיהן כדיין לצד הרב עזרא חמוי והרב עזרא עבאדי-שעיו.

נחשב לבעל זיכרון צילומי ובקיאות רבה מאוד, והיה מקריא מזיכרונו לדייני בית הדין כל מקור שחפצו בו, מדברי הפוסקים ככתבם וכלשונם.

נפטר בו' באב ה'תשט"ו, 25 ביולי 1955, ונקבר בחלב.

### חיבוריו

חיבר חיבורים וכתבים רבים, שחלקם התפרסמו בכתב העת "המאסף".

בספר אהלי שם העיד המחבר "יש בידי הרב המצוין הזה אוצר גדול של כ"י של חידושי תורה על הש"ס וחיבור שו"ת על פי סדר א-ב, רב חכמות ויקר העין, ומפני דוחק מצבו אין באפשרותו להדפיסו. ומהראוי מאד שימצאו גואלים להדפיס את ספריו לזכות הרבים ולהגדיל תורה ולהאדירה".

בשנת 2000 נמצא בכתב יד ספר שו"ת "דברי משה", ויצא לאור על ידי מכון דברי שלום.

הערות שוליים
------------

1. ↑  בהקדמה למהדורת הספר, **שו"ת דברי שלום**, ה'תשנ"ו
2. ↑  תפארת בנים אבותם עמ' 136.
3. 1 2  שמעון ואנונו, **ארזי הלבנון**, ירושלים תשס"ו, עמ' 1690

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300517705171
* LCCN: no2004053591
* VIAF: 26775281
* WorldCat (עם VIAF): 26775281

 |
נדב הבר
**נדב הבר** (נולד ב-29 במאי 1967) הוא מוזיקאי ג'אז, נגן סקסופון וקלרינט ישראלי, המתמחה במוזיקה אתיופית.

ביוגרפיה
--------

הבר, יליד ירושלים, למד נגינה בקלרינט וסקסופון מגיל 9, וניגן בתזמורות נוער והרכבי נוער שונים. לקראת סיום לימודיו בתיכון החל לנגן ג'אז, ולמד אצל גלעד עצמון ואבשלום בן שלמה. 

בשנת 1992 החל ללמוד מוזיקה אתיופית אצל הקלידן והזמר טשגר ילמה, החי בארצות הברית, ולאחר מכן אצל מתוקו טספיה, החי באתיופיה. הוא הופיע באירועים אתיופים רבים בישראל, ובמקביל למד את המוזיקה מהקלטות חדשות וישנות שהגיעו מאתיופיה. 

בשנת 1999 הוציא הבר את אלבומו הראשון, "אתיופיאן בלוז", ששילב מנגינות אתיופיות מוכרות עם השפעות שונות. ב-2006 הוציא את אלבומו השני "אדיס מיסט", בו ניגנה רביעיית הג'אז שלו מוזיקה אתיופית מסורתית ומקורית תוך שילוב השפעות של ג'אז ומוזיקה ערבית.

בעקבות האלבום הוזמנה הרביעייה להופיע ברחבי הארץ. ב-2007 הופיעה בפסטיבל המוזיקה של אדיס אבבה, ובמופע הסיום של פסטיבל הג'אז בתל אביב. בשנת 2012 הוציא נדב את אלבום המחווה לזמר האתיופי טלהון גססה - Beautiful, ובשנת 2014 את האלבום "Summer Song", המשלב מוזיקה אתיופית עם סגנונות נוספים.

נדב הבר ממשיך ליצור מוזיקה המבוססת על המוזיקה האתיופית ולנגן עם אומנים אתיופים ואחרים בישראל.

נוסף על עיסוקיו המוזיקליים, עוסק הבר בחינוך. בעברו שימש כמחנך ומורה לאזרחות, אנגלית והיסטוריה בתיכון ע"ש מקס ריין בירושלים. נכון ל-2016 הבר מלמד בקריית החינוך השש שנתית ע״ש אליעזר בן יהודה, ומרצה באוניברסיטה העברית.

קישורים חיצוניים
----------------

* בן שלו, איך נהפכתי לסקסופוניסט אתיופי, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2006
* בן שלו, משנים את הנפש, באתר הארץ, 22 בינואר 2007, על זירת הג'אז הירושלמית.
* עומר ברק, הפרויקט של נדב הבר, באתר "אגודה ישראלית למען עולי אתיופיה", מתוך מגזין האגודה "קו האופק", גיליון 27.
* ציון רצאבי, רביעיית נדב הבר – ואז הם הפכו לשישה, ביקורת על מופע הסיום בפסטיבל הג'אז בתל אביב, 7 מרץ 2007, באתר נענע 10.
* מחווה לטלהון גססה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Syllabus - ג'אז ופוליטיקה (56253) - סילבוס, באתר shnaton.huji.ac.il

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987011549429105171

 |
**יפתח זיו** (נולד ב-9 ביולי 1995) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הרכז בסן-קנטן מליגת העל הצרפתית ונבחרת ישראל בכדורסל.

קריירה
------

את קריירת הבוגרים שלו החל זיו בליגה הלאומית במדי עירוני קריית-אתא. לאחר שלא השתלב היטב בקבוצה עבר לקבוצת הפועל טבעון-מגידו. עם קבוצת הנוער של מכבי חיפה הגיע זיו לחצי גמר אליפות המדינה ונבחר באותה עונה לשחקן העונה בליגת הנוער. במקביל באותה עונה שיחק בקבוצת הבוגרים של מכבי עתודה חיפה בליגה הארצית. לקראת עונת 2014/2015 חתם בקבוצה הראשונה של מכבי חיפה בליגת העל בכדורסל. בעונתו הראשונה בליגה הבכירה שיחק ב-11 משחקים, בהם עלה מהספסל כמחליף. בעונת 2015/2016, לאחר 12 משחקים במדי מכבי חיפה, עבר לבני הרצליה, גם היא מליגת העל, במדיה שיחק זיו 21 משחקים, מתוכם פתח ב-16. הוא העמיד ממוצעים של 4.2 נקודות ו-2 אסיסטים ל-14.4 דקות למשחק. בתום העונה חתם לעונה אחת במכבי אשדוד באר טוביה. זיו שיחק בנבחרות הנוער והעתודה, ובמאי 2016 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת.

ב-21 ביולי 2017 חתם בעירוני נהריה.

ב-14 באוגוסט 2019 חתם בהפועל גלבוע גליל. ב־26 ביולי 2020 זכה בתואר "MVP קורונה" בטקס נבחרי עונת 2019/2020 של ליגת העל, לאחר שהוביל את גלבוע לחצי גמר הליגה והעמיד ממוצעים של 13.6 נקודות, 4.7 אסיסטים ומדד 17.7 בעונה הסדירה לאחר החזרה מפגרת הקורונה, וממוצע של 16.7 נקודות, 6.0 אסיסטים ומדד 20.7 במסגרת הפיינל פור. במשחק השלישי של סדרת רבע הגמר מול הפועל חולון באותה עונה רשם זיו שיא קריירה של 24 נקודות.

ב-4 ביולי 2021 חתם זיו לשנתיים עם אופציה לשנה נוספת במכבי תל אביב.

ב-11 ביולי 2023 חתם בגרנדה מליגת העל הספרדית, אך ב-22 בדצמבר שוחרר מהקבוצה וארבעה ימים לאחר מכן חתם בסן-קנטן בליגת העל הצרפתית.

חיים אישיים
-----------

בין השנים 2016–2019 היה בזוגיות עם עתליה פירס. זיו נמצא במערכת יחסים עם השחקנית קים אור אזולאי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יפתח זיו** בוויקישיתוף
* יפתח זיו, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר פיב"א

הערות שוליים
------------

1. ↑  אור שקדי‏, יפתח זיו עבר ממכבי חיפה לבני הרצליה: "מודה על ההזדמנות", באתר וואלה!‏, 22 בדצמבר 2015
2. ↑  דובי פיק, ‏בחר בה: יפתח זיו חתם לעונה אחת במכבי אשדוד, באתר ONE‏, 5 ביולי 2016
3. ↑  אור שקדי‏, יפתח זיו חתם בעירוני נהריה, היו"ר: "זו הצהרת כוונות", באתר וואלה!‏, 21 ביולי 2017
4. ↑  אור שקדי‏, יפתח זיו חתם בהפועל גלבוע/גליל: "שמח מאוד להגיע למועדון", באתר וואלה!‏, 14 באוגוסט 2019
5. ↑  רועי כהן, ‏רשמית: יפתח זיו חתם במכבי תל אביב, באתר ערוץ הספורט, 4 ביולי 2021
6. ↑  רשמית: יפתח זיו הצטרף לסן קנטן הצרפתית, באתר ONE‏, 26 בדצמבר 2023