recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**המסורת היהודית** הוא ספר מאת הרב אליעזר מלמד, שיצא לאור בחודש אלול התש"ף (2020) במטרה לספר את סיפורה של "המסורת היהודית, על מכלול מצוותיה, הלכותיה ושאיפתה לתיקון עולם, בחיי היחיד, המשפחה, החברה והעם, במעגל החיים ובמעגל השנה, בימות החול בשבתות ובמועדים".
נכון לחורף ה'תשפ"ב תורגם הספר לארבע שפות: אנגלית, רוסית, ספרדית וצרפתית.
הספר נכתב בסגנון דומה לסגנון סדרת הספרים פניני הלכה, שכתב הרב מלמד.

מבנה הספר
---------

הספר מחולק לשישה שערים: חזון ישראל, בין אדם לחברו, משפחה, אמונה, העם והארץ, בין אדם למקום ושבת ומועדים.

### שער ראשון - חזון ישראל

פרק זה סוקר את חזון תורת ישראל תיקון העולם והשפעת ברכה על כל העמים, והיסודות הערכיים הנלמדים מסיפורי התורה מבראשית ועד מתן תורה.

### שער שני - בין אדם לחברו

פרק זה עוסק במצוות וערכים שונים הקשורים לפלג המצוות שבין אדם לחברו, כגון אמת ויושר, צדקה, איסור רצח וגזלה, ועוד.

### שער שלישי - משפחה

פרק זה עוסק בנושאים הקשורים למשפחה: נישואין, טהרת המשפחה, כיבוד הורים, מצוות עונה, אבלות, ועוד.

### שער רביעי - אמונה, העם והארץ

פרק זה עוסק באמונה ועבודה זרה, תורת ישראל, ארץ ישראל, גיור, בית המקדש, ועוד.

### השער החמישי - בין אדם למקום

פרק זה עוסק במצוות שבין אדם למקום: תפילה, ברכות, כשרות ואיסורים שונים נוספים.

### השער השישי - שבת ומועדים

פרק זה עוסק בשבת ובמועדי ישראל: השבת והלכותיה, פסח, ספירת העומר, שבועות, ראש השנה, יום הכיפורים, סוכות, חנוכה, פורים, ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **המסורת היהודית (ספר)** |

* אתר האינטרנט הרשמי של המסורת היהודית
* צבי פישמן, "המסורת היהודית" - אנציקלופדיה קומפקטית, באתר ערוץ 7
* הרב אליעזר מלמד, תהליך כתיבתו של ספר "המסורת היהודית", במדור רביבים בעיתון בשבע
* צור ארליך, סקירה לספר המסורת היהודית, בכתב העת השילוח
* הרב בני פרל, תעבירו הלאה, באתר ערוץ 7, 1 בנובמבר 2020
* אמילי עמרוסי, המלצה על הספר בפייסבוק וראיון עם הרב אליעזר מלמד לרגל השקת ספרו המסורת היהודית, ישראל היום
* הפודקאסט המסורת היהודית, בשירות הזרמת המוזיקה "ספוטיפיי", מועבר על ידי הרב חגי כהן, ר"מ בישיבת הר ברכה
**קולין מוקרי** (באנגלית: **Colin Mochrie**; ‏‏נולד ב־30 בנובמבר 1957) הוא שחקן וקומיקאי קנדי-סקוטי. ידוע בעיקר בזכות הופעותיו בגרסאות הבריטית והאמריקאית לסדרת הטלוויזיה "של מי השורה הזאת בכלל?".

קורות חייו
----------

קולין מוקרי נולד בקילמרנוק, סקוטלנד כבן הבכור מבין שלושה אחים.

ב-1964 עברה משפחתו לקנדה, בתחילה גרו בשכונה צרפתית מחוץ הנמצאת מחוץ למונטריאול, וב-1969 עברה המשפחה לוונקובר. בהיותו בבית הספר התיכון, השתתף בהשפעת חבריו במחזה בשם "מותו וחייו של סניקי פיץ'" ולמרות שלא היו לו שאיפות בתחום המשחק, הוא מתאר שהיה "מכור" עת צחק הקהל בפעם הראשונה בעקבות הופעתו. לאחר שסיים את בית הספר התיכון הצטרף לתיאטרון סטודיו 58 למשך ארבע שנים עד שגילה את תחום קומדיית האלתורים. 

ב-1980 החל מוקרי לעבוד בתיאטרון האלתורים "TheatreSports League", שם בתחילה עבד במשרה חלקית ולאחר מכן במשרה מלאה. בתקופה זו הכיר מוקרי את ראיין סטיילס, שהפך לשותפו בעבודה בתחום קומדיית האלתורים במשך עשרים שנה, והשניים הופיעו יחד ב-"TheatreSports League". 

ב-1986 עבר מוקרי להתגורר בטורונטו והצטרף לקבוצת קומדיית האלתורים "The Second City" בה היה חבר גם סטיילס. בתקופה זו הכיר מוקרי את דברה מקגראת' לה נישא ב-1989.

ב-1988 הצטרף מוקרי לגרסה המקורית הבריטית של הסדרה "של מי השורה הזאת בכלל?" סדרת הטלוויזיה המציגה קומדיית אלתורים מול קהל. בעקבות השתתפותו בסדרה עבר מוקרי להתגורר בלוס אנג'לס שם צולמה הסדרה בעונותיה האחרונות. לאחר סיום הגרסה הבריטית הצטרף מוקרי לגרסה האמריקאית של הסדרה בהנחיית דרו קארי, ומופיע גם במהדורה הנוכחית שלה בהנחייתה של איישה טיילר. 

בשנת 2015 שיחק בקומדיה הרומנטית "סינדרלה והעיר הגדולה".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קולין מוקרי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קולין מוקרי (באנגלית)
* קולין מוקרי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* קולין מוקרי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* קולין מוקרי, באתר AllMovie (באנגלית)

* קולין מוקרי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Comedian keeps track of santa כתבה בעיתון "סטאר באנר" באתר גוגלניוז, 24 בדצמבר 2000.
2. ↑  Colin doesn’t make mockery of LV comedy כתבה באתר "לאס וגאס סאן", 25 בנובמבר 2005.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 6589 6929
* LCCN: no2009109834
* VIAF: 91163242
* WorldCat: lccn-no2009109834

 |
**חוליו גונסלבו פלקון** (בספרדית: **Julio Gonzalvo Falcón**, נולד ב-11 באפריל 1917 בחלסה שבספרד, נפטר ב-20 ביולי 2003) היה כדורגלן ספרדי-קטלאני. גונסלבו שיחק כשחקן התקפה בשנות ה-40 של המאה ה-20. גונסלבו נודע בגרסה הקטלאנית לשמו, **ז'ולי גונסלבו**, וכן בתור "**גונסלבו הראשון**", בשל כך שגם שני אחיו הצעירים היו כדורגלנים: ז'וזפ גונסלבו, שנודע בתור גונסלבו השני, שיחק בברצלונה ובנבחרת ספרד, ומריה גונסלבו, שנודע בתור גונסלבו השלישי, שיחק גם הוא במדי ברצלונה ונבחרת ספרד.

קריירה
------

גונסלבו נולד בכפר חלסה שליד סראגוסה, אך משפחתו התמקמה בילדותו במולט דל ולס שבקטלוניה. שם שיחק גונסלבו בקבוצה המקומית מולט, במדיה ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת בעונת 1935/36. בגיל 18. לקראת עונת 1936/37 הצטרף גונסלבו לאירופה, אך מלחמת האזרחים בספרד עצרה את הפעילות הספורטיבית במדינה למשך 3 שנים. לאחר המלחמה התאושש הכדורגל הספרדי, וגונסלבו עבר לשחק באספניול שברצלונה. בעונתו הראשונה במועדון, עונת 1939/40, עזר גונסלבו להגיע למקום ה-5 בליגה הספרדית, תוך שהוא כובש 9 שערים ב-17 הופעות. שעריו הראשונים באספניול היו צמד בניצחון 2-1 על סביליה ב-24 בדצמבר 1939. בהמשך כבש רביעייה לרשתה של סלטה ויגו בניצחון קבוצתו 4-1 ב-14 בינואר 1940. גונסלבו לקח חלק בזכיית קבוצתו הן באליפות קטלוניה והן בגביע הספרדי, כשבגמר גברה אספניול על ריאל מדריד בתוצאה 3-2. עונת 1940/41 החלה עם הפסד אספניול בקופה אווה דוארטה בו לקח גונסלבו חלק בשני המשחקים. בליגה, הבקיע גונסלבו 8 שערים ב-21 הופעות, אספניול סיימה במקום ה-7 והגיעה לגמר הגביע, בו הפסידה, ללא גונסלבו בהרכבה.

בקיץ 1941 עבר גונסלבו יחד עם אחיו מריה לריאל סרגוסה, ששיחקה אז בליגה השנייה. שני האחים עזרו לסראגוסה להעפיל לליגה הראשונה דרך המקום השני. מריה עזב את סראגוסה לברצלונה, ובעונת 1942/43 סיימה סראגוסה במקום ה-13 ולפני האחרון וירדה חזרה לליגה השנייה. גונסלבו השתתף ב-15 משחקים בהם הבקיע 3 שערים, שניים מהם בהפסד סראגוסה לסלטה ויגו ב-7 במרץ 1943.

גונסלבו עזב את סראגוסה וחתם בסבדל בקיץ 1943, שם הצטרף לאחיו האחר, ז'וזפ. העונה הראשונה בסבדל, ששיחקה אז בליגה הראשונה, הייתה מוצלחת באופן יחסי - הקבוצה סיימה במקום ה-9 בליגה וגונסלבו הבקיע 8 שערים ב-23 משחקים. אולם, העונה הבאה הייתה מוצלחת הרבה פחות. גונסלבו שותף ב-14 משחקים בלבד והבקיע 6 שערים, כולל צמד לרשתה של ריאל מדריד בניצחון סבדל 3-2 ב-3 בדצמבר 1944. בסוף העונה ירדה סבדל לליגה השנייה לאחר שסיימה במקום לפני האחרון.

בסוף העונה חבר גונסלבו לשני אחיו הצעירים בברצלונה, אך בעיות עם המאמן ז'וזפ סמיטייר גרמו לכך שגונסלבו כמעט ולא שיחק במדי ברצלונה. הוא השתתף במשחק ידידות אחד ובשני משחקי ליגה, נגד סביליה וחיחון, שלושתם לא לצד אחיו הצעירים. ברצלונה זכתה בקופה דה אורו ארחנטינה, אך מבלי שגונסלבו יתרום לכך במשחקים. בתחילת העונה הבאה החליט גונסלבו לפרוש מכדורגל, בגיל 28, מסיבות אישיות. בסך הכול הבקיע גונסלבו במהלך הקריירה שלו 34 שערים ב-92 משחקים בליגה הספרדית הראשונה.

גונסלבו נפטר ב-20 ביולי 2003 משבץ מוחי, בגיל 86.

תארים
-----

### אספניול

* אליפות קטלוניה (1): 1939/40
* הגביע הספרדי (1): 1939/40

### ברצלונה

* קופה דה אורו ארחנטינה (1): 1945

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר BDFutbol
* Gonzalvo I: El gran desconocido de la famosa zaga, ‏ sport.es,‏ 13 בנובמבר 2012
**קייטי ג'רוויס** (באנגלית: **Katie Jarvis**; נולדה ב-22 ביוני 1991) היא שחקנית אנגלייה, מוכרת בזכות הופעתה בתור הנערה מיה בדרמה העצמאית "מחוץ למים".

ביוגרפיה
--------

ג'רוויס נולדה בעיירה טילבארי שבמחוז אסקס, מזרח אנגליה.
במאית הסרטים העצמאיים המוערכת אנדראה ארנולד בחרה אותה לתפקיד הראשי לסרט "מחוץ למים" לאחר המלצה שקיבלה ממלהק שלה.
ג'רוויס קיבלה את הפנייה לשחק בסרט בגיל 17 לאחר שנצפתה רבה עם חבר שלה בתחנת הרכבת שבעיירה טילבארי. בתחילה סירבה להאמין שאכן מדובר באודישן לתפקיד וסירבה לתת את מספר הפלאפון שלה, אולם היא לקחה בעצמה את המספר של הסוכנות וביררה לגבי ההצעה.

בזמן הצילומים לסרט נשרה ג'רוויס מבית ספרה.
ג'רוויס שלא הייתה בעלת כל ניסיון משחק מוקדם ערכה אודישן מוצלח שכלל ריקוד וקיבלה את התפקיד הראשי, נערת המצוקה הבעייתית מיה ויליאמס שלא מתעניינת בדבר מלבד ריקודי רחוב.
ג'רוויס זכתה לביקורות אוהדות מצד מבקרי הקולנוע וקיבלה את פרס איגוד הסרטים הבריטים העצמיים לשחקנית הצעירה הטובה ביותר.

לאור ההצלחה חתמה על חוזה משחק מקצועני עם חברה מארצות הברית.
באמצע 2009 ילדה ג'רוויס את בתה הבכורה.

קישורים חיצוניים
----------------

* קייטי ג'רוויס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* קייטי ג'רוויס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* קייטי ג'רוויס, באתר AllMovie (באנגלית)
* קייטי ג'רוויס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007322726705171
* BNE: XX5048537
* BnF: cb16210379n (data)
* GND: 143734865
* ISNI: 0000 0001 1579 8711
* LCCN: no2010031322
* NKC: mzk2012710611
* NTA: 32649877X
* SUDOC: 140853871
* VIAF: 107462848
* WorldCat: lccn-no2010031322

 |
**קתרין ברנס** (באנגלית: **Catherine Burns**; ‏24 בספטמבר 1945 – 2 בפברואר 2019) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1969 על הופעתה בסרט "קיץ אחרון".

ביוגרפיה
--------

ברנס נולדה בניו יורק, התחנכה ב"מכללת האנטר" וב"אקדמיה האמריקאית לאומניות דרמה".
התגלתה לראשונה בשנת 1967 בסרט הטלוויזיה המבוסס על המחזה "ציד המכשפות".
זכתה בשנת 1968 בפרס התיאטרון העולמי על הופעת הבכורה של בברודוויי במחזה "תהילתה של מיס ג'ין ברודי".

ב-1969 הועמדה ברנס לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה הראשונה כשחקנית קולנוע בדרמת ההתבגרות "קיץ אחרון" בתפקיד הנערה המלאה והביישנית רודה.
בנוסף הופיעה ברנס בדרמה "שמיים אדומים בבוקר" ובתפקיד קטן לצידו של אל פצ'ינו בתחילת דרכו בדרמה של פרד קאו "אני, נטלי".

באמצע שנות ה-70 שיחקה בדרמה הביוגרפית שביים ג'ורג' שייפר "אמיליה ארהארט" בתור פידג', אחותה של הטייסת אמיליה ארהארט ובמיני סדרת הדרמה "סיפור רפואי".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קתרין ברנס** בוויקישיתוף

* קתרין ברנס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* קתרין ברנס, באתר AllMovie (באנגלית)
* קתרין ברנס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX4951623

 |
**קתרין קלי לאנג** (באנגלית: **Katherine Kelly Lang**; נולדה ב-25 ביולי 1961) היא שחקנית אמריקאית. ידועה כברוק לוגן באופרת הסבון "היפים והאמיצים".

ביוגרפיה
--------

לאנג נולדה בהוליווד לאב גולש סקי אולימפי ולאם שחקנית. למדה בתיכון בברלי הילס. לאנג פנתה למשחק, ובשנת 1981 הופיעה בתפקיד קטן בצעירים חסרי מנוח. ב-1984 שיחקה בפרק של הסדרה ימים מאושרים. לאנג נישאה פעמיים, והיא אם לשני בנים מבעלה הראשון (שניהם הופיעו כילדים בסדרה היפים והאמיצים), ובת מבעלה השני.

קריירה
------

בשנת 1981 ביצעה תפקיד אורח באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח". בשנת 1987 הוצע לה לככב בתפקיד ברוק לוגן באופרת הסבון "היפים והאמיצים". דמותה הייתה מרכזית בסדרה מתחילתה, והיא נודעה ברומנים שניהלה ובמשולשים הרומנטיים שיצרה. על משחקה בסדרה היא זכתה במספר פרסים, וקיבלה שלוש מועמדויות לפרס אמי לשעות היום (2002, 2013, 2014) בשלוש קטגוריות שונות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קתרין קלי לאנג** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של קתרין קלי לאנג

* קתרין קלי לאנג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* קתרין קלי לאנג, באתר AllMovie (באנגלית)

* קתרין קלי לאנג, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14196311p (data)
* ISNI: 0000 0000 0071 9155
* VIAF: 10059331
* WorldCat: viaf-10059331

 |
**מטען** הוא כתב עת ספרותי עברי, בעל גוון פוליטי שמאלי רדיקלי. כותרת המשנה שלו היא: מטען - לחשיבה ופעולה. המוסף הספרותי של העיתון נקרא "מטען צד". על עטיפתו מתנוסס אגרוף, הזהה לסמלה של תנועת כ"ך. העורך וסגנו מגדירים את כתב העת "כתב עת שמאלי אמיתי".

"מטען" נוסד על ידי המשורר, חתן פרס ראש הממשלה, מקסים גילן, שהיה עורכו עד פטירתו, בשנת 2005. מקסים גילן היה ידוע ביושרו האינטלקטואלי, שעליו היה נכון לשלם מחיר אישי. הוא סירב לשתף פעולה עם כלי תקשורת מהמרכז ומהימין. את תפקיד העורך ירש יוסי גרנובסקי. מתחתיו מתפקד כסגן עורך המתרגם רומן וטר. ליד העורכים מתכבדת מועצת מערכת רחבה ובלתי פעילה, הכוללת, בין השאר את: אריק א. - משורר, עמוס אדלהייט - משורר, עקיבא אור - סופר ופעיל פוליטי, פרופ' מארק אליס - תאולוג מפלורידה, יוסי אמיתי - קיבוצניק ומזרחן, פסח מלין - משורר ונקדן, אנטון שמאס - סופר עברי, ערבי נוצרי מפסוטה, רן יגיל - סופר ועורך כתב העת עמדה, משה פינטו, אילן פפה, סמי שלום שיטרית, אהרן שבתאי, טניה ריינהרט, ראובן שניר, נורמן אפשטיין, אבישי ארליך, דניאל בויארין, דוד בארל, נואל בורגי-גולוב, שמשון ביכלר, שמעון בלס, חיים ברעם, הבלשן נועם חומסקי, ורבים אחרים.

בקיץ 2006 יצאה לאור החוברת העשירית של כתב העת. בכתב העת תרגומים של עודד פלד וגיורא לשם, וכן יצירות מקוריות משל פסח מילין, אביה בן דוד דודו פלמה, ברכה קופשטיין משוררת היידיש, ואחרים.

החוברת מס' 11, יצאה לאור בינואר 2007. עורך: יוסי גרנובסקי. בין המשתתפים בחוברת: אילן פפה, דן יהב, איליה אהרנבורג, אלישע פורת, עודד פלד, מקסים גילן, אדוניס, יחזקאל רחמים, יהונדב פרלמן, חגית גרוסמן, רן יגיל, מירה הרשקו ואחרים.

מטען, גיליון מס' 12
-------------------

בחודש נובמבר 2007, יצאה לאור חוברת מס' 12 של כתב העת. הגיליון מוקדש ברובו לתרבות ולספרות הפולנית. בין המשתתפים בחוברת: מקסים גילן, בוריס גרוס, עודד פלד, אשר רייך, דודו פלמה, עוז פריימן, נוית בראל, אודי לזר, ראובן דותן, שמעון מרמלשטיין, דן יהב, יוסי אמיתי, יונתן בן-נחום, מארק חלאסקו, סטניסלב לם, סמא שקרה, ואחרים.

מטען, גיליונות מס' 25-26
------------------------

בינואר 2014 יצאו לאור שני גיליונות אלה. בשירה משתתפים: שולמית ירון, איריס שריד, מוחמד אגואני, אריאל גלילי. תרגומי שירה מאת: איוואן ילגין, דימיטרו פבליצ'קו, אולה קוצרב. סיפורים מאת: ירון אביטוב, רונה ברנס, רן יגיל, ועוד. וגם תרגומים מהספרות הערבית. עורכים: יוסי גרנובסקי ורומן וטר. כל גיליון כולל כ-44 עמודים.

קישורים חיצוניים
----------------

* על הגיליון החדש של מטען, באתר הספרים טקסט
* יהודה וונדרבלט, עברית או ערבית, כותבים ביפואית, nrg ‏, 4 במרץ 2009
* אלי הירש, על "מטען 20, לקט מהשירה הפלסטינית החדשה", ידיעות אחרונות 20/1/12
**אָבִי בֵּלִיזוֹבְסְקִי** (נולד ב-4 בנובמבר 1961) הוא כתב לענייני מדע ומחשבים, מייסד ועורך של אתר האינטרנט "הידען".

קורות חייו
----------

בליזובסקי נולד וגדל בחיפה, בוגר כלכלה וניהול בטכניון (1993). התחיל לכתוב בעיתונים ב-1983 במקומון החיפאי "כלבו" מרשת שוקן. היה מראשוני הכתבים לתחום איכות הסביבה בישראל, ונקט צד במאבקים נגד זיהום האוויר, שהצליחו במידה מסוימת בשנת 1989, כאשר חברת החשמל נאלצה להקים תחנת כוח בחדרה, כדרישת הארגונים הירוקים, ולא להתקין בחיפה תחנת כוח פחמית עם מסננים.

בשנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר סיום לימודיו בטכניון, עבר לתל אביב ועבד במשך כשש וחצי שנים (1994–2000) במדור הכלכלי בעיתון "הארץ" ככתב לענייני היי טק, ובנוסף פרסם טורים על חלל ועתידנות בחלק הדעות והמאמרים של העיתון. אחרי סיום עבודתו בעיתון שימש סגן עורך בקבוצת "אנשים ומחשבים", וממשיך לכתוב נכון ל-2018 בעיתוני ובאתרי הקבוצה. כמו כן, הוא כותב בכתב העת "גליליאו", עוד מאמצע שנות ה-90.

ב-1997 החל להעלות את החומרים שכתב בעיתון "הארץ" לשטח המשתמש שלו באתר IOL. הנהלת הפורטל החליטה לפתח את האתר ולהפכו לערוץ המדע של IOL. עם מיזוג IOL עם אתר וואלה! בשנת 2002 הקים בליזובסקי את אתר "הידען", שאותו הוא ממשיך לערוך, נכון ל-2017, ביחד עם צוות כותבים.

בשנת 2003 כתב את הספר "ההתרסקות" יחד עם אחותו, יפה שיר-רז. הספר יצא לאור בהוצאת כנרת זמורה ביתן. הספר מתאר את סיפורה של משימה מעבורת החלל STS-107 ואת רצף הכשלים שגרמו להתרסקות המעבורת קולומביה.

בשנת 2009 זכה בליזובסקי בתעודת הוקרה בכנס השני למדע בתקשורת על תרומה ייחודית בתחום המדע הפופולרי בישראל. בנובמבר 2012 זכה בפרס למצוינות בעיתונות הדיגיטלית מטעם אגודת העיתונאים ו-Google‏.

בליקובסקי הוציא סדרת כתבות באתרו בשם "מדינה רדופת שדים", בו ביקר באופן חריף את אורח החיים החרדי ואי ההפרדה בישראל בין דת למדינה. הוא הודיע באחת מכתבותיו על תמיכה במפלגת "אור" של ירון ידען.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר הידען
* מאמרים של אבי בליזובסקי באתר הידען
* מאמרים של אבי בליזובסקי באתר המרכז לטכנולוגיה חינוכית
* מאמרים של אבי בליזובסקי באתר אנשים ומחשבים
* הספר "ההתרסקות" בגוגל ספרים
* יקי מנשנפרוינד, אחד שיודע, באתר העין השביעית, 12 בנובמבר 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  תעודות הוקרה לתורמים בתחום המדע הפופולארי בכנס האיגוד הישראלי בתקשורת, באתר "הידען", 27 בדצמבר 2009
2. ↑  אבי בליזובסקי זוכה פרס למצוינות בעיתונות הדיגיטלית מטעם אגודת העיתונאים ו-Google, באתר הידען, 4 בנובמבר 2012
3. ↑  ארכיון סדרת הכתבות, באתר הידען
4. ↑  מתוך אחת מכתבותיו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007458486805171
* ISNI: 0000 0000 4434 6610
* LCCN: no2003098509
* VIAF: 58777464
* WorldCat: lccn-no2003098509

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בשחקן קולנוע אנגלי. אם התכוונתם לקצין אמריקאי בשם זה, ראו רוברט בראון (קצין).

**רוברט ג'יימס בראון** (באנגלית: **Robert James Brown**; ‏ 23 ביולי 1921 – 11 בנובמבר 2003) היה שחקן אנגלי שנודע בשל גילום דמותו של אם (M) בסדרת סרטי ג'יימס בונד, הוא ירש בתפקיד את ברנארד לי שנפטר בשנת 1981.

ביוגרפיה
--------

בראון נולד בדורסט שבאנגליה. לפני שהופיע בסרטי בונד הייתה לו קריירה ארוכה כשחקן של תפקידים קטנים בקולנוע או בטלוויזיה. שניים מתפקידיו המפורסמים ביותר היו מפקד ספינת עבדים בסרט בן חור (1959) וכעובד המפעל ברט הרקר באופרת הסבון של ה-BBC משנות השישים, The Newcomers. 

הסרט הראשון בסדרת ג'יימס בונד בו בראון שיחק היה "המרגלת שאהבה אותי", שם גילם את דמותו של אדמירל הגריבס. אחרי מותו הפתאומי של לי ב-1981, החליטו המפיקים שבמקום למצוא לו מחליף, הם יוציאו את M מהסרט לעינייך בלבד, מתוך כבוד לשחקן ואת הטקסט שלו אמר מנהלו, ביל טאנר. ב-1983 הם ליהקו את בראון כדי לגלם את M. זה לא ברור אם הוא שיחק אותה הדמות של לי או M אחר, אולי אדמירל הגריבס שהתקדם. בראון גילם את דמותו של M בארבעה סרטי בונד והחל מהסרט גולדן איי (1995) החליפה אותו בתפקיד ג'ודי דנץ'.

פילמוגרפיה
----------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
### סרטי ג'יימס בונד בהם שיחק רוברט בראון

* המרגלת שאהבה אותי (1977) – אדמירל הגריבס
* אוקטופוסי (1983) – M
* לעינייך בלבד (1985) – M
* 007 באזור המסוכן (1987) – M
* רישיון להרוג (1989) – M

### הופעות בולטות אחרות שלו בסרטים

* האדם השלישי (1949) - לא ניתן לו קרדיט (במקרה ברנארד לי משתתף אף הוא בסרט)
* A Hill in Korea (1956) – Private O'Brien
* Ivanhoe (1958 TV series)
* בן חור (1959) - לא ניתן לו קרדיט
* Billy Budd (1962) – Arnold Talbot
* The 300 Spartans (1962) - Pentheus
* מיליון שנה לפני הספירה (1966) – Akhoba

קישורים חיצוניים
----------------

* רוברט בראון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* רוברט בראון, באתר AllMovie (באנגלית)
* רוברט בראון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* רוברט בראון, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* רוברט בראון ב-TV.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1274567890
* ICCU: RT1V012446
* ISNI: 0000 0001 1495 097X
* LCCN: no2009095958
* MusicBrainz: 18b42670-27d6-44a7-8560-40f4962b6e80
* NLA: 35340246
* VIAF: 90568899
* WorldCat: lccn-no2009095958

 |
**מרידה** (בספרדית: Mérida) היא עיר הבירה של הקהילה האוטונומית אקסטרמדורה שבספרד. העיר שוכנת על גדות נהר הגוודיאנה. אוכלוסיית העיר מונה 53,915 תושבים (אומדן 2006), גידול לעומת 37,000 באומדן 1966. מרידה משמשת צומת מסילת רכבת חשובה, אך עיקר חשיבותה היא היסטורית. מרידה שומרה יותר מכל עיר אחרת בספרד, ולכן האתר הארכאולוגי של מרידה הפך לאתר מורשת עולמית.

היסטוריה
--------

מרידה נוסדה בשנת 25 לפנה"ס על ידי הקיסר אוגוסטוס כמושבת חיילים משוחררים תחת השם אמריטה אוגוסטה (Emerita Augusta). המושבה נבנתה במטרה להגן על העוברים בגשר פונטה רומנו (Puente Romano) החוצה את נהר הגוודיאנה. העיר יושבה על ידי חיילים משוחררים של שני לגיונות, הלגיון החמישי אלאודה והלגיון העשירי גמינה.

במהירות רבה הפכה מרידה לאחת מעשר הערים הגדולות באימפריה, ונקראה "רומי של ספרד". מלבד זאת, היא נהפכה להיות גם עיר הבירה של הפרובינקיה לוסיטניה, ואחת הערים החשובות ביותר של האימפריה הרומית. 

בתקופת הויזיגותים הייתה מרידה למושב הארכיהגמון. עם כיבוש העיר על ידי המוסלמים ב-713 החלה ירידה במעמדה של מרידה. מרידה נפגעה במלחמות הרקונקיסטה, ונכבשה על ידי אלפונסו התשיעי, מלך לאון בשנת 1230, אך הוא לא המשיך בשליטתו עליה ומסר אותה למסדר סנטיאגו. מרידה לא רק ירדה מגדולתה, אלא גם ניכרה בה ירידה משמעותית במספר התושבים שחיו שם, ולכן, כאמור, חשיבותה כיום היא בעיקר היסטורית.

היהודים החלו להתגורר במרידה רק מן התקופה הרומית המאוחרת ולאחר מכן בתקופת הוויזיגותים.
היישוב היהודי במרידה התקיים גם בתקופה המוסלמית, ואף לאחר מכן, כאשר הנוצרים כבשו את המקום. באותו הזמן הקהילה היהודית חיה בקרבת הכנסייה המקומית, ששימשה להם כבית כנסת לפני שגורשו מספרד (ואז בעצם הפך בית הכנסת לכנסייה). למרות הכול, גם לאחר הגירוש ישבו שם יהודים, אמנם אנוסים, שהיוו קהילה, והעיר שימשה גם כתחנת מעבר לאנוסים מהארצות השכנות.

דמוגרפיה
--------

|  |
| --- |
| **ההתפתחות הדמוגרפית של מרידה (ספרד) בין השנים 1991 ו-2004**
 |
| **1991** | **1996** | **2001** | **2004**
 |
| 49,284 | 51,830 | 50,271 | 52,200 |
|  |

אתרים במרידה
------------

 ערך מורחב – **המכלול הארכאולוגי במרידה**  

הגשר פונטה רומנו, החוצה את נהר הגוודיאנה, עדיין קיים, והוא מנוצל עכשיו בעיקר להולכי רגל שבאים לראות את האתר ההיסטורי הזה. למעשה, קיים גשר נוסף בקרבת מקום - גשר פונטה לוסיטניה (Puente Lusitania). ניתן לראות שם מבצר, ששימש את הרומאים ומאוחר יותר גם את המורים. מקדשים, כמו בכל עיר קדומה אחרת, אינם חסרים במרידה; ניתן לראות שם גם מקדש לאלת הציד (במיתולוגיה היוונית) דיאנה. שרידים רומיים במקום הם: פורום (כולל גם קשת), אמת מים (המכונה: Acueducto de los Milagros), בריכת מים, ותיאטרון רומי להצגות קיץ שגרתיות, בעיקר לפי המחזות החדשים של אותם הזמנים. שרידים נוספים, כוללים קירקוס.

בשנת 1993 הכריז ארגון אונסק"ו על השרידים הארכאולוגיים במרידה כעל אתר מורשת עולמית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרידה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מרידה
* מרידה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007557338705171
* BNE: XX450833
* BnF: cb11954481s (data)
* GND: 4038714-8
* LCCN: n80113609
* MusicBrainz: e7b3c78c-7324-45bb-80af-46ed49609b7a
* VIAF: 152444620
* WorldCat: lccn-n80113609

 |
כולל אוהל ישראל שליד הישיבה
**ישיבת כוכב מיעקב -** **טשעבין**, היא ישיבה כלל חסידית ותיקה בירושלים.

היסטוריה
--------

הישיבה נוסדה בשנת תשט"ז על ידי רבי דב בריש ווידנפלד ("הרב מטשעבין"). הוא קרא לה "כוכב מיעקב" על שם ספרו של אביו, הרב יעקב ווידנפלד. בתחילה שימש הרב חנוך דוב פאדווא כראש ישיבה לצדו של הרב מטשעבין, בשנת תשט"ז לאחר פרישת הרב פדווא הוכתר חתנו הרב ברוך שמעון שניאורסון כראש ישיבה לצדו. אחרי פטירתו של הרב ווידנפלד מילא הרב שניאורסון את מקומו. משגיח הישיבה היה הרב מרדכי רימר.

בתחילה שכנה הישיבה בקריית שמואל בירושלים, בשנת תשכ"ו עברה לבנינה הקבוע בתל ארזה.

לאורך שנים רבות הייתה הישיבה לישיבה הכלל-חסידית הבולטת ביותר, ובין בוגריה רבנים ואדמו"רים. גם לאחר שנפתחו ישיבות נוספות היא הישיבה הכלל-חסידית הגדולה ביותר. בכל שנתון יש שני שיעורים מקבילים המונים כל אחד עשרות בחורים.

ישיבת טשעבין מחזיקה בנכסים רבים. לצד הישיבה בנתה הישיבה בית כנסת ובו כולל אברכים בשם "אוהל ישראל", בראשו עמד שנים רבות הרב אברהם קופשיץ. לישיבה מכון להוצאת ספרים בשם "דובב מישרים". מאמצע שנות ה-90 הישיבה מדפיסה עלון שבועי, בשם "כוכבי אור".

צוות הישיבה
-----------

לאחר פטירת הרב שניאורסון, בכ"ה בסיוון תשס"א, התמנה בנו הגדול, הרב יוסף משה שניאורסון, לראש הישיבה. הבן הצעיר, הרב נחום שניאורסון, משמש כנשיא הישיבה. כמו כן מכהן הרב נפתלי נוסבוים כראש ישיבה וכר"מ שיעור ג'. כראש ישיבה נוסף שימש הרב אברהם גניחובסקי, אשר מסר שיעורים לקיבוץ, עד לפטירתו בתשע"ג.

ר"מים נוספים הם הרב ישראל שניאורסון והרב בעריש שניאורסון (בניו של הרב יוסף משה), הרב יוסף כהן הרב יצחק מאיר וייס והרב דוד ברוך הס. עד לשנת תשמ"ט היה הרב ברוך שמואל דויטש ר"מ בישיבה. הרב יוסף וייס היה ר"מ עד לפטירתו, הרב יעקב שלמה מוזסון.

המשגיחים הם: הרב בנימין רימר, חתנו הצעיר של הרב יוסף שלום אלישיב, הרב יעקב שמש והרב שמואל דוד שניאורסון. בעבר כיהנו כמשגיחים, הרב שלמה זלמן פרוש ורבי ישראל משה רוזנפלד.

תלמידי חכמים בולטים שימשו ומשמשים כמשיבים ומגידי שיעורים בישיבה, בהם: הרב נתן לוברט, הרב נתן קופרשטוק, הרב זונדל קרויזר והרב אהרן מרדכי רוטנר.

מבוגרי הישיבה
-------------

* רבי יצחק מנחם וינברג, האדמו"ר מטולנה
* רבי צבי רבינוביץ', האדמו"ר מביאלה רמת אהרן
* רבי מרדכי ישכר בער לייפר, האדמו"ר מפיטסבורג
* רבי יעקב מנחם רבינוביץ', האדמו"ר מביאלה-בני ברק
* חבר הכנסת יעקב ליצמן
* הרב חיים דוד קובלסקי, מייסד ארגון "מאורות הדף היומי"
* הרב מרדכי גנוט, מחבר הלוח "דבר בעתו"
* בוגרים נוספים בקטגוריה:בוגרי ישיבת טשעבין

קישורים חיצוניים
----------------

* ישיבת טשעבין באתר JDN

הערות שוליים
------------

1. ↑  חיים שלמה רוזנטל, **שר התורה עמוד 588**, (ספר תולדות חייו של הרב מטשיבין)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007306481505171

 |
**מחלף רמת שלמה** הוא מחלף בירושלים, המחבר בין רחוב הרב דרוק ושכונת רמת שלמה לבין כביש 1. בעתיד יתחבר למחלף כביש 22 (ירושלים) שיוביל אל אזור התעשייה הר חוצבים.

המחלף הוא חלק מסדרת של פרויקטים בתחום התחבורה שנבנים בירושלים החל מהעשור השני של המאה ה-21, שכולל פרויקטים נוספים בהם הקמת חניון תת-קרקעי שיכיל כ־1,300 מקומות חניה ויוקם בסמוך לבנייני האומה, מחלוף צומת גינות סחרוב שלפני כן היה אחד מצווארי הבקבוק האחרונים בכניסה לירושלים, ביצוע הפרדה מפלסית בגבעה הצרפתית והקמת הקו הירוק של הרכבת הקלה בירושלים.

היסטוריה
--------

עוד באפריל 2015 הועדה המקומית לתכנון ולבנייה של עיריית ירושלים אישרה את תוכנית מחלף הכניסה לשכונת רמת שלמה, דבר אשר אפשר לאשר את הקמתן של כ־1,000 יחידות דיור חדשות בשכונה.

רק בסביבות ינואר 2019 החלו העבודות בצומת רמת שלמה על מנת להפוך אותו למחלף.

ביוני 2019 אישרה ועדת הכספים הירושלמית תקציב של כ־654 אלף שקלים לטובת קידום הקמת כביש 22 שישמש כעורק תחבורתי מרכזי במחלף רמת שלמה.

בנובמבר 2019 פורסם בתקשורת הירושלמית כי מחלקת התכנון בעיריית ירושלים מתקדם תוכנית לסלילת כביש שיחבר בין שדרות יגאל ידין (קטע מכביש 1) להר חוצבים. הכביש החדש, שצפוי להיקרא כביש 22, מתוכנן לחבר בין מחלף שכונת רמת שלמה בשדרות יגאל ידין לבין צומת הרחובות שדרות גולדה מאיר ורחוב הרטום שגם משמשים את תושבי שכונת סנהדריה המורחבת. עוד פורסם באותה כתבה שעל פי התוכנית, שבכביש 22 יסללו כ־6 נתיבים ושהכביש צפוי להיסלל בגובה של 30 מטרים מעל הוואדי שנמצא באזור והוא צפוי לגרום להקלה בעומסי התנועה בשכונות צפון ירושלים.

על התכנון הנופי הופקד משרד שלמה אהרונסון אדריכלים ועל התכנון ההנדסי שמיר-פוזנר-בראון. 

הקבלן הראשי שביצע את הפרויקט היה י.ד ברזאני והחברות שהקימו את הגשר היו וי גולד בשיתוף פעולה עם לינום בע"מ.

ביוני 2020 אושרה תוכנית כביש 22 על ידי הוועדה המחוזית לתכנון ובניה של מחוז ירושלים ועברה לשלב תכנון מפורט לקראת תחילת ביצוע העבודות.

ב-1 באוקטובר 2020 נחנך המחלף במעמד ראש העיר משה ליאון.

קישורים חיצוניים
----------------

* הקמת מחלף רמת שלמה, באתר חברת וי גולד

הערות שוליים
------------

1. ↑  נתן גולד, רמת שלמה: המחלף החדש שאושר יאפשר בניית 1,000 יח"ד, באתר קול חי, ‏23 באפריל 2015
2. ↑  קותי פונדמינסקי, אלה הפרויקטים הכי גדולים שהולכים להיבנות השנה בירושלים, באתר mynet‏ ירושלים, 1 בינואר 2019
3. ↑  קותי פונדמינסקי, צפון העיר: הכביש החדש שיעשה לתושבים חיים קלים יותר, באתר mynet‏ ירושלים, 26 ביוני 2019
4. ↑  שלומי הלר, פתרון לעומסי התנועה? תוכנית לסלילת כביש חדש להר חוצבים, באתר כל העיר, 19 בנובמבר 2019
5. ↑  כביש 22 להר-חוצבים עובר שלב, באתר מִנהלת הר-חוצבים, ‏24 ביוני 2020
6. ↑  שלומי הלר, סוף לפקקים? נפתח לתנועה מחלף רמת שלמה החדש, באתר כל העיר, 1 באוקטובר 2020
חסאן א-לקיס
**חסאן הולו א-לקיס** (בערבית: **حسان هولو اللقيس**, תעתיק מדויק: **חסאן הולו אללקיס**; 1966 – 4 בדצמבר 2013) היה מפקד בכיר בארגון חזבאללה; שימש כראש יחידת התקשורת והטכנולוגיה, והאחראי על הרכש הצבאי בארגון. נהרג בהתנקשות.

ביוגרפיה
--------

א-לקיס נולד בשנת 1966 בבעלבכ שבלבנון. היה פעיל בארגון חזבאללה מגיל 19, והתגייס אליו זמן קצר אחרי שהוקם בהובלת חוסיין דהקאן. הוא היה מקורב מאוד למזכ"ל הארגון, השייח' חסן נסראללה. בין תפקידיו שימש גם כראש מערך הרקטות, המזל"טים והנ"מ של הארגון, והיה גם המתאם מול איראן בנושאי אמל"ח.

הוא היה מבוקש בקנדה ובארצות הברית בשל הפעלת רשת תאים של החזבאללה במדינות אלו בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. במלחמת לבנון השנייה ישראל ניסתה להתנקש בחייו על ידי הפצצת ביתו. בנו נהרג כתוצאה מההפצצה, אך הוא לא שהה במקום, וניצל. על פי הדיווחים, הוא ניצל מעוד מספר ניסיונות התנקשות.

בליל 3 בדצמבר 2013 ארבו ללקיס, בחניון בית מגוריו, מספר מתנקשים וירו בו בעת ששהה ברכבו. הירי בוצע באקדחים עם משתיקי קול. לקיס נפגע אנושות מהירי ומותו נקבע בשעות הבוקר המוקדמות בבית חולים בביירות.

על זהות המתנקשים נפוצו טענות ושמועות שונות. חזבאללה מיהר להאשים את המוסד בהתנקשות. אולם דובר משרד החוץ הישראלי, יגאל פלמור, הכחיש שישראל הייתה מעורבת בחיסול. איראן וסוריה האשימו אף הן את ישראל במעורבות בחיסול. מאוחר יותר קיבלו אחריות להתנקשות מספר ארגונים סוניים אלמוניים. כעבור ימים אחדים פרסם עיתון כוויתי את הטענה שא-לקיס נהרג על ידי חזבאללה, לאחר שנחשף כסוכן של "המוסד".

א-לקיס נקבר בעיר הולדתו, בעלבכ.

לקריאה נוספת
------------

* רונן ברגמן, **ארבע בום**, מוסף 7 ימים ידיעות אחרונות, 9 בדצמבר 2011

קישורים חיצוניים
----------------

* רועי קייס והסוכנויות, בכיר בחיזבאללה חוסל: "ישראל אשמה", באתר ynet, 4 בדצמבר 2013
* עמוס הראל, ג'קי חוגי, חיזבאללה: ישראל התנקשה בראש מערך הטכנולוגיה ואמצעי הלחימה בארגון, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2013
* אתר למנויים בלבד עמוס הראל, מות אל-לקיס: המכה הקשה ביותר שספג החיזבאללה מאז שאיבד את מורנייה, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2013
* רונן ברגמן, רשימת החיסול של ישראל - חיסול "Q" של חזבאללה (באנגלית)
* איציק שמלי, "חיזבאללה חיסל את אל-לקיס – כי היה מרגל של המוסד", באתר של "רשת 13", 7 בדצמבר 2013 (במקור, מאתר "nana10")
* רונן סולומון, אקספרס של חצות, "ישראל דיפנס", ‏ 28 ביוני 2014.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אבי יששכרוף‏, בכיר חזבאללה שחוסל: מראשי מערך הרקטות בארגון, באתר וואלה!‏, 4 בדצמבר 2013
2. ↑  איציק שמלי, "חיזבאללה חיסל את א-לקיס – כי היה מרגל של המוסד", באתר של "רשת 13", 7 בדצמבר 2013 (במקור, מאתר "nana10")
**הנער מברוקלין** (באנגלית: **The Kid from Brooklyn**) הוא סרט קומדיה מוזיקלי אמריקאי עם דני קיי ווירג'יניה מאיו בתפקידים הראשיים.

זה רימייק של הסרט "The Milky Way" (שביל החלב) משנת 1936 בכיכובו של הרולד לויד שהוא עיבוד למחזה בשם זה משנת 1934 של לין רות והארי קלורק.

העלילה היא על חלבן שהופך להיות אלוף באיגרוף. בסרט יש קטעי שירה וריקודים. זימרתן של וירג'יניה מאיו וורה-אלן מדודבבת. דני קיי שר בקולו ומבצע את אחד הקטעים המפורסמים שלו - "פבלובה", קטע קומי על בלט.

תקציר העלילה
------------

בארני סאליבן (דני קיי) עובד כחלבן ב"מחלבות החמניה" בניו יורק. הוא מחלק בקבוקי חלב בעזרת עגלה עם סוסה. יום אחד סוסתו נשכבת על הכביש כשהיא בהריון. בארני מתחיל לצעוק וכולם זורקים עליו חפצים חוץ מבחורה שמזמינה אותו לחדרה ונותנת לו להשתמש בטלפון לבקשת עזרה מווטרינר. הבחורה מציגה עצמה בשם פולי (וירג'יניה מאיו), זמרת מובטלת. לבארני יש אחות בשם סוזי (ורה-אלן) שעובדת כזמרת ורקדנית במועדון ובארני מבקש דרכה למצוא עבודה לפולי.

לאחר הופעה נתקלת סוזי בשני גברים, ספיד וספיידר. ספיד (סטיב קוקרן) הוא אלוף העולם באיגרוף במשקל בינוני וספיידר (ליונל סטנדר) הוא המאמן ושומר הראש שלו. ספיד מתחיל להטריד סוזי ובארני נקלע למקום. מתפתחת קטטה ספיידר מתכונן לתת אגרוף לבארני אך בראני מומחה בהתחמקות ואת האגרוף מקבל ספיד שנופל. אנשים מתקהלים ומשתאים על בארני שהפיל בנוק אאוט את אלוף העולם ועד מהרה זה מתפרסם בכל העיתונים.

גבי (וולטר אבל) האמרגן של ספיד כמעט יוצא מדעתו אך מזכירתו אן, (איב ארדן), מציעה לו למנף את העובדה שבארני "הביס" את האלוף ולהפוך אותו לאלוף איגרוף בשם "טייגר סאליבן". ספיידר מתחיל לאמן את בארני אך זה לא הולך. לבסוף מציעה אן לבארני להתאגרף בקצב ולס הדנובה הכחולה ובארני מקבל זאת.

כעת יוצא בארני למסע בכל רחבי ארצות הברית הוא רק אינו יודע שכל התחרויות האלה "מכורות" כדי שהוא יזכה. הוא הופך לתרנגולת שמטילה ביצי זהב. בעל המחלבות מר אוסטין (קלרנס קולב) קונה את החוזה שלו מגבי ב-50.000 דולר. בארני הופך לידוען ואשת החברה גב' למוין (פיי ביינטר) מארגנת תחרות שהכנסותיה יהיו למען ילדים נזקקים. בארני צריך להילחם נגד האלוף ספיד (שהפך בינתיים לחברה של סוזי) אך לא יודע שהפעם התחרות היא "אמיתית".

ביום התחרות נכנס בארני לאולם שבידיו סייח צעיר כקמע. הסייח צולף בזנבו על ספיד וזה נופל ומתעלף. ספיידר נותן לו בטעות בטעות כדורי שינה. בתחרות הוא ישנוני ובארני מנצח אותו. גבי שהימר על ספיד, נוגס בכובעו.

מר אוסטין מורה לבארני לעזוב את האיגרוף וממנה אותו לשותף בכיר במחלבות.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| דני קיי | בארני סאליבן | חלבן ומתאגרף |
| וירג'יניה מאיו | פולי | זמרת |
| ורה-אלן | סוזי | אחותו של בארני |
| סטיב קוקרן | ספיד | אלוף איגרוף |
| ליונל סטנדר | ספיידר | מאמן איגרוף |
| וולטר אבל | גבי | אמרגן אגרוף |
| איב ארדן | אן | מזכירתו של גבי |
| קלרנס קולב | מר אוסטין | בעל מחלבה |
| פיי ביינטר | גב' למוין | אשת חברה |

קישורים חיצוניים
----------------

* "הנער מברוקלין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הנער מברוקלין", באתר AllMovie (באנגלית)
* "הנער מברוקלין", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* דני קיי מנצח באיגרוף בסרט ה"הנער מברוקלין", באתר יוטיוב
**יהודית (ג'ודי) וינקלר** (17 במאי 1937 - 27 באוקטובר 2015) הייתה עיתונאית ישראלית. כתבה בעיתונים "הארץ", "מעריב", "חרות" ו"היום".

ביוגרפיה
--------

יהודית וינקלר נולדה בבודפשט לאולגה לבית אשרוביץ וארנסט וינקלר.
בשנת 1944, בהיותה בת שבע, נלקח האב למחנה כפייה באזור הגבול בין אוסטריה להונגריה, שהוקם על ידי הונגרים פרו־נאצים, ועקבותיו אבדו.
יהודית ואמה נמלטו לבלגרד, שביוגוסלביה, שם הוסתרה במנזר.
בשנת 1948 עלו שתיהן לארץ ישראל. היא למדה במוסד החינוכי של קיבוץ גן שמואל. את שירותה הצבאי עשתה בחיל האוויר. התגוררה בתל אביב ברחוב סירקין, ואחר כך ברמת גן.

בשנת 1959 הצטרפה לעיתון "חרות" ועבדה בו עד לסגירתו ב-1965.
בעיתון כתבה בנושאים שונים: העיר תל אביב וכל מוסדותיה, לרבות העירייה, סעד, בריאות, תיירות ואירועים מיוחדים, מוסדות תרבות ציבוריים, מרכז השלטון המקומי, הדואר וארגונים והתאחדויות עולים. ערכה את המדורים "לאשה ולמשפחה" ו"פסיפס תל אביבי". במקביל, כתבה כפרילאנסר בעיתונים "הארץ", "מעריב" ו"לאישה".

ב-1965 עברה לעיתון "היום", ביטאונה של מפלגת גח"ל, כעורכת המדור "עולם האשה" וככתבת המסקרת את המתרחש בתל אביב.
אחר כך הייתה לכתבת פוליטית.
במרס 1968 נשלחה לארצות הברית לסיקור האו"ם, במסגרת "מלגת עבודה לעיתונאים באו"ם ע"ש דאג המרשלד".
ב-1969 הייתה בצוות שכיסה את מערכת הבחירות בישראל, שעמדה בסימן פרישתו של שמואל תמיר והקמת "המרכז החופשי".

ב-1970 החלה לעבוד בעיתון "הארץ" ככתבת לעניינים מוניציפליים.
בנובמבר 1972 ייצגה את ישראל בכנס העיתונאים הבינלאומי השני, שהתקיים במקסיקו סיטי. לאחר מכן עברה לסקר את נושא העולים החדשים, ובנובמבר 1973 נשלחה להכין סדרת כתבות על יהדות ארצות הברית בתקופת מלחמת יום כיפור ולאחריה.
לאחר מכן עסקו כתבותיה בהסתדרות הכללית, יחסי העבודה במשק הישראלי ונושאים כלכליים כלליים.
. כמו כן, שימשה כיושבת ראש "תא הכתבים לענייני עבודה" באגודת העיתונאים בתל אביב, שהייתה פעילה נמרצת בה.

בשנים 1995-1992 שימשה כשליחת "הארץ" בבון, משם דיווחה על המתרחש בגרמניה ובאירופה.

בשנת 1997 פרשה לגמלאות. המשיכה לכתוב מעת לעת ב"הארץ" על בעיות השעה שהעסיקו אותה, ועל ניצולי השואה - נושא שהיה קרוב ללבה.

מפרסומיה
--------

* יהודית וינקלר, "הרכבת לאושוויץ יוצאת בעוד חמש דקות", חרות, 29 באפריל 1965
* יהודית וינקלר, לא גייסנו שוטרות כדי שילחמו ברוצחים, חרות, 3 בספטמבר 1965
* יהודית וינקלר, לא השוטרים אשמים אלא צמרת המשטרה, חרות, 23 באפריל 1964
* יהודית וינקלר, "ר"צ מתמסדת", **הארץ**, 10 ביולי 1974
* יהודית, ינקלר, אין ניצולי שואה, באתר הארץ, 1 במאי 2008

* יהודית וינקלר, שושי פריאל, **ט"ו בשבט**, תל אביב: המרכז לטכנולוגיה חינוכית, הטלוויזיה החינוכית הישראלית, תשמ"ט 1988.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יהודית וינקלר** בוויקישיתוף
* כרזה: (עיתון) חרות בע"פ, 1.4.1964 בבית שמשון, תל אביב. משתתפים: יהודית וינקלר, דן מרגלית, עודד זערור, יצחק פרנקל, באתר ארכיון מכון ז'בוטינסקי בישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד יעל גרינפטר, השבוע לפני 31 שנהשביתת הרופאים הגדולה, באתר הארץ, 27 בפברואר 2014
2. ↑  יעל גרינפטר, 15.08.1994 / הטרוריסט קרלוס נעצר והוסגר לצרפת, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2011

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007440623305171
* VIAF: 16148874665449622583
* WorldCat (עם VIAF): 16148874665449622583

 |
ציורו של ניקולס פוקוק שחלק ממנו מתנוסס על עטיפת האלבום
**Trafalgar** (טרפלגר) הוא האלבום התשיעי של להקת בי ג'יז. האלבום הוקלט בתחילת שנת 1971 ויצא תחילה בספטמבר 1971 בארצות הברית ולאחר מכן בנובמבר 1971 בבריטניה. על אף שאין קשר תוכני בין השירים, נחשב האלבום לאלבום קונספט הודות לצליל האחיד של השירים. האלבום מסתיים בשיר "Walking Back to Waterloo" המתייחס במרומז לקרב טרפלגר, שציור המתאר את הקרב המפורסם מתנוסס על עטיפת האלבום. זהו אלבומם היחיד של הבי ג'יז בו מופיע קרדיט שווה למתופף ג'ף ברידג'פורד יחד עם שאר שלושת האחים גיב. בשונה ממהדורת האלבום שהופצה בכל העולם, כללה המהדורה שהופצה בארצות הברית שני שירים נוספים שלא הופיעו מאוחר יותר באף מהדורה של האלבום.

האלבום הצליח בארצות הברית באופן בינוני אך השיר **How Can You Mend a Broken Heart?** הגיע למקום הראשון במצעדים בארצות הברית. הבלדה **Israel** יצאה כסינגל בהולנד, שם הגיע השיר במצעדים למקום ה-22.

שירי האלבום
-----------

1. How Can You Mend a Broken Heart
2. Israel
3. The Greatest Man in the World
4. It's Just the Way
5. Don't Wanna Live Inside Myself
6. Country Woman
7. Somebody Stop the Music
8. Trafalgar
9. We Lost the Road
10. Dearest
11. When Do I
12. Lion in Winter
13. Remembering
14. Walking Back to Waterloo

השתתפו בהקלטות
--------------

* בארי גיב - שירה, קולות רקע, גיטרה
* רובין גיב - שירה, קולות רקע
* מוריס גיב - קולות רקע, בס, פסנתר, מלוטרון, גיטרה, אורגן, שירה
* ג'ף ברידג'פורד - תופים
* אלן קנדל - גיטרה
* ביל שפרד - תיזמור

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על האלבום *Trafalgar* באתר MusicBrainz
* האלבום *Trafalgar* באתר Discogs

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: fe30770e-d417-3629-97ee-77d229c2d32f

 |
**שאולי בדישי** (נולד ב-12 בספטמבר 1979 ברחובות) הוא סטנדאפיסט, קומיקאי ושחקן טלוויזיה ישראלי.

כוכב התוכניות "צחוק מעבודה", "מחוץ לחוק", "גולסטאר", "צחוק מהמצב" ועוד.

קריירה
------

את דרכו בעולם הסטנד-אפ החל בשנת 2005, בהופעות חובבים במועדונים הקאמל קומדי קלאב ו"הקומדי בר" בתל אביב.

בספטמבר 2009 הצטרף כחבר פאנל קבוע לתוכנית "צחוק מעבודה" (ערוץ 2) בהנחייתו של שלום אסייג.

בשנת 2010 יצא במופע יחיד "פה אחד", אשר בו הציג את חייו האישיים בצורה הומוריסטית. באותה שנה השתתף גם בפינה קבועה בתוכנית הספורט "רשת מונדיאל 2010" בערוץ 2. בשנים 2011–2012 היה חבר פאנל קבוע בתוכנית הספורט "קורע את הרשת" בערוץ ONE. במקביל הופיע בתוכנית "האיש הכי מטומטם בעולם" בערוץ 2–ביפ.

בשנים 2012–2013 היה חבר פאנל קבוע בתוכנית "מחוץ לחוק" בהנחיית רועי לוי ולוסי אהריש, בערוץ HOT קומדי סנטרל.

כמו כן השתתף בעונת הספיישלים של "צחוק מעבודה", והופיע בתוכניתו של ירון אילן בערוץ 24 "ספיישלים 2013"' בפינה בה הציג בצורה הומוריסטית קליפים של זמרים ים תיכוניים. בשנה זו גם השתתף יחד עם אחיו הזמר סער בדישי בתוכנית "כלוב הזהב".

בשנת 2015 השתתף בעונה השלישית של תוכנית הריאליטי "גולסטאר" שצולמה בארגנטינה, לצד ג'ובאני רוסו, גיא זו-ארץ, לירן שטראובר ועוד; העונה שודרה בערוץ HOT 3.

בשנת 2016 כתב את שיר העלייה של קבוצת מכבי שעריים לליגה הלאומית למנגינת השיר "נערי שובה אלי" של מרגלית צנעני. את השיר ביצע יובל דמרי.

בשנת 2018 בדישי יצא לסיבוב הופעות גדול ברחבי הארץ וצבר מעל למיליון צפיות בעמוד היוטיוב שלו על מערכוני סטנדאפ שונים שהעלה מאותו הסיבוב.

בשנת 2019 בדישי השתתף בתוכנית שנות ה-80.

בשנת 2020 בדישי השתתף בתוכנית "צחוק מהמצב".

קריירת המשחק של שאולי התחילה מגיל ממש צעיר וכבר בילדותו הוא הופיע בתפקיד קטן באחד מפרקי הסדרה "עניין של זמן" לצד אחיו, סער בדישי.

בדישי הופיע בתפקידי אורח ב-2008 ו-2016 בתוכנית "החברים של נאור" בערוץ 10. ב-2016 השתתף בתפקיד אורח בתוכנית "שותפים" ב-HOT קומדי סנטרל.

חייו האישיים
------------

בדישי גדל והעביר את רוב ילדותו בעיר רחובות. בדישי ידוע באהדתו לקבוצת הכדורגל מכבי שעריים ברחובות בה גם שיחק כנער.

שאולי בדישי הוא אחיו הצעיר של המוזיקאי, השחקן והזמר סער בדישי, בנוסף הוא אחיינה של הזמרת שרה בדישי, ובן דודו של הזמר והיוצר דני רובס.

בשנת 2012 נישא בדישי נישא ללירון, ולהם בן ובת.

בדישי מתגורר בצורן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שאולי בדישי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של שאולי בדישי

* שאולי בדישי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית

* שאולי בדישי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* שאולי בדישי - סטנדאפ קורע מצחוק שקרה לכולנו! על המופע בפורטל סטנדאפיסט
**שיר אידלסון** (נולדה ב-26 במאי 1975) היא שחקנית ישראלית.

ביוגרפיה
--------

בוגרת בית הספר תלמה ילין במגמת תיאטרון (1993). בשנת 1998 סיימה בהצטיינות את לימודי משחק במחזור ל"ו של בית הספר למשחק בית-צבי. למדה שנתיים בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.

מלגות: מלגת הצטיינות, מלגה ע"ש שמואל רודנסקי על ביצוע מצטיין של שלל התפקידים בשנת הסיום, מלגת קרן הסטיפנדיות, וכן במשך ארבע שנים זכתה במלגת קרן שרת.

בין שנת 2000 ל-2007 כיהנה בוועד המנהל של שח"ם - ארגון השחקנים בישראל.

חיה בזוגיות עם המוזיקאי פייר שאיין, אם לשתי בנות, סופי ואלכס, ומתגוררת באבן יהודה שם היא מכהנת כחברת מועצה מטעם סיעת "לתת יותר" בראשות ראש המועצה אבי הררי.

קריירה
------

### קריירה בתיאטרון

בתיאטרון הספרייה: ב-1998 גילמה את אדלה בהצגה "בית ברנרדה אלבה" מאת פדריקו גארסיה לורקה שביים ארתור קוגן. ב-1999 גילמה את קטיה בהצגה "חמישה לילות" מאת אלכסנדר וולודין שביימה נינה מיכואלס, ואת דונה בהצגה "הקיץ האחרון" מאת ג'יין צ'יימברס שביימה אריאלה מנדלס.

בתיאטרון בית ליסין גילמה את וולווט בהצגה "פופקורן" מאת בן אלטון שביים עודד קוטלר.

בתיאטרון הקאמרי: ב-1998 שיחקה בהצגה "המורדים" מאת עדנה מזי"א שביים עמרי ניצן. ב-1999 שיחקה בהצגה "מעיין הגופרית" מאת נוריאל טוביאס שביים גדליה בסר. ב-2004 שיחקה לצד דינה סנדרסון בהצגה "עקר בית" מאת ענת גוב שביימה עדנה מזי"א. ב-2006 שיחקה בהצגה "קרוב לבית" שכתבה וביימה דפנה רובינשטיין, ובהצגה "יתוש בראש" מאת ז'ורז' פדו שביים עמרי ניצן.

בתיאטרון צוותא גילמה את גלי בהצגה "נימפות בערפל" (שאף הפכה ב-2008 לסרט קולנוע בעל אותו השם בבימויו של יורם זקס).

בתיאטרון הבימה ב-2004 גילמה את הופי בהצגה "ארטון" מאת עזרא אהרון שביים רוני ניניו.

בהתיאטרון שלנו שיחקה בהצגת הילדים "אנחנו כבר גדולים".

ב-2010 בתיאטרון חיפה גילמה את סשה בהצגה "מי דואג לילד" מאת טום סטופארד שביים משה נאור. 

בתיאטרון הקיבוץ יצרה ושיחקה בהצגת היחיד "אני כריסטיאן F" שעיבדה איילה קוקוס וביים ניר ארז.

### קריירה בקולנוע ובטלוויזיה

ב-1988, כשהייתה בת 13, גילמה את מירהל'ה לצד קאיפו כהן ואביטל דיקר בסרט שביים אלי כהן "הקיץ של אביה" על פי ספרה של גילה אלמגור בעל אותו השם. ב-1997 גילמה את מאיה בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "רמת אביב גימל". ב-1999 גילמה את גלי בעונה הראשונה (פרק 12) של סדרת הטלוויזיה "החבר'ה הטובים" ששודרה ב"ערוץ הילדים". ב-2001 גילמה את התפקיד הראשי של מיקה בסדרת הטלוויזיה "דקות של תהילה" ששודרה ב"ערוץ 2" ואת בתה של גילה אלמגור בסדרת הדרמה "האשה האחרת". ב-2003 גילמה את רות בסרט הקולנוע "להיות כוכב". בין השנים 2003–2005 שיחקה בטלנובלה החסידית הראשונה, "החצר", שם גילמה את רוחל, ביתו של האדמו"ר מלייבניץ. ב-2008 גילמה את גלי בסרטו של יורם זקס "נימפות בערפל".

קישורים חיצוניים
----------------

* שיר אידלסון, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* שיר אידלסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* שיר אידלסון, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* שיר אידלסון, בארכיון הבימה
* שאלון עם שיר אידלסון באתר "השאלון עם סיני גז"
**יחיעם פריאור** (נולד ב-1947) הוא פרופסור לפיזיקה כימית ולשעבר דקאן הפקולטה לכימיה במכון ויצמן למדע. מחקריו עוסקים בספקטרוסקופיית לייזרים לא ליניארית ואינטראקציות בין אור לחומר.

על אודותיו
----------

פריאור שירת כקצין בצנחנים. סיים בשנת 1971 תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטה העברית, ובשנת 1977 סיים דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בנושא "Optical Rotary Saturation". משנת 1977 ועד לשנת 1979 שהה באוניברסיטת הרווארד במסגרת מחקר בתר-דוקטוריאלי בהנחיית ניקולס בלומברגן, לימים חתן פרס נובל לפיזיקה. בשנת 1979 הצטרף למכון ויצמן, וב-1992 מונה לעמוד בראש קתדרת שרמן.

בין התפקידים שמילא במכון ויצמן: ראש המחלקה לפיזיקה כימית, דקאן הפקולטה לכימיה, יושב ראש המועצה המדעית. במקביל כיהן בשנות ה-90 כראש האגף הראשון של האגף למערכות מידע, והחל מ-1 בינואר 2020 מכהן בשנית בתפקיד זה.

בשנת 2002 היה ממייסדי תנועת ח"ץ, להיפרדות חד-צדדית מהפלסטינים והקמת גדר ביטחון. פריאור הוא חבר בהנהלת המועצה לשלום ולביטחון.

על תלמידיו לאורך השנים נמנים פרופ' שר-לי פליישר מאוניברסיטת תל אביב, ופרופ' עדי סלומון מאוניברסיטת בר-אילן.

נשוי לדרורה ואב לענת, הילה, נעמה ואיילת. מתגורר ברחובות.

קישורים חיצוניים
----------------

* דף הקבוצה של פריאור באתר מכון ויצמן למדע
* טוריו של פריאור באתר ynet

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראש אגף חדש לאגף מערכות מידע, באתר מכון ויצמן למדע

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007426055305171
* VIAF: 234885458
* WorldCat (עם VIAF): 234885458

 |
**אירוסטאון** (שם מדעי: *Aerosteon*; מילולית מלטינית: "עצמות אוויר") הוא סוג של דינוזאור טורף מקבוצת התרופודה וממשפחת המגרפטוריים שחי לפני 84 מיליון שנה באמריקה הדרומית. הוא היה קרוב רחוק של האלוזאורוס וקרובו של האוסטרלונטור שכונה "אלוזאורוס דרומי", אף שהיה שייך למשפחה אחרת. את שמו קיבל על שם מערכת הנשימה שלו שהזכירה מערכת נשימה של עופות. במקור קיבל שם אחר - *Riocoloradensis* שבוטל.

דינוזאור זה התגלה בתצורות ליד נהר הקולורדו שבמנדוסה, ארגנטינה ב-2009 וקיבל את שמו מהחוקר פול סרנו (אנ'). באותה תקופה היו ידועות רק שלוש משפחות של דינוזאורים טורפים גדולים באמריקה הדרומית: קרכרודונטוזאוריים, אבליזאוריים וספינוזאוריים, ודינוזאור זה היה היחיד מקבוצתו שחי באמריקה הדרומית.

האירוסטאון הגיע לאורך של 9 מטרים ושקל מעל 2 טון מטרי. מבנה לסתותיו דמה במבנהו ללסתות האלוזאורוס וכנראה גם דמה לו חיצונית. ככל הנראה היו העצמות חלולות, בדומה לעצמות עופות, והריאות של הדינוזאור שאפו חמצן רב יותר לתוך הגוף, בהשוואה לריאותיהם של יונקים. החוקר סרנו העריך שריאות אלה מרמזות על כך שהיה בעל דם חם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אירוסטאון** בוויקישיתוף
* אירוסטאון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* אירוסטאון, באתר GBIF (באנגלית)
**החלטה 726 של מועצת הביטחון של האו"ם** היא החלטה שהתקבלה ב-6 בינואר 1992 על ידי מועצת הביטחון של האומות המאוחדות כהמשך להחלטות 607 (1988), 608 (1988), 636 (1989), 641 (1989) ו-694 (1991) של המועצה, בעקבות גירושם של כ-12 פלסטינים החשודים בטרור פלסטיני מהשטחים שנכבשו על ידי ישראל במלחמת ששת הימים. המועצה גינתה את הגירושים המפרים את אמנת ז'נבה הרביעית המתייחסת להגנה על אזרחים בעת מלחמה.

נוסף על כך, ההחלטה הביעה צער על הפעולה וחזרה על כך שישראל תימנע מלגרש עוד פלסטינים ותבטיח את החזרתם הבטוחה והמיידית של המגורשים. ישראל לא עמדה בהחלטה, והמשיכה לגרש פלסטינים החשודים בטרור למדינות ערב השכנות.

ארצות הברית הצביעה בעד ולא הטילה וטו על החלטה זו, שהתקבלה בתקופת האינתיפאדה הראשונה וכהונת ממשלת שמיר, וכחודשיים לאחר ועידת מדריד, ובמהלך כהונתו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש, שעם ממשלו היו לשמיר יחסים מתוחים.

ראו גם
------

* הסכסוך הישראלי-ערבי
* הסכסוך הישראלי-פלסטיני

קישורים חיצוניים
----------------

* נוסח ההחלטה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Payne, Richard J. (1995). *The clash with distant cultures: values, interests, and force in American foreign policy*. SUNY Press. p. 152. ISBN 978-0-7914-2648-7.
**משרד לתכנון ניסויי** או ה־**OKB** (אוֹ־קֶה־בֶּה, ראשי תיבות ברוסית של **Опытное конструкторское бюро**, "אופיטנויה קונסטרוקטורסקויה ביורו", "משרד לתכנון ניסויי") הוא כינוי סובייטי למכונים סגורים לתכנון ועיצוב אבות טיפוס של יישומי טכנולוגיה צבאית מתקדמת בברית המועצות, בעיקר בתחום התעופה והחלל. מכונים אלו היו קטנים יחסית שהתעסקו בפיתוח ויצרו אבות טיפוס וניסו אותם. המכונים יצרו את השרטוטים ותוכניות היוצרו, אבל יישומם היה בידי מפעלים שהוקצו לכך על ידי המדינה.

כל משרד OKB זוהה על ידי מספר ולעיתים באופן רשמי־למחצה בשמו של המתכנן הראשי. למשל OKB-51 בראשותו של פאבל סוחוי, נודע לבסוף כסוחוי. OKB מוצלחים במיוחד שימרו את שם המתכנן הראשי גם לאחר פטירתו.

OKB בתעשיית האוויר והחלל
------------------------

* OKB-1 - קורולב
* OKB-4 מולניה שפיתח את הטיל באותו שם
* OKB-10 רשטניובה - לוויינים
* OKB-19 שבצוב, סולביוב וכיום "פרם MKB" - התמקד בפיתוח מנועים
* OKB-20 קלימוב - כיום "אמסק מוטורס". התמקד בפיתוח מנועים
* OKB-23 מיאסישצ'ב - פיתח מטוסים אמפיביים בעיקר
* OKB-24 מיקולין - מנועי סילון
* OKB-49 ברייב - מטוסי תובלה ואמפיביים
* OKB-51 סוחוי - מטוסי קרב
* OKB-115 יאקובלב - מטוסי קרב
* OKB-134 וימפל - טילים
* OKB-153 אנטונוב - מטוסי תובלה
* OKB-155 מיקויאן גורביץ' - מטוסי קרב
* OKB-156 טופולב - מפציצים כבדים
* OKB-165 ליולקה - מנועי סילון
* OKB-246 קוזנצוב - מנועי סילון למטוסים גדולים
* OKB-276 טומנסקי - מנועי סילון למטוסי קרב
* OKB-301 לאבוצ'קין - מטוסי קרב וגשושיות חלל
* OKB-329 מיל - מסוקי תקיפה ותובלה
* OKB-938 קאמוב - מסוקי תקיפה ותובלה
חברי המשלחת
תג המשלחת
**משלחת מס' 19** (באנגלית: **Expedition 19**) הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-28 במרץ 2009 ועד ל-29 במאי 2009. זו הייתה המשלחת האחרונה שכללה שלושה חברים. מפקד המשלחת היה גנאדי פדאלקה מרוסיה. פעילות המשלחת נמשכה 62 ימים.

הרכב המשלחת
-----------

| שם | תפקיד | חללית הגעה | 28.03.2009–29.05.2009 | חללית חזרה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רוסיהרוסיה גנאדי פדאלקה | מפקד | סויוז TMA-14 |  | סויוז TMA-14 | מפקד משלחת מס' 19 ו-20 |
| ארצות הבריתארצות הברית מייקל באראט | מהנדס טיסה | סויוז TMA-14 |  | סויוז TMA-14 | חבר משלחת מס' 19 ו-20 |
| יפןיפן קואיצ'י וקאטה | מהנדס טיסה | STS-119 |  | STS-127 | חבר משלחת מס' 19,18 ו-20 |

פעילות המשלחת
-------------

פעילות המשלחת החלה ב-28 במרץ עם הגעה לתחנת החלל הבין-לאומית של חללית סויוז TMA-14. באותה עת בתחנת החלל שהה צוות של משלחת מס' 18 בפיקוד מייקל פינק שכללה 3 אנשי צוות. החל הליך העברת אחריות על תחנת החלל למשלחת החדשה. העברת אחריות הסתיימה ב-8 באפריל כאשר יורי לונצ'קוב, פינק וצ'ארלס סימוני (תייר חלל שהיגיע ב"סויוז TMA-14" עזבו את תחנת החלל בחללית סויוז TMA-13.

ב-6 במאי מתחנת החלל התנתקה חללית מטען פרוגרס M-66 שהייתה מחוברת למודול "פירס" מ-10 בפברואר.

ב-12 במאי לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס M-02M שהתחברה למודול "פירס" עם אספקה חדשה (כ-2,400 ק"ג). כאשר פירוק הציוד הסתיים, ב-30 ביוני החללית התנתקה מתחנת החלל.

ב-29 במאי לתחנת החלל התברה חללית סויוז TMA-15 בפיקוד רומן רומננקו. צוות החללית הצטרף לצוות שכבר היה בתחנת החלל וכך החלה לפעול משלחת מס' 20 לתחנת החלל הבין-לאומית.

חברי המשלחת ביצעו עשרות ניסויים מדעים בתחומים שונים.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של משלחת מס' 19 לתחנת החלל הבין-לאומית

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משלחת מס' 19 לתחנת החלל הבין-לאומית** בוויקישיתוף
* תיאור פעילות באתר רוסקוסמוס
* דיווח לעיתונות של נאס"א
* פעילות משלחת מס' 19 בתחנת החלל הבין-לאומית
* תיאור פעילות חללית אספקה פרוגרס M-66
* תיאור פעילות חללית אספקה פרוגרס M-02M

| תחנת החלל הבין-לאומית - משלחות |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27 • 28 • 29 • 30 • 31 • 32 • 33 • 34 • 35 • 36 • 37 • 38 • 39 • 40 • 41 • 42 • 43 • 44 • 45 • 46 • 47 • 48 • 49 • 50 • 51 • 52 • 53 • 54 • 55 • 56 • 57 • 58 • 59 • 60 • 61 • 62 • 63 • 64 • 65 • 66 • 67 • 68 • 69 • 70 |

 |