recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
"**האישה הבוגדנית**" (צרפתית: "**La Femme infidèle**") הוא סרט צרפתי משנת 1969 בבימויו של קלוד שברול. הסרט מתאר זוג נשוי בו הבעל חושד כי לאשתו מאהב. המבקר האמריקאי, וינסנט קנבי, תיאר את הסרט כאחד משורת סרטיו של שברול שהם "תרגילים שנונים ופרוורטיים, סוחפים ביופיים, העוסקים באהבה, רצח, אשמה ופיצוי".

ב-2002 ביים האנגלי אדריאן ליין את "בוגדת", סרט אמריקאי המבוסס על "האישה הבוגדנית". בגרסה האמריקאית שיחקו דיאן ליין וריצ'רד גיר בתפקידים הראשיים של בני הזוג.

תקציר העלילה
------------

שארל (מישל בוקה) והלן (סטפאן אודראן) הם זוג נשוי, הורים לילד, החיים באושר וללא דאגות כלכליות בביתם הכפרי. שארל, המפתיע את אשתו בעת שיחת טלפון שהיא מנהלת, מתחיל לחשוד כי היא בוגדת בו. הוא שוכר בלש פרטי כדי שיעקוב אחריה וזה מאמת את חששותיו ומוסר לו את פרטי ותמונת המאהב המתגורר בעיר הסמוכה. שארל מגיע לדירת המאהב, ויקטור (מוריס רונה), מציג את עצמו כבעל, קונה את אמון המאהב בגישתו הפתוחה לכאורה לעניין הבגידה ומנצל הפניית גב רגעית של המאהב כדי להלום בו בפסלון, דבר המביא למותו. שארל מצליח להעלים את הגופה וניצב מול חקירת המשטרה בעניין היעלמות ויקטור ומול תגובת אשתו הלומדת מן הנסיבות כי מאהבה נעלם וכי כנראה בעלה אחראי להיעלמות זו.

שחקנים ראשיים
-------------

* מישל בוקה - שארל (הבעל)
* סטפאן אודראן - הלן (האשה)
* מוריס רונה - ויקטור (המאהב)
* מישל דושוסואה - מפקח המשטרה דובאל
* סטפאן די נאפולי - מישל (ילדם של בני הזוג)

הביקורת
-------

המבקר אורי קליין מציין את האישה הבוגדנית כאחד משיאיו של שברול בו הוא מציג בצורה מרגשת וצלולה את הבורגנות הצרפתית הכפרית על שבריריותה אך גם על איתנותה. גם מבקרים אחרים מציינים את סרטו זה כאחת מאבני הדרך בקריירה המוקדמת של שברול ובו, במקום להתמקד במאפיין המתח כפי שעשה אלפרד היצ'קוק (אליו נוהגים להשוות את שברול), בוחר הבמאי להתמקד בתחום הפסיכולוגי הנבנה סביב מעשה הפשע ומנסה לבחון את ליבן ומוחן של הדמויות המאכלסות את עולמו המוסרי המעורפל. ביקורת נוספת מוצאת פגמים בהגיון שבעלילה אך גם כאן, נטען כי להגיון העלילה חשיבות פחותה והעיקר הוא כושר החישה של שברול את דמויותיו. למרות העלילה הכוללת רצח, מציינים חלק מהמבקרים את אנושיותו של הסרט ואת רגישותו הבאה לידי ביטוי במיוחד בסצנת הסיום. גם בסרט זה בא לידי ביטוי סגנונו הקבוע של שברול בעיצוב הסרט שמושפע רבות מהצלם הקבוע איתו עבד באותה תקופה, ז'אן ראבייה.

קישורים חיצוניים
----------------

* "האישה הבוגדנית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "האישה הבוגדנית", באתר נטפליקס
* "האישה הבוגדנית", באתר AllMovie (באנגלית)
* "האישה הבוגדנית", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "האישה הבוגדנית", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Tino Balio, **The Foreign Film Renaissance on American Screens, 1946–1973**, Univ of Wisconsin Press, 2010-11-05. (באנגלית), p. 260
2. 1 2  אורי קליין, המלצת השבוע, באתר הארץ, 1 ביולי 2004
3. ↑  Wheeler Winston Dixon, The Unfaithful Wife, אתר Allmovie
4. ↑  Roger Greenspun, La Femme Infidele, אתר הניו יורק טיימס, 10 בנובמבר 1969
5. ↑  Derek Malcolm, Claude Chabrol: La Femme Infidele, אתר הגרדיאן, 29 באפריל 1999
ציור של ולטה ב-1801. בית החולים הוא המבנה המוארך השוכן בצידה השמאלי של העיר, לפני המגדל המבוצר
מפת ולטה
מראה המרכז
לוגו מרכז הכנסים
**מרכז כנסים הים התיכון** (באנגלית **Mediterranean Conference Centre**, בראשי תיבות **MCC**) הוא מרכז כנסים השוכן לחופי הנמל הגדול בצפון-מזרחה של העיר ולטה, בירת מלטה. בעברו שימש המבנה בן שלוש הקומות כבית החולים של מסדר אבירי ההוספיטלרים, והוא עדיין מוכר בשמו המסורתי "סקרה אינפרמריה" (Sacra Imfermeria - "בית החולים הקדוש").

היסטוריה
--------

הקמת המבנה החלה בשנת 1574, ככל הנראה לפי תוכניותיו של האדריכל ג'רולאמו קסאר, והוא הורחב מספר פעמים במשך מאות שנות קיומו. האולם המרכזי משתרע לאורכו של החוף, והוא הוגדל בין השנים 1660–1666. באותה עת היה אחד האולמות הגדולים באירופה, ויכל לשמש לאשפוזם של 914 חולים. ב-1676 נוסד במקום בית ספר לאנטומיה ולכירורגיה. כאשר נפוליאון כבש את מלטה ב-1798, שונה שמו של בית החולים ל"בית החולים הגדול" (Grand Hôpital) או "בית החולים הצבאי" (Hôpital Militaire), ומערכות האוורור, הסניטציה והתאורה בבניין שופרו. בין השנים 1800–1918, בעת שלטונם של הבריטים במלטה, שימש המקום כבית חולים צבאי, אך הוא תפקד בעיקר כחדר מיון או לאשפוזם של אלה שמצבם לא איפשר את פינויים למוסדות אחרים. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה הפך המבנה למפקדת המשטרה המקומית, ושימש בתפקידו זה עד 1940. במהלך הפצצות מטוסי מדינות הציר במלחמת העולם השנייה, נפגע הבניין מארבע פגיעות ישירות ושליש ממנו קרס ונהרס. שרידי הבניין שימשו כמרכז תרבות ובידור לחיילי בעלות הברית, לאחר מכן כתיאטרון ילדים, ולבסוף כבית ספר. נערכו מספר ניסיונות לשפץ את המבנה, ולבסוף הוא שוקם ב-1978 וזכה לייעודו הנוכחי. מרכז הכנסים נחנך באופן רשמי ב-11 בפברואר 1979. אחד הרחובות הגובלים במבנה, קרוי עד היום "רחוב בית החולים הישן" (Triq l-Ispar l-Antik).

המבנה כיום
----------

במבנה עשרה אולמות בגדלים שונים, והגדול שבהם הוא עדיין ה"סאקרה אינפרמריה", שאורכו 155 מטרים ורוחבו 11 מטרים. תקרתו מתנשאת לגובה של 11 מטרים, והוא יכול להכיל קהל ישוב של עד 1,500 איש. קירותיו של האולם עשויים מאבנים וקבועים בהם חלונות ופתחים הנושאים קשתות בסגנון המקורי. אולם גדול נוסף הוא אולם לה ולט, השוכן בדיוק מתחת לסאקרה אינפרמריה, והקרוי על שמו של הגראנד מאסטר זא'ן דה לה ולט. באולם זה שאורכו 150 מטרים ורוחבו 10 מטרים, השתמרה תקרת הקמרון הצולב המקורית בגובה של 5.11 מטרים, המחולקת על ידי קשתות רוחב למספר אגפים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרכז כנסים הים התיכון** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מרכז כנסים הים התיכון

הערות שוליים
------------

1. ↑  the maltese architect gerolamo cassar
2. ↑  היסטוריה (האתר הרשמי)
3. ↑  האולמות (האתר הרשמי)
**תקורה** היא מערך המשאבים שנדרש להשקיע על-מנת לספק דבר מה (תהליך, מוצר, שרות או ארגון מסוימים), אך אינם ניתנים לקשירה אליו באופן ישיר ובלעדי - כיוון שהם משרתים מכלול שאותו דבר הוא רק חלק ממנו.

תקורה בתקשורת
-------------

 ערך מורחב – **תקורה (מחשבים)**  

בתקשורת, תקורה היא האותות אשר אינם מכילים בתוכם את המידע המועבר בתהליך התקשורת, אך נחוצים לטובת קיום תהליך התקשורת. לדוגמה, בחבילות נתונים מסוגים שונים קיים פתיח אשר מסמן את מאפייני התקשורת (כגון מקור, יעד, עדיפות וכו'). מידע זה הוא אינו תוכן המסר שנדרש להעביר, והוא למעשה תקורה על המסר עצמו. לדוגמה, פרוטוקול IP מכיל פתיח באורך 20 בתים לפחות, ועד 60 בתים. התקורה המרבית האפשרית בפרוטוקול זה היא כ-10% (במקרה של חבילה בגודל מינימלי של 576 בתים אך עם תקורה בגודל המרבי של 60 בתים).

תקורה בהנדסה
------------

בהנדסה, מרכיבים או פעולות מסוימות של מערכת יכולים ליצור מצבים או צרכים מיוחדים, אשר הטיפול בהם מהווה תקורה. למשל, הצורך להשתמש בשנאים או מיישרי זרם על מנת לאפשר למוצר מסוים להתחבר לרשת החשמל מהווה תקורה הן מבחינת הצורך לרכוש את השנאי/מיישר המתאים ולהשתמש בו יחד עם המוצר, וגם מבחינת ההספק החשמלי שצורך אותו שנאי/מיישר.

תקורה בכלכלה
------------

 ערך מורחב – **הוצאות תקורה**  

בתחום הכלכלה, תקורה היא הוצאה כספית (למשל שכר דירה, הוצאות צריכת חשמל, תשלומי שכר וכו') שהיא הכרחית להמשך קיום העסק אך אין דרך לקשור אותה להכנסה ספציפית כלשהי שהוא מייצר. הוצאה שאותה כן ניתן לקשור להכנסה ספציפית נקראת **"הוצאה ישירה"** והיא כוללת עלויות של חומרי גלם או חלקים אשר נרכשו לשם ייצור מוצר ספציפי.

בחברה עסקית התקורה היא אותן הוצאות אשר בלעדיהן אי אפשר לספק את המוצרים או השירותים שאותם מספקת החברה, אולם, בו זמנית - אין דרך לייחס אותן למוצר או שרות ספציפיים. לדוגמה - הוצאות שנגרמות על ידי ההנהלה, הוצאות הנהלת החשבונות, הביטוח, השכירות, החשמל, וכל פעילות אחרת שאין דרך לייחס אותה למוצר או שרות ספציפיים. על דרך השלילה מקובל להגדיר תקורה כאותן הוצאות שתידרש החברה להוציא בכל מקרה, גם אם לא תספק מוצר או שרות כלשהם.

**תלות התקורה בטווח הזמן** - התקורה יכולה להשתנות עם הזמן כאשר החברה מתאימה את תקורתה לצרכיה המשתנים. כאשר היקף הפעילות גדל, בדרך כלל תידרש גם הגדלה של התקורה, ולהפך, אולם על פי רוב התאמת היקף הוצאות התקורה להיקף הפעילות אורכת זמן שבמהלכו התקורה עלולה להיות גדולה או קטנה יותר מהתקורה במצב הקבוע.

למשל - בטווח של חודש כל הוצאות השכר של החברה הן הוצאות תקורה כיוון שפיטורין או גיוס עובדים (לצורך התאמת היקף העובדים להיקף הפעילות שירד או עלה) הם הליך האורך חודש לכל הפחות. בטווח ארוך יותר ניתן להתאים את הוצאות השכר להיקף הפעילות ולכן בטווח ארוך הוצאות השכר הן הוצאות ישירות.
ספינל
מגנטיט
כרומיט
**קבוצת הסְפּינֶל** היא משפחת מינרלים, כולם תחמוצות מתכתיות, שנוסחתם הכללית היא X)(Y)2O4). כאשר X מייצג קטיונים מתכתיים דו־ערכיים כדוגמת מגנזיום, ברזל, ניקל, מנגן ובדיל, כשגם הקטיון הארבע ערכי של העופרת עשוי להופיע במיקום זה. ו-Y מייצג קטיונים מתכתיים תלת־ערכיים כדוגמת אלומיניום, ברזל, כרום, ומנגן, כשגם הקטיון הארבע ערכי של טיטניום או הקטיון הדו ערכי של העופרת עשויים להימצא במיקום זה. לעיתים ימצאו באותה דגימה תערובת של יונים שונים.

צורת תא היחידה של הסריג של משפחת המינרלים היא קובייה. אניוני החמצן מסודרים באריזה קובייתית צפופה ביותר הבנויה מטטרהדרונים שבמרכזם הקטיונים המתכתיים הדו־ערכיים (X בנוסחה) וקדקודיהם אטומי חמצן, ומאוקטהדרונים שבמרכזם הקטיונים המתכתיים התלת־ערכיים (Y בנוסחה). ב"ספינל הפוך" חצי מקטיוני ה-Y מצויים בלב הטטרהדרונים, ובלב האוקטהדרונים מצויים הן קטיוני ה-X והן קטיוני ה-Y.

מחלקים את קבוצת הספינל לשלוש תת-קבוצות שאינן נוהגות להתערבב. סדרת הספינל (ספינל-אלומיניום), שבה ה-Y הוא אלומיניום, סדרת הכרומיט (ספינל-כרום) שבה ה-Y הוא כרום וסדרת המגנטיט (ספינל-ברזל) שבה ה-Y הוא ברזל.

בקבוצת הספינל יש מעל ל-20 מינרלים. המינרלים החשובים ביותר בקבוצה כוללים את:

* סדרת הספינל-אלומיניום. מינרלים קשים יותר ושקופים יותר מהספינלים בסדרות האחרות. צורת הגביש הנפוצה היא אוקטהדרון והם מופיעים בסלעי יסוד בסיסיים, בפגמטיטים גרניטיים ובשכבות של אבני גיר מותמרים. המינרלים בסדרה זו נוטים להתערבב. המינרלים הנפוצים:
	+ ספינל - MgAl2O4, המינרל שנתן את השם לקבוצה כולה. צבעו בעיקר אדום, אבל גם ירוק, חום וחסר צבע.
	+ גאהניט - ZnAl2O4,מופיע בצבעים ירוק, כחול, צהוב, חום ואפור.
	+ הרציניט - FeAl2O4, צבעו שחור.
	+ גלקסיט - MnAl2O4, צבעו שחור.
* סדרת הספינל-כרום.
	+ כרומיט - Fe,Mg)Cr2O4)
* סדרת הספינל-ברזל.
	+ מגנטיט - Fe3O4
	+ פרנקליניט - Fe,Mn,Zn)(Fe,Mn)2O4)
	+ אולווספין - TiFe2O4
	+ ג'קובסיט - MnFe2O4
	+ טרווריט - NiFe2O4
* רינגוודיט - SiMg2O4, פולימורף של אוליבין נפוץ בתוך מעטפת כדור הארץ בעומק שבין 520 ל-660 קילומטרים, ומינרל נדיר במטאוריטים.

ספינלים מהסוג Mg,Fe)(Al,Cr)2O4) נפוצים בפרידוטיט בחלקה העליון של מעטפת כדור הארץ, בין  תחום האי רציפות מוהורובצ'יץ' ועד עומק של 70 קילומטרים. מתחת לעומק זה, ספינל (אם קיים) הופך עשיר יותר ויותר בכרום. ככל שהעומק גדל כך הופך גארנט מסוג פירופ להיות מינרל האלומיניום היציב יותר בפרידוטיט. בעומקים קטנים יותר מתחם אי הרציפות מוהורובצ'יץ' מינרל האלומיניום היציב יותר בפרידוטיט הוא פלגיוקלז סידני.

במעבדה הצליחו לייצר מעל ל-200 סוגים שונים של ספינל, חלקם כאבני חן וחלקם כחומרים פרימגנטיים.

לקריאה נוספת
------------

* Deer, Howie and Zussman (1966) **An Introduction to the Rock Forming Minerals**, Longman, pp.424-433.

* אנציקלופדיה בריטניקה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קבוצת הספינל** בוויקישיתוף
* ספינל: ההיסטוריה והמסתורין מאחורי אבן־חן מופלאה(הקישור אינו פעיל)
* קבוצת הספינל באתר Mineral Galleries
* Spinel structure by Steven Dutch
* Spinel structure

הערות שוליים
------------

1. ↑  להבנת הנושא ראו באתר webmineral אנימציה מבוססת Java של המינרל ספינל שבו במרכז הטטרהדרונים נמצא מגנזיום ובמרכז האוקטהדרונים נמצא אלומיניום.
**תקיפת אי הארנבות** בידי כוחות של חיל האוויר וחיל הים של צה"ל נערכה ביוני 1984, בעקבות מידע מודיעיני על פעילות מחבלים באי.

רקע
---

אי הדקלים (**א-נח'יל**) הנקרא גם "אי הארנבות" (**אל-אראניב**) הוא השני בגודלו[דרוש מקור: השני] בין האיים הסמוכים לעיר אל-מינא (ער') שבצפון לבנון, ושוכן כשמונה ק"מ מצפון-מערב לטריפולי.

ביוני 1984 הגיע לצה"ל מידע מודיעיני לפיו שוהים באי מחבלים המתאמנים לקראת פיגוע בישראל. בצה"ל נשקלו שלוש דרכי תקיפה: באמצעות שייטת 13, באמצעות הפצצה אווירית והפגזה באמצעות סטי"לים. הוחלט על הפצצה אווירית, אך גם חיל הים נערך לחלופות שבאחריותו.

תקיפה צה"ל
----------

ביוני 1984, הצוללת אח"י תנין, בפיקודו של רס"ן חיים כפיר-קופרט, נשלחה לתצפית על האי, וגילתה בו כתשעה מחבלים, עמדות מקלע כבד ותותח נ"מ, וכן סירה מהירה שהביאה לאי ציוד ותחמושת. האי הופצץ על ידי רביעיית מטוסי סקייהוק ורביעיית מטוסי פנטום. בהפצצה נהרגו מחבלים אחדים ונפצעו אחרים. לאחר ההפצצה דיווחה הצוללת על אנשים שהתרכזו בדרום האי, ואלה הופגזו על ידי הסטי"ל אח"י רשף, בפיקודו של רס"ן עמי שגב. בהמשך הצטרפו אליה אח"י מולדת ואח"י קשת, בפיקודו של מפקד שייטת ספינות הטילים, אל"ם שמעון מאיר, באח"י מולדת, שאליו הצטרף מפקד חיל הים, האלוף זאב אלמוג. על כוחות שייטת 13 באזור פיקד מפקד השייטת, אל"ם ידידיה יערי.

בהיתקלות בין "סנונית" של שייטת 13 לסירת מחבלים נפגעו שניים-שלושה מחבלים ונפלו למים, ומחבל אחד נותר בסירה. יערי ולוחם נוסף נפצעו קל. אח"י רשף הופנתה לתקיפת הסירה, ולאחר חילופי אש עם המחבל שבה, שבהם נפצעו קל שלושה מלוחמי הסטי"ל, טובעה הסירה בניגוח על ידי הסטי"ל, והמחבל שבה נהרג.

לאחר התקיפה הודיע ארגון "החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין" כי במהלך ההפצצה נהרג סמיר אסעד, שבוי ישראלי שהוחזק על ידי הארגון. אולם כשהוחזרה גופתו בשנת 1991, התברר מעל לכל ספק כי אסעד לא נפגע בהפצצה, אלא נרצח בידי שוביו.

לקריאה נוספת
------------

* זאב אלמוג, **מפקד שייטת 13 - הפלגות חיי**, כנרת, זמורה ביתן, 2014, עמ' 1314-1309
* הדר קנטור ואחרים, **סיפורי דידי**, **אח"י פלברה אגדות שקרו באמת**, הוצאת בית החובל 2020, עמ' 282.

הערות שוליים
------------

1. ↑  רונן ברגמן, **מדינת ישראל תעשה הכל - הקרב החשאי על השבויים והנעדרים**, הוצאת כנרת, 2009
**קבוצת הלסינקי** (ברוסית: **Московская Хельсинкская группа**, МХГ) הוא ארגון זכויות האדם הוותיק ברוסיה. הארגון הוקם על ידי יורי אורלוב ב-12 במאי 1976 ופעל עד לשנת 1982. הוא הוקם מחדש בשנת 1989.

פעילות בתקופת ברית המועצות
--------------------------

בעקבות הסכמי הלסינקי דיסידנטים סובייטים החליטו להקים ארגון שיבדוק איך הממשל הסובייטי מקיים את התחייבויותיו בהתאם להסכם. לצורך כך הארגון היה צריך לאסוף נתונים על הפרות זכויות האדם בברית המועצות ולהעביר אותם לידיעת מדינות חתומות על ההסכם. על הקמת הארגון הוכרז במסיבת עיתונאים שהתקיימה בדירתו של אנדריי סחרוב. במהלך ההקמה בארגון נכללו 11 חברים:

* יורי אורלוב, היו"ר. נעצר בשנת 1977. בשנת 1986 גורש מברית המועצות והתמנה לפרופסור באוניברסיטת קורנל.
* ליודמילה אלכסייבה. עזבה לארצות הברית בשנת 1977.
* אלכסנדר גינזבורג. נעצר בשנת 1977.
* פיוטר גריגורנקו. בשנת 1977 נסע לארצות הברית ואזרחותו נשללה.
* נתן שרנסקי. נעצר בשנת 1977.
* ויטלי רובין. בשנת 1976 קיבל הרשאה לעלות לישראל. התמנה לפרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1981 נהרג בתאונת דרכים.
* ילנה בונר, אשתו של אנדריי סחרוב. בשנת 1980 גורשה עם בעלה לניז'ני נובגורוד.
* אנטולי מרצ'נקו. נעצר בשנת 1981. בשנת 1986, בהיותו בכלא הכריז על שביתת רעב ונפטר זמן קצר לאחר הפסקתה.
* אלכסנדר קורצ'ק בלחץ השלטונות בשנת 1977 הפסיק שיתוף פעולה עם הקבוצה.
* מיכאיל ברנשטם. עזב לארצות הברית בשנת 1979.
* מלבה לנדה. נעצרה בשנת 1980

תוך זמן קצר הוקמו קבוצות עם מטרה זהה באוקראינה, ליטא, גאורגיה וארמניה. פעילות ארגונים אלו הופסקה בלחץ הק.ג.ב תוך זמן קצר וחברי הקבוצות נשלחו לתקופות מאסר שונות.

במהלך תקופת פעילותה הקבוצה הייתה מקבלות הודעות על הפרות זכויות האדם מאזרחים וחברי הקבוצה היו יוצאים לסיורי שטח. תוצאות הבדיקות פורסמו ב-195 סקרים. הסקרים הועברו לשלטונות ברית המועצות, שגרירויות מדינות החתומות על הסכמי הלסינקי והוקראו במסיבות עיתונאים. בשנת 1977 הוקמה וועדה לחקר שימוש בפסיכיאטריה למטרות פוליטיות בברית המועצות.

מאז ההקמה חברי הארגון היו תחת לחץ מתמיד של הק.ג.ב ובשנת 1982 הודיעו על הפסקת פעילותם. באותה שנה הקבוצה כללה רק 3 חברים כאשר נגד אחד מהם כבר נפתחה חקירה והשנייה הייתה ילנה בונר שהוגלתה לניז'ני נובגורוד.

הקמה מחודשת של הארגון
---------------------

בשנת 1989 בעקבות תחילת מדיניות הפרסטרויקה פעילות הקבוצה חודשה. יושב ראש החדש הייתה לריסה בוגורז שכיהנה בתפקיד זה עד לשנת 1994. אחריה היה קרוניד לוברסקי ומשנת 1996 בתפקיד היו"ר מכהנת ליודמילה אלכסייבה.

הקבוצה הודיעה על כך שמקבלת מימון מגורמים הנמצאים מחוץ לגבולות רוסיה.

הקבוצה פרסמה מספר רב של פרסומים בהקשר למצב שמירות זכויות האדם ברוסיה. בשנת 2003 הארגון הוציא הודעת גינוי לתחילת מלחמת עיראק. בשנת 2009 לראשונה ברוסיה פורסם דוח מפורט על מצב להט"ב במדינה.

בשנת 2006 הארגון הואשם בקבלת תמיכה מארגוני ביון בריטיים. ליודמילה אלכסייבה פנתה לבית המשפט אך הבקשה לא הועלתה לדיון והחלטה זו אושרה גם בבית המשפט העליון של רוסיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קבוצת הלסינקי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של קבוצת הלסינקי
* סקרים שפורסמו בשנים 1976–1982

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007304199905171
* LCCN: n94073591
* SUDOC: 260073385
* VIAF: 138185255
* WorldCat: lccn-n94073591

 |
**האכארנים** (ביוונית: **Ἀχαρνεῖς**) היא קומדיה יוונית שנכתבה על ידי המחזאי היווני אריסטופאנס. המחזה הועלה לראשונה במהלך המלחמה הפלופונסית ונודע בשל ההתנגדות הרבה המובעת בו כנגד המלחמה. המחזה זכה בפרס ראשון בלנאיה - התחרות בה הועלה בשנת 425 לפנה"ס.

המחזה הוא סאטירה המציגה את הפוליטיקאים של אתונה באותה עת בצורה נלעגת, ואף לועג לטרגיקן אאוריפידס. המחזה בז למוסדות השלטון האתונאים, לראשי הצבא ובייחוד לקליאון - המנהיג של אתונה באותה עת. בעקבות המחזה הפך קליאון לאויבו של אריסטופאנס וכנראה שקליאון אף תבע אותו למשפט בטענה כי המחזה פוגע במדינה האתונאית.

כיום נחשב המחזה לאחד הטובים שבין מחזותיו של אריסטופאנס.

תקציר העלילה
------------

המחזה מתחיל בסצנה המתרחשת בפְניקס - האתר בו מתכנסת אספת העם האתונאית. דיקאיופוליס מנסה לדון בשאלת הסכם שלום עם ספרטה אולם שאר המשתתפים מתעלמים ממנו, ולכן הוא מחליט ללכת ולחתום על הסכם שלום עצמאי עם ספרטה שיחול עליו ועל משפחתו. המקהלה היוונית המורכבת מסוחרי פחם אכארנים רוצה לסקול אותו באבנים בשל יוזמתו. 

האכארנים, תושבי אכארנאה, סבלו קשות בזמן המלחמה הפלופונסית והיו ידועים בדעותיהם הלוחמניות. דיקאיופוליס הודף אותם בכך שהוא מחזיק דלי של פחם כבן ערובה ומאיים לשבור את הדלי אם הם יתקפו אותו. הם מרשים לו לנאום בפני הציבור, והוא הולך למשורר אוריפידס על מנת שהמשורר ייתן לו מלבושים המשמשים בטרגדיות יווניות, על מנת שיראה יותר צדיק. בנאומו הוא תוקף את המלחמה ואת הסיבות בהם התחילה - וטוען כי המנהיגים הטעו את הציבור האתונאי.

הגנרל לאמאכוס מגיע והוא ודיקאיופוליס מעליבים האחד את השני. דיקאיופוליס משכנע את חברי המקהלה והם מצביעים בעד הסכם שלום. לאחר פתיחת השוק הסמוך לביתו של דיקאיופוליס, פתיחה המתאפשרת בשל הסכם השלום הפרטי אליו הגיע.

תרגומים
-------

### תרגומים לעברית

* **האכארנים**, נכלל ב 'אחת עשרה קומדיות' מאת אריסטופאנס, תרג. מיוונית יצחק זילברשלג, הוצ. 'מסדה' ירושלים תל אביב, תשכ'ז.
* **האכארנים**, תרגמה מיוונית זיוה כספי, הוצאת מאגנס, 1994.

### תרגומים לאנגלית

* ג'ון הוקהאם פרר, 1839.
* צ'ארלס ג'יימס בילסון, 1882: טקסט מלא.
* רוברט ילברטון טיירל, 1883: טקסט מלא.
* בנג'מין ב. רוג'רס, 1924.
* ארתור ס. ויי, 1927.
* ליונל קאסון, 1960.
* דאגלס בארקר, 1962.
* ג'ורג' תיאודורידיס, 2002: טקסט מלא.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האכארנים** בוויקישיתוף
* האכארנים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| **מחזות אריסטופאנס** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| האכארנים • הפרשים • העננים • הצרעות • השלום • הציפורים • ליסיסטרטה • חג הנשים • הצפרדעים • מהפכת הנשים • פלוטוס |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007520577505171
* BNE: XX5619851
* BnF: cb12262292j (data)
* GND: 4131158-9
* LCCN: nr2003033763
* NLA: 36580402
* NSK: 000336273
* SUDOC: 03060740X
* VcBA: 492/12500
* VIAF: 180607769
* WorldCat (עם VIAF): 180607769

 |
**קבוצת הקרב וישגראד** היא קבוצת קרב של האיחוד האירופי. הקבוצה כוללת חיילים ממדינות קבוצת וישגראד בהנהגת פולין.

היסטוריה
--------

ב-12 במאי 2011 הכריז שר ההגנה הפולני בוגדן קְליך (אנ') על כוונת ארצו להקים קבוצת קרב אשר תורכב ממדינות קבוצת וישגראד. על פי מדיניות ההגנה האירופית, כל קבוצת קרב מתקיימת במשך חצי שנה אשר במהלכה היא משמשת כיחידת תגובה מהירה של האיחוד. לאחר חצי שנה אמורה הקבוצה להתפרק. נקבע כי קבוצת הקרב וישגראד תקבל את חצי השנה הראשונה של 2016.

ב-2014 הודיעו מדינות ברית וישגראד כי בכוונתן לצרף לקבוצה גם חיילים מאוקראינה, וכמו כן הצהירו כי בהתחשב במלחמת האזרחים במדינה, הן שוקלות גם להמשיך ולקיים את קבוצת הקרב מעבר לזמן שנקצב לה. החלטה זו נגנזה בסופו של דבר, וקבוצת הקרב התקיימה חצי שנה בלבד. מיד לאחר מכן הודיעה הוועדה הצבאית של האיחוד האירופי כי קבוצת הקרב תוקם מחדש במהלך המחצית השנייה של 2019. הפעם השתתפו בקבוצה גם חיילים מקרואטיה. לאחר פירוק הקבוצה בסוף השנה, יצאה הצהרה רשמית כי הקבוצה תוקם מחדש ב-2023.[דרוש מקור][דרושה הבהרה]

ראו גם
------

* קבוצת קרב (האיחוד האירופי)

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על קבוצת הקרב באתר יורוסקופ (בצ'כית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הודעה רשמית באתר משרד ההגנה הסלובקי

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"קבוצת הקרב וישגראד"**.
**ישיבת חידושי הרי"ם** היא ישיבה של חסידות גור בתל אביב. זוהי הישיבה השנייה של חסידות גור שנפתחה בארץ ישראל, ובפתיחתה הייתה סניף של ישיבת שפת אמת בירושלים. ראש הישיבה הנוכחי הוא הרב מאיר פלקסר. הישיבה כוללת ישיבה גדולה וישיבה קטנה.

היסטוריה
--------

הישיבה נוסדה בשנת תרצ"ו כסניף של ישיבת שפת אמת. הישיבה נפתחה על ידי רבי שמחה בונים אלתר, בהוראת אביו רבי אברהם מרדכי אלתר ה"אמרי אמת". ה"אמרי אמת" הורה לפתוח את הישיבה בשל שתי סיבות, ראשית, ציפייתו שהישיבה תפתח את החיים היהודיים בתל אביב, שנית, הצורך בהקמת מוסד לחסידי גור הרבים שהתגוררו בעיר, שחלקם פחד לשלוח את בניהם לירושלים עקב המאורעות.

הישיבה שכנה בהתחלה בשטיבל של גור ברחוב התבור ובשנת ה'תרצ"ט עברה למבנה שכור בן שלושה חדרים ברחוב פרץ 12 באזור התחנה המרכזית הישנה בדרום תל אביב, שם נבנה אחר כך בנין הישיבה ונחנך ב־ ה'תשי"ג 1953. נשיא הישיבה לאחר פטירת ה"אמרי אמת", רבי שמחה בונים אלתר, השיג שטח לישיבה בשכונת רמת החייל. הנחת אבן הפינה הייתה באלול תשכ"ג, וחנוכת הבית הייתה בסיוון תשכ"ט ובאדר תשל"א עברה הישיבה למבנה החדש. רבי שמחה בונים, דאג לצורכי הישיבה והרגיש קשר נפשי אליה. הוא נהג להיפרד מבני הישיבה קודם נסיעותיו לחוץ לארץ.

סביב הישיבה נבנתה "קריית הרי"ם לוין". בב' בניסן תשל"ז, בתום השלושים לפטירתו של ה"בית ישראל", הונחה אבן הפינה לבית המדרש החדש של הישיבה.

בשנת ה'תשע"ו נסגרה הישיבה הגבוהה והוקמה מחדש בשנת ה'תשפ"א בבני ברק בראשות הרב חיים יהושע שארר חתנו של רבי יעקב אלתר האדמו"ר מגור.
כיום יש בקמפוס 2 ישיבות קטנות וכולל.

בספטמבר 2020, בתקופת הגל השני של מגפת הקורונה בישראל, הוחלט לפתוח בקמפוס הישיבה מלונית קורונה.

צוות הישיבה
-----------

ראש הישיבה הראשון היה הרב גדליה הרץ. לצידו כיהנו כר"מים בישיבה הרב מנחם מנדל וייץ, חותנו של האדמו"ר מגור הנוכחי והרב חיים זילברשטיין. לאחר בואו של הרב גד אייזנר לארץ, נסע אליו רבי שמחה בונים לחיפה, לבקשו שיעבור לתל אביב ויכהן כמשגיח. בהמשך החל לכהן כמשגיח הרב אברהם יוסף אירנשטיין, איש אמונו של "הבית ישראל" ואחד משני מדריכי החתנים מטעמו, על פי בקשתו של רבי שמחה בונים כיהן רבי מאיר סג"ל לנדא מדראהביטש בנשיאות הישיבה.

ראש הישיבה היה הרב יוסף הורביץ. ה'תרפ"א - ה'תשפ"ב ובוגר ישיבת מיר הליטאית. בין ראשי הישיבה כיום, הרב יעקב גרנירר האדמו"ר מאשלג חזון איש, והרב יונה מנלה, וכן הרב מאיר פלקסר המכהן כראש הישיבה הקטנה.

בוגרים בולטים
-------------

* רבי שמעון נתן נטע בידרמן, האדמו"ר מלעלוב בבני ברק.
* רבי ישכר דב בידרמן, האדמו"ר מלעלוב-בר-אילן.
* הרב איסר פרנקל.
* הרב אביגדור רובינשטיין, ראש ישיבת מאור ישראל.
* ישראל אברהם שניידר, עורך עיתון המודיע.

קישורים חיצוניים
----------------

* יובל לישיבה. אידישע ווארט 264. היברובוקס. (ביידיש)
* שרגא הר-גיל, ישיבה חסידית בצפון תל־אביב, מעריב, 3 בספטמבר 1963
* ישיבת חידושי הרי"מ (תל אביב), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו אור זרוע לצדיק עמודים רכז-רכח
2. ↑  אור זרוע לצדיק ,עמוד רלב
3. ↑  נחנך בית לישיבת חידושי הרי"מ, הצופה, 14 באוגוסט 1953
4. ↑  נפתחה מלונית קורונה לחרדים בת"א - והתושבים לא ידעו: "איך יכול להיות שהכול נעשה במחשכים?", באתר ‏מאקו‏‏, ‏26 בספטמבר 2020‏

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297242005171

 |
**שובו של דיסטרי** (באנגלית: **Destry Rides Again**) הוא סרט אמריקאי מסוגת מערבון משנת 1939 בבימויו של ג'ורג' מרשל. בסרט משחקים מרלן דיטריך, ג'יימס סטיוארט, מישה אוואר, צ'ארלס ווינינגר, בראין דונלוי, אלן ג'נקינס, איירין הארביי, בילי גילברט, ביל קודי ג'וניור ואונה מרקל. הסרט הוא רימייק של סרט בעל אותו שם משנת 1932 בכיכובו של טום מיקס.

ב-1996, נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע.

צוות שחקנים
-----------

* מרלן דיטריך - פרנצ'י
* ג'יימס סטיוארט - טום דיסטרי
* מישה אוואר - בוריס קאלהן
* צ'ארלס ווינינגר - "וואש" דיימאסדל
* בראין דונלוי - קנט
* אלן ג'נקינס - "גייפ" ווטסון
* וורן היימר - "באגס" ווטסון
* איירין הארביי - ג'נסי טאנדל
* אונה מרקל - לילי בלן
* בילי גילברט - לופגריו
* סמואל היינדס - סלייד
* ג'ק קארסון - ג'ק טאנדל

הפקה
----

גרי קופר היה אמור לשחק את טום דיסטרי, אך בעקבות בקשתו למשכורת גבוהה התפקיד ניתן לג'יימס סטיוארט. פולט גודארד הייתה אמורה במקור לגלם את פרנצ'י, אך לבסוף התפקיד ניתן למרלן דיטריך. דיטריך בהתחלה לא רצתה לשחק במערבון, אך לאחר שחברה אריך מריה רמרק שכנע אותה שזה יהפוך אותה ליותר אמריקאית היא הסכימה לקחת את התפקיד.

תסריט הסרט מבוסס על ספרו בעל שם זהה של מקס ברנד. במקור דמותו של דיסטרי לא הייתה פציפיסטית והוא נשא את ששת האקדחים.

הסרט היה המערבון הראשון של סטיוארט (שבעקבות כך שיחק גם ב"Broken Arrow" ‏ ו"Winchester '73") ושל דיטריך. הוא גם ידוע בעקבות סצנת הקרב בין האחרונה לבין אונה מרקל שגרמה בעיות עם צנזורה בעת שחרור הסרט לאקרנים.

שירים
-----

מרלן דיטריך שגילמה את פרנצ'י ביצעה את השירים "See What the Boys in the Back Room Will Have" ‏ ו-"You've Got That Look" שנכתבו על ידי פרנק לואזר והולנו על ידי פרידריך הולנדר. השירים הפכו ללהיטים ונחשבים לגדולים בקריירה המוזיקלית של דיטריך.

ביקורת
------

הסרט קיבל ביקורות חיוביות והצלחה כלכלית בקופות. דיטריך וסטיוארט קיבלו ביקורות חיוביות על תפקידם בסרט. סרט זה החיה מחדש את הקריירה של דיטריך שהייתה בדעיכה.

הסרט צבר מספר מועמדויות לרשימות המכון הסרטים האמריקאי; "מאה שנים... מאה סרטים", "מאה שנים... מאה גיבורים ונבלים", "מאה שנים... מאה שירים", "מאה שנים... עשרת הגדולים" וכדומה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שובו של דיסטרי** בוויקישיתוף

* "שובו של דיסטרי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "שובו של דיסטרי", באתר נטפליקס
* "שובו של דיסטרי", באתר AllMovie (באנגלית)
* "שובו של דיסטרי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "שובו של דיסטרי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX3834116
* BnF: cb14663686x (data)
* LCCN: nr2006025687
* SUDOC: 131352253
* VIAF: 228356003
* WorldCat (עם VIAF): 228356003

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה, העוסק בכדורגלן, עם הערך "ז'וליאן גרין", העוסק בסופר.

**ג'וליאן וסלי גרין** (באנגלית: **Julian Wesley Green**; נולד ב-6 ביוני 1995) הוא כדורגלן אמריקאי-גרמני המשחק בעמדת הקיצוני בגרויטר פירט.

קריירת מועדונים
---------------

ב-8 בנובמבר 2013 חתם גרין על חוזה מקצועני ראשון בקריירה, בקבוצת באיירן מינכן. גרין ערך את הופעת הבכורה שלו ככדורגלן מקצועי ב-27 בנובמבר 2013, כאשר נכנס בדקה ה-88 כמחליף למריו גצה, במשחק ליגת האלופות נגד צסק"א מוסקבה. הוא נכלל בסגל של באיירן לגביע העולם לקבוצות בשנת 2013, בעקבות פציעתו של אריין רובן.

ב-1 בספטמבר 2014, הושאל גרין לעונה אחת להמבורג, אך לא התאקלם. בתום העונה חזר לבאיירן מינכן.

בדצמבר 2016 נמכר גרין לשטוטגרט מהבונדסליגה השנייה, במטרה לחזק את הקבוצה שמועמדת לשוב לבונדסליגה. גרין ערך במהלך חצי עונה עשר הופעות בהן הבקיע שער אחד, והעפיל עם הקבוצה לבונדסליגה.

ב-31 באוגוסט 2017 הושאל גרין לעונה אחת לגרויטר פירט מהבונדסליגה השנייה. ב-17 ביוני 2018 מימשה גרויטר פירט את אופציית הרכישה על גרין, וחתם לשנתיים בקבוצה.

נבחרת לאומית
------------

גרין נולד בארצות הברית לאב אמריקאי ואם גרמנייה. בגיל שנתיים, חזרה אמו יחד עם גרין לגרמניה. גרין יכול היה לבחור לשחק גם בנבחרת ארצות הברית וגם בנבחרת גרמניה.

בשנת 2011 שיחק גרין בנבחרות גרמניה עד גיל 16 ועד גיל 17. למרות זאת, בשנת 2012 רשם הופעה יחידה בנבחרת ארצות הברית עד גיל 18, בה כבש שער אחד. בשנת 2013 השתתף עם נבחרת גרמניה עד גיל 19 במוקדמות אליפות אירופה עד גיל 19.

אף על פי שגרין דחה זימונים לנבחרת ארצות הברית במהלך 2013 ו-2014, הוא הופיע לראשונה בנבחרת ארצות הברית הבוגרת ב-2 באפריל 2014, כאשר נכנס כמחליף במשחק ידידות נגד מקסיקו, שנגמר בתוצאת שוויון 2-2.

גרין זומן על ידי מאמן נבחרת ארצות הברית יורגן קלינסמן לסגל הנבחרת למונדיאל 2014. גרין כבש שער בשלב שמינית הגמר, בדקה ה-107, בהפסד 1–2 לבלגיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'וליאן גרין** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  CSKA MOSKVA VS. BAYERN MÜNCHEN 1 - 3, באתר soccerway

| **נבחרת ארצות הברית – מונדיאל 2014** |
| --- |
| 1 הווארד • 
2 ידלין • 
3 גונזאלס • 
4 בראדלי • 
5 ביזלר • 
6 ברוקס • 
7 ביסלי • 
8 דמפסי • 
9 יוהנסון • 
10 דיסקרוד • 
11 בדויה • 
12 גוזאן •
13 ג'ונס • 
14 דייוויס •
15 בקרמן •
16 גרין •
17 אלטידור •
18 וונדולובסקי •
19 זוסי •
20 קמרון •
21 צ'נדלר •
22 רימאנדו •
23 ג'ונסון •
מאמן: קלינסמן | ארצות הבריתארצות הברית |
**ישיבת ההסדר דרך חיים** היא ישיבת הסדר דתית לאומית שנוסדה בשנת ה'תשס"ו וממוקמת בקריית גת.

היסטוריה
--------

הישיבה נוסדה בשנת ה'תשס"ו על ידי הרב אמיר ממן, שמשמש כראש הישיבה.

כיום לומדים בישיבה 130 בחורים ו-20 אברכים, ו-30 בחורים המשרתים בצה"ל. בנוסף, קיים כולל אברכים שבו לומדים כ-10 אברכים לקראת בחינות לרבנות.

סמוך לישיבה יש גרעין תורני המונה כ-40 משפחות, המורכב ברובו מבחורים בוגרי הישיבה ורבניה.

בשנת 2016 הוקם על ידי תלמידי הישיבה ארגון חסד המסייע למשפחות זקוקות לסיוע בקריית גת. הארגון מחלק מדי שבוע סלי מזון לנזקקים וקשישים ברחבי העיר
ופועל בשיתוף על מחלקת הרווחה של עיריית קריית גת.

דרכה של הישיבה
--------------

הישיבה רואה כמשימה הצמחת תלמידי חכמים אשר יוכלו להיות שותפים בעיצוב דמותה הרוחנית של מדינת ישראל, ובתהליכים הפנימיים המתרחשים בעם ישראל.
הישיבה הולכת בדרכו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק ובנו הרב צבי יהודה הכהן קוק, שרוב הרבנים בישיבה הם תלמידיו. לפיכך, הישיבה מדגישה את הלימוד בכתבי הרב קוק ותורתו, ומקצה לכך מספר שעות ביום. בנוסף, הישיבה מקצה זמן רב ללימודי אמונה מתוך ספר הכוזרי ותורתו של הראי"ה.

בישיבה לומדים בסבבים מספר מסכתות, ומסיימים סבב של מספר שנים. בשנים הראשונות תלמידי הישיבה לומדים בסדר בוקר בעיון עם ראשונים, ובסדר צהריים וסדר ערב לומדים בבקיאות את המסכת הנלמדת. אחרי סיום הסבב לאחר מספר שנים, לומדים התלמידים בסדר בוקר ובסדר צהריים בעיון, ובסדר ערב בבקיאות.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

אתר ישיבת ההסדר דרך חיים

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אודות הישיבה, באתר ישיבת דרך חיים
2. ↑  n מחוברים לעיר, באתר הישיבה
מנורת שבעת הקנים מצוירת על קיר קטקומבה בוונוסה
תרשים של מתחם הקטקמובות
ה**קטקומבות היהודיות בוונוסה** הן מערכת של קטקומבות שהתגלו בשנת 1853 בגבעה הקרויה "מדלנה" (Maddalena), כשני ק"מ צפונית לעיר וֶנוֹסָה (Venosa) שבנפת פוטנצה, בצפון מחוז בזיליקטה, איטליה. הקטקומבות הפכו לנושא מחקר שיטתי מאז שנות השבעים של המאה העשרים הודות למחקריו הארכאולוגיים והאפיגרפיים של צ'זרה קולפמינה.
הן זוהו ברובן כקטקומבות של נפטרים יהודים ומקצתן כקטקומבות של נפטרים נוצרים. מספר הקטקומבות נאמד במאות אחדות. רוחב הפרוזדורים מגיע עד לשני מטרים, יותר מהמקובל במערכות דומות ברומא. הכתובות על הקברות הן בלטינית או ביוונית וכן בעברית. ברוב המקרים השפה אינה תקנית.

מעריכים כי הקטקומבות הן משתי תקופות: חלקן מתוארכות בין המאה ה-4 והמאה ה-6 וחלקן משויך לתקופה מאוחרת יותר – המאה ה-8 והמאה ה-9. במצבות המאוחרות נעשה שימוש במניין לחורבן הבית.

העיר וֶנוֹסָה שוכנת ליד ויה אפיה, הדרך הראשית מדרום איטליה לעיר הבירה רומא. המקום היה נוח להתיישבות יהודים. לפי המצבות הם עסקו ברפואה, במסחר ובמלאכה. במצבות מופיעים ציורים של מנורת שבעת הקנים, אתרוג, לולב ועקידת יצחק.

דוגמה לאחת הכתובות:
"מקום מנוחתו של ביתא, בנו של פאוסטינוס. שלום לנשמתו. תהא נשמתו צרורה בצרור החיים".

כתובת נוספת: "המצבה של סקונדינוס בנם של פרסביטרוס ומטרינה, בן שמונים שנה".

גלריה
-----

* ציור מהמאה ה-19 של פתחי הקטקומבות בוֶנוֹסָהציור מהמאה ה-19 של פתחי הקטקומבות בוֶנוֹסָה
* מקומות קבורה חצובים לרוחב בתוך גומחה אחת גדולה, משפחתיתמקומות קבורה חצובים לרוחב בתוך גומחה אחת גדולה, משפחתית
* סימני החציבה באבן הטוף - בצד כתובת חרותה בלטיניתסימני החציבה באבן הטוף - בצד כתובת חרותה בלטינית
* קבר ומעליו ציור מנורה וכתובות בשפות אחדותקבר ומעליו ציור מנורה וכתובות בשפות אחדות

ראו גם
------

* קטקומבות יהודיות ברומא

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הקטקומבות היהודיות בוונוסה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  atti del iv congresso internazionale degli orientalisti, עמודים 271—319.
**יָאו** (בסינית  **堯**, בפין-יין **Yáo**) (על פי המסורת מלך בשנים 2333-2234 לפנה"ס) היה שליט סיני אגדי, אחד משלושת המלכים וחמשת הקיסרים, וידוע גם בשם אדון טָאוטָאנְג (陶唐氏). נולד בשם יִי פָאנְגשׂוּ'ן (伊放勳) או יִי צִ'י (伊祁) כבן שני לקיסר קו ולצִ'ינְגדוּ (慶都). נודע גם בשם טָאנְג יָאו (唐堯).

מתואר לרוב כשליט-קדוש חכם ובעל מוסר מושלם. חסידותו ושקדנותו של יאו שימשו דוגמה לקיסרים ומלכים בדורות מאוחרים יותר בסין. בעת העתיקה התייחסו הסינים ליאו, לשון וליו' כדמויות היסטוריות, אולם היסטוריונים מודרניים מאמינים כי הם מייצגים מנהיגים של התאגדויות שבטיות אשר ייסדו מערכות שלטון היררכיות אחידות בתקופה בה עברה החברה הסינית למבנה של פיאודליה פטריארכלית. בספר ההיסטוריה (הידוע גם בתור הקלאסיקה של ההיסטוריה), המהווה את אחד מחמש הקלאסיקות, עוסק הפרק הראשון ביָאו, שׁוּן ויוּ'.

על פי האגדות, יָאו נעשה למלך בגיל 20 ומת בגיל 119, והתפטר מן המלוכה על מנת ששׁוּן, אשר היה נשוי לשתי בנותיו של יָאו, יוכל לעלות לשלטון.

בין תרומותיו הרבות יאו נחשב למי שהמציא את משחק הגו, אשר לפי הכתוב היטיב את דרכיו של בנו הסורר והתאוותן דָאנְג'וּ (丹朱). על פי המסורת הקונפוציאנית, כאשר נפטר יָאו ועם סיום שלוש שנות האבל כמנהג המקובל, שׁוּן הכריז על דָאנְג'וּ קיסר, אולם העם הכיר רק בשׁוּן כיורש הכתר.

ברשומות הבמבוק נמסר סיפור שונה: שׁוּן מרד וכלא את יאו עד למותו, בעוד שדָאנְג'וּ הוגלה ולאחר מכן הובס בידי שׁוּן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הקיסר יאו** בוויקישיתוף
* הקיסר יאו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  על בסיס רשומות ההיסטוריון.
2. ↑  Yang, Lihui; Deming An, Jessica Anderson Turner (2005). Handbook of Chinese mythology. ABC-CLIO Ltd. p. 228. מסת"ב 978-1576078068.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2002039738
* VIAF: 24266753
* WorldCat: lccn-no2002039738

 |
**Medscape** הוא אתר אינטרנט המספק גישה למידע רפואי לרופאים; הארגון מספק גם לימודי המשך לרופאים ואנשי מקצוע בתחום הבריאות. האתר מפנה למאמרי כתבי עת רפואיים, גרסה של מסד הנתונים MEDLINE של הספרייה הלאומית לרפואה של ארצות הברית, חדשות רפואיות ומידע תרופתי (Medscape Drug Reference, או MDR). באותה תקופה פרסם Medscape שבעה כתבי-עת אלקטרוניים שעברו ביקורת על עמיתים.

היסטוריה
--------

Medscape הוקם בשנת 1995, על ידי SCP Communications, Inc, בניהולו של מנכ"ל החברה פיטר פרישוף. בשנת 1999, ג'ורג' לונדברג הפך לעורך הראשי של Medscape. שבע עשרה שנה לפני שהצטרף ל־Medscape שימש כעורך כתב העת של האיגוד הרפואי האמריקני. בספטמבר 1999, החברה הונפקה ונסחרה בנאסד"ק תחת הסמל MSCP. בשנת 2000, Medscape התמזגה עם MedicaLogic, חברה ציבורית נוספת. MedicaLogic הגישה בקשה לפשיטת רגל תוך 18 חודשים ומכרה את Medscape ל- WebMD בדצמבר 2001. בשנת 2008 פוטר לונדברג על ידי WebMD. בשנה שלאחר מכן בוטל כתב העת לרפואה של האתר. בינואר 2013 מונה אריק טופול לעורך הראשי של מדסקייפ. באותה שנה חזר לונדברג למדסקייפ כעורך כללי.

בשנת 2009, WebMD שחררה אפליקציית iOS של Medscape, ושנתיים לאחר מכן, את גרסת אנדרואיד. בשנת 2015 השיקה WebMD את Medscape CME & Education ב-iOS.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Medscape** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של Medscape (נדרש הרשמה)
* Medscape, ברשת החברתית טוויטר

הערות שוליים
------------

1. ↑  *College & Research Libraries News*. Association of College and Research Libraries. 2000. pp. 133–5.
2. ↑  "History of Medscape (The First Five Years)". *www.medscape.com*. נבדק ב-2018-02-09.
3. ↑  Romaine, M; Zatz, S; Brown, K; Lundberg, GD (2009). "So long but not farewell: *The Medscape Journal of Medicine* (1999-2009)". *Medscape Journal of Medicine*. **11** (1): 33. נבדק ב-21 בפברואר 2009. `{{cite journal}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Eric Topol Is the New Editor-in-Chief of Medscape". *Medscape*. נבדק ב-2020-01-28.
5. ↑  "Medscape iPhone Medical App Review". *iMedicalApps* (באנגלית אמריקאית). 2010-05-17. נבדק ב-2020-01-28.
6. ↑  Einerson, Brett (7 בינואר 2011). "The most popular iPhone medical app, Medscape, is now on Android". iMedicalApps. נבדק ב-11 ביולי 2014. `{{cite web}}`:  (עזרה)
7. ↑  Medscape. "Medscape Goes Mobile with New CME & Education App". *www.prnewswire.com* (באנגלית). נבדק ב-2020-01-28.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0004 0560 9544

 |
בקנדה, **שמורת האומות הראשונות** (באנגלית: **First Nations reserve**) או **שמורת התושבים המקומיים** (באנגלית: **Native reserve**) או **שמורת אינדיאנים** (**Indian reserve**) הוא שטח טריטוראלי המוענק על ידי הכתר לאומה אינדיאנית, מכוח חוק האינדיאנים (מכוח סמכות המלוכה הקנדית השולטת ישירות באומות הראשונות, ולא באמצעות הממשל הפדרלי הקנדי). 

שטח טריטוריאלי זה דומה במהותו ובשימושיו לשמורות האינדיאנים של ארצות הברית. 

בקנדה למעלה מ-600 שמורות אינדיאנים, אשר הן לרוב קטנות מאוד בשטחן. ישנם מספר שבטים המתגוררים במספר שמורות.

על פי החוק, רשאי השר לענייני אינדיאנים ופיתוח הצפון לקבוע שטחי קרקע, ולהגדיר את השימוש בשטחים אלה. הבעלות בשטח ניתנת לשבט, ואנשי השבט יכולים להעביר את הבעלות בינם לבין עצמם, אך לא לאנשים שאינם אנשי השבט. החוק אף אוסר מתן שליטה בשטח לאדם שאינו תושב השבט, דבר המקשה על הפיתוח הכלכלי של השמורות, מאחר שלא ניתן להטיל עיקולים על השטחים, ובשל כך בנקים לא נותנים הלוואות ומשכנתאות לתושבי השמורות. על מנת לאפשר מתן הלוואות הקים איגוד המשכנתאות והדיור הקנדי (Canada Mortgage and Housing Corporation) - איגוד ממשלתי - קרן מיוחדת שתלווה לתושבי השמורות.

למרבית השמורות אין מקורות הכנסה, ולרוב הכנסות השמורה מנוהלות על ידי משרדי הממשלה ולא על ידי השמורה. יחד עם זאת תושבי השמורה פטורים ממיסים פדרליים וממיסים פרובינציאליים ומחויבים לשלם רק מיסים מקומיים (מיסי הרשות המקומית של השמורה). 

תאגידים בבעלות השמורות אינם פטורים ממיסים.

קישורים חיצוניים
----------------

* המשרד לענייני אינדיאנים של ממשלת קנדה
איור מ-1920 המתאר ילדים המשחקים במשחק ידיים לצלילי הפזמון "Pease Porridge Hot"
**משחק ידיים** הוא משחק שיתופי בדרך כלל (להבדיל ממשחק תחרותי), שמטרתו מחיאת כף הדדית, בין שני ילדים או יותר, לצליליו של פזמון. לעיתים קרובות מילותיהם של הפזמונים משובשות ובלתי מובנות לילדים עצמם. אופן מחיאת הכף חוזר על עצמו בדרך כלל בין הפזמונים השונים, מכיוון שמגוון אפשרויות מחיאת הכף כשלעצמו מוגבל. מגבלה נוספת היא הסימטריה הכרוכה בהיות המשחק שיתופי.

הילדים עשויים למחוא את כף יד ימין מעל כף יד שמאל של בן הזוג למשחק, כאשר היד השנייה מבצעת את הפעולה ההפוכה, או למחוא את כף יד שמאל מעל כף יד ימינו של בן הזוג. הילד יכול למחוא כפיים עם עצמו, למחוא כף יד ימין אל מול יד ימין של בן הזוג, יד שמאל אל מול שמאל, או את שתי הידיים בו זמנית מול שתי הידיים של בן הזוג. תנועה נוספת היא הידוק הידיים וליטוף ידיו המהודקות של בן הזוג, בתנועה מימין לשמאל או משמאל לימין.

משחקי ידיים משפרים את הקואורדינציה ואת תפיסת המרחב. אף על פי שהם אינם תחרותיים ביסודם, וסיום הפזמון מהווה השג עבור כל המשתתפים בגרסה השיתופית, המשחקים מאתגרים זה את זה בהגבירם את קצב המשחק, ומכבדים את אלו המצליחים לעמוד בקצב גבוה יותר. הם עשויים להפוך אלימים כאשר השחקנים מתחרים זה בזה בכושר עמידתם בכאב.

הגרסה השיתופית מתאימה בדרך כלל לשני משתתפים. בגרסה התחרותית, המערבת בדרך כלל מספר רב יותר של משתתפים, התנועות מוגבלות לתנועות א-סימטריות הנעות במעגל, כדוגמת קווה קווה דה לה אומה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משחק ידיים** בוויקישיתוף
**שריפה דברונובה** (באוזבקית: **Sharifa Davronova**; נולדה ב-27 בספטמבר 2006) היא אתלטית אוזבקית, אלופת אסיה באולם (נור-סולטן 2023) ואלופת העולם עד גיל 20 (קאלי 2022) בקפיצה משולשת.

ביוגרפיה
--------

### 2022

#### אלופת העולם עד גיל 20

באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בשנת 2022 בקאלי שבקולומביה זכתה דברונובה במדליית זהב בקפיצה משולשת עם תוצאה של 14.04 מטר, לפני סוהאן אוסרגו מצרפת (13.38 מטר) וטיאנה בוראס מאוסטרליה (13.30 מטר).

### 2023

#### אלופת אסיה באולם

באליפות אסיה באולם שנערכה בשנת 2023 בנור-סולטן שבקזחסטן זכתה דברונובה במדליית זהב בקפיצה משולשת עם תוצאה של 13.98 מטר, לפני מריקו מורימוטו מיפן (13.66 מטר) וצ'ן טינג מהרפובליקה העממית של סין (13.52 מטר).

קישורים חיצוניים
----------------

* שריפה דברונובה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 14956284

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"שריפה דברונובה"**.
**וודאם ערד** היה קיסר אתיופיה בין השנים 1299–1314. הוא היה אחיו של הקיסר יאגבה ציון, ועלה לשלטון לאחר אחיינו.

ישנה רק מערכה צבאית אחת שנרשמה בתקופתו. בשנה הראשונה למלכותו, השייח' אבו עבדאללה אסף חסידים רבים, והכריז ג'יהאד כנגד אתיופיה. ערד שלח מספר שליחים לתוך המחנה של אבו עבדאללה, שהצליחו לשכנע את רוב צבאו לערוק. בלי כוח-אדם מספיק, אבו עבדאללה הוכרח להסכים לאמנה עם הקיסר ונתן לאתיופיה אדמות הנמצאות בגבולה של שאווה וידועות בשם "עבדאללה".

בשנת 1306 הקיסר שלח משלחת של 30 שגרירים לאירופה על מנת לחפש את "מלך הספרדים" (ככל הנראה ממלכת קסטיליה וממלכת אראגון). כנראה בגלל החדשות שהגיעו על ההצלחות של הנוצרים כנגד אל-אנדלוס בספרד, הקיסר שאף להקים ברית הגנה הדדית עם הספרדים כנגד האויבים המוסלמים. לא ידוע אם השגרירים הגיעו ליעד שלהם, אך הם ביקרו ברומא והגיעו עד לאביניון. בדרך חזרה לאתיופיה, הם עברו בג'נובה, ושם רואיינו על ידי הגאוגרף ג'ובאני דה כריגנו ("Giovanni da Carignano"). דיווחו של ג'ובאני על הראיונות אבד, אך סיכום של דוח זה נכתב על ידי ג'קומו פיליפו פוראסטי ("Giacomo Filippo Foresti") בסופלמנטום כרוניקרום (Supplementum Chronicarum), החיבור הראשון המזהה את ממלכתו של הכומר יוחנן עם האימפריה האתיופית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Tamrat Taddesse, Church and State in Ethiopia, p. 131
2. ↑  Silverberg Robert, The Realm of Prester John, p. 164–165

| השושלת הסולומונית |
| --- |
| תור הזהב | יקונו אמלק • יאגבה ציון • סינפה ערד הרביעי • חיזבה אסגד • קידמה אסגד • ג'ין אסגד • סבא אסגד • וואדם ערד • עמדה ציון הראשון • ניואיה קראסטוס • ניואיה מריאם • דווית הראשון • תוודרוס הראשון • יסחק הראשון • אנדראיאס • תקלה מריאם • סארוו ייאסוס • עמדה ייאסוס • זרע יעקב • באדה מריאם הראשון • אסכנדר • עמדה ציון השני • נהואד |
| תקופת השפל | דווית השני • גלאוודיוס • מינאס • סרצה דנגל • יעקב • זה דנגל • יעקב |
| ענפים | השושלת הגונדרית • השושלת השאוונית • השושלת התיגראינית • השושלת הגוג'אמית |
| האימפריה האתיופית |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**סבא אסגד** | **קיסר האימפריה האתיופית** 1299–1314 | **הבא**:**עמדה ציון הראשון** |
מדליית אות הלוחם בנאצים – הצד האחורי
**אות הלוחם בנאצים** הוא אות שירות ישראלי שמוענק לוותיקי מלחמת העולם השנייה.

היסטוריה
--------

באמצע שנות ה-60 התקיימו דיונים על יצירת אות שיוענק ללוחמים היהודים במלחמת העולם השנייה. עיקר הדיון עסק בשאלה מי יהיה מעניק האות, משרד הביטחון או יד ושם כשארגוני ותיקי מלחמת העולם השנייה צידדו במתן האות על ידי משרד הביטחון מפני שכך יהיה לאות אופי יותר צבאי, בניגוד לאות בעל אופי אזרחי שיוענק על ידי יד ושם.

בשנת 1965 הוחלט על הקמת ועדה לעיצוב האות ונקבע שהוא יחולק על ידי משרד הביטחון. האות חולק לראשונה ב-8 במאי 1967 – יום הזיכרון לשואה ולגבורה ויום השנה לכניעת גרמניה הנאצית – בטקס ממלכתי בהשתתפות ראש ממשלת ישראל לוי אשכול. ב-9 ביולי 1986 הוענק דגל ישראל עם אות הלוחם בנאצים למוזיאון הלוחמים והפרטיזנים ולמוזיאונים של קיבוץ לוחמי הגטאות וקיבוץ תל יצחק, לציון ארבעים שנה לניצחון על גרמניה הנאצית.

מקבלי אות הלוחם בנאצים זכאים אוטומטית לקבל גם את עיטור לוחמי המדינה, שהחלו לחלק בשנת 1968.

בשנת 2000 נוצרה מדליה שניתנת בנוסף לאות.

קריטריונים להענקה
-----------------

האות מוענק לכל אזרח או תושב ישראלי שעונה על אחד מן הקריטריונים הבאים:

* שירות פעיל באחד מצבאות בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה (בתקופה שבין 1 בספטמבר 1939 ובין 2 בספטמבר 1945)
* שירות בתנועת התנגדות לשלטון עוין במהלך מלחמת העולם השנייה.
* הוכר באופן רשמי מצד ברית המועצות כחייל ששרת בהגנת לנינגרד, או אזרח שהשתתף בהגנה עליה או נמצא בתחומה בזמן המצור הגרמני על העיר.

עיצוב
-----

צורת המדליה עגולה, וצבעה זהוב. על צד החזית של המדליה שני מגני דוד, אחד בצורת הטלאי הצהוב ועליו ממוקמת חרב, והשני בצורת מגן דוד שעל דגל ישראל ועליו ממוקם ענף עץ זית.
בצד האחורי של המדליה, מופיע סמל מדינת ישראל במרכז ומתחתיו הכתובת: **לוחם בנאצים – ותיק מלחמת העולם השניה**. 

המדליה מחוברת לסרט בד, באמצעו פס אדום עבה ומשני צדדיו פס לבן אשר עליו פס תכול ובשוליו שני פסים שחורים. צבעי הסרט דומים (מלבד הצבע התכול שנוסף כדי לסמל את ישראל) לצבעי הסרט של העיטור הגרמני הידוע ביותר בזמן מלחמת העולם השנייה, צלב הברזל.

לקריאה נוספת
------------

* בעז כהן, "אקטיביזם של ניצולי השואה בעשורים הראשונים של מדינת ישראל: המקרה של מרק דבורז'קי", **קתדרה** 174, עמ' 142–147

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אות הלוחם בנאצים** בוויקישיתוף
* אות הלוחם בנאצים, באתר מוזיאון הלוחם היהודי

הערות שוליים
------------

1. ↑  "אות הלוחם בנאצים" יוענק לאלפים ביום בי בהר הזכרון, הצופה, 3 במאי 1967

| אותות ועיטורים ישראליים |
| --- |
| עיטורי צה"ל | עיטור הגבורה • עיטור העוז • עיטור המופת • ציון לשבח • אות הערכה מטעם הרמטכ"ל • אות מצטיין הרמטכ"ל • אות מצטיין הנשיא • מצטיין שר הביטחון |
| עיטורי המשטרה, השב"ס וכבאות והצלה | עיטור הגבורה • עיטור האומץ • עיטור המופת • עיטור השירות • עיטור ההתנדבות |
| אותות מערכה | מלחמת הקוממיות • מלחמת סיני • מלחמת ששת הימים • מלחמת ההתשה • מלחמת יום הכיפורים • מערכת שלום הגליל • המערכה ברצועת הביטחון • מלחמת לבנון השנייה • מערכת צוק איתן |
| אותות שירות | אות השומר • אות ניל"י • אות ההגנה • אות האצ"ל • אות הלח"י • עיטור אסורי שלטון המנדט עיטור לוחמי המדינה • אות ההתנדבות • אות הלוחם בנאצים • אות המשמר |
| אחר | אות השירות המבצעי • פרס ביטחון ישראל • אות הוקרה מטעם האלוף • אות השירות בישראל • אות המעפיל • נס הקוממיות • אות קטמון (בוטל) |
| ראו גם | סיכות צה"ל • ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים |
**אות גיבור השואה הבריטי** הוא אות הוקרה לאומי שמוענק על ידי ממשלת בריטניה להכרה באזרחים בריטיים שסייעו לקורבנות השואה. ב-9 במרץ 2010 הוענק האות ל-25 אנשים לאחר מותם, ולשני אנשים בחייהם - סר ניקולס וינטון ודניס אווי. האות הוא מדליית כסף עליה חרוט "בשירות האנושות" (in the service of humanity) והיא מוענקת לציון "פעולות שנעשו תוך התמסרות" ו"הצילו חיים מול פני הרדיפה".

פעילות מקדימה
-------------

בשנת 2008 החל מסע פרסום שנועד להשיג הכרה רשמית לאחר המוות במצילים בריטיים בתקופת השואה. את מסע הפרסום יזמה קרן הוראת השואה, ארגון צדקה בריטי שנוסד ב-1988. הכוונה הייתה לבטא הכרה בריטית באזרחים בריטיים שזכו לתואר הישראלי "חסידי אומות העולם" שהוענק על ידי "יד ושם", רשות הזיכרון לשואה ולגבורה בישראל, אך לא זכו להכרה מקבילה בבריטניה. בין אזרחים אלה היו פרנק פולי, ג'יין היינינג וג'ון רייוונהול.

שיטת אותות הכבוד הבריטית לא מאפשרת הענקת אות כבוד לאחר המוות, ועל כן ביקשו מנהלי מסע הפרסום של הקרן לשנות את השיטה ולהעניק את אות חבר מסדר האימפריה הבריטית לאחר המוות. עצומה בנושא זכתה לתמיכה של מספר כלי תקשורת ושל חברים בפרלמנט הבריטי ובפרלמנט הסקוטי. במרץ 2009 הוגשה הצעה לסדר היום (Early day motion) בפרלמנט של בריטניה לשם הענקת אות כבוד לגיבורים הבריטיים בתקופת השואה, תוך ציטוט תקדימיהם של פולי, היינינג ורייוונהול.

ההכרזה על האות
--------------

ב-29 באפריל 2009 הגיעה לפרלמנט ההצעה לסדר היום, והממשלה הכריזה שאות חדש ייווצר כדי להוקיר את המצילים הבריטיים של יהודים בתקופת השואה. ההכרזה על האות הושמעה לאחר ביקורו הראשון של ראש הממשלה הבריטי גורדון בראון במחנה ההשמדה אושוויץ. בראון אמר בהקשר זה כי "ניצור אות כבוד לאומי לאותם אזרחים בריטיים שסייעו לאנשים כה רבים, יהודים ואחרים, בתקופת השואה."

אות הכבוד הזה ניתן מחוץ למערכת אותות הכבוד הלאומיים (Honours System), מכיוון שעל פי החוק הבריטי אותות אלו יכולים להיות מוענקים רק לאנשים חיים. במרץ 2010 הוענק האות ל-27 אנשים, מתוכם ל-25 אנשים שאינם בחיים, ביניהם, ברטה ברייסי, אייבי פורסטר ואחותה לואיזה גולד, ולשני אנשים - סר ניקולס וינטון שקיבל את האות בהיותו בן מאה, ודניס אווי (Denis Avey), שקיבל את האות בגיל 91. האות הוענק בקבלת פנים בדאונינג 10, מעונו של ראש ממשלת בריטניה.

לאות זכאים אזרחים בריטיים שסייעו ליהודים או לאחרים שהיו נתונים בסכנה על ידי המשטר הנאצי או משתפי הפעולה עמו, או הצילו נרדפים אלה, תוך הפגנת אומץ או על ידי פעולה מעבר לחובתם הרשמית, וזאת בתנאים הקשים ביותר. ההגדרה כוללת גם מקרים שלא עומדים בקריטריונים שמוחלים לצורך הכרה בחסיד אומות העולם, קריטריונים שביניהם סיכון חייו של המציל. בעקבות כך דניס אייבי קיבל את האות, למרות שלא מוכר כחסיד אומות העולם.

בשנת 2013 הוכרו 14 מצילים נוספים, בהם רב שלמה שונפלד, נספחים דיפלומטיים ושבויים בריטיים במחנות ריכוז.

ראו גם
------

* סטן וולס

קישורים חיצוניים
----------------

* על חסידי אומות העולם, מציליה הבריטיים של אסירת מחנות הריכוז חנה שרה ריגלר בתקופת השואה, באתר יד ושם
* עדותה של ריגלר בערוץ היוטיוב של יד ושם (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  דבריו של גורדון בראון באתר ראש ממשלת בריטניה (באנגלית)
בתורת המשחקים, **משחק מונוטוני** מתאר משחק שיתופי בו שוויה של כל קואליציה עולה או נשאר ללא שינוי כאשר מתווספים אליה שחקנים נוספים.

הגדרה פורמלית
-------------

משחק {\displaystyle (N,v)} נקרא **מונוטוני** אם לכל שתי קואליציות S ו-T, {\displaystyle S\subseteq T}, מתקיים: {\displaystyle v(S)\leq v(T)}

מן ההגדרה משתמע שככל שקואליציה היא גדולה יותר, כך שוויה גדול יותר (או לפחות אינו קטן). בפרט, מתקיים כי {\displaystyle v(S)\leq v(N)} לכל קואליציה S.

דוגמה
-----

יהי {\displaystyle (N,v)} משחק פשוט הנתון על ידי:
{\displaystyle N=\left\{1,2,...10\right\}}

```
{\displaystyle v(S)=\left\{{\begin{matrix}1&S=N\\0&o.w\end{matrix}}\right.}
```

זהו משחק בו שוויה של כל קואליציה שאינה N הוא '0', ורק כאשר כולם מתאגדים יחדיו שוויה הוא '1'.

בפרט, תנאי הגדרת המונוטוניות מתקיימים ולכן זהו משחק מונוטוני.

שקילות אסטרטגית
---------------

ניתן להראות שכל משחק שיתופי, בין אם הוא מונוטוני או לא, שקול אסטרטגית למשחק מונוטוני. זאת לעומת משחקים סופר אדטיביים ששקולים מונוטונית רק למשחקים אחרים המקיימים את תכונות הסופר אדיטיביות.

לדוגמה, יהי משחק {\displaystyle (N,w)} השקול אסטרטגית ל{\displaystyle (N,v)}:

```
{\displaystyle w(S)=v(S)+\sum \_{i\in S}b\_{i}} כאשר {\displaystyle b\_{i}=-1} לכל {\displaystyle i\in \mathbb {N} }
```

נראה כי {\displaystyle (N,w)} אינו משחק מונוטוני.

ניקח למשל את הקואליציה {S={1,2,3,...8, עבורה מתקיים {\displaystyle w(S)=-8}, וניקח את הקואליציה N עבורה {\displaystyle w(N)=-9}.

קיבלנו כי במשחק {\displaystyle (N,w)} קיימת קואליציה S קטנה ממש מ-N כך ש: {\displaystyle w(N)\leq w(S)} וזה כאמור מעיד כי המשחק אינו מונוטוני.

לקריאה נוספת
------------

* שמואל זמיר, מיכאל משלר, אילון סולן, **תורת המשחקים**, ירושלים: מאגנס, 2008, מסת"ב 9654932946