recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
חיפושית Hycleus lugens על פרח
**רפואניתיים** (שם מדעי **Meloidae**) הם משפחה בסדרת החיפושיות.

זוהי משפחה של חיפושיות הכוללת כ-2,500 מינים, מזה כ-70 מינים בישראל. הן נפוצות בעיקר בערבות ובסוואנות.

מן הרפואניות הנפוצות בארץ:

* רפואנית (Meloe)
* מילברית (Mylabris)
* לידית (Lydus)
* צרוקומה (Cerocoma)

מראה ומקור השם
--------------

הראש של הרפואניתיים כפוף כלפי מטה. לעין יש צורת כליה, המחושים לרוב חוטיים עם 11 פרקים או שצורתם כצורת מחרוזת. לפעמים הם נגמרים באלה. החזה הקדמי צר, הכנפיים רכות, לפעמים מנוונות. הציפורניים מפוצלות או שיש להן תוספתנים.

יש מינים המפרישים בשעת סכנה מנקבים שבמפרקי הרגליים ובמקומות אחרים בגופם נוזל המכיל חומר ארסי, הקרוי קנתרידין, המגן עליהן מפני טורפים. חומר זה הופק לפנים מן החיפושית המכונה "הזבוב הספרדי" - Lytta vesicatoria - והוא שימש ברפואה וגם כרעל. מכאן שם המשפחה.

תזונה
-----

הבוגרים חיים על פני הקרקע ועל צמחים וניזונים מעלים, מאבקת פרחים ומצוף. באביב הם מצויים בעיקר על פרחים, שמהם הם ניזונים.

התפתחות
-------

הזחלים מתפתחים בקנים של דבוראי העוקץ או בתיקי ביצים של חגבים. הנקבה מטילה ביצים רבות (אלפים) על הקרקע. יש שהיא מכסה אותן באדמה.

לרפואניתיים יש דרך מיוחדת של גלגול, הנקרא על-גלגול (hypermetamorphosis): הוא מאופיין בזה שבמשך הגלגול מופיעות צורות אחדות של זחל, ודרגת הזחל האחרונה, או הדרגות האחרונות שלפני ההתגלמות, אינן ניזונות. מן הביצה בוקע זחל ראשוני בעל לסתות חדות, ייחודו בכך שבקצה כל רגל יש כאילו 3 ציפורניים (ציפורן ושני זיפים), לכן ניתן לזחל זה שם מיוחד תלת-ציפורן (triungulinus). בהתאם למין החיפושית, מחפש התלת-ציפורן מזון או מישהו שיביא אותו למזון.

התנהגות תחת מתקפה
-----------------

החיפושיות ממשפחת הרפואנית (Mylabris tebraecus) מפרישות נוזל רעיל מפרקי רגליהן כאשר הן נמצאות תחת מתקפה, או חושבות שהן נמצאות תחת מתקפה. החומר יכול לגרום לגירוי העור, שלפוחיות וכוויות כימיות. לא מומלץ להחזיק את החיפושית ביד, כיוון שבמינון גבוה הארס שלה יכול להיות מסוכן למדי.

לקריאה נוספת
------------

* החי והצומח של ארץ-ישראל: אנציקלופדיה שימושית מאוירת כרך 3 חרקים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1989.
* גיא זהבי, הכירו את החרקים הארסיים המצויים בישראל, בא-במייל.
* מאמר "תופשים טרמפ לעתיד" מתוך אתר האינטרנט חרקים עולם קטן בגדול.
* Spanish fly-Wikipedia
* משפחת הרפואניתיים Meloidae באתר הטבע הישראלי.
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רפואניתיים** בוויקישיתוף
* רפואניתיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. 1 2  **החי והצומח של ארץ-ישראל: אנציקלופדיה שימושית מאוירת כרך 3 חרקים**, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1989
2. ↑  גיא זהבי, הכירו את החרקים הארסיים המצויים בישראל, באתר בא-במייל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562918105171
* BNE: XX545441
* BnF: cb123446201 (data)
* GND: 4172427-6
* LCCN: sh85083442
* NDL: 00573554
* NKC: ph582641

 |
**קסניה סוקינובה** (ברוסית: **Ксе́ния Влади́мировна Сухи́нова**; נולדה ב-26 באוגוסט 1987) היא דוגמנית ומנחת טלוויזיה רוסייה, זוכת תחרויות מיס רוסיה 2007 ומיס עולם 2008.

ביוגרפיה
--------

סוקינובה נולדה בחנטי ומנסי (יוגרה) כבת יחידה להוריה ולמדה קיברנטיקה באוניברסיטה.

ב-2007 נבחרה ל"מיס טיומן" וזכתה בתחרות הארצית של מיס רוסיה, בטקס בחירת מיס עולם שנערך ביוהנסבורג לקחה את המקום הראשון לאחר שהביסה 108 מתמודדות נוספות מרחבי העולם. במסיבת עיתונאים שנערכה לאחר מכן אמרה "אני מאוד גאה להביא את הכתר לרוסיה, אני גאה בניצחוני כמציגת רוסיה ומקדישה את הניצחון לכל המדינה ולכל אחד מאזרחיה".

לאחר הזכייה היא דגמנה באיטליה, צרפת וספרד, השתתפה בין היתר בתצוגת אופנה של ולנטינו.

היא שימשה כפנים של אירוויזיון 2009 והופיעה בסרטונים שהופיעו לפני כל שיר המציגים את המדינות המשתתפות.

ב-2009 גם השתתפה בערב התרמה לעמותת וראייטי האמריקאית.

ב-2013 השתתפה בקמפיין של מעצב השיער היווני מיקאליס אנוסאקיס.

ב-2017 הופיעה בקליף של דימה בילאן לשיר "Derzhi".

היא שימשה כשופטת בתחרויות מיס עולם 2010, 2011 ו-2015, מר עולם 2010 ומיס רוסיה 2017. בנוסף, סוחינובה עבדה בבית האופנה של המעצב הרוסי המפורסם ולנטין יודשקין. תקופה ארוכה עבדה בניו יורק ובאירופה. בשנת 2017, היא הפכה לשגרירה של רצון טוב באבחזיה. באותה שנה היא כיכבה בסרטון לשירו של הזמר הרוסי המפורסם דימה בילן.

ב-2018 שיחקה דוגמנית בקומדיית המצבים הרוסית צוות אוויר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קסניה סוקינובה** בוויקישיתוף
* קסניה סוקינובה, ברשת החברתית טוויטר
* קסניה סוקינובה, ברשת החברתית אינסטגרם
* קסניה סוקינובה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ksenia Sukhinova, Miss World 2008, Russian Personalities

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1147716625
* VIAF: 6972151304672149460001
* WorldCat (עם VIAF): 6972151304672149460001

 |
**קספר ווֹלף** (גרמנית: **Caspar Wolf**; ‏ 3 במאי 1735 – 6 באוקטובר 1783) היה צייר שווייצרי, אשר נודע בעיקר בשל ציורי האלפים שלו. הושפע רבות מפואמה של אלברכט וון הלרס על האלפים, ומתנועת הסער ופרץ.

ביוגרפיה ויצירה
---------------

קספר נולד למשפחה של בוני ארונות ממוּרי. הוא עבר לקונסטנץ ב-1749 ללמוד תחת יוהאן יעקב אנטון וון לנץ, ובין 1753 ו-1759 עבד כצייר באאוגסבורג, מינכן ופסאו. ב-1768 גר בבזל, ושנה לאחר מכן הגיע לפריז, לסטודיו של פיליפ ג'יימס דה לוטנבורג, שם עבד למשך שנתיים, ונחשף לערך המחודש של ציורי הנופים.

ב-1774 עבר לברן, שם קיבל הזמנה ממוציא לאור מקומי בשם אברהם ווגנר ל-200 ציורים של האלפים. הוא ערך טיולי רישום קבועים לאלפים עד 1778, והציורים הוצגו בסופו של דבר בגלריה של ווגנר, במסגרת תערוכה שעברה שנה לאחר מכן לפריז. יצירות אלו, המצוירות בדיוק ובאותנטיות אך גם בעלות נופך רומנטי ואידילי, הן החשובות ביותר בציור הנופים בשווייץ של המאה ה-18.

מפריז עבר וולף לבלגיה, בתקווה למצוא לקוחות. לאחר מכן עבד באאכן, שם סיפק ציורי נוף לבעלי אדמה מקומיים. גם בשנות חייו האחרונות, בהן עבד בערים הגרמניות קלן ודסלדורף, המשיך לצייר את האלפים. הוא נפטר בשנת 1783 בבית חולים בעיר היידלברג.

לקריאה נוספת
------------

* Oxford Art Online - Caspar Wolf
* Willi Raeber: *Caspar Wolf. 1735–1783. Sein Leben und Werk. מסת"ב 3-7941-1846-4.*

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קספר וולף** |

קישורים חיצוניים
----------------

* אוסף באתר של אוניברסיטת לוזאן
* אוסף באתר Zeno.org

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12504728k (data)
* GND: 118634658
* HDS: 021970
* ISNI: 0000 0001 0718 4015
* LCCN: n81029096
* NKC: jo2014847930
* NTA: 155486373
* RKD: 85338
* SIKART: 4022852
* SUDOC: 034275282
* ULAN: 500026970
* VIAF: 39942698
* WorldCat: lccn-n81029096

 |
מפה של השבטים בוויילס בתקופת הכיבוש הרומי, כאשר שטחי שבט הסילורים נמצא בדרום-מזרח (בצבע צהוב).
**הסילורים** (באנגלית: **Silures**) היו שבט קלטי אשר שכן באזור דרום-מזרח ויילס של ימינו בתקופה הטרום-רומית בבריטניה.

שטחי השבט שכנו באזורים ההריים של דרום-מזרח ויילס, הם גבלו עם האורדוביקים מצפון, הדובונאי ממזרח, הדמטי ממערב ותעלת בריסטול מדרום. אנשי השבט עסקו בעיקר בחקלאות, גידול כבשים וכמו כן הקימו מספר מבצרי גבעה ששימשו מרכזי מסחר ושלטון אזוריים. מקור השם *סילור* משמעו ככל הנראה "זרע", זאת ניתן לראות במספר שפות האזור; *Hil* בוולשית, ו-*Sil* באירית עתיקה, הכוונה היא ככל הנראה לכך שבני השבט כולם נצר לאב קדמון אחד.

ההיסטוריון טקיטוס תיאר את הסילורים בחיבורו על הגנרל הרומי יוליוס אגריקולה, על פי תיאור זה הסילורים היו בעלי מראה שונה מהעמים הקלטים האחרים באזור, הם היו בעלי עור שחום יותר ותלתים כהים וכן היו דומים יותר לקלטים מחצי האי האיברי: "...הפרצופים הכהים של הסילורים, האיכות המתולתלת, באופן כללי, של שערותיהם, ומיקומה של ספרד מול חופיהם, מעידים על מעברם בימי קדם של [אנשים מחצי האי האיברי] ועל הכיבוש של מחוזות אלו על ידי אותם אנשים..."

גם ההיסטוריון יורדנס הגיע להבחנה דומה: "...הסילורים הם בעלי תווי פנים שחומים והם נולדים בדרך כלל עם שיער שחור מתולתל, אך לתושבי קלדוניה יש שיער אדמדם וגוף גדול וגמיש. [הסילורים] הם כמו הגאלים או הספרדים..."

יחד עם האורדוביקים מצפון, הסילורים היו בין מספר שבטים קלטים אשר נלחמו כנגד האימפריה הרומית במהלך הכיבוש של בריטניה, זאת בהנהגת קרקטוס ראש שבט הקטוולאונים ששכן במזרח אנגליה. ישנם עדויות לכך שהסילורים הפסיקו בשלב מסוים להילחם ברומאים וחיו בשלום תחת השלטון החדש, שכן מרכזי השבט ההיסטוריים המשיכו להתקיים כמרכזים חשובים לאורך התקופה הרומאית ובשונה מאזורים אחרים באי הבריטי, לא הייתה נוכחות צבאית רומאית גדולה באזור והיישובים חוו דווקא פריחה כלכלית. לאומתם שבטים אחרים שהמשיכו להתנגד לשלטון הרומאי, בהם האורדוביקים מצפון, חוו הרס וחורבן תחת הכוחות הרומאיים ובשטחם הוקמו עשרות מבצרים ויישובים צבאיים. לאחר נפילת האימפריה הרומית והשלטון הרומי בבריטניה במאה ה-5, חלק נכבד משטחי השבט ההיסטוריים הפכו לבסיס לממלכת גוונט,[דרושה הבהרה] ששמה הוא שיבוש של העיר הרומאית וונטה סילורום שהוקמה כמרכז לשבט תחת השלטון הרומאי.

לקריאה נוספת
------------

* Morgan, Prys, (Ed.). 2001. **The Tempus History of Wales: 25,000 BC - AD 2000**. Stroud, UK: Tempus Publishing.

קישורים חיצוניים
----------------

* אודות הסילורים באתר Ancient-Origins.
* השבט באתר History Files.
* סילורים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  יורדנס, **המקורות וחיי הגותים**, פסקה 13. מתוך פרויקט גוטנברג.
2. ↑  Prys, 2001, עמ' 39-41.
זוג קווארקים מסוג עליון/אנטי-עליון דועכים לסילון, המופיע כאוספי עקבות של חלקיקים בגלאי ההתנגשויות של פרמילאב ב-Tevatron.
בפיזיקת חלקיקים, בפרט בכרומודינמיקה קוונטית, **סילון האדרונים** (באנגלית: **Hadron jet**) הוא זרם של האדרונים (בדרך כלל מזונים) הנוצר מתנועה בקו ישר של קווארק בעל אנרגיה גבוהה ביחס לקווארק אחר. כאשר קווארק נע ביחס לקווארק אחר, במרחק מסוים הגלואונים שמעבירים את הכוח החזק הם בעלי אנרגיה המספיקה ליצור האדרון והם הופכים לקווארק ואנטי-קווארק. אלה נעים גם אחד ביחס לשני והתהליך חוזר על עצמו, ויוצר את הסילון.

איך סילון נוצר
--------------

סילונים נוצרים בהתנגשויות באנרגיות גבוהות בין שני האדרונים - דבר הקורה באופן תדיר בניסויי פיזיקת חלקיקים, ובפרט במאיצי חלקיקים כגון ה-LHC (מאיץ האדרונים הגדול) הנמצא בארגון האירופאי למחקר גרעיני CERN על גבול שווייץ-צרפת.

בין כל שני חלקיקים הטעונים במטען צבע מוחלפים גלואונים - החלקיקים המעבירים את הכוח הגרעיני החזק. כיוון שגם לגלואונים ישנו מטען צבע, גם ביניהם פועל הכוח הגרעיני החזק ולכן מועברים ביניהם גלואונים אחרים. מסיבה זאת, ככל שהקווארקים מתרחקים זה מזה נוצרים יותר ויותר גלואונים.

הדגמה של פיצול זוג קווארקים לשני זוגות קווארקים חדשים בעזרת השקעת אנרגיה.
במקרה של התנגשות רבת-אנרגיה, כששני האדרונים מתנגשים זה בזה, קווארקים ה"מחוברים" זה לזה בעזרת הכוח החזק מתרחקים במהירות גבוהה זה מזה, וכך הגלואונים שמועברים ביניהם נעשים בעלי אנרגיה גבוהה. בנקודה מסוימת, כמות האנרגיה נעשית מספיק גבוהה כדי שהגלואון יהפוך לזוג של קווארק ואנטי-קווארק. בין הקווארקים החדשים גם מועברים גלואונים, ואם כמות האנרגיה מאפשרת זאת אז התהליך יחזור חלילה. זרם החלקיקים הנוצר בתהליך זה נקרא סילון האדרונים.

שימושים
-------

בגלאי חלקיקים כמו גלאי ה-ATLAS מגלים וחוקרים את הסילונים שנוצרים מהתנגשויות של האדרונים, ובאמצעותם אפשר לקבל מידע לגבי החלקיקים שהשתתפו בהתנגשות ולגלות חלקיקים חדשים חוץ מהחלקיקים שהשתתפו בהתנגשות, אלא נוצרו בעקבותיה.

שיטות לחקירת סילונים
--------------------

שיטה חשובה לאנליזה של הסילונים נקראת B - tagging. שיטה זו מאפשרת לגלות סילון שמקורו בקווארק תחתון. קווארקים אלה חשובים במיוחד משתי סיבות. הראשונה היא שההתנהגות שלהם מעניינת מבחינה מדעית, והיא עשויה לאפשר למדענים לגלות עוד על שבירת סימטריית CP. השנייה היא שהרבה חלקיקים בעלי מסה גדולה (גם חלקיקים שנמצאו וגם חלקיקים תאורטיים) דועכים לקווארקי תחתון, ולכן זיהוי קווארקים אלה תורם לזיהוי של הדעיכות של החלקיקים.

לקריאה נוספת
------------

* CERN, הארגון האירופאי למחקר גרעיני, שחוקר תופעות פיזיקליות במאיץ ה-LHC באמצעות שימוש בסילוני האדרונים.

קישורים חיצוניים
----------------

* הפיזיקאי פרופ' מאט סטראסלר על סילוני האדרונים.
* על הקשר בין הסילונים למאיץ ה-LHC.

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"סילון האדרונים"**.
**Motiv Telecom** (ברוסית: **Телекоммуникационная группа МОТИВ**) היא ספקית תקשורת סלולרית אזורית, אחת הגדולות ברוסיה.

היסטוריה
--------

החברה הוקמה באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 כחברת "תקשורת סלולרית של יקטרינבורג" («Екатеринбургская сотовая связь») שפעלה בחסות מותג Beeline. החברה מיזגה חברות נוספות בתחום כדוגמת "יקטרינבורג-2000", "מוביפון-2000", "חברת הטלפון של פרם" ואחרות.

החברה פעילה בכל מחוז סברדלובסק ומספקת אינטרנט קווי בטכנולוגיית EDGE. נכון לספטמבר 2013 היו לחברה 2,354,616 מנויים במחוז סברדלובסק, 21,064 מנויים במחוז קורגן, 25,479 בחנטי-מנסי ו-12,085 בימלו-ננץ. החברה מחזיקה ברישיון הפעלה בתקן GSM-1800.

בספטמבר-אוקטובר 2014 החלה לפרוס רשת 4G LTE והחלה להרחיב את אזור הפריסה והפעילות שלה והיא ספק שירותי האינטרנט ופריסת רשתות הדור הרביעי בכל תחנות הרכבת התחתית של יקטרינבורג. לחברה אין רשת דור שלישי.

תקנים
-----

החברה מספקת שירותי טלפוניה בתקנים הבאים: מ-1996 עד 2010 — תקני AMPS/D-AMPS-800; מ-2002 — תקן GSM-1800. מ-2012 בתקן GSM-1800 גם במחוז קורגן, ימלו-ננץ ובחנטי-מנסי. מ-2014 מפעילת את רשת 4G LTE בתקן FDD-1800 (Band 3).

המספרים הפדרליים בהפעלת החברה הם: 900-19, 900-20, 900-21, 900—375, 900—376, 900—377, 900—378, 900—379, 900—380, 900—381, 900—382, 900—383, 900—384, 900—385, 900—386, 900—387, 900—388, 900—389, 900-39, 900-40, 902-49, 902-59, 902-87, 904-16, 904-17, 904-38, 904-54, 904-98, 908-63, 908-90, 908-91, 908-92, 950-19, 950-20, 950-63, 950-64, 950-65, 952-13, 952-14, 952—72, 952-73, 952—74, 953-00, 953-03, 953-04, 953-05, 953-38, 953-60.

שירותים
-------

החברה מספקת את כל שירותי בתקשורת הסלולרית בתקן GSM:

* GPRS / EDGE / LTE
* IVR
* MMS
* SMS
* USSD

נכון ליוני 2012 טכנולוגיית EDGE נמצאת בשימוש ביותר מ-99.7% במחוז סברדלובסק.

אזורי פעילות
------------

* מחוז סברדלובסק
* מחוז קורגן
* חנטי ומנסי
* ימלו-ננץ

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של Motiv Telecom
* Motiv Telecom, ביישום טלגרם

* Motiv Telecom, ברשת החברתית אינסטגרם

* Motiv Telecom, ברשת החברתית טיקטוק

* Motiv Telecom, ברשת החברתית VK

* Motiv Telecom, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  МОТИВ выходит в Курганскую область — Новости — Сотовая связь — Мотив Курган
2. ↑  «Народное тестирование» сети МОТИВ в Сургуте! — Новости — Сотовая связь — Мотив Сургут
3. ↑  «Народное тестирование» сети МОТИВ в Ноябрьске! — Новости — Сотовая связь — Мотив Ноябрьск

| רוסיהרוסיה מפעילי שירות טלפוניה ברוסיה |
| --- |
| תקשורת בינלאומית, טלפוניה קווית וטלפוניית IP | רוסטלקום |
| סלולר | MTC‏ (כולל: MTC בלארוס) • ‏מגאפון (כולל: יוטה) • רוסטלקום (כולל: Tele2 רוסיה) • וימפל קום (כולל: Beeline) • טאט טלקום • Vainah Telecom • ‏Motiv Telecom |
| מפעילי סלולר וירטואליים | יוטה • Matrix Telecom • МГТС • Allo Incognito • ‏Gars Telecom • ‏A-Mobile |
| חברות תקשורת היסטוריות | דלתא טלקום • SkyLink |
סילבסטרו לגה
**סילבסטרו לגה** (באיטלקית: **Silvestro Lega**;‏ 8 בדצמבר 1826 – 21 בספטמבר 1895) היה צייר איטלקי מן האסכולה הריאליסטית. הוא נחשב לאחד מהאמנים המובילים בקבוצת המאקיאיולי והיה מקורב לתנועה הלאומית האיטלקית בראשות ג'וזפה מציני.

ביוגרפיה
--------

לגה נולד בעיירה מודיליאנה, שליד פורלי שבצפון איטליה, למשפחת מבוססת. בין השנים 1843 ל-1847 למד באקדמיה לאמנות של פירנצה, תחת הדרכתם של אנריקו פולאסטריני (Enrico Pollastrini), לואיג'י מוסיני (Luigi Mussini) וג'וזפה בצואולי (Giuseppe Bezzuoli). הוא השתתף כמתנדב בצבא של ג'וזפה גריבלדי במערכה למען איחוד ועצמאות איטליה בין השנים 1848 ל-1849. אחר כך המשיך את לימודיו תחת הצייר אנטוניו צ'יזרי.

בשנת 1852 הציג את הציור "דוד מנחם את שאול" בתצוגה חגיגית של האקדמיה. משנת 1860 הוא נהנה מחסותה הכלכלית של משפחת בטלי (Batelli), אז החל להיות מזוהה עם קבוצת המאקיאיולי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סילבסטרו לגה** בוויקישיתוף
* אוסף מיצירותיו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007427343605171
* BNE: XX4995723
* BnF: cb12648981j (data)
* CiNii: DA17787832
* GND: 119001683
* ICCU: RAVV013360
* ISNI: 0000 0000 8342 9902
* LCCN: n79043238
* NTA: 070660875
* RERO: 02-A003508388
* RKD: 254148
* SNAC: w6k36f8c
* SUDOC: 050563025
* ULAN: 500010314
* VcBA: 495/143609
* VIAF: 37717161
* WorldCat: lccn-n79043238

 |
**מוזיאון השואה** (באיטלקית: **Il museo della Shoah di Roma**) תוכנן להיפתח ברומא, בירת איטליה בשנת 2013, בתחום וילה טורלוניה, מקום אשר נושא משמעות סמלית כפולה - הן מקום מושבו של בניטו מוסוליני, והן המתחם בו התגלו בשנת 1919 הקטקומבות היהודיות הקדומות ביותר בעיר.

המוזיאון ייבנה בשלבים ויכלול ספרייה גדולה ואתר זיכרון לנספים בשואה. בכך תצטרף רומא לרשימת הערים שבהן הוקמו מוזיאונים לזכר השואה: ירושלים, וושינגטון, ניו יורק, שיקגו, בודפשט, פריז, לונדון וברלין. את מימון הבנייה נטל על עצמו פרויקט הנצחת השואה של סטיבן ספילברג.

היסטוריה
--------

משנת 1955 פועל במילאנו המכון המרכזי לדוקומנטציה יהודית בת זמננו (CDEC: La Fondazione Centro di Documentazione Ebraica Contemporanea) בראשות מיכֶ'ל צרפתי (Michele Sarfatti). המכון אשר ממוקם במבנה ששימש בעבר את בית הספר העממי של יהודי מילאנו, עוסק בתיעוד, חינוך ומאבק באנטישמיות. בניית מוזיאון השואה ברומא, לצד בניית מוזיאון לאומי נוסף בעיר פרארה תוכננו לחזק את זיכרון השואה באיטליה.

ב-2004 הודיע ראש עיריית רומא וולטר ולטרוני על הכוונה להקים מוזיאון לזכר השואה בעיר. לאחר עשור ובעקבות התקדמות אטית בתוכנית לפתיחת המוזיאון, קמו קולות בקהילה היהודית ב-2014 שביקשו לבטל את הקמת המוזיאון.

תוכנית המוזיאון
---------------

את המוזיאון תכננו האדריכלים לוקה זאבי (Luca Zevi) וגאורג טמבוריני (George Tamburini). מנהלו המדעי של המוזיאון הוא מרצ'לו פאצאטי (Marcello Pezzetti), והאחראי מטעם הקהילה היהודית על הפרויקט הוא סגן נשיא יהדות רומא, ריקרדו פצ'יפיצ'י (Riccardo Pacifici).

חלקי המוזיאון יהיו כולם בני קומה אחת, על מנת שלא לפגוע במראה הכללי של גן הווילה. שטח המוזיאון הוא 1,300 מ"ר ובו מתוכננים 2,500 מרחבי תצוגה לתערוכות קבועות ומתחלפות, תצוגות אור-קוליות וחדר הרצאות. כמו כן, מתוכננת במקום ספרייה. לפי תוכניתו של פאצאטי, יהיו במבנה המוזיאון עצמו ארבעה חלקים: שיחזור קרמטוריום, מרחבים ובהם עדויות ניצולים, חשיפה לחפצים אשר ליוו את הבאים למחנות הריכוז והיו עימם במחנות, ולבסוף, סקירת הגזירות האנטישמיות אשר הובילו לשואה.

שטח נוסף יוקדש לפעולות שננקטו נגד יהודי רומא ב-16 באוקטובר 1943, המועד בו הצטוו להתאסף בגטו, ממנו נשלחו 1,022 איש למחנה אושוויץ, כאשר רק 15 מהם חזרו בחיים. באבנים שחורות ייחרטו שמותיהם של 2,027 מיהודי רומא אשר נספו בשנות מלחמת העולם השנייה ובהם גם 95 היהודים שנרצחו בטבח בפוסה ארדיאטינה.

ברחבת המוזיאון מתוכננים מונומנטים נוספים ובהם עמוד זיכרון להדלקת אבוקת אש, וכן רציף של תחנת רכבת, אשר יסמל את הרציפים אליהם הגיעו היהודים באושוויץ.

מלבד הטיפול בנושא השואה, כוללת תוכנית המוזיאון גם שלב נוסף של טיפול מחודש בשרידי הקטקומבות היהודיות העתיקות המצויות במתחם.

ראו גם
------

* השואה
* יד ושם

קישורים חיצוניים
----------------

* מוזאון לשואה ייבנה ברומא (כולל הפנייה לשישה קישורים אחרים)
* סמואל רוצ'ה, ייבנה **מקדש** לזיכרון השואה
* אסתר זנדברג, הסאגה של מוזיאון השואה ברומא, עכבר העיר, 17.7.2009

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Rome May Cancel Plans for Holocaust Museum". *Haaretz* (באנגלית). 2014-09-16. נבדק ב-2019-09-21.
המונח "נאום בירמן" מפנה לכאן. לערך העוסק בבמאי קולנוע סובייטי, ראו נאום בוריסוביץ' בירמן.

**נתן בירמן** (נולד ב-18 בנובמבר 1947) הוא חצוצרן ומורה למוזיקה ישראלי.

ביוגרפיה
--------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
נתן (נָאוּם) בירמן נולד בקורוסטן שליד ז'יטומיר, באוקראינה הסובייטית (ברית המועצות). הוא בוגר אקדמיה למוזיקה על שם מוסורגסקי באורל שברוסיה, הוא למד אצל פרופ' שולוקוב ומאוחר יותר השתלם במשך מספר שנים אצל פרופ' טימופיי דוקשיצר במוסקבה.

שימש חצוצרן הראשון של התזמורת הפילהרמונית של אורל וכיהן כחבר בחבר השופטים בתחרות הבינלאומית לנגני כלי נשיפה במינסק ב-1988 וכן בתחרות הבינלאומית לנגני כלי נשיפה ביקטרינבורג בשנת 2007.

בשנת 1990 עלה לישראל, ומאז הופיע עם התזמורות המובילות בארץ: התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית ראשון לציון. השתתף בפסטיבל למוזיקה בכפר בלום ובפסטיבל אבו גוש, ושימש חצוצרן של חמישיית כלי הנשיפה הישראלית והחצוצרן הראשון של התזמורת הסימפונית חיפה.

כיום משמש חצוצרן ראשון של חמישיית כלי הנשיפה הישראלית ונגן וסולן חצוצרה ראשון של התזמורת הסימפונית החדשה-חיפה.

בינואר 2014 יצא בירמן לסיבוב קונצרטים עם התזמורת הסימפונית החדשה חיפה בארצות הברית עד חודש מרץ 2014.

בירמן פעיל כמורה לחצוצרה בבתי ספר ברחבי הארץ. תלמידיו זכו בפרסים בתחרויות בארץ ובעולם.
ביוני 2023 התחיל ללמד בעירו חולון בקונסרבטוריון "שטיינברג" אצל תלמידו לשעבר עומר גבאי שמנהל את הקונסרבטוריון כיום.

חיים אישיים
-----------

בירמן נשוי ואב לבת. מתגורר בחולון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נתן בירמן** בוויקישיתוף
* נתן בירמן, סרטונים בערוץ היוטיוב
* נתן בירמן, באתר Discogs (באנגלית)

* "Biermann (Birman), Nathan Mikhaikovich," in: Edward H. Tarr, *East Meets West: The Russian Trumpet Tradition from the Time of Peter the Great to the October Revolution: with a lexicon of trumpeters active in Russia from the seventeenth century to the twentieth*, Hillsdale, N.Y.: Pendragon Press (*Bucina*), 2003, p. 283
**נמר מערות** הקרוי גם **נמר פליסטוקני** או **נמר עידן הקרח האירופי** (שם מדעי: *Panthera pardus spelaea*) הוא תת-מין קדום של נמר שחי ברחבי אירופה, בתקופת הפליסטוקן. בגודלו הוא דמה לנמר מודרני והוא חי מלפני 600,000-11,000 שנה.

תיאור
-----

נראה שנמר המערות דמה במראהו ובפרווה לנמר שלג או לנמר פרסי. גולגולת הנמר הייתה בינונית-ארוכה ומאפייניה קרובים לנמר פרסי. כמה מהתיאורים נמצאו במערת שובה, צרפת ומראים שנמר המערות דמה לנמר מודרני. עם זאת, לא ברור אם חברבורות הנמר היו גדולות בדומה לנמרים החיים כיום. בניגוד לנמר מודרני, בטן הנמר הייתה בהירה ללא כתמים. שרידי נמרים באירופה מעידים כי נמרים שחיו באזורים קרים יותר גדולים יותר מנמרים שחיו באזורים חמים. בדומה לנמרים אחרים, גם אצל נמרי המערות היה דימורפיזם מיני, שכן הזכר היה גדול מהנקבה.

תפוצה
-----

שרידים של נמרי מערות נחפרו ונמצאו בשווייץ, בריטניה, גרמניה, צרפת, ספרד, פולין, איטליה, קרואטיה, בוסניה והרצגובינה ואוקראינה.

השרידים הקדומים ביותר נמצאו באתר האכיאולוגי Grotte du Vallonnet בצרפת ובגרמניה והם מתוארכים ל-600,000 שנה, בתקופת הפליסטוקן מוקדם. שלד שלם של נמר מערות נמצא במערת Vjetrenica Cave, בוסניה והרצגובינה. בנוסף לשלד הנמר, אותרו גם ארבעה שרידי נמר נוספים והם מתוארכים ל-37,000-29,000. במערת שובה שבצרפת אותרו ציורי מערות של נמרים בני 37,500 שנה. השרידים המאוחרים ביותר של נמרים ברחבי אירופה נמצאו בקרואטיה והם מתוארכים ל-24,000 שנה. בגרמניה שרידים צעירים יותר של נמרי מערות תוארכו ל-11,000 שנה.

שרידי נמרים שתוארכו לתקופת ההולוקן נמצאו בספרד, איטליה ובחבל הבלקן. השרידים הצעירים ביותר של נמרים אירופיים נמצאו באוקראינה והם מתוארכים ל-2,000 שנה. בנוסף, נתגלו שרידים נוספים במערב יוון ובהרי הקרפטים. שרידים אחרים של הנמר אותרו באולביה, אוקראינה. שרידים צעירים יותר באולביה עשויים להיות נמרים שהובאו מאסיה הקטנה וחיו בשבי. אולביה אז הייתה מושבה יוונית בתקופה אליה הובאו הנמרים.

שרידים של נמרי מערות נמצאו לעיתים במערות, שם כנראה חיפשו מקום למחסה או שהחביאו את טרפם. לפי הממצאים, נמרי המערות העדיפו בעיקר מערות קטנות. ככל הנראה, מכיוון שמערות גדולות נשלטו על ידי טורפים גדולים יותר (כמו אריה מערות ודוב מערות). במערות קדומות באירופה אותרו יותר שרידי אריה מערות מאשר נמרי מערות, ולרוב שרידיהם במערות מיוחסים לשרידים של פרטים בוגרים. דבר שמרמז כי נמרי המערות לא גידלו את גוריהם במערות. עם זאת, נמצאו נמרי מערות במערות גדולות ובשקעים עמוקים, כמו במערת Zoolithen Cave שבגרמניה. ייתכן שתזונתו של נמר המערות דמתה לזו נמר השלג, והם צדו בעיקר חזירי בר, יעלים ואיילים. סביר להניח שנמר המערות היה נוהג לצוד דובים במהלך תרדמה במאורותיהם. באזורים קרים, נמרי המערות שכנו בעיקר ביערות הרריים, אלפיניים ובהרים מעל קו העצים, אך יש עדויות לכך שנמרי מערות חיו גם באזורים פתוחים, כגון ערבות.
פירוש נוסף ערך זה עוסק בחברה אמריקאית המייצרת נשק קל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו קולט (פירושונים).

אקדח קולט פיתון**קולט חברה לייצור** (אנגלית: Colt Manufacturing Company) היא חברה לייצור אקדחים ונשק חם שנוסדה בארצות הברית ב-1847. החברה הגישה בקשה להליך פירוק באמצע יוני 2015 אך ב-2016 החלה בתהליך הבראה וכיום היא בבעלות חברת צ'סקה זברויובקה הצ'כית.

בין מוצריה הידועים נמנים אקדחים תופיים כגון הקולט פיסמייקר, אקדח קולט M1911 ורובי CAR15 וקולט קומנדו. החברה שימשה גם כקבלנית משנה לייצור רובי M16 ורובי M4 קרבין עבור הכוחות המזוינים של ארצות הברית וצבאות אחרים.

היסטוריה
--------

סמואל קולט
החברה הוקמה בהרטפורד, קונטיקט, ארצות הברית על ידי סמואל קולט, במטרה לייצר אקדחי תופי, שהיו פטנט שהמציא קולט במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו. קולט ייצר גם רובים, אך הוציא אותם משימוש עקב הקושי שבייצורם והצריכה המשמעותית יותר של אקדחי התופי, בין היתר על ידי צבא ארצות הברית.

אקדחיו של קולט לקחו חלק בכל מלחמה אמריקנית משנת 1946 ועד היום. עם התפתחות החברה החל קולט לשוב ולייצר רובים, שאף הם הוכנסו לצבא האמריקני ונעשה בהם שימוש נרחב.

ב-2021 נרכשה על ידי חברת צ'סקה זברויובקה (CZ) הצ'כית.

קו מוצרים
---------

### אקדחים

* קולט ווקר
* קולט דראגוון
* קולט פיסמייקר (שם רשמי: Colt Single Action Army) - אקדח תופי
* קולט M1911 - אקדח חצי-אוטומטי בקליבר 0.45 אינץ'
* קולט דיימונדבק ("גב-יהלום")
* קולט פיתון - אקדח תופי
* קולט קינג-קוברה - אקדח תופי
* קולט AGENT - אקדח תופי
* קולט נטול-פטיש מודל 1903 - אקדח חצי אוטומטי
* קולט 2000
* קולט SCAMP - אקדח חצי אוטומטי

### רובים

* קולט-בראונינג M1895 - מכונת ירייה
* קולט ACR - רובה סער
* קולט CAR15 - רובה סער, גרסת קרבין ל-M16A1
* קולט קומנדו - רובה סער מקוצר ללוחמה בשטח בנוי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קולט** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של קולט
* אתר האקדחים האוטומטיים של החברה
* פול מ. בארט, בלומברג ביזנסוויק, הקללה של קולט, באתר TheMarker‏, 22 ביולי 2014
* סוכנויות הידיעות, בלומברג, קולט, יצרנית רובה הסער M16, הודיעה על פשיטת רגל, באתר TheMarker‏, 15 ביוני 2015

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2008008743
* NKC: ph117465
* VIAF: 125714542
* WorldCat: lccn-n2008008743

 |
**ארווין מני** (בגרמנית: **Erwin Menny**;‏ 18 באוגוסט 1893 – 6 בדצמבר 1949) היה מפקד בכיר בוורמאכט, שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

מני נולד ב-18 באוגוסט 1893 בזארבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1912 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-22, עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה נשאר מני ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוגוסט 1937 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באפריל 1939 הוא הועלה לדרגת אוברסט.

### מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה מונה מני למפקד רגימנט הרובאים-תחלופה ה-81 שהיה חלק מהמחוז הצבאי ה-9, ולאחר מכן חלק מהדיוויזיה הממונעת ה-179, וב-12 במאי 1940 מונה למפקד רגימנט הרובאים ה-69, שהיה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-10 ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת. ב-15 באפריל 1941 הוא מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-15 שהייתה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-15, ולחם עמה במהלך המערכה במדבר המערבי, וב-26 באוקטובר 1941 הוא עוטר בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באפריל 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-15 בספטמבר 1942 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-18. ב-6 במאי 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-387, וב-10 ביולי אותה שנה הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-333. ב-1 באוקטובר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-17 באוקטובר הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-123. ב-1 בנובמבר 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-72 לתקופה קצרה, וב-10 בפברואר 1944 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-84. מני לחם עם הדיוויזיה במהלך המערכה בנורמנדי, וב-21 באוגוסט 1944 הוא נפל בשבי צבא ארצות הברית.

### לאחר המלחמה

לאחר שחרורו מהשבי התגורר מני בפרייבורג, עד מותו ב-6 בדצמבר 1949.

קישורים חיצוניים
----------------

* ארווין מני באתר feldgrau

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1026393671
* ISNI: 0000 0003 8301 0089
* VIAF: 267728391
* WorldCat (עם VIAF): 267728391

 |
**סבנטה נילסון** (בשוודית: **Svante Nilsson**; ‏1460 – 2 בינואר 1512) היה מדינאי שוודי ועוצר שוודיה מ-1504 ועד למותו.

ביוגרפיה
--------

סבנטה נילסון נולד בערך ב-1460 כבנו של נילס בוסון, שאמו הייתה ממשפחת סטורה. הוא עצמו מעולם לא השתמש בשם סטורה, אך מאוחר יותר בנו, סטן סטורה הצעיר, לקח לעצמו את השם של סבתא-רבתא שלו בשל המוניטין והמסורת שייצגה את עצמאות שוודיה. הוא היה לחבר במועצה המלכותית של שוודיה, אך שם הוא היווה אופוזיציה לקרוב משפחתו הרחוק, סטן סטורה הזקן והרחיק לכת עד לתמיכה בהנס, מלך דנמרק. שלא ברצונו הוא נאלץ להחליף צד ותמך בסטן סטורה הזקן במהלך להדחת המלך ולאחר מותו של סטורה הוא נבחר בעצמו להיות עוצר. החל מ-1501 הוא לחם נגד דנמרק. בקיץ 1511 דרשה המועצה את התפטרותו, אך בפועל הוא נשאר בשלטון עד מותו בינואר 1512.

מנישואיו הראשונים לאיליאנה גדה נולד בנו סטן סטורה הצעיר. הוא נישא בשנית למטה דירה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סבנטה נילסון** בוויקישיתוף
* סטורה באנציקלופדיה בריטניקה (1911).
* סבנטה נילסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1019748559
* ISNI: 0000 0003 6676 6386
* NTA: 070852251
* VIAF: 232515912
* WorldCat: viaf-232515912

 |
**נבז'יס** (בליטאית: **Nevėžis**, להאזנה (מידע • עזרה); בפולנית: **Niewiaża**, נביז'ה) הוא הנהר השישי באורכו הזורם בליטא, ואחד מיובליו העיקריים של נהר הניימן.

אורכו של הנהר 209 קילומטר, ומבין הנהרות הזורמים רק בתוך גבולותיה הגאוגרפיים של ליטא, הוא הנהר השני באורכו אחרי נהר השוונטוי (אנ') ‏(246 ק"מ).

מקורו של הנהר בתחומי מחוז המשנה אניקצ'ה, בתחילתו הוא זורם בכיוון צפון-מערב, אך בתחומי מחוז פוניבז' הוא משנה את מהלכו ופונה לדרום-מערב, עובר דרך מחוז המשנה קדאייני, ונשפך לניֶימן באשדיו ממערב לקובנה סמוך לעיירה רודונדוואריס (אנ').

נהר הנבז'יס מהווה את גבולה הטבעי המזרחי של זאמוט, חבל הארץ האתנוגרפי הכולל את שטחי צפון-מערב ליטא. בימי הביניים חילק גבול זה את ליטא בין זאמוט ובין אוקשטאיטייה.

שם הנהר
-------

פירוש עממי שגוי לשם הנהר הוא "נהר ללא סרטנים", **ne** כמו "לא", ו-vėžys היא המילה הליטאית לסרטנים. למעשה כוללת הפאונה של הנביז'ס מגוון בעלי חיים ובכללם סרטנים. למעשה, מקורו האטימולוגי של שם הנהר נובע מהמילה ההודו-אירופית (קיימת בסנסקריט למשל) "**vaagh**", שמשמעותה היא "שאון" או "רשרוש". בתוספת מילת השלילה **ne**, פירוש שם הנהר הוא "בלי רעש". שם זה מתאר יפה את הנביז'ס שבשל הפרש הגובה הנמוך בין מוצאו לשפכו ופיתוליו הרבים, מימיו זורמים באיטיות.

הנהר העניק את שמו לדברים רבים לאורך מסלולו, הבולטת שבהם היא העיר פו**ניבז'**, החמישית בגודלה בליטא, שמה הליטאי: **Panevėžys** – תחילית פה- + שמו של הנהר (נבז'יס), דהיינו ליד הנבז'יס (או לגדות הנהר נבז'יס).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נבז'יס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ובחלק מהמקורות העבריים.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 315137539
* WorldCat (עם VIAF): 315137539

 |
זונדה
**זונדה** (נקרא גם: **מחדר אפי-קיבתי** או **צינור הזנה נזוגסטרי**, באנגלית: **Nasogastric tube**), היא צינורית המוחדרת דרך אחד מנחירי האף, עוברת דרך הושט לתוך הקיבה. הזונדה משמשת לצורך הזנה או מתן תרופות לחולים שאין ביכולתם להזין את עצמם דרך הפה. צורת ההזנה הזו מכונה **הזנה אנטרלית**.

כיוון שצינור ההזנה בשיטה זו עובר דרך האף והושט, הדבר עשוי לגרום לאי-נוחות גדולה, תחושת בחילה ואף לפציעה. משכך שיטה זו מועדפת למשך הזנה קצר (לרוב לא יותר מעשרה ימים רצופים למניעת תלות זונדה) אצל מטופלים בעלי הפרעות בליעה זמניות (לדוגמה מטופלים שעברו שבץ מוחי או בעקבות ניתוח בפנים, בחלל הפה או במערכת העיכול). במידה ויש צורך בהמשך הזנה אנטרלית יש לשקול הזנה בגסטרוסטום (פיום קיבה).

אופן החדרת הזונדה
-----------------

החדרת הזונדה מבוצעת על ידי רופא או איש צוות סיעודי. הזונדה מוחלפת אחת לשבועיים.

מושיבים את המטופל בזווית של 45 מעלות. מחדירים את הזונדה דרך אחד הנחיריים. יש לוודא כי הזונדה הוחדרה לקיבה. במקרה שהמטופל משתעל או מראה סימני חנק (במטופל בהכרה ניתן לבדוק את יכולת הדיבור), יש לחשוד שהזונדה הוחדרה לריאות.

### אימות מיקום הזונדה

צילום חזה למטופל עם טובוס וזונדה (הזונדה מסומנת בחץ הפונה כלפי מטה)
ניתן לבצע צילום חזה לאחר החדרת הזונדה.

* הזרקת אוויר לזונדה והאזנה לאיתור רעשי ביעבוע (אם יש ביעבוע, הזונדה בקיבה).
* שאיבת נוזל מהזונדה ובדיקת רמת חומציות (תוכן הקיבה חומצי).
* הטבלת קצה הזונדה בכוס מים במידה ונוצרות בועות, יש לחשוד שהזונדה בריאות.

סיבוכים
-------

החדרת הזונדה היא פעולה שאינה נעימה למטופל, לעיתים נגרמת פציעה של רקמת האף והושט. נוכחות הזונדה בנחיריים דרך הוושט מגדילה את הסיכון להיווצרות פצעי לחץ. בנוסף קיים סיכון מוגבר לחשיפה לזיהומים בדרכי הנשימה. בעיה נוספת היא העניין האסתטי, המשמעותי במיוחד בקרב החולים הצלולים בדעתם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זונדה** בוויקישיתוף
* נהל הזנה אנטראלית חודרנית של משרד הבריאות לבתי חולים גריאטריים

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מפת מלייה (בכתום, מרוקו בירוק).
גבול מרוקו-ספרד, על יד מלייה
מלייה, בעיגול ירוק
**גדר ההפרדה של מלייה** היא מחסום הפרדה בגבול מרוקו–ספרד (אנ') בעיר מלייה בספרד, שהיא אחת משתי הקהילות אוטונומיות של ספרד בצפון אפריקה (יחד עם סאוטה). הגדר נבנתה על ידי ספרד, ומטרתה המוצהרת היא לעצור את ההגירה הבלתי חוקית וההברחות ממרוקו. הגבול במלייה והגבול בגדר ההפרדה של סאוטה הם שני הגבולות היבשתיים היחידים בין האיחוד האירופי למדינה אפריקאית.

היסטוריה
--------

בספטמבר 2005 ניסו כמה אלפי מהגרים מאפריקה שמדרום לסהרה לטפס מעל הגדרות, בכמה גלים. כ-700 עברו את הגדרות בעוד ששישה מתו בעימותים עם כוחות הביטחון המרוקאים. אירועי 2005 בגדרות הגבול של מלייה וסאוטה היו החומר לסרט התיעודי "קורבנות העושר שלנו" (בצרפתית: Victimes de nos richesses).

200 בני אדם ניסו לטפס על הגדר ו-30 אף הצליחו באוגוסט 2020, חלק מ-2,250 בני אדם שנכנסו לסאוטה ומלייה באותה שנה. 87 אנשים נוספים טיפסו על הגדר ב-19 בינואר 2021, תשעה נלקחו לבית החולים. כאלפיים בני אדם עלו על הגדר ב-25 ביוני 2022, מתוכם 133 הצליחו להגיע לצידה השני. 18 בני אדם נהרגו וכמה נוספים פונו לבית החולים.

שיפוץ
-----

רגשות נגד הגירת מהגרים אפריקאים הניעו את ממשלת ספרד בראשות חוסה לואיס רודריגס ספאטרו לבנות גדר גבול חדשה ב-2005. גדר הגבול הזו, שנבנתה לצד שתי הקיימות, אוטמת לחלוטין את הגבול. בשנת 2018, שר הפנים החדש של ספרד זיהה את הרגש נגד ההגירה ממנו נובעת הגדר, והבטיח להחליף את חוט התיל העובר לאורך חלקה העליון באמצעי הרתעה הומניים יותר. "שר הפנים החדש של ספרד נשבע לעשות כל מה שאפשר כדי להסיר את גדרות התיל נגד המהגרים, המפרידים בין מרוקו לשטחים הספרדיים של סאוטה ומליה".

עמדת שמירה וחוטי תיל על גדר הגבול ב-2006
בניית מחסום תיל שלישי עלתה לספרד 33 מיליון אירו. הוא מורכב מ-11 קילומטרים של גדרות מקבילות בגובה 3 מטרים שעליהן תיל דוקרני, עם עמדות שמירה וכביש שעובר ביניהן. כבלים תת-קרקעיים מחברים זרקורים, חיישני רעש ותנועה ומצלמות וידאו לתא בקרה מרכזי. ב-2005 גובה הגדרות הוכפל ל-6 מטרים. כמו כן, על מנת להקל על מעצרם של הפולשים נוספו אמצעים להאטתם ללא נזק.

למרות שלוש הגדרות שנבנו, אנשים עדיין עוברים אותן ומגיעים לשטח ספרד.

ראו גם
------

* גדר ההפרדה של סאוטה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גדר ההפרדה של מלייה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Bilefsky, Dan (2017-02-20). "More Migrants Storm Fence to Enter Ceuta, Spanish Enclave in Africa". *The New York Times*. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2017-05-12.
2. ↑  Woolls, Daniel; Emmanuel Tumanjong; Todd Pitman. "Far from home, African immigrants tell families about grueling ordeals to reach Europe". Union-Tribune Publishing Co. Associated Press. נבדק ב-2008-01-06.
3. ↑  Barlet, Olivier. "Victimes de nos richesses". *Africultures* (בצרפתית). אורכב מ-המקור ב-1 בינואר 2013. נבדק ב-16 במרץ 2012. `{{cite news}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Migrants scale border fences to enter Spanish enclave". *ABC News* (באנגלית). AP. 19 בינואר 2021. נבדק ב-20 בינואר 2021. `{{cite news}}`:  (עזרה)
5. ↑  "Eighteen dead trying to cross into Spanish enclave of Melilla". *BBC News* (באנגלית). BBC. 2022-06-25. נבדק ב-2022-06-25.
6. ↑  "Ceuta and Melilla: Spain wants rid of anti-migrant razor wire". *BBC News*. 14 ביוני 2018. `{{cite news}}`:  (עזרה)
7. ↑  "How a border wall works in Melilla, Spain, a gateway between Europe and Africa 2019".
**זוקאן חלס** (בבוסנית: **Zukan Helez**; נולד ב-1 בינואר 1964) הוא פוליטיקאי בוסני המכהן מאז 25 בינואר 2023 כשר ההגנה של בוסניה והרצגובינה. כמו כן כיהן כשר הפדרלי לענייני חיילים משוחררים ונכים בין 2011–2015.

ביוגרפיה
--------

חלס נולד בקופרס ב-1 בינואר 1964. הוא למד בבית ספר יסודי בקופרס ולאחר מכן בתיכון בבוגוינו. בין 1983–1988 למד בפקולטה למדעים ומתמטיקה באוניברסיטת סרייבו. לאחר ביום לימודיו עבד כמורה בעיר סקנדר וקוף. עם פרוץ מלחמת בוסניה במאי 1992, הוא התגייס לצבא הבוסני ולחם בשורותיו במלחמה. לאחר המלחמה חזר לעבוד כמורה בבתי ספר תיכוניים שונים בבוסניה.

הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ובשנת 2000 נבחר מטעמה לבית הנבחרים של הפדרציה של בוסניה והרצגובינה. הוא נבחר שוב ב-2002, ב-2006 וב-2010. ב-17 במרץ 2011 הוא מונה לשר הפדרלי לענייני חיילים משוחררים ונכים בממשלתו של נרמין ניקשיץ'. הוא סיים את תפקידו ב-31 במרץ 2015. ב-2018 הוא נבחר לבית הנבחרים של בוסניה והרצגובינה, ונבחר שוב ב-2022. ב-25 בינואר 2023 הוא מונה לשר ההגנה בממשלתה של בוריאנה קריסטו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זוקאן חלס** בוויקישיתוף

* זוקאן חלס באתר מועצת השרים של בוסניה והרצגובינה
**רוברט ווקר מקבת'** (באנגלית: **Robert Walker Macbeth**;‏ 30 בספטמבר 1848 – 1 בנובמבר 1910) היה צייר, תחריט וצבעי מים סקוטי, שהמתמחה בנוף פסטורלי ובז'אנר הכפרי. אביו היה צייר הדיוקנאות נורמן מקבת' ואחייניתו אן מקבת'. שניים מחמשת אחיו, ג'יימס מקבת' (1847–1891) והנרי מקבת', לימים מקבת-רייבורן (1860–1947), היו גם הם אמנים.

ביוגרפיה
--------

יליד גלאזגו, מקבת' למד אמנות בלונדון, הפיק סצנות יומיומיות ריאליסטיות ועבד כמאייר עבור העיתון השבועי The Graphic. הוא צייר באזורים הכפריים של לינקולנשייר וסאמרסט, עבודת הנוף שלו הושפעה מזה של ג'ורג' המינג מייסון ופרדריק ווקר.

מ-1871 הציג מקבת' באקדמיה המלכותית, בחברה המלכותית של ציירי דיוקנאות, בגלריה גרוסוונור, בגלריה החדשה ובאגודה לאמנות יפה, כולם בווסטמינסטר. היו גם תערוכות באזורים באגודת האמנים המלכותית בברמינגהם, באקדמיה הסקוטית המלכותית באדינבורו, במכון המלכותי לאמנויות של גלאזגו, בגלריה לאמנות ווקר בליברפול ובגלריה לאמנות של מנצ'סטר.

באותה שנה (1871) הפך מקבת' למקורב של החברה המלכותית לצבעי מים (RWS) והפך לחבר מלא בשנת 1901. הוא הפך לחבר באגודה המלכותית של ציירים-וחרטים (RE) בשנת 1880, וחבר כבוד בשנת 1909. בשנת 1882 הוא נבחר כחבר במכון המלכותי לציירים בצבעי מים (RI) וב-1883 נבחר להיות חבר במכון המלכותי לציירי שמן (ROI). ב-1883 הוא נבחר למקורב באקדמיה המלכותית (RA), והפך לחבר מלא ב-1903.

ב-9 באוגוסט 1887 נשא לאישה את לידיה אסתר, בתו של הגנרל בייטס מהפרשים של ילידי בומביי. בתם, פיליס מקבת', הייתה ידועה יותר בתור השחקנית לידיה בילברוק.

הוא נפטר בהולדרס גרין, ליד לינדסל, אסקס.

גלריה
-----

* בוקר קייציבוקר קייצי
* שחקן שקספירישחקן שקספירי
* מעבורתמעבורת
* אמא וביתה על נדנדהאמא וביתה על נדנדה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוברט ווקר מקבת'** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "MACBETH, Robert Walker". Who's Who. 59: 1103. 1907.
2. ↑  J. L. Caw, *Scottish Painting 1620–1908* (Edinburgh; London: T.C. & E.C. Jack, 1908).
3. ↑  "The Oxford Dictionary of National Biography". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press. 2004
4. ↑  Robert Walker Macbeth (1848-1910), Victorian Art History".
5. ↑  "The Oxford Dictionary of National Biography". *Oxford Dictionary of National Biography* (online ed.). Oxford University Press. 2004.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* AGSA: 2846
* GND: 1138813702
* ISNI: 0000 0000 6708 6233
* LCCN: no2004004040
* RKD: 51649
* ULAN: 500004931
* VIAF: 73556644
* WorldCat: lccn-no2004004040

 |
**פנגולין ענק** (שם מדעי: *Smutsia gigantea*) הוא מין פנגולין הנפוץ באפריקה, לאורך קו המשווה ממערב אפריקה ועד לאוגנדה. הפנגולין הענק הוא הגדול שבמיני הפנגולין. הוא ניזון כמעט רק מנמלים ומטרמיטים. המין תואר לראשונה על ידי יוהאן קרל וילהלם יליגר (Johann Karl Wilhelm Illiger) ב-1815.

מאפיינים
--------

הפנגולין הענק נפוץ במדינות רבות באפריקה ובמיוחד באוגנדה, טנזניה ומערב קניה. הוא חי לרוב בסוואנות, יערות גשם ויערות, במקומות שבהם יש מים זמינים ואוכלוסיות גדולות של טרמיטים. הפנגולין הענק לא נפוץ באזורים גבוהים.

חששות לפגיעה באוכלוסיות הפנגולין הענק התעוררו בעקבות הרס בתי גידול ובירוא יערות הגורמים לצמצום אוכלוסיותיו, וכן בעקבות ציד לצורכי מזון ולצורך שימושים רפואיים עקב סגולות רפואיות המיוחסות לו. מאחר שהפנגולין הענק פעיל בלילה נערכו עליו מעט מחקרים.

לא ידוע משקלו הממוצע של הפנגולין הענק, אולם נמצא פרט שמשקלו 33 ק"ג. הזכרים גדולים מן הנקבות, אורך גופם כ-140 ס"מ ואילו אורך גופן של הנקבות כ-125 ס"מ. שמו פנגולין ענק, נגזר מכך שהוא הגדול במיני הפנגולין. ככל הפנגולינים הוא בעל קשקשים גדולים, ואין לו שיער ומעט ריסים. קשקשיו הם לרוב בצבע חום או חום-אדמדם. הוא בעל חוטם ארוך, זנב ארוך ועבה, וטופרים גדולים ברגליו הקדמיות.

הפנגולין הענק ניחן בחוש ריח טוב. הוא בעל בלוטות אנאליות גדולות. הפרשותיו עשויות להיות בעלות תפקיד חשוב בתקשורת. בתנועה מרבית הוא מטיל את מרבית משקלו על רגליו האחוריות, ואת הרגליים הקדמיות הוא מכופף, את התנועה הוא מבצע על פרק כף היד ולא על כף היד כדי להגן על טופריו. באמצעות שימוש בזנבו לשמירת שיווי המשקל, עשוי הפנגולין הענק ללכת על גבי שתי רגליים בלבד. הוא מסוגל לטפס על עצים ועצמים אחרים.

הפנגולין הענק, כפנגולינים אחרים, ניזון מחרקים, והוא חסר שיניים ויכולת לעיסה. תזונתו מורכבת בעיקרה מנמלים וטרמיטים. הוא מסוגל לחשוף את המושבות, וזאת הוא עושה באמצעות הישענות על התל ושימוש במשקל של זנבו, ולאחר מכאן פריצה של התל באמצעות טופריו הקדמיים. השילוב של משקל עם פגיעה פיזית מוביל להתמוטטות חלקית של התל, ואז באמצעות לשונו הארוכה (עד 16 אינץ' - 40 סנטימטר) והדביקה הוא ניזון מן הטרמיטים.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פנגולין ענק** |
| ויקימינים טקסונומיה בוויקימינים: **Smutsia gigantea** |

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  פנגולין ענק באתר הרשימה האדומה של IUCN

| פנגולינאים |
| --- |
| פנגולין | פנגולין פיליפיני • פנגולין הודי • פנגולין סיני • פנגולין מלאי |  |
| פנגולין עצים | פנגולין עצים קטן • פנגולין עצים גדול |
| פנגולין גדול | פנגולין ענק • פנגולין הכף |
**מסע מחקר לנהר המערבי** (באנגלית: **Western River Expedition** או בקיצור (WRE)) הוא מתקן שתוכנן להיבנות בממלכת הקסם שבדיסניוורלד בפלורידה.
המתקן תוכנן עבור ארץ המערב הפרוע שבממלכת הקסם, במקום בו נמצא כיום מתקן "שודדי הקאריביים". המתקן תוכנן על ידי המדמיין - מתכנן (imagineer) מרק דייוויס. 

המתקן היה אמור להיבנות בתוך הר מלאכותי. המבקרים היו מפליגים ראשית במעלה מפל מים גדול ולכן מכן פוגשים את ה"מספר" במתקן - ינשוף בשם הוט גיבסון, ובהמשך רואים שוד בנק, אינדיאנים רוקדים ריקוד גשם, כלבי ערבה וביזונים, באר וסאלון הכולל נערות סאלון, בארמן, וכמה בוקרים, ולבסוף נופלים במורד מפל.

אם אטרקציה מתוכננת זו הייתה נבנית, היא הייתה היקרה והמורכבת ביותר מבין כל מתקני דיסני (וזו גם הסיבה שלא נבנתה). כמו כן על ההר המלאכותי צריכה הייתה להיות רכבת הרים (רכבת הר הרעם הגדול) וכן כפר אינדיאני ומקום שבו רוכבים על חמורים.

כוונת מתכנני ממלכת הקסם הייתה להקים במקום, במקום שודדי הקאריביים אטרקציה שתפנה למערב ארצות הברית, כשם ששודדי הקאריביים המצוי בפלורידה נראה אקזוטי לתושבי קליפורניה הרחוקה בה ממוקמת האטרקציה. בשל לחץ ציבורי הוחלט להקים במקום את אותה אטרקציה, ולאחר מכן נזנחה הכוונה להקים את "מסע המחקר לנהר המערבי" אולם אלמנטים של מתקן מתוכנן זה הפכו לחלק מ"רכבת הר הרעם הגדול" ו"הר הרסס".

קישורים חיצוניים
----------------


| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל דיסני** |

* מסע מחקר לנהר המערבי
**רוברט ויליאם וונו** (באנגלית: **Robert William Vonnoh**; ‏17 בספטמבר 1858 – 28 בדצמבר 1933) היה צייר אימפרסיוניסטי אמריקאי, שנודע בזכות דיוקנאותיו ונופיו. הוא נסע רבות בין ארצות הברית למושבת אמנים בצרפת.

ביוגרפיה
--------

רוברט ויליאם וונו נולד ב-17 בספטמבר 1858 בהרטפורד, קונטיקט. הוא למד בבוסטון בבית הספר לאמנות של מסצ'וסטס ואז נסע לפריז ללמוד באקדמיה ז'וליאן אצל גוסטב בולנגר וג'ול ג'וזף לפבר.

הוא לימד בבית הספר לאמנות במסצ'וסטס (1879-1881), בבית הספר לאמנות של קוולס בבוסטון (1884–1885), בבית הספר של המוזיאון לאמנויות יפות, בוסטון (1883–1887). בבית הספר של האקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה (1891–1896). וונו הפך לחבר באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1906.

יצירתו הידועה ביותר ב"שדה פלנדריה" צוירה בשנת 1890 בשדות מושבת האמנים במרכז צרפת - גרז-סור-לואי. זהו ציור שמן גדול על בד, בו השתמש במשיכות מכחול אקטיביות ואקספרסיביות כדי לעורר את האדום הקדמיום הלוהט של הפרגים, נושא שהיה פופולרי באותה תקופה בקרב ציירים רבים. צעירה כורעת בחזית הציור - מתיישבת לקטוף פרגים בשדה, וברקע ישנן דמויות נוספות. אף על פי שזו נחשבה ליצירה השאפתנית ביותר של וונו, וזכתה לשבחים גדולים בירידים ותערוכות, הציור לא נמכר. רק בשנת 1919 נרכש ישירות על ידי ג'וזף ג. באטלר, מייסד מכון באטלר לאמנות אמריקאית. הציור הוא חלק מהאוסף הקבוע ביאנגסטאון, אוהיו.

תערוכה רטרוספקטיבית של עבודותיו הוצגה בגלריה בשיקגו ובמכון באטלר, בין 1 במרץ עד 9 באפריל 2010 ו -2 במאי עד 27 ביוני 2010 בהתאמה. התערוכה כללה צילומים של מושבת האמנים בגרז-סור-לואי לצד תמונות נלוות של האמן וכן תבליט ברונזה שנעשתה על ידי אשתו, הפסלת בסי פוטר וונו (1872–1955).

רוברט וונו, שדה פרגים
ציוריו שייכים לאוספים במוזיאון המטרופוליטן לאמנות, האקדמיה לאמנויות פנסילבניה, מוזיאון האמנות אינדיאנפוליס, מכון האמנות בשיקגו ועוד רבים אחרים. אמנם וונו מעולם לא הפך לשם מפורסם, אך הוא מוזכר בסגנונו בין אנשי האימפרסיוניזם האמריקאי.

### מוות

וונו נפטר ב-28 בדצמבר 1933 ונקבר לצד אשתו בבית העלמין של נהר הדוק בקונטיקט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוברט וונו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  American impressionism and realism : a landmark exhibition from the Met, libmma.contentdm.oclc.org (באנגלית)
2. ↑  Robert Vonnoh Online, www.artcyclopedia.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1233214063
* ISNI: 0000 0000 6704 018X
* LCCN: n87935073
* RKD: 81760
* SNAC: w6gq6zwx
* SUDOC: 192766880
* ULAN: 500030182
* VIAF: 4744160667890403560007
* WorldCat: lccn-n87935073

 |
**בֶּלַרמינוֹ קמילו בַּגאטי** (Bellarmino Camillo Bagatti; לארי (אנ'), בנפת פיזה, איטליה, 11 בנובמבר 1905 – ירושלים, 7 באוקטובר 1990) היה נזיר פרנציסקני וארכאולוג שעשה את רוב שנותיו בארץ ישראל.

חייו ופועלו
-----------

בלרמינו בגאטי הצטרף בנעוריו למסדר הפרנציסקני. ב-1928, בגיל 23, הוסמך לכמורה. גילה עניין מיוחד באמנות והשתלם במכון האפיפיורי לארכאולוגיה נוצרית. ב-1934 קיבל תואר דוקטור על מחקרו בקטקומבות של קומודילה ברומא, שבהן חפר בשנים 1933–1934. ב-1935 הצטרף כמוֹרה וכחוקר לסגל בית הספר הפרנציסקני למקרא בירושלים. פעילותו התמקדה בשלושה תחומים: תרגומים מוּערים של כתבי צליינים לארץ הקודש, חֶקֶר ארכאולוגי של אתרים נוצריים קדומים וחקר הישרדותם והשפעתם של יהודים-נוצרים במאות הראשונות לנצרות.
בשנים 1968–1978 ניהל את בית הספר הפרנציסקני למקרא בירושלים, ושנים רבות לימד בסמינר התאולוגי של משמורת ארץ הקודש.

בגאטי ניהל חפירות ארכאולוגיות בהר האושר (1936), באתר כנסיית הביקור בעין כרם (1938), בכנסיית אל-קובייבה (1940–1944), בכנסיית המולד בבית לחם (1948–1951), במתחם כנסיית דומינוס פלוויט בהר הזיתים (1953–1955), בנצרת (1954–1971), בנחל שיח בהר כרמל (1960-1961). כמו כן חפר בירדן – בהר נבו (1935) ובאתר ח'רבת אל-מֻחַיַּט שם (בתקופות שונות).

בגאטי ייסד יחד עם עמיתו סילבסטר סאלר (Saller) את כתבי העת בארכאולוגיה בהוצאת בית הספר הפרנציסקני למקרא – Collectio Maior (מאז 1941) ו-Liber Annuus (מאז 1951). פרסומיו השונים כוללים 20 ספרים ומאות מאמרים.

בלרמינו בגאטי מת ב-7 באוקטובר 1990 במנזר סן סלוודור בירושלים, והוא קבור בבית הקברות הקתולי בהר ציון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בלרמינו בגאטי** בוויקישיתוף
* רשימת הפרסומים של בלרמינו בגאטי, בקטלוג הספרייה הלאומית
* דברים לזכרו באתר בית הספר הפרנציסקני למקרא (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Studium Theologicum Hierosolymitanum
2. ↑  במהלך מלחמת העולם השנייה נכלא על ידי שלטונות המנדט הבריטי עם הפרנציסקנים האיטלקים והגרמנים במחנה המעצר באמאוס-קוביבה, ובתקופה זו עסק בחקר האתר
3. ↑  רשימת פרסומיו, לפי סדר הופעתם מ-1929 ועד 1989, הובאה בשנתון SBM Liber Annuus 40) 1990) של בית הספר הפרנציסקני למקרא, עמ' 397–443

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298985105171
* BNE: XX842962
* BnF: cb122976031 (data)
* CANTIC: a11716101
* GND: 132808951
* ICCU: CFIV054640
* ISNI: 0000 0001 1025 8468
* LCCN: n50019413
* NKC: uk20181009430
* NTA: 069258651
* SUDOC: 031834906
* VcBA: 495/70803
* VIAF: 44363381
* WorldCat: lccn-n50019413

 |
הוגו רייזינגר אוחז בכובע הומבורג, 1907.
**הומבורג** (באנגלית: **Homburg**, בגרמנית: **Homburger**) הוא מגבעת לבד קשיחה אשר דומה מאוד לכובע טרילבי או פדורה, משום שלשלושתם יש קמט לאורך כיפת המגבעת, מֵחלקהּ הקדמי לחלקה האחורי. קצוות התיתורה שלו, לכל היקפה, מכופפים כלפי מעלה. הוא עשוי בדרך כלל מלבד, אבל גם מפרווה או מצמר. את כיפת המגבעת מקיף סרט עם פרפר.

קרנו של ההומבורג עלתה לאחר שאדוארד השביעי ביקר בעיר באד הומבורג בגרמניה, ורכש כובע מסוג זה. בשנות ה-30 של המאה ה-20 הכובע היה ידוע בבריטניה בכינוי "אנתוני אידן", על שמו של אחד השרים בממשלה הבריטית, ולימים ראש הממשלה. כיום ניתן להשיגו בצבעים רבים, אולם הצבעים הרווחים הם שחור, אפור וחום.

מבחינת מידת הרשמיות שלו נמצא כובע ההומבורג מתחת לכובע צילינדר, ומעל לפדורה. נוהגים לחובשו עם חליפת שלושה חלקים או טוקסידו.

"כובע הסנדק" (כפי שהוא מכונה לעיתים בארצות הברית) זכה לפופולריות הודות לסרטי מאפיה וגנגסטרים שנעשו בהוליווד. אמנים המשתייכים לסגנון ההיפ-הופ החזירו אותו לשימוש בשנות התשעים של המאה ה-20.

הומבורג כלבוש חרדי
------------------

הרב חיים עוזר גרודזנסקי חבוש בכובע הומבורג ההומבורג מקובל כיום ככובע מאפיין לרבנים, דיינים וראשי ישיבות ליטאים וספרדים.

תצורה נוספת של הכובע היא הומבורג עם קמט מעוגל בכיפה, המקובלת בקרב חסידי סאטמר ושאר יוצאי הונגריה בברוקלין, בעיקר ככובע המשמש לימות השבוע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הומבורג** בוויקישיתוף
* כובעים - מאגר מידע בתולדות הלבוש מאת עדינה רייך(הקישור אינו פעיל)

| לבוש חרדי |
| --- |
| ליטאים | מכנסים ארוכים • חולצה לבנה • חליפה קצרה • מגבעת קנייטש ובשבת עניבהנושאי משרות תורניות לובשים פראק ולעיתים גם הומבורגהנמנים עם חוג חזון איש (ואנשי ירושלים): חליפה ארוכה • מגבעת קנייטש או מגבעת עגולה |  |
| חסידים | **בימות החול:** מכנסים ארוכים (או קצר עם גרביים ארוכים שחורים, אצל חסידי גור הויזען אין די זאקען) • חולצה לבנה • חליפה ארוכה • מגבעת לבד עגולה או כובע סמט • גרטל**בשבתות וימים טובים:** מכנסים ארוכים (או קצר עם גרביים ארוכים לבנים) • חולצה לבנה • קפוטה • כובע פרווה (שטריימל או ספודיק אצל חסידי פולין). יוצאים מן הכלל הם חסידי חב"ד הלובשים סירטוק ומגבעת קנייטש |
| חסידים ירושלמים | אברקיים • ירמולקה • ג'ובה • קאפטן ירושלמי • געלע קאפטן • גרטל ירושלמי |
| יהדות חרדית |