recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אגודת הציירים והפסלים בישראל, חיפה והצפון - בית האמנים ע"ש שאגאל** הוקמה בשנת 1954 ביוזמת אגודת הציירים והפסלים בישראל, חיפה והצפון. מקום משכנה של האגודה בבית האמנים בשד' הציונות 24 חיפה. האגודה היא עמותה ללא מטרת רווח.

היסטוריה
--------

מקורה של האגודה באגודת אמנים עברית (Jewish Artists Association) שהוקמה באוקטובר 1920. מטרת האגודה הייתה "לפתח ולהפיץ בקרב העם את האמנויות, את מלאכת האמנות וטעם ויופי ברוח עברי". באפריל 1921 הציגו חברי האגודה תערוכה במגדל דוד. החל משנת 1923 הציגה האגודה 19 תערוכות קבוצתיות שונות. היו אלה תערוכות אקלקטיות ובהן הרבה יצירות אמנות ברמות אמנותיות שונות. לצד תערוכות אלו נערכו מדי פעם תערוכות קבוצתיות שונות על בסיס מסחרי או אמנותי. בנוסף ערכה האגודה את המדור לציור ולפסול של כתב העת "תיאטרון ואמנות" שיצא לאור בשנת 1927. ב-4 באוגוסט 1934 התקיים בתל אביב כינוס ראשון של אגודה הציירים והפסלים בארץ ישראל. דובר על הקמת ביתן לתערוכות ותערוכה מתמדת, הקמת קואופרטיב של ציירים, מועדון, עזרה הדדית ושיכון לחברי האגודה. במהלך שנות השלושים של המאה ה-20 הופסקה פעילות האגודה, עקב מעבר האמנים למרכז הארץ ובייחוד לתל אביב. תחתיה הוקמה בתל אביב ב-1934 אגודת הציירים והפסלים. עם הקמת המדינה שונה שמה ל"אגודת הציירים והפסלים בישראל ". בשנת 2002 שונה שמה ל"אגודת הציירים והפסלים (ת"א)" ובנוסף לה הוקמו שלוש אגודות עצמאיות של ציירים ופסלים, בירושלים, בחיפה ובבאר שבע.

בית האמנים ע"ש שאגאל
--------------------

האמן מארק שאגאל בעת הענקת שמו לבית האמנים בחיפה 1957.
הוקם ב-1954 ביוזמת "אגודת הציירים והפסלים בישראל, חיפה והצפון." הבית הוקם בסיוע וועדה ציבורית הכוללת את עיריית חיפה, מועצת פועלי חיפה, וועד הדר הכרמל, וחברות שונות: סולל בונה, שכון עובדים בעמ', חב' הסנה, חב' ביטוח מגדל, חב' ביטוח בנין, חב' צים - שהם, בית חרושת נשר, מפעלי קייזר- פריזר, חב' פיקא, חב' חשמל, חב' תנובה. ובזכות פעילותם הענפה של מר יעקב טננבוים, מר משה פומרוק, מר יוסף מילר, שי ובניו ומר אהרון רוזנפלד.

מבנה בית האמנים
---------------

המבנה תוכנן על ידי האדריכל דוד ויטמן. מידות המבנה: כ-200 מ"ר. שתי קומות ושני אולמות תצוגה. בפתח הבניין - כניסת מדרגות ולצידה כניסה נגישה המיועדת לנכים. אולם קומה א' ומבואת כניסה, שירותים כפולים, מטבח, מחסן לאחסון היצירות, גרם מדרגות המוביל לאולם קומה ב'. גן פסלים מקיף את הבניין. מאוגוסט 2014 עד מרץ 2015 שופץ בית האמנים בסיוע הקרן לחיפה ועיריית חיפה.

פעילות האגודה
-------------

בבית האמנים מוצגות כל סוגי האמנויות, כולל: ווידאו ארט, אמנות הטלאים, אמנות הזכוכית, צילום, טכניקות משולבות ועוד.האגודה מפיקה קטלוגים לתערוכות קבוצתיות ארציות ובינלאומיות המלווים באירועים כגון: שיח גלריה, היכרות אישית עם האמן, הרצאות, קונצרטים, שבת תרבות, מייצגים בעלי פן תיאטרלי ועיצובי כאחד, בנוסף מקיימת האגודה שיתופי פעולה בנושאי תרבות ואמנות עם מוסדות וארגונים שונים בארץ ובעולם.

קישורים חיצוניים
----------------

* אגודת הציירים והפסלים בישראל, חיפה והצפון - בית האמנים ע"ש שאגאל, באתר "גיידסטאר ישראל"

הערות שוליים
------------

1. ↑  Haifa Foundation | Truly Israeli,  (בעברית, אנגלית)
2. ↑  פייסבוק - אגודת הציירים והפסלים בישראל, חיפה והצפון. בית האמנים ע"ש מארק שאגאל, באתר www.facebook.com
**מבצע משחקים אולימפיים** (באנגלית: **Operation Olympic Games**) היה מבצע חשאי שקיומו לא אושר, במטרה לחבל בתוכנית הגרעין האיראנית באמצעות לוחמת סייבר. לכאורה המבצע התנהל בהובלת ארצות הברית ובמעורבות ישראל בסביבות שנת 2006.

היסטוריה
--------

לכאורה המבצע החל בממשל ג'ורג' ווקר בוש ב-2006 והמשיך תחת ממשל ברק אובמה, אשר הקשיב לעצתו של בוש להמשיך במתקפות סייבר על המתקן הגרעיני בנתנז.
בוש האמין כי זו האסטרטגיה שתמנע מישראל התקפה על מתקני הגרעין של איראן.
במהלך כהונתו השנייה של בוש, גנרל ג'יימס קרטרייט וקציני מודיעין אחרים הציגו בפני בוש קוד מתוחכם אשר יפעל כנשק סייבר. "המטרה הייתה להיכנס למערכות השליטה והבקרה של המתקן בנתנז... הקוד היה חודר למחשבים המיוחדים שאחראיים על הצנטריפוגות". הקוד פותח בזכות שיתוף פעולה עם יחידה 8200 תחת אגף המודיעין של צה"ל. המעורבות הישראלית הייתה חשובה לאמריקאים מכיוון שלישראלים היה "מודיעין מעמיק על פעילות המתקן בנתנז שהוא משמעותי להצלחת מתקפת הסייבר". בנוסף בכירים אמריקאים רצו "להניא את הישראלים מהנחתת מתקפה-מונעת נגד מתקני הגרעין האיראניים". וירוס המחשב שנוצר על ידי שתי המדינות כונה "הבאג" (the bug), וכאשר נתגלה כונה "סטקסנט" על ידי תעשיות ה-IT וחברות האבטחה. ניתוח התוכנה גילה שהפצתה נעשתה בעזרת ארבע פרצות אבטחה לא ידועות (התקפת Zero Day) של מערכת ההפעלה "Microsoft Windows". התוכנה שיבשה כ-1,000 צנטריפוגות מתוך 5,000 במתקן בנתנז.

היות שה"באג" אינו יודע להבחין בסביבת העבודה שלו, הוא התפשט למחשבים מחוץ לנתנז וברחבי האינטרנט וכך נחשף בפני הציבור וחברות אבטחה פרטיות. חברות האבטחה סימנטק ומעבדות קספרסקי בחנו את סטקסנט.

הוושינגטון פוסט דיווח כי גם הנוזקה להבה הייתה חלק ממבצע משחקים אולימפיים.

חקירת ההדלפה
------------

ביוני 2013 דווח כי קרטרייט היה נתון במעקב וחקירה של מחלקת המשפטים של ארצות הברית בחשד להדלפת מידע מסווג על המבצע לכלי תקשורת בארצות הברית.

הסרט "Zero Days"
----------------

ב-2016 הוצג סרט תיעודי בשם Zero Days (אנ'), אשר טען כי בידיו עדויות חסויות של אנשי NSA שמעידים כי גילוי המערכת נבע מפזיזות ישראלית, בפרט ביחידה 8200, והאשים אותה בהכנסת שינויים במערכת Stuxnet שגרמו להפצה נרחבת מהרצוי של הווירוס ובשל כך לחשיפת המבצע, ולהפעלת הווירוס בלי אישור אמריקאי ולכן מטילה על ישראל את האחריות על דליפת הטכנולוגיה הרגישה הכרוכה בו לידיים איראניות ורוסיות.

ראו גם
------

* מבצע מרלין

קישורים חיצוניים
----------------

* ארה"ב הגבירה לוחמת הסייבר באיראן, ועירבה את ישראל כדי למנוע ממנה לתקוף, באתר הארץ, 1 ביוני 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sanger, David (1 ביוני 2012). "Obama Order Sped Up Wave of Cyberattacks Against Iran". *The New York Times*. נבדק ב-19 באוקטובר 2012. `{{cite news}}`:  (עזרה)
2. ↑  Nakashima, Ellen (19 ביוני 2012). "U.S. Israel developed Flame computer virus to slow Iranian nuclear efforts, officials say". *The Washington Post*. נבדק ב-20 ביוני 2012. `{{cite news}}`:  (עזרה)
3. ↑  Pete Yost (28 ביוני 2013). "Reports: Retired general target of leaks probe". *Associated Press*. נבדק ב-28 ביוני 2013. `{{cite news}}`:  (עזרה)
4. ↑  יוסי מלמן, Exclusive: Israel’s rash behavior blew operation to sabotage Iran’s computers, US officials say, Jerusalem Post, 16 בפברואר 2016
**ג'וליאן גמבל** (באנגלית: **Julian Gamble**; נולד ב-15 בספטמבר 1989) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסנטר בבני הרצליה.

קריירה
------

גמבל נולד בדרהאם, קרוליינה הצפונית, ובחר לשחק כדורסל עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מיאמי.

ב-2013 חתם בסאן ואלייה מהליגה הצרפתית השנייה. בשנים 2014–2016 שיחק בבריסל מליגת העל הבלגית.

לאחר ששיחק בטלקום בון הגרמנית ובאסוול ליון-וילרבאן ונאנטר הצרפתיות, ב-22 ביולי 2019 חתם בווירטוס בולוניה האיטלקית. את עונת 2019/2020, שהסתיימה באמצעה בשל מגפת הקורונה, סיימה בולוניה במקום הראשון, עם 18 ניצחונות ו-2 הפסדים בלבד, אך פדרציית הכדורסל האיטלקית קבעה כי לא יוענק תואר בעונה זו. בעונת 2020/2021 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר היורוקאפ, תוך שהיא מנצחת תשעה משחקים ברציפות, אך שם הפסידה 1–2 לאוניקס קאזאן. במקביל, זכתה הקבוצה באליפות הליגה לאחר שלא עשתה זאת עשרים שנים.

בספטמבר 2021 שיחק כחודש וחצי בטנריפה, כמחליפו של גאורגי שרמדיני שנפצע, ולאחר מכן חתם בסן פבלו בורגוס, מחזיקת גביע ליגת האלופות, כמחליפו של סולימאן בריימו.

ב-10 באוקטובר 2022 חתם בבני הרצליה.

באוקטובר 2023 חתם בקבוצת Beirut Club המשחקת בלבנון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'וליאן גמבל** בוויקישיתוף
* ג'וליאן גמבל, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* פרופיל, באתר Sports-Reference
* פרופיל, באתר eurobasket

הערות שוליים
------------

1. ↑  Julian Gamble, Eurobasket
**סביבון ענק** (שם מדעי: *Turbo marmoratus*) הוא מין חילזון ימי בסוג סביבון. הוא הגדול שבמיני הסביבון, עם קונכייה בקוטר 15–18 סנטימטרים (5.9–7.1 אינץ'). הוא מכונה על כן Great Green Turban. חילזון זה נידוג באופן מסחרי בשל שכבת אם הפנינה ("דר") העבה שנמצאת בקונכייה שלו.

תיאור
-----

המאפיין הבולט בחילזון זה הוא גודלו. קוטר הקונכייה שלו נע בין 15 ל-18 ס"מ, והיא כבדה ועבה. צורתה היא כדורית בקירוב (כלומר: היחס בין הגובה לרוחב הוא בקירוב 1). צבעה כאשר החילזון בחיים הוא ירוק עם תבניות משוישות בצבעי לבן וחום. לקונכייה יש 6–7 פיתולים כאשר האחרון שבהם, פיתול הגוף, הוא העבה והגדול מכולם. כל הפיתולים קמורים למעט החלק שליד פתח הקונכייה. הקונכייה מגובששת, בייחוד בפיתול הגוף. מתחת לשכבת הצבע והגבשושיות נמצאת שכבה עבה של דר ("אם הפנינה"). לחומר זה יש ערך מסחרי, ולכן הסביבון הענק נידוג ומגודל בשביל לקצור ממנו את הדר, ולהפיק ממנה כפתורים, חרוזים וקישוטים אחרים. פתח הקונכייה עגול וגדול וחלקו הפנימי מצופה בשכבה נוצצת של דר. כאשר החילזון החי, את פתח הקונכייה סוגר מכסה גירני (operculum) עבה.

* 
* 
*

אורח חיים
---------

הסביבון הענק חי בשוניות אלמוגים. הוא פעיל בלילה וניזון מאצות.

תפוצה ובית גידול
----------------

הסביבון הענק חי בשוניות אלמוגים טרופיות באוקיינוס ההודי, מטנזניה ומדגסקר שבמערבו ועד אינדונזיה ואיי הפיליפינים שבמזרחו. הוא נמצא גם במערב האוקיינוס השקט ובחוף הצפוני של קווינסלנד באוסטרליה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סביבון ענק** בוויקישיתוף
* סביבון ענק, באתר NCBI (באנגלית)
* סביבון ענק, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* סביבון ענק, באתר GBIF (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007412690405171

 |
**מבצע תשובה מהירה** הוא מבצע צבאי בלבנון, שביצעה סיירת גבעתי. ב-19 באפריל 1990 ביצע כוח מסיירת גבעתי, בפיקודו של רס"ן אייל שליין, פשיטה על בסיס חזבאללה, שמוקם במרחב שבין הכפרים עין א-תינה (ער') ומיידון והעיירה משע'רה (אנ').

מהלך המבצע
----------

במסגרת הקו ההתקפי שהוביל אלוף פיקוד הצפון, יוסי פלד, כנגד ארגוני המחבלים בדרום לבנון, יזם מפקד חטיבת גבעתי, אל"ם יום טוב סמיה, פשיטה על בסיס חזבאללה, שמוקם במרחב שבין הכפרים מיידון, עין אל-תינה והעיירה משע'רה, ששימש את פעילי הארגון בדרום לבנון. השטח ההררי התלול והקשה שהיה רווי בסלעים גדולים וצמחייה סבוכה היווה כר נוח לפעילי הארגון לשהות בו, בעמדות מוסוות, לירות ממנו אש מקלעים, מרגמות וטילי נ"ט לעבר מוצבי צה"ל, וכן לצאת ממנו לפעילות חודרת מעבר לרצועת הביטחון.

כוח מסיירת גבעתי, שאליו צורף גם כוח קטן מגדוד שקד, ביצע נוהל קרב ארוך, אולם מפקד הסיירת לא יכול היה לפקד על הפעולה מסיבות אישיות. מפקד החטיבה, סמיה, מינה תחתיו את מפקד גדוד שקד, רס"ן אייל שליין, שפיקד קודם לכן על הסיירת כמפקד הכוח הפושט. 

הכוח ביצע תנועה לילית בציר הררי קשה לתנועה, התגנב למרחב הפעולה, שנשלט בידי חזבאללה וארב לפעילי חזבאללה. בבוקר למחרת הכוח זיהה והרג שני פעילי חזבאללה ובהמשך היום פגע בחוליית פעילים נוספת והרג את ארבעת חבריה. לאחר מכן נסוג הכוח בהצלחה לקו המוצבים של צה"ל.

לאחר המבצע אמר אלוף פיקוד הצפון, יוסי פלד, לכוח ולמפקדיו כי הפגינו "רמה מקצועית ויכולת מבצעית גבוהה, שתוצאותיה מדברות בעד עצמן. אני מצדיע ל'חטיבת גבעתי' על רמת הביצוע".

הערות שוליים
------------

1. ↑  יואב לימור ואלון בן–דוד, מקום שביעי: סיירת גבעתי, באתר ynet, 22 בינואר 2008.
2. ↑  יום טוב סמיה, "**מנהיגות ברגעים של אמת**", הוצאת קונטנטו דה סמריק, 2014, עמוד 367.
3. ↑  עמנואל רוזן, יהודה גורן ושפי גבאי, **"פעולת צה"ל: רס"ן א' קיבל את הפיקוד ב"רגע האחרון""**, חלק א' וחלק ב', מעריב, ‏ 22 באפריל 1990.
4. ↑  גל פרל פינקל, חוזרים ללבנון, דרך הטלוויזיה, באתר זמן ישראל, 28 באפריל 2020.
5. ↑  יהודה גורן, שישה אנשי חזבאללה חוסלו בפשיטת כוח "גבעתי" בלבנון, מעריב, ‏ 22 באפריל 1990.
6. ↑  דני שדה, "פלד: "אני מצדיע לחיילי חטיבת גבעתי' על הביצוע המושלם"", ידיעות אחרונות, ‏ 22 באפריל 1990.
**טושה זיידל** (ברוסית: **Тоша Зайдель**, באנגלית: **Toscha Seidel**‏; 17 בנובמבר 1899 - 15 בנובמבר 1962) היה כנר יהודי-אמריקאי ממוצא רוסי.

ביוגרפיה
--------

נולד באודסה בשנת 1899 למשפחה יהודית. מגיל 7 למד נגינה על כינור. בהמשך נסע ללמוד נגינה בקונסרבטוריון שטרן בברלין, אצל אדולף ברודסקי (תלמידו של יוזף יואכים) ובקונסרבטוריון של סנקט פטרסבורג אצל הכנר ההונגרי לאופולד אאואר ואצל נתן מילשטיין שם סיים את לימודיו בשנת 1912. את הקונצרט הראשון שלו ערך באוסלו בשנת 1915.

הוא ביקר בארצות הברית בשנת 1918, שם ערך את הופעת הבכורה שלו באולם הקונצרטים קרנגי הול. ובשנת 1920 היגר לארצות הברית. הייתה לו תוכנית שבועית ברדיו של CBS בשם The Toscha Seidel Program; במקביל, שימש גם כמנהל המוזיקלי של רשת הרדיו של CBS.

זיידל ניגן בעיקר באולפני סרטי הקולנוע של הוליווד ונחשב כשייך לתור הזהב של הוליווד. בין הסרטים בהם ניגן: אינטרמצו, מסביב לעולם ב-80 יום, והקוסם מארץ עוץ. בחלק מהסרטים גם שיחק ככנר.

לאחר מלחמת העולם השנייה התמנה למורה למוזיקה בקונסרבטוריון למוזיקה בלוס אנג'לס.

לימד את אלברט איינשטיין לנגן בכינור, ובתמורה נתן לו איינשטיין סקיצה של תורת היחסות שלו.

בשנת 1922 כתב ג'ורג' גרשווין שיר עליו ועל חבריו הכנרים הווירטואוזים הרוסים-יהודים בשם "מישה, יאשה, טושה, סשה".

נגינתו
------

זיידל נודע בטון שופע ורומנטי והוא ניגן על כינור הסטרדיבריוס של אנטוניו סטרדיווארי, שנקרא "דה וינצ'י" 1714 (וידוע כיום כאקס-זיידל), שאותו רכש בשנת 1924 תמורת 25,000 דולר. זיידל אמר שלא יחליף את הכינור גם תמורת מיליון דולר. בשנת 2022 הוצע הסטרדיבריוס של זיידל בניו יורק ב–20 מיליון דולר ונמכר ב–15 מיליון דולר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טושה זיידל** בוויקישיתוף

* טושה זיידל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* טושה זיידל, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* טושה זיידל, באתר Discogs (באנגלית)
* נגינת הכינור של זיידל בסרט "אינטרמצו"
* הריקוד ההונגרי מס' 5 מאת יוהאן בראהמס

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אתר למנויים בלבד חגי חיטרון, הם היו כנרים אגדיים אבל נשארו מאחורי הקלעים של הוליווד, באתר הארץ, 25 ביולי 2022
2. ↑  Press Releases || The Magnes, web.archive.org, ‏2007-09-27

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007502537905171
* BnF: cb13927683d (data)
* GND: 134835050
* ISNI: 0000 0001 0904 5318
* LCCN: no91011365
* MusicBrainz: 1d714761-e352-4c3e-85a2-9ae4a5e2be00
* NKC: mzk2015856199
* SNAC: w6mf11fh
* VIAF: 56798827
* WorldCat: lccn-no91011365

 |
**יצחק בן ארי** (22 בינואר 1924 - 24 במרץ 2004) היה דיפלומט ישראלי, שכיהן כשגריר ישראל בדנמרק ובגרמניה המערבית.

ביוגרפיה
--------

בן ארי נולד בווינה שבאוסטריה בשם ארווין רינדנר. למד בגימנסיה הקלאסית, וסולק ממנה בעקבות האנשלוס. הוא עלה לארץ ישראל ב-1939 במסגרת עליית הנוער ולמד בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה. 

התגייס למשטרת המנדט, שירת כנוטר בגבול הצפון ובמחלקת החקירות הפליליות של משטרת המנדט בירושלים, בה היה ממונה על הפעלת עובדים יהודיים. במקביל הוא שימש סוכן של הש"י וקיבל את הכינוי המחתרתי "מיקי" שהמשיך ללוות אותו לאורך חייו. לאחר הקמת המדינה שירת במשטרת ישראל בדרגת עוזר מפקח מחוזי במחוז תל אביב וירושלים והיה שליח המשטרה לארגון האינטרפול בפריז. 

ב-1958 גויס למוסד על ידי יעקב כרוז, ראש אגף "תבל" האמון על הקשרים הדיפלומטים והמודיעיניים של הארגון. הוא שימש שליח המוסד ומשרד החוץ בשגרירות ישראל באדיס אבבה שבאתיופיה, שימש מפקח קונסולרי בנציגויות ישראל במזרח אפריקה וראש מחלקת אפריקה. באגף תבל. לאחר מכן שירת כמזכיר ראשון בשגרירות ישראל בפריז ושירת בתפקידים בכירים במוסד. 

ב-1971 מונה לציר בשגרירות ישראל בבון שבמערב גרמניה, כיהן בתפקיד במהלך טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. ב-1975 מונה לשגריר ישראל בדנמרק וכיהן בתפקיד עד 1978. לאחר שובו שימש מנהל מחלקת אירופה 2 באגף מערב אירופה במשרד החוץ וראש לשכת מנכ"ל המשרד. ב-1981 מונה לשגריר ישראל במערב גרמניה. כיהן בתפקיד עד 1989 ופרש לגמלאות.

קישורים חיצוניים
----------------

* יצחק בן-ארי, באתר ההנצחה של משרד החוץ
* אורי דרומי, על פשעי הנאצים לא יכולה לחול התיישנות: יצחק ("מיקי") בן ארי, שגריר ישראל בגרמניה, 2004-1924, באתר הארץ, 5 במאי 2004

הערות שוליים
------------

1. ↑  יעקב כרוז, **האיש בעל שני הכובעים**, הוצאת משרד הביטחון, 2002, עמ' 53
2. ↑  יעקב כרוז, **האיש בעל שני הכובעים**, הוצאת משרד הביטחון, 2002, עמ' 129

| שגרירי ישראל בגרמניה ישראלישראל גרמניהגרמניה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אשר בן נתן • אלישיב בן חורין • יוחנן מרוז • יצחק בן ארי • בנימין נבון • אבי פרימור • שמעון שטיין • יורם בן-זאב • יעקב הדס-הנדלסמן • ג'רמי יששכרוף • רון פרושאור |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1260550893
* VIAF: 6766165628856342480002
* WorldCat (עם VIAF): 6766165628856342480002

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בראש ישיבת נהורא. אם התכוונתם לרב שנרצח בציריך, ראו אברהם גרינבוים (רב).

הרב **אברהם יצחק גרינבוים** הוא מייסד וראש ישיבת נהורא ורשת הישיבות "זיו אור", יו"ר קרן וולפסון, ויו"ר תנועת הנוער "אור ישראלי".

ביוגרפיה
--------

נולד ברחובות לאביו הרב ישראל מרדכי - מנהל סמינר בית יעקב בעיר, ולאימו אסתר דבורה. התחנך בישיבת כנסת ישראל-חברון בירושלים, ממנה המשיך לבית המדרש להוראה ע"ש הרצוג בכפר-סבא. לאחר נישואיו שימש בתפקידי חינוך שונים, כשבמקביל החל לעסוק בקירוב רחוקים ופעילות החזרה בתשובה.

בשנת תשנ"ג (1993) מונה לשליח מטעם הסוכנות היהודית בעיר אנטוורפן שבבלגיה, בישיבה התיכונית "יבנה" בבלגיה, ושימש בה כר"מ.

בשנת תשנ"ז (1997) שב לישראל וייסד את הישיבה התיכונית נהורא, מוסד תורני המשלב סגנון לימוד תורני עם לימודי תיכון. את הישיבה הקים יחד עם משפחת פרוכטר.

במקביל מונה ליו"ר קרן וולפסון, קרן פילנתרופיה מיסודו של זאב וולפסון. במסגרת תפקידו זה פועל לחיזוק היהדות, בין השאר דרך ארגוני 'נפש יהודי', 'ערכים' ועוד, בישראל הרשת פועלת לחיזוק החינוך היהודי ובכלל בערי הפריפריה.

כמו כן משמש כיו"ר תנועת הנוער "אור ישראלי", שהוקמה על ידי הרב יצחק דוד גרוסמן במטרה להעניק לבני נוער בסיכון מסגרת חינוכית תורנית משלימה. לתנועה כ-120 סניפים בכל רחבי הארץ.

בשנת ה'תשע"ד (2013) הקים בכרמיאל את ישיבת זיו-אור, כסניף לישיבת נהורא הוותיקה.

משנת ה'תשע"ה משמש כחבר במועצה הציבורית של המכון החרדי למחקרי מדיניות.

בחודש אלול ה'תשע"ז (2016) פתח בנתניה את ישיבת זיו-אור, סניף נוסף לרשת זיו-אור. בראשות הישיבה בפועל עומד בנו, הרב נועם מנחם גרינבוים.

בחודש אלול ה'תשע"ח (2018) יסד יחד עם הרב זעליג ברוורמן ישיבה גבוהה בשם "ישיבת דרך אמונה". אשר ממוקמת בעיר לוד.

בחודש אלול ה'תש"ף (2020) פתח בעיר רמלה שלוחה נוספת של ישיבת זיו-אור.

### חיים אישיים

נשוי לחיה רחל, ולהם שבעה ילדים. מתגורר במבוא חורון.

בנו הרב נועם עומד בראשות ישיבת זיו־אור בנתניה. בן נוסף - אוריאל, וחתנו - יעקב ישראל רוזנברג, משמשים כר"מים בישיבת נהורא, וכן חתנו הרב משה טראובה משמש כאיש צוות ההנהלה בישיבה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "מועצה ציבורית · המכון החרדי למחקרי מדיניות". *המכון החרדי למחקרי מדיניות*. נבדק ב-2018-07-16.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007520878605171

 |
**אסון הכבל** הוא תאונת אימונים שהתרחשה בליל 10 באוגוסט 1992: בזמן אימון חילוץ מוסק של יחידה 669 ליד ערד נקרע הכבל שקשר את שני לוחמי היחידה, אסף רוזנברג וגיל צוריאנו, בזמן שהועלו למסוק יסעור. השניים נפלו מגובה 15 מטרים ונהרגו.

תיאור האירוע
------------

בליל 10 באוגוסט 1992 נערך אימון שנועד לתרגל עליית לוחמים וירידתם, כמחלץ ומחולץ, במנוף הצלה של מסוק יסעור, בזמן שהמסוק מרחף מעל שטח האימון. בעת שרוזנברג וצוריאנו היו מול פתח המסוק, נקרע לפתע כבל המנוף ושניהם נפלו מגובה של כ-15 מטר. צוריאנו נמצא ללא סימני הכרה. רוזנברג התלונן על כאבים בגבו ודקות ספורות לאחר מכן איבד את הכרתו. קברניט המסוק, רס"ן רפי פרץ, הזעיק מסוק חילוץ רפואי ונחת בסמוך למקום האסון. הבקר הקרקעי שהיה במקום הנפילה החל מיד בטיפול רפואי בלוחמים, ואליו הצטרף הבקר האווירי שהיה במסוק. שני הבקרים, שהיו חובשים מוסמכים, טיפלו בפצועים עד להגעת מסוק עם צוות רפואי. לאחר ניסיונות מספר של החייאה וייצוב שנעשו בשטח על ידי הצוותים הרפואיים, הוטסו השניים לבית החולים סורוקה בבאר שבע, שם נקבע מותם.

חקירת האירוע
------------

מפקד חיל האוויר, האלוף הרצל בודינגר, מינה ועדת-חקירה פנימית בראשותו של אל"ם שמעון בן נר, וזו קבעה שהאסון קרה עקב כשל טכני. בעקבות המלצותיה של הוועדה קבע האלוף בודינגר 31 מטלות ליישום בחיל האוויר. במקביל מונתה ועדה נוספת לחקירת התאונה בראשותו של תא"ל (מיל.) גיורא זורע. הוועדה מנתה שש סיבות אפשריות שייתכן וגרמו לכשל, מבלי לקבוע איזו מהן בעלת הקשר הסיבתי הדומיננטי ומהי מידת תרומתה לאירוע, אם בכלל. פרקליטות חיל האוויר החליטה שאין יסוד להעמיד לדין או לנקוט בהליך משמעתי כלשהו נגד מי מהמעורבים באירוע בשל העדר תשתית ראייתית לכך. החלטה זו אושרה על ידי הפרקליט הצבאי הראשי.

מאבק ממושך של ההורים השכולים שהסתיים בעתירה לבג"ץ, הוביל להקמת ועדת חקירה לפי חוק השיפוט הצבאי בראשותו של השופט אליהו וינוגרד, בה היה חבר גם תא"ל (מיל.) נחמיה דגן. מסקנות הוועדה, שהוגשו ביוני 1997, קבעו שהפעלה לקויה של מנוף החילוץ בידי המכונאי המוטס וכשלי בטיחות נוספים הם שהובילו לתאונה, והמליצה להעמיד לדין את מפקד הטייסת, את מפקד היחידה ואת המכונאי המוטס. לאחר שלא יושמו החלטות הוועדה עתרו ההורים לבג"ץ בשנית, ובעקבות כך הועמדו לדין הקצינים האמורים, חמש שנים לאחר האירוע.

בין השאר המליצה הוועדה למפקד חיל האוויר להעיר לטייס המסוק רפי פרץ על הימנעותו משיגור הנווט אל הנפגעים. בעקבות ההודעה על מינויו לרב הצבאי הראשי בתחילת 2010, עתרו הורי הנספים לבג"ץ בדרישה לבטל את המינוי. העתירה נדחתה במרץ 2011, ופרץ מונה לתפקיד.

המסוק שהיה מעורב באירוע, יסעור 066, התרסק ב-31 במרץ 1996 בתאונה במדבר יהודה מערבית לים המלח, כ-5 ק"מ ממצפה שלם. בהתרסקות נהרגו 7 חיילים ובהם שני הטייסים והמכונאי המוטס. 2 חיילים נוספים נפצעו.

קישורים חיצוניים
----------------

* שחר גולדמן, חורים ברשת, באתר העין השביעית, 1 במרץ 1999
* יהושע בריינר‏, אם שכולה: "ידיו של פרץ מגואלות בדם", באתר וואלה!‏, 27 בינואר 2010
* שי גל, ‏אחרי 30 שנה: הלוחמים ששרדו את האסון ב-669 מוכנים סוף סוף לדבר על המחדל, באתר ‏מאקו‏, 16 בספטמבר 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  קורות החיים של אסף רוזנברג, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
2. ↑  קורות החיים של גיל צוריאנו, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
3. 1 2  בג"ץ 3194/10 לאה צוריאנו ומאיה נוסבאום נ' שר הביטחון ואחרים, ניתן ב־23 במרץ 2011
4. ↑  יהושע בריינר‏, ועדת החקירה קבעה כבר ב-97': פרץ כשל, באתר וואלה!‏, 4 בפברואר 2010
5. ↑  - תאונת מסוק יסעור מס' 066 "עקב חורף", אתר "מרקיע שחקים"
הרב **משה שמואל תג'ר** (בבולגרית: **Моше Шмуел Таджер** ‏; 1832, סופיה, האימפריה העות'מאנית – 1913, קיוסטנדיל, ממלכת בולגריה) היה ממלא מקום הרב הראשי ליהודי בולגריה בשלהי המאה ה-19.

קורות חייו
----------

### בימי האימפריה העות'מאנית

משה שמואל תג'ר נולד בסופיה והוסמך לרבנות בעירו. ב-1850 נישא לבת למשפחת נוטאבלים אמידה מקיוסטנדיל ועבר להתגורר בעיר. הוא היה מקורב לאנשי תנועת התחייה הלאומית הבולגרית והושפע מהם. רכש השכלה כללית נרחבת בנוסף להשכלתו הרבנית. עמד בקשרים עם ראשי הכנסייה בעירו ובשל כך נקלע לעימות עם הפלג השמרני בקהילה, אשר קיצונים שנמנים עמו העלו באש את הספרייה שלו. תג'ר הפך לאיש ציבור המקובל על כל העדות ועל השלטונות העות'מאניים וב-1864 מונה על ידי מידהט פאשה מושל וילאייט הדנובה למנהל בנק מסחרי אזורי, ובהמשך מונה לשופט בבית המשפט האזרחי בקיוסטנדיל. עוד פעל תג'ר להקמת בית ספר מודרני לתושבי עירו. ב-1866 יזם הקמת בית ספר מודרני לקהילת קיוסטנדיל.

תג'ר תמך בסתר ועמד בקשרים עם מהפכנים בולגרים שלחמו לעצמאות בולגריה ובכללם טודור פאאב(בול'). במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) קיבל הבטחה ממפקד הכוחות הבולגריים באזור קיוסטנדיל אילייה מרקוב(אנ') שהוא ערב לביטחונו וביטחון בני משפחתו ונותר להתגורר בעיר. לאחר עצמאות בולגריה כיהן כחבר מועצת העיר קיוסטנדיל.

### לאחר כינון נסיכות בולגריה

ב-1891 פוטר הרב הראשי ליהודי בולגריה סימון דנקוביץ' לאחר תקרית בפרלמנט הבולגרי והנהגת הקונסיסטוריה פנתה לתג'ר בבקשה למלא את מקומו עד למציאת רב במינוי קבע. תג'ר שהיה בעל מעמד ציבורי ומקובל בקרב השלטונות נאות לבקשה, וכך גם שר הדתות הבולגרי דימיטר גרקוב שמינה אותו בספטמבר 1891 לתפקיד. תג'ר ומילא את מקום הרב הראשי עד להגעתו של מוריץ גרינוואלד ב-1895.

ב-1898 לאחר הדחתו של יקיר בקיש כממלא מקום הרב הראשי ליהודי בולגריה, הסכים לבקשת הקונסיסטוריה היהודית ומילא את תפקידו עד להגעתו ב-1900 של הרב הראשי במינוי קבע מרקוס אהרנפרייז.

ב-1900 שב לקיוסטנדיל ובה הלך לעולמו ב-1913 והוא בן 81 שנים. נכדו היה אברהם תג'ר, קצין בכיר בצבא בולגריה וממנהיגיה הבולטים של יהדות בולגריה.

קישורים חיצוניים
----------------

* רשימת היהודים המפורסמים ביותר בבולגריה בשנים 1900–2000 (2002)
* Bulgaria Virtual Jewish History Tour, www.jewishvirtuallibrary.org
* Mathilde Tagger & S. Alfassa Marks (2004 ?),’’Bulgaria Chief Rabbis’’, Fondation for the Advancement of Sephardic Studies and Culture,

הערות שוליים
------------

1. 1 2  יוסף קונפורטי, **להפוך לבולגרים** - יהדות בולגריה בשנים 1878–1918, מסת"ב 9789652352125, עמודים 60–61, 67.
2. ↑  יוסף קונפורטי, **להפוך לבולגרים** - יהדות בולגריה בשנים 1878–1918, עמוד 74.
3. ↑  חיים קשלס, **דורות הראשונים**, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 72-70.
4. ↑  יוסף קונפורטי, **להפוך לבולגרים** - יהדות בולגריה בשנים 1878–1918, עמוד 140.

| **הרבנים הראשיים לבולגריה (1880 – 1960)** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| גבריאל אלמושנינו • יקיר בקיש • סימון דנקוביץ • משה שמואל תג'ר • מוריץ גרינוולד • יקיר בקיש • משה שמואל תג'ר • מרדכי אהרנפרייז • דוד פיפאנו • דניאל ציון • אשר חננאל |  |

 |
**הליגה הפורטוגלית לכדורגל מקצועני** (בפורטוגזית: **Liga Portuguesa de Futebol Profissional**, או בראשי תיבות: **LPFP**) היא הגוף המנהל את תחרויות הכדורגל המקצועי בפורטוגל. הליגה הוקמה ב-1978, והיא עובדת כגוף עצמאי תחת פדרציית הכדורגל הפורטוגלית (אנ'). החל מיולי 2015 מכהן כנשיא הליגה שופט הכדורגל הבינלאומי לשעבר, פדרו פרואנסה.

הליגה אחראית על ארגון ופיקוח על שתי הליגות הבכירות בפורטוגל - ליגת העל הפורטוגלית והליגה הפורטוגלית השנייה בכדורגל, וכן על ארגון תחרות גביע הליגה הפורטוגלית. הליגה חברה מן המניין בארגון הליגות האירופיות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הליגה הפורטוגלית לכדורגל מקצועני** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הליגה הפורטוגלית לכדורגל מקצועני

הערות שוליים
------------

1. ↑  Pedro Proença é o novo presidente da Liga de Clubes, ה-28 ביולי 2015.

| כדורגל בפורטוגל פורטוגלפורטוגל |
| --- |
| ניהול | פדרציית הכדורגל הפורטוגלית • LPFP • קבוצות • אצטדיונים |
| תחרויות ליגה | ליגת העל הפורטוגלית • הליגה השנייה • הליגה השלישית |
| תחרויות גביע | הגביע הפורטוגלי • גביע הליגה הפורטוגלית • הסופר קאפ הפורטוגלי |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית • הנבחרת הצעירה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 141276111
* WorldCat (עם VIAF): 141276111

 |
סמל צה"ל עד 2021
סמל צה"ל על בול "מועדים לשמחה ה'תש"י" משנת 1949
**סמל צה"ל** הוא הסמל המייצג את צה"ל. הסמל מכיל בתוכו את סמל "ההגנה", חרב שמשולב בה ענף של זית. סמל "ההגנה" משמש כסיכת מפקד מחלקה ומחולק החל מקורס הקצינים הראשון של צה"ל.

החרב בסמל מייצגת את המלחמה, בעוד שענף הזית מסמל את הכמיהה לשלום. החרב והענף נתונים בתוך קווי המתאר של מגן הדוד, סמל חשוב במסורת היהודית המסמל את העם היהודי ואת ההיסטוריה שלו. בסמל מופיע הכיתוב "צבא ההגנה לישראל", נתון על גבי מוטו.

הסמל עוצב על ידי המעצב אוטה וליש, שהתבסס על סמל ארגון ההגנה שעיצב האדריכל אריה אלחנני והורכב מחרב ועץ זית. וליש הוסיף לסמל ההגנה מסגרת הדומה למגן דוד, והוסיף סרט ועליו המילים "צבא ההגנה לישראל".

הסמל מוטען על דגל צה"ל, ומופיע בכל מחנה צבאי. הסמל מופיע על מצבותיהם של כל חללי צה"ל, וגם על קברם של חללי האצ"ל ומחתרות אחרות, שחוילו בדיעבד. הסמל נענד כסמל כובע על כומתתו של הרמטכ"ל בלבד. החל משנת 2021, סמל צה"ל נענד על כומתתם של כלל חברי פורום המטה הכללי (ראשי אגפים ומפקדי פיקודים) למעט שניים: מפקד זרוע האוויר, ומפקד זרוע הים.[דרוש מקור]

ב-9 בינואר 2022 הכריז צה"ל על עדכון ויצירת סמל אחיד.

הערות שוליים
------------

1. 1 2   כך נראה הסמל הרשמי והעדכני של צה"ל שישמש את כולנו מהיום, באתר צה"ל, 9 בינואר 2022
2. ↑  סמל צה"ל בארכיון שנקר
3. ↑  סמלי צה"ל באתר אגף כוח האדם - אגף המשטר והמשמעת
4. ↑  כך נראה הסמל הרשמי והעדכני של צה"ל שישמש את כולנו מהיום
5. ↑  צה"ל הודיע על סמל חדש, במה הוא שונה מהישן?, באתר N12, ינואר 2022
**סינטור** (לפי האקדמיה ללשון העברית: **דִּבְקוּק**) הוא תהליך מתחום מטלורגיית אבקות, שבו באמצעות חימום ודחיסה הופכים גוף המורכב מגרגירי אבקה לחומר מוצק הנדסי, כלומר מחומר אבקתי מתפורר לחומר בעל תכונות מכניות משופרות שאפשר להשתמש בו במבנים ובמכונות. בתהליך הסינטור מחממים את הגוף לטמפרטורה שהיא בערך 80% מטמפרטורת ההתכה של החומר, וכתלות בזמן ובטמפרטורה, גרגירי האבקה מתחברים זה לזה ויוצרים גוף קשיח.

התהליך משמש ליצירת חומרים קרמיים, מתכות - בעיקר מתכות בעלות טמפרטורת היתוך גבוהה כגון טונגסטן ומוליבדן, ולעיתים חומרים פלסטיים.

הכוח המניע בתהליך זה הוא מינימיזציה של אנרגיית פני שטח (מתח פנים), שהיא גבוהה במצב אבקתי. את תהליך הסינטור נהוג לחלק למספר שלבים, כאשר השלב הראשון הוא היווצרות "צווארים" (necking) בין הגרגרים, לאחר מכן דחיסת החומר והיעלמות החללים.

קיימות דרכים רבות ליצירת חומר גלם: התכה, כבישה, חציבה. תהליך הסינטור במטלורגיית אבקות מאפשר יצירת חומר בעל הרכב כימי מדויק, עם גודל גרעין קטן (ראו רב גביש), שתלוי בגודל גרגרי האבקה ובתהליך הסינטור. גודל הגרעין הוא גודל הגבישים במוצק, והוא משפיע באופן מהותי על תכונות החומר. חומרים בעלי גודל גרעין קטן נוטים להיות חזקים יותר. אחד המאפיינים של התהליך הוא שבדרך כלל נותרים חללים בחומר, אשר מעלים את פריכותו. עבור מתכות ניתן לבצע מספר טיפולים מכניים (אקסטרוזיה למשל) אשר מעלימים את החללים ומעלים את החוזק. לעיתים החללים דווקא רצויים, במסננים או בבידוד חום למשל.

לסינטור קודמת כבישה, המקנה לגרגרי האבקה את צורת הגוף, שבקירוב נשמרת בסינטור, וצפיפות גבוהה ככל האפשר.

ישנן מדפסות תלת מימד העובדות בסינטור אבקה בעזרת לייזר (SLS - selective laser sintring) וייחודן הוא ביכולת לבנות מודלים ממתכות.

ראו גם
------

* מטלורגיה
* חומר קרמי

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **סינטור** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **סינטור** |

* סינטור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  דִּבְקוּק במילון כימיה כללית (תשמ"ה), באתר האקדמיה ללשון העברית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007546145405171
* BNE: XX541495
* BnF: cb11969497k (data)
* GND: 4140299-6
* LCCN: sh85122934
* LNB: 000149231
* NDL: 00572101

 |
**שלום פלוגה א** הוא סרט דוקומנטרי, שצילם וביים יניב ברמן. הסרט הוקרן בפסטיבלים ובערוץ 8 של הכבלים בשנת 2006. הסרט מהווה תיעוד של 5 שנים בפלוגה א' של גדוד 8 בחטיבת ירושלים, הכולל אימונים ותעסוקה מבצעית, סיורים, מעצרים, ומחסומים. הסרט זכה במקום ראשון בפסטיבל הסרט של זגרב (אנ') (2007) ובפסטיבל סינפסט בהונגריה. כמו כן הוא השתתף בעשרות פסטיבלים בינלאומיים ברחבי העולם.

עלילת הסרט
----------

פלוגה א' נשלחת לפעילות מבצעית בשטחים במסגרת שירות מילואים. במשך חודש אחד מדי שנה, נוטלים חיילי הפלוגה חלק ממשי במציאות קשה, שעבור רוב אזרחי מדינת ישראל מתרחשת "שם", בעיתונים ובטלוויזיה. עם תום חודש השירות, החיילים אורזים את הכביסה המלוכלכת, מזדכים על הנשק וחוזרים הביתה. בעוד שנה, כשייפגשו שוב, המצב לא ישתנה הרבה, ובכך דרך הסרט מוצגת מציאות שונה של שני צדדים באותו אזור: הפלסטינים יישארו אותם פלסטינים, והצבא יישאר אותו צבא. הסבל של הישראלים מול הסבל של הפלסטינים. הפגיעה באורח החיים המערבי של הישראלים דרך פעולות הטרור וההפחדה, אל מול הכיבוש, העוני, ההשפלה והדיכוי של העם הפלסטיני. ההנחה היא, שיש דברים שלא משתנים לעולם, גם לא בזמן תיעוד שנמשך 5 שנים.

חיילי המילואים בסרט הם לוחמי חיל רגלים לשעבר, המגויסים יחד מדי שנה, כדי לעזור איש לרעהו להעביר חודש בשטח, בלי האישה, ובלי המשפחה. משימה קשה בעורף האויב. חופשה בתשלום על חשבון המדינה. הזדמנות לפרוק מחסנית ולהתפרק מהלחצים, והמון זמן להעביר עם החבר'ה.

התהליך המתפתח בסרט הוא תהליך של ההתפכחות. סרט שתחילתו בחגיגה של צחוקים ושיגועים, הולך ומתפתח לעבר השיא שבו כל הכיף הופך בבת אחד למציאות קשה מנשוא – מחסומים שעוצרים אנשים היוצאים בבוקר לעבודה וחוזרים הביתה בערב, סיורים ברחובות נצורים, כניסה לבתים באמצע הלילה, חיפוש בארונות ומעצרים של מבוקשים. מה שמתחיל בצחוק הופך לסיוט מתמשך ובלתי נסבל.

פרשנות
------

סרט זה הוא נקודת מבט על הסוריאליזם של החיים בישראל ובאזור. הוא שיקוף של הבועה בה חיים תושבי ישראל, רחוקים עשרות ק"מ בלבד מהאויב, בועה שלא מתפוצצת גם כאשר החיילים שומרים במוצב, רחוקים ממנו עשרות מטרים בודדים. זהו סרט על הצחוק, השיגעון והטירוף גם יחד. זהו סרט על חיילי מילואים.

ראו גם
------

* גמר גביע
* מילואים (סדרת טלוויזיה)

קישורים חיצוניים
----------------

* "שלום פלוגה א", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* שלום פלוגה א', אתר קטלוג הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי
* שלום פלוגה א', אתר "הבמה"
* הכיבוש, אני והחבר'ה, באתר הארץ, 27 באוקטובר 2007
* הסרט שלום פלוגה א' באתר Youtube

* "שלום פלוגה א", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "שלום פלוגה א", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**דריה דורוחובה** (ברוסית: **Дарья Дорохова**;‏ 1912 – 1971) הצילה יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה והוכרה כחסידת אומות העולם.

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
--------------------------------

דריה הייתה נשואה לניקולאי ולזוג היו 3 ילדים. המשפחה התגוררה בכפר נובו-איוונובקה, במחוז זפורוז'יה שבאוקראינה הסובייטית.

ב־23 ביוני 1941, ביום השני לפלישת הגרמנים לברית המועצות, גויס אבי המשפחה, ניקולאי, לצבא האדום. באותה העת דריה המשיכה לדאוג לשלושת ילדיהם. באביב 1942 פגשה דריה נערה יהודייה בת 14, ששמה אליזבטה לוין, אשר סיפרה לה שהיא מזפורוז'יה ונותרה ללא משפחה. דריה ריחמה עליה, ואספה אותה אל ביתה. דריה ביקשה ממנה להציג את עצמה כלידיה דורוחובה, שמה של אחייניתו של בעלה, שהוריה, רופאים במקצועם וגויסו לצבא. סיפור הכיסוי של אליזבטה התקבל על ידי התושבים וראש הכפר. היא למדה כיצד לבצע את המשימות השונות בחווה ועזרה לדריה במשק הבית. פעם אחת, כשהגרמנים ביצעו חיפוש, היא רצה לבית השכן והתחבאה שם. ב-19 בספטמבר 1943, יחידה גרמנית נכנסה לכפר ואיימה על כל תושביו. דריה, שלושת ילדיה ואליזבטה ברחו והסתתרו בשדות התירס הסמוכים למשך שלושה ימים, עד לשחרור האזור על ידי הצבא האדום ב-22 בספטמבר 1943. אליזבטה המשיכה להתגורר עם דריה עד פברואר 1944, אז חזרה לעיר, וגילתה שם שהיא הניצולה היחידה ממשפחתה.

לאחר המלחמה
-----------

היחסים החמים של אליזבטה עם דריה ומשפחתה נמשכו גם לאחר המלחמה. הקשר נשמר עם בנה הבכור של דריה גם לאחר מותה.

הכרה והנצחה
-----------

ב -2 במאי 2002 הכיר יד ושם בדריה דורוחובה כחסידת אומות העולם. הטקס התקיים בקייב, אוקראינה.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Dorokhova Darya, יד ושם
2. ↑  תיק מס' M.31.2/10252, עמ' 6, ארכיון יד ושם
3. ↑  תיק מס' M.31.2/10252, עמ' 12,ארכיון יד ושם

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"דריה דורוחובה"**.
טובי לצד הנשיא ראובן ריבלין ורעייתו נחמה, 2017
**הראל טובי** (נולד ב-1976) הוא איש ציבור ישראלי שכיהן בין היתר כמנכ"ל בית הנשיא וכמנכ"ל מועצה מקומית אפרת.

ביוגרפיה
--------

טובי גדל בירושלים. למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר, בישיבה התיכונית קריית ארבע, ישיבת ההסדר הר עציון ובבית מורשה בירושלים ושירת בצה"ל כאיש צוות טנק בחיל השריון. בעל תואר ראשון בחינוך, תואר שני בהיסטוריה ופילוסופיה יהודית. בוגר תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו ומוסמך כעורך דין.

לפני כניסתו למגזר הציבורי, עסק טובי בחינוך פורמלי ובלתי פורמלי, לימד פילוסופיה יהודית בחטיבה עליונה וריכז תוכניות של מנהיגות חברתית בבית הספר התיכון לבנות, 'נהורא' בבית שמש. כמו כן, שימש מחנך ומורה בקורס נתיב, הדריך במדרשות פרידמן, עמיעד וגשר וניהל מפגשים דתיים-חילוניים במסגרת NCSY ישראל.

ב-2002 החל לעבוד כעוזרהּ הפרלמנטרי של חברת הכנסת גילה פינקלשטיין מהמפד"ל. לאחר מכן שימש דוברם של פינקלשטיין ושל חבר הכנסת יצחק לוי. ב-2006 מונה לדוברו וליועצו המקצועי של חבר הכנסת ראובן ריבלין והיה מופקד על פעילותו הפרלמנטרית בוועדות הכנסת, על קידום יוזמות חקיקה ועל הממשק מול משרדי הממשלה. בתקופת כהונתו של ריבלין כיושב ראש הכנסת השמונה עשרה שימש כראש לשכתו וכחבר הנהלת הכנסת, במסגרת זו ניהל את הקמתו של מאגר החקיקה הלאומי של הכנסת, המנגיש לציבור הרחב את הליך החקיקה הדמוקרטי וכן מידע מעודכן ומלא על חוקי המדינה, והיה שותף בקידום יעדיה הארגוניים של הכנסת וביצירת תוכנית העבודה המוסדית שלה. בשנת 2013 עמד טובי בראש צוות הקמפיין של ריבלין לנשיאות המדינה, ועם היבחרו לנשיא מונה טובי למנכ"ל בית הנשיא.

בספטמבר 2021, מספר חודשים לאחר כניסתו של יצחק הרצוג לתפקיד הנשיא, טובי סיים את תפקידו והוחלף על ידי אייל שויקי.

טובי נשוי ואב לשישה, מתגורר בקיבוץ ראש צורים בגוש עציון.

מנכ"ל בית הנשיא
---------------

כמנכ"ל, טובי פתח את בית הנשיא לציבור הרחב והקים בו מרכז מבקרים, התאים את המבנה הארגוני לרפורמה בשירות המדינה והקים פורום הנהלה. כמו כן, מינה טובי ועדה ציבורית אשר קבעה כללים אחידים ושקופים בנוגע למשרות האמון, ואימץ נורמות ארגוניות מקצועיות, בהן: הטמעת תוכנית עבודה ארגונית, שקיפות ותכנון אסטרטגי, ביקורת פנים, ואמות מידה מחמירות של בקרה תקציבית. 

תחת ניהולו היה בית הנשיא מהארגונים הממלכתיים הראשונים שהפיקו דו״ח גיוון תעסוקתי, כחלק מחתירה מתמשכת לגיוון וייצוג הולם בשירות המדינה. טובי מקדם מגוון שיתופי פעולה עם משרדי ממשלה, נציבות שירות המדינה ורשויות מקומיות במסגרת הערכים אותם חרת נשיא המדינה על דגלו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הראל טובי** בוויקישיתוף
* אתר למנויים בלבד מוטי בסוק, ועדת הכספים אישרה את מינויו של הראל טובי למנכ"ל בית הנשיא, באתר TheMarker‏, 23 ביולי 2014
* אריאל שנבל, מנכ"ל בית הנשיא: "ריבלין נבחר כדי להשפיע", באתר nrg
* הראל טובי באתר בית הנשיא

הערות שוליים
------------

1. ↑  חזקי ברוך, אייל שויקי נכנס לתפקידו כמנכ"ל בית הנשיא, באתר ערוץ 7, 30 בספטמבר 2021
**דנה וולף** היא רופאה מומחית למחלות זיהומיות, ורופאה-חוקרת בתחום הוירולוגיה (זיהומים נגיפיים). היא מנהלת את היחידה לווירולוגיה קלינית במרכז הרפואי האוניברסיטאי הדסה, ומכהנת כפרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.

ביוגרפיה
--------

וולף נולדה בחיפה למרטין ובלה קרנר. אביה היה מהנדס מכונות ואמה היא דוקטור להנדסת מזון וביוטכנולוגיה. היא בוגרת בית הספר הריאלי העברי בחיפה.

השלימה את לימודי הרפואה במסגרת העתודה האקדמית בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר שירות בצה"ל כקצינת רפואה התמחתה ברפואה פנימית ובהמשך השלימה תת-התמחות במחלות זיהומיות במרכז הרפואי האוניברסיטאי הדסה בירושלים. את ההשתלמות בווירולוגיה (תחום זיהומי הנגיפים) עשתה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו בשנים 1990–1993, במרכז הווירולוגי של מדינת קליפורניה בברקלי, ובאוניברסיטת סטנפורד (1999).

משנת 1996 היא רופאה בכירה במחלות זיהומיות בבית החולים הדסה, ומשנת 2001 היא מנהלת את היחידה לווירולוגיה קלינית במרכז הרפואי האוניברסיטאי הדסה, בו היא מובילה את האבחנה, הטיפול, והמניעה של מחלות וירליות (נגיפיות). היא מטפלת במגוון רחב של זיהומים הכוללים זיהומים בהריון, זיהומי נגיפי ההרפס, הציטומגלווירוס (CMV) השלבקת, מחלת הנשיקה, זיהומי דרכי הנשימה והעור.

היא מונתה לפרופסור חבר ב-2007 ולפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית ב-2015.

במקביל היא משמשת בתפקידים ציבוריים בכירים בארץ ובעולם, בהם, חברה בוועדת ההיגוי של משרד הבריאות בנושא חיסונים ומחלות זיהומיות, חברה בצוות הלאומי לטיפול במגפות, וחברה נבחרת בוועד החברה האירופאית לווירולוגיה.

  
וולף נשואה לפרופ' יהודה וולף ואם לארבעה.

מחקריה
------

במחקריה הבסיסיים היא עוסקת בפענוח מולקולרי של מנגנוני ההדבקה, ההתרבות וההתפשטות של הנגיף, ובחקר מעבר הנגיף בין האם-שליה-עובר והדבקת העובר. מחקרים אלה זכו להערכה בינלאומית רבה מאחר שדנה וולף וחבריה פיתחו מערכת מחקר מקורית בה יכלו לראשונה לחקור נושא מורכב זה.

במחקריה המעשיים היא עוסקת בחקר מנגנוני התפתחות העמידות של נגיף הציטומגלו לתרופות, ובפיתוח מולקולות חדשות אשר תוכלנה לשמש כתרופות חדשות כנגד הנגיף. חלק גדול מממצאי מחקריה הבסיסיים תורגם למרחב הקליני, בו היא גם פיתחה שיטות מולקולריות מהירות לאבחון נגיפים שונים.

פרסים שזכתה בהם
---------------

בשנת 2006 זכתה בפרס סרוב של האגודה הישראלית למיקרוביולוגיה.

בשנת 2014 זכתה בפרס ע"ש לנדאו למדעים ואמנויות של מפעל הפיס בתחום הווירולוגיה. חלק מנימוקי השופטים לזכייתה בפרס: "פרופסור וולף הינה חוקרת וירולוגית העוסקת הן במחקר הבסיסי והן במחקר הקליני. היא שילבה בהצלחה רבה בין שני התחומים ועבודתה מהווה דוגמה מצוינת למחקר תרגומי שבו התקדמות במדע בסיסי מתורגמת ישירות לשיפור טיפול קליני. עבודתה של פרופסור וולף מוכרת ומוערכת בקהילה המדעית העולמית. מחקריה העיקריים התמקדו בהיבטים שונים הקשורים להדבקה של בני אדם עם נגיף הציטומגלו הגורם לבעיות קשות עד גרימת מוות אצל אנשים בעלי מערכת חיסונית חלשה ולמומים מולדים".

קישורים חיצוניים
----------------

* דנה וולף(הקישור אינו פעיל), באתר האינטרנט של בית החולים הדסה
* ברכות על זכייתם של פרופ' דנה וולף ופרופ' הווארד ליטווין בפרס מפעל הפיס לאמנויות ולמדעים ע"ש לנדאו לשנת 2014, באתר האוניברסיטה העברית, 26 בנובמבר 2014
ה**גארדו** או ה**גאר** (בצרפתית ובאוקסיטנית: **Gardon, Gard**) הוא נהר בדרום צרפת. על שמו קרוי מחוז גאר (**Gard**), אחד מ-101 מחוזות צרפת. כמה מיובליו מתקראים "גארדו" אף הם. אורכו 127.6 ק״מ וראשיתו ברכס ההרים [[סיבן|]] (אנ') (*Cévennes*), אם כי בחישוב הכולל את היובל המרוחק ביותר שלו - גארדו דה סן-ז'אן - הוא מתארך עד ל-133 ק"מ. האזור העליון של הנהר נקרא "גארדו דה סן-מרטן" (*Gardon de Saint-Martin*). הגארדו נשפך אל נהר הרון ביובלו הימני, מעט צפונית לבוקאר (Beaucaire).

אמת המים הרומית פון דו גאר והגשר פון סן-ניקולא מהמאה ה-16 הם שני גשרים היסטוריים החוצים את הגארדו. הקניון גורז' דו גארדו (Gorges du Gardon), שמסתיים בפון סן-ניקולא, הוא אתר תיירות פופולרי המשמש לקיאקים, קאנו, טיפוס הרים וטיולי הליכה.

גלריה
-----

* אמת המים פון דו גאראמת המים פון דו גאר
* גשר סן-ניקולאגשר סן-ניקולא
* הקניון גורז' דו גארדוהקניון גורז' דו גארדו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גארדו** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16692788j (data)
* GND: 4467303-6
* SUDOC: 02786006X
* VIAF: 304828311
* WorldCat (עם VIAF): 304828311

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בראש כולל בישיבת הר עציון. אם התכוונתם לראש ישיבת ההסדר ראשון לציון, ראו שלמה לוי (ראשון לציון).

הרב **שלמה חיים לוי** (נולד בשנת 1952) הוא ראש כולל לשעבר בישיבת הר עציון ונשיא ישיבת ההסדר קריית גת; מחבר ספרי הלכה ואחד ממחברי השאלות למבחני הסמיכה לרבנות של הרבנות הראשית לישראל.

ביוגרפיה
--------

נולד בקזבלנקה (מרוקו) ועלה לישראל עם משפחתו כילד קטן. התחנך בבית הספר היסודי "תחכמוני" בבת ים ובישיבה התיכונית "נתיב מאיר" שבירושלים. בשנת תשכ"ט (1969) הצטרף לישיבת ההסדר הר עציון.

החל משנת תשל"ד (1974) החל לשמש כר"מ בישיבת הר עציון. העביר שיעורים גם בישיבת שבי חברון ובישיבת ברכת משה שבמעלה אדומים. הקים ועמד בראש כולל ההלכה בישיבת הר עציון, מעביר שיעורים בבית מורשה שבירושלים, ומשמש כדיין בבתי הדין לממונות שבאלון שבות. בשנת תשס"ו ייסד את ישיבת ההסדר קריית גת ועמד בראשה עד שנת תשע"ה, אז התמנה לתפקיד נשיא הישיבה ומינה את הרב שמעון פרץ לעמוד במקומו בראש הישיבה. משמש גם כאחד הבוחנים בתוכנית הלימוד ל'יועצות הלכה' של מדרשת נשמת.

בשנת תשס"ג (2003) יצא לאור ספרו שערי אורה, על הלכות נידה וטהרת המשפחה. מהדורה מעודכנת ומורחבת נדפסה בשנית בשנת ה'תשע"ד (2014).

בשנת ה'תשפ"ב, לרגל הגיעו לגיל 70, פרש מתפקידו כראש כולל ההלכה בישיבת הר עציון, והוא ראש כולל ערב לבעלי בתים בישיבה. במקביל, ממשיך לכהן כנשיא ישיבת קריית גת וללמד במקומות נוספים.

חיבוריו
-------

* **שערי אורה** – הלכות נדה, אלון שבות ה'תשס"ג, מהדורה שנייה בהוצאת מגיד, ירושלים ה'תשע"ד.
* **קונטרס ברכת הפת**, אלון שבות, ה'תשמ"ט.

משפחתו
------

אביו הוא ח"כ לשעבר דניאל יצחק לוי. אחיו הם השר לשעבר הרב יצחק לוי ופרופסור יהודה לוי. נשוי לנצחיה, בתו של הרב חיים דוד הלוי, לשעבר הרב הראשי לתל אביב-יפו. מתגורר בנווה דניאל שבגוש עציון.

בנו הרב אליהו הוא מנהל התלמוד תורה "תורת חיים" (בנשיאות הרב יצחק גינזבורג), שליח חב"ד בשכונת גבעת שאול, משפיע בישיבת "תום ודעת" בירושלים. ביתו אפרת נשואה לרב אודי שוורץ המשמש כרב בישיבת הר עציון וראש ענף הלכה ברבנות הצבאית.

רבותיו
------

* הרב יהודה עמיטל
* הרב אהרן ליכטנשטיין
* הרב חיים דוד הלוי, חמיו

קישורים חיצוניים
----------------

* **שערי אורה – הלכות נדה**, ירושלים התשע"ד, באתר אוצר החכמה
* **קונטרס ברכת הפת,** בבית המדרש הווירטואלי של ישיבת הר עציון
* מאמרי הרב שלמה לוי בבית המדרש הווירטואלי של ישיבת הר עציון
* רשימת המאמרים של שלמה לוי באתר רמב"י
* רשימת המאמרים של שלמה לוי, באתר רמבי"ש
* שיעורים בווידאו בערוץ ישיבת ההסדר קריית גת ב-You Tube ובאתר הישיבה

הערות שוליים
------------

1. ↑  צוות הישיבה, באתר ישיבת ההסדר הגבוהה קריית גת

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007518812405171
* ISNI: 0000 0004 5878 1823
* LCCN: n2016000525
* VIAF: 315204075
* WorldCat: lccn-n2016000525

 |
**אנפיסה רזצובה** (ברוסית: **Анфиса Резцова**;‏ ‏16 בדצמבר 1964 – 19 באוקטובר 2023) הייתה ספורטאית סובייטית-רוסייה, בענף סקי למרחקים (קרוס קאנטרי) וביאתלון. אלופה אולימפית בשני ענפים שונים והשתתפה באליפויות העולם במקצועות אלו. רזצובה בעלת 5 מדליות אולימפיות, מהן 3 זהב וזכתה ב-6 מדליות באליפויות העולם, מהן 3 זהב. היא השתתפה בשלוש אולימפיאדות.

ביוגרפיה
--------

אנפיסה רזצובה (רומנובה) נולדה בכפר בקרבת ולדימיר למשפחת פועלים. בשנת 1968 המשפחה עברה לעיר. אנפיסה הצעירה החלה להתאמן בהתעמלות אך ללא הצלחה יתרה. בשנת 1976 עברה לסקי למרחקים. בשנת 1982 זכתה באליפות העולם לנוער וזכתה בתואר זה גם בשנת 1983 וב-1984. בשנת 1985 נכללה בנבחרת בוגרת ונשלחה לאליפות העולם בה זכתה לראשונה במדליית זהב בתחרות בוגרים. באותה שנה נישאה לספורטאי סובייטי בתחום הביאתלון ושינתה את שם משפחתה לרזצובה.

בשנת 1987 היא נכנסה להיריון והשתתפותה במשחקים האולימפיים לא היה ברור. בסופו של דבר היא החליטה לעשות הפלה ונכללה בנבחרת שהשתתפה במשחקים. לאחר התחרויות היא נכנסה להיריון נוסף ובשנת 1989 נולדה לה בת בכורה.

כאשר היא כבר הייתה כשירה לחידוש האימונים, התברר לה שלנבחרת החזקה של ברית המועצות הגיעו כוכבים חדשים שהיא לא יכלה להסתדר איתם. בהמלצת בעלה, שכבר עזב את הספורט התחרותי, החליטה רזצובה לעבור לתחום חדש – ביאתלון והחלה להתאמן אצל בעלה. תוך זמן קצר היא הגיעה לתוצאות טובות ונכללה בנבחרת האולימפית של ארצה. זו הייתה הפעם הראשונה שביאתלון נשים נכלל בתחרויות. רזצובה השתתפה בשתי אולימפיאדות בתחרויות ביאתלון וזכתה במדליות. בשנת 1996 נולדה לה בת שנייה, והיא ויתרה על תחרויות ביאתלון אך חזרה לסקי למרחקים. בשנת 1999 השתתפה לאחרונה באליפות העולם וזכתה במדליית זהב במרוץ שליחות.

רזצובה התגוררה עם בעלה בעיר חימקי ליד מוסקבה והשניים ניהלו חנות לדברי ספורט.

השתתפות באולימפיאדות
--------------------

האולימפיאדה הראשונה שבה השתתפה הייתה אולימפיאדת קלגרי ב-1988. במשחקים אלו רזצובה השתתפה בתחרות אישית ל-20 ק"מ וזכתה במדליית כסף. כמו כן היא השתתפה בתחרות קבוצתית של ריצת שליחות ל-5 ק"מ וזכתה עם קבוצתה במדליית זהב.

לקראת אלברוויל 1992 רזצובה עברה הסבה לביאתלון. מכיוון שמשחקים נערכו לאחר התפרקות ברית המועצות, הפעם רזצובה השתתפה כחלק של קבוצת חבר המדינות. בתחרות אישית ל-15 ק"מ רזצובה הגיע למקום 26 בלבד. אומנם בתחרות ל-7.5 ק"מ היא זכתה במדליית זהב. בתחרות שליחות ל-7.5 ק"מ קבוצתה זכתה במדליית ארד.

באולימפיאדת אלברוויל 1992 רזצובה הוצבה בשלוש תחרויות. בתחרויות אישית היא לא הצליחה וזכתה במקום נמוך (26 ו-32). בתחרות הקבוצתית זכתה נבחרת רוסיה במקום הראשון ורזצובה תרמה את ניסיונה ויכולתה להצלחת הקבוצה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנפיסה רזצובה** בוויקישיתוף

* אנפיסה רזצובה, באתר olympedia.org
* אנפיסה רזצובה, באתר biograph.ru (ברוסית)
**אליזבת טווינינג** (באנגלית: **Elizabeth Twining**‏; 1805 – 1889) הייתה ציירת, סופרת ומאיירת בוטנית בריטית. ידועה בעיקר בזכות האיורים הבוטניים המפורטים שלה לשני הכרכים של "סקר הצמחים הטבעי", שיצא לאור בין השנים 1849–1855. יורשת למשפחת סוחרי התה טוונינגס ופילנתרופית.

קורות חיים
----------

אליזבת טווינינג נולדה בשנת 1805 למשפחת סוחרי התה טווינינג, היא הייתה אחת מתשעת ילדיו של ריצ'רד טווינינג ואשתו אליזבת מרי סמית'.  היא גדלה בלונדון, שם למדה אמנות ורישום במסגרת לימודיה, ובמהלכם קיבלה השראה ממגזין הבוטני של קרטיס והגנים של החברה המלכותית לגננות בצ'יזיק. אליזבת החלה לצייר צמחים ופרחים, והתאמנה על ידי ציור סקיצות מעבודות בגלריית התמונות של דאליץ'. היא הצליחה לבקר במוזיאונים מפורסמים בחסותו של אביה.

אליזבת טווינינג כתבה ואיירה מספר ספרים בנושא בוטניקה, ובראשם איורי שני הכרכים של סקר הצמחים הטבעי (כרך ראשון בשנת 1849: כרך ב 'בשנת 1855), שכללו 160 ליטוגרפיות בצבעי יד, שלפי הדיווחים התבססו על תצפיות שערכה בגנים הבוטניים המלכותיים בקיו ובפארק לקסדן בקולצ'סטר. המהדורה הבאה של 1868 בגודל קווארטו כללה לוחות מודפסים בצבע זול יותר, כתוצאה מהמעבר מצביעת יד יקרה לחלופה באיכות נמוכה יותר.

אליזבת טווינינג התגוררה בבית המשפחה הישן, בטוויקנהאם.

היא מתה בשנת 1889, ובצוואתה נתנה את ביתה לאנשי טוויקנהאם לשימוש ככנסייה. רוב יצירות האמנות המקוריות שלה הן חלק מאוסף המוזיאון הבריטי.  היא קבורה בבית הקברות טוויקנהאם.

אליזבת הייתה אחות בכורה של הרפורמית החברתית לואיזה טווינינג.

פעילויות אחרות
--------------

אליזבת טווינינג הייתה פילנתרופית בולטת. היא הקימה וניהלה אגודה למלחמה באלכוהוליזם ברחוב פורטוגל; שיפצה בתים של אנשי הקהילה ליד ביתה בטוויקהאם (עובדה שהונצחה על ידי לוח על כנסיית סנט מרי, טוויקנהאם); ולאחר שיתוף פעולה ממושך עם בית החולים קינג'ס קולג', הקימה את בית החולים סנט ג'ון לטיפול בעניים.  היא הייתה מייסדת "מפגשי אמהות" בלונדון, ותרמה להקמת מכללת בדפורד לנשים.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אליזבת טווינינג** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Virage, Irene (1996). "GARDENS / Drawings and Words to Live By: [NASSAU AND SUFFOLK Edition 1]". Newsday LLC.
2. ↑  Phillips-Evans, J. (2012). The Longcrofts: 500 Years of a British Family. Amazon UK.
3. ↑  BBC - A History of the World - Object : Portrait of Elizabeth Twining, www.bbc.co.uk
4. ↑  Lost\_Hospitals\_of\_London, ezitis.myzen.co.uk
5. ↑  Elizabeth Twining, Philanthropist, painter and writer - Twickenham Museum, www.twickenham-museum.org.uk

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* Botanist: Twining
* DSI: 3019
* ISNI: 0000 0004 4886 7295
* LCCN: n98096716
* NTA: 215128990
* ULAN: 500487705
* VIAF: 33779484
* WorldCat: lccn-n98096716

 |