recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
תבנית {{סופר}} ריקה מתוכן. יש להזין פרמטרים בערך או בוויקינתונים. 
**פְרַנְסִישְׁקוּ רוֹדְרִיגֶשׁ לוֹבּוֹ** (בפורטוגזית: **Francisco Rodrigues Lobo**; ‏‏), המכונה לפעמים תאוקריטוס הפורטוגלי, היה משורר וסופר פורטוגלי.

הוא נולד להורים נוצרים חדשים עשירים ואצילים בלייריה, קרא פילוסופיה, שירה וסיפורים על רועים ורועות צאן ליד הנהרות ליז ולנה. הוא למד באוניברסיטת קוימברה וקיבל תואר שני בערך בשנת 1600. הוא עבד אצל הדוכס מווילה ריאל, נראה שהיה המורה של בניו. הוא ביקר בליסבון מדי פעם.

אף על פי שספרו הראשון, "רומנסות" (Romanceiro), כרך קטן של חרוזים שפורסם ב-1596, והספר האחרון שלו, קבלת פנים מחורזת לפליפה הרביעי, מלך ספרד, שיצא לאור ב-1623, כתובים בספרדית, הוא חיבר את האקלוגים (אנ') (שירי רועים) והפרוזה הפסטורלית שלו בפורטוגזית. בכך הוא עשה שירות נדיר לארצו בתקופה שבה, בשל שושלת הפיליפינים (אנ'), הייתה ספרדית קסטיליאנית השפה המועדפת על "החברה בעלת הנימוסים" ועל ידי הסופרים. החלק הראשון של הטרילוגיה שלו, "אביב" (A Primavera) התפרסם ב-1601, החלק השני, "הרועה הנודד" (O Pastor Peregrino), ב-1608, והחלק השלישי שלו, "בעל האשליות שאבדו" (O Desenganado), ב-1614.

המאפיינים של סגנון הפרוזה שלו הם הרמוניה, טוהר ואלגנטיות, והוא היה אחד הסופרים המובילים של פורטוגל. תלמידו של האסכולה האיטלקית, חרוזיו היו נקיים מחיקויים של מודלים קלאסיים. ניתן לראות את הפופולריות שלהם בעובדה שהטרילוגיה "אביב" פורסמה בשבע מהדורות במאה ה-17 ותשע בסך הכל, מספר גדול לשוק מוגבל כל כך כמו זה של פורטוגל. מהדורה של יצירותיו שנאספו התפרסמה בכרך אחד בליסבון ב-1723, ואחרת בארבעה כרכים, אך פחות מלאה, הופיעה שם ב-1774.

רודריגש לובו כתב גם שני ספרים. הספר "המצביא של פורטוגל" (O condestabre de Portugal) על חייו של נונו אלווארש פריירה (אנ'), הגיבור הלאומי של פורטוגל, ספר שלא הצליח, ו"החצר הכפרית" (A Corte na Aldeia) 16 שיחות על נושאים שונים שזכה להצלחה.

הוא טבע ליד סנטרם (אנ') בזמן הפלגה לליסבון בנהר הטחו כשהסירה שבה היה שקעה בזרם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנסישקו רודריגש לובו** בוויקישיתוף   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**
* כתבי פרנסישקו רודריגש לובו בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* פרנסישקו רודריגש לובו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

* Francisco Rodrigues Lobo, Projecto Vercial

ביאורים
-------

1. ↑  כינוי חברתי-דתי והבחנה משפטית באימפריה הספרדית ובאימפריה הפורטוגזית. המונח שימש מהמאה ה-15 בעיקר כדי לתאר את צאצאיהם של היהודים והמורים הספרדים שהוטבלו לכנסייה הקתולית
2. ↑  כך מכונה בית הבסבורג בפורטוגל ששלושה מלכים משושלת זו המכונים פיליפה שלטו על הממלכה המאוחדת

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Francisco Rodrigues Lobo". *Britannica.com*.
2. 1 2 3 4  Lobo, Francisco Rodrigues, 1911 Encyclopædia Britannica
3. ↑  O condestabre de Portugal, : D. Nunoalvres Pereira
4. ↑  הערך רוֹדְרִיגֶשׁ לוֹבּוֹ, פְרַנְסִישְׁקוּ באנציקלופדיה העברית, כרך ל', עמוד 619
**רעיה אדמוני**  (נולדה ב-1947) היא עורכת ומגישת תוכניות רדיו ישראלי ומדבבת בתוכניות טלוויזיה.

ביוגרפיה
--------

רעיה נולדה וגדלה בשכונת נחלת אחים בירושלים. אביה נחמיה רוט עלה לארץ בהיותו בגיל 15 מצ'כוסלובקיה. אמה לאה לבית משפחת הרשלר היא ילידת ירושלים, יש לה אחות גדולה ואחות קטנה. בהיותה בת כ-10 עברה רעיה עם משפחתה להתגורר בשיכון "ותיקי ההגנה" בשכונת טלביה. למדה ביסודי ובתיכון בבית הספר הדתי "מעלה".

את קריירת הרדיו שלה החלה כבר בגיל 13 כשהשתתפה בתסכיתי רדיו של אולפן הילדים הירושלמי של קול ישראל אותו ניהל הבמאי אלף ארי וולף. במקביל השתתפה בתסכיתים רבים אחרים של מחלקת הנוער ברדיו כשחקנית ילדה. תפקידה הראשון היה של נמר ב"ספר הג'ונגל", אבל הייתה גם האסופית ועוד דמויות רבות אחרות בתסכיתים שונים. עם הזמן גם ביימה תסכיתים וערכה תוכניות כפרילנס.

רעיה למדה משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וקיבלה הסמכה לעסוק בעריכת דין ואף חיפשה עבודה בתחום. בשנות ה-70 הציעה לה מרים הרמן, מנהלת מחלקת השידורים לילדים ולנוער בקול ישראל, להחליף באופן זמני את אחת העורכות שנסעה לשנתיים לארצות הברית עם בעלה. הזמני הפך לקבוע. מאז ועד היום רעיה עורכת ומגישה תוכניות ברדיו מן המניין. היא הייתה מהמגישות הבולטות בתוכניות הילדים והנוער בקול ישראל בשנות ה-70 ובשנות ה-80, ובכלל זה השתתפה בתוכנית הילדים לבת ולבן ולמי שמתעניין. במסגרת תוכניות אלה היא ערכה וביימה תסכיתים, קראה סיפורים ושירים, ובימי שישי ב-2 בצהריים ברשת א' ערכה והגישה את הפינה "שירים וברכות כבקשתכם"-שירים וברכות לבקשת המאזינים.

בנוסף דיבבה את פינוקיו ואת בלה ב"פינוקיו" ואת קולה של איזמרלדה החתולה מתוכנית הטלוויזיה "הצריף של תמרי". כמו כן דיבבה את אוליביה ב"אורסון ואוליביה". קולה הצעיר, שלא השתנה עם השנים, מטעה רבים לחשוב שמדברת ילדה.

בהמשך עברה אדמוני לערוך ולהגיש גם תוכניות למבוגרים. היא שימשה עורכת מוזיקלית והייתה למגישה נוספת בתוכנית הרדיו "נתיבה מדברת ומקשיבה", שהגישה נתיבה בן-יהודה עד לשנת 2009. היא הגישה ברשת ג את התוכנית "עוד חוזר הניגון" והחליפה את מגיש תוכנית זו אברהם זיגמן שפרש לגמלאות. וכיום היא מגישה את התוכנית "בית הורי" ברשת א' ותוכניות נוספות.

אדמוני נשואה לעו"ד דרור שמחיוף ולהם שלוש בנות.

ספריה
-----

* "אמא אומרת: מאֻחר" - אוסף של שירים מחורזים לפני השינה (2001)
* "חלומות" - רומן היסטורי מבוסס על קורות משפחתו של שדרן הרדיו מנחם פרי (2012)
* "דסטינו" - רומן היסטורי, שנכתב בהשראת סיפור אמיתי ומביא את הווי החיים של יהדות טורקיה שמוצאה בספרד, החל מהמאה ה-19 ועד למאה ה-20 (2022)

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **רעיה אדמוני** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **רעיה אדמוני** |

* רעיה אדמוני, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* רעיה אדמוני, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* סרטונים רעיה אדמוני, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל
* אלי אלון, סיפורה של אשת הרדיו רעיה אדמוני, באתר News1 מחלקה ראשונה, 9 בפברואר 2015

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0004 0226 5184
* MusicBrainz: 573e9558-8477-4c8e-bc36-fc6c1906ef3e
* VIAF: 297738990
* WorldCat (עם VIAF): 297738990

 |
**עמדת בלויגרונד** היא עמדה מבוצרת שהוקמה על גג בית משפחת בן ציון בלויגרונד (רב, גבאי וקברן, שנפטר בשנת 1941) ברובע היהודי בצפת. העמדה הוקמה במהלך מאורעות תרצ"ו תרצ"ט, ושימשה את מגיני הרובע היהודי גם בתקופת המצור. במלחמת העצמאות. היא הפכה סמל לגבורה ועמידה של מעטים מול רבים, וממחישה את הצלתה של העיר בקרב על צפת.

חשיבותה ההיסטורית של העמדה
--------------------------

בעבר שלט הבית על הגבול הדרומי של הרובע היהודי ועל "כיכר השוק" שהיה בין הרובע היהודי ובין הרובע הערבי. בקצה הדרומי של רחוב "בית יוסף" בין "המרכז המסחרי "אשת"ם" לשעבר, ובין דפוס פרידמן כיום.

העמדה הוקמה במאורעות תרצ"ו - תרצ"ט כחלק ממערך הגנה שהוקם כתגובה לאירועי פרעות תרפ"ט שפגעו אנושות ביהודי צפת חסרי ההגנה, ובשל הצורך להקים מתרס קדמי בין הרובע היהודי ובין הרובע הערבי שישמש כהגנה בעת צרה.

במהלך מלחמת העצמאות הפכה העמדה לעמדת ירי שממנה ניתן להשקיף על הכניסה הדרומית לרובע היהודי שגבל בסמיכות לרובע הערבי. במהלך שלשת החודשים שקדמו לקרבות בצפת נפגעה העמדה החשופה מצליפות מרובות ועם הזמן הפכה לעמדת דמה שספגה אש רבה מהרובע הערבי, שצלפיו חשבו בטעות שהיא מאוישת. בתקופת הקרבות חוזקה העמדה ושמשה תקופה קצרה למרכז קטע ד' .

בעמדה זו נהרג ביום י"ט בניסן תש"ח (28 באפריל 1948) לוחם הפלמ"ח גדעון אילון, כאשר באחת ההתקפות של הערבים על גבולו הדרומי של הרובע היהודי תפס עמדה קדמית זו כדי לכוון בדייקנות את אש תת-המקלע שבידו כלפי התוקפים.

הודות למעשה הגבורה של גדעון אילון, של מפקד קטע ד' בנימין גייגר ושל חבריהם לקרב, נהדפה ההתקפה. על קיר הבית הותקן לוח אבן המנציח את זכרו של גדעון איילון.

שימור העמדה
-----------

עמדת בלויגרונד עומדת בקריטריונים הערכיים של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, וזכתה להכרה מצד הוועדה הארכיטקטונית של עיריית צפת:

1. לבית בלויגרונד ערך היסטורי, אורבני ושימורי.
2. כל בניה על גג המבנה תעלים את החזית ההיסטורית של הבית בו מצויה עמדת בלויגרונד.
3. אין לבנות על המבנה החד-קומתי סמוך לבית, כי זה יפגע קשות בנצפות הבית ההיסטורי הראשון בכניסה לעיר העתיקה ובו עמדת הלחימה.

למרות הצהרה זו לא עוגן מעמדה של עמדת בלויגרונד כאתר לשימור, וזאת כיוון שאין בעיר צפת וועדת שימור ולא הוגדרה בה רשימת אתרי מורשת לשימור.

העמדה מעל סימטת בית יוסף משמאל החזית של המרכז המסחרי הישן
נכון לשנת 2019 נותרו על גג הבית שרידי עמדת הבטון המסייעת, יחד עם פנס תאורה ודגל ישראל המתנוסס עליו, להמחיש את אחד הקרבות המכריעים שהתחוללו בעיר.

המצב בשנת 2019
--------------

בשנת 2019 דנה הוועדה בתוספת בנייה של קומה נוספת בבית הסמוך לעמדת בלויגרונד, החלטה שמשמעותה הסתרת העמדה ההיסטורית. דיון זה עורר מחאה ברשתות החברתיות של העיר צפת, וגרר מאבק מחודש על המשך שימורה של העמדה ההיסטורית.

לקריאה נוספת
------------

* יחזקאל המאירי, **צפת בצבת, צפת במצור ובקרב תש"ח**, משרד הבטחון, 1988
* בנימין גייגר, **אחד מזקני צפת**, דפי חיים, 2011
* אלעד פלד, **צפת בתש"ח, יומן המערכה**, אריאל, ארץ הצבי, 2006

קישורים חיצוניים
----------------

* עמדת בלויגרונד, סרטון הדרכה במבט מן העמדה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוד תדהר (עורך), "הרב בן-ציון בלויגרונד", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 924
2. ↑  בנימין גייגר, **אחד מזקני צפת**, דפי חיים, 20111, עמ' 206, עמ' 238- 245
3. ↑  גדעון אילון
4. ↑  צפת בצבת, עמ' 116-111
5. ↑  הקריטריונים להכרה באתר היסטורי כאתר מורשת
6. ↑  קווים מנחים לפעולות של ועדות השימור ברשויות המקומיות
**עמוד אנטונינוס פיוס** (באיטלקית: **Colonna di Antonino Pio**) הוא עמוד ניצחון שהוקם ברומא בשנת 161 לספירה על ידי קיסרי רומא לוקיוס ורוס ומרקוס אורליוס לכבוד הקיסר אנטונינוס פיוס.

מבנה
----

גובהו של העמוד היה כ-14.75 מטרים ורוחבו היה כ-190 ס"מ. העמוד, לבד מבסיסו, לא עוטר בתבליטים כמו עמודי הנצחה אחרים כדוגמת "עמוד טראיאנוס", אלה בלט בגוון האדום של אבן הגרניט שממנה נוצר.

לפני המאה ה-18 היה חלקו הגדול של העמוד ובסיסו קבורים באדמה. רק כשישה מטרים מחלקו התחתון של העמוד היו חשופים. בשנת 1703, עם הריסתם של כמה מבנים באתר, נחשפו בסיס העמוד וכן חלקיו האחרים. בשנת 1759 ספגו שרידי העמוד נזקים משמעותיים בעקבות שרפה. חלקים מן העמוד שימשו לתיקון ה"אובליסק של אוגוסטוס", אשר ניצב בכיכר מונטה צ'יטוריו (Piazza di Monte Citorio). בסיס העמוד, העשוי שיש לבן, שוחזר בין השנים 1706–1708 והוצב בשנת 1741 במרכזה של כיכר Piazza di Montecitorio. מאוחר יותר, בשנת 1787 נלקח הבסיס אל מוזיאון הוותיקן והוצג שם.

באחד מפאותיו של בסיס העמוד מופיעה כתובת הקדשה לקיסר. שתי פאות נוספות מציגות תבליטים ובהם תיאור של פרשים רומים ושל חיילים רגלים. הפרשים מתוארים בקומפוזיציה פשוטה, רוכבים קבוצות-קבוצות במעגל. אין בתבליטים אלו התייחסות לחלל והוא נותר כקיר חלק. אף דמויות הפרשים המעוצבות בתלת־ממדיות, אינן מחוברות לחלל אלה נדמות כ"מרחפות" בו. 

בתבליט האחרון מוצגים האלים המלווים את הקיסר ורעייתו העוברים האלהה. בתבליט זה מופיע עלם מכונף, המייצג את הנצח או את השלטון. הוא נושא על גבו את הקיסר ואת אשתו, הקיסרית פאוסטינה, אל השמיים. הקיסר אוחז בשרביט המעוטר בסמל הנשר הקיסרי. נשרים נוספים מופיעים גם משני עברי הזוג. לרגלי העלם המכונף שוכב בהסבה "שדה מארס" (Campus Martius), האנשה של אזור בעיר רומא. כסימן לזיהויו הוא אוחז באובליסק המאפיין רחבה זו. ממולו יושבת דמותה של "רומא", מואנשת כלוחמת אשר על מגנה מתוארים רמוס ורומולוס, מייסדיה המיתולוגיים של העיר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עמוד אנטונינוס פיוס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  אבי-יונה, מיכאל, **תולדות האמנות הקלאסית**, מוסד ביאליק, ירושלים, 2004, עמ' 243

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1082102369
* VIAF: 144145542663596642162
* WorldCat (עם VIAF): 144145542663596642162

 |
**עבד אל-מאלכ דהאמשה** (בערבית: **عبد المالك الدهامشة**; נולד ב-4 במרץ 1945) הוא פוליטיקאי ערבי-ישראלי שכיהן כחבר הכנסת ויו"ר מפלגת רע"ם בכנסות ה-14 עד ה-16.

ביוגרפיה
--------

עבד אל-מאלכ דהאמשה הוא בעל תואר במשפטים, עורך דין במקצועו.
בשנת 1972, הואשם בגיוס קבוצת ישראלים-ערבים לביצוע פיגועים מטעם הפת"ח ונדון לעשר שנות מאסר, מהן שלוש על תנאי. בעת מאסרו התקרב לדת וחזר בתשובה. כיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-14 וה-15. בכנסת ה-16 כיהן כסגן יושב ראש הכנסת. בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-115 והאחרון ברשימת רע"מ-תע"ל לכנסת.
חבר בפלג הדרומי של התנועה האסלאמית.
גר בכפר כנא, נשוי ואב לחמישה.

עמדותיו המדיניות
----------------

כעורך דין ייצג דהאמשה את השייח אחמד יאסין בבתי הדין בישראל. הוא אף תלה את תמונתו בביתו, שיבח את מעשיו וכינה אותו "אדם מצוין" ו"אדם גדול ושוחר שלום". על פעולות הטרור של החמאס אמר דהאמשה, כי הארגון אינו שולח מחבלים מתאבדים משום שהוא ביסודו ארגון פוליטי, ומי שעושה את "הדברים האלה" הם ארגונים צבאיים.

דהאמשה ניהל מאבקים משפטיים למען אסירים ביטחוניים ואנשי חמאס שעתרו לבג"ץ נגד גירושם.

דהאמשה התבטא מספר פעמים בשבח המאבק האלים נגד מדינת ישראל. בביקורו בסוריה ב-1997 "האומה הערבית תנצח בזכות החרב בדרכה לכבוד המיוחל ולניצחון ונחזור לארץ מולדתנו מורמי ראש. הניצחון יגיע בזכות הג'יהאד של האומה הערבית". בריאיון עיתונאי ב-1999 הסביר כי המתאבדים "נאלצים להתפוצץ" משום שהמתנחלים הורגים בהם.

ביולי 2000, בעת ביקורו במסגד אל-אקצא בהזמנת המופתי של ירושלים מטעם הרשות הפלסטינית, הצהיר דהמשה כי הוא מוכן להיות "בראש השהידים בהגנה על אל-אקצה". שבועיים לפני פרוץ האירועים האלימים באוקטובר 2000 השתתף בכינוס של ועדת המעקב בכפר מנדא ואמר בין היתר: "נשבור ידיים ורגליים לשוטר שיהרוס בית ערבי. הציבור הערבי עובר תקופה קשה. אנו עומדים בפתחה של אינתיפאדה חדשה, גדולה ועממית של ערביי ישראל". במהלך האינתיפאדה השנייה השמיע דברים דומים במספר הזדמנויות וחזר על נכונותו להיות שהיד. בעקבות התבטאויות אלה נמנה מחאמיד עם מוזהרי ועדת אור ונמצא אשם במרבית הסעיפים נגדו, אולם בשל היותו בעל תפקיד נבחר לא הוסקו נגדו מסקנות אישיות.

לאחר הפצצת תחנת מכ"ם סורית בה נהרגו שלושה חיילים סורים, שלח דהאמשה מכתב תנחומים לנשיא סוריה חאפז אל-אסד בו הביע את צערו על "נפילתם במות קדושים" של שלושה "מבני העם הסורי... במהלך התקפה נפשעת של הממשלה הפשיסטית בישראל... אשר פניה למלחמה והיא מסרבת ללכת בדרך השלום". הוא הוסיף כי "הדבר הזה מחייב התלכדות ערבית כדי לשים קץ למעשיה הקיצוניים של ישראל". המכתב נשלח על נייר מכתבים רשמי של הכנסת בשם "בני-עמנו 'ערביי הפנים' של 1948". את כתובתו תיאר דהאמשה כ"נצרת, פלסטין 1948". בהמשך פנה דהאמשה למלך ירדן וביקש ממנו לבטל את ביקורו המיועד של שר החוץ הירדני בישראל במחאה על התוקפנות הישראלית.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* עבד אל-מאלכ דהאמשה, באתר הכנסת (לגרסה בערבית)

* עבד אל-מאלכ דהאמשה, באתר כנסת פתוחה
* עלי ואקד, דהמשה: "אהיה השאהיד הראשון באל אקצה", באתר ynet, 11 ביולי 2000
* המערכת‏, עבד אל מאלכ דהאמשה - רע"מ, באתר וואלה!‏, 11 בדצמבר 2002

הערות שוליים
------------

1. ↑  הוסמכו 51 עורכי דין חדשים, מעריב, 1 ביולי 1969
2. ↑  דן שיפטן, ‏זהותם החדשה של הח"כים הערבים, **תכלת** 13, סתיו התשס"ג 2002
**נפתלי פדר** (4 בינואר 1920 - 11 בנובמבר 2009) היה פוליטיקאי ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפ"ם.

ביוגרפיה
--------

פדר נולד בשנת 1920 באולקוש שבפולין. עלה ארצה בשנת 1949, לאחר ששירת בצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה, לחם ונפצע בקייב ופעל כחבר ההנהגה הראשית של תנועת השומר הצעיר (1946 - 1949). בהנהגת התנועה שימש בלודז' עורך ביטאונה "גשרים" ו לאחר המלחמה עמד בראש מחנה אונר"א של ילדים פליטים. משנת 1947 שימש כעורך העיתון "אויף דער וואק" במחנות העקורים בגרמניה.

עם עלייתו לישראל שירת בצה"ל ולחם בקרב תל מוטילה, ולאחר מכן היה נהג משאית בחיפה. מיד עם הגיעו לארץ החל בפעילות ציבורית, נבחר למזכיר מועצת תנועות הנוער ובשנים 1953-1950 שימש כמזכיר מועצת נשר. בשנת 1957 מונה לגזבר עיריית באר שבע ובין השנים 1965-1963 היה שליח הסוכנות היהודית בברזיל.

בשנים 1976-1968 כיהן כמזכיר המדיני של מפ"ם. בשנת 1977 נבחר מטעמה, במסגרת המערך, לכנסת. פדר כיהן בכנסות התשיעית והעשירית. היה חבר ועדת הכספים ובכנסת העשירית סגן יושב ראש הכנסת.

בתום כהונתו בכנסת המשיך בפעילות ציבורית, שימש חבר מועצת "יד ושם" ועמד בראש הוצאת הספרים ביידיש "ישראל בוך". בבחירות לכנסת ה-16 הוצב במקום ה-70 ברשימת מרצ לכנסת. בשנת 2000 הוענק לו תואר יקיר העיר תל אביב-יפו.

נפטר ב-11 בנובמבר 2009, בן 89 במותו.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* נפתלי פדר, באתר הכנסת

* נפתלי פדר, באתר כנסת פתוחה
* אורי דרומי, נפתלי פדר, ח"כ לשעבר, מזכיר מדיני של מפ"ם, 1920-2009, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2009
* נפתלי פדר באתר הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה
* דניאל אדלסון, 3 ח"כים לשעבר בעבודה נפטרו: "כאבו את המצב", באתר ynet, 12 בנובמבר 2009

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007306146705171
* ISNI: 0000 0000 7293 193X
* VIAF: 103149121
* WorldCat: viaf-103149121

 |
**לוקאס שפנדלהופר** (בגרמנית: **Lukas Spendlhofer**; נולד ב־2 ביוני 1993) הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בעמדת הבלם בל.ק.ס. ניצ'יצ'ה.

קריירה
------

שפנדלהופר החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אינטר מילאנו. ב-12 במאי 2013 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בתיקו 0-0 נגד גנואה ששוחק במסגרת המחזור האחרון של העונה.

בקיץ 2013 הושאל לווארזה מהסרייה ב', בה רשם רק שלוש הופעות במסגרת הליגה.

בקיץ 2014 חתם בשטורם גראץ מליגת העל האוסטרית. ב-20 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 0–1 נגד רייד. את העונה סיים עם 31 הופעות וכבש שני שערים ובסיומה חתם על חוזה בקבוצה.

בקיץ 2020 חזר לסרייה ב' וחתם באסקולי.

ב-8 בפברואר 2021 הושאל לבני סכנין מליגת העל.

ב-3 ביוני 2022 חתם במכבי בני ריינה.

ב-24 באוגוסט 2023 חתם בל.ק.ס. ניצ'יצ'ה מליגת המשנה בפולין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוקאס שפנדלהופר** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  ליאב נחמני, בני סכנין: הבלם לוקאס שפנדלהופר חתם, באתר ישראל היום, 8 בפברואר 2021
2. ↑  ליאב נחמני, הבלם לוקאס שפנדלהופר חתם במכבי בני ריינה, באתר ישראל היום, 3 ביוני 2022

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"לוקאס שפנדלהופר"**.
**תומר גלאט** (נולד ב-26 באפריל 1977) הידוע בשם **תומר ג'י** הוא תקליטן ישראלי.

ביוגרפיה
--------

גלאט גדל ברמת גן.

מ-1994 ועד 1997 היה חבר עם אלון לוין בצמד היורודאנס אינסיידאוט, במסגרתו הוציא מספר סינגלים.

הוא עבד עם אמנים כמו רמי קליינשטיין, דוד ד'אור, היי פייב ורוני סופרסטאר, ב-2005 הקליט רמיקס עם זמרת הגוספל וורנסה מיטשל.

ב-2008 הוציא את אלבום הבכורה שלו, *Supernatural*, באמצעות חברת התקליטים וורנר מיוזיק צרפת.

ב-2009 הצטלם ביחד עם תקליטנים נוספים לפרויקט עבור קידום המודעות לסכרת נעורים.

ב-2010 הוציא את הסינגל "Mad about You" ביחד עם להקת הפופו היוונית "Vegas", הוא לקח חלק גם בכתיבת השיר.

הוא עבד רבות בצרפת, ב-2011 נבחר על ידי ערוץ הטלוויזיה הצרפתי TF1 כאחד משלושת אמני הדאנס המובילים בעולם.

היא שימש כיועץ מוזיקלי להפקות טלוויזיה רבות בטלוויזיה הישראלית, בטלוויזיה בין היתר הופיע בתוכנית נולד לרקוד, הוא גם לקח חלק בהפקה של הפסטיגל.

הוא הגיש פינת מוזיקה בתוכנית "הבוקר של דנה".

באירוע השטיח האדום של אירוויזיון 2019 בתל אביב שימש כתקליטן ראשי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקימילון ציטוטים בנושא **תומר ג'י** בוויקיציטוט 
* תומר ג'י, ברשת החברתית פייסבוק
* תומר ג'י, ברשת החברתית אינסטגרם
* תומר ג'י, סרטונים בערוץ היוטיוב
* תומר ג'י, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* תומר ג'י, באתר אייטונס (באנגלית)
* תומר ג'י, באתר ספוטיפיי
* תומר ג'י, באתר סאונדקלאוד (באנגלית)
* תומר ג'י, באתר דיזר
* תומר ג'י, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תומר ג'י הוחתם בחברת וורנר העולמית, באתר יוסמיוסיק
2. ↑  אסף נבו, ‏תומר G ממשיך להרוס, באתר ‏מאקו‏, 5 בינואר 2010
3. ↑  אסף נבו, ‏אחרי צרפת - תומר ג'י כובש את יוון, באתר ‏מאקו‏, 15 בדצמבר 2010
4. ↑  ynet, DJ TOMER G: הדאנס הישראלי מוביל בצרפת, באתר ynet, 20 בדצמבר 2011
פסל ויקטוריה
**עמוד הניצחון** (בגרמנית: **Siegessäule**; זיגסזוילֶה) של העיר ברלין הוא אחד האתרים הידועים בעיר. העמוד תוכנן על ידי היינריך שטראק במטרה להנציח את ניצחון צבא פרוסיה בשנת 1864 במסגרת מלחמת שלזוויג השנייה. העמוד נחנך ב-2 בספטמבר 1873 - לאחר ניצחונה של פרוסיה על אוסטריה במסגרת מלחמת שבעת השבועות בשנת 1866 ולאחר ניצחונה על צרפת במסגרת מלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870–1871, והוחלט שהעמוד ינציח אף ניצחונות אלה. 
בשל הניצחונות המאוחרים שונתה תוכנית העמוד והוחלט שבראשו יוצב פסל של ויקטוריה, אלת הניצחון.

העברת העמוד ממקומו
------------------

בעת הקמתו ניצב העמוד מול בניין הרייכסטאג בקֶניגספלאץ (Königsplatz) - הנקראת כיום כיכר הרפובליקה (Platz der Republik). בשנת 1939 בעקבות התכנון המחודש של העיר ברלין על ידי המפלגה הנאצית ובמסגרת עבודות ההכנה לקראת הפיכת העיר ברלין לעיר בשם "גרמאניה" שעתידה הייתה להפוך, על פי התכנון הנאצי, לבירת העולם, הוחלט להעביר את העמוד לכיכר הכוכב הגדול בו הוא נמצא כיום באמצע רחוב ה-17 ביוני. 

העמוד, שגובהו היה אז 50.66 מטרים בלבד הוגבה ב-7.5 מטרים נוספים (לגובה של 66.89 מטרים), והועבר לכיכר שנבנתה בשנת 1941 בתכנונו של אלברט שפר. ארבע מנהרות להולכי רגל נבנו על מנת לאפשר גישה לעמוד במרכז כיכר הנמצאת במרכז פארק הטירגארטן. 

ככל הנראה, העברת העמוד למקומו הביאה לכך ששרד את מלחמת העולם השנייה. בעוד שבניין הרייכסטאג נפגע קשות בקרבות כיבוש ברלין והאזור ממול הבניין נהרס לחלוטין, האזור בו נמצא העמוד שרד את המלחמה.

תיאור העמוד
-----------

בראש העמוד ניצב פסל של אלת הניצחון המכונפת שגובהו 8.3 מטרים ומשקלו 35 טונות. הפסל עוצב על ידי פרידריך דראקֶה. הפסל מכונה בידי תושבי ברלין "גולדאֶלזֶה" (*Goldelse*) - אלזה המוזהבת.

הפסל ניצב בראש העמוד, העשוי ארבעה חלקים מאבן חול. שלושה מארבעת חלקי אבני החול מעוטרים בתותחים שנלקחו מאויביה של פרוסיה שנוצחו במלחמות. הרביעי מחלקי העמוד מעוטר בזר עשוי זהב. זר זה נוסף לעמוד בשנת 1938 בעת שהעמוד הובא למקומו הנוכחי.

העמוד ניצב על בסיס העשוי גרניט אדומה. הבסיס הוא אכסדרת עמודים שקירותיה מעוטרים בפסיפסים מעשי ידי אנטון פון ורנר.

בבסיס העמוד ארבעה תבליטי ברונזה המציגים את ניצחונותיה של פרוסיה בשלוש המלחמות ואת צעידת הכוחות המנצחים לברלין. התבליטים נוצרו על ידי הפסלים מוריץ שולץ, קארל קייל, אלכסנדר קלנדרלי ואלברט וולף.

התבליטים הוסרו לדרישת צרפת בשנת 1945 (בעיקר לאור העובדה שהם מנציחים את הניצחון על צרפת בשנת 1871). בשנת 1987 שוחזרו התבליטים לרגל יום השנה ה-750 לייסוד העיר ברלין. התבליטים נחנכו מחדש בנוכחות נשיא צרפת פרנסואה מיטראן.

העמוד בקולנוע ובתרבות
---------------------

העמוד מופיע בסרטו של וים ונדרס "**מלאכים בשמי ברלין**" בתור המקום בו נוהגים המלאכים להתאסף. כמו כן פסל אלת הניצחון שבראש העמוד מופיע בקליפ "Stay (Faraway, So Close)" של להקת U2.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **עמוד הניצחון של ברלין** |

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **ברלין** |

* עמוד הניצחון באתר structurae
* אבנר שפירא, "הכנפיים עלולות לעוף"(הקישור אינו פעיל), אתר וואלה, 26.02.2008

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7510030-7

 |
**תאופיק ח'טיב** (בערבית: **توفيق خطيب**; תעתיק מדויק: תופיק ח'טיב; נולד ב-21 באפריל 1954 בג'לג'וליה) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם המפלגות רע"ם, מפלגה לאומית ערבית ומד"ע-רע"ם.

ביוגרפיה
--------

ח'טיב נשוי ואב לחמישה, הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה ודיפלומה בכלכלה ובנקאות מהמכללה למינהל. כתב עבודת מאסטר בנושא המיסוי באסלאם באוניברסיטת בר-אילן.

חבר התנועה האסלאמית וכיהן מטעמה כראש המועצה המקומית ג'לג'וליה בין השנים 1989–1996.

בשנת 1996 נבחר לכנסת הארבע עשרה וכיהן כחבר הכנסת במשך שתי קדנציות. ב-2001 פרש יחד עם מוחמד כנעאן מרע"ם והקים את "מפלגת הרפורמה", המפלגה הלאומית הערבית. לקראת הבחירות לכנסת ה-16 פורסמו בתקשורת ידיעות לפיהן ח'טיב עמד במגעים עם מרצ ועם עם אחד על מנת לשתף עם אחת מהן פעולה. המפלגה הצטרפה למרצ לקראת סיום מסע הבחירות. ח'טיב לא שובץ במקום ריאלי ברשימה (ואף לא דרש זאת בפומבי).

לאחר מכן כיהן גם בתור חבר הסגל האקדמי של המכללה האקדמית בית ברל ולימד שם ערבית.

לאורך שנותיו כנבחר ציבור וכחבר הסגל האקדמי של המכללה האקדמית בית ברל, ח'טיב השלים לימודי טיסה והדרכת טיסה, לאחר מכן שימש כמדריך טיסה בכיר בבית הספר לטיסה F.N.Aviation ומדריך לימודי קרקע במכללה לתעופה "שירגל-כנפיים", שניהם בשדה התעופה הרצליה. כיום הוא עובד כבוחן טייסים ברשות התעופה האזרחית (רת"א).

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* תאופיק ח'טיב, באתר הכנסת (לגרסה בערבית)

* תאופיק ח'טיב, באתר כנסת פתוחה

הערות שוליים
------------

1. ↑  **סוגיות במיסוי האסלאמי הקדום ג'זיה וח'ראג'**. רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשס"א 2001.
**עמוד הקונגרס** (בצרפתית: **Colonne du Congrès**; בהולנדית: **Congreskolom**) היא אנדרטה הממוקמת בכיכר הקונגרס (בצרפתית: Place du Congrès, בהולנדית: Congresplein) בבריסל, בירת בלגיה.

האנדרטה מנציחה את הקמתה של בלגיה על ידי הקונגרס הלאומי בשנים 1830–1831.

היסטוריה
--------

את הקמת האנדרטה יזם שארל רוג'ייה וזו תוכננה על ידי ג'וזף פואלאר ונבנתה בין השנים 1850–1859 בהשראת עמוד טראיאנוס.

בראש האנדרטה ניצב פסלו של לאופולד הראשון, מלך בלגיה. גובה העמוד 47 מטרים וגרם של 193 מדרגות מאפשר לעלות בתוך העמוד למרפסת התצפית שבראש האנדרטה.

פיסלו של המלך לאופולד נעשה על ידי הפסל ז'אן גיף. בתחתית האנדרטה חקוקים תאריכים חשובים בעצמאותה של בלגיה, שמות חברי הקונגרס הלאומי של בלגיה והממשלה הזמנית של בלגיה, וכן פסקה מתוך חוקת 1830.

בבסיס האנדרטה ארבעה פסלים המסמלים ארבע חירויות: "חופש האחדות" מעשה ידי שארל פרייקין, "חופש הפולחן" מעשה ידי אז'ן סימוני, "חופש העיתונות" ו"חופש החינוך" מעשה ידי ז'אן גיף.

בחזית האנדרטה מוצבים שני אריות ברונזה מעשה ידי אז'ן סימוני.

לרגלי האנדרטה נמצא אתר זיכרון לנופלים במלחמת העולם הראשונה - קבריהם של חמישה חיילים אלמונים שנקברו לרגלי האנדרטה ב-11 בנובמבר 1922. בסמוך לקברים דלוקה אש תמיד.

גלריה
-----

* עמוד הקונגרסעמוד הקונגרס
* בסיס האנדרטהבסיס האנדרטה
* פסלו של לאופולד הראשוןפסלו של לאופולד הראשון
* תצלום האנדרטהתצלום האנדרטה

ראו גם
------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עמוד הקונגרס** בוויקישיתוף
קבר אמרי רון בבית העלמין במשמר העמק
**אמרי רון** (9 בספטמבר 1936 – 9 בנובמבר 2013) היה חבר הכנסת בסיעת המערך.

ביוגרפיה
--------

רון נולד בקיבוץ משמר העמק ללוי רוזנצווייג, מנהל חשבונות ראשי, ולרחילקה אשת חינוך, מוותיקי משמר העמק. עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים, עבר מסלול הכשרה כלוחם ובהמשך גם קורס מ"כים חי"ר וקורס קצינים. רון לחם במבצע קדש כמפקד מחלקה בצניחה במיתלה. בשירות המילואים המשיך להתקדם בתפקידיו ולחם כמפקד פלוגה במלחמת ששת הימים. במלחמת יום הכיפורים לחם כסגן מפקד גדוד הסיור והנ"ט 582 שבחטיבת הצנחנים 317. במבצע שלום הגליל לחם כקצין מטה בחטיבת צנחנים. במהלך שנים אלו למד במדרשת רופין והחל בפעילות ציבורית.

רון היה חבר מזכירות הקיבוץ הארצי בשנים 1972–1976 ו-1978-1984. בשנים 1973–1976 כיהן כמזכיר התנועה. יחד עם יעקב חזן הטיף רון לחיזוק הקשר בין מפ"ם למפלגת העבודה בניגוד לעמדות הנציגים העירוניים במפלגה שקראו לניתוק הקשר.

בשנת 1977 נבחר למרכז מפ"ם והיה מועמד מטעמה ברשימת המערך לכנסת התשיעית. בעקבות פרישת חיים צדוק מהכנסת, בשנת 1978, הושבע רון כחבר הכנסת וכיהן בה גם במהלך כהונת הכנסת העשירית, עד 1984. בשנים אלו היה חבר ועדת הכספים והוועדה לענייני ביקורת המדינה.

רון היה נשוי לאורה, בתו של מרדכי בנטוב ונולדו להם ארבע בנות. כל חייו חי במשמר העמק. בשנותיו האחרונות היה מזוהה בעיקר עם הזרם השיתופי בתנועה הקיבוצית. הוא שימש כרכז הזרם השיתופי בשנים 2006-2002, ונחשב ממנהיגיו הבולטים. בשנת 2010 הושתל לרון לב מלאכותי והוא החזיק, עד מותו, בשיא עולמי של אורך חיים עם לב מלאכותי.

בשנת 2017 יצא לאור הספר "שיתופיסט: המאבק לחברה סולידרית", שכתבה בשמו ומפיו בתו לילך רון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמרי רון** בוויקישיתוף
* 

* אמרי רון, באתר הכנסת

* אמרי רון, באתר כנסת פתוחה
* אריק בנדר, הלך לעולמו חבר הכנסת לשעבר אמרי רון, באתר nrg‏, 10 בנובמבר 2013
* אחיה ראב"ד, נפטר אמרי רון, שיאן העולם עם לב מלאכותי, באתר ynet, 10 בנובמבר 2013
* אלי אלון, זוכרים את אימרי רון, באתר TheMarker‏, 16 בדצמבר 2013 (מאורכב בוייבאק מאשין)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הקיבוץ הארצי מזועזע מגילוי הרשת - מזהיר מלינץ, דבר, 19 בדצמבר 1972
2. ↑  סג"מ עמית יחיאלי הובא למנוחות, דבר, 15 ביוני 1973
3. ↑  דניאל בלוך, הקיבוץ הארצי נגד מפ"ם העירונית, דבר, 18 באוקטובר 1978  
, מזכירות מפ"ם ממליצה לפרק את המערך, דבר, 18 בדצמבר 1978
4. ↑  מאיר תלמי בראש מועמדי מפ"ם לכנסת, דבר, 1 באפריל 1977
5. ↑  עזרא דלומי, רון, רכז ראש חדש לזר"ש, באתר "שווים", אפריל 2006
6. ↑  אמרי רון 2013-1936, באתר הקיבוצים, 10 בנובמבר 2013
7. ↑  שיא עולמי לח"כ לשעבר: 3 שנים עם לב מלאכותי, באתר ynet, 2 באוקטובר 2013

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007502391605171
* BnF: cb17826599n (data)
* GND: 1175421480
* ISNI: 0000 0004 3403 0136
* LCCN: no2018069536
* VIAF: 308266377
* WorldCat: lccn-no2018069536

 |
הצבעה בכנסת בשנת 1982. יעקב גיל יושב במושב חברי הכנסת הרחוק ביותר מהמצלמה, בשורה האמצעית, לפני יצחק נבון, ומשמאל לשלמה הילל. בתמונה חברי הכנסת של מפלגת העבודה, שכל אחד מהם מרים יד בהצבעה.הצבעה בכנסת בשנת 1982. יעקב גיל יושב במושב חברי הכנסת הרחוק ביותר מהמצלמה, בשורה האמצעית, לפני יצחק נבון, ומשמאל לשלמה הילל.
**יעקב גיל-גילה** (שם לידה; **יעקב מזרחי**, כ"ח בטבת תרצ"א 17 בינואר 1931 – ב' בשבט תשס"ז, 21 בינואר 2007) היה איש ציבור ישראלי וחבר הכנסת מטעם סיעת המערך.

ביוגרפיה
--------

גיל נולד בשכונת נחלאות בירושלים ירושלים בשם **יעקב מזרחי** למשפחה מרובת ילדים שמוצאה מעיירה שסמוכה לאתר העיר העתיקה אור מיהדות אורפה. שם המשפחה המקורי היה מזרחי, אבל במשפחה דבק הכינוי **גולה** (נמוך, בערבית), כי כולם היו קטני-קומה. כמה מבני המשפחה הפכו את שם משפחתם לגילה, אחרים קיצרו לגיל.

אב המשפחה, **יוסף מזרחי (אבו סלים)**, היה קבלן בניין וצינורות שבנה את בתי הקולנוע קולנוע אדיסון וקולנוע אוריון. האב נחשב לפעיל ציוני, איש ההגנה, שעזר להעלות יהודים מאורפה, חלב ודמשק. אם המשפחה, רחל דיש, התחתנה עם אביו בגיל 13 בעיר אורפה.

גיל למד במוסד החינוכי "בית אלפא" והיה חבר תנועת השומר הצעיר. בשירותו בצה"ל היה בנח"ל ולאחר שחרורו, בשנת 1952, הצטרף לקיבוץ מגידו, בו היה חבר עד שנת 1954.

גיל למד עבודה סוציאלית. בשנת 1965 החל לעבוד בעיריית ירושלים, בה עבד עד שנת 1983. בין השאר הקים גיל את מחלקת נוער, ספורט וחברה של העירייה, והיה יו"ר ארגון עובדי הנוער והחברה בישראל. בנוסף לכך, הוא פעל במוסדות המועצה לקשרים בינלאומיים לנוער וצעירים. במסגרת עבודתו דאג להוציא קרובי משפחה שלו במשלחות של העירייה לחוץ לארץ, דבר שעורר עליו ביקורת בעיתונות ועל ידי מבקר העירייה.

בשנת 1964 הצטרף למפא"י ומילא בה תפקידים מגוונים. הוא היה חבר לשכת מחוז ירושלים של המפלגה, יו"ר אגף הנוער של מרכז המפלגה ויו"ר מועצת מחוז ירושלים. כמו כן מונה לחבר ועדת ראש הממשלה לילדים ולנוער במצוקה.

בשנת 1981 נבחר גיל לכנסת העשירית מטעם המערך, וכיהן כחבר בוועדת החינוך והתרבות. הוא הוצב במקום ה-45 ברשימת המערך לכנסת האחת עשרה, מקום שבמדמים נצפה כריאלי אך לאחר ספירת המעטפות הכפולות הוא נותר מחוץ לכנסת. במרץ 1988 התפטר שמחה דיניץ, שנבחר ליו"ר הסוכנות היהודית, מהכנסת וגיל שב לכנסת, בה כיהן כשמונה חודשים כחבר בוועדה לענייני ביקורת המדינה ובוועדת החינוך והתרבות (בין 15 במרץ ל-21 בנובמבר 1988).

כמו כן שימש כציר בשגרירות ישראל בקהיר והיה חבר מליאת רשות השידור.

בשנת 1997 מונה ליושב ראש העמותה המנהלת של בית החולים משגב לדך, ושימש בתפקיד עד לסגירת בית החולים בשנת 2001.

גיל נפטר ב-21 בינואר 2007.

חיים אישיים
-----------

גיל היה נשוי, ונולדו לו 3 ילדים.

הנצחה
-----

בירושלים נקרא על שמו כיכר בגבעה הצרפתית בשם **כיכר יעקב גיל**.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* יעקב גיל, באתר הכנסת

* יעקב גיל, באתר כנסת פתוחה

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  חבר הכנסת לשעבר יעקב גיל הלך הלילה לעולמו, באתר ynet, 21 בינואר 2007
2. ↑  ייקבעו נוהלים ברורים לשיגור משלחות לחו"ל, מעריב, 19 במאי 1974
3. ↑  גיל: נשאר בחוץ, מעריב, 27 ביולי 1984
4. ↑  כיכר יעקב גיל
**אלברטו אצו השני, מרקיז מילאנו** (באיטלקית: **Alberto Azzo II d'Este**;‏ 10 ביולי 1009 – 20 באוגוסט 1097), היה מרקיז מילאנו בין השנים 1029–1097.

ביוגרפיה
--------

אלברטו אצו נולד ב-10 ביולי 1009 לאלברטו אצו הראשון, מרקיז מילאנו ולאדליידה.

בשנת 1029 מת אביו אלברטו אצו הראשון, מרקיז מילאנו, ואלברטו אצו עלה לשלטון במקומו. אלברטו אצו המשיך במדיניות אביו, והרחיב את נחלותיו בצפון איטליה. בשנת 1069 מרדו התושבים ברוזנות מיין ברובר השני, דוכס נורמנדיה, ואלברטו אצו דאג שבנו יקבל את הרוזנות כאיג החמישי, רוזן מיין, מכיוון שלאשתו היה זכות ירושה על הרוזנות.

בשנת 1055 ירש בנו ולף הרביעי את קרינתיה, ובשנת 1070 הפך לדוכס בוואריה, וממנו יצאה שושלת בית ולף, אשר הייתה אחת המשפחות החזקות ביותר באימפריה הרומית הקדושה.

במהלך מאבק האינווסטיטורה ניסה אלברטו אצו לפשר בין האפיפיור גרגוריוס השביעי להיינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם משלא עלה הדבר בידו הצטרף למחנה האפיפיור. בשנת 1073 הקים אלברטו אצו טירה באסטה, אשר הפכה על ידי כך מכפר קטן לעיר חשובה.

ב-20 באוגוסט 1097 מת אלברטו אצו, ובנו פולקו הראשון, מרקז מילאנו ירש את נחלותיו, וממנו יצאה משפחת בית אסטה, אשר הייתה משפחה חשובה מאוד באיטליה, ואשר מאוחר יותר שלטה בדוכסות מודנה.

משפחתו
------

בשנת 1036 התחתן אלברטו אצו עם קוניגונדה מאלטדורף, בתם של ולף השני, רוזן שוואביה ואימיצה מלוקסמבורג, ממנה נולד לו בן אחד:

* ולף הראשון, דוכס בוואריה (1037–1101)

בשנת 1070 התחתן אלברטו אצו עם גארסנדה ממיין, בתו של ארבר הראשון, רוזן מיין, ממנה נולדו לו שני ילדים:

* פולקו הראשון, מרקז מילאנו (לא ידוע–1128)
* איג החמישי, רוזן מיין (לא ידוע–1131)

בנוסף היו לו גם ילדים מחוץ לנישואין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלברטו אצו השני, מרקיז מילאנו** בוויקישיתוף

  


|  |
| --- |
| **אלברטו אצו השני, מרקיז מילאנו**  בית אסטה  נולד:1009 מת:1097 |
| **אלברטו אצו הראשון** | **מרקיזות מילאנו  1029–1097** | **פולקו הראשון** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 136184561
* VIAF: 80572570
* WorldCat (עם VIAF): 80572570

 |
**פלנטריום ומוזיאון האסטרונומיה על שם אדלר** (באנגלית: **Adler Planetarium**) בשיקגו שבארצות הברית הוא הפלנטריום הראשון שנבנה בחצי הכדור המערבי, והוא הפלנטריום הוותיק ביותר הקיים כיום.

היסטוריה
--------

הפלנטריום נוסד בשנת 1930 על ידי הפילנתרופ מקס אדלר, בסיוע פיליפ פוקס, המנהל הראשון של הפלנטריום. הפלנטריום ממוקם, יחד עם מוזיאונים מפורסמים נוספים, על הגדה של ימת מישיגן בקמפוס המוזיאונים של שיקגו.
הפלנטריום מכיל יותר מ-35,000 רגל מרובעת של מוצגים, הכוללים דגמי מאזניים של מערכת השמש, מכשירים אסטרונומיים עתיקים ומסכים אינטראקטיביים. האוספים ההיסטוריים של מכשירים אסטרונומיים וספרים נדירים המצויים במוזיאון נחשבים כמשובחים בעולם.

מוזיאון אדלר הוא היחיד בעולם המכיל שני אולמות פלנטריום בגודל מלא. מאז פתיחת המוזיאון בשנת 1930, המבקרים זוכים לצפות בהדגמות של שמי הלילה באולם פלנטריום סקיי ההיסטורי. הכיפה של האולם נראית בבירור למתבונן מחוץ למוזיאון. מקרן ה-Zeiss המצוי בפלנטריום מסוגל לשחזר במדויק תנועה של כל היבט בשמי הלילה. ב-1999 הרחיב המוזיאון את מרחב התצוגה הקיים, והוסיף את קולנוע ה StarRider - סביבה דיגיטלית מלאה המונעת בטכנולוגית סימולציה מתקדמת. בנוסף למופעים חינוכיים, מוצג בקולנוע מופע מוזיקלי המכיל אנימציה דיגיטלית.

הפלנטריום ממוקם בקרבת מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע והאקווריום של שיקגו והשלושה מכונים לרוב "קמפוס המוזיאונים".

גלריה
-----

* מבנהמבנה
* מבנהמבנה
* כוכבי לכתכוכבי לכת
* מטאורמטאור
* size wisesize wise
* תצוגהתצוגה
* Atwood Celestial SphereAtwood Celestial Sphere
* מקרןמקרן
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פלנטריום אדלר** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פלנטריום אדלר (באנגלית)
* פלנטריום אדלר, ברשת החברתית פייסבוק

* פלנטריום אדלר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* פלנטריום אדלר, ברשת החברתית אינסטגרם

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb144284403 (data)
* ISNI: 0000 0001 1939 3527
* MusicBrainz: 052a5831-e150-4a0c-b144-8d6af6dc83cb
* SUDOC: 142983195
* VIAF: 125902349
* WorldCat: viaf-125902349

 |
**פסל המורד הקטן**, או "הצופה הקטן" (בפולנית: **Mały Powstaniec**) הוא פסל המנציח את הילדים-חיילים שלחמו ומתו במהלך מרד ורשה 1944. הוא ממוקם בסמוך לחומות העיר העתיקה של ורשה. 

הפסל הוצב בשנת 1983. הוא מתאר נער צעיר לובש קסדה גדולה מדי לראשו, ומחזיק תת-מקלע, שלפי גודלו עשוי להיות לכאורה גם צעצוע. הדמות עוצבה בדמותו של  "אנטק" ("antek"), נער לוחם, בנו של רופא קרדיולוג שהיה בין המורדים, שכינויו בפי הלוחמים היה "קרלי", שנהרג במקום זה ב-8 באוגוסט 1944 בגיל 13. הקסדה ותת-מקלע מפוסלים בדמות הציוד שהיה בשימוש לוחמי תנועת ההתנגדות הפולנית במלחמת העולם השנייה נגד גרמניה הנאצית.  

הפסל מייצג את הילדים, הנערים והנערות, רבים מהם חניכי תנועת הצופים בפולין (ולכן מכונה גם "פסל הצופה הקטן"),  שנהרגו בעת ששימשו כשליחים, כמובילי נשק ותחמושת, כתצפיתנים וכשדרים, בעת המרד של המחתרת הפולנית בוורשה כנגד הגרמנים הנאצים הכובשים, לקראת סיום מלחמת העולם השנייה. הפסל יז'י יארנוצקייביץ' (Jerzy Jarnuszkiewicz) עיצב את האנדרטה כבר בשנת 1946, אולם המשטר הקומוניסטי שראה בלוחמי המחתרת הפולנית תנועה לאומנית, לא איפשר את הצבתו בפומבי. עותקים מוקטנים של האנדרטה נפוצו ברחבי המדינה כבר בסוף שנות ה-40, והפכו במהרה לסמל למאבקה של פולין לחירות. מאחורי הפסל חרוטות בפולנית מילות שיר פופולרי מאותה תקופה, המתאר נאמנות למולדת.

גלריה
-----

* מבט כללי על הפסלמבט כללי על הפסל
* הפסל בשעת לילההפסל בשעת לילה
* לוחית המידע מאחורי הפסללוחית המידע מאחורי הפסל
* העתק של הפסל במוזיאון מרד ורשההעתק של הפסל במוזיאון מרד ורשה
* חניכי תנועת הצופים בטקס זיכרוןחניכי תנועת הצופים בטקס זיכרון

ראו גם
------

* מרד ורשה
* תנועת ההתנגדות הפולנית במלחמת העולם השנייה
* ארמייה קריובה
* שימוש צבאי בילדים ובנערים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פסל המורד הקטן** בוויקישיתוף
**אברהם גיבלבר** (23 במרץ 1910 - 2 באוגוסט 2002) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת בכנסת השמינית מטעם רשימת המערך בין השנים 1974 ל-1977.

ביוגרפיה
--------

גיבלבר נולד בפולין והיה פעיל מנעוריו בתנועות ציוניות. החל בשנת 1925 היה חבר הנשיאות של הפדרציה העולמית של יהדות פולין ובשנים 1937–1940 כיהן כמזכיר תנועת "החלוץ" בפולין. בשנת 1941 עלה לארץ ישראל והתיישב בקיבוץ אפק.

לאורך השנים היה גיבלבר פעיל במוסדות אחדות העבודה-פועלי ציון, ב-1958 מונה למזכיר ארגוני של המפלגה, וכיהן כמזכיר המפלגה בשנים 1959–1963 ובשנית בין 1966–1967. לאחר יצירת מפלגת העבודה ב-1969 כיהן בה כמזכיר משנה. לקראת הבחירות לכנסת השמינית שובץ במקום הרביעי ברשימת נציגי הקיבוץ המאוחד, ואחר כך במקום ה-46 ברשימת העבודה. העבודה זכתה ב-51 מנדטים וגיבלבר בחר מטעמה לחבר הכנסת השמינית. הוא נבחר לכהן בה כסגן מזכ"ל המפלגה ובשנת 1974 נבחר מטעמה לחבר הכנסת השמינית. בכהונתו הוא היה סגן יושב ראש הכנסת, חבר ועדת הפנים ואיכות הסביבה וחבר ועדת השירותים הציבוריים.

לאחר סיום כהונתו בכנסת נבחר, בשנת 1979, לחבר עמית בוועד הפועל הציוני. מאוחר יותר נבחר גם לכהן כחבר מועצת "יד ושם" ושימש יו"ר הוועד המנהל של בית לוחמי הגטאות. במקביל המשיך להיות פעיל במרכז מפלגת העבודה.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אברהם גיבלבר, באתר הכנסת

* אברהם גיבלבר, באתר כנסת פתוחה
* הקבר של אברהם גיבלבר בבית הקברות אפק, באתר BillionGraves

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אבי כצמן, מת אברהם גיבלבר, לשעבר סגן יושב ראש הכנסת, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2002
2. ↑  נקבעו התפקידים בוועדה המרכזת של אחהע־פוע ""צ, למרחב, 6 ביוני 1958
3. ↑  הוועידה הפגינה ליכוד העם היהודי ומאבקו למען ישראל, למרחב, 3 במרץ 1971
4. ↑  נבחרו מועמדי הקיבוץ המאוחד ברשימה לכנסת, מעריב, 18 בספטמבר 1973
5. ↑  18 מועמדים חדשים ברשימת העבודה, על המשמר, 24 בספטמבר 1973
6. ↑  חנה קים, תה או קפה, שואל פרויק׳ה רבינסקי את העד, חדשות, 11 במאי 1990
**סְה-מָה יִי** (במנדרינית: 司馬懿;‏ 179 – 7 בספטמבר 251) ידוע גם כ**ז'ונג-דה** היה מצביא, מדינאי, ועוצר הכס של ממלכת צָאו-ווֶי בתקופת שלוש הממלכות של סין.

הוא התחיל את הקריירה הפוליטית שלו בשנת 208 תחת צאו צאו, ועלה במהירות בדרגות וצבר יוקרה רבה לאורך עשרות שנים. הוא ידוע בעיקר בזכות הגנה על ממלכת צָאו-ווֶיי מפני משלחות הצפון של ג'וּגֶה לְיָאנְג בין השנים 231–234.

בשנת 239 הוא נבחר לעוצר הכס של הקיסר צאו פאנג, יחד עם יורש עצר נוסף, צאו שואנג. צאו שואנג ניסה למזער את כוחו של סְה-מָה יִי ויחסיהם התדרדרו במהרה. בשנת 249, לאחר שתכנן וגייס תמיכה בקפידה, הוא הדיח את צאו שואנג מהשלטון בהפיכה והוציא אותו ואת משפחתו להורג.

לאחר אירוע זה, היה סְה-מָה יִי השליט דה פקטו של ממלכת צָאו-ווֶיי. במשך שאר ההיסטוריה של ווֶיי, שלטה משפחת סְה-מָה במדינה, וסללה את הדרך להקמת שושלת ג'ין, שבסופו של דבר הוקמה על ידי נכדו, סה-מה יו'אן, קיסר סין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סה-מה יי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 5112 6552
* LCCN: nr92020975
* NDL: 00623690
* NLK: KAC2018P3653
* VIAF: 29397206
* WorldCat: lccn-nr92020975

 |
**מאור זוהר** (נולד ב-9 ביוני 1985) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.

קריירה
------

זוהר החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי עירוני אשדוד ולאחר איחוד הקבוצות בעיר המשיך בקבוצת הנוער של מועדון ספורט אשדוד. ב-21 בינואר 2003 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 0–4 להפועל כפר סבא במסגרת גביע הטוטו. בהמשך השתלב היטב בקבוצה בתקופה בה אימן יוסי מזרחי, שהציב אותו בעמדת הקשר האחורי ולעיתים בעמדת הבלם, תחילה כשחקן מחליף ובהמשך בהרכב הפותח. בינואר 2007, לאחר שלא מצא מקום בהרכב תחת המאמן אלון חזן, הושאל זוהר להפועל אשקלון מהליגה הלאומית עד לסיום העונה. זוהר היה שותף לעלייה של הקבוצה לגמר גביע המדינה, בו הפסידה הפסידה 4–5 להפועל תל אביב בדו-קרב בעיטת עונשין, כאשר זוהר החמיץ את הפנדל היחיד בהתמודדות.

בעונת 2007/2008 חזר זוהר למועדון ספורט אשדוד ושיחק שנתיים נוספות במדיה, בהן ערך עוד 36 הופעות בליגת העל כשחקן הרכב, ובסך הכל 45 משחקים בכל המסגרות.

בקיץ 2009 חתם זוהר בהכח עמידר רמת גן, שירדה לליגה הלאומית עונה קודם לכן. ב-14 בינואר 2010 חתם בהפועל רעננה מליגת העל, במדיה ערך 14 משחקי ליגה עד תום עונת 2009/2010, ובסופה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.

בקיץ 2010 חתם זוהר במכבי באר שבע מהליגה הלאומית, וכעבור עונה חזר לקדנציה שנייה בהפועל אשקלון. בקיץ 2012 חתם בסקציה נס ציונה, עמה ירד לליגה א' בתום עונת 2012/2013.

בקיץ 2013 חתם זוהר בעירוני קריית גת מליגה א', ועמה עלה בסיום העונה לליגה הלאומית. את עונת 2015/2016 התחיל כשחקן חופשי עד שבינואר 2016 חזר לקדנציה שנייה בסקציה נס ציונה.

ב-15 בספטמבר 2017 חתם זוהר במכבי עירוני אשדוד מליגה ב'. זוהר היה שותף לעליה של הקבוצה לליגה א', בתום עונת 2018/2019.

ב-19 בנובמבר 2020, זוהר חתם במכבי טמרה. בסיום העונה פרש מכדורגל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מאור זוהר** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  איזי עין דור, הפועל רעננה: לימה ייבחן, מאור זוהר חתם, באתר ynet, 14 בינואר 2010
2. ↑  מיכאל וייסרמן, מאור זוהר חתם בנס ציונה, באתר דאבל פס, 20 בינואר 2016
3. ↑  שחר כחלון, זה רשמי: מאור זוהר חתם בעירוני אשדוד, באתר אשדוד נט, 15 בספטמבר 2017
4. ↑  שלומי והבה, מאור זוהר חתם בטמרה, שטרית על סף סיכום, באתר דאבל פס, 19 בנובמבר 2020
**בית קולנוע "ירקון" בראש העין** הוקם בשנת 1955 על ידי שלושה יזמים מקומיים. המקום היה בעבר מבנה בריטי, ששימש כמטבח שבו קיבלו העולים מתימן את מזונם. בית הקולנוע נסגר בתחילת 1980 בעקבות הירידה ברווחיות של בתי קולנוע מקומיים בשל כניסתה של הטלוויזיה הרב-ערוצית, והמעבר לצפייה בקולנועים באזורי מסחר גדולים. כיום לאחר שלושים שנה, עיריית ראש העין החליטה לשפץ את אולם הקולנוע ההיסטורי.

ירקון - בית הקולנוע הראשון בראש העין
------------------------------------

בית הקולנוע הראשון אשר הוקם בראש העין בשנת 1955 נקרא "ירקון". בשנים 1949–1950 הפעילה הסוכנות היהודית במבנה בריטי מטבח שבו קיבלו העולים מתימן את מזונם שלוש פעמים ביום. המטבח שכן באזור שנקרא "מחנה א'" באותם הימים. לאחר סגירתו של מחנה העולים ראש העין, בראשית שנות החמישים של המאה העשרים, בשנת 1955, הכשירו שלושה יזמים בני המקום - חיים מליחי, עובדיה גמליאל ויעקב בן שאול את המבנה ופתחו בו את הקולנוע הראשון ובו כ-450 מושבים. בתי הקולנוע היו מרכז הבילוי הפופולרי ביותר בישראל בשנות החמישים והשישים. בתי הקולנוע אירחו גם הצגות, קונצרטים, כנסים פוליטיים ונשפים.

כוכבו של הקולנוע דעך בסוף שנות ה-70 והוא נסגר. המקרין הופקד על שמירת הצניעות וכיסה בידו את העדשה, בסצנות נועזות לקול מחאת הצעירים. על תחילת ההקרנה היה מודיע המקרין בצלצול פעמון, וגם על הפסקה של רבע שעה. ישנם מספר רב של סרטים שהוצגו בקולנוע באותה תקופה כמו: "הציפורים" של היצ'קוק, "גריז", "אפוקליפסה עכשיו", "הטוב, הרע והמכוער" ורבי מכר נוספים. אך כניסת הטלוויזיה הביאו לירידה קבועה בהכנסות של בעלי "ירקון" והוא נסגר ב-1980.

היום
----

בשנת 2013, ראש עיריית ראש העין משה סיני חתם על הרשאה כספית להחזרת מבנה הקולנוע הישן לידי עיירת ראש העין לאחר שיסתיים משא ומתן עם המחזיקים במקום. בכוונת העירייה לשחזר את המקום לסינמטק, בו יוכלו תושבי העיר לקיים מפגשים בנושא תרבות, מורשת וקולנוע. עיירת ראש העין מכוונת לשחזור גלגלי ההיסטוריה, ולהעניק רגעים נוספים של חיבור בין הדור הצעיר לדור המבוגר. המבנה בראש העין שרד והעירייה קנתה אותו והחלה לפעול לשימורו יחד עם המועצה לשימור אתרי מורשת. לפי התוכנית העדכנית בחלל המרכזי במבנה יוקם שוב אולם קולנוע קטן מהמקורי אך יהיו שני חללים נוספים מוזיאון ובית קפה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קולנוע ירקון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  אחרי יותר משלושים שנה: בית הקולנוע המיתולוגי בראש העין ישופץ וייפתח מחדש, באתר mynet ראש העין(הקישור אינו פעיל)
2. 1 2  הקולנוע הראשון יהפוך לסינמטק, באתר עיריית ראש העין
3. ↑  מבנה בריטי חלוד שקפא בזמן – על סיפורו יוצא הדופן של קולנוע "ירקון" בראש העין מתוך הבלוג נטוש - צילום מבנים ותיקים ונטושים בישראל בהווה למען העתיד, 31 במרץ 2013
4. ↑  גילי כהן, סינמה ראש העין, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2011
5. ↑  מי יציל את הקולנוע הישן?, באתר כאן תאגיד השידור

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"קולנוע ירקון (ראש העין)"**.
פירוש נוסף ערך זה עוסק בסופר, משורר, משפטן ואיש ציבור. אם התכוונתם למושב, ראו ניר צבי.

**צביקה (צבי) ניר** (נולד ב-14 באוגוסט 1946) הוא סופר, משורר, משפטן ואיש ציבור ישראלי. החל מדצמבר 2015 מכהן כיו"ר אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל. כיהן כחבר הכנסת בימיה האחרונים של הכנסת השלוש עשרה מטעם מפלגת העבודה.

ביוגרפיה
--------

נולד בקלוז' שברומניה לחנה ושמואל, ניצולי שואה, ועלה לישראל בשנת 1948. סיים לימודיו בתיכון "אהל שם" ברמת גן. בעל תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב ובעל תואר שני בהצטיינות בתורת הספרות הכללית באוניברסיטת תל אביב.

שיחק כדורסל בקבוצת מכבי "ארזים" בעיר. בין השנים 1967–1974 היה אזרח עובד צה"ל ושימש היסטוריון צבאי במחלקת ההיסטוריה של צה"ל. היה פעיל במפלגת הליברלים העצמאיים ובשנות השבעים שימש בה יו"ר מזכירות הדור הצעיר.

בפעילותו הציבורית עסק בענייני ההסתדרות הציונית והוועד הציבורי להגנת הדמוקרטיה והיה יו"ר תא הסטודנטים במנגנון המפלגה. בבחירות לכנסת ה-9 מוקם במקום הרביעי ברשימת המפלגה, ובבחירות לכנסת ה-12 מוקם שלישי ברשימת שינוי (אליה חברו הליברלים העצמאיים). ניר נכנס לכנסת השלוש עשרה בשלהי כהונתה מטעם מפלגת העבודה, בעקבות התפטרותה של אורה נמיר, אך לא הספיק להצהיר אמונים לפני התפזרות הכנסת.

משנת 1983 היה חבר מועצת עיריית רמת גן. בשנת 1993 התמודד על ראשות עיריית רמת גן בראשות מפלגת העבודה. כיהן ברציפות כחבר מועצת העיר עד שנת 2013. בקדנציה האחרונה שלו היה יושב ראש מנהל התרבות בעיר, ובמסגרת פעילותו התרבותית חידש את פרס רמת גן לספרות, ופעל רבות לקידום חיי התרבות.

ניר זכה במקום השני בגמר מקבילית המוחות בסיום שלוש עונות התוכנית.

החל מחודש דצמבר 2015 מכהן כיו"ר אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל.

חיים אישיים
-----------

צביקה ניר נשוי, אב לשלוש בנות. אחיו הצעיר והיחיד, עמוס, נפל במלחמת יום הכיפורים.

חתנו הוא הפוליטיקאי והפעיל החברתי, גלעד קריב.

ספריו
-----

* **המכנסים של אבא: שירים לנעה, נעמה ועתליה**, כנרת, 1993 (איורים: אבי כץ)
* **היד שהוציאה אותי להורג**, רומן ספרא / הקיבוץ המאוחד, 2012 (עריכה: יהודית רותם)
* **זמן הלב**, רומן הקיבוץ המאוחד, תשע"ד 2013 (עריכה: דפנה שחורי)
* **אמת**, הקיבוץ המאוחד, תשע"ו 2016 (עריכה: דפנה שחורי)
* **אוטהון**, הקיבוץ המאוחד, תשע"ז 2017 (עריכה: מיא שם אור)
* **אלוהי התשוקות הבוערות**, הקיבוץ המאוחד, תשע"ט 2019 (עריכה: אלי הירש)

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* צביקה ניר, באתר הכנסת

* צביקה ניר, באתר כנסת פתוחה
* צביקה ניר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
* הספרים של צבי ניר, באתר סימניה
* איילת קליין כהן, יו"ר אגודת הסופרים: "אנחנו כבר בתהום", באתר nrg‏, 7 בנובמבר 2016
* עדי אביטל-רוזין, ׳לִחְיוֹת אוֹתָהּ. דיון בשאלת הייצוג הנשי ב"אֱמֶת" מאת צביקה ניר׳, בתוך: ד"ר לאה מזור, על מקרא הוראה וחינוך

הערות שוליים
------------

1. ↑  על פי הכתוב באתר הכנסת, שם נאמר: "היה צריך להיכנס לכנסת במקומה של אורה נמיר, אך לא הספיק להצהיר אמונים לפני התפזרות הכנסת השלש עשרה"
2. ↑  מכתב תודה מצביקה ניר לאחר הבחירה ליור האגודה אתר אגודת הסופרים העברים מתאריך 02/12/2015

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007289899305171
* ISNI: 0000 0004 0228 5361
* LCCN: no2013084963
* VIAF: 297679709
* WorldCat: lccn-no2013084963

 |
**מתיי בור** (בסלובנית: **Matej Bor**;‏ 14 באפריל 1913–29 בספטמבר 1993) היה סופר, מחזאי ומתרגם סלובני.

ביוגרפיה
--------

ולדימיר פבשיץ' (בסלובנית: **Vladimir Pavšič**) נולד בשנת 1913 בכפר ליד גוריציה אז בשטח של האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה השטח עבר לשליטת איטליה ומשפחתו עברה לצליה, שהייתה חלק של ממלכת יוגוסלביה. לאחר סיום בית הספר, פבשיץ' נרשם ללימודים באוניברסיטת ליובליאנה, שם למד סלובנית ופילולוגיה. לאחר סיום האוניברסיטה הוא החל לעבוד כעיתונאי.

לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה הצטרף לשורות הפרטיזנים. השירים שכתב היו פופולריים מאוד. בתקופה זו הוא אימץ לעצמו את שם העט "מתיי בור" (בסלובנית: **Matej Bor**). בשנת 1944, לאחר שחרור בלגרד, הוא עבר לעיר והחל לעבוד במחלקה הסלובנית של הרדיו, לצד אנטון אינגוליץ'.

בשנת 1945 עבר מתיי בור לליובליאנה והקדיש את עצמו לכתיבה ולתרגום. בשנים 1947 ו-1952 קיבל פרס ספרותי על יצירותיו.

בתקופת השלטון הקומוניסטי תמך מתיי בור במתנגדי המשטר. בשנות ה-60 פרסם מאמר נגד מעצר מיכאילו מיכאילוב הסרבי. בהמשך פעל למתן חנינה לקורבנות משפטים פוליטיים שנערכו בשנת 1947. בשנת 1984 הוא פעל לפרסום סיפור על פעילות מחנה לאסירים פוליטיים בשטח קרואטיה של היום.

במהלך הקריירה הספרותית פרסם מתיי בור מספר ספרים עם אוסף שירים. הראשון, Previharimo viharje, ראה אור בשנת 1942. בשנת 1959 יצא לאור ספרו Šel je popotnik skozi atomski, שתורגם למספר שפות.

מתיי בור כתב מספר מחזות ויצירות לילדים. בשנת 1954 הוא כתב תסריט לסרט קולנוע. הוא תרגם מספר יצירות של ויליאם שייקספיר לסלובנית.

הוא ניסה לקדם תאוריה, לפיה מקורותיו של העם הסלובני ומקור שפתו בשפה הוונטית. תאוריה זו לא נתמכה על ידי בעלי מקצוע בתחום הבלשנות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מתיי בור** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb118929266 (data)
* GND: 10329919X
* ICCU: SBLV121125
* ISNI: 0000 0003 6858 8536
* LCCN: n50068945
* LNB: 000172283
* NKC: ola2002153864
* NLA: 35681258
* NLP: a0000001851792
* NSK: 000000969
* NTA: 069202753
* SELIBR: 334309
* SUDOC: 076628566
* Trove: 1039959
* VIAF: 93090904
* WorldCat: lccn-n50068945

 |