recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מבצר מרגט** הידוע גם בשם הערבי **קלעת מרקב** (**قلعة المرقب**), הוא מבצר צלבני גדול שנבנה על ידי מסדר ההוספיטלרים והשתמר במצב טוב יחסית. כיום נמצא המבצר בתחומי סוריה ומצבו הלך והדרדר עד לשנת 2007 בה החלו עבודות שימור מוגבלות.

מבנה
----

המבצר שוכן על גבעה געשית המתנשאת לגובה של 360 מטרים וצופה ממרחק של שני קילומטרים על הים התיכון ועל העיר הסורית בניאס, על הדרך בין טריפולי שבלבנון ועיר הנמל הסורית לטקיה. ההיסטוריה המוקדמת של האתר איננה ידועה, ועל הגבעה עצמה זוהו מבנים שמקורם בביצורים מוסלמיים שנבנו בסמוך למסע הצלב הראשון על ידי אמירים מוסלמיים. המוסלמים כנראה המשיכו להחזיק במבצר גם לאחר הקמת רוזנות טריפולי. במהלך שנות השבעים של המאה ה-12 נתפס המבצר על ידי השליט של רוזנות טריפולי, ובשנת 1186 נמכר לאבירי המסדר הצבאי ההוספיטלרי. ההוספיטלרים בנו את המבצר מחדש והפכו אותו למפקדת המסדר בסוריה. מבחנו הראשון של המבצר הגיע בשנת 1188 - לאחר קרב קרני חיטין צרו עליו צבאות מוסלמיים אך לא הצליחו לכבשו. לאחר מסע הצלב השלישי נכלא בו השליט הביזנטי המורד של קפריסין איסאק קומננוס שהעז לעמוד בדרכו של ריצ'רד לב הארי. המבצר הורחב וחוזק עד שהפך לשני בגודלו ובתפארתו רק לקראק דה שבלייה.

במהלך אפריל 1285 הטיל הסולטאן הממלוכי קלאון מצור על מבצר מרגט ולאחר חודש הצליחו חפריו למוטט את החומה החיצונית הצפונית, וחיל המצב נכנע בתמורה לרשות לצאת מהמבצר עם רכושו. המבצר לא נהרס אלא שוקם והוצב בו חיל מצב ממלוכי.

מרגט הוא מבצר ענק השייך למבצרי ההרים הצלבניים ונבנה כ"מצודה קונצנטרית", כלומר מבצר פנימי עצמאי בעל מערכת חומות ומגדלים החולשים על מערכת ביצורים חיצונית המקיפה אותו. האלמנט המרשים ביותר במבצר מרגט הוא מגדל עגול גדול מידות ששימש כמגדל העוז של הטירה. בשיפולי המבצר התפתחה עיר שנהנתה מההגנה והביטחון שהעניקו הביצורים.

גלריה
-----

* מבט על המצודה הפנימית של מרגט.מבט על המצודה הפנימית של מרגט.
* חומת הטבעת החיצונית של מרגט.חומת הטבעת החיצונית של מרגט.
* מבט על מבצר מרגט.מבט על מבצר מרגט.
* בתוך אחד החצרות של מבצר מרגט.בתוך אחד החצרות של מבצר מרגט.

ראו גם
------

* מבצר צלבני

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מבצר מרגט** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1122485867

 |
**אלפא רומיאו אלפאסוד** (**Alfa Romeo Alfasud**) היא מכונית נוסעים איטלקית קומפקטית שפותחה על ידי חברת אלפא רומיאו בשנות ה-70 של המאה ה-20.

אלפאסוד היא המכונית הראשונה שנבנתה במפעלי אלפא רומיאו בפומיליאנו ד'ארקו, על יד העיר נאפולי בדרום איטליה, ושמה נגזר מהמלה Sud שפירושה "דרום" באיטלקית, בניגוד ליתר מכוניות אלפא רומיאו עד אז, שנבנו במפעלי אלפא רומיאו בצפון איטליה, ליד העיר מילאנו. המפעל הוקם ביוזמת ממשלת איטליה, ששאפה לקדם הקמת מרכזי תעשייה בדרום המדינה, שהיה נחשל מבחינה תעשייתית באותן שנים.

אתר המפעל שימש את חברת אלפא רומיאו לייצור מטוסים בזמן מלחמת העולם השנייה.

אלפאסוד תוכננה בידי המהנדס האוסטרי רודולף הרוסקה, שעבד קודם לכן בפורשה ופולקסווגן ועוצבה בידי המעצב הנודע ג'ורג'טו ג'וג'ארו מסדנת "איטלדזיין", תוך שימוש בחידושים טכניים רבים אשר הופיעו במכוניות נוסעים אחרות רק בשנים מאוחרות יותר: תיבת הילוכים בת 5 הילוכים קדמיים, בלמי דיסק בכל ארבעת הגלגלים, כאשר הקדמיים מוקמו ביציאת גלי ההנע מתיבת הדיפרנציאל ולא בגלגלים כמקובל, ומעל הכול ביצועים גבוהים והתנהגות כביש טובה, שעמדה בקנה אחד עם מכוניות חדשות יותר.

אלפאסוד הוצגה לראשונה בתערוכת טורינו, 1971, וחידשה את מסורת אלפא רומיאו גם בהנעה הקדמית, שהופיעה לראשונה בדגם זה במכוניות היצרן. כמו כן המנועים היו, לראשונה באלפא, בתצורת בוקסר, כמו בסובארו, בדגמי פולקסווגן שונים (בראשם החיפושית) ובפורשה 911.

איכות הייצור במפעל בפומיליאנו ד'ארקו לא הייתה מן המשופרות. שביתות וסכסוכי עבודה רבים מנעו אספקה בזמן, ובנוסף מכוניות אלפאסוד רבות סבלו מחלודה קשה עקב שימוש בפלדה זולה שיובאה מברית המועצות.

האלפאסוד הוחלפה בשנות ה-80 בהדרגה בדגם אלפא 33, אך חובבי רכב רבים רואים בה עד היום מכונית קלאסית ללא תחליף.

על בסיס שלדה דגם "אלפאסוד" הוצגה בשנת 1971 מכונית הקונספט אלפא רומיאו אלפאסוד קיימנו.

גרסאות מרכב
-----------

Dashbord Alfa Romeo Alfasud
* אלפאסוד 4 דלתות
* אלפאסוד הצ'בק 5 דלתות
* אלפאסוד ג'ארדינטה עם מושבים אחוריים מתקפלים להעמסת מטען
* אלפאסוד TI - גרסת תיור עם שתי דלתות, אבזור עשיר ומנועים חזקים
* אלפאסוד ספרינט - גרסת קופה 3 דלתות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלפא רומיאו אלפאסוד** בוויקישיתוף
* טעם של פעם. פעמיים, טורו של אדוארד אטלר מיום 19.11.2014 במדור הרכב של העיתון מקור ראשון.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb11964414v (data)
* GND: 4729624-0
* SUDOC: 027646939

 |
**אירוערביה** (הלְחֵם של המילים Europe ל-Arabia) היה שמו של כתב עת שהחל לצאת לאור באמצע שנות השבעים של המאה העשרים על ידי הוועדה האירופאית לתיאום אגודות הידידות עם העולם הערבי. את כתב העת ערך לוסיאן ביטרלן, נשיא אגודת הסולידריות צרפת-ערב, והוא יצא לאור בשיתוף האינטרנציונל המזרח תיכוני (לונדון), פרנס פיי-ערב (פריז) וגרום ד'אטיוד סיר לה מואין-אורין (ז'נבה). אגודות אלו פתחו במסע אנטי-ישראלי ארסי. בין הפרסומים שהפיק **אירוערביקה** נכלל ב-1978 מחקר על "שלושת מיתוסים בברית הישנה" פרי עטו של ז'ורז' וושה, נציגו בז'נבה של המזכיר הכללי. 

בגיליונו השני, שראה אור ביולי 1975, פרסם **אירוערביקה** החלטות שהתקבלו פה אחד על ידי האספה הכללית של האגודה הפרלמנטרית לשיתוף פעולה אירו-ערבי (PEACE) אשר התקיימה בשטאסנבורג בין ה-7 ל-8 ביוני 1975. PEACE מנתה מאתיים חברי פרלמנט מערב אירופאים שייצגו בזמנם את הזרמים העיקריים בקשת הפוליטית. לפיכך תוכנית ההסכמה האירו-ערבית אושרה על ידי קונצנזוס רחב שכיסה את כל הזירה הפוליטית האירופאית.

הקהילייה האירופאית ובתי המחוקקים שלה תיאמו את תוכנית הדיאלוג האירו-ערבי והטמיעו אותה. הגישה הדו זרועית הזאת עזרה לקדם את מה שהיה, מנקודת מבט אירופאית, מטרה בסיסית של הדיאלוג: מדיניות חוץ אחידה, חובקת יבשת, חלופה גלובלית לעוצמה האמריקאית.

הירחון הנוכחי, (France-Pays Arabs (2004 ממשיך לשאת את כותרת המשנה "אירוערביקה".

ראו גם
------

* אירוערביה (תאוריה)
* אירוערביה: הציר האירופי-ערבי
* איום דמוגרפי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260662405171
* ISNI: 0000 0000 8903 7897
* LCCN: n78025813
* VIAF: 129605800
* WorldCat: lccn-n78025813

 |
**סמל טוקלאו** הוא סמל שבמרכזו תיבה מסורתית המגולפת מעץ המשמשת דייגים מקומיים בטוקלאו. באמצע התיבה צלב לבן והכיתוב בטוקלאית (אנ'): "Tokelau mo te Atua" שפירושו "טוקלאו לאלוהים", אלה יחד משקפים את השפעת הנצרות על טוקלאו.

תיבת העץ, הנקראת "טולומה"", מהווה את מרכז הסמל. התיבה משמשת לנשיאת ציוד דיג בסירות קאנו או במיכלי אחסון, והיא בעלת מכסה המתחבר אליה על ידי חוטים העשויים מסיבי קוקוס קלועים. החוטים העבים מעוצבים באופן המאפשר הידוק מיטבי של המכסה כך שאם הקופסה נופלת לים, תכולתה לא תישפך.
השימוש בתיבה מעיד על מרכזיות הדיג באי.

הסמל אושר כסמלה הלאומי של טוקלאו במאי 2008 על ידי  המלכה אליזבת השנייה מלכת ממלכת ניו זילנד. לפני כן נעשה שימוש בסמלה של ניו זילנד ובדגל הניו זילנדי. במקביל אומץ דגל חדש.

הפרלמנט של טוקלאו (ה"גנרל פונו") משתמש בסמל זהה ובחלקו העליון תוספת של כתר אדוארד הקדוש, סמל הפרלמנט אושר ב-7 באוקטובר 2013 על ידי המושל הכללי והמלכה אליזבת השנייה.

* סמל הפרלמנט של טוקלאו עם כתר אדוארד הקדושסמל הפרלמנט של טוקלאו עם כתר אדוארד הקדוש
* אישור דגל הפרלמנטאישור דגל הפרלמנט

ראו גם
------

* דגל טוקלאו
* המנון טוקלאו

קישורים חיצוניים
----------------

* סמל הגנרל פונו (באנגלית)
* הדגל והסמל של טוקלאו, באתר ממשלת טוקלאו (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תיבת הטולומה המסורתית (באנגלית)

| סמלי מדינות אוקיאניה |
| --- |
| מדינות | אוסטרליה • איי מרשל • איי שלמה • אינדונזיה • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו •  ניו זילנד (איי קוק • ניואה) • סמואה • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי | אפריקה |
| שטחים תלויים | אי הפסחא • אי חג המולד • איי מריאנה הצפוניים • איי קוקוס • בוגנוויל • גואם • הוואי • טוקלאו • ואליס ופוטונה • נורפוק • סמואה האמריקאית • פולינזיה הצרפתית • פיטקרן • קלדוניה החדשה |
| אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הצפונית • אמריקה הדרומית |
מפת האיים בוזג'אדה וגקצ'אדה ביום האגאי
נוף בגקצ'אדה
נוף בגקצ'אדה
נוף עם רדת ערב
**גקצ'אדה** (בטורקית: **Gökçeada** "אי השמיים" ובעבר **İmroz**, ביוונית: **Ίμβρος** - "אימברוס") הוא אי בצפון-מזרח הים האגאי השייך לנפת צ'נקלה בטורקיה. האי הוא הגדול בטורקיה ואחד משני האיים המיושבים בים האגאי השייכים לה. האי האחר והקטן מבין השניים הוא בוזג'אאדה (טורקית Bozcaada, יוונית Τένεδος - "טנדוס") השוכן מדרום לגקצ'אדה, ושני האיים הממוקמים באופן אסטרטגי מול הכניסה הדרומית למצרי הדרדנלים חולקים היסטוריה משותפת.

שטחו של האי הוא 279 קמ"ר. בשנת 2018 התגוררו כ-10,000 תושבים, רובם בעיר צ'נרלה (טורקית Çınarlı, יוונית Παναγία Μπαλωμένη - "פנאגיה בלומני") המכונה לעיתים בשמו של האי, והיתר בכפרים ברחביו. תושבי האי עוסקים בדיג ובתיירות, וכן ידוע האי בגפנים הגדלים בו וביין המיוצר בו.

היסטוריה
--------

לפי הרודוטוס היו הפלסגים (Πελασγοί) שקדמו להלנים תושביו המקוריים של גקצ'אדה, כמו גם במישור טרואד בו שוכנת טרויה ובאיים הסמוכים למנוס וסמותראקי. בסוף המאה ה-6 לפנה"ס כבשה אתונה העתיקה את האי אך איבדה את השליטה בו לפרסים בשנת 514 לפנה"ס. מילטיאדס הצעיר כבש את האי מידי הפרסים ב-499 לפנה"ס והשיבו לידי אתונה אשר שלטה בו עם מספר הפסקות. עם זאת שליטתה של אתונה באי אושרה שוב בשלום אנטלקידס משנת 387 לפנה"ס לאחר המלחמה הקורינתית:

"המלך ארטקסרקסס סבור, כי מן הצדק שהערים באסיה יהיו לו, וכן קְלָזוֹמֶנָאי (Klazomenai) וקפריסין מבין האיים, וכי שאר הערים היווניות, קטנות וגדולות כאחד, יהיו עצמאיות, לבד מלֶמְנוֹס, **אימְבּרוֹס** וסְקִירוֹס, אשר יהיו לאתונאים כמקודם. אך אם אחד מן הצדדים לא יקבל שלום זה, אאסור עליו מלחמה יחד עם אלו החפצים בהסכם, ביבשה ובים, באוניות ובכסף."
האי נותר בחזקת אתונה 55 שנים נוספות עד שנכבש בידי אלכסנדר הגדול. לאחר מכן עבר לידי הרומאים, הביזנטים והעות'מאנים. לאחר מלחמת הבלקן הראשונה נותרו בוזג'אאדה וגקצ'אדה בשליטת העות'מאנים בזמן שכל יתר איי הים האגאי עברו לשליטת יוון, להוציא את האיים הדודקאנסיים שנכבשו בידי איטליה במהלך מלחמת טורקיה-איטליה. במלחמת העולם הראשונה עשו הבריטים שימוש באי כבסיס לקרב גליפולי שהתרחש בחצי האי גליפולי קילומטרים ספורים מזרחית לאי. לאחר המלחמה העניק הסכם סוור שנחתם ב-10 באוגוסט 1920 את השליטה באי ובבוזג'אדה ליוונים. לאחר מלחמת יוון–טורקיה הכיר הסכם לוזאן בריבונותה של טורקיה בשני האיים והם הוכרו כאזור אוטונומי מיוחד. עוד פטר הסכם לוזאן את 8,200 תושביהם היוונים של שני האיים מההסכם לחילופי אוכלוסייה בין יוון וטורקיה, והעניק להם זכויות מיעוט מיוחדות. עם זאת, ב-17 בפברואר 1926 ביטלה טורקיה את זכויות המיעוטים בניגוד לאמור בהסכם לוזאן. עם המתיחות הגואה בין טורקיה ויוון בסוגיית קפריסין בשנות השישים של המאה ה-20, היגרו מטורקיה רוב היוונים שהתגוררו בה, ובין אלה גם תושבי שני האיים. כיום מונה האוכלוסייה היוונית בגקצ'אדה כ-250 איש.

ראו גם
------

* הסכם סוור
* הסכם לוזאן
* מלחמת יוון–טורקיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גקצ'אדה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של גקצ'אדה
* אתר אודות האי
* גקצ'אדה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Xenophon, *Hell.* 5.1.31
2. ↑  מתוך TURKISH POGROM AGAINST THE GREEK POPULATION OF CONSTANTINOPLE 6-7 SEPTEMBER 1955

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4262626-2
* VIAF: 11144648161178896938
* WorldCat (עם VIAF): 11144648161178896938

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במשפט במתמטיקה. אם התכוונתם לחוקים בתחום החשמל, ראו חוקי קירכהוף.
בתחום המתמטי של תורת הגרפים **משפט קירכהוף** או **משפט מטריצת העץ של קירכהוף**, הנקרא על שם הפיזיקאי הגרמני גוסטב קירכהוף, מספק את מספר העצים הפורשים בגרף. המשפט הוא הכללה לנוסחת קיילי הקובעת כי מספר העצים הפורשים בגרף שלם בעל n צמתים הוא {\displaystyle \ n^{n-2}}.

הלפלסיאן של גרף
---------------

עבור גרף G בעל n קודקודים הלפלסיאן L של G הוא המטריצה {\displaystyle L} המתקבלת מההפרש בין מטריצת הדרגות (מטריצה אלכסונית בה  דרגות הצמתים מופיעות על האלכסון) למטריצת השכנויות של G. הערכים העצמיים של מטריצה זו {\displaystyle \lambda \_{0}\leq \lambda \_{1}\leq \cdots \leq \lambda \_{n-1}} מקיימים: {\displaystyle \displaystyle \lambda \_{0}=0} (הווקטור העצמי המתאים לו הוא {\displaystyle [1,1,\dots ,1]}) ולכל {\displaystyle \displaystyle i},
{\displaystyle \lambda \_{i}\geq 0}.
מספר הפעמים שהערך 0 מופיע כערך עצמי הוא כמספר רכיבי הקשירות של G, ולכן אם הגרף קשיר אז {\displaystyle \displaystyle \lambda \_{1},\lambda \_{2},...\lambda \_{n-1}} חיוביים ממש.

המשפט
-----

יהא G גרף קשיר בעל n קודקודים, ויהיו {\displaystyle \displaystyle \lambda \_{1},\lambda \_{2},...\lambda \_{n-1}} ערכים עצמיים שונים מאפס של הלאפלסיאן {\displaystyle L} של G. אזי {\displaystyle \displaystyle t(G)}, מספר העצים הפורשים של G, הוא:

{\displaystyle t(G)={\frac {1}{n}}\lambda \_{1}\lambda \_{2}\cdots \lambda \_{n-1}\,.}
במילים אחרות, מספר העצים הפורשים שווה למינור של L.

נוסחת קיילי ומשפט קירכהוף
-------------------------

נוסחת קיילי נגזרת ממשפט קירכהוף כמקרה פרטי, על ידי חישוב הערכים העצמיים של הלפלסיאן של גרף שלם בעל n צמתים: כל וקטור בעל הערך 1 באיבר אחד, 1- באיבר אחר ו-0 בכל מקום אחר בווקטור העצמי של הלפלסיאן של הגרף השלם, כאשר הערך העצמי המתאים לו הוא \displaystyle n. הווקטורים הללו פורשים מרחב בעל ממד מסדר n-1 ולכן אין שום ערכים עצמיים נוספים השונים מ-0, כלומר {\displaystyle \displaystyle \lambda \_{1}=\lambda \_{2}=...=\lambda \_{n-1}=n}.

קישורים חיצוניים
----------------

* גדי אלכסנדרוביץ', משפט המטריצה-עץ של קירכהוף, באתר "לא מדויק", 13 בספטמבר 2011
**גֻּפְנַן הַמִּדְבָּר** (שם מדעי: *Cordia sinensis,* מכונה גם **עֲרַף הַמִּדְבָּר**) צמח סודני, ממשפחת הזיפניים הגדל בקרקעות שאינן מלוחות.
זהו צמח שאוהב חום בעיקר נאות מדבר כמו בקעת ים המלח, הוא גדל בבתי גידול טבעיים בלבד.

כצמח בר, הוא מוכר בשני אתרים בלבד בארץ-ישראל: נחל צאלים ושמורת עין גדי.
בפתח נחל צאלים ישנם שני פרטים. בשמורת עין גדי הוא גדל כצמח בר במדרון עין-גדי, וכן הוא נזרע ונשתל כצמח גנני בעין גדי ובאתרים נוספים בבקעת ים המלח.

הוא מיטיב לגדול באדמה לחה, אך יכול לחיות גם באדמה הררית או מלוחה. הוא נפוץ על ידי זריעה, שתילה וייחור.

גפנן המדבר הוא צמח מוגן בישראל.

שימושים
-------

* ברפואה עממית השורשים של הצמח מנוצלים לתרופה במקרים של כאבי בטן אצל ילדים ומבוגרים.
* הפרי משמש כתחליף לסוכר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גפנן המדבר** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* TPL
* EOL
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* צמחיית ישראל ברשת
* צמח השדה
* Tropicos
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  גפנן המדבר באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
בדוגמה זו, i=7 ,b=8, והשטח הוא 10. ואכן,  
 7+8/2-1=10
הדגמה אינטואיטיבית למשפט: ניתן לראות שכל נקודה בפנים המצולע תופסת שטח של ריבוע, נקודות על השפה חצי ריבוע, וכך מכוסה שטח המצולע. מספר שטחים שהועברו לפינה תופסים שטח של ריבוע וחצי.
**משפט פיק** הוא משפט גאומטרי שמספק נוסחה לחישוב השטח של מצולע שקודקודיו נמצאים על נקודות בעלות קואורדינטות שלמות במישור הקרטזי.

המשפט קובע שאם בפנים המצולע נמצאות i נקודות ועל צלעותיו (כולל קודקודים) נמצאות b נקודות, אז השטח, A, הוא:

{\displaystyle A=i+{\frac {b}{2}}-1}
את המשפט גילה והוכיח גאורג אלכסנדר פיק בשנת 1899. פיק היה מתמטיקאי אוסטרי-יהודי, שנספה בטרזיינשטאט בשנת 1942. ניתן להראות שלא ניתן להכליל את המשפט לשלושה ממדים באמצעות ספירת הנקודות בתוך הפאון ועל פניו והשוואה לנפח שלו. עם זאת, ניתן להכליל לממד גבוה יותר באמצעות פולינום ארהרט. ניתן גם להכליל את הנוסחה לפני השטח של פאונים.

הוכחה
-----

יהי P מצולע כלשהו המקיים את תנאי המשפט, ו-T משולש החולק צלע משותפת עם P ונמצא מחוץ לו. נניח שמשפט פיק נכון עבור P ו-T. אנחנו רוצים להוכיח שגם המצולע P+T המתקבל מצירוף המשולש למצולע מקיים את משפט פיק. כיוון ש-P ו-T חולקים צלע משותפת, כל הנקודות שהיו על צלע זאת הופכות להיות נקודות פנימיות במצולע החדש, מלבד הקצוות, שנשארות על השפה. אם נסמן את הנקודות שהיו על הצלע המשותפת ב-c, נסמן את מספר הנקודות הפנימיות במצולע i ונסמן את מספר הנקודות שמונחות על צלע של מצולע b, נקבל:

{\displaystyle i\_{PT}=(i\_{P}+i\_{T})+(c-2)\,}, ו-
{\displaystyle b\_{PT}=(b\_{P}+b\_{T})-2(c-2)-2\,}
ולכן

{\displaystyle (i\_{P}+i\_{T})=i\_{PT}-(c-2)\,}, ו-
{\displaystyle (b\_{P}+b\_{T})=b\_{PT}+2(c-2)+2\,}
כיוון שהנחנו ש-P ו-T מקיימים את משפט פיק, מקבלים:

{\displaystyle {\begin{aligned}A\_{PT}&=A\_{P}+A\_{T}\\&=(i\_{P}+b\_{P}/2-1)+(i\_{T}+b\_{T}/2-1)\\&=(i\_{P}+i\_{T})+(b\_{P}+b\_{T})/2-2\\&=i\_{PT}-(c-2)+(b\_{PT}+2(c-2)+2)/2-2\\&=i\_{PT}+b\_{PT}/2-1.\end{aligned}}}
קיבלנו שאם המשפט נכון עבור מצולע בעל n צלעות, הוא נכון גם עבור מצולע בעל n+1 צלעות. לכל מצולע ניתן לבצע טריאנגולציה, כלומר לחלק למשולשים. לכן, בעזרת אינדוקציה אפשר להראות שמספיק שהמשפט יהיה נכון למשולשים, בשביל שיהיה נכון לכל מצולע. נותר להוכיח את בסיס האינדוקציה - להראות שהמשפט נכון עבור משולשים:

* תחילה יש להראות שהמשפט נכון עבור מלבן שצלעותיו מקבילות לצירים וקודקודיו על נקודות שלמות. ואכן, אם המלבן הזה הוא m x n, אז ישנן (m+n)‏2 נקודות על השפה שלו, ו- (m-1)(n-1) נקודות בתוכו, ומתקיים: {\displaystyle {\frac {2(m+n)}{2}}+(m-1)(n-1)-1=m\cdot n}
* מכך נובע שהמשפט נכון עבור משולש ישר-זווית שצלעותיו מקבילות לצירים, שהרי ניתן לקבל אותם על ידי "גזירת" המלבן לאורך האלכסון
* כל משולש ניתן להפוך למלבן על ידי הצמדת משולשים ישרי זווית (מקסימום שלושה) בעלי צלעות מקבילות לצירים. כיוון שהמלבן, וכל המשולשים, מקיימים את המשפט, אז גם המשולש המקורי מקיים אותו.

שני השלבים האחרונים נבעו מכך שאם PT הוא מצולע שמקיים את משפט פיק, אז גם המצולע P והמשולש T שהרכיבו אותו מקיימים את משפט פיק. ניתן להראות זאת באותה דרך המוצגת לעיל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משפט פיק** בוויקישיתוף
* סריגים ושברים פשוטים: משפט פיק, באתר מחלקה להוראת המדעים, מכון ויצמן למדע
* Tom Davis, משפט פיק (באנגלית)
* משפט פיק, באתר MathWorld (באנגלית)
**רוברט פרדריק (בוב) סינק** (באנגלית: **Robert Frederick Sink**‏; 3 באפריל 1905 - 13 בדצמבר 1965) היה לוטננט גנרל אמריקאי שהתפרסם בתפקידו כמפקד הרגימנט ה-506 של הדיוויזיה המוטסת ה-101 במלחמת העולם השנייה.

קריירה
------

סינק גדל בעיר לקסינגטון, שבצפון קרוליינה. בשנת 1927 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית והוסמך כקצין בחיל הרגלים של צבא ארצות הברית. הוא מילא שורת תפקידי פיקוד ומטה ביחידות רגלים ובשנת 1940 שירת במפקד גדוד הרגלים המוצנח ה-501. בהמשך מונה למפקד גדוד הרגלים המוצנח ה-503. ביולי 1942 מונה למפקד הרגימנט ה-506 של הדיוויזיה המוטסת ה-101, שהייתה חטיבת הצנחנים הראשונה בצבא ארצות הברית שאנשיה עברו אימון בסיסי ואימוני צניחה ביחד, כיחידה אחת. סינק פיקד בהצלחה על הרגימנט במבצע המוטס בנורמנדי, במהלכו הוצנח הרגימנט בנורמנדיה כ-4.5 ק"מ מחוף יוטה. הרגימנט בפיקודו הצליח בצהרי ה-6 ביוני 1944 לחבור לכוחות שנחתו על החוף לאחר שהשמיד סוללות ארטילריה ומוצבים של הצבא הגרמני. בהמשך הקרבות כבשו את העיירה קרנטן כחלק מהמערכה לכיבוש שרבורג. 

לאחר מכן פיקד סינק על הרגימנט במבצע המוטס בהולנד, במהלכו הוצנחו אנשיו בקרבת תעלת וילהלמינה ונדרשו להשתלט על גשר. הגרמנים פוצצו את הגשר, אולם למחרת השתלטו סינק וחייליו על גשרים בקרבת איינדהובן. בהמשך הוביל סינק את הרגימנט בלחימה בהולנד ולאחר מכן בקרב על הבליטה. בקרב זה, מן הקשים שידע הרגימנט, הגנו סינק ואנשיו על גזרת צומת בסטון ובהמשך המערכה בארדנים.

לאחר המלחמה לחם במלחמת קוריאה כסגן מפקד הדיוויזיה ה-7. בשנת 1953 מונה למפקד הדיוויזיה המשוריינת ה-7 ובהמשך למפקד דיוויזיית הרגלים ה-44. בשנת 1957 מונה למפקד הקורפוס המוטס ה-18. בשנה שלאחר מכן מונה למפקד הגיס האסטרטגי ובתפקידו האחרון שירת כמפקד הפיקוד הקאריבי של ארצות הברית אשר בפנמה. הוא נפטר בשנת 1965 ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.

דמותו של סינק כמפקד הרגימנט ה-506 הופיעה במיני-סדרה האמריקאית "אחים לנשק" וגולמה על ידי השחקן האמריקאי דייל דיי.

לקריאה נוספת
------------

* ס.ל.א מרשל, "**הם צנחו בלילה**", הוצאת מערכות מאנגלית: אהרן אמיר.
* סטיבן אמברוז, "**אחים בקרב**", תל אביב: כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2005.
* ג'ון גאלבין, "**היורדים לקרב**", הוצאת מערכות, 1972.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוברט סינק** בוויקישיתוף
* רוברט סינק, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  סטיבן אמברוז, "**אחים בקרב**", תל אביב: כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2005, עמוד 16.
2. ↑  אביבה צוונג, ‏נאומי הניעה לעידוד רוח הלחימה, **מערכות** 416, דצמבר 2007, עמ' 31 .
3. ↑  ג'ון גאלבין, "**היורדים לקרב**", הוצאת מערכות, 1972, עמודים 177-179.
4. ↑  סטיבן אמברוז, "**אחים בקרב**", תל אביב: כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2005, עמודים 74-123
5. ↑  ג'ון גאלבין, "**היורדים לקרב**", הוצאת מערכות, 1972, עמודים 204-205.
6. ↑  סטיבן אמברוז, "**אחים בקרב**", תל אביב: כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2005, עמוד 163-192.
7. ↑  סטיבן אמברוז, "**אחים בקרב**", תל אביב: כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2005, עמוד 209-248.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2010076509
* NARA: 10598919
* VIAF: 121210999
* WorldCat: lccn-no2010076509

 |
**סמל לה ריוחה** הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית לה ריוחה שבספרד.

הסמל מעוצב כמגן מחולק בניצב. צד ימין (של הצופה) הוא שדה אדום ובו טירת זהב בעלת שלושה צריחים מעל גשר זהב בעל שלוש קשתות שלבניו מסומנים בשחור, נטוי מעל נהר כסף ובו ארבעה גלים כחולים. עיצוב זה נלקח מהסמל ההיסטורי של העיר לוגרוניו והוא מסמל את הגשר העתיק שלה מהמאה ה-11, שנטוי מעל נהר אברו.  
 
בצד שמאל, שדה זהב ובו צלב יעקב הקדוש אדום, שמשני צידיו צדפות לבנות מוקפות באדום, מעל הר ירוק. הצלב מסמל את יעקב הקדוש (בספרדית סנטיאגו) שהוא הקדוש המגן של ספרד. על פי המסורת הנוצרית בספרד, עצמותיו צפו על צדפה עד הגיען לחופי ספרד, שם נקברו בעיר סנטיאגו דה קומפוסטלה. הצליינים העולים לקברו, עוברים בדרך סנטיאגו שעוברת בכל שטחה של לה ריוחה, ממזרח למערב. ההר מסמל את ניצחון הנוצרים על המוסלמים בקרב ליד הר קלאביחו (Clavijo) בשנת 844, במהלך הרקונקיסטה.

סביב שני החלקים, גבול כחול ובו שלושה פרחי חבצלת זהובים, בשתי הפינות העליונות ולמטה באמצע, מוטיב שנלקח גם הוא מסמל לוגרוניו.
מעל המגן מותקן כתר ממלכת ספרד.

הסמל עוצב ב-1957 במטרה לשמש כסמל פרובניציית לוגרוניו, ונקבע לבסוף בחוק כסמל לה ריוחה ב-1985.

סמל העיר לוגרוניו מ-1523

ראו גם
------

* דגל לה ריוחה

קישורים חיצוניים
----------------

* סמל לה ריוחה באתר הממשלה
* תיאור הסמל באתר הפרלמנט

| סמלי ספרד |
| --- |
| ממלכת ספרד | סמל ספרד |  |
| הקהילות האוטונומיות | אזור מורסיה • אנדלוסיה • אסטוריאס • אקסטרמדורה • אראגון • גליסיה • האיים הבלאריים • האיים הקנריים • ולנסיה • חבל הבסקים • לה ריוחה • נווארה • מדריד • קטלוניה • קנטבריה • קסטיליה-לה מנצ'ה • קסטיליה ולאון |
| הערים האוטונומיות | סאוטה • מלייה |
פריחת Camassia (סוג של יקינתוניים) והצד המערבי של רכס טיטון כפי שהם נראים מהיער הלאומי קאריבו-טארקגהי, איידהו
**יער לאומי** בארצות הברית (באנגלית: **National forest** (United States)) הוא יער וקרקע שעליה גדלים עצים, הנהנים מהגנה חוקתית. היערות הלאומיים מנוהלים על ידי הממשל הפדרלי של ארצות הברית באמצעות שירות היערות, לפי הנחיות מטעם מחלקת החקלאות. ניהול הקרקעות הללו מתמקד בעיקר בהפקת חומר גלם מעצים, אדמות מרעה, מים, חיות בר ופנאי. ניתן לעשות ביערות הלאומיים שימוש מסחרי, ובניגוד לפארקים לאומיים הרשויות מעודדות את הפעילות הזאת בחלק מהמקרים. היערות הלאומיים נמצאים בקטגוריה VI של ניהול הקרקעות המוגנות של IUCN.

מערכת היערות הלאומיים הוקמה לאחר אישורו של חוק בדיקת הקרקעות המחודשת - 1891. חוק זה התקבל כתוצאה מלחץ פוליטי שהופעל על ידי בעלי קרקעות ואנשי עסקים מאזור לוס אנג'לס, שהיו מודאגים מהנזק שנגרם לקו פרשת המים של הרי סאן גבריאל כתוצאה מפעילות הכרייה והחקלאות. אבוט קינזי והיערן תאודור לוקנס היו הדוברים הראשיים של שדלנות זו.

השימוש בקרקע של היערות הלאומיים הוא עילה לעימותים רבים בין חברות לעיבוד עצים ותומכי איכות הסביבה. העימותים הללו מתרכזים סביב הגנה על מינים בסכנת הכחדה, כריתת יערות עתיקים, כריתת יתר, קנסות לא משמעותיים, חוקי כרייה מיושנים ובניית דרכים ביערות.

בארצות הברית יש 154 יערות לאומיים ו-20 ערבות לאומיות המשתרעים על פני שטח של כ-781,000 קמ"ר. הקרקעות הללו מהוות 8.5% מהשטח הכולל של ארצות הברית, השווה בקירוב לגודלה של מדינת טקסס. רק 13% מקרקעות היערות הלאומיים נמצאים ממזרח לנהר המיסיסיפי. באלסקה לבדה נמצאים 12% משטחי הקרקעות של היערות הלאומיים.

ישנם שני סוגים שונים של יערות לאומיים:

* אלו הנמצאים ממזרח למישורים הגדולים הם בעיקר יערות שנרכשו או נשתלו מחדש, כלומר, הקרקע הייתה בבעלות פרטית ונרכשה על ידי הממשל על מנת ליצור יער לאומי חדש. במקרים הללו השטח של היער הרשום על גבי המפה לא מייצג את גבולותיו הממשיים של היער, כי אם את גודל השטח שנרכש. ברוב המקרים השטח הממשי שנרכש קטן מהשטח של היער כולו.
* היערות הלאומיים שממערב למישורים הגדולים הם כאלה שתמיד היו ברשות הציבור. במקרים הללו, השטח של היערות כפי שהוא רשום במפות הוא השטח הממשי של היער.

ביערות הלאומיים יש אתרי סקי, אתרי מחנאות, אתרי מורשת, מונומנטים לאומיים, שבילים (שבילי הליכה, אופניים, טרקטורונים, רכיבה על סוסים, אופנועי שלג ועוד). תושבי ארצות הברית רשאים לחנות בכל מקום ביערות הלאומיים, בתנאי שאתר החנייה נמצא במרחק של 200 רגל לכל הפחות מכל דרך או שביל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יער לאומי** בוויקישיתוף
* אתר שירות היערות של ארצות הברית

הערות שוליים
------------

1. ↑  USDA, US Forest Service, By the Numbers, fs.usda.gov.
2. ↑  USDA, US Forest Service, Managing the Land, fs.usda.gov.
**רוברט סוויין גיפורד** (באנגלית: **Robert Swain Gifford**‏;  23 בדצמבר 1840 – 15 בינואר 1905) היה צייר נוף אמריקאי. הוא הושפע מאסכולת ברביזון.

ביוגרפיה
--------

גיפורד נולד באי נונאמסט, בארכיפלג איי אליזבת במסצ'וסטס. כשהיה בן שנתיים עבר עם משפחתו לאזור ניו בדפורד, ושם למד בבתי ספר ציבוריים. כשגיפורד היה נער, הצייר ההולנדי אלברטוס ואן בסט הגיע לניו בדפורד, והשניים שיתפו פעולה בציורי ספינות.

גיפורד פתח סטודיו בבוסטון בשנת 1864. שנתיים לאחר מכן עבר לעיר ניו יורק. בשנת 1867 הוא מונה כחבר באקדמיה הלאומית לעיצוב ובשנת 1878 הוא הפך לחבר מלא. הוא טייל וצייר באורגון ובקליפורניה, ולאחר מכן נסע לאירופה, שם ביקר בבריטניה, צרפת, איטליה וספרד. לפני שחזר לארצות הברית נסע למרוקו ולמצרים. אליו הצטרפו אמנים אחרים כמו לואי קומפורט טיפאני, וציירו כמה נושאים באותם אזורים.

חלק ניכר מעבודותיו מתמקד בנופיה של ניו אינגלנד. הוא, יחד עם בני דורו הוויקטוריאניים מאסכולת ההרים הלבנים ואסכולת נהר הדסון, סייעו להנציח את הצוקים המרשימים של גרנד מנאן במפרץ פונדי. ציורו מהאי, פטס קוב, ממחיש את יצירתו הימית הטובה. בשנת 1867 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כחבר עמית והיה חבר מלא בשנת 1878.

בשנת 1876 הוא זכה במדליית התערוכה בתערוכת המאה בפילדלפיה ובתערוכה הבינלאומית בפריז בשנת 1889.

גיפורד נפטר בביתו בעיר ניו יורק בשנת 1905. בשנת 1899 הוא היה אמן במשלחת המפורסמת של הרימן באלסקה.

חלק מיצירותיו תלויות בגלריות הבולטות ביותר בארצות הברית, כולל המוזיאונים לאמנויות יפות בסן פרנסיסקו, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ניו יורק, ומוזיאון סמית'סוניאן האמריקאי לאמנות, בוושינגטון הבירה.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוברט סוויין גיפורד** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  David Bernard Dearinger; National Academy of Design (U.S.) (2004). Paintings and Sculpture in the Collection of the National Academy of Design: 1826–1925. Hudson Hills. pp. 20–
2. ↑  ROBERT SWAIN GIFFORD DEAD.; An Artist Well Known for His Paintings of Oriental Scenes. timesmachine.nytimes.com (באנגלית)
3. ↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Gifford, Robert Swain". Encyclopædia Britannica. 12 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 4.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 128809434
* ISNI: 0000 0000 7374 1249
* LCCN: n82112121
* NLA: 35957558
* RKD: 31552
* SNAC: w6dz0j52
* SUDOC: 17903636X
* Trove: 1162656
* ULAN: 500012208
* VIAF: 42899443
* WorldCat: lccn-n82112121

 |
**פרידריך כריסטוף דאלהמן** (גרמנית: **Friedrich Christoph Dahlmann**; ‏13 במאי 1785, ויסמר, שוודיה (כיום במקלנבורג-מערב פומרניה שבגרמניה) - 5 בדצמבר 1860, בון) היה היסטוריון ופוליטיקאי גרמני ומנהיג שביעיית גטינגן.

דאלהמן, בן למשפחה מבוססת וחשובה, יועד על ידי אביו ללימודי תאולוגיה, אך העדיף ללמוד פילולוגיה באוניברסיטת קופנהגן ובאוניברסיטת האלה-ויטנברג ושוב בקופנהגן בין השנים 1802-1806.

בשנת 1809, עם פרוץ הקרבות באוסטריה הצטרף דאלהמן, יחד עם חברו המשורר היינריך פון קלייסט, אותו הכיר בדרזדן, אל כוחות צבא האימפריה האוסטרית.

ב-1812 התמנה כממלא מקומו של ההיסטוריון דיטריך הרמן האגוויש באוניברסיטת קיל, למרות שעד כה עיקר עיסוקו לא היה בהיסטוריה כי אם בספרות. הוראת ההיסטוריה הכניסה אותו לראשונה גם לפוליטיקה, דבר שעתיד להשפיע על עתידו רבות.

ב-1815 מונה לתפקיד מזכיר המשלחת הקבועה של מדינת שלזוויג-הולשטיין, בתפקיד זה החל בתביעת בעלות על דוכסות האלבה מדנמרק. דרישה שבסופו של תהליך, תגרום לפרוץ מלחמת שלזוויג השנייה בשנת 1864.

שביעיית גטינגן
--------------

 ערך מורחב – **שביעיית גטינגן**  

בשנת 1829, הוא עבר ללמד באוניברסיטת גטינגן, אז בממלכת הנובר. בשנת 1833 היה שותף לכתיבת החוקה החדשה של הממלכה, שנכתבה ברוח מהפכת יולי 1830. עם עלייתו לשלטון של המלך ארנסט אוגוסט הראשון, מלך הנובר והכרזתו על החוקה כבלתי-תקפה, ארגן דאלהמן קבוצה של אנשי מדע ורוח מן האוניברסיטה, למה שיכונה אחר-כך שביעיית גטינגן, ובמחאה על צעד זה התפטרו מתפקידם. צעד זה עורר סערה ברחבי גרמניה כולה והיווה זרז רב-השפעה על הקמת הקונפדרציה הגרמנית והקיסרות הגרמנית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרידריך כריסטוף דאלהמן** בוויקישיתוף
* פרידריך כריסטוף דאלהמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* פרידריך כריסטוף דאלהמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007280603805171
* BnF: cb120257976 (data)
* CANTIC: a11294966
* GND: 118523368
* ISNI: 0000 0001 0911 8978
* LCCN: n85017895
* LNB: 000188596
* NKC: pna2006370617
* NLA: 35842754
* NLG: 150490
* NLP: A21234735
* NTA: 069458537
* RERO: 02-A003151477
* SELIBR: 183229
* SNAC: w6mg9bmv
* SUDOC: 02841909X
* Trove: 1111897
* VIAF: 68943247
* WorldCat: lccn-n85017895

 |
**סקאלאט** (באוקראינית: **Скалат**; בפולנית: **Skałat**) היא עיירה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

סקאלאט נזכרת לראשונה בתחילת המאה ה-16 כעיר אצולה פרטית, ובסמוך אליה הוקמה בשנים אלה טירה. טירה זו הוחרבה באמצע המאה ה-17 בידי הקוזקים, ובאותן שנים נערך בעיירה קרב בין הטרנסילבניים והטטרים. בשנת 1675 נהרסה העיירה בשנית במהלך מלחמת ממלכת פולין עם האימפריה העות'מאנית.

בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי סקאלאט
------------

אנדרטה לזכר יהודי סקאלאט שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-3,000 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות, תוך קיום בית ספר עברי. עם כיבוש האזור בידי ברית המועצות בספטמבר 1939 נאסרה פעילות זו.

ב-7 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובו ביום רצחו בה אלו כ-20 יהודים. למחרת ערכו האוקראינים פוגרום גדול ביהודי העיירה, בו רצחו בסיוע הגרמנים כ-560 יהודים. בהמשך החודש הוטלו על יהודי העיירה תשלומי כופר גבוהים, והם גויסו לעבודות כפייה, שחלקן בוצעו במחנות עבודה.

בסוף אוגוסט 1942 שולחו כ-600 יהודים "לא כשירים לעבודה" מהעיירה למחנה ההשמדה בלז'ץ. בתחילת אוקטובר 1942 הובאו לעיירה יהודים נוספים מסביבתה.

ב-21 עד 22 באוקטובר 1942 נערכה בעיירה אקציה המונית, בה עברו שוטרים גרמנים ואוקראינים בין בתי היהודים, ושילחו כ-2,700 מהם לבלז'ץ וכ-200 לינובסקה, תוך ירי ב-153 יהודים בשעת האקציה.

ב-9 בנובמבר 1942 נערכה בעיירה אקציה נוספת, בה שולחו כ-1,100 יהודים מהעיירה לבלז'ץ. לאחר אקציות אלה רוכזו יהודי העיירה הנותרים בגטו סגור שהוקם בה, בו שררו רעב ומגיפות. ב-7 באפריל 1943 נרצחו בבורות ירי כ-750 יהודים מהגטו שבעיירה, ובהם מי שהיו מאושפזים בבית החולים המקומי ואנשי הסגל הרפואי בו.

ב-9 ביוני 1943 בוצעה בגטו שבעיירה אקציית חיסול, בה נרצחו בבורות ירי כ-500 היהודים האחרונים בו. כ-400 יהודים ששהו במחנה עבודה שהוקם בעיירה נרצחו עד 28 ביולי 1943.

מבין כ-300 היהודים שהצליחו להימלט מהעיירה טרם חיסול הגטו בה, שרדו את השואה 7 אנשים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סקאלאט** בוויקישיתוף
* ספר יזכור לקהילת סקאלאט, בספריית העיר ניו יורק
* סקאלאט באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* סקלט (Skałat), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* "סקאלאט", באתר השטעטל הווירטואלי
* אלכסנדר קרוגלוב (רו'), סקאלאט, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק A, עמ' 826–828), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
* סקלט (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007542714905171
* GND: 4570805-8
* LCCN: n97050114
* NKC: ge1127702
* SUDOC: 17614546X
* VIAF: 128014325
* WorldCat (עם VIAF): 128014325

 |
**אלכסון**, תחת המוטו "מחשבות מתחילות כאן", הוא כתב עת באינטרנט המפרסם מאמרים עבריים ומתורגמים בתחומי המדע, הפילוסופיה, התרבות והאמנות. הוא שואב השראה מכתב העת המודפס "מחשבות" בעריכת צבי ינאי, שהוצאתו לאור נפסקה.

כתב העת מכיל מאמרים, טורי דעה והגיגים על רעיונות שונים, קטעי ספרות, מדריכי האזנה, ראיונות עם אנשי אקדמיה ישראליים ומידע על כנסים. כתב העת מציע תרגומים של מאמרים נבחרים מתוך כתבי עת שונים עימם יצר הסכם לשיתוף פעולה. הוא נגיש באינטרנט ללא תשלום.

כתב העת עלה לאינטרנט באפריל 2013, בעריכת דב אלפון. אחריו ערכה את אלכסון דניאל זילברברג ומדצמבר 2015 עורך אותו יורם מלצר.

אלכסון נוסד ביוזמתה של עמותת "מגדלור" ורואה אור במימונה. "מגדלור", בראשות יעקב בורק, שמה לה למטרה לעודד את יצירתם של תוכני תרבות בת-זמננו בשפה העברית. 

את אלכסון עיצב ופיתח הטיפוגרף הישראלי אברהם קורנפלד.

עם הכותבים באלכסון נמנים לאה איני, חיים באר, יעקב בורק, עמי בן בסט, שלומית כהן-אסיף, אתגר קרת, שמעון שוקן ורנן שור.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלכסון - אתר האינטרנט של כתב העת
* אריאל הורוביץ, פולמוס עם נימוס, במגזין האינטרנט "המוסף" של בית אבי חי, 25 בנובמבר 2013

הערות שוליים
------------

1. ↑  כגון: בוריס גילטבורג, ‏אלוהים והמקהלה, באתר "אלכסון", 9 באפריל 2013
2. ↑  דף המערכת באתר אלכסון
**פרידריך זיקסט פון ארמין** (בגרמנית: **Friedrich Sixt von Armin**;‏ 27 בנובמבר 1851 – 30 בספטמבר 1936), היה גנרל גרמני, שפיקד על קורפוס ואחר כך על ארמייה בחזית המערבית.

ביוגרפיה
--------

### תחילת הקריירה

פון ארמין נולד ב-27 בנובמבר 1851 בוצלר שהשתייכה לממלכת פרוסיה. ב-1870 התגייס לצבא הפרוסי ולחם במלחמת פרוסיה-צרפת, שם נפצע קשה וקיבל על כך את עיטור צלב הברזל. לאחר מכן מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1908 מונה למפקד הדיוויזיה ה-13, ובשנת 1911 מונה למפקד הקורפוס ה-4 במקום פאול פון הינדנבורג. ב-11 ביוני 1882 הוא התחתן עם קלרה פאולינה אוגוסטה פון וויגטס-רץ, בתו של הגנרל הפרוסי יוליוס פון וויגטס-רץ, ממנה נולד לו בנו הגנרל הנס היינריך זיקסט פון ארמין.

### מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון ארמין מפקד הקורפוס ה-4 שהיה חלק מהארמייה הראשונה ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרבות מונס, לה קאטו ובקרב על המארן. ב-10 באוגוסט 1916 קיבל פון ארמין את העיטור פור לה מריט על חלקו בלחימה באראס בקרב ארטואה השני ובקרב על הסום.

ב-1 במרץ 1917 מונה פון ארמין למפקד הארמייה הרביעית במקום אלברכט, דוכס וירטמברג שמונה למפקד קבוצת הארמיות אלברכט. פון ארמין פיקד על הארמייה במהלך הקרבות בפלנדריה, ובכלל זה בקרב איפר השלישי. ב-9 באפריל 1918 תקף פון ארמין את הכוחות הבריטיים בפלנדריה בקרב איפר הרביעי כחלק ממתקפת האביב הגרמנית, ובתחילה זכה להצלחה מרובה, אך לבסוף נבלמו כוחותיו על ידי הבריטים. באוגוסט 1918 הותקפה הארמייה שבפיקודו על ידי כוחות מדינות ההסכמה במסגרת מתקפת מאה הימים, ונאלצה לסגת מעמדותיה. נסיגת הארמייה נמשכה עד סיום המלחמה.

ב-11 בנובמבר 1918 עם חתימת הסכם שביתת הנשק, מונה פון ארמין למפקד קבוצת הארמיות של רופרכט במקום רופרכט, נסיך הכתר מבוואריה שנאלץ לפרוש מתפקידו. פון ארמין הסיג את כוחותיו באופן מסודר לשטחי הקיסרות הגרמנית ובראשית 1919 פרש משירות צבאי. פון ארמין נפטר במגדבורג ב-30 בספטמבר 1936 והוא בן 87 שנים.

עיטורים
-------

* פור לה מריט עם עלי אלון
* מסדר העיט השחור
* צלב הברזל (1870)

ראו גם
------

* הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הגנרל פרידריך סיקסט פון ארמין** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16692006f (data)
* GND: 117633623
* ISNI: 0000 0000 1067 8553
* SUDOC: 137204124
* VIAF: 77098410
* WorldCat: viaf-77098410

 |
**יער לנדוי**
(למפת הכרמל מוגדלת)יער לנדוי**יער לנדוי**(למפת הכרמל רגילה)יער לנדוי**יער לנדוי**(למפת ישראל רגילה)ירושליםירושלים
תל אביבתל אביב
חיפהחיפה
ראשון לציוןראשון לציון
אשדודאשדוד
באר שבעבאר שבע
נתניהנתניה
אילתאילת
קריית שמונהקריית שמונה
בית שאןבית שאן
קצריןקצרין
טבריהטבריה
עפולהעפולה
חדרהחדרה
נהריהנהריה
עכועכו
כרמיאלכרמיאל
אשקלוןאשקלון
מצפה/רמוןמצפה  
רמון  

ערדערד
עזהעזה
יריחויריחו
**ירדן**
**סוריה**
**לבנון**
**סיני**
**(מצרים)**
**הים התיכון**
נצרתנצרת
לודלוד
רהטרהט
**הים  
האדום**יער לנדוי**יער לנדוי**(למפת ישראל מוגדלת)ירושליםירושלים
תל אביבתל אביב
חיפהחיפה
ראשון לציוןראשון לציון
אשדודאשדוד
באר שבעבאר שבע
נתניהנתניה
אילתאילת
קריית שמונהקריית שמונה
בית שאןבית שאן
קצריןקצרין
טבריהטבריה
עפולהעפולה
חדרהחדרה
נהריהנהריה
עכועכו
כרמיאלכרמיאל
אשקלוןאשקלון
מצפה/רמוןמצפה  
רמון  

ערדערד
עזהעזה
יריחויריחו
**ירדן**
**סוריה**
**לבנון**
**סיני**
**(מצרים)**
**הים התיכון**
נצרתנצרת
לודלוד
רהטרהט
**הים  
האדום**יער לנדוי**יער לנדוי**
**יער לנדוי** (המוכר גם בשם "יער השומרים") הוא יער השוכן בפאתי קריית טבעון שבאזור הגליל המערבי. היער קרוי שמו של שמואל חיים לנדוי, הוגה דעות ומראשי תנועת הפועל המזרחי. 

היער הוקם בשנת 1931 על ידי קק"ל בשיתוף חברי מושב שדה יעקב.

מאפייני היער
------------

היער, אשר שוכן בצמוד לבית הקברות של קריית טבעון, ממוקם על גבעה הנושאת שרידים מבית שערים הקדומה, בעיקר חציבות של מתקנים לעיבוד תוצרת חקלאית. מיקומו של היער נמצא בסמוך למקום הירצחו של אלכסנדר זייד, חלוץ מאנשי העלייה השנייה.

קישורים חיצוניים
----------------

* מפת יער לנדוי, קק"ל
* יער לנדוי, באתר קק"ל
אָלוֹאִיס תֵאוֹדוֹר זוֹנְלַיְטְנֶר  

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
קברו של טלוצ'הוז'-זונלייטנר
**אָלוֹאִיס תֵאוֹדוֹר זוֹנְלַיְטְנֶר** (בגרמנית: **Alois Theodor Sonnleitner**‏; 25 באפריל 1869 - 2 ביוני 1939) היה שם העט של הסופר והמחנך הגרמני ממוצא בוהמי **אָלוֹאִיס טְלוּצְ'הוֹז'** (בצ'כית: **Alois Tlučhoř**).

טלוצ'הוז' נולד בדאשיצה שליד פרדוביצה שבבוהמיה למשפחת איכרים בוהמיינים. את שנות לימודיו עשה כחניך במנזר בנדיקטיני בעיר מלק שעל נהר הדנובה. בווינה למד בלשנות וחינוך והמשיך בהשתלמות לתואר דוקטור. לפרנסתו עבד בבית ספר אזרחי בווינה, כמורה ואחר כמנהל.

לצד כתיבתו הפדגוגית והסוציאליסטית, פרסם טלוצ'הוז' גם שירים ומעשיות. לפרסום בינלאומי זכה תחת שם העט א. ת. זונלייטנר, בטרילוגיה שלו "ילדי המערות". הטרילוגיה, שנועדה לילדים ולנוער, כוללת את הספרים: "ילדי המערות בעמק הנעלם", שיצא לאור ב-1918, "ילדי המערות בבניין הקורות", שיצא שנה לאחר מכן, ו"ילדי המערות בבניין האבנים", שיצא ב-1920.

טלוצ'הוז' מת בפרכטולדסדורף, ליד וינה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלויס טלוצ'הור, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007288298405171
* GND: 119410885
* ISNI: 0000 0000 7101 9260
* LCCN: n98079847
* NKC: jk01132534
* NLP: A28316095
* NTA: 070223645
* RERO: 02-A003903246
* SUDOC: 176992863
* VIAF: 66845798
* WorldCat: lccn-n98079847

 |
**יוסף (יוסי) מלר** (7 בספטמבר 1927 – 1 בדצמבר 2010) היה כדורגלן ומאמן ישראלי ששיחק בעמדת הבלם, לוחם ההגנה והאצ"ל, ויקיר העיר נתניה לשנת תשס"ד.

ביוגרפיה
--------

מלר היה מראשוני התושבים בעיר נתניה, יליד כפר תבור ובן ליצחק ואסתר מלר, מייסדי ראש פינה וכפר תבור, היה חבר בהגנה ובאצ"ל והיה מעורב בפרשת הסרג'נטים, ולימים חבר תנועת הליכוד אשר שובץ במקום ה-100 ברשימת הליכוד לכנסת ה-17. במהלך חייו פעל רבות להנצחת פעילות האצ"ל.

ב-1942 הצטרף מלר למכבי נתניה ושם שיחק במשך 17 שנים, עד ינואר 1959 כאשר עזב את הקבוצה והצטרף לבית"ר נתניה. באפריל 1960 מונה כמאמן הקבוצה במקביל להיותו שחקן בקבוצה, וכיהן בתפקיד עד 1962.

בשנת 2004 הוענק למלר עיטור יקיר העיר נתניה לשנת תשס"ד.

חיים אישיים
-----------

מלר היה נשוי לאליה פרידמן, ולהם שתי בנות, עו"ד טליה אביבי ומזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ.

קישורים חיצוניים
----------------

* זיו גולדפישר, מותו של לוחם: פרידה מאיש האצ"ל יוסף מלר, באתר nrg‏, 15 בדצמבר 2000

הערות שוליים
------------

1. ↑  יצחק בן-חורין, תליית הסרג'נטים. הסוף, מעריב, 28 באוגוסט 1987
2. ↑  יהושע שלמה, נא להכיר: יוסף מלר, מאמן בית"ר נתניה, חרות, 17 באפריל 1960
3. ↑  מורשת נתניה - יוסי מלר, באתר עיריית נתניה
**ג'יימס פרייס ג'ונסון** (באנגלית: **James Price Johnson**‏; 1 בפברואר 1894 – 17 בנובמבר 1955) היה מלחין ופסנתרן ג'אז חלוצי, ממפתחי סגנון הסטרייד פיאנו ואחד האחראים לשילוב נגינת הרגטיים בג'אז (יחד עם ג'לי רול מורטון). תלמידו המובהק היה פאטס וולר והוא השפיע על נגינתם של קאונט בייסי, דיוק אלינגטון וארט טייטום.

תולדות חייו
-----------

ג'ונסון נולד בעיר ניו בראונסוויק בניו ג'רזי, הסמוכה לניו יורק וכך נחשף לתרבות ובפרט לנגינתו של הפסנתרן סקוט ג'ופלין. ב-1917 כבר היה ג'ונסון פסנתרן מבוקש לניקוב סרטים מנוקבים (Piano Rolls), עבור פסנתרים המנגנים באופן אוטומטי את המוזיקה המנוקבת בסרט, עבודה בה עסק באותה עת יחד עמו גם ג'ורג' גרשווין. כמו כן ליווה מדי ערב זמרים וזמרות כבסי סמית ואת'ל ווטרס.

ב-1921 הוקלט על גבי תקליט, סולו הפסנתר שלו נחשב לסולו הפסנתר המוקלט הראשון בג'אז. הקריירה שלו פרחה בהופעות והקלטות עד השפל הגדול. במקביל להופעות, כמעט מדי ערב, כתב שירים, קטעי אופרטה וקטעי ריקוד רבים למחזות מוזיקליים בברודוויי ולסרטים כמו גם קטעים סימפוניים ורפסודיות וב-1926 נכלל כמלחין באיגוד האמריקאי למלחינים, כותבים ומוציאים לאור של מוזיקה (ASCAP). בתקופת השפל הגדול נקלע לקשיים כלכליים, מהם נחלץ באמצע שנות השלושים. ב-1938 ו-1939 הוזמן על ידי האמרגן ג'ון האמונד להופיע בקונצרטי "Spirituals to Swing" (מספיריטואלז לסווינג) בקרנגי הול.

ב-1951 סבל משבץ מוחי ממנו לא התאושש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'יימס פ. ג'ונסון** בוויקישיתוף

* ג'יימס פ. ג'ונסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ג'יימס פ. ג'ונסון, באתר AllMusic (באנגלית)
* ג'יימס פ. ג'ונסון, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ג'יימס פ. ג'ונסון, באתר Discogs (באנגלית)
* ג'יימס פ. ג'ונסון באתר Red hot Jazz
* ג'יימס פ. ג'ונסון באתר Blue Black Jazz
* ג'יימס פ. ג'ונסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* ג'יימס פ. ג'ונסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007307300305171
* BNE: XX1562267
* BnF: cb13895678m (data)
* CiNii: DA16574585
* GND: 128650370
* ICCU: UMCV146717
* ISNI: 0000 0000 8101 480X
* LCCN: n81139253
* MusicBrainz: 2a58b026-9659-4bfb-90c9-56c4ad9125f1
* NDL: 001171145
* NKC: ola2002158360
* NLA: 35994043
* NSK: 000699497
* NTA: 096767928
* RERO: 02-A003427780
* SELIBR: 275269
* SNAC: w6c54v4m
* SUDOC: 080667252
* Trove: 1177066
* VIAF: 22327647
* WorldCat: lccn-n81139253

 |
**סקארפ** (בצרפתית: **Scarpe**) הוא נהר הזורם בחבל נור-פה דה קאלה שבצפון צרפת.

הנהר הוגדר כאתר מוגן (אתר רמסר) (אנ') לפי אמנת רמסר בשנת 2020.

גאוגרפיה
--------

מוצאו כ-25 ק"מ ממערב לעיר אראס והוא זורם לאורך 102 ק"מ. הוא נופל אל העיר מגובה של 55 מטר ומכאן ואילך עובר בתעלה שיש בה 19 סכרים במפלס של כ-40 מטר. התעלה עוברת דרך הערים דואה וסן-אמאן ונשפכת אל הנהר סכלדה ליד העיירה מונטאן דו נור שעל גבול בלגיה. התעלה משמשת לשיוט ספינות נהר ולניקוז מי עמק הסקארפ. לנהר יש מספר יובלים ובהם קרינשון המתאחד איתו באראס.

היסטוריה
--------

הרומאים התיישבו בעמק הסקארפ (כיום בסביבות העיר סן-אמאן). בימי הביניים השתייך לאזור השפעתו של בישוף מאסטריכט ונודע בשל מנזר ובית תפילה קטן שהוקמו על ידי המלך דאגובר הראשון ב-639. לפני המהפכה הצרפתית נודע בשל מימיו שיוחסו להם סגולות רפואיות. עמק הנהר סקארפ היה שדה קרב במלחמת העולם הראשונה. כיום הוא משמש לנופש כפרי, לצייד ולדייג.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **סקארפ** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Rivière scarpe [E2010600 – Cours d'eau], www.sandre.eaufrance.fr (בצרפתית)
2. ↑  Vallées de la Scarpe et de l'Escaut | Ramsar Sites Information Service, rsis.ramsar.org

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12366950p (data)
* VIAF: 245387565
* WorldCat (עם VIAF): 245387565

 |
סובארו FF-1, שנת 1971
 סובארו FF-1
סובארו FF-1, בגרסת סטיישן
 סובארו FF-1, שנת 1971
 סובארו FF-1 בגרסת 2 דלתות, שנת 1968
**סובארו FF-1** היא מכונית יפנית המוגדרת כמכונית משפחתית קטנה, שיוצרה על ידי יצרנית הרכב סובארו היפנית משנת 1969–1973.

דגם "סובארו FF-1" קרוי גם "Subaru FF-1 Star".

יצרנית הרכב סובארו היא חברת בת של התאגיד הרב-לאומי היפני **Subaru Corporation** (אנ') (שם רשמי: "פוג'י תעשיות כבדות בע״מ"" (באנגלית: "Fuji Heavy Industries", ביפנית: **富士重工業株式会社**).

היסטוריה
--------

ב-21 באוקטובר 1965 הציגה סובארו את ה-"סובארו 1000", ובשנת 1969 את דגם סובארו FF-1, שהיה כמעט זהה לדגם ה-"סובארו 1000", מלבד לנפח המנוע ששופר, ועוד מספר שינויים קוסמטיים קלים.

גרסאות
------

* 2 דלתות
* 2 דלתות ספורט
* 4 דלתות סדאן
* 3 דלתות סטיישן
* 5 דלתות סטיישן

מפרט טכני ומידות
----------------

* מנוע 4 צילינדרים, 1,100 סמ"ק, המפיק 41 כ"ס, 49 כ"ס, ו- 61 כ"ס
* מנוע 1,300 סמ"ק
* תמסורת ידנית 4 מהירויות
* אורך הרכב - 3,937 מ"מ
* רוחב - 1,481 מ"מ
* גובה - 1,389 מ"מ
* משקל - 670 - 695 ק"ג

שיווק סובארו FF-1 בישראל
------------------------

חברת "יפנאוטו", החלה לשווק את סובארו בארץ, בסוף שנות השישים. משרדיה היו ברחוב המסגר בתל אביב.

הרכב היפני השני לאחר ה-סובארו 360 שיובא לארץ בסוף שנות השישים היה ה-"סובארו FF-1 ", בגרסת 4 דלתות. למעשה היה זה הרכב המשפחתי הראשון שיובא מיפן ושנחל הצלחה גדולה בארץ.

ראו גם
------

* סובארו
* סובארו G
* סובארו 1000

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סובארו FF-1** בוויקישיתוף
* סובארו FF-1  (3:01 דקות), יו-טיוב
* סובארו FF-1  (0:56), יו-טיוב
* סובארו FF-1  (0:53 דקות), יו-טיוב
* סובארו FF-1 דלתות  (1:04 דקות), יו-טיוב
* סובארו FF-1  (1:11 דקה), יו-טיוב
* סובארו FF-1 1,300  (1:46 דקה), יו-טיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  סובארו - היסטוריה subaru-global.com/ourstory
2. ↑  קונטסה 900 הורכבה בארץ, משנת 1964, ו- קונטסה 1300 הורכבה בארץ משנת 1966
"בועה שבירה", הסוכה הזוכה
**סוכה סיטי** (באנגלית: **Sukkah City**) היא תחרות אדריכלית שנערכה בקיץ 2010 והסתיימה במיצב שבו נבנו 12 סוכות בכיכר יוניון בניו יורק, ומתוכן נבחרה אחת לעמוד בכיכר במשך חג הסוכות. בנוסף, יוצגו חלק מההצעות בתערוכה במרכז לארכיטקטורה בניו יורק, והתחרות תתועד בספר "Sukkah City: Radically Temporary Architecture for the Next 3000 Years" (בעברית: "סוכה סיטי: ארכיטקטורה ארעית ביותר ל-3000 השנים הבאות").

התחרות אורגנה על ידי ארגון "Reboot" המקדם יוזמות בתחום התרבות והמורשת היהודית, בשיתוף עם ארגון התושבים והעסקים של כיכר יוניון. יוזמיה הם העיתונאי ג'ושוא פויר ורוג'ר בנט, ממייסדי "Reboot", שחיפשו רעיונות מקוריים לחידוש מסורת בניית הסוכה בעיצוב בן זמננו.

התחרות הוכרזה בחודש מאי 2010, ומועד הגשת המועמדויות היה 1 באוגוסט. בתנאי התחרות פורטו בהרחבה דיני סוכה, שהמשתתפים נדרשו לעמוד בהם על מנת שהסוכות יהיו כשרות לפי ההלכה, כולל המידות המזעריות לכל חלק בסוכה, חומרים מותרים ואסורים לקירות ולסכך, וכיוצא בזה. בנוסף, נדרשו הסוכות המוצעות לעמוד בתקנות העירוניות של ניו יורק למבנים ארעיים, כך ששטח טביעת הרגל שלהן לא יעלה על 10x19 רגל. משתתפי התחרות נדרשו לשלוח את הצעותיהם בפורמט של לוח גרפי אחד, המציג את ההצעה העיצובית ואת אופן בנייתה, מלווה בהסבר קצר.

חבר השופטים של התחרות מנה 14 איש, בהם האדריכלים מיכאל ארד ותום מיין, המעצב רון ארד, מבקר האדריכלות פול גולדברגר, ואנשים נוספים מתחומי העיצוב והאמנות. בנוסף, ליוו מספר רבנים את האדריכלים בתהליך בניית הסוכה.

מאות מעצבים, אדריכלים וסטודנטים במקצועות עיצוב שונים מרחבי העולם נרשמו לתחרות ושלחו את הצעותיהם. באתר התחרות הוצגו, עם פרסום תוצאות השיפוט, כ-540 הצעות עיצוב, ו-12 ההצעות הזוכות מתוכן. הסוכות הנבחרות נבנו בברוקלין והובלו לכיכר יוניון, שם ניצבו בימים שבין יום הכיפורים לסוכות (19 - 20 בספטמבר 2010), ואז הוזמן הקהל הרחב לבקר במקום ולבחור מתוכן סוכה אחת שתישאר במקום לכל אורך החג. ב-21 בספטמבר הכריז ראש עיריית ניו יורק, מייקל בלומברג, על הסוכה הזוכה, *Fractured Bubble* ("בועה שבירה"), שעיצבו האדריכלים הנרי גרוסמן ובבק בראין מניו יורק.

מארגני התחרות הצהירו על כוונתם לערוך ב-2011 תחרות דומה בערים נוספות ברחבי העולם, והזמינו ערים להציע את השתתפותן במיזם.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר התחרות
* נעם דביר, עכבר העיר אונליין, סוכות במנהטן: פרשנות עכשווית למנהגי החג, באתר הארץ, 20 בספטמבר 2010
* ורדית גרוס, סוכת העיר, באתר "בית אבי חי"
* אורי פולק, סוכה בסטייל, באתר "כיפה", י"ג בתשרי תשע"א

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר ארגון Reboot
2. 1 2  האנשים מאחורי התחרות באתר התחרות
3. 1 2  אתר התחרות
4. ↑  Traditional Sukkot Reinterpreted at Union Square in NY (הקישור אינו פעיל, 14.7.2020) באתר אפוק טיימס, 21 בספטמבר 2010
5. ↑  הכרזה על הסוכה הזוכה באתר jewcy.com‏, 21 בספטמבר 2010
6. ↑  Fractured Bubble (הקישור אינו פעיל, 14.7.2020)
**דניאל מגן** (1919 – 12 באוגוסט 1996; כ"ז באב תשנ"ו) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (קַמצָ"ר) הראשון של צה"ל (1948–1950).

ביוגרפיה
--------

דני מגן (ליפשיץ) נולד בשנת 1919, דור שלישי בארץ; סבו, דניאל (דנה) ליפשיץ, היה ממייסדי פתח תקווה. בגיל 16, בהיותו תלמיד תיכון, הצטרף לארגון ההגנה. גויס לנוטרות ושירת בראש העין.

התנדב לצבא הבריטי (1941) ושירת כקצין. נפצע בעת שירותו ולאחר שלושה חודשי אשפוז, השתחרר מבית החולים, כדי להצטרף לבריגדה היהודית, שהייתה בשלבי התארגנות במצרים כמפקד פלוגת המשטרה הצבאית (בצבא הבריטי היה נהוג להעביר קצינים שנפצעו לחיל המשטרה הצבאית).

עם שחרורו מהבריגדה בשנת 1945 הצטרף למנגנון הקבע של ההגנה ושירת כקצין הקשר לענייני ביטחון בין מוסדות הביטחון לשלטונות המנדט, ישב בטבריה והכינוי המחתרתי שלו היה "גלעד". היה אחראי על הנוטרים בצפון. בשנת 1947 (בגיל 28) נקרא מגן למטה ההגנה והתבקש להקים את המשטרה הצבאית. חוברת ההדרכה שחיבר, הייתה הראשונה שחוברה בצה"ל.

מגן פרש מהמשטרה הצבאית בסוף 1950. סיים קורס מג"דים (מחזור ג'). בשנת 1951 פשט את מדיו. במלחמת ששת הימים נקרא לשמש כמושל חברון.

לאחר מספר שנים בדרום אפריקה (1951-3) דני מגן חזר ארצה למד הנדסת ייצור והיה למומחה ייעול שקיצץ בשכבות השומן בגופים גדולים כגון אל על, צים, הסוכנות היהודית ועוד. מגן היה סמנכ"ל מפעלי "כימיקלים ופוספטים" בנגב ובהמשך סמנכ"ל משרד הפיתוח תחת השר יוסף אלמוגי ואחראי על רשימת חברות ממשלתיות בהן מפעלי תובלה, כימיקלים, מכרות נחושת תמנע ועוד.

בסוף שנות ה-70 מגן רכש את "מבריק תעשייה כימית ישראלית" - מפעל שייצר משחות נעליים וחומרי הברקה וניקוי, פיתח את המפעל והעבירו למישור אדומים כמפעל מאושר תחת השם "מבריק תעשיות".

מגן נפטר בשנת 1996 בביתו בכפר שמריהו.

לקריאה נוספת
------------

* צבי הראל, **המשטרה הצבאית**, כרך 16 של צה"ל בחילו: אנציקלופדיה לצבא ולביטחון; עורכים: יעקב ארז, אילן כפיר; עורך אחראי: יהודה שיף, תל אביב: רביבים, 1982, עמ' 5716
* דני אשר, **אדום כחול סיפורו של חיל**, משהב"ט, 2008, עמ' 18–29.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דני מגן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר "Billiongraves"

| קציני משטרה צבאית ראשיים (קמצ"ר)  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| דני מגן • יוסף פרסמן • ברוך יצהר • צבי-שמשון שפיר • רפאל ורדי • ישראל כרמי • זלמן ורדי • בנימין ענבר • ברוך ארבל • חיים גרניט • מאיר גבע • אמיל אלימלך • שלום בן-משה • מוטי בירן • ניר-עם גולדברום • יורם צחור • מיקי בראל • רוני בני • מאיר אוחנה • גולן מימון • רן כוכב • יאיר ברקת • אביחי מיבר |

 |