recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר** (באיטלקית: **Le vite de' più eccellenti pittori, scultori e architettori**), היא סדרה של ביוגרפיות אמנותיות שנכתבו על ידי הצייר והארכיטקט האיטלקי **ג'ורג'ו וזארי** שחי במאה ה-16, הספר נחשב לאחד הכתבים המשפיעים ביותר של הרנסאנס האיטלקי על אמנות ולספר החשוב הראשון על תולדות האמנות. לעיתים נקרא הספר בקיצור **Le Vite** ובעברית מכונה **חיי האמנים**.

כהיסטוריון האמנות האיטלקי הראשון, וזארי ייסד ז'אנר חדש: אנציקלופדיה של ביוגרפיות של אמנים. שיצא לאור בשנת 1550 והוקדש לקוזימו דה מדיצ'י, דוכס טוסקנה, משמש מקור חסר תקדים לחוקרי אמנות והיסטוריה כיום. הספר כולל מחקר של השיטות הטכניות בהן השתמשו באמנות של התקופה. וזארי היה הראשון שהשתמש במילה "רנסאנס" בדפוס. הספר שוכתב והורחב בשנת 1568 ונוספו לו פורטרטים של האמנים.

הספר נוטה מאוד לטובת האמנים הפלורנטינים, ומייחס להם את כל ההתפתחויות החדשות באמנות הרנסאנס, כגון המצאת אמנות הגילוף. מאמנויות באזורים אחרים באירופה, ובעיקר אמנות ונציאנית, מתעלם הספר. בין המהדורה הראשונה לשנייה וזארי ביקר בוונציה ולכן במהדורה השנייה הוא מתייחס יותר לאמנות הוונציאנית (ומכניס גם את טיציאן לספר), אולם ההטיה נשארת.

בתוך הביוגרפיות של וזארי ניתן למצוא רכילויות רבות. רבות מהאנקדוטות שלו נראות אמיתיות, אולם ככל הנראה רובן המצאת דמיונו. אנקדוטות אחרות הן בדיות ברורות, כמו הסיפור על ג'וטו הצעיר שצייר זבוב על ציור של מורו צ'ימבואה, לאחר שזה האחרון ניסה במשך זמן רב להעיף זבוב אמיתי מהציור. רוב ההערות האסתטיות של וזארי היו מדויקות וללא משוא פנים. הוא לא ניסה לחקור לגבי תאריכים מדויקים, כפי שעושים היסטוריונים מודרניים של האמנות. הביוגרפיות שלו נכונות ביותר לגבי האמנים מתקופת חייו. למרות הבעיות העובדתיות הרבות בספרו של וזארי, הוא עדיין נחשב לקלאסיקה.

מהדורות הספר
------------

* חלק I ו- II מתוך מהדורת 1568 (שער בלבד)חלק I ו- II מתוך מהדורת 1568 (שער בלבד)
* חלק I ו- II מתוך מהדורת 1568 (הספר המלא)חלק I ו- II מתוך מהדורת 1568 (הספר המלא)
* חלק III, כרך 1 מתוך מהדורת 1568 (הספר המלא)חלק III, כרך 1 מתוך מהדורת 1568 (הספר המלא)
* חלק III, כרך 2 מתוך מהדורת 1568 (הספר המלא)חלק III, כרך 2 מתוך מהדורת 1568 (הספר המלא)

לקריאה נוספת
------------

* ג'ורג'ו וזארי: **חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר**, עורך כללי: משה ברש, תרגום מאיטלקית: מרים שוסטרמן, מוסד ביאליק ירושלים 1985.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007595156205171

 |
**טייארינה** (שם מדעי: ***Teilhardina***) הוא סוג של קופיף נכחד שחי לפני 47–56 מיליון שנה בתקופת האאוקן. הפלאונטולוג ג'ורג' גיילורד סימפסון קרא לו על שם הפילוסוף והפלאונטולוג הצרפתי פייר טייאר דה שארדן.

מאפיינים
--------

הטייארינה משויך למשפחת האומומידיים הנכחדת שהייתה קרובה של הטרסיוסיים המודרניים. ייתכן שסוג זה היה קרוב מעט למיני הקופים הפרימיטיביים בעלי האף היבש. המינים הקטנים היו בגודל של למור עכברי והגדולים דמו מעט למרמוסטים. הוא דמה במראה מעט לטרסיוס עם עיניים מגודלות, כפות חזקות ובעיקר שרירי רגליים ארוכים מאוד, איתם הוא קיפץ בין העצים. הוא היה אוכל חרקים לילי.

מאובנים של הטייארינה נמצאו באסיה, אירופה ואמריקה הצפונית. משערים שתפוצתו המקורית הייתה אסייתית והוא הופץ מערבה לאירופה ודרך גרינלנד הגיע לאמריקה הצפונית.

מינים
-----

* *Teilhardina belgica*
* *Teilhardina brandti*
* *Teilhardina demissa*
* *Teilhardina gingerichi*
* *Teilhardina tenuicula*
* *Teilhardina asiatica*
* *Teilhardina magnoliana*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טייארינה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
הרב **בן-ציון חיים נטלוביץ** (ה'תרמ"ו, 1886 – ח' בטבת ה'תשכ"ח, 10 בינואר 1968) היה רב של מספר עיירות בליטא ובארצות הברית, ומחבר תורני. חבר אגודת הרבנים של ארצות הברית וקנדה.

קורות חייו
----------

נולד בשנת 1886 (ה'תרמ"ו) לרבי אברהם נטלוביץ'. למד אצל הרב חיים עוזר גרודזנסקי ונסמך לרבנות על ידו ועל ידי הרב אליעזר רבינוביץ והרב העניך אייגש מווילנה.

לאורך השנים מונה לרבן של כמה וכמה קהילות: בה'תר"ע-ה'תרע"ה היה רבה של קרקי, בה'תרע"ה-ה'תרפ"א לרבה של גנישצק ובה'תרפ"ב-ה'תרפ"ג לרבה של שאדווא. בשנת 1923 (ה'תרפ"ג) היגר לארצות הברית.

שימש כאב בית דין בברוקלין, ולאחר מכן רב קהילת קשר ישראל שבהאריסברג, משנת תרפ"ה ועד תרצ"ב. לאחר מכן עבר לכהן כרבה של לואיוויל. באחרית ימיו שימש כרב בקיו גרדנס שבקווינס, כרב קהילת יוצאי רדישקוביץ.

נפטר ב-1968 (ה'תשכ"ח). מודעות אבל על פטירתו התפרסמו בכמה כתבי עת תורניים, ובהם הוגדר כ'אחד מיחידי גאוני אמריקה'.

חיים אישיים
-----------

נשא לאישה את בריינה, ביתו של הרב מאיר רבינזון, אב בית דין בעיירה רדושקביץ.

כתיבתו התורנית
--------------

הרב נטלוביץ' היה שותף בהרבה פולמוסים תורניים והרבה לפרסם מאמרים בכתבי עת תורניים.

באחד המאמרים שפרסם פסק שיש להתיר גיור של נכריות שנשואות ליהודים בנישואים אזרחיים אף על פי שלפי דעת השואל הן לא ישמרו שבת כיוון שהיהודים להם הן נשואות אינם שומרי שבת, כיוון שההצהרה על קבלת המצוות בבית הדין היא הקובעת. לאורך השנים פרסם עוד כמה מאמרים בפרטי הלכות גיור בכתבי העת המאור והפרדס.

כתב גם תשובה יסודית בדין חמץ שנמכר למחזיק עצמו לא יהודי ואחר כך הודה שהוא בן תערובות.

בשו"ת פרי יהושע, נדפסה תשובה של הרב נטלוביץ' המתירה זקוקה ליבום שהיבם הוא משותק.

קישורים חיצוניים
----------------

* רבי בן-ציון חיים נטלוביץ, ערכו בלקסיקון הרבני 'אישי ישראל'
* הארכיון שלו, באתר ישיבת רבנו יצחק אלחנן

הערות שוליים
------------

1. 1 2  ספר היובל של הפרדס, **עמ' 568**
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  ערכו ב'אישי ישראל' להלן 'קישורים חיצוניים'
3. ↑  פארװערטס⁩, 5 דצמבר 1952, עמ' 21
4. ↑  אוצר הרבנים, **עמוד 132**
5. ↑  התבונה, שנה ב', **סימן טו**
6. 1 2  פרי יהושע, **סימן נח**
7. ↑  Kesher Israel History, Kesher Israel Congregation
8. ↑  פרי יהושע, **סימן סג**
9. ↑  המאור, קעג, **עמוד 43**
10. ↑  אור המזרח כרך טז, **עמוד 87**
11. ↑  תבונה, שנה ב - פרנקפרוט, **סימן ט"ו**
12. ↑  המאור, שנה ח (תשיז), **חוברת ה (עא)**
**רמת מקדונלד** (באנגלית: **McDonald Heights**) היא רמה גבוהה, המכוסה ברובה קרח, בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה. 

אורכה של הרמה 65 קילומטרים, וגובה פסגותיה מעל 1,000 מטרים מעל פני הים. 

הרמה מצויה בין כף ברקס וראש מוריס. 

קרחון הל, קרחון קירקפאטריק, וקרחון ג'ונסון גובלים ברמה מדרום; מצוקי זילץ' מהווים את הגבול המזרחי של הרמה.

היסטוריה
--------

### גילוי הרמה

הרמה צולמה על ידי מטוסים של השירות האנטארקטי של ארצות הברית בין השנים 1941–1939. 

הרמה נצפתה ומופתה חלקית מאוניית צי ארצות הברית גליישר בפברואר 1962, ומופתה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1965. 

### מקור השם

שמה של הרמה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.

הרמה נקראת על שמו של קפטן אדווין א. מקדולנד, מצי ארצות הברית, שהיה סגן מפקד כוח התמיכה הימי של ארצות הברית לאנטארקטיקה, ואשר היה מפקד האונייה גליישר בעת גילוי ומיפוי הרמה בשנת 1962.

קישורים חיצוניים
----------------

* רמת מקדולנד באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* רמת מקדונלד באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* מפת אזור רמת מקדונלד

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי
2. ↑  מידע גאוגרפי
3. ↑  מידע גאוגרפי על מצוקי זילץ'
**חיטרובקה** (ברוסית: **Хитро́вка**) הוא רובע היסטורי באזור בסמאני שבמרכז העיר מוסקבה, הידוע בשם **כיכר חיטרובקה** (Хитро́вская площадь).

אטימולוגיה
----------

עד 1824, הרובע נודע בשם סמטת שלושת הקדושים, על שם כנסיית שלושת הקדושים שניצבה שם. לאחר שהאציל ניקולאי חיטרובו התיישב באחוזה במקום, הסמטה ולאחר מכן הרובע ההיסטורי הסובב אותו נקראו על שמו. בשנים 1935–1993 נקרא בשם "מקסים גורקי".

ניקולאי חיטרובו

היסטוריה
--------

חיטרובקה נוצרה סביב שוק מקומי ועד 1812 היו בו רק שתי אחוזות גדולות. לאחר מלחמת רוסיה–צרפת, חיילים רבים שחזרו מהחזית התיישבו בה. בסוף המאה ה-19, הפכה חיטרובקה לאזור תעשייתי ואיכרים ששוחחרו מהצמיתות חיפשו כאן עבודה. אנשים התקבלו לעבודה כפועלי בניין עונתיים. בנייני מוסקבה של אז נבנו על ידיהם. מסמכים ועיתונים מהתקופה גם מתארים התאספויות והפגנות רבות של האינטליגנציה בכיכר חיטרובסקאיה. הרובע היה משופע טברנות זולות, בתי מרזח ומפעלי שתייה. למטרות צדקה סופק מזון חינם לעניי הרובע. הבתים המקיפים את הכיכר נבנו מחדש ונבנו גם בתים עם דירות זולות. והאזור נודע לשמצה בכך שהתגוררה בו אוכלוסייה מפוקפקת. הרובע התפתח למעין מדינה בתוך מדינה. בחיטרובקה שלטו חוקים משלהם, ובמשך זמן רב, השלטונות במוסקבה לא התערבו בנעשה במקום.

הדבר הבולט ביותר הוא שנוצרה מובלעת של פשע בלב ליבה של מוסקבה – מחיטרובקה ועד לחומות הקרמלין, קצת יותר מחמישה קילומטרים ממרכז השלטון התגוררו בה גנבים, נוכלים, רוצחים, מורשעים לשעבר ופושעים נמלטים. בתים רבים יושבו על ידי אנשים שנפלו לתחתית הסולם החברתי, שלא הייתה להם אפשרות לשכור דיור במקום אחר. רבים מהם התדרדרו עד מהרה לפשע.

הזנות שגשגה בחיטרובקה: נשים רבות התדרדרו לזנות מגיל צעיר. גניבת ילדים פרחה: תינוק גנוב היה יכול להימכר לקבצן מקצועי להצטרף לכנופיית הכייסים ששגשגה ברובע.

מפת חיטרובקה, 1853.
בשנת 1935 שונה שם המקום לגורקי ולאחר מכן למקסים גורקי על שם הסופר הסובייטי.

השם "חיטרובקה" שוחזר ב־1993.

השראה
-----

חיטרובקה היוותה השראה לסופרים רבים לכתוב יצירות נפלאות. המפורסמת ביותר היא עבודתו של העיתונאי ו. גיליארובסקי "מוסקבה והמוסקבאים". גיליארובסקי ביקר בחיטרובקה פעמים רבות ותיאר את האזור ותושביו בדיוק מדהים.

בצורה אמנותית, האווירה של שכונת העוני חיטרובקה הועברה בצורה מושלמת על ידי בוריס אקונין ברומן "אהוב המוות" מתוך סדרת ספרים על אראסט פנדורין.

חיטרובקה היא מרכז ההתרחשות של סרטו של הבמאי קארן שחנזארוב חיטרובקה: חותם הארבעה משנת 2023.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חיטרובקה** בוויקישיתוף
**בן ציון הורוביץ** (5 במאי 1900 – 17 באפריל 1985) היה חלוץ ועסקן ציבור, ראש העירייה הראשון של רחובות.

ביוגרפיה
--------

הורוביץ נולד בבוגוסלב שבאוקראינה, אז חלק מהאימפריה הרוסית, כבנם של **בצלאל**, בעל בית מרקחת ו**איטה**. הוא למד בחדר, בגימנסיה רוסית והמשיך בבית הספר הגבוה להנדסה ביקטרינוסלב. תחילה נטה הורוביץ לקומוניזם והתנגד לציונות, אך בהדרגה שוכנע והפך לציוני. 

הוא שב לבוגוסלב והטיף שם לציונות וכאשר התארגנה קבוצה של 25 צעירים יהודים, שרצו לעלות לארץ ישראל, הצטרף אליהם ובהמשך אף עמד בראשם. הקבוצה יצאה לדרכה ב-1920 והגיעה לארץ ישראל ב-1922. 

הורביץ עבד כפועל שכיר באזור המושבה רחובות ובערבים היה פעיל בענייני ציבור. הוא הפעיל את לשכת העבודה המקומית, הקים את ארגון פועלי הבניין והתארגנויות נוספות ואף היה לזמן מה מזכיר מועצת הפועלים המקומית. ב-1934 נבחר הורוביץ כחבר ועד המושבה מטעם רשימת ההסתדרות ואף היה סגן יושב ראש המועצה וממלא מקומו. ב-1946 נבחר לראשות ועד המועצה והחזיק בתפקיד עד 1950, כאשר רחובות הוכרזה כעיר ואז נבחר לראשות העירייה והחזיק בתפקיד עד 1955.

קישורים חיצוניים
----------------

* בן ציון הורוביץ באתר הארכיון לתולדות רחובות.

| ראשי מועצת ועיריית רחובות |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בן ציון הורוביץ  (ר' מועצה ור' עירייה) | יצחק כ"ץ | משה ברזילי | שמואל רכטמן | יחזקאל הרמלך | מיכאל לפידות | יעקב סנדלר | שוקי פורר | רחמים מלול |
| מ-1946 | מ-1955 | מ-1968 | מ-1969 | מ-1978 | מ-1989 | מ-1993 | מ-1998 | מ-2009 |

 |
**מקס ארליך** (בגרמנית: **Max Ehrlich**; ‏1892–1944) היה במאי תיאטרון, במאי קולנוע וקומיקאי גרמני-יהודי, מהיוצרים המוערכים ביותר בשנות ה-30 של המאה ה-20, לפני מלחמת העולם השנייה.

קורות חיים
----------

מקס ארליך נולד ב-7 בדצמבר 1892 בברלין, ובצעירותו הושפע ממקס ריינהרדט והופיע בקברטים שכתב.

בראשית שנות ה-30 החלה להתפתח הקריירה של ארליך, שהגיעה לשיאה בסתיו 1932, וכללה הפקת מחזות תיאטרון, הפקת סרטי קולנוע, הקלטת שנסונים ואופרטות, רישום קומיקס, חיקוי דמויות ואף כתיבת רב-מכר הומוריסטי בשם "From Adelbert to Zilzer". בשנת 1933. בשל עליית הנאצים לשלטון והתגברות האנטישמיות בגרמניה, חדלו מקס ריינהרדט ועמיתיו להמשיך לעבוד בגרמניה, והם עקרו לווינה. גם בווינה לא מצא ארליך מנוחה ולאחר רדיפות אנטישמיות המשיך להולנד, כשהוא עובר דרך שווייץ.

בשנת 1935, שב ארליך לגרמניה, שם נשאר עד שנעצר בידי הנאצים בשנת 1942, ונכלא במחנה ריכוז וסטרבורק. במחנה זה הפעיל תיאטרון, באופן מרשים לתנאים הקשים שבהם היה שרוי, כשרבים משחקניו היו יהודים שנכלאו אף הם במחנה. אך גם תיאטרון זה בא אל קיצו, ובשנת 1944 נשלח ארליך לאושוויץ, שם הומת בתאי הגזים ב-30 באוקטובר, והוא בן 51.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקס ארליך** בוויקישיתוף

* מקס ארליך, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* מקס ארליך, באתר AllMovie (באנגלית)
* מקס ארליך, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* מקס ארליך, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* מקס ארליך, באתר Discogs (באנגלית)
* אתר לזכר מקס ארליך (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007313809705171
* BnF: cb114471343 (data)
* GND: 116409215
* ISNI: 0000 0000 4302 9787
* LCCN: no2005085880
* MusicBrainz: 3e65cf2c-7ac2-4c3b-b451-02cd5db6bdb0
* SUDOC: 077815696
* VIAF: 19671723
* WorldCat: lccn-no2005085880

 |
**דרמה פר מוזיקה** (באיטלקית: **Dramma per musica**, תרגום מילולי: "מחזה עם מוזיקה") הוא מונח, ששימש דרמטורגים באיטליה ובמקומות אחרים בין סוף המאה ה-17 לאמצע המאה ה-19. לעיתים קוצר המונח לדרמה. 

דרמה פר מוזיקה הייתה במקורה (באיטליה של המאה ה-17) מחזה, שנועד מראש ובמפורש למוזיקה, במילים אחרות, כלברית לאופרה, בדרך כלל רצינית. מתוך כך הסתעף המונח ושימש גם לאופרה או לאופרות, שחוברו בשביל הלברית, והיו מלחינים שהעדיפו את הגרסה האחרת שלו, "דרמה במוזיקה" ( dramma in musica), ששמה דגש על היסוד המוזיקלי. במאה ה-18 נפוץ השימוש במונחים האלה, יחד עם "דרמה מוזיקלית" (dramma musicale), בעיקר לתיאור אופרות איטלקיות רציניות, הידועות כיום כאופרה סריה, מונח שלא היה מקובל בשימוש כשנוצרה הסוגה.

המונחים האלה היו בשימוש גם בראשית המאה ה-19, אחרי שהרפורמות של גלוק שמו סוף אחת ולתמיד לשלטונה של האופרה סריה. לדוגמה, כמה מן האופרות הרציניות של רוסיני כונו "דרמה במוזיקה". 

"דרמה פר מוזיקה" לא התפרשה מעולם כ"דרמה באמצעות מוזיקה", הווה אומר, דרמה שמחברה משתמש באפקטים מוזיקליים בעלילה, שלא לומר "מחזה מוזיקלי".

דוגמאות לדרמה פר מוזיקה הן "אריסמנה" של פרנצ'סקו קאוואלי (1656), "טיטוס מאנליו" של ויוואלדי 
(1719), "איל בלרופונטה" של מיסליווצ'ק (1767), "פאריס והלנה" של גלוק (1770), "ארמידה" של סאליירי (1779), "אידומניאו" של מוצרט (1718) ו"אותלו" של רוסיני (1816), וכן מספר רב של לבריות שכתב פייטרו מטסטאזיו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "דרמה פר מוזיקה" במילון גרוב אונליין
2. ↑  גרוב אונליין
הרב **שלום בן ציון פלמן** (כ"ד בסיוון תרצ"ד, 7 ביוני 1934 - י"ב בשבט תשע"ה, 1 בפברואר 2015) היה פוסק הלכה חרדי-ליטאי. רב קהילת "נחלת משה" בבני ברק ומחבר סדרת ספרי ההלכה "שלמי תודה".

ביוגרפיה
--------

נולד בתל אביב לשמואל, רב קהילת היכל מאיר בתל אביב, בנו של הרב שלום בן ציון רבה של זאגר בליטא ותלמידו של הרב חיים מבריסק. לאחר שהסב נפטר בצעירותו, עלה אביו לארץ ישראל יחד עם אמו בעודו בחור, בהמלצת הרב אלחנן וסרמן (עמו למד בחברותא בזמן מלחמת העולם הראשונה בסמילוביץ', בזמן שאביו כיהן כר"מ בישיבת ראדין הגולה). אביו התקבל לכהן כר"מ בישיבת אור זורח בהמלצת הרב וסרמן, ובהמשך שידכו הרב וסרמן לבתו של הרב צבי הירש גוטמן משגיח ומנהל ישיבת אוהל תורה.

פלמן למד בתלמוד תורה יסודי התורה בתל אביב. בבחרותו נסע לחזון איש לדבר עמו בלימוד, ובהמלצתו החל ללמוד בישיבת פוניבז' למרות גילו הצעיר, הוא היה אז בן 15. בשנת תשי"ח נישא לשרה פיגה, בתו של הרב אברהם יצחק רוטשטיין, (נפטרה באוגוסט 2018), והמשיך ללמוד בכולל פוניבז'. בהוראת רבי יעקב ישראל קניבסקי החל למסור שיעורי הלכה בכולל. בהמשך התמנה לדיין, בבית דינו של הרב נסים קרליץ.

בשנות ה-90 התמנה בהמלצת הרב שך לרב קהילת "נחלת משה" בבני ברק.

בשנתיים האחרונות לחייו נחלש, ובמוצאי שבת י"ב בשבט נפטר בשנתו. בלווייתו השתתפו הרב שטיינמן והרב חיים קניבסקי. הספידוהו הרב שמואל יעקב בורנשטיין, הרב יעקב אדלשטיין, הרב גרשון אדלשטיין, הרב ברוך דב פוברסקי והרב ברוך דב דיסקין.

משפחתו
------

### בנו

* הרב צבי, מונה לכהן במקומו ברבנות.

### חתניו

* הרב אברהם יצחק ליפקוביץ', בנו של הרב מיכל יהודה ור"מ בישיבת בית מדרש עליון.
* הרב שלמה גרוסברד (בנו של הרב שרגא גרוסברד)

בין גיסיו, הרב חיים שלמה ליבוביץ, הרב פינחס שרייבר, החוקר הרב דב צבי רוטשטיין והרב עוזיאל משה רוטשטיין. דודו (מצד אמו) היה הרב מנדל קפלן ר"מ בישיבת פילדלפיה ובן דודו מצד אמו היה הרב יוסף ישראלזון, חתנו של הרב אלישיב.

ספריו
-----

הוציא סדרת ספרים בשם **שלמי תודה**.

* על שבועות, יום טוב ועירוב תבשילין, תשנ"ז
* על חנוכה, תש"ס
* על פורים, תשס"א
* על סוכות וחול המועד, תשס"ו

תלמידיו הוציאו את הספר שיעורי שלמי תודה, על ברכות, ימים נוראים, ירידת גשמים והלכות בישול בשבת, בני ברק תשע"א; וכן את קונטרס השמיטה, אלעד תשע"ז.

כמו כן, תלמידיו מוציאים החל משנת תשע"ה עלון שבת בשם "שלמים בציון" ובו מחידושיו על התורה, הלכה ודרשותיו.

קישורים חיצוניים
----------------

### ספריו

* פלמן, שלום בן-ציון, **שלמי תודה - חנוכה**, ‏בני ברק 5767, באתר היברובוקס

### אודתיו

* אבל ב"נחלת משה": הגאון רבי בן ציון פלמן זצ"ל, אתר כיכר השבת.
* הרב פלמן בישיבת פוניבז'
* שלום בנציון פלמן (1934-2015), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  לאחר עליית הקומוניסטים לשלטון, החלו לרדוף את הרבנים. הסב התחבא בעליית גג, ושהותו במחנק החלתה אותו.
2. ↑  **אור אלחנן** עמוד קי"א.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007469348005171
* ISNI: 0000 0000 4552 2516
* LCCN: no98133683
* VIAF: 14397713
* WorldCat: lccn-no98133683

 |
סיכת מקלען אוויר בחיל האוויר הישראלי
תת-אלוף ישעיהו (שעיה) לָזַרסון עם סיכת כנפי מקלען אוויר בחיל האוויר
סיכת מקלען אוויר בחיל האוויר של ארצות הברית בין השנים 1943-1953
**מקלען אוויר** היה איש צוות אוויר שהיה אחראי על תפעול מקלעים ותותחים במטוס.

עד שנות החמישים של המאה ה-20, במיוחד בתקופת מלחמת העולם השנייה, במטוסים גדולים שהיו חמושים במספר מקלעים ותותחים, היה צורך באנשי צוות שיתפעלו את אלה. לדוגמה במטוס B-17 מבצר מעופף, היו 13 מקלעי 0.5 בראונינג. חלקם הופעלו על ידי נווט, מטילן, מהנדס טיסה ואלחוטן, ואת השאר הפעילו ארבעה מקלענים.

לאחר שמקלעים הפכו לאוטומטיים והמטוסים מתקופת מלחמת העולם השנייה הוצאו מהשירות, התבטל הצורך במקצוע מקלען אוויר.

בחיל האוויר הישראלי
-------------------

מקלעני אוויר בחיל האוויר הישראלי, היו בוגרי קורס טיס, במסגרת טייסת נמ"א (נווטים, מקלענים/מטילנים, אלחוטנים). בסיום הקורס קיבלו החניכים דרגת סגן משנה וכנפי איש צוות אוויר שבמרכזן כוונת.

ערב מבצע קדש, שירתו בחיל האוויר שישה מקלעני אוויר במטוסי B-17 ומקלען אחד במטוס תובלה אחר.
ב-1958 הוצאו מטוסי ה־B-17 משרות חיל האוויר ומקצוע המקלען בוטל.

מקלעני האוויר הידועים בתולדות חיל האוויר הם תת-אלוף שעיה לָזַרסון וצבי אבידרור, מוותיקי טייסת הפטישים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקלען אוויר** בוויקישיתוף
* נדב ברגר, ‏היה היה, באתר חיל האוויר הישראלי

הערות שוליים
------------

1. ↑  יצחק שטייגמן, "תולדות חיל האוויר - מעצמאות לקדש 1949-1956"
**דרלינג** (מאנגלית: **Darling**) הוא הנהר הרביעי בגודלו בניו סאות' ויילס. הוא נובע בדרומה של קווינסלנד (מצפון לניו סאות' ויילס), באזור הקרוי דרלינג דאונס, וזורם לאורך 1,472 ק"מ לכיוון דרום מערב עד להתמזגותו עם נהר מארי, הנשפך לאוקיינוס בקרבת אדלייד. מערכת הנהרות מארי-דארלינג שאורכה כ-3,750 ק"מ היא הארוכה ביותר באוסטרליה ואחת הארוכות בעולם (מקום 15).

הנהר קרוי על שם ראלף דרלינג, מושל ניו סאות' ויילס השביעי. הוא סובל פעמים רבות מבצורת שעוברת על המדינה, שרובה מדבר, והזרימה בו משתנה מעונה לעונה. כתוצאה ממספר חוות השופכות פסולת כגון חומרי הדברה לנהר והזרימה המשתנה, מזוהם הנהר בחלקים ספורים שלו, במיוחד באתרים היבשים.

הנהר מופה ב-1828, כשנשלח הקרטוגרף ומגלה הארצות צ'ארלס סטרט על ידי המושל דרלינג למפות את מוצאו של נהר מארי. במסעו הוא גילה את נהר בוגן ובהמשך את חלקו הצפוני של נהר דרלינג, שנקרא על שם מממן המשלחת. הנהר לא מופה בשלמותו עד 1835, אז נסע מייג'ור תומאס מיצ'ל בכל אורכו עד לשפכו בנהר מארי.

במהלך המאה ה-19 היה נהר דרלינג נתיב תעבורה לסוחרי צמר, שהיה נשלח מצפון לדרום. עם זאת, מצב הזרימה ההפכפך של הנהר הביא במהרה למציאת נתיבי תחבורה אחרים. הנרי לאוסון, מגדולי המשוררים של אוסטרליה, כתב מכתם קצר המתאר את הנהר ובוצתו:

> 
> The skies are brass and the plains are bare,  
>  Death and ruin are everywhere;  
>  And all that is left of the last year's flood  
>  Is a sickly stream on the grey-black mud;  
>  The salt-springs bubble and the quagmires quiver,  
>  And this is the dirge of the Darling River.
> 
> 
> 
>

ראו גם
------

* אגן מארי-דרלינג

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דרלינג (נהר)** בוויקישיתוף
* הנהר באתר ניו סאות' ויילס
* דרלינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| הנהרות הארוכים בעולם |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| נילוס • אמזונאס • יאנגצה • מיסיסיפי-מיזורי • יניסיי-אנגרה • הנהר הצהוב • אוב-אירטיש • אמור • לנה • קונגו • מקונג • מקנזי • ניז'ר • פרנה • מארי-דרלינג • וולגה |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007541982205171
* GND: 4668773-7
* LCCN: sh92006815
* VIAF: 237015350
* WorldCat (עם VIAF): 237015350

 |
**ניקולאי זימיאטוב** (ברוסית: **Николай Семёнович Зимятов**; ‏נולד ב-28 ביוני 1955) הוא ספורטאי סובייטי בעבר, בענף סקי למרחקים (קרוס קאנטרי). הוא אלוף אולימפי, בעל 5 מדליות, מהן 4 זהב. 

ניקולאי זימיאטוב זכה מספר פעמים בתואר אלוף ברית המועצות בתחרויות אישיות ומרוצי שליחים.

ביוגרפיה
--------

ניקולאי זימיאטוב נולד בעיירה רומיאנצבו במחוז מוסקבה. הוא היה ילד חולני ואימו רשמה אותו לבית הספר למוזיקה.

בשנת 1969 זימיאטוב החל להתאמן בסקי למרחקים. תחילה הוא לא בלט בין יתר הילדים. בשנת 1970 הוא השתתף באליפות מחוז מוסקבה וסיים במקום השלישי. בשנת 1972 באליפות ברית המועצות לנערים זימיאטוב הגיע למקום השלישי. למרות ההישג הוא לא נכלל בנבחרת הנוער של ארצו ועוד שנה המשיך אצל מאמנו. בשנת 1973 זימיאטוב ניצח באליפות ברית המועצות לנערים וגם זכה במדליית כסף באליפות אירופה. בשלב זה עזב את מאמנו הראשון והחל להתאמן אצל מאמני הנבחרת. אומנם הם נותרו קשורים ובמשך כל הקריירה הוא המשיך להתייעץ עם מאמנו הראשון.

בשנת 1978 זכה במדליית כסף באליפות העולם ונכלל בין חברי המשלחת ללייק פלאסיד 1980. הוא לא היה ידוע במיוחד ומדליית כסף נחשבה כהפתעה טובה. למרות הציפיות הנמוכות זימיאטוב הצליח באולימפיאדה זו לזכות ב-3 מדליות זהב. בכך הוא היה הספורטאי הראשון שזכה באולימפיאדה בודדת ב-3 מרוצים שונים.

במרץ 1980, לאחר הזכייה במשחקים האולימפיים, זימיאטוב זכה במדליית זהב באליפות ברית המועצות. לאחר עונה מוצלחת זו הוא לא בלט במיוחד במשך מספר עונות ולא היה ברור כלל האם הוא יוצב במשחקים האולימפיים של שנת 1984. בתקופה זו הוא התחתן ולמד במכון לספורט במסלול מאמנים. היקף האימונים שלו ירד אך בכל זאת הוא המשיך להתאמן. 

בתחילת עונת שנת 1984 הוא נשלח לתחרויות משניות ולהפתעת כולם ניצח ב-2 מרוצים. גם בתחרויות של גביע המדינה זימיאטוב ניצח. לאחר ניצחונות נוספות הוחלט להחזיר אותו לנבחרת ולשלוח לסרייבו 1984. באולימפיאדה זו הוא ניצח במרוץ יחידים וזכה במדליית כסף במרוץ שליחים.

לאחר סיום הקריירה בספורטיבית זימיאטוב היה מאמן.

השתתפות באולימפיאדות
--------------------

המרוץ הראשון בו השתתף זימיאטוב בלייק פלאסיד 1980 היה מרוץ ל-30 ק"מ. לקראת הקילומטר העשירי הוא היה מוביל המרוץ וסיים אותו במקום הראשון. במרוץ השני ל-15 ק"מ זימיאטוב הגיעה למקום הרביעי. המרוץ ל-50 ק"מ הוא בין היוקרתיים במרוצי סקי למרחקים. עד לשנת 1980 הספורטאים הסובייטים לא הצליחו לנצח במרוץ זה. זימיאטוב היה הראשון שהצליח במרחק זה. במרוצי שליחים זימיאטוב הוצב במקום ה-4 וזכה עם הנבחרת במדליית זהב אולימפית.

המרוץ הראשון בו השתתף זימיאטוב בסרייבו 1984 היה מרוץ ל-30 ק"מ. זימיאטוב החל את המירוץ בין האחרונים והצליח לסיים אותו במקום הראשון. אומנם לאחר הצלחה זו, במרוצים ל-50 ק"מ ול-15 ק"מ זימיאטוב לא הצליח להתברג לעשירייה הראשונה. במרוץ שליחים זימיאטוב היה אחרון בין רצי הנבחרת וביחד עם נבחרתו זכה במדליית כסף.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניקולאי זימיאטוב** בוויקישיתוף

* ניקולאי זימיאטוב, באתר olympedia.org
* סיכום הופעות של זימיאטוב באתר של איגוד הסקי
* ניקולאי זימיאטוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**קורוסטישיב** (באוקראינית: **Коростишів**; ברוסית: **Коростышев**, קורוסטישב; ביידיש: **קאָרשעוו**) היא עיר במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה, על גדות נהר טטריב, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

תחילתה של קורוסטישיב ביישוב מהמאה ה-6, ואזכורה הראשון בכתבים הוא משנת 1499, עת הייתה תחת שלטון הדוכסות הגדולה של ליטא. בשנת 1779 הוענקו לקורוסטישיב זכויות עיר, ובחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה בשטחי האימפריה הרוסית.

כלכלה
-----

העיר קורוסטישיב מוקפת ביערות ובנחלים ומרוחקת כשעת נסיעה מקייב. עד אסון צ'רנוביל, הייתה קורוסטישיב יעד תיירותי במיוחד לתושבי קייב הסמוכה. במערב העיר, על גדת נחל טטריב, מצוי בית הבראה גדול בשם "סנטוריום יער טטריב" שנחשב לאחד מבתי ההבראה הגדולים באוקראינה. במערב העיר מצויה מחצבת גרניט ישנה שהתמלאה במים ומשמשת כאתר שיט ודיג. בשנים האחרונות, ירד היקף היקף התיירות באזור למרות שלא נמדדו כמויות קרינה חריגות.

יהודי קורוסטישיב
----------------

בעיר פעלו אדמו"רים משושלת קוריסטשוב, שראשה היה רבי משה טברסקי בנו של "המגיד מצ'רנוביל". דודו של רבי משה (חתן סבו רבי מנחם נחום מצ'רנוביל), רבי אברהם בן רבי צבי, כיהן כמגיד מישרים בעיר.

המשורר הלאומי חיים נחמן ביאליק נישא לבת הקהילה היהודית בעיר ועבר להתגורר בה בשנת 1893.

בשנת 1897 נמנו בעיר 4,160 יהודים, כמחצית מתושביה. בשל פוגרומים שהתרחשו בעיר בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה, ובשל תהליכי עיור בתקופה הסובייטית, עזבו את העיר קרוב למחצית מיהודיה, ובד בבד, סגרו השלטונות את כל בתי הכנסת בה.

ב-9 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, שריכזו תוך זמן קצר את היהודים שנותרו בה לגטו שהוקם בה. מעת לעת פשטו הגרמנים על הגטו, וביצעו בו מעשי שוד ורצח, כאשר בסוף יולי הוצאו להורג 40 יהודים מהעיר באשמת קשר עם פרטיזנים.

בסוף אוגוסט - תחילת ספטמבר 1941 נרצחו בין 1,200 ל-2,000 היהודים מהגטו המקומי עם יתר היהודים מיישובי הסביבה.

לאחר השואה חזרו היהודים לעיר ובית הכנסת נפתח מחדש בשנת 1946. בשנת 1953 נעצר השוחט באשמת יצירת קשר עם ארגון אמריקאי ובית הכנסת עצמו נסגר בשנות סוף החמישים. כמו עוד ערים במחוז ז'יטומיר, כמו בקורוסטן ואוברוץ', התקיימה בעיר פעילות יהודית עד סוף תקופת ברית המועצות ומרבית חברי הקהילה עלו לישראל בתחילת שנות התשעים. 

בשנת 2017 ידוע על כ70 יהודים המתגוררים בעיר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קורוסטישיב** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קורוסטישיב
* קורוסטישב (Korostyshev), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* "קורוסטישיב", באתר JewishGen (באנגלית)
* אלכסנדר קרוגלוב (רו'), קורוסטישב, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1538–1539), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
בונים וחוגגים בתל אביב, 1921
**מי יבנה בית** הוא שירו של המשורר לוין קיפניס אשר התחבר בשנת תרפ"ט 1929. והולחן על ידי נחום נרדי.  
 
"מי יבנה בית" תיאר את הלך הרוח ואווירת הבנייה מאז תקופת העלייה הראשונה, ובמיוחד בשנות ה-20 של המאה ה-20, ותקופת העלייה הרביעית שבה התחבר; כאשר שררה במגזרי ההתיישבות היהודית השונים בעיר ובכפר תחושה של שמחה התרוממות נפש, בעקבות היצירה היישובית והגשמת הרעיון הציוני. והבנאים ובעלי הבתים היו יוצאים בריקודים ביום ובלילה, ואליהם מצטרפים אליהם, קרובים, ידידים ועוברים ושבים. 

השיר המחורז כולל ארבעה בתים הנפתחים בשאלות רטוריות על זהותם של בוני ההתיישבות ומייסדיה שבהן ננקב פעמים הפועל נשוא המשפט, ועל כולן עונה האני השר בגוף ראשון רבים, כי החלוצים יעשו את כל הנדרש לבניה, בתשובות הפותחות במילים: „אֲנַחְנוּ הַחֲלוּצִים ...". 

* נושא הבית הראשון הוא הבנייה במגזר העירוני, בשכונות היהודיות החדשות ובראשן, בהיקפה, העיר תל אביב. הוא פותח בשאלה: „מִי יִבְנֶה יִבְנֶה בַּיִת בְּתֵל אָבִיב?".
* הבית השני מהלל את ההתיישבות החקלאית של אנשי העלייה הראשונה במושבה ראשון לציון, ואת גידולי הגפנים. הוא פותח בשאלה: „מִי יִטַּע יִטַּע כֶּרֶם בְּרִאשׁוֹן?".
* נושא הבית השלישי הוא צמיחת ההתיישבות החקלאית והחלוצית של אנשי העלייה השלישית, בהזכירו את הקיבוץ בתל חי (שהתאחד לאחר כך עם קיבוץ כפר גלעדי). הוא פותח בשאלה: „מִי יִזְרַע יִזְרַע שָׂדֶה בְּתֵל חַי?".
* הבית הרביעי חוזר ומאזכר את ההתיישבות החקלאית במושבה רחובות, ואת הפרדסים. הוא פותח בשאלה: „מִי יִשְׁתֹּל יִשְׁתֹּל פַּרְדֵּס בִּרְחוֹבוֹת?".

"מי יבנה בית" נעשה אהוד מאוד ביישוב, התחברו לו מספר גרסאות פרטיות ואו מקומיות, וזכה לביצועים רבים במאה ה-20 וה-21.

קישורים חיצוניים
----------------

* "מי יבנה בית" באתר בית לזמר העברי
* מילות השיר "מי יבנה בית" והאזנה לו באתר זמרשת
**קורט בואה** (**Curt Bois**;‏ 5 באפריל 1901 – 25 בדצמבר 1991) היה שחקן גרמני.

בואה נולד בברלין בשנת 1901, והתגלה כ"ילד פלא", ובהיותו בן 6 הופיע באופרטה. הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בשנת 1907. בבגרותו הופיע יותר בקברט ועל הבמה, במיוחד בתפקידים שדרשו לבוש ואיפור נשיים. בה בעת הופיע בסרטים אילמים. אריך קסטנר בזכרונותיו, התבטא כי בואה היה לדור ילידי 1901, אשר היו בני עשרים בעת האינפלציה הגדולה בגרמניה, מקור לנחמה, ומשווה אותו להרולד לויד.

סרטו המדבר הראשון, "השלומיאל" ("Der Schlemihl") משנת 1931) היה להצלחה, ובשנת 1932 ניסה את כוחו אף בבימוי.

עם עליית הנאציזם לשלטון, נאלץ לעזוב את גרמניה בשנת 1933. הנאצים השתמשו בקטעים שצולמו בהם מופיע בואה, לתעמולת זוועה אנטישמית בסרטים כגון "יהודים ללא מסיכה" "Juden Ohne Maske" (1937) ו"היהודי הנצחי" (1940), תוך שהם מציינים את הדרך המנוונת לטעמם בה הופיע בואה לבוש כאישה. הסרט "היהודי הנצחי" מראה את בואה בסצנה בה הוא לבוש כאישה, והקריינות קובעת כי - "Der Jude Curt Bois gefällt sich in einer besonders perversen Darstellung." (היהודי קורט בואה נהנה מתפקיד סוטה במיוחד), וזאת על מנת להראות כי "היהודי מתעניין באופן אינסטינקטיבי בכל מה שהוא בלתי נורמלי וסוטה, על מנת להפריע לחוש השיפוט הבריא של העם". לפי מקורות שונים לא היה בואה כלל יהודי כי אם הוגנוט.

בואה נדד בין פראג, וינה, לונדון ופריז עד שלבסוף הגיע לארצות הברית שם הופיע במהלך שנות ה-30 ושנות ה-40 על במת התיאטרון בניו יורק, כמו גם בתפקידים בסרטים הוליוודיים כגון "קזבלנקה" (1942), בו הופיע בתפקיד זעיר של כייס. בשנים אלו הופיע בארבעים ושלושה סרטים, עבור במאים כמייקל קורטיז, קינג וידור ומקס אופולס ("במלכודת").

בשנת 1950 שב בואה לגרמניה. בתחילה ניסה את מזלו כשחקן בגרמניה המזרחית, ושיחק בתיאטרונו של ברטולט ברכט, אך משראה כי אינו מקבל תפקידים הראויים לו לדעתו, עבר למערב ברלין, בשנת 1957 והמשיך בקריירת משחק משגשגת בקולנוע ובטלוויזיה הגרמנים. ב-1981 הופיע בסרט "הספינה מלאה" שעסק בסירובם של השווייצרים לקלוט פליטים יהודים בעת השואה. בסרטו האחרון, "מלאכים בשמי ברלין" של הבמאי וים ונדרס, שיחק דמות של משורר זקן, הומר, הנודד בפוטסדאמר פלאץ. הסרט צולם בשנת 1987, בדיוק שמונים שנה לאחר תחילת קריירת המשחק של בואה. ספר השיאים של גינס ציין קריירה זו כקריירת המשחק הארוכה ביותר בקולנוע. בשנת 1991 מת בברלין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קורט בואה** בוויקישיתוף

* קורט בואה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* קורט בואה, באתר AllMovie (באנגלית)
* קורט בואה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קורט בואה, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* קורט בואה, באתר Discogs (באנגלית)
* ביוגרפיה קצרה באנגלית
* ביוגרפיה ופילמוגרפיה באנגלית
* אתר המראה צילומי סטילס מן הסרט "היהודי הנצחי". בין הצילומים תמונתו של בואה בלבוש אישה. אזהרה - קשה לצפייה.
* קורט בואה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007258955105171
* BIBSYS: 4034019
* BnF: cb144756419 (data)
* GND: 118512994
* ISNI: 0000 0000 2146 1894
* LCCN: n80137992
* LNB: 000289142
* MusicBrainz: 95b43d4c-2623-4331-a4ce-f121c6ed3295
* SUDOC: 061053864
* VIAF: 51915851
* WorldCat: lccn-n80137992

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 

שלולית החורף בנתניה, ינואר 2008
בהלכות טומאה וטהרה, **מי גבאים** הם שלולית מי גשמים (או מים שאובים) המוטלים בחור בקרקע, ואין בהם שיעור ארבעים סאה כדי להחשיב את השלולית למקווה טהרה. למים אלו יש כללים מיוחדים בהלכות טומאה וטהרה. בפרק הראשון שבמסכת מקוואות, העוסק ב"שש מעלות במקוואות", מוגדרים מים אלו כמעלה הראשונה (התחתונה בדרגה) בהלכות טהרה.

ההלכה
-----

למי גבאים יש כלל מיוחד, האומר כי מים שבקרקע לא יטמאו לעולם, ולכן גם אם נפלה בתוכם טיפת מים ונתערבה בהם אין היא מטמאה בהם, וכל שכן שנגיעת טמא במים אינה מטמאת אותם בטומאת משקין. את דבריו הוא[דרושה הבהרה] סומך על דעת רבי נחמיה המובאת בתוספתא: "אמר רבי נחמיה מפני מה אמרו אם לא הדיח טהור, מפני שאין המים שבגבא עלולין לקבל טומאה עד שיתלשו".

לעומת זאת אם נעקרו המים מה"גבא" והם מונחים בכלי, המים עלולים להיטמא בנגיעה או בתערובת מים טמאים. מסיבה זו נפסק במשנה: "מי גבאים, שתה טמא ושתה טהור - טמא". בנוסף, אין המים מטמאים אלא לדעת, ואם נפל לתוכן מת או שהלך בהן הטמא שלא לדעת המים טהורים.

בנוסף, קיימים הלכות מיוחדות לגבא בעניין הכשר לקבל טומאה. המים שהיו בגבא אינם מכשירים לקבל טומאה עד שתהיה כוונה של המוציאם, להשתמש בהם. אודות כך קובעת המשנה: "שתה טמא ונפל ככר של תרומה, אם הדיח טומאה ואם לא הדיח טהור". כלומר, הככר של התרומה אינה נטמאת אלא אם כן רחץ אותה הטמא במים, שאז הוא התכווין להשתמש בהם, אך אם לא, המים טהורים, ולא עוד אלא שגם אם התערבה בהם טיפה אחת קודם לכן, שנפלה מפיו של האדם הטמא ששתה מהגבא לא תהיה הככר מטאה מכיוון שעל פי דין הלך אחרי הרוב אנו מניחים שהמים שעל הככר הם מהרוב המים הטהורים. על כלל זה קיימת הסתייגות של רבי שמעון שקובע שהככר טמאה בכל אופן, כי אנו חוששים שהטיפה הטמאה שהייתה בגבא טמאה אותה.

ראו גם
------

* מים שאובים

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מי גבאים** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  פירוש המשנה לרמב"ם, מסכת מקואות, פרק א', משנה ד'.
2. ↑  תוספתא, מסכת מקואות, פרק א', הלכה א'.
3. ↑  משנה, מסכת מקואות, פרק א', משנה ד'.
**אליסטר קמרון קרומבי** (אנגלית: **Alistair Cameron Crombie**‏; 4 בנובמבר 1915 - 9 בפברואר 1996), מדען והיסטוריון אוסטרלי בתחום ההיסטוריה של המדע, בעל תרומה בולטת לחקר התפתחות המדע באירופה בימי הביניים.

קרומבי נולד בעיר בריסביין ולמד באוניברסיטת מלבורן באוסטרליה ובאוניברסיטת קיימברידג' באנגליה. הוא קיבל תואר במדעי הטבע והחל את דרכו כזואולוג. קרומבי ערך מחקרים בביולוגיה באוניברסיטת קיימברידג' והתפרסם בזכות עבודותיו בתחום התחרותיות בין בעלי חיים, אך לאחר מכן פנה ללימודי היסטוריה ופילוסופיה.

קרומבי החל ללמד היסטוריה של המדע בקולג' האוניברסיטאי של לונדון ב-1946, וב-1953 התמנה למרצה להיסטוריה של המדע באוניברסיטת אוקספורד. הוא כיהן בפרופסור אורח באוניברסיטת וושינגטון הבירה והרצה באוניברסיטאות שונות ברחבי אמריקה ואירופה.

קרומבי היה עורכו הראשון של "כתב העת הבריטי לפילוסופיה של המדע". כמו כן, הוא כתב מאמרים בנושאי מדע והיסטוריה, ועסק בחקר גישות אירופאיות למדע.

הוא כתב ספרים העוסקים בנושא התפתחות המדע באירופה בימי הביניים. ספריו מלאים אינפורמציה על מלומדים ובהם אדלארד מבאת', ג'רארדו דה קרמונה, מייקל סקוטוס ווילם ואן מורבקה שתרגמו את אריסטו ואחרים מערבית ומיוונית ללטינית.

ספריו
-----

* "מאוגוסטינוס עד גלילאו - היסטוריה של המדע 400 - 1650" (1952, 1954, 1957)
* "רוברט גרוסטסט ומקורות המדע הניסיוני - 1100 - 1700" (1953)
* "סגנונות המחשבה המדעית במסורת האירופית" (שלושה כרכים 1994)

* *Science, Optics and Music in Medieval and Early Modern Thought*. London: Hambledon. 1990. מסת"ב 0-907628-79-6.


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260054605171
* ADB: crombie-alistair-cameron-30778
* BNE: XX890203
* BnF: cb121612688 (data)
* CANTIC: a12002811
* CiNii: DA02853977
* GND: 122190874
* ISNI: 0000 0001 0927 8760
* LCCN: n50018366
* NDL: 00520940
* NLA: 35032246
* NLG: 63666
* NTA: 071331425
* SELIBR: 247955
* SNAC: w6bd1vmv
* SUDOC: 030135702
* VcBA: 495/181873
* VIAF: 97752006
* WorldCat: lccn-n50018366

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בכרזה. אם התכוונתם לשיר לחנוכה, ראו מי ימלל.

"**מי ימלל גבורות ישראל**" (1982) היא כרזה מאת דוד טרטקובר.

תיאור
-----

הכרזה "מי ימלל גבורות ישראל" נוצרה בשנת 1982 כתגובה למלחמת לבנון הראשונה. טרטקובר, מעצב הכרזה, עשה שימוש בתצלום עיתונאי מאת צלם סוכנות מגנום דוד סימור (שִׁים). תצלום זה צולם בישראל בשנת 1948 בתקופת מלחמת העצמאות, ומופיעה בו דמות נשית בוכה היושבת בתוך סימון של קבר בבית קברות. טרטקובר הוסיף על התצלום את הטקסט "מי ימלל גבורות ישראל", הלקוח משירו של מנשה רבינא "מי ימלל" משנות ה-30 של המאה ה-20. בתחתית הכרזה מופיעה הכתובת "תשמ"ג שנת הגבורה", אשר משייכת אותה אל מסורת הכרזות הלאומיות של ישראל.

הכרזה הוצגה בשנת 1982 בתערוכה הקבוצתית "תגובה גלויה על המלחמה האחרונה", שהוצגה בגלריה רדיוס בתל אביב-יפו. בשנת 1994 הוצגה בגלריה בוגרשוב, בתל אביב-יפו התערוכה הקבוצתית "מי ימלל גבורות ישראל", שטרטקובר היה אחד ממשתתפיה. הכרזה נמצאת באוספי מוזיאונים שונים ואף הוצגה בתערוכת הקבע של האמנות הישראלית במוזיאון ישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* מאיר עוזיאל, טרטקובר מתלבט ומתייסר, מעריב, 31 בדצמבר 1982

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: טליה רפופורט, המוזות רועמות, דבר, 24 בדצמבר 1982
העוגב החדש בכנסיית דיוי בלאסי, מילהאוזן
**Aus der Tiefen rufe ich, Herr, zu dir** (בעברית: ממעמקים קראתיך ה'), רי"ב 131, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך. הוא הלחין אותה בהיותו במילהאוזן בשנת 1707 או 1708, והיא אחת משתי הקנטטות המוקדמות שלו שידוע עליהן (האחרת היא אקטוס טרגיקוס). הטקסט מבוסס על מזמור ק"ל מספר תהלים.

היסטוריה ומילים
---------------

בסוף דפי התווים הוסיף באך הערה לפיה הקנטטה נכתבה על פי הזמנתו של העומד בראש כנסיית מריה הקדושה במילהאוזן, גאורג כריסטיאן אילמר (Georg Christian Eilmar). הערה זו מאפשרת לקבוע שבאך הלחין אותה בעת ששהה בעיר, בה עבד כנגן עוגב בכנסייה אחרת שם, כנסיית דיוי בלאסי (Divi Blasii).

מזמור ק"ל עליו מבוסס הטקסט הוא אחד משישה מזמורי תהלים שמכונים "מזמורי סליחות" בנצרות כי הם עוסקים בחרטה על חטאים. האירוע שלכבודו הוזמנה הקנטטה אינו ידוע, אולם אופייה מרמז על טקס חזרה בתשובה. יש המקשרים זאת עם שרפה גדולה שהתחוללה בעיר במאי 1707, ומשערים שהקנטטה נכתבה לאירוע זיכרון לנספים. שם הקנטטה הוא האינציפיט של הפרק ובין פסוקי הפרק משובצים קטעים ממזמור לותרני שנכתב על ידי ברתולומיאוס רינגוואלדט ב-1588 ומושרים כליווי לסולנים בסגנון קנטוס פירמוס. חלקים מהמזמור הזה שימשו את באך בקנטטות נוספות (113, 168, 334).

מבנה והרכב מבצע
---------------

הקנטטה נכתבה עבור שני סולנים, טנור ובס ומקהלה בת ארבעה קולות. הכלים המשתתפים הם אבוב, בסון, כינור, שתי ויולות ובאסו קונטינואו. לקנטטה חמישה חלקים:

1. מקהלה: *Aus der Tiefen rufe ich, Herr, zu dir* (ממעמקים קראתיך ה')
2. אריוזו לבס בליווי סופרן: *So du willst, Herr, Sünde zurechnen* (אם עוונות תשמור יה)
3. מקהלה: *Ich harre des Herrn, meine Seele harret* (קיוויתי ה', קיוותה נפשי)
4. אריה לטנור בליווי אלט: *Meine Seele wartet auf den Herrn von einer Morgenwache* (קיוותה נפשי לאדוני משמרים לבוקר)
5. מקהלה: *Israel hoffe auf den Herrn; denn bei dem Herrn* (יחל ישראל אל ה')

הקלטות
------

היצירה בוצעה והוקלטה רבות על ידי מנצחים ידועים, בהם רוברט שו (ב-1949), ג'ון אליוט גרדינר (ב-1980), ניקולאוס הרנונקור (ב-1981), טון קופמן (ב-1994) ותומאס הנגלברוק (ב-2007).

רי"ב 131a
---------

רי"ב 131a היא פוגה בסול מינור לעוגב, שעתוק של החלק האחרון של הקנטטה. לא ידוע האם באך הוא זה שיצר את השעתוק.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרטי הקנטטה באתר קנטטות באך
* טקסט הקנטטה באתר קנטטות באך (בתרגום לעברית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  באתר "מקהלת באך של בית לחם"
2. ↑  באתר אוניברסיטת חרונינגן
3. ↑  באתר קנטטות באך
4. ↑  רשימת ההקלטות באתר קנטטות באך
5. ↑  הסבר על היצירה באתר אוניברסיטת קיימברידג'

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007517047205171
* BNE: XX5171804
* BnF: cb13909483x (data)
* GND: 300008244
* LCCN: n83073625
* MusicBrainz work: 84908ad1-58f3-4c36-9a86-165ea06fe11d
* NLA: 35307248
* VIAF: 178625404
* WorldCat (עם VIAF): 178625404

 |
**רמון טורלבה אי לרס** (בקטלאנית: **Ramon Torralba i Larraz**; ‏1895–1986) היה כדורגלן קטלאני שנודע בזכות תקופתו במדי ברצלונה, שם שיחק במשך 14 שנים, מ-1914 ועד 1928. בזכות הוותק הרב שלו בקבוצה נודע בשם "הזקן" (La Vella בקטלאנית).

ביוגרפיה
--------

אף על פי שנולד בארדיסה, כפר קטן באראגון, עבר טורלבה עם משפחתו כחצי שנה לאחר לידתו לקטלוניה. בתחילה שיחק במועדון קטן בעיר ברצלונה, וב-1914 החל לשחק במועדון הבכיר בעיר, ברצלונה. טורלבה שיחק כקשר, לצדם של אגוסטי סאנצ'ו וז'וזפ סמיטייר בעיקר. נאמנותו לקבוצה הייתה חזקה והוא המשיך לשחק גם לאחר גיל 30, שנחשב באותה תקופה לעניין נדיר למדי. בשל כך כונה "הזקן". עם 475 הופעות במשחקים רשמיים ולא רשמיים, בהם הבקיע 16 שערים, היה טורלבה שיאן ההופעות של המועדון עד שנות ה-60 של המאה ה-20, אז ז'ואן סגרה שבר את שיאו.

טורלבה זכה עם ברצלונה 10 פעמים באליפות קטלוניה. ב-1919 הגיע עם ברצלונה לגמר הגביע הספרדי, אך קבוצתו, עם טורלבה בהרכבה, הפסידה במשחק הגמר לארנס גצ'ו. כעבור שנה הצליחה הקבוצה לזכות בגביע, עם ניצחון 2-0 על אתלטיק בילבאו בגמר, בו פתח טורלבה בהרכב. ב-1922 זכה עם ברצלונה בפעם השנייה בגביע, כשהוא אף כובש במשחק הגמר בו הביסה ברצלונה את ריאל אוניון בתוצאה 5-1. ב-1925 וב-1926 היה שותף לשתי זכיות רצופות בגביע, כשגם במשחקי הגמר, בהם ניצחה ברצלונה את ארנס גצ'ו ואתלטיקו מדריד בהתאמה, פתח בהרכב. ב-1928 היה בסגל הקבוצה עת ניצחה את ריאל סוסיאדד בגמר וזכתה בגביע פעם נוספת, אך טורלבה לא שותף במשחק הגמר הראשון או בשני המשחקים החוזרים שנערכו.

טורלבה היה שחקן ברצלונה הראשון שנערך לכבודו משחק הוקרה. הראשון היה ב-4 בפברואר 1917 באצטדיון של ברצלונה, קרר אינדוסטריה. ברצלונה ניצחה את טראסה בתוצאה 6-2. השני נערך בלס קורטס ב-1 ביולי 1928 לרגל פרישתו ממשחק. לאחר פרישתו היגר למקסיקו. למעט תקופה במהלך שנות ה-60 בה חזר לקטלוניה, הוא בילה שם את שארית חייו, וב-1986 נפטר שם.

תארים
-----

### ברצלונה

* הגביע הספרדי (5): 1919/1920, 1921/1922, 1924/1925, 1925/1926, 1927/1928
* אליפות קטלוניה (10): 1915/1916, 1918/1919, 1919/1920, 1920/1921, 1921/1922, 1923/1924, 1924/1925, 1925/1926, 1926/1927, 1927/1928

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רמון טורלבה** בוויקישיתוף

* רמון טורלבה במדור השחקנים האגדיים של מועדון הכדורגל ברצלונה
**מוזיקה טרנסאלפינה** (באנגלית: **Musica Transalpina'**) הוא קובץ של מדריגלים שיצא לאור באנגליה בשנת 1588. המדריגלים חצו את האלפים (ומכאן שם הקובץ) במובן זה, שצורת המדריגל נלקחה מן האיטלקים, והיצירות היו ברובן הגדול איטלקיות (אם כי המילים תורגמו לאנגלית). חשיבותו של קובץ זה היא בציון ראשיתו של תור הזהב של אסכולת המדריגל האנגלי. 

הקובץ "מוזיקה טרנסאלפינה" מכיל 57 יצירות נפרדות מאת 18 מלחינים, כשאלפונסו פראבוסקו הוא התורם הראשון במעלה ולוקה מרנציו השני. פראבוסקו חי באנגליה בשנות ה-60' וה-70' של המאה ה-16, הסבר אפשרי למספר הרב של יצירותיו בספר; באיטליה היה מוכר פחות, יחסית.

תולדות הפרסום
-------------

הקובץ הופיע עם הקדשה לגילברט טאלבוט, הרוזן משרוסברי. ערך אותו ניקולאס יונג והדפיס תומאס איסט. כמה אנתולוגיות דומות יצאו מיד אחריו לאור הצלחת האנתולוגיה הראשונה. לדוגמה, ב-1590 הוציא איסט את "הקובץ הראשון של מדריגלים איטלקים"; ליצירות (רובן של מרנציו), נלוו טקסטים אנגליים מאת המשורר תומאס ווטסון. יונג עצמו הוציא כרך שני של "מוזיקה טרנסאלפינה" בשנת 1597, בתקווה לחקות את הצלחת הקובץ הראשון.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX3534950
* GND: 7674480-2
* VIAF: 295889305
* WorldCat (עם VIAF): 295889305

 |
**שברירים** הוא סיפור קצר מפורסם של הסופרת דבורה בארון. 

זוהי אחת היצירות המוערכות של בארון והיא נלמדת כחלק מתוכנית הלימודים לבחינת הבגרות בספרות. במרכז הסיפור מעצבת בארון את דמותה של חיה-פרומה, נערה כעורה ויתומה כמו גם את דמותה של העיירה היהודית המזרח-אירופאית. בדומה ליצירות "הגיבן מנוטרדאם", ו"הברווזון המכוער", גם כאן מואשמת החברה האנושית בשטחיות ובאכזריות שבסגידה העיוורת ליופי ולחיצוניות, על חשבון התבוננות עמוקה יותר אל פנימיותו של האדם. העיירה היהודית זוכה לביקורת משמעותית ומרכזית ביצירה וזוהי אחת מהנקודות המרכזיות בסיפור. בארון מדגישה את הדיסוננס שבין ההתנהגות המחויבת על פי ההלכה כלפי מי שמצוי בתחתית החברה (ובפרט כלפי יתומים) מחד, ובין האופן בו נוהגת החברה היהודים בחריגים ובמסכנים שבה הלכה למעשה.

עלילה
-----

גיבורת הסיפור, חיה-פרומה מוצגת כדמות דחויה על ידי החברה כבר מגיל צעיר. היא הובאה לעיירה כיתומה בת חמש ואינה מוצאת בית שיהיה מוכן לאמץ אותה. בבגרותה היא נעשית לאישה פשוטה, בת כפר המשמשת כמשרתת בבתי התושבים. היא דחויה על ידי אנשי העיירה בגלל מראה החיצוני המוזנח, המגושם והדוחה:

"... שערה המדובלל, הדהוי, כשפניה אין למצוא בהן שום קו של חן...".
שיא ההתנכרות וההסתייגות מחיה-פרומה, בסיפור, בא לידי ביטוי במפגשה עם בתו של השָמָש (גבאי בית הכנסת). ילדה זו מעוררת בחיה-פרומה את זיכרון אמא המנוחה, היא רוצה ללטף את שערה של בת השמש. אך רגשותיה מעוררים תגובה גסה - אשתו של אשת השמש מתנפלת עליה באכזריות ומגנה אותה. בעקבות המקרה הזה חיה פרומה מתנתקת מבני אדם ומתייחדת עם חפצים דוממים ולעולם לא חוזרת לביתם.

נישואיה של חיה-פרומה אינם מחלצים אותה מבדידותה ואינם מזכים אותה כלל באהבה או בחום. בעלה אמנם אינו אלים או מתעלל, ואף אינו פוגע בה מילולית. אך למצפים לשינוי של ממש נכונה אכזבה. יחסו של הבעל אל חיה-פרומה מאופיין בהתעלמות כואבת ובהיעדר כל רגש.

  

נקודת המפנה בסיפור מתרחשת כאשר פרה נכנסת לחייה. באביב אחד הבעל קנה פרה מבכירה. גם הפרה, כמו חיה-פרומה, בודדה, נלקחה מחצר בעליה שבו גדלה, והופרדה מעגלה הראשון. בפגישתן הראשונה מפנה הפרה אליה מבט, המבקש חום ותחושת השתתפות בדומה למבט שהפנתה אל החברה בבקשת תמיכה במשך כל חייה. היא מוצאת קרבה ביחסיה עם הפרה, ומעת שהתחברה לפרה הוקלה תחושת הכובד שבקרבה. חיה-פרומה נקשרת אל הפרה, מקבלת ממנה אהבה ללא תנאי ומעניקה לה חום ואהבה בחזרה:

"נפנתה אליה הפרה בתנועת חיבה וליקקה את ידה...
...היה זה לה כאילו התפשט חיוך פנימי בקרבה -
היא, אשר לא ידעה צחוק - ולבה השמם הסגור על מסגר, כמו נמלא המון שברירי אור".
השהות בחברתו של יצור אחר, אוהב ומקבל, יצור שלפי בחירת הסופרת אינו אדם, גורמת לחיה-פרומה לעבור תהליך של התחסנות, ושל העזה לחפש אהבה במקום אחר, מקום שבו תזכה לקבלה. בנוסף, עולים בחיה שברירי אור בניגוד לכל החושך שחוותה במהלך כל חייה, מכאן גם שם היצירה. 

בסוף הסיפור נסגר מעגל, וחיה-פרומה הופכת מנערה עזובה ומנוכרת, פסיבית לגורלה ולמתרחש בחייה, המבקשת (ואינה מקבלת) חסות וחום בקרב אחרים, לנערה אחראית לגורלה ושולטת בחייה, הבוחרת להפוך מנזקקת לתורמת סעד ולסייע לדלים ולנזקקים.

קישורים חיצוניים
----------------

* הוראת "שברירים" של ד. בארון, בהשוואה ליצירות אחרות, מאת לאה פוקס, תיכון מקיף נהריה.
* ריאליזם, אימפרסיוניזם וסמל בסיפורי ד' בארון נעמי שני, תיכון אזורי גדרה.
**שבשתא כיוון דעל - על** הוא ביטוי ארמי-תלמודי שנאמר על יד האמורא רב דימי מנהרדעא ופירושו: דבר משובש, כיוון שנכנס והשתרש בלב, קשה להוציאו שוב.

מקור הביטוי
-----------

האמרה מובאת במסגרת דיון תלמודי העוסק בשאלה איזה מורה עדיף שילמד דרדקים, אדם מלומד שאינו מדייק בלשונו, או אדם מדייק אך שאינו מלומד:

> 
> אמר רבא: אלו שני מקריאי דרדקים, אחד גורס ואינו מדייק, ואחד מדייק ואינו גורס, אנו מושיבים אותו שהוא גורס ואינו מדייק, שבשתא ממילא נפקא. **רב דימי מנהרדעא** אמר: אנו מושיבים שמדייק ואינו גורס, **שבשתא כיוון דעל - על**"
> 
> 
> 
> — תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף כ"א, עמוד א'
> 

מדיון זה עולה כי רבא סבור שעדיף להעסיק מורה מלומד שאינו מדייק, גם אם יש חשש שבכך ישתרשו שגיאות בלב התלמידים, כיוון שהשגיאות ממילא יתבררו ויתוקנו במהלך הלימוד. אולם אליבא דרב דימי, החשש מפני טעויות, בפרט כשהן ניטעות בגיל צעיר, הוא גדול בהרבה – משום שברגע שהן משתרשות, הן יישארו לעולם וקשה יהיה לעוקרן, ולכן העדפתו היא להעסיק את אותו שמדייק אבל לא מלומד.

קישורים חיצוניים
----------------

* תמר דובדבני, ולא הדייקן מלמד? | בית אבי חי, באתר www.bac.org.il, באתר בית אבי-חי

הערות שוליים
------------
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**רון מירון** (נולד ב-1963) הוא מנהל ודירקטור ישראלי בתחום התרופות והציוד הרפואי. לשעבר מנכ"ל טבע ישראל וסמנכ"ל ישראל ואפריקה. כיהן בדירקטוריונים של חברות פארמה וציוד רפואי, כולל DNA BioMedical Solutions, Innocan Pharma, ואייסקיור מדיקל.

ביוגרפיה
--------

רון מירון נולד ב-1963, בן לאליהו מירון - מהנדס בניין, ולאה - מורה. בילדותו התגורר בשכונת תל ברוך בתל אביב ולמד בבית הספר ליידי דייוויס.

שירת בצה"ל כמפקד פלוגה בשריון ולחם במלחמת לבנון הראשונה. קיבל תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב. הוא מרצה אורח במרכז הבינתחומי הרצליה.מתגורר בהוד השרון נשוי פלוס שלושה ילדים.

בשנות ה-90 החל רון לעבוד בחברת "טבע", ושימש בתפקידי ניהול, בהם מנכ"ל חברת הבת "סלא", העוסקת באחסון ושינוע של תכשירים וציוד רפואי. בתפקידו האחרון שימש במשך ארבע שנים כמנכ"ל "טבע ישראל". בשנת 2013, לאחר 21 שנות עבודה בחברה, פרש מ"טבע". עם הפעולות בתקופת כהונתו כמנכ"ל: כניסה לשוק תרכובות מזון לתינוקות עם המותג נוטרילון, כניסה לתחום התמיסות לעדשות מגע עם המותג Optica All in One Natural, וחניכת המרכז הלוגיסטי של החברה.

באוקטובר 2017 הוקמה חברת אינוקאן פארמה הישראלית שמפתחת מוצרים מבוססי קנאביס, מירון הוא אחד ממייסדיה ויו"ר החברה. ב-2019 חברת אינוקאן פארמה יצאה להנפקה ראשונה לציבור בבורסת קנדה (SCE) לפי שווי חברה של 26 מיליון דולר קנדי.ונכון לשנת 2021 אינוקאן פארמה שווה חצי מיליארד שקל.

ב-2017 מונה ליו"ר חברת אייסקיור מדיקל, שהיא חברת ביוטק ישראלית העוסקת במחקר, פיתוח ושיווק של מכשור רפואי לטיפול בגידולים (שפירים וסרטניים), אשר פיתחה מוצרים לטיפול זעיר פולשני בגידולים בשד וגידולים אחרים באמצעות הקפאת הגידול כחלופה לניתוח. מתחילת שנת 2021 נוסקת המניה ב-716%, ונסחרת בשווי שוק של 1.22 מיליארד שקל. 

בתפקידו כיו"ר הדירקטוריון של חברת וויז פארמה (Wize Pharma) הוטל עליו בהסדר אכיפה מנהלי עיצום כספי של 150 אלף ש"ח, על הכללה ברשלנות בדו"חות החברה של פרטים שיש בהם להטעות משקיע סביר.

בדצמבר 2020 מונה לראש ועדת השקעות ואסטרטגיה של חברת "גולדמן ביו".

מירון משמש יו"ר הדירקטוריון של חברת "די.אן.איי ביומדיקל סולושינס". באפריל 2021 מונה גם לדירקטור בחברת "אנטרה ביו", העוסקת בפיתוח תרופות.

קישורים חיצוניים
----------------

* צלי גרינברג ודרור רייך, "לטבע יש חשיבות בפתיחת דלתות לחברות התרופות הקטנות בישראל", באתר כלכליסט, 19 בדצמבר 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורנה יפת וניר צליק, מנכ"ל טבע ישראל רון מירון פורש ואבינועם ספיר צפוי להחליפו, באתר כלכליסט, 18 בפברואר 2013
2. ↑  אתר למנויים בלבד ערן אזרן, 522 משקיעים ירוויחו: אקזיט הקנאביס של מנכ"ל טבע ישראל לשעבר, באתר TheMarker‏, 26 בספטמבר 2019
3. ↑  About Us, באתר IceCure Medical
4. ↑  מיקי גרינפלד ונועם לנדמ, ירידות קלות בנעילה בבורסה; אייסקיור מדיקל קפצה ב-22%
5. ↑  תומר גנון, רון מירון, לשעבר יו"ר וויז פארמה, הודה שכלל ברשלנות פרטים מטעים בדו"חות החברה, באתר כלכליסט, 11 באוגוסט 2019
6. ↑  ארנולד נטייב, יקדם את חקר הסרטן: התפקיד החדש של מנכ"ל טבע לשעבר, באתר אייס, 7 בדצמבר 2020
7. ↑  כפיר אדר, אנטרה מכריזה כי מומחה בריאות עולמי מצטרף לדירקטוריון שלה, באתר אייס, 21 באפריל 2021