recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**דוד ארליק** (ארליך) (1909–1995),היה מראשוני הרפואה הכירורגית, כירורגיית כלי דם, וכירורגיה אורולוגית בישראל, פרופסור לכירורגיה, מנהל מחלקה כירורגית בבית החולים רמב"ם, ממקימי והדיקן הראשון של הפקולטה לרפואה בטכניון, חתן פרס ישראל לרפואה לשנת 1992.

חייו
----

ארליק נולד בפינסק שברוסיה הלבנה. אביו היה מנהל בית ספר טכני בעיר, ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עברה המשפחה, בעקבות בית הספר, לצ'רניגוב ובשנת 1918 ליקטרינוסלב. ארליק למד בילדותו בהוראתם של מורים פרטיים עד מעבר המשפחה לוורשה, בשנת 1922, ותחילת לימודיו בבית הספר "תרבות".

בשנת 1924 עלתה המשפחה לארץ ישראל, התיישבה בתל אביב וכעבור שנה בחיפה. ארליק סיים את לימודיו בבית הספר הריאלי, לאחריהם ביקש ללמוד רפואה. הוא למד באוניברסיטת שטרסבורג שבצרפת, ובמקביל עבד בסנטוריום לחולי שחפת. בשנת 1935 הוא סיים את לימודיו, חזר לארץ ישראל והחל לעבוד בבית החולים "הדסה" בחיפה. לאחר מכן פנה ארליק לשמש רופא בשייח אבריק, ובשנת 1937 התקבל לסגל הרפואי הראשון של בית החולים "הדסה" בהר הצופים.

בבית החולים "הדסה", ארליק עבד תחילה במחלקת האונקולוגיה וכעבור שנה עבר למחלקת הכירורגיה. ארליק היה תלמידו של פרופ' אדוארד גורדון יוסף (ג'וזף). בשנת 1948 הוא מונה לראש הצוות הכירורגי והחזיק בתפקיד זה לאורך חודשי מלחמת העצמאות. לאחר מלחמת העצמאות מונה ארליק למנהל מחלקה כירורגית בבית החולים רמב"ם. שנים אלו היו שנות התפתחותה של הרפואה הכירורגית ובהנהגתו של ארליק נוסו חידושים שונים, דוגמת ניתוח עורקים לצורך הורדת לחץ דם שערי. בשנות השישים החלה המחלקה גם בהשתלת איברים. באוקטובר 1964 ארליך החל לעסוק בהשתלת כלי-דם, ובפברואר 1965 ביצע השתלת כליה מן המת, הראשונה בארץ. ארליק היה פעיל במסעות השכנוע להקמת בית ספר נוסף בארץ לרפואה, בטכניון, ולאחר הקמתו היה חבר בוועדת המנהלים של בית הספר. ב-1 באוקטובר 1973 מונה ארליק לפרופסור מן המניין ולדיקן הראשון של הפקולטה לרפואה של הטכניון.

בשנת 1978 פרש ארליק מעיסוק פעיל ברפואה. הוא המשיך בעשייתו המקצועית כחבר בצוות העורכים של ירחון "הרפואה", עורך המגזין האמריקאי "הז'ורנל העולמי לכירורגיה" והיה פעיל בגיוס תרומות לקיומן והרחבתן של מחלקות רפואיות בבתי חולים שונים. בשנת 1982 קיבל על עצמו לשנה אחת את ניהול המחלקה הכירורגית בבית החולים פוריה.

בשנת 1986 הוציא את ספר זכרונותיו : "ביני לבין הרפואה: חלומות ומעשים". .

ארליק זכה על פועלו בפרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית (1969), בפרס איגוד הרופאים האמריקנים למען הרפואה בישראל (1978), בתואר יקיר חיפה (1980) ובפרס ישראל לרפואה (1992). בשנת 1984 נקראה על שמו הקתדרה לרפואת חירום בבית הספר לרפואה של הטכניון.

בין תלמידיו הרבים הפרופ' אלפרד שרמק, והפרופ' עמי ברזילי שהמשיכו את דרכו בבית החולים רמב"ם.

ארליק היה נשוי לליובה לבית משל, אחות ומנהלת חדרי הניתוח בבית החולים רמב"ם שבחיפה. בנו הוא הגניקולוג יוחנן ארליך. אחיו הוא האדריכל והיסטוריון האדריכלות אברהם ארליק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דוד ארליק** בוויקישיתוף
* דברים לזכרו של פרופ' דוד ארליק מאת תלמידו פרופ' אלפרד שרמק

הערות שוליים
------------

1. ↑  מאיר הראובני, ביה"ס לרפואה בחיפה פותח שעריו, למרחב, 9 באוקטובר 1969
2. ↑  עמוס כרמלי, כליית אדם מת - הצילה אשה ממוות, דבר, 1 בפברואר 1966
3. ↑  הוצאת תמר, חיפה, 1986
לוגו של החוג לכלבי רוח
**החוג הישראלי לכלבי רוח** הוא אחד מחוגי הגזע הוותיקים בהתאחדות הישראלית לכלבנות. החוג הוא עמותה רשומה, שמטרתה לקדם ולטפח את כל גזעי כלבי הרוח בישראל, ובמיוחד את גזע הסלוקי המדברי המקומי. החוג מנוהל על ידי מתנדבים, באמצעות ועד שנבחר באספה כללית שנתית.

היסטורית החוג
-------------

החוג נוסד ב-1968. באותה עת היו בארץ רק כלבי סאלוקי מקומיים וכלבי אפגאנים מיובאים (מבית הגידול המפורסם Turkuman) .
בתחילת שנות ה-70 הגיעו גזעי כלבי רוח חדשים: גרייהאונדים הגיעו משווייץ ואנגליה, וויפטים מהולנד, מאנגליה ומארצות הברית. בורזוי מגרמניה ומאנגליה. הכלב הפרעוני, הגרייהאונד האיטלקי והוולפהאונד האירי הגיעו בשנות ה-80, ומגזעים אלו רק הגרייהאונד האיטלקי הקטן זכה לפופולריות.
גל העלייה הגדול מרוסיה בשנות ה-90 הביא עמו הרבה כלבי בורזוי, אולם גידולם של אלה ירד בהתמדה כעבור עשור.

גזעי החוג
---------

* גרייהאונד
* גרייהאונד איטלקי
* בורזוי
* אפגני
* סלוקי
* וולפהאונד אירי
* ויפט
* אזאואק

  

זוכים ומתרחבים

פעילות החוג
-----------

מפגש משפחתי בתערוכת פורים
* החוג מקיים כ-3 תערוכות בשנה, בנוסף להשתתפות בתערוכות רב גזעיות שעורך ההי"ל.

* החוג מעודד רישום וקעקוע מספר סידורי של כל כלבי הסאלוקי המדבריים.

* מדי פעם נערכים אירועים חברתיים לחברי החוג.

* אימוני ריצה (מרוץ כלבים) גם הם חלק מפעילות החוג.

* חוג עורך רשימת המלטות מסודרת ע"פ ניתן ליצור קשר עם המגדלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר החוג
**דוד בית אריה** (במקור: **דוד אינטריליגטור**; ז' באדר תרס"ג, 6 במרץ 1903 – י"ז בתמוז תשמ"ט, 20 ביולי 1989) היה פעיל ציוני, מיוזמי וממקימי "כפר הנוער הדתי" ותנועת הקיבוץ הדתי, ממייסדי ברית חלוצים דתיים בגרמניה ובאנגליה, ציר בקונגרסים ציונים, חבר הנהלת הסוכנות וראש מחלקת הנוער והחלוץ שלה בסקציה האמריקאית, בניו יורק. בין תפקידיו הרבים שימש כחבר הוועד המנהל של בית הספר החקלאי "מקוה ישראל".

ביוגרפיה
--------

בית אריה נולד בשם דוד אינטריליגטור ב-1903 בקובנה שבליטא הרוסית (כיום ברפובליקה הליטאית השנייה), כבנם הרביעי מתוך תשעה של משפחת אינטריליגטור. למד ב"חדר", בגימנסיה הריאלית העברית, בישיבת סלובודקה, וב-1922 יצא ללימודי אגרונומיה באוניברסיטה של בון שבגרמניה וסיים את הפקולטה לחקלאות ב-1926. בזמן לימודיו עבר הכשרה חקלאית בחוות ההכשרה רודגס. היה בין מייסדי ברית חלוצים דתיים בגרמניה ובמשך כשנתיים ניהל את רודגס. בעת שהותו בגרמניה ארגן יחד עם ישעיהו ליבוביץ (לימים פרופ' ליבוביץ) תנועת צעירי מזרחי.

ב-13 בנובמבר 1929 עלה לארץ ישראל עם הגרעין הראשון והיה ממקימי קבוצת רודגס ליד פתח תקווה.

הגה את רעיון הקמתו של "כפר הנוער הדתי" (שימש מנהל ההכשרה לנוער דתי בחוות רודגס ב-1928 וניהל את חוות ההכשרה בגרינגסהוף/Geringshof ב-1933).

בחנוכה 1935 נישא לרות לבית קלכהיים (גם היא מהגרעין הראשון), מירוסלב, שבגליציה, וביחד יצאו לשליחות לאירופה לארגון ההכשרות והכנתן לעלייה לארץ ישראל. ב-1936 עם שובם ארצה נולד בנם הבכור מיכה. אחריו נולדו הבנות – עפרה (1938) ואילה (1942).

נמנה עם מקימי תנועת הקיבוץ הדתי. שימש כמזכ"ל התנועה, והיה פעיל במיוחד בהקמתם של הקיבוצים בעמק בית שאן ובגוש עציון, ובייסוד כפר הנוער הדתי, ליד כפר חסידים.

בנובמבר 1938, אחרי ליל הבדולח, יצא ל"שליחות הצלה" של נוער חלוצי שהועבר מגרמניה, אוסטריה ואיטליה לאנגליה והיה בין מייסדי ברית חלוצים דתיים באנגליה.

ב-1940 עבר עם הגרעין המרכזי של קיבוץ רודגס והיה ממקימי קבוצת יבנה - אם הקבוצות הדתיות.

לאחר מלחמת העולם השנייה, ב-1946, יצא למחנות העקורים בגרמניה. ב-1947, בתקופת שליחותו, הביא את שני בני אחותו ששרדו מהשואה לאחר רצח הוריהם ואימצם אל משפחתו.

בקונגרס הציוני העולמי ה-23 (הראשון לאחר הקמת המדינה) שהתכנס בירושלים ב-1951, נבחר להנהלת הסוכנות ולראש המחלקה לנוער והחלוץ בסקציה האמריקאית, בניו יורק.

ב-1952, עם היבחרו להנהלת הסוכנות היהודית, יצאה המשפחה לשליחות של שנתיים בארצות הברית. בשנים 1956–1968 עמד בראש המחלקה לחינוך ולתרבות תורניים בגולה של ההסתדרות הציונית העולמית. מ-1969 עמד בראש הוועדה לעליית הנוער הדתי.

בית אריה היה חבר בוועד הפועל של הפועל המזרחי, בוועד הפועל הציוני, בוועד המנהל של בית הספר החקלאי "מקוה ישראל", בהנהלה של כפר הנוער "ימין אורד", ובקבוצת יבנה עד סוף ימיו.

בית אריה נפטר בי"ז בתמוז תשמ"ט (20 ביולי 1989) בקבוצת יבנה.

קישורים חיצוניים
----------------

* דף הנצחה לדוד בית אריה ז"ל, באתר מורשת קבוצת יבנה
* דוד בית אריה 1989–1903, באתר תנועת הקיבוץ הדתי
* ארכיון התמונות: דוד בית אריה אינטריליגטור (1903 – 1989), חבר הוועד המנהל של כפר הנוער הדתי, באתר אברהם אויגן מיכאליס - כפר הנוער הדתי

הערות שוליים
------------

1. ↑  'דוד בית אריה - אינטרליגטור', בתוך: אברהם תורי (עורך), **תרומת יהודים מליטא לבנין הארץ ומדינת ישראל**, תל אביב, אפריל 1988, עמ' 96.
2. ↑  "דף הנצחה לרות בית אריה ז"ל", באתר קבוצת יבנה.
**החגורה הירוקה של סטטן איילנד** (באנגלית: **Staten Island Greenbelt**) היא רצועת פארקים ושטחים פתוחים במרכז סטטן איילנד - רובע מרבעי העיר ניו יורק שבמדינת ניו יורק שבארצות הברית.

הפארק הוא השני בגודלו מבין הפארקים של העיר ניו יורק, והוא מנוהל על ידי מחלקת הפארקים והפנאי של העיר ניו יורק.

מרבית שטחי הפארק, בניגוד לסנטרל פארק ולפארק פרוספקט, הם שטחים טבעיים ובלתי מתוכננים. בפארק מסלולי טיול רבים המאפשרים למטיילים לחוות את נוף היערות והביצות שבשטחי הפארק.

בשנות ה-60 מנע לחץ ציבורי ניסיון לחצות את הפארק בכביש מהיר. חלקי הכביש המהיר שלא הושלם מצויים היום בשטח הפארק.

בשנת 1982, נוסף לפארק שטח של 100,000 מ"ר שהיה שייך לעיר ניו יורק ושימש כחווה עירונית.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של החגורה הירוקה של סטטן איילנד (באנגלית)

* אתר האינטרנט הרשמי של החגורה הירוקה של סטטן איילנד (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007597517105171
* LCCN: sh2010013061
* VIAF: 214144782719937786680
* WorldCat (עם VIAF): 214144782719937786680

 |
**דוד בוארון** (נולד ב-13 במרץ 1959) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת המגן הימני.

קריירה
------

דוד בוארון התחיל בקבוצת הנוער והבוגרים של הפועל שדה עוזיהו בליגה ג'. בגיל 17 עבר לקבוצת הפועל אשדוד ששיחקה בליגה הארצית וערך את הופעת הבכורה מול הפועל טירת כרמל. בוארון שיחק שנתיים בהפועל אשדוד, בעונת הבכורה ירד איתה לליגה א' והמשיך עוד עונה.

בעונת 1980–1981 הצטרף לקבוצת מכבי יבנה ששיחקה בליגה הארצית. ביבנה בוארון היה שחקן הרכב והעפיל עימה לליגה הלאומית בסיום עונת 1981–1982. בעונת 1984–1985 זכה עם מכבי יבנה בגביע הטוטו. בסך הכל שיחק בוארון ביבנה 9 עונות ברציפות, מהן 4 בליגה הארצית ו-5 עונות בליגה הלאומית. לזכותו בישולים ושערים רבים שהבקיע מעמדת המגן.

בעונת 1989–1990 עזב בוארון את מכבי יבנה והצטרף לקבוצת מכבי עירוני אשדוד מליגה א' דרום, איתה העפיל בסיום העונה לליגה הארצית דרך משחקני המבחן. בעונה שלאחר מכן שבר את רגלו במהלך משחק באמצע העונה, פציעה שגרמה לו לפרוש ממשחק.

תארים כשחקן
-----------

**גביע הטוטו**

* **זכייה (1)**: עונת 1984–1985

חיים אישיים
-----------

בוארון מתגורר במושב שדה עוזיהו ומאז הפרישה עובד כמפקח בווטרינריה העירונית של עיריית אשדוד.

הערות שוליים
------------

1. ↑  כל המי ומי בליגה הארצית, בעיתון מעריב 1 באוקטובר 1978
2. ↑  פתיחה טובה וסיום טוב, בעיתון מעריב 29 באוקטובר 1978
3. ↑  95 העברות, בעיתון מעריב 5 באוגוסט 1980
4. ↑  יבנה: שוקרון ובלושטיין עוזבים; מבוקש:מכנס, בעיתון מעריב 16 ביוני 1989
5. ↑  דרבי אשדודי בשנה הבאה בארצית!, בעיתון מעריב 24 במאי 1990
ציור מאת מתיאס שטום, מוקיוס מניח ידו באש
**גאיוס מוקיוס סקבולה** (בלטינית: Gaius Mucius Scaevola) הוא דמות אגדית רומית על צעיר שהתפרסם במעשה גבורה שעשה בזמן מצור אטרוסקי על רומא.

דמותו
-----

על פי המסורת, בשנת 508 לפני הספירה, בעת מלחמה בין רומא לבין העיר האטרוסקית קלוסיום (Clevsin) (בפרובינקיה האטרוסקית סיינה), המלך לארס פורסנה (Lars Porsena) הטיל מצור על רומא. מוקיוס, באישור הסנאט הרומי, התגנב לתוך המחנה האטרוסקי וניסה לרצוח את פורסנה. זה היה יום התשלום לחיילים. היו שם שני אנשים לבושים באופן דומה על במה מוגבהת מדברים אל החיילים. מוקיוס טעה בזיהוי והרג את הסופר של פורסנה במקום את המלך.

מוקיוס נתפס והצהיר: "אני גאיוס מוקיוס, אזרח רומי, באתי לכאן להרוג את אויבי, ואני מוכן למות כפי שאני מוכן להרוג. אנו הרומאים פועלים באומץ וסובלים באומץ." בנוסף, הוא אמר שהוא הראשון מתוך 300 רומאים צעירים שמוכנים לחרף את נפשם במטרה להרוג את המלך האטרוסקי.

מוקיוס, על פי המסורת הכניס את ידו הימנית לאש הבוערת והחזיק אותה שם מבלי להראות סימן לכאב. פורסנה, שהתרשם מהפגנת האומץ, שחרר את מוקיוס ואפשר לו לחזור לרומא, באומרו "לך לדרכך, הואיל ואתה גורם יותר נזק לעצמך מאשר לי".

במקביל, הוראטיוס קוקלס (Horatius Cocles) הצליח להגן על גשר הכניסה לעיר ולכן המלך פורסנה שלח שליח לרומא לשאת ולתת על הסכם שלום ועבר לתקוף את העיר אריקיאה (Ariccia) הסמוכה.

למוקיוס הוענקה אדמה על גדתו הימנית של הטיבר והוא אביה של משפחת (Gens) הפטריקים מוקיה (Mucia).

גאיוס מוקיוס, פיסול של Louis-Pierre Deseine, מוזיאון הלובר
פסל גאיוס מוקיוס סקבולה מאת יוהאן מרטין פישר בארמון שנברון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גאיוס מוקיוס סקבולה** בוויקישיתוף
* גאיוס מוקיוס סקבולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1734251
* BnF: cb149174933 (data)
* GND: 128812524
* ISNI: 0000 0000 2355 5683
* LCCN: n83008381
* VIAF: 65375048
* WorldCat: lccn-n83008381

 |
**יזהר כהן** (נולד ב־20 באפריל 1963 ברעננה) הוא מאייר ישראלי. איוריו מתפרסמים בעיתונים ובכתבי עת ברחבי העולם, וגם בישראל.

ביוגרפיה
--------

יזהר כהן נולד ברעננה. הוא החל לצייר ולאייר בגיל צעיר, וכשהיה בן 14 נרשם ללימודי אמנות פלסטית בבית הספר לאמנויות תלמה ילין.

בצבא שירת בתפקיד מאייר ומעצב גרפי בעיתון במחנה. הוא הכיר שם את נועה קרוון (בתו של האמן דני קרוון), והם נישאו ב-1987.

ב-1984 החל ללמוד עיצוב גרפי באקדמיית בצלאל לאומנות ועיצוב, ובמקביל עבד כמאייר בעיתונים בארץ.

ב-1988 המשיך את לימודיו בבית הספר הגבוה לאמנויות העיצוב בפריז (École Nationale Supérieure des Arts Décoratifs) והתמחה בתחריט והדפס. לאחר שנתיים עבר ללונדון כדי ללמוד בקולג' סנט מרטין לאמנות ולעיצוב. במהלך לימודיו מחוץ לישראל החל כהן לאייר לעיתונים ומגזינים בצרפת ובבריטניה.

ב-1992 הוזמן כהן להציג את תערוכת הרטרופרספקטיבה הראשונה שלו במוזיאון De Beyerd שבעיר ברדה שבהולנד. שנים ספורות לאחר מכן הוא זכה בתחרות ליצירת קיר מאויר מקרמיקה עבור בריכת השחייה העירונית בברדה, והוא הושלם בשנת 2000.

ב־1993 החל כהן לאייר בקביעות את טורו של יאיר לפיד, ששירת עם כהן בשבועון במחנה, תחילה במוסף סופשבוע של מעריב ולאחר מכן במוסף 7 ימים של ידיעות אחרונות.

בשנות ה-90 המאוחרות החל כהן לאייר ספרי ילדים.

ב-1999, לאחר יותר מעשור באירופה, שבו נועה ויזהר לישראל. כהן המשיך לאייר עבור עיתונים בישראל ובשאר העולם.

ב-2001 הוענק ליזהר פרס מוזיאון ויקטוריה ואלברט הבריטי לאיור, ושנה לאחר מכן זכה בתחרות לעיצוב עשרה בולים עבור הדואר המלכותי הבריטי שהוקדשו לשנת המאה להוצאה לאור של 'סיפורי ככה סתם' מאת רודיארד קיפלינג. באותה עת החל יזהר ללמד ולהרצות במחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל.

ב-2002 נולדה לנועה וליזהר בתם עלמא.

בשנת 2003 הציג את תערוכת הרטרוספקטיבה הראשונה שלו בישראל בגלריה העירונית של רעננה.

ב-2005 שבה משפחת כהן לפריז. כהן המשיך לעבוד עם עיתונים ישראליים ובמקביל התחיל לעבוד עם מגזינים רבים בארצות הברית.

ב-2006 אייר כהן את ספר הילדים "לחש הקסמים" מאת ליהיא לפיד. ב-2011 הם שבו לשתף פעולה וכהן אייר את ספרה "סבא השמן וסבא הרזה".

ב-2009 החל יזהר כהן לעבוד עם עיריית תל אביב, ויצר עבורה שני לוחות שנה מאויירים (בשנים 2009/10 ו-2010/11), נוסף על שתי תערוכות רחוב של יצירותיו: האחת הוקדשה למשוררים ישראליים (2010), והשנייה לשיריו של אריק איינשטיין (2014).

ב-2012, עם עזיבתו של יאיר לפיד את עולם העיתונות עבור קריירה פוליטית, החל יזהר לאייר את טורו השבועי של שלמה ארצי במוסף 7 ימים של ידיעות אחרונות.

בקיץ 2015 עברו כהן, אשתו ובתו להתגורר בפירנצה, איטליה.

בספטמבר 2018 פתח יזהר כהן תערוכת יחיד בספריית ז׳רמן טיון בפריז.

בקיץ 2018 שבה המשפחה להתגורר בישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של יזהר כהן (באנגלית)

* הבלוג של יזהר כהן
* אתר האינטרנט של יזהר כהן
* נירית אנדרמן, עכבר העיר אונליין, "שירה על הדרך": מה שאיור טוב עושה, באתר הארץ, 1 ביולי 2010
* תמר קרוון, עכשיו מאויר, באתר ynet, 3 ביוני 2016
* ניהלנו את חיינו לפי רצונותינו המשתנים, עד שאחותי הכניסה אנשים נוספים למערך השיקולים. הזמן עובר לא רק עלינו, אלא גם על הורינו, באתר כלכליסט, 6 בספטמבר 2018

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 279769
* NLI: 987007281795605171
* BnF: cb16646406g (data)
* ISNI: 0000 0000 7412 5085
* LCCN: n97086603
* NTA: 304195448
* VIAF: 281044696
* WorldCat: viaf-281044696

 |
הרב **דוד אשכנזי** (ה'תרנ"ח/ה'תרנ"ט, 1898 – ח' בחשוון ה'תשמ"ג, 1983) היה רב אלג'יראי-צרפתי, רבה של אוראן ולאחר מכן רבה הראשי האחרון של אלג'יריה.

ביוגרפיה
--------

נולד בשנת 1898 בעיר אוראן שבאלג'יריה. הוא למד אצל המקובל חיים אבן טובול, ואף נשא את בתו, רחל, לאישה.

בגיל 19 החל ללמד עברית, ושלוש שנים לאחר מכן ייסד את בית הספר "יגדיל תורה" יחד עם חותנו. בשנת 1921 יסד את אגודת "חברת אליהו הנביא" יחד עם הרב יהודה בנאיש, בה למדו את מלאכת המילה. בשנת 1926 החל לכהן כמנהל תלמוד תלמוד תורה של כי"ח.

בשנת 1928 ייסד, לפי בקשת חותנו, את ישיבת עץ חיים באוראן, בה למדו חזנות, שחיטה, מילה ועברית. באותה השנה מונה גם לדיין בבית הדין הרבני של אוראן, לצד הרב דוד הכהן סקלי.

בשנת 1930 (ה'תרצ"א), בגיל 33, החל לכהן כרבה של אוראן וב-1956 (ה'תשט"ז) היה ממקימי בית הדין הרבני באלג'יר.

בשנת 1958 (ה'תשי"ח), לאחר פטירת הרב משה אייזנבט, מונה הרב אשכנזי לרבה הראשי של אלג'יריה והפסיק לכהן כרבה של אוראן. בשנת 1962 (ה'תשכ"ב), לאחר שאלג'יריה קיבלה עצמאות, ובזמן יציאת היהודים מאלג'יריה, עבר להתגורר בפריז.

ב-1964 (ה'תשכ"ד) נדפס השו"ת של הרב אברהם משה פינגרהוט, שכיהן כרבה של אלג'יר וכמשנה לרב הראשי של אלג'יריה, ובו שתי פסיקות של הרב אשכנזי: שאין לקבור משומד בקברי ישראל, כדי להרתיע פושעי ישראל, ושאין למול חולה המופיליה, משום ספק פיקוח נפש.

הרב אשכנזי נפטר בח' בחשוון ה'תשמ"ג (1983) בירושלים (יש אומרים בפריז)[דרושה הבהרה], בגיל 85.

משפחתו
------

הרב אשכנזי נישא לרחל, בתו של הרב חיים אבן טובול ונינתו של הרב חיים קצבי, ממנה נולדו לו 6 ילדים. בנו השני, שנולד ב-1922, היה הרב יהודא ליאון אשכנזי (המכונה 'מניטו'), מחנך והוגה דעות צרפתי-ישראלי.. נינו הוא רבי מאור דניאל אשכנזי, תלמיד חכם מקובל נסתר, ממובילי חבורת 'הרוח הגדולה', חבורה שעוסקת בתיקון עולם על פי משנת הרב יהודא ליאון אשכנזי 'מניטו'.

הנצחתו
------

בשנת 1979 הוקם על שמו בית כנסת "היכל דוד" באשדוד.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד אשכנזי (רב), באתר "החכם היומי"
* דוד בן יהודה אשכנזי (1898-1983), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  סוד מדרש התולדות 7: מבוא - מצופיות לציונות - מכון מניטו - הרב יהודא לאון אשכנזי ז"ל, באתר manitou.org.il
2. 1 2  יוסף שרביט, השותפות ההיסטורית בין חכמי אלג'יריה ובין חכמי ארץ ישראל
בעידן של תמורות (1830–1962)
3. 1 2 3 4 5 6  חכם דוד אשכנזי : החכם היומי, באתר www.hyomi.org.il
4. 1 2 3 4 5 6  סוד מדרש התוללדות כרך ז, הרב יהודא ליאון אשכנזי
5. ↑  ש. בית הכנסת היכל דוד, באתר תיירות אשדוד

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007299547405171
* GND: 1159193304
* ISNI: 0000 0000 6825 8543
* SUDOC: 197174426
* VIAF: 97422400
* WorldCat: viaf-97422400

 |
**גאיוס ליוויוס סלינטור**, (בלטינית: **Gaius Livius Salinator**; המאה ה-2 לפנה"ס) היה מצביא רומאי, לקח חלק פעיל במלחמת אנטיוכוס.

ביוגרפיה
--------

אביו היה מרקוס ליוויוס סלינטור שהביס את עזרובעל ברקה בקרב מטאורוס. שימש כאיידיל בשנת 204 לפנה"ס וכפראיטור בשנת 202 לפנה"ס, ופיקד על שני לגיונות של בעלי ברית במהלך המלחמה המקדונית השנייה. בשנת 193 לפנה"ס שימש כמפקד פרשים במלחמה נגד הבוים, בשנת 192 לפנה"ס הוא ניסה לקבל את משרת הקונסול אולם נכשל ומונה כפריאטור פעם שנייה. אותה שנה פרצה מלחמת אנטיוכוס וליוויוס נבחר לפקד על הצי הרומאי. 

הוא עגן בדלוס במטרה להשתלט על נתיבי הים האגאי ולאפשר נחיתת כוחות באסיה. המלך אנטיוכוס השלישי מיהר לגייס חיילים, ובו בזמן שלח את האדמירל פוליקסינידאס לעצור את ליוויוס בטרם יחברו אליו הציים של רודוס ופרגמון. ליוויוס הצליח להתחבר אל הצי הפרגמוני תחת פיקודו של המלך אאומנס, כעת היו לו 150 אניות. בקרב קוריקוס הביס ליוויוס את פוליקסינידאס, 10 אניות סלאוקיות נלקחו בשבי ועוד 13 טובעו פוליקסינידאס נסוג להתארגנות באפסוס. הצי הרודי התחבר אל ליוויוס גם כן. ובחורף של שנת 191 לפנה"ס כבר שלט הצי הרומאי בים.

עם הגיע האביב של שנת 190 לפנה"ס פנה ליוויוס לכבוש את ההלספונט המפריד בין אירופה לאסיה. העיר ססטוס שנמצאה בצד האירופי נכנעה לו מיד והוא נכנס למשא ומתן עם תושבי אבידוס שבצד האסייתי. אולם אז נודע לו שפוליקסינידאס הטביע שייטת רודית שהייתה בדרכו אליו. ליוויוס מיהר וחזר לסאמוס הוא תכנן לסגור על פוליקסינידאס אולם אז הוחלף בידי לוקיוס אימיליוס רגילוס.

בסוף שנת 190 לפנה"ס נשלח ליוויוס אל ביתיניה כשגריר אל המלך פרוסאוס הראשון במטרה לשכנע אותו לא לסייע לסלווקים.

בשנת 188 לפנה"ס מונה לבסוף לקונסול. יש הטוענים כי הוא ייסד את העיר פורלי באיטליה.

לקריאה נוספת
------------

* דוד גולן, **תולדות העולם ההלניסטי**, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה) תשמ"ז (מהדורה שנייה).
* טיטוס ליוויוס. **תולדות רומא**. ספרים א, ב, כא, כב, ל. תרגמה מרומית: שרה דבורצקי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ב
* הרולד למב, **חניבעל - האחד נגד רומי**, מערכות, 1964.
* ישראל שצמן. **תולדות הרפובליקה הרומית**. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ן.
* תאודור מומזן, **דברי ימי רומא**. תרגמו צ’ ויסלבסקי, דוד קלעי, צ’ רודי. עורכים: פ. לחובר, צ’ וויסלבסקי. תל אביב, הוצאת מסדה,

* Livius. Translated by F.G. Moore. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1919-1959 .
* Polybius. Translated by W.R. Paton. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1922-1925 .
* Appianus. Translated by H. White. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1912.
* Mommsen, Theodore. *History of Rome*. Online version in Classic Literature Library.

הערות שוליים
------------

1. ↑  גולן עמ' 509.
2. ↑  גולן עמ' 510.
3. ↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ושבעה, 11.
4. ↑  גולן עמ' 511.
פירוש נוסף ערך זה עוסק בהרבי הראשון מלעלוב. אם התכוונתם לנינו, הרבי מלעלוב בירושלים, ראו דוד צבי שלמה בידרמן.

רבי **דוד בידרמן** (מכונה גם "רבי דוד לֵעלוֹבֶר", על שם עירו) (ה'תק"ו, 1745–1746 – ז' בשבט ה'תקע"ד, 28 בינואר 1814) היה האדמו"ר הראשון והמייסד של החצר החסידית לעלוב. תלמידו של החוזה מלובלין.

ביוגרפיה
--------

נולד לרב שלמה ולמלכה וגדל במשפחה שהתנגדה לחסידות. למרות זאת, נמשך בצעירותו לחסידות.

הרב בידרמן נחשב לדמות עממית. נהג להתבודד. התפרסם כמי שהדגיש את ערך אהבת ישראל. הפולקלור החסידי מספר כי לאחר נישואיו החזיק בבעלותו חנות קטנה לממכר מלח, שהייתה פתוחה מדי יום לשעה קלה, שהספיקה לו למחייתו, ולאחר מכן היה סוגרה, מחשש שמא יפגע בפרנסת מתחריו. כן נודע בחמלתו על בעלי חיים, ומסופר שבעת היריד היה הולך להשקות את הסוסים הצמאים שבעליהם היו עסוקים בשוק. מסופר כי אמר פעם לעגלון שהכה את סוסו כי לאחר מיתתו הסוס יתבע אותו לדין בבית דין של מעלה: "האם לא תבוש לעמוד בדין עם סוס?!".

ידוע כמי שקירב את רבי שמחה בונים מפשיסחה לתנועת החסידות. אחד מתלמידיו הידועים היה הרופא שהפך לרבי - ד"ר חיים דוד ברנהרד מפיוטרקוב שרבי דוד החזירו בתשובה ולימים הפך לאדמו"ר. בין תלמידיו נודעו גם רבי יצחק מווארקא, רבי ישעיה מפשדבורז' ורבי חנוך מוורשה בעל יסוד אמונה.

הרב דוד בידרמן לא חיבר ספר. מעט מדברי תורתו מובא בספרי חסידות שונים. הסיפורים והאגדות עליו כונסו בספר "מגדל דוד" (פיוטרקוב ה'תר"צ) וכן בספרים "ליקוטי דברי דוד", "קודש הילולים" ו"פרי קודש הילולים". תולדותיו מובאות בספר "תפארת בית דוד". מחבר שלושת הספרים הוא הרב משה יאיר וינשטוק.

אחרי נפילת מסך הברזל בפולין אותר וחודש הקבר (בתמונה) וחודשה העלייה לרגל אליו. בשנים האחרונות יוצאות טיסות צ'ארטר מישראל לקראת יום היארצייט כדי לעלות לקברו.

גלריה
-----

קברו של רבי דוד מללוב כיום
המצבה המשופצת מעל קברו. 2016

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **דוד בידרמן** |

* דוד בן שלמה מללוב, דף שער בספרייה הלאומית

* מרדכי בראקמאן, **מגדל דוד**, סיפורים על ר' דוד בידרמן, באתר היברובוקס
* **שושלת בוסטון**, שלום מאיר ולך, ירושלים תשנ"ד.
* רבי דוד בידרמן מללוב באתר אהלי צדיקים לשימור העבר היהודי ברחבי העולם
* דוד הלחמי, ****רבי דוד מללוב****, בספר "חכמי ישראל", תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' רט"ז, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
*

הערות שוליים
------------

1. ↑  הדעות חלוקות בנוגע למקום לידתו. יש אומרים ביאלה - כפר קטן הסמוך ללעלוב, ויש אומרים שהיה זה בכפר פראדלא הסמוך לעיר שטוקטשין.
2. ↑  רבי דוד בידרמן מללוב באתר אהלי צדיקים
3. ↑  בספר מגדל דוד (עמוד י"א) מסופר שפעם כאשר בא בבוקר וראה שחנותו של המתחרה עדיין סגורה מיהר להקיצו באמרו: "מהר, הלא הקונים מתחילים כבר לבוא, מה לך ישן?".
4. ↑  Yahrtzeit of Harav Dovid of Lelov, Zy"a, Marked in Poland | Hamodia.com, Hamodia, ‏2018-01-29 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309267805171
* LCCN: nr95008418
* VIAF: 298423076
* WorldCat: lccn-nr95008418

 |
**עבדאללה בן עומר בן אל-ח'טאב** (612 - 695, או 10 לפני ההג'רה - 73 להיג'רה) הוא בנו של הח'ליף השני, עומר אבן אל ח'טאב. בן עומר היה אחד הצחאבים הצעירים ביותר בתקופת הנביא מוחמד, ואחד מגדולי פוסקי ההלכה (בפתווה), וכן הפגין יכולות מיוחדות במסירת החדית'.

אבן עומר השתתף בכמה מערכות צבאיות עם הנביא מוחמד, ולאחר מות הנביא השתתף בכל המערכות הצבאיות: בעיראק, פרס, מצרים ובאפריקה.

חייו
----

עבדאללה בן עומר בן אל-ח'טאב בן נפיל בן עבד אל-עוזי אבן ריאח בן כרט בן רזאח בן עודי בן כאעב אל-קוראשי (שבט קורייש), נולד במכה לפני הגירתו של הנביא מוחמד לית'ריב. אמו ואמה של אחותו חאפסא הייתה זיינב בתו של מז'עון אל-ג'ומחיה. הוא התאסלם כשהיה בן שתים עשרה, ביחד עם אביו.

לאחר מותו של הנביא מוחמד, עבדאללה בן עומר השתתף בפאתוח אל-שאם, בעיראק, בפרס, במצרים ובאפריקה. ולאחר מכן חזר והשתכן באל-מדינה. הח'ליף השלישי עות'מאן בן אפאן הציע לו משרה ברשות השופטת, והוא סרב. בתקופת המצור על עותמאן לקח אבן עומר את החרב של אביו ויצא להגן על עותמן.

מותו
----

עבדאללה בן עומר נפטר בשנת 695 במכה, ונטמן בבית הקברות של המוהאג'רין.

מסירת החדית
-----------

הוא מסר חדית' מהנביא מוחמד, וגם מגדולי הצחאבה, כמו: אבו בכר ועותמן ועלי. ממנו מסרו רבים מאלתאבעין, כמו: סעיד אבן אלמוסייב, עבדאללה אבן דינאר, ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עבדאללה בן עומר בן אל-ח'טאב** בוויקישיתוף
*

הערות שוליים
------------

1. ↑  الطبقات الكبرى ط العلمية • الموقع الرسمي للمكتبة الشاملة, shamela.ws (בערבית) (ארכיון)
2. ↑  أسد الغابة ط العلمية • الموقع الرسمي للمكتبة الشاملة, shamela.ws (בערבית) (ארכיון)
3. ↑  الكتب - حلية الأولياء لأبي نعيم - عبد الرحمن بن مهدي, library.islamweb.net

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310715205171
* GND: 119047403
* ISNI: 0000 0004 4646 5938
* LCCN: n84041611
* NTA: 310422027
* TDVİA: abdullah-b-omer-b-hattab
* VIAF: 290679619
* WorldCat: lccn-n84041611

 |
**גאיוס סרביליוס גלאוקיה** (בלטינית: **Gaius Servilius Glaucia**; ‏? - 10 בדצמבר 100 לפנה"ס) היה פוליטיקאי רומי בן המאה ה-2 לפנה"ס שכיהן כטריבון הפלבס בשנת 101 לפנה"ס וכפראיטור בשנת 100 לפנה"ס. גלאוקיה היה חבר בסיעה הפופולרית ובן ברית פוליטי של לוקיוס אפוליוס סטורנינוס. לפי ההיסטוריון תיאודור מומזן גלאוקיה היה דמגוג מהסוג הגרוע ביותר, אדם שפל שהשתמש בכוחו הרטורי לסחוף בריות אחריו ולהטיל פחד ביריביו. הוא אף מוסיף ומוסר שקיקרו כינה אותו בגנאי בכתביו כ"היפרבולוס הרומאי".

בשנת 102 לפנה"ס ניסה הקנסור קוינטוס קיקיליוס מטלוס, ממנהיגי סיעת האופטימטים, לסלק את גלאוקיה וסטורנינוס מהסנאט הרומי, ללא הצלחה. במהלך כהונתו כטריבון העביר גלאוקיה חוק שהעביר את סמכויות השיפוט באופן בלעדי לבני מעמד הפרשים. החוק אפשר גם, לראשונה, תביעה לדין של שותפים לפשע, וכן חילק את ההליך המשפטי לשני שלבים שונים.

בשנת 101 לפנה"ס חברו גלאוקיה וסטורנינוס לגאיוס מריוס, המצביא המפורסם, והשלושה החלו לפעול על מנת להגשים את מטרות הפופולרים: הגברת כוחם ואי תלותם של המגיסטראטים הרומים, העצמת השפעתן של אספות העם, הורדת הסנאט הרומי ממעמדו כגוף השולט ברפובליקה למעמד של יועץ לשלטון וביטול הדרגתי של ההבדלים בין מעמד האזרחים ובין מעמדם של בני הברית האיטלקים והנתינים הרומים. השלושה החליטו להתמודד על משרות הכוח החשובות של שנת 100 לפנה"ס כדי שיהיה בכוחם לבצע את הרפורמות שתכננו. גלאוקיה התמודד למשרת הפראיטור, סטורנינוס התמודד על משרת טריבון הפלבס הפלבס ומריוס רץ לקונסולאט (השישי שלו, והחמישי ברצף). מערכת הבחירות לוותה באלימות רבה וגילוי שחיתות בשתי הסיעות ומספר מועמדים נרצחו בתגרות רחוב. בסופו של המאבק, ניצחה הסיעה הפופולרית וגלאוקיה וחבריו נבחרו לתפקידים ששאפו אליהם.

השלישייה החלה להעביר חוקים שיממשו את מטרתם, אולם דווקא בשיא הצלחתם החל להיווצר קרע בין גלאוקיה וסטרונינוס הקיצונים, לבין מריוס המתון יותר. גלאוקיה וסטרונינוס פירקו את שיתוף הפעולה עם בן בריתם וגלאוקיה החליט להתמודד על משרת הקונסול של 99 לפנה"ס. מערכת בחירות זו הייתה אלימה במיוחד ובמהלכה נרצח מועמד האופטימטים שהתחרה עם גלאוקיה על הקונסולאט. הרצח הזה הביאה לקרע גלוי בין הסיעות, שהתדרדר במהרה ללחימה בתוך שטח העיר. מריוס, שבחר להנהיג את הכוחות האופטימטים הדף את גלאוקיה, סטורנינוס וכוחותיהם לעבר הקאפיטוליום, שם הם ניסו להתבצר.

בסופו של העימות נאלצו גלאוקיה ובני בריתו להיכנע בפני כוחות הסנאט. אלו לא הפגינו רחמים ורגמו למוות את גלאוקיה, סטורניניוס ומספר גדול מבני בריתם.

הערות שוליים
------------

1. ↑  תיאודור מומזן, **דברי ימי רומא**; תרגום על ידי צבי ויסלבסקי וצבי רודי, תל אביב, מסדה, תשכ"א, כרך ב, עמ' 409.
2. ↑  שם, שם. היפרבולוס היה מדינאי אתונאי בן המאה ה-5 לפנה"ס שנחשב לדמגוג והיה, כנראה, האחרון שהוגלה מאתונה בנוהל האוסטרקיזם.
3. ↑  ישראל שצמן, **תולדות הרפובליקה הרומית**, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ן, עמ' 372.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 4992 095X
* LCCN: nr95039839
* VIAF: 68822853
* WorldCat: lccn-nr95039839

 |
**ערך של משחק** (באנגלית: **Game value**) הוא מושג המתאר פתרון של משחק בתורת המשחקים. **רמת הביטחון המקסימלית** של אחד משני השחקנים במשחק סכום אפס, המקס-מין (max-min), היא סכום הכסף הגדול ביותר שהשחקן יכול לזכות בו, בלי קשר לתכסיס שיבחר השחקן השני. רמת הביטחון המקסימלית של השחקן השני, המין-מקס (min-max), היא סכום הכסף הקטן ביותר שהוא יכול להפסיד בלי קשר לתכסיס שיבחר השחקן הראשון.

אם רמת הביטחון המקסימלית של שחקן אחד תסומן בתור v1 וזו של השחקן השני תסומן בתור v2, ניתן לומר שלמשחק יש ערך אם ורק אם v1=v2. במצב הזה המשחק "יציב", משום שעל מנת להשיג את הטוב ביותר בשבילם, עדיף לשחקנים "לשתף פעולה". אם התנאי לא מתקיים, שני השחקנים יימצאו במצב של עימות תמידי, והמשחק לא יגיע למצב יציב.

דוגמה
-----

הטבלה הבאה מציגה דוגמה למשחק בצורת מטריצת תשלומים:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  |  | **שחקן ב** |
|  |  | תכסיס א | תכסיס ב | תכסיס ג |
| **שחקן א** | תכסיס 1 | 5 | 1 | 2 |
| תכסיס 2 | 0 | 1 | 3 |

נסמן ב־(min(s,t את התשלום המינימלי האפשרי של שחקן א' אם ינקוט בתכסיס s, לכל תכסיס ששחקן ב' יבחר, כלומר לכל t.
נסמן ב־(max(s,t את התשלום המקסימלי האפשרי של שחקן ב' אם ינקוט בתכסיס t, לכל תכסיס s ששחקן א' יבחר.

במשחק זה:

min(1,t)=1 (המספר הקטן ביותר בשורה הראשונה)

min(2,t)=0 (המספר הקטן ביותר בשורה השנייה)

5=(א,max(s (המספר הגדול ביותר בעמודה הראשונה)

1=(ב,max(s (המספר הגדול ביותר בעמודה השנייה)

3=(ג,max(s (המספר הגדול ביותר בעמודה השלישית)

עתה, נחשב את המקסמין של המשחק, כלומר הערך הגבוה ביותר שהשחקן הראשון יכול להבטיח לעצמו (ה־min הגדול ביותר) - 1. לפי אותו הגיון, המינמקס של המשחק (ה־max הקטן ביותר) הוא - 1.

1=(maxmin(s,t)=minmax(s,t, ולכן הערך של המשחק הוא 1.

ראו גם
------

* ערך שפלי

קישורים חיצוניים
----------------

* ערך של משחק, באתר MathWorld (באנגלית)
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**דוד בונדי** (נולד ב-1947) הוא מנהל ישראלי. בין השאר היה מנכ"ל הסניף הישראלי של חברת השילוח הבינלאומית DHL, מנכ"ל דן אנד ברדסטריט בישראל ומנכ"ל אגרקסקו.

ביוגרפיה
--------

דוד בונדי נולד בשנת 1947, גדל והתחנך בירושלים. את שירותו הצבאי סיים בדרגת רס"ן בחיל השריון כקצין מבצעים חטיבתי. למד לתואר ראשון בכלכלה אוניברסיטה העברית. עבר להתגורר מספר שנים בארצות הברית, השלים תואר שני במינהל עסקים באוניברסיטת שיקגו ופעל כנספח מסחרי של חב' MEADWEST. בנוסף שימש קצין ביטחון בשגרירות הישראלית. בשנת 1978 שב לישראל ומאז מילא מספר תפקידים במשק הישראלי: מנהל יצוא בחב' "אגמו", מנהל פיתוח עסקי ב"פקר פלדה" ומנהל מוצר בחברת "ויטקו כימיקלים" שנרכשה בהמשך על ידי חברת יוניליוור.

בשנים 1983–1998 שימש מנכ"ל חברת "דן אנד ברדסטריט" בישראל.  
 
בשנים 1998–1999 שימש יועץ בכיר בחברת "רותם אסטרטגיה" העוסקת בייעוץ אסטרטגי.  

בשנים 2000–2008 שימש מנכ"ל הסניף הישראלי של חברת השילוח "DHL", ובמהלך תקופה זו כיהן כיו"ר חטיבת הבלדרים הבינלאומיים באיגוד לשכות המסחר.  

עוד במקביל לתפקידו ב-DHL, כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של איקאה בישראל ובמסגרת זו היה אחראי לפתיחת הסניף הראשון של הרשת בישראל.

ב-1 בנובמבר 2010 החליף את שלמה תירוש כמנכ"ל חברת אגרקסקו, שהייתה באותה עת חברת הדגל הישראלית ליצוא חקלאי. הוא הודיע על התפטרותו ביולי 2011, לאחר שהחברה הגיעה לחדלות פרעון.

בונדי נשוי לחווה (אזרחית הולנדית שעלתה לישראל) ואב לשניים. מתגורר ברמת אפעל.

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוד בונדי התמנה למנכ"ל אגרקסקו - פורטל החקלאות הישראלי, 3 בספטמבר 2010
2. ↑  אבי שאולי, ‏מנכ"ל אגרקסקו דוד בונדי התפטר מתפקידו, באתר גלובס, 10 ביולי 2011
**גאיוס סיליוס** (Gaius Silius; בערך 13 – 48 לספירה) היה סנטור רומי, אשר מונה כקונסול המיועד לשנת 49, אך הוצא להורג על ידי הקיסר קלאודיוס בשל הרומן שלו עם הקיסרית ולריה מסלינה.

ביוגרפיה
--------

בנו של הקונסול גאיוס סיליוס, סיליוס תואר על ידי המקורות העתיקים כאדם אינטליגנטי, אצילי ומושך. הוא התחתן עם בת האצולה יוניה סילאנה (אנ'), ונבחר לסנאט זמן קצר לפני שנת 47. במהלך השנה הזו הוא דרש בסנאט את אכיפת ה- "Lex Cincia" (אנ'), האוסר קבלת כסף או מתנות תמורת שירותים משפטיים, בניסיון להפיל את אויבו, פובליוס סויליוס רופוס (אנ'), שהעמיד לדין רבים מלקוחותיו של סיליוס. הסנאט קיבל הצעה זו, אך לפני שניתן היה להגיש הצעה רשמית בפני העם, אלה שנועדו להעמיד לדין על פי חוק זה, בהם סויליוס רופוס, פנו לקלאודיוס בבקשה לתקן את החוק על ידי קביעת שכר טרחה מקסימלי שניתן לגבות. לאחר מכן מונה סיליוס לקונסול בשנת 48 (ככל הנראה לשנה שלאחר מכן).

הקיסרית ולריה מסלינה וסיליוס הפכו למאהבים. מסלינה אילצה אותו להתגרש מאשתו כדי להתחתן איתה, ביצע ביגמיה והתחתן בפני עדים, בזמן שהקיסר קלאודיוס שהה באוסטיה. סיליוס היה חשוך ילדים ורצה לאמץ את בריטניקוס. טיבריוס קלאודיוס נרקיסוס (אנ') חשף את נישואיהם המדומים ואת המזימה להרוג את קלאודיוס. הקיסר הורה על הוצאתם להורג בשנת 48.

אשתו לשעבר, ממנה התגרש בשנת 47, ג'וניה סילאנה, הייתה חברה של אגריפינה הצעירה והשתיים הפכו מאוחר יותר ליריבות מרות. ככל הנראה בגלל תחבולותיה של אגריפינה, היא הוגלתה ומאוחר יותר מתה בטרנטום בשנת 59.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גאיוס סיליוס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Smith, pg. 823
2. ↑  Tacitus, *Annals*, XI:5-6
3. ↑  Tacitus, *Annals*, XI:7
4. 1 2  Tacitus, *Annals*, XI:26
5. ↑  Anthony A. Barrett, *Agrippina: Mother of Nero*, (2002), pg. 104
6. ↑  Smith, pg. 824
**יוסף עזריאל** (20 בנובמבר 1903 – 12 בפברואר 1986) היה איש ציבור ישראלי, בעל דפוס עזריאל בירושלים ובתל אביב וציר הקונגרס העולמי של היהודים הספרדים.

ביוגרפיה
--------

נולד בירושלים ב-20 בנובמבר 1903 (א' בכסלו ה'תרס"ד) למשה עזריאל בן הרב אברהם עזריאל ולסולטנה מלכה בת הרב חיים דוד סורנאגה, ובילדותו התחנך בתלמוד תורה של העדה הספרדית ולאחר מכן בבית הספר של חברת כל ישראל חברים.

לאחר שהתייתם מאביו בשנת 1916, נכנס לעבוד בבית הדפוס שייסד אביו. יחד עם דודו, נסים עזריאל, הפך את בית הדפוס למודרני, והדפיס בו בין היתר את העיתונים דואר היום, "משמר" והבוקר.

בשנת 1935 (ה'תרצ"ה) עבר להתגורר בתל אביב, ובשותפות עם אחיו ואחותו הקים בעיר סניף לבית הדפוס שייסד אביו, והקים בניין משרדים גדול באחוזת בית.

בשנת 1940 (ה'ת"ש) נישא לשרה בת מנדל אלשטיין, ולהם בת אחת. בשנת 1943 (ה'תש"ג) עזב את תפקידו בבית הדפוס, והתמסר לפעילות ציבורית. בבית הדפוס החליפו דודו, אביגדור עזריאל.

בפעילותו הציבורית שימש כחבר בוועד "הסתדרות חלוצי המזרח" (לימים ספרדים ועדות מזרח) בירושלים, פעיל באיחוד הארצי של היהודים הספרדים וחבר ועד העדה הספרדית בתל אביב. בשנת 1951 (ה'תשי"א) שימש כציר הקונגרס העולמי של היהודים הספרדים בצרפת, ובשנת 1954 (ה'תשי"ד) בירושלים.

הלך לעולמו ב-12 בפברואר 1986 (ג' באדר א' ה'תשמ"ו) ונקבר בבית העלמין קריית שאול.

דודו היה הרב וידאל סורנאגה.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "יוסף עזריאל", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2899
* יובל החמישים לדפוס עזריאל, הד המזרח, באתר עיתונות יהודית היסטורית, 25 בספטמבר 1950
* יוסף עזריאל, באתר Billion Graves

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007390565605171
* ISNI: 0000 0000 5279 1992
* LCCN: nr2003038125
* VIAF: 27011250
* WorldCat (עם VIAF): 27011250

 |
**יוסף עבאדי** (3 במאי 1928 – 28 באפריל 2011) היה תעשיין מזון ישראלי, שידוע בתור מי שהוביל את מאפיית עבאדי, יצרנית הכעכים המלוחים המכונים "עוגיות עבאדי".

ביוגרפיה
--------

משפחתו עלתה בשנת 1928 מדמשק שבסוריה לארץ ישראל, באותה שנה שבה נולד עבאדי. אביו אליהו הקים בארץ מאפייה קטנה בביתו, כהמשך למאפייה שהקימה המשפחה בסוריה, וייצר ומכר בה כעכים מלוחים. בגיל 13 עזב יוסף את הישיבה שבה למד כדי להצטרף לעסקי מאפיית המשפחה. 

בנערותו הצטרף יוסף עבאדי לארגון האצ"ל, שבו שימש מפקד וכונה "יפתח". עם הפעולות בהן השתתף נמנה פיצוץ מלון המלך דוד.

בשנת 1949 נישא יוסף לשמחה. באותה שנה הקים יחד עם אשתו מפעל ראשון בבעלות המשפחה, שהמשיך לייצר את עוגיות הדגל שלה, בשוק מחנה יהודה. בשנים אלה הסתובב יוסף באזור השוק עם מגשים, על עגלה ואחר כך על אופניים, ובהמשך הקים דוכן קבוע. בשנת 1962 חתמה המאפייה על הסכם שיתוף פעולה עם מאפיית אנג'ל והרחיבה את עסקיה. בשנת 1976 הועבר המפעל לאתר ייצור גדול יותר בשכונת עטרות בירושלים.

בנו של יוסף, יורם, הצטרף בשנות ה-90 למאפייה כמנכ"ל. בשנים אלה, בעקבות התרחבות עסקיה של המאפייה, הפך עבאדי לדמות מוכרת ברחבי ישראל כשכיכב בקמפיין פרסום טלוויזיוני כדמות של אופה אותנטי ששומר בסוד את מתכון הכעכים, ואף הופיע על גבי לוגו החברה.

בשנת 2011 נפטר בבית החולים שערי צדק בירושלים. השאיר אחריו 3 ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מאפיית עבאדי
* עוז רוזנברג, חכמת הבייגלה: על חייו ומותו של מלך הכעכים יוסף עבאדי, באתר nrg‏, 4 במאי 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר מאפיית עבאדי
2. 1 2  עוז רוזנברג, חכמת הבייגלה: על חייו ומותו של מלך הכעכים יוסף עבאדי, באתר nrg‏, 4 במאי 2011
3. ↑  קיימים מקורות שונים באשר לשנת הקמת המאפייה. בכתבה זו באתר וואלה מצוינת שנת 1949, בעוד באתר החברה מצוינת שנת 1948. עם זאת, יש תמימות דעים בין המקורות לגבי העובדה כי המאפייה הוקמה על ידי יוסף יחד עם אשתו שמחה, ותאריך נישואיהם מצוין בכל המקורות כ-1949, למשל בכתבה זו בגלובס ובכתבה זו ב-nrg.
4. ↑  עוז רוזנברג, נפטר יוסף עבאדי, מלך העוגיות המזרחיות, באתר nrg‏, 28 באפריל 2011
**פעילות פאראפונקציונלית (**מאנגלית: **Parafunctional activity)** היא הפעלת אחד מחלקי הגוף בצורה שונה משימושו הטבעי. מונח זה שימושי בעיקר במקצועות רפואת השיניים על מנת לתאר שימושים פאראפונקציונליים של הפה, הלשון והלסת. דוגמאות לפעילויות פאראפונקציונליות הן חריקת שיניים, דחיקת לשון, כסיסת ציפורניים וכל שימוש של הפה שאינו קשור לאכילה, שתיה או דיבור.

ביומכניקה
---------

בניגוד לדעה הרווחת, פעולות פונקציונליות (כלומר, פעולה טבעית של אחד מאיברי הגוף), כמו לעיסה, אינן הגורם המרכזי לשחיקה בחומר השן. פעילות פאראפונקציונלית היא כוח הרסני יותר מכמה סיבות. בעוד שבזמן הלעיסה השיניים נוגעות אחת בשנייה לעיתים נדירות, חריקת שיניים עשויה להתרחש מספר שעות ביום, בדרך כלל בזמן שינה. הלחץ המופעל על השיניים בזמן הפעולות הפונקציונליות נע בין 20 psi  ל-80 psi. מן הצד האחר, הלחץ המופעל על השיניים בזמן פעולות פאראפונקציונליות יכול להגיע אף ל-3000 psi. כיוון הכוחות בזמן פעילות פונקציונלית הוא אנכי לציר האורך של השיניים. כיוון זה גורם לנזק המועט ביותר לשן כתוצאה מהמבנה האנטומי של חיבור השן לעצם. לעומת זאת, פעילות פאראפונקציונלית יוצרת כוח אופקי על השיניים. 

כוחות חזקים עשויים לפעול על השיניים גם בזמן מקרים שבהם הגוף מפעיל רפלקס מגן. כאשר אדם חש בלחץ בזמן תאונת דרכים לדוגמה, הלסתות ננעלות בחוזקה. פעולה זו נחשבת פעולה פאראפונקציונלית, למרות שיש לה תפקיד פונקציונלי. 

### השלכות קליניות

לכוחות החזקים שמופעלים בזמן הפעילות הפאראפונקציונלית משמעות בבחירת הטיפול הנכון למטופל. הכוחות שמופעלים בזמן הפעילות חזקים בעשרות מונים על הכוחות הטבעיים שפועלים על השיניים בזמן מנוחה. לעיתים, שיחזורים דנטליים, כמו כתרים וסתימות, עשויים להיות מושפעים מפעילות שכזאת וליפול או להישחק תוך זמן קצר. לכן, במקרים כאלה רופא השיניים יעדיף להציע למטופל טיפול שעמידותו לפעילות הפאראפונקציונלית גבוהה יותר מאשר טיפולים אחרים.

ראו גם
------

* חריקת שיניים
* הפרעת שינה
**מיקי מרמור** (נולדה ב-20 בדצמבר 1952) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלית. מרמור היא גם מורה לתיאטרון ומספרת בתיאטרון סיפור.

ביוגרפיה
--------

מיקי מרמור נולדה בישראל, ביפו בתחילת שנות החמישים של המאה העשרים. גדלה בחיפה. למרמור תואר ראשון מאת החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב.

מרמור שיחקה בתיאטרון הבימה (בהצגה 'הדיבוק' בתפקיד לאה, מלך מרוקאי) בתיאטרון חיפה ('חלוצות על חצץ', הקייטנים), בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער (אני ואחי הקטן, הפיצוץ ברחוב אהלן), בפסטיבל עכו (פונדק הרוחות- מקום ראשון, אכזר מכול המלך), תיאטרון קרוב (קומוניזם לחולי נפש, כוכב בלי שם, אלקטרה, מלון אירופה), תיאטרון תמונע :(הקוראז' של אמא, שיעור לדוגמה, 'החלום האמריקאי' ). בתיאטרון נוצר: 'המשוגעת, אפילוג' .פסטיבל תיאטרון קצר (השולחן: עבודת כיתה, לינדה וויקטור), תיאטרון הקופסה (ילד טוב ירושלים) ועוד. יצרה והופיעה בתיאטרון סיפור לילדים.

מרמור לימדה במגמת תיאטרון עירוני א' בתל אביב.

רכזת מגמת תיאטרון בגמנסיה הרצוג בחולון.

הייתה נשואה לשחקן – שמואל וולף שנפטר בפברואר 2019. יש לה תאומות: דפנה ורוני. בתה, רוני וולף, יצרה ב-2017 את הסרט הדוקומנטרי "אבא בגיל של סבא" המתעד את אביה בזקנתו לצד אמה הצעירה ממנו ב-19 שנה.

סרטים ומחזות בהשתתפותה
----------------------

בסרטים:

* צלילה חוזרת
* ההר
* הרמוניה
* פלאפל אטומי,
* הצלילה (פרס פסטיבל ירושלים ועוד)
* ימים נוראים

באינטרנט גילמה את דמותה של שרה ויינשטוק בסרטונים לפרסום של שירותי בריאות כללית, זוכה פרס הפרסום.

בסרט הדוקומנטרי שביימה רוני וולף על אביה 'אבא בגיל של סבא' (ציון לשבח פסטיבל אפוס).

בטלוויזיה, השתתפה בסדרות "יחפים", "רון", "נפלת חזק" ו"הבורר".

קישורים חיצוניים
----------------

* מיקי מרמור, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* מיקי מרמור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* מיקי מרמור, בארכיון הבימה
* מיקי מרמור, באתר ספר הקולנוע הישראלי
* מיקי מרמור, באתר הבימה

הערות שוליים
------------

1. ↑  נועם תאזיני, מערכת עכבר און-ליין, ההיסטוריה של הקומוניזם, באתר הארץ
2. ↑  מלון אירופה – תיאטרון קרוב, באתר "תרבות ופנאי"
3. ↑  צבי גורן, הקוראז' של אמא – והיגדְת לבנֵך, באתר הבמה
4. ↑  שיעור לדוגמה, באתר תמונע
5. ↑  שגיא בן נון‏, השחקן הוותיק שמואל וולף הלך לעולמו: "מרדן גם בגיל 80", באתר וואלה!‏, 23 בפברואר 2019
6. ↑  אתר למנויים בלבד איתי שטרן, על הורות מאוחרת, ואהבה שעומדת במבחן הזמן, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2017
**מיקי עמית** (נולד בשנת 1945) הוא מאייר, צייר ומעצב גרפי ישראלי.

חסיד הרישום הבסיסי. עבודותיו מאופיינות בדמויות ונוף אורבני משולבים בקו סוער ובצביעה אקספרסיבית. רישומיו מופיעים בלמעלה מ-25 ספרים בשלל תחומים. השתתף בעשרות תערוכות בישראל ובעולם.

שירת כאיש צוות אוויר בטייסת 120 ובטייסת 103 הידועה כטייסת הפילים של חיל האוויר הישראלי. חלק ניכר מיצירות האמנות שלו עוסק בתחום התעופה ומעטר את ספרי הוצאת "מערכות", ביטאון חיל האוויר ועוד.

ביוגרפיה
--------

יליד חיפה. כילד ציוריו החלו להתפרסם בעיתוני ילדים כמו דבר לילדים והארץ שלנו.

במקביל לשירותו הצבאי למד במכון אבני לאמנות בתל אביב.

עבודותיו מתפרסמות החל משנות ה-60 של המאה ה-20 ומוצגות בתערוכות בישראל ובעולם.

נשוי ואב לשניים, מתגורר בתל מונד. סמוך לביתו הקים גלריה בה הוא מציג תערוכה קבועה מיצירתו. בנוסף, מעביר סדנאות ללימוד איור קל וקריקטורות וכן הרצאות לקהל הרחב.

חבר באגודת המאיירים בישראל, באגודת הקריקטוריסטים בישראל ובאגודת ציירי התעופה באוסטרליה.

ספרים שאייר
-----------

ספרים באיורו של מיקי עמית (רשימה חלקית):

* יצחק שטייגמן, תולדות חיל האוויר מבצע "קדש" חיל האוויר בשנים 1950- 1956 התעצמות ופעילות, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשמ"ו 1986
* אורי דרומי, ערפל הקרב: מלחמת העולם השנייה שלא הכרתם, ירושלים: פרדס, תשע"ג 2013

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מיקי עמית
* עבודותיו של מיקי עמית באתר Flickr
* מיקי עמית במרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
* מעבודותיו של מיקי עמית באתר אגודת המאיירים בישראל
* אמנות תעופתית, מצגת המציגה מבחר מעבודותיו של מיקי עמית מספרו "קווים בשמים" באתר מרקיע שחקים להיסטוריה תעופתית בישראל
* על הגלריה של מיקי עמית ופרטים ביוגרפיים, באתר גלארט-נט
* מיקי עמית (1945-), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007305061905171

 |
**רבי יוסף פורמון** (Formon. צורה נוספת: **פירמון**) היה רב ופוסק, מרבני טורקיה וסלוניקי בתחילת המאה ה-16. חלק מן ההתכתבויות ההלכתיות שלו המופיעות בספרות הרבנית של אותה תקופה, מהוות מקור לעבודות מחקר על חיי היהודים באותו זמן.

ביוגרפיה
--------

נולד בשנת 1515. מקום הולדתו אינו ידוע, אך זאת כן ידוע שהקים משפחה וגידל את ילדיו בעיר בסירס, בה כיהן כרב עד לשנת 1560 בערך. הוא גם כיהן כרב בזאנטה. לעת זקנותו כיהן כרב וכראש ישיבה בפטרס. באותו זמן היו בפטרס שלוש עדות שקיבלו עליהן את מרותו: סיציליאנים, קאסטיליאנים ואיטליינים. הקהילה הרביעית, הרומניוטים, לא הסכימו להתכופף למרותו. בנוסף הוא היה סבור שגם בני קהילת לפנטו כפופים למרותו, ואף שם שני קהלים בעיר זו קיבלו את מרותו, ואילו בני הקהל הרומוניוטי שם לא הכירו בו. על אודות ויכוח זה נכתבו תשובות בספרי השו"ת, בדבר שאלת האוטונומיה של קהילות שונות והאם הם מחויבות להתבולל בקהילות האחרות המהוות רוב בעיר.
פרק היסטורי נוסף משתקף מתוך תשובותיו ההלכתיות של רבי יוסף פורמון, במכתבים מתקופת מלחמת קרב לפנטו (1569–1671). מתברר כי רוב יהודי פאטראס עברו ללפנטו, והתעוררה שאלה האם המתארחים חייבים לשאת בעול מסי הקהל של המקומיים.

משפחת פורמון
------------

 ערך מורחב – **משפחת פורמון**  

משפחת פורמון הייתה משפחת רבנים, המפורסם שביניהם היה רבי יוסף פורמון.

בנו של רבי יוסף פורמון נקרא צדיק פורמון, נכדו נקרא כשמו רבי יוסף פורמון (השני) והוא תרגם את הספרים חובת הלבבות ומגילת אנטיוכוס ללאדינו.

לקריאה נוספת
------------

* לאה בורנשטיין מקובצקי : לתולדות המאבק על ההגמוניה בקהילת פאטראס במאה הט"ז. מיכאל: מאסף לתולדות היהודים בתפוצות, תשמ"ב (כרך ט-מא), אוניברסיטת תל אביב
* לאה בורנשטיין, חיבור לשם קבלת תואר 'דוקטור לפילוסופיה': ההנהגה של הקהילה היהודית במזרח הקרוב משלהי המאה הט"ו ועד סוף המאה הי"ח, באתר אוצר החכמה (האתר בתשלום)
* לאה בורנשטיין מקובצקי : ר' שלמה ברוך, מחכמי יוון במאה ה-ט"ז, ספר תשובותיו וקשריו עם חכמי זמנו. בתוך: מורשת ישראל כתב עת ליהדות לציונות ולארץ ישראל גיליון מספר 14 טבת תשע"ז ינואר 2017

קישורים חיצוניים
----------------

* תשובות רבי יוסף פורמון פורום אוצר החכמה
* רבנים שהתפרסמו מאוד בדורם ונשתקע שמם פורום אוצר החכמה

הערות שוליים
------------
ציון קבורתו של רבי יוסף סרגוסי
רבי **יוסף סרגוסי** (או **יוסי סרגוסי**, ה'ר"כ, 1460 - ה'רס"ז, 1507) היה מחכמי צפת ומנהיגיה במאה ה-16, ורבו של רבי דוד בן זמרא (הרדב"ז). בקרב יהודי צפת נהגו לכנותו בשם "הצדיק הלבן" או "הצדיק של התרנגולים". האגדה אף מספרת עליו שזכה לגילוי אליהו.

ביוגרפיה
--------

נולד לרבי אברהם, בעיר סרגוסה שבספרד, ומכאן כינויו "סרגוסי". 

רבי יוסף עזב את ספרד בזמן גירוש ספרד והתיישב בסיציליה. לאחר מכן עלה לארץ ישראל. בדרכו לארץ ישראל עבר בביירות, בצידון ובמצרים. במצרים קיבלו אותו בכבוד גדול, שכן שמו כבר התפרסם בעולם. במצרים גר כשלוש שנים ושם למד אצלו רבי דוד בן זמרא (הרדב"ז) ולאחר מכן עלה לארץ ישראל והתיישב בעיר צפת. בצפת התקבל כמנהיג הקהילה ואף רבי יוסף קארו נהג בו כבוד גדול. בספר חרדים מוזכר שהיה מרבה שלום בין אדם לחבירו ובין איש לאשתו אף בין גוים.

סיפורי אגדה שנקשרו בשמו
-----------------------

האגדה מספרת כי פעם אחת גזר הפחה על יהודי צפת שיביאו לו כמה מאות תרנגולים לבנים. באותה עת תרנגול לבן היה נדיר ביותר, ורוב התרנגולים היו צבעוניים. יהודים עלו לציונו של רבי יוסף שהיה ידוע כמחולל נסים, וכמי שזכה ל"גילוי אליהו" ובקשו שם רחמי שמים. התגלה רבי יוסף לאחד מהם בחלום ואמר שיביאו כמה מאות תרנגולים צבעוניים, ובדרך נס הפכו התרנגולים ללבנים.

עוד מספרת האגדה, כי פעם אחת הלך רבי יוסי מצפת להתפלל על קברו של רבי יהודה בר אילעאי, בדרכו התגלה לו אליהו הנביא ולמד עמו תורה. ביקש רבי יוסי כי לאחר מאה ועשרים שנה יקברו אותו במקום בו התגלה לו הנביא. ואכן נמצא קברו של רבי יוסי, על צלע ההר ליד קברו של רבי יהודה, בעין זיתים, בדרך לצפת.

הערות שוליים
------------

1. ↑  תולדות היהודים בישראל, מאת אז"ר, פרק 15
2. ↑  הרב **אברהם בארג**, ספר שלום ירושלים.
3. ↑  ספר חרדים, פרק ח'.
4. ↑  יש הסבורים כי לא היה כלל ממגורשי ספרד, אלא ממגורשי סיציליה.
5. ↑  **אברהם יערי**, מסעות ארץ ישראל, עמ' 411.
6. ↑  פרק ח'.
7. ↑  הרב *חיים הלוי הורוביץ'*, ספר חבת ירושלים.
8. ↑  החוקר והסופר מיכאל איש שלום בספרו מקומות קדושים ומקומות היסטוריים בארץ ישראל מבהיר כי המסורת ייחסה סיפור זה בטעות גם לאבא יוסף הבנאי.
**יוסף סאלח עראקאת** (באנגלית: **Yousef Saleh Erakat**; בערבית: **يوسف صالح عريقات** ) הוא יוטיובר, קומיקאי, שחקן וראפר אמריקאי מוסלמי, המוכר בשם הבמה "**Fousey**". הוא יוצר תוכן של ולוגים, סקיצות ומתיחות בערוצו ביוטיוב. בערוץ המתיחות שלו ביוטיוב fouseyTUBE יש כ-10.4 מיליון מנויים רשומים ויותר מ-1.7 מיליארד צפיות כוללות. בערוצו השני, DOSEofFOUSEY, יש כ-3.41 מיליון מנויים רשומים ויותר מ-791,114 אלף צפיות כוללות נכון ל-6 בספטמבר 2021.

ביוגרפיה
--------

יוסף עריקאת נולד ב-22 בינואר,1990 בפרימונט, קליפורניה. הוריו ממוצא פלסטיני. סיים את לימודיו באוניברסיטת סאן חוזה כאמן תיאטרון גדול. עריקאת עבר ללוס אנג'לס, קליפורניה לאחר האוניברסיטה במטרה להמשיך את קריירת המשחק שלו.

לעראקאת היו מספר ערוצי יוטיוב, הבולט מביניהם הוא ערוץ העוסק בכושר. הוא התפרסם וגדל בעיקר כשהחל ליצור סרטוני מזרח-תיכון. הערוצים הקודמים שלו כללו אותו בשגרת אימון גופני, ואותו נותן סיקור לפני ואחרי שגרה זאת.

ב-1 בינואר 2015 הוא הוציא את הסינגל הראשון שלו, הנקרא "Prideland" תחת שם הבמה "פאוסי" (Fousey).קליפ רשמי לשיר יצא באותו יום, בערוץ הוולוג שלו, DOSEofFOUSEY. 

יוסף ייצא לסבב הופעות עולמי ביחד עם חברו ושותפו להופעות, רומן אטווד. סבב ההופעות נקרא "הסבב רומן נגד פואוסי - Roman vs Fousey Tour". עד כה, הם הופיעו בשלל מדינות בארצות הברית, הכוללים את קליפורניה, אוהיו, ניו-יורק וטקסס. הם הופיעו גם מחוץ לארצות הברית, כמו קנדה. הסבב כולל עוד מדינות כמו סקוטלנד ואנגליה,אך רשימת ההופעות המלאה עוד לא יצאה רשמית, כך שלא ידוע על עוד מדינות.

בשנת 2016 כיכב בסרטו של טיילר פרי "ליל כל הקדושים של מדיאה", קומדיית אימה פארודית. 

יוסף גדל במשפחה מוסלמית דתית. במשך זמן ארוך במיוחד, הוא לא הסתדר עם הזהות הדתית שלו ועם עדתו, למרות שהוא נתן לא פעם ביקורת על סטריוטיפים שליליים על מוסלמים.
יוסף סובל מדיכאון מתמשך, התמכרות והפרעה דו-קוטבית. הוא מזכיר את זה בהרבה ולוגים שלו, וגם הצהיר זאת בכנס של VH1. הוא היה מועמד למתחן השנה ולהופעת השנה בכנס ה-Streamy Awards החמישי, וב-18 בספטמבר 2015 הוא זכה בהופעת השנה של 2015 באותו כנס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוסף עראקאת** בוויקישיתוף
* יוסף עראקאת, ברשת החברתית פייסבוק
* יוסף עראקאת, ברשת החברתית טוויטר
* יוסף עראקאת, ברשת החברתית אינסטגרם
* יוסף עראקאת, סרטונים בערוץ היוטיוב
* יוסף עראקאת, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ערוץ הוולוג היומי ביוטיוב DOSEofFOUSEY
* ערוץ המתיחות ביוטיוב fouseyTUBE

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2017081864
* VIAF: 6559149919446006650000
* WorldCat: lccn-no2017081864

 |