recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**חורשת הנ"מ** היא חורשת עצי אקליפטוס הצמודה לשדה התעופה בהרצליה והייתה חלק מבסיס של מערך ההגנה האווירית של ישראל שהוקם בתקופת מלחמת העצמאות. ברחבי החורשה פזורים חמישה בונקרים ששימשו לאחסנת התחמושת של הבסיס ומוגדרים כאתרי מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ומיועדים לשימור.

ההיסטוריה של החורשה
-------------------

במהלך מלחמת העצמאות החל חיל האוויר להקים שדה תעופה בקרבת הרצליה עבור טייסת 101 בפיקודו של מודי אלון. מאחר שהבריטים עדיין שלטו בארץ החלה בניית הבסיס באופן סודי.

במקביל להקמת שדה התעופה הוקם בסמוך לו בסיס נ"מ שנועד להכיל תותחי נ"מ להגנת שדה התעופה. במסגרת הקמת בסיס הנ"מ נבנו בתחומו בונקרים לאחסון התחמושת עבור תותחי הנ"מ. כדי להסוות את הבסיס והבונקרים מעיני הבריטים ומתקיפה מהאוויר ניטעו בו עצי אקליפטוס רבים.

בשנות ה-70 של המאה ה-20 נקלטו בצה"ל מערכות טילי קרקע-אוויר מדגם MIM-23 הוק שחלקם הוצבו בבסיס בהרצליה כשחלק מהטילים אוחסנו בבונקרים.

ב-1993 הועבר בסיס הנ"מ מהרצליה לנגב בעקבות ההחלטה על סגירת שדה התעופה הצבאי במקום והסבתו לשימוש אזרחי. בשנותיו האחרונות שימש בסיס הנ"מ כמרכז הדרכה של מערך ההגנה האווירית.

החורשה כיום
-----------

החורשה פתוחה לשימוש הקהל ומשמשת את אוכלוסיית הרצליה. ברחבי החורשה ניצבים עדיין חמישה בונקרים המוגדרים כאתרי מורשת המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ומגודרים כדי למנוע השחתה.

עקב מחירי הקרקעות הגבוהים באזור מתוכננת במקום הקמת שכונת מגורים גדולה בשם "תוכנית מסלול". מתנגדי התוכנית טוענים שהתוכנית פוגעת באתרים ההיסטוריים (המסלול, מגדל הפיקוח, מבנים היסטוריים וחורשת הנ"מ) ובעצם מנתקת את הקשר ביניהם.

מספר קבוצות אזרחיות התארגנו לתמיכה בשימור החורשה, בין השאר קבוצה בשם "שומרי העצים בהרצליה" וקבוצה בשם "ותיקים בסביבה". כמו כן נטען שהחורשה משמשת להשלכת פסולת וכן הועלתה התנגדות כלפי מספר עסקים שנפתחו בשולי החורשה בטענה שהם פוגעים בחורשה ובשוהים בה ושחלקם פועל ללא רישיון

קישורים חיצוניים
----------------

* חורשת הנ"מ, באתר "עמוד ענן"
* חורשת הנ"מ, בדף "סע וטייל ברחבי ישראל" באתר "פייסבוק"

הערות שוליים
------------

1. ↑  מרדכי נאור, **סיפורי הרצליה - 50 פרשיות בתולדות הרצליה**, הוצאת ספריית יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2013, הפרק "טייסת הקרב הראשונה - בהרצליה", עמ' 129–133
2. ↑  גיא נרדי, ‏אושרה הקמת שכונת מגורים חדשה במקום שדה התעופה בהרצליה, באתר גלובס, 25 ביולי 2021
3. ↑  גיא נרדי, ‏בהרצליה עושים שרירים על כל תוכנית של בנייה חדשה. עכשיו מגיע המבחן הגדול, באתר גלובס, 2 באוגוסט 2021
4. ↑  המאבק להצלת חורשת הנ"מ, באתר פייסבוק, 3 בינואר 2021
5. ↑  אימוץ חורשת הנ.מ (האקליפטוסים) מצפון לשדה התעופה, באתר עיריית הרצליה
6. ↑  תושבים: החורשה לשימור הפכה לאתר פסולת ונסללה בה דרך פיראטית, באתר "צומת השרון", 22 בספטמבר 2020
7. ↑  המאבק נגד עסקים הפועלים בחורשת הנ"מ, באתר פייסבוק, 18 בנובמבר 2021
8. ↑  כך פועל שלא כחוק העסק של רפי קדושים בחורשת הנ"מ בהרצליה, באתר "שרון אונליין", 4 באוקטובר 2023
פירוש נוסף ערך זה עוסק בקיבוץ. אם התכוונתם לשכונה בחיפה, ראו עין הים (חיפה).

**עין הים** היה קיבוץ של הקיבוץ המאוחד שהתקיים בין השנים 1936 ו-1950, ליד המושבה עתלית. את הקיבוץ הקימו עולים חדשים יוצאי ההכשרות החלוציות בפולין בליווי כמה מחברי בית השיטה שבאו בשליחות התנועה.

לאחר פרוץ המרד הערבי הגדול, עקב הפסקת ההגעה של ערבים לעבודה ביישובים היהודיים והפגיעות בתחבורה היהודית לחיפה, התגבשה החלטה בקרב אנשי הקיבוץ המאוחד להקים יישוב באזור עתלית, על מנת לכבוש את העבודה בחקלאות ובחברת המלח. היות שבאזור עתלית לא היו אדמות ליישוב החדש, התגוררו תחילה המתיישבים בצריפי הפועלים של חברת המלח, אך בהמשך קנו 10 דונם על גבעה בדרום עתלית, עליה החלו לבנות את היישוב. בשנים הראשונות התגוררו באוהלים ולאחר מכן עברו לגור בצריפים. המבנים היחידים היו בתי הילדים והמאפייה, שמתחתיה שכן הסליק שבו הוחבא הנשק הבלתי לגאלי.

חברי עין הים התפרנסו מעבודה שכירה בכריית מלח בחברת המלח בעתלית, ומעבודות-בית וחקלאות אצל איכרי עתלית, והקימו ענפי חקלאות ועזר בקיבוץ: דיג, מאפייה, צאן, רפת ופלחה.

חברי הקיבוץ היו חברים בהגנה. בין השאר עסקו בהשגה בלתי חוקית של נשק. הם היו קופצים בלילות על רכבות נשק בריטיות שעצרו בעתלית ומשליכים מהרכבת הנוסעת נשק ותחמושת לצידי המסילה. חברים אחרים היו באים בעקבותיהם עם עגלה רתומה לסוס ומעמיסים את השלל.

חבר הקיבוץ יצחק המל, אשר נרצח על ידי פורעים ערבים בעת ששמר בכרמי עתלית, היה החלל הראשון של הקיבוץ.

במלחמת העצמאות השתתפו חברי עין הים בכיבוש כפרי האזור: טירה, עין חוד, אל-מזר, ג'בע, עין ע'זאל, איג'זים, צרפנד, כופר-לם וטנטורה, על אדמותיהם קמו אחר כך בהתאמה: טירת כרמל, ניר עציון, עין הוד, גבע כרמל, עופר, עין איילה, כרם מהר"ל, צרופה, הבונים, נחשולים ודור.

בשנת 1950 הקימו חברי עין הים ביחד עם חברים יוצאי רמת רחל את קיבוץ עין כרמל, מדרום-מזרח לעתלית. עשרת הדונמים של קיבוץ עין הים הועברו לעתלית.

בשטח כיום אין זכר לקיבוץ.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עין הים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007465861905171

 |
**כריסטיאן וילהלם פון דוהם** (בגרמנית: **Christian Wilhelm von Dohm**,‏ 11 בדצמבר 1751–29 במאי 1820) היה עורך דין, דיפלומט, היסטוריון, סופר פוליטי ופקיד ממשלתי פרוסי. ידוע בשל חיבורו פורץ הדרך **על תיקונם האזרחי של היהודים** (Über die bürgerliche Verbesserung der Juden). הוא דגל באמנציפציה ליהודים ברוח הנאורות וקידם אותה ברחבי אירופה.

ביוגרפיה
--------

נולד בעיר למגו ב-1751. אביו, וולרד לודוויג וילהלם, ששימש ככומר המקומי, מת כשכריסטיאן היה בגיל 7 והוא התחנך בעיקר על ידי אמו אן אליזבת. בין השנים 1768–1773 למד משפטים באוניברסיטת לייפציג ולאחר מכן, בין 1774 ל-1776 באוניברסיטת גטינגן. בספטמבר 1776 מונה לפרופסור לכלכלה ולסטטיסטיקה. בשנת 1779, מונה לעובד המדינה הפרוסית כארכיונאי ובשנת 1780 נישא לאנה הנרייטה אליזבת הלבינג. בשנת 1783 החל לעבוד במשרד החוץ הפרוסי, ובשנת 1786 קיבל תואר אצולה מפרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה. בין השנים 1808–1810 שימש כשגריר ממלכת וסטפאליה בדרזדן.

עבודות
------

דוהם ידוע בעיקר בשל חיבורו פורץ הדרך **על תיקונם האזרחי של היהודים** (Über die bürgerliche Verbesserung der Juden) שפרסם ב-1781. בחיבור זה הגה לראשונה את האמנציפציה ליהודים שהתהוותה בשנים שלאחר מכן. כתיבת החיבור באה בעקבות בקשת סרף בר, יהודי מאלזס, ממשה מנדלסון לכתוב עדות על אפיים החיובי של היהודים, מנדלסון השיב כי מוטב יהיה כי הוגה לא-יהודי יכתוב על כך והפנה אותו לדוהם. בעקבות פניית סרף בר ומנדלסון, כתב דוהם את המאמר.

במאמר טען דוהם כי אין מניעה כללית שהיהודים יהיו אזרחים טובים במדינה, אלא רק בעיות מקומיות שנבעו בעיקר מהתקנות כנגדם. הוא הוסיף גם שרצוי להשאיר בידיהם את החופש לדון על פי דיניהם, לרבות את הזכות להחרים ולנדות את בני הקהילה לפי הצורך. עם זאת, הסכים עם דעתו של המלך פרידריך הגדול, שאין להרבות יותר מדי את מספרם באוכלוסייה, וקבע שיש צורך לתקן ליקויים רבים במנהגיהם ובתכונותיהם. משה מנדלסון שלא הסכים עם חלק מדבריו של דוהם, התייחס לכך בהקדמתו לספר "לתשועת ישראל" של מנשה בן ישראל שאותה כתב ב-1782.

דוהם ביקר את ראשוני היהדות הרפורמית על כך שזנחו את השפה העברית, וב-1812 פרסם חיבור בשם "דברים אחדים להגנת השפה העברית נגד הרחקתה מתפילת היהודים בפרוסיה". החיבור בא כתגובה לדבריו של דוד פרידלנדר שביקש בתזכיר שהגיש לממשלה "לסלק את העברית מבתי הכנסת".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריסטיאן וילהלם פון דוהם** בוויקישיתוף
* ד"ר קציעה אביאלי-טביביאן, דוהם, וילהלם (1751–1821), באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
* ‏על תיקונם האזרחי של היהודים, באתר גוגל ספרים

הערות שוליים
------------

1. ↑  Hessische Biografie : Erweiterte Suche : LAGIS Hessen, www.lagis-hessen.de
2. ↑  שלמה הרמתי, **עברית בגויים: נוצרים יודעי עברית ומשבחיה במרוצת הדורות** בהוצאת ירון גולן ישראל 2002 עמוד 203

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260551505171
* BnF: cb12015559w (data)
* BPN: 22238132
* GND: 118680145
* ISNI: 0000 0001 0870 1272
* LCCN: n86033049
* NKC: js20020115071
* NLP: a0000003168466
* NTA: 070010501
* SUDOC: 028289676
* Trove: 1086348
* VcBA: 495/106096
* VIAF: 12319604
* WorldCat: lccn-n86033049

 |
**זיזף לבן-כתף** (שם מדעי: *Ametrida centurio*) הוא מין יחיד בסוגו של עטלף קטן במשפחת הזיזפיים, שחי באמריקה הדרומית. תואר מדעית לראשונה בשנת 1841 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי.

האטימולוגיה של השם המדעי היא כדלהלן: שם הסוג (אמטרידה) משמעותו "קוצר" או "משחתת"; שם המין (סנטוריו) משמעותו בלטינית "בן מאה", ומתייחס למראה המבוגר שלו. מבחינה פילוגנטית, הזיזף לבן הכתף קרוב בעיקר לסוגים זיזף המצחייה וזיזף קמוט-פנים בעלי הפנים החריגות וכן לזיזף העצים.

תיאור ואנטומיה
--------------

הזיזף לבן הכתף מתאפיין בגולגולת עגולה ומוזרה במיוחד: היא בעלת לסתות גדולות ורחבות, דחוסה וחסרת חוטם. כתוצאה מכך, פניו נראות כחתוכות באמצען ודומות לפני השימפנזה. המוח קטן בצורה יוצאת דופן. הלוע קצר ועירום והפה רחב. האוזניים שלו גדולות ועגולות, עם צפירים קטנים בצורת קוץ. העיניים גדולות וצהובות, והארובות שלהן גדולות ונפוחות במיוחד (בפרט אצל הזכר).

בשל העדר חרטום, העיטור האפי של הזיזף ממוקם בין העיניים ונראה כשקוע בתוך הפנים. העיטור מורכב מגידול בשרני בצורת חץ מעוצב שמוקף בשני קמטים עם יבלות, ובבסיסו דיסקית רחבה המקיפה את הנחיריים. שפתיו של הזיזף מכוסות רפידות קטנות, וסביב הלוע וצידי העיניים יש יבלות בולטות עם שיער. השיניים של הזיזף מפותחות וגדולות במיוחד.

הזיזף לבן הכתף הוא עטלף קטן למדי: אורך הראש והגוף 40–55 מ"מ, אורך הזרוע 26–34 מ"מ ואורך האוזן 16–17 מ"מ. משקלו עד 12 גרם. המין חסר זנב, ובעל כנף-זנב רחב ושעיר. הנקבות גדולות יותר מן הזכרים.

הפרווה של הזיזף קצרה וסבוכה. צבעה הכללי נע בין בז' לחום בהיר, חום ערמוני, אפרורי או צהבהב, והיא נוטה להיות חיוורת יותר באזור הפנים והגחון. הזכר כהים ואפרוריים יותר מן הנקבה. סימן ההיכר של המין שהעניק לו את שמו, הוא צמד הכתמים הגדולים על הכתפיים שצבעם לבן בוהק; מלבדם, יש לעיתים עוד שני זוגות כתמים לבנים קטנים יותר: זוג אחד בצדדי הצוואר וזוג אחד בצדדי החזה. העיטור האפי ופנים האוזניים בצבע כתמתם, צהוב או ורוד. הלוע ורוד עם יבלות אדומות. הכנפיים שחורות והזרועות והרגליים בצבע בורדו.

תפוצה וביולוגיה
---------------

הזיזף לבן הכתף מצוי באמריקה הדרומית; טווח התפוצה שלו משתרע על אזור גויאנה (סורינאם, גיאנה וגיאנה הצרפתית), צפון ומרכז ברזיל, וונצואלה, כמחצית מקולומביה ודרום פנמה – אך הוא נפוץ בדלילות ונחשב לנדיר יחסית. הוא מצוי גם באיים טרינידד וטובגו והאי בונייר מהאנטילים ההולנדים. בית הגידול של הזיזף מורכב מיער גשם טרופי לח בסמיכות למקורות מים כמו נהרות, נחלים וביצות, והוא מופיע גם בקרחות יער ביער משני וברכסים הרריים גבוהים עד רום 2,400 מטר מעל פני הים.

בשל נדירותו, הזיזף לבן הכתף נלכד לעיתים רחוקות ברשתות ערפל שנפרסות על ידי חוקרי טבע ומעט מאוד ידוע על המין. הוא פעיל לילה וניזון בעיקר מפירות וצוף ואולי גם מחרקים. הוא תר אחר מזונו בחופה הגבוהה ובקרקעית. הזיזפית ממליטה צאצא יחיד לאחר היריון של מספר חודשים.

מצב שימור
---------

הזיזף לבן הכתף מסווג במצב השימור ללא חשש (LC) בשל טווח תפוצה רחב, אוכלוסייה יציבה ככל הנראה והעדר איומים משמעותיים. עם זאת, אובדן בית גידול בשל כריתת יערות מהווה איום לזיזף כיתר שוכני יער האמזונס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זיזף לבן-כתף** בוויקישיתוף
* זיזף לבן-כתף, באתר ITIS (באנגלית)
* זיזף לבן-כתף, באתר NCBI (באנגלית)
* זיזף לבן-כתף, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* זיזף לבן-כתף, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* זיזף לבן-כתף, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  זיזף לבן-כתף באתר הרשימה האדומה של IUCN
**לה פֶּטי לָארוּס** (בצרפתית: **Le Petit Larousse**) הוא מילון צרפתי היוצא לאור בהוצאת לארוס.

היסטוריה
--------

מילון מאת פייר לארוס, שנשא את שמו, יצא לאור לראשונה ב-17 כרכים בשנת 1856. המילון לא זכה להצלחה כלכלית. בשנת 1905 יזם אחיינו של לארוס, ז'וליין הולייה, יחד עם רואה החשבון של ההוצאה, קלוד אוז'ה, את הוצאתו לאור של "לה פטי לארוס" - מילון בכרך אחד שהתבסס על מילונים קודמים של אוז'ה. במילון היו שני חלקים: חלק של אוצר מילים וחלק של שמות עצם פרטיים. המוטו של פייר לארוס, "Je sème à tout vent" ("אפזר לכל רוח"), משתקף בעטיפה של המהדורות השונות של המילון, שעליהן מופיעה דמותה של אישה המפזרת לרוח את ראשו של הפרח שן הארי.

מהדורה חדשה של המילון יוצאת לאור מדי קיץ, וכוללת שינויים שנוצרו בשנה החולפת (מילים חדשות, אירועים חשובים, התפתחות טכנולוגית וכו'). במהדורת 2011, למשל, נוספו המושגים "ויקיפדיה" ו"פאשניסטה", והאישים מישל וולבק ופנלופה קרוז. מדי תקופה של 10 עד 15 שנים המילון כולו נבדק מחדש ומותאמות בו ההגדרות (לא תמיד בהצלחה: במהדורת 1906 של המילון נכתב, בהגדרת "יהודי" (juif)‏: "il existe beaucoup de juifs en Pologne" - "קיימים הרבה יהודים בפולין". משפט זה נכלל גם במהדורת 1958, 13 שנים לאחר שכמעט לא נותרו יהודים בפולין). מהדורת "לה פטי לארוס 2007" (שיצאה לאור ב-2006) כוללת 1,918 עמודים, שבהם 150,000 הגדרות ו-5,000 איורים. 

במשך תקופה ארוכה התעלם המילון מתיקוני האיות של הצרפתית (צר') שאושרו בשנת 1990 על ידי המועצה העליונה לשפה הצרפתית. רק במהדורת 2011 הוצגה במילון רשימת המילים שהושפעו מתיקונים אלה. 

המילון יוצא לאור ב-12 גרסאות, החל במילון לתלמיד וכלה במילון השלם, וכן גרסת CD-ROM. בשנת 2015 נמכרו גרסאות אלה ב-2.5 מיליון עותקים. למילון פורסמו גם גרסה ספרדית (El Pequeño Larousse Ilustrado) וגרסה איטלקית (Il Piccolo Rizzoli Larousse).

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר למנויים בלבד דב אלפון, איך נשיא צרפת נתקע שוב עם אוטו שחור, באתר הארץ, 13 באוקטובר 2016
* Dictionnaires de français, באתר של הוצאת לארוס
* Le Petit Larousse, מהדורת 1906, באתר Internet Archive

הערות שוליים
------------

1. ↑  Fashionista et footeux dans le Larousse, Le Figaro, 08/06/2010
2. ↑  Petit Larousse (1906), בארכיון האינטרנט
3. ↑  אתר למנויים בלבד נעמן כהן, טל"ח פטי לארוס, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2016
"תרשים הידע האנושי", מבנה ארגון הידע של האנציקלופדיה הגדולה
**האנציקלופדיה הגדולה** - מראשונות האנציקלופדיות המודרניות, חוברה בצרפת באמצע המאה ה-18. היא התפרסמה תחת השם המלא **אנציקלופדיה או מילון שיטתי של המדעים, האמנויות והמקצועות** (Encyclopédie ou dictionnaire raisonné des sciences, des arts et des métiers), אך נקראה בקיצור (בצרפתית) "אַנסיקלופדי".

בין כותבי האנציקלופדיה הגדולה נמנו כמה מגדולי ההוגים של צרפת של אותה תקופה, והיא נחשבת בעיני היסטוריונים רבים כביטוי המובהק ביותר של עידן האורות או ה"נאורות". ראשיתו של הפרויקט בניסיון של אנדרה לה ברטון, אחד מגדולי המוציאים לאור של התקופה, להוציא לאור תרגום לצרפתית של ציקלופדיית צ'יימברס. בעיות ועיכובים שונים גרמו לזניחת התוכנית המקורית והחלפתה בפרויקט שאפתני בהרבה: כתיבה של אנציקלופדיה מקורית שתתבסס על מבנה ארגון ידע חדש. בסופו של דבר, התרומה העיקרית של ציקלופדיית צ'יימברס לפרויקט התבטאה בהחלטה - החדשנית לזמנה - לארגן את ערכי האנציקלופדיה בסדר אלפביתי. ז'אן לה רון ד'אלמבר הופקד על תכנון מבנה ארגון הידע ועל כתיבת המבוא, שנחשב עד היום כאחד מכתבי הנאורות החשובים ביותר, ודני דידרו שימש כעורכה הראשי. מאה וארבעים כותבים התקבצו ביחד וכתבו, תוך כמה שנים, 71,818 ערכים ב-28 כרכים. בין כותבים אלו נמנו הוגי דעות חשובים כגון וולטר, רוסו, מונטסקייה, קונדיאק. רובם השתייכו לחוג אינטלקטואלי בשם "הפילוסופים" שדגל בדאיזם ובסובלנות דתית, ונודעו לאחר מכן בשם האנציקלופדיסטים. אחותה הצעירה ב-200 שנה, האנציקלופדיה העברית מעידה עליה שהיא "כוללת את כל ההישגים שנתגלמו בתוכניות האנציקלופדיות שקדמו לה, ומתוך גישתה האחידה לכל הנושאים שדנה בהם גרמה במידה מרובה לשינוי פניה של כל התרבות האירופית". 

הכרך הראשון של האנציקלופדיה יצא בשנת 1751, ומדי שנה יצא כרך חדש, למרות הצנזורה ולמרות הגבלות שונות ומשונות מצד השלטון והכנסייה. בה לראשונה הוכנס השימוש בהפניות מערך לערך (cross-reference), אשר שימשו לא רק להקלה על הקורא, אלא גם להשתלת מסרים סמויים בתוך האנציקלופדיה.

כרך הערכים האחרון, ה-17 במספר, יצא בשנת 1765, וב-1772 יצא כרך האיורים ה-11, שהיה האחרון. מאוחר יותר, בסוף שנות ה-70 של המאה ה-18, יצאו חמישה כרכי מילואים ושני כרכי מפתח.

האנציקלופדיה הגדולה נחשבת אחד מהמפעלים החשובים ביותר בהיסטוריית הבונים החופשיים. לשכה מיוחדת שמטרתה הייתה פיתוח האנציקלופדיה נוסדה בצרפת.

סטטיסטיקות
----------

* 4,250 עותקים הודפסו
* חלק ראשון:
	+ 17 כרכי ערכים
	+ 11 כרכי איורים
* חלק שני:
	+ 4 כרכי ערכים
	+ 1 כרכי איורים
* שני כרכי הלוחות המרכזיים: (1776 - 1780)
* 18,000 דפי טקסט
* 75,000 ערכים
	+ 44,000 ערכים ראשיים
	+ 28,000 ערכים משניים
	+ 2,500 איורים
* 20,000,000 מילים

לקריאה נוספת
------------

* **הפילוסופית**, מאת פטר פרנגה, תרגום מגרמנית: יוסיפיה סימון, הוצאת ידיעות אחרונות, 2009

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האנציקלופדיה הגדולה** בוויקישיתוף
* הטקסט המלא של האנציקלופדיה
* אנציקלופדיה הגדולה - סריקה של האנציקלופדיה באתר גאליקה של הספרייה הלאומית של צרפת
* האנציקלופדיה הגדולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4070801-9
* VIAF: 176579609
* WorldCat (עם VIAF): 176579609

 |
**אנטוניו מורנו ברברה** (בספרדית: **Antonio Moreno Barberá**; ‏17 באפריל 1940 – 14 באפריל 2023) היה אדמירל ספרדי, אשר כיהן כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 2000–2004.

ראש מטה ההגנה
-------------

תקופת כהונתו של ברברה בתפקיד ראש מטה ההגנה הייתה סוערת ורוויית מתיחויות. ביולי 2002 השתלטה מרוקו על האי הלא-מיושב פרחיל במצר גיברלטר, וברברה הורה על כיתור האי באמצעות כוחות גדולים של צי וצבא. המצב הגיע אל סף מלחמה לפני שהמרוקנים החליטו להתפנות מהאי, שהפך למפורז.

ב-26 במאי 2003 התרסקה טיסה 4230 של חברת התעופה האוקראינית UM Air ליד העיירה טרבזון בטורקיה. כל 75 האנשים על המטוס נהרגו, ביניהם 62 חיילים ספרדים שחזרו מהלחימה באפגניסטן. האירוע עורר סערה בספרד, ותביעות הוגשו כנגד ברברה וקצינים בכירים נוספים בצבא הספרדי בעוון רשלנות בבחירת כלי הטיס והליך פגום של זיהוי הקורבנות. ברברה זוכה, אולם קצינים בכירים רבים נאלצו להתפטר.

ב-19 באפריל 2004 נבחר חוסה לואיס רודריגס ספאטרו לראש ממשלת ספרד. אחת מהבטחות הבחירות שלו הייתה הסגת הצבא הספרדי מעיראק, ומיד עם בחירתו הוא הורה לברברה להתחיל בנסיגה ולסיים אותה תוך עשרה ימים. ברברה עמד במשימה בהצלחה, ועד 27 באפריל כבר התפנו כל החיילים הספרדים לכוויית. ב-25 ביוני אותה שנה הוא פוטר מתפקיד ראש מטה ההגנה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אנטוניו מורנו ברברה באתר valka
**יאן פישר** (בצ'כית: **Jan Fischer**; נולד ב-2 בינואר 1951) הוא צ'כי ממוצא יהודי, שכיהן כראש ממשלת צ'כיה ממאי 2009 עד יוני 2010. פישר עבד רוב חייו כסטטיסטיקאי והיה נשיא משרד הסטטיסטיקה הצ'כי מאז אפריל 2003 וסגן נשיא הבנק האירופי לשיקום ופיתוח.

קורות חייו האישיים
------------------

פישר נולד בפראג, צ'כוסלובקיה למשפחת מתמטיקאים. אביו, יהודי ניצול השואה, היה מתמטיקאי שימושי שסיים את לימודיו באקדמיה הצ'כוסלובקית למדעים. אמו הייתה סטטיסטיקאית ממשפחה קתולית. בילדותו נהג פישר ללכת לבית כנסת, אך גם לחגוג את חג המולד. מגדיר עצמו כיהודי.

פישר סיים לימודי תואר ראשון ב-1974 באוניברסיטת פראג לכלכלה(אנ') בסטטיסטיקה וכלכלה ותואר השני ב-1985 בסטטיסטיקה כלכלית. הוא היה חבר במפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית משנת 1980 ועד להתמוטטות המשטר בשנת 1989.

פישר נשוי בשנית למזכירתו לשעבר, והוא אב ל-3 ילדים. בנו יעקב הוא פרופסור וסגן הדקאן בפקולטה לסטטיסטיקה באוניברסיטת פראג לכלכלה.

קריירה
------

עם סיום לימודיו האקדמיים הצטרף פישר למשרד הסטטיסטיקה הפדרלי. בשנת 1990 התמנה לסגן יושב ראש המשרד, משרה שבה החזיק עד להתפרקות צ'כוסלובקיה, אז הפך לסגן נשיא משרד הסטטיסטיקה הצ'כי. מאז תחילת שנות ה-90 עמד בראש צוות מניין הקולות בבחירות ברפובליקה הצ'כית. אף שנראה כי דרכו לנשיאות משרד הסטטיסטיקה סלולה, באוגוסט 1999, עם פרישת הנשיא הקודם, החליטה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית למנות לתפקיד אדם מן החוץ. הנשיאה החדשה פיטרה את פישר בספטמבר 2000, ואז החל לעבוד כמנהל תפעול בחברה עצמאית בינלאומית לסקרי שוק. בשנת 2001 השתתף במשלחת של קרן המטבע הבינלאומית למזרח טימור, במטרה לבחון אפשרות הקמת משרד סטטיסטיקה במדינה. בחודש מרץ 2002 החל לעבוד כראש מכון המחקר של הפקולטה למידע וסטטיסטיקה באוניברסיטה לכלכלה של פראג. לאחר שנשיאת משרד הסטטיסטיקה הצ'כי התפטרה מתפקידה, בעיצומה של שערורייה בחישוב מאזן סחר החוץ, נקרא פישר, באפריל 2003, ליטול את תפקיד הנשיא של משרד הסטטיסטיקה הצ'כי. פישר חבר בארגונים סטטיסטיים לאומיים ובינלאומיים.

ראשות ממשלת צ'כיה
-----------------

אחרי ההתמוטטות של ממשלת מירק טופולנק בהצבעת אי אמון במרץ 2009, בעוד צ'כיה משמשת כנשיאה התורנית של האיחוד האירופי, הוצע כי פישר יעמוד באופן זמני בראשות ממשלת צ'כיה. ממשלתו, אשר בה תמכו שתי המפלגות הראשיות, הושבעה ב-8 במאי 2009, מתוך הבנה כי בחודש אוקטובר תערכנה בחירות מוקדמות במדינה. אולם, התפתחויות בלתי צפויות בבית הדין לחוקה ובבית הנבחרים, גרמו לדחיית הבחירות לחודש מאי 2010. פישר החליט להמשיך בתפקיד ראש הממשלה, תפקיד בו זכה לאהדה ציבורית, עד למועד הבחירות, אף שהמפלגות הציעו לו תפקיד במועצת אירופה. ב-28 ביוני החליף פטר נצ'אס את פישר בתפקיד ראש הממשלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יאן פישר** בוויקישיתוף
* ראש הממשלה יאן פישר באתר ממשלת צ'כיה
* יאן פישר, ברשת החברתית פייסבוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  הארץ, 10 בינואר 2013

| **ראשי ממשלת צ'כיה** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| ואצלב קלאוס • ג'וזף טושובסקי • מילוש זמאן • ולדימיר שפידלה • סטניסלב גרוס • ייז'י פרובק • מירק טופולנק • יאן פישר • פטר נצ'אס • ייז'י רוסנוק • בוהוסלב סובוטקה • אנדריי באביש • פטר פיאלה | צ'כיהצ'כיה |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1191023265
* ISNI: 0000 0000 5960 7561
* LCCN: n82115091
* NKC: jx20050404017
* VIAF: 16119301
* WorldCat: lccn-n82115091

 |
הרב **חגי נפתלי איזירר** (ה'תש"ב, 19 בנובמבר 1941 – ח' שבט ה'תש"ף, 2 בפברואר 2020) היה דיין ישראלי, שכיהן כחבר בית הדין הרבני הגדול בין השנים 2002–2011.

ביוגרפיה
--------

נולד וגדל בבני ברק. בבחרותו למד בישיבת היישוב החדש בתל אביב והתיידד עם חברו לספסל הלימודים הרב אברהם שרמן הם המשיכו ללמוד בישיבת חברון כנסת ישראל בירושלים והמשיכו עד לבית הדין הגדול. כמו כן למד חברותא עם רבי ברוך שמעון סלומון, רבה של פתח תקווה. נישא לדבורה, בתו של הרב ברוך נאה ונכדתם של הרב אברהם חיים נאה ושל הרב יואל אשכנזי מטבריה.

גר ברחובות והיה מראשי כולל "יד ברודמן" להוראה ודיינות לבוגרי ישיבות הסדר ויוצאי צבא בעיר. שימש כר"מ בישיבת הכותל וגם עמד בראש הכולל ללימודי דיינות בישיבה. רבים מחידושיו התפרסמו בקובץ התורני "אבני משפט" שבהוצאת הכולל.

כיהן כדיין בבית הדין הרבני בחיפה, כאב בית הדין הרבני ברחובות, ובהמשך בבית הדין הרבני האזורי בירושלים. בשנת 2002 התמנה כחבר בית הדין הרבני הגדול, משרה בה כיהן עד פרישתו לגמלאות ב-2011.

הרב איזירר היה מקורבו של הפוסק החרדי-ליטאי הרב יוסף שלום אלישיב ונחשב כמי שהוביל קו מחמיר בפסיקותיו בבית הדין הרבני הגדול. בעיקר התבטא הדבר בתחום הגרות, הרב איזירר נקט שאין להקל בשאלת קבלת מצוות כתנאי מעכב בקבלת הגרות, לדעתו אין להקל כדברי הפוסקים שקבלת מצוות חלקית מספיקה לשם כך, בפרט כשהגר אינו מקבל על עצמו שמירת שבת. במאמרו בנושא זה העיר גם נגד המצרפים שיקולים לאומיים לסוגיה הלכתית טהורה זו, כדבריו. נאמן לעמדתו זו, עמד לצד הרב אברהם שרמן בעת פרשת גיורי הרב דרוקמן שבה קבעו בפסק דין בשנת 2008 כי יש לפסול את כל הגיורים שנעשו משנת 1999 על ידי הרב חיים דרוקמן, שעמד בראש מערך הגיור, בשל בעיית קבלת המצוות.

נפטר ב-2 בפברואר 2020.

קישורים חיצוניים
----------------

* יהונתן ליס, הרב איזירר מונה לדיין בביה"ד הרבני הגדול, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2002
* פסקי דין של הרב חגי איזירר בבית הדין הרבני הגדול, באתר "דעת"
* הזמנה לחתונתו, אתר בידספיריט
* יענקי כץ, ‏הדיין ה'חברונער': הגאון רבי חגי איזרר זצ"ל, באתר כיכר השבת, 2 בפברואר 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  **"קבלת מצוות בגרות"**, **אבני משפט** ג (טבת תשס"ד), עמ' 14, באתר אוצר החכמה.
2. ↑  פסק הדין בעניין הגיורים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007516794205171
* VIAF: 315200367
* WorldCat (עם VIAF): 315200367

 |
**חלב אורז** הוא משקה דמוי חלב המיוצר מאורז. בדרך כלל מכינים אותו מאורז חום. המתיקות שבו מתקבלת מפירוק פחמימות לגלוקוז ולעיתים מוספים למשקה במהלך ייצורו סירופ מקנה סוכר לקבלת מתיקות גבוהה יותר. חלב אורז הוא חלופת חלב צמחית העשויה מאורז שבור טחון או קמח אורז עם מים והומוגניות. בהשוואה לחלב פרה, הוא מכיל יותר פחמימות אך אין בו כולסטרול או לקטוז. חלב אורז תעשייתי מועשר לרוב בוויטמינים ומינרלים, בהם סידן, ויטמין B12, ויטמין B3 (ניאצין) וברזל. לנפח של משקה חלב אורז יש השפעה משביעה גדולה יותר מהצמיגות. חלב אורז הוא אלטרנטיבה חלבית מהצומח, עשירה בפחמימות ודלה בשומן, מה שהופך אותו לאופציה תזונתית עבור צרכנים המעדיפים תחליפי חלב.

האורז השבור הוא תוצר הלוואי עיקרי של תעשיית האורז ויכול לשמש להכנת חלב אורז ואף להוסיף לו תרבית פרוביוטית. ניתן להכין חלב אורז לטווח גדלים של 5–20 מיקרומטר באמצעות המגון. בתהליך זה מופעל חימום, בעיקר כדי להבטיח בטיחות מזון ולהאריך את חיי המדף של המוצר.

אחסון חלב האורז בעת הייצור מתבצע ידי מילוי חלב האורז הפרוביוטי בבקבוקי זכוכית, HDPE ו-LDPE בתנאי סביבה. אחסון חלב אורז בבקבוקי זכוכית מציג תוצאות טובות יותר מבקבוקי HDPE ו-LDPE מפני שכל חומרי האריזה שומרים כך על ספיגת תאים קיימא במהלך אחסון בקירור עד 21 יום.

חלב אורז משווק בטעם רגיל, וניל או שוקולד, ויכול לשמש תחליף לחלב פרה במתכונים רבים. חלב אורז מכיל פחות חלבונים מחלב אם ומחלב פרה, ולכן אם נאלצים לתת אותו לפעוט (להבדיל מתינוק), יש הנוהגים לערבב בו אבקת ביצים.

משרד הבריאות בבריטניה ממליץ שלא לתת חלב אורז לילדים בני פחות מ-5 בגלל חשש מרמות גבוהות של ארסן. האיגוד האירופי לרפואת ילדים ממליץ להימנע מחלב אורז לילדים בכל גיל, אלא אם רמת הארסן מצוינת במוצר. לפי דו"ח של הארגון, חלב אורז עלול לחשוף תינוקות וילדים לארסן ברמה הגבוהה פי שניים או שלושה מבמבוגרים.

ראו גם
------

* חלב שקדים
* חלב סויה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חלב אורז** בוויקישיתוף
* רינת זיו, תמי אדיב, תחליפי חלב: מי הכי בריא וממי להתרחק?, באתר שירותי בריאות כללית, 18 במאי 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  Optimization of process conditions for the development of rice milk by using response surface methodology, IOPscience
2. ↑  The effect of viscosity and volume on pleasantness and satiating power of rice milk
3. ↑  Er. M Padma, Dr. PVK Jagannadha Rao, Dr. L Edukondalu, Dr. K Aparna and Dr. G Ravi Babu, Development of calcium fortified rice milk and its storage studies
4. ↑  Development of probiotic rice milk and its storage studies
5. ↑  Optimization of process conditions for the development of rice milk by using response surface methodology
6. ↑  Padma Malyala, Kuna Aparna, Storage studies of probiotic rice milk during refrigerated conditions, ResearchGate, ‏January 2019
7. ↑  Arsenic warning over rice milk: Parents warned not to give drink to children because it can contain harmful levels of the chemical, Daily Mail, ‏17 July 2014
**מקדש פורטונוס** (באיטלקית: **Tempio di Portuno**) או **מקדש פורטונה ויריליס**("גורל גברי") הוא מקדש רומאי, אחד השמורים ביותר מכל מקדשי רומא ששרדו עד ימנו. שמו המקורי אינו ודאי והמקורות העתיקים מזכירים מספר מקדשים באזור זה של רומא בלי להוסיף מספיק פרטים שיאפשרו זיהוי מדויק. המקדש נקרא מקדש פורטונה ויריליס בתקופת הרנסאנס אך היום הוא מוכר יותר כמקדש על שם פּוֹרְטוּנוּס - אל המפתחות, הדלתות, משק-החי והאסמים.

המקדש נמצא בפורום בואריום (פורום הבקר) קרוב לנהר הטיבר ובעת העתיקה צפה על נמל טיברינוס במקום בו הנהר מתעקל באופן חד. מכאן פורטונוס היה יכול לצפות על הדוברות נושאות הבקר עם הגיען לעיר מכוון נמל אוסטיה. מקדש הרקולס המנצח העגול עומד מעט דרומה למקדש פורטונוס, גם כן בפורום בואריום.

המקדש נבנה במקור במאה השלישית או הרביעית לפנה"ס (כלומר בתקופת רומא הרפובליקאית) אך נבנה מחדש בין השנים 80-120 לפנה"ס. המקדש בנוי לפי הסדר האיוני של הארכיטקטורה היוונית. המבנה המלבני כולל פורטיקו (מבנה כניסה נישא על עמודים) טטרסטילי (כלומר בעל ארבעה עמודים) המוביל אל נאוס (או סלה - ההיכל הפנימי המרכזי של המקדש בו נמצא פסל האל). המבנה הוגבה על פודיום והגישה לכניסה הייתה דרך גרם מדרגות ששרד. לרוחב חזית האכסדרה כאמור ארבעה עמודים מהמסדר האיוני ועומק האכסדרה הוא של 2 עמודים, בדומה לאכסדרה של המזון קארה שבנים בצרפת. ארבעת העמודים בחזית הם חופשיים בעוד חמשת העמודים הנותרים מכל צד טמונים בחציים בתוך הקיר. סגנון זה מכונה פסאודו-פריפטרוס, להבדיל ממקדש פריפטרוס כמו הפרתנון באתונה המוקף כולו בעמודים העומדים חופשי. העמודים האיונים שבצדדים שונים במקצת מעמודי החזית, ומכותרות העמודים האיוניות (בעלות זוג ספירלות) של העמודים הפינתיים בולטת הספירלה החיצונית בזווית של 45 מעלות החוצה. זהו פרט נפוץ בארכיטקטורה הרומית. המקדש בנוי מאבני טוף וטרוורטין וצופה בעבר בסטוקו (מעין חומר מליטה לחיפוי ועיצוב קירות) שאבד מאז.

המקדש שרד בצורה מרשימה יחסית מכיוון שהוסב לשימוש ככנסייה נוצרית ("מריה הקדושה ממצרים") בשנת 872. המסדר האינוי של המקדש עורר הערצה, צויר והועתק רבות מאז המאה ה-16 (ראו איור משמאל). הפולי (מבנה "הבל" למטרות קישוט) "מקדש להרמוניה" מהמאה ה-18 בסאמרסט שבאנגליה מבוסס על מקדש פורטונוס.

גלריה
-----

* מקדש פורטונוסמקדש פורטונוס
* "מקדש פורטונה ויריליס" מתרגומו של אייזק וור ל"ארבעת הכרכים של ארכיטקטורה של אנדריאה פלדיו", לונדון, 1738."מקדש פורטונה ויריליס" מתרגומו של אייזק וור ל"ארבעת הכרכים של ארכיטקטורה של אנדריאה פלדיו", לונדון, 1738.
* מבט אחורימבט אחורי

ראו גם
------

* אדריכלות רומית
* אדריכלות קלאסית - מונחים
* הסדר האיוני

לקריאה נוספת
------------

* ויטרוביוס, **על אודות האדריכלות**. תרגם לעברית והוסיף מבוא, הערות, איורים ומפתחות רוני רייך. תל אביב, דביר, 1997.

| עיינו גם בפורטלים: |
| --- |
|  | **פורטל האדריכלות** |
|  | **פורטל רומא העתיקה** |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקדש פורטונוס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מקדש פורטונוס (באיטלקית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4396936-7
* VIAF: 316594771
* WorldCat: viaf-316594771

 |
הטנק המכונף, אנטונוב A-40
**אנטונוב A-40** "קריליאטי טאנק" ("טנק מכונף" ברוסית) היה ניסיון סובייטי לבנות טנק בעל כנפיים המסוגל לדאות אל שדה הקרב לאחר שנגרר לגובה באמצעות מטוס תובלה. אב טיפוס של הטנק המכונף נבנה ב-1942, אך נמצא כבלתי כשיר לשימוש בקרב.

בעוד צבאות אחרים (ובפרט הלופטוואפה) התמקדו בתובלת טנקים קלים בדאוני ענק (כמסרשמיט "גיגאנט"), הסובייטים ביצעו ניסיונות בהצמדת טנקים ושריוניות T-27 לגחונם של מפציצים כבדים והנחתתם בשדות תעופה. בשנות השלושים ניסיונות אלו שוכללו לכדי ניסיונות הצנחה או הטלה לתוך מים של כלי שריון. במהלך כיבוש בסרביה ב-1940, ישנן עדויות כי טנקים קלים הוטלו ממפציצי טופולב TB-3 שטסו בגובה נמוך ביותר, תוך גלגולם בהילוך סרק עד לעצירה.

הבעיה הגדולה ביותר בהטלה מהאוויר של שריון היא הצורך להצניח את הצוות בנפרד, שכן אלו לא יעמדו בנפילה ללא פגיעות קשות. עד אשר הצוות יגיע לכלים שהוטלו, אלו יכולים להתפס על ידי האויב. כמו כן, הצוות מבזבז זמן רב ומסתכן בהגעה אל הכלי. פתרון אפשרי לבעיה זו הוא הדאון, המאפשר נחיתה רכה יחסית של הכלי וצוותו וממזער את הסיכון למטוס הגורר, שיכול לשחרר את הדאון רחוק יחסית משדה הקרב. בשל סיבות אלו, הזמין חיל האוויר הסובייטי מאנטונוב תכנון לדאון המסוגל להנחית טנק.

אנטונוב היה שאפתן יותר, והוסיף מסגרת ניתקת לטנק הקל T-60, העשויה מעץ ובד המהווים צמד כנפיים וזנב כפול. התכנון שלו אפשר לטנק לדאות לשדה הקרב, לנתק את הכנפיים והזנב הזולים לייצור ולהיות מוכן תוך דקות מספר. ישנם מקורות המדווחים כי טיסת ניסוי אחת הושלמה בהצלחה, אך לשם דאייתו באוויר דרש הטנק המכונף מהירות גרירה של 160 קמ"ש, שהייתה גבוהה מדי וגרמה לזניחת הפרויקט.

ברית המועצות המשיכה לפתח שיטות יעילות לפריסה של שריון מהאוויר, ובשנות השבעים הדגימה הצנחה מוצלחת של נגמ"ש BMP-1 על צוותו.

| רק"מ סובייטי במלחמת העולם השנייה |
| --- |
| טנקים קלים | T-50 • T-60 • T-70 • T-80 |
| טנקים מהירים | BT-8 • ‏ BT-7 ‏ • BT-5 |
| טנקים אמפיביים | T-37 • T-38 • T-40 |
| טנקים קטנים | T-27 |
| טנקים בינוניים | T-28 • T-34 • T-34/85 • T-44 |
| טנקים כבדים | T-35 • KV-1 • KV-2 • IS-2 • IS-3 |
| תותחים מתנייעים | ZiS-30 • SU-5 • SU-76 • SU-85 • SU-100 • SU-122 • SU-152 • ISU-122 • ISU-152 |
| נ"מ משוריין | T-60Z • T-70Z • T-90 • ZSU-37 |
| טרקטורים משוריינים | T-26T • קומסומוליץ |
| רק"מ מאולתר | חרקוב • IZ • NI |
| רק"מ ניסיוני | PPG • SU-100Y • SU-100Y • טנק מעופף A-40 |
| מכוניות משוריינות | D-8 • D-12 • D-13 • FAI • BA-10 • BA-11 • BA-20 • BA-21 • BA-3 • BA-6 • BA-27 • BA-64 • BA-I • LB-62 • LB-23 |
| רכבים משוריינים אמפיביים | PB-4 • PB-7 • BAD-2 |
| זחל"מים משוריינים | BA-30 |
| מזחלות שלג ממונעות עם מדחף | ANT-IV • NKL-16 • NKL-26 • RF-8 • ASD-400 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנטונוב A-40** בוויקישיתוף
הרב **דוד שמחון** הוא רב שכונת קריית היובל בירושלים ומנהל התיכון בישיבת ירושלים לצעירים. לשעבר יו"ר הדירקטוריון בחברת פרזות. כיהן בעבר כרב  שירותי הכבאות וההצלה וכחבר מועצת עיריית ירושלים.

ביוגרפיה
--------

שירת בצבא בחיל השריון, במהלך שירותו יצא לחופשת לימודים בישיבת מרכז הרב והוסמך לרבנות. במילואים שירת כמפקד גדוד שריון בדרגת סגן-אלוף. בראשית שנות השמונים הקים גרעין תורני בשכונת קריית יובל, בעצת רבו הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, ולאחר מספר שנים נתמנה לרב השכונה, תפקיד בו הוא מכהן עד היום.

שימש במשך שנים כר"מ בישיבת ירושלים לצעירים, וכיום מנהל את התיכון בישיבה ומעביר שיעורים במחשבת ישראל. כיהן כחבר מועצת עיריית ירושלים מטעם המפד"ל, והיה מחזיק תיק החירום בעיר, הממונה גם על שירותי הכבאות וההצלה העירוניים. במסגרת תפקיד זה, נחשף לצורך בתקן רב לשירותי הכיבוי, ופעל לתיקנונו. משנוצר תקן זה, אייש אותו בהתנדבות. 

במשך למעלה מעשור (עד שנת 2015) כיהן כיו"ר דירקטוריון בפרזות, חברה ממשלתית ישראלית שעיסוקה העיקרי הוא אכלוס וניהול יחידות דיור ציבורי וניהול בתי דיור מוגן בירושלים.

נשוי ומתגורר בשכונת קריית יובל בירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* י"ז בתמוז: יום לראיית סגולת אחדות, באתר ערוץ 7, 17 ביולי 2003
* שיעור בכנס התעוררות לזכר הרב עובדיה יוסף, באתר ערוץ מאיר.
* אחדות בעם ישראל, שיעורו של הרב שמחון באתר ישיבה.
* יומן ערוץ 7, שבוע של בכי, תפילה ושירת נשמה, באתר ערוץ 7, 13 במרץ 2008
* דוד שמחון, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  י"ז בתמוז: יום לראיית סגולת אחדות, באתר ערוץ 7, 17 ביולי 2003
2. ↑  דב גיל-הר, מחדל הדיור הציבורי בי-ם: 150 מיליון שקל בקופה ועדיין אין דירות לזכאים, באתר nana10‏, 21 בפברואר 2015

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007404564805171
* VIAF: 59156495496117562637
* WorldCat (עם VIAF): 59156495496117562637

 |
אבי פיילר. 2011
**אבי פיילר** (נולד ב-17 בפברואר 1949) הוא צייר ישראלי. עוסק גם ביצירת תכשיטים ופיסול בזכוכית ובאבן.

ביוגרפיה
--------

פיילר נולד ביפו, בן יחיד לחנה ויהושע פיילר, זוג ניצולי שואה. החל לצייר עוד בילדותו. למד בבית הספר בצלאל לאומנויות, ובמקביל מכר ציורים ברחובות העיר העתיקה בירושלים.

שנה לאחר שהחל את לימודיו בבצלאל, קיבל מלגה מממשלת איטליה והמשיך את לימודיו ברומא. ב-1974 חזר לישראל ועבר לגור בסיני, בקרבת ים סוף. ב-1975 עבר לגור בבנימינה, שם צייר והעביר סדנאות אמנות. 

ב-1979 יצא פיילר למסע של שנה ברחבי אפריקה, הודו וסרי לנקה. לאחר מכן התגורר ויצר בגואה שבהודו, בדרום אסיה ובאיי הפסיפיק. שנה לאחר מכן עבר לקליפורניה, הולנד וספרד, בה חווה את אחת מתקופות היצירה הפוריות ביותר שלו. באותה שנה התעניינו בציוריו מספר אספנים ידועים, בהם פול צוקרמן בארצות הברית, טולדנו אברבנל בפריז, והילמי ובטרפילד בלונדון. 

בשנת 1984 בחר מוזיאון הלובר בפריז, צרפת, להציג ציור של פיילר בתערוכה בינלאומית. באותה שנה אורגנה תערוכת יחיד של פיילר בציריך, שווייץ. בהמשך הופיעו ציוריו במספר גלריות בצרפת, יפן, ובתל אביב. בשנת 1988 הוזמן ללמד באוניברסיטת האומנויות בטוקיו על ידי פרופסור טצויה נודה. 

ב-1992 חזר להתגורר וליצור בעיר הולדתו יפו, ועד לשנת 2006 צייר עבור אספנים וציוריו הוצגו בתערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות ברחבי העולם. בין השנים 2007-2013 צייר ויצר ביערות קוסטה ריקה, ואחריהן שב לישראל והציג בתערוכת יחיד במוזיאון אילת. כיום פיילר מתגורר עם משפחתו וממשיך ליצור בזכרון יעקב.

תערוכות
-------

* 1984 - תערוכה קבוצתית - מוזיאון לאומי מונקו
* 1985 - תערוכת יחיד - אוטו ארט גלרי - ציריך, שווייץ
* 1985 - תערוכה קבוצתית - גלרי דה ארט כנטמפארו - פריז, צרפת
* 1987 - תערוכת יחיד - גלריה שדמה - תל אביב, ישראל
* 1988 - תערוכת יחיד - גלריה טמיה גיזה - טוקיו, יפן
* 1988 - תערוכה קבוצתית - גלריה יורצ'ו - טוקיו, יפן
* 1989 - תערוכת יחיד - ארט סנטר - ציריך, שווייץ
* 1989 - תערוכת יחיד - גלרי אמפלאץ - ציריך, שווייץ
* 1994 - תערוכה קבוצתית - האנגר 21, מוזיאון ישראל
* 2005 - תערוכת יחיד - גאלרי לקוק, ברלין, גרמניה

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של אבי פיילר

* ליאורה גולדנברג-שטרן וליאת שלזינגר, תביעה: איתן ורטהיימר מחזיק בציור שלא שייך לו, באתר nrg‏, 20 בינואר 2010

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007520891305171
* LCCN: no2008069150
* VIAF: 17033585
* WorldCat (עם VIAF): 17033585

 |
**עידו גנדל** (נולד ב-1977) הוא מייקר, מתרגם, עורך וסופר ישראלי הכותב בעיקר בסוגות המדע הבדיוני והפנטסיה.

ביוגרפיה
--------

עידו גנדל הוא בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה ובסוציולוגיה ותואר שני בפסיכולוגיה קוגניטיבית מטעם אוניברסיטת תל אביב.

הבלוג שלו, "הבייט הלבן", שעוסק בנושאי מייקינג (בעיקר מערכות אמבדד, תיכנות ואלקטרוניקה), פעיל מאז שנת 2012 והוא בין הבלוגים הבודדים בתחום בשפה העברית.

סיפוריו הקצרים הופיעו בזירות רבות בסצנת המדע הבדיוני הישראלית, ובכלל זה בשני כתבי העת המקומיים, מרקורי וחלומות באספמיה, וכן בגיליון האיחוד של פנטסיה 2000.

בשנת 2007 יצא לאור ספרו הראשון, "ימים באים", בהוצאת רסיס נהרה. הספר הוא אוסף סיפורים קצרים בז'אנר המדע הבדיוני והפנטסיה, והוא היה מועמד לפרס גפן 2008 בקטגוריית ספר המקור.

זכה פעמים אחדות בתחרויות כתיבה של האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה:

* מקום ראשון בתחרות "מיתוסיפור" 2005
* מקום שני (משותף) בתחרות "חלום ליל קיץ" 2007
* מקום שלישי בתחרות "מעבר לאדם" 2007
* מקום ראשון (משותף) בתחרות "פרס עינת" 2008

גנדל תרגם עבור המהדורה העברית של "סיינטיפיק אמריקן". הוא היה כתב מחשבים וטכנולוגיה בפורטל "נענע 10" וב-Mako, יוצר טור הנונסנס "רובונענע" והקומיקס "דאבל פאנץ' 3D" בערוץ "ג'נענע" של "נענע 10".

גנדל נשוי ואב לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של עידו גנדל
* עידו גנדל, ברשת החברתית LinkedIn
* רשימת הפרסומים של עידו גנדל, בקטלוג הספרייה הלאומית
* עידו גנדל, באתר בלי פאניקה
* עידו גנדל, באתר ISF

**מיצירתו**:

* מודה אני
* לא אשאיר אותך לבד
* מסיבה בטרבלינקה
* טרגדיה

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרס גפן - עדכונים שוטפים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007463686105171
* ISNI: 0000 0003 6973 868X
* VIAF: 233941871
* WorldCat: viaf-233941871

 |
**ילנה בוסינובה** (באוקראינית: **Олена Босінова**, ברוסית: **Елена Босинова**; ‏6 ביולי 1951 - 26 באוגוסט 2005; כ"א באב תשס"ה) הייתה פעילת ימין ישראלית שהציתה את עצמה למוות במחאה כנגד תוכנית ההתנתקות.

ביוגרפיה
--------

נולדה באודסה, שבשטח אוקראינה (אז ברית המועצות). הייתה מהנדסת במקצועה, וכן למדה היסטוריה ופילוסופיה יהודית. עם הגעת השינויים הפוליטיים והפרסטרויקה הצטרפה לארגון הדמוקרטי-ליברלי "ממוריאל", שעסק בחקר פשעי המשטר הסובייטי ובעזרה לקורבנותיו. בנוסף הייתה פעילה מרכזית בקהילה היהודית באודסה, וסייעה לקשישים ולחולים יהודים.

בשנת 2000 עלתה לישראל עם אמה. התיישבה בקדומים, וחייתה על קצבה חודשית. היא המשיכה לעסוק בנושאים של זהות יהודית, לקחה קורסים ביהדות בשפה הרוסית באוניברסיטת בר-אילן ובין היתר השתתפה בהפעלתו של חוג לחיזוק הזהות היהודית בקרני שומרון, שגם סייע למעוניינים לעבור גיור.

לקראת יישום תוכנית ההתנתקות ניסתה להשתתף במשאל מתפקדי הליכוד, ללא הצלחה. בהמשך, לאחר ששרון הביא את התוכנית לאישור הממשלה, נפגשה עם חברי הליכוד במטרה לשכנעם לפעול כנגד ההתנתקות ופרסמה מאמרים ארוכים באתרי אינטרנט ברוסית, שבהם הביעה את חששה שההתנתקות תמיט אסון על ישראל. בשלב מסוים החלה בשביתת רעב מול הכנסת שהסתיימה ללא תוצאות. בהמשך יצאה למחאות בצמתים, ועוכבה פעמיים לחקירה.

ב-17 באוגוסט 2005, הציתה את עצמה במרחק לא רב ממחסום שהקימה המשטרה באזור נתיבות. שוטרים שהיו במקום ניסו לכבות את האש שאחזה בה, ולאחר מכן הובהלה לבית החולים סורוקה בבאר שבע במצב אנוש, כשהיא סובלת מכוויות בדרגה 3, ולאחר תשעה ימים מתה מפצעיה, בגיל 54. היא נטמנה בבית העלמין בקדומים והותירה אחריה את אביה, שהיה אז חולה בסרטן ומאושפז בבית חולים.

בוסינובה היא הישראלית הראשונה שבחרה בהצתה עצמית כדרך ביטוי של מחאה פוליטית וממשה את החלטתה (שמואל פרומר, חבר גוש אמונים מקריית שמואל, התכוון להצית את עצמו מול בית ראש הממשלה ב-1978 במחאה על מדיניות הממשלה, אך נעצר על ידי המשטרה, שהוזעקה על ידי הכתב דן סממה).

בגיליון העין השביעית כתב גדי וולפספלד:

> 
> "אחד האירועים המשמעותיים ביותר בהתנתקות לא צולם כלל, ... הדוגמה היא ילנה בוסינובה שהציתה את עצמה בלהבות (ומתה לאחר מכן) במחאה נגד ההתנתקות. אם אירוע זה היה מצולם, הוא היה מקבל תהודה בכל העולם ואולי הופך לסמל מרכזי של ההתנגדות"
> 
> 
> 
> 

לאחר מותה הוקמה ביישוב מגוריה, קדומים, ספרייה תורנית לעילוי נשמתה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר לזכרה (ברוסית)
* ענת ברשקובסקי, תושבת קדומים הציתה עצמה במחאה על הפינוי, באתר ynet, 17 באוגוסט 2005
* ענת ברשקובסקי, מתה תושבת קדומים שהציתה עצמה בהתנתקות, באתר ynet, 26 באוגוסט 2005
* לילי גלילי, For the land she loved to death, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2005.
* עמיחי אתאלי, סיפור ההצתה העצמית הראשונה בישראל, באתר nrg‏, 15 ביולי 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  ניר חסון, מפגינת ימין הציתה עצמה; מצבה קשה, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2005
2. ↑  הקמת ספרייה לע"נ ילנה בוסינובה ז"ל, באתר "חדר החדשות", 14 באוגוסט 2006
**שושנה** (**שוש**) **מישאל פוליאקוב** (נולדה ב-6 באפריל 1945, כ"ג בניסן ה'תש"ה) היא שחקנית ישראלית.

ביוגרפיה
--------

שוש פוליאקוב נולדה לרבקה וישראל מישאל, שעלו מאפגניסטן. הייתה נשואה לישראל (פולי) פוליאקוב, חבר שלישיית הגשש החיוור. לשניים נולדו שני בנים: איתמר, מהנדס בניין ואריאל, זמר וחבר בלהקת הקספרים, ובת יעל פוליאקוב, שחקנית וקומיקאית.

קריירה
------

ב-2010 השתתפה פוליאקוב, בתפקיד עצמה, בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "הכל דבש", שנכתבה על ידי בתה יעל פוליאקוב. היא החליפה את השחקנית שוש עטרי אשר גילמה את נילי בעונה הראשונה, ונפטרה לאחר תום העונה הראשונה. גם בעונה השנייה זכתה הסדרה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה (לשנת 2010) בכמה קטגוריות.

בשנת 2016 הופיעה בתפקיד מרכזי בסדרה "פוליאקובים" לצד משפחתה. בשנת 2017 עלתה העונה השנייה לסדרה ״פוליאקובים״. הסדרה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2016 בקטגוריית דוקו-ריאליטי, והייתה מועמדת לזכייה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2017.

בדצמבר 2022 החלה להשתתף באופן קבוע בתוכנית האירוח הסאטירית "מה שתגידו" לצד בתה יעל, בערוץ כאן 11.

פילמוגרפיה
----------

| שנה | שם הסרט/התוכנית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | הכל דבש | נילי פוליאקוב |  |
| 2012 | המערכון האחרון של פולי | בתפקיד עצמה | סרט טלוויזיה |
| 2016 | פוליאקובים | בתפקיד עצמה |  |
| 2022 | מה שתגידו | בתפקיד עצמה |  |

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **שוש פוליאקוב** |

* שוש פוליאקוב, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* שוש פוליאקוב, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אבנר ברנהיימר, אמא'לה, באתר ynet, 9 במאי 2017
* אבנר ברנהיימר, בעלת הבית, באתר ynet, 10 במאי 2017
* אבנר ברנהיימר, שוש פוליאקוב: "יעל ימנית. מטומטמת. אנאלפבתית", באתר ynet, 11 במאי 2017
* את מי שוש פוליאקוב מקללת?, באתר ‏מאקו‏, 22 במאי 2017
* ליאורה גולדנברג-שטרן, ‏מופע שנת ה־70: שוש פוליאקוב חגגה יום הולדת במסיבה נוצצת, באתר מעריב אונליין, 17 במאי 2015
* דנה שמש, עכבר העיר, "הפוליאקובים": המופע של שוש, באתר הארץ, 27 במאי 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  מה שתגידו, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: a51a2728-e8c5-4244-8576-75d58faaf5ba

 |
**יוכי שלח** (נולדה ב-1959) היא סופרת ומרצה לתקשורת וקולנוע ועורכת משותפת של כתב העת האקדמי "מגדר".

ביוגרפיה
--------

שלח נולדה בחולון ולמדה בתיכון בויאר בירושלים. שירתה בצה"ל כמפענחת תצ"א בחיל האוויר.

שלח היא בוגרת החוגים קולנוע וספרות באוניברסיטת תל אביב, בעלת תואר שני בספרות כללית מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במנהל החינוך מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. עבודת הדוקטורט שלה, מאוניברסיטת תל אביב, עסקה ביצירתם של מאיר שלו ודויד גרוסמן.

במקביל ללימודיה עבדה כמורה ומחנכת בבית הספר התיכון באר טוביה. בשנים האחרונות היא משמשת כמרצה לתקשורת וקולנוע בבית הספר לאמנויות של סמינר הקיבוצים. פרסמה רשימות ביקורת במוסף ספרים של עיתון "הארץ", וכן מאמרים ורשימות באתר הבית שלה, ובבלוג "כמה פשוט" באתר רשימות.

ב-2006 החלה לכתוב רומנים בלשיים. ספרה הראשון, "אחד בספטמבר" (הוצאת עברית, 2006), הוקדש לבתיה גור, שהייתה המורה לספרות והמחנכת שלה בעת לימודיה בבית הספר התיכון בויאר.

שניים מן השירים המופיעים ברומן הבלשי השני שכתבה, "שירים צורבים" (הוצאת כנרת, 2008) - אשר מהווים רמזים לפתרון התעלומה - הולחנו והוקלטו, והם ניתנים לשמיעה ביוטיוב. אירועי ספרה השלישי, "רצח, צדק חברתי", מתרחשים בקיץ 2011 בתל אביב של המחאה החברתית.

יוכי שלח היא אחת משתי העורכות-השותפות של "מגדר", כתב עת אקדמי מקוון לפמיניזם ולמגדר.

בשנת 2014 הייתה אחת מהשותפים להקמת המיזם "To-Be Education", פלטפורמה ישראלית ליצירת משחקי תפקידים מקוונים, ומשמשת יועצת פדגוגית במיזם.

ספריה
-----

* **אחד בספטמבר**, הוצאת עברית, 2006
* **שירים צורבים**, הוצאת זמורה-ביתן, 2008
* **רצח, צדק חברתי**, הוצאת עברית, 2013
* **אל תקרא לי אום כולתום**, עם עובד, 2023

קישורים חיצוניים
----------------

* רשימת הפרסומים של יוכי שלח, בקטלוג הספרייה הלאומית
* יוכי שלח, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
* יוכי שלח, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית"
* מגדר, כתב עת אקדמי למגדר ופמיניזם
* אתר הבית של יוכי שלח
* מדף הספרים של יוכי שלח, באתר nrg‏, 12 באוקטובר 2008
* יוכי שלח, כתיבה היא מעשה בלשי, באתר ynet, 24 בנובמבר 2008
* עופרה עופר אורן, "אל תקרא לי אום כולתום": יותר מסיפור מתח, בבלוג "סופרת ספרים", 13 באוגוסט 2023

הערות שוליים
------------

1. ↑  שירי לב-ארי, מורה לרצח, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2006
2. ↑  אתר המיזם "To-Be Education"
3. ↑  דורון קורן, נקמת המורה לספרות, באתר ynet, 1 בפברואר 2007
4. ↑  אפרת אסקירה, ברזל, ערן בר גיל | שירים צורבים, יוכי שלח, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2008
5. ↑  אתר למנויים בלבד איתן גלס, המלחמה האישית נארגת במלחמה הלאומית, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2023

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007306950605171
* BnF: cb16064284m (data)
* ISNI: 0000 0000 6664 9014
* LCCN: n2007019454
* VIAF: 1915102
* WorldCat: lccn-n2007019454

 |
**שגיא חביב** (נולד ב-1974) הוא מעצב גרפי ישראלי שפועל בניו יורק, שותף בחברת העיצוב צ'רמייף וגייסמר (Chermayeff & Geismar). עם עיצוביו השונים ניתן למנות את לוגו הבוטיק ארמני אקסצ'יינג' (Armani Exchange) של חברת האופנה ארמני, ועוד מגוון עיצובים אחרים.

ביוגרפיה
--------

חביב נולד בקיבוץ נחשונים בישראל, ושם גדל. לאחר מכן למד בבית הספר לאמנות תלמה ילין בגבעתיים. ב-1996 עבר חביב לניו יורק. הוא למד עיצוב גרפי בבית הספר לאמנות קופר יוניון (Cooper Union), שם רכש תואר ראשון.

ב-2003 החל בקריירת העיצוב שלו, כאשר הצטרף לשורות החברה צ'רמייף וגייסמר. בחברה יצר את "לוגומושיין" (Logomotion), מצגת בת עשר דקות שמציגה את הסמלילים (לוגואים) שעיצבה החברה במרוצת השנים, הראשונה מסוג זה, שהציגה גישה חדשה לפריסת "תיק" העבודות של חברה. עבודתו זו זכתה בפרסים בינלאומיים והוצגה בתערוכות.

בעבודתו בחברה יצר סמלילים ועבודות וידאו לחברות ולארגונים שונים בארצות הברית וברחבי העולם, לרבות במזרח הרחוק, באירופה ובמרכז אמריקה. בין היתר עיצב את הלוגו של ספריית הקונגרס, של ארגון הסביבה Conservation International, של קרן ג'ון ד. וקתרין ט. מקארתור (John D. and Catherine T. MacArthur Foundation) שמנהלת את תוכנית עמיתי מקארתור, של משרד הפארקים הלאומיים של נמל ניו יורק (National Parks of New York Harbor) שתחת שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, של מכון האמנות והעיצוב של מילווקי (Milwaukee Institute of Art & Design), של תחרות צ'ייקובסקי הבינלאומית (International Tchaikovsky Competition) למוזיקה קלאסית, ושל הבוטיק ארמני אקסצ'יינג' של חברת ארמני. ב-2005 היה חביב לשותף השלישי בחברת צ'רמייף וגייסמר, לצד איוון צ'רמייף וטום גייסמר.

עם עבודות הווידאו שיצר ניתן למנות את הפתיח לתוכניות הדוקומנטריה של PBS‏ *Career* ו-*Circus*, ואנימציה טיפוגרפית לקטע המרכזי באירוע ההתרמה *Black Ball* של אלישיה קיז למען עמותת Keep A Child Alive, שהתקיים בשנת 2009.

כמו כן, מלמד חביב עיצוב זהות ארגונית בבית הספר לאמנויות חזותיות (School of Visual Arts) בניו יורק. ב-2011 חיבר את הספר *Identify* ("הזדהה"), יחד עם שותפיו טום גייסמר ואיוון צ'רמייף.

פרסים
-----

ב-2004 זכה בפרס Tokyo Type Directors Club על עבודתו "לוגומושיין". על עבודה זו זכה גם בפרס מטעם New York Art Directors Club.

סמלילים בעיצובו
---------------

* סמליל ארגון Conservation International (אנ')סמליל ארגון Conservation International (אנ')

לקריאה נוספת
------------

* Heller, Steven. *I Heart Design* (2011) Massachusetts: Rockport, ISBN 978-1-59253-682-5

קישורים חיצוניים
----------------

* האתר הרשמי של חברת צ'רמייף וגייסמר
* מעצב גרפי מפורסם – שגיא חביב
* יובל סער, עכבר העיר אונליין, לוגו לחלום האמריקאי, באתר הארץ, 02 ביולי 2009
* יובל סער, לוגו-תרפיה, באתר הארץ, 20 בדצמבר 2011

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987011508265405171
* BIBSYS: 12033407
* GND: 1172049483
* ISNI: 0000 0003 6294 7809
* LCCN: ns2012000443
* VIAF: 61149066606065602177
* WorldCat (עם VIAF): 61149066606065602177

 |
**שְעוֹנִית מַבְאִישָׁה** (שם מדעי: *Passiflora foetida*, מוכרת גם בשם **מרקוזה פראית**) היא מטפס זוחל בעלת פרי אכיל ועלים בעלי ריח דוחה. היא מקומית לאמריקה הדרומית ולאיים הקריביים, וניתן למצוא אותה גם במדינות דרום מזרח אסיה כגון וייטנאם והוואי.

תיאור
-----

עלי שעונית מבאישה
הגבעולים דקים ומכוסים בשערות דביקות בצבע צהוב. העלים בעלי שלוש או חמש אונות, שעירים ודביקים. הם משחררים ריח דוחה בעת מעיכה. הפרחים לבנים עד קרם בקוטר 5–6 ס"מ. הפרי עגול בקוטר 2–3 ס"מ, צהוב-כתום עד אדום בהבשלה ומכיל מספר זרעים שחורים קבועים בציפה. הפרי נאכל והזרעים מופצים על ידי ציפורים.

החפים של צמח זה משמשים כמלכודת לחרקים, אך עדיין לא ידוע האם הצמח מעכל וניזון מהם או שמא זהו רק מנגנון להגנה על הפרחים והפרי.

שעונית זו מסוגלת לסבול קרקע יבשה, אך משגשגת בקרקע לחה. במקומות מסוימים, מין זה נחשב מין פולש.

שימושים
-------

לפרי השעונית המבאישה יש קליפה אדומה דקה, המקיפה ציפה לבנה סמוקה בטעם מתקתק עדין, וגודלו הוא בערך כגודלו של כדור פינג פונג. מלבד הפרי, גם העלים הצעירים והאמירים הם אכילים.

ברפואה המסורתית בווייטנאם, משמשת חליטת עלי הצמח המיובשים כאמצעי נגד נדודי שינה.

גלריה
-----

* פירותפירות
* חפיםחפים
* עלווה ופרחעלווה ופרח
* שחלה לאחר הפריהשחלה לאחר הפריה
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שעונית מבאישה** בוויקישיתוף
* שעונית מבאישה, באתר ITIS (באנגלית)
* שעונית מבאישה, באתר NCBI (באנגלית)
* שעונית מבאישה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* שעונית מבאישה, באתר Tropicos (באנגלית)
* שעונית מבאישה, באתר GBIF (באנגלית)
* שעונית מבאישה, באתר The Plant List (באנגלית)
* שעונית מבאישה, באתר IPNI (באנגלית)