recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**הרייכסווהר השחור** (בגרמנית: **Schwarze Reichswehr**) הוא הכינוי ליחידות צבאיות לא-רשמיות אשר הוקמו בגרמניה בתחילת תקופת רפובליקת וויימאר, חרף ההגבלות של חוזה ורסאי. יחידות אלו פעלו בחשאי ושמרו על אוטונומיה רבה. הן פורקו בעקבות הפוטש של קיסטרין ב-1923.

רקע
---

לאחר מלחמת העולם הראשונה צומצם גודלו של צבא גרמניה על פי חוזה ורסאי למאה אלף איש, לעומת אחד-עשר מיליון חיילים שהיו בו עם תום המלחמה. כדי לשמור על הגבלות אלה, הקימו מדינות ההסכמה ועדה צבאית שתפקידה היה לפקח על הפעילות הצבאית הגרמנית. ה"רייכסווהר", כפי שנקרא הצבא הגרמני בתקופת רפובליקת ויימאר, לא היה המשכו הישיר של הצבא הקיסרי הישן, אלא נוצר כתוצאה מהכרזה על "צבא זמני" שלאחריה באה הכרזה על "צבא המעבר" (בספטמבר 1919). היו אלה מסגרות ארגוניות חדשות וגמישות, והתחלופה של כוח אדם ויחידות הייתה גבוהה.

עם סיומה של המלחמה החל גל רחב היקף של מהפכנות אשר שטף את האומה הגרמנית. עוד בטרם הוכרז על רפובליקה, הכריז העיתונאי היהודי קורט אייזנר על הקמת "רפובליקה סוציאליסטית" בבוואריה, ולאחר רציחתו בידי איש ימין קיצוני, נתפס השלטון בידי פועלים אשר הכריזו על הרפובליקה הסובייטית הבווארית בנוסח המוכר שראו בברית המועצות אך שנה לפני כן. מצב האנרכיה שרר גם בצפון ובמזרח גרמניה. על גבולותיה המזרחיים של גרמניה איימו כוחות פולניים, בעוד במדינות הבלטיות התקדם הצבא האדום, והיה חשש כי משם ימשיך ויהווה איום על אזורים בהם יש לגרמניה אינטרס. במערב שלט הצבא הצרפתי כצבא כיבוש בחבל הרוהר.

במצב עניינים זה, החליטו הגנרלים הגרמנים הנס פון זקט (מפקד הרייכסווהר בשנים 1920–1926) ואוטו גסלר כי לגרמניה אין די ב-100,000 חיילים. בעקבות המרד השלזי גויסו בחשאי כמה יחידות פרייקור (מיליציות ימניות קיצוניות) בפיקודו של פדור פון בוק, ועברו אימונים צבאיים בסתר. הם הוצבו כחיל מצב בקיסטרין שבברנדנבורג. בהמשך גויסו בחשאי יחידות נוספות שהיוו יחד את "הרייכסווהר השחור". הרייכסווהר הרשמי סיפק לרייכסווהר השחור לא רק נשק, תחמושת וציוד, אלא גם קצינים, מאמנים ומתקני אימונים; עם זאת, מפקדי הרייכסווהר השחור לא נשלטו לחלוטין בידי הצבא הסדיר, ונהנו מאוטונומיה מסוימת. חיילי הרייכסווהר השחור היו מעורבים בסדרת רציחות המכונות "רציחות פמה" בהן נרצחו אנשים אשר נחשבו לאויבי המולדת ולמשתפי פעולה עם הוועדה הצבאית של מדינות ההסכמה.

לציבור בגרמניה נודע על קיומו של הרייכסווהר השחור בעקבות "הפוטש של קיסטרין". ב-1 באוקטובר 1923 התמרדו 18,000 מחיילי הרייכסווהר השחור בפיקודו של ברונו בוכרוקר וניסו ללכוד את קיסטרין. אנשי הרייכסווהר הסדיר הדפו אותם. במקביל, נכשל המרד גם במספר מוקדים נוספים, ובוכרוקר נעצר והורשע בבגידה, אולם רבים מהמורדים לא נעצרו כלל. בעקבות כך פורקו יחידות הרייכסווהר השחור, אולם גרמניה המשיכה להגדיל את כוחה הצבאי בחשאי.

קישורים חיצוניים
----------------

* *Vorbereitung auf den Nationalsozialismus – „Die Schwarze Reichswehr" als Mentalitätsgeschichte*. Telepolis
* Bernhard Sauer: *Goebbels »Rabauken«. Zur Geschichte der SA in Berlin-Brandenburg*. (PDF; 6,5 MB) In: *Jahrbuch des Landesarchivs Berlin*, 2006
* Bernhard Sauer: *Die Schwarze Reichswehr und der geplante Marsch auf Berlin*. (PDF; 1,1 MB) In: *Berlin in Geschichte und Gegenwart. Jahrbuch des Landesarchivs Berlin*, 2008.
* Alexander Dimitrios: *Oberleutnant Schulz 1898–1963 Organisator der „Schwarzen Reichswehr", Kurzbiographie*. (PDF; 430 kB) März 2010

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4657518-2

 |
**אלכסנדר שוולו** (בגרמנית: **Alexander Schwolow**, נולד ב-2 ביוני 1992 בוויסבאדן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק באוניון ברלין בעמדת השוער.

קריירת מועדונים
---------------

שוולו שיחק כנער במועדון והן ויסבאדן מעיר הולדתו. בשנת 2008, כאשר היה בן 16, החל לשחק בנוער של פרייבורג, ובשנת 2010 הפך לשוער של קבוצת המילואים של המועדון. בקבוצת המילואים ערך 51 הופעות, בהן ספג 77 שערים, ושמר 12 פעמים על רשת נקייה. בינואר 2012 הוקפץ שוולו לקבוצה הבוגרת של פרייבורג, ותחילה ישב על הספסל כשוער מחליף. רק במאי 2014 ערך שוולו את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת, כשפתח בהפסד פרייבורג 2–3 להנובר 96. בקיץ 2014 עבר שוולו בהשאלה לשנתיים לארמיניה בילפלד, וערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1–4 על זנדהאוזן במסגרת הגביע הגרמני. שוולו שיחק עונה אחת בארמיניה בילפלד, ובקיץ 2015 נקרא שוב לשחק בפרייבורג, שנשרה בלעדיו לליגת הבונדסליגה השנייה, על אף שנשארה עוד שנה בחוזה ההשאלה שלו לארמיניה בילפלד, משום שהקבוצה נשארה ללא שוערים לאחר מכירתו של רומן בורקי לבורוסיה דורטמונד. בעונת 2015/16 שוולו עמד בשערה של פרייבורג כשוער הראשון, וסייע לה להעפיל לבונדסליגה מהמקום הראשון. שוולו נשאר השוער הראשון גם בעונת 2016/17, בה הקבוצה סיימה באופן מפתיע בחלק העליון של הטבלה, והציג יכולת גבוהה. ב-4 באוגוסט 2020 לאחר שמונה שנים בפרייבורג חתם בהרטה ברלין. ב-15 ביוני 2022 הושאל לשאלקה 04. 

ב-27 ביולי 2023 חתם באוניון ברלין.

קריירה בינלאומית
----------------

שוולו הופיע בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה עד גיל 20, אך טרם זומן לנבחרת גרמניה הבוגרת.

תארים
-----

עם פרייבורג:

* אליפות הבונדסליגה השנייה: 2015/16

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסנדר שוולו** בוויקישיתוף
* אלכסנדר שוולו, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
**נביאי הקווינטה** (איטלקית **Profeti della Quinta**) הוא הרכב המתמחה במוזיקה קולית מתקופת הרנסאנס והבארוק. ההרכב נוסד בישראל על ידי עילם רותם, במהלך לימודיו בתיכון לאמניות בקיבוץ כברי. ההרכב מבוסס כיום בבזל שבשווייץ, שם השתלמו חבריו בבית הספר למוזיקה עתיקה "סקולה קנטורום בזיליינסיס". גרעין ההרכב כולל חמישה זמרים גברים, שני קונטרה טנורים, שני טנורים וזמר בס, המבצעים מוזיקה א-קאפלה או בלווית כלים היסטוריים כגון תיאורבו וצ'מבלו. 

בשנת 2009 יצא לאור התקליטור הראשון של ההרכב, המוקדש למוזיקה מאת המלחין היהודי איטלקי סלומונה רוסי. בקיץ 2011 זכה ההרכב בתחרות הבינלאומית לאמנים צעירים בעיר יורק שבאנגליה. באותה שנה הופיע ההרכב לראשונה בפסטיבל למוזיקה עתיקה באוטרכט וכן השתתף בסרט Hebreo: The Search for Salomone Rossi, סרט תיעודי בבימוי יוסף רוכליץ על אודות סלומונה רוסי אשר צולם במנטובה, העיר בה חי ופעל המלחין. בשנים האחרונות הופיע ההרכב בפסטיבלים ובאולמות קונצרטים חשובים בכל רחבי אירופה, כגון הפסטיבל למוזיקה עתיקה באמברונה, פסטיבל הנדל הבינלאומי בגטינגן, אולם הפילהרמונית של ורשה, הקונצרטהאוס בברלין ועוד. ב-2013 נסע ההרכב לראשונה לקונצרטים בקנדה, ושנה לאחר מכן הופיע לראשונה באולם של מוזיאון המטרופוליטן בניו-יורק וכן בסיור קונצרטים ביפן. הופעותיו של ההרכב משודרות באופן קבוע על ידי תחנות רדיו אירופאיות כגון פראנס מוזיק ו-BBC3. ההרכב שיתף פעולה עם אמנים והרכבים חשובים בתחום המוזיקה העתיקה, כגון אנדראס שול, סקיפ סמפה, תזמורת הבארוק ירושלים, אקדמיה דניאל, לאוטן קומפני ברלין ועוד.

בנוסף למוזיקה מאת סלומונה רוסי מבצע ההרכב רפרטואר הכולל את קינות ירמיהו מאת אמיליו דה קוואליירי, ומדריגלים איטלקיים מאת רורה, מונטוורדי, ג'זואלדו ועוד. פרויקט ייחודי של ההרכב הוא ביצוע הדרמה התנ"כית 'יוסף ואחיו' בהלחנת עילם רותם, לטקסט מספר בראשית. יצירה זו בוצעה בישראל ובשווייץ, ויצאה לאור בשנת 2014 בתקליטור בחברת פאן קלסיקס. פרויקט נוסף של מוזיקה לטקסטים מקראיים בהלחנת רותם הוא האוסף 'כי חולת אהבה אני', הכולל מוטטים לטקסטים משיר השירים וסיפורי אהבה אפלים. מבחר מיצירות אלה בוצעו בישראל וברחבי העולם.

דיסקוגרפיה
----------

> 
> 
> * Salomone Rossi: The Song of Solomon, 2009 Pan Classics PC 10214
> * Hebreo: The Search for Salomone Rossi, DVD 2012 Lasso Film & TV Production
> * Wege zum Barock, 2013 Cantando
> * Salomone Rossi: Il Mantovano Hebreo, 2013 Linn Records CKD429
> * Elam Rotem: Rappresentatione di Giuseppe e i suoi fratelli, 2CD 2014 Pan Classics PC 10302
> * Orlande de Lassus: Musica Reservata, 2015 Pan Classics PC 10323
> 
> 
> 
>

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של נביאי הקווינטה
* נביאי הקווינטה, סרטונים בערוץ היוטיוב

* נביאי הקווינטה, באתר ספוטיפיי

* נביאי הקווינטה, באתר AllMusic (באנגלית)

* נביאי הקווינטה, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* נביאי הקווינטה, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  נביאי הקווינטה זוכים בתחרות למוזיקה עתיקה ביורק 2011; musolife.com, July 2011
2. ↑  Hebreo: The Search for Salomone Rossi; אתר רשמי
3. ↑  Elam Rotem: Rappresentatione di Giuseppe e i suoi Fratelli; אתר רשמי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007522804805171
* ISNI: 0000 0004 7025 7119
* LCCN: no2009167939
* MusicBrainz: c99e491f-b894-4d53-8c97-ad8d1d7f1f55
* VIAF: 132929045
* WorldCat: lccn-no2009167939

 |
**סוניה נוסקויאק** (**Sonya Noskowiak**;‏ 25 בנובמבר 1900 – 28 באפריל 1975) הייתה צלמת אמריקאית וחברה בקבוצת F/64.

ביוגרפיה
--------

נוסקויאק נולדה בלייפציג שבגרמניה. אביה היה מעצב נוף, וחינוכו גרם לה לפתח מודעות אל האדמה והטבע סביבה, דבר שניכר בבירור בתמונותיה. בצעירותה נדדה ברחבי העולם עם אביה, שחיפש עבודה בצ'ילה, בפנמה ולבסוף בקליפורניה. בשנת 1915 המשפחה עברה ללוס אנג'לס, ומאוחר יותר, ב-1919, עברה נוסקויאק לסן פרנסיסקו לבית ספר למזכירות.

בזמן שהייתה בסן פרנסיסקו, החלה לעבוד כצלמת ולמדה את יסודות המקצוע. דרך הצילום פגשה באדוארד וסטון, ומ-1929 עד 1935 חיו ביחד, כשהיא הייתה עבורו מאהבת, דוגמנית, עזרה לו להדפיס את תצלומיו וטיפלה בילדיו. באותו זמן החלה לפתח סגנון צילומי משלה, ובמהרה נודעה על צילומי הפורטרט והאמנות שלה.

היא המשיכה לעסוק בצילום עד שנות ה-50. בשנת 1965 אובחנה כחולה בסרטן העצם, ומתה 10 שנים מאוחר יותר במארין קאונטי בקליפורניה.

צילום
-----

כבר בשנות ה-20 הבינה נוסקויאק כי שאיפתה היא לעסוק בצילום, אבל רק בשנת 1929, אז פגשה באדוארד וסטון, היא התחילה לפתח את הכישרון שלה. במהרה הפכה לעוזרתו של וסטון בחדר חושך, והוא לימד אותה את אמנות המצלמה. היא החלה לצלם צילומי ארכיטקטורה, כשהיא מחפשת את העוצמה שבבניין. בעקבות וסטון, היא החלה לחפש דפוסים בטבע.

ב-1932 הייתה אחת ממקימי קבוצת F/64, והיא הציגה במסגרת הקבוצה 9 תצלומים שלה. היא החלה להתרחק מהקבוצה בשנת 1934, ייתכן בעקבות מערכת היחסים שלה עם וסטון שהתדרדרה.

היא המשיכה לתעד את האנשים החשובים בזמנה, כגון ג'ון סטיינבק ומרתה גרהם. הדיוקן של סטיינבק היה בעל משמעות במיוחד, שכן הוא אחד היחידים שלו משנות ה-30.

נוסקויאק פתחה סטודיו עצמאי, כפי הנראה בשנת 1935. בשנת 1936 הייתה אחת משמונה צלמים, לרבות וסטון, שנבחרו באזור קליפורניה לפרויקט ממשלתי, שתומך באמנים. היא בילתה את השנה שלאחר מכן בצילום אמני קליפורניה ויצירותיהם. אף על פי שהמשיכה לצלם כאמנית, היא גם התפרנסה מצילומי אופנה ודיוקנאות. היא פרשה מצילום בשנת 1965, ונפטרה ב-10 שנים מאוחר יותר.

הארכיון שלה, כולל 494 הדפסים, מאות תשלילים ומכתבים רבים אל אדוארד וסטון, שוכן במרכז לצילום יצירתי (CCP) באוניברסיטת אריזונה שבטוסון.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 136148395
* ISNI: 0000 0001 1816 1820
* LCCN: n82162013
* NTA: 301045313
* PIC: 301144
* RKD: 389665
* SNAC: w6k94s1p
* ULAN: 500068312
* VIAF: 80542315
* WorldCat: lccn-n82162013

 |
**הצבא הערבי הסעודי** (בערבית: **الجيش العربي السعودي**) או **צבא היבשה המלכותי הסעודי** (בערבית:**القوات البرية الملكية السعودية**) הוא הזרוע היבשתית של הכוחות המזוינים של ערב הסעודית, והיא הגדולה מארבע זרועותיו. החיל מונה 175,000 חיילים כש-100,000 מתוכם משתייכים למשמר הלאומי הסעודי. בראש החיל עומד הגנרל סאלח אל-מוחאיה.

היסטוריה
--------

ראשיתו של הצבא הסעודי מתחיל ב-1902 אז כוח שמנה 63 לוחמים בהנהגתו של המלך אבן סעוד ובתמיכת הנסיך הכוויתי מובארק אל-סבאח כבש את ריאד.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נתמכו הלוחמים הערבים על ידי הבריטים במלחמתם כנגד האימפריה העות'מאנית במה שכונה אז המרד הערבי. הכוחות הערבים הצליחו להשתלט על אזור חג'אז ב-1935 וכוננו את ערב הסעודית בגבולותיה הנוכחיים.

עד 1945 נחשבה בריטניה ליצואנית הנשק העיקרית של ערב הסעודית אך עם גילוי הנפט באותה שנה, הפכה ארצות הברית לספקית הנשק העיקרית של הממלכה.

המערכות העיקריות
----------------

כ-3,000 לוחמים מערב הסעודית השתתפו במהלך מלחמת העצמאות של ישראל. במהלך מלחמת ששת הימים שלחה ערב הסעודית 20,000 חיילים לירדן להשתתף בקרבות. שנתיים לאחר מכן ב-1969 הדפה ערב הסעודית פלישה תימנית. ב-1973 שלחה ערב הסעודית 3,000 חיילים לירדן כדי לאבטח את הגבול עם סוריה.
המערכה המרכזית בה השתתפה ערב הסעודית הייתה בפרוץ מלחמת המפרץ ב-1991. ערב הסעודית שימשה גם כמקום יציאתם של כוחות הקואליציה. בתום המלחמה, החלה ערב הסעודית בפיתוח צבאה והחלה לרכוש מערכות נשק מתקדמות.

כלי הנשק ברשות החיל
-------------------

### נשקים מתנייעים

#### טנקי מערכה

| מודל | תמונה | ארץ ייצור | דגם הטנקים | יחידות מבצעיות | הערות |
| M1 אברהמס |  | ארצות הבריתארצות הבריתארצות הברית | M1A2S | 595 | במאי 2017 נחתמה עסקת נשק גדולה בין ערב הסעודית לארצות הברית,

ובמסגרתה סעודיה קנתה 115 טנקים מסוג זה, שנמצאים כיום בייצור. |
| M60 פטון |  | ארצות הבריתארצות הבריתארצות הברית | M60A3 | 1,300 | 1,300 טנקים |
| AMX-30 |  | צרפתצרפתצרפת | AMX30SA | 250 | בשימוש כוחות מילואים בלבד. |

בנוסף לכך, הצבא בוחן אפשרות לרכוש טנקים מתקדמים נוספים ובוחן בין היתר את האברהמס האמריקאי, הT-90 הרוסי והאל-חאליד הסינו-פקיסטני. על פי ההערכות, ערב הסעודית תרכוש 150 טנקי T-90.

#### נגמ"שי לחימה

| מודל | תמונה | ארץ ייצור | דגם | כמות יחידות | הערות |
| M2 בראדלי |  | ארצות הבריתארצות הבריתארצות הברית | M2A2 | 400 | נגמ"ש הלחימה העיקרי של הצבא הסעודי. |
| AMX-10P |  | צרפתצרפת צרפת |  | 500 | 500 נגמ"שים כאלו נרכשו מצרפת בשנת 1974. כיום, רובם מאוחסנים ומשמשים לכוחות מילואים. |

#### נגמ"שים

| מודל | תמונה | ארץ ייצור | דגם | כמות יחידות | הערות |
| M-113 |  | ארצות הבריתארצות הברית ארצות הברית | ברשות הצבא הסעודי דגמים רבים של נגמ"ש זה. | 3,112 |  |
| Al-Masmak |  | ערב הסעודיתערב הסעודית ערב הסעודית |  | 5,331 |  |

### מסוקי קרב

* AH-64 אפאצ'י-94 מטוסי קרב מסוג זה נמצאים בשירות הצבא הערבי הסעודי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הצבא הערבי הסעודי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הצבא הערבי הסעודי (בערבית ובאנגלית)
* אריה חשביה, ‏ערב הסעודית - היבט צבאי, **מערכות** 282, 1982
**ליאת לוי-קופלמן** (נולדה ב-7 ביוני 1976) היא סופרת ועיתונאית ישראלית והעורכת הראשית לשעבר של שבועון הבידור "פנאי פלוס" ושל מגזין האופנה והלייף סטייל "Go Style".

מחברת רב המכר ״את הבוס״ - מדריך ליזמות עסקית שנכתב במיוחד עבור נשים.

ביוגרפיה
--------

לוי-קופלמן נולדה בפרדס חנה. היא סיימה את לימודיה בתיכון החקלאי בפרדס חנה, התגייסה לצה"ל כמדריכת שריון בחטיבה 188 ולאחר מכן כקצינת הדרכה של בסיס האימונים באלי"ש. לאחר הצבא הדריכה קייטנה של הסוכנות היהודית בבורסוויל, טקסס וכשחזרה השתלבה בעולם העיתונות.

היא אמא לשלושה ונשואה לגלעד לוי-קופלמן עורך ובמאי עריכות בטלוויזיה ומרצה על צפייה ביקורתית בריאליטי.

קריירה
------

### עיתונות

בשנת 1999 היא יזמה, הקימה וערכה את מגזין האופנה והלייף סטייל מבית "ידיעות אחרונות" "Go Style", תפקיד אותו היא מבצעת עד היום.
בשנת 1999 החלה לעבוד כעורכת, כתבת ומאיירת בשבועון "פנאי פלוס".
בשנת 2001 מונתה לסגנית עורכת שבועון הנוער "ראש אחד".
בשנת 2006 כתבה טור הורות ב-ynet שנקרא "בייבי דול".
בשנת 2008 מונתה לעורכת הראשית של "ראש אחד" במקביל לעריכת "Go Style", והייתה אחראית על פרמוטו מחדש של העיתון.
בשנת 2013 מונתה לעורכת הראשית של שבועון הבידור "פנאי פלוס".

### ספרות

כתיבת סיפור מתח בהמשכים, "מבצע מסטיק", שהתפרסם במגזין לילדים, "דיסני" ישראל.

כתבה ספרים כגון "OMG אני בהריון", "את הבוס" ו-"אני הבוסית".

### טלוויזיה

יועצת לסדרת האופנה "אופנה אורבנית" בערוץ E!, מפתחת סדרת הנוער "יומני החופש הגדול" עבור ערוץ דיסני ישראל, כותבת ומגישת סדרת האינטרנט להורים ולילדים "הורים בחיתולים" לאתר ynet.

בנוסף, מרצה ראשית ומפתחת הקורס "עיתונות ויזמות אופנה" – לימודי תעודה במסלול ללימודי חוץ בבית הספר "שנקר" ומרצה בנושאי הצלחה מקצועית, "את הבוס!".

קישורים חיצוניים
----------------

* ליאת לוי-קופלמן, ברשת החברתית פייסבוק
* ליאת לוי-קופלמן, ברשת החברתית טוויטר
* ליאת לוי-קופלמן, ברשת החברתית אינסטגרם
המבנה הייחודי של חדר איימס יוצר אשליה אופטית
אדם צועד בחדר איימס ונראה כאילו הוא משנה את גודלו
**חדר איימס** (באנגלית: **Ames room**) הוא חדר בעל מבנה מעוות, היוצר אשליה אופטית, המשבשת את תפיסת העומק של האדם הצופה בו מבחוץ כמו גם גורמת לו לתפוש באופן שגוי את גודלם של עצמים, המוכנסים לחדר. החדר נקרא על שם מתכננו אדלברט איימס הבן.

אופן היווצרות האשליה
--------------------

באופן כללי הגודל של התמונה הנוצרת על הרשתית, בעקבות האור המוחזר מגירוי מסוים, מושפעת מהמרחק שלו ביחס לצופה. התפתחות של קביעות תפיסתית בנוגע לגודלם של עצמים מתגבשת בשנים הראשונות לחיים ומאפשרת לילד להבין שכשעצם מסוים מתרחק הוא שומר על הגודל שלו למרות שהוא נראה קטן יותר.

הצופה מביט אל החדר, דרך חרך, המאפשר ראייה בעין אחת בלבד וכך מקשה על תפיסת העומק. האשליה של חדר איימס נוצרת בעקבות הנחה מוטעית של הצופה, כי החדר הוא בצורת תיבה או קובייה, כמקובל. אלא שלמעשה רצפת החדר הזה היא בצורה של טרפז ישר-זווית והמרחק בין הרצפה לתקרה הולך וגדל עם ההתקרבות אל הבסיס הגדול של טרפז הרצפה.

כלומר, הצופה מניח ששני חלקי החדר נמצאים במרחק שווה ממנו ולכן מפרש את גודל העצמים באופן מוטעה. כתוצאה מכך, עצמים הנמצאים בחלק המרוחק יותר של החדר נתפסים כקטנים יותר מגודלם הממשי ביחס לעצמים הנמצאים בצדו הקרוב יותר של החדר.

תפאורני תעשיית הקולנוע משתמשים בחדרים כאלו כדי ליצור אשליה, לפיה גובהן של הדמויות בעלילה שונה מגובהם של השחקנים, שלוהקו עבור הסרט. לדוגמה, אם אחת הדמויות דמות גמד או דמות ענק, כל השחקנים יכולים להיות בגובה דומה. התפאורה תגרום להם להיראות בגבהים שונים.

ראו גם
------

* חלון איימס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חדר איימס** בוויקישיתוף
* חדר איימס, סרטון באתר יוטיוב, 22 בפברואר 2010 (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Read, J. C. (2012). Visual Perception: Understanding Visual Cues to Depth. Current Biology, 22(5), R163-R165.
**האינתיפאדה בעיראק** הייתה סדרה של שביתות והפגנות אלימות נגד בית המלוכה העיראקי וההסכם האנגלו-עיראקי שהתרחשו בעיראק בשנת 1952. בהשראת מהפכת הקצינים החופשיים במצרים והלאמת שדות הנפט באיראן, ביקשו המתקוממים לכפות את התפטרותו של פייסל השני, להפוך את המדינה לרפובליקה, ולקבוע את עצמאותה המלאה של עיראק מבריטניה, על ידי קבלת שליטה על ענייני החוץ שלה.

אירועי ההתקוממות
----------------

ב-23 באוגוסט 1952 פתחו עובדי הנמל בבצרה בשביתה. סטודנטים בקולג' לרוקחות בעיראק הלכו בעקבותיהם ב-26 באוקטובר. המפלגה הקומוניסטית העיראקית, שעמדה גם מאחורי המהומות של 1948, מילאה תפקיד מוביל בהתקוממות. על אף שהמפגינים היו אנטי-מלוכנים באופן נחרץ, הם היו בעלי נטייה חיובית לצבא, שהיה סמל לאחדות לאומית ולעצמאות עיראקית.

ב-23 בנובמבר החליף דודו של פייסל השני, העוצר עבד אל-אילה, את ראש ממשלת עיראק המכהן מוסטפא מחמוד אל-עומרי בגנרל נור א-דין מחמוד, שדיכא את המהומות ביד קשה. מחמוד הנהיג חוק צבאי ועוצר, סגר מפלגות ועיתונים פוליטיים ועצר מפגינים מובילים. המפגינים גינו את מחמוד ודרשו את התפטרותו לטובת מנהיג המפלגה הדמוקרטית הלאומית, קאמיל אל-צ'דירצ'י, שכיהן לזמן קצר כשר הכלכלה של בכר סדקי לאחר הפיכת 1936.

אחרית דבר
---------

ב-1953 נבחר ג'מיל אל-מדפעי לראשות ממשלת עיראק והחליף את מחמוד. במאי הגיע פייסל השני לגיל בגרות וקיבל על עצמו את תפקידו ואחריותו של המלך.

בשנת 1958, הפילו קציני צבא את המלוכה בהפיכה, ורצחו את משפחת המלוכה.
גרופנפיהרר היינץ ריינפרט אפריל 1942
**גרופנפיהרר** הייתה דרגה של המפלגה הנאצית (NSDAP), המתורגמת כ"מנהיג הקבוצה", שנוצרה לראשונה בשנת 1925 לבעלי התפקידים הבכירים באס אה. לאחר מכן נכנסה הדרגה לשימוש גם במשטרה, מכבי האש ובכמה יחידות צבאיות.

היסטוריה
--------

בשנת 1930, נוצרה דרגת גרופנפיהרר, אשר יועדה למפקדי קבוצות באס אס, וכן לקצינים בכירים בארגון. בשנת 1932 עבר האס אס ארגון מחדש, ולמפקדים הבכירים נוצרה דרגה חדשה - אובר-גרופנפיהרר.

בתחילה, דרגת גרופנפיהרר נחשבה שוות ערך לגנרל, אולם אחרי 1934 היא הפכה לשווה לדרגת גנרל-לויטננט. במהלך מלחמת העולם השנייה, חיילי הואפן אס אס שהחזיקו בדרגת גרופנפיהרר נחשבו שווים לבעלי דרגת גנרל-לויטננט בוורמאכט, ואם אף החזיקו בדרגות כתף כמותם, וכונו גרופנפיהרר וגנרל-לויטננט של הוואפן אס אס.

סימני הדרגה
-----------

טלאי הצווארון של גרופנפיהרר כלל שלושה עלי אלונים, ובין השנים 1930–1942 היה זהה לדרגות האס אה, אולם לאחר מכן התווסף כוכב לתג, עם יצירת דרגת אוברסט-גרופנפיהרר באפריל 1942.

* סמל הדרגה - תג צווארוןסמל הדרגה - תג צווארון
* סמל הדרגה - תג כתףסמל הדרגה - תג כתף
* סמל הדרגה - תג שרוולסמל הדרגה - תג שרוול
* תג הצווארון עד לשנת 1942תג הצווארון עד לשנת 1942

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| דרגה זוטרה**בריגדפיהרר** | **דרגות האס אס** ו**דרגות האס אה****גרופנפיהרר** | דרגה בכירה**אובר-גרופנפיהרר** |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גרופנפיהרר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  McNab (II) 2009, p. 15.
2. ↑  McNab 2009, pp. 29, 30.
3. ↑  Stein 1984, pp. 297, 298 chart, 300 chart.
4. ↑  Flaherty 2004, p. 148.
**הסתדרות פועלי יהודה** או **הסתדרות הפועלים החקלאיים ביהודה** הייתה אחת משלוש הסתדרויות הפועלים מהם הורכבה ההסתדרות הכללית של העובדים העבריים בארץ ישראל.

היסטוריה
--------

ההסתדרות הוקמה ב-1911 במושבה עין גנים (כיום בגבולות פתח תקווה) על ידי קבוצות פועלים חקלאיים מהמושבה ומהחוות הלאומיות בבן שמן וחולדה שביקשו להקים ארגון לא-מפלגתי וזאת בניגוד לקופת פועלי ארץ ישראל (קפא"י) שקמה שנה קודם לכן והייתה שייכת למפלגת פועלי ציון. 

ביוני 1911 התכנסה, ביזמת "הבלתי מפלגתיים" ובהסכמת נציגי המפלגות "פועלי ציון" ו"הפועל הצעיר", ועידת הייסוד של ההסתדרות החדשה. בוועידה השתתפו 17 צירים. בנוסף לנושאים אידאולוגיים בנוגע לאופי הקואופרציה הועלתה באופן נוקב סוגיית הביטוח ההדדי והסיוע לחברים שנפלו למשכב או שנפגעו בתאונת עבודה.

בדצמבר 1911 נערכה בפתח תקווה הוועידה השנייה והחשובה ביותר. בישיבה זו הוקמה קופת חולים לפועלי יהודה, שנקראה קופת חולים של הסתדרות הפועלים החקלאים ביהודה, הקופה החלה בפעילותה ב-1913 ונוהלה על ידי יצחק איצקוביץ ויעקב אפטר, בנוסף, הוחלט על הקמת קבוצות עבודה שיעסקו בנטיעות, קפא"י הוכפפה במידה מסוימת להסתדרות, הוקמו סניפים נוספים במושבות ראשון לציון ורחובות ומקומות נוספים. 

בדצמבר 1912 נערכה בבן שמן הוועידה השלישית. מספר חברי ההסתדרות היה כבר 260. בוועידה זו הוחלט על הצורך להקמת מושבי פועלים על אדמת הלאום. כן הוחלט שפועלים חקלאיים שכירים וחברי מושבים שמקיימים חובת עבודה עצמית יוכלו להיות חברי הסתדרות. כמו כן דנו סביב נושאי השעה ובהם העבודה הקבלנית במושבות והסדרת היחסים עם לשכת העבודה של קפא"י. 

עד תום מלחמת העולם הראשונה נערכו ועידות סדירות בהן הוחלט על הקמת מחסן חיטה שיתופי למשקי יהודה (גרעין ראשוני למשביר המרכזי שהוקם ב-1916 ועל דרכי החלוקה והפיקוח של כספי יהודי אמריקה שהוזרמו דרך "קרן אמריקה", הוקמה ועדת תרבות להפצת הלשון העברית ולהכשרה חקלאית והודק הקשר עם שתי ההסתדרויות המקבילות, הסתדרות פועלי השומרון והסתדרות פועלי הגליל ואף גובשה הצעה ראשונית להקמת "ועד פועל" שיתאם בין השלוש.

בשנת 1918 נערכה ועידה חשובה נוספת, הוועידה השביעית. בין ההחלטות החשובות של ועידה זו היו הדרישה ש"כל האדמות הנגאלות בארץ ישראל תועמדנה לרשות הקרן הקיימת לישראל כמוסד ציוני מרכזי" והדרישה להקמת קרן מרכזית למימון ההתיישבות. כמו כן נקבע ש"על ההסתדרות להרחיב את תחומי אחריותה ופעילותה לכל העניינים המשותפים לכלל ציבור הפועלים - כלכליים, רוחניים ואזרחיים." 

בשנת 1919 הוקמה מפלגת אחדות העבודה, אשר הקימה מסגרת שנקראה "הסתדרות הפועלים החקלאיים" שכללה בתוכה את הסתדרות פועלי יהודה, פרט לאנשי "הפועל הצעיר" שהתנגדו לאיחוד. בדצמבר 1920 הוקמה בחיפה ההסתדרות הכללית של העובדים העבריים בארץ ישראל, שאיגדה את כל ההסתדרויות הנפרדות ומנעה בכך את הפיצול המפלגתי.

ראו גם
------

* הסתדרות הפועלים החקלאיים בגליל

לקריאה נוספת
------------

* 1913 שפרה שורץ, "קופת-חולים הכללית - עיצובה והתפתחותה כגורם המרכזי בשירותי הבריאות בארץ-ישראל", המרכז למורשת בן-גוריון, קריית שדה בוקר, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 1997, פרק שלישי : "קופת-חולים במלחמת העולם הראשונה", עמודים 38-47.

קישורים חיצוניים
----------------

* הסתדרות הפועלים החקלאיים ביהודה, באתר תנועת העבודה הישראלית

הערות שוליים
------------

1. ↑  שפרה שוורץ, **קופת-חולים הכללית** - עיצובה והתפתחותה כגורם המרכזי בשירותי הבריאות בארץ-ישראל, המרכז למורשת בן-גוריון, קריית שדה בוקר, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 1997, עמודים 40–47
**בית כנסת ביטום** היה בית כנסת בביטום, במחוז הפרוסי, פרובינציית שלזיה (היום ביטום, פולין), עיירת גבול בין גרמניה לרפובליקה הפולנית השנייה לפני פלישת גרמניה לפולין במלחמת העולם השנייה. לאחר משאל עם בשנת 1922, עבר הגבול מעט מזרחה לביטום, כך שקטוביץ שכנתה של ביטום נכללה אף היא בשטחה של פולין.

היסטוריה
--------

 ערך מורחב – **קהילת יהודי ביטום**  

בית הכנסת נבנה בשנת 1869 ברחוב פרידריך-וילהלם-רינג (כיום פלאק גרונוולדצקי), במקום בית כנסת ישן יותר. אבן הפינה נקבעה ב-25 במאי 1868, והבנייה הסתיימה ב-2 ביולי 1869. מקס קופשטיין (1856–1924) מבאד אמס הפך לרב ומורה לדת שם ב-1889. הרב הראשי משנת 1919, השתתף במשא ומתן על הסכם ורסאי כמומחה בעניינים הנוגעים לאוכלוסייה היהודית בשלזיה עילית.

בית הכנסת נשרף על ידי חיילי אס אס ו- אס אה במהלך ליל הבדולח ב-9–10 בנובמבר 1938. ב-7 בנובמבר 1938 נשא ג'וזף גבלס נאום אנטישמי לוהט בביטום ובו קרא לנקמה ביהודים. יהודים רבים נאלצו לעמוד שעות מול בית הכנסת בזמן שבער לאחר שהוצת. הקהילה היהודית בביטום הייתה הראשונה שנשלחה בטרנספורט הראשון אי פעם שהושמד בגז בתוך "בונקר I" במחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו, כולם נרצחו ב-15 בפברואר 1942, עם תחילתה של שואת יהודי פולין. 

 לוח זיכרון עם כיתוב בפולנית, בגרמנית, באנגלית ובעברית
לוח זיכרון במקום הוצב ב-9 בנובמבר 2007.

ראו גם
------

* הקהילה היהודית של ביתן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת בביטום** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Jews deported from Beuthen (Bytom), list prepared in 1942(אורכב 15.07.2009 בארכיון Wayback Machine)
2. ↑  Elsa Drezner, Yizkor Book Project Manager Avraham Groll, Names of Jews deported from Beuthen (אורכב 26.07.2011 בארכיון Wayback Machine)
3. ↑  Translations: deportation (אורכב 26.07.2011 בארכיון Wayback Machine)
**איזבל קודרינגטון**, לאחר מכן **איזבל קונודי** ואז נקראה **איזבל מאייר** (באנגלית: **Isabel Codrington**‏; 1874 – 1943), הייתה אמנית בריטית. היא ציירה דמויות בצבעי מים ושמן ויצרה גם מיניאטורות.

ביוגרפיה
--------

קודרינגטון נולדה בדבון. בשנת 1889, בגיל 15, נרשמה לאקדמיה המלכותית לאמנויות שם הוענקו לה שתי מדליות. באוקטובר 1901 נישאה למבקר האמנות פ.ג. קונודי (1872–1933), שהיה אז העורך של מגזין אמנות וגם כתב בקביעות בכמה עיתונים. לזוג נולדו שתי בנות בחמש השנים הבאות.

קודרינגטון המשיכה לצייר, וציורי צבעי מים שלה זכו במדליה בתערוכת התערוכה הבינלאומית בברצלונה בשנת 1907. הם התגוררו בלונדון ונהנו מפעילות חברתית שהציגה אמנים, משוררים וסופרים רבים.

איזבל קודרינגטון, חדר אוכל צבאי, 1919
בשנת 2015 הופיע שיר שלא פורסם שנכתב לקודרינגטון בשנת 1909 על ידי עזרא פאונד ונמכר במכירה פומבית באדינבורו. הזוג התגרש בשנת 1912 וקודרינגטון המשיכה בקריירה האמנותית שלה. בבוא העת היא התחתנה עם גוסטבוס מאייר, שותף במסחר אמנות ברחוב בונד.

בשנת 1919 רכש מוזיאון המלחמה הקיסרי ציור שמן גדול, מאת קודרינגטון של חדר אוכל צבאי במלחמת העולם הראשונה לחיילים צרפתים. במהלך שנות העשרים של המאה העשרים היא הציגה קבוע באקדמיה המלכותית ובחברה לאמנות בלונדון וכן הציגה עבודות בפריז, הן בגלריות קנודלר והן בסלון פריז.

בין השנים 1928 ו-1932 הציגה באופן קבוע בסקוטלנד, באקדמיה המלכותית הסקוטית, במכון המלכותי של גלאזגו לאמנויות יפות. קודרינגטון הציגה גם עם האקדמיה המלכותית במערב אנגליה. תערוכת יחיד של ציורי הפרחים שלה נערכה בשנים 1935 ובשנת 1936 בגלריה רמברנדט ברחוב ויגו בלונדון. הגלריה לאמנות של מנצ'סטר סיטי וגלריית האמנות פרנס בהאל מחזיקים גם בפרטים מיצירותיה.

במשך רוב חייה הבוגרים התגוררה קודרינגטון בוולדינגהאם שבסארי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איזבל קודרינגטון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  R. W. Fuller, W. W. Bromer, H. D. Snoddy, J. C. Baker, Regulation of enzyme activity by glucagon: increased hormonal activity of iodinated glucagon, **Advances in Enzyme Regulation** 13, 1975, עמ' 201–215 doi: 10.1016/0065-2571(75)90016-3
2. ↑  Flood, Alison (2015-09-03). "Unseen Ezra Pound poem sold at auction". *The Guardian* (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2020-11-03.
3. ↑  "Isabel Codrington (Biographical details)", www.britishmuseum.org
4. ↑  Cantine Franco-Britannique, Vitry-le-François, Imperial War Museums (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1162670169
* RKD: 17460
* ULAN: 500004112
* VIAF: 95705637
* WorldCat: viaf-95705637

 |
הארכיבישוף ד"ר **איוואן שָארִיץ'** (בקרואטית: **Ivan Šarić**;‏ 27 בספטמבר 1871, טראווניק, האימפריה העות'מאנית – 16 ביולי 1960, מדריד, המדינה הספרדית) היה איש דת קתולי-קרואטי אשר כיהן כארכיבישוף המטרופוליטני של הארכידיוקסיה במזרח בוסניה במהלך מלחמת העולם השנייה, שמרכזה בסרייבו. שאריץ' שהיה חבר במפלגת האוסטאשה ותומך נלהב שלה, הסית את כמריו וקהל מאמניו להרוג ביהודי סרייבו ולשדוד את רכושם. הוא אישית עסק בשוד רכוש וקרקעות של יהודי העיר.

קורות חייו
----------

### ראשית חייו ומינויו

איוואן שאריץ' נולד בטראווניק להורים ממוצא קרואטי. ב-1894 הוסמך לכמורה בסרייבו וקיבל משרה בארכידיוקסיה של מזרח בוסניה. ב-28 באוקטובר 1908, ערך שאריץ' את טקס תפילות האשכבה למשורר סילביה סטרהימיר קרנצ'ביץ' שמת למחרת. שאריץ' נודע כלאומן קרואטי ומתנגד חריף לכנסייה האורתודקסית הסרבית. ב-1922 מונה לארכיבישוף המטרופוליטני של הארכידיוקסיה. הוא החל להפיץ את השבועון "Nedjelja" (מקרואטית: יום ראשון) והפצתו נאסרה על ידי שלטונות ממלכת יוגוסלביה בשל הגוון הלאומני-קרואטי בו נקט השבועון. רכש דוקטורט בתאולוגיה מאוניברסיטת זאגרב והוציא לאור מספר ספרים ומאמרים העוסקים בנצרות הקתולית.

### מלחמת העולם השנייה ואחריתו

לפי עדותו של שאריץ' עצמו, עוד ב-1934 הוא הצטרף לאוסטאשה. לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון ממשלת הבובות של האוסטאשה, הוחל ברדיפות יהודים. הארכידיוקסיה הבוסנית הפיצה את השבועון: "Katolički tjednik" (מקרואטית: השבוע הקתולי) ובו פרסם שאריץ' דברי הסתה כנגד יהודים וסרבים. שאריץ' פעל בקרב כמריו לעידוד הצטרפותם למנגנון ההשמדה של שלטון האוסטאשה והסית ללא הרף בקרב קהל מאמניו לפגיעה פיזית ביהודים ושדידת רכושם. הוא תמך בגלוי במעשי הרצח של אנשי האוסטאשה ועודד אותם. שאריץ' שדד באופן אישי רכוש וקרקעות של יהודי סרייבו.

בעיתונו כתב:

"התנועה לשחרור העולם מהיהודים היא תנועה להתחדשות הכבוד האנושי. אלוהים עומד מאחורי תנועה זו"

"די לנימוקים הטיפשיים הגורסים כי נגד הרע והנפשע יש להילחם בצורה אצילית...יש לטאטא את הכנסייה מהזוהמה ביד ברזל"

מכתביו עולה, כי נציגי הוותיקן ידעו על מעשי השוד שביצע וביקשו ממנו שהמעשים יתבצעו לא באופן בולט, כדי לא לסבך את הכנסייה הקתולית. ראש הכנסייה הקתולית במדינת קרואטיה העצמאית החשמן אלויזיה סטפינאץ ידע על המעשים אך לא פעל להפסקתם ולא גינה אותם. ב-1945 נמלט שאריץ' לקלגנפורט שבאוסטריה ומשם מולט בסיוע בכירי הכנסייה הקתולית למדריד. הוא נפטר במדריד ב-1960 והוא בן 88 ובהמשך הועבר לקבורה בסרייבו.

קישורים חיצוניים
----------------

* Emily Greble, Sarajevo, 1941-1947: Muslims, Christians, and Jews in Hitler's Europe, הוצאת אוניברסיטת קורנל, 2011, פרק שני (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מנחם שלח (עורך), **תולדות השואה - יוגוסלביה**, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1990, עמוד 279, הערת שוליים 7.
2. 1 2 3 4  מנחם שלח (עורך), **תולדות השואה - יוגוסלביה**, עמודים 286-283.
3. ↑  מנחם שלח (עורך), **תולדות השואה - יוגוסלביה**, עמוד 308, הערת שוליים 91.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb11313020c (data)
* GND: 124430538
* ISNI: 0000 0001 1677 9045
* LCCN: n88142087
* NKC: js2013775241
* NTA: 287939944
* VIAF: 79016821
* WorldCat: lccn-n88142087

 |
**איזבל מאנטיוכיה**, ידועה גם כ**איזבל דה ליזיניאן** (**Isabelle de Lusignan**; סביבות 1216 – 1264) הייתה נסיכה צלבנית של ממלכת ירושלים וממלכת קפריסין בזכות ייחוסה המשפחתי היא זכתה להיות עוצרת של ממלכת ירושלים.

קורות חייה
----------

איזבל דה ליזיניאן הייתה בתם של הוגו הראשון, מלך קפריסין ואליס משמפאן. תאריך לידתה המדויק איננו ידוע אך היא נולדה ככל הנראה במהלך שנת 1216. היא נישאה בשנת 1223 לאנרי מאנטיוכיה (אנרי מפואטרי). בעלה מת בטביעה במהלך 1276. בנם הוגו השלישי, מלך קפריסין ובתם **מרגרט מקפריסין** נטלו את שם נעוריה - דה ליזיניאן.

איזבל הייתה אחת משורה של נסיכות צלבניות שקרבתן לכס המלוכה של ממלכת ירושלים שימשה עילה למפלגת האצילים של הממלכה להחזיק במושכות השלטון. כך אירע עם פלזאנס מקפריסין, קודמתה של איזבל שהחזיקה בתואר עוצרת של ממלכת ירושלים, על מנת להעביר את השלטון באופן מסודר לז'אן ד'איבלין-ארסוף.

עם מותה של פלזאנס בשנת 1261 עבר התואר לאיזבל, והיא החזיקה בו בשנים 1263–1264, אז עבר התואר לבנה הוגו השלישי.

איזבל מאנטיוכיה מתה בתאריך לא ידוע, ככל הנראה לאחר פברואר 1264, ונקברה בניקוסיה.

ראו גם
------

* היסטוריה של ממלכת ירושלים

לקריאה נוספת
------------

* יהושע פראוור, **תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל**, כרך ב, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה, 1963, מהדורה שלישית מורחבת ומתוקנת, 1973, הדפסה שישית, 2005; הספר זכה בפרס ישראל בתרגומו לצרפתית בפרס האקדמיה הצרפתית.

* Steven Runciman, **A History of the Crusades**, Cambridge university press, 1952 מסת"ב 0521061628
* Christopher Tyerman. God's war: a new history of the Crusades Harvard University Press, 2006
איזבלה מאנגליה. תמונה מהמאה ה-19.
**איזבלה מאנגליה** (באנגלית: **Isabella of England**, ‏1214 - 1 בדצמבר 1241) הייתה נסיכה אנגלית שלאחר נישואיה לפרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, הפכה לקיסרית האימפריה ולמלכת סיציליה.

ביוגרפיה
--------

איזבלה הייתה בתו של ג'ון, מלך אנגליה. על פי המלצת האפיפיור גרגוריוס התשיעי, היא נישאה לפרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ב-20 ביולי 1235, בטקס שנערך בקתדרלת וורמס ובו היא גם הוכתרה כקיסרית לצד בעלה. לאחר הנישואים עברה איזבלה להתגורר בארמון כשהיא מבודדת מחיי החצר, וזכתה לביקורים לא סדירים מצד בעלה, שראה בנישואים אלו בעיקר כלי פוליטי לקידום האינטרסים של הקיסרות, ובראשם בידוד אויביו שזכו לפני כן לתמיכה אנגלית.

מעט מאוד ידוע על חייה ועל ילדים שנולדו לזוג המלכותי. היא נפטרה בעת הלידה של בתה, מרגרט מסיציליה. נקברה בסמוך לאשתו השנייה של פרידריך, איזבל השנייה, מלכת ירושלים, בקתדרלה של העיר אנדריה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איזבל מאנגליה, קיסרית האימפריה הרומית הקדושה** בוויקישיתוף
* LE QUATTRO MOGLI DI FEDERICO II FRA MITO E REALTÀ - ארבע נשותיו של פרידריך השני (באיטלקית)
* איזבל מאנגליה, קיסרית האימפריה הרומית הקדושה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 136221785
* VIAF: 80604484
* WorldCat: viaf-80604484

 |
בסיום משחה שליחות 4x100 מטר חופשי, אמסטרדם, 1928. ראשונה משמאל, אלינור גרטי
**אלינור גרטי-סביל** (באנגלית: **Eleanor A. Garatti-Saville**;‏ 12 ביוני 1909 – 9 בספטמבר 1998) הייתה שחיינית אמריקאית. פעמיים ברציפות אלופה אולימפית (אמסטרדם 1928 ולוס אנג'לס 1932) במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, זוכת ארבע מדליות אולימפיות, מהן שתיים זהב ושיאנית עולם במשחה ל-100 מטר חופשי. הייתה לשחיינית האישה הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-1:10 דקות.

ביוגרפיה
--------

גרטי נולדה בבלוודיר שבקליפורניה.

### אלופה אולימפית

באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכתה גרטי בשתי מדליות, זהב וכסף, מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם אדלייד למברט, מרתה נורליוס ואלבינה אוסיפוביץ בשיא עולם חדש של 4:47.6 דקות, לפני בריטניה (5:02.8 דקות) ודרום אפריקה (5:13.4 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:11.4 דקות, אחרי אלבינה אוסיפוביץ שקבעה שיא אולימפי חדש של 1:11.0 דקות ולפני ג'ויס קופר מבריטניה (1:13.6 דקות).

### שיאנית עולם

באליפות ארצות הברית שנערכה בהונולולו שבהאוואי ב-7 באוגוסט 1929 זכתה גרטי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 1:09.8 דקות, שיפור לשיא בן ה-3 שנים של בת ארצה אתל לאקי (1:10.0 דקות) ובכך הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-1:10 דקות. שיא זה החזיק מעמד 3 שבועות ונשבר על ידי אוסיפוביץ (1:09.4 דקות).

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכתה גרטי בשתי מדליות, זהב וארד, מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 4:38.0 דקות, לפני הולנד (4:47.5 דקות) ובריטניה (4:52.4 דקות) ובכך הייתה לשחיינית אישה הראשונה שמגנה על תוארה במשחה שליחים ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:08.2 דקות, אחרי בת ארצה הלן מדיסון שקבעה שיא אולימפי חדש של 1:06.8 דקות ווילי דן אודן מהולנד (1:07.8 דקות).

בשנת 1998 נפטרה גרטי.

השגים
-----

* בשנת 1992 זכתה גרטי להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.

ראו גם
------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

* התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חופשי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלינור גרטי** בוויקישיתוף

* אלינור גרטי, באתר olympedia.org
* אלינור גרטי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלינור גרטי באתר *International Swimming Hall Of Fame* (באנגלית)
**אֲבִיהַיִל**  היא דמות תנ"כית, בתו של אליאב בן ישי, אחת מנשותיו של המלך רחבעם, יחד עם מעכה ונשים נוספות.

ביוגרפיה
--------

אביהיל נולדה לאליאב, אחיו של דוד המלך, בניו של ישי.

בספר שמואל מסופר ששמואל נשלח על ידי אלוהים למשוח את אחד מבניו של ישי למלך במקום שאול המלך שהסתלק מהמלוכה בעקבות חטאו במלחמתו עם עמלק. שמואל בתחילה טעה וחשב שכוונת אלוהים לאליאב. לדעת חז"ל טעות זו נבעה מכך שראה ברוח הקודש את בתו של אליאב – אביהיל, שמשמשת בתור מלכה, כאשתו של רחבעם. טעות זו נגרמה לשמואל, כעונש על כך שכאשר שאול חיפש אותו בלי שהכירו ושאל היכן הוא הנביא, ענה שמואל 'אנכי', ולא ענה בענווה הראויה לו.

אביהיל מוזכרת פעם אחת בתנ"ך בפסוק המתאר את נישואיה לרחבעם:

> 
> וַיִּקַּח לוֹ רְחַבְעָם אִשָּׁה אֶת מָחֲלַת בן [בַּת] יְרִימוֹת בֶּן דָּוִיד אֲבִיהַיִל בַּת אֱלִיאָב בֶּן יִשָׁי; וַתֵּלֶד לוֹ בָּנִים אֶת יְעוּשׁ וְאֶת שְׁמַרְיָה וְאֶת זָהַם
> 
> 
> 
> — "דברי הימים ב יא, 18-19
> 

מפרשי התנ"ך התקשו בפירוש הפסוק, שנובע מקושי בפיסוקו, לדעת רש"י יש להוסיף לפני המילה אביהיל ו' החיבור, לפי פירוש זה נראה שהכוונה שירבעם נשא גם את מחלת בת ירימות לאישה, וגם את אביהיל בת אליאב לאישה.

לפי פירוש זה, גם המשכו של הפסוק ותלד לו, הכוונה אביהיל שילדה את שלושת הבנים הללו.

צאצאים
------

כאמור, לאביהיל ורחבעם נולדו שלושה בנים: יעוש, שמריה, וזהם.

בנים אלו לא נבחרו להחליף את רחבעם לאחר שנות מלכותו, אלא אביה בן מעכה אשתו הנוספת של רחבעם, על אף שנולד מאוחר יותר.

אביהיל הייתה בת דודו של שלמה, אביו של רחבעם, ואילו מעכה הייתה בת דודו של רחבעם עצמו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  רש"י על ספר דברי הימים ב', פרק י"א, פסוק י"ח
2. ↑  ראו מלבי"ם על ספר מלכים א', פרק ט"ו, פסוק כ'.
**הרפובליקה האסלאמית של איראן החלה בשנת 2013 להתערב במלחמת האזרחים בסוריה** לצד משטרו של בשאר אל-אסד. התערבות צבאית זאת כללה העברת כוחות דרך עיראק וחיזוק הקשר עם ארגוני הטרור הניתנים להשפעתה של איראן באזור, בהם חזבאללה. מאז ינואר 2013 יותר מ-2,300 חיילי משמרות המהפכה האסלאמית נהרגו במעורבותם במלחמת האזרחים בסוריה. במסגרת הסכסוך הישראלי-איראני תקפה ישראל מטרות איראניות בסוריה.

מאפייני המעורבות האיראנית
-------------------------

רוב השימוש בנשק כימי במלחמת האזרחים בסוריה מקורו בפיתוח איראני.[דרוש מקור] בסוריה, ממשלת איראן לא הראתה התייחסות להשפעות של הנשק הכימי אשר היא עצמה השתמשה בו והמשיכה לתמוך במשטרו של בשאר אל-אסד, שהשתמש בכלור וסארין נגד אזרחיו יותר מ-100 פעמים. הגיבוי הצבאי, הכלכלי והדיפלומטי של איראן היה חיוני להישרדותו של אסד במלחמת האזרחים בת כמעט עשר השנים שהרגה חצי מיליון בני אדם ועקרה מיליונים נוספים מביתם.

למרות העיצומים הבינלאומיים מצד ארצות הברית והאיחוד האירופי, הממשל בטהראן המשיך להכשיר ולחמש את צבא אסד, שנאבק באופוזיציה לאחר ההפגנות הפרו-דמוקרטיות בשנת 2011. מיליציות שיעיות הנתמכות על ידי איראן נלחמו לצד כוחות המשטר בעיירות ובערים הנשלטים על ידי ערבים סונים, במיוחד השטחים אשר נשלטו בידי המדינה האסלאמית. אסד שייך לעלווים, שלוחה של האסלאם השיעי, ששולטת בשלטון ובביורוקרטיה של סוריה מזה כבר עשרות שנים (מאז עלייתם של חאפז אל-אסד ומפלגת הבעת'). 

מיליציות איראניות התמודדו עם האשמות בתקיפת אזרחים כמו במהלך לכידת העיר חלב. 

מעורבותה של איראן בסוריה חורגת משיקולים דתיים ויחסים בין השתיים, שכן לטהראן דמשק משמשת דרך מכרעת לבניית השפעה אזורית על פני המזרח התיכון. המעורבות של איראן מונעת גם על ידי אינטרסים עסקיים. עם שחזור הממשל של אסד על גבי רוב המדינה, איראן החלה בבניית תשתיות רבות אשר מתחרות בהשפעה הרוסית על סוריה. 

ישראל פגעה ביעדים איראניים בתוך סוריה כמה עשרות פעמים, והותירה את הגולן הסורי נקי מפעילות איראנית. מבחינת איראן, סוריה משמשת גם צינור לאספקת נשק לחזבאללה שמרכזו בלבנון. מאז שהביסה את המדינה האסלאמית, איראן העמיקה את השפעתה בכך שהיא מציעה כסף, אוכל ותעודות זהות לסורים שמסכימים להמיר את דתם לאסלאם השיעי, על פי דיווח ב"וול סטריט ג'ורנל".[דרוש מקור]

מנקודת המבט הטורקית סוריה לא הצליחה להכיל התנגדות פנימית המהווה איום על שלטון אסד ואנקרה החליטה לקחת על עצמה את האתגר לתמיכה באופוזיציה הסורית.

ראו גם
------

* המעורבות הטורקית במלחמת האזרחים בסוריה
* המעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה

קישורים חיצוניים
----------------

* Understanding Iran's Role in the Syrian Conflict - RUSI
* Iranian Forces Deployed in Syria - IDF
חצר גליציה, אותה שיקמה **עטרה ליושנה**
הרב אביגדר נבנצל, ממקימי האגודה ומורה דרכה.
**אגודת עטרה ליושנה** היא עמותה ישראלית הפועלת ליישוב יהודים ברובע המוסלמי בעיר העתיקה שבירושלים.

ייסוד העמותה ופעילותה
---------------------

האגודה נוסדה בשנת ה'תשל"ט 1979. מייסדיה היו הרב שמחה קוק, הרב אביגדור נבנצל, הרב שלמה זלמן מן-ההר, הרב מרדכי אליהו, הרב נחמן כהנא, הרב משה צבי סגל, דוד כהן, מתי דן, אהרן ביר, ישראל פויכטוונגר, ושבתי זכריה. בנשיאותה עמד במשך שנים רבות הרב שמואל אוירבך.

העמותה פועלת לאיתור נכסים ברובע המוסלמי שהיו בבעלות יהודית בטרם מלחמת העצמאות, והעברתם לידיים יהודיות באמצעות קנייתם או בדרכים משפטיות. על פעילי האגודה נמנה יצחק פינדרוס. בשנת ה'תשמ"א 1981 קיבלה האגודה מהמדינה את החזקה על שיקום חצר גליציה. בשנת ה'תשמ"ב שוקם בית הכנסת על ידי אהרן ביר ואפרים כספי. בשנת ה'תשמ"ח קיבלו הרב יצחק שלמה זילברמן ובניו את החזקה על החצר מאת האגודה. לאחר השיקום, העבירו לחצר את ישיבת אדרת אליהו. האגודה קנתה את המתחם שבו שוכנת כיום ישיבת שובו בנים, והישיבה משלמת לה דמי שכירות.

בתחילת שנות השבעים נוצרה מתוך אגודת **עטרה ליושנה**, עמותת עטרת כהנים.

משרדי העמותה נמצאים ברחוב המשוררים 2 בעיר העתיקה.

לקריאה נוספת
------------

* **הר המריבה – המאבק על הר הבית, יהודים ומוסלמים, דת ופוליטיקה**, כתר, 1995. מסת"ב 9650705155. עמודים 130-270.

קישורים חיצוניים
----------------

* אהרן גרנביץ' שבתי זכריה - חוקר תולדות ירושלים
* עטרה ליושנה, באתר "גיידסטאר ישראל"

הערות שוליים
------------

1. ↑  מגיירים את הרובע המוסלמי, כותרת ראשית, 14 בדצמבר 1983
2. ↑  השבעה לרב אויערבאך זצ"ל, באתר ערוץ 7 חדשות, פוליטיקה, תרבות, יהדות ועוד
3. ↑  שי דורון יהושע פולק, הגרסה הצעירה
4. ↑  שבתי זכריה, **ירושלים הבלתי נודעת: פרקים בתולדות היישוב היהודי בעיר העתיקה בדורות האחרונים**, עריכה: חגי הוברמן, בית אל, ספריית בית אל, 1998 עמ' 105
5. ↑  נדב שרגאי הר המריבה
6. ↑  עמותת אגודת עטרה ליושנה בירושלים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007304462805171

 |
**המדונה הסיסטינית** (באיטלקית: **Madonna Sistina**) הוא ציור שמן, מעשה ידי הצייר רפאל, שצויר בין השנים 1513–1514 ומתאר את המדונה והילד. היצירה מוצגת במוזיאון הציירים הגדולים בדרזדן.

היסטוריה ורקע
-------------

תקריב
היצירה הוזמנה בשנת 1512 על ידי האפיפיור יוליוס השני לכנסיית סן סיסטו, פיאצ'נצה (אנ') בפיאצ'נצה, והייתה אחת המדונות האחרונות שצייר רפאל. היא נועדה ככל הנראה לכבודו של האפיפיור סיקסטוס הרביעי, דודו של יוליוס השני, שכן סיקסטוס השני, המתואר בציור, היה הקדוש הפטרון של משפחת דלה רוברה, משפחתו של יוליוס השני. הדוגמנית בציור היא ככל הנראה מרגריטה לוטי (אנ'), שהייתה פילגשו של רפאל במשך שתים-עשרה השנים האחרונות לחייו, משנת 1508 ועד מותו בשנת 1520.

בשנת 1754 רכש אוגוסט השלישי, מלך פולין את הציור תמורת 110,000–120,000 פרנק, מחיר זה נשאר הגבוה ביותר ששולם עבור ציור כלשהו במשך עשרות שנים. הציור הועבר לדרזדן וזכה לבולטות רבה. דורות של מבקרים במוזיאון הציירים הגדולים התרשמו ממנו, והוא שוחזר פעמים כה רבות עד שתיאור המדונה בו הפך לאב טיפוס לתיאור אידיאלי של הבתולה, המדגיש את אופייה הרוחני.

בתקופת מלחמת העולם השנייה היה המוזיאון סגור. לאחר המלחמה הציור הוחרם על ידי יחידות התגמול הסובייטיות והועבר למוסקבה, שם אוכסן במוזיאון פושקין. בשנת 1955 הוא הוחזר לדרזדן.

תיאור היצירה
------------

הציור מתאר את מרים הבתולה אשר מופיעה מאחורי וילונות כבדים הנפתחים משני הצדדים, כשהיא אוחזת בישו הילד. בצד שמאל בטוניקה צהובה, סיקסטוס השני, כורע ומתפלל עבור בני עמו, אשר לעברם הוא מצביע. בצד ימין, ברברה הקדושה, כורעת כשידיה שלובות על חזה ופניה מביטות מטה אל קהל המאמינים. הציור מאופיין במרחב דמיוני שנוצר על ידי הדמויות עצמן, הניצבות על מיטת עננים. נראה כי הבתולה יורדת מחלל שמימי, דרך מישור התמונה, אל תוך המרחב האמיתי שבו תלוי הציור. המחווה של סיקסטוס השני ומבטה של ברברה הקדושה מופנים כלפי הצופים, העומדים מעבר למעקה שבתחתית הציור. כתר אפיפיורי, שנח על גבי מעקה זה בפינה השמאלית התחתונה, משמש כגשר בין המרחב האמיתי לציורי.

שני כרובים (או פוטי) מכונפים נחים על מרפקים בתחתית התמונה, ומביטים מעלה. הם הועתקו לעיתים קרובות לבדם, ללא שאר המדונה הסיסטינית, מאז תחילת המאה ה-19.

ניתוח לוח הצבעים של היצירה חושף את הפיגמנטים הרגילים של תקופת הרנסאנס: מלכיט מעורבב עם אורפימנט (אנ') (פיגמנט כתום צהוב) בווילונות הירוקים, אולטראמרין (אבקת לפיס לזולי) מעורבב עם עופרת לבנה בגלימה הכחולה של מדונה, ותערובת של עופרת-בדיל-צהובה (אנ'), ורמיליון (אנ') ועופרת-לבנה בשרוולים הצהובים של ברברה הקדושה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המדונה הסיסטינית** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  
"The Sistine Madonna". Web Gallery of Art. (באנגלית)
2. 1 2  
"The Sistine Madonna by Raphael". *thoughtco.com*. (באנגלית)
3. 1 2  
Sweetser, Moses Foster (1877). *Raphael*. J.R. Osgood and company. pp. 119–121. (באנגלית)
4. ↑  
"Raphael, The Sistine Madonna". *colourlex.com*. (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007581051405171
* GND: 4115691-2
* LCCN: n98092744
* NSK: 000625361
* RKDimages ID: 266366
* SUDOC: 080755585
* VcBA: 495/38637
* VIAF: 173902535
* WorldCat (עם VIAF): 173902535

 |
**הרכבת התחתית של הלסינקי** היא מערכת רכבת תחתית מהירה המשרתת את הלסינקי רבתי, בפינלנד. זוהי מערכת המטרו הצפונית ביותר בעולם.

הרכבת התחתית של הלסינקי נפתחה לקהל הרחב ב-2 באוגוסט 1982 לאחר 27 שנות תכנון. הוא מופעל על ידי חברת Helsinki City Transport עבור HSL והנסועה השנתית היא 92.6 מיליון נסיעות בשנה (2019).

מערכת הרכבת מורכבת משני קווים המשרתים בסך הכל 30 תחנות. אורכו הכולל הוא 43 קילומטרים. הרכבת משמשת כקישור רכבות בין פרברי מזרח הלסינקי לפרברים המערביים בעיר אספו.

הקו עובר מתחת לתחנה המרכזית של הלסינקי ומאפשר לנוסעים לעבור לרשת הרכבות של הלסינקי ומחוצה לה, כולל רכבות בקו הרכבת הטבעתי לנמל התעופה של הלסינקי.

 חשמליות קאריה HM V שנבנו בשנת 1959 נבנו עם הוראות לשימוש במערכת המטרו הקלה המתוכננת במקור.
 אחד מאבות הטיפוס של סדרת M100, מספר 106 (מימין) בתחנת Kontula.
 טקס פתיחה ב־2 באוגוסט 1982. בחזית ישבו נשיא פינלנד מאונו קויויסטו ואשתו טלקרו קויויסטו .
 הרכבת התחתית בכיתה M200 בתחנת המטרו קולוסארי בשנת 2009.
 הכניסה לתחנת רסטילה
 מבט פנים לרכבת M100
 תחנת קולוסארי
 תחנת קמפי

| קו | מקטע | תחנות | זמן נסיעה |
| --- | --- | --- | --- |
| **M1** |  Vuosaari – Matinkylä  |  22  |  39   דקות  |
| **M2** |  Mellunmäki – Tapiola  |  19  |  34   דקות  |
| **M2M** |  Mellunmäki – Matinkylä  |  22  |  39   דקות  |

 רכבת הרכבת התחתית M200 בכיתה

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הרכבת התחתית של הלסינקי

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרכבת התחתית של הלסינקי** בוויקישיתוף
* מטרו HKL - אתר רשמי (אנגלית)
* תחבורה עירונית בהלסינקי (פינית)
* אתר המטרו של אגודת הפראמוויי הפינית
* הלסינקי באתר *UrbanRail.net*
* תמונות של המטרו של הלסינקי
* תמונות של מטרו הלסינקי
* מפת המטרו של הלסינקי

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Helsinki City Transport - About HKL - History - A brief history of the metro". Helsinki City Transport. 19 במרץ 2012. אורכב מ-המקור ב-12 במאי 2015. נבדק ב-21 בספטמבר 2013. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Metroliikenne". *Helsingin kaupunki* (באנגלית).
3. ↑  "Helsinki City Transport - HKL Metro". Helsinki City Transport. 28 באוגוסט 2013. אורכב מ-המקור ב-12 במאי 2015. נבדק ב-2013-09-21. `{{cite web}}`:  (עזרה)
פנסים מוארים של דגי פנסיים מהמין *Photoblepharon palpebratum*
**פָּנָסִיִּים** (שם מדעי: **Anomalopidae**) היא משפחת דגים מקריני סנפיר מסדרת הברקנאים החיים בעומק האוקיינוס. דגים אלה לא נחקרו הרבה.

דגים אלה מגיעים לאורך של 14 סנטימטר בממוצע, אף שחלקם ארוכים יותר מ-30 סנטימטר. הם בעלי ראשים מעוגלים עם עיניים גדולות שמתחתיהם ישנם תאים מפיקי אור באמצעות נהורנות ביולוגית שנוצרת מחיידקים מתמחים. הם יכולים "לכבות" את ה"פנסים" באמצעות שקי עור ליד התאים כרצונם. יש להם סנפיר גבי וסנפיר שת גבוהים היוצרים מפרש קטן והם בעלי זנב מפוצל.

הם חיים רק בימים הטרופיים (לרבות ים סוף) בעומק האוקיינוס או בשוניות אלמוגים. הם פעילי לילה הניזונים בעיקר מסרטנים, תוך שימוש בפנסיהם למציאת טרפם.

סוגים
-----

* סוג ומין יחיד *Anomalops katoptron*
* סוג ומין יחיד *Kryptophanaron alfredi*
* *Parmops* -בו 2 מינים
* *Photoblepharon* -בו 2 מינים, ביניהם פנסון שטייניץ
* סוג ומין יחיד *Phthanophaneron harveyi*
* *Protoblepharon* -בו 2 מינים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פנסיים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* פנסיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**קארל אלברט לודוויג אשוף** (בגרמנית: **Karl Albert Ludwig Aschoff**‏; 10 בינואר 1866 – 24 ביוני 1942) היה רופא פתולוג גרמני, אחד הפתולוגים המשפיעים ביותר במאה ה-20.

אשוף נולד בברלין שבפרוסיה. הוא למד רפואה באוניברסיטת בון, באוניברסיטת שטרסבורג ובאוניברסיטת וירצבורג. לאחר תקופת הביליטציה, מונה לפרופסור לפתולוגיה באוניברסיטת גטינגן בשנת 1901. בשנת 1903 עבר לאוניברסיטת מרבורג, שם עמד בראש המחלקה לאנטומיה פתולוגית. בשנת 1906 התמנה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת פרייבורג, ושם נשאר עד מותו.

אשוף התעניין בפתולוגיה ובפתופיזיולוגיה של הלב. הוא גילה קשרירים בשריר הלב אשר מופיעים בעת קדחת שיגרונית, והם נקראו על שמו – גופיפי אשוף. יחד עם תלמידו, סונאו טווארה, גילה ותיאר את הקשר העלייתי-חדרי.

מחקרו הפתולוגי כלל גם סוגיות של הבדלים בין גזעים. הענף שהמציא, "הפתולוגיה של המבנה הגופני" (constitutional pathology), היה לענף מחקר מיוחד בקרב הרופאים הנאצים ונקרא בשם "פתולוגיה צבאית".

בשנות השלטון הנאצי העניק לו אדולף היטלר את מדליית גתה לאמנות ומדעים (אנ') ואת מגן הנשר של הרייך הגרמני (אנ').

בנו, יורגן אשוף, היה לאחד ממייסדי תחום הכרונוביולוגיה.

אשוף קבור בבית קברות פרוטסטנטי בקרויצברג שבברלין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לודוויג אשוף** בוויקישיתוף
* לודוויג אשוף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007278639305171
* BIBSYS: 46487
* BNC: 000438953
* BNE: XX1197944
* BnF: cb10988689j (data)
* CANTIC: a10414320
* CiNii: DA01456406
* GND: 118650629
* ISNI: 0000 0001 0898 2940
* LCCN: n85801564
* NKC: nlk20000078638
* NLA: 35714700
* NLG: 250346
* NTA: 070242917
* RERO: 02-A002942170
* SNAC: w6wh61cp
* SUDOC: 074506617
* Trove: 1054430
* VIAF: 49217631
* WorldCat: lccn-n85801564

 |