recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**בית אלכסנדר פלמינג**
(למפת לונדון מוגדלת)**קנט**
**סארי**
**ברקשייר**
**בקינגהאם**
**הרטפורדשייר**
**אסקס**בית אלכסנדר פלמינג**בית אלכסנדר פלמינג**(למפת לונדון רגילה)**קנט**
**סארי**
**בר.**
**בקי.**
**הרטפורדשייר**
**אסקס**בית אלכסנדר פלמינג**בית אלכסנדר פלמינג**(למפת סאת'ק רגילה)בית אלכסנדר פלמינג**בית אלכסנדר פלמינג**(למפת סאת'ק מוגדלת)בית אלכסנדר פלמינג**בית אלכסנדר פלמינג**
בית אלכסנדר פלמינג
**בית אלכסנדר פלמינג** (באנגלית: **Alexander Fleming House**) המכונה כיום **מטרו סנטרל הייטס** (באנגלית: **Metro Central Heights**) הוא בניין מגורים ברובע סאת'ק של לונדון, בסמוך לדרך ניואינגטון בקרבת צומת אלפנט אנד קאסל.

תיאור המבנה ושימושי המבנה
-------------------------

את המבנה תכנן ארנו גולדפינגר בשנות ה-60 של המאה ה-20 עבור חברת הנדל"ן אימרי (Imry Properties). תוכניתו של גולדפינגר נבחרה בשל הניצול היעיל של אחוזי הבנייה והשטח - התוכנית הבטיחה ניצול מקסימלי של שטחים, ועל כן הייתה הרווחית ביותר. המבנה, שזכה בפרס ה-Civic Trust Award בשנת 1964, מורכב משלושה מבנים, שניים בני 7 קומות ואחד בן 18 קומות (שגובהו 55 מטרים), הבנויים סביב כיכר מרכזית.

לאחר שהוקם שכר אותו המשרד לבריאות וביטוח לאומי הבריטי (משרד הבריאות הבריטי דאז), במטרה לשמש כמבנה העיקרי של המשרד, ובשל כך נקרא המבנה על שם אלכסנדר פלמינג, מגלה הפניצילין.

בעיות אוורור במבנה הביאו לכך שמשרד הבריאות הפסיק להשתמש בו בשנות ה-90, ועובדיו עברו למבנים אחרים.

בשל התכנון המודולרי של פנים המבנה נמנעה הריסתו והוא הפך לדירות מגורים. שמו שונה ל"מטרו סנטרל הייטס" בשנת 1997.

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטלים: |
| --- |
|  | **פורטל לונדון** |
|  | **האדריכלות** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית אלכסנדר פלמינג** בוויקישיתוף
* המבנה באתר אמפוריס
**מדעי החלום** (בצרפתית: **La Science des rêves**) הוא סרט קולנוע מסוגת הדרמה הקומית, שיצא לאקרנים בשנת 2006. הסרט נכתב ובוים על ידי הבמאי מישל גונדרי.

מדעי החלום חוקר באופן קומי, הזוי ומפתיע, את עולם החלומות, ובוחן את מושג הסובייקטיביות ואת הגבול המטושטש שבין עולם הדמיון לבין המציאות. הסרט מלא באלמנטים חזותיים שהתגבשו במהלך הקריירה של גונדרי כבמאי קליפים.

סיפור העלילה
------------

סטפן (השחקן גאל גרסיה ברנאל) הוא אמן צעיר ביישן וחסר ביטחון עצמי, שחוזר להתגורר בדירה נעוריו בפריז ועובד כמעצב גרפי. לדירה ממול עוברת שכנה חדשה: סטפאני (השחקנית שרלוט גינסבורג) וסטפאן מתאהב בה.

בעוד שבעולם המציאות אין לסטפן האומץ להתמודד עם רגשותיו, בעולם החלומות דמיונו עובד שעות נוספות. במהלך הזמן, ובאמצעות אימון עצמי הוא מתחיל לשלוט באירועים המתרחשים בתוך החלום. העניין הולך ומסתבך כאשר הדמויות מתוך החלום הולכות ומשתלטות גם על המציאות היומיומית.

במהלך הסרט מתפתחת מערכת יחסים מורכבת בין סטאן לסטפאני. ההיכרות הראשונה ביניהם נערכת במהלך סיטואציה מוזרה שבה סבלים מובילים פסנתר לביתה של סטפאני, וסטפן, שכנה החדש, עוזר להם להעלות אותו לקומה הנכונה. היא חושבת שהוא אחד הסבלים, והוא משתף פעולה עם השקר הזה, ואף משקר עוד ועוד כדי למנוע מהאמת להתגלות, אלא שמתוך אחד מחלומותיו ההזויים הוא הולך מתוך שינה ומשאיר לה פתק בו הוא מתוודה שהוא השכן מהדלת ממול ומבקש את הטלפון של זואי, שותפתה לדירה. מיד אחר כך סטפן מתעורר בבהלה, מגלה מה הוא עשה ולוקח בחזרה את הפתק שכתב, מבלי לדעת שסטפאני כבר קראה בו, וכך מתפתחת מערכת יחסים, בה היא יודעת את הסוד, אך הוא לא מבין שהיא יודעת אותו. כשהם מתקרבים הוא חושף בפניה את אהבתו אליה, אך נענה בשלילה.

סבלו של סטאן גדל כשהוא לא מצליח להפריד בין חלומותיו היפים עליה, לבין המציאות, בה הוא אינו אוזר די אומץ להיחשף בפניה. תסכולו מאהבתו שאיננה נענית משתלבת בחוסר שביעות רצונו מחייו המקצועיים והאינטנסיביות הרגשית הזו מאוירת היטב בנקודת הקליימקס של הסרט אשר בה החלום והמציאות משתלבים זה בזה עד לאין-הפרד והאהבה, שלא הספיקה עוד להתקיים, נעלמת. כאשר סטפן מתכנן לעזוב את העיר בשל אכזבותיו החלומיות מהקשר איתה, מהעבודה ומחייו, נראה שאין עוד סיכוי לקשר ביניהם, אך אימו משכנעת אותו ללכת להיפרד ממנה בפעם האחרונה. בפגישתם זו כל הגנותיו של סטפן נשברות בפניה והוא נחשף אל סטפאני באופן המשחרר גם מעט מהגנותיה שלה. הסרט מסתיים במחווה אופטימית כאשר סטאפני שלאורך כל הסרט נמנעה ממגע פיזי משמעותי עם סטפאן מלטפת את שערותיו על פי בקשתו אף על פי שלפני כן היא טענה שאיננה יכולה לעשות זאת.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מדעי החלום
* 

* "מדעי החלום", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "מדעי החלום", באתר נטפליקס

* "מדעי החלום", באתר AllMovie (באנגלית)

* "מדעי החלום", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "מדעי החלום", באתר Box Office Mojo (באנגלית)

* "מדעי החלום", באתר Metacritic (באנגלית)

* "מדעי החלום", באתר אידיבי

* "מדעי החלום", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* רותם דנון, "מישל קישקעס, וואלה סרטים
* אורי קליין, "חדר משחקים של ילדים מחוננים", באתר הארץ, 26 באוקטובר 2006
* "מדעי החלום", ביקורת על הסרט באתר "עין הדג"
**מקס אבגלן** (בצרפתית: **Max "Xam" Abegglen**;‏ 11 באפריל 1902 – 25 באוגוסט 1970) היה כדורגלן שווייצרי, ששיחק בעמדת החלוץ.

ביוגרפיה
--------

אבגלן נולד בשנת 1902 בנשאטל שבשווייץ ואחיו אנדרה וז'אן היו גם כן כדורגלנים. לזכותו 68 הופעות ו-34 שערים במדי נבחרת שווייץ ולמעשה היה לכובש הגדול ביותר שלה בכל הזמנים, עד שקובילאי טורקילמייז השווה את שיאו במשחק הבינלאומי האחרון שלו בשנת 2001. שיאם נשבר ב-30 במאי 2008 על ידי אלכסנדר פריי שכבש את ה-35 שלו.

כבר בהופעת הבכורה כבש שלושער נגד הולנד ב-19 בנובמבר 1922. שלושער נוסף והאחרון שלו היה ב-24 במאי 1924 במסגרת אולימפיאדת 1924 בניצחון 0–9 על ליטא. בתום הטורניר אבגלן זכה עימה במדליית כסף לאחר הפסד 3–0 בגמר לאורוגוואי. בניגוד לאחיו אנדרה, הוא החמיץ את מונדיאל 1934 ומשחקו האחרון במדים הלאומיים היה ב-2 במאי 1937 בהפסד 1–0 לגרמניה הנאצית, משחק בו ענד את סרט הקפטן.

במהלך הקריירה הקבוצתית שלו זכה עם גראסהופרס ציריך ב-4 תוארי אליפות ובחמישה גביעי שווייץ.

אבגלן נפטר בשנת 1970 בעיירת הנופש צרמט בגיל 68. הוא היה אחד ממייסדיה של המועדון נשאטל גזמאקס, שקרוי על שמו.

תארים
-----

גראסהופרס ציריך
* אליפות שווייץ (4): 1927, 1928, 1931, 1937
* הגביע השווייצרי (5): 1926, 1927, 1932, 1937, 1940

נבחרת שווייץ
* מדליית כסף אולימפית: 1924

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
פירוש נוסף ערך זה עוסק במשנה למלך, תפקיד. אם התכוונתם למשנה למלך, פירוש לספר משנה תורה להרמב"ם, ראו משנה למלך (פירוש).
מלכויות המשנה באימפריה הספרדית באמריקה במאה ה-18.
**המשנה למלך** (באנגלית: Viceroy; בספרדית: Virrey; בפורטוגזית: Vice-Rei) היה הפקיד בעל הדרגה הגבוהה ביותר במערכת בירוקרטית קולוניאלית בקולוניה מסוימת, המושל אזרחית וצבאית בשמו של המלך על היחידה המנהלית הקרויה "מלכות משנה". 

באימפריה הספרדית כיהנו בו-זמנית מספר משנים למלך ברחבי האמריקות. ב-1525 יוסדה מלכות המשנה של ספרד החדשה; ב-1544 יוסדה מלכות המשנה של פרו; בשנת 1717 הוקמה מלכות המשנה של גרנדה החדשה (Virreinato de Nueva Granada), אשר התפרקה והוקמה בשנית בשנת 1739; ולבסוף בשנת 1776 הוקמה מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה (Virreinato del Río de la Plata).

בנוסף למשנים למלך שבאמריקות היו למלך הספרדי משנים למלך גם באירופה: בשנת 1503 יוסדה מלכות המשנה של נפולי (Virreinato de Nápoles), ואילו בין השנים 1580 ל-1642 התקיימה מלכות המשנה של פורטוגל (Virreinato de Portugal). לבסוף, היו גם מספר משנים למלך גם בספרד עצמה: באראגון, ולנסיה ובקטלוניה. 

תפקידו של המשנה למלך איבד מחשיבותו עם החלפת השושלת ההבסבורגית בשושלת הבורבונית בספרד בשנת 1700. 

התואר שימש גם באימפריות אחרות, אם כי לרוב באופן בלתי רשמי ומצומצם יותר מאשר בזו הספרדית, כגון מדינת ברזיל תחת האימפריה הפורטוגזית, הודו תחת האימפריה הבריטית, צרפת החדשה תחת האימפריה הצרפתית (כיום בקנדה). בנוסף, מספר בתי מלוכה אירופאיים השתמשו בתארים אלו לציון המושלים מטעמם בטריטוריות שונות בתחומי ממלכתן.

פיקוח באימפריה הספרדית
----------------------

מועצת האינדיאס, אשר הוקמה בשנת 1524 כמוסד שניהל עבור המלך את האימפריה, הוסמכה לשלוח מפקח כללי (visitador general) על מנת לחקור האשמות או חשדות למנהל לא-תקין מצד גוף או בעל משרה שלטונית. מוסד זה היה יעיל, אולם לא נעשה בו שימוש דחוף.

אמצעי הפיקוח העיקרי על המתחולל במלכות המשנה היו ה"רסידנסיאס" (residencias) – הליך שגרתי של דיווח וביקורת משפטית של תקופת השלטון של בעל משרה בכירה. עם סיום שלטונו, דרך קבע, נערך הליך שבדק את הישגיו ובירר טענות שהועלו כנגדו.

אופייה של הבירוקרטיה ברחבי האימפריה, ושל הקבוצות המאורגנות בה, סייע גם הוא להליך הפיקוח והביקורת המתמיד על התנהלות מלכות המשנה. מצופה היה ממושל שיתייעץ עם חברי האודיינסייה שבתחום סמכותו ולדעתם היה משקל. גילדות ומועצות ערים, וכן קבוצות מאורגנות אחרות, כגון אנשי הכנסייה והצבא, שמרו בקנאות על זכויות היתר (fueros) שלהם ולא היססו לפנות לכתר על כל פגיעה במעמדם. מערכת משפטית היררכית קיבלה תלונות כנגד פקידים שהואשמו בשחיתות או בניצול סמכותם לרעה, וטיפלה בהם ביעילות משתנה בהתאם לזמן ולמקום.

ראו גם
------

* מושל כללי
* מושל הודו (בריטי)
* מושל הודו הפורטוגזית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משנה למלך** בוויקישיתוף
* משנה למלך, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4188462-0

 |
**מקנזי אלכסנדר אסטין** (באנגלית: **Mackenzie Alexander Astin**; נולד ב-12 במאי 1973) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידיו כאנדי בסדרת הטלוויזיה "עובדות החיים" בין השנים 1985–1988, נואה בסדרת הטלוויזיה "סקנדל" בין השנים 2014–2017, וד"ר מקס צ'אן בסדרה "רוזווד" בין השנים 2015–2016.

ביוגרפיה
--------

אסטין נולד ב-12 במאי 1973 בלוס אנג'לס, קליפורניה, בנם של השחקנית פטי דיוק והשחקן ג'ון אסטין. אחיו למחצה הוא השחקן שון אסטין. הוא למד בבית הספר התיכון ראלף וולדו אמרסון ובתיכון האוניברסיטאי בלוס אנג'לס. הוא נשוי לג'ניפר אבוט אסטין (לבית באוץ).

### קריירה

אסטין ערך את הופעת הבכורה שלו בגיל 9 בסרט הטלוויזיה "לויס גיבס ותעלת האהבה", אך ככל הנראה זכור בעיקר בזכות תפקידו בטלוויזיה כאנדי מופט במשך ארבע עונות בין 1985 ל-1988 בקומדיית המצבים "עובדות החיים". הוא שיחק בתפקיד חוזר בסדרות "סקנדל", "הקוסמים" ו"הומלנד", והופיע בתפקידי אורח בסדרות "אבודים", "האוס", "בניחוש חוקר", "האנטומיה של גריי", "NCIS" ו"האורוויל".

אסטין הופיע בסרטי קולנוע הכוללים את "המנצח לוקח הכל" עם קווין ספייסי, "וויאט ארפ" עם קווין קוסטנר, "כוכב של ערב" עם שירלי מקליין ו"ימי הדיסקו האחרונים". במהלך צילומי הסרט "כוכב של ערב", איבד את הקצה העליון של אוזנו הימנית בתאונת דרכים. על מנת להתאים לסצינות שצולמו בעבר, הותאם לו חיבור תותב לאוזנו למשך שארית ההפקה. בין השנים 2005–2010 עבד עם אביו, מנהל התוכנית לאמנויות תיאטרון ולימודים באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור, מרילנד.

בנובמבר 2020 לוהק אסטין לתפקיד חוזר בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה של נטפליקס "את"; שעלתה לשידור ב-15 באוקטובר 2021.

קישורים חיצוניים
----------------

* מקנזי אסטין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* מקנזי אסטין, באתר AllMovie (באנגלית)
* מקנזי אסטין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Blake, Meredith (28 במרץ 2014). "'Scandal' recap: One big, happy family... right?". *Los Angeles Times*. `{{cite news}}`:  (עזרה)
2. ↑  Turan, Kenneth (29 במרץ 2016). "L.A. Times film critic: Why I'll never forget Oscar winner Patty Duke". *Los Angeles Times*. `{{cite news}}`:  (עזרה)
3. ↑  Petski, Denise (18 בנובמבר 2020). "'You': Saffron Burrows Upped To Series Regular, Dylan Arnold, Tati Gabrielle Among 12 Cast In Netflix Series". *Deadline Hollywood* (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-19 בנובמבר 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1296095
* BnF: cb14041849b (data)
* GND: 1026075467
* ISNI: 0000 0001 1567 1948
* LCCN: no99087136
* NKC: xx0149822
* NTA: 143119974
* SNAC: w6fr3602
* SUDOC: 134361520
* VIAF: 37117608
* WorldCat: lccn-no99087136

 |
**ניקולאי אֶבְטִימוֹב מְלָאדֶנוֹב** (בבולגרית: **Николай Евтимов Младенов**;‏ נולד ב-5 במאי 1972 בסופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית) הוא פוליטיקאי בולגרי אשר בשנים 2009–2010 כיהן כשר ההגנה של בולגריה, ובשנים 2010–2013 כיהן כשר החוץ של בולגריה, בממשלו הראשון של בויקו בוריסוב. בהמשך, מונה לנציג האו"ם לעיראק. בשנים 2015–2020 כיהן כמתאם המיוחד מטעם האומות המאוחדות לתהליך השלום במזרח התיכון.

קורות חייו
----------

ניקולאי מלאדנוב נולד בסופיה. הוא רכש השכלה אקדמית בסופיה ובלונדון. ב-2001 נבחר לפרלמנט הבולגרי מטעם "איחוד הכוחות הדמוקרטיים" בהנהגת איוואן קוסטוב. ב-2005 פרש מהמפלגה. ב-2007 הצטרף למפלגת "אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה" ונבחר מטעמה לפרלמנט האירופי. בהמשך כיהן כשר ההגנה בממשלו הראשון של בויקו בוריסוב, וב-2010 התמנה לשר החוץ של בולגריה. בתקופת כהונתו כשר החוץ חלה התקרבות נוספת ביחסי ישראל ובולגריה. בספטמבר 2011, בעת ביקור באנקרה, הביע ניקולאי מלאדנוב הסתייגות מקווי מדיניותה של טורקיה כלפי ישראל בעקבות אירועי המשט לעזה.

במרץ 2013 התפטרה ממשלתו של בוריסוב. ב-2 באוגוסט 2013 מונה מלאדנוב לשליח האו"ם לעיראק.

ב-5 בפברואר 2015 מונה לשליח האו"ם למזרח התיכון במקום רוברט סרי. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 2020 כאשר הוחלף על ידי תור ונסלן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניקולאי מלאדנוב** בוויקישיתוף
* ניקולאי מלאדנוב, ברשת החברתית טוויטר
* אסף גבור, שליח האו"ם למזה"ת: "האו"ם רוצה להיות מתווך הוגן", באתר nrg‏, 7 באפריל 2017
* איתמר אייכנר ואליאור לוי, האיש שמנסה להציל את עזה, באתר ynet, 1 באוגוסט 2018
* אילנה דיין, ‏מלאדנוב מזהיר בריאיון בלעדי: "מתקרבים לעימות משמעותי ברצועת עזה", באתר גלי צה"ל, 6 בדצמבר 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  השליח החדש של האו"ם למזרח התיכון: הבולגרי ניקולאי מלאדנוב, באתר ynet, 05 בפברואר 2015
2. ↑  ביקור שר החוץ הבולגרי באנקרה, באתר "כולנו בולגרים", אתר הבית של יהודי בולגריה.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**רומיאנה ז'לבה** | **שר החוץ של בולגריה** 27 בינואר 2010 - 13 במרץ 2013 | **הבא**:**מארין רייקוב** |
**הטרוגס** (באנגלית: **The Troggs**) הייתה להקת רוק בריטית מהעיירה אנדובר החל מאמצע שנות ה-60.

הטרוגס, 2014

היסטוריה
--------

הלהקה התחילה את דרכה בשנת 1964 בשם The Troglodytes וכללו את רוני בונד, רג' בול, כריס בריטון וריי סטייפלס. האמרגן של הקינקס לארי פייג' גילה אותם, קיצר את שמם לשם **The Troggs**, והשיג להם חוזה הקלטה בחברת CBS. הטרוגס הקליטו את Lost girl שנכשל והחוזה בוטל. 

הלהקה עברה להקליט בחברת Fontana, ופייג' הביא להם שיר שנכתב על ידי צ'יפ טיילור עבור ג'ורדן כריסטופר, והלהקה עיבדה אותו ללהיט Wild thing. במקביל שינה רג' בול את שם משפחתו לפרסלי, עובדה שמשכה התעניינות מהתקשורת. הלהיט נכנס למצעד הבריטי והגיע למקום השני ובהמשך כבש את פסגת המצעד האמריקאי. 
הלהיט הבא של הטרוגס With a girl like you הגיע לראש המצעד הבריטי ואחריו הלהיט שנכתב על ידי פרסלי I can’t control myself שהגיע למקום השני, אבל עורר סערה בגלל תוכנו ואפילו נאסר להשמעה באוסטרליה. להיט זה כבר הוקלט בחברת התקליטים הפרטית של פייג' Page One, בה הוקלטו גם הלהיטים הבאים עד 1969. 

ב-1967 כתב פרסלי, בזמן צפייה בתוכנית טלוויזיה, את הבלדה Love is all around שהגיעה למקום החמישי בבריטניה והשביעי בארצות הברית. הלהיט הוקלט שוב בשנת 1994 על ידי להקת Wet Wet Wet ושבר את שיא השהייה בראש המצעד הבריטי - 15 שבועות - הרבה בזכות הופעת הביצוע המחודש בסרט ארבע חתונות ולוויה אחת עם יו גרנט. 

במרץ 1969, לאחר מספר שירים שלא נכנסו למצעד, התפרקה הלהקה. פרסלי ובונד ניסו את כוחם כזמרי סולו אך לא הצליחו במיוחד. 

ב-1972 הקימו השניים מחדש את הטרוגס עם שני חברים נוספים חדשים ובמשך 4 שנים הקליטו תשעה שירים, ביניהם Good Vibrations של הביץ' בויז, (I Can't Get No) Satisfaction של הרולינג סטונז וגרסת רגאיי ללהיטם Wild thing. אף אחד משירים האלה לא נכנס למצעד. הלהקה המשיכה להתקיים גם לתוך שנות ה-80.

דיסקוגרפיה
----------

### להיטי הלהקה


|  |
| --- |
| * Lost girl 01/66
* Wild thing #2UK #1US 05/66
* With a girl like you #1UK #US29 08/66
* I can’t control myself #2UK #43US 10/66
* Any way that you want me #8UK 01/67
* Give it to me #12UK 03/67
* My lady 05/67
* Night of the long grass #17UK 06/67
* Hi Hi Hazel #42UK 08/67
* Love is all around #5UK #7US 11/67
* Little girl #37UK 03/68
* Surprise surprise 04/68
* You can cry if you want to 06/68
* Hip hip hooray 11/68
* Evil woman 07/69
* Easy loving 03/70
 |

### תקליטי EP של הלהקה

* Troggs tops #8UK 1967

### אלבומי הלהקה

* From nowhere... The Troggs #6UK 08/66
* Trogglodynamite #19UK 03/67
* Cellophane 07/67
* Love is all around #109US 06/68
* Mixed bag 1968

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הטרוגס

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הטרוגס** בוויקישיתוף
* הטרוגס, ברשת החברתית טוויטר
* הטרוגס, באתר ספוטיפיי
* הטרוגס, באתר Last.fm (באנגלית)
* הטרוגס, באתר AllMusic (באנגלית)
* הטרוגס, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* הטרוגס, באתר דיזר
* הטרוגס, באתר Discogs (באנגלית)
* הטרוגס, באתר Songkick (באנגלית)
* הטרוגס, באתר DNCI
* הטרוגס, באתר בילבורד (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007400584105171
* BIBSYS: 5015344
* BnF: cb139071750 (data)
* GND: 5517050-X
* ISNI: 0000 0001 1939 0051
* LCCN: n93024972
* MusicBrainz: 4aec87a5-f33e-4bd6-89f2-0c96188c8372
* NKC: xx0108785
* SUDOC: 080783929
* VIAF: 132278482
* WorldCat: lccn-n93024972

 |
**נתיב המים התוך-חופי** (באנגלית: **Intracoastal Waterway**) הוא נתיב מים שאורכו כ-4,800 ק"מ ומשמש לצורכי פנאי ומסחר לאורך קו החוף האטלנטי וחוף המפרץ של ארצות הברית שעל מפרץ מקסיקו בארצות הברית. חלקים מנתיב המים מורכבים ממפרצים טבעיים, ערוצי נהרות המוצפים מי ים, לגונות וחלקים אחרים הם תעלות שנבנו בידי אדם.

נתיב המים התוך-חופי משתרע במקביל לחוף המזרחי של ארצות הברית, החל ממדינת מיין בצפון ועד למדינת פלורידה בדרום, ולאורך חופי מפרץ מקסיקו מפלורידה ועד לעיר בראונסוויל בטקסס. שיט בנתיב המים התוך-חופי פטור מאגרה אולם ספינות מסחריות חייבות ב"מס דלק" אשר מממן את אחזקת הנתיב ושיפורו. נתיב המים התוך-חופי מהווה חלק גדול ממסלול "הלולאה הגדולה" (The Great Loop): מסלול שיט מעגלי המאפשר לבעלי סירות להקיף את כל החלק המזרחי של ארצות הברית לאורך החוף המזרחי, הימות הגדולות, נהר המיסיסיפי ויובליו ולאורך חופי מפרץ מקסיקו, בין 8,000-12,000 ק"מ, בהתאם לנתיב שנבחר.

קטע מנתיב המים התוך-חופי האטלנטי, בצפון קרולינה
נתיב המים התוך-חופי במפרץ מקסיקו, סמוך לניו אורלינס
הקמת נתיב המים התוך-חופי התאפשרה בזכות החלטת הקונגרס של ארצות הברית בשנת 1919. תחזוקת הנתיב נעשית על ידי חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית (United States Army Corps of Engineers). על פי החוק הפדרלי על נתיב המים להיות בעומק מינימלי של 4 מטר ברוב אורכו, אולם עקב קשיים תקציביים אין ההוראה יוצאת לפועל. כתוצאה מאחזקה לקויה קיימים קטעים של הנתיב בהם הצטברות חול ומשקעים המגבילים את עומק המים ל-2.1 עד 2.7 מטר.

נתיב המים התוך-חופי מורכב משני קטעים נפרדים: 

* נתיב המים התוך-חופי במפרץ מקסיקו המשתרע בין העיר בראונסוויל בטקסס לעיר קאראבל בפלורידה.
* נתיב המים התוך-חופי בחוף האטלנטי המשתרע בין קי וסט בפלורידה לבוסטון במסצ'וסטס.

על פי התוכנית המקורית להקמת נתיב המים, שני הקטעים היו צריכים להיות מחוברים בתעלת מים שתחצה את צפון חצי האי פלורידה, אולם שיקולים סביבתיים מנעו את השלמת התוכנית.

חלק ניכר מן השיט על נתיב המים התוך-חופי הוא מסחרי באופיו: דוברות שעליהן מכלי דלק ומוצרי דלק, מזון, חומרי בנייה ומוצרי תעשייה. בנתיב אף פעילות פנאי ערה. בתקופות הסתיו והאביב חלק מן התנועה היא של שייטים המדרימים לפלורידה לעת חורף ומצפינים עם בוא הקיץ. חלק מן השייטים המעדיפים לשוט באוקיינוס, נאלצים להשתמש בנתיב בעת סערות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נתיב המים התוך-חופי** בוויקישיתוף
* History of the Waterways of the Atlantic Coast of the United States על נתיב המים התוך-חופי באתר חיל ההנדסה האמריקאי.
* Atlantic Intracoastal Waterway Association התאחדות נתיב המים התוך-חופי האטלנטי.
* Gulf Intracoastal Canal Association התאחדות נתיב המים התוך-חופי במפרץ מקסיקו.
* נתיב המים התוך-חופי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007539135005171
* LCCN: no2009172833
* VIAF: 152842003
* WorldCat: lccn-no2009172833

 |
**מדע פתוח** היא תנועה שמטרתה להפוך את המחקר, הנתונים וההפצה המדעיים לזמינים לכל רמות החקירה המדעית, חובבנית או מקצועית. מדע פתוח הוא ידע שקוף ונגיש המשותף ומפותח באמצעות רשתות שיתופיות. הוא כולל פרקטיקות כגון פרסום מחקר פתוח, קמפיינים למען גישה פתוחה, עידוד מדענים ליישם מדע של "מחברות פתוחות" והקלה על תהליך הפרסום והפצת הידע המדעי באופן כללי.
ניתן לראות מדע פתוח כהמשך (במקום מהפכה) של פרקטיקות שהחלו במאה ה-17 עם לידתו של כתב העת האקדמי, כאשר הביקוש החברתי לגישה לידע מדעי הגיע לנקודה בה שיתוף משאבים זה עם זה על ידי קבוצה של מדענים הפך להכרחי על מנת שיוכלו לבצע את עבודתם.
כיום הדיון נסוב סביב היקף שיתוף המידע המדעי. הקונפליקט שהוביל לתנועת המדע הפתוח נערך בין רצונם של מדענים להחזיק בגישה לידע משותף מול רצונם של גופים פרטיים להרוויח כאשר גופים אחרים משתמשים במשאבים שלהם. בנוסף, הסטטוס של גישה ומשאבים פתוחים משתנה בין תחום מחקר אקדמי אחד לאחר.

ארגונים ופרויקטים
-----------------

פרויקטים מדעיים גדולים הם בעלי סבירות גבוהה יותר ליישם מדע פתוח מאשר פרויקטים קטנים. פרויקטים שונים עורכים, תומכים, מפתחים כלים או מממנים מדע פתוח, וארגונים רבים מנהלים מספר פרויקטים, למשל, מוסד אלן למדעי המוח עורך מספר פרויקטים מדעיים ואילו המרכז למדע פתוח מכיל פרויקטים למחקר, תומך ויוצר כלים עבור מדע פתוח.

### עריכת מחקרים

פרויקטים רבים למדע פתוח מתמקדים באיסוף ותיאום אוספים אנציקלופדיים של כמויות גדולות של נתונים מאורגנים. גן החיות הגלקטי ממיין גלקסיות; פרויקט ה-HapMap הבינלאומי ממפה את ההפלוטיפ של הגנום האנושי וסקירת השמים הדיגיטלית של סלואן מפרסמת מידע מכל מקור.

### פרסום

החלפת מודל הפרסום הנוכחי היא אחת המטרות של מדע פתוח. המחירים הגבוהים של גישה לספרות הובילו למחאות כגון "מחיר הידע" ולאתר שיתוף מאמרים כגון Sci-Hub(הקישור אינו פעיל) ול-"ICanHazPDF".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מדע פתוח** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מדע פתוח

הערות שוליים
------------

1. ↑  Woelfle, M.; Olliaro, P.; Todd, M. H. (2011). "Open science is a research accelerator". *Nature Chemistry*. **3**: 745–748. doi:10.1038/nchem.1149. נבדק ב-6 בדצמבר 2018. `{{cite journal}}`:  (עזרה)
2. ↑  Vicente-Saez, R. & Martinez-Fuentes, C. (2018). Open Science now: A systematic literature review for an integrated definition. Journal of Business Research, 88, 428-436.
3. ↑  Machado, J. "Open data and open science". *In* Albagli, Maciel & Abdo. "Open Science, Open Questions", 2015
4. ↑  Nielsen 2011, p. 198-202.
5. ↑  "OpenScience". *De Gruyter Open*.
6. ↑  Nielsen 2011, p. 109.
7. ↑  Allen, Paul (30 בנובמבר 2011). "Why We Chose 'Open Science'". *Wall Street Journal*. נבדק ב-6 בינואר 2012. `{{cite news}}`:  (עזרה)
8. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1197084231
* LNB: 000330434

 |
חדר ה-*Salle à manger*
הבלדוודר בגן הטריאנון הקטן
**הטריאנון הקטן** (בצרפתית: **Petit Trianon** - פטי טריאנון) הוא ארמון קטן הממוקם בגנים של ארמון ורסאי, בסמוך לפריז.

היסטוריה
--------

המבנה תוכנן על ידי האדריכל אנג'ה-ז'ק גאבריאל במצוות לואי החמישה עשר עבור פילגשו מאדאם דה פומפדור, והוקם בין השנים 1762–1768.

מאדאם דה פומפדור נפטרה ארבע שנים לפני השלמת המבנה, והוא שימש את יורשתה - מאדאם דו בארי. עם עלייתו לשלטון של לואי השישה עשר בשנת 1774, הוענק הארמון וגניו למלכתו - מארי אנטואנט.

מארי אנטואנט השתמשה במבנה כארמונה הפרטי, ואירחה בו את ידידותיה. איש לא הורשה להיכנס למבנה בלי אישורה של המלכה.

תיאור המבנה
-----------

המבנה נבנה בתקופת המעבר בין סגנון הרוקוקו לסגנון הנאו קלאסי. הארמון בנוי בסגנון פשוט יחסית. המבנה סימטרי, ומעוטר בעמודים קורינתיים.

המבנה תוכנן כך שיהיה בו מגע מועט ביותר בין אנשי האצולה לבין המשרתים. בעת תכנון המבנה נבנה חדר האוכל כך ששולחן האוכל יורד על ידי מעלית לקומה התחתונה ויערך על ידי המשרתים מבלי שיראו זאת האורחים. בפועל, מתקן ההרמה לא שימש את מארי אנטואנט ופמלייתה. כמו כן, על מנת להגן על פרטיות המלכה, נבנו מראות חדר השינה של המלכה כך שניתן להזיזן וזאת על מנת למנוע מצב בו יוכלו לצפות במלכה מבעד לחלונות החדר.

ראו גם
------

* הטריאנון הגדול
* כפר המלכה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הטריאנון הקטן** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של הטריאנון הקטן
* וידאו של הטריאון הקטן(הקישור אינו פעיל)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007282115505171
* GND: 4078847-7
* LCCN: sh85100331

 |
**סרז'יו קלאודיו דוס סאנטוס** (בפורטוגזית: **Sergio Claudio dos Santos**; נולד ב-27 ביוני 1971 בריו דה ז'ניירו), הידוע בשם **סרז'יניו** הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק כקשר שמאלי וכמגן שמאלי. הוא ידוע בעיקר על תקופתו במועדון הכדורגל האיטלקי מילאן. סרז'יניו גם שיחק במדי נבחרת ברזיל.

סרז'יניו החל את קריירת הספורט שלו בברזיל במספר מועדונים בברזיל, ביניהם אינטפרונה ופלמנגו, אך החליף מועדון כל שנה. לבסוף מצא את מקומו במועדון סאו פאולו, מהמועדונים הבכירים בברזיל. סרז'יניו שיחק בסאו פאולו שלוש עונות ובעקבות הופעותיו שם אף זומן לנבחרת הכדורגל הברזילאית ב-1998.

ב-1999 עבר סרז'יניו לקבוצתו הנוכחית מילאן. סרז'יניו לא הירבה לשחק במילאן, בה שיחק בעיקר כמחליף. סרז'יניו זכה עם מילאן ב-2003 בליגת האלופות והיה אף הראשון להבקיע פנדל בבעיטות ההכרעה, לאחר שהמשחק הסתיים ללא הכרעה. בגמר הטורניר ב-2005 היה שותף להפסדה של מילאן, כאשר המשחק הגיע פעם נוספת להכרעה בבעיטות עונשין. באותו משחק סרז'יניו החמיץ את הבעיטה.

הופעתו הידועה ביותר הייתה בדרבי של מילאנו ב-2001 בו ניצחה קבוצתו מילאן את יריבתה אינטר 6-0.

בקיץ 2008, לאחר 9 שנים במועדון האיטלקי, הודיע סרז'יניו על פרישתו מכדורגל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סרז'יניו** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

| **נבחרת ברזיל – קופה אמריקה 1999 (מקום ראשון)** |
| --- |
| 1 דידה • 
2 קאפו • 
3 אודבאן • 
4 זאגו • 
5 אמרסון • 
6 רוברטו קרלוס • 
7 אמורוזו • 
8 ואמפטה • 
9 רונאלדו • 
10 ריבאלדו • 
11 אלכס • 
12 מרקוס •
13 אוונילסון • 
14 סזאר בלי •
15 ז'ואאו קרלוס •
16 סרז'יניו •
17 מרקוס פאולו •
18 פלביו קונסייסאו •
19 בטו •
20 כריסטיאן •
21 רונאלדיניו •
22 זה רוברטו •
מאמן: לושמבורגו | ברזילברזיל |
**דיוויזיית המילואים ה-47** (בגרמנית: **47. Reserve-Division**) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.

היסטוריה
--------

הדיוויזיה הוקמה ב-25 באוגוסט 1914, כחלק מקורפוס המילואים ה-24 בפיקודו של פרידריך פון גרוק בחזית המערבית, אשר הועבר לארמייה החמישית בספטמבר 1914 ולחם במלחמת חפירות בין מז ומוזל. בסוף נובמבר הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם רוכזה באזור קרקוב ונשלחה לארמייה האוסטרית הרביעית בפיקודו של יוזף פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה בחזית הקרפטים. היא לחמה בתחילת דצמבר 1914 במהלך קרב לימנובה-לפנוב על הסטרדומקה ליד Muchowka. הדיוויזיה בראשות אלפרד פון בסר יצרה קו קדמי חזק במתקפת הנגד של קבוצת הקורפוס "רוט" בגבעת אורלובקה 597 וברייברוט ולקחה חלק גדול בהצלחה האוסטרית. לאחר הנסיגה הרוסית, הדיוויזיה אבטחה עד מרץ 1915 ב-Dunajec.

בתחילת מאי 1915, הדיוויזיה השתתפה בפריצת הדרך של מתקפת גורליצה-טרנוב, כחלק מהארמייה האוסטרית הרביעית. בין ה-15 במאי ל-23 ביוני, הדיוויזיה עסקה במלחמת חפירות נוספת על גזרת סן ליד נירודה ומזיארניה, ולאחר מכן התקדמה לגזרת וישניה. לאחר לחימה ליד קרסניק, המשיכה ההתקדמות מהויסניקה לנהר וויפרץ בסוף יולי. בין ה-20 באוגוסט ל-3 בספטמבר 1915, הדיוויזיה עקבה אחרי התקדמות הארמייה ה-11 הגרמנית צפונה בין באג וג'סיולדה. בספטמבר 1915 באזור סלונים, ובהמשך לחמה הדיוויזיה תחת קורפוס הלנדווהר בפיקודו של רמוס פון ווירש. בינואר 1916 לחמה הדיוויזיה קרבות עמדה בשטשרה העליונה באזור אוסטרוב כחלק מקורפוס המילואים ה-38, וביולי ובאוגוסט 1916, נלחמה הדיוויזיה בהצלחה נגד התקפות רוסיות בקרב ההגנה בברנוביץ'-גורודיצ'ה ונותרה כפופה לפלגת הארמייה ווירש במשך החודשים הבאים.

בתחילת מאי 1917 חזרה הדיוויזיה לחזית המערבית. עד תחילת יוני היא שהתה באזור טול בקו רמנווויל - רג'ניוויל. לאחר הקרב השני על האן, ביוני 1917, היא חיזקה את העמדות על רכס Chemin des Dames, ועד סוף נובמבר 1917 נלחמה הדיוויזיה בעמדות על האיילט.

מ-21 במרץ 1918, לחמה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית באגף הדרומי של הארמייה ה-18, שהתרכזה באזור משני צידי סן-קנטן. הדיוויזיה התקדמה יחד עם "קבוצת גייל" (דיוויזיות הלנדווהר ה-13 וה-47) על פני האואז מאזור לה פר מערבה, ב-22 במרץ הם גברו על תעלת קרוזאט בטרגנייה. עד ה-24 במרץ, הדיוויזיה כבשה את שוני והעצימה את פעולתה של "קבוצת קונטה" (קורפוס המילואים ה-4) על נויון ולאסייני.

לאחר שהועברה לארמייה השביעית בפיקודו של מקס פון בהן באזור לאון, ההתקדמות על פני הוסל לסואסון התרחשה ב-28 במאי. הדיוויזיה הייתה שם בעתודת קורפוס המילואים ה-8 ("קבוצת ויכורה") ולקחה חלק בהתקדמות על Villers-Cotterêts. הדיוויזיה תקפה במרכז גזרת הקבוצה ב-2 ביוני ולאחר מכן נשארה בעתודה בעורף הארטנס עד אמצע יולי. לאחר מתקפת הנגד של בעלות הברית, התרחשה הנסיגה ההכרחית מאחורי האן. הדיוויזיה הגנה עד סוף יולי על קטע וסל בחזית הקשה בין סואסון לריימס, וב-2 באוגוסט 1918 פורקה הדיוויזיה בלורן.

מפקדים
------

* בוגיסלב פון בגנסקי (2 באוגוסט 1914–10 בנובמבר 1914)
* אלפרד פון בסר (11 בנובמבר 1914–25 באפריל 1917)
* הרטוויג פון אייכנדורף (26 באפריל 1917–2 באוגוסט 1918)

לקריאה נוספת
------------

* Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
**למורי קוף** או **ארכאולמורים** (שם מדעי: **Archaeolemuridae**; מילולית: "למורים עתיקים") היא משפחה של למורים נכחדים שחיו באי מדגסקר. הם קרובים למגלדאפיס (למור הקואלה) וללמורי העצלן, וכולם היו גדולים בהרבה מקרוביהם החיים כיום. כולם נכחדו לפני 3,000 עד 1,000 שנה מהיום עקב הגעת האדם למדגסקר.

למורי הקוף כוללים 2 סוגים שהגיעו לממדים של בבונים במשקל 15 עד 35 קילוגרם, והם היו כנראה שוכני קרקע הרבה יותר מהלמורים החיים. ממבנה שיניהם ומאפיינים נוספים מרמזים על קרבתם לאבות ממשפחת האינדריים. הם קרויים למורי קוף עקב מבנה ארובות העיניים הגדולות שלהם המופנה קדימה, חוטמם הקצר ומצחם הגדול שהכיל מוח גדול יחסית. ככל הנראה הם חיו בחבורות מורכבות יחסית ללמורים ודמו באורח חייהם לקופים מודרניים.

ואולם למרות דמיונם לקופים הם היו ככל הנראה פעילי לילה עקב ארובות העיניים הגדולות הרגישות יותר לאור. לתזונתם הם ניזונו מעשבים וזרעים כמו הבבונים הזנובים, אך ייתכן שגיוונו גם בבעלי חיים קטנים.

מיון
----

* סוג הדרופיתקוס (*Hadropithecus*)
	+ מין *Hadropithecus stenognathus*
* סוג ארכאולמור (*Archaeolemur*)
	+ מין *Archaeolemur edwardsi*
	+ מין *Archaeolemur majori*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **למורי קוף** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**ניקולאי ז'וקובסקי** (ברוסית: **Николай Егорович Жуковский**; ‏5 בינואר (17 בינואר) 1847 - 17 במרץ 1921) היה פיזיקאי ומתמטיקאי רוסי ממייסדי ניתוח דינאמיקה של אוויר, נחשב לאבי התעופה ברוסיה.

חייו
----

ניקולאי ז'וקובסקי נולד בכפר במחוז ולדימיר למשפחת מהנדס שעבד במערכת מסילות רכבת הרוסית. בשנת 1858 הוא התחיל את לימודיו בגימנסיה במוסקבה. ז'וקובסקי רצה כאביו להיות מהנדס רכבות, אך לאור כך שעלות הלימודים באוניברסיטת מוסקבה הייתה נמוכה בהרבה הוא התקבל לאוניברסיטה. בשנת 1868, לאחר סיום האוניברסיטה, הוא ניסה בפעם נוספת להתקבל למכון ללימודי רכבת אך ללא הצלחה.

בשנת 1870 ז'וקובסקי התחיל לעבוד כמורה לפיזיקה בבית הספר לבנות. בשנת 1871 הוא סיים לימודי תואר שני והתחיל ללמד באוניברסיטה טכנית במוסקבה. בשנת 1882 ז'וקובסקי סיים את עבודת הדוקטורט והתחיל ללמד באוניברסיטת מוסקבה. בשנת 1886 הוא קודם לדרגת פרופסור.

מתחילת שנות ה-90 ז'וקובסקי החל במחקרים בתחום התעופה. בשנת 1891 הוא פרסם עבודה על מעוף הציפורים. בהמשך הוא חקר את זווית ההתקפה. בשנים 1897-1898 ז'וקובסקי חקר תקלות במערכת אספקת המים של מוסקבה ופיתח נוסחאות של הלם מים.

בשנת 1904 ז'וקובסקי פיתח נוסחאות לחישוב כוח עילוי שנמצאות בשימוש עד היום.

בשנת 1905 ז'וקובסקי נבחר ליושב ראש של החברה המתמטיקאית המוסקבאית.

בשנת 1908 ז'וקובסקי יסד באוניברסיטה הטכנית של מוסקבה חוג תעופה בו למדו חלוצי תעופה רוסית כולל אנדריי טופולב. 

בשנת 1918 בהתאם להמלצותיו הוקם המכון האווירוהידרודינמי המרכזי במוסקבה שהפך למכון מחקר תעופה ואווירודינמיקה המשמעותי בברית המועצות, המכון פעיל גם היום ונקרא על שמו של ז'וקובסקי. בשנת 1920 ולדימיר לנין חתם על צו לפי החלה חלוקת "פרס ז'וקובסקי" עבור עבודות מחקר בתחום התעופה.

ז'וקובסקי נפטר בשנת 1921 ונטמן בשטח מנזר דונסקוי במוסקבה.

בשנת 1950 צולם סרט על חייו ובמקום הולדתו פועל מוזיאון לזכרו.

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניקולאי ז'וקובסקי** בוויקישיתוף

* ניקולאי ז'וקובסקי, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* ניקולאי ז'וקובסקי, באתר MacTutor (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007457263905171
* BIBSYS: 6065390
* BnF: cb166607006 (data)
* GND: 102621411
* ISNI: 0000 0001 0986 1649
* LCCN: n84069851
* LNB: 000160089
* MGP: 102058
* NKC: skuk0006078
* NLP: A18672061
* NTA: 271430710
* SNAC: w6vx4nsk
* SUDOC: 06783034X
* VIAF: 71788879
* WorldCat: lccn-n84069851

 |
אכסדרת העמודים בין שני חלקי המבנה
חזית המבנה
**הטריאנון הגדול** (בצרפתית: **Grand Trianon**) הוא ארמון השוכן בחלקם הצפון-מערבי של גני ארמון ורסאי.

הטריאנון הגדול נבנה לבקשת לואי ה-14, מלך צרפת כמקום מנוחה עבורו ועבור פילגשו פרנסואז-אתנייז, מרקיזת מוטספאן. בארמון נערכו ארוחות קלות (*collations*), מבלי צורך לעמוד בכל כללי הטקס של הארוחות הרשמיות שנערכו בארמון ורסאי.

היסטוריה
--------

בשנת 1670 רכש לואי ה-14 שטח בסמוך לארמון ורסאי והורה לאדריכל לואי לה וו לתכנן ביתן חרסינה (*pavillon de porcelaine*). חזית המבנה עוטרה באריחי חרסינה (פורצלן) בסגנון העיר דלפט שבהולנד. האריחים יוצרו ברואן, ליסיו, נוור וסן-קלוד. הקמת המבנה החלה בשנת 1670 והסתיימה בשנת 1672.

במהלך השנים נפגעו האריחים העדינים, וצבעם דהה. בשנת 1687 הורה לואי ה-14 על הריסת הביתן והקמת ביתן חדש על פי תוכניות האדריכל ז'ול ארדווין מאנסאר. ארדווין-מאנסאר תכנן מבנה כפול בגודלו מהביתן שתכנן לה וו, וציפה אותו בשיש ורוד מלאנגוודו.

הקמת המבנה החלה ביוני 1687 והושלמה בינואר 1688. המבנה נחנך בנוכחות לואי ה-14 ופילגשו, פרנסואז ד'אובינייה, מרקיזת מנטנון.

לאחר המהפכה הצרפתית ננטש המבנה. בעת שלטונו של נפוליאון בונפרטה שיפץ נפוליאון את המבנה, ריהט אותו מחדש, והשתמש בו כמגוריו האישיים בעת ששהה בורסאי.

בשנת 1920 נערכו במבנה הדיונים לקראת החתימה של הסכם טריאנון, שנחתם לבסוף במבנה ונקרא על שמו.

כיום משמש המבנה כמוזיאון וכן כאתר אירוח של נשיא צרפת.

ראו גם
------

* גני ארמון ורסאי
* הטריאנון הקטן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הטריאנון הגדול** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של הטריאנון הגדול

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007295425505171
* GND: 4672352-3
* LCCN: n2018063855
* MusicBrainz: 770d788a-aae5-498c-aba7-f783606fa53b
* VIAF: 316593082
* WorldCat (עם VIAF): 316593082

 |
**דיוויזיית המשמר הרביעית** (בגרמנית: **4. Garde-Division**) הייתה דיוויזיה בצבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה ופורקה עם סיומה.

היסטוריה
--------

הדיוויזיה הוקמה ב-18 במאי 1915. זה היה חלק מגל של דיוויזיות חי"ר חדשות שנוצרו באביב 1915. הדיוויזיה הוקמה בעיקר מגדודי חיל הרגלים העודפים של דיוויזיות חיל רגלים רגילות שנהיו משולשות. חטיבת חיל הרגלים ה-5 של הדיוויזיה הועברה מדיוויזיית המשמר ה-3, והגיעה לדיוויזיה עם רגימנט המשמר ה-5 ורגימנט הגרנדירים של המשמר ה-5. רגימנט המילואים ה-93 הגיע מדיוויזיית המילואים של המשמר ה-1.

לאחר היווצרותה, נכנסה הדיוויזיה לקו שמצפון לפשאסניש, שם נשארה עד יולי 1915. לאחר מכן היא השתתפה במתקפת גורליצה-טרנוב, פרצה דרך ב-Przasnysz ונלחמה בקרבות ההמשך לנרב התחתון ולאחר מכן לנרב העליון. בהמשך המתקפה, היא חצתה את נהר ניימן בספטמבר 1915 ונלחמה בקרב וילנה. לאחר מכן הועברה הדיוויזיה לעתודה ונשלחה לחזית המערבית. היא הגיעה לתעלות בפלנדריה ובארטואה באוקטובר ונשארה שם עד סוף השנה. לאחר ארבעה חודשים בעתודה, היא חזרה לקו בפלנדריה ובארטואה באפריל 1916. היא נלחמה בקרב הסום עד נובמבר 1916, ולאחר מכן נשארה בקו על הסום עד מרץ 1917. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב אראס ונשארה בקו בפלנדריה ובארטואה עד ספטמבר 1917, אז נכנסה לקרב פשנדל. בשנת 1918, היא השתתפה במתקפת האביב הגרמנית, ונלחמה בקרב הראשון על הסום (1918), הידוע גם כקרב הסום השני (כדי להבדיל בינו לבין הקרב ב-1916). היא נשארה בתור עד יולי, אז הועברה לגזרה שקטה יותר בלורן כדי לנוח. בסוף יולי ואוגוסט, היא נלחמה בקרב השני על המארן, ולאחר מכן נשארה בקו עד סוף המלחמה. המודיעין של בעלות הברית דירג את הדיוויזיה כדיוויזיה לוחמת מדרגה ראשונה. הדיוויזיה פורקה בשנת 1919 במהלך פירוז הצבא הגרמני לאחר מלחמת העולם הראשונה. זו הייתה דיוויזיה של המשמרות הפרוסיים ומכאן גויסה מכל רחבי ממלכת פרוסיה.

מפקדים
------

* ויליבאלד פון שוויידניץ אונד קריין (20 במאי 1915 – 8 באוקטובר 1916)
* וייט פון אוברניץ (9 באוקטובר 1916 – 5 ביוני 1917)
* ברנהרד פינק פון פינקנשטיין (6 ביוני 1917 – 17 בדצמבר 1918)

לקריאה נוספת
------------

* Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  4. Garde-Infanterie-Division (Chronik 1915/1918)
2. ↑  *Histories of Two Hundred and Fifty-One Divisions of the German Army which Participated in the War (1914-1918), compiled from records of Intelligence section of the General Staff, American Expeditionary Forces, at General Headquarters, Chaumont, France 1919* (1920), pp. 88-91.
**סמואל ג'ון "למורנה" בירץ'** (באנגלית: **Samuel John "Lamorna" Birch**‏; 7 ביוני 1869 – 7 בינואר 1955) היה אמן אנגלי בצבעי שמן וצבעי מים. על פי הצעתו של האמן העמית סטנהופ פורבס, בירץ' אימץ את הכינוי "למורנה" כדי להבדיל את עצמו מליונל בירץ', אמן שעבד באותה תקופה באזור.

ביוגרפיה
--------

למורנה בירץ' נולד באגרמונט (אנ'), צ'שייר, אנגליה. הוא היה אוטודידקט כאמן, למעט תקופת לימודים קצרה באקדמיה קולרוסי (אנ') בפריז במהלך 1895.

בירץ' התיישב בכפר למורנה (אנ'), קורנוול בשנת 1892, והתגורר בתחילה בחווה סמוכה. רבות מתמונותיו המפורסמות ביותר מתוארכות לתקופה זו ומפרץ למורנה היפה היא בדרך כלל הנושא שלהן. הוא נמשך לקורנוול על ידי קבוצת האמנים מאסכולת ניולין, אך בסופו של דבר הקים קבוצה שנייה שהתבססה סביב ביתו בכפר למורנה. הוא התחתן עם הוטון אמילי ויויאן, בתו של סוכן מכרות מקמבורן (אנ') והם התגוררו בקוטג' פלאגסטאף, בלמורנה.

תערוכות
-------

הוא הציג באקדמיה המלכותית לאמנויות משנת 1893, נבחר כעמית (ARA) בשנת 1926 וקיבל תואר חבר האקדמיה (RA) בשנת 1934, והציג שם יותר ממאתיים ציורים.

הוא ערך את תערוכת היחיד הראשונה באגודה לאמנות יפה (אנ') בשנת 1906. כמו אמנים אחרים מבני דורו, הוא הוגדר כ"אמן חשוב" ("Artist of Note") במגזין "האמן (אנ')", מאת ריצ'רד סדון, במהדורת יוני 1944.

"למורנה בירץ' וחוגו" הייתה תערוכה במוזיאון וגלריה לאמנות ורינגטון (אנ') בקומת הביניים באוקטובר 2004. התערוכה הציגה את קשריו של בירץ' עם הנרי סקוט טיוק ותומאס קופר גוטץ' ואמנים רבים אחרים שהתיישבו במושבת האמנים ניולין (אנ') בשנים 1880–1890. בקטלוג התערוכה נאמר כי "ציירים אלה סייעו בשינוי פני האמנות הבריטית (אנ'). הדגש שלהם על צבע ואור, אמת וריאליזם חברתי הביאו למהפכה באמנות הבריטית."

הערות שוליים
------------

1. ↑  Austin Wormleighton; Samuel John Lamorna Birch (1995). *A painter laureate: Lamorna Birch and his circle*. Sansom & Co. p. 40
2. ↑  "Biography. Lamorna Birch 1869–1955"(הקישור אינו פעיל)
3. ↑  "S.J. Lamorna Birch, R.A.", www.racollection.org.uk

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* AAG: 2441
* AGSA: 2690
* BnF: cb14969820h (data)
* FNZA: 1382
* GND: 1152031414
* ISNI: 0000 0000 6661 1331
* LCCN: nr93003979
* NGV: 4157
* NKC: xx0228634
* RKD: 8537
* TePapa: 208
* ULAN: 500032665
* VIAF: 24873811
* WorldCat: lccn-nr93003979

 |
**ניקולאי פליקסוביץ' חומריקי** (ברוסית: **Никола́й Фе́ликсович Хомери́ки**; נולד ב-17 באפריל 1975, מוסקבה, ברית המועצות) הוא במאי קולנוע ותסריטאי רוסי. סרטיו "977" ו"סיפור על חושך" הוקרנו בתוכנית "תצוגה לא שכיחה" בפסטיבל הקולנוע בקאן.

ביוגרפיה
--------

ניקולאי חומריקי נולד במוסקבה. בשנת 1996 היה לבוגר הפקולטה לכלכלה של האוניברסיטה הבינלאומית המוסקבאית. לאחר האוניברסיטה עבד כרואה חשבון בנציגות הרוסית של קוקה קולה ולאחר מספר שנים המשיך את לימודיו באירופה. הוא נכנס בבת אחת לשתי אוניברסיטאות הולנדיות – מאסטריכט ואמסטרדם ואז באמסטרדם הוא וחבר פתחו חברה שעסקה בייבוא כימיקלים ביתיים מהולנד לרוסיה.

בשנת 2000 סיים את לימודיו בקורסים הגבוהים של תסריטאים ובמאים. עבודתו הראשונה של ניקולאי חומריקי הייתה מערכון בן שלוש דקות בשם "זרוק", שזכה בפרס פסטיבל סופוט, שבראש חבר המושבעים היה הבמאי הפולני קרישטוף זנוסי.

בשנת 2001 קיבל מלגה ממשרד החוץ הצרפתי להכשרה בתחום הבימוי. בשנת 2005 סיים לימודי תואר שני במחלקת הבימוי של בית הספר הממלכתי לקולנוע (La Fémis) בפריז. בתום לימודיו הזמין אותו פיליפ גארל לעבוד כעוזרו בסרט "קבוצות אוהבים" שקיבל את פרס אריה כסף בפסטיבל ונציה. בשנת 2005, סרטו הקצר של ניקולאי חומריקי "ביחד" השתתף בתחרות הסטודנטים Cinéfondation בפסטיבל קאן וזכה בפרס שני.

סרטו העצמאי הראשון של ניקולאי שאינו קצר היה "977". סרט זה התמודד בפרס "הנוף הבלתי רגיל". הסרט הבא – "סיפור על חושך" נכלל בתוכנית התחרותית של קינוטאבר ופסטיבל קאן. בשנת 2016 ביים את סרט האסונות "שוברת הקרח" בכיכובו של פיוטר פיודורוב וביים את סלפי, מותחן פסיכולוגי בכיכובו של קונסטנטין חבנסקי.

בשנת 2018 ביים לראשונה קומדיה היסטורית בשם התשיעית, שעלילתה מתרחשת בתקופת האימפריה הרוסית ובכיכובם של יבגני ציגאנוב ודייזי הד, כאשר בשנת 2021 יצא לאקרנים ברוסיה סרטו שלג לבן, דרמת ספורט בכיכובה של אולגה לרמן אודות ילנה ויאלבה, שזכתה בשלושה מדליות זהב אולימפיות בענף סקי למרחקים.

פילמוגרפיה
----------

### בימוי

* 2002 – טיוזקה
* 2004 – סערה
* 2005 – ביחד
* 2006 – 977
* 2008 – בלאייב
* 2009 – סיפור על חושך
* 2009 – צ'רצ'יל
* 2010 – לילה ארוך בחיים
* 2011 – לב הבומרנג
* 2012 – תסמונת הדרקון
* 2013 – אני אחזור בקרוב
* 2015 – מחר בבוקר
* 2015 – סודות העיר אן
* 2016 – שוברת קרח
* 2017 – סלפי
* 2018 – התשיעית
* 2021 – שלג לבן
* 2021 – More volnuetsya raz

### תסריט

* 2002 – טיוזקה
* 2004 – סערה
* 2005 – ביחד
* 2006 – 977
* 2009 – סיפור על חושך
* 2011 – לב הבומרנג

### משחק

* 2010 – קדנציות
* 2010 – סופת שלגים
* 2012 – הסיפור האחרון של ריטה

קישורים חיצוניים
----------------

* ניקולאי חומריקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ניקולאי חומריקי, באתר AllMovie (באנגלית)
* ניקולאי חומריקי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* הבלוג של ניקולאי חומריקי, באתר snob.ru

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Кинотеатр.doc. Участники". Сеанс. אורכב מ-המקור ב-2013-08-30. נבדק ב-2013-07-23.
2. ↑  "Festival de Cannes: Awards 2005". אורכב מ-המקור ב-2013-06-27. נבדק ב-2013-06-15.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb15619453z (data)
* GND: 142176184
* ISNI: 0000 0000 8079 9094
* LCCN: no2013139360
* VIAF: 334618
* WorldCat: lccn-no2013139360

 |
**דיוויזיית המילואים ה-53 (הסקסונית ה-3)** (בגרמנית: **53. Reserve-Division‏ (3. Königlich Sächsische)**) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.

היסטוריה
--------

הדיוויזיה הוקמה ב-10 בספטמבר 1914, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והיא לחמה בחזית המערבית, כחלק מקורפוס המילואים ה-27. הדיוויזיה נטלה חלק בקרב איפר הראשון, ובשנת 1915 נטלה חלק בקרב איפר השני ובקרב שמפאן השני. בשנת 1916 לחמה הדיוויזיה במהלך הקרב על הסום, ובנובמבר 1916 הועברה לחזית המזרחית. בשלהי 1917 היא חזרה למערב, תחילה החזיקה בעמדות הגבול בגבול ההולנדי-בלגי, ובינואר 1918 היא הועברה לפלנדריה. באביב 1918 השתתפה הדיוויזיה במבצע מיכאל, כחלק ממתקפת האביב הגרמנית, וב-18 בספטמבר 1918 פורקה הדיוויזיה.

מפקדים
------

* הנס פון ואצדורף (10 בספטמבר 1914 – 30 ביוני 1915)
* מקס לוטולד (1 ביולי 1915 – 23 ביוני 1918)
* גאורג פרושר (24 ביוני 1918 – 18 בספטמבר 1918)

לקריאה נוספת
------------

* Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
**מוזיקה לכלי-מיתר, כלי-הקשה וצ'לסטה** Sz 106, BB 114 היא אחת מיצירותיו המוכרות ביותר של המלחין ההונגרי בלה בארטוק. היצירה נכתבה להזמנתו של פאול זאכר לחגיגת העשור לקיום התזמורת הקאמרית של בזל. התאריך על הפרטיטורה הוא 7 בספטמבר 1936 וביצוע הבכורה היה בבזל, שווייץ ב-21 בינואר 1937, בנגינת התזמורת הקאמרית של בזל בניצוח פאול זאכר. הוצאת אוניברסל הוציאה אותה לאור באותה שנה.

המלחין בלה בארטוק בשנת 1927

ניתוח
-----

כפי שמשתמע משמה, היצירה כתובה לכלי מיתר (כינורות, ויולות, צ'לי, קונטרבסים ונבל), כלי הקשה (קסילופון, תוף מרים, מצלתיים, גונג, תוף בס, טימפני) וצ'לסטה. ההרכב כולל גם פסנתר, שאפשר לסווגו או ככלי הקשה או ככלי מיתרים. ברטוק מחלק את כלי המיתר לשתי קבוצות שאותן יש להציב, לפי הוראותיו, בסגנון אנטיפונלי, משני צדי הבמה, ועושה שימוש באפקטים אנטיפונליים בפרקים השני והרביעי.

היצירה כתובה בארבעה פרקים, הראשון והשלישי איטיים, השני והרביעי מהירים:

1. אנדנטה טרנקווילו
2. אלגרו
3. אדג'ו
4. אלגרו מולטו

הפרק הראשון הוא פוגה איטית. המקצב משתנה כל הזמן והפרק איננו כתוב בסולם מוגדר. הוא מבוסס סביב הצליל לה, שבו מתחיל הפרק ומסתיים. הוא מתחיל בכלי מיתר מעומעמים וככל שמצטרפים קולות נוספים המרקם מתעבה והמוזיקה מתגברת עד לשיא. עתה מוסרים העמעמים מכלי המיתר והמוזיקה נרגעת בהדרגה ונעשית חרישית יותר על רקע ארפג'י רכים בצ'לסטה. הפרק מסתיים בנושא הפוגה המנוגן חרש בליווי היפוכו. חומר מן הפרק הראשון משמש כבסיס לפרקים הבאים ונושא הפוגה חוזר ומופיע במסווה כזה ואחר בנקודות שונות לאורך היצירה.

הפרק השני מהיר, בנושא במקצב 2/4 המשתנה לקראת הסיום ל-3/8. הפרק השלישי איטי, דוגמה למה שמכונה לא פעם "מוזיקת הלילה" של ברטוק, ומופיעים בו גליסנדי בטימפני, טכניקה יוצאת דופן בזמן חיבור היצירה, וכן תפקיד חשוב לקסילופון. הפרק האחרון, הנפתח בנקישות טימפני ואקורדים בפריטת פיציקטו על כלי המיתר, נושא אופי של מחול עממי מלא-חיים.

היצירה הבאה של ברטוק הייתה הסונאטה לשני פסנתרים וכלי הקשה, הנותנת גם היא תפקיד חשוב לכלי הקשה וכלי מקלדת.

עוד יצירה שברטוק חיבר להזמנת זאכר היה הדיברטימנטו, כעבור שלוש שנים.

רשימת הקלטות
------------

* פרנץ פריצ'אי והתזמורת הסימפונית הגרמנית ב-1954
* פריץ ריינר והתזמורת הסימפונית של שיקגו ב-1968
* אנטל דוראטי והתזמורת הסימפונית של לונדון
* פייר בולז ותזמורת רשות השידור הבריטית ב-1967
* הרברט פון קאראיין והפילהרמונית של ברלין
* פייר בולז והתזמורת הסימפונית של שיקגו

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "מוזיקה לכלי-מיתר, כלי-הקשה וצ'לסטה" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על הקומפוזיציה "מוזיקה לכלי-מיתר, כלי-הקשה וצ'לסטה" באתר AllMusic

* Chapter 7 of Larry Solomon's *Symmetry as a Compositional Determinant* (an analysis of some formal aspects of the piece)

* הפרק ה-7 של "סימטריה כמכריע קומפוזיציוני" מאת לארי סולומון (אנליזה של כמה היבטים של היצירה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007426999005171
* BnF: cb13920196p (data)
* GND: 300013620
* LCCN: n82093593
* MusicBrainz work: 0c680f6b-c5cf-4045-a689-df318e794383
* VIAF: 184687567
* WorldCat (עם VIAF): 184687567

 |
**קומלינה** (שם מדעי: *Commelina*) היא סוג של צמח בעל פרחים. באנגלית היא קרויה גם *פרח היום* (Dayflower) ו*דמעות האלמנה* (Widow's Tears). צוינה לראשונה בכתובים על ידי קארולוס ליניאוס, כולל מין שנקרא על שמו. שמה המדעי קרוי על שם הבוטניקאי ההולנדי יאן קומליין (Jan Commelijn), שהיה בין השאר אוצר הגן הבוטני של אמסטרדם, שם נולד ונפטר.

מאפיינים
--------

רוב מיני הקומלינה הם עשבוניים חד שנתיים או רב שנתיים. קיים בהם מנגנון נדיר יחסית, בו הפרחים מוחזקים בנרתיק דמוי תרמיל במהלך היום. נרתיק זה נפתח ומתכווץ בתלות עם מידת האור והלחות באוויר, ומשחרר את החפים - סוג של עלי כותרת, המקיפים את האבקנים ולשונות השחלה. הפרחים נראים לעין רק בשעות היום בהם האור מועט, לרוב בשחר, ולאחר מכן קשה למוצאם. העלים מסורגים, מוארכים ובעלי שפה תמימה.

תפוצה
-----

הקומלינה נפוצה ביבשות אמריקה, אפריקה, אסיה ואירופה, ובחלק מהמקומות נחשבים מיניה כעשבים שוטים. הצמח משתרש היטב באדמות סלעיות ויכול להתפרש באזורים אורבניים בקלות. ללא עישוב, הקומלינה יכול להתפשט לרוחב גנים שלמים. באירופה הוא נחשב לסימן של עזובה, היות שפרחיו בולטים בגנים נטושים והריסות עירוניות. מספר מינים אף השתרשו כפולשים בארץ, הבולט מביניהם הוא הקומלינה הזקופה.

שימושים
-------

מספר מינים, כגון הקומלינה הבנגהלית, נאכלים כירקות עליים במדינות באפריקה ודרום מזרח אסיה.

מינים ידועים
------------

* קומלינה זקופה
* קומלינה מצויה
* קומלינה קארולינית
* קומלינה בנגהלית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קומלינה** בוויקישיתוף
* קומלינה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |
**מוזיקה טרופית** (בספרדית: **Música tropical**) הוא מונח בתעשיית המוזיקה הלטינית, המתייחסת לסוגות המוזיקליות המושפעים מהאיים הקריביים, הכוללים, בין היתר, את קובה, פוארטו ריקו, הרפובליקה הדומיניקנית, ואזורי החוף הקריביים של קולומביה וונצואלה.

בשנות ה-40 ושנות ה-50 של המאה ה-20, המונח "מוזיקה טרופית" כיסה את כל המוזיקה שנוצרה באיים הקריביים, למעט מוזיקה קובנית, שהייתה לה קטגוריה משלה בשוק המוזיקה האמריקאי (ובמידה פחותה, גם בשוק המוזיקה האירופי). לאחר המהפכה הקובנית, המונח "מוזיקה טרופית" כלל גם מוזיקה קובנית.

מאפיינים
--------

בשל השורשים הגאוגרפיים שלה, מוזיקה טרופית משלבת בדרך כלל עם אלמנטים ממסורות אירופאיות ואפריקניות. דוגמה לכך היא תהליך הבינאריזציה של מקצבים משולשים שהובאו מאפריקה, שהתרחש במקור בקובה, ולאחר מכן התפשט בכל שאר האיים הקריביים ואמריקה הלטינית. בשל הנוכחות של ריבוי קצבים מסונכרנים ממוצא אפריקאי, המוזיקה הטרופית נחשבת כמכונת ריקודים באופן טבעי. נגינה בז'אנר מוזיקלי זה כולל גם נגינה בכלי נגינה אירופאיים (טרס (אנ'), פסנתר, חצוצרה וטימבלס) וכלי נגינה אפריקאיים (תופי קונגה, תופי בונגו ומרימבה). במהלך סוף המאה ה-20, שולבו בז'אנר זה גם כלים עכשוויים, כמו סינתיסייזרים ומכונות תופים.

לקריאה נוספת
------------

* Wade, Peter (2000). *Music, race & nation: música tropical in Colombia*. Chicago studies in ethnomusicology. Chicago: University of Chicago Press. ISBN 978-0-226-86844-8.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיקה טרופית** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Negus, Keith (1999). *Music Genres and Corporate Cultures*. New York, NY: Routledge. p. 133. ISBN 9780415173995.
2. ↑  Quintero Rivera, Ángel G. (2005). *Salsa, sabor y control: sociología de la música tropical* (בספרדית) (3rd ed.). Mexico City, Mexico: Siglo XXI. p. 15. ISBN 9682321492.
3. ↑  Pérez Fernández, Rolando Antonio (1986). *La binarización de los ritmos ternarios africanos en América Latina* (בספרדית). Havana, Cuba: Ediciones Casa de las Americas.
4. ↑  "Tropical". *AllMusic*. Rovi. ארכיון מ-2023-02-16. נבדק ב-2 בדצמבר 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)