recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ארנון בן עמי** (נולד ב-1949) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד עוצבת כדור האש, מפקד עוצבת כידון ומפקד עורף בפיקוד המרכז. עמד בראש אגף משק לשעת חירום במשרד הביטחון.

ביוגרפיה
--------

בן עמי נולד ברמת גן. הוא בוגר בית הספר הריאלי מחזור מ"ז והפנימייה הצבאית לפיקוד בחיפה מחזור י"ב 1966. התגייס לצה"ל באוגוסט 1966 ושירת בחיל התותחנים. שימש מ"כ בבסיס הטירונים של החיל. במלחמת ששת הימים סופח כמשנה טכני לגדוד מילואים 344 ולחם עמו בקרבות באזור ירושלים בהן סיפק הגדוד סיוע ארטילרי לחטיבת הראל. לאחר קורס קצינים הדריך בקורס ושירת בגדוד 334 במלחמת ההתשה. ב-1971 השתחרר ונסע ללימודים בארצות הברית. בפרוץ מלחמת יום הכיפורים שב לישראל. הוא הצטרף כקצין קישור ארטילרי לגדוד 74 של חטיבה 188 שלחמה בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן, במהלך המלחמה נפצע אך המשיך למלא את תפקידו, הוא עוטר לאחר המלחמה בצל"ש הרמטכ"ל. בן עמי שב לארצות הברית וסיים תואר שני במנהל עסקים. 

ב-1976 התגייס שוב לשירות הקבע בצה"ל. שימש מפקד מדור אימון יחידות בביסל"ת, סגן מפקד גדוד 411, קצין אג"ם במפקדת התותחנים של פיקוד המרכז, וב-1979 מונה למפקד גדוד 402. בתפקידו הבא שימש סגן מפקד ביסל"ת ונשלח לקורס ארטילריה מתקדם בארצות הברית. 

במלחמת לבנון הראשונה שימש מפקד האיכון של אוגדה 91 ושל אוגדה 96, אוגדת צנחנים בפיקודו של עמוס ירון ובמהלך המלחמה מונה למפקד הסיוע האוגדתי. ביולי 1983 מונה למפקד עוצבת כידון ושירת בתפקיד עד יציאת האגד מלבנון ביולי 1985. בשנת 1987 מונה למפקד שבטה עד שנת 1989. במקביל הוא למד במכללה לביטחון לאומי. בשנים 1989 עד 1992 שימש מפקד עורף פיקוד המרכז וראש מטה פיקוד העורף בעת הקמתו. בתפקידו הבא שימש ראש משלחת צה"ל ומשרד הביטחון בסינגפור. השתחרר ב-1996.

לאחר שחרורו כיהן במשך כ-10 שנים, עד תחילת 2008, כראש אגף משק לשעת חירום במשרד הביטחון. במהלך 2003 שימש כממלא מקום של נציב קבילות החיילים במשך כחודשיים.

נשוי ואב לשני בנים.

קישורים חיצוניים
----------------

* צל"ש הרמטכ"ל שהוענק לארנון בן עמי, באתר "בעוז רוחם" של אגף כוח האדם בצה"ל
* סגן ארנון בן-עמי, באתר הגבורה
* הרומן שלי עם בן עמי, אתר חיל התותחנים

הערות שוליים
------------

1. ↑  ארנון בן עמי, באתר "בהשקט ובבטחה".
2. ↑  תא"ל (מיל') יעקב זיגדון, חברים מספרים על הרצל גדז', ביטאון תמיד תותחן, מאי 2014
3. ↑  הדס מנור, רה"מ בטקס סיום במכללה לבטחון לאומי: שיחרור שבויינו - חובה לאומית, מעריב, 9 באוגוסט 1989
4. ↑  עמנואל רוזן, בכירים בהג"א: לשנות את מבנה מפקדת העורף, מעריב, 3 במרץ 1991
5. ↑  גיא לשם, פרץ החליט להדיח מתפקידו את ראש האגף למשק לשעת חירום במשרד הביטחון ולמנות במקומו מקורב פוליטי, באתר TheMarker‏, 19 במרץ 2007
6. ↑  ארבעים שנה לנציבות קבילות החיילים

| מפקדי עוצבת כידון  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| יהודה נאות • נתן שרוני • יעקב עקנין • משה פלד • יעקב ארז • נחום שלום • שמעון בן-דוד • עודד טירה • אהוד אברמסון • שמעון רום • דורון קדמיאל • ארנון בן עמי • יעקב בן קיקי • מוטי הוד • עיבל גלעדי • צביקה פוקס • איציק פדהצור • אילן אפרת • בני מר • רועי ריפטין • יוסי סקל • שמעון ליטמן • יובל בן דב • רמי אבודרהם • גיא מרקיזנו • יאיר נתנס • צבי ארדן |

 |
סוכריות תירס בגוון צהוב־כתום
**סוכריות תירס** (באנגלית: **Candy Corn**) הן סוכריות לא טעימות בכלל המורכבות מבלילה של סוכר, סירופ תירס ודבש עם קמצוץ מלח. הן מעוצבות בגודל, בצבע ובצורה של גרגירי תירס שנשרו מהקלח, כולל פאת הגרגיר בצהוב בהיר, גוף הגרגיר בצהוב־כתום, אדום או סגול (בדומה לתירס האמריקאי) וקצה הגרגיר בלבן. הסוכריות מחולקות באופן מסורתי בתקופת ליל כל הקדושים בארצות הברית וקנדה.

סוכריות תירס נוצרו לראשונה ב־1880 על ידי המגדנאי ג'ורג' רמינגר מחברת הממתקים ונדרלי (Wunderle). ייצור הסוכריות המקורי כלל תערובת סוכר דביקה, לה הוסף בצק סוכר כדי ליצור מרקם נגיס, וקצוות של מרשמלו כדי לאפשר אחיזה נוחה. החל מסוף המאה ה־20 הסוכריות עשויות בעיקר סוכר וסירופ תירס. אגודת המגדנאות האמריקאית (National Confectioners Association) העריכה ב־2004 כי 20 מיליון ליטראות של סוכריות נמכרות כל שנה (יותר מתשעה מיליון ק"ג). אף על פי שהסוכריות נמכרות בעיקר בליל כל הקדושים (ובתחילת המאה ה־21, גם בחג המולד ובפסחא, בגוונים מסורתיים) הן זמינות כל השנה בשוק הצפון אמריקאי.

סוכריות התירס הופיעו במספר סרטים אמריקאים כאלמנט תרבותי. בין השאר הם היו החטיף שנאכל על ידי דמותו של נורמן בייטס במותחן פסיכו מ־1960. הן אינן נפוצות מחוץ לצפון אמריקה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סוכריית תירס** בוויקישיתוף
**דוד שמר** (נולד ב-11 בדצמבר 1952) הוא צ'מבליסט, מנצח, מרצה ומורה ישראלי. אחד המובילים בתחום של מוזיקה עתיקה בישראל.

ביוגרפיה
--------

שמר נולד בריגה שבלטביה, משם עלה לישראל בגיל 20. הוא למד נגינה בצ'מבלו, תאוריה וניצוח באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, אצל המלחין חיים אלכסנדר ובהמשך למד גם אצל ואלרי מאיסקי ובוריס ברמן, בתל אביב. לאחר סיום לימודיו באקדמיה למוזיקה הוא התמחה בלונדון בביצוע מוזיקת בארוק בהדרכתם של מורים בעלי שם כגון כריסטופר קייט, ג'יל סוורס, טרוור פינוק ופיליפ פיקט. בעל תואר דוקטור לביצוע מוזיקה מטעם אוניברסיטת סטוני ברוק שבמדינת ניו יורק.

בשנת 1989 הקים את תזמורת הבארוק ירושלים, ומאז הוא משמש כמנהלה המוזיקלי ומנצחה הקבוע. הוא מופיע רבות ומקליט בישראל, באירופה ובארצות הברית כסולן, כנגן מוזיקה קאמרית וכמנצח. התקליטור של "וריאציות גולדברג" מאת יוהאן סבסטיאן באך בביצועו זכה להצלחה רבה בקרב אוהבי המוזיקה והמבקרים.

מלמד צ'מבלו ומוזיקה עתיקה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. הוא לימד בסדנה למוזיקה עתיקה בירושלים בכל שנות קיומה ונותן כיתות אמן רבות בישראל, באנגליה, בגרמניה, באיטליה ובארצות הברית (שם הוא משמש, בין היתר, כמרצה אורח קבוע בבית הספר למוזיקה הנודע לונג'י בבוסטון) וכן באקדמיה למוזיקה בעיר מולדתו ריגה.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד שמר, ברשת החברתית פייסבוק
* דוד שמר, באתר ספוטיפיי
* חגי חיטרון, עכבר העיר אונליין, דוד שמר מסכם עשור במוסיקה המוקדמת, באתר הארץ, 28 בדצמבר 2009
* נעם בן זאב, בכל בארוק יש רוק: שיחה עם דוד שמר, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2013
**אביעד שטיר** (נולד ב-11 באוגוסט 1972) הוא מתרגם, עורך, ומוזיקאי ישראלי. מנגן בצ'מבלו ובעוגב, ומתמחה במוזיקה עתיקה.

ביוגרפיה
--------

אביעד שטיר נולד בחיפה ולמד בבית הספר ליאו באק. לאחר שירותו הצבאי למד באקדמיה למוסיקה על שם רובין בתל אביב, ומשם עבר ללמוד בקונסרבטוריון המלכותי בבריסל. לאחר שסיים את לימודי המאסטר בבריסל, התגורר בלונדון, ושם, במקביל לעבודתו כנגן, החל לראשונה לתרגם ספרים. ב-2006 חזר להתגורר בישראל.

הוא מרבה להופיע כצ'מבליסט וכנגן קונטינואו עם מקהלות, תזמורות והרכבים בישראל ובחו"ל. בארץ ניגן עם כל התזמורות הגדולות ועם האופרה הישראלית החדשה. כמו כן ניגן בישראל ובחוץ לארץ תחת שרביטם של סיגיסוולד קאוקן, ברתולד קאוקן, אנדרו פארוט, ג'ושוע ריפקין, רינלדו אלסנדריני וכריסטוף שפרינג. מאז 2022 הוא עורך תוכניות בכאן קול המוזיקה.

הספרים שתרגם וערך יצאו לאור, בין השאר, בהוצאת שלם, ידיעות ספרים, ספרי עליית הגג, מחברות לספרות, ומודן. מאמרים בתרגומו מופיעים דרך קבע בכתבי העת "המדרשה" ו"דחק". ביקורות ספרים פרי עטו ראו אור בעיתונים "הארץ" ו"ישראל היום". חוקרת הספרות לנה שילוני כתבה: "ספר כזה [האבודים] על מאות עמודיו מעמיד אתגר קשה למתרגם. אביעד שטיר עמד במשימה בהצלחה רבה ... עלה בידו להעביר לא רק את בליל השפות שבמקור, אלא גם את קולו הייחודי של מנדלסון – קול אנושי, פיוטי ומהורהר".

מבחר תרגומים בולטים
-------------------

* "לשקוע בספר טוב", ג'ספר פורד (מודן)
* "אראופגיטיקה", ג'ון מילטון (שלם)
* אני, קלאודיוס, רוברט גרייבס (ספרי עליית הגג)
* "האבודים", דניאל מנדלסון (ספרי עליית הגג)
* "קריאה, כתיבה", ויסטן יו אודן (דחק)
* "הארנבת עם עיני הענבר", אדמונד דה-ואל (ידיעות)
* "הכל קורס", צ'ינואה אצ'בה (ספרי עליית הגג)
* "הסיפור של היהודים" (חלקים ראשון ושני), סיימון שאמה (ספרי עליית הגג)
* "הבחנות על השירה", רוברט גרייבס (דחק)

קישורים חיצוניים
----------------

* אביעד שטיר, דף שער בספרייה הלאומית
* ראיון עם אביעד שטיר, באתר "קורא בספרים"

הערות שוליים
------------

1. ↑  לנה שילוני, מעץ הדעת אל עץ התפוחים האוקראיני, באתר הארץ, 12 ביוני 2008

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298631005171
* BnF: cb177429453 (data)
* ISNI: 0000 0004 0248 6518
* LCCN: no2020023001
* VIAF: 298204640
* WorldCat: lccn-no2020023001

 |
פיסטוק (מימין) ורגע, מתוך הסדרה
פינת אירוח עם פוסטר התוכנית "בבית של פיסטוק", בבניין הטלוויזיה החינוכית הישראלית. אפריל 2018
**בבית של פיסטוק** היא סדרת בת של סדרת הטלוויזיה הישראלית לילדים "רגע עם דודלי". הסדרה הופקה על ידי הטלוויזיה החינוכית במשך שתי עונות בשנים 1981-1983 וכללה 29 פרקים, מהם 18 פרקים שצולמו בעונה הראשונה בשחור-לבן ו-11 פרקים שהוסרטו בצבע בעונה השנייה. הסדרה שודרה בשידורים חוזרים לאורך שנות השמונים והתשעים וזכתה לפופולריות רבה בקרב ילדי ישראל.

עלילה
-----

עלילת הסדרה מתמקדת בהרפתקאותיהם של פיסטוק (ספי ריבלין) וידידו רגע (ציפי מור). פיסטוק הוא אדם תמהוני חביב ומגושם המתגורר בבית קטן ומוזר על ראש גבעה ורגע הוא בובה שהפכה לילד.

פינות בתוכנית
-------------

בפרקי התוכנית שובצו מספר פינות בהן הוצגו סרטוני אנימציה ובובות, שלא היו קשורות לעלילת הפרק.

* סיפורימפו – סדרת הנפשת בובות הולנדית אשר דובבה לעברית, שבה דמות המספר הוא הינשוף שגר בשעון שבגג הבית של פיסטוק.
* פלטיאל ממגדיאל – סדרה בכיכובה של בובת פאפוטין צרפתית בשם פלטיאל (בדיבובו של יוסי גרבר), אשר גרה בכובע שבפינת החדר של פיסטוק.
* מיכאלה (ro) – סדרת הנפשה רומנית על ילדה בשם זה, שהוקרנה במסגרת "הצגת הקולנוע של פיסטוק".

הפקה
----

הסדרה הופקה בתקציב נמוך משמעותית מסדרת האם "רגע עם דודלי". למעט פרקים מיוחדים היא צולמה רובה ככולה באולפני הטלוויזיה החינוכית ברמת אביב. החל מעונתה השנייה, זו הייתה ההפקה הראשונה של הטלוויזיה החינוכית שצולמה בצבע.

רבים מפרקי הסדרה שצולמו בשחור-לבן נחשבים כיום לאבודים, מאחר שהם לא עברו שימור ולא הועברו מהסרטים המקוריים לפורמט דיגיטלי מודרני.

שיר הפתיחה של התוכנית, אשר נקרא "הבית של פיסטוק", נכתב על ידי לאה נאור, הולחן על ידי נורית הירש, ובוצע על ידי אילנית.

שחקנים
------

* ספי ריבלין - פיסטוק
* ציפי מור - רגע

קישורים חיצוניים
----------------

* "בבית של פיסטוק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "בבית של פיסטוק", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית

* "בבית של פיסטוק" באתר כאן חינוכית
* מילות השיר "בבית של פיסטוק", באתר שירונט
* סרטונים הבית של פיסטוק פלייליסט של פרקי התוכנית; בערוץ חינוכית 23 באתר YouTube
* דודי פטימר, ‏40 שנה ל"בבית של פיסטוק": בחזרה לסיפורים מאחורי הקלעים של סדרת הקאלט, באתר מעריב אונליין, 28 בספטמבר 2021
**SkyRoads** (בתרגום חופשי: "דרכי שמיים") הוא משחק חלליות של חברת *Bluemoon*.

המשחק מבוסס על משחק בשם *Kosmonaut* שעבר כתיבה מחדש שארכה שלושה חודשים. הגרסה השיתופית הופצה בשנת 1993 ונמכרה באינטרנט.

המשחק
-----

בעזרת מקש הרווח ומקשי החצים נוצר אפקט של "קפיצה ותזוזה". חץ למעלה כדי לגרום לספינה להאיץ, וחץ למטה לגרום לה להאט. המדדים בתחתית המסך הציגו את מהירות הספינה, רמת החמצן וכמות הדלק. המד בצד שמאל הראה את ההתקדמות בשלב, המספר ליד ציין את כוח הכבידה בשלב, כשהמספר 100 מציין חוסר משקל ו-1700 כוח כבידה רב (כלומר לא ניתן לקפוץ). קיימים גם מכשולים, כלומר שאם הספינה תגיע במהירות קטנה מדי היא תתפוצץ או שהקפיצה לא תהיה מספיק רחוקה והיא תיפול לחלל. גם אם מלאי החמצן או הדלק ייגמרו המשימה תיכשל והמשחק נגמר. כל שלב מסתיים במנהרה המסמלת ניצחון.

גרסת הדמו ושתי הגרסאות המלאות ניתנות להורדה חינמית מאתר הבית של החברה.

### צבעי מרצפות

* שחור: הקשת ימין/שמאל גורמת לספינה להמשיך בכיוון הזה עד שהיא מגיעה לצבע אחר או שתיפול לתהום.
* ירוק כהה: מהירות הספינה תקטן.
* ירוק בהיר: מהירות הספינה תגדל.
* אדום בהיר: מוקש, עליה עליו תשמיד את הספינה.
* כחול: אספקת חמצן ודלק.

Skyroads XMAX-Special
---------------------

בעקבות ההצלחה של *Skyroads* הפיצה חברת *Bluemoon* גרסה מיוחדת לחג המולד בשם *"Skyroads XMAX-Special*" עם שלבים שונים וקשים יותר. הגרסה לא הייתה פופולרית כמו המקורית.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של SkyRoads (באנגלית)
* SkyRoads, באתר PCGamingWiki (באנגלית)
* SkyRoads: Xmas Special, באתר PCGamingWiki (באנגלית)
* SkyRoads, באתר מסע אל העבר
**עוף מרסלה** (באיטלקית: pollo al marsala או scaloppine al marsala) הוא מנה איטלקית-אמריקאית של אסקלופ עוף ברוטב יין מרסלה.

מאפיינים

זוהי וריאציה של סקאלופינה (Scaloppine) האיטלקית המסורתית, מנה, שממנה יש וריאציות רבות ברחבי איטליה. המנה מתוארכת למאה ה-19, ייתכן שמקורה במשפחות אנגליות שחיו במערב סיציליה, שם מייצרים יין מרסלה.

השיטה

  

פרוסות חזה עוף מצופות בקמח, מוקפצות לזמן קצר, ולאחר מכן מוצאות מהמחבת, שמשמשת לאחר מכן להכנת רוטב מרסלה מצומצם. הרוטב נעשה על ידי צמצום היין לכמעט מרקם של סירופ תוך הוספת שום. לאחר מכן יוצקים את הרוטב על העוף, שנשמר בתנור מחומם ומגישים מיד. 

כשיטה חלופית, ניתן לאדות את חזה העוף בתערובת של יין מרסלה וחמאה.

לקריאה נוספת
------------

* פיציולה

הערות שוליים
------------

1. ↑  "What is Chicken Marsala?". *wisegeek.org*. נבדק ב-20 באפריל 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  *The New Best Recipe* (2004). America's Test Kitchen.
3. ↑  Karina (2018-04-15). "Easy Creamy Chicken Marsala". *Cafe Delites*. נבדק ב-2019-04-11.
4. ↑  Neill (2018-03-27). "Chicken Marsala". *NYT Cooking*. נבדק ב-2019-04-11.
5. ↑  "cookinglight". *Cooking Light*. נבדק ב-2019-04-11.
**Type 63** הוא רכב קרבי משוריין מסוג מערכת נ"מ מתנייעת מתוצרת סינית, המבוססת על הטנק הבינוני הסיני Type 58 (שהיה בעצמו העתק סיני של הטנק T-34-85 הסובייטי).

תיאור
-----

ה-Type-63 יורש את התובה שלו מ-Type 58, אך הצריך מוחלף על ידי צריח בצורת קופסה פתוחה, חמוש בתותח אוטומטי נגד מטוסים בקוטר 37 מ"מ Type 63 כפול. התותחים נטענים באופן ידני במחסניות בעלות 5 פגזים כל אחת. בעוד שה-Type 63 היה שווה למערכות נ"מ של אותה תקופה, כמו ה-M42 "דאסטר", התותחים היו צריכים להיות מכוונים ידנית, בגלל העדר מערכות הרמה הידראוליות. כתוצאה מכך ה-Type 63 היה לא יעיל נגד מטוסים נמוכים ומהירים. למרות זאת, בזכות קצב האש נמצא כי כלי הרכב יעיל בתור נשק תמיכה.

היסטוריית שירות
---------------

ה-Type 63 סופק לצבא צפון וייטנאם מסין בזמן מלחמת וייטנאם. צבא צפון וייטנאם עשה בו שימוש באופן נרחב בזמן המלחמה, אך רק מספר מועט של כלי רכב היו זמינים בגלל חוסר בציוד נ"מ נאות. הוא נשאר בשירות בווייטנאם ובסין גם לאחר המלחמה עד סוף שנות ה-80. לפחות רכב אחד נתפס על ידי צבא דרום וייטנאם בזמן "מתקפת הפסחא" ב-1972.

מפעילים
-------

מפה עם מפעילי Type 63 לשעבר באדום
### מפעילים לשעבר

* הרפובליקה העממית של סיןהרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין- מספרים קטנים עד שנות ה-80.
* צפון וייטנאםצפון וייטנאם צפון וייטנאם - עברו לווייטנאם המאוחדת.
* דרום וייטנאםדרום וייטנאם דרום וייטנאם - מספר כלי רכב נתפסו מצבא צפון וייטנאם.
* וייטנאםוייטנאם וייטנאם - מספרים קטנים עד שנות ה-80.

ראו גם
------

* מערכת נ"מ מתנייעת Type 63 מתוך אתר פדרציית המדענים האמריקאיים (אנגלית).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Type 63** בוויקישיתוף
**מייקל לאנגלי** (באנגלית: **Michael E. Langley**) הוא קצין בדרגת גנרל בחיל הנחתים של ארצות הברית המכהן כמפקד פיקוד אפריקה של ארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

לאנגלי נולד בשריבפורט שבלואיזיאנה ונדד עם משפחתו בין בסיסי חיל האוויר היכן שאביו שירת כנגד. ב-1985 סיים תואר ראשון מאוניברסיטת טקסס בארלינגטון והתגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית. בהיותו בדרגת לוטננט נענה להצעה ממפקד רגימנט הנחתים העשירי להישאר בשירות קבע ולהתמנות למפקד סוללה. הייתה זו הפעם הראשונה מאז מלחמת וייטנאם שקצין בדרגה זו מתמנה ישירות למפקד סוללה. בהמשך שירותו פיקד על גדוד ועל רגימנט הנחתים ה-12 שהוצב באוקינאווה. לאורך שירותו השתתף במלחמת עיראק, במבצע השבת התקווה בסומליה ובמלחמת אפגניסטן. שירת כראש חטיבת התכנון, אסטרטגיה ומדיניות בפיקוד מרכז של ארצות הברית, סגן מפקד כוח המשלוח השני של חיל הנחתים, מפקד חטיבת המשלוח השנייה של הנחתים, מפקד כוחות הנחתים בגזרת אירופה ואפריקה וסגן מפקד פיקוד כוחות חיל הנחתים.

בנובמבר 2021 מונה למפקד פיקוד כוחות חיל הנחתים ומפקד הנחתים בפיקוד צפון (גזרת האוקיינוס האטלנטי). באוגוסט 2022 מונה למפקד פיקוד אפריקה בדרגת גנרל.

לאנגלי בעל תואר שני באסטרטגיית ביטחון לאומי ממכללת המלחמה של הצי ותואר שני בלימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצבא.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מייקל לאנגלי** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה באתר חיל הנחתים

הערות שוליים
------------

1. ↑  How an early promotion kept a young Black Marine on the path to become a general, סטרייפס, 26 בפברואר 2021
**איגוד המוזיקאים הסיניים** (בסינית מפושטת: **中国音乐家协会**; בפין-יין: **Zhōngguó Yīnyuèjiā Xiéhuì**; בראשי תיבות: **CMA**) הוא הארגון המוזיקלי הגדול ביותר בסין, שהוקם ביולי 1949 על ידי המפלגה הקומוניסטית של סין. נכון לשנת 2020, בארגון חברים יותר מ-15,600 איש.

הארגון אחראי על תחרויות מוזיקליות וטקסי פרסים מוזיקליים, ועל ייצוג המוזיקה הסינית ברחבי העולם. הארגון גם מפרסם כתבי עת מקצועיים. הארגון גם מקיים תשע ועדות מיוחות ומספר אגודות אקדמיות משניות.

הארגון חבר במועצת המוזיקה הבין-לאומית (אנ') ובהתאחדות הסינית לחוגי ספרות ואמנות (אנ').

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של איגוד המוזיקאים הסיניים

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "中国音乐家协会官方网". *www.chnmusic.org*. אורכב מ-המקור ב-2012-05-10.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12403936b (data)
* CiNii: DA14139687
* GND: 6501582-4
* ISNI: 0000 0001 2188 4616
* LCCN: n80123371
* NLA: 36601898
* SUDOC: 033142696
* VIAF: 311241315
* WorldCat: viaf-311241315

 |
**שיר העמק** הוא שיר שכתב נתן אלתרמן והלחין דניאל סמבורסקי. השיר נכתב בשנת 1934 כחלק מפסקול הסרט לחיים חדשים שהפיקה מרגוט קלאוזנר בשיתוף עם קרן היסוד.

הסרט "לחיים חדשים"
------------------

הסרט נקרא במקור "הארץ המובטחת" ("לחיים חדשים"), אך הוא נכנס לתודעה בשם "לחיים חדשים". הוא צולם בארץ ישראל ומטרתו הייתה להציג את החיים בארץ ישראל במטרה לעודד גיוס כספים בידי נדבנים יהודים החיים בגולה.

ההתיישבות בעמק יזרעאל הייתה סמל חשוב באתוס הציוני. לפיכך, הוזכרו חיי החלוצים בעמק במהלך הסרט. מרגוט קלאוזנר, מחלוצי הקולנוע בישראל, פנתה לסמבורסקי שעלה לארץ כשנתיים קודם לכן, על מנת שיכתוב וילחין שיר לסרט. סמבורסקי כתב לחן ומילים, אך לבסוף ויתר על המילים ופנה לאלתרמן שיכתוב אותן לשיר.

בסרט נכללו שני שירים נוספים שכתבו והלחינו אלתרמן וסמבורסקי: "שיר בוקר" ("בהרים כבר השמש מלהטת") ו"שיר הכביש". שיר שנקרא "תל אביב", הוכנס אף הוא לסרט, אך רק מנגינתו הוכנסה לסרט.

בסצנה שצולמה בקיבוץ גבעת ברנרומדמה חדר אוכל קיבוצי נראים חלוצים רבים יושבים ואוכלים. לפתע נשמעת קריאה של חלוצה, "חבריה הקשיבו, דממה ביזרעאל". סמבורסקי, מלחין השיר, נראה יושב, מנגן על הפסנתר, שר את שיר העמק ומלמד את החלוצים את השיר. בהמשך חלוצים שעסוקים בפעולות יומיומיות שרים חלקים מן השיר.

תוכן השיר
---------

השיר מהלל את העמק ואת עבודת החלוצים. בבית הראשון בשיר מוזכרים קיבוץ בית אלפא שהוקם במזרח עמק יזרעאל ונחשב כקיבוץ הראשון שהוקם על ידי השומר הצעיר ומושב נהלל הנחשב למושב העובדים הראשון. שני היישובים הוקמו בראשית שנות ה-20.

הפזמון החוזר ("מה, מה לילה מליל ... אנו לך משמרת") מבוסס על ציטוט מספר ישעיהו ("שֹׁמֵר מַה מִלַּיְלָה שֹׁמֵר מַה מִלֵּיל", ישעיהו כא יא), ונרמזת בו סכנה האורבת בפתח.

הבית השני מהלל את הארץ ושדותיה ואת העמק.

בבית השלישי ישנה אווירה של מלחמה. מוזכר שמישהו ירה ומישהו נפל, בין בית אלפא לנהלל. התשובה לשאלה "מי ירה ומי נפל" אינה נענית בשיר.

בעולם
-----

באביב 1933 ביקר בארץ ישראל הברון לאופולד פון מילדנשטיין, מראשוני החברים באס אס, כדי לכתוב סדרת כתבות לעיתונו של יוזף גבלס בשם "נאצי מבקר בארץ־ישראל". הוא התארח במספר קיבוצים והביא איתו לגרמניה כמה תקליטים. במהלך אחד מביקוריו של העסקן הציוני קורט טוכלר במטה הגסטאפו בברלין, נגנו שם את "שיר העמק".

ביצועים לשיר
------------

לשיר נרשמו לאורך השנים ביצועים רבים ביניהם של אריק איינשטיין, חוה אלברשטיין, הגבעטרון, הפרברים, האריות, תומר ישעיהו, [[הופה היי] ואביאל סולטן

קישורים חיצוניים
----------------

* שיר העמק בביצוע המקורי, מתוך הסרט "לחיים חדשים", סרטון באתר יוטיוב
* שיר העמק, בביצוע אריק איינשטיין, סרטון באתר יוטיוב
* שיר העמק, בביצוע תומר ישעיהו, סרטון באתר יוטיוב
* מילות השיר באתר שירונט
* דממה ביזרעאל – סיפורו של זמר עברי באתר מוסף שבת - מוסף מקור ראשון לתורה, הגות ספרות ואמנות, 22 ביוני 2012
* מילות השיר "שיר העמק" והאזנה לו, באתר זמרשת
* זיוה שמיר, מי ירה ומי זה שם נפל - על "שיר העמק", באתר מב"ע - מחקרים בספרות עברית (מופיע כ**פרק 3** בספרה של זיוה שמיר, **כלניות: על פזמוניו של נתן אלתרמן**, תל אביב, ספרא והוצ. הקיבוץ המאוחד ספרית הפועלים, 2022)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  "שיר העמק", "שיר בוקר", שיר החירות" מגרמניה לעמק וחזרה. עפר גביש, אירועי זמר.
2. ↑  ד"ר איתי פלאות, מאמרים, שיר העמק - כל האמת, באתר מרכז תרבות ידע ופנאי
3. ↑  יריב פלג, בראשית ברא אלהים את הריתמוס, באתר ישראל היום, 18 ינואר 2019
4. ↑  תום שגב, **המיליון השביעי: הישראלים והשואה**, פרק 1, עמ' 25–26, הערה ראשונה.
"הקוראת"
**ז'אן אונורה פרגונאר** (בצרפתית: **Jean-Honoré Fragonard**‏; 5 באפריל 1732 – 22 באוגוסט 1806) צייר צרפתי.

ביוגרפיה
--------

ז'אן אונורה פרגונאר נולד בעיר גראס (שבדרום מזרח צרפת) לפרנסואה פרגונאר שעסק בממכר סידקית. ב-1738 עברה משפחתו להתגורר בפריז. ב-1747 החל לעבוד כמתלמד אצל פרקליט פריזאי, אך חפץ להיות צייר. ב-1750 ניסה להתקבל לסטודיו של הצייר פרנסואה בושה, ששלח אותו אל הצייר ז'אן-בטיסט סימאון שארדן. פרגונאר הצעיר עסק בהעתקת תמונותיהם של גדולי הציירים, ואחרי שישה חודשים בלבד חזר אל פרנסואה בושה, שהכיר בכישרונותיו ואיפשר לו לעסוק בהעתקת ציוריו. פראגונר התקדם מהר מאוד וב-1752 ציורו "ירובעם מעלה קורבן לבעל" זיכה אותו בפרס רומא. הוא למד במשך שלוש שנים אצל שארל אנדרה ואן לו, שהיה צייר החצר של לואי החמישה עשר מלך צרפת. ב-1756 נסע לאיטליה ושהה באקדמיית צרפת ברומא, בהנהלתו של הצייר שארל ז'וזף נטוואר. ברומא עסק בהעתקת תמונות וברישומים של הנוף הכפרי שבסביבות העיר, אך הושפע בעיקר מציוריו של ג'ובאני בטיסטה טייפולו, שאותם ראה בוונציה בדרכו בחזרה לפריז ב-1761.

"השראה"
ב-1765 ציורו "קורסוס וקלירואה" זיכה אותו בחברות באקדמיה המלכותית לציור ולפיסול. ציור זה זכה לשבחים מפיו של מבקר האמנות דני דידרו, ונקנה על ידי המלך לואי החמישה עשר, ששלח אותו להעתקה במפעל "גובלן" לייצור שטיחי קיר בפריז. אחרי 1767 סירב פרגונאר להציג את ציוריו בסאלון של פריז, וחפץ להשתחרר מכללי האקדמיה שהגבילו את ציוריו לנושאים מיתולוגיים. הוא עסק בציור על פי הזמנות של בית המלוכה ושל אנשי האצולה, וצייר ארבע תמונות עבור הסלון שבטירתה של מאדאם דו בארי, שהייתה מאהבתו של המלך לואי החמישה עשר. בתקופה זו עסק בנושאים ארוטיים וקלילים, ובהם ציורו המפורסם "הנדנדה". ב-1769 נשא לאישה את מארי-אן ז'ראר, ציירת מיניאטורות. ב-1772 ו-1773 סייר בהולנד והושפע מתמונותיהם של הציירים ההולנדיים, וב-1773 וב-1774 ביקר שוב באיטליה.

פרגונאר נחשב כאחרון הציירים של סגנון הרוקוקו. עם המהפכה הצרפתית התערער מעמדו עקב קשריו עם בית המלוכה ועם אנשי מעמד האצולה, וב-1793 נמלט מפריז אל עיר מולדתו גראס. פרגונאר שב לפריז חסר כל ונפטר שם ב-1806 כתוצאה משבץ מוחי. הוא נקבר בבית העלמין מונמארטר, אך מקום קברו אבד. עיר מולדתו גראס הקימה לזכרו מצבה.

"נשים מתרחצות"

מציוריו החשובים
---------------

* נשים מתרחצות (1765)
* הנדנדה (1766 - 1767)
* השראה (1769)
* הקוראת (1770 - 1772)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אן-אונורה פרגונאר** בוויקישיתוף
* שלמה פפירבלט, צייר הפורנו של לואי ה-15, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2015
* ז'אן-אונורה פרגונאר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* ז'אן-אונורה פרגונאר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007261114705171
* BIBSYS: 90522132
* BNE: XX931889
* BnF: cb11903342b (data)
* CANTIC: a19317670
* CiNii: DA03217450
* GND: 118692437
* ISNI: 0000 0001 1515 9362
* KulturNav: e8337d2a-3c6c-4d37-b779-5e04c6557ec7
* LCCN: n50025368
* LNB: 000200985
* MusicBrainz: 5f1d292b-c1c5-4e5c-9782-9e202137d1d4
* NDL: 00439967
* NGV: 3566
* NKC: ola2002150714
* NLA: 36361737
* NLG: 195345
* NLP: a0000001816348
* NTA: 068329377
* RERO: 02-A000064738
* RKD: 28857
* SELIBR: 187297
* SNAC: w6348m7r
* SUDOC: 027362477
* TePapa: 5278
* Trove: 1251026
* ULAN: 500115329
* VcBA: 495/108704
* VIAF: 36918358
* WorldCat: lccn-n50025368

 |
**בית המשמר החדש** (בגרמנית: **Neue Wache**) הוא מבנה בשדרת אונטר דן לינדן במרכז ברלין בסמוך לצויגהאוס ולאי המוזיאונים. המבנה נבנה בשנת 1816 בתכנונו של האדריכל קארל פרידריך שינקל בסגנון ניאו קלאסי. במקור נבנה המבנה כבית משמר עבור חיילי נסיך הכתר של פרוסיה, ומכאן שמו. מאז שנת 1931 משמש המבנה כאתר הנצחה.

היסטוריה
--------

המבנה הוקם בהוראת מלך פרוסיה פרידריך וילהלם השלישי כבית משמר עבור הקרונפרינזנפלאץ הסמוך. פרידריך וילהלם הזמין את קארל פרידריך שינקל לתכנן את המבנה - היה זה המבנה הראשון הגדול ששינקל תכנן בברלין.

בחזית המבנה בנה שינקל אכסדרת עמודים בסגנון דורי. בתבליט המפוסל בגמלון מעל האכסדרה נראית ניקה, אלת הניצחון, המסמלת את תפקידה של פרוסיה במלחמות נפוליאון.

המבנה שימש כבית מגורים עבור המשמר המלכותי עד תום מלחמת העולם הראשונה וביטול המלוכה בגרמניה בשנת 1918.

בשנת 1931 הוזמן האדריכל היינריך טסנוב על ידי ממשלת גרמניה לתכנן את המבנה כאתר הנצחה לחללי מלחמת העולם הראשונה. טסנוב הציב במרכז האולם, מתחת לצוהר העגול שקרע בתקרה, גוש גרניט שעליו הונח פסל מתכת המדמה זֵר עלי אלון. שמו של המבנה שוּנה ל"אתר ההנצחה לנופלי המלחמה". הזֵר, שעוצב בידי הפסל הגרמני לודוויג גיס, מוצג כיום במוזיאון הגרמני להיסטוריה הסמוך.

המבנה נהרס כמעט לחלוטין בהפצצות שלהי מלחמת העולם השנייה ובארטילריה הסובייטית במהלך הקרב על ברלין.

ממשלת גרמניה המזרחית (המבנה ניצב במזרח ברלין) הורתה על שיפוץ המבנה והפיכתו לאנדרטה לקורבנות הפשיזם והמיליטריזם. עבודות השיקום נמשכו שלוש שנים בפיקוחו של היינץ מהלן והמבנה המשוקם נחנך בשנת 1960.
בשנת 1969 - יום השנה ה-20 לייסוד גרמניה המזרחית, הושם במרכז המבנה נר תמיד, וכן נקברו במבנה שרידיהם של חיל אלמוני גרמני ושל קורבן אלמוני ממחנה ריכוז. עד שנת 1990 ניצבו בחזית המבנה בכל עת משמר כבוד של שני חיילי צבא מזרח גרמניה.

בעקבות איחוד גרמניה בשנת 1990 שונה בשנת 1993 שם המבנה ל"אנדרטה המרכזית של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לזכר קורבנות המלחמה והעריצות" (Zentrale Gedenkstätte der Bundesrepublik Deutschland für die Opfer des Krieges und der Gewaltherrschaft), ובמרכז אתר ההנצחה, מתחת האוקולוס הוצב פסלה של קתה קולוויץ "אם עם בנה המת".

גלריית תמונות
-------------

* המבנה בשנת 1828המבנה בשנת 1828
* המבנה בשנת 1900המבנה בשנת 1900
* המבנה בעיצובו של טסנוב, 1931המבנה בעיצובו של טסנוב, 1931
* משמר הכבוד בשנת 1989משמר הכבוד בשנת 1989
* טקס החלפת המשמר, 1990טקס החלפת המשמר, 1990
* פסל הזֵר שהיה מוצב בבית המשמר החדש בין מלחמות העולםפסל הזֵר שהיה מוצב בבית המשמר החדש בין מלחמות העולם
* הפסל של קתה קולוויץ, מבט מקרובהפסל של קתה קולוויץ, מבט מקרוב

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית המשמר החדש** בוויקישיתוף

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **ברלין** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4204646-4
* VIAF: 244142204
* WorldCat (עם VIAF): 244142204

 |
חד גבה - אדם שיש לו גבה אחת
דוגמא: חורש

 המונח "גבת העין" מפנה לכאן. לערך העוסק במונח באורניתולוגיה, ראו גבת העין (אורניתולוגיה).
 המונח "גבה" מפנה לכאן. לערך העוסק בכפר בהונגריה, ראו גבה (כפר).

**הגבות** הן שני אזורי שיער צפוף המצויות מעל העיניים. תפקידן העיקרי הוא להגן על העיניים מזיעה הנוטפת מן המצח ולכך תורם השיער הצפוף המשמש לספיגה. הגבות מגינות גם מנזקי טבע וסביבה כגון גשם, חרקים, אבק, וכמו כן הן מצילות על ארובת העין מקרינת שמש ישירה.

אצל בני אדם, הגבות משמשות גם לתקשורת לא מילולית. שרירי הפנים מאפשרים לזקוף את הגבות או גבה יחידה וכן לכווץ אותן, דבר המסייע להביע רגשות שונים כמו הפתעה, כעס, קשב מרוכז ועוד. בשנים הראשונות למדינת ישראל, רווח שימוש במחווה של הרמת אחת הגבות בעזרת אצבע כדי לרמוז שהשומע אינו מאמין לדברים שנאמרו, והוא רואה זאת כהגזמה או שקר.

בתרבויות ובתקופות שונות התייחסו ומתייחסים בצורות מגוונות לטיפוח הגבות כחלק מטיפוח היופי, החל מעיצוב צורת הגבות על ידי גזיזת השיער ועיצובו, מריטת שער הגבות עד להותרת קו דק, גילוח הגבות לחלוטין, צביעת השיער, וצביעה בעיפרון איפור לעיבוי. כמו כן, בעזרת פירסינג ניתן להוסיף לגבות תכשיטים שונים.

גלריה
-----

* הרמת הגבות מסייעת להביע רגשות כמו הפתעה, תמיהה, או שמחההרמת הגבות מסייעת להביע רגשות כמו הפתעה, תמיהה, או שמחה
* בעזרת הגבות ניתן גם להביע ספקנותבעזרת הגבות ניתן גם להביע ספקנות
* תכשיט המקשט את הגבות - פירסינגתכשיט המקשט את הגבות - פירסינג

ראו גם
------

* חד גבה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גבה** בוויקישיתוף
* ד"ר איתי גל, למה יש לנו גבות?, באתר ynet, 19 באפריל 2007

| סממנים חיצוניים בגוף האדם |
| --- |
| ראש וצוואר | קרקפת • פנים • מצח • רקה • עצם הרקה • עין • אוזן • תנוך • לחי • אף • פה • שפתיים • לשון • שיניים • סנטר • גרגרת • עורף • גרון |  |
| גו | בית החזה • בית השחי • שדיים • פטמה • בטן • טבור • אגן • מותן • פות • פין • אשכים • גב • פי הטבעת |
| יד | כתף • זרוע • מרפק • אמה • שורש כף היד • כף יד • אצבעות (אגודל, אצבע מורה, אמה, קמיצה, זרת) • ציפורניים |
| רגל | עכוז • ירך • ברך • שוק • קרסול • כף רגל • סוליה (עקב, קשת, כרית) • אצבעות כף הרגל (בוהן) |
| עור | שיער • שיער פנים • ריסים • גבות • שער הערווה |
| **פורטל גוף האדם** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TA98: A15.2.07.023

 |
קובץ הרצה בינארי
**קובץ הרצה** (לפי האקדמיה ללשון: **קובץ בציע**) במדעי המחשב הוא קובץ אשר מכיל נתונים המתורגמים לתוכנית על ידי המחשב. על פי רוב, הקובץ כולל ייצוג בינארי של פקודות מכונה בעבור מעבד מסוים. 

קיימות מוסכמות לסיומות של שמות קובצי הרצה, לדוגמה: exe, bin. לעיתים תציין מערכת הקבצים, אם קובץ הוא בר-הרצה.

באופן תאורטי כל קובץ, אשר קיימת תוכנית מחשב אחרת, למשל מערכת הפעלה, המסוגלת להריץ אותו, הוא קובץ הרצה. כך למשל, אם מותקנת במחשבך סביבת הריצה של ג'אווה תוכל להריץ קובצי JAR.

לעיתים כולל קובץ ההרצה מידע אשר אינו חלק מהתוכנית עצמה, כגון מידע על ניפוי שגיאות.

קובצי הרצה עשויים לכלול קריאות לשירותים שמספקת מערכת ההפעלה. מכאן אפשר להבין מדוע מרבית קובצי הרצה הם ספציפיים לסביבה בעבורה הם נכתבו. קובץ הרצה המיועד עבור מערכת ההפעלה חלונות (שהיא גם סוג של תוכנית מחשב), לא יוכל לרוץ על מערכת ההפעלה של UNIX.

קובץ הרצה הכולל פקודות טקסטואליות הדורשות הידור, ייקרא לרוב קובץ אצווה.

פורמטים של קובצי הרצה
---------------------

* COM, DOS Executable – במערכת ההפעלה DOS
* PE – במערכת ההפעלה חלונות
* Mach-O – מערכת ההפעלה של מקינטוש
* Hunk – מערכת ההפעלה AmigaOS

ראו גם
------

* מערכת הפעלה

הערות שוליים
------------

1. ↑  קֹבֶץ בָּצִיעַ במילון טכנולוגיית המידע: שפות תכנות (תשע"ה), באתר האקדמיה ללשון העברית
**איגור רכינוב** (נולד ב-20 בנובמבר 1975) הוא פרופסור מן המניין לכימיה במחלקה למדעי הטבע והחיים באוניברסיטה הפתוחה.

ביוגרפיה
--------

רכינוב נולד בטשקנט שבברית המועצות לשעבר ועלה עם משפחותו לישראל בנעוריו. למד בתיכון בן צבי בגבעתיים, סיים תואר ראשון בכימיה בהצטיינות בשנת 2000 ודוקטורט בכימיה פיזיקלית (בהנחייתו של פרופ׳ סרגיי צ׳סקיס) בהצטיינות יתרה בשנת 2006. את כל תאריו רכש באוניברסיטת תל אביב. עם סיום הדוקטורט קיבל מלגת מקרן פולברייט היוקרתית ושהה למשך שלוש שנים במחלקה לכימיה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה. בשנים 2009–2010 עבד כבתר דוקטורט במכון ויצמן למדע ובשנת 2010 הצטרף לסגל המחלקה למדעי הטבע והחיים באוניברסיטה הפתוחה בסגל ההוראה. בשנת 2011 הועלה לדרגת מרצה בכיר, בשנת 2016 התמנה לפרופסור חבר ובשנת 2023 התמנה לפרופסור מן המניין. הוא ראש תחום הכימיה במחלקה ובשנים 2014 עד 2017 כיהן בראש המחלקה. כמו כן, כיהן כנשיא האגודה הישראלית לוואקום וארגן של מספר כנסים לאומיים מרכזיים בתחום חומרים, ננוטכנולוגיה ומדע פני שטח.

תחומי מחקר
----------

תחום מחקרו העיקרי של רכינוב הוא המנגנונים האחראים על ייצור של ננו-חומרים בפאזה גזית בטמפרטורות גבוהות. חומרים אלה משמשים להפחתה של פליטת מזהמים ברפואה, בתעשיית גלאים וכקטליזטורים חדשניים בתעשייה הכימית. רכינוב בנה רשת ענפה של שיתופי פעולה עם חוקרים בגרמניה באוניברסיטת גוטינגן ואוניברסיטת דואיסבורג-אסן.
מחקרו של רכינוב מבוצע בשיטת ניסיוניות מתקדמות כדי למפות את שרשרת התגובות המורכבת אשר מובילה ליצירה של ננו-חלקיקים. בנוסף, חלק ניכר מהפעילות המחקרית שלו מוקדש להבנה בסיסית של אינטראקציה בין מולקולות בפאזה גזית לפני שטח של מוצקים קטליטיים – מתכות ותחמוצות של מתכות. מחקריו הובילו לפריצות דרך חשובות בהבנת מנגנון היצירה של ננו חלקיקים מחומרי מוצא גזיים ובהבנת מעברי האנרגיה בין מולקולות ופני שטח של מוצקים העומדים בבסיסה של קטליזה כימית הטרוגנית.
עבודותיו ראו אור בבמות פרסום מובילות כגון: Science, Nature Chemistry, Physical Chemistry Chemical Physics, JACS. הוא גם זכה במענקי מחקר יוקרתיים מההקרן הלאומית למדע, משרד האנרגיה, קרן וולקסווגן, קרן פזי ומלגת מרקטור של הקרן הגרמנית למחקר.

פיתוח קורסים באוניברסיטה הפתוחה
-------------------------------

רכינוב פיתח מספר קורסים בתחום הכימיה הפיזיקלית: לייזרים: עקרונות ושימושים, תרמודינמיקה ומעבדה בכימיה פיזיקלית.

משפחתו
------

נשוי לילנה ומתגורר בראשון לציון.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של האוניברסיטה הפתוחה - פרופ׳ איגור רכינוב (דף אישי)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007303511005171
* ISNI: 0000 0000 7007 6263
* ORCID: 0000-0002-9187-4875
* ResearcherID: L-7412-2015
* VIAF: 98418698
* WorldCat (עם VIAF): 98418698

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"איגור רכינוב"**.
**צינור הנפט טראנס אראביאן פייפליין** הוקם במסגרת יוזמה משותפת של חברת "סטנדארד אוייל ניו ג'רזי" (Standard Oil of New Jersey, כיום חברת אסו Esso), חברת "סטאנדרד אוייל מקליפורניה-שברון", ("Standard Oil of California-Chevron"), חברת טקסקו (Texaco) ו"סוקוני-ואקום קומפאני-מוביל" (Socony-Vacuum Oil Company Mobil), אך בסופו של דבר נרכש על ידי חברת ערמקו (Aramco). החברה הקימה והפעילה את צינור הנפט הנושא את שמה, אשר נמתח לאורך 1,214 ק"מ מקייסומה (אנ') שבערב הסעודית (מדרום לאזור הנייטרלי בין עיראק וערב הסעודית) ועד נמל זהרני צידון בלבנון. לאורכו של הצינור נסלל כביש למטרות תחזוקה שנודע כ"כביש הנפט".

הצינור בקוטר של 30 אינץ' (75 ס"מ) היה גורם חשוב בסחר הנפט בעולם וחיזק את עמדת ארצות הברית במזרח התיכון. הנחת הצינור החלה ב-1947 על ידי חברת בכטל. לפי התוכניות המקוריות, היה הצינור אמור להוביל לחיפה מאחר שלשם כבר הוליכו שני צינורות נפט מקירקוק שבעיראק כבר מימי המנדט הבריטי ובחיפה כבר היה נמל נפט מודרני, אך בשל הקמת מדינת ישראל שנה לאחר מכן, נבחר ציר חלופי דרך הגולן שהיה אז בשליטת סוריה, ובצידון שנבחרה לנקודת הסיום של הצינור, הוקם נמל נפט. הצינור החל לפעול בשנת 1950 ובשיא פעולתו עברה בו כמות של חצי מיליון חביות נפט ביום. 

כשנכבש הגולן במלחמת ששת הימים, השתלטה ישראל על קטע בן 47 ק"מ מהצינור, אך ממשלת ישראל אפשרה את המשך פעולתו. במאי 1969 חדרו מחבלים מלבנון ופוצצו את הצינור באזור הכפר רג'ר. 8,000 טון נפט נשפכו לוואדי עסל ומשם זרמו דרך הבניאס והירדן לכנרת. בעקבות זאת נסללה וגודרה דרך העפר שלאורך הצינור. בספטמבר 1969 פגע טרקטור של מקורות בצינור באזור קיבוץ שמיר. 

ב-1976 הופסקה הפעלתו של הצינור מעבר לתחומי ממלכת ירדן, בשל תקלות שאירעו בו, ויכוחים מתמשכים בין ערב הסעודית, סוריה ולבנון בעניין אגרות ההובלה והופעתן של מכליות הענק הראשונות. ב-1983 הועבר החלק של הצינור שבשטח לבנון, כולל נמל הנפט, לבעלות ממשלת לבנון. חלקו של הצינור בירדן יצא גם הוא משימוש ב-1990, כאשר ערב הסעודית הפסיקה את הזרמת הנפט דרכו, במחאה על תמיכתה של ירדן בעיראק במשך מלחמת המפרץ. כיום הצינור כולו אינו שמיש ונמל יצוא הנפט שבצידון הפך לנמל יבוא הנפט של לבנון ולתחנת כוח.

בחלקו העובר ברמת הגולן משמש כיום הצינור לאחר שנוקה משאריות הנפט כקו מים מחבר בין מאגרי מים ברמת הגולן ומאפשר העברת עודפים ביניהם.

ראו גם
------

* כביש הנפט

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צינור הנפט הטרנס-ערבי** בוויקישיתוף
* TAPLINE
* Captain A.A. Brickhouse, Jr. TAPLINE'S SIDON TERMINAL
* צינור הנפט הטרנס-ערבי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  יעקב ארז, נחסם צינור-הנפט של חב' "טפליין" - אחר שפוצץ על-ידי חבלנים בשטח ישראל; נפט חדר לכינרת, מעריב, 1 ביוני 1969
2. ↑  נפגע צנור טפליין - ברמה, דבר, 30 בספטמבר 1969

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 235077062
* WorldCat (עם VIAF): 235077062

 |
**אבי מטוס** הוא זמר, מלחין ונגן מפוחית ישראלי.

ביוגרפיה
--------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
נולד כאבידר מטוס בתל אביב. חלק משנות ילדותו שהה באתיופיה ואח"כ בהונדורס עקב שליחויות משפחתו, שם כמוזיקאי צעיר נחשף לתרבויות וספג השפעות מקומיות.[דרוש מקור]

ב-1986 הוציא מטוס את תקליט הרגאיי העברי הראשון, "לוקח את היום לאט", בהפקה מוזיקלית של יוסי פיין ודניס בובאל. שיר הנושא של האלבום, "לוקח את היום לאט", הצליח במצעדי הפזמונים, כמו גם "הקצב משתנה", שהפך ללהיט רדיו גדול.[דרוש מקור] מטוס ולהקתו נטלו חלק בשנות ה-80 בפסטיבלי רגאיי כגון פסטיבל אכזיב, בהופעות במועדון הסוו'אטו התל אביבי, וכן בהופעות בתוכניות טלויזיה אחדות כ"זהו זה".

מטוס גם ניגן במפוחית באלבום טיפ טיפה של אהוד בנאי.

מאז (2012) התגורר מטוס בקמבודיה שם הוא הקים חווה חקלאית וגידל עצי גומי. לאחר מכן חזר לישראל, ומאז מחלק את זמנו בין ישראל למדינות אחרות.[דרוש מקור: לכל הפסקה. המקור הקיים מדווח על שמועה.]

לוקח את היום לאט
----------------

שירי האלבום נכתבו על ידי אבי מטוס ודן מינסטר. חלק הארי של האלבום הוקלט באולפני "TMC" ו-"טרמינל 24" בלונדון תחת הפקתו המוזיקלית של דניס בובאל. את חלקו האחר של האלבום הפיק יוסי פיין בתל אביב.

מלבד שיר הנושא בלטו באלבום זה גם השירים "הקצב משתנה", "כל היום הסתובבתי", "רצינו קצת לעוף", "איש עם נשמה" ו"הליילה" שזכו להשמעות רבות והצליחו במצעדי הפזמונים. למרות זאת, האלבום לא זכה להצלחה רבה במכירות.

ב-1996 הוציאה מחדש חברת NMC את האלבום בפורמט של דיסק וכללה בו רצועת בונוס.

שירי האלבום:

| מספר | שם השיר | אורך | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | לוקח את היום לאט | 04:30 |
| 2 | רצינו קצת לעוף | 04:08 |
| 3 | הקצב משתנה | 03:59 |
| 4 | כל היום הסתובבתי | 05:01 |
| 5 | הדם שבלב | 05:45 |
| 6 | אל תלכי עכשיו | 03:16 | באלבום גרסאות הכיסוי, "קדימה אחורה", של אסף אמדורסקי נכללה גרסת כיסוי לשיר זה. |
| 7 | איש עם נשמה | 03:39 |
| 8 | אל תלכי | 04:10 |
| 9 | שב הביתה | 04:14 |
| 10 | הלילה | 03:34 |

קישורים חיצוניים
----------------

* אבי מטוס, באתר שירונט
* אבי מטוס, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)
* "לוקח את היום לאט" - קישור להקלטה של האלבום, בספריה הלאומית של ישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  בן שלו, לאן נעלם הפזמונאי דני מינסטר, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2012
**יונס מלדה** (נולד ב-14 בנובמבר 1999) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת החלוץ במכבי תל אביב מליגת העל ובנבחרת ישראל.

קריירה
------

מלדה נולד בקריית ביאליק, למשפחה יוצאת אתיופיה. מלדה התחיל את דרכו בקבוצות הילדים של מכבי צור שלום, שהייתה הקבוצה של עיר מגוריו קריית ביאליק. לקראת עונת 2012/2013, עבר למחלקת הנוער של הפועל חיפה בה שיחק שלוש שנים לפני שעזב למחלקת הנוער של מכבי נתניה. מלדה היה אחד השחקנים הבולטים במחלקת הנוער, כשבעונת 2017/2018 שהייתה העונה האחרונה בה שיחק בקביעות בקבוצת הנוער, כבש תשעה שערים והציג דומיננטיות רבה. באותה עונה ערך מלדה גם את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון כאשר ב-24 בפברואר 2018 פתח במשחק ליגה נגד מכבי חיפה, שנגמר בניצחון 1–2 למכבי נתניה. כבר במשחקו השני בקבוצה הבוגרת, ב-3 במרץ 2018, הבקיע מלדה את שער הבכורה שלו בקריירה המקצועית כשכבש בניצחון הליגה 0–2 על הפועל אשקלון. בעונת 2018/2019, החל מלדה לשחק בקביעות בקבוצה הבוגרת של המועדון אך עדיין שיחק לעיתים בקבוצת הנוער. בעונה זו כבש מלדה שני שערים ושיחק 24 משחקים בקבוצה הבוגרת בכל המסגרות ואף פתח בעשרה מהם. בעונת 2019/2020 המשיך מלדה במגמה מהעונה החולפת אך כן חל שיפור במעמדו בקבוצה והוא פתח ביותר משחקים. באותה עונה כבש מלדה שער אחד ושותף ב-29 משחקים לפני שמגפת הקורונה עצרה את העונה.

במחזור השני של עונת 2020/2021 כבש רביעייה במשחק בו ניצחה הקבוצה בתוצאה 0:7.

ב-15 בינואר 2021 חתם בגנט מליגת העל הבלגית ל-4.5 שנים. ב-24 בינואר ערך הופעת בכורה בניצחון קבוצתו 0–3 על לובן.

ב-15 ביוני 2022 חתם במכלן מליגת העל הבלגית לשלוש שנים. ב-13 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה בתיקו 0-0 נגד סרקל ברוז'.

ב-31 בינואר 2024 חתם במועדון הכדורגל מכבי תל אביב, תמורת דמי העברה של כ-350 אלף אירו, חוזה ל-3.5 שנים.

נבחרות ישראל
------------

במאי 2021 מלדה זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת.

ב-5 ביוני 2021 ערך את הופעת בכורה בבוגרים כשפתח בהרכב במשחק ידידות במונטנגרו שנגמר בניצחון 1–3 לישראל.

תארים
-----

גנט
* הגביע הבלגי: 2021/2022

קישורים חיצוניים
----------------

* יונס מלדה, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* מוטי פשכצקי, ‏"לא גדלתי עם כפית זהב, לא מוזר לי שחתמתי בגנט", באתר ערוץ הספורט, 16 בינואר 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  ליגת העל: מכבי נתניה הביסה 0:7 את בני סכנין, רביעייה למלדה, באתר וואלה!‏, 14 בספטמבר 2020
2. ↑  יניב טוכמן‏, יונס מלדה חתם ל-4.5 שנים בגנט: "שחקן עם פוטנציאל רב", באתר וואלה!‏, 15 בינואר 2021
3. ↑  מלדה הצטרף למכבי, באתר מכבי תל אביב, ‏31 בינואר 2024
4. ↑  מוטי פשכצקי, ‏רשמי: יונס מלדה חתם במכבי תל אביב, באתר ערוץ הספורט, 31 בינואר 2024.
5. ↑  מערכת ONE, מקום לאופטימיות: 1:3 לישראל על מונטנגרו, באתר ONE, ‏6 ביוני 2021
**אירינאוס הראשון מירושלים** (ביוונית: **Ειρηναίος Α΄ Ιεροσολύμων**;‏ 17 באפריל 1939 – 10 בינואר 2023) היה הפטריארך ה-140, לפי המסורת, של הכנסייה היוונית-אורתודוקסית בירושלים. הוא נבחר לתפקיד בשנת 2001 והודח בשנת 2005, לאחר שנחשד על ידי ראשי הכנסייה בכך שהיה שותף במכירת נדל"ן של הכנסייה לעמותת עטרת כהנים.

ביוגרפיה
--------

אירינאוס נולד בסאמוס והוטבל בשם אמנואיל סקופליטיס (Εμμανουήλ Σκοπελίτης). הוא הגיע לירושלים ב-1953, ומונה לפטריארך בשנת 2001 על ידי הסינוד הקדוש (המועצה העליונה של הכנסייה), במקומו של דיאודורוס הראשון שנפטר בסוף שנת 2000. במשך כשנתיים נמנעה ממשלת אריאל שרון מלהכיר במינוי, מחשש שאירינאוס הוא פרו-פלסטיני. לכנסייה היוונית נכסים רבים בישראל, בהם קרקעות רבות בירושלים, כולל הקרקע של משכן הכנסת ובית ראש הממשלה, ולכן המינוי הוא בעל משמעויות מדיניות ופוליטיות לישראל. מינויו של אירינאוס היה מלווה בחקירות משטרה ובהאשמות בזיוף מסמכים, ורק בינואר 2004 זכה בהכרת ממשלת ישראל.

במרץ 2005 נחשפו עסקות נדל"ן שעשתה הכנסייה עם עמותת עטרת כהנים בעיר העתיקה בירושלים. אירינאוס הואשם כי ידע על העסקאות ושיתף בהן פעולה, בעוד שהוא האשים במעשים את היועץ הכספי של הפטריארכיה, ניקולס פפדימס.

ב-6 במאי 2005 החליטו ראשי הכנסייה בירושלים על הדחתו וההחלטה אושרה בוועידה מיוחדת שהתקיימה באיסטנבול ב-24 במאי 2005. ב-16 ביוני 2005 החליטה הכנסייה להוריד את דרגתו של אירינאוס הראשון, ל"נזיר זוטר". ב-22 באוגוסט 2005 נבחר תיאופילוס ינופולוס, הנושא בשם תיאופילוס השלישי למחליפו. ממשלת ישראל המשיכה להכיר באירינאוס כפטריארך המכהן של ירושלים עד 16 בדצמבר 2007. לאחר הדחתו התגורר אירינאוס בבידוד בדירתו שבקומה השלישית של בניין הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית ברובע הנוצרי, ומזונו הועבר אליו באמצעות סל קשור בחבל. הכנסייה היוונית טענה כי הוא אינו מקבל את הדחתו ומתבודד מרצון.

בקיץ 2019 התדרדר מצבו הבריאותי, הוא אושפז בבית החולים סנט ג'וזף בירושלים. בכינוס מיוחד של סינוד הפטריארכיה הוחלט להכיר באירינאוס כ"פטריארך לשעבר" בניגוד להחלטה הקודמת שראתה בו נזיר פשוט. איריאנוס ביקש לחזור ליוון כדי למות בה, הבקשה נתקלה בקשיים ורק ב-29 באוגוסט 2019, עזב אירינאוס את ישראל ליוון.

קישורים חיצוניים
----------------

* ניר חסון, הסיפור המוזר על הנזיר במגדל, באתר הארץ, 7 בינואר 2011
* יגאל מוסקו, ‏הפטריארך לשעבר נצור: "אני אמות פה", באתר ‏מאקו‏, 2 בפברואר 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  משה ברדה, ‏סוגיית ההכרה של ממשלת ישראל בפטריארך היווני-האורתודוכסי של ירושלים הנבחר תיאופילוס ג'אנופולוס, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, 7 בינואר 2008
2. ↑  ניר חסון, הפטריארך היווני המודח של ירושלים מבקש למות בארצו, הארץ, 18 באוגוסט 2019, עמ' 1, ועמ' 8.
3. ↑  ניר חסון, סוף לסאגה בת 15 שנה: הפטריארך המודח אירינאוס עזב את ישראל ליוון, 29 באוגוסט 2019, הארץ, (באתר Msn).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1147210675
* NKC: js20020811001
* VIAF: 202151246517544131315
* WorldCat (עם VIAF): 202151246517544131315

 |
**ג'סיקה טאק** (באנגלית: **Jessica Tuck**; נולדה ב-19 בפברואר 1963) היא שחקנית אמריקאית.

ביוגרפיה
--------

טאק נולדה בניו יורק. היא בעלת תואר שני בפסיכולוגיה מאוניברסיטת ייל.

טאק התפרסמה כששיחקה באופרת הסבון "לחיות את החיים" ועל תפקידה הייתה מועמדת לפרס אמי ול"פרס אופרות הסבון".

בין השנים 1999 ל-2005 היא כיכבה בסדרת הדרמה המשפטית "המשפט של איימי". שיחקה גם בסרטים "המזכירה", "היי סקול מיוזיקל 2" ו"היי סקול מיוזיקל 3". ב-2008 לוהקה לסדרת הדרמה "דם אמיתי".

היא ביצעה הופעות אורח ביותר מחמישים סדרות טלוויזיה. ביניהן, "ימי חיינו", "סיינפלד", "בוסטון ליגל", "מסובך", "האנטומיה של גריי", "ליזה על פי דרישה", ובין היתר בסדרות הטלוויזיה "שחור-כזה" ו"צרות טובות" ב-2019. 

בשנת 2020 החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה "העלאה" באמזון פריים וידאו, בתפקיד אימו של ניית'ן (רובי אמל), ובאותה שנה ביצעה הופעות אורח גם בסדרות הטלוויזיה "שריפות קטנות בכל מקום", "מוקד 911" ו"המתמחה". 

בשנת 2021 שיחקה בסדרה "*B Positive"* של רשת CBS. 

טאק נשואה ואם לבת.

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'סיקה טאק, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* ג'סיקה טאק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ג'סיקה טאק, באתר AllMovie (באנגלית)
* ג'סיקה טאק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 13018097
* BNE: XX1085574
* ISNI: 0000 0000 4382 9266
* LCCN: no2003054868
* VIAF: 43986554
* WorldCat: lccn-no2003054868

 |
**יבגני ואסילייביץ' חרונוב** (ברוסית: **Евгений Васильевич Хрунов**; ‏10 בספטמבר 1933 – 19 במאי 2000) הוא קוסמונאוט סובייטי שטס לחלל במסגרת תוכנית סויוז.

קורות חיים
----------

יבגני חרונוב נולד בעיירה במחוז טולה למשפחת איכרים. כבר בילדות הוא חלם להיות טייס. סיים בית ספר טכני-מקצועי חקלאי, ולאחר מכן בית ספר צבאי-תעופתי. בשנת 1952 גויס חרונוב לצבא והחל ללמוד טייס. בשנת 1956 שובץ חרונוב ביחידת חיל האוויר הסובייטי שהייתה ממוקמת בשטח מולדובה הסובייטית. בשנת 1959 החל אימונים לקראת טיסה לחלל. בשנת 1960 הצטרף לקוסמונאוטים. בשנת 1968 סיים בהצטיינות אקדמיה צבאית להנדסת תעופה וקיבל תואר מהנדס.

חרונוב היה אמור להשתתף בטיסת סויוז 2 לחלל, אך לאור הכישלון של חללית סויוז 1, השיגור בוטל. ב-15 בינואר 1969 הוא שוגר לחלל בחללית סויוז 5 לצד בוריס וולינוב ואלכסיי יליסייב. למחרת, לראשונה בתולדות חקר החלל בוצע חיבור בין שתי חלליות. לאחר ביצוע חיבור זה, חרונוב ואלכסיי יליסייב יצאו מחללית סויוז 5 ונכנסו לחללית סויוז 4, בה הם חזרו לכדור הארץ ב-17 בינואר.

חרונוב המשיך להיות בצוות הקוסמונאוטים הסובייטי. בשנת 1971 הוא השלים את עבודת הדוקטורט בנושא עבודת האדם בחלל.

הוא היה חבר בצוות משנה של מספר משימות חלל, אך לא השתתף באף משימה. בשנת 1980 חרובוב עזב את צוות הקוסמונאוטים הסובייטי.

חרונוב עבד במכון למחקר של משרד ההגנה הסובייטי. הוא נפטר ב-19 במאי 2000 בעקבות אוטם שריר הלב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יבגני חרונוב** בוויקישיתוף
יהושע א. גלבוע, "הישגים מסחררים לקוסמונאוטים - ופחד המשטר מפני החירות...", מעריב, 23 בינואר 1969.

* תקציר נתונים באתר ספייספאקטס
* נתונים מאנציקלפדיית החלל
* יבגני חרונוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0001 1084 5742
* LCCN: n81097614
* NKC: js20241214637
* VIAF: 113930299
* WorldCat: lccn-n81097614

 |
**דייוויד בלייר רדפורד** (באנגלית: **David Blair Redford** נולד ב-27 ביולי 1983) הוא שחקן אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כסקוטי גריינג'ר באופרת הסבון צעירים חסרי מנוח.

תחילת חייו
----------

רדפורד גדל בפרבר של קנטון, ג'ורג'יה, להורים ממוצא אירי, צרפתי, גרמני ואינדיאני.

הוא עבד במשך כמה קיצים בפסטיבל הרנסאנס בג'ורג'יה בוא עשה פעלולים, ויצר דמות פיראט בשם "Rusty Compass".

הוא שחקן טניס נלהב, אך דחה מספר מלגות עם סיום לימודיו בתיכון כדי לשחק.[דרוש מקור]

קריירה
------

בתחילת הקריירה שלו נבחר רדפורד להיות חבר צוות בחברת האחים וורנר. לאחר שנה וחצי בתפקיד, עבר ללוס אנג'לס. 

בין יולי 2005 לפברואר 2006 גילם את סקוטי גריינג'ר באופרת הסבון צעירים חסרי מנוח. 
לאחר מכן, החליף רדפורד את אדריאן בלאני בתפקיד מיגל לופז-פיצג'רלד באופרת הסבון תשוקות, עד העונה האחרונה.

ב-2010 שיחק בעונה השלישית של 90210 כנער בריטי המגיע לבוורלי הילס ובסרט בורלסק.

ב-2011 החל לככב בסדרות הנעורים משחק השקרים והוחלפו בלידתן.

ב-2014 שיחק דמות ראשית בסדרת הדרמה "Satisfaction".

פילמוגרפיה
----------

### קולנוע

* הצד האחר (2006)
* ריקוד המתים (2008)
* כשהעולם עמד מלכת (2008)
* בורלסק (2010)
* V/H/S: Viral (ב-2014)
* בחורה כמו גרייס (2015)
* סירנה (2016)

### טלוויזיה

* צווארון כחול (2004)
* צעירים חסרי מנוח (2006-2005)
* הוחלפו בלידתן
* *Satisfaction*‏ (2015-2014)
* בעלי היכולות (2017-הווה)
* שלוש נשים (TBA)
* *Little Sky*‏ (TBA)

קישורים חיצוניים
----------------

* בלייר רדפורד, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* בלייר רדפורד, ברשת החברתית אינסטגרם
* בלייר רדפורד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* בלייר רדפורד, באתר AllMovie (באנגלית)
**קונסטנטין פטרוביץ' פון קאופמן** (ברוסית: **Константин Петрович фон Кауфман**;‏ 2 במרץ 1818 – 16 במאי 1882) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית, אשר ניהל מערכה מוצלחת בכיבוש מדינות במרכז אסיה במחצית השנייה של המאה ה-19, ושימש בתפקיד המושל הכללי הראשון של טורקסטן הרוסית.

ביוגרפיה
--------

קונסטנטין פון קאופמן נולד במשפחה ממוצא אוסטרי שעברה לרוסיה עוד במאה ה-18, ואף המירה דתהּ לנצרות אורתודוקסית. הוא סיים את הכשרתו כמהנדס צבאי באוניברסיטה צבאית, ובשנת 1844 החל לשרת באזור הקווקז. במהלך מלחמת קרים השתתף במצור על מצודת קארס, וניהל משא ומתן לכניעת חיל המצב האנגלי. בשנת 1861 התמנה לתפקיד בכיר במשרד ההגנה הרוסי. במהלך מילוי תפקידו התקרב לשר ההגנה דמיטרי מליוטין.

בשנת 1865 התמנה למושל גוברניית וילנה ולמפקד הצבאי באזור. בתקופה זו חידש את חובת לימוד השפה הרוסית ליהודים בהתאם להנחיית קודמו הגרף מורביוב (הסב).

בשנת 1867 הועבר לאזור מרכז אסיה. זו הייתה תקופה של התרחבות הרוסית באזור. במהלך מספר שנים ניהל פון קאופמן מערכות צבאיות מוצלחות נגד ח'אנות חיווה, ח'אנות קוקנד ואמירות בוכרה. מערכות אלו הסתיימו בסיפוח חלק מהשטחים לאימפריה הרוסית והפיכת מדינות אלה למדינות חסות רוסיות. במקביל לתפקידו הצבאי, מונה פון קאופמן למושל האזור. הוא קיבל את עיטור גאורגי הקדוש מדרגה שנייה וקודם לדרגת אלוף-מהנדס. במהלך תפקידו כמושל הוכיח פון קאופמן את עצמו כמדינאי ומצביא. בכל מהלך המערכה הצבאית הצבא הרוסי היה בנחיתות מספרית מול הכוחות המוסלמים. כפוליטיקאי היה עליו לסכם הסכמים עם מדינות החסות שהוקמו ולייצב את הגבולות החדשים של האימפריה הרוסית עם סין ואפגניסטן. בתקופתו החלה פעילות התיישבותית של הרוסים באזור. הוא תמך בפעילות מחקרית בתחום הגאולוגיה וגאוגרפיה של האזור וארגן מספר משלחות מחקריות.

בהיותו מושל האזור תרם רבות לפיתוח העיר טשקנט, שהפכה בהדרגה לעיר הראשית באזור.

בשנת 1878 נקראה על שמו אחת מפסגות הרי פמיר, בגובה של 7,165 מ'. (בשנת 1928 שונה השם ל"פסגת לנין", ובשנת 2006 שונה שוב ל"פסגת אבן סינא").

קונסטנטין פון קאופמן נפטר בשנת 1882 מהתקף לב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קונסטנטין פון קאופמן** בוויקישיתוף
* קורות חיים מפורטים
* קונסטנטין פון קאופמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הכרמל, שנה ששית, גליון 1 (ג' אייר תרכ"ו), עמוד 2.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007299995505171
* BnF: cb153532867 (data)
* GND: 12386898X
* ISNI: 0000 0000 9094 4881
* LCCN: n82059389
* NTA: 245995137
* VIAF: 101113813
* WorldCat: lccn-n82059389

 |