recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**לואיס ג'קובי** (בגרמנית: **Louis Jacoby**;‏ 7 ביוני 1828 – 11 בנובמבר 1918) היה חרט יהודי גרמני. יליד האוולברג, ברנדנבורג, גרמניה. הוא היה תלמידו של החרט מנדל מברלין שבה התיישב.

ביוגרפיה
--------

את שנת 1855 בילה בפריז; 1856 בספרד; ובשנים 63–1860 שהה באיטליה בעיקר ברומא.

ב-1863 מונה לפרופסור לתחריט באקדמיה של וינה, וב-1882 נקרא לברלין כיועץ לאמנות למשרד הקיסרי ויועץ לפרסומים האמנותיים של מוזיאוני ברלין, והיה אחראי על עבודת הגלריה.

התחריט הראשון של ג'קובי, "ג'ון הקדוש" של אלסנדרו טיארני, הופיע בשנת 1850. תחריטיו החשובים ביותר הם: "האלגוריה ההיסטורית" "ליידי מקבת" על פי ויליאם קולבאך ו-"קרב ההונים" על פי רפאל, שהוא יצר עותק ממנו במהלך שהותו ברומא.

ב-1863 הוא הפך לפרופסור לאמנות תחריט באקדמיה לאמנויות יפות בווינה. הוא צייר את המסכים של בית האופרה החדש בווינה.

בשנת 1871 קיבל את מסדר כתר הברזל מדרגה 3 ובשנת 1872 הפך לחבר כבוד של האקדמיה לאמנויות יפות במינכן.

התחריטים של ג'קובי כוללים: דיוקנאות הזוג הקיסרי האוסטרי וכן קרל פרייהר פון רוקיטנסקי, פיטר ריטר פון קורנליוס, ארנסט קארל גוהל, תיאודור מומזן, וילהלם הנזן, ולודוויג יורק פון ורטנבורג ואחרים.

ג'קובי קבור בבית העלמין היהודי בהאוולברג.

בנו מיינהרד ג'קובי (1873–1957) היה צייר, פסל, מדליסט, גרפיקאי ואומן בברלין ובמולן. הוא היגר לברזיל בלחץ הנאצים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לואיס ג'קובי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Louis Jacoby". Artnet. Retrieved 2009-01-12.
2. ↑  Hirsch, Emil G.; Deutsch, Gotthard; Wolf, Albert (1906). "Engraving and Engravers". Jewish Encyclopedia.
3. ↑  Wilhelm von Bode: Mein Leben. Band 2, Berlin 1930, S. 18–20
4. ↑  Historische allegorie, Louis Jacoby, after Wilhelm von Kaulbach, 1838 - 1918, Rijksmuseum (באנגלית)
5. ↑  "British Museum - print". British Museum.
6. ↑  Jacoby, Meinhard. In: Hans Vollmer (Hrsg.): Allgemeines Lexikon der Bildenden Künstler von der Antike bis zur Gegenwart. Begründet von Ulrich Thieme und Felix Becker. Band 18: Hubatsch–Ingouf. E. A. Seemann, Leipzig 1925, S. 260–261.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007518937205171
* BNE: XX5041941
* BnF: cb149699632 (data)
* GND: 117610550
* ISNI: 0000 0000 8144 0323
* NLP: A36102805
* PIC: 379210
* RKD: 221391
* ULAN: 500147886
* VIAF: 64279304
* WorldCat: viaf-64279304

 |
מסילת הברזל הצבאית העות'מאנית בארץ ישראל 1914-1917
**תחנת הרכבת דיר סניד** (בערבית: **دير سنيد**, באנגלית: **Deir Suneid**) היא תחנת רכבת היסטורית לנוסעים ולמשא שהוקמה על ידי הרכבת המנדטורית ושימשה גם את רכבת ישראל עד שנת 1973. שרידי התחנה, שלושה מבנים, שוכנים מזרחית לנתיב העשרה ולכביש 4, סמוך לרצועת עזה.

היסטוריה
--------

לאחר שהצבא הבריטי כבש את דרום הארץ, סללו הבריטים מסילת ברזל מקנטרה שעל תעלת סואץ ללוד בשנים 1916-1917. לצורך הקמת המסילה הקימו הבריטים גדודי עבודה שהורכבו מעובדי כפייה מצריים. הבריטים כינו את העובדים בשם "ג'יפוס". 
תחנת הרכבת המנדטורית בדיר סניד הוקמה דרומית לכפר הערבי דיר סניד ונחנכה ב-1 בנובמבר 1920. התחנה פעלה על קו קנטרה-חיפה ושימשה לנוסעים ולמשא גם יחד.
דרומית ובסמוך לתחנה עברה המסילה על גשר מעל נחל שקמה (בערבית: ואדי חסי).
מאוחר יותר הקימו הבריטים מחנה צבאי סביב התחנה.

לאחר מלחמת העצמאות (עם ניתוק המסילה לרצועת עזה) נסגרה התחנה לשירות נוסעים והמשיכה לשרת רכבות משא. ב-1950 החליט משרד התחבורה לשנות את שם התחנה ל"יד מרדכי". אחרי מלחמת ששת הימים ופתיחת קו הרכבת תל אביב-עזה נפתחה התחנה גם לרווחת פועלי רצועת עזה וגם לנוסעים מתל אביב שהמשיכו מעזה לסיני. בשנת 1973, עקב סגירת קו הרכבת לסיני דרך עזה נסגרה תחנת דיר סניד באופן סופי.

מבני התחנה
----------

לאורך ציר הרכבת פזורים מספר מבנים (מדרום לצפון):

* גשר מעל נחל שקמה (כ-100 מטר מדרום לתחנה)
* המבנה הראשי של התחנה + מבנה נוסף המחובר אליו. שני מבנים עשוים אבן ומגודרים.
* מבנה אבן בודד המרוחק כ 80 מטר מצפון לתחנה. ייתכן ששימש למגורי מנהל התחנה. גם מבנה זה מגודר.
* בניין שירותים בחלק הצפוני של התחנה.
* גשר הרוס מעל נחל עובד (כ-500 מטר מצפון לתחנה).

|  |
| --- |
| * בניין השירותים של התחנהבניין השירותים של התחנה
* הגשר מעל נחל שקמההגשר מעל נחל שקמה
* תומכות הגשר מעל נחל עובדתומכות הגשר מעל נחל עובד
 |

מצבת הפועלים המצרים
-------------------

מצבת הפועלים המצריים שבנו את מסילת הברזל במלחמת העולם הראשונה בתחנת הרכבת בדיר סניד
כקילומטר צפונית לשרידי התחנה הקימו הבריטים בצד מסילת הברזל מצבת זיכרון לפועלים המצריים, שסללו את המסילה הצבאית הבריטית, נהרגו ונקברו בקבר אחים בגבעה מלאכותית. על המצבה מופיע כיתוב באנגלית ובערבית.
הכיתוב באנגלית: "מאה תשעים ושנים איש מגדודי העבודה המצריים קבורים בקרבת מקום"
הכיתוב בערבית: "אין אלוהים מלבדי אללה ומוחמד שליח אללה".
באביב פורחים על הגבעה אירוסים ממין אירוס ארם נהרים.

|  |
| --- |
| * מצבת הפועלים המצרים, ברקע כביש 4מצבת הפועלים המצרים, ברקע כביש 4
* 
* הכיתוב על המצבההכיתוב על המצבה
* 
 |

ראו גם
------

* מסילת לוד - אשקלון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תחנת הרכבת דיר סניד** בוויקישיתוף
* הכפר דיר סנייד באתר palestineremembered (אורכב)
* גשר רכבת- תחנת דיר סנד באתר מרחב שקמה

הערות שוליים
------------

1. ↑  תחנת יד מרדכי נפתחה לתנועה, על המשמר, 16 בנובמבר 1950
2. ↑  יוסף אלגזי, תת-אדם, הגרסה הבריטית, באתר הארץ, 15 בינואר 2003
3. ↑  המקור:זאב וילנאי, מדריך ארץ ישראל - תל אביב, השרון, השפלה והנגב, הוצאת תור ירושלים, 1950, עמוד 352
**מדיארקסי** (בהונגרית: **Magyarkeszi**) הוא כפר במחוז טולנה, בנפת טמאשי.

מיקום
-----

מדיארקסי ממוקם בחלק הצפוני-מערבי של מחוז טולנה, בחלק הצפוני של גבעות שומוג'-טולנה, במפגש של שלושה מחוזות (טולנה, שומוג', פייר). היישוב משתרע על שטח של 31,850 דונם, מתוכם 3560 דונם שטח פנימי.

נגישות
------

אפשר להגיע אל הכפר ששוכן בעמק נחל טיטה מכביש ראשי 65 בדרך צדדית שמסתעפת מהכביש הראשי באירגסמצ'ה, כביש זה ממוספר 6407 עד נאג'סוקוי, ומשם הוא ממוספר 6409. העיירה הקרובה ביותר היא טמאשי, שנמצאת במרחק של 20 ק"מ מהכפר, אך גם משיופוק, כלומר אגם הבלטון המרחק הוא רק 35 ק"מ.

היסטוריה
--------

עד 1703 שם הכפר היה קֶסֶה או קֶסִי. היישוב, שנהרס לאחר הכיבוש הטורקי (1526–1676), ניתן על ידי לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה למשפחת אסטרהאזי, שיישבה במקום תושבים חדשים מאזור דרום סלובקיה של היום (אז צפון הונגריה) ושמו של המקום התחלף מקסי לטוטקסי (טוט הוא כינוי בהונגרית לסלובקים) ואת שמו הנוכחי, מדיארקסי (שפירושו קסי ההונגרי) נושא רק משנת 1903.

המקום היה מיושב כבר בתקופת האבן. לאחר התיישבות המדיארים במרכז אירופה השתלטה עליו חמולת גוטקלד. על פי מסמכים כנסייתיים, בשנת 1274 היו ביישוב כנסייה ומושב קבוע של כומר שנהרסו בתקופת השלטון הטורקי. בזמן מלחמת האיכרים בראשות גיירג' דוז'ה בשנת 1514, אוכלוסיית הכפר הגיעה לשש מאות. לאחר האסון של קרב מוהאץ' בשנת 1526, הטורקים הרגו את תושבי הכפר בן 500 התושבים או מכרו אותם לעבדות. אלה ששרדו התחבאו ביערות האזור.

טוטקסי מוזכר גם בתקופת האימפריה האוסטרו-הונגרית כאחד מ-30 הכפרים החשובים ביותר בחלק המערבי של המחוז, שכונה נפת דומבוואר. תושבי הכפר הפכו לקלוויניסטים בשנת 1703, ובשנת 1727 הוקמה מחדש בכפר גם הקהילה הקתולית. כנסיית סנט מיהאי על שם המלאך הקדוש נבנתה בשנת 1742. בשנת 1880 נמצא ספר מרשם האוכלוסין של הנסיך מיקלוש אסטרהאזי עם רישומים מאז שנת 1735. מאותה השנה ישנם אם כן נתונים על מספר האוכלוסייה והעדות הדתיות לרבות יהודים במקום:

* 1840: 1,547 תושבים, מתוכם 1,406 קתולים, 2 לותרנים, 7 קלויניסטים, **14 יהודים** ו-118 אחרים.
* 1910: 1924 תושבים, מתוכם 1,845 קתולים, 15 לותרנים, 31 קלוויניסטים ו-**33 יהודים**.
* 1940: 2,504 תושבים, מהם 2 435 קתולים, 6 לותרנים, 45 קלוויניסטים, **17 יהודים** ו-1 אחר.
* 1983: 1,772 תושבים, מתוכם 1,700 קתולים.

אתרים בעלי חשיבות
-----------------

* **הכנסייה הרומית-קתולית של סנט מיהאי** (בארוק, 1742)
* **טחנת הקמח גיזלה** (המאה ה-19)
* **בית הספר התיכון** (1927)

ילידי המקום
-----------

* השחקן אוסקר דנש (1891–1950) היהודי-הונגרי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מדיארקסי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מדיארקסי (בהונגרית)
* מדיארקסי, באתר Utazom.com
* מפה של מדיארקסי
* מדיארקסי במפה של גוגל
* על המפה של מחוז טולנה
* על המפה של מחוז סומוגי, אפילו כטוטקסי
* בילוי: אגם דיג סנאי
**לואיס גיירמו סוליס** (בספרדית: **Luis Guillermo Solís**, נולד ב-25 באפריל 1958) הוא פוליטיקאי מקוסטה ריקה, שכיהן כנשיא המדינה ממאי 2014 ועד מאי 2018. הוא נבחר לתפקיד כשהוביל את מפלגת הפעולה האזרחית (PAC), והוא הנשיא הראשון מטעם מפלגה זו.

ביוגרפיה
--------

### תחילת דרכו

סוליס נולד בשנת 1959 בבירת קוסטה ריקה סן חוסה. אמו הייתה מחנכת ואביו היה סנדלר. משפחתו היא ממוצא אפרו-לטיני וסיני שהיגרה למדינה בתחילת המאה ה-20. למד בתיכון מתודיסטי. בשנת 1979 סיים בהצטיינות תואר בהיסטוריה באוניברסיטת קוסטה ריקה. לאחר מכן קיבל תואר שני בלימודי אמריקה הלטינית באוניברסיטת טוליין שבניו אורלינס, ארצות הברית. בשנים 1981–1987 סוליס עבד באוניברסיטת קוסטה ריקה ובשנים 1983–1985 עבד גם באוניברסיטת מישיגן במסגרת תוכנית פולברייט. בנוסף על כך, סוליס פרסם מאמרים וספרים רבים במדע המדינה וביחסים בינלאומיים.

### פוליטיקה והבחירות לנשיאות

בתקופתו באקדמיה, סוליס התמנה ליועץ לנשיא אוסקר אריאס שזכה מאוחר יותר בפרס נובל לשלום. בשנת 2009 הצטרף ל-PAC. סוליס הכריז על מועמדותו לנשיאות המדינה ב-27 בנובמבר 2012. בפריימריז סוליס ניצח בהפרש מועט של כ-110 קולות על פני המועמדים האחרים. המצע של סוליס בבחירות כלל מלחמה בשחיתות, חיזוק מערכות הרווחה והבריאות הציבוריות ושיפור התשתיות. בנוסף על כך, סוליס הכריז על תמיכה ביזמות סביבתית ויגביל את הסכמי הסחר החופשי. מועמדותו של סוליס זכתה לתמיכה רבה מצד האיגודים המקצועיים.

בבחירות שנערכו ב-2 בפברואר 2014 סוליס הוביל עם כ-30.95% מהקולות, כאחוז יותר מן המועמד הדומיננטי השני ג'וני אראיה ממפלגת PLN. מרבית מהתמיכה בסוליס הגיעה ממחוזות סן חוסה, אלחואלה, קרטגו וארדיה. מכיוון ששום מועמד לא הצליח לקבל 40%, תוכנן להתקיים סיבוב שני ב-6 באפריל. אראיה (שקיבל תוצאות רעות בסקרים) פרש מן הבחירות אשר היו חייבות להתקיים על פי חוק. בבחירות אלו סוליס זכה בכ-77%. סוליס זכה בברכות רבות ממנהיגים בעולם, בהם מזכיר המדינה של ארצות הברית ג'ון קרי, נשיא אקוודור רפאל קוראה, נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו, מנהיג ונצואלה ניקולאס מדורו ונשיא בוליביה אוו מוראלס.

### נשיאות ועמדות אישיות

כשבוע לאחר כניסתו לתפקיד במאי 2014, סוליס הכריז על ממשלתו, שהורכבה בעיקר מחברי PAC ואזרחים חסרי שיוך מפלגתי. בהשבעתו נכחו כ-80 מנהיגים מכל העולם ובהם פליפה השישי, מלך ספרד, רפאל קוראה ואוו מוראלס. עם כניסתו, סוליס הגדיל את ההוצאות הממשלתיות ואת הגירעון הציבורי.

כמו מרבית מחוגי השמאל במדינה, סוליס מציג עצמו כדוגל בפרוגרסיביזם, צמיחה כלילית, צמצום אי השוויון והתנגדות לשחיתות ולנאו-ליברליזם אשר לטענת סוליס פוגע בעם. בנוסף על כך, סוליס תומך בקיימות ובזכויות להט"ב.

חיים אישיים
-----------

סוליס הוא קתולי. יש לו עשרה ילדים מנישואיו הקודמים לאשתו הראשונה. כיום הוא נמצא בזוגיות שאינה ממוסדת, אך למרות זאת בת זוגו נחשבת ל"גברת הראשונה של קוסטה ריקה". מזוגיות זו (אשר החלה בשנת 2006) יש לסוליס בת אחת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לואיס גיירמו סוליס** בוויקישיתוף
* לואיס גיירמו סוליס, ברשת החברתית טוויטר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007436165705171
* GND: 13384739X
* ISNI: 0000 0001 0467 6401
* LCCN: n87939039
* NTA: 305053884
* SUDOC: 129603198
* VIAF: 189160567
* WorldCat: lccn-n87939039

 |
"**עלם כורע**" או "**אנדרטה לנופלים בקיבוץ הסוללים**" הוא פסל מאת הפסל הישראלי יחיאל שמי.

הפסל נוצר כאנדרטה לזכר חברי המכבי הצעיר וחברי קבוצת הסוללים שנפלו במהלך מלחמת העצמאות. הפסל הוזמן על ידי חברי קיבוץ הסוללים, אשר פנו אל שמי בשל היותו בן התנועה הקיבוצית. 

שמי יצר את האנדרטה בתקופה של כשבעה חודשים, והיא נחנכה בסתיו 1954. האנדרטה היא פסל של גבר כורע באבן גיר לבנה. רגלה האחת של הדמות מקופלת מתחת לגוף, וראשה שמוט. על אף הנושא הפיגורטיבי של היצירה, שמי לא יצר תווי פנים לדמות או עיצב את האנטומיה שלה. במקום זאת הדמות מעוצבת בסכמטיות. זהו אחד מפסליו האחרונים של שמי באבן, ומורגשת בו הנטייה להפשטה.

בטקסט שחיבר שמי אודות האנדרטה תיאר את הדמות כמי שנמצאת רגע לפני השלמת פעולתה. שאיפתו, כפי שתיאר שמי, הייתה להדגיש את "כושר העמידה שלהם ושלנו" ולהימנע מפאתוס. אחד מן הנימוקים שהביא היה כי הנטייה של פאתוס היא שימוש באקספרסיה של "צורות אנטי אמנותיות", כלומר, שימוש בתיאור פרטים ספרותיים או ב"דוקומנטציה".

לקריאה נוספת
------------

* "הפסל ויצירתו", הקיבוץ, 1954
* סגן כהן, מיכאל, יחיאל שמי, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 1997. עמ' 22-23.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עלם כורע** בוויקישיתוף
* אנדרטה לזכר אנשי הכשרות "המכבי הצעיר" וחברי היישוב שנפלו במאבק ובמלחמת העצמאות, קיבוץ הסוללים, באתר "יזכור"

הערות שוליים
------------

1. ↑  קלייר לחמן, תערוכות | יד לחללים ב"הסוללים", דבר, טור 1, 15 באוקטובר 1954.
2. ↑  ראו: שמי, יחיאל, "על האנדרטה", מסך 45, תיק יחיאל שמי, מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים
ששת תרני תחנת הרדיו
**תחנת הרדיו בגרימטון** (בשוודית: **Radiostationen i Grimeton**) הייתה תחנה לשידור גלי רדיו ארוכים מאוד בגרימטון, סמוך לעיר וארברי בדרום-מערב שוודיה.

היסטוריה
--------

התחנה נבנתה בשנים 1922-1924 לפי שיטתו של המהנדס ארנסט אלכסנדרסון (Ernst Fredrik Werner Alexanderson), כחלק ממערך תקשורת עולמי, ותרני האנטנה שלה היו הגבוהים במדינה באותה עת. משדר אלכסנדרסון, הוא גנרטור חשמלי ענק המייצר זרם חילופין בתדר רדיו נמוך מאוד (התחנה שידרה ב-16,100 ולאחר מכן ב-17,200 הרץ; לשם השוואה - גנרטור המספק חשמל לרשת הביתית והתעשייתית פועל בתדר 50 או 60 הרץ ושידורי רדיו מקובלים מתחילים בתדר של חצי מיליון הרץ בערך).

ב-1 בדצמבר 1924 החלה התחנה את פעולתה בתדר 16.1 קילוהרץ באות קריאה SAQ (... .- --.-; להאזנה (מידע • עזרה)) בתחום התדר הנמוך מאוד (VLF, Very low frequency). לאחר מכן שינתה את תדר השידור ל-17.2 קילוהרץ, וב-2 ביולי 1925 נחנכה באופן רשמי על ידי מלך שוודיה. התחנה שימשה לקשר רדיו טלגרף (במורס) עם תחנות דומות בעולם.

עם זאת, כבר בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 הביאה ההתפתחות הטכנולוגית להתיישנות המשדרים המקוריים של התחנה שכן משדרים אלקטרומכניים (גנרטורים חשמליים) הוחלפו במשדרים מבוססי שפופרות ריק. בשנת 1968 הותקן בתחנה משדר בתדר 40 קילוהרץ, אשר ניצל את אותה אנטנה גדולה שקיימת בתחנה. משדר זה שימש לתקשורת חד כיוונית לצוללות (מתן הוראות לצוללת הנמצאת מתחת למים). תקשורת כזו מתאפשרת רק בתדרים נמוכים מאוד, שכן תדרים גבוהים יותר, אינם עוברים דרך מי הים. מאוחר יותר הותקנו באתר התחנה, אך ללא קשר לשידורים המיוחדים בתדרים נמוכים, משדרים קונבנציונליים של רדיו אפנון תדר (FM) וטלוויזיה.
המשדר (גנרטור אלכסנדרסון) לתדר נמוך מאוד, שמור במצב תפעולי עד היום, והתחנה היא היחידה ששרדה בעולם מבין 17 תחנות רדיו דומות שהיו חלק ממערך השידור, ובשנת 2004 הוכרזה כאתר מורשת עולמית.

האתר משתרע על פני שטח של 109.9 הקטאר וכולל את מבנה המשדרים, 12 מבני מגורים לצוות התחנה ושישה תרנים בגובה של 127 מטר כל אחד אשר נשאו את אנטנות השידור. אלה תופסים את רוב השטח וערוכים בשורה במרחקים של 380 מטר זה מזה. בראש כל אחד מהם זרוע אופקית באורך של 46 מטר הנושאת שמונה כבלי נחושת תלויים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תחנת הרדיו בגרימטון** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של תחנת הרדיו בגרימטון (באנגלית, בשוודית ובגרמנית)
* תחנת הרדיו בגרימטון, ברשת החברתית אינסטגרם
* תחנת הרדיו בגרימטון באתר Structurae

| דגל שוודיהדגל שוודיה סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בשוודיה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| מכרה הנחושת בפאלון • הנמל הימי בקרלסקרונה • אמנות הסלע בטאנום • ארמון דרוטנינגהולם • סקוגשירקוגורדן • הקשת הגאודזית של שטרובה (עם תשע מדינות אחרות) • תחנת הרדיו בווארברג • ארכיפלג קווארקן/החוף הגבוה (בשיתוף עם פינלנד) • העיר ההנזטית של ויסבי • מפעל הברזל באנגלסברי • הכפר הכנסייתי בעיר העתיקה, לולאו • בירקה והופגורדן • הנוף החקלאי בדרום אלנד • לפוניה • בתי החווה המעוטרים בהלסינגלנד |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7842590-6
* VIAF: 238160464
* WorldCat: viaf-238160464

 |
בשנת 1698 הואשמו יהודים ברצח נער נוצרי בעיירה קודן שהשתייכה באותם ימים לדוכסות הגדולה של ליטא.

עלילת הדם
---------

בתאריך 7 במאי 1698, לאחר שהתקיימה תהלוכה נוצרית בעיירה קודן, נעלם ילד נוצרי בן 3 בשם מאצ'יק טימושוויץ', בנם של טימוש לוקשביץ' וקטרזינה יחימובה. הוריו של הילד האשימו את היהודים שחטפו את בנם.

המושל המקומי אנדז'יי סטפן רזשיקי עצר את זקני הכפר היהודים, בזמן שכמה מהיהודים נמלטו מהעיר. יהודי תושב הכפר בשם שלמה מיסאנוביץ' העיד כנגד היהודים במשפט שנערך ושימש כנציג הראשי של התביעה. בעדותו הוא מסר כי שבוע לאחר שהילד נעלם, בעודו עומד ליד בית הכנסת ובית הרב, הביא יהודי בשם לייב, תושב הכפר, את גופת הילד והסתיר אותו בביתו של יהודי אחר בשם פרוים (אפרים).

מיסאנוביץ' התוודה כי יחד עם יהודי בשם בורוך (ברוך) הם לקחו את גופת הילד לשדות שמחוץ לכפר, ושם ב-19 במאי מצאו אותה רועי הצאן. הילד נקבר בכנסיית סנט אנה בקודן.

תוצאות עלילת הדם
----------------

האציל סאפיה, בעל הזכויות בקרקעות קודן, התבשר על המקרה והסכים לבקשת השופטים להורות על הרס מוחלט של בית הכנסת היהודי תוך שעה אחת, כך ש'אפילו היסודות לא יישארו באדמה'. הוא גם הורה על הרס מוחלט של בית הקברות היהודי.

שני היהודים, לייב ופרוים, הוכרזו כאשמים, ועל פי החוק, נגזר דינם בעונש מוות.

התיק נדון בבית המשפט העירוני בקודן, שנוספו לו ארבעה אצילים נוספים שמונו על ידי בעל הזכויות בקרקע. העד מיסאנוביץ' אישר בשנית את עדותו הקודמת.

הנאשמים היהודים עונו על המתלה שלוש פעמים ונשרפו בלהבות. אף על פי כן, נכתב בדוח בית המשפט כי 'בעקשנותם' הם לא הודו ברצח הילד. לאחר מכן פסק בית המשפט בשנית על עינויים נוספים, אך גם זה לא גרם לנאשמים להודות. הם רק בכו ואמרו: 'אפילו אם הייתם גוזרים לשרוף אותנו עד כלות ולחתוך אותנו לחתיכות, לא היינו אומרים כלום, כי אנחנו לא יודעים כלום'. בסופו של דבר גזר בית המשפט את שניהם למוות בעריפת ראשים.

ההוצאה להורג התרחשה ב-28 במאי 1698

ראו גם
------

* עלילת דם

לקריאה נוספת
------------

* Zenon Guldon and Jacek Wijaczka, The Accusation of Ritual Murder in Poland 1500-1800, Polin: Studies in Polish Jewry Volume 10: Jews in Early Modern Poland, Liverpool University Press, 1997, עמ' 99–140

הערות שוליים
------------

1. ↑  Zenon Guldon and Jacek Wijaczka, The Accusation of Ritual Murder in Poland 1500-1800, **Polin: Studies in Polish Jewry Volume 10: Jews in Early Modern Poland**, Liverpool University Press, 1997, עמ' 124
עקומת השטן עם הפרמטרים a=√10/10 ו-b=3×a
**עקומת השטן** או **עקומת קרמר** היא עקומה שטוחה אשר נלמדה לראשונה על ידי המתמטיקאי השווייצרי גבריאל קרמר ב-1750 ואחר-כך ב-1810 על ידי המתמטיקאי הצרפתי סילבסטר-פרנסוא לקרואה (Sylvestre-François Lacroix). מקור שמה הוא באביזר להטוטנות בשם דיאבולו אשר צורתו מזכירה את חלקה הסגור של העקומה. הצעצוע היה פופולרי בסוף המאה השמונה-עשרה. אף שהעקומה מכונה עקומת השטן, מוצא השם דיאבלו אינו מהמילה הדומה באיטלקית diavolo (שטן). השם של הצעצוע הוטבע על ידי המהנדס הצרפתי גוסטב פיליפארט שפיתח את הדיאבלו המודרני בתחילת המאה ה-20. הוא השתמש במילה היוונית dia bolo, שמשמעותה "להעיף מעבר".

משוואות
-------

עקומת השטן עם a מ-0 ל-1 ו-b=1. צבע העקומה נע מכחול לאדום
המשוואה למערכת צירים קוטבית היא: 

r^2 = b^2 + \frac{a^2}{\cos2\theta}\,

\rho(\theta) \, = \, \frac{a^2 \, sin(\theta)^2 \, - \, b^2 \, cos(\theta)^2}{sin(\theta)^2 \, 
- \, cos(\theta)^2} 

במערכת צירים קרטזית ניתנת העקומה כפונקציה סתומה עם משוואה ממעלה רביעית:

y^2 (y^2 - a^2) = x^2 (x^2 - b^2)\,

צורה אחרת שלה תהיה:

x^4 - y^4 - (a^2 + b^2) \cdot x^2 - (a^2 - b^2) \cdot y^2 = 0 \,

חקירת העקומה
------------

עקומת השטן עם הפרמטרים a=1 ו-b בשלושה ערכים: 0.98 בשחור, 0.70 בחום ו-0.50 באדום
ה-X וה-Y השונים מופיעים בתבנית ריבועית. העקומה סימטרית לאורך ציר X וציר Y ולכן גם יחסית לראשית הצירים. 

העקומה מתוארת על ידי שני פרמטרים חופשיים a ו-b. ניתן לצמצם באופן משמעותי את מספר הצירופים ביניהם בלי לאבד ממגוון הצורות הניראות בגרף.
מכיוון שהפרמטרים מופיעים רק בצורתם הריבועית, ניתן להצטמצם לבדיקת המקרים בהם a ו-b הם מספרים חיוביים.
הצורה נקבעת על ידי היחס בין שני הפרמטרים וגדלה ביחס לריבועיהם מבלי שצורת העקומה תשתנה. לכן ניתן לבחור a קבוע ו b משתנה מ-0 ל-1.

ניתוח שלוש העקומות המופיעות בדוגמה שמשמאל:
לערכים a=1 ו-b=1 מורכבת העקומה ממעגל ושני ישרים מצטלבים (בגרף הקודם). החל מ-b קטן מ-1 נוצר הדיאבולו המרכזי. הדיאבולו מצטמצם ככל ש-b מתרחק מהערך הגבולי 1. בנוסף קיימים שני מקטעים שהם תמיד אסימפטוטיים בזווית 45° עם מערכת הצירים.

דוגמה נוספת
-----------

 דוגמה נוספת
המשוואה למערכת צירים קרטזית:

y^4-x^4-96 a^2 y^2+100 a^2 x^2=0

המשוואה למערכת צירים קוטבית:

\rho^2=90a^2+4a^2 \frac {cos^2 \omega}{cos(2 \omega)}

האסימפטוטות מופיעות באדום וכיוונן \omega=\pm \frac{\pi}{4} אינו תלוי ב-a.

ראו גם
------

* פונקציית קנטור או מדרגות השטן
* למניסקטה (אנ')

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עקומת השטן** בוויקישיתוף
* עקומת השטן, באתר MathWorld (באנגלית)
* עקומת השטן באתר MacTutor (באנגלית)
* עקומת השטן, באתר MathWorld (באנגלית)
**פיוטר נילוס** (ברוסית: **Пётр Нилус**;‏  20 בפברואר 1869 – 23 במאי 1943). היה צייר וסופר אימפרסיוניסטי רוסי ואוקראיני.

ביוגרפיה
--------

פיוטר נולד בבלצקי אויזד, פודוליה, באימפריה הרוסית (אוקראינה). סבו השתתף במלחמות נפוליאון של 1812. יש אי בהירות לגבי מקור של שם המשפחה "נילוס" ברוסיה. הדבר נובע בעיקר בהתייחסות אל המיסטיקן סרגיי נילוס, המוציא לאור של "הפרוטוקולים של זקני ציון" ברוסיה. לגבי מוצאו של סרגיי נאמר שהוא שוודי או שווייצרי , גרגור שוורץ-בוסטוניטש טען שהצייר פיוטר נילוס היה קשור לסרגיי נילוס.

בגיל שבע עבר פיוטר לאודסה שם למד בבית הספר בשיעורי אמנות של קיריאק קוסטנדי. אחר כך למד באקדמיה הקיסרית לאמנויות בסנט פטרסבורג והשתתף בתערוכות של הנוודים. בניגוד לאנטישמי סרגיי נילוס, פיוטר נילוס התחתן עם יהודיה, בשם ברטה סולומונובנה, ובשנת 1906 יחד עם קורני צ'וקובסקי השתתף גם באיסוף ספרים ויצירות אמנות לטובת "ילדים יהודים שהתייתמו במהלך הפוגרום באוקטובר באודסה".[2]

במהלך מלחמת האזרחים הרוסית, ב-1920, היגר לפריז, שם עבד עד מותו ב-1943.

פיוטר נילוס היה חבר של אלכסנדר קופרין ואיוואן בונין. בשנים הראשונות בפריז הם גרו באותו בית. הם ניהלו התכתבות אינטנסיבית; פורסמו יותר ממאה מכתבים של פיוטר נילוס לבונין.

גלריה
-----

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיוטר נילוס** בוויקישיתוף
* פיוטר נילוס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Michael Hagemeister, "Wer war Sergej Nilus?" Ostkirchliche Studien 40 (1991), 49-63.
2. 1 2  Biography of Pyotr Nilus on rulex.ru

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007463565905171
* GND: 1019509260
* ISNI: 0000 0000 7025 2968
* LCCN: no2011189300
* NKC: js2017949607
* RKD: 316565
* SNAC: w6f55bff
* ULAN: 500082032
* VIAF: 96269457
* WorldCat: lccn-no2011189300

 |
**לימוניט** (Limonite או Ferric Hydroxide) הוא מינרל צהבהב-חום וכבד, שנוסחתו FeO(OH) · nH2O. נוסחה זו לא מדויקת ולימוניט מכיל לעיתים כמויות משתנות של תחמוצות לעומת הידרוקסילים.
יחד עם המטיט ומגנטיט, לימוניט הוא אחד מתחמוצות הברזל. לימוניט הוא לא מינרל "אמיתי", אלא תערובת של מינרלים אחרים כמו HFeO2 ו-KFe3(OH)6(SO4)2. לימוניט נמצא בעיקר בתוך או ליד ברזל מחומצן או מרבצי מתכות אחרות.

מקור השם לימוניט הוא במילה היוונית ל"אדמת מרעה", מכיוון שהוא מופיע לעיתים באחו ומרחבים אחרים.

לימוניט הוא מינרל פסאודומורפי, כלומר, הוא יכול להתגבש בתבנית של מינרל שקדם לו (פיריט לדוגמה) ולהישאר בצורה הגבישית החיצונית שלו. במקרים רבים גביש לימוניט נערך בצורת תחמוצות ברזל אחרות כמו המטיט, מגנטיט, פיריט או סידריט.

בסולם מוס, קשיחותו של לימוניט נעה בין 4-5.5. צפיפותו נעה בין 2.9-4.3 .

שימושי הלימוניט
---------------

ללימוניט מספר שימושים:

* חומר סופג בתהליכי עיבוד כימיים.
* ללימוניט שימושים כפיגמנט.
* זרז בתהליכים כימיים.
* טיהור מים.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **לימוניט** |

* לימוניט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

* לימוניט ב-Mineral Data (אנגלית)
**לימור טלמור** (נולדה ב־5 באפריל 1969) היא סופרת ומורה ישראלית.

ביוגרפיה
--------

לימור נולדה בפתח תקווה. כנערה פרסמה שירים בקובצי נוער ישראלי כותב.

בתחילת דרכה הספרותית הבוגרת פרסמה עשרות סיפורים בהמחשה לגיל הגן, שיצאו לאור כערכות לימוד לגני ילדים בהוצאת חגיגת גן.

בשנת 2010 החלה בכתיבת ספרים המיועדים לילדי הגן ובית הספר היסודי.

אמא לילד אחד.

### ספריה

בשנת 2010 הוציאה את ספרה הראשון "משפחות משפחות מליון לפחות" שראה אור ברימונים הוצאה לאור. בספרה זה מציגה לימור בשפה ברורה, רגישה ובחריזה מושלמת את מבנה המשפחות השונות במאה הנוכחית תוך מתן דגש על האהבה השרויה בכל משפחה.

ספרה השני "משקפי הקסם של אמיר" נכתב אף הוא בשנת 2010 ודן בשונות ובהשקפת עולם.

בשנת 2013 יצא לאור ספרה "אריה זה"ב" - ספר זה מלמד ילדים את חוקי הזהירות בדרכים.

בשנת 2015 יצא לאור ספרה הרביעי "סלט אותיות" - ספר זה ראה אור בהוצאה משותפת של ידיעות ספרים ורימונים הוצאה לאור, הוא ספר אינטראקטיבי המלמד את הילדים לחשוב על פי קטגוריות, למיין מילים על פי תחומים ולהרכיב מילים זהו ספר משעשע ומיוחד מאוד שזכה להתעניינות גם מעבר לים.[דרוש מקור]

בשנת 2019 יצא לאור הספר אמת או חובה וספר השני בסדרה יצא בשנת 2021

לימור היא מורה לספרות, לשון וכישורי שפה.[דרושה הבהרה] אשת חינוך.[דרושה הבהרה]

רשימות ספרים
------------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. יש לציין באיזה הוצאת ספרים יצא לאור כל ספר.
* משפחות משפחות מיליון לפחות, 2010
* משקפי הקסם של אמיר, 2010
* אריה זה"ב, 2013
* סלט אותיות, 2015
* אמת או חובה, 2019
* אמת או חובה 2 סיבוב פרסה 2021

קישורים חיצוניים
----------------

* הספרים של לימור טלמור, באתר "סימניה"
* מן העיתונות
* סופרים קוראים - לימור טלמור
* המלצות:
* 

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007313878105171
* ISNI: 0000 0004 0321 4506
* VIAF: 299373456
* WorldCat (עם VIAF): 299373456

 |
פיוטר ניקולייביץ' נסטרוב
**פיוטר ניקולייביץ' נסטרוב** (27 בפברואר 1887, ניז'ני נובגורוד - 8 בספטמבר 1914, ז'ובקבה (לפי הלוח היוליאני, לפי הלוח הגרגוריאני 15 בפברואר 1887 - 26 באוגוסט 1914)) היה טייס רוסי, מתכנן מטוסים וחלוץ אווירובטיקה.

ביוגרפיה
--------

נסטרוב נולד ב-15 בפברואר 1887 בניז'ני נובגורוד, למשפחת קצין בצבא הרוסי. באוגוסט 1904 עזב את בית הספר הצבאי בעירו והשתלם באקדמיה לארטילריה בסנט פטרבורג, הגיע לדרגת סגן משנה ושירת בולדיווסטוק. על פי החוקים דאז, קצין שנישא לפני גיל 28 היה חייב להפקיד 5,000 רובלים עבור משפחתו במקרה וימות בקרב. הקצינים היחידים שהחוק לא חל עליהם היו קצינים שהוצבו במזרח המדינה. נסטרוב, שלא הספיק לצבור הון, ביקש להיות מוצב במזרח ולקח את אשתו עמו לעיר. 

בשנת 1909 נחשף לעולם התעופה כאשר הוצב בתור צופה בכדור פורח. בשנת 1911 בנה את הדאון הראשון שלו ולמד לטוס. הוא סיים קורס טיס בבית ספר לטיס בסנט פטרבורג ב-11 באוקטובר 1912. זמן קצר לאחר מכן עבר את המבחנים הדרושים למעבר להפוך לטייס קרבי.

הישגים
------

נסטרוב האמין כי מטוס יכול לטוס בלולאה, תמרון שלא נעשה עד לזמנו. למרות ספקות מצד עמיתיו, הוא ביצע את התמרון לראשונה ב-9 בספטמבר 1913 (27 באוגוסט לפי לוח השנה שהיה נהוג אז ברוסיה) והפך לטייס הראשון בעולם שהטיס מטוס בלולאה. על התמרון המסוכן הוא נעצר למשך עשרה ימים בגין "סיכון נכסי הממשלה". הישג זה פרסם אותו בן לילה, ולאחר שאדולף פגו הצרפתי ביצע אף הוא את התמרון, עונשו בוטל. לאחר מכן הוא קודם להיות מוביל מבנה ואף עוטר במדליה. נסטרוב התאמן רבות כדי לשפר את יכולותיו באוויר, ביצע תמרונים חדים וטיסות ארוכות על מנת לשפר את יכולות האימון של טייסי חיל האוויר הרוסי.

באותם ימים, המטוסים לא צוידו בכלי נשק, ונסטרוב נהפך לטייס הראשון שמפיל מטוס אויב ללא נשק. ב-25 באוגוסט 1914 הוא נגח את מטוסו במטוס אויב של חיל האוויר האוסטרי. הוא היה להוט להלום באויב בחוזקה, אך הנזק שגרם למטוס היריב היה זהה לנזק שספג מטוסו ובפועל שניהם התרסקו. בימיו, הטייסים לא נחגרו בתא הטייס, וכתוצאה נסטרוב נפל ממטוסו ומת ביום שלמחרת. שמה של העיר ז'ובקבה, שהייתה קרובה לאזור הקרב, שונה בשנת 1951 לשם נסטרוב לזכרו.

מורשת
-----

נסטרוב נקבר בקייב, האימפריה הרוסית. שיטת הניגוח שלו אומצה על ידי טייסי חיל האוויר הרוסי במלחמת העולם השנייה בהצלחה, מבלי שספגו אבדות. לכבודו, ברית המועצות ייסדה את "גביע נסטרוב" שניתן לצוותי אווירובטיקה מצטיינים. הגביע נתרם לפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה בשנת 1962.

אסטרואיד "נסטרוב 3071" שהתגלה בשנת 1973 קרוי על שמו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיוטר נסטרוב** בוויקישיתוף
* פיוטר נסטרוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1223056872
* ISNI: 0000 0000 5498 4683
* LCCN: no2009013954
* SUDOC: 147357233
* VIAF: 78903196
* WorldCat: lccn-no2009013954

 |
סמליל הוועידהסמליל הוועידה
אחד מאולמות התצוגה, 2013
**GSMA Mobile World Congress** (בראשי תיבות: **MWC**) היא ועידה המשלבת בין תערוכת מוצרי מובייל הגדולה בעולם, ובין כנס מנהלים ובכירים המייצגים מפעילות סלולריות, יצרניות מוצרים, ספקי מכשור ומנהלי תוכן מכל רחבי העולם. התערוכה כוללת תצוגת מגוון רחב של מוצרים הקשורים לשוק המובייל, כדוגמת סמארטפונים, מחשבי לוח, מחשוב לביש, מחשבים אישיים, אפליקציות ותשתיות רשת. הוועידה, שנקראה בעבר GSM World Congress, עדיין מכונה לעיתים קרובות בשמות 3GSM ו-3GSM World.

ועידת הסלולר העולמית נמשכת ארבעה ימים ומתקיימת פעמיים בשנה. האירוע המרכזי נערך מדי שנה בברצלונה שבספרד בסוף פברואר או בתחילת מרץ. האירוע המשני נערך בשאנגחאי בחודש יולי, ומתמקד בעיקר בתעשייה המקומית.

את האירוע המרכזי בברצלונה פוקדים מדי שנה כמאה אלף מבקרים מתחומים שונים בתעשייה, כ-40 אחוז מתוכם הם עיתונאים ואנשי תקשורת מכל העולם. את החשיפה הגדולה של הוועידה מנצלות חברות רבות לחשיפתם של מוצרים חדשים ולביצוע הכרזות עסקיות. החברות הלוקחות חלק בוועידה כוללות את מיקרוסופט, גוגל, סמסונג, סוני, מוטורולה, LG ,HTC ורבות אחרות.

היסטוריה
--------

ועידת הסלולר Mobile World Congress התקיימה לראשונה ב-1987, ובמשך 19 שנים (עד 2005) נערכה בעיר קאן.

בשנת 2006 הועברה הוועידה לעיר ברצלונה, וזו תמשיך לארח אותה עד 2023 לפחות. בתחילה התקיימה התערוכה במתחם מונז'ואיק בעיר, אך בשל גודלה שרק הלך וגבר משנה לשנה, הועברה הוועידה ב-2013 למתחם האירועים והכנסים Fira Gran Via. בפברואר 2016 נחנכה במתחם הוועידה תחנת רכבת תחתית כחלק מקווי המטרו הפרוסים ברחבי העיר.

הוועידה שתוכננה להיערך בפברואר 2020 בוטלה לאחר שחברות אחדות הודיעו על ביטול השתתפותן עקב התפרצות נגיף קורונה-ווהאן.

ראו גם
------

* Consumer Electronics Show

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Mobile World Congress** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של Mobile World Congress (באנגלית)
* Mobile World Congress, ברשת החברתית פייסבוק

* Mobile World Congress, ברשת החברתית טוויטר

* Mobile World Congress, ברשת החברתית LinkedIn

הערות שוליים
------------

1. ↑  תערוכת MWC 2013: הכירו את מתחם Fira Gran Via, באתר גאדג'טי, 18 בפברואר 2013
2. ↑  בעקבות נגיף הקורונה: בוטלה תערוכת המובייל MWC בברצלונה, באתר כלכליסט, 12 בפברואר 2020
**אשליות אבודות** הוא רומן מאת הסופר והמחזאי הצרפתי אונורה דה בלזק. הרומן, שנכתב בין השנים 1837 ל-1843, נחשב לחלק ממכלול הסיפורים והרומנים של באלזאק שזכה לכינוי הקומדיה האנושית.

הרומן מורכב משלושה חלקים. העלילה מתחילה באזור פרובנציאלי בצרפת, עוברת לפאריס, ולבסוף חוזרת לפרובינציה.

תוכן
----

הדמות המרכזית ברומן הוא לוסיאן שרדון, בנו של רוקח מהמעמד הבינוני שנפטר ואם ענייה בעלת שורשים אריסטוקרטיים. לוסיאן, משורר צעיר, יפה תואר, שאפתן וחסר סבלנות, חי בדלות בשכונה התעשייתית אומו בעיר אנגולאם. אחותו היפה חווה, אמו האלמנה וידידו הטוב דוד סישאר רואים בו גאון יצירתי, מתייחסים אליו בכפפות של משי ומלבים בכך את אהבתו העצמית ואת שאפתנותו. בחלק הראשון של הרומן, שנקרא "שני הפייטנים", אביו הקמצן של דוד מאלץ אותו לרכוש את בית הדפוס שבבעלותו בסכום מופרז, ודוד נדיב הלב נאלץ להסכים. לוסיאן מוצג בביתה של הברונית דה בג'ארטון, שנחשבת לראש חוג מצומצם ויוקרתי בקרב האריסטוקרטיה של אנגולאם, ומתחיל לחזר אחריה. כעבור זמן לא רב מחליטה הברונית דה בג'ארטון, שקצה בקרתניות של אנגולאם, לעבור לפאריס, ולוקחת עמה את לוסיאן. דוד מבקש את ידה של חווה, אך לוסיאן מפסיד את חתונת ידידו ואחותו בשל הנסיעה החפוזה. 

בחלק השני, שנקרא "איש דגול מעיר שדה בפאריס", חובר לוסיאן לחוג של צעירים משכילים וכבדי ראש, שבראשו עומד דניאל ד'ארטאז, וכולל גם את הרופא הורציוס ביאנשון, דמות מוכרת מספרים אחרים של באלזאק כמו אבא גוריו. במקביל הוא מתחיל להתקרב לקבוצה של עיתונאים, בעיקר לאטיאן לוסטו, שכותב בכמה עיתונים ליברליים בשמו ובשמות בדויים. הניגוד בין הרצינות והאידיאליזם בחוג של ד'ארטאז לציניות ולנהנתנות של חוג העיתונאים מחייב את לוסיאן לבחור צד, והוא בוחר להפוך לעיתונאי. הוא מנצל את מעמדו החדש כדי לתקוף את גב' דה באג'רטון, שהיחסים ביניהם התקררו מאז הגיעם לפאריס, פותח ברומן עם שחקנית בשם קוראליה, שעוזבת את פטרונה המבוגר למענו, ומנהל אורח חיים בוהמיינים. בהמשך הוא נוטש את העיתון הליברלי בו כתב ועובר לצד המלוכני, מהלך שמפנה כלפיו את חצי ביקורתם של חבריו העיתונאים, כמו גם כלפי קוראליה, שסופגת ביקורות חריפות על הופעותיה. הוא מבזבז את מעט הכסף שהרוויח כמו גם את כספם של אחותו חווה ושל דוד, ובסופו של דבר אף מזייף את חתימתו של דוד על שטר חוב. לאחר מותה של קוראליה הוא עוזב את פאריס, מושפל ועני, וחוזר לאנגולאם.

באותו הזמן באנגולאם עובד דוד סישאר על המצאה חדשה: נייר מחומרי גלם זולים במיוחד, שיאפשר להוזיל את מחיר הגיליון בשיעור ניכר. השמועות על ההמצאה מגיעות לאחים קוואנטא, בעלי בית הדפוס המתחרה לבית הדפוס של סישאר. השניים מנצלים את החובות שצבר לוסיאן על חשבון דוד, ומצליחים להביא למאסרו. לוסיאן, שלאחר חזרתו לאנגולאם מבין את הצרות שהמיט על אחותו וגיסו, סבור עוד שיצליח להציל אותם, אך תקוותו נכזבת. הוא עוזב את הבית במטרה לאבד את עצמו לדעת, אך לפני שהוא משליך את עצמו לנהר הוא פוגש כומר ספרדי שמניא אותו מהמעשה. מפגש זה הוא תחילתו של הרומן זוהר ושקיעה של יצאניות צמרת, שפרסם באלזאק מאוחר יותר. בסופו של דבר, כדי להחזיר את החוב המצטבר, מסכים סישאר להעביר את הזכויות על הפטנט לזכות האחים קוואנטא, שמתעשרים מאוד בזכותו.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12050173z (data)
* GND: 4345905-5

 |
**MitoMap** הוא מסד נתונים עבור ה-DNA המיטוכונדריאלי האנושי (mtDNA), המרכיב הראשון בגנום האנושי שרוצף באופן מלא. המאגר מכיל מידע על וריאציות ומוטציות של DNA מיטוכונדריאלי אנושי שדווחו בספרות, וכן מידע על mtDNA haplogroups, שהן קבוצות של אנשים שחולקים מוצא משותף על סמך ה-mtDNA שלהם. מאגר ה-MitoMap משמש כמשאב להבנת התפקוד של הגנום המיטוכונדריאלי ומסייע להבנת הבסיס הגנטי של מחלות מיטוכונדריה ולפיתוח בדיקות וטיפולים עבורם.

  

המאגר של MitoMap מחולק ל-5 חלקים:

* רצף ה-mtDNA הסטנדרטי.
* מאגר אלמנטים גנטיים פונקציונליים- מאגר המספק את המיקומים הגנומים של אותם אזורים פונקציוניאליים בmtDNA.
* מאגר מוטציות קליניות - מאגר המספק את מיקומי הנוקלאוטידים ומיקומי החלפות הבסיסים המקושרים למחלות.
* מאגר וריאציות באוכלוסייה.
* מאגר אינטראקציות בין גנים.

  

פרויקט לריצוף הגנום המיטוכונדריאלי נעשה בפעם הראשונה ב-2013 במהלך כנס NGBT בדלהי, הודו בין התאריכים 14-16 בנובמבר.
התוצאות פורסמו באינטרנט.

הערות שוליים
------------

1. ↑  R Pearson, C Peckham, Handicapped children in secondary schools from the National Child Development Study (1958 cohort), **Public health** 91, 1977-11-01, עמ' 296–304 doi: 10.1016/s0033-3506(77)80072-3
2. ↑  "MITOMAP: A Human Mitochondrial Genome Database".
3. ↑  "SciGenom Research Foundation".
פסלו של צ'ה גווארה בסנטה קלרה שבקובה, עם הכיתוב "Hasta la Victoria Siempre" - "עד הניצחון תמיד"
**Hasta Siempre** (בספרדית: "לתמיד") הוא שיר שכתב המשורר הקובני קרלוס פואבלה ב-1965. השיר נכתב זמן קצר לאחר שפידל קסטרו פרסם את מכתב הפרידה של ארנסטו גווארה ממנו ומהעם הקובני, והוא נכתב כתגובה לאותו מכתב. השיר הוא שיר הלל רב שבחים לגווארה ולחלקו במהפכה הקובנית.

במרוצת השנים הוקלטו מספר גרסאות כיסוי לשיר, בין היתר על ידי קומפאי סגונדו מבואנה ויסטה קלאב, הזמר המקסיקני אוסקר צ'אווס, קרלוס פואבלה והזמרת הצרפתייה נטלי קרדון. בגרסה שהקליטה בואנה ויסטה בשנת 2003, שונתה השורה האחרונה בשיר, שלשונה "ועם פידל אנו אומרים לך: אתה המפקד לתמיד", והמילה "פידל" הוחלפה במילה "קובה".

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Hasta Siempre" באתר מיוזיק בריינז
* סרטון השיר "Hasta Siempre" באתר יוטיוב
* מילות השיר Hasta Siempre בשפות שונות
* תרגום לאנגלית של מכתב הפרידה של צ'ה גווארה
* קליפ של השיר בביצועה של נטלי קרדון, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 631191eb-f0ba-38a8-9ed8-3001c9bc58cd

 |
**פיוטר ורשצ'אגין** (ברוסית: **Пётр Верещагин**;‏ 14 בינואר 1834 – 16 בינואר 1886) היה צייר נוף ונוף עירוני רוסי בסגנון אקדמי. הוא היה הראשון שצייר נופי הטבע של הרי אורל.

ביוגרפיה
--------

אביו, פיוטר פרוקופוביץ' (1795–1843) וסבו, פרוקופי דנילוביץ' (1764–1811 לערך) היו ציירים. אחיו, ואסילי ורשצ'אגין ומיטרופן (1842–1894) הפכו גם הם לציירים. הוא לא היה קשור לצייר הצבאי הידוע, וסילי ורשצ'אגין.

אביו היה המורה הראשון שלו. מאוחר יותר למד אצל סבו מצד אמו, צייר אייקונים מקומי בשם איבן באבין. מ-1858 עד 1865, הוא נרשם לאקדמיה האימפריאלית לאמנויות, שם המדריך המשפיע ביותר שלו היה סוקרט וורוביוב, צייר נוף שבילה שנים רבות באיטליה.

תערוכתו הראשונה הייתה באקדמיה בשנת 1860 ולאחר מכן קיבל מספר מדליות כסף. בשנים אלו הציג גם ציורים של נופים עירוניים, החל ממוסקבה ועד טאלין. הוא סיים את לימודיו כ"אמן, תואר שלישי" ועבד כמורה בלודז'; אז חלק ממחוז וילנה. ב-1870 הוא ויתר על ההוראה ונסע במשך שנה, וצייר. לאחר מכן, הוא חזר לסנט פטרבורג. בשנת 1873 הוא זכה בתואר "אקדמי".

מאוחר יותר הציג בתערוכות בינלאומיות וברוסיה, והשתתף בתערוכת המאה בפילדלפיה ובתערוכה יוניברסל (1878) בפריז.

בשנים 1875 ו-1876 עבד גם עבור רשת הרכבות של אורל, שרטט סצנות לאורך נהר צ'וסוביה, כהכנה להארכת מסילת הברזל לשם.

במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה הוא צייר את הקרבות של חיילים רוסים בבלקן ובשובו יצר פנורמה של הקרב .

גלריה
-----

* מראה באקו מהים, 1872מראה באקו מהים, 1872
* המזח בנהר נייבההמזח בנהר נייבה
* נוף הקרמלין, 1879נוף הקרמלין, 1879

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיוטר ורשצ'אגין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Directory of the Imperial Academy of Arts 1915, p. 36.
2. ↑  Верещагин Петр Петрович | это... Что такое Верещагин Петр Петрович?, Словари и энциклопедии на Академике (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* RKD: 210131
* ULAN: 500064008
* VIAF: 96118725
* WorldCat (עם VIAF): 96118725

 |
**Can't Stop** (בעברית: **לא יכולה לעצור**) הוא אלבום דמו של הזמרת אשנטי אשר יצא ב-25 בינואר 2006 על ידי חברות תקליטים שונות במהלך 2006 ו-2007. ב-2012 הוא שוחרר גם להורדה דיגיטלית אך בבריטניה בלבד. האלבום מכיל אוסף של דמואים שהקליטה הזמרת במהלך שנת 1997.

רקע ושחרור
----------

האלבום כולל אוסף של שירים שהקליטה הזמרת במהלך השנים 97–1994 אף לעולם לא ראו אור לפניי כן. בספטמבר 2004 נמצאו ההקלטות והם נערכו מחדש על ידי ג'נרד פרקר וארני לייק.

אשנטי אמרה כי היא הקליטה את השירים האלו בניסיון להתחיל את הקריירה שלה ולחתום על חוזה בחברת הקלטות. היא חתמה תחילה אצל פרקר אך פרקר מסיבות לא ידועות ביטל את החוזה עם הזמרת.

ישנם שני שירים נוספים בהם הזמרת מבצעת קולות רקע ושיר בו היא לא שרה כלל.

אשנטי לא רצתה שהשירים יראו אור ולכן הגישה תביעה כנגד פרקר וחברות התקליטים שהיו אחראיות על הפצת האלבום על מנת להפסיק את הפצת האלבום.

התביעה
------

הפרטים על הגשת תביעה פורסמו בתחילת פברואר בהם פורסם כי אשנטי תובעת את פרקר וחברות ההפצה אשר הפיצו את האלבום על כך שהפיצו את השירים בניגוד לרצונה על סך של מיליון דולר. פרקר הגיש תביעה נגדית נגד הזמרת על סך של 2.2 מיליון דולר כאשר לטענתו בחוזה עליו חתמה עימו ניתנה רשות לפרקר להפיק עבורה שירים ולהרוויח עליהם כסף. המושבעים החליטו לזכות את פרקר אך החליטו לזכות אותו בסכום של 630 אלף דולר בלבד בניגוד ל-2.2 מיליון אותם דרש. אך השופט במשפט דחה את כל סכום הפיצוי למעט 50 אלף דולר כי אין הוכחות חותכות ושכל דבריהם הם בגדר ספקולציות בלבד. בסופו של דבר בספטמבר אותה שנה יישבו מחוץ לבית המשפט אשנטי ופרקר את הסכסוך.

קישורים חיצוניים
----------------

* MusicBrainz Can't Stop באתר MusicBrainz
* Discogs Can't Stop באתר Discogs

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: c3b24c5a-2a18-3b00-b5fb-a9a29492dfbf

 |
**בן ציצית הכסת** היה מעשירי ירושלים בדור של חורבן בית שני. מוזכר בספרות המדרש והאגדה מספר פעמים. באבות דרבי נתן (פרק ו) נמנה בן ציצית הכסת כאחד האנשים המכובדים ביותר בירושלים בימיו של רבן יוחנן בן זכאי ורבי אליעזר בן הורקנוס. לצדו מצוינים כלבא שבוע ונקדימון בן גוריון.

גם בתלמוד הבבלי על מסכת גיטין (נו, א) נמנה בן ציצית הכסת כאחד מעשירי ירושלים הגדולים לצד כלבא שבוע ונקדימון בן גוריון. התלמוד מספר שמחסני המזון של שלושת העשירים הללו יכלו להזין את העיר במצור כעשרים שנה.

במדרש בראשית רבה (פרק צח, ח) נכתב שנמצאה בירושלים מגילת יוחסין ולפיה "בית ציצית הכסת" הם מצאצאיו של אבנר בן נר. נראה שהדברים מכוונים אל בן ציצית הכסת. הנחה זאת מתעצמת לאור העובדה שלצד יחוסו של בן ציצית הכסת נכתב גם על יחוסו של כלבא שבוע. כפי שראינו לעיל כלבא שבוע ובן ציצית הכסת נמנו יחדיו מספר פעמים ולכן סביר שהמילים 'בית ציצית הכסת' מכוונים אל 'בן ציצית הכסת'.

מקור השם בן ציצית הכסת
----------------------

התלמוד (במסכת גיטין דף נו עמוד א) גם מספר על מקור השם בן ציצית הכסת. הסבר אחד הוא ש"ציצית בגדו הייתה נגררת על (כרים ו) כסתות" על מנת שלא תתלכלך. הסבר אחר המופיע בתלמוד הוא שבן ציצית היה מסב עם גדולי רומא כלומר עם ראשי השלטון הרומאי על מטה של כסף בראש כל גדולי ישראל. ייתכן שהיה זה במשלחת של יהודים מארץ ישראל לרומא.
**בן שלו** (נולד ב-5 בנובמבר 1971) הוא עיתונאי ישראלי, כתב התרבות ומבקר המוזיקה של העיתון "הארץ".

ביוגרפיה
--------

נולד בתל אביב, גדל ברחובות וחזר בנעוריו לתל אביב. לאחר שירות בצבא החל לעבוד כמגיה בעיתון "חדשות" מספר חודשים טרם סגירתו ב-1993. בהמשך עבד כעורך בעיתון "העיר", וכתב גם ביקורות מוזיקה לעיתון. למד מוזיקה בבית הספר רימון אך פרש לאחר שנה. למד היסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב.

בשנת 1999 עבר ל"הארץ", שם עבד כעורך כתבות ומדי פעם כתב על מוזיקה. ב-2003 מונה למבקר הג'אז של העיתון ומ-2006 משמש כמבקר המוזיקה הישראלית של העיתון. ב-2009 החל לפרסם את הטור 'שמיעה סלקטיבית', בהתחלה פעם בשבועיים ובהמשך בכל יום שישי.

שלו נשוי ואב לשלוש בנות.

קישורים חיצוניים
----------------

* בן שלו, המדור "שמיעה סלקטיבית", באתר הארץ
* מדפי המוזיקה של בן שלו, באתר קול הקמפוס
* בן שלו, יהורם גאון טועה, הפופ המזרחי החדש הוא לא מוסיקת זבל, באתר הארץ, 16 במרץ 2011
* הארץ, בן שלו לגולש: פינק פלויד לא מדברים אליי, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2013
* קטע קול בן שני, ‏"אנשים בלילה" עם בן שלו, באתר iCast‏, 27 בנובמבר 2013
תחנת הכוח ההידרואלקטרית ווהמורק (1935). המים הכבדים הופקו במפעל במבנה הקדמי
**החבלה בייצור המים הכבדים בנורווגיה** הייתה סדרה של פעולות שבוצעו על ידי אנשי המחתרת הנורווגיים במהלך מלחמת העולם השנייה במטרה לוודא שפרויקט הגרעין של גרמניה הנאצית לא תשיג מים כבדים (תחמוצת דאוטריום) אשר יכלו לשמש את גרמניה הנאצית כדי לייצר נשק גרעיני. בשנת 1934, בווהמורק (Vemork) שבנורווגיה, חברת "Norsk Hydro" הקימה את המפעל המסחרי הראשון שמסוגל לייצר מים כבדים כתוצר לוואי של ייצור דשנים. המפעל ייצר בסביבות 120 ק"ג מים כבדים בשנה. במהלך מלחמת העולם השנייה בעלות הברית החליטו להרוס את מפעל המים הכבדים בנורווגיה על מנת למנוע מגרמניה הנאצית מלפתח נשק גרעיני.

היסטוריה
--------

לפני הפלישה הגרמנית לנורווגיה ב-9 באפריל 1940, אנשי המודיעין הצבאי הצרפתי (Deuxième Bureau) הסירו 185 ק"ג של מים כבדים מהמפעל בווהמורק שבנורווגיה. מנהל המפעל, אוברט, הסכים להשאיל את המים הכבדים לצרפת במהלך כל המלחמה. הצרפתים העבירו את המים הכבדים בחשאי לאוסלו, ומשם לפרת' שבסקוטלנד, אחר כך לסקוטלנד, ולבסוף לצרפת. בשלב הזה המפעל עדיין היה מסוגל לייצר מים כבדים. בעלות הברית נותרו מודאגות מכך שכוחות הכיבוש הנאצים ישתמשו במתקן לייצור מים כבדים לצורך פיתוח נשק גרעיני. בין 1940 ל-1944, רצף של פעולות חבלה במפעל על ידי אנשי תנועת ההתנגדות הנורווגית (אשר כונו Grouse, Freshman, ו-Gunnerside) - כמו גם הפצצות של בעלות הברית - הבטיחו בתחילת 1943 את חורבן המפעל והפסקת ייצור המים הכבדים במפעל.

במבצע "Grouse" שהוצא לפועל באוקטובר 1942 מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית (ה-SOE) הצניחה בהצלחה ארבעה אזרחים נורווגיים כצוות ראשוני שיימצא באזור רמת הרדנגר מעל המפעל. במהלך מבצע "Freshman" הכושל בחודש הבא חיילים בריטים ניסו להגיע לקרבת המפעל באמצעות דאונים. החיילים הבריטים היו אמורים להיפגש עם הנורווגים שהוצנחו במבצע "Grouse" ולהמשיך משם למפעל ווהמורק. ניסיון זה נכשל כאשר הדאונים הצבאיים התרסקו, וכמו כן התרסק גם מפציץ מסוג הנדלי פייג' הליפקס. מפציץ ההנדלי פייג' הליפקס השני חזר לבסיס אך כל יתר המשתתפים נהרגו בתאונה או נתפסו, נחקרו והוצאו להורג על ידי הגסטאפו, למרות שהובטח להם על ידי הנאצים כי כשבויי מלחמה יועברו לגרמניה למחנה שבויים.

בפברואר 1943 צוות קומנדו נורווגי אשר אומן בידי ה-SOE הצליח להרוס את מתקן ייצור המים הכבדים במהלך הניסיון השני לעשות כן במסגרת מבצע "Gunnerside", אשר הוערך מאוחר יותר על ידי מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית כפעולת החבלה המוצלחת ביותר בכל מלחמת העולם השנייה. בעקבות פעולות החבלה הללו בעלות הברית הפציצו את האתר. הגרמנים בחרו להפסיק את פעולתם במקום ולהעביר לגרמניה את שארית המים הכבדים, אך כוחות ההתנגדות הנורווגיים הצליחו לגרום למעבורת שנשאה את המים הכבדים לשקוע באגם טין (Lake Tinn).

הנצחה
-----

הפעולה הונצחה בסרט משנת 1965, גיבורי טלמרק, בו כיכב קירק דגלאס.

ראו גם
------

* גיבורי טלמרק
* סיגריד אוגוסטה גרין
* המחתרת הנורווגית
* נורווגיה במלחמת העולם השנייה
**אוטו הראשון, דוכס בוואריה** (בגרמנית: **Otto I, Herzog von Bayern**;‏ 1117–11 ביולי 1183), היה דוכס בוואריה בין השנים 1180–1183.

ביוגרפיה
--------

אוטו נולד בשנת 1117 בקלהיים, לאוטו הרביעי, רוזן ויטלסבאך ולהייליקה מפטנדורף-לנגנפלד, בתם של פרידריך השלישי, רוזן פטנדורף-לנגנפלד והייליקה משוואביה. אוטו היה אחד האבירים הטובים של פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואף מנע תבוסה של פרידריך על יד ורונה בשנת 1155. בשנת 1156 מת אביו, ואוטו מונה במקומו לרוזן הפלטינט של בוואריה תחת שלטונו של היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה. בשנת 1157 גבר הסכסוך בין פרידריך לאפיפיור אדריאנוס הרביעי, ולאחר מותו של אדריאנוס הרביעי, מינה פרידריך את אוטאביו דה מונטצ'לי כאנטי-אפיפיור לאלכסנדר השלישי, ואוטו תמך בוויקטור הרביעי.

בשנת 1180 הדיח פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה משלטונו, ומסר את דוכסות בוואריה לאוטו. אולם חלק גדול מהאצילים לא תמך בשלטונו של אוטו, ואף סירבו להשתתף במליאת האצולה ברגנסבורג. אולם את מרקיזות שטיריה הפריד פרידריך מבוואריה, ונתן לאוטוקאר הרביעי משטיריה את התואר דוכס. 

בשנת 1182 קנה אוטו את ארמון דכאו מאלמנתו של קונרד השני, דוכס מראניה ודכאו, בעד לסכום גדול מאוד שנתן לה במזומן.

בשנת 1183 ליווה אוטו את פרידריך הראשון לחתום על שלום קונסטנץ עם הליגה הלומברדית, אולם מת במפתיע ב-11 ביולי בפולנדורף, ובנו לודוויג הראשון, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו. בשל היותו קטין, הועמד לודוויג תחת חסותם של דודו קונרד מוויטלסבאך ופרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם עד מהרה תפסה אמו אגנס מלון את העוצרות, ושלטה בדוכסות עד הגיעו לבגרות בשנת 1189.

משפחתו
------

בשנת 1169 התחתן אוטו עם אגנס מלון, בתם של לודוויג הראשון, רוזן לון ואגנס ממץ, ממנה נולדו לו 11 ילדים:

* אוטו מוויטלסבאך (1169–1181)
* אולריך מוויטלסבאך (לא ידוע)
* אגנס מוויטלסבאך (לא ידוע)
* סופיה מוויטלסבאך (1170–1238), התחתנה עם הרמן הראשון, רוזן תורינגיה
* הייליקה מוויטלסבאך (1171 - לא ידוע), התחתנה עם דיטריך, רוזן ואסרבורג
* אגנס מוויטלסבאך (1172–1200), התחתנה עם היינריך, רוזן פליין
* ריכרדיס מוויטלסבאך (1173–1231), התחתנה עם אוטו הראשון, רוזן חלרה
* לודוויג הראשון, דוכס בוואריה (1173–1231)
* הייליקה מוויטלסבאך (1176 - לא ידוע), התחתנה עם אדלברט השלישי, רוזן דילינגן
* אליזבת מוויטלסבאך (1178 - לא ידוע), התחתנה עם ברטולד השני, רוזן ווהבורג
* מכטילד מוויטלסבאך (1180–1231), התחתנה עם ראפוטו השני, רוזן אורטנבורג

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוטו הראשון, דוכס בוואריה** בוויקישיתוף

  


|  |
| --- |
| **אוטו הראשון, דוכס בוואריה**  בית ויטלסבאך |
| **אוטו החמישי** | **רוזנות הפלטינט של בוואריה  1156–1180** | **אוטו השביעי** |
| **היינריך השנים עשר** | **דוכסות בוואריה  1180–1183** | **לודוויג הראשון** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 124104428
* VcBA: 495/132774
* VIAF: 77239481
* WorldCat: viaf-77239481

 |
**וינסנט אדרייאנסן** (בהולנדית: **Vincent Adriaenssen**;‏ 1595 – 1675) היה צייר בארוק פלמי, שבילה חלק חשוב מהקריירה שלו בפריז וברומא, שם נודע במיוחד בנופי סצנות מלחמה וסצנות ציד.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד למשפחה אמנותית באנטוורפן. אביו עמנואל אדרייאנסן היה נגן לאוטה ומלחין בולט. אחיו הגדול אלכסנדר אדרייאנסן היה צייר מצליח שהתמחה בטבע דומם ואחיו הצעיר ניקלאס אדרייאנסן היה צייר דיוקנאות. לימים הפך לחותנו של הצייר יאן דה מומפר.

ההערכה היא שהוא קיבל את הכשרתו הראשונה לציור מאחיו אלכסנדר. וינסנט הגיע לרומא סביב שנת 1625 ועד בערך שנת 1645. הוא עבד גם על פרויקטים בפריז בין השנים 1642–1645 ואז שוב ב־1648 שם עבד אצל הקרדינל מזרין והקרדינל רישלייה. הוא תועד שוב ברומא בשנת 1661 עד מותו.

יש הוכחות לכך שהוא איבד את זרועו וידו הימניים בערך בשנת 1663. אובדן זה מסביר את הכינויים הצרפתיים והאיטלקיים שניתנו לו שמשמעותם כולם "הנכה". לא ידוע אם הוא הצטרף לבנטפוכלס, אגודה של אמנים הולנדים ופלמיים שעבדו בעיקר ברומא, והיה להם נוהג לתת לחבריהם כינויים.

צייר הנוף הפלמי יאן דה מומפר שהיה פעיל ברומא התחתן עם בתו של וינסנט אגנס (נפטרה ברומא ב־19 באפריל 1684). אדרייאנסן היה גם המנטור המוקדם של יאן דה מומפר ברומא. לפעמים מבלבלים את אדרייאנסן עם הצייר וינסנט מלו (אנ').

וינסנט אדרייאנסן, קרב פרשים טורקיים ונוצרים
וינסנט אדרייאנסן נפטר ברומא, כבן 80. הוא היה המורה של מיכלאנג'לו צ'רקואוצי ברומא ולואיג'י גרזי במהלך מגוריו בפריז.

יצירתו
------

וינסנט אדרייאנסן היה צייר קרבות פורה מאוד. ז'אנר זה היה פופולרי מאוד באמצע המאה ה-17 ברומא. הסגנון שלו ממקם אותו בין זה של קבאלאר ד'ארפינו לאנטוניו טמפסטה לבין הסגנון הבארוקי יותר של פטר פאול רובנס לבין החידושים הבארוקיים של צייר הקרב המוביל ברומא, הצרפתי ז'אק קורטוי. תכונות אלה ניכרות בקרבות הפרשים על גשר. בעבודה זו אדרייאנסן השיג תיאור חי של התנגשות פרשים על גשר. בתיאור הסוסים והרוכבים הרבים בסצנה יש דינאמיות בולטת אבל נותנת תחושה שתנועתם הוקפאה באופן מלאכותי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וינסנט אדרייאנסן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Vincent Adriaenssen at the Netherlands Institute for Art History (בהולנדית)
2. ↑  Vincent Adriaenssen, Battle with cavalry on a bridge at Hampel (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BPN: 05290567
* GND: 12240842X
* RKD: 211498
* ULAN: 500064691
* VIAF: 15651602
* WorldCat: viaf-15651602

 |
**אוטו בליקסנקרונה-מלר** (בדנית: **Otto Blixenkrone-Møller**;‏ 27 באפריל 1912 - 26 בינואר 2006) היה גנרל דני אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא דנמרק בין השנים 1972–1977.

ביוגרפיה
--------

מלר נולד באגרסו ב-27 באפריל 1912. ב-1936 הוא התגייס לצבא המלכותי הדני ולמד בקורס קצינים עד 1938. לאחר מכן שרת במשמשר המלכותי הדני. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא התנגד לכיבוש הגרמני בדנמרק והיה חבר בתנועת ההתנגדות המטה הכללי הקטן. בשנים שלאחר המלחמה סייע בשיקומו של הצבא הדני ובתהליך הצטרפותו לנאט"ו. בין השנים 1951-1953 שימש כנספח הדני במפקדת נאט"ו. לאחר מכן שימש כנספח הצבאי בוושינגטון די סי ואוטווה עד 1956. 

בין 1959-1961 שימש מלר כראש מחלקת המבצעים של המטכ"ל. לאחר מכן הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד רגימנט המשמר פונה. ב-1963 הועלה לדרגת גנרל-מאיור ומונה לראש מטה הצבא הדני המלכותי. ב-1967 הועלה לדרגת גנרל-לויטננט וב-30 בנובמבר 1972 מונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). ב-30 באפריל 1977 הוא סיים את תפקידו ופרש מהצבא. לאחר פרישתו שימש כיועץ עבור חברת הספנות A.P. Møller. הוא נפטר ב-26 בינואר 2006.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוטו בליקסנקרונה-מלר** בוויקישיתוף
* אוטו בליקסנקרונה-מלר באתר gravsted.dk