recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**האי רקינו** (באנגלית: **Rakino Island**) הוא אחד האיים הרבים במפרץ האוראקי, זרוע של האוקיינוס השקט מצפון-מזרח לאוקלנד, ניו זילנד.

ראקינו הוא אי קטן מצפון-מזרח לאי מוטוטאפו. האי הוא 2.4 קילומטרים (1.5 מיל) אורכו וכ־1.2 קילומטרים (0.75 מיל) ורוחבו הוא 1.5 קמ",ר (0.58 מ"ר / 371 דונם). לשני המפרצים הפופולריים ביותר יש גישה ציבורית, אך לשלושה אחרים יש גם גישה מהים. ישנם מפרצים וחופים קטנים יותר ללא גישה ציבורית. הרציף הציבורי נמצא בקצה הדרומי של סנדי ביי ורמפת גישה לדוברות נמצאת בקצה המערבי של דרך סנפורד שבבית המפרץ. הטופוגרפיה ההררית כוללת שכבה פורייה של קרקע עליונה וולקנית מאי רנגיטוטו על מעטה עבה של אדמת חרסית שבתורה מכסה סלע אפור. האי נמצא בעיקר במרעה עם כיסים לחוף פוהוטוקאווה.

באי ראקינו יש כ־76 דירות, אולם אוכלוסיית הקבע מונה 21 איש בלבד נכון לשנת 2019. לראקינו, עם מעט תושבי הקבע והגודל הקטן שלה ועם שירות מעבורות ציבורי מוגבל, משיכה מועטה לנוסעים ומבקרים והתושבים מברכים על בידודו ופרטיותם.

היסטוריה
--------

סר ג'ורג' גריי, מושל ניו זילנד, רכש את ראקינו בשנת 1862. הוא הזמין עצים והחל לבנות בית במפרץ הביתי, אך הוא איבד עניין כאשר האי קוואוו הפך לזמין. במהלך שנות ה־60 של המאה ה-20 הובאו אסירים מפלישת קמפיין הוואיקאטו של מלחמות ניו זילנד לאוקלנד, חלקם שוכנו בנמל וחבורה קטנה התיישבה בראקינו, שם סופקו להם בתים וציוד גינון. הניסוי היה כושל ועד מהרה ננטש. יש ערך בנספחים לכתב העת של בית הנבחרים שאומר "איהאקה לא שגשג הרבה באי ומת שם, הוא התגעגע לביתו ונראה שהיה בעל לב שבור."

בשנת 1874 אלברט סנפורד השכיר את האי מסר ג'ורג' גריי לפני שקנה אותו בעצמו. הוא ומשפחתו גרו שם כמעט 80 שנה. הוא היה ממייסדי צי הדיג המסחרי של אוקלנד. חברתו החלה באי ראקינו בשנת 1881 והוא מכר דגים על הרציפים בתחתית רחוב המלכה. "Sanford Limited" התאגדה לחברה בשנת 1904. בית המשפחה שבנה עדיין עומד בהום ביי. הוא נבנה מעץ בלאי קאורי שנסגר ממפרץ מרקורי בחצי האי קורומנדל.

בשנת 1963, האי נקנה על ידי ד"ר מקסוול ריקארד, נשיא ארגון UPO (United Peoples' Organisation (Worldwide) Incorporated), במטרה להקים קהילה פילנתרופית. ריקארד היה פסיכולוג קליני והיפנוטרפיסט והיה גם בעל מועדון לילה באוקלנד וסייר כהיפנוטרפיסט מקצועי בשם "ריקרדו הגדול". התוכניות לאי כללו מרפאה לחולים מוטרדים ועצבניים, בית יתומים בינלאומי, מקלט לאמהות לא נשואות ובתי קשישים. עם זאת, תוכניות אלה לא התרחשו והאי חולק בשנת 1965 ל־25 בלוקים של 40 אלף מ"ר במחירים שבין 3,500 ל־6,000 פאונד.

התקשורת באי היוותה בעיה, ולכן הותקן הטלפון הראשון שמופעל באמצעות השמש. אמנם שימוש נרחב בטלפונים ניידים צמצם את התלות בטלפון הקווי, אך הטלפון עדיין בשימוש והשיחות המקומיות לאוקלנד הן בחינם.

בתקופת מגפת הקורונה שהה כאן בנדיקט קמברבאץ' שהצטלם כאן לפרסומת ולא הצליח לצאת את האי במשך מספר חודשים.

קישורים חיצוניים
----------------

* הבלוג הרשמי של איגוד משלמי השכר של ראקינו
* rakinoisland.org

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Republic of Rakino: Meet the locals on Hauraki Gulf island, population 21". *The New Zealand Herald*. 4 בינואר 2019. נבדק ב-5 בינואר 2019. `{{cite news}}`:  (עזרה)
2. ↑  *In A Breath’’ - Benedict Cumberbatch x Jaeger-LeCoultre*
3. ↑  Covid-19 trapped Sherlock and Marvel’s Doctor Strange star Benedict Cumberbatch on a tiny New Zealand island – so he learned to free-dive
**שער העננים** (באנגלית: **Cloud Gate**) הוא פסל שיצר אניש קאפור המוצב בפארק המילניום שבשיקגו בארצות הברית.

תיאור
-----

צורתו של הפסל אליפטית, ובשל צורה זו הוא זכה לכינוי "השעועית" לפני שהוחלט על שמו הרשמי.

הפסל עשוי מ-168 לוחות פלדת אל חלד משוייפים.

מידותיו: גובהו כ-11 מטרים, אורכו 22 מטרים, רוחבו כ-12 מטרים, ומשקלו 110 טונות.

הפסל משקף את קו הרקיע של העיר. קאפור אמר שהפסל נועד להיות "שער לעיר שיקגו, המשקף את העיר שאליה הוא מוביל".

מבקרים הבאים לראות את הפסל יכולים לעבור תחת חלקו המרכזי, ולהביט על התחתית הקעורה של הפסל. קאפור כינה חלק זה "טבור הפסל" או "האומפלוס". המתבוננים מנקודה זו רואים השתקפויות מרובות של עצמם ושל מבקרים אחרים.

הפסל כסמל
---------

שער העננים הפך לסמל של העיר שיקגו, ולאתר תיירות מרכזי, ואחד האתרים המצולמים ביותר בעיר שיקגו. ראש העיר ריצ'רד דיילי הכריז על יום הצבת הפסל, 15 במאי 2006, כ"יום שער העננים". אורברט דייוויס, נגן הג'אז, אף כתב יצירה על שם הפסל. בחצי השני של 2016 נספרו כ-12.9 מיליון מבקרים בסביבת הפסל.

הקמת הפסל
---------

בשנת 1999 נבחרה הצעתו של קאפור לפסל שעתיד היה להיות מוקם בפארק המילניום על פני הצעה של האמן ג'ף קונס. מספר שנים ארכה השגת המימון לבניית הפסל, והעבודה החלה בשנת 2002. בין השנים 2002–2004 הוכנו לוחות הפלדה המרכיבים את הפסל באוקלנד שבקליפורניה.

בעת תכנון הקמת הפסל הכוונה הייתה להרכיבו במלואו באוקלנד, ולאחר מכן להעבירו לשיקגו דרך תעלת פנמה ונהר סנט לורנס, אולם בשל החשש לפגיעה בפסל הוחלט להרכיב אותו בפארק עצמו. בשל עיכוב בלוחות הזמנים הוצג הפסל החלקי בעת פתיחת הפארק ביולי 2004, ובשל העניין הציבורי בו המשיך הפסל החלקי להיות מוצג והעבודות הופסקו. רק לאחר כחצי שנה כוסה הפסל ועבודות ההקמה נמשכו. הפסל הושלם ונחנך ב-15 במאי 2006.

עלויות הקמת הפסל הוערכו ב-6 מיליון דולרים אולם העלויות בפועל הגיעו ל-23 מיליון דולרים. הקמת הפסל מומנה באמצעות תרומות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שער העננים** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של שער העננים (באנגלית)
* תיאור הפסל באתר פארק המילניום

הערות שוליים
------------

1. ↑  "אתר "בחר בשיקגו",סיורים ואטרקציות/שער העננים בפארק המילניום
2. ↑  ‏ CBS שיקגו, שיא במספר התיירים לפארק המילניום בשנת 2016
3. ↑  פארק המילניום, שיקגו, שער העננים
חוליה חזית, צלעות ודיסק במבט על
חתך במישור חיצי דרך חוליות מותניות
**דיסק בין-חולייתי** (TA: Discus intervertebralis) הוא רקמת סחוס עבה הנמצאת בין כל שתי חוליות בעמוד השדרה. הדיסק מהווה מפרק מסוג מאחה בין גופי החוליות, הוא מחבר בחוזקה את החוליות, מאפשר תנועה מעטה ומתפקד כבולם זעזועים.

מבנה ותפקידים
-------------

דיסק בין חולייתי, שצורתו מעוגלת ושטוחה, מחבר בין גופי חוליות שכנות. בין שתי החוליות הראשונות (חולית הציר והאטלס) אין דיסק והדיסקים בין חוליות עצם העצה ועצם העוקץ מתנוונים ומתגרמים בהתבגרות.

חלקו החיצוני או ההיקפי של הדיסק מכונה **הטבעת הליפית** (Anulus fibrosus) והוא מורכב מסחוס סיבי. סחוס הטבעת הליפית מחובר לשפתי גופי החוליות ויוצר שכבות בתוך שכבות של סיבים הנעים באלכסון מחוליה אחת לשנייה.

חלקו הפנימי של הדיסק הוא **הגרעין הַמּוֹכִי** (Nucleus pulposus), חומר ג'לטיני המכיל יותר סחוס מאשר סיבים ומאופיין באלסטיות גדולה ובתכולת מים גבוהה (כ־88 אחוזים באנשים צעירים). הגרעין המוכי בא במגע עם פני גופי החוליות המכוסים סחוס זגוגי.

הטבעת הליפית מחברת בחוזקה את החוליות זו לזו ומתחמת את הגרעין המוכי. היא מאפשרת מעט תנועה בין כל שתי חוליות. כאשר מתרחשת התנועה, משנה הגרעין המוכי את צורתו בהתאם לכיוון התנועה ושומר על חלוקת המאמצים בין גופי החוליות. הגרעין המוכי משנה את צורתו גם בתגובה למאמץ לחיצה (הפועל בכיוון מקביל לעמוד השדרה) וסופג חלק מהזעזוע.

מבנה הדיסק
----------

הדיסק הבין חולייתי מורכב משני סוגים של מאקרו-מולקולות-פרוטאוגליקן שנמצא בגרעין המוכי, ואשר סופח מים לצורך קבלת רקמה ג'לטינית המהווה את הכרית של הדיסק, וקולגן- שרמותיו עולות ככל שמתרחקים ממרכז הדיסק (הגרעין המוכי) אל עבר הפריפריה. סוג הקולגן העיקרי בגרעין המוכי הוא קולגן מסוג 2, בעוד שבטבעת הליפית סוג הקולגן העיקרי הוא 1. 

בדיסק יש מעט כלי דם- הוא מקבל אספקת חמצן וחומרי מזון מכלי הדם הנכנסים אל הטבעת הליפית, ובנוסף כלי דם קטנים הנכנסים לדיסק מהעצם התת-סחוסית של החוליה.

פתולוגיה
--------

* בלט דיסק: חולשה במבנה הטבעת הליפית יכולה לגרום לבלט בהיקף הטבעת, פועל יוצא של הלחץ הפנימי של הגרעין המוכי, או אף לפריצה של תוכן הגרעין המוכי המכונה פריצת דיסק.
* פריצת דיסק (צניחת דיסק בין-חולייתי): בקע בקרומים שבתוך הדיסק וזליגה של הנוזל הצמיג שביניהם. באופן קיצוני, במצב זה או בבלט דיסק עלולים השינויים בצורת הדיסק לגרות או ללחוץ ישירות על מבנים עצביים סמוכים, כגון חוט השדרה או עצב שדרתי ולגרום למצבים הנעים מאי נוחות ועד לתסמינים נוירולוגים חמורים.
* מחלת דיסק ניוונית: שינויים ניווניים המובילים לאיבוד התפקוד התקין של הדיסק ועמוד השדרה. הניוון הוא בדרך כלל תוצר של ההתבגרות אולם יכול גם להיגרם מסיבות נוספות : העיקרית שבהם היא טראומה למעשה אם נוצר קרע בטבעות הדיסק המקיפה את נוזל הדיסק הפנימי (שהוא למעשה הבולם זעוזעים ששומר) זה מחליש את הדיסק מאוד ומונע ממנו לתפקד באופן תקין ,עישון ואי פעילות גופנית תקינה יכולים להאיץ את ניוון הדיסק מכיוון שהדיסק מקבל מינרליים דרך חמצן ותנועה.

ראו גם
------

* פגיעה בחוט השדרה
* ליקויי יציבה בעמוד השדרה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיסק בין-חולייתי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007558020805171
* BnF: cb11931327k (data)
* GND: 4143992-2
* LCCN: sh85067544
* NDL: 00573500
* NKC: ph862177
* TA98: A03.2.02.003

 |
הרב **אליהו יצחק שמש (חזן)** (1880 - א' בניסן תרצ"ח (1938)) שימש כרבה של העיר אל-חלה הקרובה לבגדאד קרוב לעשרים שנה, ולאחר מכן שימש כרב קהילת יוצאי בבל בהודו, בהונג קונג ובשאנגחאי למשך שלושים שנה. חיבר את הספר "יד אליהו" לאחר שעלה לארץ ישראל.

ביוגרפיה
--------

נולד בבגדאד, עיראק. בשנת 1880 היה בית המדרש בעיר אל-חלה מנוהל על ידי הרב מועלם יצחק מרדכי; עם פטירתו הנהלת המדרש עברה לידי הרב אליהו. הרב אליהו נחשב לאיש דינמי שהכניס שינויים בשיטת הלימוד. הוא דאג במיוחד לחינוך ילדי העניים, באומרו: "מבני עניים תצא תורה". בשנת תרס"ד (1904) פרצה בעיר מגפת כולרה, והרב אליהו אסף כספים וחילק אותם לחולים העניים. 

בשנת 1906 עזב הרב את העיר אל-חלה ועבר לשמש כרב קהילת הבבלים בהונג קונג, עד 1920. לאחר מכן שימש כרב קהילת הבבלים בשאנגחאי עד לשנת 1930. לאחר מכן עלה לארץ ישראל וחי בירושלים, שם חיבר את הספר "יד אליהו". 

הרב נפטר בא' בניסן תרצ"ח (1938) ונקבר בחלקת הספרדים בהר הזיתים.

ספריו
-----

* "יד אליהו" - ספר שאלות ותשובות. השאלות בספר דנות בענייני הלכה, חלקן בביאור מקראות בהסבר ומתן טעמים למנהגים שונים.

קישורים חיצוניים
----------------

* צבי זוהר, היצירה ההלכתית של חכמי בבל (עיראק) בעת החדשה
* אליהו יצחק חזן, באתר "החכם היומי"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007435699805171
* LCCN: no93035072
* VIAF: 14344478
* WorldCat: lccn-no93035072

 |
הרב **אליהו חיים רוזין** (י' בשבט ה'תרנ"ט, 21 בינואר 1899 - כ' בכסלו ה'תשמ"ד, 26 בנובמבר 1983) היה מרבני חסידות ברסלב במאה ה-20.

ביוגרפיה
--------

ר' אליהו חיים נולד לאביו ר' קלונימוס קלמן, בעיר קאמראווע בפלך לומז'ה שעל גבול ליטא פולין, ב-י' שבט תרנ"ט. בגיל חמש התייתם מאביו. בילדותו למד בחיידר בעיר אוסטרובה, וכשהגיע לגיל שתים עשרה עבר ללמוד בישיבת לומז'ה. בסביבות שנת תרע"ד נשא לאשה את אסתר מטפליק.

### התקרבותו לחסידות ברסלב

בבית המדרש בלומז'ה נחשף לספר "השתפכות הנפש" של חסידות ברסלב אשר השפיע עליו רבות. במלחמת העולם הראשונה בשנת תרע"ד, יחד עם פליטים רבים שברחו מפולין לרוסיה, ברחה אמו יחד עמו לעיר רוז'אן. שם הצליח לשכנע את אמו שתתן לו לנסוע לאומן, בטענה שבאומן מכשירים בחורים להיות רבנים, ושם עיצב את אישיותו בהשפעת חסידי ברסלב שבאומן, ובפרט מי שהוא ראה בו את מורו ורבו, רבי אברהם ב"ר נחמן. באומן נשא את רעייתו ושם הקימו את ביתם.

### פעילותו ברוסיה

רבי אליהו חיים יחד עם אשתו בביתם שבאומן, הכניסו אורחים רבים, ביניהם בחורים פליטים מפולין שהם סייעו בידם להינשא. כן היה אוסף צדקה ומחלק כספי סיוע לאנשי חסידות ברסלב, למרות שהדבר היה אסור על פי החוק הקומוניסטי.

ביום שני ט"ו בחשוון תרצ"ו נתפס רבי אליהו חיים, יחד עם חברו לפעילות רבי לוי יצחק בנדר. שניהם עונו ונחקרו ונפסק עליהם גזר דין מוות. אולם הם ניצלו על ידי קצין בכיר יהודי (שבסוף שילם על כך בחייו), שחמיו, חסיד ברסלב, ביקשו שאם יגיעו אליו חסידי ברסלב, יעזור להם ככל יכולתו. בתקופת המתנתו למשפט, קיבל במפתיע אישור יציאה מרוסיה, ובחודש סיוון שנת תרצ"ו הגיע לארץ ישראל והשתקע בירושלים.

### בארץ ישראל

בירושלים הצטרף לחסידי ברסלב, ביניהם רבי אברהם שטרנהרץ, רבי שלמה וקסלר, רבי נתן בייטלמכר ואחרים, שהתפללו ולמדו בבית הכנסת 'בוקרשט' שבשכונת מאה שערים.

בארץ ישראל הדפיס רבי אליהו חיים חלק מהספר ליקוטי הלכות, ועסק בסיוע לעליית חסידי ברסלב מברית המועצות. הוא קבע שיש צורך בבית כנסת של ברסלב. בתחילה שכרו שני חדרים במאה שערים, ולאחר מכן השיג אישור לבנות בשטח עליו היה בנויים מלון ארץ ישראל וטחנת קמח קטנה. לאחר מאמצים רבים וגיוס כספים בחו"ל הצליח לבנות את השול ברחוב סלנט 36 במאה שערים, שם היה מוסר שיעורים קבועים, והקים בו את כולל האברכים "אור הנעלם".

נפטר בשבת לפנות בוקר, בכ' בכסלו תשמ"ד. נטמן בהר הזיתים, ליד קברו של ר' נחמן ב"ר ברוך אפרים מטפליק.

לקריאה נוספת
------------

* זאב פרנק (עורך), **הזיידע: מסכת חייו של רבי אליהו חיים רוזין זצ"ל**, ירושלים תשנ"ח
* קווים לדמותו - אתר ברסלב אמת

קישורים חיצוניים
----------------

* רבי אליהו חיים רוזין - קורות חייו, באתר "אור הגנוז - ברסלב"

הערות שוליים
------------

1. ↑  כרטיס קבר: אליהו חיים רוזין
2. ↑  היכל התלמוד - תל-אביב, שאלונים + דו"חות, באתר ארכיון המדינה, עמ' 15

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007388500005171
* VIAF: 42150170472300010129
* WorldCat (עם VIAF): 42150170472300010129

 |
**ברנרד וידל שו** (1891–1984) היה שופט בריטי בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי.

ביוגרפיה
--------

בשנים 1910–1923 שירת במשטרת הודו. שו הוסמך כעורך דין בשנת 1923. בשנת 1925 מונה לעוזר מנהל מחוז קיסומו-לונדיאני בקניה. במאי 1928 מונה למנהל המחוז בפועל עם סמכות של שופט שלום. בשנת 1934 מונה לשופט שלום במומבסה. בשנת 1936 עבר לכהן כשופט מחוזי רוטציוני בארץ ישראל.
בעקבות מותו של ארנולד שרוויל מונה לנשיא בית המשפט המחוזי בירושלים.
בתחילת 1945 מונה לשופט בבית המשפט העליון בארץ ישראל.

בשנת 1947 הוא כיהן כממלא מקום זקן השופטים. לאחר הקמת מדינת ישראל עבר לקפריסין לכהן כשופט בבית המשפט העליון שם. בשנת 1956, לאחר שדן למוות שני אנשי מחתרת היה יעד לחיסול ונפגע בפיגוע של אאוקה במרחק כמה מאות מטרים מבית המשפט בניקוסיה. באחד המשפטים הוא פסל את הודעתו של ניקוס סמפסון שהודה ברצח שביצע כחבר באאוקה, בגלל הטיפול הלקוי שקיבל לאחר מעצרו, כמוהם לא ראה שו, לדבריו, ב-47 שנות ניסיונו. לימים הודה סמפסון שרצח 15 חיילים ואזרחים בריטים.

בשנת 1957 קיבל תואר אבירות ביום ההולדת של המלכה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Judge Shaw for Supreme Court, פלסטיין פוסט, 10 בינואר 1945
2. ↑  Appointments, Kenya Gazette, April 1, 1925
3. ↑  appointments, Kenya Gazette 3 April 1928
4. ↑  Appointments, Kenya Gazette, June 5, 1928
5. ↑  Appointments, Kenya Gazette, December 4, 1934
6. ↑  Criminal Assizes Open in Jaffa District, פלסטיין פוסט, 13 באוקטובר 1936
7. ↑  Judge Shaw to Succeed Judge Sherwell, פלסטיין פוסט, 19 במרץ 1942
8. ↑  The London Gazette, page 530
9. ↑  השופט שאו בביה"ד העליון, הצופה, 14 בינואר 1945
10. ↑  בית המשפט העליון היושב בדין בדיני אדמיראליות, עמ' 993
11. ↑
12. ↑  Charles Foleÿ, W. I. Scobie, The struggle for Cyprus, Hoover Institution Press, 1975, page 98
13. ↑  Human Rights and the End of Empire, page 972
14. ↑  The End of Empire: Cyprus: A Soldier's Story
15. ↑  The London Gazette
פירוש נוסף ערך זה עוסק בכוכב בהיר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו קאנופוס (פירושונים).

**קַאנוֹפּוּס** הוא כוכב ענק, השני בבהירותו בשמים, והוא הכוכב הבהיר בקבוצת הכוכבים שדרית (Carina), אשר פורקה באסטרונומיה המודרנית מהקבוצה העתיקה **הספינה ארגו**.
הכוכב קאנופוס ניתן לצפייה בישראל בחורף מעל האופק הדרומי. אם כי לא ניתן לראות מישראל את הקבוצה שדרית כולה.

תכונות
------

קאנופוס הוא ענק לבן, אשר כילה את המימן שלו בתהליך היתוך גרעיני וכעת הוא בשלב של הפיכת ההליום לפחמן. מסתו של קאנופוס, 8-9 מסות שמש, גדולה מספיק כדי שהפחמן יותך ובסופו של דבר הוא יהפך לננס לבן נדיר של ניאון וחמצן, שיהיה אחד הננסים הלבנים הגדולים ביותר. אם קאנופוס היה קצת יותר מאסיבי, הוא היה צפוי להיהפך לכוכב נייטרונים. סוג זה של ענקים לבנים הוא נדיר למדי ומשום כך היה קושי רב להעריך את בהירותו המוחלטת של הכוכב וממנה לחשב את מרחקו. הערכות המרחק נעו מ-100 ועד ל-1200 שנות אור ורק לאחר שיגור טלסקופ החלל היפרכוס בשנת 1989, היה ניתן לחשב את המרחק של קאנופוס בצורה מדויקת באמצעות מדידת ההיסט שלו ולקבוע שהוא במרחק 310 שנות אור.

רדיוס הכוכב הוא יותר מחצי יחידה אסטרונומית ועוצמת ההארה שלו היא פי 13,600 משל השמש. על מנת שכוכב לכת דמוי ארץ המקיף אותו יוכל לאפשר חיים הוא צריך להיות במרחק גדול פי שלושה ממרחקו של פלוטו מהשמש.

היסטוריה
--------

מקור שמו של הכוכב אינו ברור. בעבר היה קאנופוס הכוכב הבהיר בקבוצת **הספינה ארגו** וייתכן שנקרא על שם הנווט בספינתו של מנלאוס כשהפליג אל טרויה להחזיר את אשתו.

אפשרות אחרת היא שהשם נגזר מהמילה הערבית "ג'אנוב" (جنوب) שזהו שמה של הדופן הדרומית של הכעבה הפונה אל הכוכב. עם זאת, בערבית נקרא הכוכב "סוהייל" (سهيل), שם שכיום ניתן לכוכב λ במפרש.

במאה ה-19 קאנופוס איבד באופן זמני את מקומו ככוכב השני בבהירותו, כאשר הכוכב אטא קארינה, חברו של קאנופוס לקבוצה, התפוצץ, ועבר בבהירותו את זו של קאנופוס.

כוכב זה נזכר בתרבות פופולרית, שסביבו חג כוכב הלכת אראקיס, מקום התרחשות העיקרית של ספר "חולית" שנכתב על ידי פרנק הרברט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קאנופוס** בוויקישיתוף
* קאנופוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* קאנופוס, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים

הערות שוליים
------------

1. ↑  SIMBAD: canopus

| הכוכבים הבהירים בקבוצת שדרית |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| α (קאנופוס) • β (מיאפלסידוס) • ε (אוויור) • ι (אספידיסקה) • θ‏ • υ |  |

 |
"**Fly Like an Eagle**" (תרגום: "לעוף כמו עיט") הוא שיר שכתב סטיב מילר לאלבום באותו שם של להקת סטיב מילר בנד, שהוקלט ב-1976. השיר הגיע למקום השני במצעד ה-100 של מגזין בילבורד בשבוע של 12 במרץ 1977, כשלפניו "Evergreen" של ברברה סטרייסנד מהסרט "כוכב נולד". השיר שייך לסגנון הרוק הפסיכדלי, כולל שימוש בסינתיסייזר ומאופיין באווירה "חלומית" ורגועה. לרוב הוא מנוגן יחד עם הנעימה "Space Intro" מהאלבום "Fly Like an Eagle". השיר זכה לגרסאות כיסוי רבות, אחת מהן ביצע סיל בשנת 1996 כחלק מהפסקול של הסרט "ספייס ג'אם", גרסה שיצאה כסינגל והגיעה למקום העשירי במצעד בילבורד.

רקע
---

גרסה מוקדמת של השיר מ-1973, שנוגנה גם בהופעות, היא בסגנון יותר בלוזי ומאופיינת פחות בקצב של פאנק, כאשר נגינה בגיטרה מחליפה את השימוש בסינתיסייזר (אם כי עם אפקט השהיה הדומה לגרסה מ-1976). המילים בגרסה זו שונות מעט, והיא מציינת גם כי העיט רוצה לעוף הרחק משמורת אינדיאנים.

קטע הגיטרה החוזר בשיר הופיע לראשונה בגרסה מעט שונה בשיר של סטיב מילר בנד "My Dark Hour" מ-1969 (בשיר השתתף גם פול מקרטני).

גרסאות כיסוי
------------

השיר נדגם בשיר *Rollin' in My 5.0* של הראפר ונילה אייס. אייס ביצע את השיר "Fly Like an Eagle" כאמן אורח בהופעות של סטיב מילר בנד.

האחים נוויל ביצעו את השיר באלבומם "Family Groove" משנת 1992. סטיב מילר ניגן על הגיטרה בגרסה זו.

הזמר סיל ביצע גרסת כיסוי של השיר כחלק מהפסקול של הסרט "ספייס ג'אם" (1996), ואף דגם חלקים מהנעימה "Space Intro" של סטיב מילר בנד בפזמון השיר. הגרסה הגיעה למקום העשירי במצעד בילבורד, למקום ה-13 במצעד הפזמונים הבריטי ולמקום השני במצעד הפזמונים הקנדי. סינגל זה היה הראשון של סיל מאז "Kiss From a Rose" משנת 1995 שהגיע לעשירייה הראשונה במצעד בילבורד.

אמנים נוספים שביצעו גרסת כיסוי לשיר או דגמו חלקים ממנו הם להקת לימפ ביזקיט, להקת פיש, לורד פינס, נייט דוג ואקזיביט וכן ביז מארקי.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Fly Like an Eagle" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על הסינגל "Fly Like an Eagle" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על היצירה "Fly Like an Eagle" באתר Discogs

הערות שוליים
------------

1. ↑  Steve Miller, Fast Focus interview, YouTube
2. ↑  Steve Miller Band - Fly Like An Eagle, live 1973, YouTube

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: a2360569-01a3-330d-a6ca-cc725c520485
* MusicBrainz work: ad3ec03b-358f-3e14-9388-7ffc8d3d039b

 |
**קרב נָאהָוונד** (ערבית: **معركة نهاوند**) היה קרב במסגרת כיבוש האימפריה הסאסאנית על ידי הצבא של האימפריה המוסלמית שנערך בשנת 642, בסמוך לעיר נאהוונד שבמחוז המדאן באיראן של ימינו. למרות יתרון מספרי של הצבא הפרסי הסתיים הקרב בניצחון מוחלט של המוסלמים וחורבן האימפריה הסאסאנית. בהיסטוריוגרפיה המוסלמית ידוע הקרב בשם "הניצחון של כל הניצחונות".

מצודת נאהוונד באיור מן המאה ה-19
למרות חשיבות הקרב, מעט מאוד ידוע על מהלכו והמקורות המוסלמים הנותנים את עיקר התיאורים נוטים להגזמה ולתיאור חד צדדי של האירוע. על פי ההיסטוריון המוסלמי מוחמד בן ג'ריר אל- טבארי (أبو جعفر محمد بن جرير الطبري) שעבודתו **ההיסטוריה של נביאים ומלכים** (تاريخ الرسل والملوك) מתארת את ההיסטוריה מתחילת ימי העולם על פי הקוראן ועד לשנת 915, מנה הצבא הפרסי כ-50,000, לוחמים תחת פיקודו של אציל בשם **פיירוז**, והצבא המוסלמי מנה כ-20,000 לוחמים בפיקודו של נועיימן בן מוקרין (النعمان بن مقرن) מקבוצת הצחאבה.

על-פי ההיסטוריוגרפיה המוסלמית, המהלך המכריע בקרב אירע כאשר חיל הפרשים הפרסי פותה לרדוף אחר פרשים בדואים קלים אל תוך מארב מתוכנן מראש. לכודים בעמק הררי צר ומוקפים מכל עבר, הושמדו היחידות הפרסיות ומעטים הצליחו להימלט משדה הקטל.

השליט האחרון לשושלת הסאסאנית, יזדגרד השלישי איבד את מעט השליטה שהייתה נתונה בידיו ואת יכולתו לגייס צבא לקרב בלימה נוסף. הוא ברח עם אצילי החצר המעטים שנותרו לצידו ועם צבא קטן לכוון מזרח, אזור שבעבר היה חלק מהאימפריה הפרתית ועוין את השלטון הסאסאני המרכזי. הוא נרצח על ידי אלמוני בשנת 651 בעיר גאיור קלה (מרב העתיקה) בטורקמניסטן. מותו סימן את סופה של האימפריה הסאסנית ואת שלטונה בעיראק ואיראן.

קישורים חיצוניים
----------------

* קרב נאהוונד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Iran - Encyclopædia Britannica Online

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007558125005171
* LCCN: sh85089527

 |
**מארן ניהוף** (**Maren R. Niehoff**, נולדה 16 באפריל 1963) היא חוקרת מחשבת ישראל ישראלית ממוצא גרמני, המכהנת כראש הקתדרה על שם מקס קופר בחוג למחשבת ישראל וכראש החוג באוניברסיטה העברית בירושלים. תחום מחקרה מתמקד בהגות היהודית ההלניסטית והרבנית המוקדמת, וביחסים ביניהן. ביוני 2021 היא נבחרה כחברה באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.

ביוגרפיה
--------

את לימודיה האקדמיים ערכה ניהוף באוניברסיטת ברלין ובאוניברסיטה העברית.

את התואר השני והשלישי השלימה באוניברסיטת אוקספורד בהנחייתו של גיזה ורמס (Géza Vermes) בשנת 1989. פוסט דוקטורט ערכה באוניברסיטת הרווארד. החל משנת 2011 מכהנת כחברת סגל בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית ומאז 2014 משמשת כראש הקתדרה על שם מקס קופר למחשבת ישראל.

מארן ניהוף כיהנה כראש קבוצת מחקר במכון הישראלי ללימודים מתקדמים, שהתמקדה ב"הקמת העצמי בתרבויות ים-תיכוניות עתיקות ("Constructions of the Self in Ancient Mediterranean Cultures").

מחקר
----

תחום המחקר של ניהוף כולל קשת רחבה של תקופות החל מהיהדות ההלניסטית ועד הספרות הרבנית המוקדמת עם נגיעה לנצרות הקדומה והספרות הפגנית.

ניהוף חקרה את דמותו של פילון האלכסנדרוני, והציעה ניתוח היסטורי מקיף של פילון כסופר יהודי באימפריה הרומית. הכרונולוגיה של יצירותיו, תולדותיו וכן התפתחות מחשבתו נבחנות בהקשר אל חינוכו באלכסנדריה וביקורו ברומא כראש השגרירות היהודית לגאיוס. ניהוף טענה כי פילון עסק יותר ויותר בשיח הרומי ובכך זרק אור חדש וחשוב על הופעתה של הנצרות הקדומה והזרם הסופיסטי.

ניהוף חוקרת את הדינמיקה שבין יהודים, נוצרים ופגאנים בשלהי העת העתיקה. מחקריה אלו כוללים השואה בין הספרות הרבנית המוקדמת, יצירתו של אוריגנס, מדרשי תהלים שנתגלו לאחרונה וכן את שברי חיבורים פגאניים מקלסוס ופורפיריוס.

ניהוף המשיכה את מפעלו של יהושע עמיר בתרגום כתבי פילון האלכסנדרוני מיוונית לעברית בהוצאת מוסד ביאליק.

ספרים
-----

* M. R. Niehoff, The Figure of Joseph in Post-Biblical Jewish Literature, 1992, 178 pp. Brill, Leiden.
* M. R. Niehoff, Philo on Jewish Identity and Culture, 2001, Mohr Siebeck, Tübingen.
* M. R. Niehoff, Jewish Exegesis and Homeric Scholarship in Alexandria, 2011, Cambridge University Press, Cambridge. Paperback edition 2014. Polonsky Prize 2011.
* M. R. Niehoff, ed. Homer and the Bible in the Eyes of Ancient Interpreters, 2012, Brill, Leiden.
* M. R. Niehoff, ed. Journeys in the Roman East: Imagined and Real, 2017, Mohr Siebeck, Tübingen.
* M. R. Niehoff, Philo of Alexandria. An Intellectual Biography, 2018, Yale University Press, New Haven.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מארן ר. ניהוף (באנגלית)
* רשימת המאמרים של מארן ר. ניהוף באתר רמב"י
* מארן ניהוף (1963-), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  נשיא וסגנית נשיא חדשים לאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, 7 חברים וחברות חדשים מצטרפים לאקדמיה, באתר www.academy.ac.il

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007265926405171
* GND: 123456398
* ISNI: 0000 0000 6153 7662
* LCCN: n91097568
* NKC: jo2012701032
* ORCID: 0000-0002-0815-6929
* SUDOC: 033747717
* VIAF: 56707047
* WorldCat (עם VIAF): 56707047

 |
**מאריס פיין** (באנגלית: **Marise Payne**; נולדה ב-29 ביולי 1964) היא פוליטיקאית אוסטרלית חברת המפלגה הליברלית המכהנת כנציגת ניו סאות' ויילס בסנאט האוסטרלי. כיהנה כשרת החוץ בשנים 2018–2022 וכשרת ההגנה בשנים 2015–2018.

ביוגרפיה
--------

פיין נולדה בסידני, היא בעלת תואר ראשון מאוניברסיטת ניו סאות' ויילס. ב-1982 הצטרפה למפלגה הליברלית. בשנים 1989–1991 כיהנה כנשיאת צעירי המפלגה והייתה האישה הראשונה לכהן בתפקיד זה. בשנים 1987–1995 שימשה יועצת פוליטית לבכירי המפלגה ולאחר מכן עסקה בייעוץ עסקי.

ב-1997 נבחרה על ידי הפרלמנט של ניו סאות' ויילס לכהן כחברה בסנאט של אוסטרליה כממלאת מקומו של חבר הפרלמנט הפורש בוב וודס. היא נבחרה לתקופות כהונה מלאות ב-2001, 2007, ב-2013 וב-2016. בתקופת היותה של המפלגה הליברלית באופוזיציה כיהנה בממשלת הצללים כשרה לפיתוח ותעסוקת ילידי אוסטרליה (אבוריג'ינים), כשרה לענייני מועצת ממשלות מדינות אוסטרליה, וכשרת השיכון. היא כיהנה כחברה בוועדה המשותפת של בתי הפרלמנט לענייני חוץ, הגנה ומסחר וכראש תת-הוועדה לזכויות האדם.

בספטמבר 2013 מונתה לשרה לשירותי אנוש בממשלתו של ראש הממשלה החדש טוני אבוט. בספטמבר 2015, לאחר היבחרו של מלקולם טרנבול לראשות הממשלה, מונתה פיין לשרת ההגנה בממשלתו. בכך הייתה לאישה הראשונה המכהנת בתפקיד.

בתקופת כהונתה חתמה ממשלת אוסטרליה על חוזה בסך 50 מיליארד דולר אוסטרלי עם חברת DCNS הצרפתית לבניית צי של 12 צוללות חדשות, שייבנו ברובן בעיר אדלייד.

באוגוסט 2018 מונתה לשרת החוץ בממשלתו של ראש הממשלה החדש סקוט מוריסון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מאריס פיין** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מאריס פיין
* מאריס פיין, ברשת החברתית פייסבוק

* מאריס פיין, ברשת החברתית טוויטר
* אתר האינטרנט של מאריס פיין
* מאריס פיין באתר משרד ההגנה של אוסטרליה
* מאריס פיין באתר הפרלמנט האוסטרלי

הערות שוליים
------------

1. ↑  Australia Chooses French Design for Future Submarine, ‏defensenews.com, ‏26 באפריל 2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* AWR: AWE4177b
* NLA: 36590750
* Trove: 755053
* VIAF: 94994359
* WorldCat: viaf-94994359

 |
**"הצופן"** הוא שעשועון טלוויזיה ישראלי ששודר בערוץ הראשון בקיץ 2007. הסדרה נעשתה בפורמט של סדרה של ערוץ 4 הבריטי בשם "Codex", שנוצרה בהשראת הספר "צופן דה וינצ'י".

מבקרת רשות השידור יצאה נגד העלות הגבוהה של הפקת התוכנית ונוהלי העבודה[דרוש מקור].

אופן המשחק
----------

בבסיס התוכנית עמד כתב חידה הכתוב בצופן בו סימנים מחליפים אותיות. המתחרים, כקבוצה, קבלו משימות קבוציות שונות ואם הצליחו במשימה נחשפו שתי אותיות מכתב החידה. בסוף כל משימה נשאלו המתחרים שאלה כמותית ומי שתשובתו הייתה הרחוקה ביותר - הודח מן הצוות.

בכל פרק התחרו חמישה אנשים, שבילו את הלילה במוזיאון, על פיצוח צופן הקשור לאחד המוצגים במוזיאון ולהיסטוריה של עם ישראל.

לגמר, שנערך בהיכל הספר, הגיעו המתחרה ששרד את כל השלבים ואחד מבין המודחים. כל אחד מהם בחר לו עוזר ולשני הזוגות נתן זמן קצוב לפענח את הצופן. לאחר הפיענוח, נתגלה כתב חידה אשר באמצעות פתרונו היה על המתחרים בגמר לבחור את הפרט הנכון מבין חמישה פרטים אשר ב"חדר המטמון".

הפרס לזוכה (ולא תמיד היה כזה) היה נופש זוגי באחת מבירות אירופה.

הפקה
----

את התוכנית שצולמה במוזיאון ישראל בירושלים וכוללת עשרה פרקים, הנחה עמנואל הלפרין.

JCS הפקות פנתה לחברות הגדולות במשק ולמוסדות חינוכיים על מנת לגייס מועמדים ראויים, אך עם זאת ביקשה להדגיש כי "השכלה אינה הפרמטר העיקרי להצלחה בתוכנית, אלא יכולות אינטלקטואליות ואינטליגנציה של המתמודדים".

שודרו עשר תוכניות והאחרונה שבהן הייתה "ספיישל סלבריטאים". הפקת התוכנית האחרונה הייתה קשה להפקה, עורך התוכנית רועי סטריקובסקי אמר בריאיון לאתר Nrg: "אנו מתקשים לאתר סלבס אינטליגנטים. בהפקה הרכיבו רשימה עם האנשים הרצויים שכוללת פוליטיקאים, אנשי עסקים, מגישי טלוויזיה ספורטאים וזמרים, אולם גיוס האנשים אינו דבר פשוט שכן מרביתם חוששים מפני התוכנית, אנשים מראש לא אוהבים לבחון את עצמם בטלוויזיה, אך יש גם מי שאינם מפחדים להתמודד עם האתגר".

גורם נוסף בהפקה אמר כי "לצערנו אותם סלבריטאים שמביאים רייטינג הם לא בהכרח אלו שיעשו חייל בריאליטי שבא לבדוק את האינטליגנציה שלהם. עם זאת אני בטוח שנמצא מישהו".

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הצופן
* אריאנה מלמד, שמורת טבע, באתר ynet, 7 ביוני 2007
* אורון שמיר, עכבר העיר, הנשים של עמנואל הלפרין, באתר הארץ, 14 ביוני 2007

הערות שוליים
------------

1. ↑  רותה קופפר, שעשועון ריאליטי היסטורי ותוכנית עם דב אלבוים בלוח משדרים חדש בערוץ 1, באתר הארץ, 20 במאי 2007
2. ↑  יעל גאוני, ‏עמנואל הלפרין חוזר לערוץ 1: ינחה ריאליטי היסטורי-הרפתקני, באתר גלובס, 12 בדצמבר 2006
3. ↑  רתם קלינה, סחורה נדירה, באתר nrg‏, 29 בינואר 2007
**ארמותריום** (שם מדעי: ***Eremotherium***; מילולית: "בהמה סוליטרית") הוא סוג של עצלן נכחד מקבוצת עצלני הקרקע מסדרת הפילוסאים שחי בסוף הפליוקן ואף בתחילת ההולוקן, מלפני 4.9 מיליון שנה עד לפני 11,000 שנה, באמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית מקנדה עד ברזיל. ככל הנראה הוא היגר צפונה בעת פתיחת המעבר הצפוני לאמריקה הדרומית.

מאפיינים
--------

עצלן זה היה כבד בהרבה מהעצלנים המודרניים. הוא הגיע לאורך 6 מטר ושקל מעל 3 טון מטרי. הוא דמה למגתריום העצום והיה קרוב משפחתו שחי לצידו. יצור זה היה בעל כפות רגליים קדמיות בעלות טפרים גדולים מאוד איתם הוא הוריד ענפים מבין העצים. בניגוד לעצלנים המודרניים הוא היה כבד מכדי לטפס.

לא ברור מדוע הוא נכחד אך ייתכן שהפלאו-אינדיאנים, אשר הגיעו לאמריקה לפני 12,000 שנה, אחראים לחלק מההכחדה.

בתרבות
------

יונק זה הופיע במשחק עולם היורה: המשחק.

מינים
-----

נמצאו מעצלן זה 3 מינים. הראשון מביניהם התגלה ב-1842:

* *Eremotherium laurillardi*
* *Eremotherium eomigrans*
* *Eremotherium rusconi*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארמותריום** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**יוסף הקומס** או **יוסף מטבריה** היה יהודי מומר בן המאה ה-4 לספירה שחי בצפון ארץ ישראל וניסה לנצר את היהודים תושבי הגליל.

מקורות
------

המקור היחיד לסיפורו של יוסף הקומס הוא הספר פנריון (אנ') של אפיפניוס מסלמיס, שם, בחלק המדבר על האביונים (פסקאות 4-12 של פרק 30) הוא מזכיר את סיפורו של יוסף.

תולדות חייו
-----------

יוסף נולד בטבריה וחי בימי הקיסר קונסטנטינוס, ממנו קיבל תואר קומס (comes) ואישור לבנות כנסיות בטבריה, ציפורי, כפר נחום ועוד.

על פי אפיפניוס, כיהודי היה בעל משרה רמה (אפוסטול) אצל נשיא הסנהדרין (לפי אפיפניוס היה זה הלל נשיאה אבל כפי הנראה היה זה אביו, רבי יהודה נשיאה השני).

לפי יוסף, כך כתב אפיפניוס, כאשר הלל הנשיא היה על ערש דווי הוא פנה לבישוף טבריה וביקש ממנו שיטביל אותו לנצרות ויעניק לו את המיסטריון (סקרמנט) ובתמורה העניק הלל לבישוף כמות זהב מכובדת. אחרי שלושה ימים נפטר הלל. לפני מותו מינה את יוסף כאחד משני מחנכיו של בנו של הנשיא, שהיה עדיין קטין. בעת היותו מחנך, מצא יוסף בגנזכו של הנשיא את ספרי הברית החדשה בעברית וקרא בהם, אולם עדיין לא השתכנע להמיר את דתו.

ישו הופיע ליוסף בחלום וציווה עליו להאמין בו, כשיוסף סירב - הוא חלה במחלה קשה. אחרי שהבריא ניסה את הנצרות על ידי כך שלקח אדם שהיה מטורף, התווה עם מים את צורת הצלב על פניו של המטורף תוך שהוא אומר ":בשם ישוע הנוצרי הצלוב, צא מתוכו השד, ויהיה בריא" ואכן המטורף נרפא. יהודים סברו שאכן הריפוי התקיים אולם הוא נעשה בעזרת שימוש בשם המפורש.

כאשר הגיע לבגרות, מינה אותו הנשיא החדש להיות אפוסטול ומינה אותו להיות גובה המיסים והמעשרות בקיליקיה ואף הממונה על החיים היהודים שם. הוא נתפס שם קורא בבשורות ונלקח לבית הכנסת, אולם הבישוף המקומי חילץ אותו. יוסף התיידד עם הקיסר קונסטנטין, בפניו התוודה כי הוא הפך לנוצרי וזה מינה אותו להיות קומס ואישר לו מימון לבנות כנסיות ביישובי היהודים בגליל.

יוסף חזר לטבריה, שהייתה בירתם של יהודי הגליל, ובנה בה כנסייה בתוך מקדש פגאני שבנייתו לא הושלמה. 
בסוף ימיו עבר מטבריה לבית שאן, היה היחיד בבית שאן שגינה את האריאניות, על מנת להתחמק ממינוי כבישוף, נשא אישה שנייה אחרי מות אשתו הראשונה.

למרות סתירות ואי-דיוקים בסיפור (ראו מאמרו של ז. רובין), ולמרות העובדה שאין תימוכין נוספים לסיפור, הכריזה הכנסייה הקתולית על יוסף כקדוש. יומו נחוג ב-22 ביולי.

לקריאה נוספת
------------

* זאב רובין, **פרשת הקומס יוסף והניסיונות לניצור הגליל במאה הרביעית לספירה** קתדרה, 26 (תשמ"ג), עמ' 116-105. כולל תרגום מלא של סיפורו של יוסף הקומס כפי שהוא מובא אצל אפיפניוס
* אלחנן ריינר, **חותמו של כריסטוס ומרקחת הסם שכשלה: יוסף הקומס איש טבריה והשיח היהודי-נוצרי בגליל במאה הרביעית** בתוך "רצף ותמורה" יהודים ויהדות בארץ ישראל הביזנטית נוצרית, מרכז דינור לחקר תולדות ישראל ויד יצחק בן צבי, ירושלים, בעריכת ישראל לוין, עמ' 355-386

קישורים חיצוניים
----------------

* APOSTASY AND APOSTATES FROM JUDAISM מאמר מתוך Jewish Encyclopedia המזכיר את יוסף מטבריה

הערות שוליים
------------

1. ↑  אפוסטול, מילולית שליח היה מקורב הנשיא, מעמד חברתי ממנו התמנו בעל תפקידים כולל שליח הנשיא לגולה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 308282012
* WorldCat: viaf-308282012

 |
**דניאלה אורסטו** (באיטלקית: **Daniele Orsato**; נולד ב-23 בנובמבר 1975) הוא שופט כדורגל איטלקי. אורסטו שופט משחקים בסרייה א', וכן במסגרות משחקים של פיפ"א.

קריירת שיפוט
------------

אורסטו הפך לשופט מטעם פיפ"א בשנת 2010. הוא שימש כשופט של משחקי מוקדמות יורו 2012 ומוקדמות מונדיאל 2014.

כמו כן, הוא שפט במשחקים של שלב הבתים במסגרת עונת 2012/13, 2013/14 ו-2014/15 בליגת האלופות.

בשנת 2016, אורסטו שפט את משחק שמינית הגמר הראשון בין פ.ס.וו. איינדהובן לבין אתלטיקו מדריד במסגרת עונת 2015/16 בליגת האלופות.

ב-14 במרץ 2017, אורסטו שפט את משחק הגומלין בין לסטר סיטי לבין סביליה במסגרת עונת 2016/17 בליגת האלופות, ואף זכה לשבחים רבים על ניהול המשחק.

ב-1 ביולי 2018, אורסטו שימש כשופט ה-VAR במשחק בין נבחרת קרואטיה לבין נבחרת דנמרק במסגרת שמינית גמר מונדיאל 2018.

ב-12 בפברואר 2019, אורסטו שפט את משחק שמינית הגמר הראשון בין מנצ'סטר יונייטד לבין פריז סן-ז'רמן במסגרת עונת 2018/19 בליגת האלופות. במשחק זה, הוא שלף 10 כרטיסים צהובים (6 למנצ'סטר יונייטד ו-4 לפריז סן-ז'רמן), ואף שלף כרטיס אדום לפול פוגבה בדקה ה-89.

בשנת 2020, שפט בגמר ליגת האלופות בעונת 2019/2020 בו ניצחה באיירן מינכן את פריז סן-ז'רמן בתוצאה 1-0.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דניאלה אורסטו** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל השופט, באתר Transfermarkt

הערות שוליים
------------

1. ↑  סיכום המשחק: גאורגיה 1 - 2 יוון
2. ↑  סיכום המשחק: מולדובה 0 - 1 מונטנגרו
3. ↑  אורסטו ישפוט את הגומלין בין לסטר לסביליה
4. ↑  השופט דניאלה אורסטו קיבל את ההחלטות הנכונות בניצחון לסטר על סביליה
5. ↑  סיכום המשחק: מנצ'סטר יונייטד 0 - 2 פריז סן-ז'רמן
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**יוסף (בים) דרנגר** (28 במרץ 1905 – 4 במרץ 1974) היה צלם ישראלי. היה בין מייסדי ארגון הצלמים והמסריטים. עסק בצילומי עיתונות, תיעוד וצילומים אומנותיים.

ביוגרפיה
--------

דרנגר נולד בקרקוב, בשם **יוליוס דרנגר**, בן יהודית (יוזפינה לבית פינגר) ואליהו (אליאס), בן בכור מבין ארבעה אחים. בילדותו עבר משפחתו לאוסטרבה צ'כיה. כבר בהיותו נער גילה עניין בתחום הצילום ולימד צילום מקצועי במסגרת תנועת הנוער היהודי בלאו-וייס. בבגרותו למד טכנאות שיניים בצ'כיה ועסק במקצועו זה במשך כ-40 שנה - גם לאחר שעלה לישראל. בשנת 1940 עלה לארץ ישראל באנית המעפילים "הילדה" עם רעייתו מרים ובני הזוג קבעו את ביתם בקיבוץ שריד שבעמק יזרעאל. דרנגר תיעד בצילומיו את תקופת קום המדינה, את הווי החיים בקיבוץ שריד ובעמק יזרעאל. תצלומיו פורסמו בעיתונות הארצית, בספרים בישראל ומחוצה לה, בתערוכות, באלבומי צילומיו ובכרכיו של שנתון ישראל לאמנות הצילום. הוא הוזמן לעיתים קרובות לצלם עבור הקק"ל, והסוכנות היהודית.

דרנגר נפטר בשנת 1974, והובא למנוחות בבית הקברות בקיבוצו שריד .

דרנגר ערך תערוכות יחיד ונטל חלק בתערוכות קבוצתיות רבות, שבהן זכה לפרסים ולשבחים. הוא השאיר אחריו ארכיון חשוב וגדול. נוסף לכך, היה בין מייסדי ארגון הצלמים והמסריטים.

תערוכות
-------

* בשנת 2008 תערוכת יחיד בבית ליברמן, נהריה, לרגל חגיגות 60 למדינה, תרומת מוזיאון ארץ ישראל.

ספר
---

בשנת 2007 יצא לאור ספר תצלומים של דרנגר על ידי קיבוץ שריד ובהפקת מעבדת 'ביתמונה'. הספר מלווה בציורים של גיורא כהנא חבר קיבוץ שריד.

קישורים חיצוניים
----------------

* יוסף דרנגר באתר קיבוץ שריד
* דרנגר יוסף ('בים') (צילום), באתר תנועת העבודה
* יוסף דרנגר, 409 תמונות, באתר ביתמונה
* דן אמיתי כתב ספר בשם ״הוראת ציור בבתי הספר, שיצא לאור בשנת 1954. הצילומים בספר זה של יוסף דרנגר (שריד).
* החמישית של הקיבוץ הארצי, דבר, 13 בספטמבר 1963
* ז. דורית, חובבי צילום בתערוכתם, על המשמר, 25 בינואר 1967
* תמונת שצילם יוסף (בים) דרנגר מתוך כ-100 תמונות מאוסף של מוזיאון ההעפלה וחיל הים

הערות שוליים
------------

1. ↑  יש לשער שהיה קשר משפחתי לשמשון דרנגר
2. ↑  קיבוץ שריד, ימים ראשונים, באתר ynet, 29 ביולי 2005
3. ↑  בית ליברמן חוגג 60 למדינה, בית ליברמן - מוזיאון לתולדות העיר נהריה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007408535505171
* VIAF: 60152501178110682654
* WorldCat: viaf-60152501178110682654

 |
**ויה ג'וליה** (באיטלקית: **Via Giulia**, בתרגום מילולי: "דרך ג'וליה") היא רחוב במרכז רומא, בירת איטליה. הדרך עוברת ברובה ברבעים רגולה ופונטה של העיר.

היסטוריה
--------

בניית הדרך הייתה אחד מפרויקטי הבנייה הגדולים הראשונים שנערכו ברומא בתקופת הרנסאנס. הדרך הוקמה על ידי האפיפיור יוליוס השני, בשנת 1508, כדי לקשר את מבני השלטון השונים שהיו באותה עת ברחבי רומא, וכן לקשר מבני שלטון נוספים שתוכננו. הדרך מומנה באמצעות כספים שהלוו על ידי הבנקאי העשיר אגוסטינו קיגי מסיינה.

הדרך החלה בגשר סיסטו ונמשכה בסמוך לכנסיית סן ג'ובאני דיי פיירנטיני, בסמוך לעיקול נהר הטיבר. מבני השלטון שהיו בסמוך לדרך היו הארמון הקנסלריה, המטבעה האפיפיורית והדרך הייתה אמורה לעבור בסמוך לארמון הטריבונלי, שבנייתו תוכננה על ידי יוליוס השני על מנת לשמש כאתר בתי המשפט של רומא.

מתכנן הדרך והאחראי על בנייתה היה דונטו ברמנטה, שהיה אחראי גם על עבודות הבנייה של בזיליקת פטרוס הקדוש באותה עת.

כבר זמן קצר לאחר הקמתה (במאה ה-16) הפכה הדרך לרחוב קניות בורגני, ופעלו בה חנויות שמכרו מוצרים למעמד הגבוה של רומא.

בשנות ה-40 של המאה ה-16 הקים מיכלאנג'לו גשר מעל הרחוב, כחלק ממערכת גשרים (שלא הושלמה) שיקשרו בין גני ארמון פארנזה לבין הווילה פארנזינה שבאזור טרסטוורה, על גדתו השנייה של נהר הטיבר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויה ג'וליה** בוויקישיתוף
* ההיסטוריה של ויה ג'וליה (באיטלקית)
* תמונות של הרחוב (באיטלקית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4545568-5
* VIAF: 240535204
* WorldCat (עם VIAF): 240535204

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**אוריאל הד** (**הייד**; **Uriel Heyd**;‏ 26 ביולי 1913 – 13 במאי 1968) היה מזרחן, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים, נודע במחקריו על טורקיה.

תולדות חייו
-----------

הד נולד בקלן שבקיסרות הגרמנית בשנת 1913, בן לברתי (לבית לוי) ומקס הייט (Heydt). בין השנים 1931–1933 למד באוניברסיטאות קלן, מינכן, היידלברג וברלין. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל כדי ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים. קיבל תואר מוסמך בשנת 1939 ותואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בשנת 1947. במסגרת לימודיו למד טורקית בהנחייתו של פרופ' גוטהולד אליקים וייל. הד עבד מספר שנים במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, ואחר כך היה מזכיר ראשון של שגרירות ישראל בארצות הברית, ומסוף דצמבר 1949 יועץ בצירות ישראל באנקרה. באוקטובר 1951 הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית, ומאז ועד מותו לימד בחוג ללימודי ההיסטוריה של המזרח התיכון בעת החדשה ועסק בחקר האימפריה העות'מאנית, תוך סריקה שיטתית של ארכיונים עות'מאניים. בשנת 1957 התמנה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה. בין השנים 1956–1963 עמד בראש המכון ללימודי אסיה ואפריקה באוניברסיטה העברית. בין תלמידיו היו המזרחנים אריה שמואלביץ, אמנון כהן, משה מעוז ושמעון שמיר.
הנחה את אלכס כרמל במהלך כתיבת ספרו "תולדות חיפה בימי הטורקים" אשר פורסם בשנת 1969.

הד נפטר בפתאומיות במאי 1968, בגיל 55. בהלווייתו השתתף נשיא המדינה זלמן שזר. היה נשוי לשושנה זליגזון ואב לשני בנים ובת. שני בניו המשיכו בדרכו והיו לחברי סגל באוניברסיטה העברית. מיכאל הד היה פרופסור בחוג להיסטוריה, ודוד הד הוא פרופסור לפילוסופיה העוסק באתיקה רפואית.

ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.

כתביו בעברית
------------

* **דאהר-אלעמר: שליט הגליל במאה הי"ח: פרשת חייו ופעולותיו**, ירושלים: ר' מס, תש"ב-1942.
* **זיא גיק-אלפ, הוגה הדעות של התנועה הלאמית בטורקיה: חייו ותורתו**, [ירושלים: חמו"ל], הקד' תש"ז-1946.
* **יהודי ארץ ישראל בסוף המאה הי"ז: על-פי פנקסים טורקיים של מס הגולגולת**, ירושלים: [חמו"ל], תשי"ב.
* **קאנון ושריעה בחוק הפלילי העות'מאני הקדום**, ירושלים: דפוס מרכז, תשכ"ח.

### הרצאותיו שכונסו

* **התמערבות ורפורמות באימפריה העות'מאנית**: הרצאתו של אוריאל הד ז"ל (ערכו והתקינו לדפוס: חיים גרבר ויהושע פורת), [ירושלים: חמו"ל, אחרי 1968].
* **ארץ ישראל בתקופת השלטון העות'מאני**: הרצאותיו של אוריאל הד (עורך: מעוז משה), ירושלים: אקדמון, תשכ"ט.
* **מוסדות האימפריה העות'מאנית**: הרצאתו של א' הד (ערכו והתקינו לדפוס: רחל סימון ויהושע פורת), ירושלים: [חמו"ל], תשל"ד.

לקריאה נוספת
------------

* מיכאל הד, שאול כ"ץ, **תולדות האוניברסיטה העברית בירושלים**, 2005, עמ' 585–586.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופ' אוריאל הד, דבר, עמ' 8, 14 במאי 1968
* פרופ' אוריאל הד למנוחות, דבר, עמ' 9, 15 במאי 1968
* אוריאל הד (1913-1968), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  חברי הצירות הישראלית יצאו לטורקיה, דבר, עמ' 1, 28 בדצמבר 1949
2. ↑  Yaron Ben-Naeh, **Jews in the realm of the Sultans: Ottoman Jewish society in the seventeenth**, 2008, page 12
3. ↑  ארכיון **אוריאל הד**, בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007283997905171
* BnF: cb14366410b (data)
* GND: 1052703879
* ISNI: 0000 0000 5559 5516
* LCCN: no96000635
* NTA: 071446826
* SUDOC: 091503280
* TDVİA: heyd-uriel
* VIAF: 73442119
* WorldCat: lccn-no96000635

 |
**ויוה מריה!** (בצרפתית: **!‏Viva Maria**) הוא סרט הרפתקאות צרפתי משנת 1967, בבימויו של לואי מאל, עם בריז'יט בארדו וז'אן מורו בתפקידים ראשיים.

התסריט נכתב על ידי לואי מאל וז'אן-קלוד קרייר והוא מתאר שתי בחורות בשם מריה שמחוללות מהפכה בארץ במרכז אמריקה בתחילת המאה ה-20.

ז'אן מורו זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הזרה הטובה ביותר.

בריז'יט בארדו הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הזרה הטובה ביותר.

תקציר העלילה
------------

מריה מהוני פיצג'רלד (בריז'יט בארדו) היא בתו של אנרכיסט אירי. כבר מגיל צעיר היא מצטרפת אליו לפיצוצי מטרות בריטיות ברחבי אירופה. בשנת 1907 הם מפוצצים גשר במדינת סן מיגואל במרכז אמריקה אך אביה נהרג באש חיילים והיא מצליחה להימלט ולהגיע ללהקת קרקס נודד של רודולפו הגדול (רודולפו ברוק).

שם היא פוגשת במריה (ז'אן מורו), זמרת ורקדנית שבת הזוג שלה התאבדה בגלל אהבה נכזבת והיא משכנעת את מריה האירית להצטרף אליה.

שתי המריות מופיעות בקטעי שירה, ריקוד ובעיקר בסטריפטיז ומשלהבות את הגברים הספרדים המיוחמים המשלמים בעד הכניסה גם בתרנגולות..

סאן מיגואל נשלטת בידי דיקטטור (חוסה אספינוסה)ולידו העריץ העשיר, האכזר והמושחת רודריגז (קרלוס לופז מוקטזומה). רודריגז מדכא את האיכרים המסכנים המשועבדים לו. הוא גר באחוזה מפוארת ובה יש גם חשמל המופעל על ידי סיבוב של גלגל גדול על ידי האיכרים המסכנים. כשהם מסובבים לאט, אור החשמל מתעמעם וחוזר לנורמלי לאחר שהוא יורה לעברם והם מחישים את הגלגל.

אנשיו של רודריגז תוקפים את האיכרים שהכריזו מרד בראשות פלורס (ג'ורג' המילטון). הם קושרים את פלורס למוט עץ ומובילים אותו לאחוזת רודריגז בכוונה להוציאו להורג. בדרך הם תוקפים ושובים את אנשי הקרקס ובהם שתי המריות שרודריגז חושק בהן.

מריה (ז'אן מורו) מתאהבת בפלורס. בלילה מצליחים אנשי הקרקס להשתלט על השומרים ומשחררים את כולם כאשר שתי המריות מפעילות מקלע ויקרס נגד חייליו של רודריגז וקוצרות בהם. פלורס נפצע קשה מיריה של רודריגז, מובל לכפר ומת שם. מריה מצליחה להלהיב את הכפריים והם אוספים נשק ומתחילים מרד נגד רודריגז והדיקטטור.

מריה האירית מפוצצת מתקנים של הדיקטטור. רכבת עמוסה בחיילים וכלי נשק נתקלת במכשול שעשוי מנחיל דבורים. הדבורים עטות על החיילים שבורחים לנהר ואז משתלטים המורדים על הרכבת.

הכומר הראשי (פרנסיסקו רגורה) שהוא בן בריתו של הדיקטטור נפגש עם המריות ומסיח את דעתן ובאותה שעה חוטפים אותן הכמרים שלו, מביאים אותם לאחוזת רודריגז מנסים לענות אותם במכשירי האינקוויזיציה שאינם פועלים ומתכוונים להוציאן להורג. ברגע האחרון מסתערים המורדים בקריאות מריה מריה, מצילים אותם ומחסלים את רודריגז ואנשיו.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ז'אן מורו | מריה I | זמרת ורקדנית |
| בריז'יט בארדו | מריה או'מלי (מריה II) | זמרת ורקדנית |
| ג'ורג' המילטון | פלורס | מורד |
| קלאודיו ברוק | רודולפו הגדול | בעל קרקס |
| קרלוס לופז מוקטזומה | רודריגז | רודן מקומי |
| חוסה אנחל אספינוסה | דיקטטור | הדיקטטור של סן מיגואל |
| פרנסיסקו רגורה | הכומר הראשי |  |

קישורים חיצוניים
----------------

* "ויוה מריה!", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "ויוה מריה!", באתר נטפליקס
* "ויוה מריה!", באתר AllMovie (באנגלית)
* "ויוה מריה!", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "ויוה מריה!", באתר אידיבי
* "ויוה מריה!", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לויוה מריה!, באתר יוטיוב
* מורו ובארדו בקטע של שירה, ריקוד וסטריפטיז, באתר יוטיוב
* ויוה מריה!, באתר TCM
**רבי יוסף בן שלמה גאון** (נפטר ב-ד'תתי"ד, 1053) חי ופעל בישיבת גאון יעקב כאב בית דין מסביב שנות ד'ת"ת (1039), היה אחיו של רבי אליהו גאון (רבי אליהו אחיו מילא את מקום אביהם רבי שלמה לכהן כראש ישיבת גאון יעקב). רבי יוסף נפטר בימי חנוכה, שנת 1365 למניין השטרות (ד'תתי"ד, 1053).

משפחתו
------

רבי יוסף השתייך למשפחה של כהנים שמיוחסים לתנא רבי אלעזר בן עזריה. היה בנו של רבי שלמה הכהן גאון, ואחיו של רבי אליהו. סדר ייחוסו כ"כיוסף השלישי" הוא על פי אבותיו שהשתייכו לישיבת גאון יעקב; יוסף הכהן גאון ריש מתיבתא של ירושלים שנות ד'תש"ל - ד'תש"מ (יוסף הראשון), בנו שמואל הכהן שגם הוא כיהן כריש מתיבתא בשנת ד'תשמ"ח, בן בנו יוסף הכהן (השני) כיהן כריש מתיבתא בערך שנת ד'תש"ס, ואחריו נינו שלמה הכהן שכיהן בערך שנת ד'תש"פ - ובניו של שלמה הכהן היו רבי אליהו הכהן גאון ואחיו רבי יוסף הכהן (יוסף השלישי).

קורות חייו
----------

בימיו פרצה מחלוקת על ירושת הגאונות בארץ ישראל בין רבי דניאל בן עזריה שהיה ממשפחת ראש גלותא בבבל ובין רבי יוסף ואחיו רבי אליהו, בניו של הגאון הקודם וצאצאים למשפחת גאונים ארץ-ישראליים. במגילת אביתר, מספר אחיינו רב אביתר גאון על המחלוקת ועל הרדיפות שרדף רבי דניאל את רבי יוסף ואחיו:

> 
> בימי יוסף הכהן ואליהו הכהן שני גאונים עלה עליהם דניאל בן עזריה מבבל ויתחזק בכת צלע ואחרים עמהם ויד הרשות 
> וירע להם רעה גדולה ויצב עליהם מצור ובכל מקרא קדש ושבת וחדש יביא אליהם גוליירים מלפני הרשות לאחוז בית מדרשות מבלי יוצא ובא וכמה פעמים הריצם אל הבור בריציון גדול אשר אינם יכולין לעמוד בו וימת יוסף הכהן הצדיק בחנוכה בשנת אשסה פתאום ובעת מותו נשא עיניו אל השמים וכפיו ואמר **ירא יי וישפט** ואחרי שש שנים לאספתו לגן עדן נפל דניאל בן עזריה בחלאים רעים אחד שבהם שהיה 
> נכפה בכל שנה ששה חדשים והיה או[מר] בכל יום ברבים 'צדיק הוא יי כי פיהו מריתי אני אסרתי את רבי יוסף הכהן בידי בני [\_] ועתה הנה תבע הק עלבונו והנני נאסר בכל יסורי שמים" וימת בחדש אלול שנת אשעג
> 
> 
> 
> — מגילת אביתר, דף 2
>

לקריאה נוספת
------------

* אוצר הגדולים, כרך ד, ערך 408

הערות שוליים
------------

1. ↑  אוצר הגדולים כרך ב דף קנח ע"פ ספר סעדייאנא
2. ↑  אוצר הגדולים ח"ד עמ' 173
ביצנית לבנת-כנף מהלכת
 *Tringa totanus totanus*
**בִּצָּנִית לִבְנַת-כָּנָף** (שם מדעי: ***Tringa totanus***) היא עוף ביצה ממשפחת החרטומניים השייכת לסוג ביצנית.

תפוצה ונדידה
------------

הביצנית לבנת-הכנף דוגרת ומקננת באזורי ביצות ובטונדרה ובאירואסיה. היא חורפת וחולפת בישראל וחורפת גם באפריקה ובאסיה.

מאפיינים פיזיים
---------------

אורך גופה של ביצנית לבנת-הכנף הוא 30 ס"מ. רגליה ארוכות ואדומות ולפעמים אפשר להתבלבל בינה לבין קרובתה ביצנית אדומת-רגל אך מקורה של הביצנית לבנת-הכנף קצר יותר.

מקורה של הביצנית לבנת-הכנף אדום בעל קצה שחור, כל גופה אפור-חום, השת שלה לבן והחלק התחתון בכנפיה לבן כולו.

תזונה
-----

הביצנית לבנת-הכנף היא אוכלת כל. תזונתה מורכבת מחרקים, מתולעים, מרכיכות וגם מעשב ומזרעים.

רבייה
-----

באביב, עונת הרבייה, ביצנית לבנת-כנף מקננת בביצות ובאדמות בור, שם היא חופרת שקערורית בקרקע ומטילה בה כ-4 ביצים.
צבע הביצים צהבהב-ירקרק ועליהן כתמים כהים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ביצנית לבנת-כנף** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IBC
 |

* ביצנית לבנת-כנף באתר הרשימה האדומה של IUCN

הערות שוליים
------------

1. ↑  ביצנית לבנת-כנף באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  מילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4178551-4

 |
הדמיה של מטאורים ונקודת ההקרנה שלהם המסומנת ב-o
במהלך מטר מטאורים, נראה כאילו כל המטאורים מגיעים מאותה נקודה ברקיע. נקודה זו מכונה "**נקודת ההקרנה**" (באנגלית: **radiant**) של המטר, אך למעשה המטאורים נעים כולם בקווים מקבילים לעבר כדור הארץ, ונקודת ההקרנה היא תוצאה של פרספקטיבה, בדומה לפסי רכבת ישרים ה"נפגשים" באופק לעיני צופה העומד עליהם (ראו נקודת מגוז). 

צופה אומנם עלול לראות מטאור בכל מקום בשמיים, אך כיוון התנועה, אם מתחקים אחר נתיב הגעתו, יצביע על נקודת ההקרנה. מטאור שלא מצביע על נקודת ההקרנה הידועה הוא מטאור ספורדי (אקראי, לא סדיר) ואינו נחשב כחלק מהמטר.

מטרות המטאורים השונים מכונים על שם קבוצת הכוכבים בה נמצאת נקודת ההקרנה שלהם, כגון ה"פרסאידים" על שם הקבוצה פרסאוס, ה"לאונידים" על שם קבוצת אריה (leo), ה"אוריונידים" על שם קבוצת אוריון, וכדומה ביתר המטרות.

נקודת ההקרנה של מטרות מטאורים רבים משתנה תוך כדי התקופה בה מתרחש המטר. לדוגמה, נקודת ההקרנה של האלפא אאוריגידים זזה יותר ממעלה כל לילה.

מנגנון פיזיקלי
--------------

מטרות מטאורים נגרמים בדרך כלל משבלים של אבק ופסולת שנותרים אחרי מעבר שביט. האבק הזה ממשיך לנוע לאורך השובל של השביט, וכאשר כדור הארץ חולף דרכו, אבנים ואבק נכנסים לתוך אטמוספירת כוכב הלכת וכך נוצר מטר מטאורים. מכיוון שכל האבק נע באופן כללי באותו כיוון, המטאורים שפוגעים באטמוספירה "מצביעים" כולם על הכיוון של מסלול השביט, ובגלל המרחק הרב נראה כאילו כל המטאורים בוקעים מאותה נקודה.

יוצא דופן בדרך היווצרותו הוא מטר הג'מינידים, שנגרם מחדירת חלקיקים משובל האסטרואיד 3200 פאת'ון (Phaethon) לאטמוספירה, שככל הנראה מתאים להיות אסטרואיד פאלאדיאני. נקודת ההקרנה של מטר הג'מינידים נמצאת בקבוצת הכוכבים תאומים (gemini).

תצפית
-----

מיקום נקודת ההקרנה הוא גורם משפיע מאוד בצפייה במטאורים. אם נקודת ההקרנה נמצאת על קו האופק או מתחת לו, ניתן יהיה לראות מספר מועט, אם בכלל, של מטאורים. זאת מכיוון שהאטמוספירה מגינה על הארץ מפני רוב הפסולת, ורק המטאורים שבמקרה נעים בקו משיק כמעט לפני כדור הארץ יהיו ניתנים לצפייה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  מצפה כוכבים כדור הארץ, מילון מונחים: Radiant ב-NASA.gov(באנגלית)