recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ראלי קרואטיה** הוא מרוץ ראלי בינלאומי המתקיים בסביבות העיר זאגרב, קרואטיה. המרוץ צפוי להפוך לחלק מאליפות העולם בראלי החל מעונת 2021. המרוץ התקיים לראשונה בשנת 1974. בין השנים 2007–2013 היה המרוץ חלק מאליפות אירופה בראלי.

היסטוריה
--------

המרוץ הראשון התקיים בשנת 1974 ונקרא דלתא ראלי. תוך שלוש שנים הפך המרוץ ממרוץ מקומי לחלק מהאליפות הארצית של יוגוסלביה. המרוץ זכה להכרה בינלאומית בשנת 1986, כשנכלל בתוכנית המרוצים השנתית של FIA. במרוץ השתתפו צוותים מאוסטריה, גרמניה וצ'כוסלובקיה. באותה שנה הוגשה בקשה ראשונה להפוך את המרוץ לחלק מאליפות אירופה בראלי.

המרוץ הלך וצבר פופולריות משנה לשנה ומספר המשתתפים גדל בהתמדה. גם המלחמות שאירעו במדינה, והובילו בסוף לפירוקה, לא פגעו בקיומו של המרוץ. בשנת 1995 קיבלו מארגני המרוץ את הציון המרבי שבעקבותיו נכלל המרוץ ברשימת המועמדים הסופית לאליפות האירופית. לקח 11 שנים נוספות עד שלבסוף המרוץ הפך לחלק מהאליפות. לקראת סוף שנת 2006 הוכרז כי המרוץ יהיה חלק מעונת 2007 באליפות. יוראג שבאלג', הקרואטי המקומי, ניצח את המרוץ הראשון. אחרי שני מרוצים נוספים שנערכו בסביבות העיר זאגרב, עבר המרוץ להתקיים באזור העיר רייקה, בשל סיבות כלכליות. בשנת 2013 הועבר המרוץ פעם נוספת, הפעם לאזור חצי האי איסטריה והעיר פורץ'.

אליפות העולם בראלי
------------------

הרעיון לצרף את המרוץ לסבב אליפות העולם בראלי עלה לראשונה בשנת 2013. באוקטובר 2020 אישרה מועצת הספורט העולמית של FIA את הצטרפותו של הראלי ללוח המרוצים של עונת 2021. המרוץ התקיים כסבב השלישי של העונה. סבסטיאן אוז'ייה ניצח את המרוץ.

רשימת מנצחים
------------

| שנה | מנצח | מכונית |
| --- | --- | --- |
| אליפות העולם בראלי |
| 2021 | צרפתצרפת סבסטיאן אוז'ייה | טויוטה יאריס WRC |
| 2022 | פינלנדפינלנד קאלה רובנפרה | טויוטה GR יאריס ראלי1 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  ERC: Croatia Rally gets new base, Crash.net, 1 June 2013
2. ↑  WRC Rally GB moves to August, addition of new Croatia round, Autosport, 9 October 2020
**מוצב שרייפה**
(למפת לבנון מוגדלת)ביירותביירות
צורצור
טריפוליטריפולי
צידוןצידון
בעלבכבעלבכ
חלבאחלבא
זחלהזחלה
א-נבטיהא-נבטיה
**ישראל**
**סוריה**
**הים התיכון**מוצב שרייפה**מוצב שרייפה**(למפת לבנון רגילה)ביירותביירות
צורצור
טריפוליטריפולי
צידוןצידון
בעלבכבעלבכ
חלבאחלבא
זחלהזחלה
א-נבטיהא-נבטיה
**ישראל**
**סוריה**
**הים התיכון**מוצב שרייפה**מוצב שרייפה**
 תמונה שצולמה ממוצב שרייפה ברצועת הביטחון ברקע הכפר אבל א-סאקי, ההר המושלג ברקע הוא החלק הצפוני מערבי של החרמון הסורי (1998)
 פתיחת ציר לעבר מוצב חיל התותחנים שרייפה בדרום לבנון בשנת 1998
מבט לתוך מוצב שרייפה ברצועת הביטחון בלבנון ועל התומ"תים. (1998)
מוצב שרייפה, מרץ 2000
**מוצב שרייפה** היה מוצב של חיל התותחנים בגזרה המזרחית ברצועת הביטחון בדרום לבנון כ-8 ק"מ צפונית לגבול. המוצב היה ממוקם על רכס אל-ח'יאם, בחלקו הצפון מזרחי של עמק עיון - מזרחית למרג' עיון, מערבית לערוץ החצבאני ההררי ("וואזני"), ומצפון לעיירה אל-ח'יאם. המוצב שכן מדרום למוצב עיישייה וממזרח למוצב הבופור ונועד לגיבוי ארטילרי למוצבי צה"ל וצד"ל בגזרה המזרחית, ולמענה בשעת הצורך לחיילי צד"ל ולסוהרים בכלא אל-ח'יאם.

מבנה
----

מוצב שרייפה היה המוצב החודר היחידי של חיל התותחנים בגיזרה המזרחית רצועת הביטחון (בנוסף היה גם את מוצב טבק שנמצא אף הוא בתוך רצועת הביטחון, אך בחלקה המערבי). המוצב היה מחולק לשני מוצבי משנה: שרייפה עליון ושרייפה תחתון. המוצב התחתון היה ממוקם כ-100-150 מטר דרומית מערבית לעליון וקצת נמוך ממנו. 
ככלל, המוצב היה מאויש באורח קבוע על ידי סוללת תותחים אחת והתחתון אויש רק כתגבור (ע"פ החלטות מח"ט) וכאשר העליון היה בשיפוצים. 
המוצב העליון היה מוקף בבטונדות וממוגן כראוי והרבה יותר מאורגן מאשר המוצב התחתון. הוא כלל מטבח וחדר אוכל מסודר, חדר תדריכים וחדר חובשים גדול, כאשר במוצב התחתון הלינה הייתה באוהלים בין סוללות עפר. 
במוצב הייתה מחלקת חי"ר מתוגברת בצוות טנק וכן צוות נ"מ צוות הנ"מ היה ללא נשק נ"מ, אלא עם אמצעי תצפית[דרוש מקור]. מטרתה של המחלקה הייתה להגן על המוצב ולהציב מארבים על הציר המוביל מהגדר למוצב. אספקת המים הייתה מגיעה למוצב בעזרת מכליות המים של צד"ל.

בינואר 2000 נבנו סביב המוצב רשתות ברזל ענקיות, שנועדו לתת מענה לירי טילים על מוצבי צה"ל בדרום לבנון באותה תקופה. רשתות הברזל נועדו לגרום להפעלת מנגנון הטילים לפני שיפגעו בעמדות המוצב.

ב-24 במאי 2000, בעקבות התמוטטות צד"ל ונסיגת צה"ל מרצועת הביטחון ננטש המוצב ופוצץ.

ראו גם
------

* הלחימה בדרום לבנון (1985–2000)
* מלחמת לבנון הראשונה

לקריאה נוספת
------------

* משה (צ'יקו) תמיר, **מלחמה ללא אות**, תל אביב: מערכות - משרד הביטחון, 2005, מסת"ב 9650512969

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוצב שרייפה** בוויקישיתוף
* מוצב שרייפה, באתר "מפת סיפור מוצבי אזור הביטחון בלבנון"
* עמוס הראל, על מה חושבים בדרך לשרייפה, הארץ, ‏ 01.06.1999, כפי שהועלה באתר "פרש".
**חָרוּט אַרְסִי** (שם מדעי: *Conus textile*, כלומר **חרוט הטקסטיל**) הוא מין רכיכה ארסית של חלזון ים, ממשפחת החרוטיים. נפוץ בים התיכון, בים סוף, בים הקריבי, באוקיינוס ההודי ובאוקיינוס האטלנטיממזרח אפריקה ועד להוואי ולפולינזיה הצרפתית.כינויו, Cone Snail.

תכונותיו
--------

קונכיית חרוט ארסי
אורכה הטיפוסי של הקונכייה של חרוט ארסי בוגר נע בין 9 ס"מ ל-10 ס"מ. האורך המקסימלי של הקונכייה של מין זה הוא 15 ס"מ. דפוס צבע הצדף של החרוט הארסי דומה לאוטומט התאי חוק 30. שמו המדעי של החרוט מגיע מלטינית: *cōnus* (חרוט) המתאר את צורת הקונכייה ו*textilis* (טקסטיל) על שום הדוגמה הצבעונית על הקונכייה.

אקולוגיה
--------

**מחזור חיים**

הנקבה מטילה כמה מאות ביצים בכל הטלה, אשר בוקעות לאחר כ-16 או 18 ימים. לאחר מכן, הזחלים צפים עם הזרם במשך כ-16 יום. אחר כך הם מתיישבים בתחתית האוקיינוס. בשלב זה הוא כ-1.5 מ"מ.

תזונתו והארס שלו
----------------

חרוט ארסי הוא מין טורף, ומשתמש במחטים מקרוסקופיים על מנת להזריק קונוטוקסין כדי להרוג את טרפו. החדק, שבקצהו מוחזקת השן הארסית, מסוגל להתארך לכל חלק מקונכייתו של החרוט הארסי. הוא משתמש בהזרקת הארס הקטלני כדי להמית ולשתק את טרפו לפני שהוא בולע אותו.

טיפה אחת מהארס שלהם מספיקה להרוג לא פחות מ-20 בני אדם. לכן, בעל חיים זה מהווה סיכון לכל אדם שלא נקט באמצעי כלשהו על מנת להגן על עורו החשוף, ומספר מקרי מוות יוחסו למין זה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חרוט ארסי** בוויקישיתוף
* חרוט ארסי, באתר NCBI (באנגלית)
* חרוט ארסי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* חרוט ארסי, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  חרוט ארסי באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. 1 2 3 4  סכנה באוקיינוס: בעלי חיים ארסיים, החיים מתחת למים, באתר ynet, 17 בספטמבר 2021
3. ↑  "Online Learning Center: Textile Cone Snail". *Aquarium of the Pacific*. אורכב מ-המקור ב-2012-02-07. נבדק ב-2009-11-06.
4. ↑  Textile Cone Snail
5. ↑  Cloth-of-Gold (Full Screen, Please)
6. ↑  Textile Cone Shell(Conus textile)
פירוש נוסף ערך זה עוסק בספר עלילתי מאת מייקל שייבון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו אור ירח (פירושונים).

**אור ירח** הוא ספר עלילתי על רקע היסטורי מאת מייקל שייבון.

הספר יצא לאור באנגלית בשנת 2016, ותורגם לעברית בשנת 2019 בידי מיכל אלפון בהוצאת עם עובד.

הספר הוגדר על ידי הניו יורק טיימס "רב מכר" והוכתר על ידי וול סטריט ג'ורנל, וושינגטון פוסט וניו יורק מגזין כ"רומן הטוב ביותר של השנה".

הספר
----

העלילה מתוארת דרך עיניו של סופר ששמע מסבו, כאשר זה שכב על ערש דוי, תיאורים היסטוריים מטלטלים. הנכד, הסופר, קרוי בשמו האמיתי של המחבר, שמספר כי קורות חייו והסיפורים ששמע מסבו היוו את ההשראה לכתיבת הספר.

העלילה משתרעת משנת 1945 ועד 1983, מגרמניה ועד ארצות הברית. במרכז העלילה עומדת תוכנית החלל האמריקאית והחיפוש אחר פושע המלחמה הנאצי ורנר פון בראון שלבסוף גויס אליה, לצד קורותיו של הסב (סבו של המספר) ואהבתו לאשתו ניצולה השואה. ברקע האירועים עומדת הקהילה היהודית האמריקאית, הכוללת ניצולי שואה רבים, בשנים שלאחר המלחמה.

למרות השימוש ברקע היסטורי ובדמותו ההיסטורית של ורנר פון בראון, הספר אינו צמוד לקורותיו האמתיות של בראון.

דמויות מרכזיות:

* ורנר פון בראון - דמות אמיתית שקורותיה שמשו בסיס אך שוכתבו בצורה משמעותית
* סבו של המספר - קצין אמריקאי במלחמת העולם השנייה, וגאון הסובל מבעיות אישיות
* סבתו של המחבר - ניצולת שואה
* מייקל שייבון - הנכד, המספר

קישורים חיצוניים
----------------

* אור ירח, באתר "עברית"
* הספר באתר הוצאת עם עובד.

**על הספר**

* ביקורת על הספר באתר **ynet**.
* סקירת הספר באתר "סקירות ספרים"
* המחבר בריאיון לרגל צאת הספר באתר **ידיעות אחרונות**.
* סקירת הספר באתר "מבקר חופשי"
* סקירת הספר ב**מקור ראשון**.
* סקירת הספר באתר **גלובס**
* אתר למנויים בלבד סקירת הספר, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  "סטימצקי"
**נהר אבראהים** (בכתיב ערבי: **نهر ابراهيم**) הוא נהר בלבנון הזורם ממזרח למערב מהרי הלבנון הצפוניים אל הים התיכון, ונשפך לים בין ג'וניה לגבל. תחילתו של הנהר במערת אפקה ומפלי אפקה המספקים שליש ממימיו של הנהר, וממערת רואיס באאקורה המספקת שני שליש מהספק המים של הנהר. 

הנהר מתחיל בגובה של 1.5 ק"מ מעל גובה פני הים, ואורכו כ 30 ק"מ. הוא עובר בעיירה נהר איבראהים לפני שהוא נשפך אל הים התיכון. גודלו של אגן הניקוז של הנהר הוא 326 קמ"ר.

נהר אבראהים הוא אחד היעדים התיירותיים המובילים בלבנון. בסקר של איכות המים, נמצא הנהר כנהר הכי פחות מזוהם בלבנון.

במיתולוגיה
----------

בתיאורים מהעבר של לוקיאנוס הסורי ופילו מגבל מסופר שהנחל היה מאדים באביב מסחף של חול אדום, דבר שקושר לסיפור על אדוניס במיתולוגיה היוונית, לפיו ארס גרם לפציעתו של אדוניס בידי חזיר בר, פציעה שאדוניס דימם ממנה למוות בזרועותיה של אפרודיטה. על פי לוקיאנוס, במקורות הנהר היה מקדש שבו התקיים פולחן יווני.

הרב יהוסף שוורץ, בספר 'תבואות הארץ' שיצא לאור בשנת 1845, מתאר את נהר אבראהים וסביבותיו ומציין שבעבר נקרא **נהר אדוניס**. הוא מציין גם שבהרי השוף נמצא מעיין הנקרא "עין אחאב", שמימיו זורמים לנהר אבראהים. את המעיין הזה הוא מזהה עם "באר אחאב", המוזכרת במסכת פרה (פרק ח', משנה י"א).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אבראהים** בוויקישיתוף
* אדון וגן: חגיגות האביב הכנעניות
* קטע מהספר תבואות הארץ המזכיר את נהר אברהים וסביבותיו
* תמונות של נחל אבראהים(הקישור אינו פעיל, 25 במרץ 2023) צולמו על ידי פאריד אבו חיידר

הערות שוליים
------------

1. ↑  (הקישור אינו פעיל, 25 במרץ 2023)
2. ↑  Ziyad, Commandez sur l'application Libshop, The River of Abraham and its impressive waterfalls, Libshop, ‏2019-08-14 (ב־American English)
3. ↑  (הקישור אינו פעיל, 25 במרץ 2023)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009909878205171
* BnF: cb15601960g (data)
* VIAF: 575151595759105470005
* WorldCat (עם VIAF): 575151595759105470005

 |
**קרב ארזינג'אן** (בטורקית: **Erzincan Muharebesi**, ברוסית: **Эрзинджанское сражение**), היה ניצחון רוסי על הצבא העות'אמני במערכה בקווקז במלחמת העולם הראשונה.

במאי 1916 יזם שר המלחמה הטורקי אנוור פאשה מתקפה טורקית שנועדה להשיג השתלטות מחדש על שטחים שנכבשו על ידי כוחותיו של הגנרל הרוסי ניקולאי יודניץ' בקרבות הקודמים. בפברואר-אפריל הצליח יודניץ' לכבוש את הערים ארזורום וטרבזון ואת כל ארמניה העות'מאנית. טרבזון היה נמל חשוב שהשליטה בו איפשרה לרוסים אספקה והבאת תגבורות בחזית הקווקזית. אנוור פאשה הורה על הארמייה העות'מאנית השלישית בפיקוד והיפ פאשה לכבוש מחדש את טרבזון, אולם המתקפה הטורקית נכשלה וב-2 ביולי 1916 יודניץ' התחיל מתקפת-נגד.
בעיר ארזינג'אן נמצאו, פרט לבתי מלאכה למוצרים אזרחיים, גם מטה הארמייה השלישית העות'מאנית, אז בפיקודו של והיפ פאשה, עם קסרקטינים ומפעלים לציוד צבאי.
ב-12 ביולי 1916 כבשו הרוסים את היישוב מאמה חטון. הכוחות הרוסים השתלטו על רמות נגליקה וכבשו עמדה טורקית סמוכה לנהר דורום דאראסי. כמו כן הפרשים הרוסים פרצו את הקו הטורקי בוז-טפה-מטרקלי.

ב-25-26 ביולי כבשו הרוסים את ארזינג'אן. הם תקפו במפתיע במרכז הפיקוד והתקשורת של והיפ פאשה ואילצו את הכוחות העות'מאנים לסגת. חיילים עות'מאנים רבים נפלו בשבי. העיר עצמה לא סבלה הרבה נזקים. הצבא הרוסי מצא בה כמויות גדולות של אספקה וציוד. כתוצאה מהנסיגה הוצאה הארמייה העות'מאנית השלישית מזירת הלחימה עד סוף אותה שנה. הכוחות הועברו לסיוואס ולמוסול. בעקבות הניצחון התקדמו הרוסים עוד 80 קילומטר לתוך אנטוליה ותפסו עמדה נוחה יותר למתקפות עתידיות אפשריות בכיוון סיווס, אנקרה ואיסטנבול. הם יכלו כבר לאיים על נמל אדנה ועל קשרי המסחר של טורקיה עם ארצות אירופה. בהגעתם לארזינג'אן הרוסים מצאו עדויות לרצח העם הארמני, שגרם גם להשמדת בני המיעוט הארמני החשוב בארזינג'אן. הגנרל יודניץ' המשיך בפעילות התקפית נגד הטורקים עד חודש אוגוסט. התבוסות של רוסיה בחזית מזרח אירופה והחלשת הצבא הטורקי בחזית הקווקזית הביאה להעברת כוחות רוסים מהמזרח התיכון לרוסיה.

לקריאה נוספת
------------

* Anthony J.Schmaus art. **Battle of Erzincan** in Spencer C.Tucker, Priscilla Mary Roberts (ed) *Encyclopedia of World War I :A Political,Social And Military History* ABC-Clio Santa Barbara,CA, 2005

הערות שוליים
------------

1. ↑  הדגל הארמני למעשה היה אז לא דגל ארמניה של ימינו אלא הדגל השני שהומצא על ידי אלישאן בסוף המאה ה-19:צבעים במאונך:אדום-ירוק-כחול ראה Flag of Armenia#/media/File:Red-green-blue flag.svg

| החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה |
| --- |
| הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית | קרב שטלופנן • קרב גומבינן • קרב טננברג • הקרב הראשון על האגמים המזוריים • הקרב השני על האגמים המזוריים |
| קרב גליציה | קרב קרשניק • קרב קומרוב • קרב גנילה ליפה • קרב רווה • המצור על פשמישל |
| המערכה בקווקז במלחמת העולם הראשונה | קרב סריקמיש • מתקפת ארזורום • קרב ארזינג'אן • קרב באש-אפאראן |
| קרבות נוספים | הקרב על הוויסלה • קרב לודז' • מתקפת גורליצה-טרנוב • הנסיגה הגדולה • מתקפת ברוסילוב • קרב קובל • מתקפת קרנסקי |
**בחירת מין היילוד** הוא ניסיון לשלוט במינו של הצאצא להשגת מין רצוי. ניסיון זה יכול להתבצע במספר דרכים, גם לאחר קליטת העובר וגם לפניה.

שיטות עממיות והיסטוריה
----------------------

יש מגוון רחב של שיטות לבחירת מין היילוד המתבססות על תזונה, זמן ביחס לביוץ אופי יחסי המין ועוד, אשר לא הוכחו כיעילות. אף על פי שחלק מהשיטות נמצאו בלתי סבירות עם שיעור "הצלחה" של 50% בלבד, רבים המשיכו להמליץ עליהם מפה לאוזן. 

### בתרבויות קדומות

המצרים והיוונים האמינו כי מקור הזרע "הזיכרי" מהאשך הימני ואילו הזרע "הנקבי" מקורו בשמאלי. מכאן קשירת או כריתת האשך השמאלי תהיה ערובה להולדת זכר. תאוריה זו החזיקה מעמד עד המאה ה-18.

### ביהדות

בתלמוד מובא שגבר המשהה את עצמו בבטן כדי שתזריע אשתו לפני הזרעתו, יהיו בניו זכרים הזרעה זו נתפרשה על ידי הראשונים כמתייחסת להנאת האישה. כמו כן, הרשב"ץ בפירושו למסכת אבות (פ"ג) מציין שזרע האישה הוא ריר שיוצא מרוב תענוג.

בחוק
----

באופן מדעי ניתן לבחור את מין היילוד רק באמצעות השמדת העוברים שאינם מהמין הרצוי.[דרוש מקור] בישראל ברירת מין העובר למטרה שאינה רפואית היא אסורה, אך בשנת 2005 הוקמה וועדה שמוסמכת לאשרה במקרים יוצאי דופן כאשר היא מתבצעת באמצעות אבחון טרום השרשה בתהליך הפריה חוץ גופית, כך שהעובר המושמד ממילא לא היה יכול לשרוד ללא השתלה ברחם. בחמש שנותיה הראשונות של הוועדה, אישרה הוועדה 27 בקשות של הורים לבחירת מין היילוד, מתוך 377 בקשות שהוגשו. 80% מהפונים מבקשים יילוד זכר.

לקריאה נוספת
------------

* שחר בן מאיר, **הזכות לבחור את מין הילוד שלא למטרות רפואיות**, משפט רפואי וביו אתיקה, כרך 5 עמוד 260, 2013

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר למנויים בלבד תמר רותם, הישראלים שבוחרים בחשאי את מין העובר: "רציתי בת ולא ראיתי בעיניים עד שקיבלתי אותה", באתר TheMarker‏, 8 באפריל 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  "... שמשהין עצמן בבטן כדי שיזריעו נשותיהן תחלה שיהו בניהם זכרים, ... והיינו דאמר רב קטינא יכולני לעשות כל בני זכרים." (תלמוד בבלי, מסכת נדה, דף ל"א, עמוד ב')  
"הנה נחלת ה' בנים שכר פרי הבטן ... מאי שכר פרי הבטן א"ר חמא ברבי חנינא בשכר שמשהין עצמן בבטן כדי שתזריע אשתו תחילה נותן לו הקב"ה שכר פרי הבטן." (תלמוד בבלי, מסכת נדה, דף ע"א, עמוד א')
2. ↑  על פי פירוש הראב"ד בשער הקדושה ועוד, וכן בספר "חוקי הנשים" פרק נז
3. ↑  יש המבארים את דבריהם לפי שיטה מודרנית להשפעה על מין היילוד. לדוגמה ד"ר אבישי יעקובוביץ כתב: "יש הגורסים כי סביבה חומצית ידידותית יותר לתאי הזרע הנקביים ואילו סביבה בסיסית נוחה יותר לתאי הזרע הזכריים. ... זו גם ההשערה עליה מתבססת הסברה כי לתזמון האורגזמה הנשית (הסיפוק המיני הנשי) השפעה על קביעת מין היילוד."
4. ↑  ברירת מין היילוד, משרד הבריאות
5. ↑  מיטל יסעור בית-אור, בחירת מין היילוד באישור המדינה: כמה מקרים אושרו?, באתר ynet, 25 במאי 2010
**קונבאייר X-6** היה מטוס ניסוי מוצע, כחלק ממיזם לפיתוח מטוס גרעיני. בפרויקט נעשה שימוש במפציץ קונבאייר B-36 פיסמייקר כבסיס לניסוי, ועל אף שהוא שונה והותאם (ושמו שונה ל-NB-36H) כבר בשלב מוקדם של הפרויקט, התוכנית בוטלה לפני שמטוס X-6 ומנועיו המופעלים באמצעות כור גרעיני הושלמו. ה-X-6 היה חלק מסדרה של תוכניות אשר התקיימו בין 1946 ל-1961, ועלו בסך הכל כ-7 מיליארד דולר. מכיוון שמטוס כזה לא נדרש לתדלוק הוא אינו מוגבל בטווח באופן תאורתי. התאוריה הייתה כי מפציצים אסטרטגיים יוכלו לשהות באוויר במשך שבועות ברציפות.

פיתוח ועיצוב
------------

במאי 1946, חיל האוויר של ארצות הברית החל את פרויקט אנרגיה גרעינית להנעה של כלי טיס (NEPA). מחקרים בנושא נערכו עד מאי 1951 אז הוחלפה התוכנית בפרויקט הנעת מטוסים גרעיניים (ANP). פרויקט ה-ANP הכיל תוכניות להסבת שני מטוסי B-36 על ידי חברת קונבאייר. אחד מהם היה אמור לשמש לבחינת המיגון הנדרש למטוס הנושא כור גרעיני והשני היה אמור לשמש מטוס X-6.

### מטוס ניסוי גרעיני

מטוס ה-B-36 הראשון נקרא מטוס ניסוי גרעיני (NTA), המטוס בו נעשה שימוש, נפגע בעת סופת טורנדו ב-1952 ולאחריה הועבר לטובת הפרויקט. שמו הוחלף ל-NB-36H ובוצעו בו שינויים על מנת שיוכל לשאת כור גרעיני בעוצמה של 3 מגה ואט. הכור היה מבצעי אך לא סיפק אנרגיה למטוס, מים שימשו לקרורו, והחום מהם נפלט באמצעות מפלטי חום מים-לאוויר. השימוש היחיד בכור היה במטרה לחקור את השפעת הקרינה על מערכות המטוס.

במטרה להגן על צוות האוויר, החלק הקדמי של המטוס שונה במטרה לכלול 12 טון של מגן עופרת וגומי. השמשה הקדמית הוחלפה בזכוכית אקרילית בעובי 15 ס"מ. כמות העופרת הייתה משתנה. לאחר מכן בוצעו מדידות של רמת הקרינה במטרה להגיע לעיצוב אופטימלי של המגן עם מינימום משקל.

מטוס ה-NB-36H ששימש בפרויקט לפיתוח מטוס X-6
בין ה-17 בספטמבר 1955 ל-מרץ 1957, המטוס השלים 47 טיסות ניסוי ו-215 שעות טיסה (מתוכן ב-89 שעות הכור היה פעיל). זהו הניסוי היחיד הידוע של מטוס ניסיוני ועליו כור גרעיני פעיל שנעשה על ידי ארצות הברית. המטוס הושבת ב-1958 בפורט וורת' ועל סמך תוצאות הניסויים, בוטל כל פרויקט הנעת מטוסים גרעיניים בשנת 1961.

### תוכניות פיתוח

במידה והתוכנית הייתה ממשיכה, מטוס ה-X-6 היה מונע באמצעות מנועי ג'נרל אלקטריק שהותאמו לשימוש באנרגיה גרעינית במקום דלק נוזלי, תוך שימוש בכור P-1. במטוס גרעיני, ליבת הכור שמשה כמקור חום לזרימת האוויר בטורבינה, במקום לשרוף דלק מטוסים. אחד החסרונות הם שמכיוון שזרימת האוויר דרך המנועים שימשה לקרור הכור, זרימת האוויר הייתה צריכה להישמר גם אחרי שהמטוס נחת וחנה. בג'נרל אלקטריק בנו שני מנועי אב טיפוס.

נבנה האנגר ברוחב 110 מטר נבנה באיידהו במטרה לאחסן בו את מטוס ה-X-6, אך הבניה בעקבות ביטול הפרויקט, ולפני שהושלם מסלול המראה של 4,600 מטר, אורך המסלול היה גדול עקב המשקל הצפוי של מטוס גרעיני.

### התוכנית הסובייטית

בשנות ה-60, ברית המועצות ערכה ניסוי דומה באמצעות מטוס טופולב Tu-119, שהוסב מדגם של המפציץ טופולב Tu-95.

| מטוסי ה-X האמריקניים |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| X-1 • ‏X-2 • ‏X-3 • ‏X-4 • ‏X-5 • ‏X-6 • ‏X-7 • ‏X-8 • ‏X-9 • ‏X-10 • ‏X-11 • ‏X-12 • ‏X-13 • ‏X-14 • ‏X-15 • ‏X-16 • ‏X-17 • ‏X-18 • ‏X-19 • ‏X-20 • ‏X-21 • ‏X-22 • ‏X-23 • ‏X-24 • ‏X-25 • ‏X-26 • ‏X-27 • ‏X-28 • ‏X-29 • ‏X-30 • ‏X-31 • ‏X-32 • ‏X-33 • ‏X-34 • ‏X-35 • ‏X-36 • ‏X-37 • ‏X-38 • ‏X-39 • ‏X-40 • ‏X-41 • ‏X-42 • ‏X-43 • ‏X-44 • ‏X-45 • ‏X-46 • ‏X-47 • ‏X-48 • ‏X-49 • ‏X-50 • ‏X-51 • ‏X-53 • ‏X-54 • ‏X-55 • ‏X-56 |

 |
תיאו מאינץ על שער גיליון הזמן הוורוד שפורסם לאחר פטירתו, 2007
**תיאו (תיאודור) מאינץ** (1924 – 13 ביוני 2007) היה תזונאי ופעיל ציבור הן בתחומי חינוך לבריאות ותזונה נכונה והן בתחום זכויות ההומוסקסואלים, ממייסדי אגודת הלהט"ב בישראל.

תחילת דרכו
----------

תיאו מאינץ נולד בשנת 1924 בגרמניה. בשנת 1936 נמלטה משפחתו מגרמניה הנאצית להולנד עקב יהדותם, ובשנת 1940, בגיל 15, עלה לארץ ישראל. בנערותו גר ולמד ברמת גן. סיים את לימודי התואר הראשון במדעי התזונה, עבד כשף בבתי מלון בתל אביב. במשך כ-40 שנה עבד בקופת חולים כללית כמפקח על מטבחים וכדיאטן, ועסק רבות בהוראת מבוגרים ובחינוך לבריאות. הוא כתב רשימות רבות בעיתונות בנושאי חינוך לתזונה והיה אחד מחלוצי חינוך הציבור לתזונה בריאה.

פעילות ציבורית
--------------

בשנת 1956 החל בפעילותו למען ציבור הלהט"ב, לאחר היכרות עם יעקב פזי, לימים יו"ר הוועד המייסד של אגודת הלהט"ב. ציבור ההומוסקסואלים בישראל היה מיעוט דחוי ומופלה, שחי בסתר. באותם ימים די היה באזכור נטייתו המינית השונה של אדם על מנת שיופלה בקבלה לעבודה, ולשירות בצה"ל. למרות הקשיים ארגן תיאו מאינץ מפגשים קבועים ופעילויות לציבור הלהט"ב.

בשנת 1974 השתתף בתוכנית הטלוויזיה של פרופסור ירמיהו יובל "השעה השלישית" אז, עם פאה נכרית ופנים מוצללים, לענייני חברה, שדנה אז בנושא ההומוסקסואליות והיחס אליה בישראל.

בשנת 1975 היה שותף לייסוד אגודת הלהט"ב, ששמה החוקי נקרא "האגודה לשמירת זכויות הפרט", עקב סירוב רשם העמותות לכינוי עמותה בשם המתאר פעילות שנחשבה כבלתי חוקית באותו זמן. בשנת 1976 התארח עם אחרים בתוכנית הטלוויזיה "השעה השלישית". פעילות זו הייתה ראשונה מסוגה במדינת ישראל באותם זמנים, ולוותה בחששות רבים מנידוי ואף אלימות כלפי המשתתפים בתוכנית. אבי אנגל, פעיל ציבורי נוסף, הצטלם בחשיפה מלאה. כל שאר החברים חבשו פאות, קולם עוּות, וצולמה צלליתם בלבד. תיאו מאינץ היה היחיד שהסכים שקולו לא יעוות. הראיון סבב באופן כללי על חיי הקהילה ההומוסקסואלית, על מידת השכיחות של התופעה ומקומות המפגש המקובלים.

תוכנית הטלוויזיה שינתה את חייו הציבוריים של מאינץ, שזוהה במקום עבודתו ויצא למעשה מהארון. מאותו רגע ניתן לומר, שמאינץ "לא השאיר ולו אצבע אחת בארון", דבר נדיר בתקופה זו. מאינץ נבחר פעמיים לכהן כחבר בוועד אגודת הלהט"ב, נמנה עם מפעילי "יין נושן" (קבוצה להומואים מבוגרים), וכן היה פעיל בקו הלבן ובהפעלת הערבים הפתוחים באגודה בשנים 1989–1994.

תיאו מאינץ לא חשש להתראיין בשמו ועם תמונות בכלי התקשורת בישראל, כולל ראיונות שהעניק לעיתונים "ידיעות אחרונות" ו"העולם הזה" בשנות השמונים והתשעים. בנוסף לקח מאינץ תחת חסותו את קבוצת הו"ד (הומוסקסואלים דתיים). כמו כן, נהג להתנדב בבית אגודת הלהט"ב באופן קבוע, וטיפח את ספריית האגודה. היה מראשוני הפעילים בוועד למלחמה באיידס.

בשנת 2000 פתח אילן שיינפלד את "קפה תיאו", בית קפה וחנות ספרים שנקרא על שמו של מאינץ. בית הקפה נסגר בשנת 2002.

תיאו מאינץ, שחי בתל אביב החל מתקופת המנדט הבריטי, היה מקור לסיפורים על הקהילה ההומו-לסבית בימי המנדט הבריטי ובתקופה שאחרי קום המדינה. נפטר ב-13 ביוני 2007, בגיל 83.

ראו גם
------

| עיינו גם בפורטלים: |
| --- |
|  | **פורטל אישים** |
|  | **פורטל להט"ב** |

* מעמד ההומוסקסואלים בישראל

קישורים חיצוניים
----------------

* פרסים למצטיינים בענף המשק בקופת-חולים, דבר, 20 בפברואר 1967
* מילגות ופרסים הוענקו לשישה מעובדי בקופת-חולים, דבר, 1 במרץ 1967
**אמילי מדיץ-פליקאן** (בגרמנית: **Emilie Mediz-Pelikan**‏; 2 בדצמבר 1861 – 19 במרץ 1908) הייתה ציירת נוף אוסטרית. רבות מיצירותיה מראות השפעה סימבוליסטית. הייתה חברה בקבוצת "הזצסיון הווינאי".

חייה
----

אביה היה מנהל כספים ממשלתי. בשנת 1883 היא הפכה לתלמידתו הפרטי האחרונה של צייר הנוף, אלברט צימרמן, היא סייעה לו קודם בזלצבורג. שנתיים לאחר מכן ליוותה אותו למינכן, שם נפטר בשנת 1888. היא התגוררה גם במושבת האמנים בדכאו, שם עבדה עם אדולף הלזל ופריץ פון אוהדה. מאוחר יותר בילתה בפריז ובמושבת האמנים בקנוקה, בלגיה.

בדכאו היא הכירה צייר וינאי בשם קארל מדיץ ופגשה אותו שוב בקנוקה. בשנת 1891 הם נסעו לווינה והתחתנו, אך לא זכו להצלחה שם. בהתחלה הם עברו לעיר קרמס על הדונאו, שם נולדה בתם. בשנת 1894 הם החליטו להתיישב בדרזדן.

הם ערכו נסיעות רבות לאזור טירול, איטליה וחוף הים האדריאטי. בשנת 1898, הייתה לה תצוגה גדולה בתערוכה הראשונה של הזצסיון הווינאי. בשנת 1901, לאחר מכן הציגה בתערוכה בינלאומית בדרזדן. היא וקארל ערכו תערוכה משותפת בשנת 1903 והיו לה גם שתי תערוכות מרכזיות בבית האמנים בברלין.

בשנת 1908, בגיל ארבעים ושבע בלבד, היא נפטרה פתאום מאי ספיקת לב.

שיתוף הפעולה עם בעלה היה אינטנסיבי מאוד, ולאחר מותה הוא מעולם לא התאושש לחלוטין. הוא סירב לאפשר להציג תערוכות שלה. לאחר מותו עברו ציוריה לידי ממשלת מזרח גרמניה ונשכחו. בשנת 1986 נערכה תערוכה קטנה בלינץ, אך רק מאז שנת 2000 התגלתה עבודתה מחדש.

עבודותיה נכללו בתערוכה במוזיאון בווינה 2019 – "עיר הנשים: נשים אמניות בווינה בין השנים 1900-1938" .

גלריה
-----

* וילה ציפריסיוילה ציפריסי
* מצודת דורנשטייןמצודת דורנשטיין
* דיוקן בפסטל דיוקן בפסטל
* מורלנד מורלנד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמילי מדיץ-פליקאן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mediz(-Pelikan), Emilie
2. ↑  Brief biography, www.hieke-art.com
3. ↑  "City of Women"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 140336427
* ISNI: 0000 0000 7679 8224
* KulturNav: 4ca893ed-6351-4b9b-a6c5-0226e4fd8421
* LCCN: n86038217
* RKD: 54431
* ULAN: 500075721
* VIAF: 103692535
* WorldCat: lccn-n86038217

 |
**נמר אמור** (שם מדעי: ***Panthera pardus orientalis*** או ***Panthera pardus amurensis***) הוא תת-המין הצפוני ביותר מבין תת-המינים החיים של הנמר. נמר אמור מוכר גם בשמות **נמר המזרח הרחוק** או **נמר סיבירי**.

אזור תפוצת נמר אמור משתרע מהרי סיחוטה-אלין שבמזרח הרחוק הרוסי ועד להרים הצפוניים של חצי האי הקוריאני, באזור הנהר אמור. סכנת ההכחדה המרחפת מעל נמר אמור חמורה למדי: אוכלוסייתו העולמית של המין מוערכת ב-25–34 פרטים בלבד, ואילו בעבר הוגדרה אוכלוסייה של כ-90 פרטים בבר, כניתנת לשיקום. 290 פרטים בשבי נמצאים בגני חיות באירופה, ברוסיה ובארצות הברית. הרס אזור המחיה הטבעי ותעשיית הפרוות הם מהסיבות להידלדלות אוכלוסיית נמרי אמור בטבע. כתוצאה מכך מסווג נמר האמור כאחד מבין החתולים הנדירים ביותר. בטבע נמר אמור חי בין 15 ל-20 שנים, ואילו בשבי הוא יכול לחיות מעל 20 שנים. נמר אמור נתון בסכנת הכחדה חמורה ובשל כך הוא גם הנדיר ביותר מבין החתולים הגדולים.

פרוותו של נמר האמור היא העבותה ביותר מבין פרוות הנמרים. צבעה קרם חיוור (בעיקר בחורף). עוביה הוא כ־2.5 סנטימטרים בקיץ ו־7.5 ס"מ בחודשי החורף הקרים. משקל הזכרים נע בין 35 ל-48 ק"ג, אולם במקרים חריגים פרטים גדולים עשויים להגיע למשקל של 60 עד 75 ק"ג. הנקבות קטנות יותר מהזכרים ושוקלות בין 24 ל-43 ק"ג. נמר אמור יכול להגיע לאורך 3 מטרים.

נמר אמור בעל רגליים פרוותיות וגדולות המשמשות לו כ"נעלי שלג", בדומה לנמר השלג.

התנהגות
-------

אזור תפוצתו של נמר האמור חופף את אזור התפוצה של הטיגריס הסיבירי, אולם בשונה מתת-מינים אחרים, נמר האמור אינו מושפע באופן ניכר מהקרבה לטיגריסים. כאשר נמצא בקרבתם של טיגריסים, הוא נוטה להימנע מציד או מסימון טריטוריות, וזאת כדי להימנע מתחרות על המזון ומסיכון צאצאיו.

כמו כל הנמרים, נמר האמור הוא צייד זריז וסתגלן. הוא ניזון מאיילים שונים כגון אייל סיבירי ואייל סיקה, מארנבות, גוראלי אמור, בונים ומכרסמים קטנים הנקרים בדרכו. נמר האמור הוא בעל חיים מתבודד ופעיל בשעות הלילה.

עונת הרבייה של נמר האמור מתרחשת בין סוף האביב לתחילת הקיץ, כאשר משך ההריון הוא כ־12 שבועות. הגורים נשארים עם אמם במשך שנתיים, עד אשר הם נעשים עצמאים באופן מלא. הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל שלוש עד ארבע שנים.

שימור
-----

הן נמר האמור והן הטיגריס הסיבירי נפגעו אנושות מידי האדם. שטחי המחיה המשותפים שלהם נהרסו, וציד מוגבר בשל פרוותם היפה פגע בהם אנושות. בשונה מהטיגריס הסיבירי, שקיבל תשומת לב רבה יחסית בערוצי התקשורת העולמיים ואף אוכלוסייתו השתקמה, נמר האמור כמעט ולא זכה לתשומת לב כזו ובשל כך מודעות השמירה עליו נמוכה לעומת "בן דודו" הטיגריס.

באזור מחייתו הרוסי תוכנן לבנות צינור נפט, שאילו היה נבנה עלול היה לפגוע באופן קשה באוכלוסייה בצד הרוסי, ואולם תוכניות הבנייה שונו בעקבות לחץ מצד ארגוני השמירה על בעלי החיים.

ב-20 באפריל 2007 התגלתה גופה של נקבה ממין זה, שניצודה בתחומי מקלט לחיות בר ברוסיה. על פי הערכות, נותרו בטבע כשש נקבות וכ-25 זכרים.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נמר אמור** בוויקישיתוף
* נמר אמור, באתר ITIS (באנגלית)
* נמר אמור, באתר NCBI (באנגלית)
* נמר אמור, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* נמר אמור, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* נמר אמור, באתר GBIF (באנגלית)
* ארז ארליכמן, מירוץ נגד הזמן: מה יעלה בגורלו של נמר אמור?, באתר ynet, 30 בספטמבר 2008

הערות שוליים
------------

1. ↑  Leopard Near Extinction - Only About 30 Remain
2. ↑  Photo in the News: Rare Leopardess Killed - Only 6 Remain
**גיג הרבור** (באנגלית: **Gig Harbor**) היא עיר קטנה במדינת וושינגטון בארצות הברית. העיר נמצאת כ־10 ק"מ מצפון לעיר טקומה, בצד הצפוני של גשר מצר טקומה. לפי נתוני מפקד האוכלוסין של ארצות הברית נכון לשנת 2009, יש בגיג הרבור כ-7,240 תושבים.

גיג הרבור מוכרת כעיר נופית ומיוערת, והעירייה אוכפת תקנות בנייה מחמירות כדי למנוע את השמדת הטבע. לפי נתוני הממשלה המדינתית, העיר מדורגת בדרוג חברתי־כלכלי גבוה מאוד: מתוך 522 ערים בוושינגטון, גיג הרבור מדורגת מספר 49 בסולם העשירות.

העיר גם מוכרת בשם "The Maritime City" (העיר הימית).

היסטוריה של העיר
----------------

גיג הרבור נקרא בשם על ידי קפטן צ'ארלז ווילקס, אשר שט אל מפרץ העיר כדי למצוא מקלט במשך סופת גשם חזקה. בשנת 1867, הרבה דייגים ועולים באו לאזור מצפון אירופה כדי להתיישב במקום.

אחרי בניית גשר מצר טקומה בשנות ה-50, העיר התחילה לקלוט אנשים מסביבת טקומה ואוכלוסיית העיר גדלה למספר הנוכחי במשך השנים.

העיר הוכרזה כעיר ב-12 יולי 1946.

גאוגרפיה ואקלים
---------------

העיר נמצאת בחצי האי קִיטצֶפ, שהוא חלק מהחצי האי אולימפיק. העיר ממוקמת מסביב למפרץ הים. ביום בהיר, מעל גבעות האזור, אפשר לראות את הר ריינייר במזרח ובדרום וגם את הרי אולימפיים במערב. גשרי מצר טקומה מקשרים בין העיר לטקומה. לדרום העיר יש שדה־תעופה אזורי (Tacoma Narrows Airport) אך הוא מנוהל על ידי עיריית טקומה.

אזור העיר מיוער וירוק מאוד. האקלים של האזור אפיני למערב מדינת וושינגטון: יש קיץ נעים, יבש, וחמים אך קצר. בסתיו, בחורף, ובאביב גשום מאוד אבל האוקיינוס השקט מונע קיצוניות בטמפרטורות. בגלל זה, לא יורד הרבה שלג בחורף וכמעט אין שרבים בקיץ. טווח הטמפרטורות הוא בין 15-30 מעלות־צלזיוס בקיץ, ובין 0-13 בחורף.

דמוגרפיה
--------

כיום יש 7,240 תושבים בעיר, ובהם 94.2% לבנים, 0.6% אינדיאנים, 1.5% אסיאתים, 0.2% אוקיינים, 1.1% אפרו-אמריקאים, 3.0% היספנים, ו-0.5% מגזעים אחרים. 1.79% מהתושבים משתי או יותר מוצאים.

השכר הממוצע של השכירים הוא $63,182 (ממוצע ארצי: $42,350.95). הגיל הממוצע של התושבים הוא 38.7 שנה. 40.3% מהתושבים למדו במוסד להשכלה גבוהה.

תיירות
------

לרבים מתושבי גיג הרבור שמירת הטבע חשובה מאוד, והעירייה ייעדה הרבה אתרים כשמורות טבע וגנים עירוניים. במרכז העיר יש טיילת, חניון ובתי-מלון קטנים. העיר משמשת גם כשער כניסה להרים. רוב התיירות מתרחשת בקיץ ובחודשים שבהם מזג־האוויר לא גשום.

הרבה מבקרים נמשכים לעיר לראות את גשר מצר טקומה החדש, אשר נפתח ביולי 2007.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גיג הרבור** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של גיג הרבור (באנגלית)

* Gig Harbor Online
* Gig Harbor WA Info (אורכב 05.02.2007 בארכיון Wayback Machine)
* Gig Harbor - Peninsula Area Chamber of Commerce
* Gig Harbor Farmer's Market
* Tacoma Regional Convention and Visitor Bureau


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007557226605171
* GND: 10171579-1
* LCCN: n80111797
* MusicBrainz: aa262f2a-805e-49a5-a33c-3685a25cddf5
* NARA: 10047083
* VIAF: 140571744
* WorldCat: lccn-n80111797

 |
**בית הספר למשפטים באוניברסיטת דיוק** (באנגלית: **Duke University School of Law**) הוא בית הספר למשפטים באוניברסיטת דיוק, אוניברסיטת מחקר פרטית בדורהאם, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית. כאחד מ-10 בתי הספר והמכללות באוניברסיטה, בית הספר למשפטים החל לפעול ב-1868 כבית הספר למשפטים של טריניטי קולג'. ב-1924, בעקבות שינוי השם של טריניטי קולג' לאוניברסיטת דיוק, שונה שם בית הספר לבית הספר למשפטים באוניברסיטת דיוק.

בית הספר למשפטים באוניברסיטת דיוק מדורג כאחד מבתי הספר המובילים למשפטים בארצות הברית. הקבלה היא סלקטיבית, כאשר רק עשירית מהמועמדים מתקבלים.

היסטוריה
--------

 מבנה בית הספר בשנים 1930–1962
בשנת 1855 טריניטי קולג' (שהטרימה את אוניברסיטת דיוק) החלה לקיים הרצאות במשפט החוקתי והבינלאומי – אך לא למטרות תואר אקדמי.

בשנת 1865 נוסדה רשמית המחלקה המשפטית של הקולג'. בשנת 1868 המחלקה הפכה לבית ספר. בשנים 1894-1904בית הספר היה סגור, ונפתח מחדש על ידי ג'יימס ביוקנן דיוק ובנג'מין ניוטון דיוק, כאשר סמואל פוקס מרדכי כיהן כפרופסור הבכיר הראשון. בית הספר למשפטים עבר למקומו הנוכחי בקמפוס המערבי של האוניברסיטה בשנת 1963.

דירוגים
-------

 בית הספר למשפטים של אוניברסיטת דיוק (פברואר 2023)
בית הספר למשפטים של דיוק מדורג במקום החמישי בארצות הברית (ביחד עם בית הספר למשפטים של הרווארד ובית הספר למשפטים באוניברסיטת ניו יורק) על פי US New בשנים 2023–2024. בית הספר למשפטים מדורג באופן שגרתי בין 14 בתי הספר למשפטים המובילים בארץ, והוא חבר בפורום בתי הספר למשפטים "T-14". בית הספר דורג על ידי פורבס כבעל דירוג עורכי דין עם השכר החציוני השני בגובהו באמצע הקריירה. בשנת 2017, דירוג The Times Higher Education דירג את בית הספר כבית הספר למשפטים הטוב בעולם.

* סגל הפרופסורים הטובים ביותר על פי סקירת פרינסטון (2015 ו-2016; במקום השני ב-2018–2020, 2023)
* חוויית הלימוד **השנייה** הטובה ביותר לפי סקירת פרינסטון (2015, 2017, 2023; שלישית ב-2018 ו-2019; רביעית ב-2020)
* המקום השלישי בסיכויי הקריירה הטובים ביותר לפי סקירת פרינסטון (דירוג חמישי ב-2020 וב-2023)
* בית הספר למשפטים החמישי באיכותו בעולם לפי דירוג Vault משנת 2017

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הספר למשפטים באוניברסיטת דיוק** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של בית הספר למשפטים באוניברסיטת דיוק
* בית הספר למשפטים באוניברסיטת דיוק, ברשת החברתית פייסבוק

* בית הספר למשפטים באוניברסיטת דיוק, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* בית הספר למשפטים באוניברסיטת דיוק, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Duke Law School | Law School Numbers". *duke.lawschoolnumbers.com*. נבדק ב-2016-04-19.
2. ↑  "Duke Law School - TLS wiki". *www.top-law-schools.com*.
3. ↑  Lat, David (10 במרץ 2011). "The Best Law Schools — For Getting Rich". *abovethelaw.com* (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-12-12. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Best Law Schools in the World". Times Higher Education. נבדק ב-5 באוקטובר 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
5. 1 2 3  "TaxProf Blog: Princeton Review's Best 169 Law Schools (2018 Edition)". *taxprof.typepad.com*.
6. ↑  "Vault". אורכב מ-המקור ב-5 בספטמבר 2015. נבדק ב-21 בינואר 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007594620005171
* ISNI: 0000 0004 0464 3433
* LCCN: n80112948
* NKC: ko2010615418
* VIAF: 126531384
* WorldCat: lccn-n80112948

 |
וילמוש פמש בק: מחזיק שיבולת
יוז'ף נמש-למפרט טבאן (1916)
**אקטיביזם** (באמנות) היה מגמת אמנות ספרותית וחזותית במרכז ובמזרח אירופה בשנות העשור השני של המאה ה-20 ובשנות ה-20 של המאה ה-20.

היווצרותו ומטרותיו
------------------

במרכז ובמזרח אירופה בעשור השני של המאה ה-20 תנועת האמנות בתוך האקספרסיוניזם הייתה המקשרת, במונחים של האזור, אל האוונגרד של קבוצת האמנות השמונה. שם המגמה בא מהמגזין הברלינאי Die Aktion (אנ'). בהונגריה, כתב העת בשם "המעשה" (A Tett), שהוקם ב-1915 בעריכת לאיוש קשאק, והמשכו, כתב העת "היום" (Ma), הם הנציגים המשמעותיים ביותר של המגמה הזו. כתבי עת דומים הושקו ופורסמו גם במדינות שכנות להונגריה. המאפיין העיקרי של האקטיביזם הוא פעילות חברתית-היסטורית, ניטור והערכה מהירה של אירועים.

מבחינה אמנותית, האקטיביזם התעלה במהירות על האקספרסיוניזם, ועל אף שהזרם האמנותי הזה לא ראה בשום מגמה בלעדיות, הוא ספג לתוכו והתעשר באלמנטים סגנוניים של קוביזם, פוטוריזם, ולאחר מכן קונסטרוקטיביזם. המגמה פעלה ספציפית רק באמצעות כלים אמנותיים, ולא רצתה להיות כלי של פוליטיקה.

במילותיו של Lajos Kassák במאמר המגדיר שלו עבור כתב העת "היום" :

> 
> "אנו מודעים לכך שלא ניתן לשנות לחלוטין לטובה את גורל האנושות, כי ככל שהחוקים החברתיים והאתיים משתנים, כך גם הצרכים של בני האדם משתנים. זהו חוק הקידמה, ואנו מבינים ומקבלים אותו נכונה. הדרך היחידה לסבול את החיים היא לסמם את האדם - סם זה הוא "פעולה", ולפיכך, כמשוררים המושרשים בלב ליבה של החברה, הייעוד הראשון שלנו הוא להניע את הפעולה הזו בקצב התוסס ביותר, לעבר הנקודה התכליתית ביותר! …
> עם זאת, במסגרת העקרונות החברתיים שלנו, אנו דורשים חופש מוחלט לשירה, הן בבחירת מה לומר והן בדרך של פיתוח הנושא!" 
> 
> 
> 
>

הנציגים הראשיים של המגמה
------------------------

* שאנדור בורטניק
* לאיוש קשאק
* יאנוש קמטי
* יאנוש מאצה
* יאנוש מאטיס טויטש
* יוז'ף נמש-למפרט
* לאיוש טיהני
* בלה אואיץ

לקריאה נוספת
------------

* תוכנית וייעוד : אוסף נבחר של מאמרי תוכנית מכתבי עת הונגריים. בודפשט : מחשבה, 1978. מסת"ב 963280466X
* מילון לציור מודרני. (Nouveau dictionnaire de la peinture moderne). מהדורה הונגרית מתורגמת וערוכה. בודפשט : Corvina, 1974. או. מסת"ב 9631390012

הערות שוליים
------------

1. ↑  Program és hivatás i. m. 447. o.
**בראדלי ברקולה** (בצרפתית: **Bradley Barcola**; נולד ב-2 בספטמבר 2002 בווילרבאן שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי-טוגולזי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אולימפיק ליון מליגת העל הצרפתית.

קריירת מועדונים
---------------

ברקולה גדל במחלקת הנוער של אולימפיק ליון. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. ב-4 בנובמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 3-0 על ספרטה פראג במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית לעונת 2021/2022. ב-1 בפברואר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, בניצחון 2-1 על אולימפיק מרסיי במסגרת המחזור ה-14 לעונת 2021/2022.

קריירה בינלאומית
----------------

ברקולה נכלל בסגל נבחרת צרפת עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2023.

חיים אישיים
-----------

אחיו הוא שוער נבחרת טוגו מלקולם ברקולה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל, באתר ESPN

הערות שוליים
------------

1. ↑  L'attaquant Bradley Barcola (OL) signe son premier contrat professionnel באתר ל'אקיפ, 14 בספטמבר 2021 (בצרפתית)
**משורר לאומי** הוא משורר הנחשב באופן מסורתי ועל פי דעת הציבור כמשורר ששירתו מייצגת את רוח העם, את הזהות הלאומית, האמונות והעקרונות של תרבות לאומית מסוימת. המשורר הלאומי כגיבור תרבות הוא סמל המתקיים בתודעת הציבור לטווח ארוך, להבדיל ממשוררים שמונו על ידי הממסד למשרת משורר חצר (כגון משרת משורר הקונגרס בארצות הברית ומשורר החצר של בית המלוכה האנגלי).

ישנן תרבויות בהן כמה כותבים נחשבים משוררים לאומיים.

מרבית המשוררים הלאומיים הם דמויות היסטוריות, אם כי כותבים בודדים בני זמננו הפעילים בתרבויות לאומיות צעירות יחסית או מתחדשות נחשבים אף הם "משורר לאומי". 

חיים נחמן ביאליק נחשב המשורר הלאומי העברי, ובזמן קיומה של מדינת ישראל - למשורר הלאומי של ישראל.

בין המשוררים הלאומיים המפורסמים: יוהאן וולפגנג פון גתה (גרמנית), ויליאם שייקספיר (אנגליה), רוברט ברנס (סקוטלנד), דנטה אליגיירי (איטליה), אלכסנדר פושקין (רוסיה), אדם מיצקביץ' (פולין), מיגל דה סרוואנטס (ספרד), אלכסנדר דיומא האב (צרפת), חריסטו בוטיוב (בולגריה), לואיש דה קמואש (פורטוגל).

שורשי מושג המשורר הלאומי הם במאה ה-18, כתוצר של תנועת הרומנטיקה, שהייתה מהגורמים של התעוררות הלאומיות באירופה במאה ה-19. נקודת המבט של הרומנטיקה שימשה לעיתים להערכה מחדש של משוררים. כך למשל שייקספיר לא נחשב בעיני בני תקופתו למשורר העילאי של תקופתו. הוא נכלל בכמה רשימות מזמנו של משוררים מובילים, אך לא נחשב כמי שכתב ברמתם של אדמונד ספנסר או פיליפ סידני. אולם במאה ה-18 המבקרים הרומנטיים כסמואל טיילור קולרידג', העלו את הערצתו של שייקספיר לרמה של עבודת אלילים כמעט, ברוח המיתוס הרומנטי של "היוצר הגאון". הלאומיות הבריטית של אמצע המאה ה-19 והתקופה הוויקטוריאנית, העלתה את שייקספיר על נס כסמל לגאווה אנגלית, עבור האימפריה הבריטית כולה.

רבים מהמשוררים הלאומיים הטביעו את חותמם בתקופות מעבר תרבותיות והובילו שינוי תרבותי בעל השפעות עצומות. כך למשל מיגל דה סרוואנטס, אשר יצירתו דון קישוט נחשבת לרומן המודרני הראשון. השפעתו הייתה כה רבה, שיש המכנים את הספרדית (בספרדית ובצרפתית) "לשונו של סרוואנטס". "הקומדיה האלוהית" של דנטה אליגיירי היא אחת מיצירות האמנות הגדולות של כל הזמנים והבסיס לשפה האיטלקית המודרנית. אלכסנדר פושקין הוא ממייסדי השירה הרוסית המודרנית, ומהתורמים המרכזיים לפיתוח השפה הרוסית. 

כתביו של ביאליק שיקפו את מעורבותו ופעילותו בענייני העם היהודי בתקופתו, והשפיעו עמוקות על הלך הרוחות וחיי הציבור. הוא היה ציוני נלהב, השתתף בשני קונגרסים ציוניים והיה ידיד אישי של מנהיגי התקופה. בין השאר כתב שירת תוכחה וביקורת נגד אוזלת ידם של היהודים בגלות (למשל "אכן חציר העם", "בעיר ההרגה") ושירת עידוד רעיונית ומעשית לפעילות הציונית (למשל "למתנדבים בעם", "מתי מדבר האחרונים"). ביאליק השפיע רבות על התפתחות התרבות היהודית המודרנית והיה ממחדשי השפה העברית - אף הם רכיבים מהותיים באתוס הציוני. ביאליק הקדיש חלק נכבד מזמנו לענייני הציבור, עד כדי שנטבע הביטוי "כל ישראל יש להם חלק בביאליק", ראה בכך חלק מתפקידו ואף גינה אנשי רוח המסתגרים במגדל השן.

* ויליאם שייקספיר בדיוקן דרושאוטויליאם שייקספיר בדיוקן דרושאוט
* חיים נחמן ביאליק ב-1923חיים נחמן ביאליק ב-1923
* דיוקנו של פושקין. שמן על בד מאת ואסילי טרופינין, 1827דיוקנו של פושקין. שמן על בד מאת ואסילי טרופינין, 1827
* מיגל דה סרוואנטסמיגל דה סרוואנטס

הערות שוליים
------------

1. ↑  שמואל אבנרי, עשרת הדיברות של ח.נ. ביאליק לסופר העברי, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2015
תצלום תקריב של גמטופיטים (סוג לא ידוע) גדלים בחממה על אדמה ממדינת ורמונט ארצות הברית
**גמטופיט** (gametophyte) – השלב ההפלואידי במחזור החיים של הצמחים. הגמטופיט מהווה את השלב הבלתי-דומיננטי במחזורי החיים של השרכניים והצמחים העילאיים, ואילו את השלב הדומיננטי במחזורי החיים של הטחבים.

בטחבניים, הגמטופיט מתפתח מהנבג בסדרה של חלוקות מיטוטיות. הגמטופיט הבוגר מצמיח ארכגוניה ו/או אנטרידיה, שבהם נוצרים בהתאמה תא הביצה ותא הזרע, המתאחדים זה עם זה ליצירת הזיגוטה, שממנה יתפתח הספורופיט.

ישנם שני סוגי גמטופיט, נקבי וזכרי:

* **גמטופיט זכרי** (מיקרוגמטופיט) – גמטופיט המייצר תאי זרע. בצמחים עילאיים זהו למעשה גרגר האבקה, המכיל שני תאי רבייה זכריים.
* **גמטופיט נקבי** (מגהגמטופיט) – גמטופיט המייצר תאי ביצה. בצמחים עילאיים זהו למעשה שק העובר הנמצא בביצית, ומכיל 7 תאים: תא ביצה אחד הפלואידי, חמישה תאים הפלואידיים נוספים ותא-ההורה של האנדוספרם שהוא דיפלואידי.

בצמחים עילאיים, הגמטופיט נוצר ונמצא בתוך הצמח, ומכיל את תאי הרבייה ומרכיבים נוספים. הגמטופיט הזכרי עוזב את הצמח על מנת להגיע לזה הנקבי. הוא מגיע לצלקת העלי ומנביט נחשון, תהליך הנקרא האבקה; הנחשון מוביל את שני תאי הרבייה לביצית ולאחר מכן מתרחשת הפריה כפולה: תא רבייה זכרי אחד מפרה את תא הביצה ונוצרת זיגוטה, ותא הרבייה השני מפרה את תא-ההורה של האנדוספרם (אנדו – בתוך, ספרם – זרע) ונוצר תא טריפלואידי שעתיד להתפתח לרקמה שתזין את עובר הצמח החדש.

ראו גם
------

* הפריה כפולה
* ספורופיט
* ארכגוניום
* אנטרידיום

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גמטופיט** בוויקישיתוף
* גמטופיט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**עקיבא בַּרקין** (13 באוקטובר 1934 – 31 באוגוסט 2014) היה במאי קולנוע ומורה לקולנוע ישראלי, מייסד סינמטק תל אביב.

ביוגרפיה
--------

עקיבא ברקין נולד בשנת 1934 בוורשה בירת הרפובליקה הפולנית השנייה, ובהיותו בן ארבע, ערב מלחמת העולם השנייה, היגרה משפחתו לארגנטינה והתיישבה בסנטה פה. היה פעיל בתנועת הנוער "הבונים דרור", ובשנת 1953 עלה לישראל. הוא התגייס לנח"ל, ובמסגרתו שירת בהיאחזות עין רדיאן, שהפכה לקיבוץ יטבתה. בשנת 1963 יצא ללימודי קולנוע במרכז הניסיוני לסינמטוגרפיה (אנ') שליד עיר הסרטים צ'ינצ'יטה שבאיטליה. עבודת הגמר שלו, סרט קצר בשם "אלף", זכתה לפרסים באיטליה ובמוסקבה.

בשנת 1965 סיים את לימודיו ושב לישראל, והיה לראש הסטודיו לקולנוע ניסיוני שהוקם באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1973 יזם והקים את סינמטק תל אביב, שפעל בבית עובד העירייה ברחוב פומבדיתא, וניהל אותו בשנתו הראשונה. בשנת 1981 ייסד את מגמת הקולנוע ב"גימנסיה הרצליה" ואחר כך ב"תיכון חדש", שבו לימד עד 1999.

בשנת 1980 ביים סרט באורך מלא בשם "כוכב השחר", בהשתתפותם של נעם קניאל, יוסף שילוח, אשר צרפתי ואריה אליאס. כן ביים כ-120 סרטים תיעודיים, כתב שני מחזות טרגיקומיים: "מוכר העניבות" ו"חגיגת היובל", שירה, ופרסם שני רומנים: "מכון לאהבת החן" (2002) ו"ויה דולורוזה" (2007; עם אפרת אברמסון-משה).
בשנת 2003 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "אמיל: עלייתו ושקיעתו של במאי סרטים".

היה נשוי לסימון, ונולדו לו שלושה ילדים. התגורר בתל אביב.

ספריו
-----

* **מכון לאהבת החן**, תל אביב: חלונות, תשס"ב 2002. (רומן; בשם העט "פרדינאנדו דוס")
* עקיבא ברקין, אפרת אברמסון-משה, **ויה דולורוזה**, עפולה: אם.אן.פי. הפקות ומדיה, 2007. (רומן)

אוטוביוגרפיה:

* **אמיל: עלייתו ושקיעתו של במאי סרטים**, ראשון לציון: ברקאי ספרים, 2003.

קישורים חיצוניים
----------------

* עקיבא ברקין, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* עקיבא ברקין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* עקיבא ברקין, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* רשימת הפרסומים של עקיבא ברקין, בקטלוג הספרייה הלאומית
* עדה לוצ'אני, "אלף", מעריב, 29 באוגוסט 1965
* עקיבא ברקין מקווה שסוף-סף יזרח "כוכב השחר" שלו, דבר, 9 ביולי 1980
* אתר למנויים בלבד עופר אדרת, סוף הסרט של מייסד סינמטק תל אביב, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2014
* יאיר רוה, הבמאי עקיבא ברקין, מייסד סינמטק תל אביב, הלך לעולמו, באתר "סינמסקופ", 2 בספטמבר 2014
* עקיבא ברקין (1934-2014), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  יחיאל לימור, הרמב"ן "עושה סרט", מעריב, 5 ביולי 1968.
2. ↑  זאב רב נוף, המלחמה על הסינמאטק בתל אביב, דבר, 8 באוגוסט 1974.
3. ↑  "כוכב השחר", במאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי "אידיבי".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007306743905171
* ISNI: 0000 0000 4650 7772
* LCCN: no2004049245
* VIAF: 41521808
* WorldCat: lccn-no2003010951

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בפעיל ציוני ומו"ל. אם התכוונתם לאדמו"רים מצ'רנוביל, ראו מנחם נחום טברסקי.

**נחום טְבֶרְסקי** (ט"ו בחשוון תרמ"ה, 3 בנובמבר 1884, סְקְוִוירַה, פלך קייב, האימפריה הרוסית (אוקראינה) – 10 באוקטובר 1953, תל אביב) היה איש העלייה השנייה, פעיל ציוני במולדובה, אז חלק מהאימפריה הרוסית ומו"ל ארץ-ישראלי. מראשוני הפועל הצעיר ומייסד ביטאונה, חבר הוועד הלאומי, מנהל הוצאת שטיבל בישראל ובעל הוצאת הספרים 'נ. טברסקי'.

קורות חיים
----------

טברסקי נולד בעיירה סְקְוִוירַה (Сквира) שבפלך קייב, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום במחוז קייב אוקראינה), בנם של זאב (וולוול), פעיל ציבור בקישינב, מצאצאי הבעל שם טוב ושושלת האדמו"רים מצ'רנוביל) והינדה בת משה שיכמן. גדל בקישינב. בצעירותו למד לימודי קודש, אך גם השכלה כללית. בהמשך השתתף בהקמת אגודת "צעירי ציון" בקישינב, והספרייה העברית בעיר (יחד עם יוסף שפרינצק). בשנת 1906 עלה לארץ ישראל ועבד כחקלאי בנס ציונה. בעקבות מחלתו עבר להתגורר בירושלים, ייסד את עיתון "הפועל הצעיר" ועבד כמנהל חשבונות. במהלך מלחמת העולם הראשונה נאסר על ידי השלטונות העות'מאניים. הוא הצליח לברוח מהכלא ולעבור את הגבול.

הוא נבחר לכהן בוועד הלאומי מטעם העיר תל אביב, והיה חבר הנהלת בנק הפועלים.

בשנת 1920 שימש טברסקי כציר בוועידת פראג של "צעירי ציון". שימש בתפקיד כציר בקונגרסים הציוניים מהקונגרס ה-11 עד הקונגרס ה-17. בשנת 1924 מונה טברסקי לנהל את סניף הוצאת שטיבל בישראל, ובשנת 1939 הפך לבעליה.

נקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב ועל שמו רחוב בעיר.

לטברסקי שלושה ילדים מנישואיו לעדה קיפר: עמיהוד, שרה ורות. בן נוסף, דן, נולד מנישואיו לחוה.

בנו דן טברסקי, אשר המשיך לנהל את הוצאת הספרים טברסקי, נרצח בפיגוע בדיזנגוף סנטר בתל אביב בערב חג פורים 1996.

שולמית בת אחותו חנה הייתה אשתו של דוד ליבוביץ, הנשק של "ההגנה", מראשי וממייסדי התעשייה הצבאית במחתרת לפני קום המדינה, מפתח ה"דָוִידְקָה".

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "נחום טברסקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2955
* נחום טברסקי באתר חברה קדישא ת"א–יפו
* נחום טברסקי, דבר, 11 באוקטובר 1953 (עם מותו)
* נ. טברסקי הובל למנוחות, דבר, 12 באוקטובר 1953

הערות שוליים
------------

1. ↑  מכתב אל המערכת, הפועל הצעיר, 7 בפברואר 1919
2. ↑  דף לזכר דן טברסקי, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
3. ↑  דוד תדהר (עורך), "שמואל מולדבסקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יט (1971), עמ' 5706.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007526368805171
* VIAF: 311793658
* WorldCat (עם VIAF): 311793658

 |
**בריגי רפיני** (בצרפתית: **Brigi Rafini**; נולד ב-7 באפריל 1953) הוא פוליטיקאי שכיהן כראש ממשלת ניז'ר בין אפריל 2011 לאפריל 2021 תחת הנשיא מהמדואו איסופו. כיהן כשר החקלאות בסוף שנות ה-80 וסגן-הנשיא הרביעי של בית המחוקקים החד-ביתי האספה הלאומית מ-2004 עד 2009.

ראשית חייו
----------

רפיני הוא חלק משבט הטוארג, הוא נולד באיפרואן במחוז אגדז שהיה חלק מהקולוניה הניגרית באפריקה המערבית הצרפתית. הוא למד בבית ספר יסודי ובית ספר תיכון באיפרואן ואגדז. בין השנים 1971 ל-1974, למד בבית הספר הלאומי לאדמיניסטרציה בניאמיי, בירת ניז'ר וב-1978 חזר ללימודי המשך עד 1981. ב-1994, רפיני שב לפריז, ולמד בבית הספר הצרפתי לאומי לאדמיניסטרציה שם למד כשנה.

הצטרפות לפוליטיקה
-----------------

מתחילת שנות ה-80, ייצג רפיני ארבע מפלגות. הוא היה במפלגת "התנועה הלאומית לפיתוח חברתי" (MNSD), כשהייתה חלק מהמפלגה המאוחדת (1991-1989), ועזב למפלגה שהתפצלה "הברית הניז'רית לדמוקרטיה ושינוי" (ANDP) במהלך הרפובליקה הדמוקרטית השלישית (1996-1993). הוא סייע ביצירת מפלגת "כינוס לדמוקרטיה ושינוי" (RDP-Jama'a) במהלך נשיאותו של איברהים ברה מאינסרה (1999-1996). הוא היה חבר באספה הלאומית במהלך הרפובליקה החמישית (2009-1999) עד שהצטרף ל"מפלגה הניז'רית לדמוקרטיה וסוציאליזם" (PNDS), שנבחרה ב-2011.

כראש הממשלה
-----------

בבחירות שנערכו בתחילת 2011, נבחר מהמדואו איסופו לנשיא ניז'ר. הוא מינה את רפיני לראש הממשלה וממשלתו בת 23 השרים הושבעה ב-21 באפריל 2011. ב-2 באפריל 2016 כשאיסופו הושבע לכהונתו השנייה, נבחר רפיני שוב לראשות הממשלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בריגי רפיני** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Niger's new leader names Brigi Rafini prime minister, Reuters 2011-04-11.
2. 1 2  AFP: Niger's new president appoints Tuareg as prime minister 2011-04-11.
3. ↑  Le Premier ministre, M Brigi Rafini : un homme d'une grande expérience politique à la tête du gouvernement (אורכב 07.10.2011 בארכיון Wayback Machine). Oumarou Moussa, Le Sahel (Niamey), 2011-04-11.
4. ↑  Brigi Rafini, un ancien administrateur civil nommé Premier ministre du Niger (אורכב 03.09.2011 בארכיון Wayback Machine), African Press Agency, 2011-04-08.
5. ↑  Les 4 premiers décrets de la 7ème République : Mahamadou Issoufou signe 3 décrets de nomination et 1 de convocation de l'Assemblée nationale (אורכב 07.10.2011 בארכיון Wayback Machine). Mahamadou Diallo, Niger Diaspora. 2011-04-08.
6. ↑  "Niger unveils new government", AFP, 21 April 2011.
7. ↑  "Niger ministers resign after presidential inauguration: radio", Reuters, 2 April 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 1780159248248004870007
* WorldCat (עם VIAF): 1780159248248004870007

 |