recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פרופ' **שלמה קלישר** (בגרמנית: **Salomon Kalischer;**‏ 8 באוקטובר 1845 - 22 בספטמבר 1924) היה פרופסור לפיזיקה באוניברסיטה הטכנית המלכותית בשרלוטנבורג ומראשי הרפורמים בברלין.

ביוגרפיה
--------

קלישר נולד בטורון, אז במערב פרוסיה, לבנו של הרב צבי הירש קלישר. הוא למד בבית המדרש לרבנים בברסלאו ובאוניברסיטאות ברסלאו וברלין. בשנת 1868 קיבל דוקטורט על עבודתו "האתיקה של אריסטו" ("De Aristotelis Rhetoricis et Ethicis Nicomachæis et in Quo et Cur Inter Se quum Congruant tum Differant"), שזכתה בפרס מהפקולטה לפילוסופיה של אוניברסיטת ברלין. אחרי שנת הוראה באמסטרדם הוא חזר לברלין ללמוד כימיה ופיזיקה. בשנת 1876 הוא הוכתר בתואר פריבט-דוצנט ב-Bauakademie שבברלין ובהמשך באוניברסיטה הטכנית המלכותית בשרלוטנבורג. בשנת 1894 הוא קודם למרצה ובשנת 1896 לפרופסור. קלישר ערך את כתביו המדעיים של יוהאן וולפגנג פון גתה שיצאו בשנים 1877–1879, תרגם את ספרו של מייקל פאראדיי לגרמנית (יצא לאור בשנים 1889–1891) ופרסם מאמרים רבים בפיזיקה, כימיה וחשמל בכתבי עת מדעיים.

בשנת 1912 נבחר ליושב ראש ברית הקהילות היהודיות בגרמניה. הוא השתייך למחנה הרפורמי וניהל ויכוחים קשים עם האורתודוקסים. הוא גינה בחריפות את פיצול הקהילות וספג בחזרה ביקורת קשה מעל דפי הדער איזראעליט. בעת היבחרו נכתב עליו בהצבי:

> 
> "אף על פי שפרופיסור קלישר אינו ציוני בדרך הרשמי לבו היהודי מלא אהבה וחבה גדולה ועמוקה לארץ האבות וכל דבר שנוגע לה נוגע ללבו. ברגשי קדש חוא מדבר על ארץ ישראל"
> 
> 
> 
> 

קלישר יצא נגד חוזי השחורות שחזו כליה על יהדות המערב לאור הירידה בילודה, נישואי התערובת וההתנצרות, וטען שהיהדות דווקא מתחזקת.

קלישר הדגיש את הצורך בתמיכה בחינוך יהודי לצורך שרידות העם היהודי בעידן של אמנציפציה.

בשנת 1913 היה מחברי הארגון הגרמני-יהודי לסיוע לבריאות של תושבי ארץ ישראל. כן היה בוועד המנהל של כל ישראל חברים בגרמניה. בשנת 1921 היה בין התומכים בקרן היסוד.

ביום 22 בספטמבר 1924 הלך קלישר לעולמו בגיל 78.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שלמה קלישר** בוויקישיתוף

* שלמה קלישר (1845-1924), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  מכתבים מחוץ לארץ, הצפירה, 29 בספטמבר 1912
2. ↑  The reform advocate October 12, 1912, volume 44, page 279
3. ↑  פרופסור קלישר במקום פרופסור פילפסון, הצבי, 23 בספטמבר 1912
4. ↑  עתידות ישראל, הצבי, 28 באפריל 1912
5. ↑  יום הקהילות באשכנז, הצפירה, 16 בדצמבר 1913
6. ↑  מכתבים מברלין, החרות, 3 בפברואר 1914
7. ↑  לטהר את ארץ ישראל, המצפה, 4 באפריל 1913
8. ↑  חות דעת גלויה מהכי"ח, מוריה, 9 בפברואר 1914
9. ↑  מכתב מברלין, העברי, 20 במאי 1921

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007312014905171
* GND: 126683824
* ISNI: 0000 0001 1576 4079
* LCCN: no2014013595
* NLP: A26285472
* NTA: 074042785
* SUDOC: 10932515X
* VcBA: 495/311678
* VIAF: 83452150
* WorldCat: lccn-no2014013595

 |
**פסק דין מגדל נ' אבו חנא** העוסק בדיני נזיקין וקובע מהי הדרך הנכונה לחישוב פיצויים בגין אובדן יכולת השתכרות במקרה שהניזוק הוא ילד המשוייך למגזר או מגדר מסוים. פסק הדין קובע כי אין להתחשב בנתונים כגון מין ומוצא בקביעת פיצויים, אלא יש לפסוק פיצויים גלובליים לפי השכר הממוצע במשק, אלא אם כן ישנן ראיות המעידות על הכיוון העסקי האינדיבידואלי של הניזוק.

העובדות
-------

רים אבו חנא נפגעה בתאונת דרכים כשהייתה בת 5 חודשים. בית המשפט המחוזי בחיפה פסק לה פיצויים שונים עבור ראש הנזק של כאב וסבל ובעבור ההוצאות הרפואיות. באשר לפיצוי עבור אובדן כושר השתכרות פסק בית המשפט סכום גלובלי של 500 אלף ₪ זאת כיוון שלדידו אין אינדיקציה לגובה ההשתכרות העתידה של אבו חנא ועל כן לא ניתן לתת פיצוי "מדויק".אובדן

טענות הצדדים
------------

מגדל טוענים כי מדובר בסכום מופרז שכן בהתחשב בסביבה בה אבו חנא גדלה הסיכוי שהיא תשתכר בעתיד הוא אפסי שכן רוב רובן של הנשים מהמגזר ובמקום מגוריה של אבו חנא לא משתלבות בשוק העבודה. מאידך טוענת אבו חנא, שאין להתחשב ברקע ממנו באה והתחשבות שכזו מפרה את עקרון השוויון. לדידה יש להסתמך על נתונים אישיים ובהיעדרם על השכר הממוצע במשק לחישוב אובדן כושר השתכרות.

הכרעה
-----

השופט אליעזר ריבלין קובע שככלל משתמשים בנתוניו האישיים של האדם כדי לחשב את ראש הנזק "אבדן כושר השתכרות". אבל כיוון שאצל קטינים רבה העמימות בנוגע לעיסוק העתידי אותו היו בוחרים וממילא קיימת עמימות בנוגע לגובה שכרם העתידי, קיימת הנחת מוצא שהיו משתכרים את השכר הממוצע במשק. שאלתו של ריבלין היא למעשה מתי ניתן לסטות מהכלל האמור, האם כשיש הנחות סטטיסטיות על מגזר הניזוק מקום מגוריו וכיוצא בזה או אך ורק כשיש נתונים אינדיבידואליים על הניזוק עצמו. ריבלין עוסק בסוגיה תוך שהוא שם לנגד עיניו את אחת ממטרות הנזיקין שהיא צדק חלוקתי, וקובע ש"לכל אדם עומדת הזכות לכתוב את סיפור חייו" לפיכך הוא משאיר את פסק הדין של בית המשפט המחוזי על כנו, ומכריע שבאין נתונים אינדיבידואליים הפיצוי אותו תקבל הניזוקה יהיה בהתאם לשכר הממוצע במשק. הוא למעשה אומר שכיוון שהאדם הוא אוטונומי אין להכיר במציאות בה הוא כבול להשתייכותו התרבותית, וממילא אין הצדקה לסטות מהכלל של השכר הממוצע במשק על בסיס אותה השתייכות.

> 
> כאשר בקטין אנו עוסקים, תרים אנו אפוא אחר נתון שיאפשר מתן פיצוי חרף מעטה העמימות. בפועל מבקשים אנו לאתר נתון שישקף את מבחר האפשרויות שהיה פתוח בפני הנפגע-הקטין. נתון זה צריך לבטא את האפשרות שהקטין היה מצוי בבגרותו ברף ההשתכרות הנמוך, אך גם את האפשרות האחרת, שבבוא העת היה הקטין מגיע לגדולות בתחום המקצועי. על הנתון הזה לאצור את מבחר הסיפורים הפתוחים בפני ילד בישראל – כל ילד, מכל מין, מוצא, גזע ודת. רף ההשתכרות הממוצע במשק הוא הנתון המיטבי המגשים מטרה זו. בחירה בנתון אחר לנפגע-קטין השייך לקבוצת אוכלוסייה מסוימת אך משום השתייכותו זו, משמעותה דבקות בהנחה כי אפשרויות תעסוקתיות הקיימות בישראל אינן פתוחות כלל – אף לא יהיו פתוחות בעתיד – בפני ילדי אותה קבוצה. לשלילה זו אין בסיס עובדתי או נורמטיבי. היא עצמה עלולה ליצור מציאות מפלה. היא עלולה להיות בבחינת נבואה המגשימה את עצמה
> 
> 
> 
> — פסקה 34 לפסק הדין של השופט ריבלין, ע"א 10064/02 מגדל נ' אבו חנא
>

הערות שוליים
------------

1. ↑  ע"א 10064/02 מגדל נ' אבו חנא, ניתן ב־27 בספטמבר 2005
2. ↑  ת"א (חיפה) 621/98 אבו חנא רים נ' אבו חנא יוסף ואחרים, ניתן ב-17 באוקטובר 2002
3. ↑  מתוך דבריו של השופט ריבלין בפס"ד הנ"ל
פירוש נוסף ערך זה עוסק בראפרית אמריקאית. אם התכוונתם לספר מאת ז'אן-ז'אק רוסו, ראו אמיל, או על החינוך.

**אמיל וויטהד** (באנגלית: Amil Whitehead; נולדה ב-19 בספטמבר 1978), הידועה שם הבמה שלה, **אמיל**, היא ראפרית אמריקאית מניו יורק.
היא מוכרת בעיקר מהשיר 'Can I Get', שיתוף פעולה בינה לראפרים ג'יי-זי וג'ה רול מתוך פסקול הסרט 'שעת שיא'.

חייה
----

אמיל נולדה ניו יורק להורים אפרו אמריקאים ואינדיאנים.

בשנות ה-90 הייתה חברה בהרכב בנות 'Major Coinz'. בשנת 1997 הרכב הבנות פגש את ג'יי-זי שחיפש קול נשי לאלבום שלו 'Vol. 2... Hard Knock Life'. התפקיד יועד בהתחלה לחברתה להרכב אך לאחר שג'יי-זי שמע את אמיל בפריסטייל החליט שהוא רוצה דווקא אותה. אמיל, שהרגישה מחויבות לחברתה ולהרכב סירבה להשתתף בשיר ולחתום בחברת התקליטים שלו רוק א פלה. בסופו של דבר, ג'יי-זי הסכים להקליט שתי גרסאות לשיר. האחת עם אמיל והשנייה עם חברתה. לאחר מכן השתתפה במספר שירים וסינגלים שלו וראפרים נוספים.

לאחר ש'Major Coinz' התפרקה, אמיל החלה את הקריירה הסולו שלה בחברת התקליטים 'רוק א פלה'. אלבום הבכורה שלה 'All Money Is Legal' שוחרר בשנת 2000. הסינגל המצליח ביותר ממנו היה 'I Got That', דואט שלה עם ביונסה. זה אלבום היחיד שלה עד כה והאחרון שלה בחברת התקליטים 'רוק א פלה' לאחר שעזבה אותה בפתאומיות. השמועות אומרות שהיא החליטה לעלות במשקל מכיוון שרצתה להיכנס להריון וזה לא מצא חן בעיני המפיק שלה, ג'יי-זי.

לאחר שעזבה את 'רוק א פלה' היא הקימה שוב את ההרכב 'Major Coinz' וההרכב הוציא מספר שירים במיקסטייפים שונים. אלבום סולו חדש של אמיל אמור לצאת בשנת 2009.

דיסקוגרפיה
----------

* 2000- All Money Is Legal

קישורים חיצוניים
----------------

* אמיל, ברשת החברתית פייסבוק
* אמיל, ברשת החברתית טוויטר
* אמיל, ברשת החברתית אינסטגרם
* אמיל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אמיל, באתר ספוטיפיי
* אמיל, באתר סאונדקלאוד (באנגלית)
* אמיל, באתר Last.fm (באנגלית)
* אמיל, באתר AllMusic (באנגלית)
* אמיל, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אמיל, באתר דיזר
* אמיל, באתר Discogs (באנגלית)
* אמיל, באתר Genius
* אמיל, באתר SecondHandSongs
* אמיל, באתר בילבורד (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 135185289
* ISNI: 0000 0000 5552 120X
* LCCN: n2003080438
* MusicBrainz: 1de1b55f-59ff-4132-8b2b-3416fbf3f879
* VIAF: 41218881
* WorldCat: lccn-n2003080438

 |
**ראשיד גוּמארוביץ' נורגאלייב** (ברוסית: **Рашид Гумарович Нургалиев**; נולד ב-8 באוקטובר 1956, קזחסטן הסובייטית, ברית המועצות) הוא מדינאי רוסי. היה שר הפנים של רוסיה משנת 2004 ועד למאי 2012, המפקד על משטרת הפדרציה הרוסית.

ביוגרפיה
--------

נורגאלייב נולד למשפחת שוטרים בקזחסטן.

ב-1972 סיים את בית הספר התיכון בכפר נאדוביצה בקרליה, שם מאוחר יותר עבד כמורה לפיזיקה (1979 - 1981) ולמד באוניברסיטת פטרוזאבודסק עד 1979.

ב-1981 התקבל כעובד מן המניין בקג"ב. בתחילת שנות ה-90 היה ראש המחלקה למלחמה בטרור של הפס"ק בקרליה. בשנים 1992–1994 עבד תחת ניקולאי פטרושב, שהיה שר הביטחון של קרליה ואחר כך מנהל הפס"ב.

החל מ-1995 עבד נורגאלייב בשירות הביטחון הפדרלי והיה מפקח ראשי במינהל הפיקוח הארגוני והיה ראש מחלקה במינהל לביטחון פנים של הפס"ב.

ב-1998 עבד במינהל הביקורת הראשי של סגל הקרמלין. ב-1999 חזר לפס"ב ועבד כראש המינהל למאבק בהברחות ובסמים של המחלקה לביטחון כלכלי בפס"ב (Управления по борьбе с контрабандой и незаконным оборотом наркотиков Департамента экономической безопасности ФСБ России). בשנת 2000 היה לראש מינהל הפיקוח וסגן מנהל הפס"ב.

ב-2002 מונה לראש המשטרה הפלילית של אם.וה.דה ועבד כסגן שר הפנים. נורגאלייב פעל להקמת מחלקה למלחמה בטרור כחלק מהמינהל הראשי למאבק בפשע המאורגן של משרד הפנים.

ב-2003 מונה לממלא מקום שר הפנים. ב-2004 היה לשר הפנים ולחבר בוועדה הלאומית למלחמה בטרור. במרץ 2011 נטל חלק ברפורמה המשטרתית הגדולה ביותר בתולדות רוסיה מאז 1917 עם הפיכת המיליציה למשטרת הפדרציה הרוסית. עם סיום תפקידו כשר הפנים הוא מונה לסגן מזכיר של המועצה לביטחון לאומי של רוסיה.

הוא נשוי ויש לו שני בנים - שניהם קצינים במשטרה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ראשיד נורגאלייב** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1014176549
* ISNI: 0000 0000 5045 7675
* LCCN: n2005062078
* LNB: 000131166
* VIAF: 6804511
* WorldCat: lccn-n2005062078

 |
הרב **יוסף חיים בלוי** (י"א באלול ה'תרצ"ג, 2 בספטמבר 1933 - כ"ג באלול ה'תשע"ה, 7 בספטמבר 2015) היה רבה הראשי האשכנזי של העיר אשקלון.

ביוגרפיה
--------

נולד בירושלים לרב אברהם ברוך בלוי, אחיהם של הרבנים משה ועמרם בלוי. למד בסלבודקה בבני ברק ובישיבת מיר וזכה לקרבתו של ראש הישיבה הרב חיים שמואלביץ. נישא לאודל הדסה רוזין, בתו של הרב אליהו חיים רוזין ראש ישיבת ברסלב. שנים ספורות לאחר נישואיו החל לשמש כר"מ בישיבת אשקלון, ולאחר חמש שנים עבר לגור בעיר.

בשנת תשמ"ב נבחר לרבה הראשי אשכנזי של אשקלון (במקום הרב משה דב וולנר).

נפטר בכ"ג באלול ה'תשע"ה, 7 בספטמבר 2015, כחודש לאחר פטירת אשתו, ונקבר לצדה בבית הקברות בהר הזיתים.

קישורים חיצוניים
----------------

* ישראל כהן, ‏ברוך דיין האמת: הגאון רבי יוסף חיים בלוי זצ"ל, באתר כיכר השבת, 7 בספטמבר 2015
* אבל באשקלון: הגאון רבי יוסף חיים בלוי זצ"ל, באתר בחדרי חרדים, 7 בספטמבר 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  אשת רב העיר אשקלון: הרבנית אודל הדסה בלוי ע"ה, באתר בחדרי חרדים, 5 באוגוסט 2015

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987008981784505171

 |
**תלאטוארכון** (שם מדעי: ***Thalattoarchon***) הוא סוג של זוחל ימי נכחד בן לסדרת האיכתיוזאורים, אשר התקיים בימים ובאוקיינוסים של תור הטריאס, בתחילת המזוזואיקון שלפני 247 עד 242 מיליון שנה מהיום. הוא היה מבין ראשוני האיכתיוזאורים הטורפים. מאובניו של התלאטוארכון התגלו בנבדה בשנת 2010 ממצאי שלד כמעט שלם. הוא סווג בשנת 2013 ובסוג נכלל מין יחיד: *Thalattoarchon saurophagis*, שפירוש שמו מיוונית: "אוכל הלטאות הריבוני של הימים".

התלאטוארכון הגיע לאורך 8.3 מטר עם סנפירי חזה חלשים יחסית, אך זנב ארוך ועבה, אם כי חסר אונות כמו של איכתיוזאורים מאוחרים. מבנה הלסתות שלו דמה ללסתות טורף עם שיניים חדות בעלות קצוות מחורצים וכמה שיני כתר ביניהם. מבנה זה היה שונה מהשיניים החרוטיות של האיכתיוזאורים המאוחרים, למעט *Himalayasaurus*. איכתיוזאור הדומה לו מאוד הוא הסימבוספונדילוס, אשר חי באותה תקופה וגם מעט מאוחר ממנו בטריאס העליון, וגם הוא היה טורף חזק, אך לתלאטוארכון היה חרטום בגודל כפול ממנו. שניהם דמו במבנה שלהם לקטלן מודרני והיו מבין ראשוני הטורפים שיכלו לצוד טרף הקרוב להם בגודלו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תלאטוארכון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
ציור של משפחה צ'וקצ'ית
**ארץ הצ'וקצ'ים** (ברוסית: **Чукотка**) הוא ספרו של טיכון סיומושקין, סופר ומורה סובייטי, שנשלח בשנות העשרים של המאה ה-20 להקים בית ספר סובייטי לילדי הצ'וקצ'ים בטונדרה שבמחוז הקוטב. כמי שביקר ושהה פעמים אחדות במחנות הצ'וקצ'ים, היה סיומושקין היחיד שידע לדבר בלשונם, ולכן עמד בראש המשלחת, שייעודה היה לאסוף ילדים בני 8 עד 12 מן ה"יאראנגות" של משפחותיהם, להביאם אל פנימיית בית הספר וללמדם שם רוסית, השכלה כללית ומנהגי האדם הסובייטי המודרני.

בספר מתוארים תפקידיהם של סיומושקין ועוזריו שהיו קשים ומאתגרים, החל בצורך לשכנע את הצ'וקצ'ים להיפרד מילדיהם האהובים ולשלוח אותם לעשות חודשים ארוכים בין אנשים, שאינם יודעים את שפתם ואינם מכירים את מנהגיהם, בעולם זר ומוזר להם. המשימה לא הייתה קלה, אבל בעזרת זקן השבט וראש הוועד המקומי, שניהם אהובים ומכובדים בקרב בני עמם, הצליחו סיומושקין ואנשיו להביא כמה עשרות ילדים אל בית ספרם ולהתחיל במשימה הקשה פי כמה - להרגיל את הילדים אל חייהם החדשים, להתגבר על פחדיהם, געגועיהם הביתה וחשדנותם הטבעית. ההורים המודאגים באו לבקר את ילדיהם, להפיג את חששותיהם מיחס בלתי הוגן, שמא יכו את הילדים לטעת בהם משמעת, ישבו עם ילדיהם בחדרי הכיתות והשתאו לקטנים אלה, שמבינים את דברי המורה ומצליחים "לדבר על נייר", ואפילו מסתגלים לפלאי פלאים כמו ראינוע ומטוס.

מאבקם הקשה ביותר של סיומושקין ועוזריו היה בשאמאנים - רופאי אליל, שקיימו בידיהם את כוחם ועושרם תוך ניצול פחדיהם של הצ'וקצ'ים והאמונות הטפלות השולטות בחייהם. הרוסים ניצלו כל הזדמנות להוכיח לצ'וקצ'ים, כי השאמאנים מזיקים ואינם מועילים להם, ופתחו בשכנועם, כי ב"יאראנגה" הלבנה של בית הספר אין שליטה לרוחות הרעות ואין צורך בשאמאנים שיגנו על ילדיהם הרכים מפגיעתן.

בספרו מתאר סיומושקין את ההסתגלות ההדדית של הצ'וקצ'ים אל הרוסים ולהפך, את הכבוד ההדדי, האמון והחיבה המתפתחים בין שני הצדדים, שבמרכזם טובת הילדים. הספר זרוע התייחסויות לשלטון הסובייטי החדש ולטובה הרבה שהוא מביא לשבטי הצפון הנידחים, אבל אין בו התנשאות, פטרונות או זלזול. המורים והרופא מתפעלים מכישרונותיהם הטבעיים של הילדים ומן היחסים השוררים בינם לבין משפחותיהם ובני שבטם, בד בבד עם מאמציהם להקנות להם ידע וכישורים חדשים. הספר מגלה לקוראים עולם שאינו מוכר להם, קדום, ששינה מאז את פניו וכבר איננו קיים, ובזה ייחודו.

"ארץ הצ'וקצ'ים" יצא לאור בעברית בתרגומו של אברהם שלונסקי בהוצאת ספרית פועלים (הקיבוץ הארצי) בשנת 1945.

ראו גם
------

* טיכון סיומושקין
* צ'וקצ'ים
**ערים: המשחק ששווה מיליון דולר** (באנגלית: **Awake: The Million Dollar Game**) הוא שעשועון טלוויזיה אמריקאי של נטפליקס. מנחה השעשועון הוא ג'יימס דייוויס. כל שמונת הפרקים של העונה הראשונה עלו בנטפליקס ב-14 ביוני 2019.

כללי המשחק
----------

בכל פרק שבעה מתמודדים ננעלים בתוך חדר סגור עם ערימות של מטבעות קוורטר (25 סנטים אמריקאים) וצריכים להיות ערים 24 שעות ולספור כמה שיותר מטבעות ושהספירה תהיה מדויקת כמה שיותר. לאחר 24 שעות המתמודדים יוצאים מהחדר ואומרים להפקה כמה לדעתם הם ספרו, כשבמקביל ההפקה סופרת כמה באמת הם ספרו. לאחר מכן עולים המתמודדים על במה בפני קהל, ומיד מתקיימת הדחה, כשהמתמודד שספר הכי מעט והמתמודד שהיה הכי רחוק בניחוש שלו מהספירה האמיתית שלו מודחים.

לאחר מכן יש שלוש משימות המאתגרות במיוחד אנשים שחושיהם עייפים, כשבכל משימה המתמודד שעשה את התוצאה הגרועה ביותר מודח. עם זאת, לאחר כל משימה מוכרז הזוכה, ולמתמודדים הנותרים יש "נקודת פרישה (buyout)", שבה אחד מהם יכול להבטיח קבלת סכום כסף (2,500, 5,000 ו-7,500 דולר בהתאמה למספר המשימה) ולפרוש, כשמיד לאחר מכן מתברר האם אכן הוא עשה את התוצאה הגרועה ביותר או שהציל מישהו אחר.

לאחר שנותרו רק שני מתמודדים, המתמודד שהניחוש של הספירה שלו היה מדויק פחות מודח והמתמודד המנצח זוכה בכל הכסף שספר במהלך ה-24 שעות, אך לפני כן יש "נקודת פרישה" המציעה פרס של 10,000 דולר לפורש.

המתמודד שנותר יכול לבחור האם לקחת את כל הכסף שספר וללכת, או להתמודד על ה"ביג בנק" - הכסף שספרו כל המתמודדים במהלך התוכנית. הוא זוכה בכסף באם ההפרש בין הספירה האמיתית שלו והניחוש שלו של סכום הספירה לא גדול מ-500 דולר.

באם הוא צודק, הוא יכול לבחור האם לקחת את ה"ביג בנק" וללכת, או להתמודד על מיליון דולר, בהם יזכה רק באם ההפרש בין הספירה האמיתית שלו והניחוש שלו של סכום הספירה לא גדול מ-25 דולר.

תוצאות
------

במהלך שמונת הפרקים של העונה הראשונה לא זכה אף מתמודד במיליון דולר, ובאחד הפרקים נאלצו לפרוש במהלך 24 שעות הערות שני מתמודדים בשל בעיות רפואיות. המתמודד שהספירה שלו הייתה המדויקת ביותר היה רחוק בניחוש שלו רק 50 סנט מהתוצאה האמיתית, והמתמודד הכי פחות מדויק היה רחוק בניחוש כ-71,000 דולר מהתוצאה האמיתית.

קישורים חיצוניים
----------------

* "ערים: המשחק ששווה מיליון דולר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "ערים: המשחק ששווה מיליון דולר", באתר נטפליקס
* "ערים: המשחק ששווה מיליון דולר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "ערים: המשחק ששווה מיליון דולר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kennon, Jackie. "New Netflix game show features Iowa contestant awake for over two days". *www.kcrg.com* (באנגלית). נבדק ב-2019-07-07.
2. ↑  "Everything you need to know about Netflix's new game show 'Awake: The Million Dollar Game'". *meaww.com* (באנגלית). נבדק ב-2019-07-07.
3. ↑  "Stream It Or Skip It: 'Awake: The Million Dollar Game' On Netflix, Where Sleep-Deprived Contestants Perform Physical Challenges". *Decider* (באנגלית). 2019-06-14. נבדק ב-2019-07-07.
4. ↑  Whalen, Andrew (2019-06-14). "On Netflix's 'Awake: The Million Dollar Game' contestant stays awake 24 Hours to count 4 million quarters, wins nothing". *Newsweek*. נבדק ב-2019-07-07.

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ערים: המשחק ששווה מיליון דולר"**.
שטיינרנה רוזה
**שטַיינֶרְנֶה רוֹזֶה** (בגרמנית: Steinerne Rose, ורד אבן) הוא שמו של גוף סלעי בדרום-מזרח תורינגיה בגרמניה, אשר לאחר שעבר בליה ספרואידית, נראה כניצן של ורד. גאוטופ זה נחשב למונומנט טבעי ייחודי באירופה.

גאולוגיה
--------

שטיינרנה רוזה מצוי ברמה התורינגית-פרנקונית בתחומי רכס Thüringer Schiefergebirge, שתרגום שמו מגרמנית: הרי הלווחה של תורינגיה.

ורד האבן מורכב מדיאבז – סלע תת-געשי המקביל בהרכבו לבזלת הגעשית ולגברו הפלוטוני, שהתגבש כדייק בסלעי הסביבה. מחדר זה נוצר בדבון לפני כ-350 מיליון שנים. לאחר שנחשף לבליה בצלית נשרו מפניו קליפות קונצנטריות שיצרו את ה"ניצן" הסלעי הנראה כיום.

ראשי כרוב
---------

שטיינרנה רוזה נמצא כ-700 מטרים צפונית לרובע קלוסטר בעיירה סאלבורג-אברסדורף, אך אינו היחיד מסוגו. גוף סלעי נוסף, שהתגלה בשנת 1996 במהלך שיקום של מחשוף בצוק מתחת למצודה בעיירה רונבורג הסמוכה, היה נושא למחקר נרחב ותואר כ"ראש כרוב". גם גוף זה היה מורכב מדיאבז שחדר לסלעי הסביבה באמצע הדבון, לפני כ-400 מיליון שנים, וגם בו חלה בליה ספרואידית האחראית למראה הייחודי.

ה"כרוב" של רונבורג התמוטט במהלך מפולת סלעים שהתרחשה בשנת 2010, אך באותו צוק קיימים גופים נוספים, קטנים יותר, וגם הם מתוארים כ"ראשי כרוב".

ראו גם
------

* גאולוגיה - מונחים
* בליה ספרואידית
* תורינגיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שטיינרנה רוזה** בוויקישיתוף
* שטיינרנה רוזה ואתרים גאולוגיים נוספים באתר המכון התורינגי לסביבה ולגאולוגיה
* שטיינרנה רוזה באתר טיולים גרמני(הקישור אינו פעיל)

הערות שוליים
------------

1. ↑  **גאוטופ** – מרכיב גאולוגי במערכת אקולוגית (ר' geotope בוויקימילון), וגם עבודת חקר גאולוגית
2. ↑  שטיינרנה רוזה באתר תיירות מקומי
3. ↑  דיאבז במילון המונחים של האוניברסיטה הפתוחה
4. ↑  "כרוב אבן"
5. ↑  הכרוב של רונבורג
חלוקת המשנה של **ארץ וילקס**:
  חוף נוקס
  חוף באד
  חוף סברינה
  חוף באנזארה
  חוף קלארי
  יתר שטחי הטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית
  יתר חלקי אנטארקטיקה
**ארץ וילקס** (באנגלית: **Wilkes Land**) הוא אזור יבשתי גדול במזרח אנטארקטיקה, שאוסטרליה תובעת עליו חזקה רשמית, כחלק מן הטריטוריה האוסטרלית באנטארקטיקה, אם כי תוקף התביעה הזאת הונח בצד לתקופת מבצע הברית האנטארקטית, שאוסטרליה חתומה עליה. ארץ וילקס פונה אל דרום האוקיינוס ההודי בין חוף המלכה מרי וארץ אדלי ומשתרעת בין כף הורדרן ב-'31 100° מזרח לנקודת פורקווה פה ב-'11 136° מזרח. המחוז נמשך כגזרה מעגלית כ-2,600 ק"מ לעבר הקוטב הדרומי, בשטח יבשה של 2,600 קמ"ר על פי האומדן, רובו מכוסה קרחונים.

במובן רחב יותר, ארץ וילקס משתרעת עוד מזרחה אל נקודת אולדן ב-'02 142° מזרח, ומכאן שהיא כוללת את ארץ אדלי, שאת החזקה עליה תובעת צרפת.

### חלוקת משנה

אזור ארץ נוקס מחולק בחלוקת-משנה באזורי החוף הבאים, שיכולים גם הם להיחשב לגזרות הנמשכות אל עבר הקוטב הדרומי:

1. **חוף נוקס** (או **ארץ נוקס**): '31 100° מזרח עד '16 109° מזרח
2. **חוף באד** (או **ארץ באד**): '16 109° מזרח עד '33 115° מזרח
3. **חוף סברינה** (או **ארץ סברינה**): '33 115° מזרח עד '05 122° מזרח
4. **חוף באנזארה** (או **ארץ באנזארה**): '05 122° מזרח עד '10 130° מזרח
5. **חוף קלארי** (או **ארץ קלארי**): '10 130° מזרח עד '11 136° מזרח (חוף וילקס)

השם
---

ארץ וילקס קרויה על שם לויטננט צ'ארלס וילקס, מפקד משלחת החקר של ארצות הברית
ארץ וילקס קרויה על שם לויטננט צ'ארלס וילקס (בהמשך סגן אדמירל), חוקר הארצות האמריקאי שפיקד על משלחת החקר של ארצות הברית בשנים 1842-1838.

השם ניתן כמחוות הוקרה לגילוי של וילקס את השוליים היבשתיים לאורך 2,400 ק"מ של חוף, שסיפק הוכחה מוצקה להיותה של אנטארקטיקה יבשת. הגדרת אורכם של השוליים איננה כוללת את האזור מזרחית ל-'02 142° מזרח, ארץ המלך ג'ורג' החמישי, שהתגלתה לווילקס בצפייה מרחוק אך משלחות מאוחרות יותר הוכיחו, שהיא דרומית יותר מן המיקום שהקצה לה וילקס במקור.

חזית הקרח של מדף הקרח דיבל, יצרן משמעותי של מי תמס ממחוז ארץ וילקס, מזרח אנטארקטיקה
בשנת 2006 השתמש צוות חוקרים בהובלת ראלף פון פרזה ולאראמי פוטס במדידות כוח כבידה, שנעשו באמצעות לווייני המחקר GRACE של סוכנות החלל האמריקאית, לגילוי מכתש ארץ וילקס, ברוחב 480 ק"מ, שנוצר כנראה לפני כ-250 מיליון שנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארץ וילקס** בוויקישיתוף
* ארץ וילקס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Pam Frost Gorder, "Big Bang in Antarctica - Killer Crater Found Under Ice". *Research News - Ohio State University*

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007534503305171
* GND: 4259626-9
* LCCN: sh92005081
* VIAF: 242649207
* WorldCat (עם VIAF): 242649207

 |
**קבוצה לא רשמית** או בקיצור **קבוצה** היא דרגה טקסונומית שאינה מוגדרת על ידי נומנקלטורה של גופים רשמיים הקובעים שמות מדעיים. השימוש בסוג כזה של קבוצה נעשה לרוב כאשר היא איננה מוגדרת היטב. פעמים רבות קבוצות כאלו מבוטלות לאחר שמחקרים חדשים מצליחים לשייך את הטקסונים בתוכה לקבוצות רשמיות. לעיתים במקרים אחרים כאשר קיים קושי להבין את הקשרים בין הטקסונים מחליטים להעביר את הקבוצה לדרגה הרשמית של סדרה.

סוג זה של קבוצה יכול להיות פרפיליטי או פוליפיליטי.

בזואולוגיה
----------

בזואולוגיה דוגמה לסוג של קבוצה כזו היא למשל הקבוצה "ענף", קבוצה פילוגנטית הכוללת אורגניזם מסוים ואת כל צאצאיו, למשל בסיווג של חלזונות: אחורני-זימים, Sorbeoconcha, חלזונות גבוהים, ו-Ptenoglossa.

בתחום הפלאונטולוגיה השימוש בקבוצה נפוץ יחסית משום שפעמים רבות חסר מידע רב כדי להבין כיצד לשייך מאובנים לדרגה הטקסונומית הנכונה. דוגמאות כוללת את הקבוצות: עופות קמאים, לאבירנתודונטיה ומיאקויים. קבוצות כמו הדיינוניכוזאוריה מצויות במחלוקת, כאשר מספר חוקרים רואים בהם קבוצה לגיטימית בעוד אחרים רואים בהם קבוצות לא רשמיות.

לרוב קבוצות לא רשמיות הקרובות לדרגה הטקסונומית סדרה, אך לעיתים קיימות גם קבוצות קטנות מאוד למשל בטקסונומיה האנושית, הדרגה הטקסונומית הבלתי רשמית של הגזע נחשבת מקבילה לדרגת תת-מין.

בבוטניקה
--------

בבוטניקה הקבוצה הבלתי רשמית alliance שימשה בעבר כקבוצה של שבטים או סוגים אך בוטלה לפי החלטה של ICN (סעיף 17.2) וכל הקבוצות מוגדרות היום תחת הדרגה הרשמית סדרה.
כריכת אחד הגיליוניות
**ארץ וטבע** הוא מגזין גאוגרפי ישראלי העוסק בכל תחומי ידיעת הארץ.

המגזין הוקם בשנת 1987 על ידי חברת המגזינים "ארץ הצבי" בשיתוף רשות שמורות הטבע. דרכיהן של השתיים נפרדו ב-2002, ומאז יוצא המגזין לאור על ידי "ארץ הצבי" באופן בלעדי. 

בראשיתו נקרא בשם "אֶרֶץ" והוגדר כמגזין לידיעת הארץ. בטרם הוצאת הגיליון הרביעי בחורף 1988 שוּנה שמו ל"ארץ היעל". ב-1994 חוברו "טבע וארץ" הוותיק ו"ארץ היעל" ל"ארץ וטבע", ששימש אף הוא כדבר החברה להגנת הטבע.

במשך 21 שנים ערך את המגזין יעקב שקולניק, וב-2008 החליף אותו ידין רומן שהמשיך במקביל לתפקד כעורך הראשי של החברה. 

טווח הנושאים שבהם מתמקד "ארץ וטבע" נע בין גילויים ארכאולוגיים עדכניים, מוזאונים חדשים וישנים על תערוכותיהם המשתנות, מסלולי טיולים המתאימים לתקופת הדפסת הגיליון, פסטיבלים בישראל ועוד. מאמרים רבים מוקדשים לפרקי היסטוריה מנקודות מבטם של כותבים שונים.

ראו גם
------

* מטרופוליס (מגזין)

לקריאה נוספת
------------

* ידין רומן (עורך ראשי), יש מקום: מיטב הכתבות של ארץ וטבע - המגזין הגאוגרפי הישראלי : 2015-2006, תל אביב: ארץ וטבע - מגזין ארץ הצבי, 2016. (הספר בקטלוג ULI)

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר ארץ וטבע
**ערים של אהבה** (באנגלית: **Cities of Love**) היא סדרת סרטי דרמה שנוצרה על ידי עמנואל בנביהי. הסדרה עוקבת אחר סדרת סיפורי אהבה המתרחשים בערים בעולם, כל סרט מוקדש לעיר אחרת.

הסרטים כוללים את: אוהב אותך, פריז מ-2006, אוהב אותך, ניו יורק מ-2008, אוהב אותך, טביליסי ואוהב אותך, ריו מ-2014 ואוהב אותך, ברלין מ-2018. הסרטים הבאים הם אוהב אותך, רוטרדם, אוהב אותך, שנחאי, אוהב אותך, ירושלים, אוהב אותך, ונציה, אוהב אותך, דלהי, אוהב אותך, מרסיי ואוהב אותך, ניו אורלינס.

הבמאי הרוסי יגור קונצ'לובסקי הפיק את "אוהב אותך, מוסקבה" ששומר על אותו קו עלילה של סיפורים שונים המתרחשים במוסקבה, אך הסרט לא נכלל כחלק מסדרת הסרטים, מאחר שהסיפורים אינם מתמקדים בסיפורי אהבה, אלא גם של חמלה ואנושיות.

מאפיין משותף
------------

כל הסרטים חולקים אפיון משותף של סיפורים שמתרחשים בעיר, כל קו סיפור של קטע בסרטים מתרכז במפגש הנושא את התקווה לאהבה ומתרחש בזמן הנוכחי. כל קטע מכיל נוכחות חזקה של העיר שבה הסרט מתרחש ואת הזיהוי החזותי עם השטח שנבחר על ידי כל במאי (מאחר שכל סיפור מבוים על ידי במאי אחר), כך שהצופה יוכל לחוות את ייחודיות העיר.

בדרך כלל הסיפורים מבוימים על ידי 11 במאים שונים. הסיפורים כוללים, אם כי לא כולם, את הדמויות שנוצרו על ידי הבמאים והם מופיעים לפעמים בחלק או בכל אחד מקטעי הסיפור האחרים ונקראים "הדמות החוזרת". הדמות החוזרת חייבת להיות תירוץ להימצא בכל מקום בעיר בכל עת, וכן סיבה טובה לחבר או ליצור אינטראקציה עם שאר הדמויות בסרט. הדמות החוזרת משרתת את אחדות הסרט. בסצנה הסופית, אפילוג נרטיבי מאפשר לקהל לצפות שוב בכמה מדמויות הסרט בסצנה מאחדת אחת.

הסרטים
------

### *אוהב אותך, פריז*

### *אוהב אותך, ניו יורק*

### *אוהב אותך, טביליסי*

### *אוהב אותך, ריו*

### *אוהב אותך, ברלין*

### *אוהב אותך, רוטרדם*

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של ערים של אהבה
**אנדרוס קסמאה** (באסטונית: **Andrus Kasemaa**; נולד בשנת 1984) הוא משורר אסטוני.

קסמאה נולד בכפר הקטן דִירְהָמִי שבצפון-מערב אסטוניה. הוא למד לתואר ראשון מדעי רוח כלליים והתמחה בספרות באוניברסיטת טרטו. כיום הוא מתגורר עם בן זוגו בחווה כפרית באי היומאה שבים הבלטי ועיתותיו מוקדשות ברובן לכתיבה ספרותית.

קסמאה פרסם לפי שעה את עשרת ספרי השירה האלה: "שלוותו של המשורר" (2008), "הידרדרות" (2009), "הערבים הבלתי-נשכחים" (2012), "להיות משורר" (2017), "כאשר אמות אי-פעם" (2018), "מוזה" (2019), "גבר מחפש אישה" (2019), "מבט לאחור" (2020), "משעול יערות" (2020) ו"גרגרי פלפל" (2021). קסמאה גם פרסם שלושה רומנים: "עולמן האבוד של האלמנות" (2012), "ספרי האחרון" (2014) ו"רווק" (2019). בשנת 2018 זכה בפרס הספרותי ע"ש יוהאן ליב. תשעה משיריו התפרסמו בתרגום לעברית בספר כובעים וכפפות, אסופה לשירה אסטונית שערך ותרגם רמי סערי. אנתולוגיה זאת ראתה אור בהוצאת כרמל בשנת 2021.

עבודותיו
--------

* Poeedirahu (2008)
* Lagunemine (2009)
* Kustutamatud õhtud (2012)
* Leskede kadunud maailm (2012)
* Minu viimane raamat (2014)
* Olla luuletaja (2017)
* Kui ma kord suren" (2018)
* Vanapoiss (2019)
* Muusa (2019)
* Mees otsib naist (2019)
* Silmapilk tagasi (2020)
* Metsakuru (2020)
* Pipraterake (2021)

לקריאה נוספת
------------

* רמי סערי (עורך ומתרגם), **כובעים וכפפות – אסופת משוררים אסטונים צעירים**, הוצאת כרמל, 2021, עמודים 93–108.

קישורים חיצוניים
----------------

* Kasemaa, Andrus, Young Poets - Vakxikon.gr Media & Publishing Group, ‏2 בנובמבר 2019
* "לִבְנֵי זְמַנִּי", שיר מאת אנדרוס קסמאה בתרגום לעברית באתר של נילי דגן

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2009046391
* SUDOC: 189956577
* VIAF: 91062365
* WorldCat: lccn-n2009046391

 |
**קבוצות המאבק של מעמד הפועלים** (בגרמנית: **Kampfgruppen der Arbeiterklasse**) הייתה הזרוע הצבאית של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית.

מפלגת האיחוד הסוציאליסטי נוכחה לדעת שהיא זקוקה לכוח צבאי מפלגתי נאמן לאחר אירועי המרד המזרח גרמני ביוני 1953, והקימה את קבוצות המאבק של מעמד הפועלים. השימוש הגדול ביותר בקבוצות המאבק נעשה בשנת 1961 בזמן בניית חומת ברלין. קבוצות המאבק שנחשבו הכי אמינות מבחינה אידאולוגית השתתפו בבנייה ובשמירה על החומה. כ-8,000 איש, שהיו 20% מקבוצות המאבק, השתתפו במאמץ הבנייה. כעדות לנאמנותם האידאולוגית תעיד העובדה שרק 8 חברים ניצלו את ההזדמנות כדי לערוק לגרמניה המערבית.

המפלגה נמנעה משימוש בקבוצות המאבק כדי לדכא את ההפגנות שפרצו בשנת 1989 מכיוון שרבים מחבריה הזדהו עם המפגינים, וכמה אף השתתפו בהפגנות. עם נפילתה של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי והדמוקרטיזציה בגרמניה המזרחית קיומם של קבוצות המאבק איבד את הצדקתו, ובדצמבר 1989 החליט הפולקסקאמר לפרקן. תהליך הפירוק התחיל באותו החודש והושלם במאי 1990.

קבוצות המאבק היו כפופות באופן ישיר לפיקודו של הפוליטביורו של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי. יחידות קבוצות המאבק היו מאורגנות לפי מקומות העבודה של חבריהם, ופעילותם הייתה מוגבלת לרמה האזורית מלבד יחידות מיוחדות שיועדו לכך. מספר החברים בקבוצות המאבק היה בערך 210,000 איש, מתוכם 187,000 איש בשירות פעיל והשאר בשירות מילואים. החברים נדרשו להיות חברי מפלגה או לחלופין להיות חברים באיחוד האיגודים המקצועים החופשי גרמני.

אימונם של חברי קבוצות המאבק נעשה על ידי הפולקספוליציי, ומחנות אימונים נערכו אחד לשנה למען ריענון מוכנות הקרב. קבוצות המאבק היו מצוידות בנשקים לפיזור הפגנות של המשטרה. את האינדוקטרינציה הפוליטית חברי קבוצות המאבק קיבלו מהסניף המקומי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קבוצות המאבק של מעמד הפועלים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007371398005171
* LCCN: n79036001
* NKC: kn20140206002
* VIAF: 131334103
* WorldCat: lccn-n79036001

 |
**כל הנגעים אדם רואה חוץ מנגעי עצמו** הוא ביטוי תנאי. משמעותו המקורית היא כלל בהלכות נגעים. שימושו העיקרי של הביטוי הוא שאדם מסוגל למתוח ביקורת על הזולת, אך אינו מוצא לנכון למתוח ביקורת דומה על עצמו.

מקור הביטוי
-----------

מקורו של הביטוי במשנה, מסכת נגעים, פרק ב', משנה ה': 

> 
> כל הנגעים אדם רואה – חוץ מנגעי עצמו; ר' מאיר אומר: אף לא נגעי קרוביו.
> 
> 
> 
> 

המשמעות היא שכאשר יש צורך שכהן יבדוק נגע צרעת לדון בטומאתו או בטהרתו אין כהן רשאי לדון בנגע של עצמו, ויש צורך שכהן אחר יבדוק את נגעו. הרא"ש מסביר שהכהן יכול לומר לכהן אחר שאינו בקיא בהלכות נגעים שיש לטמא את נגעו, כיוון שסיבת הפסול אינה נובעת מחשד אלא מגזרת הכתוב.

שימושו הרווח
------------

המשמעות הרווחת של הביטוי היא שאדם אינו מסוגל לראות את חסרונותיו. כך למשל מוצאים כהתנצלות בספרו של רבי עמנואל חי ריקי: "תנן התם כל הנגעים אדם רואה חוץ מנגעי עצמו. אם כן אפוא אינו מן התימא. אם הדקדוקי עניות העבירני על דעת קוני. ואנכי לא ידעתי. לכן בבקשה ממך. קורא נעים אל תדינני לכף חובה."
ביטוי דומה למשמעות זו הוא הביטוי התלמודי: "אין אדם רואה חובה לעצמו."

בספרות החסידות
--------------

הבעל שם טוב למד מביטוי זה שכל מום ופגם שאדם מוצא בעולם, סיבת הדבר שהוא מוצא פגמים היא משום שבו יש פגמים. "שנינו כל הנגעים אדם רואה חוץ מנגעי עצמו, ופירש הבעל שם טוב הקדוש, כל הנגעים שאדם רואה חוץ, זה נמשך מנגעי עצמו".

לפי פירוש זה דומה ביטוי זה לביטוי תלמודי אחר: "כל הפוסל במומו פוסל."

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **אין אדם רואה נגעי עצמו** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  בפירושו למשנה נגעים פ"ב מ"ה.
2. ↑  הון עשיר - הקדמה למשנה.
3. ↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ק"ה, עמוד ב'.
4. ↑  בעל שם טוב על התורה, פרשת בראשית, קכו.
5. ↑  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ע', עמוד א'.
**פוקר 50** (באנגלית: **Fokker 50**) הוא מטוס נוסעים לטיסות קצרות מתוצרת יצרנית המטוסים ההולנדית פוקר. המטוס מצויד בשני מנועי מדחף טורבו-פרופ.   

טיסת הבכורה של המטוס נערכה ב-28 בדצמבר 1985. ייצור המטוס הופסק בשנת 1997, לאחר שנבנו 213 מטוסים.

פיתוח
-----

פיתוח המטוס החל בשנת 1983 לאחר ירידה במכירות המטוסים פוקר F27 ו-פוקר F28. טיסת הבכורה הייתה בדצמבר 1985, והאישורים להפעלתו התקבלו ב-1987. לקוחות ההשקה היו לופטהנזה סיטי ליין (OLT) ו-Ansett Australia.

גרסאות
------

**F27 Mark 050** הגרסה הראשונה למטוס, מבוססת על ה-F27, במטוס מערכות אלקטרוניות שלא היו במטוסים הקודמים של פוקר.

**F27 Mark 0502** במטוס זה שונו מפרט המושבים ומיקום יציאות החירום, נבנו שישה מטוסים מדגם זה.

**F27 Mark 0604** למטוס זה דלת גדולה למטען, נבנו ארבעה מטוסים מדגם זה.

מפעילים
-------

באוגוסט 2009 היו 168 מטוסים בשירות פעיל בחברות התעופה: אייר אסטנה, אייר בלטיק, פליגפיילג איסלנדס, אתיופיאן איירליינס, אוויאנקה, לוקסאייר, סודאן איירווייז, סקנדינביאן איירליינס, ארו מונגוליה, ארו קונדור, אריה אייר, CAA, דנים אייר, Amapola Flyg, קיש אייר, VLM איירליינס, ו-Skyways Express.

כמו כן משתמשים במטוס חילות האוויר של הולנד, סינגפור, וסין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פוקר 50** בוויקישיתוף
* פוקר 50(הקישור אינו פעיל) באתר היצרן
* תמונות המטוס באתר Airliners.net
* תמונות המטוס באתר "JetPhotos"
**אנטונינה גורדיי** (ברוסית: **Антонина Гордей**); 1 בינואר 1907 – 1 בינואר 1978) הייתה אומנת מחסידי אומות העולם שהצילה ילדה יהודיה בתקופת השואה בבלארוס.

קורות חיים
----------

אנטונינה עבדה כאומנת בבית משפחת לדוויץ', משפחה יהודית שהתגוררה במינסק. אנטונינה טיפלה בילדיה המשפחה: רפאל בן השש ורעיה בת השלוש. אב המשפחה מורדוך פאניה היה מהנדס אזרחי ואם המשפחה הייתה מנהלת גן ילדים.

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
--------------------------------

ב-26 ביוני 1941 בפרוץ מבצע ברברוסה, אב המשפחה (מורדוך) גויס לצבא האדום, ואם המשפחה (פאניה) הצטרפה לפינוי גן הילדים לכיוון מזרח. ילדי המשפחה היו אמורים להצטרף לאמם, אך עקב זה שההפצצות באותו היום התחילו מוקדם מאוד, פאניה עזבה בחיפזון עם שאר צוות העובדים בגן, וילדיה לא הספיקו להצטרף אליה ונאלצו להישאר במינסק שנכבשה יומיים אחר כך על ידי הגרמנים. אנטונינה לקחה תחת חסותה את שני ילדי המשפחה. לאחר שבית המשפחה נהרס, אנטונינה ובני חסותה עברו להתגורר אצל חבריה, אך עקב המחסור הגדול באוכל אנטונינה העבירה את הילדים לבית יתומים, שם הניחה שיהיה מזון והם יאכלו. במהרה רפאל ורעיה הועברו לבית היתומים בגטו עם שאר הילדים והיהודים, ואנטונינה המשיכה לבקרם, להביא להם אוכל, ולהבטיח להם שתחזור להוציא אותם מבית היתומים ברגע שתמצא עבודה ומקום לינה משלה. לאחר כמה חודשים אנטונינה חזרה לבקר בבית היתומים וגילתה שרפאל איננו. תלמידי בית היתומים אמרו לה שהגרמנים לקחו ממנו דגימת דם שגרמה למותו. מתוך פחד לאבד גם את רעיה, אנטונינה הוציא את רעיה מבית היתומים באותו היום. בחורף 1941/1942 לא היו לרעיה בגדים שמתאימים לחורף ובנוסף היא סבלה מתת תזונה. אנטונינה השאירה את רעיה אצל אחותה עד שהיא מצאה עבודה ומקום מגורים. המצב שלהם השתפר לאחר שאנטונינה התחתנה. אנטונינה לא סיפרה לבעלה את הסיפור האמיתי על רעיה, ובעלה הניח שרעיה היא בתה הלא חוקית, ולכן כאשר אנטונינה הסתירה את רעיה מפני זרים או גרמנים, חשב בעלה שזה מפני שאין לאנטונינה מסמכים המעידים על קרבתם.

לאחר המלחמה
-----------

לאחר שנגמרה המלחמה חזרו הוריה של רעיה בשלום ומצאו את בתם שלמה ובריאה, ואנטונינה סיפרה להם את כל מה שידוע לה על מות בנם רפאל. אנטונינה ורעיה גרו באותה עיר והמשיכו לשמור על קשר הדוק עד פטירתה של אנטונינה בשנת 1978.

הכרה והנצחה
-----------

ב-9 במאי 2007 הוכרה אנטונינה בידי יד ושם באופן רשמי כחסידת אומות עולם.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע מאתר יד ושם
**אקרוטאטוס הראשון** (ביוונית: **Ακρότατος**; המאה ה-4 לפנה"ס) היה נסיך מצביא ומדינאי ספרטני.

ביוגרפיה
--------

אקרוטאטוס היה בנו של קלאומנס השני, מלך ספרטה מהשושלת האגידית. היה לו אח צעיר בשם קלאונימוס.

לאחר קרב מגלופוליס, הוא התנגד להצעה לנדות את הספרטנים ניצולי הקרב. לפיכך, כדי שלא ייתפס כמזלזל בחוקים, הוא העניש רבים אחרים שעברו על חוקים. מעשה זה הפך אותו למאוד לא פופולרי בעיר, והוא אף הוכה בידי קבוצת אנשים. למזלו, בשנת 315/316 לפנה"ס, הגיעו שליחים מהעיר אקרגס שבסיציליה, אשר ביקשו עזרה ספרטנית במאבקם נגד סירקוסאי. אקרוטאטוס שש על ההזדמנות לשקם את כבודו האבוד, ויצא בראש כוח צבאי עם השליחים מאקרגס. לטענת דיודורוס סיקולוס, הוא אף לא קיבל אישור לכך ממועצת האפורים.

ספינותיו נסחפו אל הים האדריאטי, והוא עגן באפולוניה. באותו הזמן הותקפה העיר בידי האילירים, אולם אקרוטאטוס הצליח לתווך בין הצדדים, וביוזמתו הם כרתו ברית שלום. לאחר מכן הוא הפליג לאיטליה, ושם שכנע את העיר טאראנטום לשלוח עזרה צבאית לאקרגס. בעוד הטאראנטינים מתכוננים, אקרוטאטוס הגיע לאקרגס ומיד קיבל שם את הפיקוד על הצבא. בתחילה הוא זכה לפופולריות רבה, והבטיח להמוני העם השמדה כללית של האויב. עם זאת, בפועל הוא לא עשה דבר. יתר על כן, "הוא הפך להיות צמא דם יותר מכל העריצים... הוא נטש את צורת החיים של מולדתו והתמסר לתענוגות בלי מעצורים עד שהוא נראה פרסי יותר מאשר ספרטני". בני אקרגס שמאסו בו, שללו ממנו את תואר המפקד, ומאוחר יותר ניסו להתנקש בחייו. מבועת, אקרוטאטוס נמלט בחזרה לספרטה. בהמשך, בתיווך קרתגו, הגיעו סירקוסאי ואקרגס להסכם שלום.

הוא מת בתאריך לא ידוע כשאביו עוד היה בחיים. לאחר מותו של קלאומנס בשנת 309 לפנה"ס נבחר בנו הצעיר אראוס הראשון למלך בידי מועצת האפורים, כשהם מדלגים בכך על אחיו הצעיר של אקרוטאטוס, קלאונימוס.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  דיודורוס, ספר תשעה עשר, 70.
2. 1 2  דיודורוס, ספר תשעה עשר, 71.
3. ↑  פאוסניאס, "**תיאורה של יוון**", 3.6.2.
4. ↑  פאוסניאס, "**תיאורה של יוון**", 3.6.3.
חלק ממתחם פוקרה דה קיטור בצ'ילה
**פוקרה** (בספרדית: **Pucará**, מקצ'ואה, מילולית "מבצר") הוא אתר הגנתי בראש גבעה או ביצורים שנבנה על ידי התושבים הקדם-היספנים וההיסטוריים של אזור הרי האנדים המרכזי (מאקוודור למרכז צ'ילה וצפון-מערב ארגנטינה). בחלק מהמקרים, אתרים אלו פעלו כמקלטים מבוצרים זמניים בתקופות של סכסוך גובר, בעוד שאתרים אחרים מראים עדויות ליישוב קבע. צורת הפוקרה, שהופיעה כסוג אתרים עיקרי במהלך תקופת הביניים המאוחרת (בערך 1000–1430 לספירה), אומצה באזורים מסוימים על ידי צבא האינקה באזורי הגבול השנויים במחלוקת של אימפריית האינקה. הספרדים התייחסו גם למבצרי העפר של המפוצ'ה שנבנו במהלך מלחמת האראוקו במאות ה-16 וה-17 במונח זה.

כיום, המונח נמצא בדרך כלל בשמות מקומות באזור האנדים, למשל פוקרה דל סרו לה מוראיה (אנ') ופוקרה דה לה קומפניה (אנ') בצ'ילה ופוקה פוקרה (אנ') בפרו.

הפוקרה של האינקה
----------------

מצודות פוקרה של האינקה היו ממוקמות בעיקר ליד גבולות אימפריית האינקה. הריכוז הגדול ביותר נמצא בצפון אקוודור, מה שמעיד על כך שבני האינקה נתקלו בהתנגדות החריפה ביותר להתפשטותם שם, הנחה שאושרה על ידי הכרוניקנים הספרדים המוקדמים של תולדות האינקה. צפונית לקיטו, נתקלו בני האינקה בהתנגדות עזה מצד כמה משטרי צ'יף, שנקראו ביחד "פאיס קראנקי (אנ')". מתחם מבצר פמבמרקה (אנ') היה קבוצה של פוקרות שנבנו על ידי בני האינקה במהלך המלחמה נגד בני הקיימבה (אנ'). קבוצת פוקרות אחרות שנבנו סביב העיירה קראנקי הקלו על התבוסה הסופית של משטרי צ'יף והשתלבותם באימפריית האינקה. מלחמות אלו התרחשו ככל הנראה בין 1490 ל-1520. בפרו יש מאות ערים, חורבות ומיקומים עם השם פוקרה, אולם לא ידוע כמה מהאתרים הללו באמת נבנו או תוחזקו בתקופת אימפריית האינקה או אם היו מבצרים של ממש מלכתחילה, כיוון שהיה מקובל לקבוע כפוקרה כל מקום שנראה לכאורה כמבצר, למרות העובדה שייתכן שהוא מעולם לא שימש ככזה.

הטבלה הבאה היא ספירה משוערת של מיקום וכמות הפוקרות של האינקה המוכרות לארכאולוגים.

חורבות פקורה דה טילקרה בארגנטינה

| מדינה | כמות הפוקרות של האינקה |
| --- | --- |
| צפון אקדוור | 106 |
| דרום אקוודור | 27 |
| אזור קוסקו, פרו | 5 |
| פרו | לא ידוע |
| דרום-מזרח בוליביה | 14 |
| צפון-מערב ארגנטינה | 15 |
| צפון ומרכז צ'ילה | 17 |
| סך הכול | 184 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Anderson, Amber M. "War and Conquest: Inca strategies and struggles in Northern Ecuador".
**לאיוש ברודי**, (במקור **מאיר לזר ברודי**, בהונגרית: **Bródy Lajos**; מישקולץ, 26 בנובמבר 1858 – בודפשט, 5 ביוני 1939) היה עיתונאי, עורך עיתון יהודי-הונגרי אחיו של ז'יגמונד ברודי.

ביוגרפיה
--------

לאיוש ברודי נולד במשפחה יהודית כבנם של דניאל ברודי ושל רוזליה ברודי (1816–1887). הוא למד משפטים באוניברסיטאות בודפשט (לימים אוניברסיטת אטווש לוראנד) ובאוניברסיטת לייפציג, ואחר כך פתח משרד עורכי דין בבודפשט. משנת 1885 הוא היה עמית ראשי בכתב העת בשפה הגרמנית Neues Pester Journal, אחר כך בעלים המו"ל והעורך הראשי עד לפירוק העיתון בשנת 1925. הוא תיאר את עיתונו כדלקמן: "מהרגע הראשון שלו ועד לרגע האחרון היה עיתון ליברלי לחלוטין עם תחושה הונגרית, מוח הונגרי, וככזה, כמובן, תמיד הקפיד עלשמירת האינטרסים של היהדות." תחילה נבחר לסגן נשיא ולאחר מכן לנשיא איגוד העיתונאים בבודפשט. הוא היה סגן נשיא מכון הפנסיה של העיתונאים ההונגרים. בשנת 1911 הוענק לו תואר "יועץ חצר מלכותי" בגין זכויותיו הציבוריות.

ברודי הובא למנוחות בקבר המשפחתי בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני.

משפחתו
------

אשתו הייתה טרזיה מייבאום (1864–1958), איתה התחתן ב-22 במאי 1900 בבודפשט. עדי החתונה שלהם היו ז'יגמונד ברודי ולאיוש דוצי.

ילדיהם:

* דניאל ברודי (1901–?) עיתונאי. אשתו הייתה ארז'בט גרוס.
* רוזה אדל ברודי (1904–?). בעלה, ג'רג' טרק, היה מהנדס מכונות.
*

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון ביוגרפי הונגרי I-II. עורך ראשי. אגנש קניירש. בודפשט, 1967-1969.
* לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. לאיוש ברודי

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Születési bejegyzése a miskolci izraelita hitközség születési akv. 155/1858. folyószáma alatt".
2. ↑  "Halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 163/1939. folyószáma alatt".
3. ↑  Bródy Lajos meghalt (1939. június 6.) Pesti Hírlap, 61. évfolyam, 127. szám
4. ↑  Századok (2007)
5. ↑  "Bródy Lajosné halotti bejegyzése a Budapest XII. kerületi polgári halotti akv. 1553/1958. folyószáma alatt".
6. ↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 481/1900. folyószáma alatt".
**אקרוטאטוס השני** (ביוונית: **Ακρότατος**;‏ ? - 262 לפנה"ס) היה מלך ספרטה מהשושלת האגידית. מלך משנת 265 לפנה"ס עד שנת 262 לפנה"ס.

ביוגרפיה
--------

אקרוטאטוס היה בנו של אראוס הראשון, מלך ספרטה מהשושלת האגידית. סבו היה אקרוטאטוס הראשון, שמעולם לא עלה על כס המלכות.

לאקרוטאטוס הייתה מערכת יחסים לא חוקית עם הנסיכה כילוניס מהשושלת האאוריפונטידית. כילוניס הייתה אשתו של המצביא קלאונימוס, דוד של אביו של אקרוטאטוס. פלוטרכוס כותב שכילוניס התאהבה באקרוטאטוס "באופן נואש" ושקלאונימוס נודע כ"בעל מזג אלים ושרירותי" ושזלזל באשתו. מערכת יחסים זו, כמו גם העובדה שקלאונימוס לא נבחר למלך לאחר מותו של קלאומנס השני, גרמו לכך שקלאונימוס הסית את פירוס מלך אפירוס לתקוף את ספרטה.

כאשר פירוס תקף, שהה אראוס אביו של אקרוטאטוס בכרתים, ומשום כך אקרוטאטוס הנהיג את הגנת העיר. בספרטה הרוחות סערו והיו שהציעו להבריח את הנשים מחוץ לעיר. תוכנית זו נתקלה בהתנגדות, שכן לא ייתכן שהנשים יחיו בעוד ספרטה תיפול. הנשים והגברים עמלו יחד לחפור תעלה נגד פילי הקרב של פירוס. במהלך יום הקרב הראשון, אקרוטאטוס סיכל ניסיון של פירוס לאגף את התעלה, על ידי כך שאיגף בעצמו את הכוח התוקף והסב לו אבדות כבדות. פלוטרכוס מספר שבסוף היום נכנס אקרוטאטוס מכוסה בדם לספרטה, ונראה נאה יותר מתמיד. כל נשות ספרטה קינאו בכילוניס, וזקני העיר ביקשו ממנו לעזוב את הקרב ולהינשא לה באופן חוקי כדי שיוליד ילדים נוספים כמוהו. במשך יומיים הצליחו התושבים לעמוד נגד ההתקפות החוזרות ונשנות של פירוס, ולאחר מכן שלח אנטיגונוס השני גונאטס, מלך מוקדון גיס שכירים שלו תחת פיקודו של אמינאס איש פוקיס לעזרת העיר. ואראוס חזר מכרתים עם 2,000 חיילים. מצבו של פירוס היה בכי רע והוא נאלץ לנטוש את המצור על ספרטה.

הדבר אינו מצוין במפורש במקורות, אולם נראה שלאחר הקרב נשא אקרוטאטוס את כילוניס לאשה באופן חוקי. בשנת 265 לפנה"ס, מת אראוס, ואקרוטאטוס ירש אותו כמלך. תקופת מלכותו הייתה קצרה, ולא ידוע עליה הרבה. פאוסניאס כותב שבשנת 262 לפנה"ס (או 265 לפנה"ס), הצבא הספרטני פלש למגלופוליס בפיקודו של "אקרוטאטוס בן קלאומנס". התחולל קרב קשה שפרטיו אינם ידועים, ושני הצדדים ספגו אבדות כבדות. עם זאת, צבא מגלופוליס בפיקודו של אריסטודמוס ("הטוב") הנחיל מפלה לספרטנים שנאלצו לסגת. בין ההרוגים היה גם אקרוטאטוס. השם "אקרוטאטוס בן קלאומנס" מצביע כפשוטו על אקרוטאטוס הראשון, עם זאת סביר להניח שהכוונה לאקרוטאטוס השני ופאוסניאס התבלבל בשמות. מחזקת השערה זו היא העובדה שפלוטרכוס מציין במפורש שאקרוטאטוס השני מת בקרב מול אריסטודמוס ממגלופוליס.

פילרכוס מאשים את אקרוטאטוס ואת אביו אראוס כמי שייבאו לספרטה מנהגים רעים כמו פאר ובזבוז, שגרמו להשחתת המידות של בני ספרטה. בנו, אראוס השני, נולד זמן קצר לאחר שמת, ומלך עד גיל שמונה (שנת 254 לפנה"ס), אז מת ממחלה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  פלוטרכוס, "**חיי פירוס**", 26.
2. ↑  פאוסניאס, "**תיאורה של יוון**", 3.6.3.
3. ↑  פלוטרכוס, "**חיי פירוס**", 28.
4. 1 2  Smith, **Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology**, volume 1, "Acro'tatus", 1873
5. ↑  פאוסניאס, "**תיאורה של יוון**", 8.27.11.
6. 1 2  פלוטרכוס, "**חיי אגיס**", 3.
7. ↑  מצוטט אצל: אתנאיוס, "**משתה החכמים**", ספר חמישי, 20.
**פוקסיה מגלנית** (שם מדעי: *Fuchsia magellanica*; מכונה גם **פוקסיית הקוליבריים**), היא מין של צמח בעל פרחים בסוג פוקסיה ממשפחת נר הלילה, המצוי באזור הדרומי של הרי האנדים באמריקה הדרומית. מין זה גדל בתנאי האקלים הממוזג של ארגנטינה וצ'ילה, מקו הרוחב 32 ° 50 עד למצר מגלן. המין הובא לאוסטרליה והתאזרח שם במדינות אוסטרליה המערבית, אוסטרליה הדרומית, ניו סאות' ויילס, ויקטוריה וטסמניה. הפוקסיה קרויה על שם פרדיננד מגלן.

תיאור
-----

תת-שיח זה יכול לגדול עד לגובה ורוחב של 3 מטר באקלים ללא כפור, ועד לגובה ורוחב של מטר וחצי באזורים קפואים. הצמח פורח למשך תקופה ארוכה ומתאפיין בפרחים קטנים דמוי צינור המשתלשלים מטה; צבעי הפרח המצויים הם אדום וסגול, ויש גם גוני ורוד לבנדר ולבן. הווריאציה בצבעי הפוקסייה המגלנית משתנית באופן עקבי על פני הטווח הטבעי שלה, ולמרות תפיסה מוטעית בעבר, אין זנים שמוכרים מדעית על ידי הבוטנאים המובילים בתחום. בדיקות אבקה שנערכו במערב האוקיינוס השקט על ידי חברי אגודת מיני הפוקסייה המערביים, הראו כי כמעט כל הפוקסיות המגודלות בגינות הן כלאיים של מספר מינים. הפרחים השמוטים של המין הם מקור מזון אטרקטיבי עבור הקוליבריים, והצמח הוא גורם חשוב בתזונת הפודו הדרומי.

גידול
-----

הפוקסיה המגלנית והזנים שלה נפוצים באופן נרחב אצל משתלות וגננים כצמח נוי. הפוקסיה נשתלת בעיקר בגני נוי באקלים ממוזג וסובטרופי, ובמרפסות, פטיו או בתוך קונסרבטוריונים (ביתנים סגורים גדולים). פוקסיה זאת עמידה יותר לקור לעומת מינים אחרים מאקלים טרופי, ואפילו במקרים שיש כפור קשה רק העלים העליונים ימותו.

הפוקסיה המגלנית מאוד רגישה לאקרית מסוימת המכונה אקרית הפוקסיה (*Aculops fuchsiae*); מוצאה של אקרית זאת בחוף המערבי של ארצות הברית והיא הופצה בטעות לברזיל בשנת 1980. האקרית הופיעה מספר פעמים על הצמחים הללו בצרפת, באיי התעלה ובבריטניה, אך עם זאת היא אינה מצליחה לשרוד בטמפרטורות נמוכות מ-5 °C - כך שההדברה שלה נעשית בקלות.

זנים
----

לפוקסיה המגלנית מספר זנים:

* מולינה (*Molinae*) - צבע לבנדר עם פרחים לבנים.
* ריצארטוני (*Riccartonii*) - עלים ירוקים כהים עם ברק ברונז'ה חלוש.
* כסוף-גב (*versicolor*) - קטן, עלים אפורים-ירוקים, סומק ורוד בגיל צעיר. פרחים אדומים וסגולים.
* גראקיליס (*gracilis*) - עלים קטנים, מבנה ענף מקושת יותר.
* ואריגאטה (*Variegata*) - קטן, עלים עם קצוות בצבע קרם, פרחים ארגמניים-סגולים.
* אאורה (*Aurea*) - עלים אדומים עם סימונים בצבע זהב וברונז'ה. פרחים סגולים.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פוקסיה מגלנית** |
| ויקימינים טקסונומיה בוויקימינים: **Fuchsia magellanica** |

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TPL
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |
יוסף זימן
**יוסף זימן** (י"ח בניסן תרמ"ב, 28 באפריל 1882 – ו' באייר תשכ"ט, 24 באפריל 1969) היה מייסדה של שכונת נחלת יצחק בתל אביב, 'מוכתר' השכונה וראש ועד התושבים במשך יובל. זימן היה איש ציבור, ממנהיגי יהדות ליטא ויושב-ראש איגוד יוצאי ליטא בישראל.

קורות חיים
----------

זימן נולד בעיר פיליפובה שבפלך סובאלק שבצפון-מערב רוסיה (ליטא). סבו, חיים זימן, היה בעל אחוזות. אביו, זאב זימן, היה פרנס הקהילה וביתו שימש אכסניה לשד"רים שבאו בארץ ישראל. המשפחה הייתה בעלת זיקה עמוקה לארץ ישראל ולתנועה הציונית.

בבחרותו למד זימן בישיבת סלבודקה ובישיבת טלז. לאחר נישואיו לשושנה לבית רבינוביץ ממרטש (1882–1964), החל לעסוק במסחר יערות. במלחמת העולם הראשונה שהה בווילנה, וממנה עבר לברלין. לאחר המלחמה שב עם משפחתו לקובנה, והיה בעל חברה גדולה למסחר בפחם. במקביל עסק בפעילות ציונית ענפה.

בשנת תרפ"ג (1923) יזם רכישת קרקע בארץ ישראל והקמת יישוב עבור יהודי קובנה. הוא כינס אספה בבית רבה של קובנה, הרב אברהם דוב כהנא שפירא; היה זה הצעד הראשון שהוביל בסופו של דבר להקמת שכונת נחלת יצחק. בחודש ניסן תרפ"ג (1923) נסע במסגרת מסע שנערך מטעם העיתון "די אידישע שטימע", שם עבד, לארץ לישראל, כנציג האגודה שהקים, לשם רכישת הקרקע עבור חברי האגודה. הוא שב לקובנה, וכעבור שנה חזר ארצה להשלמת העסקה: בעזרת חברת "גאולה" ובעזרת מנהלה בצלאל יפה הסדיר את קניית השטח שמעבר לוואדי מוסררה, שעליו נבנתה השכונה. באדר תרפ"ה (1925) עלה סופית עם משפחתו לארץ ישראל, ועמד בראש מקימי השכונה, שנקראה על שם הרב יצחק אלחנן ספקטור, רבה הראשי של קובנה. זימן בנה את הבית הראשון בנחלת יצחק והיה מראשוני בעלי משק חלב באזור תל אביב. במשך שנים שימש ה'מוכתר' של השכונה וראש ועד התושבים שלה והיה ממקימי מוסדותיה הציבוריים.

זימן היה פעיל במסגרות ציבוריות שונות. ב-1925 היה ממייסדי איגוד יוצאי ליטא בישראל, וכיהן כיושב-ראש הארגון. היה ממייסדי "בנק קרדיט גומלין", וכמו כן היה פעיל בחברה קדישא בתל אביב.

בשנת תש"ז (1947) פרסם את תולדות הקמת נחלת יצחק – "עם נחלת יצחק בראשיתה".

בקיץ 1968 התאלמן מאשתו. זימן נפטר באפריל 1969, בגיל 87. נקבר לצד אשתו בבית העלמין נחלת יצחק.

שנתיים לאחר מותו, בשנת 1971, הנציחה עיריית תל אביב את זכרו בקריאת רחוב על שמו במרכז השכונה.

לזימן נולדו שני ילדים: יצחק ואביבה (ליובה). בנו יצחק זימן השתתף בפעולות הבריגדה היהודית באירופה, ולאחר הקמת המדינה התגייס לצה"ל, שימש בתפקידי פיקוד שונים והשתחרר בדרגת אלוף-משנה.

כתביו
-----

* **עם נחלת יצחק מראשיתה: פרשת הוסד השכונה נחלת יצחק ליד תל אביב, על שם רבי יצחק אלחנן מקובנה / זכרונות אחד המיסדים** תל אביב: הוצאת ספרית ראשונים (דוד תדהר), תש"ז.
* **הגדת העשור: לתקומת מדינת ישראל** (ה’ אייר תש"ח - ה’ אייר תשי"ח), נחלת יצחק: [חמו"ל], תשי"ח.
* **בר מצווה: פרפראות לתקומת מדינת ישראל** (תש"ח - ה אייר - תשכ"א), נחלת יצחק: י. זימן, תשכ"א.
* **שירים הומוריסטיים**, תל אביב: דפוס הפועל המזרחי, תשכ"ז.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "יוסף זימן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 582
* יוסף זימן, דבר, 25 באפריל 1969
* תמונה של יוסף זימן לצד פרה בחליבתה, באתר "סיורים וסיפורים בנחלת-יצחק בהדרכת יוסי רנרט"

הערות שוליים
------------

1. ↑  יוסף זימן באתר חברה קדישא ת"א–יפו.