recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
שמעון סביר בקורס סמלים
**שמעון סביר (סוויסה)** (נולד ב-1930) הוא קצין משטרה בדימוס בדרגת תת-ניצב. עמד בראש היחידה הארצית לחקירת פשיעה חמורה.

ביוגרפיה
--------

סביר נולד בקזבלנקה שבמרוקו בשם שמעון סוויסה. בנעוריו למד בישיבה והיה ממקימי תנועת הנוער בית"ר. הוא השתתף בארגון פעולות הגנה על יהודי קזבלנקה ובהברחת יהודים ממרוקו מחוץ למדינה לקראת עלייתם לארץ ישראל. במהלך תקופה זו נעצר על ידי השלטונות והושם במאסר בגין פעילות ציונית. לאחר מלחמת העולם השנייה היה בשליחות מטעם בית"ר בגרמניה ובצרפת ושימש מפקד מחנה המעבר ארנאס במרסיי. ב-1948 עלה לישראל. על פעילותו הציונית קיבל את עיטור לוחמי המדינה ממשרד הביטחון.

ב-1949 התגייס לשירות הביטחון והתנדב לשרת ביחידת סיור של משטרת ישראל בנגב שעסקה בפטרולים בציר אילת-באר שבע. בהמשך שירת בתחנת גדרה. הוא שימש סוכן סמוי שהושתל בכנופיית עבריינים בדואים סוחרי סמים והביא למעצרם. ב-1963 היה לקצין משטרה בדרגת מפקח. שימש ראש הלשכה לתפקידים מיוחדים בנפת רמלה-רחובות, וראש המחלקה לתפקידים מיוחדים במשטרת ירושלים. בתקופה זו היה עמד בראש צוות שעצר חוליית מחבלים שאומנה על ידי הפת"ח. ב-1970 מונה לסגן מפקד נפת רמלה-רחובות. עם הקמת מרחב מרכז של המשטרה ב-1971, מונה לראש לשכת החקירות של המרחב. בשנים 1972 עד 1975 שהה בשליחות בצרפת מטעם המחלקה לעלייה ולקליטה של הסוכנות היהודית. לאחר שובו לישראל שירת כראש לשכת תפקידים מיוחדים במרחב מרכז וב-1978 מונה לסגן מפקד המרחב. במרץ 1978, התבצר צעיר במסעדה ברחובות, החזיק תחת איומי אקדח בני ערובה ואיים להתאבד, סביר ניהל משא ומתן עם הצעיר והצליח להביא למעצרו ללא פגיעה בנפש. על כך עוטר בעיטור השירות של המשטרה. ביוני 1980 קודם לדרגת ניצב משנה ומונה לראש אגף חקירות במחוז הדרום. בתפקידו הבא שירת כמפקד מרחב שפלה. בשנים 1985 עד 1988 עמד בראש היחידה הארצית לחקירת פשיעה חמורה.

לאחר פרישתו עבד כחוקר פרטי. ב-1989 היה שותף בייסוד עמותת אמית"י, אזרחים למען מנהל תקין.

סביר נשוי ואב לחמישה ילדים. אחיו הצעיר, רפאל סוויסה, היה חבר הכנסת ונציב בתי הסוהר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שמעון סביר** בוויקישיתוף
* צבי זינגר, צל"ש בכחול, מעריב, 12 בדצמבר 1980
* ספר הזיכרונות של שמעון סביר באתר "חי בספר"

הערות שוליים
------------

1. ↑  רפי סוויסה, **בעת נעילת שער**, עמ' 32

| היחידה הארצית לחקירת פשיעה חמורה ובינלאומית (יאחב"ל) |
| --- |
| ראשי היחידה | ראובן מינקובסקי (1977–1980) • מנשה גולן (ממלא מקום 1980–1981) • ארמונד לוי (1981–1985) • שמעון סביר (1985–1988) • סנדו מזור (1988- ) • אבי כהן (1993- ) • יורם רודמן • משה מזרחי (אפריל 1997–2001) • משה לוין (2001–2002) • יוחנן דנינו (2002–2004) • עמיחי שי (2004–2007) • רוני ריטמן (2007–2010) • חיים איפרגן (2010–2012) • דוד ביטון (2012–2013) • גדי סיסו (2013 -2016) • יגאל בן-שלום (2016–2018) • חיים ניסים (2018-) |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בריקוד. אם התכוונתם להרכבת ג'אז ישראלי, ראו מינואט (להקה).
במוזיקה, **מינואט** הוא מחול ממקור צרפתי שמשקלו משולש (3/4) ומהירותו בינונית. שמו נגזר מן המילים *minuetto* באיטלקית ו-*menuet* ,*menu* בצרפתית (קטן, זעיר) ומתייחס לאופי הצעדים הזעירים והמדודים (*pas menus*) הנדרשים לביצועו.

היסטוריה
--------

מינואט מאת André-Joseph Exaudet
ראשיתו במחצית השנייה של המאה ה-17 כריקוד כפרי בצרפת משם הוא הובא לחצרו של המלך לואי ה-14 ושל האריסטוקרטים האחרים. מצרפת התפשט לחצרותיהם של האצילים בכל רחבי אירופה. מכיוון שכך, המינואט, כריקוד, הפך לסמל של טעם איכותי והוכנס לתוך רשימת הריקודים המובחרים המהווים את הסוויטה. לבסוף, המינואט הוכנס לפתיחות, לסונאטה ואף לסימפוניה. כעבור כמאה שנה, בסוף המאה ה-18, ירדה קרנו של המינואט ובטהובן החליף אותו בסקרצו בעל האופי הסוער והמסובך יותר. מלחינים החלו כותבים מינואטים עצמאיים שהושמעו בהפסקות בין קונצרטים או בין קטעים של סולנים.(אחד ממלחיני העולם המפורסמים שכתב מנואט הוא באך).

מבנה
----

ריקוד המנואט כתוב בקצב 3/4.

בתחילה, נכתב המינואט בצורה שניונית (בינארית), כלומר מורכב משני חלקים כאשר כל חלק מושמע פעמיים וגודלו, בדרך כלל, 8 תיבות. הצורה הסכמטית היא א-א ב-ב. אך עם הזמן החלק השני גדל והתרחב בצורת פיתוח של החלק הראשון ונוסף לו חלק שלישי הזהה לחלק הראשון וכך התפתח המינואט לצורה שלישונית. הסכמה הפכה ל- א-א בא-בא. החלק השני (האמצעי), נכתב בדרך כלל בניגודיות לחלק הראשון מבחינת סולם ותזמור. מתקופתו של מלחין הבארוק הצרפתי ז'אן-בטיסט לולי, נהוג היה להוסיף למינואט, מינואט שני, בעל חומר מוזיקלי חדש, במבנה הדו-חלקי או התלת חלקי. לרוב, המינואט השני שימש כקונטראסט למינואט הראשון מבחינת סולם או טמפו. מינואט שני זה נכתב בהתחלה לשלושה כלי נשיפה - שני אבובים ובסון - ועל כן נקרא שמו טריו. השם נשאר גם כאשר, לאחר מכן, ניגנו אותו כלים אחרים או אפילו יותר משלושה כלים. לאחר הטריו (המינואט השני) נהוג לנגן את המינואט הראשון אך הפעם ללא חזרות.

 ערך מורחב – **טריו (צורה)**  

הצורה הסכמתית המושלמת הפכה ל- 
א-א בא-בא ג-ג דג-דג א בא. 

בתקופה הקלאסית, הפכו המינואט והטריו לפרק סטנדרטי בסימפוניה בת ארבעה פרקים, ומאוחר יותר התפתח המינואט בסימפוניה לסקרצו, שינוי שהכניס לראשונה לודוויג ואן בטהובן.

מוצרט משתמש במחול המינואט כדי לייצג את מעמד האצילים באופרות שלו (למשל: בתמונת הנשף בדון ג'ובאני ובאריה של פיגארו "אם תרצה לרקוד" מתוך נישואי פיגארו), ובעקבותיו עושה זאת גם ורדי, בתמונת הנשף מתוך ריגולטו.
לשם הדגמה של מינואטים "מושלמים" יש להאזין ל-מינואט מסימפוניה "הפנר" של מוצרט ולמינואט וטריו מתוך "מוזיקת לילה זעירה" של אותו מלחין.

לקריאה נוספת
------------

* TEACHING MUSICAL APPRECIATION, TERENCE DWYER, OXFORD UNIVERSITY PRESS, 1975.
* אנציקלופדיה למוזיקה, ישראל שליטא, יהושע צ'יצ'יק הוצאת ספרים, תל אביב, 1965.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מינואט** בוויקישיתוף
* מינואט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007530381005171
* BnF: cb12309751z (data)
* GND: 4169444-2
* LCCN: sh98003471
* NKC: ph466414

 |
טרקאן במפגש עם מעריצים הונגרים בווינה, 2006
**היסמטין טרקאן טֶווטוׂלוּ** (בטורקית: **Hüsamettin Tarkan Tevetoğlu**; נולד ב-17 באוקטובר 1972) הידוע בעיקר בשם הבמה **טרקאן**, הוא אחד מזמרי הפופ המצליחים ביותר בטורקיה. במהלך הקריירה שלו הקליט טרקאן מספר אלבומים שהגיעו למכירות של "תקליט פלטינה" ומכירות אלבומיו נאמדות בסך הכול בכ-15 מיליון עותקים, מה שזיכה אותו בכינוי "נסיך הפופ הטורקי".

טרקאן, יליד אלזיי, גרמניה המערבית, התפרסם גם באירופה ובארצות הברית, במיוחד בשיר "שמרק" ("Şımarık"). השיר זכה למגוון גרסאות כיסוי וחידושים שהמפורסם ביותר הוא הביצוע של הזמרת האוסטרלית הולי וואלנס בגרסה אנגלית כ-"Kiss Kiss", לאחר שסזן אקסו, מלחינת השיר, מכרה את זכויות הלחן לוואלנס. חילוקי הדעות בנוגע לזכויות היוצרים של השיר הביאו לכדי סיום את שיתוף הפעולה הפורה בין טרקאן ואקסו, שהוליד עד כה מספר להיטים נוספים כ-"Şıkıdım". השיר "שמרק" זכה לגרסאות רבות ברחבי העולם, ובהן גם גרסאות עבריות: אחת בשם "נשיקה" אותה שרה רינת בר ושנייה בשם "כל המשמח" של יוסי פיאמנטה. כמו כן חלק מהמנגינה משמשת בתור הפתיח של התוכנית לונדון את קירשנבאום בערוץ עשר.

טרקאן הפיק את תקליטיו הראשונים בחברת איסטנבול פלאק, אך כיום הוא בעל לייבל משל עצמו, HITT Music, אותו ייסד ב-1997.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טרקאן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של טרקאן (בטורקית)
* טרקאן, ברשת החברתית פייסבוק

* טרקאן, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* טרקאן, ברשת החברתית אינסטגרם

* טרקאן, ברשת החברתית VK

* טרקאן, סרטונים בערוץ היוטיוב

* טרקאן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* טרקאן, באתר אייטונס (באנגלית)

* טרקאן, באתר ספוטיפיי

* טרקאן, באתר Last.fm (באנגלית)

* טרקאן, באתר AllMusic (באנגלית)

* טרקאן, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* טרקאן, באתר דיזר

* טרקאן, באתר Yandex.Music (ברוסית)

* טרקאן, באתר Discogs (באנגלית)

* טרקאן, באתר Songkick (באנגלית)

* טרקאן, באתר בילבורד (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb140111175 (data)
* GND: 129888346
* ISNI: 0000 0000 7839 6229
* LCCN: no2003113007
* MusicBrainz: 4ec2451d-ed0c-4273-b683-4c1312df25fd
* NKC: xx0024294
* NLK: KAC2019E1051
* VIAF: 74944638
* WorldCat: lccn-no2003113007

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במנהג יהודי קדום לכבודו של נפטר. אם התכוונתם לעמותה ישראלית לעידוד לימוד תורה, ראו ישיבה על קברו (עמותה).
**ישיבה על קברו** הוא מנהג יהודי המוזכר בתלמוד, לפיו נהגו לקבוע סדרי לימוד קבועים (=ישיבה) בסמוך לקבר של הנפטר, למשך תקופה מסוימת.

כיום אמירה זו משמשת כפתגם, כאשר רוצים לציין כי הלימוד נעשה עבור נפטר מסוים ולזכותו.

המנהג
-----

במסגרת דיון על התיאור בספר דברי הימים בעניין מותו של חזקיהו המלך: "וְכָבוֹד עָשׂוּ לוֹ בְמוֹתוֹ, כָּל יְהוּדָה וְיֹשְׁבֵי יְרוּשָׁלִָם." לפי התלמוד: "'וכבוד עשו לו במותו' - מלמד שהושיבו ישיבה על קברו. פליגי בה רבי נתן ורבנן, חד אמר: שלשה, וחד אמר: שבעה, ואמרי לה: שלשים" (תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ט"ז, עמוד ב'). כלומר עסקו בלימוד תורה על קברו, והמחלוקת בין החכמים היא כמה זמן התקיימה ישיבה זו: שלושה ימים, שבעה ימים או שלושים ימים. לפי מדרש רבה, ישיבה זו הייתה קבועה.

התוספות מנמקים מדוע חלקו כבוד לחזקיהו דווקא בדרך זו: "לפי שהרבה תורה בישראל, כדאמרינן בחלק שבדקו מדן ועד באר שבע ולא מצאו איש ואשה תינוק ותינוקת שלא היו בקיאים בטומאה וטהרה." כלומר, שחזקיה גרם לכך שיהיו הכל בקיאים בתורה כולה, וכהוקרה על כך קבעו ישיבה על קברו.

הרמב"ם מביא מנהג זה בהלכות אבלות: "מלך שמת ... ומושיבין ישיבה על קברו שבעה ימים, שנאמר 'וכבוד עשו לו במותו' זה שהושיבו לו ישיבה על קברו; ונשיא שמת אין מבטלין ישיבתו יתר על שלשים יום". דבריו עומדים בניגוד לדברי התוספות, מהם עולה שרק כלפי חזקיהו נהגו כך.

בימי הביניים היה נהוג להושיב ישיבה על קברו של רב שנפטר.

לעג לרש
-------

הראשונים התקשו כיצד התירו ללמוד בסמוך לקבר, ולא חששו לאיסור "לעג לרש", על פיו אין לקיים מצוות בקרבת מת, מפני שיש בכך משום זלזול במת בכך שמראה כאילו המת אינו יכול לקיים מצוות. בדבר נאמרו כמה הסברים:

* התוספות כתבו שהישיבה הייתה "לא על קברו ממש אלא ברחוק ארבע אמות, דליכא לועג לרש", כלומר הישיבה הייתה מרוחקת מעט מהקבר.

* לפי הסבר נוסף, האיסור ללמוד תורה בפני המת אינו אלא לפני קבורתו, אך לאחר הקבורה אין בכך משום לעג לרש משום שאף למת יש חלק בלימוד - על פי דברי חז"ל שהאומר דבר בשם אדם שנפטר "שפתיו דובבות בקבר".

* לדעת הר"י מיגש, כאשר לימוד התורה נעשה לכבודו של המת, אין בכך משום "לעג", וכך נפסק בשולחן ערוך: "מותר לומר פסוקים ודרשה לכבוד המת בתוך ארבע אמותיו או בבית הקברות", אך יש הנמנעים מכך.

* הסבר נוסף הוא שכאשר הנפטר לימד והרבה תורה, כמו במקרה של חזקיה, אין בכך משום לעג לרש כיוון שזכותו עומדת לו אף לאחר מותו, והוא אינו מוגדר כ"רש".

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר דברי הימים ב', פרק ל"ב, פסוק ל"ג
2. ↑  איכה רבה, פתיחתא כ"ה, על פי פירוש "ענף יוסף" שם.
3. ↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף צ"ד, עמוד ב'.
4. ↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות אבל, פרק י"ד, הלכה כ"ה
5. ↑  רש"י, מסכת יבמות, דף קכ"ב, ד"ה תלתא, בשם תשובות הגאונים; חידושי תלמיד הרשב"א והרא"ש, מסכת בבא קמא דף ט"ז עמוד ב'.
6. ↑  תוספות תלמידי רבינו תם, בבא קמא ט"ז עמוד ב'.
7. ↑  תלמוד בבלי, מסכת בכורות, דף ל"א, עמוד ב'.
8. ↑  הובא בשיטה מקובצת, בבא קמא דף ט"ז עמוד ב'.
9. ↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן שד"מ, סעיף י"ז
10. ↑  משה צוריאל, תפילה ליד ציון הקבר, באתר "חידוש", 1 בפברואר 2011
11. ↑  תוספות רבנו פרץ, בבא קמא דף ט"ז עמוד ב'.
**ולדיסלב לושצ'קביץ'** (בפולנית: **Władysław Łuszczkiewicz**; נכתב גם **ולדיסלב לושצ'קייביץ'**; 3 בספטמבר 1828 – 23 במאי 1900) היה צייר היסטורי פולני מתקופת הרומנטיקה המאוחרת מקרקוב, פעיל בתקופת חלוקתה של פולין. הוא היה פרופסור באקדמיה לאמנויות היפות ושימש כמנהל שלה בשנת 1893/95. אחד מתלמידיו הטובים ביותר היה יאן מטייקו, הצייר ההיסטורי הפולני הבולט ומאוחר יותר.

ביוגרפיה
--------

ולדיסלב לושצ'קביץ' נולד בקרקוב בשנת 1828. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון סנט אן (שם היה אביו פרופסור), הוא נרשם למחלקה להיסטוריה באוניברסיטה היגלונית. במקביל, החל ללמוד ציור בבית הספר לאמנויות היפות אצל וויצ'ך שטאטלר ויאן נפומוצן גלובאצקי.

כישרונו העניק לו מלגה שאפשרה לו להמשיך את לימודיו באקול דה ביו-ארט בפריז משנת 1849. בשהותו בצרפת, הוא פיתח גם את עניין חייו בהיסטוריציזם.

לושצ'קביץ החל ללמד אמנות עוד כשהיה סטודנט בעצמו. באותה העת קרקוב הייתה תחת שלטונה הצבאי של אוסטריה-הונגריה, וכל תחומי החינוך הוזנחו באופן גס. לעיתים קרובות הוא העביר שיעורי אמנות פרטיים בחינם לאמנים מתקשים. הוא קיבל תואר פרופסור באקדמיה בשנת 1877.

בין תלמידיו (מלבד מטייקו) היו הציירים העתידיים של האמנות הפולנית של ראשית המאה, כולל ארתור גרטגר, פיוטר סטאחביץ', אלכסנדר קוציס, יוזף מהופר, יאצק מלצ'בסקי, סטניסלב ויספיאנסקי, אלכסנדר אוגוסטינוביץ', וויצ'ך וייס. הוא הציג בפניהם סגנון ציור בשטח על ידי ארגון טיולים למקומות בעלי חשיבות היסטורית מחוץ לעיר.

בשנת 1883 נבחר למנהל המוזיאון הלאומי בקרקוב. ב־1893/95 כיהן כרקטור האקדמיה לאמנויות. ציוריו ההיסטוריים, המלאים בידע על חפצים ותלבושות תקופתיים, היוו מקור השראה ליאן מטייקו.

לעיתים קרובות הם נוצרו כמיצגים ציוריים של תגליותיו המדעיות והספרות בנושא. הוא הפסיק לצייר לקראת סוף חייו ופנה כולו לסייעת בכתיבה ושימור אמנות.

כהוקרה על עבודתו, הוענק ללושצ'קביץ' תואר כבוד של האוניברסיטה היגלונית בשנת 1900. הוא מת בקרקוב לפני טקס הענקת הפרסים באותה שנה.

הוא היה נשוי למלווינה רמלוף (1858), ונולדו להם ארבעה ילדים.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ולדיסלב לושצ'קביץ'** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Sztuka zrodzona z historycznej pasji – obrazyWładysława Łuszczkiewicza.    - Polskie Muzy, polskiemuzy.pl
2. ↑  Władysław Łuszczkiewicz h. Rola, Sejm-Wielki.pl
3. ↑  Wladyslaw Luszczkiewicz - zycie, www.pinakoteka.zascianek.pl

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb150530505 (data)
* GND: 14321389X
* ISNI: 0000 0001 0954 7705
* LCCN: n86021682
* NKC: js2014848478
* NLP: a0000001676697
* SUDOC: 252875117
* ULAN: 500100501
* VIAF: 11320148
* WorldCat: lccn-n86021682

 |
**אהמט מוחתאר פאשא** (בטורקית: **Ahmet Muhtar Paşa**‏; 1 בנובמבר 1839, בורסה, האימפריה העות'מאנית – 21 בינואר 1919, איסטנבול) היה גנרל, מפקד הכוחות העות'מאניים באזור הקווקז בעת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), ומדינאי אשר לתקופה קצרה בשנת 1912 כיהן כווזיר הגדול, מורה ומחנך.

חייו
----

מוחתאר פאשא נולד בעיר בורסה, התחנך באקדמיה הצבאית באיסטנבול, מונה לתפקידי הוראה באקדמיה ולבסוף ניהל אותה. ב-1856, במהלך מלחמת קרים, שירת בתפקידי שלישות, ב-1862 שימש כקצין מטה בעת המלחמה במונטנגרו, ובשנים 1870–1871 השתתף בדיכוי המרידה בתימן.

ב-1873, הוא הועלה לדרגת גנרל, מונה לפאשא וקיבל פיקוד על הגיס השני העות'מאני. ב-1875 הוא פיקד על הכוחות העות'מאניים בעת ההתקוממות בבוסניה והרצגובינה, ובפרוץ המלחמה העות'מאנית-רוסית 1877–1878 הוצב לפקד על חזית ארזורום. אמנם עם תום הקרבות נוצחו העות'מאנים, אולם סדרת הניצחונות שלו בתחילת הקרבות זיכתה אותו בתואר "ראזי", תואר כבוד של "לוחם קודש", הניתן ללוחמים עתירי ניסיון שהוכיחו את גבורתם בקרב.

ב-1879 מונה מוחתאר פאשא למפקד החזית היוונית וב-1885 לנציב העליון העות'מאני במצרים, אף על פי שרשמית, עוד ב-1882 הכריזו הבריטים על מצרים כמושבה בריטית. ביולי 1912 מונה לווזיר הגדול של האימפריה הדועכת. ב-8 באוקטובר 1912 פרצה מלחמת הבלקן הראשונה, העות'מאנים ספגו תבוסות קשות ונתפסו לא מוכנים ברמת הפיקוד והמטה וברמת החיילות. האחריות לכשלונות הוטלה על מוחתאר פאשא והוא התפטר מתפקידו ב-29 באוקטובר של אותה השנה.

מוחתאר פאשא הלך לעולמו באיסטנבול בראשית 1919.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אהמט מוחתאר פאשא** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007316392405171
* BnF: cb13025656g (data)
* CiNii: DA09621845
* GND: 119456214
* ISNI: 0000 0000 8080 6696
* LCCN: n80132221
* MusicBrainz: cc0dfbd6-2bc6-472a-b468-45ca08658e7d
* NLG: 105115
* NTA: 117171964
* SUDOC: 224814885
* TDVİA: gazi-ahmed-muhtar-pasa
* VcBA: 495/307017
* VIAF: 822380
* WorldCat: lccn-n80132221

 |
**פיוטר סטאחביץ'** (בפולנית: **Piotr Stachiewicz**;‏ 29 באוקטובר 1858 – 14 באפריל 1938) היה צייר ומאייר פולני.

ביוגרפיה
--------

בין השנים 1877–1883 למד באקדמיה לאמנויות בקרקוב אצל ולדיסלב לושקביץ' ופלוריאן סינק. בין השנים 1883–1885 המשיך את לימודיו באקדמיה לאמנויות יפות במינכן אצל אוטו סייטס. עם סיום לימודיו נסע לטיול נרחב וביקר באיטליה, ביוון ובירושלים.

לאחר מכן התיישב בקרקוב, שם צייר דיוקנאות, סצנות היסטוריות ואמנות דתית. בתקופה זו הוא יצר כמה מיצירותיו הידועות ביותר; סדרה בהשתתפות הדוגמנית המפורסמת, זופיה פלוצ'ובה לבושה בתלבושות עממיות מסורתיות. הוא גם עיצב פסיפסים לבזיליקת הלב הקדוש של ישו. בשנת 1889 הוא חבר באגודת ידידי קרקוב לאמנויות יפות וכיהן כסגן נשיא שלה בין השנים 1900 עד 1913. בשנת 1893 הוא סירב להצעה להתמנות למנהל האקדמיה בקרקוב, מכיוון שהיא עברה ארגון מחדש שהיה מחייב אותו לפטר כמה ממדריכיה הוותיקים.

הוא היה גם מאייר פורה לעבודות של אדם מיצקביץ', מריה קונופניצקה ויוזף איגנצי קרשבסקי. עבודתו הבולטת ביותר בתחום זה הייתה סדרה של 22 ציורים שנעשו עבור קוו ואדיס על ידי הנריק סיינקביץ' והועתקו כגלויות. הם נחשבו כאבודים, אך בשנת 2014 הם נמצאו והוחזרו מארצות הברית לתערוכה בפולין. מקורות אחרים מצביעים על כך שהם פשוט היו באוסף פרטי והוצגו במכון לאמנויות בדטרויט בשנת 1953.

בשנים 1893–1895 הוא הפיק סדרת ציורים המתארת את העובדים במכרות המלח של ויליצקה, שזיכתה אותו בפרס מטעם האקדמיה הפולנית. המקורות אבדו במהלך מלחמת העולם השנייה, אך כמה רפרודוקציות צבע שרדו.

הוא הקים מגזין אמנות דו-שבועי, "שוויאט" (העולם). הוא היה ידוע גם בסדרת ציורים דתיים על המדונה השחורה מצ'נסטוחובה.

בשנת 1923 הוענק לו אות מסדר פולוניה רסטיטוטה.

גלריה
-----

* כריכת ספר "קיץ חדש"כריכת ספר "קיץ חדש"
* פרסומת לבירהפרסומת לבירה
* איור לקוו ואדיסאיור לקוו ואדיס
* איור לקוו ואדיס איור לקוו ואדיס
* במכרות המלחבמכרות המלח
* המדונה השחורההמדונה השחורה
* סופיה היפה סופיה היפה
* כלה כלה
* אווה מריה אווה מריה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיוטר סטאחביץ'** בוויקישיתוף
* פיוטר סטאחביץ', באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Biographical notes
2. ↑  Piotr Stachiewicz, www.polskokatolicki.pl
3. ↑  Rediscovered Quo Vadis paintings on show, Polskie Radio dla Zagranicy
4. ↑  70: Piotr Stachiewicz "Quo Vadis" 22 Illustrations - Apr 28, 2011 | Stefek's Auctioneers & Appraisers in MI, LiveAuctioneers (באנגלית)
5. ↑  Exhibition: The Lost Images of Piotr Stachiewicz (ארכיון)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007268334205171
* GND: 135805953
* ISNI: 0000 0001 0963 0365
* LCCN: n2004103888
* NKC: jx20101116011
* NTA: 072547553
* RKD: 459981
* SUDOC: 255662629
* ULAN: 500173457
* VIAF: 31394460
* WorldCat: lccn-n2004103888

 |
**אחיקם סטולר** (נולד ב-1952) הוא משפטן ועורך דין ישראלי. בתפקידו האחרון כיהן כסגן נשיא בית המשפט המחוזי מרכז השוכן בלוד. מלבד היותו משפטן ושופט, סטולר משמש כמרצה מן החוץ בחוג לקרימינולוגיה ובפקולטה למשפטים שבאוניברסיטה העברית בירושלים ובמרכז האקדמי שערי מדע ומשפט סטולר מרצה בחוג "ראיות מדעיות".

ביוגרפיה
--------

  

אחיקם סטולר נולד בשנת 1952 בישראל. ב-1970 סיים את לימודיו התיכוניים בכפר הנוער "אלוני יצחק" הושכן במועצה אזורית מנשה. באותה שנה, עם סיום לימודיו התיכוניים התגייס לצבא הגנה לישראל ושירת שם עד שנת 1973. בין השנים 1973–1974 היה קצין הביטחון של ועדת אגרנט.

בשנת 1978 סיים לימודי תואר בוגר אוניברסיטה בכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1980 סיים בהצטיינות לימודי מוסמך אוניברסיטה בכימיה באותה האוניברסיטה. בשנים 1980–1983 שימש כראש המעבדות הניידות לזירת העבירה של המחלקה לזיהוי פלילי במשטרת ישראל. ב-1986 סיים את לימודיו במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. בחודש נובמבר 1987 הוסמך כעורך דין. 

משנת 1988 עד ל-2002 עבד כעורך דין עצמאי. בשנת 1991 קיבל תואר דוקטור לכימיה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים. משנת 1997 משמש משמש כמרצה מן החוץ בחוג לקרימינולוגיה ובפקולטה למשפטים שבאוניברסיטה העברית בירושלים ובמרכז האקדמי שערי מדע ומשפט סטולר מרצה בחוג "ראיות מדעיות". נוסף על כך, סטולר לימד במרכז הבינתחומי הרצליה וגם כיום הוא מלמד במרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן. 

בחודש דצמבר 2002 מונה לכהונת שופט בבתי משפט השלום במחוז תל אביב. ביוני 2007 מונה לכהונת שופט בית המשפט המחוזי מרכז. בדצמבר 2016 מונה לכהונת שופט בכיר.

במרץ 2019 מונה לכהונת סגן נשיא של בית המשפט המחוזי מרכז לוד. בשנת 2020 בהגיאו לגיל שבעים פרש מכס השיפוט.

קישורים חיצוניים
----------------

* אחיקם סטולר, באתר הרשות השופטת

הערות שוליים
------------

1. ↑  שיעור בחוג "ראיות מדעיות"
2. 1 2 3 4  אחיקם סטולר, באתר הרשות השופטת
**יחידת הסייבר הארצית**, היא יחידה של להב 433, משטרת ישראל, האחראית על המאבק בפשיעה הטכנולוגית במרחב הסייבר.

יחידת הסייבר הארצית הוקמה בלהב 433 במטרה להוביל את המאמץ הלאומי בלחימה בתופעות פשיעה במרחב הקיברנטי. היחידה אמונה על חקירת עבירות מחשב איכותיות ומתוחכמות במיוחד המצריכות מומחיות ואמצעים מתוחכמים, עבירות הנוגעות לתשתיות לאומיות ומוסדות פיננסים, פעילות עבריינית המסתייעת באמצעים מתוחכמים, יצור והפצת נגיף מחשב, סחיטה במרחב הקיברנטי ועוד.

היחידה אמונה על חשיפת פשעי סייבר, איסוף מודיעין ברשת, נטרול גורמי פשיעה במרחב המקוון המאיימים על תשתיות קריטיות, טיפול בתופעות כגון סחיטה במרחב הקיברנטי, גניבת מידע, הפצת רוגלות וחקירת עבירות סייבר מתוחכמות. מטרת היחידה היא להגן על שלום הציבור, רכושו וביטחונו, כל אלה תוך שימוש בשיטות ובאמצעים טכנולוגיים חדשניים ומתקדמים. היחידה עובדת בשיתוף פעולה עם גורמים אזרחיים, ארגוני אכיפה בארץ ובעולם, מוסדות אקדמיים וארגונים בינלאומיים.

תפקידים
-------

* ניהול חקירות בתחומי הייעוד של היחידה.
* טיפול בפשיעת סייבר המלווה בפגיעה כלכלית.
* טיפול בפגיעת סייבר בתשתיות חיוניות/מוסדות פיננסיים.
* חשיפת תופעות פשיעה במרחב הקיברנטי לרבות פדופיליה.
* פעילות יזומה בנוגע לתרחישי איום מקוונים.
* סיוע ושיתוף פעולה בינלאומי בתחום הסייבר.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר יחידת הסייבר הארצית

הערות שוליים
------------

1. ↑  "יחידת הסייבר". *GOV.IL*. נבדק ב-2023-09-09.
2. ↑  הצצה נדירה ליחידת הסייבר בלהב 433, באתר משטרת ישראל
3. ↑  "יחידת הסייבר". *GOV.IL*. נבדק ב-2023-09-09.
| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל תקשורת** |

תורן אנטנות בתחנת בסיס לרשת תקשורת סלולרית.
תחנת בסיס מעוצבת כדקל בטוסון, אריזונה
אנטנה סלולרית משולבת בפיסול סביבתי בנתניה
אנטנת מוטורולה דור ראשון
**תחנת בסיס** היא מתקן לקליטה ו/או שידור של גלי רדיו. תחנת בסיס יכולה לשמש לכל סוג של תקשורת אלחוטית, אך השימוש הנפוץ במונח "תחנת בסיס" מתייחס לתקשורת סלולרית.

תחנת בסיס היא לרוב תחנת אחת מתוך מערכת תקשורת עם תחנות בסיס הפרוסות בשטח גאוגרפי נרחב ומספקת שירותי תקשורת.

הרכב ומבנה
----------

* אנטנות - משמשת לקליטה ו/או שידור של אותות, ומותקנת במיקום גבוה, על גבי תוואי טבעי או על גבי מגדל, על מנת לאפשר תנאי שידור/קליטה טובים. האנטנות יכולות להיות בצורות ובגדלים שונים, לדוגמה משתפלות או כמתקני גישה אלחוטיים.
* חדר תקשורת - בו נמצאים אמצעים אלקטרוניים כגון ציוד תקשורת, מקלטים, משדרים, מגברים ועוד.
* קווי תקשורת - המקשרים בין תחנת הבסיס לשאר המערכת (כגון תחנות בסיס אחרות, מרכזיית שיחות וכו')

מאפיינים
--------

* כיסוי - האזורים שתחנת הבסיס יכולה לתת להם כיסוי
* קיבולת - כמות המנויים, קצב נתונים לתחנה, יכולת לקלוט מנויים מתחנות בסיס סמוכות שסובלות מתקלה
* ארכיטקטורת רשת - היכולת לעבוד כחלק ממערכת תקשורת גדולה יותר, העצמאות לספק שירותים למנויים מקומיים גם כאשר תחנות בסיס אחרות לא תקינות, יכולת לתת שירות למנויים מרשת אחרת (נדידה).

שימושים נוספים
--------------

### תקשורת מחשבים

 ערך מורחב – **נקודת גישה**  

תחנות בסיס יכולות לשמש כנקודה המאפשרת גישה אל רשתות של תקשורת מחשבים (כגון האינטרנט ורשתות אלחוטיות), עבור אמצעים אלקטרוניים שונים, כגון מחשבים ניידים, מחשבי כף יד ועוד.

### מיפוי וניווט

תחנות בסיס יכולות לשמש גם כחלק ממערכת ניווט לוויינית. מיקומן הגאוגרפי של תחנות אלו ידוע ברמת דיוק גבוהה מאוד והן מנטרות באופן קבוע את ההפרש בין מיקומן המדויק, לבין קריאת המיקום המתקבלת מהמערכת. התחנות שולחות את ההפרש אל מערכת הניווט, ותיקונים אלו נקלטים במכשירי הניווט ומאפשרים לתוכנות הניווט להציג את מיקום בצורה מדויקת יותר.

### מכשירי קשר

בדומה לאופן הפעולה ברשתות טלפון סלולריות, תחנות בסיס יכולות לשמש גם כחלק ממערכות קשר אלחוטיות. במערכות אלו, מכשירי הקשר הניידים יכולים לנוע ולהתרחק זה מזה. ברגע שהמכשירים יוצאים מטווח הקליטה שביניהם, הם יכולים לקבל שירות מתחנת בסיס אחת או יותר, שמקשרת ביניהם.

קרינה ובטיחות
-------------

 ערך מורחב – **השפעות בריאותיות של קרינת טלפון סלולרי**  

הקרינה הנפלטת מטלפונים סלולריים ומתחנות בסיס היא קרינה אלקטרומגנטית בתחום תדרי המיקרוגל. קרינה זו היא קרינה בלתי מייננת וההשפעה הוודאית היחידה שלה על רקמות היא חימום.
ככל שהטלפון הסלולרי רחוק יותר מתחנת הבסיס, הוא נדרש לשדר בעוצמה גבוהה יותר - ופולט קרינה חזקה יותר. ככל שיש פריסה צפופה יותר של תחנות בסיס, יורד הסיכוי שהטלפון הסלולרי יהיה רחוק מתחנת בסיס. לעומת זאת, ככל שהפריסה צפופה יותר, ישנה צפיפות יותר של תחנות בסיס שפולטות קרינה באופן קבוע.

בשל היבטי הבטיחות והקרינה, וגם אסתטיקה ונוף - תחנות הבסיס הפכו להיות NIMBY.

ראו גם
------

* תחנת ממסר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תחנת בסיס** בוויקישיתוף

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פירוש נוסף ערך זה עוסק בתפקיד בארגון. אם התכוונתם לדרך להכנת מזון, מרינדה, ראו השריה.
**משרה** היא עבודה שמבחינת היקף משימותיה נועדה לאיוש על ידי עובד אחד. כלל המשרות שהוקצו ליחידה ארגונית מסוימת הוא התקן של יחידה זו. משרה מתאפיינת במקצוע של המשרה ובשיבוץ הספציפי בארגון. המשרה של מזכירת מנכ"ל, למשל, היא משרה שהמקצוע הנדרש בה הוא מזכירה, והשיבוץ הספציפי הוא בלשכת המנכ"ל. 

בתקן של יחידה ארגונית מוגדרות לעיתים משרות זהות אחדות. בסניף בנק, למשל, ניתן למצוא 10 משרות של טלר. 

**משרה מלאה** היא משרה שהעובד המועסק בה עובד את מכסת השעות המוגדרות כהיקף עבודה מלא באותו מקום עבודה. לפי חוק שעות עבודה ומנוחה, בישראל משרה מלאה לא תעלה על 42 שעות עבודה בשבוע. היקף שעות העבודה במשרה מלאה גבוה בישראל בהשוואה בינלאומית. **משרה חלקית** היא משרה שהעובד המועסק בה עובד פחות ממכסת השעות המוגדרות כהיקף עבודה מלא באותו מקום עבודה.

ראו גם
------

* תעסוקה גמישה

* שיתוף במשרה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משרה** בוויקישיתוף
* אתר למנויים בלבד קורין דגני, למה לג'נגל משרה מלאה עם שני ילדים - כשאת יכולה לכבוש את העולם בחצי משרה?, באתר TheMarker‏, 13 בדצמבר 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007292876505171
* LCCN: sh00006403
* NDL: 00572164

 |
**סֶרַח עוֹר** או **דבלול עור** (**acrochordon** מוכר גם כ**תבלול** או **פלולה**) הוא סוג של גידול שפיר המופיע על פני העור באזורים שבהם הוא נוטה להתקמט כגון באזור הצוואר, בית השחי, המפשעה והעפעפיים.

סרחי העור בדרך כלל אינם מזיקים מבחינה בריאותית, אינם כואבים ואינם נוטים לגדול ולהשתנות לאורך הזמן, אך לעיתים מתרחש גירוי של סרח העור כתוצאה מגילוח או מגע בתכשיט או בגד.

סרח העור מכיל ליבת כלי דם ותאי שומן המכוסים באפידרמיס החיצוני של העור. גודלם הממוצע של סרחי העור אינו עולה על זה של גרגר אורז אם כי במקרים נדירים הם יכולים להגיע לגודל של כסנטימטר. הסרחים הם בעלי מרקם רך אך פני השטח שלהם אינם חלקים. הם צומחים מתוך העור על גבי מעין גבעול.

ההערכה היא כי סרחי העור מתפתחים כתוצאה ממגע ושפשוף בין קפלי העור. שכיחותם בקרב האוכלוסייה היא כ-46% והיא גבוהה יותר בקרב נשים מאשר בקרב גברים. סרחי העור הם בעלי מאפיינים תורשתיים.

מכיוון שמדובר בגידול שפיר, הטיפול בהסרת סרחי העור אינו חיוני. הסרה מתבצעת בדרך כלל כאשר הסרח גורם לגירוי או מסיבות קוסמטיות באמצעות כוויה, הקפאה עמוקה, חיתוך, או קשירת חנק סביב צוואר הסרח.

ראו גם
------

* דרמטופיברומה
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סרח עור** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  המונח נקבע במונחי רפואת העור של האקדמיה ללשון העברית (מילון רפואת עור [רפואה] (תשע"א), באתר האקדמיה ללשון העברית). רווח גם "תג עור" - תרגום מילולי מן האנגלית: skin tag.
**ישראל הילמן** (30 ביולי 1915 – 2 ביוני 1973) היה תעשיין ומנהל ישראלי.

ביוגרפיה
--------

הילמן נולד בסנקט פטרבורג שברוסיה, בנם של גיטה לבית בנימינוביץ' והמהנדס הלל הילמן, שניהם ילידי לטביה.
למד בבית ספר תיכון רפורמי בנירנברג שבגרמניה. בעל תואר בוגר בכלכלה מלונדון.

בשנת 1932 עלתה משפחתו לארץ ישראל. ב-1933 ייסד אביו ברמת גן את מפעל "פַּלאָלוּם" (Palalum) לייצור כלי מטבח ובית מאלומיניום והיה מנהלו ומהשותפים בבעלות עליו.
בשנת 1937 הצטרף להנהלת "פלאלום" לצד אביו.
בשנים 1940–1943 כיהן כמנהל מפעל השימורים "פְּרימן". אחר-כך כיהן כמנהל "פלאלום" עד סגירתו ב-1957, ובשנים 1957–1958 כמנהל "חירם".
אחר כך כיהן כמזכ"ל חברת מפעלי ים המלח.

בחודש ספטמבר 1940 נשא את רות לבית פרידמן-לבוב (1917–2010), פסנתרנית ומורה למוזיקה (בתו של אריה פרידמן-לבוב, זמר, מורה לזמרה ומנצח מקהלות, ואחייניתו של דוד בן-גוריון). המשפחה השתקעה ברמת גן, ובני הזוג היו הורים לבן ובת, איתן הילמן ועירית פיין (נולדה ב-1945).

בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 עברה המשפחה לבאר שבע, שם ייסדה אשתו רות הילמן את הקונסרבטוריון העירוני וניהלה אותו במשך שנים.

הילמן כיהן כחבר הנהלת איגוד תעשיות מתכת בהתאחדות התעשיינים.
בבאר שבע היה חבר לשכת התעשייה והמסחר בעיר.

נקבר בבית הקברות הישן בבאר שבע.

לקריאה נוספת
------------

* 'Hillman, Israel,' in: *Who's Who Israel*, vol. 6, 1956, p. 219.
* 'Hillman, Israel,' in: *Who's Who in Israel*, 1961, p. 317.

הערות שוליים
------------

1. ↑  רות פרידמן-לבוב – ישראל הילמן: באים בברית הנשואין, דבר, 3 בספטמבר 1940.
2. ↑  הקבר של ישראל הילמן בבית הקברות ראשון בבאר שבע, באתר BillionGraves.
**לברכט מאס** (בגרמנית: **Leberecht Maaß**;‏ 24 בנובמבר 1863 – 28 באוגוסט 1914) היה קונטר-אדמירל שפיקד על כוחות הצי הקיסרי הגרמני בקרב מפרץ הלגולנד הראשון. הוא איבד את חייו כשספינת הדגל שלו, הסיירת הקלה SMS קלן, הוטבעה על ידי סיירות מערכה בריטיות בפיקודו של תת אדמירל דייוויד ביטי.

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייו

לברכט מאס נולד בקורקנהגן, מחוז פומרניה. הוא הצטרף לצי הקיסרי הגרמני ב-1863. בין 1893 ל-1895 פיקד מאס על סירת טורפדו. בין 1898 ל-1901 פיקד על שייטת ובין 1903 ל-1906 היה ראש מחלקה במחלקת הטורפדו. מאס שימש כמנהל בית הספר הימי (1906–1908) וקודם לקפטן במרץ 1908. הוא פיקד על הסיירת Freya (אפריל 1908-יוני 1909), על הסיירת המשוריינת שרנהורסט (מרץ 1909 – יוני 1910) ועל אוניית המערכה הישנה וייסנבורג (אוגוסט 1910 – ספטמבר 1910). באוקטובר 1910 הועלה מאס לדרגת קומודורה. ב-9 בדצמבר 1913 הועלה מאס לדרגת קונטר-אדמירל, והניף את דגלו בסיירת קלן. בתחילת מלחמת העולם הראשונה כיהן מאס כמנהיג ספינות הטורפדו ומפקד קבוצת הסיור השנייה.

### מותו בקרב מפרץ הלגולנד

ב-28 באוגוסט 1914, כוח הארוויץ' של הצי המלכותי הבריטי של שתי סיירות קלות, ארת'וזה ופירלס, ו-31 משחתות בפיקודו של קומודור רג'ינלד טירוויט, ערך פשיטה על ספינות גרמניות ליד בסיס הצי הגרמני בהלגולנד. מרחוק סיפקו חיפוי סיירות המערכה ניו זילנד ואינווינסיבל של כוח הסיירות K תחת אדמירל מור.

בשעות הבוקר המוקדמות נתקל כוח הארוויץ' בסירות טורפדו גרמניות בסיור ממערב להלגולנד. הגרמנים שלחו במהירות למקום את הסיירות הקלות פראונלוב ושטטין, אליהן הצטרפו זמן קצר לאחר מכן שלוש סיירות קלות נוספות מווילהלמסהאפן, כולל ספינת הדגל של אדמירל מאס, קלן, כמו גם אריאדנה ושטרסבורג. לאחר מכן הצטרפה אליהם סיירת קלה נוספת, מיינץ מאמדן. הארת'וזה של טירוויט נפגעה קשות על ידי פראונלוב, אך גם הסיירת הגרמנית ספגה פגיעות קשות ונסוגה להלגולנד. טירוויט קיבל עד מהרה תמיכה מהשייטת של קומודור ויליאם גודאינף, שמנתה שש סיירות קלות מודרניות מסדרת טאון: סאות'המפטון, ברמינגהאם, פאלמות', ליברפול, לואוסטופט ונוטינגהאם. בערפל ובעשן, מיינץ מצאה את עצמה בין הכוחות של טירוויט וגודאינף, והוטבעה על ידם לאחר קרב ממושך.

לאחר שנקרא לסיוע על ידי טירוויט, הצטרף אדמירל ביטי, עם שייטת סיירות המערכה הראשונה, שכללה את לאיון, קווין מרי ופרינסס רויאל לניו זילנד ואינווינסיבל של מור. הם הגיעו תוך קצת יותר משעה, בשעה 12:40, והטביעו את הסיירות הקלות הפגיעות, קלן ואריאדנה, שנלחמו נואשות. מתוך כ-485 איש שהיו בצוות הקלן, שרד רק אחד. מאס היה בין הנספים.

הנצחה
-----

הצי הגרמני קרא למשחתת ממלחמת העולם השנייה על שם מאס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לברכט מאס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Koop, Gerhard; Schmolke, Klaus-Peter (2014). *German Destroyers of World War II*. Pen & Sword books limited. p. 77.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1058692232
* VIAF: 311037416
* WorldCat (עם VIAF): 311037416

 |
**ניר גורלי** (נולד ב-25 בדצמבר 1982) הוא עיתונאי, שדרן רדיו ויוצר פודקאסטים.

גורלי הוא ממקימי חטיבת הרדיו של כאן – תאגיד השידור הישראלי ומשמש בה כשדרן ועורך בכיר. החל משנת 2021 הוא משמש כעורך הראשי של "כאן הסכתים", מחלקת הפודקאסטים של התאגיד. גורלי ידוע בתור יוצר, עורך ומגיש קבוע של ההסכת "שיר אחד", אחד ההסכתים המואזנים ביותר בישראל.

ביוגרפיה
--------

ניר גורלי הצטרף לחטיבת הרדיו של כאן עם הקמתה בשנת 2017 והיה חבר בצוות הפודקאסט "שיר אחד" מימיו הראשונים. במסגרת פעילות ההסכת לקח חלק גם באירועים חיים שהתקיימו בתיאטרון תמונע, בבית אבי חי ובפסטיבל ישראל. בנוסף הוא משמש כעורך של הסכתים אחרים ובהם "לך תזכור" בהגשת עקיבא נוביק, ו"משפט חוזר" בהגשת עו"ד אורון שוורץ.

ב-2022 שודר הפודקאסט "המגפה", אותו ערך גורלי יחד עם מאיה קוסובר ודניאל מאורר במסגרת "כאן הסכתים". ההסכת בוחן את תופעת האלימות כלפי נשים ואת המאבק בה ממגוון זוויות. במרץ 2023 כתב והגיש את ההסכת "רדיוהד – תפסיקו את הרעש" במסגרת "כאן 88 הסכתים". כמו כן ערך את המיני סדרה "לנון – העשור האחרון" בהגשת רוני ורטהיימר.

גורלי הוא בוגר של תוכנית מנהיגות יהודית בתרבות של מכון מנדל. בעבר היה עורך וכתב מוזיקה במוסף "גלריה" של עיתון "הארץ" וכתב טור קבוע ב"וואלה! תרבות". הוא שידר בתחנת 88FM והיה העורך המוזיקלי של הרדיו הבינתחומי.

חיים אישיים
-----------

גורלי גר ברעננה עם אשתו ושלושת ילדיהם. הוא בנו של הפרשן המשפטי משה גורלי.

הערות שוליים
------------

1. ↑  כפיר אדר, ניר גורלי נבחר לעורך בכיר ב'כאן הסכתים', באתר אייס, 10 בינואר 2021
2. ↑  מאיה נחום שחל, יוצרי הפודקאסט שיר אחד: "המוזיקה היא אמצעי, השירים מספרים עלינו", באתר כלכליסט, 15 בינואר 2023
3. ↑  קרן מלמד–מרגלית, ‏איך שיר נולד: מאחורי הקלעים של ההסכת המואזן ביותר בישראל, בעיתון מקור ראשון, 4 בינואר 2022
4. ↑  אתר למנויים בלבד בן שלו, לחשוף את הסיפורים שמאחורי השירים הישראליים, באתר הארץ, 11 ביולי 2017
5. ↑  שיר אחד – כאן הסכתים, באתר www.tmu-na.org.il
6. ↑  שיר אחד – סדרת וידאו, באתר בית אבי חי, ‏7 באפריל 2022
7. ↑  More Than One Song, פסטיבל ישראל
8. ↑  אלעד הומינר, ‏האזינו עקיבא נוביק: צריכים להתכונן ליום שלא יהיו ניצולי שואה לראיין, באתר כיפה, 27 באפריל 2022
9. ↑  לך תזכור, באתר כאן
10. ↑  משפט חוזר, באתר כאן
11. ↑  דרור אמסטר, עו"ד אורון שוורץ מסכם עונה שנייה של הפודקאסט "משפט חוזר", באתר פוסטה, ‏7 בדצמבר 2022
12. ↑  המגפה – כאן הסכתים, באתר כאן
13. ↑  רדיוהד – תפסיקו את הרעש, באתר כאן
14. ↑  לנון – העשור האחרון, באתר כאן
15. ↑  The Mandel Leadership Institute – Fellows, Mandel Foundation – Israel
16. ↑  ניר גורלי, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2015
17. ↑  ניר גורלי‏, שביל בצד 08: סוד הקסם של אלט ג'יי, באתר וואלה!‏, 19 באוגוסט 2015
18. ↑  דוד אברהם‏, חדש בקיוב: מי זז השבוע?, באתר וואלה!‏, 20 בפברואר 2015
19. ↑  כתבות מאת משה גורלי, באתר כלכליסט
**אבינו** (באנגלית: **The Bouncer**) הוא סרט פשע ישראלי משנת 2016, בכתיבתו ובבימויו של מני יעיש, עם מוריס כהן, רותם זיסמן כהן ואלון דהן בתפקידים הראשיים. העלילה היא על זוג נשוי שרוצה להביא ילד לעולם. הגבר רוצה להיות אב ומבקש את עזרת אבינו שבשמיים ומכאן שם הסרט.

תקציר העלילה
------------

עובדיה (מוריס כהן) הוא בעל חברה קטנה להובלות. להשלמת הפרנסה הוא עובד כשומר במועדון הלילה "שמיים" המנוהל על ידי מיקי מכלוף (חיים זנאתי) ואחיו ויקטור (ויקטור מימון) וחזי (יעקב זדה דניאל).

עובדיה נשוי לרחל (רותם זיסמן כהן) העובדת כקופאית. הם מנסים חמש שנים להיכנס להריון. למרות טיפולי הפוריות ולמרות פניה לרב ותפילות לאבינו שבשמיים הם לא מצליחים. 

למועדון שמיים מגיעים מידי לילה העבריין שלום רוזנטל (אלון דהן) ויד ימינו רמי (הרצל טובי). שלום עוסק בחלוקת סמים, הלוואות בשוק האפור, סחר ברכוש גנוב ועוד. בשירותים במועדון מוכר עוזרו, רומנו (דורון בן-דוד), סמים לכל מי שרוצה.

שלום מבחין בכושרו האלים של עובדיה לסלק מתפרעים במועדון. הוא מנסה לרתום אותו לשרותו כגובה חובות ומבטיח לו משכורת בסכום עתק אבל עובדיה מסרב.

כישלונות טיפולי הפוריות מובילים למתח בן שני בני הזוג. עובדיה מחליט להמשיך את הטיפולים במרפאה פרטית שם מבטיחה לו הרופאה (יעל הדר) הצלחה. עובדיה זקוק לכסף כדי לממן את הטיפולים ואז הוא נשבר ומסכים לעבוד בשביל שלום.

עובדיה הוא לא אלים מטבעו אך נאלץ כעת לפעול באלימות קשה נגד אנשים שחייבים כסף לשלום. לאט לאט הוא נכנס לעולם הפשע. כאשר הוא מתבקש "לכסח את הצורה" לנהג מונית מבוגר (אברהם סלקטר) הוא מרחם עליו ומשחרר אותו בהוראה ש"ייעלם".

רחל נכנסת להריון ועובדיה נתון כבר לחסדיו של שלום הכופה עליו באיומים את רצונו. שלום רוצה להשתלט באלימות על המועדון של האחים מכלוף. הוא פוקד על עובדיה להשאיר את דלת המועדון האחורית פתוחה לאחר יציאת הבליינים, כדי שיוכל לחדור למועדון ולחסל את כל האחים מכלוף.

עובדיה נמצא במשבר איום, מצד אחד אינו רוצה לבגוד במעבידיו ומצד שני רוצה לסיים את ההריון של אשתו. ההחלטה שלו מובילה לסוף טרגי.

פרסים
-----

מוריס כהן זכה בפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר ובפרס השחקן הראשי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים, שירה ארד זכתה בפרס אופיר לעריכה הטובה ביותר.

הסרט היה מועמד לעוד עשרה פרסי אופיר.

שחקנים
------

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
| מוריס כהן | עובדיה |
| רותם זיסמן כהן | רחל |
| אלון דהן | שלום רוזנטל |
| חיים זנאתי | מיקי מכלוף |
| הרצל טובי | רמי בן אבו |
| דורון בן דוד | רומנו |
| אברהם סלקטר | נהג מונית |
| יעקב זדה דניאל | חזי מכלוף |
| יעל הדר | רופאה |

קישורים חיצוניים
----------------

* "אבינו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "אבינו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "אבינו", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "אבינו", באתר אידיבי
* "אבינו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* אבינו, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* קדימון לסרט אבינו, באתר יוטיוב
* מאחורי הקלעים של אבינו, באתר יוטיוב
* אורון שמיר, עכבר העיר, "אבינו": להיט, למרות התסריט, באתר הארץ, 4 בנובמבר 2016
* אתר למנויים בלבד אורי קליין, ב"אבינו" מני יעיש מגשים את ההבטחה שהיתה גלומה בסרטו הראשון, באתר הארץ, 9 בנובמבר 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  נירית אנדרמן, "סופת חול" זכה בפרס אופיר לסרט הטוב ביותר, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2016
2. ↑  נירית אנדרמן, הסרטים "אבינו" ו"וסופת חול" מובילים את רשימת המועמדים לפרסי אופיר, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2016
**הרברט קליין** (בגרמנית: **Herbert Klein**, ‏25 במרץ 1923 – 25 בספטמבר 2001) היה שחיין גרמני-יהודי, שיאן עולם, בעל מדליית ארד אולימפית (הלסינקי 1952) ואלוף אירופה (וינה 1950) במשחה ל-200 מטר חזה.

קליין החזיק בשיאי העולם האחרונים במשחים בסגנון החזה עד שסגנון זה הופרד לשני סגנונות (כיום), סגנון חזה ופרפר.

קורות חיים
----------

קליין נולד בברסלאו שברפובליקת ויימאר (כיום ורוצלב שבפולין). בשנת 1941 זכה באליפות גרמניה לנוער במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:13.1 דקות. במלחמת העולם השנייה הוא התגייס לצי הגרמני בקיל ובשנת 1943 נפל בשבי הבריטי, ממנו חזר למינכן גרמניה במרץ 1948.

### אלוף אירופה

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1950 זכה קליין במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:38.6 דקות, לפני מוריס לוסיין מצרפת (2:40.9 דקות) ובנט רסק משוודיה (2:43.8 דקות).

### שיאן עולם

בתחרות שנערכה במינכן ב-9 ביוני 1951 קבע קליין שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:27.3 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה של ג'ו ורדור מארצות הברית (2:28.3 דקות). 

באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה קליין במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:35.9 דקות, אחרי ג'ון דייוויס מאוסטרליה בשיא אולימפי חדש של 2:34.4 דקות ובואן סטספורת' מארצות הברית (2:34.7 דקות).

באולימפיאדת מלבורן (1956) השתתף קליין במשחה ל-200 מטר חזה, אך נפסל כבר בשלב המוקדמות.

קליין נפטר במינכן ב-24 בספטמבר 2001 בהיותו בן 78.

תארים והישגים
-------------

* קליין קבע 3 שיא עולם חדשים ו-21 שיאי גרמניה.
* בשנת 1950 זכה קליין בתואר ספורטאי השנה בגרמניה.

ראו גם
------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

* התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חזה

קישורים חיצוניים
----------------

* הרברט קליין, באתר olympedia.org
* הרברט קליין Es fehlt noch die Goldmedaille, באתר "דר שפיגל"‏ 25 ביוני 1952 (בגרמנית)
* הרברט קליין, באתר "Munzinger Archi" (אנ') (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 106047560X
* VIAF: 311447910
* WorldCat (עם VIAF): 311447910

 |
**הנהר גָאן** (בסינית: 赣江 בפין-יין: Gàn Jiāng) – זורם מדרום לצפון לאורך של 885 קילומטרים במרכז המחוז ג'יאנגשי שבדרום מזרח סין ונשפך לאגם פויאנג. הנהר מהווה עורק תחבורה חשוב עבור נאנצ'אנג, בירת המחוז.

גאוגרפיה
--------

מוצא הנהר ברכס הרי דָאיוּ' המפרידים בין דרום מערב ג'יאנגשי למחוז גואנגדונג. הקטע הראשון של הנהר קרוי הנהר גָ'אנְג. סמוך לעיר גאנג'וֹאוּ נשפך אליו הנהר גונְג שמוצאו בהרי גְ'יולְייֵן שבדרום ג'יאנשי. הנהר המאוחד הקרוי גאן זורם צפונה דרך נאנצ'אנג, בירת המחוז. צפונית לנאנצ'אנג נשפך לגאן הנהר גִ'ין, שכיוונו הכללי מזרח-מערב. נהר זה משמש עורק תחבורה חשוב בצפון ג'יאנשי. כ-50 קילומטרים צפונית לנאנצ'אנג נשפך הגאן לאגם פויאנג. אגם פויאנג מחובר בתעלה קצרה לנהר היאנגצה, הנהר הארוך ביותר באסיה, לכן נחשב הגאן כאחד מיובליו הדרומיים של היאנגצה.

האזור בו זורם הגאן גשום למדי (בין 1400 ל-1880 מילימטר גשם בשנה) והספיקה השנתית היא 68.7 מיליארד מ"ק. על הנהר נבנתה תחנת כוח הידרואלקטרית שתפוקתה 3.6 מיליון קילוואט.

העמק שיצר הנהר שימש מימים קדומים כנתיב חשוב בין מחוז גואנגדונג לעמק היאנגצה וצפונה. עד 1840 עבר כל סחר החוץ של סין בנתיב זה. כאשר סחורות היבוא שנפרקו במרכז סחר החוץ בגואנגג'ואו נשלחו צפונה וסחורות יצוא כדוגמת תה נשלחו דרומה. חשיבותו של נתיב זה פחתה מאוד כאשר ב-1937 נסללה מסילת הרכבת בין גואנגג'ואו להנקאו במחוז חוביי. חלקו התחתון של העמק הוא שטח חקלאי פורה ומגדלים בו בעיקר אורז ותה.

בשל מספר אשדות גדול הנהר עביר לשיט למפרשיות בלבד דרומית לגאנג'וֹאוּ, ממנה וצפונה עד אגם פויאנג הנהר עביר לשיט של ספינות נהר, אם כי בתקופת החורף, כשפני המים בנהר יורדים ניתן להגיע עד גִ'י'אָן בלבד. סירות קטנות מפליגות במעלה הנהר גָ'אנְג ומגיעות עד דָאיוּ' וממנה ניתן לחצות את הרי מלינג דרך מעבר מיי לגואנגדונג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גאן** בוויקישיתוף
* גאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מקורות שונים נוקבים מספרים שונים. על פי בריטניקה אורך הנהר 815 קילומטרים והוויקיפדיה הסינית נוקבת במספר 991 קילומטרים.
**דן ילון גרסטנפלד** (18 באוקטובר 1944 – 10 באוקטובר 1973) היה רופא וחייל בעל צל"ש הרמטכ"ל שנהרג במלחמת יום הכיפורים.

ביוגרפיה
--------

ילון נולד ליהודית ואריה-רפאל גרסטנפלד, ניצולי השואה ילידי רומניה. בשנת 1944, בבוקרשט בעת שההורים עשו את דרכם לארץ ישראל. הוא למד בבית הספר היסודי "המתמיד" ברמת-גן ואחרי-כן למד בתיכון החקלאי בכפר הירוק והצטרף עם חבריו לכיתה לגרעין נח"ל.

ילון גויס לצה"ל בספטמבר 1962 ושירת בתחילה בנח"ל בקיבוץ נחל עוז. בשנת 1963 השתתף בקורס חובשים והוצב בחיל האוויר שם שירת כחובש תעופתי.
במרץ 1965 השתחרר משירות סדיר והחל ללמוד רפואה באוניברסיטת בולוניה, שם למד שלוש שנים. לאחר מכן המשיך את לימודיו בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב אותם סיים בשנת 1971. את ההתמחות ברפואת ילדים עשה בבית חולים הלל יפה בחדרה. עבודת הדוקטורט שלו הייתה בנושא "שימוש בהזנה תוך-ורידית במחלקות ילדים בבתי חולים".

כשפרצה מלחמת ששת הימים חזר ילון לישראל מאיטליה ולחם בקרבות ברמת הגולן כחובש תעופתי. לאחר מלחמת ששת הימים סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת תל אביב. לאחר שסיים את לימודיו עבר קורס קצינים.

ב-10 באוקטובר 1973 שירת ילון כרופא בבית החולים שדה ברמת הגולן, באזור אל-על. כאשר החלה הפגזה כבדה על נקודת פינוי במסוקים, החיילים התפזרו כדי לתפוס מחסה. למרות אזהרות המפקדים, שלא לקום בשל מטח היריות הכבד חזרו ילון, וסגן יצחק דל אח חדר ניתוח בבית חולים לטפל בפצועים. סא"ל צבי חירות, שנפצע צעק לעברם, "חברה תשכבו מהר, אין לכם ניסיון בהפגזות, אתם תיפגעו". השניים נהרגו מאש האויב שנורתה לכיוונם.

הוא הובא למנוחות בבית הקברות הצבאי קריית שאול. הוא השאיר אחריו אישה, שתי בנות, אם, אחות תאומה - נילי ואחות תמר.

בספטמבר 1975 העניק הרמטכ"ל רא"ל מרדכי גור לילון את צל"ש הרמטכ"ל:

> 
> סגן ד"ר ילון (גרסטנפלד) דן ז"ל על גילוי אומץ-לב ומסירות בתפקידו. ביום 10 באוקטובר 1973 שירת סגן ד"ר דן ילון ז"ל כרופא בבית-חולים שדה ברמת-הגולן, באזור "אל-על". כאשר החלה הפגזה כבדה על נקודת-פינוי במסוקים, התפזרו כל האנשים בשטח לתפיסת מחסה. למרות אזהרות מפורשות שלא לקום באש הארטילרית הכבדה – חזר סגן ד"ר דן ילון לטפל בפצועים באוהל. בעת פעולה זו נפגע ונפל. במעשה זה גילה סגן ד"ר ילון ז"ל אומץ-לב ומסירות בתפקידו.
> 
> 
> 
>

חיים אישיים
-----------

בשנת 1970 נישא לדורינה. בשנת 1972 נולדה בתם הבכורה דנה. בתם קרין נולדה בשנת 1974, חצי שנה לאחר נפילתו.

הנצחה
-----

במרכז הרפואי הלל יפה הוקמה ספרייה על שמו. בני משפחתו תרמו לספרייה את כל ספרי הלימוד של בנם וביטאונים מקצועיים בנושא רפואה.

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות החיים של דן ילון, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
* דן ילון, באתר הגבורה

הערות שוליים
------------

1. ↑  בכל מאודנו – אנשי רפואה בקרבות בדרום רמת הגולן | דוקטורס אונלי Doctors Only, באתר דוקטורס אונלי Doctors Only, ‏3 באפריל 2019
**אלברט אלקלעי** (באנגלית: **Albert Alcalay**; ‏ 17 באוגוסט 1917 - 29 במרץ 2008) היה אמן מופשט אמריקאי, הידוע גם כאמן אקספרסיוניזם מופשט.

חיים
----

אלברט אלקלעי נולד בפריז בשנת 1917, בנם של סמואל ולפה אלקלעי, שניהם נולדו בסרביה. ערב פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועבר אביו הבנקאי מבלגרד לפריז, וכשהמלחמה הסתיימה חזרה המשפחה לבלגרד. שם, בזמן שלמד בבית ספר תיכון, אלברט הצעיר למד אמנות. באותה תקופה החל ללמוד אדריכלות. כשהחלה מלחמת העולם השנייה, הוא הצטרף לצבא היוגוסלבי.

לא עבר זמן רב עד שיוגוסלביה נכנעה והוא הפך לשבוי מלחמה ונכלא במחנה המעצר פרמונטי. לאחר סיום המלחמה, הוא התיישב ברומא, שם החל לצייר. בשנת 1951, הוא ואשתו ורה עברו לארצות הברית. הוא הציג את התערוכה האישית הראשונה שלו בגלריה סווצוף בשנת 1952. בשנת 1959, הוא היה עמית בגוגנהיים.  הוא לימד באוניברסיטת הרווארד, מ-1960 עד 1982.  עבודתו של אלקלעי נמצאת בין היתר באוספים הקבועים של המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, מוזיאון פוג לאמנות בקיימברידג', המוזיאון לאמנות מודרנית ברומא, קולבי קולג', סימונס קולג', סמית' קולג' ואוניברסיטת מסצ'וסטס .

סיפור הבריחה של אלקלעי מהנאצים הגרמנים והפשיסטים האיטלקים, התפתחותו כצייר, ההגירה לארצות הברית שם הפך לאחד ממייסדי המחלקה ללימודי חזותיים וסביבה (VES) של הרווארד, והמאבק שלו להישאר יצירתי למרות בעיות בריאות קשות, מסופר בסרט, "Albert Alcalay: Self Portraits", שהוקרן בבכורה בינואר 2004 בארכיון הסרטים של הרווארד.  ניתן לצפות בסרט בוימו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Albert Alcalay; noted painter survived Holocaust"
2. ↑  Albert Alcalay - John Simon Guggenheim Memorial Foundation
3. ↑  "Albert Alcalay, Prominent Contemporary Artist, Dies"
4. ↑  "The Martha's Vineyard Times - Art: Artist Alcalay celebrates grand 89th"
5. ↑  gazetteimport, 'Albert Alcalay' provides rare look at rare man, Harvard Gazette, ‏2004-01-15 (באנגלית אמריקאית)
6. ↑  Films, Allen Moore (2020-08-17), *Albert Alcalay: Self Portraits*, נבדק ב-2024-02-13

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987011218644505171
* GND: 13339896X
* ICCU: CUBV001675
* ISNI: 0000 0003 7421 3319
* LCCN: nr00030345
* SNAC: w6bg3dnc
* ULAN: 500465172
* VIAF: 3661271
* WorldCat: lccn-nr00030345

 |
**הנרי סינגלטון** (באנגלית: **Henry Singleton**‏: 19 באוקטובר 1766 – 15 בספטמבר 1839) היה צייר ומיניאטוריסט אנגלי.

ביוגרפיה
--------

הנרי סינגלטון נולד בלונדון, אנגליה, למשפחה אמנותית. כשהיה בן שנתיים אביו מת, והוא גדל אצל דודו ויליאם סינגלטון (נפטר ב-1793), שלמד אצל אוזיאס האמפרי וצייר פורטרטים ומיניאטורות. דוד אחר, ג'וזף סינגלטון, הציג באקדמיה המלכותית (RA) בין השנים 1773 ל-1788. אחיותיו של הנרי מריה ושרה (לימים מקלרינאן) היו ציירות מיניאטורות שהציגו באקדמיה המלכותית בין השנים 1808 ל-1820 ובין 1787 ל-1806, בהתאמה.

בשנת 1807 התחתן הנרי עם בתו היחידה של בן דודו ויליאם סינגלטון.

הנרי סינגלטון מת בלונדון בגיל 72 ונקבר בכנסיית סנט מרטין-אין-דה-פילדס.

יצירה
-----

אף שסינגלטון, כמו דודיו ואחותו, צייר גם מיניאטורות, הוא לא הקפיד על הז'אנר. הוא הציג באקדמיה המלכותית, בין 1784 ל-1839, כ-300 יצירות, חלק גדול מהן היו דיוקנאות, כאשר נושאי כתבי הקודש היוו חלק ניכר מיצירתו. הוא היה במשך שנים רבות המציג הוותיק ביותר של האקדמיה המלכותית. עבודותיו הוצגו גם במוסד הבריטי משנת 1806 ובחברה המלכותית של אמנים בריטים (RBA) מ-1824 ועד מותו ב-1839.

מגיל שש עשרה, סינגלטון עבד כצייר דיוקנאות מקצועי. הוא למד בבתי הספר של האקדמיה המלכותית מגיל שבע עשרה וזכה במדליית הכסף בשנת 1784. ציורו "משתה אלכסנדר" זכה במדליית הזהב בשנת 1788.

בשנת 1793, סינגלטון הוזמן על ידי האקדמיה המלכותית לצייר דיוקן קבוצתי של ארבעים אנשים מהאקדמיה. למרבה האירוניה, הוא מעולם לא הפך לחבר או לעמית באקדמיה.

בתחילת הקריירה שלו, סינגלטון נודע בזכות יצירות גדולות מהתנ"ך, שייקספיר או אירועים היסטוריים. אף על פי שעבודת הפורטרט שלו תמיד הייתה מבוקשת, הוא מעולם לא זכה להצלחה הגדולה כצייר היסטורי.

לורד נלסון, אדמירל ורנון, לורד האו וג'ון "מד ג'ק" פולר הם בין אלה שצייר את הדיוקנאות שלהם. זמן קצר לפני מותו השלים סינגלטון סדרה של תמונות כדי להמחיש את יצירותיו של שייקספיר.

יצירותיו של הנרי סינגלטון נמצאות באוספים של המוזיאון הבריטי, מוזיאון ויקטוריה ואלברט (V&A), גלריית הדיוקנאות הלאומית (לונדון) (NPG), גלריית הדיוקנאות הלאומית של סקוטלנד, טייט בריטניה, מוזיאון אלסטר, המכון המלכותי של בריטניה הגדולה (Ri) והגלריה לאמנות ברייטון.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנרי סינגלטון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Foster, J. J. (Joshua James). A Dictionary of Painters of Miniatures (1525–1850): with some account of exhibitions, collections, sales, etc. pertaining to them (1926). Lenox Hill Publishing (Jun 1967)
2. ↑  Harrington, Peter. British Artists and War: The Face of Battle in Paintings and Prints, 1700–1914. Greenhill (1993)
3. ↑  Matthew, H. C. G. (Henry Colin Gray). Oxford Dictionary of National Biography: in association with the British Academy: from the earliest times to the year 2000. Oxford University Press, 2004

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* AAG: 2240
* BnF: cb14954416r (data)
* GND: 1042005478
* ISNI: 0000 0000 6657 1560
* LCCN: nr89009324
* NGV: 5689
* RKD: 72810
* SNAC: w6cn7zbh
* SUDOC: 178144509
* Trove: 814424
* ULAN: 500001987
* VIAF: 24870331
* WorldCat: lccn-nr89009324

 |