recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
ה**גגאוזים** (בגגאוזית: **Gagauz** וברבים – **Gagauzlar**, בטורקית: *Gagavuz*, ברבים – *Gagavuzlar*, ברומנית: ביחיד *găgăuz*, ברבים *găgăuzi*, ברוסית: *гагаузы*, באוקראינית: *Гагаузи*) הם עם טורקי.

ריכוזי גגאוזים נוצרים אורתודוקסים מהווים מיעוט אתני ברפובליקת מולדובה, באוקראינה, ברוסיה, בטורקיה, בבולגריה וברומניה.

הגגאוזים היושבים בחבל ההיסטורי מולדובה מונים כ-210,000 נפש ומתרכזים בעיקר בחבל הקרוי גגאוזיה ובמחוז בוג'אק שבדרום בסרביה (היום באוקראינה). באוקראינה מתרכזים גגאוזים גם באזור אודסה וזפוריז'יה. הגגאוזים ביוון ובבולגריה מונים כ-20,000 נפש.

הגגאוזים המוסלמים חיים בחלק האירופאי של טורקיה ובמקדוניה.[דרוש מקור]

אבות הגגאוזים באים מהשבטים הנודדים "גוזים" ו"אוזים". מסמכים ביזנטיים מציינים את העובדה שבמאה ה-11 השבט הנודד "אוזים" חצה את הדנובה ונכנס לחבלי בולגריה, מקדוניה יוון של היום. לאחר שהנוודים האלה התיישבו קיבלו על עצמם את סגנון החיים הכפרי המקומי ואת הנצרות האורתודוקסית. עירוב בני השבטים האלה עם טורקים מהשבטים "פצ'נגים", "קומנים" ו"פולובצים" הוא כנראה מקור הגגאוזים של ימינו.

המדינה הגגאוזית הראשונה הוקמה בחבל השייך היום לרומניה ונקרא "נסיכות דוברוג'ה" Principatul Dobrogea, או, בשפה הגגאוזית "אוזי איאלט" – Uzi Ayalet. נסיכות זו שגשגה כמאתיים שנה עד שנכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית. בלחץ העות'מאנים היגרו הגגאוזים אל שטחים שנשלטו על ידי רוסיה. בתקופה שבין 1750 ובין 1846 הם עברו את הדנובה והתיישבו בדרום בסרביה. השלטונות הרוסיים אילצו חלק מהשבטים הטורקים שישבו בבוג'אק להגר אל חצי האי קרים ובמקומם הושיבו גגאוזים ובולגרים. במקום הושבו גם סרבים נמלטים, גרמנים שהגיעו מדוכסות ורשה ועוד אחרים. רוסיה עזרה למתיישבים בחלוקת קרקעות ולימוד השפה הרוסית, כולל קרוא וכתוב. המתיישבים החדשים הפכו את הערבות השוממות של הבוג'אק לחבל חקלאי פורה. בחורף של שנת 1906 הכריזו הגגאוזים על אוטונומיה של "רפובליקת קומרט" (Republica Comrat), אך העצמאות הזאת החזיקה מעמד רק 6 ימים.

בדצמבר 1990 הכריזה התנועה הבדלנית גגאוז חאלקי, בתמיכה שקטה של שלטונות מוסקבה, על שלושה מחוזות מולדובים – קומרט, צ'יאדר-לונגה ווולקנשטי – כרפובליקת גגאוזיה. בדצמבר 1994, הכיר הפרלמנט המולדובי באוטונומיה לגגאוזים במסגרת מולדובה ובשנת 1995 נקבעו גבולות האוטונומיה לאחר משאל עם מקומי. אוכלוסיית האוטונומיה כוללת כ-160,000 גגאוזים, שהם כשני שלישים מהגגאוזים בעולם, וכן רומנים/מולדובים, אוקראינים, רוסים, בולגרים וצוענים.

השפה הגגאוזית נכתבה עד שנת 1957 באלפבית יווני ומשנת 1957 אומץ אלפבית קירילי שעבר התאמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גגאוזים** בוויקישיתוף
* Găgăuzii: rătăciţi prin istorie (ברומנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555661605171
* BnF: cb12342866d (data)
* LCCN: sh85052719
* NDL: 00576999
* NKC: ph117578
* TDVİA: gagauzlar

 |
הקולופון המקורי של הוצאת הספרים
**הוצאת אוניברסיטת סטנפורד** (באנגלית: **Stanford University Press**) היא הוצאת הספרים של אוניברסיטת סטנפורד. זוהי אחת מהוצאות הספרים האקדמיות הוותיקות בארצות הברית והראשונה שהוקמה באזור החוף המערבי. הוצאת הספרים מוציאה ספרים בנושאי מדעי הרוח, מדעי החברה ועסקים.

היסטוריה
--------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
דייוויד סטאר ג'ורדן, נשיאה הראשון של אוניברסיטת סטנפורד, הציג ארבע הצעות למייסדיה, לילנד וג'יין סטנפורד, בעת קבלת התפקיד, כשהאחרונה שבהן עסקה בהקמת הוצאה לאור באוניברסיטה. בשנת 1892 פורסמה עבודת המלגה הראשונה תחת שמה של האוניברסיטה. באותה שנה, הסטודנט ג'וליוס אנדרו קוויל הקים בקמפוס חברת דפוס, ופרסם בה את עיתון הסטודנטים, "Daily Palo Alto" (כיום "Stanford Daily") וספרים מהפקולטה של סטנפורד. השימוש הראשון במותג "Stanford University Press" היה בשנת 1895, בספר "The Story of the Innumerable Company", שנכתב על ידי נשיא האוניברסיטה ג'ורדן. בשנת 1917 קנתה האוניברסיטה את בית הדפוס, והפכה אותה לחטיבה של סטנפורד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הוצאת אוניברסיטת סטנפורד** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הוצאת אוניברסיטת סטנפורד (באנגלית)
* הוצאת אוניברסיטת סטנפורד, ברשת החברתית פייסבוק

* הוצאת אוניברסיטת סטנפורד, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* הוצאת אוניברסיטת סטנפורד, סרטונים בערוץ היוטיוב

* הוצאת אוניברסיטת סטנפורד, הבלוג הרשמי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1216974888
* ISNI: 0000 0000 9826 4661
* LCCN: n2002092896
* VIAF: 145613647
* WorldCat: lccn-n2002092896

 |
**אורי בן ארי** (נולד ב-17 באוגוסט 1954) הוא כדורסלן עבר ישראלי ואיש עסקים בתעשיית ההייטק.

קריירה
------

אורי בן ארי החל את הקריירה בעונת 1971/1972 במכבי רמת גן. הוא שיחק בשורותיה 13 עונות רצופות, קלע במסגרתה 3566 נקודות, והוא נחשב לשני בדירוג הקלעים של הקבוצה בכל הזמנים, לאחר דורון ג'מצ'י. בעונת 1984/1985 הצטרף ליריבה העירונית הפועל רמת גן במסגרתה שיחק 3 עונות. סך הכל קלע 4135 נקודות בליגה הלאומית. בן ארי שיחק גם במכבי חדרה מהליגה הארצית.

בן ארי שיחק בנבחרות ישראל השונות. בשנת 1972 הוא ייצג את נבחרת הנוער של ישראל באליפות אירופה שהתקיימה ביוגוסלביה, לצידם של מיקי ברקוביץ, מוטי ארואסטי, שוקי שוורץ, ואביגדור מוסקוביץ'. הנבחרת הגיעה למקום הרביעי. בשנת 1979 שיחק במסגרת נבחרת ישראל הבוגרת וזכה במסגרתה במדליית כסף, לאחר הפסד בגמר לברית המועצות.

לאחר פרישתו ממשחק
-----------------

בן ארי הוא יזם, יועץ ומשמש בתפקידים בכירים בתעשיית ההייטק. הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
הוא שימש בתפקיד סמנכ"ל שיווק בחברת אינטרנט זהב ובשנת 2000 מונה לתפקיד מנכ"ל חברת הבת אינטרנט זהב אינטרנשיונל. בשנים 2001–2007 שימש כסגן נשיא לשיווק גלובלי בחברת נס טכנולוגיות. בשנת 2008 מונה לתפקיד יו"ר חברת קווינקו ומנכ"ל חברת הבת QLI העוסקת בהפעלת בתי מלון ובתי קזינו. משנת 2007 משמש כמנכ"ל חברת יו. בי. איי ונצ'ורס העוסקת בייעוץ לחברות בינלאומיות בתחומי טכנולוגיה.

בשנת 2006 ייסד עם אנשי עסקים נוספים את קרן אתנה העוסקת בהעצמת מורים וקידום מעמדם, והוא משמש כנשיא הקרן. פעילות הליבה של הקרן היא חלוקת מחשבים ניידים למורים, על מנת לשפר את איכות ההוראה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר פיב"א
* פרופיל השחקן, אתר המנהלת
* חן פונדק, "מהפכת האינטרנט גרמה למורה לאבד תפקידו כמקור ידע", באתר כלכליסט, 28 במאי 2013
* אורי בן ארי, המורים לא הפכו את המחשב לעציץ, באתר TheMarker‏, 5 ביוני 2011
* יהודה קונפורטס, "על ראשי ערים להפנים שעיר חכמה היא לא פרויקט טכנולוגי אלא אסטרטגי" כך אומר אורי בן ארי, יועץ בכיר , באתר אנשים ומחשבים, 18 באפריל 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  קלעי כל הזמנים - מועדון הכדורסל עירוני רמת גן, באתר מועדון כדורסל עירוני רמת גן
2. ↑  מיקי ברקוביץ' - תותחן על, באתר הכדורסל של ערן סלע
3. ↑  ורד שרון-ריבלין, ‏אנחנו קטנים על סמיילי, באתר גלובס, 15 בפברואר 2000
4. ↑  טלי ציפורי, ‏נמצא מנכ"ל חדש ל-QLI: אורי בן-ארי, לשעבר סגן נשיא בנס, באתר גלובס, 14 בספטמבר 2008

| **‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1979 (מקום שני)** |
| --- |
| 1 מנקין • 
2 שוורץ • 
3 בן ארי • 
4 ארואסטי • 
5 סילבר • 
6 ברקוביץ' • 
7 לייבוביץ' • 
‏8‏ ‏מוסקוביץ'‏‏
 •‏
9 קפלן •
10 שרף •
11 חוזז •
12 ינאי •
**מאמן:** קליין
 | ישראלישראל |
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**הגזע המוחרם** (באנגלית: **The Unforgiven**) הוא מערבון אמריקאי משנת 1960 בבימויו של ג'ון יוסטון, עם אודרי הפבורן וברט לנקסטר בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס על הרומן The Unforgiven (הבלתי נסלח) של אלן לה מיי (1957) שכתב גם את הרומן "המחפשים" שעובד לסרט "המחפשים" בכיכובו של ג'ון ויין.

זה המערבון היחיד של אודרי הפבורן והוא מיוחד משאר המערבונים בכך שהוא דן בנושא הגזענות כלפי אינדיאנים.

הפבורן נחבלה בזמן צילומי הסרט, כשנפלה מסוס לבן דוהר ונזקקה לאשפוז. היא הייתה אז בהיריון שהסתיים בהפלה טבעית.

תקציר העלילה
------------

למשפחת זכארי יש חוות סוסים ובקר גדולה בגבול טקסס. אבי המשפחה ויל, נהרג על ידי שבט הקיווה (אנ') והשאיר את אשתו מתילדה (ליליאן גיש) ובניו בן (ברט לנקסטר), קש (אודי מרפי) ואנדי (דאג מקלור). אתם גרה רייצ'ל (אודרי הפבורן) אותה הביא ויל כתינוקת לאחר שהשתתף בפעולת נקם נגד שבט קיווה. רייצ'ל היא למעשה בת תערובת אינדיאנית. זאת יודעים רק ויל ומתילדה שהחליטה לאמץ אותה לאחר שבתה הביולוגית מתה.

בן הוא מנהל החווה ויש לו קשר עסקי טוב עם משפחת רולינס, האב זאב (צ'ארלס ביקפורד) בנו צ'רלי (אלברט סלמי) שחושק ברייצ'ל ובתו ג'ורג'יה (קיפ המילטון) שחושקת בקש.

בשטח מסתובב איש מוזר, קטוע יד ושתום עין בשם אייב קלסי (ג'וזף ויסמן) שמפיץ שמועה שרייצ'ל למעשה שייכת לשבט הקיווה. כאשר צ'רלי נהרג על ידי אינדיאנים משבט הקיווה מתחילה שנאה גזעית נגד רייצ'ל. קלסי נתפס בגניבה ולפני תלייתו הוא מגלה כי רייצ'ל נמצאה בשבט הקיווה כתינוקת לאחר שהוריה נהרגו בפעולת נקם. גם בנו נלקח על ידי השבט שבקשו להחליפו ברייצ'ל אך ויל זכארי סירב בהשפעת מתילדה ובנו נרצח.

כעת לוחצים האינדיאנים ובראשם "ציפור אבודה" (קרלוס ריבס) להחזיר להם את רייצ'ל. בן מסרב והאינדיאנים מתחילים בסדרת התקפות. קש מתנגד לדעתו של בן ועוזב אותם לאהובתו ג'ורג'יה רולינס.

מתילדה, בן, רייצ'ל ואנדי מבצרים את הבית ומתכוננים להתקפה המכרעת. רייצ'ל מחליטה למנוע שפיכות דמים ולצאת אל אנשי שבטה, אבל בן עוצר בעדה, מגלה לה את אהבתו וטוען כי מקומה אצל משפחתו.

האינדיאנים מתקיפים בכל כוחם ומתחילים להבעיר את הבית. מתילדה נהרגת ונראה שגורלם נחרץ. ברגע האחרון שומע קש את היריות וממהר לעזרת משפחתו הוא מפיל חללים באינדיאנים. "ציפור אבודה" נכנס לבית אך רייצ'ל יורה בו למוות.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אודרי הפבורן | רייצ'ל זאכרי |  |
| ברט לנקסטר | בן זאכרי |  |
| אודי מרפי | קש זאכרי |  |
| ג'ון סקסון | ג'וני פורטוגל | בוקר |
| צ'ארלס ביקפורד | זאב רולינס |  |
| ליליאן גיש | מתילדה זאכרי |  |
| ג'וזף וייסמן | אייב קלסי |  |
| קיפ המילטון | ג'ורג'יה רולינס |  |
| אלברט סלמי | צ'רלי רולינס |  |
| קרלוס ריבס | ציפור אבודה | מנהיג אינדאיני |
| דאג מקלור | אנדי זאכרי |  |

קישורים חיצוניים
----------------

* "הגזע המוחרם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הגזע המוחרם", באתר נטפליקס
* "הגזע המוחרם", באתר AllMovie (באנגלית)
* "הגזע המוחרם", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "הגזע המוחרם", באתר אידיבי
* "הגזע המוחרם", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לגזע המוחרם, באתר יוטיוב
* הגזע המוחרם, באתר TCM
* פציעתה של אודרי הפבורן בהסרטת "הגזע המוחרם" באתר יוטיוב
* בן ורייצ'ל, באתר יוטיוב
* ההתקפה הסופית ועזרתו של קש, באתר יוטיוב
* סיפורו של אייב קלסי, באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 226710711
* WorldCat (עם VIAF): 226710711

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בנמל התעופה בקולומביה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו אל דוראדו (פירושונים).

**נמל התעופה הבין-לאומי אל דוֹראדוֹ** (בספרדית: **Aeropuerto Internacional El Dorado**) הוא נמל התעופה הראשי והגדול ביותר של קולומביה. הוא ממוקם כ-15 ק"מ ממרכז עיר הבירה בוגוטה, בין השכונות פונטיבון ואנגטיבה, והוא תופס שטח קרוב ל-6900 דונם. כמו כן הוא נמל התעופה העמוס ביותר באמריקה הלטינית מבחינת היקף המטען המשונע דרכו, והשני מבחינת מספר הנוסעים החולפים בו בשנה, לאחר נמל התעופה הבינלאומי של מקסיקו סיטי.

היסטוריה
--------

בניית נמל התעופה החלה בשנת 1955 והסתיימה בשנת 1959. בשנת 1981 בנתה חברת התעופה אוויאנקה את טרמינל פואנטה אאריאו עבור טיסות הפנים שלה. בשנת 1998 נפתח המסלול טיסה השני של נמל התעופה למרות התנגדויות מצד תושבי שכונת פונטיבון. בשנת 2007 החל חידושו מהיסוד של נמל התעופה.

הנמל כיום
---------

שערי היציאה באזור הטיסות הבינלאומיות בטרמינל 1
חזית טרמינל 1
מנמל התעופה יוצאות טיסות פנימיות ובינלאומיות ליותר מ-50 יעדים באמריקה ובאירופה. בשנת 2009 עברו בנמל התעופה 14,899,199 נוסעים, מהם 10,278,181 בטיסות פנים ו-4,621,018 בטיסות בינלאומיות.

נמל התעופה הוא בסיס הפעולה המרכזי של חברת התעופה הלאומית של קולומביה, אוויאנקה ושל רוב חברות התעופה הקולומביאניות.

נמל התעופה קיבל את שמו הנוכחי בשנת 1959 על שם האגדת עם הידועה של "אל דוראדו", לפיה כשכבשו הספרדים את אמריקה חיפשו לשווא את עיר הזהב "אל דוראדו" שבה האמינו שהדרכים עשויות מזהב. העיר בוגוטה והמדינה בכללותה קשורה באופן ישיר לאותה אגדה זאת מכוון שקרוב אליה נמצא האגם של גואטביטה שהוא המקום בו מאמינים שהייתה האגדה.

בנמל התעופה הבינלאומי אל דוראדו ישנם שני טרמינלים:

* **טרמינל אל דוראדו** (טרמינל 1) - מחולק לשני אזורים:
	1. אזור לטיסות פנים של כל חברות התעופה חוץ מאוויאנקה
	2. אזור לטיסות בינלאומית של כל חברות התעופה
* **טרמינל פואנטה אאריאו** (טרמינל 2) - טרמינל בלעדי לכל טיסות הפנים של אוויאנקה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נמל התעופה הבין-לאומי אל דוראדו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי אל דוראדו (בספרדית)
**רחל מרגוליס** (28 באוקטובר 1921– 6 ביולי 2015) הייתה ישראלית ילידת וילנה, שבמהלך מלחמת העולם השנייה הייתה פעילה בארגון הפרטיזנים המאוחד, וזכתה לעיטורים מהקונגרס האמריקאי ומבית הלורדים הבריטי. לאחר המלחמה עסקה בחקר השואה, וסייעה בהקמת המוזיאון היהודי בווילנה.

במהלך מלחמת העולם השנייה
------------------------

מרגוליס נולדה בשנת 1921 בוילנה, ליטא. בשנת 1941 כבשו הנאצים את העיר. מרגוליס נשלחה לגור במשפחה נוצרית, אך בחרה להיכנס מרצונה לגטו וילנה בספטמבר 1942. בגטו הצטרפה לתנועת ההתנגדות, והייתה חברה בארגון הפרטיזנים המאוחד. ביוני 1943 הורה היינריך הימלר על השמדת הגטו. באוגוסט אותה שנה החלו משלוחים מהגטו למחנות השמדה, ובספטמבר הוחל במשלוחים למחנות עבודה. מרגוליס נמלטה ליערות, יחד עם בן זוגה. השניים סבלו ממחלת הטיפוס, אך הבריאו. הם הצטרפו לפעילות של גדודי הפרטיזנים ביערות נארוץ', ובהמשך עברו השניים ליערות רודניקי והצטרפו לגדוד "לניצחון". כל משפחתה נרצחה ימים ספורים לפני שחרור העיר בידי הצבא האדום.

לאחר המלחמה
-----------

לאחר המלחמה שבה מרגוליס לווילנה ולמדה באוניברסיטה המקומית. היא סיימה את הדוקטורט בביולוגיה, ושימשה כמרצה עד לסוף שנות השמונים. בשנת 1988 סייעה להקמת המוזיאון היהודי בווילנה, אספה חומר על תקופת השואה, ומונתה למנהלת המדור להיסטוריה יהודית בליטא. במסגרת עבודתה חשפה והביאה לפרסום את היומנים האבודים של קז'ימיז' סאקוביץ', עיתונאי פולני שהתגורר בבית הקרוב ביותר לאתר הטבח בפונאר. סאקוביץ' תיאר את המראות על דפים בודדים, אותם הטמין בבקבוקי זכוכית בחצר ביתו. הדפים נמצאו לאחר המלחמה, ונשמרו בארכיון המרכזי בליטא, עד שהובאו לפרסום בידי מרגוליס.

באמצע שנות ה-90 עלתה לישראל.

בשנת 2008, בעקבות לחץ של מכחישי השואה בליטא, הוצא צו מעצר נגד מרגוליס, בטענה שהיא ביצעה פשעים נגד אזרחים ליטאיים במהלך פעולותיה במחתרת.

בשנת 2010 הוציאה ספר אוטוביוגרפי בשם "*A Partisan from Vilna*". פעולותיה במהלך המלחמה ופעולות ההנצחה זיכו אותה עיטורים מהקונגרס האמריקאי ומבית הלורדים הבריטי.

בשנותיה האחרונות התגוררה ברחובות, שם נפטרה בשנת 2012.

קישורים חיצוניים
----------------

* רחל מרגוליס באתר *ארגון הפרטיזנים לוחמי המחתרות והגטאות*.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Women of courage: Rachel Margolis, The Independent, 9 March 2011
2. ↑  רחל מרגוליס באתר *ארגון יוצאי וילנה והסביבה בישראל*
3. ↑  דינה פורת, "שתראה מה עוללת לנו, תוציא מסקנות ותתבייש לך!", באתר הארץ, 2 באפריל 2002
4. ↑  בני מר, מראה ותודעה של האסון הגדול, באתר הארץ, 17 באפריל 2006
5. ↑  Rachel Margolis: Lithuanian Partisan and Survivor
6. ↑  A Partisan from Vilna, באתר אמאזון
7. ↑  'Genocide industry' has hidden agenda, The Irish Times, 30 May 2009

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007294377305171
* BnF: cb166482668 (data)
* GND: 128695013
* ISNI: 0000 0001 0901 6218
* LCCN: no2002059866
* NTA: 294292616
* SUDOC: 083071377
* VIAF: 52747865
* WorldCat: lccn-no2002059866

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"רחל מרגוליס"**.
מארקאנטוניו ג'וסטיניאן
**מארקאנטוניו ג'וסטיניאן** (באיטלקית: **Marcantonio Giustinian**;‏ 2 במרץ 1619 - 23 במרץ 1688) היה דוכס ונציה בין השנים 1684–1688, ה-107 במספר.

ג'וסטיניאן היה הרביעי מבין ששת בניהם של פייטרו ומרינה ג'וסטיניאן. המשפחה ישבה בארמון רחב ידיים, פאלאצו ג'וסטיניאן שעל התעלה הגדולה בוונציה, שבו הלחין ריכרד וגנר במאה ה-19 את המוזיקה עבור האופרות טריסטן ואיזולדה ופרסיפל.

ג'וסטיניאן היה אדם אדוק ומלומד, ששלט בעברית, בלטינית וביוונית. לאחר שלמד פילוסופיה, תאולוגיה והיסטוריה באוניברסיטת פדובה, החזיק ג'וסטיניאן במשרות ציבוריות שונות. מונה לתפקיד שלטוני (Provveditore) בזמן המלחמה בכרתים ולשגריר של מלך צרפת שהעניק לו תואר אבירות. בזכות כישורי הנאום בהם ניחן, הוא שכנע את צרפת לספק לוונציה מימון במלחמתה בכרתים. בוונציה עצמה הוא כיהן כקונסיליירה וכחבר מועצת העשרה, גוף שלטוני ברפובליקת ונציה.

אחרי מות דוכס ונציה אלוויזה קונטאריני, נבחר ג'וסטיניאן ב-26 ינואר 1684 לדוכס, זאת בניגוד לציפיות שלתפקיד ייבחר המפקד הצבאי המהולל פרנצ'סקו מורוזיני. ג'וסטיניאן עצמו העדיף ככל הנראה לפרוש למנזר סן ג'ורג'ו, והשתתף בבחירות בחוסר רצון לאחר מאמצי שכנוע מצד המועצה, שראתה בו אדם גמיש שיהיה קל יותר לשלוט בו מאשר מורוזיני.

לאחר טקס ההכתרה שלו חגגה ונציה את ניצחונותיה על הטורקים בידי פרנצ'סקו מורוזיני, בטקסי הודיה כנסייתיים, פסטיבלים, ריקודים והדלקת אורות בעיר; המארגנים היהודים מגטו ונציה בלטו במיוחד ביצירתיות שלהם. אירוע פאר נוסף בעיר שכלל תאורת לילה, משטי ספינות והפרחת כדורים היה הקרנבל, שמשך כבר אז כמות רבה של תיירים מאירופה.

תקופת שלטונו הקצרה בת ה-4 וחצי שנים התאפיינה בסדרת חגיגות שופעות פאר. כל אירוע שימש עבורו כעילה לחגיגה, שהחלה בשירת ההמנון הנוצרי טה דאום (Te Deum) בכנסייה והמשיכה עם מסיבות. את ההחלטות החשובות הותיר ליועציו, עובדה שעוררה עליו ביקורת מצד חלק מתושבי ונציה.

ג'וסטיניאן מת ב-13 במרץ 1688 במפתיע כתוצאה מניתוח כושל, ונקבר על פי צוואתו בכנסיית סן פרנצ'סקו דלה ויגנה. לאחר מותו הופץ שיר הומוריסטי אודות שני הרופאים, טון ודולפין, (שמיתרגמים גם ל"טונה" ו"דולפין"), שבו נטען שהדוכס נהרג בידי שני דגים.

ג'וסטיניאן מעולם לא נישא ואף לא קיים יחסי מין עם אישה, ואהב להתפאר שבכך נמנע מחטא.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מארקאנטוניו ג'וסטיניאן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1023185016
* ICCU: VEAV488148
* SUDOC: 23842443X
* VIAF: 305315538
* WorldCat: viaf-305315538

 |
חיילי הקורפוס מסתערים על עמדה יפנית בוויוואק, 1945
**הקורפוס הראשון** היה היחידה הלוחמת העיקרית בצבא אוסטרליה במהלך מלחמת העולם השנייה. תחת פיקודו נמצאו בזמנים שונים דיוויזיות אוסטרליות שונות, וכן דיוויזיות של מדינות אחרות מבעלות הברית. בין 1940 ל-1942 לחם הקורפוס בזירת המזרח התיכון, ובין 1942 ל-1945 לחם בחזית האוקיינוס השקט כיחידת מסגרת לכל צבאות היבשה של בעלות הברית באזור דרום מערב האוקיינוס השקט.

ייסוד הקורפוס
-------------

הקורפוס נוסד במלבורן ב-11 באפריל 1940 על מנת לאחד ולפקח על דיוויזיות הקו הראשון של "הכוח האוסטרלי הקיסרי השני" ((the Second Australian Imperial Force (2nd AIF)), כינויו של כוח המתנדבים שהתנדב להילחם מחוץ לגבולות אוסטרליה במלחמת העולם השנייה. על פי חוק ההגנה (Defence Act) האוסטרלי מ-1903, לא ניתן היה להורות לחייל לשרת מחוץ לגבולות אוסטרליה אלא אם כן התנדב לכך, לכן הוקם כוח שכולו מתנדבים. מפקד ה-AIF, לויטננט גנרל תומאס בליימי מונה למפקד הקורפוס.

לחימה במזרח התיכון
------------------

בליימי קבע את מפקדתו בארץ ישראל ב-10 ביוני 1940. הקורפוס קיבל את הפיקוד על אזור קירנאיקה בלוב ב-16 בפברואר 1941 והחליף את הקורפוס הבריטי ה-13.

בעקבות ההחלטה להתערב במלחמת איטליה–יוון הועברה מפקדת הקורפוס ליוון באפריל 1941. הקורפוס פיקד על הדיוויזיה האוסטרלית ה-6, הדיוויזיה הניו זילנדית ה-2, הדיוויזיה היוונית ה-12 והבריגדה הבריטית המשוריינת ה-1. ב-12 באפריל הוחלט לקרוא לקורפוס קורפוס "אנזא"ק", על שם העוצבות האוסטרליות והניו זילנדיות שהצטיינו במלחמת העולם הראשונה. בעלות הברית נחלו תבוסה קשה לאחר ההתערבות הגרמנית ביוון, והקורפוס עזב את יוון ב-23 באפריל 1941.

ביוני 1941 השתתף הקורפוס, בפיקודו של ג'ון לאווראק במערכה בסוריה ובלבנון לצד צבא צרפת החופשית ויחידות נוספות מחבר העמים הבריטי. הקורפוס סייע בגירוש אנשי צרפת של וישי מסוריה ולבנון. תחת פיקודו נמצאו הדיוויזיה האוסטרלית ה-7, דיוויזיית הרגלים הבריטית ה-6, הדיוויזיה הקלה ה-1 של צבא צרפת החופשית, וקבוצת החטיבות ההודית ה-5.

הלחימה באוקיינוס השקט
---------------------

לאחר הצטרפות יפן למלחמה, בדצמבר 1941 והעמדת אוסטרליה עצמה בסכנת פלישה, הוחזרו בתחילת 1942 הדיוויזיה ה-6 והדיוויזייה ה-7 לזירת האוקיינוס השקט, על מנת להגן על היבשת מן הפלישה הצפויה. הדיוויזיה ה-9 נותרה במזרח התיכון, ולאחר מכן לחמה במסגרות אחרות מחוץ לקורפוס, והצטיינה בקרב אל עלמיין הראשון. 

על פי בקשת הממשלה הבריטית נשלחו הדיוויזיות ה-6 וה-7 ליאווה בסוף ינואר, בצירוף גדודי נ"מ וקשר. בטרם הגיעו לשם נפלו איי הודו המזרחית ההולנדים בידי היפנים. בנסיבות שנוצרו דרש צ'רצ'יל כי הדיוויזיות תופנינה אל דרום מזרח אסיה, וראש ממשלת אוסטרליה, ג'ון קרטין דרש כי תוצבנה באוסטרליה. בסופו של דבר מוקמה מפקדת הקורפוס באוסטרליה, והדיוויזייה ה-6 נשלחה כחיל מצב לציילון.

עד לתום המלחמה היו היחידות הלוחמות העיקריות של הקורפוס הדיוויזיה ה-6, הדיוויזיה ה-7 והדיוויזייה ה-9 ששבה ללחום תחת פיקודו של הקורפוס בינואר 1943. יחידות אלו לחמו במערכה בגינאה החדשה ובקרב בורנאו. לאחר סיום המלחמה ושחרור רוב החיילים המתנדבים, פורק הקורפוס.

מפקדי הקורפוס
-------------

* 1940 - 1940: לויטננט גנרל תומאס בליימי
* 1941 - 1942: לויטננט גנרל ג'ון לאווראק
* 1942: לויטננט גנרל סידני רואל
* 1942 - 1944: לויטננט גנרל אדמונד הרינג
* 1944: לויטננט גנרל סטנלי סאוויג'
* 1944 לויטננט גנרל פרנק ברימן
* 1944 - 1945: לויטננט גנרל לזלי מורסהד
**ג'ובאני גאלבאיו** (באיטלקית: **Giovanni Galbaio**) היה השמיני מבין דוכסי ונציה. ג'ובאני גאלבאיו כיהן בתפקיד דוג'ה בין השנים 787–804, והיה השמיני שנשא בתואר זה.

ג'ובאני עלה לשלטון לאחר מותו של אביו, מאוריציו גאלבאיו, אשר מינה אותו לדוג'ה שני כבר בשנת 778, באזורו של הקיסר הביזנטי לאון הרביעי.

קורות חיים
----------

ג'ובאני נשבה לזמן קצר על ידי המלך הלומברדי דסידריוס, אולם אביו שכנע את האפיפיור לשלוח שגרירים לקרל הגדול (בן בריתם של הלומברדים) ולהביא לשחרורו.

לאחר שחרורו מהשבי, החל אביו לפעול לכך שג'ובאני יירש את כסו. 

לאחר עלייתו לשלטון בוונציה (מבלי בחירות) החל במאבק נגד הפטריארך של גראדו אשר תקף את סחר העבדים. באותה עת סחר העבדים בים האדריאטי היה מרכיב חשוב בכלכלת ונציה. באותה עת שלט קרל הגדול בלומברדיה, ובשל השקפתו הדתית ועמדת הכנסייה אסר על העבדות בלומברדיה ובארצות הפרנקים.

ג'ובאני שכנע את קיסרית האימפריה הביזנטית, אירנה מאתונה לקבוע כי בנו, מאוריציו גאלבאיו השני, יהיה דוג'ה אחריו.

במהלך מאבקו בכנסייה מינה ג'ובנאי את אחיינו בן ה-16, כריסטופר, לבישוף אוליוולו, אולם הפטריארך סירב לאשר את המינוי, רשמית - בשל גילו הצעיר של כריסטופר, אולם בפועל - בשל תמיכת ג'ובאני בביזנטיון כנגד הפרנקים. 

מאוריציו נשלח לתקוף את גראדו, והפיל את הפטריארך הזקן מראש מגדל בעיר. 

במקביל, האופוזיציה לשלטונו של ג'ובנאי בוונציה התחזקה, וכוחות צבא שבראשם אובלריו דליי אנטנורי תקפו את העיר ונציה. ג'ובאני, מאוריציו וריסטופר, נמלטו למנטובה בשנת 803 ונפטרו בה; ואנטנורי נבחר לדוג'ה לאחר כיבוש העיר ונציה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ובאני גאלבאיו** בוויקישיתוף

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**מאוריציו גאלבאיו** | **דוכסי ונציה** 787–804 | **הבא**:**אובלריו דליי אנטנורי** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1023332558
* VIAF: 316739306
* WorldCat (עם VIAF): 316739306

 |
"**לעולם בעקבות השמש**" הוא פזמון שכתב אהוד מנור, הלחין ועיבד רוני וייס וביצעה הזמרת שרי. השיר השתתף בפסטיבל הזמר והפזמון 1979 והגיע למקום החמישי.

רקע
---

"לעולם בעקבות השמש" בוצע על ידי הזמרת שרי בפסטיבל הזמר והפזמון התשל"ט (1979) והגיע למקום החמישי. השיר המנצח בתחרות זו היה מיועד להשתתף בתחרות האירוויזיון שעתידה הייתה להתקיים בישראל. בתחרות זו ניצח השיר "הללויה" בביצוע גלי עטרי ולהקת "חלב ודבש".

השיר נכלל באלבומה של שרי "זה הרגע". השיר הגיע למקום הרביעי במצעד השבועי של רשת ג'. במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' הגיע השיר למקום ה-25, ובמצעד השנתי של גלי צה"ל הוא דורג במקום ה-30. כמו כן, השיר הגיע למקום 14 במצעד שירי אהוד מנור, ולמקום 94 ב״מצעד של המדינה״, שנערך בשנת 2009 (ה'תש"ע).

גרסאות כיסוי
------------

בשנת 1994 בוצע השיר על ידי מרב מיכאלי, אורלי ברבי ונועה ירון דיין במסגרת התכנית "שישי חי". 

בשנת 2017 בוצע השיר על ידי טוביה צפיר בסדרת הטלוויזיה "שירים מבית סבא".

ב-4 ביולי 2019 הוציא הזמר עומר אדם גרסה של השיר.

קישורים חיצוניים
----------------

* מילות השיר "לעולם בעקבות השמש" באתר שירונט

הערות שוליים
------------

1. 1 2  לעולם בעקבות השמש, מתוך אתר פזמונט
2. ↑  המצעד של המדינה, מתוך אתר פזמונט
3. ↑  מעריב אונליין, ‏"לעולם בעקבות השמש": עומר אדם בחידוש לקלאסיקה ישראלית, באתר מעריב אונליין, 1 ביולי 2019
**בנימין סנוף** (נולד ב-26 בינואר 1986, ט"ז בשבט ה'תשמ"ה) הוא זמר ישראלי.

קורות חייו
----------

סנוף נולד בצפת לנתן והילה. את הקריירה המוזיקלית שלו החל בגיל 7 בלהקת "פרחי צפת". בגיל 14 הוציא סנוף את אלבומו הראשון, "בוקר של זריחה". באלבום בלט השיר "גן הכוכבים", שנכתב על ידי יואב גינאי והולחן על ידי צביקה פיק. 

ב-2010 הוציא סנוף את אלבומו השני, "הנה הוא בא", בהפקת יוגב סמינה. האלבום מכר כ-20,000 עותקים. לאחר מכן הוא הוציא את אלבומו השלישי, "המסע". 

בספטמבר 2016 הוציא סינגל בשם "חולשות אנושיות" עם גילי ארגוב. סנוף מלווה בשירתו זוגות לחופה. הוא שיתף פעולה עם מושיק עפיה, קובי פרץ, קינדרלך ואחרים.

שיריו של סנוף מאופיינים כשירי מוזיקה יהודית מקורית עם אוריינטציה למקורות ולשירה הישראלית. בחלק גדול מהשירים יש גם נגיעות ים תיכוניות.

בין מעבדי שיריו בולט תמיר צור. כמו כן כותבים ומלחינים עבורו איתי זילברשטיין ויוסי גיספן.

חיים אישיים
-----------

סנוף מתגורר בצפת, נשוי לרעות ואב לחמישה ילדים.

דיסקוגרפיה
----------

* **בוקר של זריחה** (1999)
* **הנה הוא בא** (2009)
* **המסע** (2010)

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של בן סנוף
* בן סנוף, סרטונים בערוץ היוטיוב

* בן סנוף, באתר אייטונס (באנגלית)

* בן סנוף, באתר ספוטיפיי

* בן סנוף, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* בן סנוף, באתר דיזר

* בן סנוף, דף שער בספרייה הלאומית

* בן סנוף, באתר אמזון מיוזיק
* שגיא בן-נון, להסניף אותו: ראיון חג עם הזמר הדתי בן סנוף, באתר nrg‏, 26 בספטמבר 2010

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007418509105171
* MusicBrainz: 998d9844-a566-4e3b-8a61-64db00d9de54
* VIAF: 1074153239455629450007
* WorldCat: viaf-1074153239455629450007

 |
**יעקב ועֵשָׂו** הוא שיר מאת חיים נחמן ביאליק העוסק בהשוואה בין יהודי לגוי. גיבורי השיר הם יעקב ועֵשָׂו, המייצגים יהודי טיפוסי לעומת גוי טיפוסי, תוך רמיזה לדמויות המקראיות של התאומים יעקב ועשו.
השיר נכתב במקור ביידיש.

השיר מבטא אלכוהוליזם ואלימות קשה מצד הגוי כלפי בני משפחתו, חייו הם כוסו וזרועו. לעומתו היהודי עוסק בתפילות ומתוך כך שמח עם בני משפחתו ובני משפחתו נהנים ממנו. חייו הם בניו והוא חייב להודות לאלוהים.

לשיר מספר לחנים, והוא בוצע, בין היתר, על ידי מרדכי הרשמן ואריק איינשטיין.

מילות השיר
----------

> 
> עֵשָׂו מַשְׁכִּים לְבֵית הַמַּרְזֵחַ,
> 
> 
> חָבִית מַשְׁקִים מִפִּיו תִּתֵּן רֵיחַ.
> 
> 
> אוֹי, אוֹי, אוֹי,
> 
> 
> לְעֵשָׂו הַגּוֹי.
> 
> 
> כּוֹסוֹ – חַיָּיו,
> 
> 
> לִשְׁתּוֹת חַיָּב,
> 
> 
> כִּי-עַל-כֵּן הוּא גוֹי.
> 
> 
> 
>   
> 
> 
> 
> יַעֲקֹב מַשְׁכִּים לְבֵית הַתְּפִלָּה,
> 
> 
> נוֹתֵן לְיוֹצְרוֹ שֶׁבַח וּתְהִלָּה.
> 
> 
> הוֹ, מַה-טּוֹב
> 
> 
> חֵלֶק יַעֲקֹב.
> 
> 
> אֶל צוּר חַיָּיו
> 
> 
> לְהוֹדוֹת חַיָּב,
> 
> 
> כִּי שְׁמוֹ יַעֲקֹב.
> 
> 
> 
>   
> 
> 
> 
> עֵשָׂו חוֹזֵר לְבֵיתוֹ בַּלַּיְלָה 
> 
> 
> אוֹי לָהּ לְאִשְׁתּוֹ מֵאֶגְרוֹף יַד בַּעְלָהּ.
> 
> 
> אוֹי, אוֹי, אוֹי,
> 
> 
> לְעֵשָׂו הַגּוֹי.
> 
> 
> זְרוֹעוֹ – חַיָּיו,
> 
> 
> לְהַכּוֹת חַיָּב,
> 
> 
> כִּי-עַל-כֵּן הוּא גוֹי.
> 
> 
> 
>   
> 
> 
> 
> יַעֲקֹב חוֹזֵר בָּעֶרֶב אֶל-נָווֹ,
> 
> 
> אִשְׁתּוֹ וִילָדָיו מְשַׂמְּחִים לְבָבוֹ.
> 
> 
> הוֹ, מַה-טּוֹב
> 
> 
> חֵלֶק יַעֲקֹב.
> 
> 
> בָּנָיו – חַיָּיו,
> 
> 
> לְגַדְּלָם חַיָּב,
> 
> 
> כִּי שְׁמוֹ יַעֲקֹב.
> 
> 
> 
>

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיטקסט טקסט בוויקיטקסט: **יעקב ועשו** |

* מילות השיר "יעקב ועשיו" והאזנה לו, באתר זמרשת
* יעקב ועשיו באתר פרויקט בן-יהודה
* נועה שורק, ביאליק אתה רציני?, באתר בית אבי חי, 25.11.22

הערות שוליים
------------

1. ↑  ביידיש, בלחן עממי
2. ↑  בעברית, בלחנו של שם טוב לוי
3. ↑  על פי הפסוק בספר תהלים, פרק ט"ז, פסוק ה' "ה' מנת חלקי וכוסי".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 7afb5a5c-9c55-41c4-b397-d676e3465940

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**הודיני** (באנגלית: **Houdini**) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי בצבעי טכניקולור משנת 1953, בבימויו של ג'ורג' מרשל, עם טוני קרטיס וג'נט לי בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס על הספר "הודיני" של הרולד קלוק. פרט לכמה דמויות, רוב העלילה היא בדיונית. היא מתארת את הודיני מאז הופעותיו בפסטיבל בקוני איילנד, התאהבותו בבס, עבודתו במפעל למנעולים, הצלחתו בארצות הברית ואירופה, מלחמתו באנשי המדיומים וכמה מביצועיו המופלאים בהיחלצות ממצבים בלתי אפשריים. קרטיס ולי היו באותה תקופה זוג נשוי.

תקציר העלילה
------------

הארי הודיני (טוני קרטיס) מופיע מחופש כאיש פרא בתיאטרון המופעים של שולץ (סיג רומן) בקוני איילנד. בס (ג'נט לי) מגיעה למופע ורואה איך שולץ "מצליף" בפרא. היא מונעת זאת ממנו וזה מוצא חן בעיני הודיני שאחר כך מופיע כמנטליסט ומנחש את שמה.

במופע נוסף היא מגיעה עם בחור אך הודיני מחזר אחריה והיא נענית לו הם נישאים במהירות והודיני מביא אותה לביתו שם הם גרים עם אמו (אנג'לה קלארק) שמקבלת את בס באהבה. הודיני ובס מתחילים להופיע ביחד כשהיא העוזרת שלו. באחד המפגשים של הקוסמים מצליח הודיני לגבור על מתחרים ולהיחלץ מכתונת משוגעים וזוכה בכרטיס נסיעה לאירופה אך מוותר עליו כדי להישאר עם בס.

בס מכריחה אותו למצוא עבודה במפעל למנעולים וכספות. הוא מצליח לפתוח שם את כל המנעולים ולאחר שהוא נכנס ללא רשות לאחת הכספות הוא מחולץ משם ומפוטר מעובדתו. היחסים עם בס מתערערים והוא חוזר להופעות. בס מפתיעה אותו בשני כרטיסים לאירופה שם הוא מופיע בלונדון, זוכה בהתערבות ומתפרסם לאחר שהצליח לפתוח מנעול חיצוני ולהימלט מהכלא של הסקוטלנד יארד.

בברלין הוא מצליח מאוד ופוגש את אוטו (תורין תאצ'ר) שהיה עוזרו של הקוסם הידוע פון שלייגר. הוא ממנה את אוטו לעוזרו החדש וחוזר לארצות הברית. לפני כן הוא מובא שם למשפט בטענה שהוא אומר שיש לו כוחות על טבעיים. במשפט הוא נסגר בכספת שהקומבינציה ידועה רק לשופט, מצליח לצאת משם ומזוכה.

כדי להתפרסם שוב בארצות הברית, הוא נקשר למנוף מעל גורד שחקים כשהוא עטוף בכותונת משוגעים ומצליח להשתחרר ומתפרסם בעיתונות.

הוא נכנס אחר כך לתוך תיבה סגורה שמושקעת בתוך חור בקרח בנהר דטרוייט. הוא מצליח להשתחרר אך לא מוצא את החור בקרח וכולם חושבים שהוא אבד.

הוא מצליח למצוא את החור לאחר ששמע את קולה של אמו קוראת לו ומושכת אותו ואכן באותו יום היא מתה. הוא מתחיל להתעניין במדיומים, מגלה שזו תרמית ויוצא במסע מתוקשר נגד כל הספיריטואליסטים המתחזים האלה.

לבסוף הוא חוזר להופיע ומתכונן לבצע שחרור מ"תא עינויים" מלא מים שהוא מוכנס לתוכו כשראשו הפוך. לפני כן הוא מרגיש לא טוב עם כאבי בטן שמוחרפים לאחר חבטה שקיבל ממכשיר בחדר ההלבשה.

בס מזהירה אותו לא לבצע את המופע הזה אך הקהל דורש והוא מוכנס למתקן אך מתקשה להשתחרר. בס צועקת ואוטו מנפץ את הזכוכית. המים נשפכים אך הודיני גוסס בזרועות בס ולוחש לה לפני מותו כי הוא רוצה לחזור לבמה.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| טוני קרטיס | הארי הודיני |  |
| ג'נט לי | בס הודיני |  |
| אנג'לה קלארק |  | אמו של הודיני |
| טורין תאצ'ר | אוטו | עוזרו של הודיני |
| סיג רומן | שולץ |  |

קישורים חיצוניים
----------------

* "הודיני", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הודיני", באתר נטפליקס
* "הודיני", באתר AllMovie (באנגלית)
* "הודיני", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "הודיני", באתר אידיבי
* "הודיני", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון להודיני 1953, באתר יוטיוב
* הודיני 1953, באתר TCM
**פייטרו טראדוניקו** (באיטלקית: **Pietro Tradonico**; בלטינית: **Petrus Tradonicus Pola** - **פטרוד טראדוניקוס פולה**; נפטר בשנת 864) היה הדוכס ה-13 של ונציה. 

טראדוניקו, יליד איסטריה, כיהן כדוג'ה בין השנים 836–864.

בחירתו של טראדוניקו לדוג'ה קטעה רצף שלטוני של שושלת פרטיצ'יפאציו בוונציה.

קורות חיים
----------

טראדוניקו היה איש צבא ולוחם, ולא איש ספר. הוא לא ידע קרוא וכתוב.
יחד עם זאת היה איש מעש, ובתקופת כהונתו של אגנלו פרטיצ'יפאציו כדוג'ה פעל טראדוניקו לבניית האיים המלאכותיים עליהם נבנתה העיר.

טראדוניקו עלה לשלטון לאחר שהדיח את קודמו, ג'ובאני פרטיצ'יפאציו הראשון. לאחר עלייתו לשלטון, ובדומה לקודמיו, מינה את בנו ג'ובאני טראדוניקו לדוג'ה לצידו.

טראדוניקו פעל רבות לשמור על העיר ועל היקף המסחר שלה: הוא הגן על ונציה מפני המוסלמים שתקפו אותה, ומפני שבטים סלאבים שתקפו אותה מצפון, נאבק בשודדי הים שפגעו במסחר, בשנת 839 יצא בראש משלחת צבאית לפאגאניה אשר תקפה ספינות ונציאניות, כרת הסכם שלום עם הנסיך מיסלאב מקרואטיה ודלמטיה. 

בשנת 840 יצא למתקפה צבאית כנגד פאגאניה אולם נחל תבוסה למעלה מ-100 מלוחמיו נהרגו. קרב נוסף נגד הפאגאנים, שהמשיכו לתקוף את ונציה, נערך בשנת 846 בסמוך ללגונת ונציה. 

בשנת 840 הכיר קיסר האימפריה הרומית הקדושה לות'ייר בעצמאותה של ונציה, ובסמכותו של טראדוניקו כשליטה.

בשנת 864 נרצח טראדוניקו על ידי מתנקשים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פייטרו טראדוניקו** בוויקישיתוף

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**ג'ובאני פרטיצ'יפאציו הראשון** | **דוכסי ונציה** 836–864 | **הבא**:**אורסו פרטיצ'יפאציו הראשון** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1013432916
* VIAF: 173007257
* WorldCat: viaf-173007257

 |
**כלב בן דוד** (נולד ב-7 בפברואר 1960), הוא עיתונאי ומגיש טלוויזיה אמריקאי-ישראלי. בן-דוד הוא מגיש תוכנית האקטואליה The Rundown‏ בערוץ החדשות הבינלאומי i24NEWS, המשודרת מאולפני הערוץ בנמל יפו. שימש כעורך בכיר בג'רוזלם פוסט וראש המטה הישראלי של סוכנות החדשות בלומברג.

ביוגרפיה
--------

כלב בן דוד נולד בברוקלין וגדל בעיר צפון וודמיר(אנ') במדינת ניו יורק. בן דוד עלה לישראל בשנת 1985. שירת בחיל התותחנים.

קריירה
------

בן-דוד עבד ככתב לענייני משטרה במחוז ירושלים וכן ככתב סרטים ואומנות בג'רוזלם פוסט משנת 1988 ועד 1990. בשנת 1991 החל לעבוד בג'רוזלם ריפורט, שם שימש עורך מדור האומנות עד לשנת 1996. בשנת 1997, בן דוד שב לג'רוזלם פוסט כעורך מגזינים וככותב טורי דעה. שימש כעורך בכיר בשנים 2002-2005.

בשנת 2005, בן דוד הצטרף ל״פרויקט הישראלי״ (The Israeli Project), ארגון פרו ישראלי ללא מטרות רווח הפועל מוושינגטון, על מנת להקים את מטה הארגון בירושלים, ואף שימש מנהל הפרויקט בישראל עד שנת 2007.

בשנת 2008 הוא מונה לתפקיד ראש המטה הישראלי של סוכנות הידיעות ״בלומברג״. בהמשך שימש ככתב המדיני, עד 2016.

בשנת 2016, בן-דוד הצטרף לערוץ החדשות הבינלאומי i24NEWS כמגיש חדשות, והחל משנת 2017 מגיש את מהדורת הערב היומית, The Rundown‏, המשודרת מדי יום חול בשנה 20:00.

בן דוד כתב מאמרים רבים לכלי תקשורת מובילים בעולם, בהם וראייטי (מגזין), The Irish Times, אינדפנדנט, ג'ואיש כרוניקל, Working Woman ועוד.

בן דוד היה עורך ושותף בכתיבת הביוגרפיה על חייו של יצחק רבין, אשר פורסמה ב-1996 וזכתה בפרס ה- US National Jewish Book Award. בשנת 2002 הוא זכה בפרס סימון רוקוורהמוענק לעיתונאים יהודים, על מאמרו ב-Hadassah Magazine. בן דוד לימד עיתונות בחוג לתקשורת באוניברסיטת רייכמן.

חיים אישיים
-----------

בן דוד מתגורר בירושלים, נשוי לאווה ולזוג שני ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* כלב בן דוד, ברשת החברתית פייסבוק
* כלב בן דוד, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* כלב בן דוד, ברשת החברתית LinkedIn
* כלב בן דוד באתר I24NEWS

הערות שוליים
------------

1. ↑  i24NEWS, www.i24news.tv
2. ↑  ErezL, i24NEWS special broadcast to mark 1-year anniversary of Abraham Accords, ‏2 באוגוסט 2021
3. ↑  *The Rundown | I24NEWS* (באנגלית), נבדק ב-2021-12-26
4. ↑  Shalom, Friend : The Life and Legacy of Yitzhak Rabin (1996)
5. ↑  American Jewish Press Association honors the best in Jewish journalism, Jewish Telegraphic Agency, ‏1999-06-24 (באנגלית אמריקאית)
**הזהר מהמכונית** (ברוסית: **Берегись автомобиля**) הוא סרט קומדיה סובייטי שהופק על ידי אולפני הסרטים מוספילם בבימוי אלדר ריאזנוב. בכורת הסרט התקיימה בשנת 1966. הוא הפך לשובר קופות בברית המועצות ואינוקנטי סמוקטונובסקי שגילם את תפקיד הראשי זכה בתואר "שחקן השנה". הסרט זכה במספר פרסים בפסטיבלים לקולנוע ונשאר פופולרי בחבר המדינות עד היום.

רקע
---

הסרט הוא עבודה משותפת ראשונה של אלדר ריאזנוב ואמיל ברגינסקי. הם כתבו תסריט על רובין הוד סובייטי אך מטעמים פוליטיים ראשי מוספילם לא הסכימו להתחיל בצילומים. בשנת 1964 התסריט עובד לנובלה ופורסם בירחון "מולודאיה גברדיה". תגובת הממסד הייתה חיובית ולכן סוכם על התחלת העבודה על הסרט.

עלילה
-----

סוכן ביטוח ושחקן בתיאטרון חובבים יורי דטוצ'קין (אינוקנטי סמוקטונובסקי) מגיע לבתים רבים בכוונה לשכנע את האזרחים לעשות ביטוח. במהלך עבודתו הוא פוגש אנשים לא מעטים שהרכוש שלהם אינו תואם את משכורתם והוא מניח שיש להם מקורות הכנסה לא חוקיים. הוא מחליט לגנוב מהם את מכוניותהם הפרטיות, למכור אותן ולהעביר את הכסף לבתי יתומים. חקירת הגנבות מגיעה לחוקר משטרתי בשם מקסים פודבריוזוביקוב (אולג יפרמוב) שהוא שחקן בתיאטרון חובבים יחד עם דטוצ'קין תחת במאי קשוח (יבגני יבסטיגנייב).

דטוצ'קין מנסה לגנוב אוטו מדימה סמיצבטוב (אנדריי מירונוב) אך מצליח רק מהניסיון השלישי.

בינתיים חוקר המשטרה שם לב שקיימת התאמה בין היעדרויות של דטוצ'קין מהחזרות להצגת המלט לבין מועדי הגנבות. כמו כן נודע לו שהסיבות שדטוצ'קין מציין להנהלת התיאטרון על היעדרותו אינן תואמות את הסיבות שהוא מסר להנהלת סוכנות הביטוח בה הוא מועסק.

בפגישה בבית קפה חוקר משטרה מגלה לדטוצ'קין את ממצאי חקירתו. דטוצ'קין מצידו מגלה לו את הסיבות לגנבות ומראה לו קבלות על העברת הכסף לבתי יתומים. החוקר מחליט לגנוז את הממצאים, אך דטוצ'קין דורש ממנו להעביר את הממצאים למפקדיו במשטרה.

דטוצ'קין מבצע את הגנבה האחרונה ומעביר את המכונית לתחנת משטרה בה עובד חברו. הוא נעצר, אך בכל זאת מקבל אישור מיוחד להשתתף בהצגת בכורה של המלט. במהלך המשפט נערכות הפגנות רחוב הדורשות את שחרורו. בקטע אחרון של הסרט רואים אותו חוזר מהכלא לבת זוגו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הזהר מהמכונית** בוויקישיתוף

* "הזהר מהמכונית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הזהר מהמכונית", באתר AllMovie (באנגלית)
* "הזהר מהמכונית", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "הזהר מהמכונית", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
דיוקנו של לודוויקו מאנין
וילה מאנין, בה נחתם הסכם קמפופורמיו
**לודוויקו מאנין** (באיטלקית: **Ludovico Manin**;‏ 14 במאי 1725 - 24 באוקטובר 1802) היה הדוכס ה-120 של ונציה, ואחרון דוכסי לה סרניסימה. מאנין כיהן כדוג'ה מאז בחירתו ב-9 במרץ 1789 ועד כיבוש העיר על ידי נפוליאון בונפרטה בשנת 1797.

קורות חיים
----------

מאנין נולד ב-14 במאי 1725, בעיר ונציה, והיה הבכור מבין חמשת ילדיהם של לודוויקו אלוויזה ומריה באסאדונה.

מאנין למד באוניברסיטת בולוניה ולאחר תום לימודיו נשא לאישה את אליזבטה גרימאני, בת למשפחת אצולה עשירה, וקיבל נדוניה של 45,000 דוקטים.

מאנין נבחר לדוג'ה ב-9 במרץ 1789, כחודש לפני המהפכה הצרפתית. לאחר בחירתו נערך הפסטיבל המסורתי, בו, כנהוג, זרק כ-458,000 מטבעות לתושבי העיר (רבע מהם שולמו מקופת הרפובליקה, והיתרה מכיסו).

מאנין הזניח את צי הסוחר הוונציאני, ובשנת 1792 נותרו בוונציה 302 ספינות סוחר בלבד.

כאשר נפוליאון בונפרטה פלש לאיטליה, ונציה וג'נובה לא הצטרפו לברית הערים האיטלקיות שהתנגדה לנפוליאון בשנת 1795, ושתי הערים נותרו נייטרליות. ב-15 באפריל 1797 נתן ז'אן-אנדוך ג'ונו אולטימטום לעיר להיכנע לנפוליאון. העיר ונציה סירבה מבלי לדעת שקיים נספח סודי להסכם לובן בו הבטיח נפוליאון שוונציה, דלמטיה ואיסטריה יועברו לשליטת בית הבסבורג.

ב-25 באפריל 1797 נחת הצי הצרפתי בחופי הלידו. הוונציאנים תקפו בתותחיהם את הצי, ואף הטביעו את אחת הספינות, אולם הצי הוונציאני אשר כלל באותה עת 4 ספינות מלחמה ו-7 ספינות משמר לא יכול היה לעמוד בפני הצי הצרפתי. הדוכס נכנע ב-12 במאי 1797, ועזב את ארמון הדוג'ה יומיים לאחר מכן.

ב-16 במאי 1797 נכנסו החיילים הצרפתיים לכיכר סן מרקו, והסכם הכניעה נחתם, במסגרתו הסכימה ונציה לשלטון צרפת, וזו מיד העבירה אותה לאוסטרים כפי שהוסכם.

מאנין שב להתגורר בפאלאצו פזארו עד פטירתו ב-24 באוקטובר 1802. מאנין נקבר בכנסיית סנטה מריה די נצרת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לודוויקו מאנין** בוויקישיתוף

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**פאולו רנייר** | **דוכסי ונציה** 1797–1789 | **הבא**:**-** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12114237p (data)
* GND: 120011271
* ICCU: VEAV043178
* ISNI: 0000 0000 2978 2780
* LCCN: n86029361
* NTA: 239349997
* SNAC: w6rv0tqm
* SUDOC: 029536391
* VcBA: 495/211914
* VIAF: 71422333
* WorldCat: lccn-n86029361

 |
דוגמה ללורם איפסום המשמש למיקוד תשומת הלב באלמנטים גרפיים בעיצוב של אתר אינטרנט.
לורם איפסום אשר פורסם בטעות באמצע כתבה בעיתון הסינגפורי "The Straits Times" ב-26 באפריל 2014
**לורם איפסום** או בקיצור **ליפסום** (בלטינית: **lorem ipsum**) הוא מלל מקובל וחסר משמעות המשמש "ממלא מקום" בעת עריכה, בתחום הדפוס, ההדפסה והפרסום.

הטקסט משמש כלי לייצוג דפוס שאמור להתווסף למוצר הפרסום בעתיד. מדובר במלל ארוך במיוחד שניתן לבדוק עמו גופנים, וכן התאמת המלל לעמודים המעוצבים ובדיקת סוגי וגודלי גופן והתאמתם למוצר הסופי.

בשל הדמיון של המילים בלורם איפסום ללטינית קלאסית, רבים חושבים שיש משמעות לטקסט, אולם לא נועדה להיות לו כל משמעות. המטרה היא רק "תפיסת מקום" על ידי מלל חסר משמעות (ראו דוגמה בהמשך).

הפסקה הראשונה של הלורם איפסום הסטנדרטי היא:

*Lorem ipsum dolor sit amet, consectetur adipiscing elit, sed do eiusmod tempor incididunt ut labore et dolore magna aliqua. Ut enim ad minim veniam, quis nostrud exercitation ullamco laboris nisi ut aliquip ex ea commodo consequat. Duis aute irure dolor in reprehenderit in voluptate velit esse cillum dolore eu fugiat nulla pariatur. Excepteur sint occaecat cupidatat non proident, sunt in culpa qui officia deserunt mollit anim id est laborum.*
והגרסה העברית מתחילה כך:

לורם איפסום דולור סיט אמט, קונסקטורר אדיפיסינג אלית הועניב היושבב שערש שמחויט - שלושע ותלברו חשלו שעותלשך וחאית נובש ערששף. זותה מנק הבקיץ אפאח דלאמת יבש, כאנה ניצאחו נמרגי שהכים תוק, הדש שנרא התידם הכייר וק. הועניב היושבב שערש שמחויט - שלושע ותלברו חשלו שעותלשך וחאית נובש ערששף. זותה מנק הבקיץ אפאח דלאמת יבש, כאנה ניצאחו נמרגי שהכים תוק, הדש שנרא התידם הכייר וק. קוואזי במר מודוף. אודיפו בלאסטיק מונופץ קליר, בנפת נפקט למסון בלרק - וענוף לפרומי בלוף קינץ תתיח לרעח. לת צשחמי צש בליא, מנסוטו צמלח לביקו ננבי, צמוקו בלוקריה שיצמה ברורק. גולר מונפרר סוברט לורם שבצק יהול, לכנוץ בעריר גק ליץ, ושבעגט ליבם סולגק. בראיט ולחת צורק מונחף, בגורמי מגמש. תרבנך וסתעד לכנו סתשם השמה - לתכי מורגם בורק? לתיג ישבעס.

מקור הטקסט
----------

מקורו של המלל בחיבורו של מרקוס טוליוס קיקרו *De finibus bonorum et malorum* ("על תכליות הטוב והרע"). הפסקה המקורית בחיבור היא:

> 
> אין אדם רוצה בכאב ככאב בלבד, או רוצה בו ומחפש אותו על מנת להרגישו רק כי הוא כאב
> 
> 
> 
> 
> המקור בלטינית
> 
> Neque porro quisquam est qui do**lorem ipsum** quia
> **dolor sit amet, consectetur, adipisci** v**elit**
> 
> 
> 
> 
> 

לא ידוע מתי נוצר הנוסח הנוכחי של הטקסט. מקורו של הלורם איפסום כבר במאה ה-15 בעת המצאת הדפוס, אולם ככל הנראה מקורו של הנוסח הנוכחי מאמצע המאה ה-20.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לורם איפסום** בוויקישיתוף
* De finibus bonorum et malorum הנוסח המקורי מאת קיקרו
* מחולל לורם איפסום בעברית לפי נושאים באתר של אאא
* מפיק לורם איפסום במספר שפות - בהן גם עברית
* מידע על ליפסום ומפיק לורם איפסום
* הסבר על לורם איפסום
קברו של מרקו קורנארו בוונציה
**מרקו קורנארו** או **מרקו קורנר** (באיטלקית: **Marco Cornaro**; בוונטית: **Marco Corner**;‏ 1286 לערך - 13 בינואר 1368) היה הדוכס ה-59 של ונציה. קורנארו כיהן כדוג'ה מאז מינויו, בשנת 1365 ועד פטירתו.

בתקופת כהונתו התפתחה העיר ונציה מבחינה כלכלית, אולם מבחינה טריטוריאלית איבדה שטחים רבים לרפובליקת גנואה ולאימפריה העות'מאנית.

קורנארו היה בן לאחת מהמשפחות הוותיקות והעשירות של ונציה.

קורנארו נישא לג'ובאנה סקרווגני מפדובה, ונולדו להם שלושה בנים ושתי בנות. לאחר מותה של ג'ובאנה נישא קורנארו בשנית לאישה בשם קתרינה ממעמד נמוך - נישואים שהקשו על בחירתו לתפקיד הדוג'ה.

קורנארו עשה חייל רב בסחר עם מצרים, כיהן כשגריר ונציה בחצרו של הקיסר שארל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ובחצר האפיפיור קלמנט השישי, וכן היה נציג מטעם המשלחת הוונציאנית בעת בחירתו של האפיפיור אורבנוס החמישי באביניון.

קורנארו היה בין מגלי ניסיונו של הדוג'ה מארינו פאליירו להשתלט על רפובליקת לה סרניסימה במטרה להפיכתה למונרכיה - ולאחר גילוי הניסיון והוצאתו להורג של פאליירו מונה קורנארו לזמן קצר לתפקיד דוג'ה בפועל בטרם נבחר לורנזו צ'לסי לתפקיד הדוג'ה.

לאחר מותו של צ'לסי ב-18 בינואר 1365, נבחר קורנארו לתפקיד, על אף התנגדות לכך בשל גילו המתקדם של קורנארו, יחסיו הטובים עם שליטים זרים ומעמדה הנמוך של אשתו.

במהלך שתי שנות שלטונו איבדה ונציה שטחים רבים ובהם האיים כיוס, לסבוס, פוכאה לרפובליקת גנואה, אולם העיר התפתחה מסחרית, כאשר קורנארו הצליח לשכנע את האפיפיור אורבנוס החמישי להתיר לעיר לסחור עם מצרים המוסלמית.

בתקופת כהונתו החלה הקמת אגף ארמון הדוג'ה הפונה לכיכר סן מרקו.

קורנארו נפטר ב-13 בינואר 1368, בשעות הבוקר המוקדמות, ונקבר בבזיליקת סנטי ג'ובאני אי פאולו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרקו קורנארו** בוויקישיתוף
* מרקו קורנארו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**לורנזו צ'לסי** | **דוכסי ונציה** 1365–1368 | **הבא**:**אנדראה קונטאריני** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1016858949
* VIAF: 221233564
* WorldCat (עם VIAF): 221233564

 |
**מרי פלורה בל** (באנגלית: **Mary Flora Bell**; נולדה ב-26 במאי 1957) היא בריטית אשר בילדותה רצחה שני פעוטות קטנים ממנה.
בל ביצעה את הרצח הראשון שלה יום אחד לפני יום הולדתה ה-11. בשני המקרים, בל הודיעה לקורבן שלה שיש לו כאב גרון, ושהיא תעסה לו אותו כשבפועל היא חנקה אותו למוות.

בל הורשעה בהריגה ביחס לשני המקרים בדצמבר 1968, משפטה נערך כשהייתה בת 11, והיא נשפטה על המעשים שביצעה כמי שנושאת אחריות מופחתת.
שותפתה לפחות באחד מהרציחות, נורמה ג'ויס בל (באנגלית: Norma Joyce Bell; ללא קשר משפחתי בין השתיים) זוכתה מכל האישומים נגדה. מרי פלורה בן היא הרוצחת הצעירה ביותר בבריטניה, ואובחנה עם הפרעת אישיות פסיכותית לפני משפטה.

בל שוחררה ממאסר ב-1980 בגיל 23, וכיום חיה כאדם חופשי בבריטניה, כאמא לבת וכסבתא לנכדה. צו בית משפט שתקף לכל החיים העניק לה אנונימיות, ומאז אף הורחב כדי להגן על זהות בתה ונכדתה.
מאז היא חיה תחת סדרה של שמות בדויים.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007424326205171
* BnF: cb12341638c (data)
* GND: 118508601
* ISNI: 0000 0004 3076 5987
* LCCN: n79112194
* NTA: 174399227
* SUDOC: 032374399
* VIAF: 37707551
* WorldCat: lccn-n79112194

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מרי בל"**.
**נשימה מעגלית** (באנגלית: **Rebirthing**) היא שיטת רפואה אלטרנטיבית המבוססת על תרגול נשימה שמטרתה היא טיפול בבעיות רגשיות, שחרור מתחים, שינוי דפוסי התנהגות וכדומה. השיטה מתבססת על ההנחה שבעיות רגשיות רבות נובעות מזיכרונות מודחקים מתקופת הלידה והילדות המוקדמת. אלו יוצרים, לטענת העוסקים בשיטה, "חסימות" שתהליך הנשימה המעגלית מאפשר "פתיחה" שלהן. בשנים האחרונות השיטה צוברת פופולריות ברחבי העולם כחלק מגל הניו אייג'. יחד עם זאת, אין מחקרים מבוקרים שמעידים על יעילותה והיא נחשבת לפסאודו-מדע.

היסטוריה
--------

לאונרד אור וסונדרה ריי פיתחו את שיטת הנשימה המעגלית בשנת 1974. לאונרד אור חווה הארה אשר נגרמה, לטענתו, על ידי צורת נשימה שונה. באותה הארה הוא חווה מחדש, לטענתו, זיכרונות מלידתו. אור האמין שעל ידי חזרה לחוויית הלידה תוך כדי ביצוע נשימה מעגלית ניתן לבצע ריפוי של "טראומת הלידה".

עקרונות השיטה
-------------

נשימה מעגלית היא נשימה מודעת בה נשמר הרצף בין קצה השאיפה וקצה הנשימה. ההימנעות מהפסקות יוצרות "עיגול" ו"רצף" של הנשימה. לדעת המטפלים, טכניקת הנשימה מביאה את המתרגל למצב בו התנגדויות והגנות האופייניות להתנהגותו נחלשות, דבר המאפשר העלאת זיכרונות, רגשות ותחושות שנסתרות מ"התודעה המודעת" שלו. לדעתם, השילוב של רגיעה עמוקה, פתיחות של הגוף והרוח, וקליטה מוגברת של חמצן, מסייע בטיפול בדברים שחוסמים את "הזרימה הטבעית" של הגוף. 

מבחינה ביולוגית כאשר הנשימה המעגלית מהירה, היא מעוררת את מערכת העצבים הסימפתטית (תת-מערכת במערכת העצבים האוטונומית, האחראית על התמודדות עם מצבי דחק). העוררות שנוצרת במערכת מביאה לתגובות רגשיות וגופניות אינטנסיביות, אשר בהמשך מביאות לפורקן רגשי מרפא לטענת מטפלים מהתחום. הפורקן הרגשי בשילוב עם מעבר לנשימה איטית ו"רכה" יותר מביא להפעלה של המערכת הפאראסימפתטית (תת-מערכת במערכת העצבים האוטונומית - האחראית על הרגעה, שגשוג ושימור).

לקריאה נוספת
------------

* תמי דגים- נוימן, **ריברסינג: עוצמת נשימת החיים**.
* אור חנה, **כמו אוויר לנשמה**, הוצאת אסטרולוג משכל.
* Orr Leonard and Ray Sondra. "Rebirthing in the New Age", Celestial Arts, Berkeley, CA, 1977

קישורים חיצוניים
----------------

* קרן ברס-בוגנים, כל נשימה שאת לוקחת: ריברסינג כנקודת מפגש בין מדיטציה לתרפיה, באתר nrg‏, 2 בנובמבר 2008
* האתר של לאונרד אור (באנגלית)
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**הייתי כלת מלחמה ממין זכר** (באנגלית: **I Was a Male War Bride**) הוא סרט קומדיה אמריקאי בשחור-לבן משנת 1949, בבימויו של הווארד הוקס, עם קרי גרנט ואן שרידן (אנ') בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס בחלקו על סיפור אוטוביוגרפי של רוז'ה שרלייה (אנ') שפורסם תחת שם העט הנרי רושארד (אנ').

חוק כלות מלחמה איפשר לנשים אירופאיות שנישאו לחיילים אמריקאים להגר עם בני זוגם לארצות הברית אבל לא איפשר זאת לגברים אירופאים שנישאו לחיילות אמריקאיות - על כך בנויה העלילה הקומית.

תקציר העלילה
------------

הנרי רושארד (קרי גרנט) הוא קצין צרפתי בחיל הכיבוש בגרמניה. הוא מגיע להיידלברג כדי לצאת למשימת מלחמה בשוק השחור בבאד נויהם. כיוון שאינו נוהג מצרפים אליו למשימה את לוטננט קתרין "קטי" גייטס (אן שרידן) שהייתה אתו במשימה קודמת שהסתיימה בריב.

הצבא נותן להם אופנוע. קטי נוהגת והנרי יושב ב"סירה". הם עוברים הרפתקאות, צולחים נהר, חותרים בסירה וכמעט נופלים ליד מפל מים, נרטבים בגשם ומגיעים לבסוף לפונדק בבאד נויהם.

הנרי מעסה את גבה הכואב של קטי אבל נאלץ לבלות את הלילה בחדר לאחר שהמנעול נשבר. בבוקר היא בטוחה שהוא עשה זאת כדי לשכב לצידה...

למחרת מתלבש הנרי כגרמני כדי לחדור למרכז השוק השחור. קטי צופה עליו מבחוץ. המשטרה פושטת על המקום ואוסרת את הנרי. הוא טוען כי הוא קצין צרפתי ומבקש מקטי כי תאשר זאת אך היא אומרת לשוטרים שאינה מכירה אותו.

הנרי נכלא וקטי משחררת אותו ואומרת לו כי פעלה לפי הוראותיו שתכחיש שאין לה קשר אתו. במסע חזרה להיידלברג הם מתאהבים ומתחילים להתחתן.

הם עוברים שלושה טקסי חתונה - קתולי, פרוטסטנטי ואצל ראש העיר. ממלאים טפסים רבים אבל מסתבר להם שלפי חוק כלות המלחמה, הנרי לא יוכל להצטרף לקטי בחזרתה לארצות הברית כי הוא גבר ולא אישה...

לבסוף הם מגיעים לנמל ברמן וקטי מחליטה כי על הנרי להתחפש לאישה. היא גוזרת שערות מזנב סוס ומכינה לו פאה נכרית וגם נותנת לו חצאית. הם מצליחים לעלות על הספינה כשהנרי מחופש לאחות צבאית אך מיד הנרי נקרא לחדר הניתוח לעזור בלידה ו"נתפס" שהוא גבר.

קטי מצליחה להסביר לקפטן ולכומר של הספינה את המצב והנרי מורשה להישאר בתא ביחד עם קטי עד שפסל החירות נשקף מבעד חלון התא.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הייתי כלת מלחמה ממין זכר** בוויקישיתוף

* "הייתי כלת מלחמה ממין זכר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הייתי כלת מלחמה ממין זכר", באתר נטפליקס
* "הייתי כלת מלחמה ממין זכר", באתר AllMovie (באנגלית)
* "הייתי כלת מלחמה ממין זכר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "הייתי כלת מלחמה ממין זכר", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "הייתי כלת מלחמה ממין זכר", באתר אידיבי
* "הייתי כלת מלחמה ממין זכר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון להייתי כלת מלחמה ממין זכר, באתר יוטיוב
* הייתי כלת מלחמה ממין זכר, באתר TCM

קרי גרנט מחופש לאישה ואן שרידן