recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| **יש לשכתב ערך זה**. ייתכן שהערך מכיל טעויות, או שהניסוח וצורת הכתיבה שלו אינם מתאימים. |
| אתם מוזמנים לסייע ולתקן את הבעיות, אך אנא אל תורידו את ההודעה כל עוד לא תוקן הדף. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. |

**לולירוק** (בצרפתית: **LoliRock**) היא סדרת אנימציה צרפתית שנוצרה על ידי ז'אן לואי ודויד. בשנת 2014 שודרה העונה הראשונה בצרפת. במאי 2016 התפרסמה הסדרה בנטפליקס. ב-13 בפברואר 2017 שודרה העונה השנייה.

העונה הראשונה
-------------

אייריס (בצרפתית איריס), הדמות הראשית, היא נערה בת 15 שאוהבת לשיר, אך בכל פעם שהיא שרה משהו מוזר קורה. בפרק הראשון, טליה (בצרפתית טליה) ואוריאנה, נסיכות ממימד אחר, מנסות למצוא את הנסיכה של הממלכה הקסומה ממנה הן באות, הנקראת "אפידיה"(אפידיה מחולקת למחוזות. טליה היא הנסיכה של קסריס, ואוריאנה של וולטה, שני מחוזות באפידיה) על מנת לנצח את גרמור, אדם מרושע שהשתלט על הממלכה. נת'נייל החבר הכי טוב של אייריס (שבו היא גם מאוהבת) ממליץ לה ללכת לאודישנים ללהקת רוק. אייריס הולכת להיבחן, אך כשהיא באמצע לשיר הקסם של השירה שלה משחרר כוח חזק וממוטט אותו.

היא בורחת מהאולם במבוכה ונתפסת על ידי התאומים המרושעים, מפיסטו ופרקסינה, שעובדים אצל גרמור, שנשלחו לחסל אותה. הנסיכות מצילות אותה ומסבירות לה על זהותה ועל אפידיה.

במשך העונה הנסיכות אוספות "אבני אורקל" שפותחות כישוף שיעזור להן לנצח את גרמור, כדי להשיג אבן הן צריכות לעזור למישהו.

בפרקים האחרונים הן פוגשות עוד 2 נסיכות (קריסה ולינה) שמצטרפות למספר פרקים בעונה השנייה.

העונה השנייה
------------

בעונה זו מצטרפות לינה (שהיא באה מבוראליס) וקריסה (שהיא באה מקליקס) לפרקים. הן לא חלק מהלהקה, אך הן עוזרות לאסוף את אבני האורקל יחד עם אייריס, אוריאנה וטליה. עם זאת, גם גרמור והתאומים ממשיכים להתחזק, ובסוף העונה אייריס צריכה לקבל את המציאות, ולדחות את נת'נייל שהציע לה חברות אחרי שנים שהם בילו יחד ולעזוב. אחרי שהיא מקבלת את אבן האורקל האחרונה התאומים גונבים אותה ומעייפים אותה ליער הוולטני, שם הם מערימים על הנסיכות. בשביל להשיג אותה והן נאלצות להתמודד בקרב קשה נגד גרמור.
אחרי שהן מנצחות, מתברר שמפיסטו מת, כשהציל את אחותו ממוות מתחת לסלעים מתמוטטים. ביינס הנמר מופיע ונותן לפרקסינה, הרעבה לנקמה על מות אחיה, את המסכה של גרמור. היא מחליטה לנסות לנקום בקרוביה של אייריס כדי לגרום לה לסבול כמוה. אייריס חוזרת לכדור הארץ והופכת לחברה של נת'נייל.

בפרק 17 חזר לב, לאחר שהיו שני פרקים בעונה השנייה שבהם הוא הופיע. הפרקים מתמקדים בו ובאייריס, ונקראים "עצור בשם הלב! חלק א" ו"עצור בשם הלב! חלק ב". לב ואיריס גילו עד כמה היה אכפת להם אחד מהשני. למרות זאת, איריס הופכת בסופו של דבר לבת זוג של נת'נייל.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של לולירוק (בצרפתית)

* "לולירוק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "לולירוק", באתר נטפליקס

* "לולירוק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

* "לולירוק", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
הגרסה החיתית – העתק החרס של הסכם קדש בין חתושיליש השלישי לרעמסס השני (המוזיאון לארכאולוגיה של איסטנבול)
הגרסה המצרית – במתחם אמון-רע שבכרנך
**הסכם השלום החתי-מצרי** נחתם על פי ההשערה בשנת 1259 לפנה"ס, בין פרעה מצרים רעמסס השני, לבין מלך החיתים חתושיליש השלישי. הוא למעשה הסכם השלום הכתוב העתיק ביותר ששרד עד ימינו. העתק מההסכם נמצא באוסף המוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול.

רקע
---

ההסכם נחתם על פי ההשערה בשנת 1259 לפנה"ס, כ-16 שנים לאחר קרב קדש, קרב גדול בין המצרים לחיתים. הקרב הסתיים למעשה בתיקו ומאז התנהלה בין הצדדים מלחמת התשה שבה כל צד ניסה להתיש את אויבו. רעמסס תקף עוד מספר פעמים את האדמות החיתיות באזור סוריה של ימינו, אולם בכל פעם החיתים שבו וכבשו אותן מחדש. רעמסס הבין שהמלחמה עם החיתים אינה מועילה לו, והחליט להגיע להסכם שלום עם המלך החיתי חתושיליש. שני הצדדים איבדו כוחות רבים במהלך הקרב, ואף צד לא היה יכול להרשות לעצמו להמשיך להילחם, בגלל איומים נוספים מבחוץ: מצרים העתיקה ניצבה בפני המשימה להגן על גבולה המערבי מפני פלישתם של שבטי לוב על ידי בניית שורת מבצרים לאורך הגבול, ואילו החיתים ניצבו בפני איום גדול יותר בדמות אימפריית אשור, שכבשה את השטחים הסמוכים להם.

ההסכם
-----

שתי הגרסאות המקוריות של ההסכם נכתבו על גבי לוחות כסף, לפיכך כונה ההסכם "הסכם הכסף" או "שלום הכסף". כן הוכנו העתקים של ההסכם על גבי חרס. הגרסה הראשונה, המצרית, נכתבה בכתב הירוגליפי ונשמרה על מצבה במקדשו של אמון בכרנך. עותקים שלה נמצאו גם בלוקסור ואבידוס. הגרסה השנייה של ההסכם נכתבה באכדית, ונשמרה בארכיון בחתושש בירת החיתים. 

ההסכם מכיל את התנאים הבאים:

* נאסר על מי מהצדדים לתקוף את השני.
* במקרה שמדינה זרה תוקפת את אחת הממלכות, מחויבת השנייה לבוא לעזרתה.
* החיתים מקבלים את קדש וממלכת אמורו, המצרים מקבלים מעבר חופשי לאוגרית.
* במקרה שפושע בורח מאחת הארצות אל האחרת מחויבת זו האחרונה להסגיר את הנמלט.
* רעמסס יישא לאשה את בתו של חתושיליש.

לאחר ההסכם
----------

בחפירות בפר-רעמסס, בירתו של פרעה רעמסס השני, נמצאו תבניות אבן ששימשו לייצור חלקי שריון שהיו נהוגים על ידי הצבא החתי ושימשו בקרב קדש. ממצאים אלה מראים שלאחר הסכם השלום החתי-מצרי ונישואי רעמסס השני עם נסיכה חתית בתו של חתושיליש השלישי, חיילים ובעלי מלאכה חתים שהו בפר-רעמסס והיו בקשר עם המצרים.

גילוי
-----

לוחות עם נוסח ההסכם התגלו בידי ז'אן-פרנסואה שמפוליון במצרים בשנת 1828. בשנת 1906 מצא הארכאולוג הגרמני הוגו וינקלר עותק של ההסכם בארכיון בחתושש. 

העתק של ההסכם מוצג במטה האומות המאוחדות.

לקריאה נוספת
------------

* S. Langdon and Alan H. Gardiner, The Treaty of Alliance between Ḫattušili, King of the Hittites, and the Pharaoh Ramesses II of Egypt, **The Journal of Egyptian Archaeology** 6, Egypt Exploration Society, 1920, pp. 179–205. doi:10.2307/3853914

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הסכם השלום החתי-מצרי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Trevor Bryce, The ‘Eternal Treaty’ from the Hittite perspective, **British Museum Studies in Ancient Egypt and Sudan** 6, 2006, pp. 1–11, at p. 1
2. ↑  שתי הגרסאות בתרגום לאנגלית (הקישור אינו פעיל)
3. ↑  Encyclopedia of the Archaeology of Ancient Egypt מאת Kathryn A. Bard, הוצאת Routledge, ‏2005, עמ' 648
4. ↑  שלמה יזרעאל, על חטא ועל חת, באתר הארץ, 8 ביולי 2009
**הַפְרָעָה אוֹרְגָּנִית** או **מחלה אורגנית** הוא מונח המתאר מצב של הפרעה בהתנהגות, שמקורו בגופו של האורגניזם, ושנוצר בעקבות שינוי באיברים, ברקמות או בחומרים הכימיים המצויים בהם. זאת בניגוד להפרעות שמקורן האורגני אינו ידוע, ומניחים כי הוא פסיכולוגי; אלו מכונות הפרעות פסיכוגניות. המונח הפרעה אורגנית משמש לעיתים גם כשם נרדף לבעיות מוחיות-נוירולוגיות, שמקורן במוח. 

המונח הפרעה אורגנית יכול לתאר כל מחלה שמקורה בשינוי חלק מחלקי האורגניזם למשל אוליגואנצפאליה. עם זאת, הצורך בשימוש במונח הזה, נוצר בפרט במקרים גבוליים שבהם לא ברור בבדיקה ראשונית אם מקור ההפרעה נפשי או לא. ישנו מספר הפרעות התנהגותיות הנבדקות תחילה בבדיקות אורגניות ולפי התוצאות מתקבלת ההחלטה אם יש צורך בטיפול תרופתי או פסיכולוגי. לדוגמה, לעיתים קרובות נבדקות הפרעות שינה כדי לברר האם מקורן בשינוי אורגני או בשינויים פסיכוגניים, כדי להחליט כיצד לטפל בבעיה.

קישורים חיצוניים
----------------

* צבי עצמון, אורגני, אך באיזה הקשר, גליליאו, מרץ 2005 גיליון 79
* צבי עצמון, גלילאו, אורגני: על המדף ועל המדוכה, באתר ynet, 31 במרץ 2005

הערות שוליים
------------

1. ↑  רשימת מחלות אורגניות ומחלות שאינן אורגניות, באתר מרכז לבריאות הנפש גהה
**צ'שאנוב** (בפולנית: **Cieszanów**; ביידיש: **ציעשינאוו**) היא עיירה במחוז לובאצ'וב שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

צ'שאנוב נזכרת לראשונה בסוף המאה ה-15, ובמחצית השנייה של המאה ה-16 הוענקו לה זכויות עיר. במהלך המאה ה-17 הייתה העיירה למרכז מסחר ומלאכה חשוב, ובחלוקת פולין בשנת 1772 נכללה בתחום גליציה האוסטרית. בשנת 1900 פגעה בעיירה שרפה גדולה, שכילתה את רוב בתי היישוב.

יהודי צ'שאנוב
-------------

שרידי בית הכנסת בצ'שאנוב.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מראשית המאה ה-17, אשר עסקו בעיקר במסחר, במלאכה ובחלפנות. במהלך פרעות ת"ח ות"ט באמצע אותה מאה נפגעה קשות הקהילה המקומית. בשנים שלאחר מכן שוקמה הקהילה, ובמהלך המאה ה-19 גדלה האוכלוסייה היהודית בעיירה, עד שבסוף אותה מאה נמנו ביישוב 2,777 יהודים.

לאחר מאורעות מלחמת העולם הראשונה עזבו את העיירה כמחצית מיהודיה, ושרידי הקהילה השתקמו הסיוע הג'וינט וארגוני עזרה הדדית. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 939 יהודים, פחות ממחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ופעילות של הבונד. בתקופה זו פעלו בעיירה אדמו"רים משושלת צאנז-שינאווא, רבי שמחה ישכר בער הלברשטאם, חתנו רבי אריה לייבוש רובין (משושלת רופשיץ-גלגוב) ובנו רבי יחזקאל שרגא. כך גם פעלה במקום קהילה של חסידי בעלזא, וכן קבוצה קטנה של חסידי רוז'ין - טשורטקוב.

### בשואה

עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בתחילת מלחמת העולם השנייה, החלו אלו בביצוע מעשי התעללות פומביים ביהודיה, תוך חטיפתם לעבודות כפייה משפילות. כעבור מספר ימים נכנסו לעיירה חיילי הצבא האדום, אך השליטה בעיירה הושבה לגרמנים בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב. טרם כניסת הגרמנים, הספיקו רובם המוחלט של יהודי העיירה להימלט מזרחה, אל עבר השטח הסובייטי.

בתחילת שנת 1940 הקימו הגרמנים מחנה עבודה בעיירה, בו רוכזו קרוב ל-4,000 יהודים. מחנה זה חוסל בסוף שנת 1940. בפברואר ובמרץ 1942 הביאו הגרמנים לעיירה 817 יהודים שגורשו מטומשוב לובלסקי וכ-500 יהודים שגורשו ממיילץ. כעבור מספר שבועות שולחו אלו למחנה ההשמדה בלז'ץ הסמוך.

בשנות השישים של המאה הקודמת ערכו הניצולים כינוסים ואף הוציאו ספר זיכרון לתושבי העיירה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'שאנוב** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של צ'שאנוב
* ספר יזכור לקהילת ציעשינאוו, בספריית העיר ניו יורק
* צ'שאנוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "צ'שאנוב", באתר השטעטל הווירטואלי
* "צ'שאנוב", באתר JewishGen (באנגלית)
* לאורה קרגו, צ'שאנוב, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק A, עמ' 628–630), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
* צישינוב (פולין), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007467693205171
* GND: 4755852-0
* LCCN: n2004040681
* VIAF: 149128664
* WorldCat (עם VIAF): 149128664

 |
איור ב"קודקס קינגסבורו" שבו רואים אנקומנדרו מעניש אינדיאני מקסיקני
**אנקומיינדה** (בספרדית: **encomienda**, בטגלוג: Enkomiyenda) הייתה אצל הספרדים שיטה משפטית וחברתית-כלכלית פאודלית שנכפתה על ילידים, באמריקה ובפיליפינים שחויבו לפיה "לגמול" לספרדים באמצעות עבודה, מוצרים ומיסים, עבור החינוך בדת הנוצרית הקתולית ועבור החסות והביטחון.

השיטה הונהגה לראשונה בחצי האי האיברי של ימי הביניים על ידי ממלכות אראגון וקסטיליה בתקופת הרקונקיסטה. ה"אנקומיינדס" היו תחילה אחוזות, נכסי דלא ניידי וכן קצבאות או הטבות שהוענקו למסדר צבאי על מנת להגן על תושבי אזורי הספר שגבלו באזורים תחת שליטה מוסלמית.

כבר בתחילת המאה ה-16 הייתה האנקומיינדה כלי לקולוניזציה שאומץ על ידי הספרדים בימי כיבוש אמריקה וכיבוש הפיליפינים. ה"אנקומיינדה" באמריקה, כגרסה של הארגון הפאודלי שהתקיים באירופה, הצטיינה בתכונות מיוחדות חדשות נוספות. ה"אנקומיינדה" הקולוניאלית הייתה שטח מסוים שבה התקיימה קבוצה של ילידים ושנמסר לכמה מתיישבים ספרדים, המכונים "אֶנקוֹמֶנדֵרוֹס" (encomenderos), על מנת לנהל אותם ולהביאם לדת הנוצרית. האנקומיינדה הייתה במקרה זה מוסד שנועד לחזק את הקולוניזציה של השטחים החדשים באמצעות שיעבוד פיזי, נפשי ודתי של האוכלוסיות הילידיות הפרה-קולומביאניות.

אף-על-פי שהספרדים הכירו בילידים כבני אדם (סוגיית היותם בעלי "נשמה" הועלתה לדיון על ידי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בוויכוח ואיאדוליד והוכרעה אחרי דיונים סוערים) הם סברו שכמו הקטינים, גם הילידים אינם אחראים למעשיהם והם זקוקים לפיקוח של האנקומנדרוס. קביעה זו שימשה להצדקת שיעבוד האינדיאנים הילידים. תוך זמן קצר האנקומנדרוס התחילו לנצל את הילידים שבפיקוחם, ה"אנקומנדאדוס" (encomendados), בעבודות פרך בלתי אנושיות. הם קיבלו מהשלטון המלכותי חופש פעולה מוחלט בניצול האינדיאנים שבשליטתם. ראשי הילידים אולצו לאסוף למען ה"אנקומנדרוס" את כל המוצרים - דברי מזון כמו תירס, דגים, בשר וכן מתכות. האנקומנדרו נשאר בקשר קבוע עם האחוזה - ה"אנקומיינדה", אך התגורר בעיר.

כל מי שהצטיין בשרות הכתר הספרדי ובמפעל ההתיישבות הספרדית באדמות שנתגלו לא מכבר ונכבשו, יכלו להיות מתוגמלים על ידי קבלת אנקומיינדס. בהתחלה הוענקו אנקומיינדס עם זכות להורשה לכמה דורות, אך בהמשך הם הוענקו זמנית בלבד ללא אפשרות להורישם.

שיטת האנקומיינדה הוחלפה על ידי שיטת האסיינדות (Hacienda) שהן נחלות בבעלות הקולוניאליסטים.

האנקומנדרוס לא פעלו בעצמם לשם העברת האינדיאנים לדת הנוצרית, ומשימה זאת הופקדה למעשה לידי המסדרים הדתיים, בעיקר הפרנציסקנים והדומיניקנים. אינדיאנים רבים נעקרו ממקומותיהם ויושבו מחדש (רדוקסיון - Reducciones) בקהילות נוצריות.

לקריאה נוספת
------------

* Vellaneda, Jose Ignacio, *The Conquerors of the New Kingdom of Granada*, Albuquerque: University of New Mexico Press, 1995
* Crow, John A. *The Epic of Latin America*, London, 1992
* Guitar, Lynne, "Encomienda System", in: Junius P. Rodriguez (ed.), *The Historical Encyclopedia of World Slavery*, Vol. 1, A-K, Santa Barbara, CA: ABC-CLIO, 1997, pp. 250–251.
* Himmerich y Valencia, Robert, *The Encomenderos of New Spain, 1521–1555*, Austin: University of Texas Press, 1991

קישורים חיצוניים
----------------

* אנקומיינדה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**גפני** (באנגלית: **Gaffney**) היא עיר בצפון קרוליינה הדרומית. העיר משמשת כבירתו של מחוז צ'רוקי, ובשנת 2010 התגוררו בה כ-12,400 תושבים. העיר ממתגת את עצמה כבירת האפרסקים של קרוליינה הדרומית.

היסטוריה
--------

בשנת 1804 הגיע למקום בו שוכנת כיום העיירה מהגר אירי בשם מייקל א. גפני, והקים פונדק בשם "Gaffney's Cross Roads" ("צומת הדרכים של גפני"). המיקום נבחר בשל סמיכותו לשתי דרכים חשובות, האחת הובילה מהאזור ההררי של קרוליינה הצפונית לצ'ארלסטון והשנייה משארלוט למדינת ג'ורג'יה.

האזור סביב הפונדק התפתח, וב-1872 כבר נודע בשם גפני סיטי (Gaffney City). במפקד האוכלוסין הראשון בו נכללה, ב-1880, התגוררו בה כ-400 תושבים. ב-1897 הוקם מחוז צ'רוקי, וגפני הייתה לבירתו. לאורך המאה ה-20 שימשה כמרכז לייצור טקסטיל, שהיה הענף המרכזי בדרום קרוליינה עד שנות ה-80. בנוסף, התפתח בסביבתה ענף גידול האפרסקים. אף שאוכלוסיית העיר עצמה גדלה רק מעט, מיקומה המרכזי משך אליה בתי עסק רבים שקבעו בה את משכנם.

גפני נודעה גם בשל שני רוצחים סדרתיים שפעלו בה. ב-1968 רצח לי רוי מרטין, שנודע בכינוי "החונק מגפני", ארבע נשים. ב-2009 פעל בעיר פטריק טרייסי בוריס, שבמשך שישה ימים ירה למוות בחמישה קורבנות אקראיים. בוריס עצמו מצא את מותו בחילופי יריות עם המשטרה.

אתרים מרכזיים
-------------

ב-1981 נחנך בסמוך לגפני מגדל מים בגובה כ-45 מטרים. פרנסי העיר שאפו להקים מבנה ייחודי, והוא נבנה בצורת אפרסק, המייצג את הענף החקלאי המוביל במחוז. המגדל בעל המראה הלא שגרתי, שזכה לשם פיצ'ואיד (Peachoid), הפך למוקד משיכה לתיירים.

ב-2008 נפתח בעיר המוזיאון לאמנות ולהיסטוריה של מחוז צ'רוקי, בבניין היסטורי ששימש כבית ספר.

בתרבות הפופולרית
----------------

גיבור סדרת הטלוויזיה "בית הקלפים", פרנק אנדרווד, הוא תושב העיר ונציג המחוז בבית הנבחרים של ארצות הברית. אנדרווד מבקר בעיירה באחד הפרקים (אף שהסצינות צולמו בהאבר די גרייס שבמרילנד), וגם לפיצ'ואיד תפקיד מרכזי בעלילה, הגם שחלק מהדמויות מתייחסות אליו בגיחוך, ומשוות את מראהו לישבן גדול.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גפני** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של גפני
* גפני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007566960605171
* LCCN: n82151037
* MusicBrainz: 5afce8c0-d306-40b3-8bb2-7188dce2064d
* VIAF: 125516809
* WorldCat: lccn-n82151037

 |
**פוטיס יואנידיס** (ביוונית: **Φώτης Ιωαννίδης**; נולד ב-10 בינואר 2000 בחלקיס שביוון) הוא כדורגלן יווני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת פנאתינאיקוס מליגת העל היוונית ובנבחרת יוון.

קריירת מועדונים
---------------

יואנידיס גדל במחלקות הנוער של אולימפיאקוס חלקידה ולבדיאקוס. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של לבדיאקוס במסגרת ליגת העל היוונית, ובסך הכל ערך 41 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ששה שערים.

ב-10 באוגוסט 2020 חתם יואנידיס על חוזה לארבע שנים בפנאתינאיקוס מליגת העל היוונית. בשלוש העונות הראשונות שלו במועדון ערך 85 הופעות ליגה, בהן הבקיע 15 שערים.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-24 בספטמבר 2022 ערך יואנידיס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יוון, בהפסד 1-0 לנבחרת קפריסין במסגרת ליגת האומות 2022/2023.

תארים
-----

פנאתינאיקוס
* הגביע היווני (1): 2021/2022

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net

הערות שוליים
------------

1. ↑  Παναθηναϊκός: Ανακοίνωσε την απόκτηση του Φώτη Ιωαννίδη באתר sport24, ‏ 10 באוגוסט 2022 (ביוונית)
**קבוצת קמדן טאון** (באנגלית: **Camden Town Group**) הייתה קבוצה של אמנים פוסט-אימפרסיוניסטים אנגלים שפעלו בשנים 1911–1913. לעיתים קרובות התכנסה הקבוצה בסטודיו של הצייר וולטר סיקרט, באזור קמדן טאון בלונדון, ומכאן שמה.

היסטוריה
--------

הצייר וולטר סיקרט מייסד "קבוצת קמדן", 1911
בשנת 1908, הקים מבקר האמנות פרנק רוטר את "איגוד ברית האמנים" (AAA), קבוצה שנפרדה מהחברות האמנותיות של האקדמיה המלכותית לאמנויות (RA) וחיקתה את הסלון הצרפתי העצמאי. רבים מהאמנים שהצטרפו לקבוצת קמדן טאון הציגו עם איגוד ברית האמנים.

בשנת 1907, ארגן וולטר סיקרט קבוצה של אמנים שונים שנקראה "קבוצת רחוב פיצרוי" שהיו בה גברים ונשים ואמנים שונים כגון: ספנסר גור, וולטר ראסל, ויליאם רוטנשטיין ואחיו אלברט רוטרסטון,לוסיאן פיסארו, אתל סנדס ואנה הופ הדסון. שנה לאחר מכן סיקרט הקים קבוצה נוספת של ציירים גברים - קבוצת קמדן טאון.

ההשפעות על חברי הקבוצה כוללות את הציירים וינסנט ואן גוך ופול גוגן וניתן לעקוב בבירור על השפעתם בעבודות הקבוצה הזו. הם הציגו חלק גדול מפרי יצירתם בלונדון לפני מלחמת העולם הראשונה ובמהלכה. בתקופה זאת הקבוצה הייתה מעניינת וחשובה מבחינה אמנותית.

בציור "בקולנוע" של מלקולם דרומונד מצוינת תחושה הקלסטרופובית שלו. זהו הקשר דומה ליצירתו של סיקרט שצייר סצינות רבות של אולמות מוזיקה סוערים, כולל ציור "גלריית המוגול העתיקה" וכן בתמונתו של סיקרט "אנוני" (1914) שנחשבת ליצירת המופת של הקבוצה הזו. התמונה מתארת את השעמום, הניכור והאדישות של הזוג המצויר בה.

הקבוצה ארגנה גם תערוכה של ציורים קוביסטים ופוסט-אימפרסיוניסטים.

בשנת 2008 נערכה בגלריית טייט בריטניה בלונדון רטרוספקטיבה משמעותית ליצירות הקבוצה.
אבל בתערוכה זו, התוכנית לא כללה שמונה מהחברים בקבוצת קמדן טאון ביניהם דאנקן גרנט, ג'יימס דיקסון אינס, אוגוסטוס ג'ון, הנרי לאמב, ונוספים, בטענה שציוריהם אינדיוידואליים ופחות הושפעו בקבוצת קמדן טאון.

חברים
-----

בתחילה החליטה הקבוצה שתכלול 16 חברים, גברים בלבד: מקסוול גורדון לייטפוט נפטר לאחר התערוכה הראשונה, ודאנקן גרנט נבחר למלא את מקומו.

* וולטר בייס
* רוברט בוואן
* מלקולם דרומונד
* הרולד גילמן
* צ'ארלס ג'ינר
* ספנסר גור
* דאנקן גרנט
* ג'יימס דיקסון אינס
* אוגוסטוס ג'ון
* הנרי לאמב
* וינדהאם לואיס
* מקסוול גורדון לייטפוט
* ג'יימס בוליבר מנסון
* לוסיאן פיסארו
* ויליאם רטקליף
* וולטר סיקרט
* ג'ון דומן טרנר

אף על פי שנשים הודרו מקבוצת קמדן טאון, היו כמה אמניות כמו אתל סנדס, אנה הופ הדסון ומרג'ורי שרלוק שהיו מעורבות בפריפריה, אך אחרות כמו סילביה גוס נידחו לחלוטין.

גלריה
-----

* הרולד גילמן, ארוחת בוקר הרולד גילמן, ארוחת בוקר
* ג'יימס מנסון, לוסיאן פיסרו ג'יימס מנסון, לוסיאן פיסרו
* רוברט בוואן, סוסה וסייח רוברט בוואן, סוסה וסייח
* ספנסר גור, כיכר הרטינגטון ספנסר גור, כיכר הרטינגטון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קבוצת קמדן טאון** בוויקישיתוף
* קבוצת קמדן טאון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Wendy Baron, *Perfect Moderns: A History of the Camden Town Group*, Ashgate, 2000
2. ↑  "Velvet revolutionaries", www.spectator.co.uk
3. ↑  A Dictionary of Twentieth-Century Art - 1999, Page iii by Ian Chilvers. | Online Research Library: Questia, www.questia.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007459259105171
* BnF: cb115821415 (data)
* ISNI: 0000 0000 8840 4114
* LCCN: n80041473
* ULAN: 500117318
* VIAF: 128529519
* WorldCat: lccn-n80041473

 |
**תסמונת האיטר** (באנגלית: **The Left-hander Syndrome**) הוא ספר מאת סטנלי קורן (אנ') פרופסור לפסיכולוגיה מאוניברסיטת קולומביה הבריטית. הספר דן באיטרות, וכולל מחקרים שונים ותיאור המאפיינים הנובעים ממנה והמשויכים אליה. הגרסה העברית יצאה לאור בהוצאת "כּרטא ירושלים", בתרגום רימונה גרסון.

סטנלי קורן טוען כי המין האנושי הוא ימני בהכללה, כי האיטרות איננה מורשת וכי היא קשורה לנסיבות פתולוגיות מסוימות, כגון מצוקת היריון או לידה. הוא מצא שחלק מהשמאליים לקו בנזק מוחי שהתרחש במהלך התפתחות העובר במהלך ההריון, מעין שיבוש התפתחותי מוקדם במערכת העצבים, שפגע בדרך-כלל בהמיספירה השמאלית, הפגיעה יותר. הוא מגיע למסקנה שהאיטרות, אותה הוא מכנה "**תסמונת האיטרות**", נוצרת בשל חוסר תיאום בין האונות השונות במוח. את מסקנותיו הוא מבסס בעיקר על ממצאים שונים לפיהם קיימת התאמה סטטיסטית בין איטרים ובין בעלי פגיעה עצבית כלשהי. הטענות המובאות בספר שנויות במחלוקת ואינן מקובלות על חלק גדול מהחוקרים.

מבחינת ההיבט החברתי, קורן מציין שהשמאליים סובלים לא פעם מסביבה ימנית לא אוהדת, לעיתים אף מדעות קדומות. לשוני זה, לטענתו, יכולות להיות השלכות גופניות, בריאותיות ורגשיות. בספר מובאות גם דוגמאות לביטויים המראים על יחס שלילי לשמאליים, כגון "לקום על צד שמאל", ו"אדם בעל שתי ידיים שמאליות".

הספר היה לרב המכר הראשון של קורן, וגרם לפולמוסיה תקשורתית רבה, בין השאר בשל מחקרו בספר שהראה כי תוחלת החיים של השמאליים קצרה בממוצע בתשע שנים משל הימנים. טענות שנויות במחלוקת נוספות המועלות בספר הן קשרים סטטיסטיים בין איטרות לבעיות פסיכולוגיות, בריאותיות וחברתיות. הוא אפילו מצא קשר בין איטרות להומוסקסואליות.

קישורים חיצוניים
----------------

* חלק מהספר, באתר הרשמי של סטנלי קורן
* הספר "תסמונת האיטר", באתר "סימניה"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 1631151052063933530006
* WorldCat (עם VIAF): 1631151052063933530006

 |
**אולדריך ומרי אוהרה** (בצ'כית: **Marie Oherová**;‏ 20 בדצמבר 1907 – 24 באוגוסט 1984, **Oldřich Ohera**;‏ 5 בינואר 1908 – 21 באפריל 1945) היו זוג אזרחים צ'כים, אשר הצילו יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי החבאתם מפני הנאצים והוכרו כחסידי אומות העולם.

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
--------------------------------

במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנים 1942– 1945, התגוררו מרי ואולדריך אוהרה בכפר בשם זקרוב, קילומטר מהכפר טרשיצה(אנ') במחוז אולומוץ אשר בצ'כיה.

כמעט כל טרשיצה ידעה על משפחת וולף היהודית, שהסתתרה במקום, אך איש לא דיווח עליהם. ביוני 1942 קיבלו בני משפחת וולף - ברתולד, רוזאלי, בתם פליסיטאס והבן אוטו, הודעה להתייצב בבירת המחוז אולומוץ לצורך שילוח לגטו טרזיינשטט. משפחת וולף שלחה את מזוודותיה למקום האיסוף, אך הם עצמם חיפשו מקלט במקום מסתור, אותו הכינו מראש ביער הסמוך לכפר. ירוסלב זדריל, גנן צ'כי, שהיה מאוהב בפליסיטאס וולף בת ה-22, דאג לשלומם ולאספקת המזון. באוקטובר 1942, עם הופעת החורף, העביר זדריל את המשפחה לבקתה קטנה בגן הירק שלו, שם הם נשארו עד האביב שלאחר מכן. מאוחר יותר עברה משפחת וולף לצריף בבעלות פרנטישק ומארי זבוריל בכפר. זדריל, שלא הצליח לספק מזון לארבעה אנשים לבדו, גייס את עזרתם של כפריים אחרים, ובמיוחד לודמילה טיכא, רופאת שיניים צעירה, שסיפקה למשפחה - אוכל, ספרים, סיגריות לברתולד, ונייר לאוטו הצעיר אשר ניהל יומן מהיום הראשון שלהם במסתור.

כשהחמיר המצב, בגלל נוכחותם של חיילים גרמנים בכפר, טיכא העבירה את המשפחה לכפר זקרוב, שם אכסנו אותם אולדריך ומארי אוהרה בביתם, משנת 1943 עד אביב 1945, מבלי לבקש תמורה.

ב-18 באפריל 1945, ימים ספורים לפני תום המלחמה, נכבש הכפר בידי כוחות הוולאסוב הפרו-נאצים. כל תושבי הכפר נעצרו אך לאחר מכן שוחררו, מלבד 19 צעירים שנורו ונשרפו למוות, ביניהם היה אוטו וולף, וכן אולדריך אוהרה אשר נרצח ב-21 באפריל 1945 כשהוא בן 37.

לאחר המלחמה
-----------

מרי אוהרה שרדה את המלחמה ונפטרה ב-24 באוגוסט 1984 בגיל 76.

הכרה והנצחה
-----------

ב-1 בינואר 2000, התקיים טקס בפראג ובו יד ושם הכירו במרי ואולדריך אוהרה כחסידי אומות עולם. ב-5 ביוני 2001 הוחלט להעניק להם מדליה לחסידי אומות עולם ושמם הונצח על קיר כבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Colleen Tambuscio, with Lisa Bauman and Bonnie Sussman, Making History: Beyond the Text, **Prism**, 2014
2. ↑  Ohera Oldřich & Oherová Marie, יד ושם
3. ↑  Marie Oherová, billiongraves
4. ↑  Ohera Oldřich & Oherová Marie, באתר "יד ושם" (באנגלית)
**אבנר עורקבי** (כ"ט בתשרי ה'תש"ך – ו' באלול ה'תשפ"א; 31 באוקטובר 1959 – 14 באוגוסט 2021) היה פעיל חברתי לקידום זכויות הנכים בישראל, ויו"ר עמותת אהב"ה אותה הקים.

ביוגרפיה
--------

נולד בשנת ה'תש"ך (1959) לשלמה ויונה עורקבי.

בשנת ה'תשמ"ה (1985) נפגע אבנר בתאונת עבודה, כשמלגזה התהפכה על גבו ושברה חוליות בגבו ואת צלעות בית החזה. אבנר אושפז במרכז השיקום בית לוינשטיין ושוחרר בשנת ה'תשנ"ד (1994) כאדם בעל מוגבלות, מוכר כנכה תאונת עבודה, והתנייד בעזרת כיסא גלגלים.

בו' באלול ה'תשפ"א (14 באוגוסט 2021) נפטר אבנר ממחלת הקורונה.

פעילות חברתית
-------------

אבנר שוחרר ממרכז השיקום בשנת ה'תשנ"ד (1994), ללא זכאות לקצבת נכות. עקב כך החל אבנר במאבק על הוצאת הוועדות הרפואיות מהמוסד לביטוח לאומי באמצעות שביתת שבת מול בית שרת הרווחה, אורה נמיר. במהלך מאבקו אמר: "כשאסיים את מאבקיי מול הדינוזאור האכזרי הזה – אצא להגן על כלל האוכלוסייה להם מתנכל הממסד".

מאז היה אבנר פעיל בנושא זכויות הנכים והחקיקה בכנסת. אבנר היה מקבל פניות מנכים שלא קיבלו את הזכויות המגיעות להם, ונלחם למענם.

בשנת ה'תשס"ח (2008) ייסד אבנר את עמותת אהב"ה – **א**רגון **ה**נכים **ב**ישראל **ה**מיוחד, שמטרתה: "סיוע ועזרה לכלל אוכלוסיית הנכים בישראל לרבות ילדים נכים והוריהם. קידום חוקים למען רווחת הנכה וקידומו בכל מגזרי החיים". אבנר שימוש כיו"ר העמותה עד פטירתו, ושם דגש על נושא הנכות בקרב ילדים.

בנוסף לפעילותו בארגון אהב"ה אבנר ניהל ארגון "תהילים לילדים" בשכונת מגוריו רמת עמידר ברמת גן.

בשנת ה'תשע"ט (2019) התמודד לכנסת ה-21 במקום הרביעי ברשימת יחד בראשות אלי ישי.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של עמותת אהב"ה
* סרטונים בערוץ של אבנר עורקבי, באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5  דבר יו"ר עמותת אהב"ה – אבנר עורקבי, באתר עמותת אהב"ה
2. ↑  יוסף גרינבוים, הפעיל החברתי שהקדיש את חייו למאבק מען הנכים – נפטר מקורונה, באתר חרדים10, 15 באוגוסט 2021
3. ↑  עמותת אהב"ה – באתר גיידסטר
4. ↑  דני זקן, ‏אלי ישי ומפלגת יחד משיקים קמפיין: נפתור את מצוקת הדיור, באתר גלובס, 13 במרץ 2019
**תסמונת קלובס** (באנגלית: **CLOVES Syndrome**) היא תסמונת נדירה מאוד, שנכון ל-2015 לוקים בה כ-55 אנשים ברחבי העולם, הסובלים מסימפטומים שונים, החל מגידולי רקמות רכות עד למומים בכלי הדם שמסביב לעמוד השדרה או באיברים פנימיים. התסמונת קשורה לתסמונות דומות אחרות, כמו תסמונת פרוטאוס.

באנגלית, CLOVES הוא ראשי תיבות של:

* **C** בשביל congenital, מום מולד.
* **L** בשביל lipomatous, ליפומה, גידול שפיר אשר מורכב מרקמות שומן. ללוקים בתסמונת קלובס מופיע לרוב גידול כזה בצדי הגב, ברגליים ובבטן.
* **O** בשביל overgrowth, מכיוון שתסמונת קלובס גורמת לעלייה חריגה במשקל הגוף או באיבר מסוים.
* **V** בשביל overgrowth, מומים בכלי הדם, שכן לחלק מהלוקים בתסמונת קלובס יש זרימת דם מהירה, ולחלק איטית מהרגיל.
* **E** בשביל Epidermal.
* **S** בשביל Skeletal, Skeletal Anomalies או scoliosis, עקמת, שכן בעמוד השדרה של חלק מהלוקים בתסמונת התפתחו מומים.

התיאור הראשון של תסמונת קלובס נכתב על ידי הרמן פרידברג, רופא גרמני, בשנת 1867.

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"תסמונת קלובס"**.

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**שירת הציפורים** (או **שיר הציפורים**. בקטלונית **El cant dels ocells**) הוא מזמור חג מולד ושיר ערש קטלאני מסורתי. השיר מתאר את שמחת הציפורים השונות, מהעיט ועד הזמיר, על לידתו של ישו באורווה בבית לחם, ואת השבחים שהן מרעיפות עליו ועל אמו מרים.

השיר התפרסם בעולם, והפך לסמל לאומי קטלאני, בעיבוד לצ'לו על ידי הצ'לן הקטלאני הנודע פבלו קזאלס שהחל לנגן אותו בהופעותיו כשהיה בגלות אחרי נפילת הרפובליקה במלחמת האזרחים הספרדית ועליית השלטון הדיקטטורי של פרנקו. כשהוא ניגן את השיר בקונצרט ששודר מלונדון ב-1945 הוא אמר: "צלילים אלה הם הד עדין לנוסטלגיה שכולנו מרגישים כלפי קטלוניה. רגשות אלה צריכים לגרום לנו לפעול ביחד בתקווה למחר של שלום, כשקטלוניה תשוב להיות קטלוניה".
קזאלס ניגן אותו בין השאר גם בהופעות שלו באו"ם וברסיטל שנתן ב-1961 בפני הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי בבית הלבן.

בין המבצעים של השיר נמנים ויקטוריה דה לוס אנחלס, ששרה אותו גם בעת כיבוי הלפיד האולימפי בטקס הנעילה של אולימפיאדת ברצלונה, וז'ורדי סאוואל. לשיר גם גרסה עברית, במילים שונות ובעיבוד למקהלה של גארי ברתיני, שמקהלת האיחוד ביצעה בפני קזאלס באחד מבקוריו בישראל.

השיר נתן השראה לסרט "שירת הציפורים" של אלברט סרה מ-2008, שמבוסס על הסיפור מהברית החדשה על שלושת האמגושים שבאו לסגוד לישו אחרי לידתו, והוא מושמע בו בביצוע של קזאלס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שירת הציפורים** בוויקישיתוף
* At Kennedy Center, An Arts Legacy Alive At 50 - כתבה של ה-NPR משנת 2011 לכבוד 50 שנה לרסיטל של קזאלס בבית הלבן, כולל הקלטה שלו מבצע את "שירת הציפורים".
* Escolania de Montserrat: Vivancos' El cant dels ocells - ביצוע של מקהלת ל'אסקולניה, בערוץ הפייסבוק של המקהלה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Song of the Birds, traditional Catalan folk song, באתר מרכז קנדי לאומנויות הבמה
2. ↑  תחיה שירן, לשיר עם פאבלו קזאלס, אתר mynet,‏ 16 בספטמבר 2009
3. ↑  אורי קליין, כשדרקולה יפגוש את קזנובה: ריאיון עם הבמאי הספרדי אלברט סרה, באתר הארץ, 15 ביוני 2011

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 63af4d5b-de67-4988-841a-f9fed290f793

 |
|  |
| --- |
| **יש לערוך ערך זה**. ייתכן שהערך סובל מבעיות ניסוח, סגנון טעון שיפור או צורך בהגהה, או שיש לעצב אותו, או מפגמים טכניים כגון מיעוט קישורים פנימיים. |
| אתם מוזמנים לסייע ולערוך את הערך. אם לדעתכם אין צורך בעריכת הערך, ניתן להסיר את התבנית. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. |

שחף לבן עין
**שחף לבן עין** (שם מדעי: *Ichthyaetus leucophthalmus*) הוא מין של עוף ים ממשפחת השחפיים.

שחף זה קטן יחסית ותפוצתו מוגבלת לאזור ים סוף. מין זה הוא הנדיר מכל מיני השחפים שנתגלו עד עכשיו (2021). מספר הפרטים בעולם מוערך ב-12,000-13,000 בלבד. רובם נמצאו ונצפו על ידי "האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע" (ארגון IUCN).

מקור השם
--------

מקור השם הוא עיגול לבן הנמצא מסביב לעיניים, וייחודי רק למין זה.

מאפיינים
--------

אורך: 39-43 ס"מ. מוטת כנפים: 100-115 ס"מ.
שחף זה הוא בגודל בינוני ביחס לקרוביו, מקורו ארוך ודק וכפוף כלפי מטה. מחזהו ומעלה צבעו בגוונים כהים כגון אפור-חום אצל הבוגרים וחום אצל הצעירים. בכל גיל צבע כנפיו כהה עם שפת זרימה לבנה לאורך הכנף. לשחף הבוגר יש ראש שחור שנמשך עד לגרונו. סביב עיניו יש טבעות לבנות ובולטות. בתקופת החורף ראשו הופך להיות בהיר יותר ומחוספס.

התנהגות
-------

תפוצת השחף אינה יציבה במהלך תקופת הרבייה שלו והוא מגיע לכל רחבי ים סוף. תקופת הרבייה שלו היא בין יוני לאוגוסט בעיקר בערב הסעודית, הן מטילות את ביציהן ביוני ובקיעת הביצים מתרחשת לרוב באוגוסט (במצריים תקופת הרבייה מגיעה גם עד ספטמבר), קבוצות הרבייה שלהם חלשות - כ-25 זוגות בקבוצה אחת אף על פי ששחף בודד בזמן אחר מתקופת הרבייה חי בבדידות אבל לעיתים הוא חי בלהקות של מאות או אלפי שחפים נוספים.

בתי הגידול שלו הם בדרך כלל בחופים, חלק מן המצרים החליטו לגדל את השחף בבתיהם. הוא ניזון לרוב מן הים, שחף לבן העין אוכל לרוב דגים, רכיכות, סרטנים ומעט פירות והוא משתרע על מזחים, כלי דיג, שוניות אלמוגים ועל סלעים בחופים.

השחפים בונים את קניהם לרוב על סלעים חשופים או בחול, על מצע חול השחף בונה את קנו בצורת טבעות מזרדים, אצות ופסולת. במקומות סלעיים הקן מורכב מצמחים הנמצאים על הסלע או מחומר שאינו חדיר למים, לרוב השחף מטיל שתיים או שלוש ביצים בקן.

תפוצה
-----

השחף לבן העין דוגר בים סוף בלבד, ממצרים בצפון דרומה עד לפתח הדרומי של ים סוף. בישראל השחף נמצא במפרץ אילת, כאשר מספרים גבוהים שלו מופיעים בחורף ובתחילת האביב. בזמנים נדירים מאוד השחף מגיע לחוף הים התיכון.

מצב שימור
---------

השחף נמצא בסכנת הכחדה, בשל גודל האוכלוסייה הקטן של כ-12,000-13,000 בלבד, וכן שטח הדגירה המצומצם.

הוא סובל מציד, הרס קנים, הרס אתרי דגירה, חשיפה לזיהומים בים. מבחינת מצב השימור של המין, הוא נחשב קרוב לסיכון (Near Threatened), מצב שימור הנחשב למצב של סיכון נמוך ברשימה האדומה של IUCN.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שחף לבן עין** בוויקישיתוף
* שחף לבן עין, באתר ITIS (באנגלית)
* שחף לבן עין, באתר NCBI (באנגלית)
* שחף לבן עין, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* שחף לבן עין, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**קיילין ויטני** (באנגלית: **Kaylin Whitney**; נולדה ב-9 במרץ 1998) היא אתלטית אמריקאית, אלופה אולימפית (טוקיו 2020) ואלופת העולם (יוג'ין 2022) בריצת שליחות 4X400 מטר ווזוכת מדליית ארד בריצת שליחים 4x400 מטר משולב. אלופת המשחקים הפאן-אמריקאיים בריצת 200 מטר ואלופת העולם לנוער בריצת 200 מטר.

ביוגרפיה
--------

ויטני נולדה בקלרמונט שבפלורידה. בגיל 8 הייתה אלופת ארצות הברית בריצת 100 מטר, בריצת 200 מטר ובקפיצה לרוחק. בגיל 12 הצטרפה למועדון האתלטיקה בניהולם של בני הזוג דמו ודניס מיטשל, ספורטאים אולימפיים בעברם. ביולי 2012 שברה את שיאי הנערות (עד גיל 14) האמריקאים של סניה ריצ'רדס בריצת 100 מטר (11.59 שניות) ובריצת 200 מטר (23.41 שניות). ב-2014 שברה את שיאי העולם לנוער בריצת 100 מטר (11.10 שניות) ובריצת 200 מטר (22.49 שניות). היא זכתה במדליית זהב באליפות העולם לנוער שהתקיימה באורגון בתוצאה של 22.82 שניות. בריצת 100 מטר סיימה שלישית בתוצאה של 11.45 שניות אחרי דינה אשר-סמית' הבריטית ואנג'לה טנאוריו מאקוודור. כמו כן זכתה עם נבחרת ארצות הברית במדליית זהב בריצת השליחות 100X4 (אריאנה וושינגטון הייתה אצנית נוספת בקבוצה הזוכה). ביוני 2015 שברה את שיאה האישי בריצת 200 מטר כשקבעה תוצאה של 22.47 שניות בתחרות ביוג'ין. ביולי אותה שנה זכתה במדליית זהב בריצת 200 מטר במשחקים הפאן-אמריקאיים שהתקיימו בטורונטו שבקנדה, בתוצאה של 22.65 שניות.

במרץ 2015 הודיעה כי החליטה להפוך לאתלטית מקצוענית, לעזוב את התיכון ולא להתחרות במסגרת המכללות (NCAA). היא חתמה על חוזה אימוץ עם חברת נייק.

באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה במדליית זהב עם נבחרת ארצות הברית בריצת שליחות 4X400 מטר ובמדליית ארד עם נבחרת ארצות הברית בריצת שליחים מעורב 4X400 מטר.

באליפות העולם באתלטיקה 2022 זכתה במדליית זהב עם נבחרת ארצות הברית בריצת שליחות 4X400 מטר, היא הייתה חלק מרביעיית הרצות שסיימה ראשונה במוקדמות, ולא השתתפה בריצת הגמר.

ויטני היא לסבית.

קישורים חיצוניים
----------------

* קיילין ויטני, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* קיילין ויטני, ברשת החברתית אינסטגרם
* קיילין ויטני, באתר olympedia.org
* קיילין ויטני, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* קיילין ויטני, באתר ליגת היהלום
* קיילין ויטני, באתר Track and Field (נשים)
* Teenager Kaylin Whitney hailed as America's next great sprinter, אתר Yahoo!, ‏23 ביוני 2015
* Kaylin Whitney: The Story Of How The Speedster's Skillset Was Born
* Kaylin Whitney could be at prom, but she’s running for the U.S. at Penn Relays, וושינגטון פוסט, 24 באפריל 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  Lake girl excels at Junior Olympics, אורלנדו סנטינל, 24 באוגוסט 2006
2. ↑  תוצאות התחרות באתר התאחדות האתלטיקה הבינלאומית)
3. ↑  How Running Helped Kaylin Whitney Embrace Her Sexuality, ‏shape.com, ‏15 ביוני 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 275701

 |
**יעקב אדלר** (15 בינואר 1950 – 27 בדצמבר 2021) היה מאמן כדורסל ישראלי, שאימן בין היתר את מכבי תל אביב, את הפועל תל אביב, את אליצור רמלה והפועל גבעתיים.

ביוגרפיה
--------

אדלר נולד וגדל בחיפה. בגיל 13 עבר עם משפחתו לבת ים. הוא עבד כמורה לחינוך גופני. הוא שיחק במשך תקופה קצרה באליצור בת ים מליגת המשנה. לאחר מכן החל לאמן את קבוצת הנערים של הפועל חולון, ומשם עבר למחלקת הנוער של מכבי תל אביב.

אדלר התחיל את קריירת האימון שלו בבוגרים בשנת 1978 כעוזר מאמן במכבי דרום תל אביב ומשם המשיך לעמדה דומה בהפועל תל אביב תחת אריה דוידסקו. בעונת 1985/1986 קודם לעמדת המאמן במקום פיני גרשון והוביל את הקבוצה לחצי גמר הפלייאוף ולמקום רביעי. שתי עונות לאחר מכן אימן את אליצור רמלה, ובעונת 1988/1989 חזר להפועל תל אביב והוביל אותה לגמר הפלייאוף, שם הפסידו ליריבה העירונית מכבי תל אביב. לאחר מכן, בעונת 1990/1991, מונה לעוזרו של צביקה שרף (שמונה בעקבות פיטוריו של טד אוונס לאחר הפסד בדרבי להפועל של אדלר) במכבי תל אביב, והשניים זכו יחד בשתי אליפויות, בגביע מדינה אחד והגיעו לפיינל פור גביע אירופה.

בעונת 1992/1993 מונה למאמן הראשי של מכבי תל אביב. עם זאת, עונה זו לא האירה פנים לאדלר ולמכבי, שכן הוא התפטר בסוף העונה הסדירה (הוחלף על ידי אלי קנטי) והקבוצה הפסידה להפועל גליל עליון 3-2 בחצי הגמר ואיבדה את אליפות המדינה לאחר זכיות 23 רצופות. בעונת 1993/1994 אימן את הפועל גבעתיים, אך הוחלף במהלכה בידי עדי אזולאי. מאז לא שב אדלר להדריך קבוצת כדורסל, וחזר בתשובה. בסך הכול אימן אדלר 107 משחקים בליגת העל בכדורסל, מהם ניצח 57 והפסיד 50.

אדלר נפטר ב-27 בדצמבר 2021, זמן קצר לפני יום הולדתו ה-72.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אבל בכדורסל הישראלי: יעקב אדלר נפטר, באתר ONE, ‏27 בדצמבר 2021
2. ↑  אבל בכדורסל: מאמן העבר יעקב אדלר הלך לעולמו, באתר ישראל ספורט

| מאמני מכבי תל אביב בכדורסל |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| יהושע רוזין • רלף קליין • יהושע רוזין • דויל פאראק • אברהם חמו • חיים שטרקמן • פרד דוולי • רלף קליין • רודי ד'אמיקו • רלף קליין • צביקה שרף • רלף קליין • צביקה שרף • טד אוונס • צביקה שרף • יעקב אדלר • אלי קנטי • מולי קצורין • צביקה שרף • וינקו ילובאץ • יורם חרוש • פיני גרשון • דייוויד בלאט • פיני גרשון • נבן ספאחיה • עודד קטש • צביקה שרף • אפי בירנבוים • פיני גרשון • דייוויד בלאט • גיא גודס • ז'אן טבק • ארז אדלשטיין • רמי הדר • איינרס בגאצקיס • אריק שיבק • נבן ספאחיה • יאניס ספרופולוס • אבי אבן • עודד קטש |

 |
**ישראל שפירא** (1892 - 18 בנובמבר 1961) היה ראש המועצה המקומית הראשון של קריית מוצקין, בשנים 1940–1941.

ביוגרפיה
--------

שפירא נולד בשנת 1892 בעיר סוצ'אבה שבחבל בוקובינה שברומניה. היה בן למשפחה חסידית שהשתייכה לשושלת הרבי מצ'ורטקוב. היה תלמיד חכם ובקי גם ברזי הספרות הגרמנית.

בצעירותו כפעיל ציוני נלהב, עבר להתגורר בגליציה שבפולין, שם התוודע לארגון "המזרחי" בו מצא את מקומו ובו החל את פעילותו הציונית המסודרת.

עלה לארץ ישראל בשנת 1925, התיישב בחיפה, המשיך לעסוק בפעילותו המפלגתית, לפרנסתו פתח בית מסחר סיטונאי למצרכי מזון והתמסר לפעילות כלכלית בעיר. מכאן הייתה הדרך קצרה להצטרפותו לארגון המעמד הבינוני בחיפה.
במסגרת חברותו וכתוצאה ישירה מפעילותו הנמרצת בארגון, נבחר בסופו של דבר ליו"ר ארגון המעמד הבינוני.

במהלך כהונתו כיו"ר, זיהה היטב את הקשיים הכלכליים בהם היו נתונים חברי הארגון, בבואם לרכוש לעצמם חלקת אדמה על מנת לבנות להם בית, כמו גם את רצונם ותקוותם של חברי הארגון לבנות את ביתם במקום בו תשופר רמת ואיכות חייהם ובשכנות לחבריהם בארגון, על מנת לפתח חיי חברה וקהילה התואמים את אורח חייהם ואמונתם. מתוך כך, היה מבין יוזמי הרעיון להקמת שכונת מגורים לחברי ארגון המעמד הבינוני בעמק זבולון, על אדמות הקרן הקיימת לישראל.

יחד עם חבריו להנהלת הארגון החל לנהל בסוף שנת 1932 משא ומתן ארוך ומיגע מול הנהלת הקרן הקיימת, שעיקרו הפשרת קרקע להתיישבות גם למי שאינם חברים המאורגנים בהסתדרויות עובדים למיניהן, שאינם פועלים או עובדים אלא יזמים פרטיים ועצמאיים.

לאחר קבלת אישורי הקרן הקיימת בשנת 1933, המשיך לעסוק בתכנון והקמת השכונה עד לחניכתה באוקטובר 1934 ואף היה מראשוני המשתכנים.
גם בשכונה החדשה המשיך בפעילותו הציבורית ונבחר לכהן כחבר בוועד השכונה. תקופה קצרה אף כיהן כיו"ר ועד השכונה.
בהשפעתו כאיש שומר מצוות ומסורת, ניתן השם שדרות השופטים (היום שדרות משה גושן), לרחובה הראשי של השכונה, וגם לחלק מהרחובות הסמוכים אליו ניתנו שמות מקראיים מתוך ספר שופטים: ברק, יעל, דבורה.

בתקופת כהונתו החלה הקמת בית הספר הראשון בקריית מוצקין, בית ספר "אחדות ישראל", היום אחדות, בנין בית הכנסת המרכזי בשדרות השופטים העומד עד היום, שבחנוכתו השתתף מושל המחוז הבריטי, ארגון ומיסוד שירותי הקהילה למתיישבים הראשונים. הקדיש מאמצים רבים ושתדלנות מרובה אצל השלטונות הבריטיים, להענקת מעמד מוניציפלי רשמי לקריית מוצקין, לתועלת היישוב והתפתחותו.

עם כינון המועצה המקומית הראשונה בחודש אפריל 1940, שהחליפה את ועד השכונה שעד אז עסק בענייני השכונה, מונה לראש המועצה הראשון וכיהן בתפקידו זה כשנתיים, עד למועד הבחירות הראשונות למועצה, שהתקיימו בסוף שנת 1941, עת נבחר לתפקיד אריה גרושקביץ.

ישראל שפירא נפטר ב-18 בנובמבר 1961 (י' בכסלו ה'תשכ"ב) ונקבר בבית העלמין חוף הכרמל בחיפה.

קישורים חיצוניים
----------------

* ישראל שפירא, באתר האינטרנט של עיריית קריית מוצקין
* מרדכי פוגלמאן, ר' ישראל שפירא ז"ל, הצופה, 17 בדצמבר 1961

הערות שוליים
------------

1. ↑  ר' ישראל שפירא, הצופה, 19 בנובמבר 1961
2. ↑  ישראל שפירא באתר GRAVEZ

| ראשי המועצה המקומית ועיריית קריית מוצקין |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 
ישראל שפירא (מ-1940) • אריה גרושקביץ (מ-1941) • נח עלוני (מ-1958) משה גושן (מ-1959, ראש המועצה האחרון וראש העירייה הראשון) • שמחה מילר (מ-1984) • חיים צורי (מ-1993) |  |

 |
**אַבָּא סִיקְרָא** (נולד בשנת 40 לספירה לערך, פירוש השם מארמית: "אבי הפגיון") הוא כינויו בתלמוד של **בן אבטיח** (המצוין גם כ"בן בטיח"), מנהיג הסיקריים בירושלים. הקבוצה שעמד בראשה הייתה אחת מחוגי הקנאים המרכזיים במרד הגדול של היהודים ברומאים לפני חורבן בית שני (70-66 לספירה), ובפרט בתקופת המצור על ירושלים, שהסתיים בחורבן.

חייו
----

אבא סיקרא היה בן אחותו של רבן יוחנן בן זכאי, ממנהיגי הפרושים בירושלים.

בתלמוד בבלי הוא מוזכר כ"ריש ביריוני דירושלם" ("ראש הבריונים בירושלים"), ונאמר כי ממדי גופו היו חריגים: מצוין כי אגרופו היה בגודל ראשו של אדם ממוצע, ופיו הכיל כמות גדולה בבת אחת.

בימי המצור על ירושלים היו הסיקריים ברשות אבא סיקרא ממובילי ההתנגדות לרומאים וזרעו טרור בקרב כל מי שהעז להתנגד להם, כולל פלגים קנאים אחרים, כגון זה של שמעון בר גיורא ושל אלעזר בן שמעון. על פי המסופר בתלמוד, הסיקריים שמרו על השערים ולא נתנו לאיש לצאת. כחלק מהמאבקים בין הפלגים היהודיים בעיר, הציתו קנאים בזמן המרד את כל מחסני המזון שבירושלים כדי לאלץ את תושבי העיר להילחם, בכך שגרמו לרעב כבד בעיר הנצורה.

בתלמוד מסופר, כי רבן יוחנן בן זכאי, שנמנה עם מובילי התפיסה המתונה, נפגש עם אבא סיקרא אחיינו, ובא אליו בטרוניות על שהם שרפו את אוצרות המזון ומרעיבים את כולם למוות. אבא סיקרא השיב לו שאין לו שליטה על שאר, ואם ינסה למתן אותם הם יהרגו אותו. רבן יוחנן בן זכאי שלח בהסתר לקרוא לאבא סיקרא וביקש ממנו שינסה למצוא דרך להוציא אותו מן העיר, בתקווה שיוכל להציל משהו לאחר החורבן ולשמר את לימוד התורה. אבא סיקרא יעץ לדודו שיביים את מותו כדי לצאת מהעיר, להיפגש עם המצביא הרומאי אספסיינוס. רבן יוחנן בן זכאי עשה כדבריו וכשתלמידיו הוציאו אותו בתוך ארון לקבורה הוא כמעט נדקר בידי הסיקריים, כאשר רצו לוודא שאין איש שיוצא בחיים מתוך ירושלים

"אבא סיקרא, ראש בריוני ירושלים, בן אחותו של ר' יוחנן בן זכאי היה, שלח לו: בוא אצלי בצנעא. בא, אמר לו: עד מתי אתם עושים כך וממיתים את האנשים ברעב? אמר לו: מה אעשה? אם אומר להם דבר – יהרגוני! אמר לו: תוציא אותי, ואולי יצא מזה קצת הצלה. אמר לו: החזק את עצמך כחולה, וכשישמע קול בעיר על המחלה תתעטף בתכריכים, נוציא קול על הפטירה, וכך יוציאו אותך תלמידיך שיובאו בסוד הדברים מן העיר." (תלמוד בבלי, מסכת גיטין, פרק ה', דף נ"ו, עמוד א')

לאחר שפרצו הרומאים לעיר, הם הרגו את אבא סיקרא יחד עם שאר ראשי המרד בירושלים.

בתרבות
------

במאה ה-20 חתם אב"א אחימאיר, מייסד "ברית הבריונים", בשם העט "אבא סיקרא" על טוריו בשבועון "חזית העם" ובעיתון "חרות".

בשנת 2021 עלה לאקרנים הסרט "אגדת חורבן". בן בטיח-אבא סיקרא, אותו מדבב שולי רנד, הוא הפרוטגוניסט.

קישורים חיצוניים
----------------

* "אַבָּא סִיקְרָא", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק א, עמוד 10, באתר היברובוקס
* אבא סקרא, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
* מידע על אבא סיקרא בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  גיטין נ"ו ע"א
2. ↑  כך מבואר באיכה רבה, פרשה א'
3. ↑  משנה, מסכת כלים, פרק י"ז, משנה ב', ועוד
4. ↑  תלמוד ירושלמי, מסכת יומא, פרק ח', הלכה ב'
5. ↑  "אבא סיקרא" מתקיף חכמי ישראל, שערים, 30 במרץ 1959
6. ↑  אבא סיקרא (אב"א אחימאיר), ללא הגה וללא מפרשים, חרות, 12 בנובמבר 1948
**בּוֹלוֹ** (נקרא גם **בּוּלוּ**) הוא לחם מתוק ועגול במטבח היהודי ספרדי, הנאפה בדרך כלל על ידי יהודי איטליה, יהודי לוב, וחלק מיהודי תוניס (בעיקר בג'רבה) בין היתר, לרגל חגים כמו ראש השנה, בכניסה וצאת כיפור, בצאת הפסח ואירועים מיוחדים אחרים.

בולו הוא לחם מתוק ועגול המכיל פרות יבשים כדוגמת צימוקים, שמתובל בדרך כלל בטעם אניס, אם כי הוא יכול להכיל גם אגוזים או חומרי טעם וריח אחרים. יש המובילים לו ביצה קשה כמנהג יהודי לוב.

ניתן לאכול את הלחם בכל עת, אך הוא נפוץ בעיקר בעונת החגים היהודיים. הלחם היה פופולרי מאוד בקרב הקהילה היהודית הספרדית של צפון אפריקה, ועם הגירתם לישראל, צרפת ואמריקה הצפונית, הוא הפך לחלק מהמטבח היהודי המקומי גם במדינות אלו, והיהודים הספרדים ממשיכים לאפות בולו עד היום הזה.

הוא נאכל גם על ידי יהודי פרס, המכנים אותו כמו יהודי לוב בּוּלוּ.

ראו גם
------

מטבח איטליה

מטבח לוב

קישורים חיצוניים
----------------

* בולו טריפולטאי מתוק, וואלה!
* הלחם של צאת הצום: בולו – לחם טריפוליטאי מסורתי מתוק ומושלם!, באתר מתוקים
* בולו, באתר מאקו

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Ethiopian, Yemeni or Ashkenazi? Traditions Behind Rosh Hashanah Breads". Ha’aretz. נבדק ב-3 באוקטובר 2019. `{{cite news}}`:  (עזרה)
2. ↑  מתכון בולו בסגנון טריפוליטאי למוצאי יום כיפור - מתכונים מתוקים, ‏2022-10-03
3. ↑  לילת' אלמימונה (ליל המימונה) | מרכז מורשת יהדות לוב
4. ↑  "PASI-tively Delicious!". *JUF.org*. נבדק ב-3 באוקטובר 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**קורס קציני תותחנים** המכונה "יסוד" הוא קורס ההשלמה החיילית של מערך סיוע האש והתקיפה בזרוע היבשה.

הקורס נערך באגד 425 הכולל את בית הספר לתותחנות שדה בבסיס שבטה. אורך הקורס כ-4 חודשים ובסופו מוכשרים הצוערים
כקציני ניהול וסיוע אש במספר מגמות הכוללות את מערך העמדה הקני והרקטי, מערך האיכון, המערך המוטס (יחידת רוכב שמיים) ומערך החמ"מ (יחידת מיתר).

מהלך הקורס
----------

תחילה הקורס משלב בתוכו תוכני ניהול אש וקישור לכלל המגמות, לאחר מספר שבועות מתחלקים הצוערים בין המגמות השונות ומתמקצעים כל אחד בתחומו. ההשלמה כוללת ניווטים רבים, ניתוח שטח, תרגילי איתנות ונדרשת רמה גבוהה של כושר קרבי. הצוערים לומדים על הובלה והפעלת המחלקות והפלגות בחיל הכוללים כלי מלחמה מסוגים שונים המיועדים להפעיל אש לטווחים רחוקים.
הקורס מכשיר את הצוערים לרמת ידע משותפת בקישור וניהול אש. בסוף הקורס הקצינים מגיעים לתפקידים כגון קצין שיתוף ארטילרי, מפקדי פלגות, מפקד צוות רוכב שמיים/איכון.

מגמות הקורס
-----------

* **מגמת עמדה** - צוערים המיועדים להיות מפקדי פלגות במערך הקני והרקטי.
* **מגמת קישור** - צוערים המיועדים להיות קציני שיתוף ארטילרי אשר בסוף הקורס מצוותים ליחידות המתמרנות בחזית.
* **מגמת איכון** - צוערים אשר הגיעו ממערך האיכון ומיועדים להיות מפקדי צוותים במערך זה.
* **מגמת רוכב שמיים** - הכשרת צוערים למפקדי צוותים ביחידת רוכב שמיים.

ראו גם
------

* חיל התותחנים
* השלמה חיילית
* קורס קצינים
* מאמץ האש
|  |
| --- |
| **ערך מחפש מקורות** |
| רובו של ערך זה אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא עזרו לשפר את אמינות הערך באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הערך בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.אם אתם סבורים כי ניתן להסיר את התבנית, ניתן לציין זאת בדף השיחה. |

בול עם דמותו משנת 2000
**ואזגן סרקיסיאן** או **סרגסיאן** (בארמנית: **Վազգեն Սարգսյան**;‏ 5 במרץ 1959 – 27 באוקטובר 1999) היה ראש ממשלת ארמניה ביוני–אוקטובר 1999, שנרצח בבניין הפרלמנט.

ביוגרפיה
--------

ואזגן סרקיסיאן נולד בשנת 1959 בכפר אררט (אנ') שבארמניה, אז חלק מברית המועצות. בשנת 1988 היה ממארגני התנועה הלאומנית שתבעה למסור את חבל נגורנו קרבאך שבאזרבייג'ן, המאוכלס ברובו בארמנים, לארמניה.

בשנת 1991 לאחר התפרקות ברית המועצות ומתן עצמאות לארמניה נתמנה סרקיסיאן לשר ההגנה של ארמניה. הוא ניהל את הקרבות במלחמת נגורנו קרבאך הראשונה נגד אזרבייג'ן, בחבל המריבה, שהסתיימו בשנת 1994 בניצחון ארמני, בסיפוח שטחים לארמניה ובהכרזה על הפסקת אש.

למרות הניצחון תמך סרקיסיאן בהסדר שלום עם אזרבייג'ן שתהיה בו החזרת שטחים תמורת שלום של קבע. בכך עורר את שנאתם ואיבתם של חוגים לאומניים קיצוניים בארמניה. ביוני 1999 נתמנה סרקיסיאן לראש ממשלת ארמניה מטעם המפלגה הרפובליקנית של ארמניה.

ב-27 באוקטובר 1999 התפרצה לאולם הפרלמנט של ארמניה בירוואן קבוצה של שישה לאומנים ארמניים חמושים, ממתנגדי שיחות השלום שיזם ראש הממשלה בקשר לעתידו של חבל המריבה ולשם השגת הסדר שלום של קבע עם אזרבייג'ן. הפריצה הייתה בעת שנערך דיון בפרלמנט. אנשי הקבוצה ירו לכל עבר. ראש הממשלה, יושב ראש הפרלמנט ושישה אנשים אחרים מחברי הפרלמנט ועובדיו נהרגו בהתקפה. המתנקשים שבו ארבעים איש מחברי הפרלמנט ועובדיו והחזיקו בהם כבני ערובה, לפני שנכנעו לכוחות הביטחון, לאחר שהובטח להם כי יינתן להם לשדר את המסר שלהם לעם בארמניה באמצעות הטלוויזיה וכי יזכו למשפט הוגן.

לאחר רצח ראש הממשלה נתמנה אחיו ארם סרקיסיאן לראש ממשלת ארמניה. ששת המתנקשים וחבר נוסף מקבוצתם, שהמתין להם בעת ההתקפה, מחוץ לבניין הפרלמנט, במכונית ובה כלי נשק הועמדו לדין. בשנת 2003 נדונו כל השישה למאסרי עולם והחבר השביעי ל-14 שנות מאסר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ואזגן סרקיסיאן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 128459018
* ISNI: 0000 0000 3898 7948
* LCCN: n99038704
* NTA: 186546114
* VIAF: 60135942
* WorldCat: lccn-n99038704

 |
**בלאז'ובה** (בפולנית: **Błażowa**; ביידיש: **בלאזשאוו**, **בלאזעוו**) היא עיירה במחוז ז'שוב שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

תולדות היישוב
-------------

התיעוד הראשון ליישוב הוא מן המאה ה-14, אז היה בבעלות פרטית. במהלך המאה ה-17 נשרף היישוב בידי גייסות האימפריה השוודית, ולאחר מכן בידי הקוזקים הטרנסילבנים.

היישוב נחרב פעם נוספת במהלך המלחמה הצפונית הגדולה, ובסוף המאה ה-18 קיבל היישוב זכויות עיר.

יהודי בלאז'ובה
--------------

זוג ילדי יהודים בבלאז'ובה בשנת 1930
יישוב יהודי בעיירה התקיים עוד במאה ה-18, ובתחילה הייתה כפופה הקהילה בעיירה לקהילת ז'שוב. במקום פעלה חצר אדמו"רים, משושלת הרב צבי אלימלך שפירא, שהפכה לחסידות בלאז'וב.

בנובמבר 1918 ערכו איכרים מקומיים פרעות ביהודי העיירה, וכ-200 משפחות יהודיות נשדדו, ללא התערבות המשטרה. בשנים שלאחר מכן הוטל חרם על האוכלוסייה היהודית בעיירה, פורסמה במקום תעמולה אנטישמית, ובמקרה אחד נרצחו בני זוג יהודים. במקרה אחר, הופצה עלילת דם לפיה יהודי רצח נוצרייה כדי להכין מדמה מצות.

בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות ציונית, לרבות של תנועות נוער ציוניות. בתקופה זו נמנו בעיירה כ-930 יהודים, מתוך כ-5,100 תושבים.

לאחר כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, נרצחו בעינויים 22 מיהודי המקום. בימים שלאחר מכן הגיעו לעיירה פליטים יהודים רבים ממערב פולין, והקהילה במקום התגייסה לעזרתם. בעיירה הוקם יודנרט, ופעל במקום סניף של היס"ס. ביוני 1942 גורשו יהודי העיירה לגטו ז'שוב באקציה שבמהלכה נרצחו זקנים וחולים, שייתכן שאחד מהם היה האדמו"ר המקומי, הרב מאיר שפירא.

מגטו ז'שוב הועברו יהודי העיירה ביולי 1942 עם יתר יהודי הסביבה למחנה ההשמדה בלז'ץ.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בלאז'ובה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בלאז'ובה
* בלאז'ובה באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "בלאז'ובה", באתר השטעטל הווירטואלי
* "בלאז'ובה", באתר JewishGen (באנגלית)
* יולנטה קריימר, בלאז'ובה, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק A, עמ' 485–486), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
* בלאז'ובה (פולין), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007567125005171
* LCCN: n85288933
* VIAF: 152517984
* WorldCat (עם VIAF): 152517984

 |