recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| **פקיסטן** |
| סמל פקיסטן |
| ערך זה הוא חלק מסדרת**ממשל ופוליטיקה של פקיסטן** |
| * **חוקה**
* **נשיא**
	+ **עאריף עלוי**
* **ראש ממשלה**
	+ **עימראן ח'אן**
* **הפרלמנט של פקיסטן**
	+ **הסנאט**
	+ **האספה הלאומית**
* **בית המשפט העליון של פקיסטן**
* **חלוקה מנהלית**
* **יחסי חוץ**
 |

**האספה הלאומית של פקיסטן** (באורדו: **قومی اسمبلئ پاکستان**) היא הבית התחתון של הפרלמנט של פקיסטן (הכולל גם את הסנאט של פקיסטן). האספה שוכנת יחד עם הסנאט בבירת פקיסטן, אסלאמאבאד. באספה חברים כ-342 נציגים, מתוכם 72 נבחרים במחוזות בשיטה הרובנית, וכ-70 מקומות נשמרים למיעוטים (10 מקומות) ולנשים (60 מקומות). נציגות זו מוקצית למפלגות על פי גודלן היחסי. על פי החוקה, ממשלה חייבת את תמיכת רוב חברי האספה, שהם 172 נציגים. הבחירות לאספה מתקיימות אחת ל-5 שנים, אלא אם ראש הממשלה והנשיא מפזרים אותה בהתאם לחוקה.

לפי החוקה משנת 1973, תפקידי האספה הם חקיקה ופיקוח על הממשלה באמצעות וועדות שונות. אמנם האספה יכולה להתפזר לפי רצונו של ראש הממשלה והנשיא, אבל רק הפרלמנט הוא זה שיכול לשנות את החוקה, וגם להדיח את הנשיא. שני מהלכים אלו דורשים רוב של שני שלישי מכל אחד מהבתים.

אזרח אינו יכול להיבחר לאספה במידה והוא לא יציב מבחינה נפשית, צעיר מגיל 18, בעל עבר פלילי, פושט רגל או בעל אזרחות כפולה. בנוסף על כך, אזרח "המתנגד לאידאולוגיה של פקיסטן" או לא תומך בשלמותה ייפסל ממועמדות. בישיבתה הראשונה האספה בוחרת את יושב הראש ואת סגנו.

האספה חייבת להיפגש לפחות 90 יום בשנה במשך לפחות 3 מושבים (עד שנת 1973 מספר הימים עמד על כ-130). הנשיא הוא זה שקובע את מפגשי האספה ויכול לזמן אותה כשבועיים מראש. אמנם כל הצעת חוק חייבת להתקבל בשני הבתים על מנת להפוך לחוק, אבל לאספה יש כוח בלעדי על תקציב המדינה. כאשר הצעת חוק מתקבלת בבית אחד, היא מחויבת לעבור לדיון ולהצבעה בבית השני כעבור 90 יום. אם היא לא מועברת, הנשיא זכאי לזמן דיון מיוחד של שני הבתים. במצב חירום, הפרלמנט הוא זה שמנהל את המחוזות באופן ישיר.

כיום המפלגה הגדולה ביותר באספה היא הליגה המוסלמית הפקיסטנית, אשר מונה מטעמה כ-189 נציגים באספה. הבחירות האחרונות התקיימו בשנת 2013.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האספה הלאומית של פקיסטן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של האספה הלאומית של פקיסטן (באנגלית)
* האספה הלאומית של פקיסטן, ברשת החברתית פייסבוק

* האספה הלאומית של פקיסטן, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* האספה הלאומית של פקיסטן, ברשת החברתית אינסטגרם

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 277192-5
* ISNI: 0000 0004 0405 353X

 |
**אמפימכיירודוס** (שם מדעי: ***Amphimachairodus***) הוא סוג של טורף נכחד מתת-משפחת השנחרבים שבמשפחת החתוליים אשר חי בתופת המיוקן, לפני 5.3–9.5 מיליון שנה, באירואסיה, צפון אפריקה ואמריקה הצפונית. בסוג היו חמישה מינים, הראשון שבהם התגלה ב-1929.

טורף נכחד זה דמה לסמילודון של הפליסטוקן אך היה מעט קטן ממנו. הייתה לו דו-צורתיות זוויגית כאשר הזכרים היו גדולים בהרבה מהנקבות. מדידה של שלדים מהמין הגיעו למדידה של 201 ק"ג בעוד מדידת המין *Amphiachairodus kabir* במרכז אפריקה הביאה לממדים של 350–490 ק"ג. הוא הגיע לגובה 1.2 מטרים בכתפיו ולאורך שני מטרים, מה שהופך אותו לאחד החתולים הגדולים ביותר הידועים. עם זאת, המדידות לא מדויקות. 

כמו רוב השנחרבים הוא היה ידוע בלסתותיו הפעורות לרווחה שבהם בלטו הניבים העצומים והקטלניים. החתול הגדול היה צייד מארב איטי שאולי חיכה לטרף פגיע עליו קפץ וכשריתק אותו לקרקע נעץ בו את ניביו בגרונו עד למותו. עם זאת היה כוח הנשיכה שלו נמוך מאוד. ייתכן שחי כמו אריה בלהקות וכך תפס את הפרסתנים המהירים שחיו במישורי המיוקן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמפימכיירודוס** בוויקישיתוף
* אמפימכיירודוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* אמפימכיירודוס, באתר GBIF (באנגלית)
חיישן תת-אדום של הלוויין
**MIDAS** ‏(Missile Defense Alarm System) הייתה מערכת של חיל האוויר של ארצות הברית להתרעה על שיגור טיל בליסטי על ידי ברית המועצות. החלליות היו צריכים להשלים את המידע שהתקבל ממערכות מכ"ם קרקעיות. התוכנית פעלה בשנים 1960–1966 והייתה צריכה לכלול 12 חלליות. היא מהווה דור ראשון של לווייני ריגול אמריקאיות בנוסף למיזם קורונה ו- SAMOS. התוכנית לא הגיע לשלב המבצעי אך במהלכה פותחו טכנולוגיות חדשות שנוצלו בהמשך.

לאחר בניית מערכת התרעה על בסיס תחנות מכ"ם קרקעיות הברר שמערכת יכולה לתת התרעה של 10–25 דקות בלבד. מערכת MIDAS הייתה צריכה להגדיל את ההתרעה ל-30 דקות ובכך לאפשר למפציצים עם פצצה גרעינית להמריא מבסיסים.

בפברואר 1959 DARPA הגישה לחיל האוויר תוכנית ראשונית. התוכנית כללה הצבת חלליות עם חיישני תת-אדום לגילוי השיגור. התוכנית כללה הצבת 10 חלליות. מכיוון שזמן קבלת התרעה היה נושא רגיש במיוחד, הוחלט שחללית תשלח אות וצילום תת-אדום עצמו לא יישלח. באותה תקופה לא היה קיים משגר שיכול להציב חללית במסלול גאוסטציונרי. חלליות במסלול קוטבי היו יכולים לשהות מעל שטח ברית המועצות זמן מוגבל בלבד. בסופו של דבר הוחלט להציב 12 חלליות בגובה 200 מייל. הערכה הייתה שעלות התוכנית תהיה 200–600 מיליון $ (1959) ששווה ערך ל-1.4-4.3 מיליארד $ של שנת 2021.

השיגור הראשון בוצע ב-26 בפברואר 1960 והוא נכשל. ב-24 במאי שוגרה חללית "MIDAS 2", אך היא לא הגיע למסלול הנדרש. בהמשך השנה חלליות של מיזם קורונה בדקו חיישני תת אדום. בשנת 1961 השיגורים עברו לבסיס חיל האוויר ונדנברג אך עם ניצול אותר משגר אטלס-אג'ינה. ב-12 ביולי 1961 בוצע שיגור מוצלח, אך חלליות איבדה מקור חשמל לאחר מספר הקפות. בעיה דומה הייתה בחללית "MIDAS 4" ולכן הוחלט לעשות הפסקה בשיגורים.

החללית "MIDAS 7" הייתה הראשונה שהצליחה לפעול והיא גילתה מספר שיגורי ניסוי של טיל בליסטי אמריקאי. שיגורי לוויינים נוספים זכו להצלחה חלקית בלבד.

בשנת 1966 סוכם לסגור את התוכנית. העדר מקור אנרגיה חשמלית יציבה גרם לכך שחלליות הפסיקו לפעול אחרי מספר שבועות במסלול. חלליות של תוכנית המשך "Defense Support Program" החלו לפעול במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 והם פועלים גם כיום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **MIDAS** בוויקישיתוף
* תיאור התוכנית
* היסטוריה פיתוח חלליות התרעה
* תיאור הלוווינים
* MIDAS, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑
פירוש נוסף ערך זה עוסק באזור היסטורי באתיופיה. אם התכוונתם לדגן, ראו דגוסה.

**טקוסה** (געז: ጣቁሳ, גם: **דגוסה**) מחוז היסטורי ונפה בצפון מערב אתיופיה. הנפה גובלת בנפת אלפה מדרומה, אגם טאנה במזרחה, נפת דמביה בצפון-מזרחה, נפת צ'ילגה בצפונה, נפת מטמה בצפון-מערבה ונפת קווארה במערבה.

הנפה ידועה כמקום שבו התרחש הקרב ההיסטורי בין כוחותיו של דג'זמץ קאסה היילו לבין ראס עלי השני והדג'זמץ וובה היילה מריאם. לאחר מכאן התרחשו בנפה שני קרבות נוספים כנגד היילו, הראשון כנגד הכוחות בראשות אמו של עלי, מנאן והשני ברשותו של ראס ברו עליגז.

סטטיסטיקה
---------

על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה האתיופית לשנת 2007 האוכלוסייה מנתה 129,097 נפשות שרק 5.48% מהם חיים בערים.

רוב תושבי הנפה הם אמהרים שלצידם ישנה אוכלוסייה השייכת למיעוט הוואיטו שהיא אחת מהקבוצות האתניות המסתוריות באתיופיה.

לקריאה נוספת
------------

* Tsega Endalew Etega & Alain Gascon, "Ṭaqussa" in Siegbert Uhlig (Editor), **Encyclopaedia Aethiopica: O-X**, Harrassowitz, 2010, מסת"ב 3447062460, p. 862

הערות שוליים
------------

1. ↑  Census 2007 Tables: Amhara Region
**יְרֹק־כָּנָף טָלוּא** (שם מדעי: *Euchloe ausonia*) הוא מין של פרפר ממשפחת הלבניניים.

תפוצה ומרחב מחיה
----------------

צפון ומרכז איטליה, אוקראינה, יוון, בלקנים, רומניה, מולדובה, דרום אוקראינה, דרום ומרכז אירופה רוסיה אסיה, טורקיה, ישראל, ירדן, צפון עיראק, צפון איראן, אפגניסטן, קזחסטן ועד הימלאיה .

הם גרים באזורים חמים ויבשים, באחו ובביוטופים פתוחים אחרים.

תיאור
-----

לו מוטת כנפיו של 40–45 מ"מ. לו נקודות ירוקות בכנפיו התחתונות. הנקבה צבע כהה יותר.

נקבת יְרֹק־כָּנָף טָלוּא מטילה ביצים. הזחל מפרחים ומפירות, ובפרט ממצליבים כדוגמת חרדל השדה. הם מופיעים בשני דורות - בין סוף פברואר ועד ליוני או תחילת יולי, אולם ברוב תפוצתם הם מופיעים בדור אחד.

ירוק-כנף טלוא הוא קרוב משפחה של המינים *Euchloe crameri* ו-*Euchloe simplonia*, וישנם מקורות המתייחסים אליהם כקבוצת מינים אחת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ירוק-כנף טלוא** בוויקישיתוף
* ירוק-כנף טלוא, באתר NCBI (באנגלית)
* ירוק-כנף טלוא, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* ירוק-כנף טלוא, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Euchloe Ausonia | Ausonia Wines Abruzzo (ב־American English)
2. ↑  Euchloe ausonia in Crete (Eastern Dappled White), butterfliesofcrete.com (ב־British English)
3. 1 2  European Lepidoptera and their ecology: Euchloe ausonia, www.pyrgus.de
**אסטון מרטין DBS סופרלג'רה** (באנגלית: **Aston Martin DBS Superleggera**) היא מכונית ספורט במרכב קופה, בעלת שני מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי אסטון מרטין משנת 2018. המכונית הוצגה לראשונה ביוני 2018והיא מכונית הכביש המהירה ביותר של היצרן.

עיצוב
-----

העיצוב החיצוני של ה-DBS סופרלג'רה מעוצב בדומה לרוב הדגמים של אסטון מרטין אך בפנים המכונית העיצוב יותר "אגרסיבי" וספורטיבי. הפנים כולל מושבי עור בצבע שחור-אדום, מסך מגע המציג את המולטימדיה ולוח מחוונים דיגיטלי.

מפרט טכני
---------

היא כוללת מנוע בנזין V12 צילינדרים בנפח 5.2 ליטר טווין-טורבו המספק כ-725 כ"ס ב-6,500 סל"ד ומומנט מרבי של 91.7 קג"מ בין 1,800 ל-5,000 סל"ד. תיבת הילוכים אוטומטית היא בעלת שמונה הילוכים. המכונית מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.4 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 340 קמ"ש. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 8.1 ק"מ לליטר.

גרסאות
------

מלבד הגרסה הבסיסית הציגה אסטון מרטין שלוש גרסאות נוספות. הראשונה, **אסטון מרטין DBS סופרלג'רה וולנטה**, היא גרסת הגג הנפתח לגרסה הבסיסית, הוצגה באפריל 2019. היא כוללת את אותו מנוע אך התאוצה אורכת 3.6 שניות במקום 3.4 שניות. הגג עשוי מבד ובעל שמונה שכבות, פתיחת או סגירת הגג אורכת 14 שניות. השנייה, **DBS סופרלג'רה OHMSS**, היא מהדורה מוגבלת לכבוד הסרט של ג'יימס בונד, בשרות הוד מלכותה. הדגם כולל את מערכת ההנעה המופיעה בסרט עצמו, הוצגה במאי 2019. השלישית, **DBS סופרלג'רה מהדורת 007**, היא מהדורה מיוחדת שהוצגה באוגוסט 2020. היא כוללת עיצוב יפה יותר, גלגלים בצבע שחור מבריק בקוטר 21 אינץ'. הייצור הוגבל ל-25 יחידות.

גלריה
-----

* הגרסה הרגילההגרסה הרגילה
* גרסת הגג הנפתחגרסת הגג הנפתח
* גרסת הסופרלג'רה OHMSSגרסת הסופרלג'רה OHMSS

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אסטון מרטין DBS סופרלג'רה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אסטון מרטין DBS סופרלג'רה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  עם 725 כ"ס: אסטון מרטין DBS סופרלג'רה, באתר קארטיוב, ‏27 ביוני 2018
2. ↑  2019 אסטון מרטין DBS סופרלג׳רה וולנטה נחשפת, באתר קארטיוב, ‏24 באפריל 2019
3. ↑  אסטון בנתה DBS סופרלג'רה בנושא בונד, באתר טופ גיר, ‏22 במאי 2019
4. ↑  The 007 Edition Aston DBS Superleggera and Vantage are here, באתר טופ גיר, ‏17 באוגוסט 2020
**הרכבת התחתית של בוקרשט** (ברומנית: **Metroul din București**) הידועה גם בשם "המטרו של בוקרשט", היא רכבת תחתית עירונית המשרתת את תושבי ומבקרי בוקרשט, עיר הבירה של רומניה.

המטרו של בוקרשט - תחנת אנגל סליגני
המערכת מנוהלת על ידי חברת Metrorex ומהווה אמצעי תחבורה פופולרי מאוד בבוקרשט. בסוף 2013 מערך המסילות של רכבת התחתית השתרעה על פני 69,25 קילומטרים של מסילה כפולה, עם 4 קווים ראשיים ו-52 תחנות, כשהמרחק הממוצע בין תחנה לתחנה הוא קילומטר וחצי. במהלך שנת 2014 נרשמו 173,209,000,000 נסיעות ברכבת התחתית עם ממוצע של 600,000 עד 800,000 נסיעות בימי העבודה.

המערך נחנך רשמית על ידי ניקולאה צ'אושסקו ב-19 בדצמבר 1979, למרות שהחל לפעול כבר חודש לפני כן.

היסטוריה
--------

ב-1908, הסטודנט הרומני דימיטריה לאונידה, שלמדה שנה רביעית בפוליטכנית של שרלוטבורג, היה הראשון שהציע בניית רכבת תחתית בבוקרשט. בשנים 1909 - 1910, כשעיריית בוקרשט התדיינה עם הפירמה Siemens & Halske על סלילת קווי חשמלית, המהנדסים דימיטריה לאונידה (שכבר סיים את לימודיו) ואליה ראדו, חברי המועצה הטכנית של עיריית בוקרשט הציע בניית רכבת תחתית שלא תעלה יותר מהדרישה הכספית עבור קווי החשמלית.

ההצעה הועלתה מחדש בשנים 1929 - 1930 במסגרת ועדה בראשותו של האדריכל דויליו מרקו. בסיכום עבודת הוועדה הרכבת התחתית לא הומלצה בנימוק שהתחבורה על פני הקרקע יכולה לספק את הצרכים. בתחילת שנות הארבעים של המאה העשרים, כשהחלו בבוקרש עבודות נרחבות של מודרניזציה, כולל הסדרת האגמים לאורך נחל קולנטינה וכיסוי חלק מדמבוביצה בבטון, נלקחו בחשבון כבר מקומות לתחנות רכבת תחתית על כל אחת מגדות הנחלים. פרוץ מלחמת העולם השנייה דחתה תוכניות בנושא.

ב-1952 החליטה ממשלת רומניה להקים מכון לתכנון והנהלה כללית של הרכבת התחתית של בוקרשט. שני המוסדות הוקמו בכפיפות למשרד התחבורה. במשך שנתיים מערכו דיונים, אך בהשפעת התפיסה הסובייטית, שראתה ברכבת תחתית גם מערך הגנה נגד הפצצות בעת מלחמה נלקחו בחשבון עומקים בין 20 ובין 40 מטר, מה שהעלה מאוד את התקציב הנדרש. הוחלט לפרק את המוסדות.

הנושא נפתח מחדש ב-1970, כשהחברה הממונה על התחבורה בבוקרשט התקשתה לעמוד ביעדים ולספק את הדרוש לשכונות החדשות של בוקרשט. בפברואר 1972 הורכב גרעין של כשלושים מומחים, שהופקד על תכנון הרכבת התחתית. המומחים הציגו למוסדות המחליטים את הצעותיהם ובדצמבר 1974 הוועד הפועל של המפלגה הקומוניסטית הרומנית החליט שיבוצעו שלושה קווים ראשיים ואת הקו הראשון יתחילו לבנות במהלך 1975.

הבנייה
------

ב-1975 החלו עבודות הבנייה.

* הקו הראשון נועד לנסוע ממזרח למערב ובחזרה והיו בו ארבעה מקטעים.
* הקו השני נועד לנסוע מצפון לדרום ובחזרה.
* הקו השלישי תוכנן להיות קו היקפי, שיחבר את כל השכונות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרכבת התחתית של בוקרשט** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הרכבת התחתית של בוקרשט (ברומנית)
* הרכבת התחתית של בוקרשט, ברשת החברתית פייסבוק

| רכבות תחתיות במדינות האיחוד האירופי  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אמסטרדם • אתונה • בודפשט • בוקרשט • בילבאו • בריסל • ברלין • ברצלונה • ברשה • גלאזגו • ג'נובה • הלסינקי • המבורג • וינה • ולנסיה • ורשה • טולוז • טורינו • טיין אנד וויר • לונדון • ליון • ליל • ליסבון • מדריד • מילאנו • מינכן • מלגה • מרסיי • נאפולי • נירנברג • סביליה • סופיה • סטוקהולם • סלוניקי (*בבנייה*) • סן סבסטיאן • פורטו • פלמה דה מיורקה • פראג • פריז • פרנקפורט • קופנהגן • קטניה • רוטרדם • רומא • רן |

 |
**פריד שאווקי** (בערבית: **فريد شوقي محمد عبده**; 30 ביולי 1920 – 27 ביולי 1998) היה שחקן, תסריטאי ומפיק מצרי. הוא שיחק ביותר מ-350 סרטים והיה בין השחקנים המפורסמים במהלך שנות ה-50.

ביוגרפיה
--------

פריד שאווקי נולד ביולי 1920 בפרברי קהיר. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא עבד בשרות הציבורי. הוא התחיל לשחק בתיאטרון מקומי והצטלם בתפקידים קטנים בסרטים. במקביל הוא היה בין מקימי "ליגת המשחק הלאומית", קבוצת שחקנים שכללה גם את אשתו הצעירה. בשנת 1943 הלהקה קיבלה הכרה בעיר. בעקבות ההצלחה, שאווקי עזב את השרות הציבורי. בשנת 1947 הוא זכה להצלחה גדולה עבור תפקידו בסרט "מלאכים בגיהנום". בשנת 1951 הוא התחתן עם הודא סולטאן וביחד הם שיחקו ביותר מ-80 סרטים.

הוא היה מאוד פופולרי ברחבי המזרח התיכון. המבקרים התייחסו אליו כ"ג'ון ויין" או "אנתוני קווין" הערבי. באותה תקופה כ-80% מאוכלוסיית מצרים לא ידעו לקרוא ולקולנוע הייתה השפעה גדולה על חיי האזרחים.

במהלך הקריירה הוא שיחק ב-351 סרטים, 27 מחזות, 17 סדרות טלוויזיה. כמו כן הוא כתב תסריט ל-25 סרטים והפיק 30 סרטים. על הסרטים הוא קיבל מספר פרסים של הקולנוע המצרי עבור המשחק וגם עבור התסריטים שכתב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פריד שאווקי** בוויקישיתוף

* פריד שאווקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* פריד שאווקי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* ביוגרפיה של פריד שאווקי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007513327605171
* BnF: cb14053539w (data)
* ISNI: 0000 0001 2139 9303
* LCCN: n2005014408
* NLA: 40108515
* NLK: KAC2020O1247
* NTA: 17210453X
* RERO: 02-A021734748
* SUDOC: 087637081
* VIAF: 75719005
* WorldCat: lccn-n2005014408

 |
**ברכיצ'יימפסה** (שם מדעי: *Brachychampsa*) הוא סוג של תנינאי נכחד שהיה קרוב לאליגטורים המודרניים אך הותאם יותר לתנועה יבשתית. הוא חי בשלהי הקרטיקון וגם בתחילת הפלאוגן, 83.5–63.5 מיליון שנה לפני זמננו. מאובנים של תנינאי זה נמצאו ברחבי כמה מדינות בארצות הברית: ניו מקסיקו, קולורדו, ויומינג, מונטנה, דקוטה הצפונית והדרומית, ניו ג'רזי וססקצ'ואן. מין נוסף ששויך לסוג תחילה נמצא בקזחסטן אך הועבר לסוג אחר.

לברכיצ'יימפסה זה נמצאו 3 מינים שהראשון שבהם נמצא בתצורת הל קריק ב-1911 על ידי הפלאונטולוג צ'ארלס ו. גילמור. המאובנים שלו מזכירים מעט עצמות אליגטור אך בעלי מבנה שיניים אחר שהיו בנויות למחיצת טרף נוקשה ולא רק לתפיסתו, לסת קצרה יותר ורגליים שהותאמו לריצה. עם זאת תחילה סיווגו אותו כשייך למשפחת האליגטוריים.

זוחל זה הגיע לאורך 2.5–3.0 מטרים (8.2–9.8 רגל) וניזון מזוחלים קטנים יותר שחיו בתקופתו כולל דינוזאורים קטני גוף.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברכיצ'יימפסה** בוויקישיתוף
* ברכיצ'יימפסה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* ברכיצ'יימפסה, באתר GBIF (באנגלית)
**סחודניצה** (באוקראינית: **Схі́дниця** - **סחידניציה**; בפולנית: **Schodnica**; ביידיש: **סכעדניצע**) היא עיירה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בשיפולי הרי הקרפטים, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

תולדות היישוב
-------------

סחודניצה נזכרת מהמאה ה-15, ולקראת סוף המאה ה-19 הוענקו לה זכויות עירוניות, לאחר שנתגלו בסביבתה מאגרי נפט. מתקופה זו ובמהלך המאה ה-20 התבססה כלכלת היישוב על הפקת ועיבוד הנפט.

בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית. בשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי סחודניצה
--------------

בית כנסת בעיירה
יהודים ישבו בעיירה מהמחצית השנייה של המאה ה-19, והיו כפופים לקהילת דרוהוביץ. בתקופה זו תרמו היהודים חלק מרכזי בפיתוחו התעשייתי של היישוב. בשנים 1897 ו-1898 ערכו פולנים מקומיים פרעות ביהודי העיירה. בתחילת מלחמת העולם הראשונה עברו דרך העיירה אלפי יהודים מהסביבה, שנמלטו מאימת הצבא הרוסי לכיוון הונגריה, והקהילה המקומית התגייסה לעזרתם.

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 689 יהודים, למעלה מרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית, שכללה תנועות נוער וקיבוץ הכשרה. בשנת 1936 הכו פולנים מקומיים יהודים מהעיירה בזמן הימים הנוראים.

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, נערכו האוקראינים המקומיים לבצע פוגרום ביהודי העיירה, אך הדבר נמנע בשל כניסת הסובייטים לאזור בסוף ספטמבר 1939. בתקופה הסובייטית הולאמו מפעלי התעשייה בעיירה.

לאחר פרוץ מבצע ברברוסה וכיבוש האזור בידי הגרמנים, ב-1 ביולי 1941, ערכו האוקראינים והפולנים המקומיים, בסיוע הגרמנים, פוגרום ביהודי העיירה, בו נרצחו באכזריות כ-200 איש. בסתיו 1941 עוד נמצאו בעיירה 280 יהודים, חלקם פליטים מדרוהוביץ ומבוריסלב, אך רבים מהם מתו ברעב, ממחלות ומרציחות. באוגוסט 1942 שולחו כ-60 יהודים מהעיירה לבוריסלב, וממנה הועברו למחנה ההשמדה בלז'ץ. ב-22 באוקטובר 1942 גורשו אחרוני יהודי העיירה למחנות עבודה בסביבתה, וסחודניצה הוכרזה רשמית כ"נקייה מיהודים".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סחודניצה** בוויקישיתוף
* סחודניצה באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "סחודניצה", באתר השטעטל הווירטואלי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007407584605171
* NKC: ge978654
* VIAF: 126495697
* WorldCat (עם VIAF): 126495697

 |
**דוֹרְצ'וֹל** (בסרבית קירילית: **Дорћол**, בסרבית בכתב לטיני: **Dorćol**) היא שכונת מגורים ברובע "העיר העתיקה" של בלגרד בירת סרביה. לאורך מאות שנים התגוררו יהודי בלגרד בשכונה זו והיא כונתה "השכונה היהודית".

אטימולוגיה
----------

השם העממי של השכונה "דורצ'ול" הוא שיבוש של המונח dörtyol אשר משמעו בטורקית עות'מאנית: ארבע דרכים (dört, ארבע בטורקית ו-yol, דרך בטורקית). המונח התייחס למיקומה של השכונה על צומת דרכי מסחר שהורכבה מארבעה רחובות מרכזיים כאשר אחד מהם הוא "רחוב היהודים".

היסטוריה
--------

השכונה שכנה לגדות הדנובה מחוץ לחומות העיר ונחלקה לשני חלקים. דורצ'ול העילית שנקראה זֶרֶק (בסרבית: Zerek. מקור השם מהמילה הטורקית zeyrek שמשמעה נקודת תצפית) ודורצ'ול התחתית שנקראה יָאלִייָה (בסרבית: Jalija. מקור השם מהמילה הטורקית yali שמשמעה גדה) ובה הוקמה שכונת היהודים. העות'מאנים הפכו את דורצ'ול למרכז מסחר ושלטון אזורי. במהלך המאה ה-16 התפתחו קשרי מסחר ענפים עם ראגוזה ובעיר הוקם באזאר ובו חנויות רבות. יהודים ספרדים התיישבו בעיקר ביאלייה אשר הייתה סמוכה לגדות הדנובה וסבלה מהצפות רבות. לפי תיעוד בספרי שאלות ותשובות שנשלחו לחכמי סלוניקי כגון חיים שבתי, עולה כי בתי היהודים הוקמו במחצית השנייה של המאה ה-16 במבנה של שכונות חצר. מסביב לבתי השכונה הותקנו גדרות אבן ובמרכזה שכן בית הכנסת הספרדי המרכזי, תלמוד תורה ומקווה.

לאחר תום השלטון העות'מאני החל האזור לשנות את פניו ודורצ'ול עברה תנופת פיתוח ובנייה מודרנית לתקופה בעיקר בשכונה העילית. יהודי העיר עזבו בהדרגה את יאלייה ועברו להתגורר בזרק ובהמשך עברו לשכונות החדשות בבלגרד. ב-1908 נחנך בשכונה העילית בית הכנסת בית ישראל שהפך לבית הכנסת המרכזי של הקהילה הספרדית. בהמשך נחנך במקום בית חולים יהודי. ב-6 באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה. במועד זה הופצצה בלגרד ונגרם נזק כבד מאוד לשכונת דורצ'ול בעיקר העילית. הרוב המוחלט של יהודי בלגרד נספו במהלך השואה.

לאחר מלחמת העולם השנייה יושמה תוכנית בניין עיר חדשה אשר הפכה את דורצ'ול לאזור מגורים. בראשית המאה ה-21 הפכה דורצ'ול לאזור בילויים ומרכז תיירות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דורצ'ול** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  **הקהילה היהודית בבלגרד**, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 58-56.
2. ↑  **הקהילה היהודית בבלגרד**, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, עמוד 62.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 102273394X
* NKC: ge1054937
* VIAF: 258544953
* WorldCat (עם VIAF): 258544953

 |
*Rhynochetos jubatus*
**קגו** (שם מדעי: *Rhynochetos jubatus*) הוא מין יחיד במשפחתו ואנדמי לקלדוניה החדשה של עוף מסדרת סופיות השמש. כל גופו של הקגו צבוע באפור כחלחל מלבד רגליו ומקורו האדומים. רגליו של הקגו ארוכות, ויש לו ציצת נוצות.

מאפיינים
--------

אורכו של הקגו כ-55 ס"מ, ומשקלו יכול להשתנות מאוד בין עונה לעונה, בטווח 0.7 עד 1.1 קילוגרם. מכיוון שהוא אינו יכול לעוף (ואולם הוא יכול לדאות תוך כדי בריחה), הוא מבלה את רוב זמנו על הקרקע, ומחפש אחר חסרי חוליות שאותם יוכל לאכול. אפילו קנו, הבנוי מזרדים, נבנה על הקרקע. הנקבה מטילה ביצה אחת, והזכר והנקבה משתפים פעולה בדגירה ובגידול הגוזל. מכיוון שהוא אינו יכול לעוף, הקגו חשוף מאוד לטורפים - שלא היו בבית גידולו עד שהובאו על ידי האדם, ולכן הוא כעת בסכנת הכחדה.

הקגו משמיע מגוון רחב של קולות, בדרך כלל ב"דואטים", שאותם הוא עושה בבוקר למשך כ-15 דקות.

הקגואים מאוד טריטוריאליים, והטריטוריות שלהם נפרשות על שטחים של 100 עד 280 דונם. בתוך הטריטוריות שלהם, הזכרים והנקבות בודדים, ושטחי האכילה שלהם נפרדים זה מזה (אך חופפים). הקגו משתמש בציצת הנוצות ובכנפיים שלו לצורך מצגי חיזור, שהקגואים משתמשים בגרסה שונה מעט שלהם כדי להרתיע טורפים פוטנציאליים. בעיות טריטוריאליות בין קגואים נפתרות בדרך כלל על ידי קרב ביניהם, המתבצע בעזרת הכנפיים והמקורים ועלול לגרום לפציעות חמורות.

הקגו ניזון כמעט אך ורק מבשר של בעלי חיים שונים: חלזונות, לטאות ותולעים טבעתיות מהוות חלק עיקרי מתזונתו; אך הוא ניזון גם מזחלים, עכבישים, מרבי רגליים וחרקים כמו חגבים וחיפושיות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קגו** בוויקישיתוף
* קגו, באתר ITIS (באנגלית)
* קגו, באתר NCBI (באנגלית)
* קגו, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* קגו, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* קגו, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* קגו, באתר GBIF (באנגלית)
* קגו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  קגו באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 00679876

 |
**אוסטלוטיטאן** (שם מדעי: *Australotitan*; מילולית: "טיטאן דרומי") הוא סוג של זאורופוד מקבוצת הטיטאנוזאורים, אשר התקיים בקווינסלנד שבאוסטרליה במשך הקרטיקון העליון שלפני 100 עד 90 מיליון שנה, בין הקנומן לטורון. הסוג תואר ב-2021 ונכלל בו מין בודד: **Australotitan cooperensis**, על שם התצורות "קופר קריק" בהם התגלה.

מאפיינים
--------

דינוזאור זה היה אחד מהגדולים ביותר בין הדינוזאורים של אוסטרליה, כאשר עצם הירך שלו מגיעה לפי ההערכות לאורך של 2.146 מטרים, דומה בגודלה לגודל עצמות הירך של הדרדנוטוס והפוטאלונגקוזאורוס הענקיים וקצת קטן יותר מהפטגוטיטאן, שוכני אמריקה הדרומית. הדבר יכול להיות עדות להיותם של טיטאנוזאורים שורעים לאורכה של גונדוונה של הקרטיקון. אף שהחוקרים נמנעו מלחוות את משקלו, כנראה לפי עצמות הירך שהגיע לאורך של 30 מטרים לפחות.

כיום מעריכים שהטיטאנוזאור הגדול שייך לקבוצה דיאמנטינזאוריה, והוא חי לצידם של קרוביו הדיאמנטינזאורוס, הסוואנזאורוס והסרמיאנטוזאורוס (*Sarmientosaurus*).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוסטלוטיטאן** בוויקישיתוף
* אוסטלוטיטאן, באתר GBIF (באנגלית)
המנהל האמנותי של קבוצת תיאטרון החאן, פיליפ דיסקין (שמאל). משמאל לימין: צור שפירא, נעמי גרינבאום, אהרן אלמוג, סביונה בן יעקב, יורם כהן וז'אק כהן. מרץ 1968
**פיליפ** (**פיל**) **דיסקין** (באנגלית: **Philiph (Phil) Diskin**; נולד ב-22 בנובמבר 1928) הוא במאי תיאטרון ישראלי-אמריקאי.

קורות חייו
----------

פיליפ דיסקין נולד ב-1928 בגרודנו שבפולין, ובהיותו בן חמש היגר לארצות הברית. סיים תואר דוקטור בפסיכולוגיה. בהיותו סטודנט שיחק וביים בהצגות סטודנטים. למד דרמה בתיאטרון הדג'רו.

הוא עלה לישראל, עבד כיועץ במכון לייעוץ והדרכה של משרדי העבודה והחינוך. זמן קצר לאחר עלייתו לארץ קיבץ קבוצת סטודנטים חובבי תיאטרון, שנפגשו בביתו בעין הכרם וקראו שירה ומחזות באנגלית. הקבוצה נהפכה לתיאטרון חובבים, תיאטרון המעגל (1967-1964), שרוב הצגותיו היו באנגלית ודיסקין היה הבמאי היחיד שלו. רוב שחקניו של "המעגל" היו עולים מאנגליה ומארצות דוברות אנגלית. ההצגות התקיימו במרתף קטנטן, ששימש כמועדון סטודנטים והקהל ישב על שרפרפים או על מדרגות האבן. הקהל מנה משכילים ירושלמים וסטודנטים.
"המעגל" העלה בבכורה ישראלית את "המשרתות" של ז'אן ז'נה ואת "המלך אובו" של אלפרד ז'ארי. בתל אביב הציג התיאטרון ב"צוותא".

גארי ברתיני, שייסד באמצע שנות השישים את "האנסמבל הקאמרי הישראלי", צפה ב"מלך אובו" בבימויו של דיסקין, התרשם מכישרונו המוזיקלי והזמין אותו לביים שתי אופרות קצרות בערב הבכורה של האנסמבל החדש.

בשלהי שנת 1967 רכשה עיריית ירושלים בנין ישן ועזוב, ששימש לפני כן כפונדק דרכים, מכאן שמו "החאן". "החאן" נהפך למשכנו של התיאטרון הירושלמי, הוא תיאטרון החאן. קבוצת "המעגל" היוותה את הגרעין המייסד של תיאטרון החאן ודיסקין כיהן כמנהלו האמנותי הראשון של התיאטרון. "המעגל" העלה הפקות אחדות, כולן בבימויו של דיסקין – ביניהן: "המלך אובו", שהוצגה באולם מועדון "הבכחוס" בירושלים. בתחילת 1967 העלה תיאטרון המעגל את מחזהו של גומברוביץ': "הנסיכה איבון" בתרגום - מיכל ואפרים, עיצוב תפאורה ותלבושות - ארתור גולדרייך. עם השחקנים: רות פישר, רמי כהן, ז'אק כהן, אלה ברוידא, שלמה בן דור, נעים חכים, רעיה נבו, אילנה ביאליק, מרים כהן-גודאל, עמנואל הלפרין, נסים דבש, אלי ניקולא, ברכה נאמן, אבנר רוטנברג, לוריין קסל, יעקב לוי. שיפוץ תיאטרון החאן הסתיים בסוף שנת 1967 והלהקה עברה לבניין המחודש. ההצגה הראשונה שהועלתה באולם תיאטרון החאן הייתה "נח" מאת המחזאי הצרפתי אנדרי אוביי. בהצגה שיחקו ז'אק כהן, זהרירה חריפאי, אהרון אלמוג, עליזה רוזן, נעמי גרינבאום, גילה דיין, צור שפירא, יורם כהן, יוסף פארח. הייתה זה גרסה מוזיקלית בלבוש מודרני לסיפור המקראי של נח והמבול.
בנוסף לכך דיסקין ייסד בירושלים את הפרדס – המרכז לאמנויות הביצוע. 

ב-1968 שב לארצות הברית, אך המשיך לביים הרבה בישראל. שימש כמנהל אמנותי של המרכז לדרמה באן ארבור, מישיגן.

לקריאה נוספת
------------

* מנדל קוחנסקי, **התיאטרון העברי**, ירושלים: ויידנפלד וניקולסון, תשל"ד 1974, עמ' 208–209.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיליפ דיסקין** בוויקישיתוף
* פיליפ דיסקין, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב
* שרגא הר-גיל, הפלא של ד"ר בר-פלא, מעריב, 7 בינואר 1966

* פיליפ דיסקין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* פיליפ דיסקין, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260553105171
* ISNI: 0000 0004 0246 0895
* VIAF: 298253213
* WorldCat (עם VIAF): 298253213

 |
**טליה לבני** (נולדה ב-1943) היא עורכת דין ישראלית, כיהנה כיו"ר נעמת משנת 2002 ועד שנת 2012.

ביוגרפיה
--------

לבני נולדה בתל אביב למשפחת פועלים. לאחר לימודי תואר ראשון במשפטים ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב הוסמכה כעורכת דין בשנת 1967.

החלה לעבוד כיועצת משפטית ברשות לפיתוח אמצעי לחימה. כעבור שנתיים יצאה בשליחות הסוכנות היהודית והייתה שליחת עלייה בארצות הברית. עם שובה לארץ, בשנת 1975, הצטרפה למחלקה המשפטית של משרד הביטחון. בין תפקידיה במשרד לבני הייתה משנת 1984 סגנית בכירה ליועץ המשפטי במשרד ומשנת 1992 מנהלת היחידה לכוח אדם והדרכה.

במקביל לעבודתה, בשנת 1990 סיימה לימודי תואר שני במדע המדינה באוניברסיטת חיפה, מטעם המכללה לביטחון לאומי.

בשנת 1996 עברה לשמש יועצת המשפטית להסתדרות, תפקיד במסגרתו הייתה שותפה לייזום חקיקה ומאבקים בנושאים חברתיים.

בשנת 2002 נבחרה ליו"ר תנועת הנשים "נעמת" וכהונתה נמשכה עד מאי 2012, שאז הוחלפה על ידי גליה וולוך. התנועה בתקופתה הובילה את המאבק הציבורי להחלת חינוך חינם לגיל הרך, ולהתאמת עולם העבודה להורות. מאבקה התמקד בהשגת מעמד כלכלי שווה לנשים ולגברים, בצמצום הפערים בשכר, בקידום נשים בתפקידים ניהוליים וייצוגיים ובניצול הקשר הטוב והזיקה להסתדרות להובלת קמפיין ארצי למניעת אלימות במשפחה באמצעות מקומות העבודה. 

לבני יזמה והביאה לידי מימוש אמנה בעניין התאמת עולם העבודה להורות ולקידומם ועידודם של עובדים, המשלבים בין עולם עבודה תחרותי לבין הקמת משפחה וגידול ילדים. האמנה נחתמה באפריל 2007 על ידי עופר עיני, יו"ר ההסתדרות, ושרגא ברוש, יו"ר לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים. יוזמה נוספת שלה מתבססת על הדרישה לשלב נשים בצוותי משא ומתן מדיניים.

מדצמבר 2006 היא חברה בדירקטוריון של חברת לומניס.

לבני היא גרושתם של אשר ידלין ושל השחקן יאיר (קויה) רובין, אבי בנם גיורא (גיגי).

קישורים חיצוניים
----------------

* טליה לבני עם אשר ידלין, בעת הרשעתו, בסרט על היחידה הארצית לחקירות הונאה (אתר יוטיוב)
* ביקור טליה לבני בארגון המהנדסים הארצי (אתר הארגון, שנת 2008, כולל תמונתה בביקור זה)
* ביקור אצל נשיא המדינה שמעון פרס, של מועצת ארגוני הנשים בישראל בראשות טליה לבני (אתר נעמת, 2008)
* יהודה שרוני, יו"ר נעמת לעסקים: "העלאת גיל הפרישה לנשים בישראל- טעות", באתר nrg‏, 23 ביוני 2011 (כולל תמונתה העדכנית, בעת המאמר)
איגוד הג'ודו בישראל אחראי על תחרויות ה**ג'ודו בישראל**. אחת לשנה מתקיימת אליפות ישראל בג'ודו.

במשחקים האולימפיים זכו הג'ודוקא הישראלים ב-6 מדליות אולימפיות, מהן 1 כסף ו-6 ארד. יעל ארד זכתה במדליית כסף (ברצלונה 1992) ובכך הייתה לספורטאית הישראלית האולימפית הראשונה שזכתה במדלייה אולימפית ולמחרת היום אורן סמדג'ה זכה במדליית ארד. אריק זאבי (אתונה 2004), ירדן ג'רבי, אורי ששון (ריו דה ז'ניירו 2016) ונבחרת ישראל בג'ודו מעורבת (טוקיו 2020) 

באליפויות העולם בג'ודו זכו הג'ודוקאים הישראלים ב-15 מדליות, מהן 3 זהב, 4 כסף ו-8 ארד. אלופי העולם הישראלים הם: ירדן ג'רבי (ריו דה ז'ניירו 2013), שגיא מוקי (טוקיו 2019) וענבר לניר (דוחה 2023). סגני אלופי העולם הם: יעל ארד (המילטון 1993), אורן סמדג'ה (צ'יבה 1995), אריק זאבי (מינכן 2001) וירדן ג'רבי (צ'ליאבינסק 2014). זוכי מדליות ארד באליפויות העולם הם: יעל ארד (ברצלונה 1991), אליס שלזינגר (רוטרדם 2009), גולן פולק (אסטנה 2015), טל פליקר (בודפשט 2017), גפן פרימו (בודפשט 2021) פיטר פלצ'יק (דוחה 2023), רז הרשקו (דוחה 2023) ונבחרת ישראל בג'ודו (טשקנט 2022)

במסגרת אליפויות אירופה באתלטיקה זכו הג'ודוקאים הישראלים ב-41 מדליות, מהן 8 זהב, 9 כסף ו-24 ארד.

ישראל עירכה בגני התערוכה בתל אביב בסוף אפריל 2018 את אליפות אירופה בג'ודו. בתחרות השתתפו 368 ג'ודוקאים מ-44 מדינות.

היסטוריה
--------

הג'ודו החל בפריצתו הגדולה בישראל עם העלייה הגדולה של שנות ה-50, אז הקימו צעירים שעסקו בג'ודו בארצות מולדתם מועדונים להדרכת ועיסוק בג'ודו בינהם: רוז'ה מטודי בתל אביב, מוריס סמדג'ה בבאר שבע, אמיל (חיים) ועקנין בחיפה, שרלי אויזרט באשדוד, יהודה ון דיאז ברמת חן, נתן סימון בחיפה ובירושלים. אחריהם פעלו דניס הנובר ושלמה פייגה במולדת, אדמונד בוזגלו בעפולה ובחיפה וגדי סקוניק בתל אביב.

### שנות ה-60

#### 1961

הג'ודו הוכנס למכביה השישית (1961) אך עדיין לא כענף מן המנין. 

#### 1965

ב-1965 הוקמה ה"התאחדות הישראלית לג'ודו", שבראשה עמד משה פלדנקרייז ונערכו תחרויות לקביעת הייצוג במכביה, שהתפתחו לאליפויות ישראל בג'ודו.

### שנות ה-70

"התאחדות הישראלית לג'ודו" בראשות עמוס גרינשפן הצליחה להתקבל לאיגוד האירופי לג'ודו.

#### 1971

ב-1971 נערך קורס מאמני ג'ודו ראשון במכון וינגייט. השתתפו: עמוס גרינשפן, אלי קרסנטי, מוריס סמדג'ה, לב, אדמונד בוזגלו, עמוס גלעד, יעקב אזולאי, רוברט קריאף, יורם הדר וורנר לאופולד.

#### 1972

ב-1972 מוזגה התאחדות הישראלית לג'ודו אל ההתאחדות לספורט בישראל. 

במחצית השנייה של שנות השבעים הופיעו הישגים בינלאומיים ראשונים, כולל מדליות באליפויות בריטניה, בלגיה, סקנדינביה וארצות הברית.

#### 1976

הג'ודוקא הראשון שייצג את ישראל במשחקים האולימפיים היה יונה מלניק, שהשתתף באולימפיאדת מונטריאול (1976). הוא הפסיד בסיבוב הראשון. 

### שנות ה-80

#### 1984

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) קבע אדי קואז את ההישג הטוב ביותר של המשלחת הישראלית, לאחר שסיים במקום שביעי בקטגוריית המשקל של עד 60 ק"ג. ישראלי נוסף שהתחרה היה משה פונטי (עד 78 ק"ג) שהפסיד בסיבוב הראשון..

#### 1988

המשלחת הישראלית לאולימפיאדת סיאול לא כללה אף ג'ודוקא.

ראו גם
------

* ג'ודו במשחקים האולימפיים

קישורים חיצוניים
----------------

הערות שוליים
------------

1. ↑  עמוס גלעד, תולדות הג'ודו בישראל. מתוך הספר "דרך הגמישות"
2. ↑  אלכס דורון, אדי קואז קבע "שיא ישראלי", מעריב, 6 באוגוסט 1984
3. ↑  הספורטאים שלנו בלוס אנג'לס, ג'ודו, מעריב, 29 ביולי 1984
תאורת גז ביתית.
**תאורת גז** היא הפקה של אור מלאכותי מבעירה של דלק גזי כמו מימן, מתאן, אתן, אצטילן, בוטאן, פרופאן, פחמן חד-חמצני או גז טבעי.

לפני שהחשמל היה נפוץ וכלכלי דיו לשימוש רחב, הגז היה אמצעי התאורה הפופולרי ביותר ברחובות.
בתקופה זו הוארו רחובות ערים מודרניות בפנסי רחוב הפועלים על גז. פנסי הגז הראשונים הצריכו מדליק פנסים שהיה עובר ברחובות העיר לעת ערב ומדליק כל פנס בנפרד. במערכות תאורה מאוחרות יותר הוכנסו מציתים שהופעלו אוטומטית כאשר החלה זרימת גז בפנס. מערכות הפנסים המוקדמות ביותר מסוג זה הותקנו ככל הנראה בקורדובה שבספרד, בשנת 1000 לספירה לערך. הפיכת תאורת הגז למערכת רחבה מיוחסת לממציא הסקוטי ויליאם מֶרְדוֹךְ, בשנות ה-90 של המאה ה-18. מערכות פנסי רחוב בעלי מראה מודרני יותר, אשר פעלו על דלק קרוסין הותקנו בעיר לבוב, אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית, בשנת 1853.

בתקופה המודרנית תאורת הגז משמשת למחנאות, או ליצירה של אפקט נוסטלגי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תאורת גז** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ביוגרפיה של ויליאם מורדוך

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007560469605171
* BnF: cb11976447h (data)
* GND: 4402698-5
* LCCN: sh85053316
* NDL: 00562274
* NKC: ph560222

 |
**עוף העמק** היא אגודה שיתופית העוסקת בייצור מוצרי מזון עשויים מבשר עוף.

משחטת "עוף העמק" הוקמה ברמת ישי ב-1957 על ידי חברת תנובה בהשקעה של 100,000 לירות, על בסיס משחטה ישנה שפעלה במקום מאז 1952. אך בתחילת 1959 לאחר תקופת הפעלה קצרה היא נסגרה על ידי תנובה בגלל חוסר כדאיות כלכלית. המשחטה נמכרה ליישובי הסביבה, 17 קיבוצים ושלושה מושבים מאזור עמק יזרעאל שיצרו את "מפעלי העמק", אגודת גג של מפעלים בעמק יזרעאל והחלו להפעילה במחצית השנייה של 1960. בתחילה הופעלה המשחטה בהיקף מצומצם של כ-25 עובדים.

בסביבות שנת 1963 המשחטה הורחבה ובראשית 1965 עבדו במשחטה כ-80 עובדים והיקף הייצור החודשי במשחטה הגיע לכמעט 200 טון, מקום שני בין המשחטות בישראל. עם זאת, המשחטה התקשתה לממן את תשלומי הריבית על ההשקעה ומנהליה בקשו סיוע של משרד החקלאות.

בעקבות התרחבות בשנת 2001, היקף הייצור של המשחטה הוא כ-24,000 טונות בשנה. חלק מהתוצרת הועברה למפעל עיבוד מוצרי בשר של עוף העמק במגדל העמק וחלקה משווקת לגורמים אחרים. המפעל עצמו ייצר בשנת 2000 כ-3,000 טונות של מוצרי עוף, ובהם עוף בגריל, סטייקים, בשר טחון, המבורגרים וקבבים. בשנת 2000 עמד היקף הפעילות של המשחטה והמפעל גם יחד על כ-130 מיליון שקלים חדשים, ובשנת 2009 הועסקו בו כ-200 עובדים. בשנת 2003 נסגר המפעל.

בשנת 2008 התקשרה "עוף העמק" עם חברת טבעוף, המתמחה בגידול עופות ללא שימוש באנטיביוטיקה, והן הקימו חברה משותפת, ש-75% ממנה בבעלות טבעוף. שיתוף הפעולה בין החברות לא צלח, ו"עוף העמק" נקלעה לקשיים כלכליים. בראשית 2009 נאמדו חובותיה בכ-40 מיליון שקלים חדשים, היא הפסיקה את פעילות פסי הייצור, ועמדה בפני סכנת סגירה. באוגוסט 2009 נרכשה החברה על ידי אנשי העסקים רמי לוי ועמיר דגן תמורת 13 מיליון ש"ח והמפעל חזר לפעול חודשים ספורים אחר כך.

קישורים חיצוניים
----------------

* אליעזר שוורץ, ‏מצב התעסוקה בעמק יזרעאל וסכנת הסגירה של מפעל "עוף העמק", באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, 15 במרץ 2009
* אחיקם משה דוד ומיכל גרינברג, "עוף העמק הוא לא פרי גליל - זה עסק בלי זכות קיום", באתר nrg‏, 9 במרץ 2009
* ישראל רוזנר, מתבצרים למען הפרנסה - עובדי עוף העמק במאבק הגדול בחייהם, באתר של "רשת 13", 13 במרץ 2009 (במקור, מאתר "nana10")
* שרון רופא אופיר, סוף טוב: נחתם ההסכם לרכישת עוף העמק, באתר ynet, 3 באוגוסט 2009

הערות שוליים
------------

1. ↑  תוכפל האוכלוסייה ברמת ישי, דבר, 23 במאי 1957
2. ↑  א. מש, ברמת ישי משבחים המוסדות, דבר, 18 ביוני 1959
3. ↑  דורשים הפעלת המשחטה ברמת ישי, דבר, 10 בדצמבר 1959
4. ↑  מועצת אזור קישון מסכמת שנת פעולה, דבר, 9 באוקטובר 1960
5. ↑  מועצת איזור קישון דנה על מפעלים חדשים, דבר, 29 ביולי 1962
6. ↑  ככל הנראה בשנים 1960–1961 היא עבדה רק למקוטעין, ראו המוסדות נתבעים לסייע לרמת ישי, דבר, 24 באפריל 1961
7. ↑  א. מש, המפעלים האזוריים בעמק מתרחבים, דבר, 17 בפברואר 1965
8. ↑  משק העופות, כרך 13, עמוד 49
9. ↑  דורשים הקלת תנאי המימון למפעלים האזוריים בעמק, דבר, 7 בפברואר 1965
10. ↑  אליעזר שוורץ, ‏מצב התעסוקה בעמק יזרעאל וסכנת הסגירה של מפעל עוף העמק, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, 15 במרץ 2009, עמ' 4
**הפארק הלאומי פריבאיקלסקי** (ברוסית: **Прибайка́льский национа́льный парк**) הוא שטח טבעי מוגן בעל חשיבות פדרלית, שהוקם לצורך שימור החוף המערבי של ימת באיקל.

גאוגרפיה
--------

שטחו הכולל של הפארק הוא 297,417 הקטאר, והוא ממוקם על שטחי מחוזות המשנה סליודיאנקה, אירקוטסק ואולחון שבמחוז אירקוטסק.

פארקים לאומיים הופיעו ברוסיה בשנות השמונים של המאה העשרים. אחד הפארקים הראשונים היה הפארק הלאומי פריבאיקלסקי, שאורגן בתקופת שיא מאבקה של הקהילה לשימור ימת באיקל. ההחלטה התקבלה על ידי מועצת השרים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הרוסית ב-13 בפברואר 1986. בשנת 1996 נכללה ימת באיקל ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.

הפארק הוא רצועה צרה המכסה חלק גדול (כ-470 ק"מ) של החוף המערבי של ימת באיקל מהכפר קולטוק שמדרום לכף קוצ'ריבסקובסקי בצפון והוא משתרע על המדרונות המזרחיים של רכס פרימורסקי, החלק הדרומי של מישור אולחינסקי, האגן של הנהר הגדול (יובלו של נהר אנגרה), כמו גם האי אולחון. החלק הדרומי של הנהר נשפך אל נהר אנגרה.

הפארק כולל את האזור המוגן הגדול ביותר שלחופי הבאיקל (כמעט רבע מאורכם הכולל). עושר עולם החי והצומח, מספר המינים הנדירים של חי וצומח ושפע המונומנטים הארכאולוגיים של הפארק הלאומי עבר הבאיקל עולה על כל שטח טבעי מוגן אחר באזור הבאיקל.

בניגוד לשמורות, הפארקים הלאומיים עשויים להכיל את האוכלוסייה המקומית, שבמידה מוגבלת עוסקת בחקלאות ומבצעת סוגים שונים של שימושי קרקע, כמו גם תיירות אינטנסיבית ופעילויות שאינן גורמות נזק לסביבה. כיום הפארק הוא ביתם של כ-15,000 איש. בעונת הקיץ מתווספים אליהם עוד מאות אלפי תיירים, מאחר שבפארק ממוקמים כמעט כל המקומות הפופולריים של החוף המערבי של ימת באיקל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הפארק הלאומי פריבאיקלסקי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הפארק הלאומי פריבאיקלסקי
* הפארק הלאומי באתר האינטרנט של "השטחים הטבעיים המוגנים של הפדרציה הרוסית"
* האזורים המוגנים של אזור הבאיקל

| הפארקים הלאומיים של רוסיה |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אדמת הנמר • אונגה שליד הים • אורלובסקויה פולסיה • אי האשוחים • אלברוס • ארקטיקה הרוסית • אלחנאי • אניואיסקי • בוזולוסקי בור • אלניה • בשקיריה • ברינגיה • וודלוזרסקי • זיוראטקול • יוגיד-וה • ולדאי • יער מארי • לוסיני אוסטרוב • משצ'רה • משצ'רסקי • נצ'קינסקי • סבז' • סאיליוגמסקי • רכס סמרה • סנגיליי • פאאנריאווי • אגם פלשצ'ייבו • פריפישמינסקייה בורי • פריבאיקלסקי • הצפון הרוסי • סמוך לבאיקל • קאמה תחתית • קאלבלסקי • קיסלובודסק • קנוזרסקי • קריאת הנמר • הרצועה הקורונית

---

המשרד למשאבי טבע של רוסיה • סוכנות היערות הפדרלית |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 315163437
* WorldCat (עם VIAF): 315163437

 |
**מליניב** (באוקראינית: **Млинів**; בפולנית: **Młynów**, **מלינוב**) היא עיירה במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, על גדות נהר איקבה (Ikva), בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

העיירה נזכרת מתחילת המאה ה-16, ובחלוקת פולין נכללה בשטחי האימפריה הרוסית. בשנת 1921, בעקבות הסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

מלינוב מהווה מרכז של "ראיון מלניוב" שבשנים 1962-1995 כלל גם דמידיבקה וסביבתה וכיום מהווים ראיון עצמאי.

יהודי מליניב
------------

בעיר היו קהילות של חסידות טריסק, חסידות קרלין וחסידות אליק. רבי אהרן פרלוב, ה"בית אהרן" מקרלין, נקבר בעיירה. בעשור הראשון המאה ה-20 נמצא קברו והאוהל והמצבה חודשו. כמו כן נקנה ונבנה בית הכנסת של חסידות קרלין בעיר.

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-600 יהודים, כמחצית תושביה, והתקיימו בה פעילות ציונית ובית ספר עברי. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.

ב-24 ביוני 1941, זמן קצר לאחר תחילת מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, החרמת רכוש ודברי ערך וחובת ביצוע עבודות כפייה. במהלך חודש יולי נרצחו בעיירה עשרות יהודים, ובהם רב הקהילה. בסתיו 1941 שולחו כחמישים יהודים מהעיירה לעבודה ברובנו, ונרצחו בה.

ב-22 במאי 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו מוקף גדר תיל, אליו הובאו מאות יהודים נוספים מיישובי הסביבה. בזמן פעילות הגטו התארגנה בו קבוצת מחתרת, בראשות אברהם בן ציון הולצקר, אשר אספה נשק וצידה, אך לא הספיקה לפעול.

ב-9 באוקטובר 1942 בוצעה בגטו שבעיירה אקציית חיסול, בה נרצחו כל יושביו בבורות ירי. לאחר מכן, ערכו הגרמנים והאוקראינים מצוד אחר יהודים שהסתתרו בעיירה ובסביבתה, ו-66 יהודים שאותרו נרצחו אף הם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מליניב** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מליניב
* ספר יזכור לקהילת מליניב, בספריית העיר ניו יורק
* מלינוב (Młynów), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* "מליניב", באתר השטעטל הווירטואלי
* אתר למנויים בלבד רוחמה אלבג, נסיעה למלינוב, עיירת הולדתו של יצחק למדן, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2018
* אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין (אנ'), מלינוב, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1428–1430), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
נדא אגא-סולטאן
תמונה מתוך הסרטון שהנציח את מותה של אגא-סולטאן ושהתפרסם בעולם
**נדא אגא-סולטאן** (בפרסית: **ندا آقاسلطان**, תעתיק מדויק: נדא אקאסלטאן; 23 בינואר 1983 – 20 ביוני 2009) הייתה צעירה איראנית בת 27 שנורתה ונהרגה במהלך ההפגנות בטהראן בעקבות הבחירות בשנת 2009. תמונתה, בעודה שוכבת על הקרקע בעת מתבצעים בה ניסיונות החייאה, הפכה לסמל להתנגדות למשטר האייתוללות, וכך גם סרטון שתיעד את מותה ואת מאמצי ההחייאה שהופץ ברשת האינטרנט.

נדא (ندا), ששמה בשפה הפרסית מתורגם כ"קול", "קריאה" או "מסר אלוהי", כונתה בכתבות באתרי אינטרנט רבים בימים שלאחר התקרית כ"הקול של איראן".

התקרית
------

נדא אגא-סולטאן נולדה ב-23 בינואר 1983 למשפחה מהמעמד הבינוני בטהראן. היא למדה פילוסופיה אסלאמית באוניברסיטת אזאד האסלאמית בטהראן. היא פרשה מהלימודים לאחר שנתיים והחלה ללמוד בקורס למדריכי תיירים.

ב-20 ביוני 2009 הגיעה סולטאן במכוניתה יחד עם המורה שלה למוזיקה ושני אנשים נוספים במטרה להשתתף באירועי המחאה נגד התנהלות הבחירות באיראן, שבהן נבחר לנשיא מחמוד אחמדינז'אד. לאחר שנתקעו בפקק תנועה, החליטה סולטאן לצאת ממכוניתה בשל החום הכבד ולהצטרף למפגינים רגלית. היא יצאה מהמכונית ונפגעה מירי, ככל הנראה על ידי אנשי המשטר שהיו לבושים בבגדים אזרחיים. סולטאן נורתה בחזה והתמוטטה אל הקרקע. חבריה וכן רופא שנכח במקום החלו לבצע בה ניסיונות החייאה, אך ללא הועיל.

אחרית דבר
---------

אגא-סולטאן נקברה בבית הקברות בהשט-י זהרה שבדרום טהראן. הממשל האיראני אסר על קיום תפילות המוניות לזכרה במסגדים, ומספר כלי תקשורת אף דיווחו כי משפחתה של אגא-סולטאן קיבלה איומים מהממשל כי תיפגע אם תרשה התאגדות של אנשים כדי להתאבל על מותה.

המגזין "טיים" וכלי תקשורת נוספים שיערו כי החשיפה התקשורתית הבינלאומית הרחבה שקיבלה התקרית גרמה לרבים לראות באגא-סולטאן קדושה מעונה. ב-22 ביוני, קראו מהדי כרובי ומיר-חוסיין מוסאווי, שניים מהמועמדים לנשיאות איראן שטענו כי הבחירות זויפו, לאזרחים איראנים להנציח את זכרה. חוסיין עלי מונתזרי, מבכירי הממשל האיראני ומבקר חריף של הנשיא מחמוד אחמדינז'אד, קרא לשלושה ימי אבל ציבורי בעקבות מותה של אגא-סולטאן.

מפקד משטרת טהראן טען בימים שלאחר הפרשה כי לשוטריו לא הייתה כל מעורבות במותה של נדא אגא-סולטאן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרשת מותה של נדא אגא-סולטאן** בוויקישיתוף
* "העם האירני עוד ינצח" (אורכב 16.06.2020 בארכיון Wayback Machine), חדשות ערוץ 2
* איראן אוסרת תפילות למען נדה אגהה סולטאן, המפגינה שנהרגה מול המצלמה, באתר הארץ, 22 ביוני 2009

* ISRAEL: Iranian exile linked to Neda meets with President Shimon Peres, The Los Angeles Times

‏

הערות שוליים
------------

1. ↑  David Connett, "Iran online: Around the world in 60 minutes", The Independent, June 28 2009
**קמיקי מקרין** (שם מדעי: *Anhima cornuta*) הוא מין עוף ביצה החי בטבע בדרום אמריקה. הוא שייך לסדרת האווזאים ולמשפחת הקמיקיים והיא המין היחיד בסוגו.

מאפיינים
--------

אורך הקמיקי 84–95 ס"מ ומשקלו 3.5 ק"ג. הוא בעל ראש וצוואר שחורים וחזה בעל נוצות לבנות מפוספסות מעט. הגוף והכנפיים חומים והבטן לבנה. על ראשו יש כתר שבקצהו קרן קטנה, שנתנה לו את שמו, והיא מחוברת באופן רופף לגולגולת. הוא בעל עיניים צהובות, מקור קטן וקרומי שחייה קטנים בין רגליו. הוא גם בעל זיזי טפרים קטנים הנחבאים על הכנפיים, תופעה נדירה אצל עופות. באופן כללי הקמיקי מזכיר במראהו תרנגול או שכווי, יותר מאשר אווז.

בזמן החיזור הוא קורא קריאות רמות מאד, תוך שהוא עף, קופץ ורוקע ברגליו.

הקמיקי חי בטבע בביצות ויערות דרום אמריקה בקולומביה, ונצואלה, ברזיל, בוליביה, פרו, אקוודור, סורינאם, גויאנה וגינאה הצרפתית ובעבר הוא חי גם בטרינידד וטובגו. הוא צמחוני וניזון בעיקר מצמחי ביצות.

הוא נפוץ בין צמחי מים בביצות ובונה קן ליד המים כמו רוב האווזים. הנקבה מטילה שלוש ביצים חומות ומסווה אותן. כאשר האפרוחים בוקעים הם כמעט עצמאיים ויכולים ללכת בעצמם.

ראו גם
------

* קמיקי מצוייץ
* קמיקי הצווארון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קמיקי מקרין** בוויקישיתוף
* קמיקי מקרין, באתר ITIS (באנגלית)
* קמיקי מקרין, באתר NCBI (באנגלית)
* קמיקי מקרין, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* קמיקי מקרין, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* קמיקי מקרין, באתר GBIF (באנגלית)
* קמיקי מקרין באתר neotropical.birds

משפחת קמיקים בפרו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  קמיקי מקרין באתר הרשימה האדומה של IUCN
**אנכודוס** (שם מדעי: *Enchodus*) הוא סוג של דג מקרין סנפיר קדום שחי בעידן המזוזואיקון בתור הקרטיקון ובעידן הקנוזואיקון עד סוף האאוקן, והוא אחד היצורים הבודדים ששרדו את הכחדת הקרטיקון. מאובניו נמצאו ברחבי העולם.

מאפיינים
--------

זה היה דג קטן עד בינוני, עד לאורך 1.5 מטר, שהתאפיין בזוג ניבים ים ארוכים מאוד בקצה פיו שלעיתים הגיעו לאורך 6 סנטימטר. הוא היה בעל עיניים גדולות וגוף צר וזרים כך שכנראה היה אוכל בשר. בתחילה סברו שהוא קרוב לסרדינים, אך מחקרים מאוחרים יותר העריכו שהיה קרוב יותר לסדרה דגי-לטאים החיים ברובם על קרקעית הים. מראה הגולגולת מזכיר דגים החיים במעמקי הים כמו חכאים או לועיתיים כך שייתכן שחי באופן דומה. שיניו עזרו לו להרוג טרף קטן שמצא כמו דגים אחרים וסרטנים.

למרות ניביו הגדולים וגודלו הוא נמצא פעמים רבות בבטנם של טורפים ימיים כמו מוסזאוריים, פלזיוזאורים, עופות ימיים כמו הבפטורניס, דגים אחרים וכרישים.

מיני הסוג
---------

* *E. amicrodus*
* *E. annectens*
* *E. brevis*
* *E. dirus*
* *E. elegans*
* *E. faujasi*
* *E. ferox*
* *E. gladiolus*
* *E. gracilis*
* *E. lamberti*
* *E. lemonnieri*
* *E. lewesiensis*
* *E. libyus*
* *E. longidens*
* *E. longipectoralis*
* *E. major*
* *E. marchesettii*
* *E. mecoanalis*
* *E. oliveirai*
* *E. parvus*
* *E. petrosus*
* *E. pulchellus*
* *E. saevus*
* *E. semistriatus*
* *E. shumardi*
* *E. subaequilateralis*
* *E. tineidae*
* *E. venator*
* *E. zipapanensis*

בתרבות
------

דג זה הופיע בסרט מפלצות ים.

ראו גם
------

* קימוליכתיס -דג טורף בן אותה תקופה וסדרה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנכודוס** בוויקישיתוף
* אנכודוס, באתר GBIF (באנגלית)
**קובאל** (בפולנית: **Kowal**) היא עיירה במחוז ולוצלאווק שבפרובינציית קויאוויה-פומרניה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

קובאל נזכרת מהמאה ה-12, ובמשך השנים הייתה למרכז מסחר אזורי, תוך שנבנו בה מבצר וטירה. בשנת 1519 הוענקו לקובאל זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 הוחרבה העיר כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית.

יהודי קובאל
-----------

יהודים ישבו בקובאל מראשית המאה ה-16, ובמחצית השנייה של המאה ה-16 הותר להם להקים בה בית מדרש ובית עלמין. לאחר נסיגת השוודים מהיישוב באמצע המאה ה-17, פרעו ביהודיו החיילים הפולנים שהגיעו אליו. במהלך המאה ה-18 הוטלו מגבלות על עיסוקי היהודים בעיירה, ועד שנת 1862 הוטלו הגבלות על אזור מגוריהם בה.

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 1,227 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל.

### בשואה

עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים באמצע ספטמבר 1939, החלו אלו בשוד רכוש יהודיה, בסיוע פולנים מקומיים, ובחטיפתם לעבודות כפייה, תוך הטלת סכומי כופר על הקהילה. כעבור מספר ימים הרסו אנשי ס"ס כמה עשרות בתים של יהודים בעיירה.

ב-11 בדצמבר 1940, לאחר סיפוח אזור העיירה לרייך השלישי, החל גירושם של חלק מיהודי העיירה מזרחה, ורובם הגיעו לבסוף לגטו ורשה. ב-23 ביוני 1941 גורשו לוולוצלאבק כ-350 גברים יהודים שנותרו ביישוב. משם נלקחו למחנות עבודה, ואלו ששרדו בהם, שולחו בהמשך לאושוויץ. באמצע אוקטובר 1941 כלאו הגרמנים את כ-400 הנשים והילדים היהודים שנותרו בעיירה במבנה הכנסייה המקומית, ושם הוחזקו 10 ימים ללא מזון. לאחר מכן, נלקחו השורדים לתחנת הרכבת, ושולחו לגטו לודז', ממנו הועברו למחנה ההשמדה חלמנו. לאחר השלמת הגירוש הרסו הגרמנים את בית העלמין היהודי בעיירה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קובאל** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קובאל
* קובאל באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "קובאל", באתר השטעטל הווירטואלי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: e6c8b34c-56fe-4676-8857-14dbb5c9bd03
* VIAF: 236948940
* WorldCat (עם VIAF): 236948940

 |