recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**בומבו לגוארו** (Bombo legüero ובקיצור - בומבו) הוא תוף ארגנטינאי ממשפחת הממברנופוניים שמקורו בסנטיאגו דל אסטרו.

תואר השם legüero מציין שקולו נשמע למרחוק, אף למרחק של ליגה. המתופף נקרא בספרדית בומביסטו (bombisto).

תיאור אורגנולוגי
----------------

הבומבו שייך למשפחת הממברנופוניים, מורכב משתי ממברנות עשויות עור- לרוב עם השערות עליהן, המתוחות על גבי גליל עשוי עץ - לרוב פלטת עץ מעוגלת וסגורה לצורת גליל.

מתופפים בעזרת שני מקלות תיפוף מעץ המכוסים עור בקצותיהם ואשר נקראים פאלוס (palos) או פאליז'וס (palillos), כאשר התיפוף מתבצע על ממברנת העור (להפקת קולות עמוקים) על שולי העץ של הבומבו (להפקת קולות נקישה חדים), וגם זה בזה.

גוף הבומבו
----------

הכנת בומבו בידי אמן
גוף הבומבו (Caja, Cuerpo, או Carcasa) עשוי מגזע חלול, לרוב מעץ סייבו (ceibo, שם מדעי: *Erythrina crista-galli* ובעברית: אלמוגן כרבולתי - העץ הלאומי של ארגנטינה ואורוגוואי). העץ מיובש בדרך כלל, דבר המבטיח את איכות הצליל ועמידות הבומבו, אך יש המשתמשים בעץ לא מיובש ופוגעים בכך באיכות הכלי.

תופי בומבו העשויים מסייבו נחשבים לנדירים ויקרים, מכיוון שלוקח שנים רבות עד שהעץ מגיע לקוטר המבוקש, ולכן בעלי מלאכה רבים מייצרים אותם ממספר שכבות של דיקטים מכופפים מעצים אחרים, אך הצליל שלהם אינו זהה.

הממברנה
-------

הממברנה (Membrana או Parche de Cuero) עשויה מעור כבש או עז, ולפעמים גם מבהמות אחרות; ובדגמים קטנים ולא תקניים - גם מעור של חיות בר.

מומלץ להשתמש בשתי ממברנות שונות - מעור כבש ומעור עז - כדי להצליח להפיק צלילים שונים.

החישוקים
--------

שני חישוקים עץ מחזיקים את הממברנות מתוחות על גבי גליל העץ, ומשמשות לכיוון גובה הצליל המופק מהממברנות ואיכותו. בנוסף- ניתן לתופף אף עליהן, עם גוף מקלות התיפוף, כדי לקבל צלילים חדים יותר.

הרפידות
-------

לכל אחד ממקלות התיפוף רפידת עור בקצה. התיפוף על הממברנה מתבצע לרוב ברפידות, ועל החישוקים או זה בזה - בגוף העץ של המקלות. במקרים מסוימים הבומביסטו יעדיף לתופף בחלקו החשוף של מקל התיפוף.

כיוון הבומבו
------------

לאחר הרכבת הבומבו יש צורך לכוון אותו, ולחזור על כך מדי פעם תוך כדי שימוש שוטף: העור והעץ מתייבשים ומתלחלחים בשל שינויים במזג האוויר, וגם עצם השימוש משפיע עליהם.
מתיחת הממברנות נעשית בעזרת שרוכים המחברים ביניהן לסירוגין, והחישוקים משמשים לקיבוען.

שונות
-----

מרסדס סוסה
לבומבו היו שימושים נוספים בצפון ארגנטינה כמו העברת מידע באמצעות התיפוף, או ציון מרחקים - הגאוצ'וס לא התרחקו מעבר למרחק בו נשמע הבומבו (בתנאים אופטימליים במרחבי הפמפס - למעלה משתי ליגות).

הבומבו משמש ככלי ליווי בהרכבים הפולקלוריים במוזיקה הארגנטינאית, כשבחלק מהמקרים הליווי מינימלי ונועד להדגיש את הסינקופות, ובמקרים אחרים הליווי דומיננטי יותר.

את הבומבו מקובל להחזיק מתחת לבית השחי כשהוא תלוי על השכם, אך לעיתים גם במאונך על הארץ או על מעמד מתאים.

הזמרת מרסדס סוסה ליוותה את עצמה בבומבו בתחילת דרכה כזמרת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בומבו לגוארו** בוויקישיתוף
* Chakai Manta - צ'קררה המבוצעת א-קפלה בליווי של בומבו (לוס צ'לצ'לרוס).

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 091ecfa0-a0b7-405c-b14c-82806cccc465

 |
**חצי האי בר** (באנגלית: **Bear Peninsula**) הוא חצי אי רחב, ממזרח לחצי האי מרטין, בחוף וולגרין, בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה. 

אורכו של חצי האי 80 קילומטרים ורוחבו 40 קילומטרים. 

חצי האי מכוסה קרח (למעט מחשופים בודדים לאורך שולי חצי האי). 

שיא גובהו של חצי האי - 354 מטרים מעל פני הים.

היסטוריה
--------

### גילוי חצי האי

חצי האי מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה לגובה בינואר 1947.

### מקור השם

שמו של חצי האי ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.

האי נקרא על שם *אניית צי ארצות הברית בר* (*USS Bear*), שהייתה ספינת הדגל של חיל האוויר של ארצות הברית, וממנה בוצעו שלוש טיסות סיור בפברואר 1940 בהן התגלו חוף וולגרין והאי ת'רסטון. הספינה גם שימשה כספינת הדגל של ריצ'רד ביירד.

קישורים חיצוניים
----------------

* חצי האי בר באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* חצי האי בר באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד
* חצי האי בר באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* מפת אזור חצי האי בר
* תחזית מזג אוויר עדכנית, ארוכת טווח עבור חצי האי בר

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
2. ↑  מידע גאוגרפי
המונח "Tears" מפנה לכאן. לערך העוסק בלהקת הפופ הבריטית שכוכבה דרך בשנות ה-80, ראו Tears for Fears.

**The Tears** (בעברית: **הדמעות**) הייתה להקת רוק בריטית שנוסדה על ידי שני חברי להקת סווייד הסולן ברט אנדרסון והגיטריסט ברנרד בטלר, ופעלה בין השנים 2004–2006.

היסטוריה
--------

האיחוד בין שני המוסקאים שהובילו את להקת סווייד, היה מפתיע מאחר שהשניים הסתכסכו קשות שנים ספורות קודם לכן, דבר שהיווה את הסיבה המרכזית לדעיכת הלהקה ופירוקה בסופו של הדבר. שמה של הלהקה לקוח משורת סיום מפואמה מאת המשורר פיליפ לארקין "Femmes Damnées": "The only sound heard is the sound of tears".

באפריל 2005 יצא הסינגל הראשון של הלהקה, "Refugees", שזכה להגיע לראשי המצעדים בבריטניה. ביוני של אותה השנה יצא אלבום הבכורה היחיד של הלהקה **Here Come the Tears** (שהגיע למקום ה-15 במצעדי המכירות בבריטניה), ועמו יצא גם הסינגל השני והאחרון ללהקה "Lovers", שהפך אף הוא ללהיט.

חודש לאחר יציאת אלבומה של הלהקה, הכריז אנדרסון, כי במקביל למסע ההופעות של הלהקה וקודם לאלבומה השני - יצא אלבום הסולו הראשון שלו. הלהקה המשיכה במסע ההופעות והכריזה על מסע הופעות נוסף באירופה. לאכזבת המעריצים, בוטל מסע ההופעות של הלהקה, ולמעשה היא חדלה לפעול.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **The Tears** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של The Tears

* The Tears, באתר AllMusic (באנגלית)

* The Tears, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* The Tears, באתר Discogs (באנגלית)

* The Tears, באתר Songkick (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 10338500-9
* ISNI: 0000 0000 9591 1165
* MusicBrainz: e4e27e13-cb4e-4c96-baee-5513355f08be
* VIAF: 141520627
* WorldCat: viaf-141520627

 |
"**It's Five O'clock**" (בעברית: "השעה חמש") הוא שיר של הלהקה היוונית, בנה של אפרודיטה, מאלבום האולפן, הנושא את אותו שם, שיצא ב-1969. השיר יצא לאור גם כסינגל במרקורי רקורדס.

את השיר כתבו ואנגליס וריצ'רד פרנסיס.

השיר הגיע למקום השישי בשווייץ ולמקום ה-11 בהולנד. בישראל הגיע השיר למקום ה-20 במצעד הלועזי השנתי לשנת 1970 של רשת ב'.

רשימת רצועות
------------

**7" single Mercury 6033 001** ‏(1969, יוון)

**7" single Mercury 132 508 MCF** ‏(1970, גרמניה, הולנד, צרפת, בלגיה)

**7" single Polydor 56791** ‏(1970, הממלכה המאוחדת)

**7" single Mercury 132 508 MCY** ‏(1970, איטליה)

**7" single Mercury 51 32 508** ‏(1970, ספרד)

**7" single RTB S 53592 MER** ‏(1972, יוגוסלביה)

צד א'. "It's Five O'Clock" ‏(3:28)
צד ב'. "Funky Mary" ‏(4:11)
**7" EP Mercury 26 017 MCE** ‏(1970, פורטוגל)

1. "It's Five O'Clock" ‏(3:20)
2. "Good Time So Fine" ‏(2:44)
3. "Take Your Time" ‏(2:30)
4. "Annabella" ‏(3:20)

**7" single Philips 6060 320** ‏(1982, בלגיה)

צד א. "It's Five O'Clock" ‏(3:29)
צד ב. "I Want to Live" ‏(3:51)

מצעדים
------

| מצעד (1970) | מיקומי שיא |
| --- | --- |
| צרפת | 1 |
| איטליה | 1 |
| שווייץ (Schweizer Hitparade) | 6 |
| הולנד (Single Top 100) | 11 |
| מצעד (2015) | מיקומי שיא |
| צרפת (SNEP) | 177 |

הגרסה של מילבה
--------------

הזמרת האיטלקייה מילבה הקליטה את השיר ב-1981 בגרמנית בשם "Kennst du das auch?" ובצרפתית בשם "Le drapeau de l'humanité".

הגרסה של דמיס רוסוס (1987)
--------------------------

דמיס רוסוס, שהיה סולן להקת בנה של אפרודיטה, הקליט בשנת 1987 גרסה חדשה של השיר באלבומו *The Story of Demis Roussos*.

ההקלטה יצאה לאור גם כסינגל מתוך אותו אלבום בשנת 1987 בחברת התקליטים BR Music.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "It's Five O'Clock" באתר מיוזיק בריינז
* "It's Five O'Clock" באתר Discogs

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5  "spanishcharts.com - Aphrodite's Child - It's Five O'Clock". נבדק ב-2017-11-01.
2. ↑  "Hit Parade Italia: I singoli più venduti del 1970". *Hit Parade Italia*. נבדק ב-2017-11-01.
3. ↑  "lescharts.com - Les charts français". *lescharts.com*.
4. ↑  "Demis Roussos - It's Five O'clock (Vinyl) at Discogs". נבדק ב-2017-10-28.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 5c494eef-e0b9-3130-9f7d-fc432bf97553

 |
**בתיופסיס** (שם מדעי: ***Bathyopsis***) הוא סוג של יונק נכחד בן לסדרה הקדומה דינוצרטים. הוא התקיים במשך תחילת האאוקן לפני 55.8 עד 46.2 מיליון שנה מזמננו באמריקה הצפונית. 

היונק הקדום תואר ב-1881 בידי אדוארד דרינקר קופ ובסוגו נכללו 2 מינים: *Bathyopsis fissidens* ו-*Bathyopsis middlestewarti* (חלק מהחוקרים רואים בהם מין אחד בעל דו-צורתיות זוויגית). השרידים שלו התגלו במספר תצורות בויומינג ובקולורדו והם הכילו בעיקר שרידי לסתות.

יונק מוזר זה היה דומה ליואינטתריום, אך קטן יותר והיה מבין הקדומים שבבני משפחתו. הוא היה בעל גולגולת באורך 30 ס"מ בעל עורף נמוך וחוטם קצר בעל זוג קרן קרנף נמוכים. הוא היה בעל מצח נמוך ובעל לסתות קצרות בעלות ניבים ארוכים שבלטו מלסתו העליונה. למרות מבנה שיניו הוא היה אוכל צמחים שניזון בעיקר מעלים או פירות ביערות של אמריקה הצפונית. אורכו הגיע ל-1.8 מטר, גובהו ל-80 ס"מ ומשקלו ל-100 עד 180 ק"ג בקירוב, קטן יחסית לקרוביו המאוחרים יותר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בתיופסיס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**המכון להיסטוריה של תרבות חומרית של האקדמיה הרוסית למדעים** (ברוסית: **Институ́т исто́рии материа́льной культу́ры Российской Академии наук, בראשי תיבות ИИМК РАН**) הוא מוסד מחקר ממלכתי במסגרת האקדמיה הרוסית למדעים, הנחשב למכון העתיק ביותר ברוסיה שעוסק במחקר ארכאולוגי, יורשו של הוועדה הארכאולוגית הקיסרית הפטרבורגית. במתכונתו הנוכחית המכון הוקם בשנת 1937.

היסטוריה
--------

המכון הוקם מתוך הוועדה הארכאולוגית הקיסרית, שנוצרה בשנת 1859 ולאחר המהפכה הפכה לוועדה הארכאולוגית הרוסית בשנת 1918.

המכון הוקם בשנת 1991 על בסיס סניף לנינגרד של המכון לארכאולוגיה של האקדמיה למדעים של ברית המועצות (LOIA). במכון חמש מחלקות: ארכאולוגיה סלבית-פינית, ארכאולוגיה של מרכז אסיה והקווקז, היסטוריה של תרבות קדומה, ארכאולוגיה פלאוליתית. ישנן מעבדות הפועלות בתחום טכנולוגיות ניסיוניות וארכאולוגיות.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של המכון להיסטוריה של תרבות חומרית (ברוסית)
* המכון להיסטוריה של תרבות חומרית, ברשת החברתית אינסטגרם

* המכון להיסטוריה של תרבות חומרית, ברשת החברתית VK

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007520867005171
* CiNii: DA09347878
* ISNI: 0000 0001 2291 1890
* LCCN: n94069295
* VIAF: 137689644
* WorldCat: lccn-n94069295

 |
**המכון לכימיה באוניברסיטה העברית** הוא מכון מחקר לכימיה, הוותיק ביותר בישראל, אשר נוסד ב-1924, לפני פתיחתה הרשמית של האוניברסיטה העברית ב-1925.

המכון פועל בקמפוס גבעת-רם של האוניברסיטה העברית, ומעבדותיו נמצאות במספר בניינים, ביניהם: לוס אנג'לס, פילדלפיה, ארונברג ומכון קזאלי לכימיה יישומית.

נכון לשנת 2021, לומדים במכון כ-250 סטודנטים לתואר ראשון, 100 תלמידים לתואר שני, 150 תלמידים לדוקטורט ו-50 פוסט דוקטורנטים מחוץ לישראל.

יושב ראש המכון הוא פרופ' שלמה יצחייק, ויושב ראש החוג הוא פרופ' ליעוז אתגר. מבין בוגרי המכון הבולטים, ניתן למנות את המדענים עדה יונת, צבי רפופורט, איתמר וילנר ונתן שרון.

היסטוריה
--------

המכון נוסד בקמפוס הר הצופים על ידי פרופסור אנדור פודור, בתמיכת אלברט איינשטיין וחיים ויצמן. המימון הראשוני להקמת המכון ניתן על ידי אדמונד ג'יימס דה רוטשילד במרץ 1923. המאמר האקדמי הראשון מטעם המכון נשלח לפרסום בינואר 1924. המכון חווה תנופה משמעותית עם העלייה מגרמניה בשנות ה-30. חוקרים בולטים שהצטרפו למכון בשנים אלו היו ארנסט דוד ברגמן, ישעיהו ליבוביץ ולדיסלאוס פרקש. לאחר סיום מלחמת העצמאות ב-1949 ואובדן הקשר להר הצופים המכון פעל במספר מוקדים בירושלים. בשנת 1959 המכון עבר לקמפוס גבעת רם.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של המכון לכימיה באוניברסיטה העברית

הערות שוליים
------------

1. ↑  מכונים ומרכזי מחקר | הפקולטה למתמטיקה ומדעי הטבע, האוניברסיטה העברית בירושלים, באתר science.huji.ac.il
2. ↑  מכוני מחקר וחוגים | הפקולטה למתמטיקה ומדעי הטבע, האוניברסיטה העברית בירושלים, באתר science.huji.ac.il
3. ↑  מכון לכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים: החלוץ ואבי אבות הכימיה בישראל
4. ↑  **Welcome!**. (באנגלית)
**לואי פאבר** (בצרפתית: **Louis Favre**; ‏1910, בלוו (אנ')‏ – 16 ביולי 1944, סנו (צר')) היה כומר קתולי וחסיד אומות העולם מצרפת שנרצח על ידי הגרמנים.

העץ לזכר חסיד אומות העולם לואי פאבר ביד ושם

קורות חיים
----------

אביו של פאבר נהרג בשנת 1917, במלחמת העולם הראשונה. פאבר למד בבלוו, עיירת הולדתו, ולאחר מכן בז'ובנה (Juvénat) (צר'), בית ספר קתולי בכפר ויל-לה-גרן (אנ') שבמזרח צרפת, ליד אנמס (Annemasse) שבאזור הגבול עם שווייץ וכן בקהילת המיסיונרים של סן פרנסואה דה סאל (צר'). את לימודיו המשיך בפריבור. 

פאבר שירת בצבא הצרפתי בין אוקטובר 1932 לאוקטובר 1933 ושוחרר בדרגת רב-טוראי. הוא שב ללימודיו בפריבור ובשנת 1934 נשבע את שבועותיו הדתיות (אנ'). 

פאבר הוסמך לכמורה בשנת 1936 ושירת בקהילה בשווייץ (מוסד פלורימון - Institut Florimont - שליד ז'נבה) וכן בקהילות באזור מזרח צרפת, ליד הגבול עם שווייץ. הוא היה אוהד כדורגל ותיאטרון, כתב מחזות והעלה אותם עם תלמידיו הצעירים על במת התיאטרון שפעל בבית הספר בפלורימון. 

בשנת 1939 החל פאבר לעבוד בתור מורה בבית הספר בו למד כנער, ז'ובנה.

### פעילותו בתקופת השואה

בספטמבר 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, שב פאבר והתגייס לצבא הצרפתי. באוגוסט 1940, לאחר פלישת גרמניה לצרפת וכניעת צרפת, שב פאבר לכפרו ויל-לה-גרן והמשיך להורות בבית הספר. בשנת 1941 שב לתקופה קצרה להורות במוסד פלורימון בשווייץ. 

באפריל 1942 שב פאבר לצרפת והיה חבר במספר תאי מחתרת נגד הגרמנים ונגד שלטונות משטר וישי ששיתפו עמם פעולה. הוא סיפק מידע מודיעיני לקבוצות מחתרת באזור וכן לאנשי מודיעין של בעלות הברית שהיו ממוקמים מעבר לגבול, בשווייץ. 

לאחר המעצרים ההמוניים של קיץ 1942 באזור הכבוש הבריח האב פאבר יהודים רבים מצרפת אל מעבר לגבול שווייץ, בשיתוף פעולה עם אנשי צוות נוספים בבית הספר, בהם האב ז'ילבר פרנו ורמון בוקאר (Raymond Boccard) שלימים הוכרו גם הם בתור חסידי אומות העולם. בין המבקשים להימלט היו גם חברי תנועת ההתנגדות הצרפתית, טייסי בעלות הברית שמטוסיהם הופלו וכן צעירים נוצרים רבים שביקשו לברוח משירות החובה של הצרפתים בגרמניה הנאצית (אנ'), אליו גויסו בכפייה למעלה מ-100,000 צעירים צרפתים בשנות מלחמת העולם השנייה. מאות פליטים עברו את הגבול באזור פעילותם של פאבר וחבריו, ובסיועם. 

בפברואר 1944 פשטו הגרמנים על בית הספר בו לימד האב פאבר, עצרו חלק מחברי הסגל החינוכי, חקרו אותם וסגרו את בית הספר. פאבר נמלט והסתתר, אך כששמע שחבריו נחקרים באלימות, הסגיר את עצמו כדי למנוע את המשך סבלם. רוב חבריו שוחררו אך פאבר נחקר באלימות ולאחר מספר חודשים במעצר, במספר בתי כלא, הוצא להורג בסנו (צר'), ליד ויל-לה-גרן, עם שבעה אסירים נוספים. הוא סירב להצעות של חבריו למחתרת להיות מוברח מבית הכלא, שכן חשש שהגרמנים ינקמו בחבריו שייוותרו בכלא.

הנצחה
-----

לאחר המלחמה הוענקו לפאבר, לאחר מותו, אות צלב המלחמה, מדליית ההתנגדות, אות לגיון הכבוד הצרפתי וצלב מלחמת העולם השנייה (צר').

בכניסה לבית הקברות באנמס קיימת אנדרטה לזכר פאבר ושלושה מחבריו למחתרת שנרצחו על ידי הגרמנים. כתביו של פאבר שמורים בארכיון בז'נבה.

בשנת 1986 הוכר פאבר על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.

קישורים חיצוניים
----------------

* פעילותו של פאבר להצלת יהודים, באתר "יד ושם" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Père Gilbert Pernoud (בצרפתית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16229017n (data)
* GND: 132684802
* ISNI: 0000 0000 2908 3816
* SUDOC: 149601476
* VIAF: 47929720
* WorldCat: viaf-47929720

 |
לואי מראנט כ**דז'מיל** בבלט "La source" של סן-לאון ודליב, פריז 1866
*לואי מראנט'* (בצרפתית: **Louis Alexandre Mérante** ‏ 23 ביולי 1828 בקורבוואה - 17 ביולי 1887) היה רקדן וכוריאוגרף, מנהל בלט וכוריאוגרף ראשי של בלט האופרה של פריז בסאל לה פלטייה עד שהאולם נהרס בשריפה בשנת 1873, ואחר מנהל הבלט של הלהקה בארמון גרנייה החדש, שנפתח ב-1875. הוא זכור בעיקר ככוריאוגרף של סילביה, או הנימפה של דיאנה מאת ליאו דליב (1876). לצד ארתור סן-לאון וז'יל פרו, הוא אחד משלושת הכוריאוגרפים שהגדירו את מסורת הבלט הצרפתי בתקופת האימפריה הצרפתית השנייה והרפובליקה השלישית, לדברי הכוריאוגרף פייר לאקוט.

ביוגרפיה
--------

מראנט נולד בפריז והיה תלמידו של לוסיין פטיפה, והיה עמו בין ששת החברים בחבר השופטים הנבחר של התחרות הראשונה לרקדני להקה (Corps de ballet), שהתקיימה ב-13 באפריל 1860. בחבר השופטים ישבו מנהל הקונסרבטוריון החדש למחול והבלרינה לשעבר מארי טליוני, הרוח החיה בו.

לאחר "סילביה", יצר מראנט את הכוריאוגרפיה ל"לה פנדנגו", בלט-פנטומימה, שעלה לראשונה על הבמה ב-26 בנובמבר 1877. הליבריתנים לפנטומימה היו אנרי מייאק ולודוביק הלוי, שעבדו כצוות עם אופנבאך וזמן לא רב לפני כן סיפקו ליברית בעוד נושא ספרדי, לכרמן של ביזה.

הבלט של מראנט, "שתי היונים" (Les Deux Pigeons), על פי המשל של לה פונטיין, למוזיקה מאת אנדרה מסאז'ה, זכה לכוריאוגרפיה חדשה, כהזדמנות להציג את הרקדניות הצעירות ביותר של בלט האופרה של פריז. בלטים אחדים מאת מראנט ואחרים, שעלו עונה אחר עונה באופרה גרנייה, אבדו כנראה ללא השב מתולדות הבלט.

אדגר דגה כלל את דמותו של מראנט, בחליפה צחורה ללא רבב, עם השרביט המסורתי להקשת הקצב על קרשי הרצפה, בציור שלו משנת 1872 "אולם המחול". הציור ציין את ראשית דבקותו רבת השנים של דגה בעולם הבלט, אבל אף על פי שרשם סקיצות אישיות של רקדניות ושל אולם האימונים במשכן הישן של הלהקה בסאל לה פלטייה, עם הראי הגדול והמקושת שבו, הוא לא הורשה להיות נוכח בעצמו בחזרה.

אדגר דגה כלל את מראנט בציורו "אולם המחול של האופרה ברי לה פלטייה", ובו נראה מנהל הבלט עובד עם הלהקה באולם המחול של סאל דה לה פלטייה, 1872

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לואי מראנט** בוויקישיתוף

* *Le Fandango*
* Concours Annuel du Corps de ballet de l'Opéra (pdf file; in French)
* Interview with Pierre Lacotte from *Ballet Magazine* August 2000

הערות שוליים
------------

1. ↑  ריאיון עם פייר לאקוט במגזין בלט, אנגליה אוגוסט 2000

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1731824
* BnF: cb147999651 (data)
* GND: 143439588
* ICCU: CUBV167524
* ISNI: 0000 0001 2279 7362
* LCCN: no93007759
* NKC: mzk2011621406
* SELIBR: 309482
* SNAC: w6k36xb2
* SUDOC: 148458343
* VIAF: 49488364
* WorldCat: lccn-no93007759

 |
**צבי (וילי) וילינגר** (1917–29 בנובמבר 2006) היה עסקן כדורגל ישראלי, שייסד את מיל"ן - קבוצת כדורגל הנשים הראשונה בישראל. במקביל ניהל את קבוצת הפועל חולון ואימן את מחלקת הנוער שלה.

ביוגרפיה
--------

וילינגר נולד ב-1917 בחבל הקרפטים בצ'כוסלובקיה, ובנערותו החל ללמוד בישיבה בברטיסלאבה. כשמשפחתו גילתה שהוא משחק כדורגל במקביל ללימודיו, היא החליטה להחזירו לבית המשפחה החדש בטרנסילבניה, שם נשלח לישיבה אחרת. בסיום לימודיו החל לעבוד במפעל המשפחתי לייצור רעפים לגגות.

במהלך מלחמת העולם השנייה נשלח וילינגר יחד עם יהודי סאטו מארה לגטו סטמרנמטי שהוקם בעיר. ב-1944 הוא הועבר לברגן-בלזן ומשם לאושוויץ, שם שהה כשנה. לאחר מכן, הועבר וילינגר למחנה הריכוז דכאו, ובאפריל 1945 שוחרר על ידי הצבא האמריקאי יחד עם שאר ניצולי המחנה. לאחר המלחמה הוא חזר לסאטו מארה, ושב לעבוד במפעל של משפחתו שהוקם מחדש.

ב-1951 עלה וילינגר לישראל והתיישב בחולון. בתחילה הוא הועסק בבית חרושת לרהיטים, ולאחר כשנתיים עבר לעבוד כמנופאי ב"חמת" - שם עבד עד לפרישתו לגמלאות ב-1982.

בשנת 1993 זכה וילינגר בתואר "יקיר ההסתדרות בחולון" על תרומתו למפעלי ההסתדרות בעיר, וב-1997 קיבל את תואר יקיר העיר חולון.

### פעילות בכדורגל

ב-1953 הצטרף וילינגר לקבוצת הפועל חולון, ושיחק בה עשר שנים כחלוץ. לאחר פרישתו, ובמשך עשרים שנה, הוא שימש כמאמן הנוער וכמנהל של הקבוצה. במקביל הוא המשיך לעבוד ב"חמת", שם ניהל את קבוצת הכדורגל של המפעל והוביל אותה לצמרת הליגה למקומות עבודה.

בשנת 1969 נסע וילינגר יחד עם הפועל חולון למחנה אימונים באוסטריה. באחד ימי האימון, הוא הגיע למשחק שבו התחרו נבחרות הנשים של אוסטריה ודנמרק והתרשם מהרמה הגבוהה שהופגנה בו. כשחזר ארצה, החל וילינגר לפעול להקמת קבוצת כדורגל נשים מתוך כוונה לפתח ליגת כדורגל לנשים בישראל. זמן קצר לאחר מכן, הוא הקים בחולון את מיל"ן, שנחשבת לקבוצת כדורגל הנשים שפעלה בארץ.

לאורך השנים שיחקה מיל"ן בעיקר מול קבוצות גברים באירועים מיוחדים ובליגה למקומות עבודה, אך גם ב-30 משחקים בינלאומיים מול קבוצות נשים. ב-1998, עם הקמת ליגת הנשים, פורקה מיל"ן ורוב חברותיה פרשו מכדורגל או עברו לשחק בקבוצות הליגה החדשה.

בנוסף על אלה, וילינגר גם ייסד ב-1990 את ליגת הכדורגל לוותיקים והמשיך לרכז אותה גם בשנות חייו האחרונות. הקבוצה שהקים יחד עם שאול הרשטט - "ותיקי הפועל חולון", זכתה באליפות המדינה לוותיקים כבר בשנה הראשונה לפעילות הליגה.

ב-2006 נפטר וילינגר בגיל 89 ונקבר בבית העלמין ירקון.

קישורים חיצוניים
----------------

* כדורגל נשים, הרבה סימפטיה מעט כסף, מעריב, 17 באפריל 1986
* דיוקנו של המפקח, מעריב, 3 במרץ 1988
* שגיאות פרמטריות בתבנית:יוטיוב   
'סוג: פרק מהסדרה "הבלתי חשובים"' אינו ערך חוקי  ליגה משלהן, פרק מהסדרה "הבלתי חשובים" באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  צבי וילינגר, יקיר העיר חולון לשנת תשנ"ז, אתר עיריית חולון
רבי **צבי הירש שפירא** (י"א בתמוז ה'תר"י, 21 ביוני 1850 - ט"ז בתשרי ה'תרע"ד, 17 באוקטובר 1913) היה רבה של מוקצ'בו (מונקאץ') והאדמו"ר השני של חסידות מונקאטש. מחבר הספרים "באר לחי רואי", "דרכי תשובה", "צבי תפארת" ועוד.

קורות חייו
----------

נולד לרבי שלמה שפירא ולחיה פרומה רבקה (נכדתו של רבי משה לייב מסאסוב) בעיירה סטריזוב בפולין בי"א תמוז תר"י (1850) ונקרא על שם רבי צבי הירש מזידיטשוב שזהו יום פטירתו. בהיותו כבן שש אורס לאסתר הורוויץ בת רבי חנינא הורוויץ, רב העיר אולינוב, בנו של רבי יעקב ממעליץ. החתונה התקיימה באדר תרכ"ה (1865) באולינוב. רבו היה רבי חיים הלברשטאם מצאנז, ולאחר פטירתו נסע גם לבנו רבי יחזקאל שרגא משינאווא.

בשנת ה'תרמ"א מונה אביו לכהן כרבה של מונקאטש, והוא החל לשמש כראש אב בית דין בעיר. לאחר פטירת אביו בשנת ה'תרנ"ג, מילא את מקומו כרב העיר וכאדמו"ר. הוא הודח על ידי השלטונות ההונגרים בשל אי-ידיעת השפה ההונגרית, אך המשיך לכהן כרב באופן לא רשמי ובהמשך חזר לתפקידו. בשנת ה'תרס"ח הקים את "כולל מונקאטש ועשרת הגלילות" שהעביר כסף ליוצאי הונגריה שחיו בארץ ישראל ושבמסגרתו הוקמה לימים שכונת "בתי מונקאטש", בירושלים. התנגד נמרצות לכל ניסיון לחידוש בחיים המסורתיים של היהודים. היה ממתנגדי הציונות ואף התנגד לתנועת אגודת ישראל שקמה בזמנו.

חיבר ספרים רבים, בהם: "דרכי תשובה" על השולחן ערוך, "באר לחי ראי" על תיקוני הזוהר, שו"ת "צבי תפארת", "תפארת בנים" על התורה ומועדים, "תפארת בנים" על הגדה של פסח. קורות חייו נדפסו בספר בית שלמה (לזכר אביו), בפרק "מאמר צבי תפארת".

נפטר ביום השני של חג סוכות ה'תרע"ד בעיר מונקאץ', ונטמן בו ביום בבית העלמין בעיר. את מקומו מילא בנו היחיד, רבי חיים אלעזר שפירא, בעל "מנחת אלעזר".

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד כהנא, **בית שלמה**, אורשיווא תרפ"ח 1928, מאמר "צבי תפארת" - עמ' סה-עב, באתר היברובוקס
* קהילת מונקאטש, באתר "דעת"
* צבי הירש בן שלמה שפירא (1850-1913), דף שער בספרייה הלאומית

ספריו:

* **שו"ת צבי תפארת**, מונקטש תרע"ב 1912, באתר היברובוקס
* **דרכי תשובה - א**, וילנה תרנ"ב 1892, באתר היברובוקס
* **באר לחי רואי - א**, באתר היברובוקס
* **הגדה של פסח - תפארת בנים**, באתר היברובוקס
* **תפארת בנים - א**, באתר היברובוקס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298781705171
* GND: 1029610711
* ISNI: 0000 0000 6696 1163
* LCCN: nr93019628
* NTA: 31514596X
* VIAF: 29406039
* WorldCat: lccn-nr93019628

 |
**תא הדלי** (באנגלית: **Hadley cell**, על שם ג'ורג' הדלי (אנ')) הוא מערכת זרימה גלובלית באטמוספירה. מקורה באזור קו המשווה משם היא זורמת לכיוון הקטבים בגובה 10–15 ק"מ, יורדת באזורים הסובטרופיים וחוזרת לאזור הטרופי בגובה נמוך. זרימה זו יוצרת את רוחות הסחר, את חגורות הגשם הטרופיות והוריקנים, מדבריות סובטרופיים וזרמי סילון. בתאי הדלי נוצרים שקעים ברומטריים בערך בקווי רוחב 0–30.

### השפעות עיקריות על משקעים לפי קווי רוחב

האזור שבו מתכנסות הרוחות מקו המשווה נקרא אזור ההתכנסות האינטרטרופי. באזור זה מתחוללות סופות רעמים היוצרות משקעים רבים.

בחלק העולה של תא הדלי מתעבים רוב אדי המים ויוצרים משקעים, ובחלק היורד האוויר יבש. כשהאוויר יורד, הלחות היחסית יורדת, מכיוון שבעלייה האוויר התחמם כתוצאה מדחיסתו על ידי לחץ האוויר שמעליו. נוצר אזור של לחץ גבוה.

באזורים הסובטרופיים יש פחות הולכה או סערות מאשר בחגורת קו המשווה, ושם נמצאים רבים ממדבריות העולם. עם זאת, המדבריות אינם מתפשטים לצדן המזרחי של היבשות השונות, כתוצאה מזרמי אוקיינוס שנוצרים על ידי רוחות הסחר.

### התפשטות תאי הדלי

רוב האזורים השחונים על כדור הארץ נמצאים באזורים שמתחת לחלק היורד של זרמי הדלי, בערך בקו רוחב 30. יש הוכחות מסוימות שהתפשטותם של תאי הדלי קשורה לשינוי האקלים. מודלים חוזים שתהיה התפשטות נוספת עם עליית הטמפרטורה הגלובלית הממוצעת, אולי ב-2 קווי רוחב במשך המאה ה-21. זה יוכל להוביל לשינויים משמעותיים בכמות המשקעים באזור קווי הרוחב שבשולי התאים. מדענים חוששים שההתחממות הגלובלית תביא לשינויים באקוסיסטם באזורים הטרופיים ושהאזוריים המדבריים יהפכו יבשים עוד יותר ויתרחבו. באזור קו רוחב 30 יירד פחות גשם וייפגעו קשה החקלאות ואספקת המזון.

קיימות הוכחות חותכות לשינוי אקלים בעוצמה המוכרת מההיסטוריה של כדור הארץ שאירע ביערות הגשם במרכז אפריקה בסביבות 850 לפנה"ס. על פי עדויות ממאובנים של אבקת צמחים, התחולל שם שינוי קיצוני בצמחייה שהפכה לכזו של סוונה. זה מיוחס להתייבשות בקנה מידה גדול שייתכן שהייתה קשורה להתחממות הדרגתית ולאו דווקא לבצורות תקופתיות.

ההשערה לפיה הפחתה בפעילות השמש מצמצמת את טווח קווי הרוחב של תאי הדלי ומפחיתה את עוצמת המונסונים, נתמכת על ידי נתונים המצביעים על עליה ביובש במרכז מערב אפריקה ועליה במשקעים באוזרים ממוזגים צפוניים. בינתיים הסערות באזורים הממוזגים התגברו ונעו לכיוון קו המשווה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תא הדלי** בוויקישיתוף
* תא הדלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  לכן יש צפי להגירת אקלים נרחבת. ר' קולין פרייס ויואב יאיר, ההשפעות האפשריות של שינויי האקלים על הביטחון הלאומי של ישראל, המכון למחקרי ביטחון לאומי, אוניברסיטת תל אביב, פברואר 2021
2. ↑  ר' פלאוקלימטולוגיה
**שארל השלישי, דוכס בורבון** (17 בפברואר 1490 - 6 במאי 1527) היה איש צבא צרפתי.

ביוגרפיה
--------

שארל היה בנו של ז'ילבר, רוזן מונפנסייה וקלרמון (כיום בחבל אוברן שבצרפת). ב-1496 נפטר אביו וב-1501 נפטר אחיו הבכור לואי השני, מה שהותיר את שארל היורש של כל נחלות המשפחה באוברן. ב-10 במאי 1506 נישא לסוזאן, דוכסית בורבון, והפך בזכותה לדוכס בורבון.

ב-1507 ליווה שארל השלישי דוכס בורבון את לואי השנים עשר מלך צרפת במסעו לג'נובה (שבצפון מערב איטליה), וב-1512 נשלח על ידי המלך להגן על חבל בורגון בפני כוחותיו של מקסימיליאן הראשון קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-1515 נתמנה למפקד העליון של הצבא הצרפתי על ידי פרנסואה הראשון מלך צרפת. באותה שנה פיקד על חיל החלוץ בקרב מאריניאנו (בצפון איטליה) נגד כוחות האימפריה הרומית הקדושה, ונתמנה למושל העיר מילאנו. שארל הגן על מילאנו בפני כוחות האימפריה אך ב-1518 נקרא לשוב לצרפת.

ב-1521 נפטרה אשתו והורישה לו את כל נחלות בית בורבון, מה שגרם לסכסוך בינו לבין המלך פרנסואה הראשון שדרש נחלות אלה לעצמו בזכות אמו. בעקבות סכסוך זה, כרת שארל הסכם סודי עם קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ועם הנרי השמיני מלך אנגליה, שתכננו פלישה לצרפת. ההסכם התגלה קודם זמנו ושארל השלישי נמלט לחצרו של קרל החמישי והתמנה לסגן מפקד צבא האימפריה באיטליה. ב-1525 לחם נגד הצרפתים בקרב פאביה (בצפון איטליה) שבו נפל המלך פרנסואה הראשון בשבי כוחות האימפריה ונלקח כאסיר למדריד.

ב-1527 פיקד על צבא שכירים ספרדי-גרמני שנשלח על ידי קרל החמישי כנגד האפיפיור קלמנס השביעי, שנתמך על ידי הצרפתים. קרל החמישי לא דאג לשלם את משכורות החיילים, שפתחו בשוד ובביזה במדינת האפיפיור (בצפון ובמרכז איטליה) כדי לפצות את עצמם. ב-6 במאי 1527 הגיע שארל השלישי עם חייליו לרומא וכבש את העיר, אך באותו יום נהרג בידי הצורף והפסל האיטלקי בנוונוטו צ'ליני, שהיה בן חסותו של האפיפיור קלמנס השביעי. לאחר מותו, בזזו חייליו את העיר (ביזת רומא).

אחרי מות שארל השלישי, אוחדו כל נחלותיו עם אלה של הכתר הצרפתי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שארל השלישי, דוכס בורבון** בוויקישיתוף
* שארל השלישי, דוכס בורבון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007455327105171
* BNE: XX863938
* BnF: cb124575785 (data)
* GND: 119193833
* ISNI: 0000 0000 3025 8935
* LCCN: n93015410
* NTA: 137070039
* SNAC: w68s7n4j
* SUDOC: 033739021
* VcBA: 495/185020
* VIAF: 9944830
* WorldCat: lccn-n93015410

 |
**צ'ארלס מארי פייר אלברט, הרוזן של ברוקוויל** (בלעז: **Charles Marie Pierre Albert, Count de Broqueville**, נולד ב-4 בדצמבר 1860 ונפטר ב-5 בספטמבר 1940) היה ראש ממשלת בלגיה אשר כיהן בזמן מלחמת העולם הראשונה. ברוקוויל כיהן כשתי כהונות לא רצופות: בשנים 1911–1918 ובשנים 1932–1934.

ביוגרפיה
--------

נבחר לראשונה לבית הנבחרים בשנת 1892 מטעם אנטוורפן. הוא ייצג את אזור זה עד שנת 1919. כמנהיג המפלגה הקתולית, הוא נבחר לראשות הממשלה בשנת 1911. לפני פרוץ מלחמת העולם, התנגד ברוקוויל להצעת המלך אלברט הראשון לפריסת הצבא בגבול הצפוני ובמקום זאת הציב כוחות צבאיים בכל המדינה. לאחר פרוץ המלחמה בשנת 1914 יצאה הממשלה לגלות ללה האבר שבצרפת. במהלך המלחמה ברוקוויל ניסה לקדם מדיניות נייטרלית ולא לשתף פעולה באופן מלא עם מדינות ההסכמה. מדיניות זו החלישה את מעמדו של ברוקוויל בקרב חברי ממשלתו כתוצאה מכך התפטר מתפקידו כשר החוץ בינואר 1918 וכראש ממשלה במאי, כאשר איבד את תמיכת מפלגתו.

בין תפקידיו הפוליטיים הנוספים ניתן למנות את משרד התקשורת והתחבורה (1910-1912), משרד המלחמה (1912-1917), משרד החוץ (1917), משרד הפנים (1918–1919) ומשרד ההגנה (1926-1930)

ברוקוויל היה חבר במסדרים רבים וקיבל עיטורים רבים, ובהם: מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, מסדר השמש העולה, צלב המלחמה, מסדר לאופולד ולגיון הכבוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שארל דה ברוקוויל** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007451222605171
* BnF: cb12246910v (data)
* GND: 119088568
* ISNI: 0000 0000 7199 8147
* LCCN: n83032925
* NTA: 074102516
* SUDOC: 031210163
* VcBA: 495/22342
* VIAF: 100901694
* WorldCat: lccn-n83032925

 |
**שארל הראשון** ממונקו (בצרפתית: **Charles I de Monaco**; נפטר ב-15 באוגוסט 1357) היה הלורד של מונקו ומייסד שושלת בית גרימלדי השולטת בנסיכות עד ימינו. שארל הראשון החזיק בדרגת אדמירל של צרפת וברון של סן דמטריו מממלכת נאפולי.

חייו
----

שארל הראשון היה בנו הבכור של רנייה הראשון מאשתו הראשונה סלווטיקה דל קרטו. בשנת 1301 נאלץ לצאת לגלות לאחר המפלה שספגה משפחתו מהרפובליקה של גנואה בקרב ההגנה על צוק מונקו שבו ישבו.

בשנת 1331, לאחר שלושים שנות שליטה של הרפובליקה של גנואה, הצליח שארל הראשון להחזיר לידיו את השליטה בצוק מונקו ושלט בו בחסותו של מלך צרפת עד מותו. בתקופת שלטונו ניהל מדיניות חוץ מאוזנת ושקולה מול ממלכת פרובאנס והרפובליקה של גנואה הגובלות בנסיכות הזעירה, ומדיניות פנים ליברלית כלפי נתיניו. בתמורה לכך העמיד שארל הראשון את הצי שלו לשימושה של צרפת, ואביריו שירתו בברכתו כשכירי חרב של שליטים אחרים.

ההכנסות הכספיות הגבוהות של הנסיכות הזעירה איפשרה לשארל לרכוש שטחים בקרבת הצוק מפרובנס וגנואה, ולהרחיב את שטחה. בתקופה זו נחשב לאציל העשיר ביותר בשטחי הריביירה הצרפתית של ימינו.

בשנת 1346 קיבל את תואר הלורד של מנטון לאחר שכבש אותה, וב-1355 צירף לעצמו את תואר הלורד של רוקברון.
משנת 1352 שלט בנסיכות מונקו במשותף עם דודו אנטוניו שהיה אחיו הצעיר של אביו, ובניו רנייה השני וגבריאל.

הצלחותיו הכלכליות והפוליטיות של שארל הראשון והרחבת שטחים שבשליטתו היו לצנינים בעיני שליטי גנואה שראו בפעולות אלה פרובוקציה. בשנת 1357 הטילה גנואה מצור ימי ויבשתי על מונקו ושארל נאלץ להיכנע, תוך שהוא מפסיד שטחים וכספים רבים. זמן קצר לאחר התבוסה מת מסיבות לא ברורות. בנו רנייה השני ירש אותו כשליט מונקו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שארל הראשון ממונקו** בוויקישיתוף

| בית גרימלדי |
| --- |
| לורדים | רנייה הראשון • שארל הראשון ממונקו • רנייה השני ממונקו • לואי ממונקו • ז'אן הראשון ממונקו • אמברואה ממונקו • אנתוני ממונקו • קטלאן ממונקו • קלודין ממונקו • למברטו ממונקו • ז'אן השני ממונקו • לוסיאן ממונקו • אונורה הראשון ממונקו • שארל השני ממונקו • ארקול ממונקו • אונורה השני, נסיך מונקו |  |
| נסיכים ריבונים | אונורה השני, נסיך מונקו • לואי הראשון, נסיך מונקו • אנטואן הראשון, נסיך מונקו • לואיז איפוליט, נסיכת מונקו • אונורה השלישי, נסיך מונקו • אונור הרביעי, נסיך מונקו • אונור החמישי, נסיך מונקו • פלורסטאן הראשון, נסיך מונקו • שארל השלישי, נסיך מונקו • אלבר הראשון, נסיך מונקו • לואי השני, נסיך מונקו • רנייה השלישי, נסיך מונקו • אלבר השני, נסיך מונקו |
**שארל הראשון, דוכס בורבון** (בצרפתית: **Charles I de Bourbon**; 1401 – 4 בדצמבר 1456) היה בן אצולה, פוליטיקאי ואיש צבא צרפתי.

ביוגרפיה
--------

שארל נולד בשנת 1401. היה בנם הבכור של ז'אן הראשון, דוכס בורבון ומארי, דוכסית אוברן. הוא מונה בידי אביו לרוזן קלרמון-אן-בובאיס בשנת 1424. ב-1415 נפל אביו בשבי לאחר קרב אז'נקור, ושארל הפך באופן זמני לדוכס בורבון. לאחר שחרורו של אביו הוא תפס בחזרה את השליטה בדוכסות. ב-1434 מת אביו ושארל ירש אותו כדוכס בורבון. בהמשך הוא ירש מאמו את דוכסות אוברן.

ב-1425 נישא שארל לאגנס מבורגונדי בתו של ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה. שארך שירת בהצטיינות בצבא המלכותי במהלך מלחמת מאה השנים בקרבות כנגד האנגלים. עם זאת הוא שמר על הפסקת אש עם גיסו פיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה אשר גם הוא נמנה עם אויבי הכתר הצרפתי. ב-1440 שני הדוכסים אף חתמו על ברית רשמי. הוא נכח בהכתרתו של שארל השביעי, מלך צרפת שהעניק לו תואר אבירות.

למרות זאת, עוד באותה שנה הוא השתתף במרד הפרגואריה כנגד המלך. עם התמוטטות המרד הוא נאלץ להתחנן לרחמים מצד המלך, אשר שלל ממנו כמה מאדמותיו. הוא נפטר במולן ב-4 בדצמבר 1456.

משפחתו
------

מנישואיו לאגנס מבורגונדי נולדו לשארל 12 ילדים:

* ז'אן השני, דוכס בורבון (1426-1448)
* מארי מבורבון (1428-1448)
* פיליפ דה בורבון (1430-1440)
* שארל השני, דוכס בורבון (1434-1488)
* איזבל מבורבון (1436-1465)
* פייר השני, דוכס בורבון (1438-1503)
* לואי מבורבון, בישוף ליל (1438-1482)
* מרגריט מבורבון (1439-1483)
* קתרין מבורבון (1440-1469)
* ז'אן מבורבון (1442-1493)
* ז'אק מבורבון (1445-1586)

כמו כן היו לו מספר בנים לא-חוקיים ביניהם לואי מבורבון-רוסיון ורנו מבורבון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שארל הראשון, דוכס בורבון** בוויקישיתוף
* שארל הראשון, דוכס בורבון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14877104w (data)
* GND: 137078595
* VIAF: 81318724
* WorldCat: viaf-81318724

 |
במתמטיקה ובפרט באלגברה ליניארית, **מטריצת אפסים** היא מטריצה שכל איבריה הם 0, כלומר אפסים. לדוגמה:

{\displaystyle 0\_{1,1}={\begin{bmatrix}0\end{bmatrix}},\ 0\_{2,2}={\begin{bmatrix}0&0\\0&0\end{bmatrix}},\ 0\_{2,3}={\begin{bmatrix}0&0&0\\0&0&0\end{bmatrix}},\ }

קבוצת המטריצות מסדר *m*×*n* בחוג K יוצרת את החוג {\displaystyle K\_{m,n}\,}. מטריצת האפסים {\displaystyle 0\_{K\_{m,n}}\,} ב-{\displaystyle K\_{m,n}\,} היא המטריצה שכל איבריה שווים ל-{\displaystyle 0\_{K}\,}, כאשר {\displaystyle 0\_{K}\,} הוא איבר האפס ב-K. דהיינו:

{\displaystyle 0\_{K\_{m,n}}={\begin{bmatrix}0\_{K}&0\_{K}&\cdots &0\_{K}\\0\_{K}&0\_{K}&\cdots &0\_{K}\\\vdots &\vdots &&\vdots \\0\_{K}&0\_{K}&\cdots &0\_{K}\end{bmatrix}}\_{m\times n}}

מטריצת האפסים היא איבר האפס ב-{\displaystyle K\_{m,n}\,}, כלומר לכל {\displaystyle A\in K\_{m,n}\,} מתקיים:

{\displaystyle 0\_{K\_{m,n}}+A=A+0\_{K\_{m,n}}=A}

עבור החוג K קיימת בדיוק מטריצת אפסים אחת מסדר {\displaystyle m\times n}, כך שבהקשר ברור ניתן להתייחס אליה כאל מטריצת **ה**אפסים. גם איבר האפס מיוצג בדרך כלל באמצעות *0* כך שניתן להגדירה באופן גנרי עבור כל חוג.

מטריצת אפסים מייצגת טרנספורמציה ליניארית המעבירה כל וקטור לווקטור האפס.

בעיית מטריצת האפסים
-------------------

בעיית מטריצת האפסים מוגדרת בהינתן קבוצה סופית של מטריצות n\times n עם ערכים שלמים, ושואפת למצוא אלגוריתם מתמטי שיקבע האם ניתן להכפילן בסדר כלשהו, ייתכן עם חזרות, באופן שתוצר ההכפלה יהיה מטריצת האפס.

הוכח כי בעיית מטריצת האפסים עבור קבוצה של 6 או יותר מטריצות {\displaystyle 6\times 6}, או של שתי מטריצות {\displaystyle 15\times 15} היא בעיה לא כריעה.

ראו גם
------

* מטריצת היחידה
* מטריצת אחדות

קישורים חיצוניים
----------------

* מטריצת אפסים, באתר MathWorld (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Cassaigne, Julien; Halava, Vesa; Harju, Tero; Nicolas, Francois (2014). "Tighter Undecidability Bounds for Matrix Mortality, Zero-in-the-Corner Problems, and More"
**סופגנין** בהלכה הוא בצק רך, עד כדי שניתן לשפוך אותו מכלי לכלי (**בלילה רכה** - בלשון הפוסקים בניגוד ל**עיסה** שהיא בלילה עבה = בצק קשה). גם בצק מוצק שנתבשל (הדוגמה השכיחה בימינו - סופגניה) יש שסוברים שדינו כסופגנין כדלהלן.

תחילתו סופגנין וסופו סופגנין
----------------------------

אם בשלו בלילה רכה במים או בשמן לכל הדעות ברכתו בורא מיני מזונות, ואף אם אכלו בכמות מרובה ברכתו האחרונה היא מעין שלש.

תחילתו סופגנין וסופו עיסה
-------------------------

אם אפו בלילה רכה בתנור לכל הדעות ברכתו המוציא לחם מן הארץ ומברכים אחריו ברכת המזון מכיוון שאפיתו בתנור גורמת לו לתכונות של בלילה עבה.

תחילתו עיסה וסופו סופגנין
-------------------------

טיגון סופגניות במאפייה בשוק מחנה יהודה בירושלים.
אם בישלו בלילה עבה במים או בשמן נחלקו הראשונים האם הבישול נותן לו דין של בלילה רכה וברכתו בורא מיני מזונות ולאחריו מעין שלש, או שהוא נשאר בלילה עבה ומברכים לפניו המוציא ולאחריו ברכת המזון. להלכה נפסק בשולחן ערוך שברכתם מזונות ומעין שלש (אף אם אכלו כקביעות סעודה) אולם ירא שמים יאכלם רק בתוך הסעודה. בימינו הדוגמה המצויה ביותר לדין זה בימינו זוהי הסופגניה.

### אם הטיגון הופך לפת כיסנין

נחלקו הרמ"א והט"ז, לפי מי שסבר שיש לברך המוציא, האם כאשר טיגנו בשמן יהא הדין כאילו נלוש בשמן וממילא הוא נחשב לפת כיסנין וברכתו תהיה בורא מיני מזונות כל עוד לא יאכלו ממנו כשיעור קביעות סעודה, או שנשאר דינו כמו בבישול במים.

לדעת הרמ"א יש עדיין לברך המוציא, ולפי הט"ז נחשב כפת כיסנין. במשנה ברורה פסק כט"ז.   
דנו האחרונים, לפי המציאות בימינו שהשמן בסופגניה התעשייתית (להבדיל מזו הביתית) אינו נכנס לעומקה אלא עד כדי סנטימטר בודד, ורוב נפחה של הסופגניה אינו אלא בצק מלוח קמעא, לכאורה יש מקום לירא שמים לא לאכלה אלא בתוך הסעודה. אמנם, ישנן בנמצא סופגניות אשר הן עשויות מבצק רך אשר יוצקים אותן על השמן מתוך שקית, ולכולי עלמא ברכתם מזונות בכל שיעור של אכילה. כמו כן אם הסופגניה היא קטנה מכזית גם כן ברכתה בורא מיני מזונות בכל שיעור.

הערות שוליים
------------

1. ↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן קס"ח, סעיף י"ג.

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
מבוי סתום
**מבוי** (באנגלית: "**Dead end**"; בצרפתית: "**cul-de-sac**"; פירוש: **רחוב ללא מוצא**) הוא סמטה או רחוב קטן הסגור משלוש רוחותיו, כלומר רחוב ללא מוצא המשמש אך ורק את דייריו. צורת רחוב זו הייתה נפוצה בעבר, וקיימת בהיקפים קטנים גם בבנייה חדשה.

בעבר היו המבואות נפוצים, כיוון שעיר הייתה בנויה מגושי בתים ולהם חצר מרכזית, הנפתחת למבוי צר המשותף לכמה חצרות, שבו יוצאים לשטח הציבורי של העיר (צורה בנייה זאת נקראת שכונת חצר). בכתבים הלכתיים נקרא רחוב כזה בשם "**מבוי**", לעומת הפתוח משני צדדיו הנקרא "**מבוי מפולש**". לעיתים נקראים רחובות קטנים ללא מוצא בני זמננו בשם "מבוי", על שם המבוי העתיק.

הלכה
----

ישנם דינים בהלכה העוסקים במבוי, בעיקר לגבי הלכות ערובין. דינים אלו אינם רלוונטיים לימינו, בשל הקפת כל העיר באמצעות עירוב, דבר ההופך את כל העיר על מבואותיה, אם קיימים, מבחינת הלכתית - לחצר אחת, המכונה 'חצר של רבים', היינו שהיא משותפת לרבים.

על מנת שמבוי יחשב למבוי מבחינה הלכתית, עליו להיות בצורה מלבנית, היינו שהוא צר וארוך (אם המבוי בנוי בצורת ריבוע - הוא נחשב מבחינה הלכתית לחצר לעניין תיקון מבואות). תנאי נוסף להגדרה כמבוי הוא קיומן של לפחות שתי חצרות, שבתוכם לפחות 2 בתים, הפתוחות למבוי. תנאים נוספים למבוי הם שאורכו יהיה לפחות ד' אמות (כ־1.80 מ') וגובה מחיצותיו לפחות י' טפחים (כ־80 ס"מ).

ככלל, מבוי נחשב לרשות היחיד לעניין רשויות השבת, כיוון שהוא מוקף במחיצות משלושה כיוונים. אולם מדרבנן, יש לתקן את פתחו הרביעי באמצעות לחי, קורה או צורת הפתח, על מנת להבדיל בין רשות היחיד המשותפת לדיירים רבים לבין רשות הרבים, שאף היא משותפת לרבים, ובה אסור לטלטל חפצים. אם המבוי לא תוקן, הוא נחשב מדרבנן לכרמלית ואסור לטלטל בתוכו.

על מנת להתיר לטלטל בשבת כלים ששבתו בבתים אל המבוי ודרכו לחצרות אחרים, על כל החצרות במבוי להשתתף ביחד באמצעות 'שיתוף מבואות'.

ראו גם
------

* תיקון חצרות ומבואות
* שיתוף מבואות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מבוי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ערים וחלקיהן: "פרקי לשון לנוער", באתר האקדמיה ללשון העברית, 8 באוקטובר 2013
2. ↑  ערוך השולחן אורח חיים שסג סעיף לו וסעיף ל"ז

| **סוגי רחוב ודרכים אזוריות** |
| --- |
| **סוגי רחובות** | רחוב • סמטה • שדרה • כיכר עירונית |
| **צורת רחובות** | טיילת • מדרחוב • מבוא (רחוב) • רחוב ללא מוצא • רחוב חניה |

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
**אילנה בבל-גולדברג** (נולדה בשנת 1962) היא אתלטית ישראלית בעבר, אלופת ישראל (1988–1996) בזריקת דיסקוס. היא הייתה בצוות המאמנים של הסגל האולימפי של נבחרת ארצות הברית באתלטיקה.

ביוגרפיה
--------

גולדברג היא בתו של פרופ' זמיר בבל, אלוף ושיאן ישראל בקפיצה לרוחק, פרופסור למחשבים, כנר, מלחין ושדרן רדיו. בשנת 1988 עלתה לישראל והתאמנה בקבוצת מכבי תל אביב.

### 1988

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1988 זכתה גולדברג במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 38.06 מטר.

### 1989

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1989 זכתה גולדברג במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 39.84 מטר.

#### המכביה ה-13

בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-13 שנערכו ב-10 ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 41.32 מטר, אחרי סידני דורשלג (47.89 מטר) ולפני צילה אשר מישראל.

### 1990

באליפות ישראל שנערכה בתחילת יוני 1990 זכתה גולדברג במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 38.08 מטר. ראשונה בתחרות סיימה האורחת כריסטינה בויט מרומניה (58.76 מטר)

בתחרות שנערכה בנייפרוויל פרבר של שיקגו, אילינוי ב-7 ביולי אותה שנה היא סיימה במקום רביעי בזריקת דיסקוס בשיא אישי חדש של 42.01 מטר.

### 1991

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1991 זכתה גולדברג במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 40.70 מטר.

### 1992

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1992 זכתה גולדברג במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 37.88 מטר.

### 1993

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1993 זכתה גולדברג במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 37.96 מטר.

### 1994

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1994 זכתה גולדברג במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 40.34 מטר.

### 1995

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1995 זכתה גולדברג במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 40.06 מטר.

### 1996

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1996 זכתה גולדברג במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 41.62 מטר.

### מאמנת

גולדברג אימנה את אל ארטר, 4 פעמים ברציפות אלוף אולימפי בזריקת דיסקוס.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלופי ואלופות ישראל באתלטיקה באתר *gbrathletics* (באנגלית)
* זריקת דיסקוס - 50 התוצאות הטובות בכל הזמנים בישראל, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
* אלכס דורון, אתלט נשאר אתלט, מעריב, 30 במאי 1988
* ברוריה ביגמן, אתלט ממוחשב, מעריב, 21 ביולי 1988

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלכס דורון, אתלט נשאר אתלט, מעריב, 30 במאי 1988
2. 1 2  ברוריה ביגמן, אתלט ממוחשב, מעריב, 21 ביולי 1988
3. ↑  אלכס פרלסמן, עוד אליפות רדודה עברה על כוחותינו, מעריב, 7 ביוני 1990
4. ↑  דיסקוס: הישג לבבל-גולדברג בשיקאגו, מעריב, 31 ביולי 1990
**חצי האי ברונסוויק** (בספרדית: Península de Brunswick) הוא חצי אי במחוז מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה שבדרום צ'ילה. הוא מחובר בצפונו ליבשת אמריקה הדרומית דרך מצר יבשה שרוחבו כ-16 ק"מ. אורכו של חצי האי הוא כ-115 ק"מ ושטחו כ-6,300 קמ"ר. מצר מגלן מקיף אותו ממזרח ומדרום, ומפריד בינו לבין איי ארכיפלג ארץ האש: האי הגדול של ארץ האש, האי דוסון, האי ארסנה והאי קלרנסה; ממערב לו נמצא האי רייסקו. קצהו הדרומי, כף פרוורד (Cabo Froward), הוא הנקודה הדרומית ביותר באמריקה היבשתית (כלומר, היבשת ללא אייה).

העיר היחידה בחצי האי ברונסוויק היא פונטה ארנס, בירת מחוז מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה, והיא שוכנת בחופו הצפון מזרחי. עם זאת, מבחינה אדמיניסטרטיבית, כל שטחו של חצי האי כלול בשטחה המוניציפלי של הקומונה פונטה ארנס, כמו גם שטחם של חלק מהאיים בארכיפלג ארץ האש המקיפים את חצי האי מדרום וממערב, שרובם לא מיושבים כלל.

הערות שוליים
------------

1. ↑  מידע על כף פרוורד באתר לונלי פלאנט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* SUDOC: 114366454
* VIAF: 248770196
* WorldCat (עם VIAF): 248770196

 |
**לסתיתיים** (שם מדעי: **Paralepididae**) היא משפחת דגים ימיים מהסדרה דגי-לטאים הנפוצים בים הפתוח בכל האוקיינוסים באזורים חמימים. במראם הם מזכירים ברקודות קטנות, מה שנתן להם את שמם באנגלית: "Barracudina", אף על פי שאין להם כל קשר עם הברקודות האמיתיות אלא לדגים דמויי-לטאות כמו הלטנוניים ובעיקר לאלפיזאוריים.

אורכם יכול להגיע למטר אחד, אך רובם יותר קטנים, והם בעלי גוף צר ולסתות נוקשות המזכירות לסתות ברקודה. הם בעלי עיניים גדולות המותאמות לראייה בחשיכה והם הרמאפרודיטים. אין להם שלפוחית שחייה כלל.

דגים אלה הם טורפים רעבים של מיני חסילונים, דגים אחרים וסילוניות. בתורם הם נחטפים בידי דגי טונה, דג חרב, לווייתנים כמו לווייתני מקור, וכרישים.

סוגים
-----

* סוג ומין יחיד *Arctozenus risso*
* סוג ומין יחיד *Dolichosudis fuliginosa*
* *Lestidiops*
* *Lestidium*
* *Lestrolepis*
* *Macroparalepis*
* *Magnisudis*
* *Notolepis*
* *Paralepis*
* *Stemonosudis*
* *Sudis*
* *Uncisudis*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לסתיתיים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* לסתיתיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**קבוצת אלינגהי** (אנגלית: Alinghi Team) היא קבוצת שיט יאכטות שווייצרית מן המובילות בעולם. 

הקבוצה מונה מאה אנשי צוות מעשרים ואחת מדינות ביניהן: ישראל, שווייץ, ארצות הברית, הולנד, ספרד, עיראק וקנדה. בין אנשי הצוות ישנם מומחים בנושאי שיט ימי, רופאים, מאמנים ותזונאים.

מנהיג הקבוצה וסגן הנשיא שלה הוא הסקיפר בראד באטרוורת' (Brad Butterworth).

ראש הקבוצה הוא ארנסטו ברטלי (Ernesto Bertaeli), המשמש אף כנווט. 

הקבוצה מונה שלושה הגאים בעלי מדליה אולימפית. הבכיר שבהם אד ביירד, יוכן שומאן (Jochen Schumann), ופיטר הולמברג (Peter Holmberg), הם מקיימים ביניהם סבב רוטציה.

הישגים בגביע אמריקה
-------------------

 ערך מורחב – **גביע אמריקה**  

גביע אמריקה הוא גביע השיט היוקרתי ביותר בעולם ובו משתתפות שתי סירות בלבד.

ב-2 במרץ 2003 זכתה קבוצת אלינגהי בגביע אמריקה ה-31, בניצחון 5-0 על מחזיקת הגביע הקודם קבוצת ניו זילנד. זוהי הזכייה האירופית הראשונה מאז 1851 בגביע והקבוצה הראשונה אשר זוכה בו שהגיעה מארץ ללא חוף ים - שווייץ.

ב-3 ביולי 2007 זכתה הקבוצה גם בגביע אמריקה ה-32, שוב כנגד יריבתה הקודמת קבוצת ניו זילנד, בניצחון 5-2.

בשנת 2010 הפסידה הקבוצה בגביע אמריקה ה-33, לאורקל מרוצים בתוצאה 2-0.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קבוצת אלינגהי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קבוצת אלינגהי
* קבוצת אלינגהי, ברשת החברתית פייסבוק

* קבוצת אלינגהי, ברשת החברתית טוויטר

* קבוצת אלינגהי, ברשת החברתית אינסטגרם
* ניצחון קבוצת אלינגהי בגביע אירופה
* חדשות המפרץ על קבוצת אלינגהי(הקישור אינו פעיל)
* על ההכנות לגביע אמריקה השלושים ושניים
דוגמה למטריצת שכנות של גרף לא מכוון
**מטריצת שכנוּת** (גם: **מטריצת סמיכויות** או **מטריצת שכנויות**) היא שיטה לייצוג גרף מכוון בעל n צמתים בעזרת מטריצה ריבועית בגודל n\times n. לפי שיטה זו, תא (i,j) שווה 1 אם ורק אם בגרף קיימת קשת מקודקוד i לקודקוד j. אם אין קשת כזו, הערך בתא במטריצה יהיה 0. 

פעמים רבות דנים בתורת הגרפים בגרפים פשוטים[דרושה הבהרה].

מטריצת שכנויות של גרף לא מכוון היא סימטרית. זאת משום שבגרף לא מכוון אין כיוון לקשתות ולכן, אם קיימת קשת מ-i ל-j אזי קיימת קשת מ-j ל-i. גרפים שאינם מכוונים נהוג לשמור רק את המשולש העליון של מטריצת השכנויות.

עבור גרף שבו אין לולאות עצמיות (כלומר, קשת מקודקוד כלשהו לעצמו), האלכסון הראשי של מטריצת השכנויות המתאימה יהיה 0. 

מטריצת השכנויות של גרף שלם תהיה המטריצה בה כל התאים בעלי הערך 1, פרט לאלכסון הראשי.  

מטריצת השכנויות של גרף חסר קשתות תהיה מטריצת האפס.

בגרפים שאינם פשוטים, ייתכנו מספר קשתות מקבילות בין אותו זוג צמתים. במקרה זה,
ניתן לבנות מטריצת שכנויות שערך התא במטריצה יהיה מספר הקשתות מ-i ל-j.

תכונות
------

לייצוג גרף בשיטה זו יש יתרונות רבים:

1. הוספה/מחיקת קשת מתבצעת בגישה מיידית, בסיבוכיות זמן של {\displaystyle \ O(1)}‏.
2. ניתן לחשב את הגרף המשלים בקלות על ידי חיסור של מטריצת השכנות ממטריצת שכנות של גרף שלם. כך, בכל מקום שהיה בו קשת, כלומר ערך 1, יהיה 0 ובכל מקום שהיה בו 0, יהיה 1.
3. סיבוכיות מקום קטנה יחסית לשמירת המטריצה בזיכרון, {\displaystyle \ \Theta (|V|^{2})} סיביות.

יחד עם זאת, אלגוריתמים בסיסיים רבים (כמו DFS, BFS, מיון טופולוגי וכו') רצים בזמן {\displaystyle \ O(|V|+|E|)} כאשר {\displaystyle \ |V|} מסמן את מספר הקודקודים ו-{\displaystyle \ |E|} את מספר הקשתות. בשימוש במטריצת שכנות, הסיבוכיות היא לכל הפחות כגודל המטריצה, כלומר {\displaystyle \ O(|V|^{2})}.

ראו גם
------

* מטריצת לפלסיאן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מטריצת שכנות** בוויקישיתוף
* מטריצת שכנות, באתר MathWorld (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4844440-6

 |
מפה של קבוצת אקטון
**קבוצת אקטון** (בצרפתית: **Groupe Actéon**, באנגלית: **Acteon Group**) היא תת-קבוצה מבודדת ובלתי מיושבת, הנמצאת בדרום המזרח הרחוק של קבוצת אטול טואמוטו בפולינזיה הצרפתית. תת-קבוצה זו ממוקמת כ-1,400 קילומטרים דרום-מזרחית לטהיטי בקו רוחב: 21° 17' 60 S, קו אורך: 136° 29' W.

אטולים
------

קבוצת אקטון כוללת ארבעה אטולים בגודל קטן יחסית:

* מאטוריוואבו
* טנאררו
* טנארונגה
* וואהנגה

באף אחד מהאיים באטולים אלה אין תושבים קבועים.

היסטוריה
--------

האירופי המתועד הראשון שראה את קבוצת אקטון היה פדרו פרננדש דה קיירוש ב-5 בפברואר 1606. הוא תיאר את הקבוצה כ"ארבעה אטולים עטורי דקלי קוקוס". בכתבים השונים של חברים אחרים במשלחת ספרדית זו, המתארים את המסע, הוצגו האיים כ-"Las Cuatro Coronadas" (ארבעת העטורים), "Las Cuatro Hermanas" (ארבע האחיות),"Las Virgenes" (הבתולות) או "Las Anegadas" (האלה המוצפים).

הגילוי המחודש של קבוצת אקטון מזוהה עם תומאס אבריל, קפטן ספינת המסחר הטהיטית Amphitrite, שגילה את האיים הללו בשנת 1833. עם זאת, הם נצפו ב-14 במרץ 1828 על ידי האספן וחובב הטבע הבריטי יוּ קאמינג (אנ') בספינתו *Discoverer*, שהושטה בידי קפטן סמואל גרימווד.

שמם ניתן להם כעבור ארבע שנים, ב-1837, על ידי לורד אדוארד ראסל – מפקד ה-HMS Acteon – על שם ספינתו. בשנת 1983 אטולים אלה הוכו על ידי ציקלון.

מינהל
-----

מבחינה אדמיניסטרטיבית ארבעת האטולים של קבוצת אקטון שייכים לקומונה גמבייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קבוצת אקטון** בוויקישיתוף
* שימור האי: פרויקט השיקום של אקטון וגמבייה

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Oceandots – Actéon". אורכב מ-המקור ב-2010-12-23. נבדק ב-2009-03-14.
2. 1 2  Brand, Donald D. *The Pacific Basin: A History of its Geographical Explorations* The American Geographical Society, New York, 1967, p.136.
3. ↑  Kelly, Celsus, O.F.M. *La Austrialia del Espiritu Santo.*
4. ↑  "– History". אורכב מ-המקור ב-2011-11-01. נבדק ב-2008-03-10.