recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
דימיטריאדס בטקס פרסי פרס מוסד הקולנוע האוסטרלי, עם הפרס בו זכה ב-2012 על תפקידו ב"הסטירה"
**אלכס דימיטריאדס** (באנגלית: **Alex Dimitriades**; נולד ב-28 בדצמבר 1973) הוא שחקן אוסטרלי.

ביוגרפיה
--------

דימיטריאדס נולד בסידני וגדל בארלווד. הוריו היגרו מיוון, והוא היה הצעיר מבין שלושה אחים.

רבים מהתפקידים אותם גילם היו של אוסטרלים ממוצא יווני, ובכלל זה גם תפקידו הראשון, בסרט "The Heartbreak Kid"‏ (1993), בו גילם את התפקיד הראשי. ב-1994 גילם דמות דומה בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "תיכון הלבבות השבורים", שהייתה ספין אוף של הסרט. ב-1995 השתתף בסדרת הטלוויזיה "Blue Murder", וב-1998 גילם שוטר ממוצא יווני בסדרת המשטרה "הצד הפראי" לצד אבי קורניש. 

ב-1998 שב למסכי הקולנוע, כשגילם את דמותו של צעיר הומוסקסואל ממשפחה יוונית-שמרנית, בסרט "Head On". על תפקידו זה זכה בפרס המבקרים האוסטרלים בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, והיה מועמד לפרס מוסד הקולנוע האוסטרלי. בשנת 2001 היה מועמד לפרס מוסד הקולנוע האוסטרלי בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר, על תפקידו בסרט "La Spagnola". בשנת 2002 שב לגלם דמות שוטר, בסדרת הטלוויזיה "Young Lions". באותה שנה השתתף לראשונה בסרט הוליוודי, "ספינת רוחות". ב-2005 השתתף בסרט הוליוודי נוסף, "הג'יגולו מת מצחוק 2: ג'יגולו אירופאי", וב-2008 השתתף בסרט היווני "To gamilio party". באותה שנה השתתף גם בסדרת הטלוויזיה "Underbelly" שעסקה במלחמות הכנופיות במלבורן.

בשנת 2011 גילם דמות נוספת של אוסטרלי ממוצא יווני, בסדרת הטלוויזיה עטורת הפרסים "הסטירה". על תפקידו בסדרה זכה דימיטריאדס בפרס מוסד הקולנוע האוסטרלי בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, וכן היה מועמד לפרס לוגי. 

בשנת 2015 שיחק בדרמה "Ruben Guthrie" לצד ברנטון ת'ווייטס, וגילם את המורה מאט באשיר במיני-סדרת הדרמה "המנהל". 

בשנת 2016 השתתף לצד אנה טורב בסדרת הטלוויזיה - המותחן הפוליטי "עיר סודית" ברשת Fox Showcase האוסטרלית ובהפצה בינלאומית בנטפליקס. ב-2019 שב לשחק בעונתה השנייה של הסדרה. 

בשנת 2017 שיחק לצד הוגו ויבינג בסדרת הדרמה "שבעה סוגי עמימות" של רשת ABC האוסטרלית; וזו מבוססת על ספר באותו שם מאת אליוט פרלמן. 

בשנת 2018 שיחק בסדרת הטלוויזיה "ארצות הגאות", סדרת מקור של שירות נטפליקס. שיחק גם במיני-סדרת הדרמה "הבכי", הפקה משותפת בין אוסטרליה לבריטניה, בתפקיד הבלש פיטר אלכסיאדס. 

בשנת 2020 שיחק לצד הארייט וולטר ופרנסס או'קונור בסדרת הדרמה "*The End"* בדמותו של ד"ר ניקוס לומידיס. 

בשנת 2021 גילם את קירק גילברט בסדרת הדרמה "גרייס המופלאה" מבית ערוץ 9. 

בשנת 2022 החל לשחק בתור קוסטה פניגיריס בסדרת הטלוויזיה "התייר" של רשת ה-BBC.

### בתיאטרון

בנוסף לקריירה הקולנועית והטלוויזיונית, הופיע דימיטריאדס מספר פעמים על בימות התיאטרון. בין המחזות בהם השתתף: "האישה עם עיני הכלב" (2004), "קיסר סידני" (2006)", "שומר הלילה" (2007) ומחזה המבוסס על הסרט "איש הגשם" (2010).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכס דימיטריאדס** בוויקישיתוף

* אלכס דימיטריאדס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אלכס דימיטריאדס, באתר AllMovie (באנגלית)
* אלכס דימיטריאדס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14171987z (data)
* GND: 116063503X
* ISNI: 0000 0001 1468 6881
* LCCN: no2003110501
* NTA: 203435060
* SUDOC: 17255179X
* VIAF: 19890595
* WorldCat: lccn-no2003110501

 |
**עמוס מוסנזון** (נולד בינואר 1927) הוא סופר ומחזאי ישראלי.

ביוגרפיה
--------

מוסנזון נולד במושב הפועלים עין גנים לרבקה וישראל מוסנזון. הוא אחיינם של יגאל מוסינזון ומשה מוסנזון. התגייס לפלמ"ח בשנת 1944 ושירת בפלוגה א' של הגדוד הראשון. השתתף בשחרור המעפילים ממחנה המעצר בעתלית באוקטובר 1945 ובהורדת המעפילים מהאונייה "חנה סנש" בחוף נהריה.

בשנת 1952 פרסם את "ספר החיוכים" בהוצאת מ' ניומן. בהמשך פרסם גם את "גבעה אחת" בהוצאת הקיבוץ המאוחד, וכן מספר סיפורים קצרים נוספים (בהם אחד שתורגם לאנגלית ופורסם בקובץ סיפורים קצרים בשם "Short Asian Stories"). עוד עסק בכתיבת טור הומוריסטי בעיתון "על המשמר".

בשנת 1953 מחזהו "שרשים" זכה בפרס ראשון בתחרות המחזה המקורי התיאטרון הקאמרי.

היה נשוי לציירת ציפורה מוסנזון עד למותה ב-2020. מתגורר בתל אביב.

ספריו
-----

* **ספר החיוכים**: הומורסקות; הקדמה: מ' מוסנזון, תל אביב : מ' ניומן, תשי"ב.
* **גבעה אחת**: סיפור, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשי"ב.

קישורים חיצוניים
----------------

* עמוס מוסנזון, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
* עמוס מוסנזון, באתר הפלמ"ח
* מידע על עמוס מוסנזון בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית
* פרטי עיתונות היסטוריים על עמוס מוסנזון באתר "עיתונות יהודית היסטורית"
* הספרים של עמוס מוסנזון, באתר "סימניה"

מפרי עטו:

* הביצה, דבר, 23 בספטמבר 1949
* בלוג אישי, 2015, באתר "מוטקה"

הערות שוליים
------------

1. ↑  מחזה של מוסנזון זכה בפרס, דבר, 22 במאי 1953.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007307069005171
* GND: 114683389X
* ISNI: 0000 0000 7057 895X
* VIAF: 97373391
* WorldCat: viaf-97373391

 |
**גלעד נויטל** (נולד ב־22 בדצמבר 1959) הוא שופט המכהן כנשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו. לפני כן שימש סגן נשיא של בית המשפט ומנהל המחלקה הפלילית.

ביוגרפיה
--------

אביו של נויטל, זאב, היה ניצול שואה ועובד בכיר בחברת גפים – מכון אורתופדי בתל השומר.

גלעד נויטל למד בבית הספר תיכון עירוני א' בתל אביב. בצה"ל שירת כחובש קרבי ביחידת חילוץ ופינוי בהיטס בחיל האוויר, וכמדריך חובשים מוטסים. בשנת 1981 השתחרר מהצבא והחל בלימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב. קיבל את תואר הבוגר בשנת 1984, והחל בהתמחות במחלקה האזרחית של פרקליטות מחוז תל אביב ובמשרד עורכי דין פרטי. ב־1986 הוסמך כעורך דין, ועבד במשך כשלוש שנים במשרד עורכי דין שעיסוקו במשפט האזרחי.

בשנת 1989 החל לעבוד במשרד המשפטים, ושם מונה ב־1990 עוזר בכיר ליועץ המשפטי לממשלה. באותה שנה קיבל את התואר השני במשפטים מטעם אוניברסיטת תל אביב, שאותו השלים במסלול המחקרי ובהצטיינות יתרה.

בשנת 1994 מונה לשופט בבית משפט השלום בתל אביב, וב־2007 מונה לבית המשפט המחוזי בעיר. במרבית שנותיו בבית המשפט, עד היום, הוא יושב בראש הרכבים הדנים בתיקי פשע חמור. ב־2017 מונה לסגן נשיא בית המשפט ולמנהל המחלקה הפלילית.

בנובמבר 2016 ובינואר 2018 פורסם כי שמו כלול ברשימת 25 המועמדים לכהונת שופט בבית המשפט העליון.

מאז 1 בנובמבר 2020 נויטל מכהן כנשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב (בפועל), מינוי שעליו הוחלט ב־18 באוגוסט אותה שנה.

נויטל משמש מרצה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, במכללה האקדמית נתניה ובקריה האקדמית אונו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גלעד נויטל** בוויקישיתוף
* גלעד נויטל, באתר הרשות השופטת

הערות שוליים
------------

1. ↑  הילה רז, השופט נויטל: דוחק בעורכי הדין - אך נזהר עם וינרוט - פרופיל של מי שיחרוץ את דינו, באתר TheMarker‏, 31 באוקטובר 2010
2. ↑  טובה צימוקי, ברקע הסערה: פורסמה רשימת המועמדים לעליון, באתר ynet, 6 בנובמבר 2016
3. ↑  טובה צימוקי, זו רשימת המועמדים הסופית לעליון. המומלץ של שקד – אלוף ברה"מ לנוער בשחמט, באתר ynet, 8 בינואר 2018
4. ↑  חן מענית, ‏השופט גלעד נויטל מונה לתפקיד נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב, באתר גלובס, 18 באוגוסט 2020
**ג'ייקוב שטיינמץ** (באנגלית: **Jacob Steinmetz**; נולד ב-19 ביולי 2003) הוא שחקן בייסבול יהודי-אמריקאי המשחק בקבוצת אריזונה דיאמונדבקס מליגת ה-MLB בעמדת המגיש. שטיינמץ הוא השחקן היהודי האורתודוקסי הראשון שנבחר בדראפט של אחת מארבע הליגות הבכירות בארצות הברית (כדורסל, פוטבול, בייסבול והוקי קרח). הוא נבחר בבחירה ה-77 (סיבוב שלישי) בדראפט 2021 על ידי אריזונה דיאמונדבקס. שטיינמץ חבר בנבחרת ישראל בבייסבול ושיחק איתה בוורלד בייסבול קלאסיק 2023

יכולות הגשה
-----------

שטיינמץ נחשב למגיש גבוה במיוחד, בגובה של כשני מטרים, ומהירות ההגשה שלו מגיעה עד 156 קמ"ש.

חיים אישיים
-----------

שטיינמץ נולד בוודמיר, לונג איילנד, ניו יורק, ולמד בישיבה סמוך לביתו. במקביל ללימודיו בישיבה שיחק שטיינמץ בקבוצת הבייסבול של אוניברסיטת פורדהם, שמתחרה בליגה הבייסבול הבכירה של ה-NCAA. אימו, סימה, היא רואת חשבון, ואביו, אליוט שטיינמץ, הוא שחקן עבר בקבוצת הכדורסל של ישיבה יוניברסיטי וכיום מאמן הקבוצה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  DENNIS WASZAK JR. Jacob Steinmetz becomes first known Orthodox Jewish player drafted into the MLB, ABC News, ‏13 ביולי 2021 (באנגלית)
2. ↑  Jacob Steinmetz Minor Leagues Statistics & History, Baseball-Reference.com (באנגלית)
3. ↑  דותן מלאך, השחקן שמתכנן לשמור שבת גם בליגת הבייסבול האמריקנית, באתר מקור ראשון, ‏9 במרץ 2021
מפה טופוגרפית של האי
צלמיות קולאפ; אוסף מוזיאון הורנימן, לונדון
**אירלנד החדשה** (באנגלית: **New Ireland** - "ניו איירלנד"; בטוק פיסין: **Niu Ailan**) הוא אי גדול בארכיפלג ביסמרק שבפפואה גינאה החדשה. שטחו של האי 7,404 קמ"ר, ואורכו של קו החוף 808 ק"מ.

האי הוא הגדול באיי מחוז אירלנד החדשה של פפואה, והוא ממוקם צפונית מזרחית לאי בריטניה החדשה. בין שני האיים מפרידה תעלת ג'ורג' הקדוש. המרכז המנהלי של האי ממוקם בעיר קאביינג הממוקמת בקצהו הצפוני של האי.

גאוגרפיה
--------

אורכו של האי 360 ק"מ ורוחבו נע בין 10 ק"מ ל-40 ק"מ. מרכז האי הררי. הגבוה בפסגות האי היא ההר טארון ברכס האנס מייר, שגובהה 2,379 מטרים. מרבית שטחי האי מכוסים ביער גשם סבוך. האי נמצא צפונית מערבית לים ביסמרק, בין ים זה לבין האוקיינוס השקט.

היסטוריה
--------

האי יושב לראשונה לפני כ-33,000 שנים על ידי מתיישבים פפואנים מפפואה גינאה החדשה. לפני כ-3,000 שנים התיישבו באי אנשי הלאפיטה.

בשנת 1616 הגיעו האירופאים הראשונים לאי - המלחים ההולנדים יאקוב לה מייר ווילם שוטרן.

בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-18 ניסה המרקיז דה ריי הצרפתי להקים באי מושבה וקרא לאי "צרפת החדשה". המושבה כשלה וניטשה לאחר זמן קצר ולאחר מות 123 מהמתיישבים.

בין השנים 1885–1914 היה האי חלק מהפרוטקטורט הגרמני - גינאה החדשה הגרמנית. האי עצמו נקרא בתקופה זו בשם "נוימקלנבורג" (*Neumecklenburg* - מקלנבורג החדשה). המתיישבים הגרמנים התפרנסו בעיקר מגידול מטעי דקלים להפקת קופרה.

לאחר תום מלחמת העולם הראשונה עברה השליטה באי לידי מנדט אוסטרלי.

בשנת 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, נכבש האי על ידי הצי הקיסרי היפני אשר בנה בסיס צי גדול בקאביינג. כוחות צי ארצות הברית לא כבשו את האי בשלהי המלחמה, אלא צרו עליו עד כניעת יפן ב-2 בספטמבר 1945.

תרבות
-----

מאפיין תרבותי ייחודי של האי הם פסלי הקולאפ המשמשים בטקסי הלוויה וקבורה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אירלנד החדשה** בוויקישיתוף
* נתוני האי
* נתוני האי באתר אוניברסיטת לינקופינג
* ההיסטוריה של פפואה גינאה החדשה
* פסל קולאפ, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
* אירלנד החדשה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007549291705171
* GND: 4493033-1
* LCCN: sh2004003610
* NARA: 10044307
* VIAF: 236996274
* WorldCat (עם VIAF): 236996274

 |
**יום חופשה לבחירה** (מוכר כ"**יום בחירה**") הוא יום שבו רשאי עובד בישראל להיעדר מעבודתו אך לקבל שכר כאילו עבד, לפי בחירה אישית מתוך רשימה של ימים מיוחדים שנקבעו. הזכות ליום בחירה נקבעה בתחילה בהסכמים קיבוציים, ולאחר מכן עוגנה גם בחוק חופשה שנתית תשי"א-1951, במשמעות שונה במקצת.

יום בחירה בהסכמים קיבוציים
--------------------------

על פי הסכמים קיבוציים שונים, רשאי עובד במדינת ישראל להצהיר על יום או יומיים בשנה (על-פי ההסכם שאליו הוא כפוף) כעל ימים בהם הוא מעוניין להיעדר בתשלום מעבודתו, וזאת מתוך רשימה של ימים מיוחדים.

הרשימה כוללת בדרך-כלל את פורים, שושן פורים, יום הזיכרון לשואה ולגבורה, יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, יום ירושלים ותשעה באב. בחלק מההסכמים הרשימה רחבה יותר וכוללת גם את הושענא רבא, ערב פסח, ערב שביעי של פסח, אחד במאי וימים נוספים.
מקובל כי ימי הבחירה אינם באים על חשבון החופשה השנתית, אלא בנוסף להם. החוק אינו מחייב את המעביד לתת ימי בחירה, ולכן רק מי שמכוח הסכם קיבוצי מגיעים לו ימי בחירה, יוכל לדרוש אותם. כך לדוגמה, בענפי היצוא, יבוא, מסחר בסיטונות ושירותים ישנו הסכם קיבוצי כללי על פיו זכאים העובדים ליום בחירה בתשלום.

אם העובד אינו כפוף להסכם קיבוצי, או אם כבר ניצל את ימי הבחירה שהוקצו לו, תיגרע ההיעדרות מימי החופשה השנתית שלו.

יום בחירה בחקיקה
----------------

בחקיקה ניתנה למושג "יום בחירה" משמעות שונה מזו שבהסכמים הקיבוציים: זהו יום אחד בשנה שבו עובד רשאי להיעדר מעבודתו, על חשבון חופשתו השנתית, בלי להזדקק להסכמת המעסיק (אך נדרשת הודעה של 30 יום מראש על הכוונה להיעדר ביום הבחירה). תחילה נקבע יום ירושלים כיום כזה, בחוק יום ירושלים לאחריו נקבע חג הסיגד כיום כזה, בחוק חג הסיגד. בתיקון לחוק חופשה שנתית משנת 2010 נקבעה רשימה של עשרות ימי בחירה. בשנת 2012 נוספו לימי הבחירה עוד מועדים, בעלי משמעות לדתות והעדות השונות בישראל (שומרונים, מוסלמים, דרוזים, צ'רקסים, אתיופים ומועדים בינלאומיים), שהעובד רשאי לבחור מתוכם ללא קשר לדתו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  חוק חופשה שנתית, באתר כל זכות
2. ↑  רן רימון, הודעתם בזמן? אתם זכאים לחופש ב-1 במאי, באתר ynet, 30 באפריל 2012
3. ↑  חוק יום ירושלים
4. ↑  חוק חופשה שנתית, סעיף 6(ב) והתוספת
5. ↑  לילך ויסמן, ‏השתוללתם בסילבסטר? מגיע לכם יום חופש למחרת - כחוק, באתר גלובס, 19 בדצמבר 2011;  
 צבי לביא, אושר בכנסת: עוד יום בחירה במסגרת ימי החופש, באתר ynet, 18 במאי 2010;  
 יהונתן ליס, הלכתם עם האנגאובר לעבודה? יכולתם להישאר בבית, באתר הארץ, 1 בינואר 2012

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
פישל סלומון
**אפרים פישל סלומון** (1849 – 1924) היה ראש קבוצת המתיישבים ביסוד המעלה שעלו לארץ ישראל בימי העלייה הראשונה.

חייו
----

נולד בהסק (סמוך לבריסק) למשפחה חסידית, למד בחדר ובישיבות בפולין ונודע כלמדן וכתלמיד חכם. נשא לאשה את חוה בת יצחק סנדר קדישווייץ ולזוג נולדו חמישה בנים. כיוון שלא רצה שבניו יתגייסו לצבא הצאר החליט לעלות לארץ ישראל.

בשנת 1883 הגיע לאודסה ונפגש עם יהודה לייב פינסקר. יחד עם לייב רובין ממזריטש ו-22 משכילים יהודיים ממזריטש ומבריסק, מחברי "חובבי ציון" שהתרכזו באודסה, ייסד את "חברת נחלת שדה וכרם" ששמה לה למטרה להתיישב התיישבות חקלאית בארץ ישראל.

סלומון ורובין, כשליחי התנועה, עלו לארץ ישראל וביום ט"ו באב תרמ"ג רכשו את אדמת השבט הבדואי א־זביד מידי משפחת עבו מצפת; על השטח, בן 2,500 דונם, שילמו 5,000 רובל. לאחר רכישת הקרקע הצטרפו עוד שבע משפחות מהגרעין המייסד והחלו לעבד את אדמת המושבה, שנקראה בתחילה "מי מרום". סלומון בחר למקום את השם "יסוד המעלה" לפי הפסוק "כִּי בְּאֶחָד לַחֹדֶשׁ הָרִאשׁוֹן הוּא יְסֻד הַמַּעֲלָה מִבָּבֶל" (עזרא ז ט). בשל היעדר רישיונות בניה נאלצו המתיישבים להקים לעצמם אוהלים וסוכות למגורים וסבלו מרעב וממלריה שהכתה במקום שהיה רווי ביצות. במהלך השנים היה למנהיג המתיישבים ומנע את התפוררות המושבה שכרעה תחת נטל המלריה, התאבדות חברים, יבולים דלים והתנכלויות שלטוניות. ב-1900 עמדה המושבה בפני פשיטת רגל ויק"א התכוונה לחסל אותה, אך בהשתדלות המתיישבים וסלומון בראשם, הושגה פשרה.

ב-1903 השתתף סלומון כנציג המושבה בכנסייה הארצישראלית הראשונה (והיחידה) בזכרון יעקב.

בב' בכסלו תרס"ה (1904) נהרג במושבה אביו, ישראל יעקב סלומון, בן 86, על ידי גנבי לילה.

שנת השמיטה ב-1910 הגיעה לאחר שנתיים של בצורת, שנה נוספת של יבול דל פירושה היה גזירת כליה על המושבה. הקהילה המקומית התפלגה בעקבות המחלוקת האם לשמור שמיטה לחומרה או לנהוג היתר מכירה בקרקע ולהמשיך ולעבד אותה (מחלוקת שעברה בקו השבר בין "חסידים" ומתנגדים בקרב המתיישבים). ויכוח רבני על אפשרות היתר מכירה התחולל בחצר ביתו של סלומון, שהנהיג את הקו המחייב היתר מכירה על מנת לקיים את המושבה. הרב קוק רבן של יפו וירושלים, התיר את המכירה, ורידב"ז, רבה של צפת, שלל. הוויכוח הוכרע לבסוף לפי שיטתו של הרב יצחק אלחנן ספקטור וסלומון היה מראשוני המתיישבים שחרשו בשנת שמיטה בארץ ישראל.[דרושה הבהרה]

לקריאה נוספת
------------

* מרדכי אליאב (עורך), **ספר העלייה הראשונה**, כרך ב, עמ' 421.
* **לגליל העליון**, תל אביב: המרכז לנוער של ההסתדרות העובדים בא"י, תרצ"ה (ספריית המרכז לנער, חוברת יד).

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "פישל סלומון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1861
* סיפורו של פישל סולומון, באתר הצימר השוכן בביתו המשוחזר

הערות שוליים
------------

1. 1 2  דוד בן-גוריון, **מדינת ישראל המחודשת**, תל אביב: עם עובד, תשכ"ט 1969, עמ' 42.
2. ↑  שאול אביגור, יצחק בן-צבי, אלעזר גלילי ואחרים (עורכים); בן-ציון דינור (עורך ראשי), **ספר תולדות ההגנה**, כרך א, 2: "מהתגוננות להגנה", תל אביב: הספרייה הציונית, תשי"ז 1956, עמ' 685.
3. ↑  משה דוד שוב, 'מחלוקת לשם שמיים', בתוך מרדכי אליאב (עורך), **ספר העלייה הראשונה** כרך ב, עמ' 311.
**קשישטוף חמיילבסקי** (בפולנית: **Krzysztof Chmielewski**; נולד ב-8 ביוני 2004) הוא שחיין פולני, סגן אלוף העולם (פוקואוקה 2023) במשחה ל-200 מטר פרפר.

ביוגרפיה
--------

לקשישטוף חמיילבסקי, אח תאום, מיכאי חמיילבסקי, אף הוא שחיין מצטיין.

### 2021

באולימפיאדת טוקיו שנערכה בשנת 2021 הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:55.88 דקות. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:55.29 דקות.

### 2022

#### אלוף עולם לנוער

באליפות העולם בשחייה לנוער שנערכה בלימה, פרו הוא זכה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 ארד. מדלייות זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:55.78 דקות, לפני אחיו מיכאי (1:57.69 דקות) ואיי קאמיקאוואבטה מיפן (1:58.37 דקות), במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב לאחר ששחה בשלב המוקדמות ובמשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב ומדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:49.34 דקות. 

### 2023

#### סגן אלוף העולם

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:53.62 דקות, אחרי לאון מרשאן מצרפת (1:52.43 דקות) ולפני טומורו הונדה מיפן (1:53.66 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 22 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:49.90 דקות.

שיאים אישים
-----------

### בריכה אולימפית

* 200 מטר פרפר: 1:53.62 דקות (2023)

### בריכת 25 מטר

* 200 מטר פרפר:

ראו גם
------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קשישטוף חמיילבסקי** בוויקישיתוף   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

קישורים חיצוניים
----------------
**חיים לוטן** (נולד ב-15 בפברואר 1952) הוא פרופסור, קרדיולוג בכיר, ששימש כמנהל מערך הלב בבבית החולים הדסה עין כרם.

ביוגרפיה
--------

לוטן סיים את ההכשרה הרפואית בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית במרכז הרפואי הדסה בשנת 1979 וסיים את התמחותו בקרדיולוגיה בשנת 1987.

בין השנים 1987 ל-1989 עשה לוטן התמחות-על במחקר בקרדיולוגיה התערבותית וגרעינית ופיתוח דימות תהודה מגנטית באגף הלב וכלי הדם באוניברסיטת אלבמה בבירמינגהם, אלבמה, ארצות הברית.

בשנת 1996 מונה למנהל תחום קרדיולוגיה התערבותית וצנתור לב במרכז הרפואי הדסה בירושלים.

בשנת 2000 מונה למנהל מכון הלב במרכז הרפואי הדסה.

בשנת 2006, יחד עם פרופסור רפאל ביאר ייסדו את הקונגרס הבינלאומי השנתי המוביל של ה–ICI (חדשנות בקרדיולוגיה התערבותית) כמו גם את האקדמיה לחדשנות.

החל משנת 2009 קיבל מינוי כפרופסור לרפואה (קרדיולוגיה) מהפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.

החל לכהן כנשיא האיגוד הקרדיולוגי הישראלי ממאי 2011 עד אפריל 2013.

פרופסור לוטן הוא יו"ר וועדת ההסמכה והרישוי של משרד הבריאות לסטנטים כליליים, והוא היה מעורב במספר מיזמים ביורפואיים ושרת כמנהל רפואי יועץ רפואי בסטארטאפים רפואיים רבים בתחום הקרדיולוגיה ההתערבותית והדמיית הלב.
יחד עם ד"ר יעקב נחמיאס(אנ') ייסד את הקורס הבינתחומי לתהליכי חדשנות ביו-רפואית באוניברסיטה העברית בירושלים.

בשנת 2018 נבחר על ידי חברי מועצת המנהלים של האיגוד הלאומי לקרדיולוגיה בסין, לחבר בקבוצת "ידידים בינלאומיים" יחד עם 11 קרדיולוגים מהמובילים בעולם אשר תרמו תרומה משמעותית לפיתוח רפואת לב וכלי דם בסין.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלכסנדרה לוקש, לראשונה: הכנס הבינלאומי לחדשנות ברפואת הלב - עכשיו באופן וירטואלי, באתר ynet, 7 בדצמבר 2020
2. ↑  ד"ר איתי גל, סטרט-אפ ישראלי: הדפסת העתק מדויק של לב החולה לאימון לפני ניתוח, באתר ynet, 14 בדצמבר 2015
3. ↑  הדסה: הוקרה בינלאומית לפרופ' חיים לוטן
**אורפיאוס (ממלו) גייטנופולוס** (נולד ב-1938 לערך) הוא נגן ג'אז, מלחין ומעבד מוזיקלי ישראלי ממוצא יווני, המנגן בסקסופון ובחצוצרה וגם בחליל. 

נולד בירושלים. אביו סטרטיס גיאטנופולוס לימד אותו נגינה בפסנתר והלחנה. עבודתו הראשונה הייתה בגיל 17 לצד הפסנתרן דני גוטפריד. 

בשנות השבעים השתתף במספר אלבומים ישראליים חשובים, ביניהם "שבלול" (1970) של אריק איינשטיין ושלום חנוך, "למה לא סיפרת לי!?" (1971), אלבום הבכורה של שלמה גרוניך ו"פתאום אחר ימים רבים" של שלמה ארצי שבהם ניגן בחליל.

ב-1975 סיים לימודי ג'אז בבית הספר למוזיקה ברקלי, ואז התגורר למשך 16 שנה בניו יורק.

בארצות הברית ניגן בשלושה אלבומים של תזמורת ה"סופר בנד" של צ'ארלי פרסיפ (אנ'): "In Case You Missed It" ‏(1984), "No Dummies Allowed" ‏(1987) ו-"Original Superband" ‏(1994). הופיע לצד ג'ק מקדף (אנ') ולצד תזמורת הג'אז של מל לואיס (אנ') וכן הוביל להקה בת תשעה נגנים.

ב-1988 חזר באופן קבע לישראל, והחל להופיע בהופעות ג'אז שונות, וכן השתתף באופן קבוע בפסטיבל הים האדום ובפסטיבל הג'אז של תל אביב. ב-1997 יצא לסיבוב הופעות בהודו לצד רביעיית דני גוטפריד וכן הופיע עמה בפסטיבל הג'אז של רומא. ב-2007 הופיע עם "תשיעיית ממלו גאיטנופולוס" בפסטיבל הים האדום, וב-2010 הוציא אלבום הופעה חיה של "רביעיית ממלו גאיטנופולוס" בהופעה במועדון ה"שבלול".

גייטנופולוס הוא חבר סגל בבית הספר רימון ובאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* ממלו גייטנופולוס, ברשת החברתית פייסבוק
* ממלו גייטנופולוס, סרטונים בערוץ היוטיוב
* ממלו גייטנופולוס, באתר אייטונס (באנגלית)
* ממלו גייטנופולוס, באתר AllMusic (באנגלית)
* ממלו גייטנופולוס, ברשת החברתית Myspace
* גיאטנופולוס (ממלו) אורפיאוס, באתר רימון בית ספר למוסיקה
* Mamelo Gaitanopoulos, באתר ארכיון האינטרנט, 2 בפברואר 2022, מתוך אתר האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים
* חמישיית ממלו גיטנופולוס, באתר הבמה

הערות שוליים
------------

1. 1 2  חמישיית ממלו גיטנופולוס, באתר הבמה, מרץ 2009. ארכיון
2. ↑  Mamelo Gaitanopoulos, באתר ארכיון האינטרנט, 2 בפברואר 2022, מתוך אתר האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים
הרב **חיים יהודה רבינוביץ** (נולד באפריל 1944, ב' באייר ה'תש"ד) הוא דיין חרדי, חסיד חב"ד, שכיהן במספר משרות דיינות, בהן אב"ד ירושלים.

ביוגרפיה
--------

נולד בירושלים, לרב שמואל בן-ציון ולמירל לבית ברגמן, שהיה גזבר כולל חב"ד בארץ ישראל. בגיל שש שנים התייתם מאביו. בצעירותו למד בישיבת עץ חיים, שם למד עם הרב שמואל יעקב קאהן, האדמו"ר מתולדות אברהם יצחק. לאחר מכן המשיך את לימודיו בישיבת תורת אמת, שם התחבר לראש הישיבה הרב שמואל אלעזר היילפרין ונחשב לאחד מתלמידיו הקרובים. בשנת ה'תשכ"ה, נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770 בניו יורק. בסוף שנת תשכ"ו חזר לארץ ישראל בהוראת הרבי מלובביץ', על מנת לשהות עם משפחתו במצב הביטחוני הקשה ששרר בארץ.

התגייס לצה"ל ושירת ברבנות הצבאית. נשא את חנקה יוטא למשפחת קאופמן. בהוראת הרבי החל ללמוד דיינות, בכולל מיוחד של הרב הראשי לישראל הרב איסר יהודה אונטרמן בתל אביב.

בניסן תשל"ה (1975) הוסמך לדיינות בידי מועצת הרבנות הראשית. כעבור כמה שנים נתמנה לדיין בתל אביב, ולאחר מכן לאב בית דין תל אביב. בהמשך עבר לשמש כאב בית הדין הרבני בירושלים. בבד לבד עם עבודתו בבית הדין נתמנה בתשע"א במינוי זמני לחבר בית הדין הגדול בהוראת שר המשפטים יעקב נאמן והראשון לציון הרב שלמה משה עמאר, תפקיד אותו מילא עד שנת תשע"ד, עם הגיעו לגיל שבעים, פרש לגמלאות.

פעילות ציבורית
--------------

בבחירות לכנסת השתים עשרה היה מראשי המערכה החב"דית לבחירת אגודת ישראל.

בעקבות קשריו עם שמעון פרס, מונה לחבר "ארגון הגג של מוסדות חב"ד בארץ הקודש", על מנת שיעזור בניהול המגעים להקמת הממשלה ב-1990.

בחנוכה תש"ן נסע לברית המועצות עם משלחת מטעם הרבנות הראשית על מנת לסייע ליהדות במדינה.

ב-2013 נפתחה נגדו חקירה משטרתית בחשד להתנהלות פסולה והפרת אמונים.[דרושה הבהרה]

משפחתו
------

* בנו הרב שמואל, רב הכותל והמקומות הקדושים.
* בנו הרב יוסף יצחק, דיין באשדוד ובירושלים.
* בנו הרב מאיר, מורה צדק בכפר חב"ד ודיין.
* בתו גילה שימשה בעברה כעורכת דין חתנו שאול נפתלין משמש כעורך דין בירושלים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרב רבינוביץ הקים אוהל על קבר רבי חיים חייקא מאמדורא ע"ה באתר COL
2. ↑  חוקה דיינים, באתר ארכיון המדינה, עמ' 158
3. ↑  בני משה, המשטרה: להעמיד לדין את אב בית הדין בירושלים, באתר ערוץ 7, 31 בדצמבר 2013
4. ↑  נבחר דיין חב"די חדש: הרב יוסף רבינוביץ', באתר COL
**מריה תרז פון המרשטיין פאשה** (בגרמנית: **Maria Therese von Hammerstein Paasche** ‏ 1909 – 21 בינואר 2000) הייתה פעילת התנגדות אנטי-נאצית וחוקרת ספרות גרמנייה. היא הסיעה יהודים אל מחוץ לגרמניה בשנותיו הראשונות של המשטר הנאצי ולאחר מכן היגרה מגרמניה הנאצית ליפן, שם התגוררה מספר שנים לפני שהתיישבה בארצות הברית.

החיים בגרמניה
-------------

המרשטיין נולדה ב-1909 במגדבורג, אחת משבעה ילדים שנולדו למריה פון לוטביץ (בתו של ולטר פון ליטוויץ) ולקורט פון המרשטיין-אקוורד, גנרל שלימים ישמש כמפקד העליון של הרייכסווהר בשנות ה-30 של המאה ה-20. היא ואחיה עודדו לחקור רעיונות אינטלקטואליים ופוליטיים; היו לה חברים יהודים ואיתם תכננה לעבור לארץ ישראל. היא נרשמה לבית ספר ציבורי שבו יכלה ללמוד חקלאות, והמשיכה את לימודיה באוניברסיטת הומבולדט של ברלין.

לאחר עלייתו של אדולף היטלר לשלטון בשנת 1933, פאשה עזרה ליהודים ואינטלקטואלים להימלט מגרמניה על ידי כך שלקחה אותם לפראג על האופנוע שלה. היא גם סיפקה לקהילה היהודית ומתנגדים לנאצים בפראג עיתונים והזהירה אותם מפני תוכניות של הנאצים שלמדה מאביה. ב-1935 היא נישאה לג'ון ה. פאשה, ממוצא יהודי שאביו, הנס פאשה, היה פציפיסט ידוע. מריה וג'ון עברו לארץ ישראל לזמן קצר לפני שחזרו לגרמניה בגלל התפרצות טיפוס הבטן. הם היגרו ליפן לאחר מספר חקירות שנערכו על ידי הגסטפו. אביה של מריה תכנן ללא הצלחה להרוג את היטלר ב-1939, ושניים מאחיה השתתפו בקנוניה נוספת להרוג את היטלר ב-1944; אמה ושני אחיה נכלאו במחנות ריכוז עד סוף מלחמת העולם השנייה.

החיים בארצות הברית
------------------

מריה וג'ון פאשה חיו מספר שנים ביפן, שם נולדו כל ארבעת ילדיהם, אך היגרו לסן פרנסיסקו ב-1948 עקב חשש מקהילת הגולים הגרמנית וממעקב על ידי המשטרה היפנית. בסן פרנסיסקו, מריה ניקתה בתחילה בתים בזמן שג'ון עבד במפעל שימורים של עגבניות. היא המשיכה להיות חוקרת ספרות, ודיברה בגרמנית, צרפתית, רוסית ואנגלית. בשלב מאוחר יותר, היא התגוררה בבית אבות יהודי בסן פרנסיסקו; היא הייתה התושבת הלא-יהודית השנייה אי פעם של המתקן. היא מתה בסן פרנסיסקו ב-21 בינואר 2000 מאי-ספיקת לב.

פאשה היה נושא לסרט דוקומנטרי משנת 1999, "אומץ שקט: מריה תרז פון המרשטיין והקרב שלה נגד הנאציזם", שמומן על ידי ארגון בני ברית וממשלת גרמניה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Morris, Paula. "Paasche, Maria (1909–2000)". *Women in World History: A Biographical Encyclopedia*. נבדק ב-15 במאי 2020. `{{cite book}}`:  (עזרה)
2. ↑  Martin, Douglas (13 בפברואר 2000). "Maria Paasche, 90, Helped Jews in Germany Flee Nazis". *The New York Times*. נבדק ב-15 במאי 2020. `{{cite news}}`:  (עזרה)
3. ↑  Curiel, Jonathan (5 בפברואר 2000). "Maria Paasche, Daughter Of German General Who Helped Jews Escape Nazis". *San Francisco Chronicle*. נבדק ב-16 במאי 2020. `{{cite news}}`:  (עזרה)
**ניסאן ג'וק** היא מכונית קומפקטית במרכב קרוסאובר-קופה עם חמישה מקומות ישיבה המיוצרת על ידי חברת ניסאן משנת 2010.

דור ראשון - 2010–2019
---------------------

בתערוכת הרכב בז'נבה במרץ 2009 הציגה ניסאן מכונית קונספט עם עיצוב ייחודי בשם "ניסאן קאזאנה", ובתערוכת ז'נבה ב-2010 נחשפה גרסת הייצור שלה עם עיצוב קרוסאובר-קופה ומאפיינים ייחודיים.

הג'וק הגיעה לישראל בשנת 2010.

היצע יחידות ההנעה כלל מנועי בנזין בנפחים של 1.5 ו-1.6 ליטר ועם הספקים של 94, 113, 117 ו-190 כוחות סוס, ומנועי דיזל בנפח של 1.5 ליטר המספק 110 כוחות סוס, לצד תיבת הילוכים ידנית ותיבה אוטומטית.

דור ראשון - 2010–2020
ממדי הרכב קומפקטיים יחסית, עם אורך של 4,135 מ"מ, רוחב של 1,765 מ"מ, גובה של 1,565 מ"מ ובסיס גלגלים באורך של 2,530 מ"מ.

בתערוכת הרכב בז'נבה במרץ 2014 חשפה ניסאן את מתיחת הפנים של הג'וק, במסגרתה הוחלפו בעיקר הפגושים והפנסים האחוריים והקדמיים, ומנוע ה-1.6 בנזים שסיפק 117 כ"ס, הוחלף במנוע חדש שפותח יחד עם חברת רנו, בנפח של 1.2 ליטר והספק של 115 כוחות סוס.

מתיחת הפנים הגיעה לישראל בפברואר 2015.

דור שני - 2020-הווה
-------------------

ב-3 בספטמבר 2019 נחשף הדור השני של ניסאן ג'וק, שפותח על בסיס פלטפורמה משותפת של ניסאן-רנו המשמשת גם את רנו קליאו ורנו קפצ'ור, במרכב קרוסאובר קופה עם אלמנטים עיצוביים ייחודיים.

הג'וק החדשה הגיעה לישראל ב-4 במרץ 2020.

ממדי הדור החדש גדלו משמעותית, עם אורך של 4,210 מ"מ, רוחב של 1,800 מ"מ, גובה של 1,595 מ"מ ובסיס גלגלים של 2,636 מ"מ.

הג'וק משווק עם מנוע בנזין בנפח 1.0 ליטר, המספק 117 כוחות סוס המחליף את מנוע ה-1.6, ומשודך לתיבת הילוכים ידנית עם עם 6 הילוכים, ותיבה רובוטית דו-מצמדית עם 7 הילוכים.

בפברואר 2022 חשפה ניסאן יחידת הנעה היברידית לדגם, הכוללת מנוע בנזין 1.6 ליטר עם הספק של 94 כוחות סוס, לצד מנוע עזר חשמלי המספק 49 כוחות סוס, המספקים שניהם 140 כוחות סוס לצד תיבת הילוכים אוטומטית ייחודית עם ארבעה הילוכים למנוע הבנזין ושני הילוכים למנוע החשמלי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניסאן ג'וק** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  תערוכת ז'נבה: ניסאן קאזאנה קונספט, באתר אוטו
2. ↑  ניסאן ג'וק: חשיפה רשמית, באתר אוטו
3. ↑  ניסאן ג'וק הגיע לישראל מוקדם מהצפוי, באתר אוטו
4. ↑  ניסאן ג'וק I רכב שטח 5 דלתות, באתר אוטו
5. ↑  ניסאן ג'וק החדש 2014 – מתיחת פנים, באתר קארטיוב
6. ↑  ניסאן ג'וק החדש 2015 בישראל: מחיר החל מ-129,990 שקל, באתר קארטיוב
7. ↑  ניסאן ג'וק החדש 2020 נחשף, באתר קארטיוב
8. ↑  ניסאן ג'וק החדש 2020 בישראל - מחיר החל מ-124,990 שקל, באתר קארטיוב
9. ↑  ג'וק היברידי: 2022 ניסאן ג'וק היברידי נחשף, באתר קארטיוב
**בֶּרְנֶר הוֹבֶּלְקֵזֶה** או **ברנר אלפקזה** (בגרמנית: **Berner Hobelkäse** או **Berner Alpkäse**) היא גבינה קשה המיוצרת בהרי האלפים של הרמה הברנית ובאזורים הסמוכים של שווייץ.

מאפיינים
--------

היא מסווגת כגבינה שווייצרית או אלפינית, והיא גבינת חלב גולמי (כלומר לא מפוסטר) מתובלת, מלאה, שמנה, ללא חורים. הגבינה מיוצרת אך ורק בעבודת יד, בדרך כלל על אש עצים. הברנר הובלקזה (מילולית "גבינה מקצועה") היא סוג מיוחד, קשה במיוחד של הברנר אלפקזה. היא מיושנת לפחות שנתיים וסוג זה של הגבינה היא הזמינה ביותר. גם ברנר אלפקזה וגם ברנר הובלקזה בעלות הסמכת כינוי מקור מוגן בשווייץ.

ייצור
-----

הגבינה מיוצרת אך ורק מחוות אלפיניות מוכרות בתקופת "עונת האלפים". מותר להשתמש רק בחלב מפרות שניזונו בשטחי מרעה שלא עברו דישון מלאכותי. לחלב יש טעם חזק מעשבי התיבול האלפיני, הוא עשיר ובעל הרבה יותר חומצות שומן רב בלתי רוויות מאשר חלב מאזורי העמקים.

הגבינה חייבת להיעשות לא יאוחר מ-18 שעות לאחר החליבה. ככלל, חלב הערב המצונן הופך בחלקו לרזה יותר (באמצעות הרחקת חלק מהשומן) כדי לייצר תכולת שומן של 45% במוצר הסופי (ולא יותר). לאחר מכן מערבבים אותו עם חלב הבוקר. החלב מחומם ל-33 מעלות צלזיוס וחיידקים מתורבתים מאזור הייצור מוספים יחד עם אנזים ההגבנה. לאחר 30 דקות, חותכים את הגבינה הקרושה עם סכין מיתרים כנבל לגרגירים בגודל ראש סיכה. לאחר מכן מחממים את החומר ואת מי הגבינה ל-50 מעלות צלזיוס אשר מכווץ את הגבינה המוקרשת והורג כל חיידק לא רצוי. את הגבינה המוקרשת הזו אורזים בבד ומניחים לתוך תבנית גבינה. לוחצים את הגבינה שבדרך (במכבש) למשך 15 שעות להוצאת המים ולאחר מכן משרים את כיכר הגבינה במי מלח למשך 24 שעות. הגבינות מיושנות בכיכרות של 15 ק"ג לפחות בלחות של מעל 85% והקליפה מוברשת באופן קבוע במי מלח. תקופת ההבשלה הראשונית הזו מתרחשת במקום ומאוחר יותר הגבינה מיושנת במרתפים של יצרני הגבינה והמחלבות.

צריכה
-----

לאחר תקופת התיישנות/התבגרות של 6 עד 18 חודשים, הגבינה מוכנה לצריכה. ההבשלה השנייה, של שנה אחת נוספת לפחות, מתרחשת בלחות נמוכה בהרבה והקליפה כבר לא נשטפת. הייצור השנתי של הגבינה הוא כ-1,000 טונות גבינה, שליש ממנה מעובדת להובלקזה (ביישון נוסף) והיתר נשארת אלפקזה. כ-75% מהייצור משווק ישירות על ידי היצרנים, והיתר במסחר הכללי.

אלפקזה נצרכת בעיקר כגבינה פרוסה. הובלקזה שבירה מכדי לחתוך אותה בסכין ולכן הוא מוקצעת לגלילים דקים או מפוררים אותה לחתיכות קטנות. ברנר אלפקזה דומה מאוד לסברינץ, אבל האחרונה מיוצרת באזור השפלה והיא מלוחה הרבה יותר, עוברת תקופת המלחה ארוכה יותר של 15 עד 20 יום.

ראו גם
------

* מורשת קולינרית של שווייץ - אנציקלופדיה של המטבח השווייצרי
* רשימת גבינות – רשימת גבינות לפי מקום מוצא

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ברנר הובלקזה

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברנר הובלקזה** בוויקישיתוף

* casalp.ch Sortenorganisation für Berner Alp- und Hobelkäse
* Pflichtenheft für Berner Alpkäse und Hobelkäse(הקישור אינו פעיל, October 2016)
* אגרוסקופ : *Berner Alpkäse AOC אנד Berner Hobelkäse AOC*
* Traditionelle Herstellung von Berner Alpkäse in Bildern

הערות שוליים
------------

1. ↑  Christa Hauswirth, Martin Scheeder, Jürg Behr (2004) "High ω-3 Fatty Acid Content in Alpine Cheese, The Basis for an Alpine Paradox", *Circulation*, Vol. 109 pp. 103-107 (אורכב 23.01.2011 בארכיון Wayback Machine)
2. 1 2  Translated from w:de:Berner Hobelkäse
טריה נורמי, מיס פינלנד 1959
**מיס פינלנד** (בפינית: **Miss Suomi**) היא תחרות יופי בפינלנד.

התחרות אורגנה בפעם הראשונה ב-1931, בשנים 1939–1940 ו-1942–1944 לא התקיימה התחרות עקב מלחמת העולם השנייה.

הזוכה במקום השני נקראת "הנסיכה הראשונה" והזוכה במקום השלישי נקראת "הנסיכה השנייה".

ב-1960 הנסיכה הראשונה הלכה לייצג את פינלנד בתחרות מיס תבל אך לאחר מכן שונה הפורמט כך שהזוכה נהייתה גם ישירות נציגת המדינה בתחרות הבינלאומית, זאת מלבד השנים 1962 ו-1963, משתתפות התחרות גם ייצגו את פינלנד בתחרויות מיס עולם, מיס אינטרנשיונל ומיס אירופה.

נציגות פינלנד זכו ארבעה פעמים בתחרויות בינלאומיות.

התחרות משודרת בטלוויזיה הפינית.

ב-1965 ביקרה בישראל הזוכה במיס פינלנד ודגמנה ביגוד לחברת האופנה "דיווה".

ב-1995 הנסיכה השנייה כרמן מאקינן הופיעה בצילומי עירום ובכך נשלל ממנה תוארה היות שדבר זה מהווה הפרה של חוזה התחרות.

הזוכות
------

| שנה | הזוכה |
| --- | --- |
| 1933 | אסתר טוייבונן |
| 1958 | פירקו מאנולה |
| 1974 | יוהאנה ראוניו |
| 1975 | אן מארי פוטמו |
| 1991 | טניה קרפלה |
| 1997 | קאריטה טיקה |
|

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיס פינלנד** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מיס פינלנד (בפינית)
* מיס פינלנד, ברשת החברתית פייסבוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  MISS FINLAND/ MISS SUOMI, / (באנגלית)(הקישור אינו פעיל)
2. ↑  ארכיון ActivePaper, הן מתפעלות מ-Diva, באתר jpress.org.il
**משה** (**מוישה**) **רוזן** (**Moishe Rosen**;‏ 12 באפריל 1932 – 19 במאי 2010) היה כומר בפטיסטי אמריקאי, יהודי מומר, מייסד התנועה יהודים למען ישוע ומנהלה במשך עשרות שנים.

חייו
----

מוישה רוזן נולד בשם **מרטין מאייר רוזן** ב-12 באפריל 1932 בקנזס סיטי לרוזה לבית בייקר, ממשפחה יהודית רפורמית מאוסטריה ולבן רוזן, ממשפחה יהודית אורתודוקסית שאף פקד את בית הכנסת אך בנו תיאר אותו כלא-דתי. הוא היה בן בכור בין שני בנים  וגדל בדנוור. למד באוניברסיטת קולורדו, ובשנת 1950 נישא בבית כנסת בדנוור לסיל סטאר, שגדלה במשפחה יהודית אורתודוקסית אך מרדה נגד אמונת הוריה. בשנת 1953 שני בני הזוג התנצרו ברוח ה"אוונגליקליסטית" . הוא למד ב-Northeastern Bible Institute בניו ג'רזי, ובשנת 1957 הוסמך ככומר בפטיסטי.

בשנות ה-50 ו-ה-60 עבד בעבור ארגון אוונגליסטי בשם "American Board of Missions to the Jews". הוא נודע תחילה בשמו הלועזי, מרטין, והתפלל בכנסייה בפטיסטית רגילה. אבל בשנת 1973 הקים את הארגון "יהודים למען ישוע" בסן פרנסיסקו, ועמד בראשו עד לשנת 1996. רוזן התמחה בשימוש בסמלים יהודיים מוכרים כדי למשוך צעירים שהשתתפו בתרבות-הנגד והיו בחיפוש רוחני, והיה הראשון לעשות בכך שימוש משמעותי. הטקטיקות הפרובוקטיביות שלו (כולל אזכור השואה) יצרו, על אף הצלחתן, מתיחות בינו לפטרוניו במיסיון האוונגליסטי. הוא הפך לדמות המזוהה ביותר עם היהדות המשיחית שהחלה לצמוח אז, שפעיליה סירבו לראות בעצמם יהודים מומרים או בני-חסות של המיסיון, אלא עמדו על זהותם העצמאית כיהודים המאמינים בישו. רוזן העיד על עצמו שפעילותו חיברה אותו שוב לתחושה ולעניין היהודי. 

כתב מספר ספרים, בהם "Jews for Jesus" בשנת 1974, "The Sayings of Chairman Moishe" בשנת 1974 ו-"Share the New Life With a Jew" בשנת 1976. 

במשך חייו הוא המשיך לקיים סממנים של אורח חיים יהודי, כמו סדר פסח, צום יום כיפור ונישואין תחת חופה. בערוב ימיו, התריע ממה שהגדיר כטשטוש מושגים מסוכן ביהדות המשיחית: הוא חשש מן האמונה שיש בתורה ובמצוות ערך רוחני כלשהו (בניגוד לקיומן כסממנים אתניים ופולקלוריים), מהבידול האפשרי בין מאמינים יהודים וגויים בישו, ומייחוס תפקיד באפוקליפסה למדינת ישראל. הכרזתו האחרונה לחברי תנועתו הייתה ברוח זו: "אני מקווה שאוכל לסמוך עליכם שתגלו חיבה וכבוד ליהודים, אך יהדות לא הושיעה איש... אין קיצורי דרך. ביהדות של ימינו אין ישועה, כי אין בה מקום למשיח."

נפטר בשנת 2010 מסרטן הערמונית, בן 78 במותו.
השאיר שתי בנות:רות ולין.

קישורים חיצוניים
----------------

* מרגלית פוקס, מוישה רוזן, 78, נפטר, הניו יורק טיימס, 21 במאי 2010 (באנגלית)
* דף לזכרו, באתר יהודים למען ישוע
* Moishe Rosen, founder of Jews for Jesus, dies aged 78, הארץ, 23 במאי 2010 (באנגלית)
* משה רוזן (1932-2010), דף שער בספרייה הלאומית
* באתר nndb
* כתבה בעיתון Independent

Phil Davison - *Moishe Rosen: Evangelist who founded the Jews for Jesus movement 24/08/2010*

הערות שוליים
------------

1. ↑   באתר הגניאלוגי ancestry]
2. ↑  Jews for Jesus, Moishe Rosen with William Proctor, Old Tappan, NJ: Fleming H. Revell, 1974, p.21
3. ↑  Phil Davison 2010
4. ↑  Shalom Goldman, Jewish–Christian Difference and Modern Jewish Identity: Seven Twentieth-Century Converts, Lexington Books, 2015. עמ' 158-162.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007267221605171
* BnF: cb155555590 (data)
* GND: 121585883
* ISNI: 0000 0000 7850 121X
* LCCN: n50048363
* NTA: 330070886
* SNAC: w66h4qp1
* SUDOC: 117522333
* VIAF: 79212579
* WorldCat: lccn-n50048363

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בגז. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו פראון.

|
|  |
| **פריאון** |
|  |
| **כללי** |
| נוסחה כימית | CCl2F2 |
| שמות אחרים | די-כלורו-די-פלואורו-מתאן |
| מסה מולרית | 120.91 גרם למול |
| מראה | גז שקוף |
| מספר CAS | 75-71-8 |
| **פיזי** |
| נקודת התכה | 157.7°C- |
| נקודת רתיחה | 29.8°C- |
| צפיפות |  |
| מסיסות |  |
| נקודת הבזק |  |
| נקודת התלקחות |  |

**פְֿרִיאוֹן** הוא גז בעל הסימון הכימי CCl2F2, המוכר גם בשם די-כלורו-די-פלואורו-מתאן. בעבר עיקר השימוש בגז זה היה במערכות מיזוג אוויר (פריאון 12), תרסיסים ומקררים. עקב השפעתו המזיקה לשכבת האוזון, נאסר השימוש בגז הפריאון במדינות מפותחות והשימוש בו מופחת בהדרגה במדינות מתפתחות.

מולקולת הפריאון, המורכבת מאטום פחמן, שני אטומי כלור ושני אטומי פלואור, היא עמידה ביותר ומגיעה לכן עד לשכבת הסטרטוספירה. שכבה זו מצויה בגובה 10-50 ק"מ מעל פני כדור הארץ וכוללת את שכבת האוזון.

כאשר מולקולת הפריאון מגיעה לשכבת האוזון היא נחשפת לקרינת השמש בתחום העל-סגול. בגובה זה עצמת הקרינה חזקה ביותר מכיוון שהיא עדיין איננה נבלמת על ידי שכבות הגז האטמוספיריות. האינטראקציה בין הקרינה למולקולת הפריאון גורמת לשחרור אחד מאטומי הכלור, אשר נקשר למולקולת אוזון ומפרק אותה.

אטום כלור אחד יכול לגרום לפירוק מולקולות אוזון רבות, והשפעתו נמשכת עשרות שנים. משפחת גזי הפריאונים גם מהווה גז חממה, אף כי חלש יותר מהגז שמשתמשים כיום במזגנים בישראל: R410A או בשמו המסחרי "פיורון".

שימוש בפריאון כסם
-----------------

 ערך מורחב – **שאיפת ממסים נדיפים**  

בתחילת שנות ה-2000 פשט בישראל השימוש בפריאון ("גז מזגנים") כסם הזייתי. שאיפת הגז בכמויות מתאימות מעוררת הזיות, אובדן שליטה על הגוף והרפיית שרירים, צחוק בלתי נשלט (בדומה לגז צחוק), אובדן תחושת המרחב ותופעות דומות. ההשפעה קצרה יחסית ונמשכת בין שניות בודדות לחצי דקה. השימוש בפריאון כסם נפוץ בעיקר בקרב בני נוער (משום קלות השגתו), ורבים מתו או נפצעו בעת השימוש בו, בדרך כלל כתוצאה מקפיצה או נפילה, אך לעיתים מדום לב או כוויות קור פנימיות. בנוסף לכך, שאיפת גז הפריאון עשויה לפגוע במיתרי הקול ואף להרוס אותם, בעקבות הקור הרב שנוצר בעת שחרור הגז ממכל לחץ.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **פריאון** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פריאון** |

* פריאון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  קפאי פינס, **מטהרי אוויר ומרעילי אטמוספירה**, באתר "סנונית"
2. ↑  ד"ר איתן אוקסנברג, מה זה גז חממה?, במדור "שאל את המומחה" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 22 בינואר 2018
**רוברט וילהלם אקמן** (בפינית: **Robert Wilhelm Ekman**;‏ 13 באוגוסט 1808 – 19 בפברואר 1873) היה מורה וצייר פורטרטים ונושאים רומנטיים פיניים.

ביוגרפיה
--------

רוברט אקמן נולד באוסיקופונקי, פינלנד למשפחה מהמעמד הגבוה. אביו היה קרל כריסטופר אקמן, רופא וראש עיר, ואמו הייתה שרה אליזבת. שני הוריו נפטרו כשהיה כבן 10. הם הותירו אחריהם חמישה יתומים שהועברו לבתי אומנה. הם לא השלימו את הלימודים שלהם ולא היה להם סיכוי לרכוש השכלה אקדמית גבוהה.

עם זאת, רוברט אקמן למד תחילה אמנות בהדרכתו של הצייר הפיני גוסטף וילהלם פינברג (1784–1833), אך בשנת 1824 יחד עם אחיו פרדריק, החל לימודים באקדמיה המלכותית השוודית לאמנויות יפות בסטוקהולם ולאחר מכן למד בסטודיו של יוהאן גוסטף. סנדברג (1782–1854). כבר כסטודנט התמחה אקמן בתיאור חיי העם הפשוט, במקום הקלאסיציזם של האמנויות האקדמיות. אקמן סיים את לימודיו ב-1836, וקיבל מלגת נסיעה נדיבה. המלגה סייעה לו בהולנד, צרפת ואיטליה בין השנים 1837–1844. אקמן קיבל אזרחות שוודית כתנאי לקבלת המלגה. 

"ההצהרה של הקיסר אלכסנדר השני", 1863
### צייר החצר ומורה

עם שובו לסטוקהולם, זכה אקמן להיות מועמד לחברות באקדמיה, אליה התקבל כחבר ב-1844. התואר כלל את הכינוי ״צייר חצר המלוכה״ וצייר היסטוריה. ב-1845 חזר אקמן לטורקו, שם החל לעטר את קתדרלת טורקו בציורי קיר. הפרסקו הסתיימו בשנת 1854. בנוסף, הוא השלים למעלה מ-30 יצירות מזבח של כנסיות במהלך הקריירה שלו, כולל עבודות בהלסינקי ומקומות נוספים.

לאחר שחי בפינלנד במשך עשר שנים, אקמן קיבל בחזרה את האזרחות הפינית בשנת 1855.

לאחר שעבר לטורקו, אקמן החל לעבוד על חינוך לאמנות עם הצייר קרל גוסטב סאדרסטראנד (1800–1862). בשנת 1846 נוסד בית הספר לציור של טורקו על ידי אקמן, שלימד בו עד מותו.

הוא מת בטורקו במהלך 1873.

גלריה
-----

* "הצגת תרגום הברית החדשה למלך", 1853"הצגת תרגום הברית החדשה למלך", 1853
* "ישו מקים את לזרוס", 1860"ישו מקים את לזרוס", 1860
* "גילוי הנצרות ועובדי אלילים", 1860"גילוי הנצרות ועובדי אלילים", 1860
* "דייג חורפי", 1872"דייג חורפי", 1872

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוברט וילהלם אקמן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Robert Wilhelm Ekman". Biografiskt lexikon för Finland.
2. ↑  Reitala, Aimo (19 April 2016). "Ekman, Robert Wilhelm (1808 - 1873)". Kansallisbiografia.
3. ↑  "Gustaf Wilhelm Finnberg". ateneum/guide. Archived from the original on 2008-04-17.
4. ↑  Bo Lundström. "Johan Gustaf Sandberg". Svenskt biografiskt lexikon.
5. ↑  "Söderstrand, Carl Gustaf (1800 - 1862)". kansallisbiografia

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 6634 6486
* KulturNav: 0b356b03-2e92-4ee3-a8cb-9a90a9149b71
* LCCN: n85069539
* NTA: 069626200
* RKD: 25884
* SELIBR: 185828
* ULAN: 500031170
* VcBA: 495/291387
* VIAF: 40801461
* WorldCat: lccn-n85069539

 |



​
שגיאות פרמטריות בתבנית:עיתון   
שימוש בפרמטרים מיושנים [ תמונה ] 

**רליגיה: בית למחשבה דתית** הוא כתב עת המוקדש לעיון רב־תחומי בפנומן הדתי: פילוסופיה וסוציולוגיה של הדת, ביקורת החילון, מחשבת ישראל ופילוסופיה, היסטוריה, מדע הדתות ועוד.

כתב העת מופק על ידי מרכז "קדם", מבית תנועת "עזרא", ויוצא לאור במתכונת דו שנתית החל משנת תשפ"א (2020).

תכליתו של כתב העת
-----------------

לדברי עורכי כתב העת, "רליגיה" הוקם על מנת למלא פער שקיים בדיונים הרווחים במרחב הציבורי והאינטלקטואלי על הדת; אלו מתבססים על תזת החילון ועל אידאולוגיות חילוניות בנות המאה הי"ט, בעוד שבאוניברסיטאות רבות ברחבי העולם כבר מתקיים סדר יום שונה ואיזון מושגי אחר בין דת וחילון. כך נכתב במבוא לגיליון הראשון של כתב העת:

> 
> עם שוך הדיה ואדיה של תיזת החילון – זו שהספידה את הדת כתופעה שעתידה לחלוף מן העולם – בשלה העת לחשיבה רעננה על הפנומן הדתי. יהיו אלו מחשבות מבפנים או מבחוץ, מכאן ומשם, ישנות גם חדשות – ובלבד שיישמע בהן הד הניסיון לדבר ולדברר את ה"דתי".
> 
> 
> 
> 

עורכי כתב העת אף מציגים מצב זה כ"טרגדיה" עבור חילונים ודתיים כאחד:

> 
> ככל שעובר הזמן הולכים ומתבררים ממדי הטרגדיה – טרגדיה שאינה רק מנת חלקו של האדם החילוני, אלא של כל מי שחי ב'מרחב הנייטרלי' בעודו מצויד בסיפור מכונן אתאיסטי בלבד. הניסיון להבין את המצב בהווה במונחים של 'תזת ההחסרה' – קרי: אנושות שהשילה מעליה עניינים מיותרים, כמו הדת – היה נואל: הדת מסרבת להיעלם, ולא נראה שהייתה בדרך לשם אי פעם. המפה התיאורטית כשלה, והטריטוריה המציאותית מזדקרת לה וממתינה להמשגה חדשה וקשובה יותר של מצבנו. הטרגדיה נוגעת גם לכך שאידיאלים חשובים של המודרנה, דוגמת אינדיבידואליזם, תבונה או חירות – הולכים ונפגעים על ידי הפיתוח שלהם-עצמם
> 
> 
> 
> 

.

מבנה וסגנון
-----------

כל גיליון בכתב העת מורכב ממספר מדורים קבועים: מדור מבואות, המכיל סקירות תמטיות מקדימות שנכתבו על ידי חברי המערכת; מדור גנזים, המפרסם מחדש טקסטים מכוננים על הדת; מדור מסה, ובו מסות מקוריות; מדור שיחות, המתעד שיחות וראיונות עם אנשי רוח והגות; מדור תרבות, העוסק בתופעות דתיות בתחום התרבות; ומדור מחקר, שבו מובאים מחקרים אקדמיים עדכניים בחקר הדת – לרוב בתרגום משפות אחרות. בנוסף לכך, בין דפי כתב העת מתפרסם גם מדור שירה, שמבקש לשמש כבמה לשירה על אודות הדת.

כותבים
------

במשך השנים התפרסמו בכתב העת מאמרים, מסות ושיחות מאת הוגים ואנשי רוח בולטים, כגון חביבה פדיה, הרב עדין שטיינזלץ, רודני סטארק, צ'ארלס טיילור (פילוסוף), הרב אורי שרקי, אלי שיינפלד, סמדר שרלו, אלסדייר מקינטאייר, בני לוי, אלן פינקלקראוט, יורם חזוני, ויליאם קוואנו, הרב יצחק ליפשיץ, פיני איפרגן, ברונו לאטור, אדם סליגמן, אורי צבי גרינברג, הרב אמנון דוקוב, הלל צייטלין, ועוד.

עורכי כתב העת הם עוז בלומן ומתנאל בראלי, ומערכת כתב העת כוללת את שאול דה מלאך, אהוביה גורן, אביטל לוי וזאב גינזבורג. עורכי מדור השירה הם משה ולדמן ואשרי ברוך. עורך מדור תרבות הוא יצחק כהן.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט של רליגיה
* סקירת הגיליון הראשון של כתב העת, מאת צור ארליך, כתב העת השילוח
* סקירת הגיליון הרביעי של כתב העת, מאת תומר פרסיקו
* מידע על "רליגיה" בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית
**מאזיר** (בבלארוסית: **Мазы́р**; ברוסית: **Мозырь**, **מוזיר**; בפולנית: **Mozyrz**, מוזיז', ביידיש: **מאזיר**) היא עיר במחוז הומל שבבלארוס, על גדת נהר פריפיאט, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

מאזיר נזכרת לראשונה במאה ה-12, ובמאה ה-13 נכבשה בידי הדוכסות הגדולה של ליטא. בשנת 1577 הוענקו ליישוב זכויות עיר. בחלוקת פולין בשנת 1793 נכללה העיר בתחום האימפריה הרוסית.

יהודי מאזיר
-----------

אנדרטה לזכר קורבנות מאזיר בשואה.
בנובמבר 1920 נערך בעיר פוגרום, בו נרצחו כ-30 יהודים, תוך אונס נשים ושוד רכוש. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר כ-6,300 יהודים, כחמישית מתושביה.

ב-22 באוגוסט 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד במעשי רצח בקרב יהודיה, תוך רצח כ-200 יהודים ב-10 בספטמבר 1941. ב-27–28 בספטמבר 1941 התרחשה ההשמדה הגדולה הראשונה: חלק מהיהודים נרצחו ממש בבתים וברחובות, אחרים נאספו בקבוצות של 30–40 איש והוסעו לבית הקברות. אנשים נאלצו לחפור את קבריהם ואז נורו. כ-1,000 בני אדם מתו במהלך פעולה זו. בסתיו ובחורף 1941 טבעו בנחל פריפיאט כ-700 קורבנות יהודים.

ב-31 באוגוסט 1941, 21 יהודים התכנסו בתוך בית ברחוב פושקין. הם שפכו קרוסין על קירות הבית והציתו אותו באש, כשכל האנשים בפנים. מטרתם של האנשים הייתה לברוח מהמוות בידי הנאצים. התקרית כונתה בשם "מצדה בלארוסית".

בסוף שנת 1941 רוכזו יהודי העיר בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודי כפרי הסביבה. ב-7 בינואר 1942 נרצחו כל יושבי הגטו, בין 1,150 ל-1,500 איש, ליד הכפר הסמוך בוברי, חלקם בירי וחלקם בהטבעה בנהר פריפיאט.

מבין היהודים במאזיר שהיוו כ-36 אחוז מכלל האוכלוסייה בעיר לפני מלחמת העולם השנייה, כמעט כולם הושמדו בגטו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מאזיר** בוויקישיתוף
* מוזיר (Mozyr), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* לאוניד סמילוביצקי (רו') ואלכסנדר קרוגלוב (רו'), מוזיר, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1547–1549), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
* מאזיר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* מוזיר (בלארוס), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  Мозырь (Беларусь) в годы Холокоста, Яд Вашем
2. ↑  Тысячи преступлений, совершенных нацистами в Мозырском районе, зафиксированы документально, Правда Гомель, ‏06.12.2022

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007560239705171
* LCCN: n88221352
* NKC: ge571404
* VIAF: 156049548
* WorldCat (עם VIAF): 156049548

 |
גרפיטי בסטוקהולם עם דמותו של פטרסון. הגרפיטי נוצר בידי אמן הרחוב הופ לואי, אשר מרבה לשלב את דמותו של פטרסון ביצירותיו
**קרל גוסטף כריסטר פטרסון** (בשוודית: **Carl Gustaf Christer Pettersson**‏; 23 באפריל 1947 - 29 בספטמבר 2004) היה פושע שוודי, אשר נחשב במשך שנים לחשוד המרכזי בהתנקשות בראש הממשלה אולוף פלמה. האשמתו התבססה על עדותה של ליסבת פלמה, שזיהתה אותו כרוצח. פטרסון ערער לבית המשפט לערעורים של סוואה וזוכה מאשמה. התובע הכללי השוודי הגיש בקשה למשפט חוזר, אולם בקשתו נדחתה בידי בית המשפט העליון.

ביוגרפיה
--------

פטרסון נולד בסולנה ב-23 באפריל 1947, למשפחה ממעמד הביניים. בצעירותו למד בבית הספר לתיאטרון בסטוקהולם, ונחשב למבטיח. עם זאת, בעקבות פגיעת ראש שממנה לא התאושש עד סוף ימיו, כישורי המשחק שלו נפגעו. בעקבות כך הוא החל להשתמש בסמים, ובשל כך סולק מבית הספר. ב-1970 הוא דקר אדם למוות במהלך קטטה במרכז סטוקהולם, ממש בסמוך למקום שבו יתרחש לימים רצח אולוף פלמה. העיתונות השוודית כינתה את האירוע "רצח הכידון". הוא נשלח למוסד פסיכיאטרי סגור. הוא שוחרר כעבור חודשיים והמשיך לבצע פשעים קטנים כדי לממן את הרגלי השתייה והסמים שלו.

בליל ה-28 בפברואר 1986 נרצח ראש ממשלת שוודיה אולוף פלמה בידי מתנקש שנמלט מהזירה בלי להשאיר עקבות. במהלך חקירת המשטרה נעצר פטרסון באקראי בשל עברו המפוקפק ושמועות על מעורבותו ברצח. הוא הפך לחשוד מרכזי לאחר שבמסדר זיהוי, זיהתה אותו ליסבת פלמה מתוך עשרה אנשים בתור האדם שירה בבעלה. בעקבות כך החלה המשטרה לתחקר את מכריו של פטרסון, שסיפרו שהוא נמצא בסמוך לזירת הרצח באותו לילה. ב-1988 הרשיע בית המשפט את פטרסון ברצח וגזר עליו מאסר עולם.

פטרסון ערער לבית המשפט לערעורים של סוואה וזוכה מאשמה כעבור כמה חודשים. בית המשפט נימק את החלטתו בהיעדר ראיות, ופקפק באמינות עדותה של ליסבת פלמה. הוא שוחרר ממעצר וקיבל פיצוי של 50,000 דולר. במהרה הוא בזבז את כל הכסף על אלכוהול וסמים, אולם הפך לידוען והתפרנס ממכירת ראיונות לתקשורת. לעיתים קרובות ניסו לחלץ ממנו בכוח הודאה ברצח. במקרים כאלו הוא נהג להיגרר לתרחישים של תאורטיים לכאורה שהתקרבו להודאה באשמה.

ב-1998 התובע הכללי של שוודיה הגיש בקשה לשפוט מחדש את פטרסון. בית המשפט העליון השוודי דחה את הבקשה בנימוק שלא התגלו ראיות חדשות נגד פטרסון. ב-15 בספטמבר 2004 הוא נקלע לקטטה עם שוטרים שבעקבותיה אושפז בבית חולים. ביציאה מבית החולים למחרת, על פי הדיווחים, הוא נפל וסבל מדימום מוחי ונכנס לתרדמת. פטרסון מת בבית החולים האוניברסיטאי קרולינסקה ב-29 בספטמבר 2004.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריסטר פטרסון** בוויקישיתוף
כריסטר פטרסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Christer Pettersson var i sin ungdom en lovande skådespelare"
2. ↑  "Vem var egentligen Christer Pettersson?"
3. ↑  "Ny dokumentär visar en annan sida av Christer Pettersson"
4. ↑  "Who killed the prime minister? The unsolved murder that still haunts Sweden"
5. ↑  "May 28, 1998 – No Retrial of Christer Pettersson"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 119103087
* ISNI: 0000 0001 0968 4128
* LCCN: nb98087362
* SELIBR: 247475
* VIAF: 45104405
* WorldCat: lccn-nb98087362

 |