recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פירוש נוסף ערך זה עוסק בגר גרמני מהמאה ה-13. אם התכוונתם לגרף פוטוצקי, גר הצדק מווילנא, ראו אברהם בן אברהם.
רבי **אברהם הַגֵּר** (? – כ"ב בכסלו ה'כ"ה, דצמבר 1264) היה גר צדק מבוואריה שערך ויכוחים דתיים עם נוצרים ולבסוף נהרג על קידוש השם. חידוש מדבריו מובא בפירוש התוספות לתלמוד הבבלי.

אברהם הגר נהג לנדוד ממקום למקום כדי להתווכח עם נוצרים, וכדי לשכנע נוצרים נוספים להתגייר. באחד הוויכוחים, שהתקיים בזינציג (אנ'), קם אברהם ושבר פסלי קדושים נוצריים ששימשו לתפישתו לעבודה זרה (בדומה לסיפור אברהם והצלמים). בתגובה, ההמון הנוצרי התנפל על היהודים במקום והרג בהם, וכלא את אברהם. אברהם נשלח לכלא באאוגסבורג, ולאחר שסירב לשוב לנצרות, נגזר עליו מוות בשרפה. בכ"ב בכסלו ה'כ"ה הועלה אברהם על המוקד באאוגסבורג. יהודי גרמניה בימי הביניים נהגו ביום זה כתענית ציבור ואמרו בו סליחות. חוברו סליחות מיוחדות על המאורע, ביניהן אחת שחיבר הרב מרדכי בן הלל ('המרדכי').

בפירושי התוספות
---------------

חידוש אחד של רבי אברהם הגר מוזכר בפירושי התוספות לתלמוד. נאמר בגמרא "אמר רבי חלבו קשים גרים לישראל כספחת". תוספות שואלים מדוע הגרים קשים, ובאחד מהסבריהם מביאים את דבריו של רבי אברהם (שהיה גר בעצמו):

> 
> וה"ר אברהם גר פירש לפי שהגרין בקיאין במצות ומדקדקין בהם קשים הם לישראל כספחת דמתוך כן הקב"ה מזכיר עונותיהם של ישראל כשאין עושין רצונו.
> 
> 
> 
> 

 כלומר, הגרים מלמדים חובה על עם ישראל בכך שהם צדיקים יותר מאלה שנולדו יהודים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  שתי סליחות על מאורע זה נתפרסמו על ידי אברהם מאיר הברמן ב**ספר גזרות אשכנז וצרפת** (הוצאת תרשיש, תש"ו), עמ' קפו-קצ.
2. ↑  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ע', עמוד ב' ובמקומות נוספים
**תחנת הרכבת פופרד-טטרי** (בסלובקית: **Železničná stanica Poprad-Tatry**) היא תחנת צומת המשרתת את העיר פופרד, באזור פרשוב שבצפון מזרח סלובקיה.

התחנה נפתחה בשנת 1871. התחנה ממוקמת בצומת על קו מסילת הרכבת בין קושיצה לבוהומין (Bohumín) (אנ'), והיא נקודת המפגש בין קו קושיצה-בוהומין לבין קו פופרד-טטרי-פלאבץ' (Plaveč) (אנ'). תחנת פופרד-טטרי היא גם המסוף הדרומי של מסילת הרכבת החשמלית של הרי הטטרה (Tatra Electric Railway), וככזו היא מהווה שער לרכס הרי הטטרה הגבוהים, יעד תיירותי פופולרי.

התחנה נמצאת כיום בבעלות חברת הרכבות הסלובקית (ŽSR); שירותי הרכבת מופעלים על ידי חברת רכבות סלובקית אחרת הנמצאת גם היא בבעלות הממשלה, Železničná spoločnosť Slovensko‏ (ZSSK).

מיקום
-----

תחנת הרכבת פופרד-טטרי ממוקמת ברחוב על שם ז'ירי וולקר (Jiřího Wolkera) (אנ'), בקצה הצפוני-מערבי של מרכז העיר פופרד.

היסטוריה
--------

התחנה נפתחה ב-8 בדצמבר 1871 יחד עם שאר חלקי מקטע מסילת הרכבת ז'ילינה-פופרד בקו מסילת הרכבת קושיצה – בוהומין. ארבעה ימים לאחר מכן, עם חנוכת הקטע לספישקה נובה וס (אנ'), הפכה התחנה לתחנת מעבר.

עם בניית החלק הראשון של קו מסילת הרכבת פופרד-טטרי-פלאבץ' בשנת 1889, הפכה התחנה לצומת.

חיבור עם קו מסילת הרכבת טטרה (Tatra Electric Railway) נעשה ב-20 בדצמבר 1908 דרך תחנת סטאריי סמוקובץ' (Starý Smokovec) (אנ') שבסלובקיה.

הטקסט על לוח הזיכרון לאלף היהודיות שנשלחו מתחנת הרכבת בפופרד לאושוויץ ב-25 במרס 1942
לוח זיכרון לאלף היהודיות שנשלחו מתחנת הרכבת בפופרד לאושוויץ ב-25 במרס 1942
ב-25 במרץ 1942 יצאה רכבת הגירוש הראשונה של יהודי סלובקיה מתחנת פופרד למחנה המוות אושוויץ. הרכבת שיצאה באותו יום הובילה כ-1,000 נערות וצעירות יהודיות. רוב הטרנספורטים של יהודי סלובקיה לאחר מכן יצאו באופן דומה מפופרד. עד סוף 1942, כאשר הופסקו הטרנספורטים באופן זמני, גורשו מעל 58,000 יהודים מסלובקיה לפולין.

לאחר שיפוץ בשנות השמונים, התחנה הגיעה לצורתה הנוכחית כתחנת מחלף דו-מפלסית. בשנים 2006–2007 בוצעו שיפוץ והרחבה בסך 858 מיליון קרונה סלובקית (כ-40 מיליון דולר).

שירותי רכבת
-----------

תחנת הרכבת פופרד-טטרי היא צומת קווי הרכבת הסלובקיים הבאים:

* 180 קושיצה – ז'ילינה (חלק מרכבת קושיצה – בוהומין).
* 183 פופרד-טטרי – סטאריי סמוקובץ – שטרבסקה פלסו (חלק ממסילת הרכבת החשמלית של הרי הטטרה).
* 185 פופרד-טטרי – פלאבץ'.

קו 180 מהווה חלק מהמסדרון הפאן-אירופאי, העובר מוונציה שבאיטליה ועד לקייב שבאוקראינה, דרך ברטיסלבה, ז'ילינה, קושיצה ואוז'הורוד.

מחלף
----

התחנה מציעה מחלף עם אוטובוסים מקומיים.

לקריאה נוספת
------------

* Catchpole, Paul (1998). Steam and Rail in Slovakia. Kings Norton, Birmingham, England: Locomotives International. ISBN 1-900340-08-9.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תחנת הרכבת פופרד-טטרי** בוויקישיתוף
* תחנת הרכבת פופרד-טטרי, באתר vlaky.net (בסלובקית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  על הגירוש הראשון מסלובקיה לאושוויץ, באתר יד ושם
2. ↑  שלוש שנים ללא שם: אושוויץ 1945-1942 - על ספרה של יוליה שקודובה, באתר יד ושם
3. ↑  "Memorial Plaque to the Deported Jews at Poprad Railway Station". בדיקה אחרונה ב-6 ביוני 2013.
4. ↑  "Memorial plaque for deported Jews at Poprad railway station". Holocaust Memorials: Monuments, Museums and Institutions in Commemoration of Nazi Victims. Berlin, Germany: Stiftung Topographie des Terrors. בדיקה אחרונה ב-20 באוקטובר 2019.
**בן זיני** (בערבית: **صوفي عبد الله**; 15 בינואר 1925 – 29 בספטמבר 2003) הייתה סופרת ועיתונאית מצרייה.

עבדאללה נולדה בעיר פיום למשפחה אמידה ומשכילה. היא התחנכה במוסדות חינוך זרים ולמדה שיעורי ערבית עם מורה פרטי מגיל צעיר. היא החלה לכתוב סיפורים בשנת 1942 ואף זכתה בפרס מטעם משרד החינוך המצרי בשנת 1947. משנת 1948 עבדה כעורכת וככותבת בכתבי עת בהוצאת דאר אל-הילאל, ומינואר 1955 כתבה טור שבועי בכתב העת לנשים "חוואא", תחת הכותרת "בעייתך".

כתיבתה התמקדה פעמים רבות בהבעת העולם הרגשי - אהבה, חופש, שבירת מוסכמות. סגנונה היה פעמים רבים ריאליסטי ורומנטי.

היא הייתה למחזאית המצרית הראשונה, עת כתבה את המחזה "הרווחנו את הפרימו". החל משנות ה-50 של המאה ה-20 פרסמה סיפורים קצרים ורומנים. רבים מהם עוסקים בבעיות הנוגעות לחברה המצרית, ובעיקר למקומה ומעמדה של האישה בעולם הנשלט על ידי גברים.

סיפורה הקצר "שמונה עיניים" נכלל על ידי משרד החינוך הישראלי בתוכנית הלימודים לחטיבות הביניים. הסיפור נכתב ב-26 במרץ 1971.

קישורים חיצוניים
----------------

סופי עבדאללה, שמונה עיניים, דבר, 26 במרץ 1971

הערות שוליים
------------

1. 1 2  סופי עבדאללה, באתר אל-סנמה
2. 1 2  Arab Women Writers: A Critical Reference Guide, 1873-1999 (עמ' 118, 132, 148)
3. ↑  חוזר מפמ"ר ספרות התשע"ז - מס' 1 - משרד החינוך
**כנסיית סנט אליזבת** (בסלובקית: **Kostol svätej Alžbety**) הידועה בכינויה **הכנסייה הכחולה** (**Modrý kostolík**) היא כנסייה קתולית בסגנון אר-נובו הממוקמת במזרח העיר העתיקה של ברטיסלבה, סלובקיה. הכנסייה, שנבנתה בין השנים 1908–1913, מקודשת לאליזבת מהונגריה, בתו של אנדרו השני, אשר גדלה בטירת פרסבורג (לימים: טירת ברטיסלאבה).

היא מכונה "הכנסייה הכחולה הקטנה" בגלל צבע החזית שלה, הפסיפסים, המיוליקות והגג שלה, המזוגג בצבע כחול. במקור הייתה חלק מהגימנסיה השכנה ושימשה כקפלת בית הספר.

ארכיטקטורה
----------

ארבע שנים לאחר התוכניות של אדן לכנר לבנות כנסייה בסגנון אר נובו הונגרי, נבתה הכנסייה הכחולה, בין השנים 1908–1913. אבן היסוד לבניית הכנסייה החדשה הונחה ב-23 באוגוסט 1909 על ידי ד"ר שמעון ואלו, נציגו של הארכיבישוף של אסטרגום, קלאודיו פרנטישק ואזארי.

בכנסייה בולט סגנון "הסציון ההונגרי". לכנר גם סרטט את תוכניות הגימנזיום (בית הספר התיכון) השכן ושל בית הכומר, גם הוא בסגנון אר נובו הונגרי.

קומת הקרקע של הכנסייה היא אליפסה ובתוכה רק מעבר אחד. בחזית יש מגדל גלילי בגובה 36.8 מטר. בתחילה תוכננה כיפה, אך היא מעולם לא נבנתה; במקום זאת, נבנה קמרון חבית, שבראשו גג משולש. הגג מחופה בלבנים מזוגגות עם ומעוטרות.

הכניסות הראשיות והצדדיות סגורות בעמודים רומנסקיים כפולים, עם מוטיבים מזרח-אירופאיים. ליד החלונות ממוקמים עמודים נוספים.

החזית נצבעה תחילה בצבעי פסטל בהירים. בשלב מאוחר יותר קיבלה הכנסייה את גווניה הכחולים המאפיינים אותה. קו של אריחים כחולים ורצועת גלים מקיף את הכנסייה.

הכנסייה הכחולה מהווה מוקד משיכה לתיירים ולמקומיים. עם זאת, הוא אינה משמשת רק כמבנה נוי, ועדיין משמשת כבית תפילה פעיל ועשרות מאמינים מבקרים בה בקביעות. 

* חזית הכנסייהחזית הכנסייה
* מבט מן הצד על הכנסייה והמגדלמבט מן הצד על הכנסייה והמגדל

עיצוב פנים
----------

בפנים, הכנסייה מעוטרת במגוון יצירות מזבח. על המזבח יש איור של אליזבת הקדושה, המתוארת כמחלקת נדבות לעניים.

דגם של הכנסייה נמצא ב"מיני אירופה" אשר בבריסל, והיא מייצגת את סלובקיה.

* פנים הכנסייהפנים הכנסייה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הכנסייה הכחולה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: kn20101203010
* VIAF: 249431704
* WorldCat: lccn-n2012047885

 |
**Too Much Johnson** (מילולית: **יותר מדי ג'ונסון**) הוא סרט קומדיה משנת 1938 בבימויו של אורסון ולס. אורכו של הסרט כ-40 דקות, והוא היה אמור להיות משולב בהצגת תיאטרון שתתנהל במקביל, אולם הסרט מעולם לא הוצג, ונחשב כאבוד. באוגוסט 2013, באופן מפתיע נתגלה העתק של הסרט במחסן בעיר פורדנונה שבצפון איטליה. הסרט יצא לאקרנים ב-9 באוקטובר 2013, ואף לעלות לרשת האינטרנט.

הסרט, בשילוב עם ההצגה, עוסק בנער פלייבוי ניו-יורקי שמפני חששו מזעם בעלה של אחת ממאהבותיו, גונב את זהותו של חוואי קובני עשיר, המצפה לכלה בהזמנה.

בניגוד למקובל לחשוב, אין זה הסרט הראשון אותו ביים ולס, אלא קדם לו סרט אוונגרדי משנת 1934 בשם "The Hearts of Age".

הסרט צולם ברובו בפארק באטרי ובסנטרל פארק שבניו יורק, וסצנות נוספות צולמו על סיפונה של אונייה השטה על נהר ההדסון, סמוך ליונקרס, ניו יורק. סצנות נוספות צולמו באולפן ברובע הברונקס. עבור החווה הקובנית, יצר ולס דגם מעיסת נייר, ושילב צמחים אקזוטיים על מנת לדמות את הנופים הקובניים.

לאחר סיום הצילומים ועריכת הסרט מתוך למעלה מ-7 ק"מ של סליל צילום, נקלע הסרט לקשיים כלכליים, כולל איום בתביעה משפטית מאולפני סרטי פרמאונט על זכויות הסרט. בסופו של דבר הסרט לא הוקרן, וההצגה עלתה בלעדיו.

הסרט נחשב אבוד, וקטעים ממנו נמצאו בספרד, אבל כבר בשנות ה-70 ההנחה המקובלת הייתה כי הסרט עצמו כבר איננו קיים. בשנת 2008 באופן מפתיע נתגלה ארגז עם הסרט הערוך במחסן בעיר פורדנונה. לאחר שחזור ממושך, בשיתוף פעולה של גורמים בינלאומיים, הוכרז כי הסרט יוקרן ב-9 באוקטובר 2013, בפסטיבל הסרט האילם בעיר פורדנונה, ושבוע מאוחר יותר, ב-16 באוקטובר בארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Too Much Johnson** בוויקישיתוף

* "Too Much Johnson", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "Too Much Johnson", באתר AllMovie (באנגלית)
* "Too Much Johnson", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  סרט מוקדם של ולס נמצא מחדש, באתר הניו יורק טיימס, 8 באוגוסט 2013
2. ↑  דף הסרט, באתר senses of cinema
**מבוא למדרשים** הוא לקסיקון לספרות המדרשית מאת ענת רייזל.

הספר
----

הספר יצא בתשע"א בהוצאת תבונות מכללת הרצוג.

מהדורה מוקדמת של הספר פורסמה בין השנים 2005 – 2011 במסגרת פרויקט "מחלקי המים" באינטרנט.

הספר מהווה לקסיקון לספרות המדרשית, בספר ערך על כל מדרש ובו מידע הכולל את שם המדרש, הזמן והמקום שבהם נוצר או נערך, שפת המדרש, מבנהו, חלוקתו, תוכנו, מהדורות המדרש וביבליוגרפיה.

הספר הוא הלקסיקון למדרשים השני שנכתב לאחר ספרו של צונץ אך מכיוון שעברו מעל 100 שנה מאז פרסומו הוא הפך ללא רלוונטי מה שהביא את הספר ליחיד מסוגו.

פרופסור גינטר שטמברגר כתב על הספר ש"ענת רייזל כתבה ספר אינפורמטיווי מאוד ונוח לקריאה, שזמין לכל מי שמתעניין בספרות המדרש, ועם זאת שימושי מאוד למומחים בתחום, בזכות ההצגה הבהירה של ההיסטוריה של המחקר עד ימינו ובזכות הביביליוגרפיה העדכנית מאוד, לפחות בכל הנוגע לפרסומים בעברית. הספר מאפשר היכרות מבורכת עם הכתיבה המדרשית, ועל כך ראויה המחברת לשבח.

המחברת
------

רייזל נולדה ב-1978 לעזרא ולאה נקר, ב-1997 החלה ללמוד במדרשת לינדנבאום כשסיימה את הלימודים ב-1999 המשיכה ללימודי המשך במקום, ב-2000 למדה במסגרת המדרשה ליהדות בבר-אילן, ב-2000 החלה ללמוד לקראת תואר ראשון באוניברסיטה העברית בחוג לספרות עברית ובלימודי יהדות, ב-2003 סיימה את התואר בהצטיינות והחלה לימודי תואר שני שאף אותו סיימה בהצטיינות ב-2004 את עבודת המחקר כתבה בהדרכת אביגדור שנאן, בין 2010 – ל-2016 סיימה את מחויבויותיה לקראת תואר שלישי באוניברסיטת בן-גוריון בנגב נושא הדוקטורט היה "מדרש איכה זוטא – טקסט, עריכה ומשמעות" המנחה היה פרופ' אורי ארליך.

במהלך לימודיה זכתה במספר פרסים באוניברסיטה, הפרס הבולט שבהם הוא "פרס על שם פרופ' נפתלי וידר, מכון בן צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, לשנת 2014.

רייזל עבדה בהוראה בתיכון קהלת בפילדלפיה, ובתיכון נוסף במקום, בין השנים 2017 – 2021.
רייזל נשואה לצחי, ביולוג, ונכון לתשע"א יש לה שלושה בנים. מתגוררת בחיפה.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מבוא למדרשים
* קורות חיים של ענת רייזל באתר המכללה האקדמית הרצוג
* מבוא למדרשים באתר הספרייה הלאומית
* הספר "מבוא למדרשים", באתר "סימניה"
* גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"

הערות שוליים
------------

1. ↑  הספר באתר ההוצאה לאור
2. ↑  הספר באתר מחלקי המים
3. ↑  אביגדור שנאן, מבוא לספר עמ' 20
4. ↑  גינטר שטמברגר, מורה נבוכים לספרות המדרשים קתדרה גיליון 149, תשרי תשע"ד , עמ' 173- 175
5. ↑  צחי רייזל באתר הטכניון
6. ↑  סוף המבוא לספרה
**גאגיק** (בגאורגית: **გაგიკი**, גאגיקי) (נפטר ב-1058) היה מלך הממלכה המזרח גאורגית - ממלכת קאחתי-הרתי משנת 1039 ועד למותו בשנת 1058.

גאגיק היה בנו של הבגרט הארמני - שושלת בגרטוני, דוד הראשון, מלך ממלכת לורי ואשתו הגאורגית, אחותו של קוויריקה השלישי הגדול, שאימץ את גאגיק כבנו ויורשו. עם מותו של קוויריקה השלישי, בשנת 1029 סיפח בגרט הרביעי, מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, את ממלכת קאחתי-הרתי (კახეთ-ჰერეთის სამეფო) לממלכתו. אולם בשנת 1039, הצליחו אצילי קאחתי, להחזיר את המונרכיה ולהמליך את גאגיק עליהם.

בעזרת תמרונים במאבק בין בגרט הרביעי לבין האציל הגאורגי רב העוצמה, ליפריט הרביעי, דוכס קלדקארי מבית בר'וואשי, הצליח גאגיק להבטיח את שלמות ממלכתו. הוא עזר לבגרט במשלחת שלו כנגד אמירות טביליסי, אולם כשניסה המלך הגאורגי לתפוס את חזקותיו בהרתי, כרת גאגיק ברית עם ליפריט, וסייע לו במרידתו כנגד בגרט בשנים 1046-1047, והצליח לשמור, פחות או יותר, על נחלותיו בהרתי.

עם מותו בשנת 1058 ירש אותו בנו אר'סרתן.

מקורות
------

* סיריל טואומנוף (רומא, 1976), Manuel de Généalogie et de Chronologie pour le Caucase chrétien (Arménie, Géorgie, Albanie).
* וחושטי, История царства грузинского. Возникновение и жизнь Кахети и Эрети. Ч.1
ספר שנקרא "2+2=5" ונכתב על ידי המשורר וההומוריסט הצרפתי, אלפונס אלה. הספר מהווה ביקורת כלפי אנטי-אינטלקטואלית בפוליטיקה הצרפתית
**שתיים ועוד שתיים שווה לחמש** (2 + 2 = 5) הוא ביטוי מתמטי שגוי באופן מכוון בו נעשה שימוש במספר הקשרים תרבותיים, חברתיים ופוליטיים לאורך ההיסטוריה. אחד השימושים המוכרים ביותר בביטוי היה ברומן הדיסטופי "1984" של ג'ורג' אורוול אך על אף שהשימוש הפופולרי ביותר בביטוי היה ב-"1984", הסיסמה הייתה בשימוש כבר במאה ה-17.

בספר "1984" הביטוי הוא חלק מהפילוסופיה הפוליטית של הסוצאנג כמו דוגמאות אחרות שמופיעות בספר ("מלחמה היא שלום, חירות היא עבדות, בערות היא כוח"). בספר מתואר כי המפלגה מצפה מאזרחי אוקיאניה להאמין בנכונותה. בעת כתיבת יומנו הסודי, גיבור הספר, וינסטון סמית', תוהה האם ההצהרה של המפלגה כי "שתיים ועוד שתיים שווה לחמש" היא אכן עובדה.

פוליטיקה, ספרות, תעמולה
-----------------------

כרזת התעמולה של גומינר, שם מופיע הביטוי "2+2=5" בהתייחסות לתוכנית החומש של סטלין
בתקופה שקדמה למהפכה הצרפתית, נעשה שימוש רב במושג "2+2=5", לתאר את הכוח הלא-פרופורציונלי שיש למיעוטים הפוליטיים בצרפת (אנשי האצולה, שמנו כ-100,000 אנשים, אנשי הכמורה שמנו כ-400,000 אנשים) לעומת רוב העם הצרפתי, "המעמד השלישי", שהיוו כ-98% מאוכלוסיית צרפת (כ-24,500,000 אנשים).

בסוף המאה ה-19 השתמשה התקשורת הרוסית בביטוי "2+2=5" על מנת לתאר את ההידרדרות המוסרית והבלבול החברתי שחל לקראת תחילת המאה ה-20.

ב-1931 עיצב האמן יעקב גומינר כרזה שתמכה בתוכנית החומש של סטלין. הכרזה כללה משפט בו נכתב כי "2+2=5", דבר שמתייחס לתוכנית החומש כאמור.

ג'ורג' אורוול השתמש ברעיון של 2 + 2 = 5 כבר במאמר שכתב ב-1939, שם אמר כי "בהחלט ייתכן שאנחנו נכנסים לעידן בו שניים ועוד שניים שווה חמש אם המנהיג אומר זאת".

10 שנים לאחר מכן, אוורול השתמש במושג בספרו "1984", שבמהרה הפך לשימוש המוכר ביותר בו. בסוף הספר, כאשר גיבור הספר שנחשד כמתנגד משטר, וינסטון סמית' נחקר על מעשיו ולאחר שהחוקר או'בריאן מנסה לשבור את רוחו מנטלית ולגרום לו לנטוש את ההתנגדות ל"האח הגדול" או'בריאן אומר לסמית' ששליטה במציאות הפיזית ובעולם עצמו אינה כל כך חשובה למפלגה והדבר החשוב ביותר עבורה באמת הוא שאזרחי אוקיאניה יתאימו את תפיסת המציאות שלהם לרצונות הפוליטיים של המפלגה ושל האח הגדול. סמית' אומר לאובריאן כי "מה אני יכול לעשות אם אני רואה מה שלנגד עיני? שתים ועוד שתים הן ארבע" אך או'בריאן אומר לו בתגובה כי "לפעמים, וינסטון. לפעמים הן חמש. לפעמים הן שלוש. לפעמים הן גם זה וגם זה בעת ובעונה אחת. עליך להשתדל יותר. לא קל לאדם להיעשות שפוי בדעתו".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **2 + 2 = 5** בוויקישיתוף
* 1984 גרסאות אלקטרונית של הספר "1984"
סר **המפרי פרנסיס או'לירי** (באנגלית: **Humphrey Francis O'Leary**;‏ ‏12 בפברואר 1886 – 16 באוקטובר 1953) היה הנשיא השביעי של בית המשפט העליון של ניו זילנד בין השנים 1946 – 1953.

ראשית חייו
----------

המפרי או'לירי נולד ברובע רדוודטאון שבעיר בלנהיים שבצפון האי הדרומי. אביו, שהיה מהגר אירי, היה נפח במקצועו. כאשר שמע אביו של המפרי שבנו מתרשל בלימודיו בבית הספר הקתולי המקומי, הוא שלח אותו לבית הספר הציבורי במסטרטון. מאותה עת, אף על פי שהוא נותר נאמן לכנסייה הקתולית, המשיך המפרי או'לירי ללמוד בבתי ספר של המדינה. ב-1899 הוא זכה במלגה של מועצת החינוך של ולינגטון ובמלגת המלכה שאפשרו לו להתקבל ללימודים בקולג' ולינגטון. שם יכולותיו האקדמאיות, אישיותו החברתית והצטיינותו בספורט הפכו אותו לסטודנט פופולרי. מלגת המלכה מימנה עבורו גם שכר לימוד לשלוש שנים באוניברסיטה וב-1902 הוא התקבל ללימודי משפטים בקולג' ויקטוריה.

קריירה משפטית
-------------

ב-1908 סיים או'לירי לימודי בוגר במשפטים ובשנה שלאחר סיום לימודיו הוא ייצג את נבחרת הרוגבי של אוניברסיטת ניו זילנד. בתחילת דרכו הוא עבד במשרד עורכי הדין "ווילפורד את לוי" ולאחר מכן הוא פתח משרד בשותפות עם חבר לספסל הלימודים, פרנק קלי בשם "או'לירי את קלי". ב-1919 הוצע לו להצטרף למשרד עורכי דין מוולינגטון בשם "בל גלי".

בין השנים 1921 – 1922 שימש או'לירי בתפקיד נשיא אגודת המשפטנים של ולינגטון ובין השנים 1935 – 1946 כנשיא לשכת עורכי הדין של ניו זילנד. כמו כן הוא היה חבר במועצה של קולג' ויקטוריה ובסנאט של אוניברסיטת ניו זילנד.

משנת 1946 ועד למותו ב-1953 הוא כיהן כנשיא בית המשפט העליון של ניו זילנד.

כיבודים
-------

או'לירי מונה להיות פרקליט הכתר בשנת 1935. בשנת 1947 הוענק לו תואר אביר מפקד של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ובשנת 1948 הוענק לו תואר מנהל כבוד של האינר טמפל בלונדון.

משפחתו ומותו
------------

ב-1912 נשא אולירי לאישה את ליליאן גלגר. לזוג נולד בן אחד.
סר המפרי או'לירי מת באוקלנד ב-1953 בגיל 67.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המפרי או'לירי** בוויקישיתוף
* Millen, Julia. "O'Leary, Humphrey Francis 1886 - 1953". Dictionary of New Zealand Biography. Ministry for Culture and Heritage. Retrieved 8 January 2010.
**פחד ראשוני** (באנגלית: **Primal Fear**) הוא סרט מתח אמריקני משנת 1996 בבימויו של גרגורי הובליט, ובכיכובם של ריצ'רד גיר, לורה ליני ואדוארד נורטון שאף זכה בפרס גלובוס הזהב והיה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית שחקן משנה. זהו סרטו הראשון של נורטון.

סיפור הסרט מנסה לבחון מזווית ביקורתית את חזקת החפות, לפיה יש לראות אדם כחף מפשע עד שהוכחה אשמתו מעבר לספק סביר.[דרוש מקור][מפני ש...]

עלילה
-----

הסרט נפתח בסצנת רצח של ארכיבישוף בכיר בשיקגו. המשטרה עוצרת את אחד מנערי המזבח בכנסיית הארכיבישוף (בגילומו של אדוארד נורטון) שנתפס כשהוא נמלט מהמשטרה בעודו מכוסה בדם. מרטין וייל עורך דין בכיר (בגילומו של ריצ'רד גיר) מתגייס להגנת הצעיר ומולו מתייצבת עורכת דין מטעם התביעה, ז'אנט ואנאבייל שהיא גם חברתו לשעבר של וייל.

נער המזבח מתגלה כצעיר ביישן, הסובל מגמגום קשה וסממנים של פיגור שכלי קל. הנער טוען שלא ביצע את הרצח ועורך הדין מאמין לו. המשפט יוצא לדרך כאשר ההגנה נוקטת באסטרטגית "האיש השלישי" מתוך מטרה להוכיח שאדם אחר ביצע את הרצח. במקביל מתחילה פסיכולוגית משפטית לעבוד עם נער המזבח ולצלם את פגישותיהם. במסגרת הטיפול מתגלה סיפור חייו הקשה של הצעיר הכולל מגורים ברחוב. הנער מספר כי הוא אסיר תודה לארכיבישוף שהציל אותו מחיי הרחוב.

במקביל מתגלות אצל הנער תנודות אישיותיות והתפרצויות זעם הגורמות לפסיכולוגית להבין שהצעיר סובל מפיצול אישיות וקיימת בו אישיות נוספת המתפרצת תחת לחץ. עורך הדין מגלה קלטת וידאו המתעדת התעללות מינית של הארכיבישוף בצעיר ובצעירים נוספים. עורך הדין והפסיכולוגית מגיעים למסקנה שהאישיות השנייה של הצעיר היא שרצחה את הארכיבישוף. הם משנים את קו ההגנה של המשפט לאי שפיות ומעלים את הצעיר להעיד מתוך מטרה ללחוץ את הצעיר עד להתפרצות האישיות האחרת. הצעיר אכן מתפרץ והמושבעים מזכים אותו עקב אי שפיות.

בסצנת הסיום של הסרט מגלה עורך הדין שנער המזבח התמים והמגמגם היה אישיות לא קיימת והצעיר אינו סובל מפיצול אישיות אלא העמיד פנים כדי שיוכל לרצוח את הארכיבישוף.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ריצ'רד גיר | מרטין וייל |  |
| לורה ליני | ז'אנט ואנאבל |  |
| אדוארד נורטון | ארון סטמפלר | זכה בפרס גלובוס הזהב והיה מועמד לפרס אוסקר כשחקן המשנה הטוב ביותר |
| אלפרה וודארד | השופטת שואט |  |
| ג'ון מהוני | ג'ון שוגנסי |  |
|

ביקורות ותגובות
---------------

הסרט זכה לביקורות טובות במיוחד ורשם ציון של 74% מתוך 43 ביקורות באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes. אדוארד נורטון בסרטו הראשון בקריירה זכה לשלל פרסים בקטגוריית שחקן המשנה. נורטון זכה בגלובוס הזהב, באגודת מבקרי הסרטים בבוסטון, פלורידה, לוס אנג'לס, טקסס, קנזס ואיגוד המבקרים בחוף המזרחי. איגוד מבקרי הקולנוע בשיקגו בחר בו לשחקן המבטיח של השנה.

קישורים חיצוניים
----------------

* "פחד ראשוני", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "פחד ראשוני", באתר נטפליקס
* "פחד ראשוני", באתר AllMovie (באנגלית)
* "פחד ראשוני", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "פחד ראשוני", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "פחד ראשוני", באתר Metacritic (באנגלית)
* "פחד ראשוני", באתר אידיבי
* "פחד ראשוני", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* Primal Fear, קדימון באתר YouTube

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: c8c7605b-375a-3a7b-8f96-973a423132eb

 |
**מיטת קומותיים** הוא אלבום אולפן משותף של המוזיקאי הישראלי ישי סוויסה, ואחיו הקטן הראפר הישראלי מיכאל סוויסה. האלבום יצא לאור ב-20 באוגוסט 2023 באמצעות חברת התקליטים D-Music ומתוכו יצא הסינגל המוביל "שיש" ב-6 באוגוסט 2023. באלבום הופעות אורח של שחר חסון, ציון ברוך, מרגי, טל טירנגל, רביד פלוטניק, גיאגיא, דנה עדיני, אלון עדר ולאבה דום.

רקע ופרסום
----------

האחים ישי ומיכאל סוויסה שיתפו פעולה לראשונה בסינגל של ישי, "מה זה בכלל משנה", בו השתתפו מיכאל, טל טירנגל, עדן דרסו ורביד פלוטניק, שיצא לאור בספטמבר 2019. במרץ 2020 השתתפו השניים בשירו של וייב איש, "כל היום" מתוך אלבומו, "העלייה". מאוחר יותר, פורסמה גרסת כיסוי של השניים לשירה של סבתם יפה ירקוני, "אני אדם פשוט" ביחד עם רועי כפרי בחלקו הראשון של אלבום המחווה ליצירה ישראלית "צו השעה", שיצא בספטמבר 2020, בעת מגפת הקורונה.

הסינגל הראשון מתוך האלבום, "שיש", הוכרז על ידי השניים לראשונה ב-30 ביולי 2023, ופורסם כשבוע לאחר מכן, ב-6 באוגוסט, בליווי וידאו קליפ בהשתתפות אורחי האלבום, רביד פלוטניק, מרגי, אלון עדר, טל טירנגל, גיאגיא ולאבה דום. עם צאתו, הוכרז בתקשורת על אלבומם המשותף. בסופו של הקליפ מופיע טיזר לאחד השירים באלבום, "זמן טס" עם ציון ברוך ומרגי.

הפקה
----

ישי ומיכאל סוויסה הפיקו את כלל שירי האלבום, כשלצידם השתתפו מפיקים נוספים בהפקתו. ג'ונתן אנטווי השתתף בהפקת "אמאלה", "שיש", "הסוויסות" ו"אבאלה", יובל ניאזוב ב"אחשילי" ו"הסוויסות", ארגוב ב"אחשילי", אורי רוסו ב"שיש", מתן אגוזי ב"אבאלה" ו"הכל שבור" ורוי רמי ב"הכל שבור".

רשימת רצועות
------------


| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | אמאלה | 2:59 |
| 2. | אחשילי (עם שחר חסון)  | 3:02 |
| 3. | שיש | 2:31 |
| 4. | זמן טס (עם ציון ברוך ומרגי)  | 3:31 |
| 5. | בים בם (קטע מעבר) | 1:33 |
| 6. | תירס חם (עם טל טירנגל)  | 3:00 |
| 7. | הסוויסות (עם רביד פלוטניק)  | 2:31 |
| 8. | אבאלה (עם גיאגיא)  | 3:16 |
| 9. | איחור אופנתי (עם דנה עדיני)  | 3:30 |
| 10. | הכל שבור (עם אלון עדר ולאבה דום)  | 2:40 |
| **משך כולל:** | **28:38** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  ג'ונתן אנטווי, יובל ניאזוב, ארגוב, אורי רוסו, מתן אגוזי, רוי רמי
2. ↑  אתר למנויים בלבד בן שלו, לראפרים יש פה גדול ורלוונטי, והם מוכיחים זאת גם ב"צו השעה", באתר הארץ, 12 בספטמבר 2020
3. ↑  גיל משעלי, ‏ישי ומיכאל סוויסה משחררים שיר מתוך אלבום משותף, באתר ‏מאקו‏, 2 באוגוסט 2023
פירוש נוסף ערך זה עוסק בחלק מאיבר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו אונה (פירושונים).

**אוּנה** היא חלק עצמאי מאיבר פנימי. תפקודה אינו תלוי בתפקודם של החלקים העצמאיים האחרים, אף כי לה ולהם תפקוד דומה. האונה נותנת לנו לנשום

הבחנה בין אונות לחלקים אחרים
----------------------------

חדרי הלב למשל, הם חלקים של איבר פנימי, הלב, אך הם אינם "אונות". זאת משום שהפסקת פעילותו התקינה של חדר אחד תביא להפסקת זרימת מחזור הדם כולו, אף אם החדר השני עדיין תקין. כשאחד מחדרי הלב חווה כשל תפקודי, החדר השני אינו יכול למלא את תפקידו והגוף נמצא בסכנת חיים.

אונות של איברים שונים
---------------------

אונות יש במספר איברים חשובים בגוף האדם.

#### אונות במוח הגדול

| אונות המוח הגדול |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 

|  |
| --- |
| 

**האונההמצחית**
**האונה הרקתית**
**האונההקודקודית**
**האונההעורפית**
 |

 |

 |

ביונקים, כל המיספרה במוח הגדול מחולקת לארבע אונות. לכל אונה במוח תפקיד שונה. הפסקת פעילות אחת מהן, באופן מלא או חלקי, גורמת ללקות קוגניטיבית, אך אינה מאיימת על פעילות האחרות ואינה מאיימת על חיי הגוף כולו.

נהוג לחלק את קליפת המוח לארבע אונות:

* **האונה המצחית** (פרונטאלית) - בחלקה האחורי של אונה זו ממוקמת הקליפה המוטורית, אשר אחראית על הוצאה לפועל של תנועות ושולחת פקודות לשרירים בכל רחבי הגוף. חלקה הקדמי, האזור הקדם-מצחי, אחראי על תכנון והכוונת התנהגויות מורכבות, והוא זה שמעורב בקבלת החלטות מודעת.
* **האונה העורפית** (אוקסיפיטלית) - אחראית על עיבוד קלט חזותי ממערכת הראייה.
* **האונה הרקתית** (טמפורלית) - מכילה את קליפת השמיעה העיקרית. כמו כן, באונה זו מתבצע עיבוד מתקדם של מידע חזותי, המאפשר לזהות גירויים מורכבים, למשל פנים.
* **האונה הקודקודית** (פריאטלית) - חלקה הקדמי של אונה זו מקבל את המידע התחושתי ממערכת המגע. האונה הקודקודית מבצעת אינטגרציה של מידע מחושים שונים (בעיקר ראייה, שמיעה ומגע) ומשתמשת בו על מנת לגבש תפיסה מרחבית.

#### אונות הריאה

בתמונה ניתן לראות את אונות הריאה
באדם, הריאה הימנית מחולקת לשלוש אונות ואילו הריאה השמאלית מחולקת לשתי אונות. הפסקת תפקוד או כריתה של אחת האונות אינה מפריעה להמשך פעולת שאר האונות ואינה מסכנת את קיום הגוף כולו. הריאה השמאלית מעט קטנה יותר בנפח מהריאה הימנית כדי לפנות מקום ללב שנמצא בקרבתה. אדם יכול להמשיך לחיות ללא אונה אחת של ריאה, אך הדבר יבוא לידי ביטוי בקוצר נשימה לעיתים וקושי לבצע פעולות הדורשות מאמץ כגון הרמת משאות כבדים. 

#### אונות הכבד

באדם, הכבד מחולק לשתי אונות קדמיות ושתיים אחוריות. לכבד יש יכולת ריפוי גבוהה. אם הוא נפגע ממחלה כמו צהבת ובין אם מתרומת כבד, זמן ההחלמה הוא קצר יחסית לאיברים אחרים, כמו העור.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **אנה** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TA98: A13.1.02.002

 |
**תרבות עמק אופנו** היא תרבות חקלאית ועירונית עתיקה ומורכבת שהתקיימה בעמק אופאנו בדרום אקוודור במשך כ-1000 שנה בין 500 לפני הספירה ועד 300 או 600 לספירה. תרבות עמק אופאנו התפרסה על פני כאלף קילומטרים וכללה לפחות חמש ערים גדולות, מורכבות מבחינה הנדסית, מוקפות בכפרים רבים שרובם התקיימו באמצעות חקלאות. הערים היו מחוברות במערכת דרכים סבוכה ומתקדמת. התרבות הקדימה כל חברה מורכבת אחרת ידועה באמזונס בלמעלה מאלף שנה. לאחר שקיעת תרבות זו, כיסו יערות הגשם באזור את הערים והדרכים ודבר קיומן לא נודע לחוקרים ולארכאולוג במשך שנים רבות.

העדות המוקדמת ביותר להתיישבות עתיקה באזור עמק אופאנו נמצאה בשנות ה-70 של המאה ה-20. במהלך שנות ה-90, סטפן רוסטיין(צר'), ארכיאולוג מהמרכז הלאומי למחקר מדעי של צרפת, החל בחפירות באזור. חקר האתרים הואץ לאחר שממשלת אקוודור מימנה סקר סריקות לידאר של עמק אופאנו ב-2015. הסקר סייע לחשוף כמות מבנים גדולה בההרבה ממה שנחפשה קודם לכן. הצוות של רוסטיין פרסם את הממצאים שלהם מסקר הלידר ב-Science בינואר 2024.

תאור האתרים
-----------

האתרים הידועים מתפרסים על פני שטח של כ-300 קילומטרים רבויעם בעמק נהר האופאנו. הצוות של רוסטיין דיווח על גילוי של חמש עשרה ישובים, חמש מהן תוארו כ"יישובים גדולים"; הם נתנו עדיפות מיוחדת לחפירת שני ישובים הידועים בשם קילאמופה (Kilamope) וסנגאי (Sangay). אזור הליבה של קילאמופה מכסה שטח השווה בגודלו לרמת גיזה במצרים או לשדרה הראשית של טאוטיווקאן במקסיקו. לתושבים לא היו אבנים לבניה כך שהערים נבנו מלבני בוץ.

תבנית הבנייה האופיינית באתרים התרכזה סביב במות מלבניות שנבנו על ידי חפירה והשטחה של ראשי גבעות. התגלו כ-6,000 פלטפורמות אלו, שעליהן נבנו קבוצות של שלושה עד שישה מבנים. ההערכה היא שהמבנים שימשו בעיקר למגורים, אם כי חלקם נחשבים כמבנים למטרות פולחן. בבמות נמצאו אחים ובורות וכן קנקנים, אבנים לטחינת צמחים וזרעים שרופים. מידות המבנים כ-20 מטר על 10 מטר וגובהם 2-3 מטר. במתחם אחד בקילאמופה נמצאה פלטפורמה שגודלה 140 מטר על 40 מטר. מערכת דרכים, שרוחבן כ-10 מטרים ואורכן עד עד 25 קילומטרים, חיברה בין הישובים של העמק. סביב חלק מהיישובים נצפו תעלות ואמצעים לחסימות דרכים, מה שמצביע על כך שהם היו צריכים להתגונן מפני איומים. הארכיאולוג אנטואן דוריסון שעובד עם רוסטיין מעריך את גודל האוכלוסיה באזור בכ-10,000 ומעריך כי ייתכן כי בתקופת השיא חיו בתרבות זו 15,000 ואף 30,000 תושבים.{{הערה|שם=אי-פי גודל דומה לזו של אוכלוסיית לונדון בתקופה הרומית האריכאולוג מייקל הקנברגר מאוניברסיטת קליפורניה מעריך כי המחקר מעיד על אוכלוסיה צפופה מאד וחברה מורכבת במיוחד.

השטחים העירוניים של אתרי עמק אופאנו נמצאו מוקפים בקרקע חקלאית, לרבות שדות וטרסות בגבעות, שגידלו יבולים כמו תירס, מניוק ובטטה. אדמות חקלאיות אלו הוגדרו ברשת של תעלות ניקוז. רוסטיין משער שהר הגעש סנגאי (אנ') הסמוך סיפק לאזור אדמה עשירה לעיבוד.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אסף גולן, ציוויליזציית ענק לא מוכרת נחשפה בעומק האמזונס, ישראל היום, 17/1/2024
2. ↑  Stéphen Rostain et al. ,Two thousand years of garden urbanism in the Upper Amazon. Science 383,183-189(2024).DOI:10.1126/science.adi6317
3. 1 2 3  אתר למנויים בלבד אשכול של ערים אבודות התגלה ביערות האמזונס, באתר הארץ, 19 בינואר 2024
**מוחמד בן אִסמאעיל** (בערבית: **محمد بن إسماعيل**) היה אימאם מוסלמי אסמאעילי, ובנו של אִסמאעיל אבן ג'עפר. רוב האסמאעיליה הולכים בעקבות צאצאיו, דרך בנו עבדאללה, אשר ידוע גם בשם אלוואפי אחמד (בערבית: الوافي أحمد). צאצאיו היו אלו אשר יסדו את האימפריה של השושלת הפאטמית.

ביוגרפיה
--------

מוחמד בן אסמאעיל נולד ב-12 לחודש רביע אל-אוול בשנת 128 בלוח השנה ההיג'רי, שנת 740 לספירה.

בילדותו המוקדמת, הוא היה תחת חסותו, השגחתו והגנתו של הסבא שלו, האימאם ג'עפר א-צאדק, באל-מדינה.

מוחמד המשיך במהלך חייו לשכון באל-מדינה, במטרה להצמיח את האסמאעיליה. הוא נהג להסוות את זהותו, ורק אליטה מובחרת של מקורבים ידעה את זהותו האמיתית, וזאת על מנת לחמוק מהרודנות השלטונית אשר ניסתה לרדוף את זרם האסמאעיליה. הח'ליפה, הארון א-רשיד, פתח בחקירה למציאת מקום משכנו של מוחמד, ואף שלח כוחות רבים לתור אחריו ברחבי העיר, מוחמד הסתתר במקלט תת-קרקעי שנבנה תחת ביתו..

אשתו של הארון א-רשיד, שבסתר ליבה העריצה את האימאם מוחמד בן אסמאעיל, סייעה למוחמד והוא הצליח לחמוק מאל-מדינה ולעבור לכופה

הוא נותר בכופה לתקופה זמן ארוכה וממושכת, והשלים את תקופתו כאימאם, תקופה שנמשכה 45 שנים. הוא נפטר ביולי 809.

ראו גם
------

* אסלאם שיעי
* רשיד א-דין סנאן
* עלי בן אבי טאלב
* אסמאעיליה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Daftary, Farhad, **The Ismāʻı̄lı̄s : their history and doctrines**, 1st pbk. ed, Cambridge [England]: Cambridge University Press, 1992
2. ↑  Daftary, Farhad, **A modern history of the Ismailis: continuity and change in a Muslim community**, London: I.B. Tauris
3. ↑  Daftary, Farhad, **The Assassin legends : myths of the Ismaʻilis**, Papaerback ed, London: Tauris, 1995
4. ↑  Daftary, Farhad, **The Ismailis : an illustrated history**, London: Azimuth Editions in association with the Institute of Ismaili Studies, 2008
5. ↑  Daftary, Farhad, **Mediaeval Ismaʻili history and thought**, Cambridge: Cambridge University Press, 1996
6. ↑  Daftary, Farhad, **A short history of the Ismailis : traditions of a Muslim community**, Edinburgh: Edinburgh University Press, 1998

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**אסמאעיל אבן ג'עפר** | **האימאמים האסמאעילים** | **הבא**:**אלוואפי אחמד** |
אסתר וילנסקה
**אופוזיציה קומוניסטית ישראלית** (**אק"י**) הייתה התארגנות פוליטית בראשותה של ח"כ לשעבר אסתר וילנסקה שפרשה ממק"י ב-1973, בטענה שמפלגה זו אינה שמאלית די הצורך ומגלה נטייה לציונות בהקשר לסכסוך הישראלי-הערבי. זאת לאחר שבפילוג קודם במק"י בשנת 1965, נותרה וילנסקה חברת המפלגה ונשארה בפלג בראשות ח"כ ד"ר משה סנה והמזכ"ל, שמואל מיקוניס.

היסטוריה
--------

חברי אק"י הקימו יחד עם חלק מיוצאי שי"ח את "**חזית השמאל**", שהתמודדה בבחירות לכנסת השמינית ברשימה משותפת עם מר"י, אולם לא עברה את אחוז החסימה.

ב-1975 הצטרף שמואל מיקוניס לאק"י בעקבות האיחוד בין מק"י לתכלת-אדום. ב-1977, לקראת הבחירות לכנסת ה-9, החליטה אק"י לחבור לרק"ח ולגופי שמאל נוספים בהקמת החזית הדמוקרטית לשמאל ולשוויון. אק"י שמרה על מזכירות ארגונית נפרדת ועל ביטאונה, "הדים", בעריכתו של צבי ברנשטיין בו ביטאה את עמדותיה הפוליטיות, אך שמרה על אמונים לקו של חד"ש במערכות הבחירות השונות. בעקבות צעד זה נטשו את אק"י חלק מחבריה שפעילותם הלכה ודעכה.

קישורים חיצוניים
----------------

* הדים, העיתון של אק"י
* האופוזיציה במק"י על "מרי וחזית השמאל", יולי 1973

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 138917167
* WorldCat: viaf-138917167

 |
שקית אשפה בפריז
**שקית אשפה** או **שקית זבל** זהו כינוי כולל למגוון שקיות פלסטיק וחומרים דומים שנועדו להכיל אשפה, בדרך כלל ביתית. השקית בדרך כלל מוכנסת לתוך מיכלי אשפה למיניהם, כדי למנוע מהחלק הפנימי שלהם מלהתלכלך. השקית עצמה היא חד פעמית ומושלכת יחד עם האשפה אל מקום איסוף הפסולת. שקיות האשפה נפוצות מאוד בקרב הציבור בגלל עלותן הנמוכה ותכונות נוספות כגון: התאמת הנפח והחוזק לשימוש המתאים, אטימות לנוזלים ועוד.

שקיות הזבל נמכרות במגוון גדלים ובאריזות שונות: קופסאות, גלילים ושקיות. שקיות אשפה שבראשן חוט להידוק פתח השקית לאחר מילואה - נפוצות מאוד אף הן.

רעיון השימוש בשקית פלסטיק כמיכל לאיסוף אשפה שייך לשלשה קנדיים: הארי ואסיליק, לארי הנסן ופרנק פלומפ. רשת הטלוויזיה CBC הקנדית הכתירה את ההמצאה כבין "חמישים ההמצאות הקנדיות הגדולות".

החסרונות בשימוש בשקית, כגון זיהום הסביבה בחומרים בלתי-מתכלים ומניעת פירוק החומרים האורגניים שבתוך השקית והפיכתם לזבל, מעלות התנגדות בשימוש בשקית הסטנדרטית בקרב התנועות לשימור הסביבה. כחלופה, הם מציעים, שקית העשויה מחומרים מתכלים, כגון נייר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שקית אשפה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4251497-6

 |
**עומר פארוק יורטסבן** (באנגלית: **Ömer Faruk Yurtseven**; נולד ב-19 ביוני 1998) הוא כדורסלן טורקי המשחק בקבוצת יוטה ג'אז מליגת ה-NBA, בעמדת הסנטר.

ביוגרפיה
--------

יורטסבן נולד בטשקנט שבאוזבקיסטן, לזוג הורים טורקים. 

### ראשית הקריירה

בשנת 2013 הצטרף לקבוצת הנוער של מועדון פנרבחצ'ה. ב-20 במרץ 2015, בגיל 16, שותף במשחק הבכורה שלו ביורוליג, מול אולימפיה מילאנו. ב-15 במאי 2016, במשחק מול קבוצת Eylul במסגרת הליגה הטורקית עד גיל 18, קלע יורטסבן 91 נקודות (34 מ-49 מהשדה) ואסף 28 ריבאונדים בניצחון פנרבחצ'ה בתוצאה 115–82.

### קריירת מכללות

בפברואר 2016 עבר להתגורר בארצות הברית, על מנת להשתתף בליגת המכללות האמריקאית. בין השנים 2016–2018 למד באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית, ובשנתיים הבאות למד באוניברסיטת ג'ורג'יה. בעונתו היחידה עם קבוצת הכדורסל של ג'ורג'יה, 2019/2020, שיחק תחת המאמן פטריק יואינג ורשם ממוצעים של 15.5 נקודות, 9.8 ריבאונדים ו-1.5 חסימות למשחק.

### קריירה מקצועית

בינואר 2021, לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA‏ 2020, הצטרף יורטסבן לאוקלהומה סיטי בלו מליגת הפיתוח של ה-NBA. ב-14 משחקיו בקבוצה קלע 15.2 נקודות בממוצע למשחק.

במאי 2021 חתם על חוזה במיאמי היט מליגת ה-NBA. ב-26 בדצמבר 2021 פתח לראשונה בחמישייה, ורשם 16 נקודות ו-15 ריבאונדים במשחק מול אורלנדו מג'יק. שבוע לאחר מכן קבע שיא קריירה של 22 נקודות, במשחק מול סקרמנטו קינגס. בפלייאוף 2021 העפיל עם מיאמי לגמר ה-NBA, בו הפסידה לדנוור נאגטס (1–4).

ביולי 2023 חתם יורטסבן על חוזה ביוטה ג'אז.

סטטיסטיקות הקריירה
------------------

### בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021/2022 | מיאמי | 56 | 12 | 12.6 | 0.526 | 0.091 | 0.623 | 5.3 | 0.9 | 0.3 | 0.4 | 5.3 |
| 2022/2023 | מיאמי | 9 | 0 | 9.2 | 0.593 | 0.429 | 0.833 | 2.6 | 0.2 | 0.2 | 0.2 | 4.4 |
| **קריירה** |  | 65 | 12 | 12.1 | 0.533 | 0.222 | 0.642 | 4.9 | 0.8 | 0.3 | 0.3 | 5.2 |

### בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021/2022 | מיאמי | 9 | 0 | 4.2 | 0.667 | 0.000 | 0.333 | 0.8 | 0.3 | 0.0 | 0.1 | 2.8 |
| 2022/2023 | מיאמי | 8 | 0 | 2.0 | 0.286 | 0.000 | – | 0.6 | 0.1 | 0.0 | 0.1 | 0.5 |
| **קריירה** |  | 17 | 0 | 3.1 | 0.560 | 0.000 | 0.333 | 0.7 | 0.2 | 0.0 | 0.1 | 1.7 |

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Basketball-Reference
* פרופיל, באתר Sports-Reference
* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר פיב"א
* פרופיל, באתר ליגת ה-NBA
* פרופיל, באתר היורוליג

הערות שוליים
------------

1. ↑  Omer Yurtseven scores 91 points in U-18 game
2. ↑  Utah Jazz Sign Center Ömer Yurtseven
**אלכסנדר סטופין** (ברוסית: **Александр Ступин**;‏ 24 בפברואר 1776 – 12 באוגוסט 1861) היה צייר ומורה לאמנות רוסי. הוא ייסד והוביל את בית הספר לציור בארזמאס.

ביוגרפיה
--------

הוא היה בנו הבלתי חוקי של אציל. בשנת 1787 הפך לחניך בבית המלאכה לציור אייקונים בטמניקוב.  עם סיום הקורס בשנת 1799, הוא נסע לסנט פטרסבורג ללימודים נוספים באקדמיה הקיסרית לאמנויות אצל איוואן אקימוב. ב-1802 סיים עם תעודה (תואר שני) ו-200 רובל להוצאות, באדיבות מנהל האקדמיה. 

לאחר מכן חזר לארזמאס, שם השתמש בחלק מהכסף כדי להקים את בית הספר הראשון לאמנות מחוץ לעיר גדולה. בשנת 1809, האקדמיה גילתה עניין בבית ספרו, כיבדה אותו בתואר "אקדמי" ושלחה יצירות אמנות מקוריות או יציקות גבס לתלמידיו להעתיק. 

אמנים ידועים רבים החלו את לימודיהם אצל סטופין, ביניהם אבגרף קרנדובסקי, וסילי ראב ו-וסילי פרוב. בשנת 1836, לאחר שמצא את עצמו עסוק בהפעלת בית הספר ובהוראה, הוא שכר את אחד מתלמידיו לשעבר להיות מפקח.

שבע שנים לאחר מכן, בית הספר וביתו נהרסו בשריפה. הוא טען כי השריפה נעשתה על ידי אנשים "קנאים", ככל הנראה שבחרו להתעלם מהעובדה שהייתה מתיחות בין בית הספר לקהילה עקב השימוש בדוגמניות עירום ובפסלי גבס, אותם גינה כומר מקומי אחד כ"אלילים ". עם זאת, הוא התאושש ובנה מחדש, ועד 1846 היה המקום גם מוזיאון קטן עם ספרייה. ב-1862, זמן לא רב לאחר מותו של סטופין, נסגר בית הספר.== גלריה ==

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסנדר סטופין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Русские художники. Ступин Александр Васильевич. www.artsait.ru
2. 1 2  Richard Stites: *Serfdom, Society, and the Arts in Imperial Russia*, Yale University Press,
3. ↑  Они здесь родились, жили, работали, бывали... tmn13.ucoz.ru

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 128799595
* ISNI: 0000 0000 3777 5847
* LCCN: n2003014737
* VIAF: 23201823
* WorldCat: lccn-n2003014737

 |
**עגלת החייאה** היא עגלת ציוד רפואי, הנושאת ציוד ותרופות הדרושים לצורך עריכת החייאת לב-ריאות וטיפול במצבים רפואיים חריפים ומסכני חיים.

עגלות החייאה מוצבות במחלקות ואגפים שונים בבתי חולים ובמרפאות ציבוריות במטרה לאפשר שם גישה מהירה לציוד החייאה ומתן טיפול מיידי ומהיר לאנשים שנקלעו למצב רפואי חריף ומסוכן. בעת הצורך הן מובלות במהירות אל מקום הימצאו של המטופל כדי לשמש את המטפלים בו – אנשי צוות המחלקה או המרפאה, או צוותי החייאה ייעודיים של בית החולים.

תוכנה של עגלת החייאה
--------------------

תכולתה של עגלת החייאה מסודרת במגירות שבה ועל גבי המשטח העליון שלה ובדרך כלל מסומנת עליהם בבירור לשם זירוז ההתמצאות בפריטים השונים. 

תוכנה של העגלה משתנה ממוסד רפואי אחד לאחר, אך מכיל בדרך כלל את הפריטים הבאים:

* מכשור למעקב אחרי סימני החיים החיוניים – מסכת, מוניטור למעקב אחר הדופק והפעילות החשמלית של הלב, מד לחץ דם ומד רוויון חמצן.
* ציוד להנשמה – מנשם ידני (אמבו), בלון חמצן, צינורות (טובוסים) במידות שונות לצנרור ותרופות הדרושות לצנרור, למשל סוקצינילכולין ואטומידט.
* מכשיר דפיברילציה לצורך טיפול בהפרעות קצב לבביות.
* תרופות לטיפול במצבים רפואיים חריפים ומסוכנים כגון דום לב, הפרעות בקצב הלב, אוטם שריר הלב, ירידה בלחץ הדם, רמת גלוקוז נמוכה בדם ותוצאות נטילת מנת יתר של סמים. תרופות אלו יהיו למשל אדרנלין, אטרופין, אמיודארון, דופמין, סודיום ביקרבונט, ניטרוגליצרין, אדנוזין, נרקאן ותמיסת דקסטרוז.
* מזרקים וציוד לצורך מתן עירוי לווריד היקפי, לווריד מרכזי או לעצם - עירוי תוך גרמי.
* ציוד ייעודי להחייאת ילדים.

מקורה של עגלת ההחייאה
---------------------

עגלת ההחייאה הראשונה בעולם הוצבה במרכז הרפואי בת'ני (Bethany) שבעיר קנזס סיטי, בארצות הברית. זה היה בית החולים הראשון בארצות הברית שפתח יחידה לטיפול נמרץ לחולי לב. הרכיב את העגלה אביו של אחד מרופאי בית החולים והיא כללה מכשיר דפיברילציה, מנשם ידני וצינורות לצנרור תוך-קני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עגלת החייאה** בוויקישיתוף
* תמונות של עגלת החייאה ותכולתה
* רשימת מלאי לעגלת החייאה (באנגלית)
* רשימה על ארגון יעיל של עגלת החייאה באתר בית החולים Dingell בדטרויט
**מרי אל. שפירו** (באנגלית: **Mary L. Schapiro**; נולדה ב-19 ביוני 1955) היא רגולטורית פיננסית יהודייה-אמריקאית, שכיהנה כיושבת ראש הרשות לניירות ערך של ארצות הברית (SEC) תחת ממשלו של ברק אובמה בשנים 2009-2012. שפירו, כיהנה כבר בתפקידים שונים כרגולטורית תחת כל הנשיאים מאז הנשיא רונלד רייגן.

קורות חיים
----------

סיימה את קולג' פרנקלין אנד מארשל בפנסילבניה ב-1977. ב-1980 קיבלה תואר דוקטור למשפטים (J.D) מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.

שפירו מונתה כבר ב-1988 ליו"ר רשות ניירות הערך, תחת הנשיא רונלד רייגן. הנשיא בוש האב, שב ומינה אותה לתפקיד ב-1989. הנשיא קלינטון מינה אותה כממלאת מקום בפועל של הרשות לני"ע ולאחר מיכן מינה אותה כיו"ר הרשות האמריקנית לפיקוח על חוזים עתידיים (CFTC), ב-1994.

ב-1996 היא הצטרפה ל-NASD, האיגוד הלאומי של הברוקרים (כיום FINRA, רשות לפיקוח על התעשייה הפיננסית) והייתה לסגן יושב ראש הארגון ולמנכ"ל. כמנכ"ל NASD, היא פיקחה על איחודו של הארגון עם הרגולטורים של הבורסה לניירות ערך בניו יורק לשם הקמת גוף רגולציות לתעשייה הפיננסית והארגון הפך ל-FINRA. היא גם חברה במועצת המנהלים של חברת האנרגיה והחשמל "דיוק אנרג'י" וכן במועצת המנהלים של חברת המזון "קראפט". בינואר 2008, הנשיא בוש מינה אותה לוועדה המייעצת לנשיא בענייני השכלה פיננסית.

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרי שפירו** בוויקישיתוף
* מרי שפירו באתר FINRA
* מרי שפירו, פרופיל, פורבס

הערות שוליים
------------

1. ↑  Jewish CEO second on Forbes list of powerful women, JTA

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 5040 029X
* LCCN: no90004215
* VIAF: 4489148
* WorldCat: lccn-no90004215

 |
**כריסטיאן, נסיך הכתר של דנמרק** (שם מלא: **כריסטיאן, נסיך הכתר של דנמרק, רוזן מונפזאט**; בדנית: **Christian Valdemar Henri John, Kronprins af Danmark, greve af Monpezat**; נולד ב-15 באוקטובר 2005 בקופנהגן) הוא יורש העצר של דנמרק. בנם הבכור של פרדריק העשירי, מלך דנמרק ומארי, מלכת דנמרק.

ביוגרפיה
--------

הנסיך כריסטיאן נולד בקופנהגן, ב־15 באוקטובר 2005. הנסיך כריסטיאן נולד עם מחלת צהבת ילודים, מחלה לא מזיקה בדרך כלל ושכיחה למדי בלידות מוקדמות, ואושפז החל מ-21 באוקטובר 2005 בבית חולים, אולם שוחרר באותו יום לביתו. הנסיך קיבל מספר מתנות לרגל הטבלתו לנצרות, כולל פוני בשם פליקפלק מהפולקטינג, הפרלמנט הדני.

כריסטיאן הוטבל על ידי הבישוף אריק נורמן סוונדסן, וסנדקיו היו דודתו, ג'יין סטיבנס, נסיך ונסיכת הכתר של נורווגיה, נסיכת הכתר של שוודיה, נסיך הכתר של יוון, ושני חברים של הוריו: יפה הנדוורק והאמי קמפבל. כריסטיאן קיבל את השם המלא כריסטיאן ולדמאר הנריק יוהאן, אולם נקרא כריסטיאן על פי המסורת בדנמרק שהמלכים נקראים בשמות כריסטיאן ופרדריק לסירוגין.

כריסטיאן למד בגן ילדים עם בני גילו, והיה החבר הראשון ממשפחת המלוכה שעשה זאת, וכן היה חבר בית המלוכה הראשון שלמד בבית ספר ממלכתי. באוקטובר 2006 השתתף כריסטיאן עם סבו הנריק, נסיך דנמרק בחנוכת משכן הפילים בגן החיות בקופנהגן, והוא פתח את בית הפילים, שנשלחו כמתנה ממלך ומלכת תאילנד.

בשנת 2010 שימש כריסטיאן כאחד מהשושבינים בחתונתה של ויקטוריה, נסיכת שוודיה, ובשנת 2014 הוא ליווה את הוריו בביקורם בגרינלנד.

ב-14 בינואר 2024, בעקבות הוויתור על הכס של סבתו, מרגרטה השנייה, עלה אביו לשלטון בתור המלך פרדריק העשירי, וכריסטיאן הפך להיות נסיך הכתר של דנמרק.

אילן יוחסין
-----------


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אנדרה דה לאבורד דה מונפזאט |   | רנה איבון דורסנו |   | פרדריק התשיעי, מלך דנמרק |   | אינגריד, נסיכת שוודיה |   | פטר דונלדסון |   | מרי דאלגליש |   | ארצ'יבלד הורן |   | אליזבת גיבסון מלרוז |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   | הנריק, נסיך דנמרק |   |   |   |   |   | מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק |   |   |   |   |   | ג'ון דאלגליש דונלדסון |   |   |   |   |   | הנרייטה קלארק הורן |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   | פרדריק העשירי, מלך דנמרק |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | מארי, מלכת דנמרק |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | **כריסטיאן, נסיך הכתר של דנמרק** |
|

קישורים חיצוניים
----------------

* 

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריסטיאן, נסיך הכתר של דנמרק** בוויקישיתוף   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**

הערות שוליים
------------

1. ↑  Dåbsgave: En glad pony
2. ↑  סבתו נחשבת לעניין זה ככריסטיאן
**יזן נסאר** (בערבית: **يزن ناصر**; נולד ב-6 במאי 1997) הוא כדורגלן ערבי־ישראלי המשחק בעמדת הבלם בבני יהודה.

קריירה
------

נסאר נולד בטורעאן והתחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של צעירי טורעאן מליגה ב'. נסאר התבלט כבר בצעירותו ובעונת 2013/2014 כבש 40 שערים במדי קבוצת הנערים והנוער לסירוגין. ב-30 באוקטובר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 2-1 למ.ס. דבורייה. ב-8 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בהפסד 3-1 להפועל אום אל-פחם.

בקיץ 2017 נסאר חתם בהפועל כאוכב. בעונה זו כבש 4 שערים בקבוצה והיה שותף לעלייה שלה לליגה א'.

בקיץ 2020 חתם בבני סכנין מליגת העל. ב-9 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד הפועל חיפה. ב-2 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בתיקו 2-2 נגד הפועל באר שבע. בקיץ 2022 קרע את הרצועה הצולבת במהלך משחק הכנה נגד מכבי בני ריינה.

ב-20 ביולי 2023 חתם בבני יהודה.בינואר 2024 חתם באיחוד בני שפרעם.

תארים
-----

הפועל כאוכב
* ליגה ב' צפון א': 2017/2018

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway

הערות שוליים
------------

1. ↑  יגאל גולדשטיין, ‏בדיקה מצאה: קרע ברצועה הצולבת ליזן נאסר, באתר ערוץ הספורט, 26 ביולי 2022

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"יזן נסאר"**.
רבי **משה קרנר** (**קערנער**; כ"ו באב ה'תקכ"ב, 15 באוגוסט 1762 – י"ד בכסלו ה'תקצ"ז, 23 בנובמבר 1836) היה דרשן ומחבר ספרים.

קורות חייו
----------

משה נולד בזלוטובה (אנ') במערב פולין, סמוכה לפוזנן. לאביו ר' אליעזר פייבוש. ולאמו מרת יטא. כשהיה בן שבע עבר לפוזנא לזקנו ר' יצחק איצק סג"ל, ושם למד אצל מלמד ר' לייבש מחלם, ואחר כך חזר לזלוטובה, ולמד אצל ר' מרדכי ב"ר מאיר מרגלית מזלאטווי, וכאשר הלך ר' מרדכי לכהן בצעמפלבורג (אנ'), הלך לפיורדא, ללמוד אצל רבי צבי הירש חריף.

בשנת תקמ"ו כשהיה עוד בחור, בן 24, שהה אצל ר' אריה לייב קרא, אב"ד מרגלין (אנ'), לימים אב"ד קרוטושין, ונתן לו הסכמה על ספרו.

ושם במרגלין התחתן ושימש כדרשן שם, מדי שבת בשבתו. דרש בכמה עיירות, וביניהן לובלין.

הואשם בגניבה ספרותית ובכך שדרשותיו לקוחות מדברי דרשנים אחרים. בנוסף, הואשם גם בכך שהצטרף לבונים החופשיים, אך הוא הכחיש זאת.

הוא נסע רבות באירופה בבקשת עזרה לפרסום יצירותיו.

ובשנת תקצ"ד היה גר בהְרוֹדְּנָה.

היה מצאצאי ר' יום-טוב ליפמן הלר, והכין להדפיס את ה"מגלת איבה" שלו, עם תרגום בגרמנית בברעסלויא, עם הגהותיו, ונפטר שם באמצע הדפוס ביום י"ד בכסלו ה'תקצ"ז.

משה שטיינשניידר כותב שפגש אותו כשהיה עוד צעיר בפרוסניץ שבמוראביה, ותיאר את דמותו של קרנר במילים אלו: 

> 
> דרשן מצוין שידע לעורר את שומעיו וגם לבדח אותם בבת אחת, כל הקהל רץ לשמוע אותו
> 
> 
> 
>

חיבוריו
-------

* "תורת משה" - נאווי דוואהר, תקמ"ו.
* "זרע קודש" - ברלין, תקנ"ח.
* "כאור נגה" - ברעסלויא, תקע"ו. 524 (כמספר 'כאור נגה') השגות על ספר הברית.
* "אגרת רשפי קשת" - הנובר, תקצ"ב.
* "ברכת משה" - ברלין, תקצ"ד.

ספרים שערך:

* ‏**ספר התשבי**, הוראדנא תקס"ה, באתר גוגל ספרים
* מגלת איבה ברעסלויא, תקצ"ז, באתר הספרייה הלאומית

לקריאה נוספת
------------

* אברהם הלוי שישא, "בריך רחמנא", צפונות, יט (תשנ"ג), עמ' פז-פט.
* משה קרנר, **הקדמת המחבר לספרו תורת משה**, נאווי דוואהר תקמ"ו, באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  כמה טעו בזה, וביניהם האדר"ת ב"זכור לדוד", וסברו שהוא העיר זלוטשוב.
2. ↑  הגם שכתב המחבר שהיה אז בן עשרים, אבל בסוף "מגלת איבה", ברעסלויא, תקצ"ז, כתב המהדיר יהושע העשיל מירא: "ימים מספר קודם מותו אמר אלי: מטעם כמוס הסתרתי כמה ימי שני חיי, אבל... נולדתי שנת... תקכ"ב".
3. ↑  אגרת רשפי קשת, עמ' כח.