recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**זיגפריד טרביטש** (גרמנית: **Siegfried Trebitsch**;‏ 22 בדצמבר 1868, וינה – 3 ביוני 1956, ציריך) היה סופר, מחזאי ומתרגם אוסטרי. הוא ידוע בעיקר מתרגומיו לגרמנית של יצירות מאת ג'ורג' ברנרד שו.

ביוגרפיה
--------

זיגפריד טרביטש נולד בווינה למשפחה יהודית עשירה לפי זיכרונותיו "לא לימדה אותו שום דבר על יהדות ונוצרות". הוא נכנס לעסקים של המשפחה עד לשנת 1903 כאשר החליט לערוך נסיעה לארצות אירופה ואמריקה.

את היצירה הראשונה של טרביטש יצאה לאור בשנת 1889. בשנת 1890 הוא תרגם מחזה שנכתב על ידי אנג'לו דה גוברנטיס.

בהיותו באנגליה הוא הכיר את ג'ורג' ברנרד שו והתיידד איתו. טרביטש הפך למתרגם של מחזות של שו לגרמנית. ההצגות הראשונות בדרך כלל נערכו בווינה. בשנת 1923 שו תרגם מחזה של טרביטש Frau Gitta's Sühne לאנגלית.

בנוסף לכך טרבישט תרגם יצירות של סופרים צרפתים.

טרביטש התגורר בווינה בה בנה וילה יוקרתית שאדריכל שלה היה ארנסט גוטהילף. בשנת 1907 הוא התחתן לבת אצולה הונגרית. באותה שנה הוא קיבל אזרחות כבוד מעיירה שאחרי מלחמת העולם הראשונה הפכה לחלק מצ'כוסלובקיה. בעקבות כך בשנת 1920 הוא קיבל אזרחות צ'כית.

בשנת 1920 על בסיס תרגום שביצע טרביטש של מחזה בלגי, אריך וולפגנג קורנגולד ובנו כתבו אופרה Die tote Stadt שזכתה להצלחה.

בשנת 1938 אוסטריה סופחה לגרמניה. תחילה טרביטש חשב שמוצאו היהודי לא יעשה בעיות. תוך זמן קצר הוא הבין שעדיף לעזוב את וינה. המשפחה עזבה את עיר עם מזוודה בלבד. כל רכושו נותר מאחור. טרביטש ואשתו נמלטו לצרפת בה הם קיבלו אזרחות הודות לפעולות של טרביטש לקידום התרבות הצרפתית באוסטריה. בשנת 1940 הם נמלטו לציריך. בשנת 1941 הוא ביקש לעבור לארצות הברית, אך בעקבות שינויים במצב הלחימה בחזית והתבוסה המסתמנת של גרמניה הם נותרו בציריך.

לאחר מלחמת העולם השנייה וילה של טרביטש הוחזרה, אך הוא לא רצה לחזור לעיר ומכר אותה לשגרירות צ'כוסלובקיה. הוא ביקר את שו באנגליה ותרגם את המחזה האחרון של המחזאי Buoyant Billions שהועלה על הבמה בבית של טרביטש.

בשנת 1951 טרביטש כתב ספר אוטוביוגרפי Chronik eines Lebens שתורגם לאנגלית.

לאחר פטירת שו, טרביטש החליט לפרסם את המכתבים הרבים שהיו לו. אחרי שמכירה אורגנה, הוא הלך לבנק לקחת את החבילה עם המכתבים אך ספג התקף לב ונפטר תוך זמן קצר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זיגפריד טרביטש** בוויקישיתוף
* ספרים של טרביטש
* כתבי זיגפריד טרביטש בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* זיגפריד טרביץ (1869-1956), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  Weintraub, Stanley, Shaw's People, Pennsylvania State University Press, 1996, pp.204ff

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007311586105171
* BnF: cb12122526k (data)
* GND: 118840150
* ISNI: 0000 0001 1637 9201
* LCCN: n79043471
* NKC: mzk2015853848
* NTA: 072929367
* SUDOC: 029643171
* VIAF: 49258314
* WorldCat: lccn-n79043471

 |
**ויליאם אייזיה "בילי" באסט** (באנגלית: **William Isiah "Billy" Bassett**;‏ 27 בינואר 1869 - 8 באפריל 1937) היה כדורגלן, מנהל ונשיא עבר אנגלי בקבוצת וסט ברומיץ' אלביון.

ביוגרפיה
--------

### קריירת משחק

באסט נולד בעיר וסט ברומיץ', ולאחר ששיחק במספר קבוצות נוער חובבניות הצטרף בשנת 1886, בגיל 17, לקבוצת וסט ברומיץ' אלביון. הוא שיחק בקבוצה במשך 13 שנים, במהלכן זכה עמה פעמיים בגביע ה-FA - ב-1888 לאחר ניצחון 1–2 על פרסטון נורת' אנד, וב-1892 לאחר ניצחון 0–3 על אסטון וילה. הוא ערך 261 הופעות ליגה ו-311 הופעות רשמיות בכל המסגרות במדי הקבוצה, וכבש במדיה 61 שערי ליגה. בנוסף, ייצג באסט גם את נבחרת אנגליה, במדיה כבש שמונה שערים ב-16 הופעות.

ב-28 באפריל 1894, במשחק ידידות מול מילוול, היה באסט למורחק הראשון בתולדות וסט ברומיץ', בעקבות שימוש בשפה שאינה הולמת כלפי שחקן יריב. משחקו האחרון של באסט בקריירה היה בתבוסה 1–7 לאסטון וילה במסגרת המחזור האחרון בעונת 1898/99.

### קריירת ניהול

ב-1905, בעקבות פרישתם של כל חברי הנהלת הקבוצה, נכלל באסט בדירקטוריון החדש של וסט ברומיץ' אלביון. הקבוצה הייתה נתונה במצב כלכלי קשה, אך באסט בצוותא עם הנשיא הארי קיז, הצילו את המועדון מפשיטת רגל בעזרת סדרה של אירועי התרמה מקומיים. 

ב-1908 היה באסט לנשיא הקבוצה, תפקיד בו כיהן עד למותו 29 שנים אחר כך. ב-1910 הציל את הקבוצה פעם נוספת מפירוק, כששילם מכיסו את משכורות השחקנים. במסגרת פעילותו בעולם הכדורגל האנגלי, נטל באסט חלק פעיל בפיתוחה של התאחדות הכדורגל האנגלית ושל הליגה באנגליה.

היריבות הספורטיבית בין אנגליה לסקוטלנד בשנותיו של באסט כשחקן, השפיעה עליו גם כמנהל. בכל שנות נשיאותו לא החתימה וסט ברומיץ' ולו שחקן סקוטי אחד.

### מותו ומורשתו

באסט נפטר בעירו ב-8 באפריל 1937, כשהוא בן 68. יומיים אחר כך, הקדימה דקת דומייה את הפסדה של וסט ברומיץ לפרסטון נורת' אנד במסגרת חצי גמר הגביע האנגלי באצטדיון הייבורי. מעל למאה אלף אנשים צעדו ברחובות העיר במסגרת מסע הלווייתו של באסט.

באסט נחשב לאחד מהאבות המייסדים של הכדורגל המקצועני באנגליה, ולדמות משמעותית בהיסטוריה של וסט ברומיץ' אלביון, הן כשחקן והן כמנהל ונשיא.

תארים
-----

וסט ברומיץ' אלביון
* גביע ה-FA‏ (2): 1888, 1892

קישורים חיצוניים
----------------

* בילי באסט (אורכב 19.02.2020 בארכיון Wayback Machine) באתר הרשמי של וסט ברומיץ' אלביון
* פרופיל השחקן באתר EnglandStats.com
* פרופיל השחקן באתר EnglandFootballOnline.com
**אמנה ח'אנום קזוויני** (בפרסית: آمنه‌خانم قزوینی; 1787-1851) הייתה משוררת ומורה, מלומדת ומשפטנית בחוק האסלאמי במאה ה-19 באיראן. בתה טאהרה קורת אל-עין הייתה גם היא מלומדת ומשכילה, מאותיות הח"י של הבאב, ונתפסת כמודל לחיקוי עבור הבהאים.

קורות חייה
----------

אמנה ח'אנום קזוויני נולדה בשנת 1787 למשפחה של אנשי דת. היא הייתה בתם של השייח' סייד מוחמד עלי קזוויני (בנו של סייד חוסיין קזוויני) ופאטמה (בתו של סייד מוחמד מהדי בחר אל-עולום). סביה וגם אחיה, עבד אל-והאב קזוויני (אביו של עלאמה קזוויני) היו משפטנים ומלומדים מפורסמים.

בגיל 17 נישאה אמנה ח'אנום קזוויני למולא מוחמד סאלח ברע'אני, והמשיכה את לימודיה באגף הנשים במדרסה של בעלה (מדרסה סאלחיה). מלבד לימודי קוראן וחדית', אמנה למדה גם פילוסופיה, מיסטיקה ומשפט. לאחר שלמדה אצל גדולי העולמא וקיבלה את האסמכתא, שהגיעה לדרגת האיג'תהאד, הקימה מוסד ללימודי דת לומד בקזווין ולאחר מכן בכרבלא. לאמנה ח'אנום נולדו שלושה ילדים: שתי בנות (פאטמה ומרדיה) ובן.

קזוויני חיברה קצידה ארוכה בת ארבע מאות ושמונים בתים, המסופרת מנקודת מבטה של זינב בנת עלי במהלך קרב כרבלא ועד נפילתה בשבי.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Nosrtat Allah Hosseini, **Hadrat-i-Tahirih**, Dundas, Ontario: 2000, pp. 141-143. (Persian)
2. ↑  Moojan Momen, "The family and early life of
Tahirih Qurrat al-‘Ayn", **Baha’i Studies Review** 11 (2003) 35–52, p. 42.
**אמנואלה ד'אסטורגה** (באיטלקית: **Emanuele d'Astorga**;‏ 1680–1757?) היה מלחין איטלקי.

חייו
----

ד'אסטורגה נולד בעיר אוגוסטה בסיציליה למשפחה אמידה ממעמד האצולה. סיציליה הייתה אז תחת שלטון ספרדי. את לימודיו המוזיקליים עשה בפלרמו ולאחר ריב עם אביו עזב את סיציליה והתיישב ברומא.

בשנת 1709 העלה בג'נובה את האופרה הראשונה שלו - דפני, שזכתה להצלחה רבה. בתוך הקהל היה הקיסר קרלוס ה-3 הטוען לכתר הספרדי שלקח אותו לפמלייתו בווינה והעניק לו פנסיה מלכותית נדיבה כדי שימשיך לכתוב מוזיקה.

לאחר שד'אסטורגה הסתבך בחובות הוא נאלץ לעזוב את וינה ולחזור עם משפחתו לסיציליה. כעבור ארבע שנים עזב את משפחתו ונדד ברחבי אירופה. לא ידוע עליו הרבה. גם שנת מותו אינה ברורה וכן מקום מותו: מדריד, ליסבון או טירה בבוהמיה.

במאה ה-19 נכתבו על ד'אסטורגה ספרים, מחזות ואף אופרה. בגלל חוסר בעובדות היסטוריות הומצאו עליו אגדות.
אחד המיתוסים הוא שאביו היה בין המורדים בשלטון הספרדי בסיציליה. הוא נתפס על ידי הספרדים שאילצו את אסטורגה ואמו לחזות בהוצאתו להורג. הספרדים שלחו את אסטורגה למנזר בעיר אסטורגה בספרד שם התחנך.

המלחין הגרמני יוהאן יוזף אברט (1915–1832) כתב ב-1866 אופרה בשם **אסטורגה** שבה ד'אסטורגה יוצא מדעתו וחוזר לשפיות רק לאחר שהוא שומע את אשתו שרה את הסטאבט מאטר שלו.

יצירותיו של ד'אסטורגה
---------------------

ד'אסטורגה חיבר כ-150 קנטטות קאמריות. מהאופרה שלו **דפני** שרדה רק המערכה הראשונה. רוב יצירותיו נשכחו ורק הסטאבט מאטר עמד במבחן הזמן.

זו יצירה למקהלה קטנה ולאנסמבל קאמרי עם סולנים: 2 סופרנו, מצו סופרנו, טנור ובס. היצירה בת 9 חלקים ונמשכת כ-25 דקות. גם על זמן כתיבתה יש מחלוקת -1707 או 1730.

קישורים חיצוניים
----------------

* אמנואלה ד'אסטורגה, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אמנואלה ד'אסטורגה, באתר Discogs (באנגלית)
* אמנואלה ד'אסטורגה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007285247605171
* BNE: XX1610752
* BnF: cb13952372b (data)
* CANTIC: a11017363
* GND: 118638629
* ICCU: CUBV008875
* ISNI: 0000 0001 0306 2213
* LCCN: n87126817
* MusicBrainz: 7da2079a-2802-4c47-b2f0-aad7685bdec6
* NKC: js20020225009
* NTA: 086108735
* SUDOC: 112984444
* VcBA: 495/62219
* VIAF: 18731991
* WorldCat: viaf-18731991

 |
**ז'ואאו דה לוריירו** (בפורטוגזית: **João de Loureiro**;‏ 1710 או 1715 או 1717 – 18 באוקטובר 1791) היה ישועי ובוטנאי פורטוגזי.

ביוגרפיה
--------

ז'ואאו דה לוריירו נולד ליסבון. לאחר קבלת הכשרה הוא הוצב על ידי הישועים בגואה ל-3 שנים ואחר כך ל-4 שנים במקאו. במהלך המאה ה-18 הן היו מושבות פורטוגזיות בעלות חשיבות מסחרית.

בשנת 1742 דה לוריירו עבר להודו-סין. הוא התקבל לחצר המלך המקומי ופעל שם כמתמטיקאי ובוטנאי. הוא פעל בווייטנאם במשך כ-40 שנים. במהלך התקופה הוא הקים גן בוטני שכלל כ-1000 צמחים מקומיים. דה לוררירו היה הראשון שתיאר צמחים רבים של האזור.

בשנת 1777 דה לוריירו נסע לקנטון ובשנת 1781 חזר לליסבון. עם חזרתו לפורטוגל הוא הכיר עבודות של קארולוס לינאוס והתרשם מאוד.

בשנת 1790 תחת חסות של האקדמיה המדעית של פורטוגל התפרסם ספרו Flora Cochinchinensis.

הוא נתן שם לצמחים רבים. הסיומת loureiroi מציינת אותו כמתאר. בסך הכול הוא תיאר מעל ל-1300 צמחים, בחלק מהם למשל Osmanthus הסיומת לתיאור שמו אינה משולבת. דינוזאור Draconyx loureiroi נקרא על שמו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'ואאו דה לוריירו** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה
* צמחים שתוארו על ידי דה לוריירו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* Botanist: Lour.
* CiNii: DA02567322
* GND: 100194036
* ISNI: 0000 0000 8391 7957
* LCCN: no00010383
* NLA: 36578156
* NLG: 240267
* NTA: 170125920
* RERO: 02-A003532774
* SNAC: w6cr7gns
* SUDOC: 090309804
* Trove: 1302902
* VIAF: 69271481
* WorldCat: lccn-no00010383

 |
**לשון** (נהגה במלעיל) הוא משחק קלפים ישראלי[דרוש מקור] המיועד לשלושה שחקנים ומעלה.

סידור המשחק
-----------

מחלקים לכל שחקן ארבעה קלפים, אם שלושה מתוך ארבעת הקלפים של אחד השחקנים זהים יחליפם בארבעה קלפים חדשים, מצב זה נקרא "שרוף". יתר הקלפים מועמדים בערימה לצד השחקן הראשון.

מהלך המשחק
----------

השחקן המתחיל שולף קלף מן החפיסה ולאחר מכן מעביר קלף אחד הלאה לשחקן הבא. השחקן הבא בתורו ירים את הקלף שהעביר אליו השחקן הראשון ויעביר הלאה לשחקן הבא. וכן הלאה, עד לשחקן האחרון שבמקום להעביר הלאה ישים את הקלף בערימה מוסתרת. המשחק ממשיך בקצב שבו שולף השחקן קלפים חדשים מהחפיסה, קלף אחד בפעם כך שהיד של כל שחקן נעה בין ארבעה לחמישה קלפים.

כאשר אחד השחקנים מצליח לאסוף רביעיית קלפים זהים (לדוגמה 5♣, 5♠, 5♥ ו5♦) עליו להוציא לשון (ומכאן שם המשחק) ולהמשיך להעביר קלפים כאילו עוד לא השלים רביעייה כשכל הזמן לשונו עדיין בחוץ. מטרת יתר השחקנים היא לזהות כאשר אחד השחקנים האחרים הוציא לשון ולהוציא לשון אף הם, הסבב מסתיים כאשר אחרון השחקנים שם לב. השחקן האחרון ששם לב מקבל אות אחת משם המשחק ("לשון") או כל מילה ארוכה אחרת, ואז ממשיכים בסבב נוסף. המשחק נגמר כאשר אחד השחקנים קיבל כבר את כל אותיות המילה הנבחרת. בדרך כלל ארבעה הפסדים, בסיבוב המפסיד הראשון 'ל', בסיבוב השני 'ש', בסיבוב השלישי 'ו' ובסיבוב המפסיד הרביעי 'ן'. יש שמשחקים משחק זה עם "חיוב" כמו במשחק אמת או חובה לשחקן המפסיד.
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 

**נהר סקרמנטו** (באנגלית: **Sacramento River**) הוא מקור מים חשוב לצפון קליפורניה ומרכז קליפורניה שבארצות הברית.

גאוגרפיה
--------

סקרמנטו הוא הנהר הארוך בקליפורניה, מקורו בהרי קלאמת והוא זורם לאורך 640 קילומטרים עד למפרץ סן פרנסיסקו שעל האוקיינוס השקט. אגן הניקוז של הנהר משתרע על 71,432 קילומטרים מרובעים בדרום אורגון ובחלקה הצפוני של מדינת קליפורניה, ברובו באזור שבין רכסי החוף ובין סיירה נבדה, אזור אשר מכונה גם עמק סקרמנטו. קו פרשת המים הנרחב שלו מגיע אף למישורים הגעשיים בדרום קליפורניה ובחלקו הקטן גם לדרום אורגון.

הנהר הוא אמצעי שינוע חשוב עוד מתקופת ראשוני התושבים באזור, אשר חיו לפני כ-12,000 שנים. מאות שבטים שחלקו תרבות ומסורת אכלסו את עמק סקרמנטו עד לבואם של ראשוני המתיישבים האירופים שראו את הנהר. אחד מאותם ראשוני המתיישבים היה גבריאל מוראגה (Gabriel Moraga) שכינה את הנהר בשם הספרדי *Rio de los Sacramentos* ("נהר הסקרמנטים"), שם שעבר לאנגלית בשמו הנוכחי: סקרמנטו. מימי הנהר בעבר שרצו בדגים, וביצורי מים אחרים, בעיקר אחד ממיני האלתית הדרומיים ביותר באמריקה הצפונית. הילידים המקומיים של עמק סקרמנטו ניזונו ממשאבים נרחבים שסיפק להם הנהר, מה שגרם לעמק סקרמנטו להיות הצפוף ביותר מבחינת אוכלוסין בקרב האינדיאנים.

במאה ה-19 השתנה עמק סקרמנטו כאשר נתגלו מרבצי זהב בסיירה נבדה, מה שהוביל לגל מהגרים מהמזרח. פיתוח חקלאי מואץ וכריית מחצבים בסיירה נבדה וברכסי החוף גרמו לזיהום כרוני של נהר סקרמנטו, ולהכחדת מינים רבים. עד לסוף המאה ה-19 נוסדו ערים רבות לגדות הנהר כמו סקרמנטו ורדינג.

החל משנות החמישים של המאה ה-20 פותח מיזם העמק המרכזי, מיזם גדול של בקרת שיטפונות, הפקת אנרגיה הידרואלקטרית ותשתית העברת מים. סכרים רבים חוסמים כיום את זרימת הנהר וכמעט את כל אפיקיו המשמעותיים. מימי הסקרמנטו נשאבים בקנה מידה עצום לטובת השקיה וכיום משרתים את צורכי ההשקיה של כמעט כל דרום ומרכז קליפורניה. בעוד שהנהר מספק את תצרוכת המים של חצי מאוכלוסיית קליפורניה ותומך באחד מהאזורים החקלאיים היצרניים ביותר בארצות הברית, שינויים אלו גרמו להיעלמות אזורי הבר לאורך הנהר ופגעו קשות בדגה המקומית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סקרמנטו** בוויקישיתוף
* סקרמנטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4118203-0
* NARA: 10038697
* NKC: ge688624
* SUDOC: 201482347
* VIAF: 233729974
* WorldCat: viaf-233729974

 |
מכון פרימטר
**מכון פרימטר לפיזיקה תאורטית** (Perimeter Institute for Theoretical Physics, בקיצור **מכון פרימטר** או PI) הוא מכון מחקר עצמאי המוקדש לסוגיות יסוד בפיזיקה תאורטית ונמצא בווטרלו, אונטריו שבקנדה. מכון פרימטר נוסד ב-1999 על ידי מייק לזארידיס, מייסד ומנכ"ל משותף של Research In Motion. הוא הכריז על תרומה ראשונית של מאה מיליון דולר ב-23 באוקטובר 2000. ביוני 2008 תרם ביחד עם אופליה טונג חמישים מיליון דולרים נוספים. פעילויות המחקר החלו בשנת 2001. בד בבד עם פעילויות המחקר, מתפקד מכון פרימטר כתוכנית מצוינות בינלאומית ומארח כל קיץ את ה-ISSYP, מחנה פיזיקה לתלמידי תיכון. 

בתחילה פעל מכון פרימטר מתוך משרדי הדואר ההיסטוריים של העיר ווטרלו ברחוב קינג. באוקטובר 2004 עבר למבנה שעוצב על פי הזמנה ברחוב קארולין, מול אגם סילבר בפארק ווטרלו. מתכנן הבניין היה הארכיטקט מהחברה המונטריאולית Saucier + Perrotte, שקיבל את מדליית המושל הכללי לעיצוב ארכיטקטוני במאי 2006. הבניין הניצב בסמוך למכון מאכלס את גלריית האמנות Canadian Clay and Glass Gallery, זכה באותו הפרס לארכיטקטים בשנת 1997.

מבנה מכון פרימטר מאופיין בחזות של זכוכית שקופה לאורך צדדיו הצפוני והמערבי, בניגוד לקירות של רעפי מתכת שחורים המכסים את יתרת הבניין. משרדו של כל חוקר, כמו גם חדרי ישיבות שונים, מציגים לוחות המכסים קיר שלם לצורך עבודה לבד או בקבוצה.

 מכון פרימטר מחזיתו האחורית
המשרד למחקר והמצאה במחוז אונטריו הכריז במרץ 2006 על התחייבות להעניק תרומה של חמישים מיליון דולרים למכון פרימטר.

תוכנית מצוינות ציבורית
----------------------

בצד מחויבותו למחקר מדעי אירח מכון פרימטר מספר תוכניות מצוינות שכללו הרצאות בפיזיקה, ארוחות ערב והופעות מוזיקליות. ביסטרו החור השחור שלו (Black Hole Bistro) מציג לעיתים הזמנות לארוחות ערב ובהן הופעות ג'אז, בארוק, והרכבים אחרים. מכון פרימר מארח גם הרצאות ציבוריות שנערכות בבתי ספר תיכון מקומיים באזור קירצ'נר-ווטרלו.

ISSYP
-----

בית ספר קיץ הבינלאומי לפיזיקאים צעירים (ISSYP) מהווה תוכנית מצוינות המקבצת קבוצות של חמישים תלמידים בעת ובעונה אחת מבתי ספר תיכון רבים בתוכנית לימודים הכוללת את החידושים האחרונים בפיזיקה התאורטית. 

תלמידים מתארחים באוניברסיטת ווטרלו ושוהים שעות רבות כל יום במחיצתם של חוקרי פרימטר, לומדים באמצעות פעילות משותפת עם עמיתיהם כמו גם מהרצאות מפתח מפיזיקאים מובילים. 

במסגרת התוכנית לומדים פיזיקה ומתמטיקה גם יחד בלימודי ליבה ומציעים מבוא לפעילויות מחקר באמצעות סדנאות בהנחיית חוקרים במכון. הרצאות מפתח מעניקים גם חוקרים המבצעים השתלמות פוסט-דוקטורט וגם חוקרי קבע במכון, בכללם לי סמולין ופוטיני מרקופולו-קלאמארה. הנושאים המוצגים בפני התלמידים הם פרשנויות לתאוריות של חורים שחורים, יחסי מרחב-זמן, תורת המיתרים, רשת-סליל, מחשב קוונטי ומכניקת הקוונטים. 

בשנת 2006 התרחבה התוכנית מקבוצה של עשרים תלמידים מרחבי קנדה לקבוצות שונות המונות חמישים תלמידים כל אחת, שנקבצו מחמש יבשות ברחבי תבל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מכון פרימטר לפיזיקה תאורטית** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מכון פרימטר לפיזיקה תאורטית
* הבלוג של סאבין הוסנפלדרס במכון פרימטר
* מכון פרימטר לפיזיקה תאורטית, ברשת החברתית טוויטר

* מכון פרימטר לפיזיקה תאורטית, סרטונים בערוץ היוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1087536847
* ISNI: 0000 0000 8658 0851
* LCCN: no2009086100
* VIAF: 125450453
* WorldCat: lccn-no2009086100

 |
התזמורת במהלך ה-FolleJournée‏ 2009.
**התזמורת הלאומית של פיי דה לה לואר** (בצרפתית: **Orchestre National des Pays de la Loire**) היא תזמורת סימפונית היושבת באנז'ה ובנאנט, צרפת. התזמורת פועלת בתמיכת המועצה המחוזית של ארצות הלואר.

ההרכבים המקדימים שבישרו את הופעת תזמורת פיי דה לה לואר היו תזמורת האופרה של נאנט ותזמורת אגודת הקונצרטים הפופולריים של אנז'ה. בשנת 1971 התאחדו שתי התזמורות האלה לארגון יחיד, "התזמורת הפילהרמונית של חבל הלואר", ש-114 נגניה התחרו על מקומם ברחבי צרפת. הקונצרט הראשון של התזמורת בשמה הנוכחי התקיים בספטמבר 1971, בניצוחו של פייר דרוו, המנהל המוזיקלי הראשון של התזמורת. דרבו כיהן כמנהל מוזיקלי עד 1976. התזמורת שוכנת אומנם באנז'ה ובנאנט, אך היא מקיימת קונצרטים בכל הערים העיקריות של חבל הלואר. בשנת 1979 יצאה התזמורת לסיור הופעות ברומניה, בולגריה ופולין. ב-1980 יצאה לביקורה הראשון בלונדון.

המנהלים המוזיקליים הבאים היו מארק סוסטרו (1994-1976), הוברט זודאנט (2004-1994) ואיזאק קאראבצ'בסקי (2010-2004). באפריל 2009 הודיעה התזמורת על מינוי ג'ון אקסלרוד למנהל המוזיקלי הבא שלה, החל בספטמבר 2010, בחוזה התחלתי לשלוש שנים.

הקלטות
------

הקלטותיה הראשונות של התזמורת כללו יצירות תזמורתיות מאת ונסן ד'אנדי (גרנד פרי דו דיסק לשנת 1977), ומוזיקה מאת ראבו ופירנה (כולן בחברת EMI). תקליטורים מאוחרים יותר כללו קונצ'רטו גרוסו וקונצ'רטו מאת ז'אן גילו (2000), הבולרו של ראוול ויצירות אחרות, ואת הסימפוניה החמישית של צ'ייקובסקי.

מנהלים מוזיקליים
----------------

* פייר דרוו (1976-1971)
* מארק סוסטרו (1994-1976)
* הוברט זודאנט (2004-1994)
* איזאק קרבצ'בסקי (2010-2004)
* ג'ון אקסלרוד (2010 - ממשיך)

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של התזמורת הלאומית של פיי דה לה לואר (בצרפתית)

* התזמורת הלאומית של פיי דה לה לואר, באתר AllMusic (באנגלית)

* התזמורת הלאומית של פיי דה לה לואר, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* התזמורת הלאומית של פיי דה לה לואר, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 16086534-7
* ISNI: 0000 0001 2114 0430
* LCCN: no2008055773
* MusicBrainz: eb3a4323-7272-4f44-9835-cafa72d933c0
* VIAF: 158417864
* WorldCat: lccn-no2008055773

 |
**פרנק וילקוקסון** (2 בספטמבר 1892 - 18 בנובמבר 1965) היה כימאי וסטטיסטיקאי אירי אמריקאי. הוא ידוע בשל פיתוח כמה מבחנים סטטיסטיים.

חייו האישיים
------------

וילקוקסון נולד להורים אמריקאים במחוז קורק, אירלנד. הוא גדל בעיירה קטסקיל, שבמדינת ניו יורק, אבל רכש חלק מהשכלתו באנגליה. בשנת 1917 הוא סיים תואר ראשון בקולג' הצבאי שבפנסילבניה. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוא המשיך ללמוד מדעים. ראשית, באוניברסיטת ראטגרס שם השלים תואר שני בכימיה, בשנת 1921. לאחר מכן באוניברסיטת קורנל, בה קיבל דוקטורט בכימיה בשנת 1924. באוניברסיטת קורנל פגש וילקוקסון את פרדריקה פיישס, לה נישא ב-27 במאי 1926.

קריירה
------

### מדען

החל משנת 1925 ועד לשנת 1928 עבד וילקוקסון במוסד בויס-תומפסון לבוטניקה. משנת 1928 עבד וילקוקסון בחברת הנחושת ניקולס שבקווינס, ובשנת 1929 חזר לעבוד במוסד בויס-תומפסון עד לשנת 1941. בשנת 1941 החל וילקוקסון לעבוד בחברת אטלס פוודר, שם עיצב וניהל את המעבדה. הוא הצטרף לחברת סינמיד האמריקאית בשנת 1943. במהלך השנים הללו, החל וילקוקסון להתעניין בסטטיסטיקה היסקית. הוא פרש בשנת 1957.

### מורה

במהלך השנים, יחד עם עבודתו במוסדות והחברות השונות, וילקוקסון היה מורה. בשנים 1929 ועד לשנת 1941, לימד וילקוקסון כימיה פיזיקלית במכון הפוליטכני של ברוקלין ובשנים 1960 ועד למותו, לימד וילקוקסון סטטיסטיקה באוניברסיטת פלורידה.

### סטטיסטיקאי

במהלך הקריירה של וילקוקסון, הוא פרסם 80 עבודות. העבודה המפורסמת ביותר שלו, אותה פרסם בשנת 1945, הכילה שני מבחנים סטטיסטיים אשר נושאים את שמו, מבחן "דרגה-סכום של וילקוקסון" ומבחן "הדרגות המסומנות של וילקוקסון". אלו הן חלופות לא פרמטריות למבחני t.

מותו
----

וילקוקסון נפטר ב-18 בנובמבר 1965, בטאלאהאסי, פלורידה, זמן קצר לאחר שחלה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kohler Biographies
2. 1 2  Tales of Statisticians | Frank Wilcoxon (ארכיון)
3. ↑  Ralph A. Bradley, Frank Wilcoxon, Springer New York, 2001-01-01, עמ' 420-424
4. 1 2  StatProb: The Encyclopedia Sponsored by Statistics and Probability Societies (ארכיון)
5. ↑  Charles W. Dunnett, Frank Wilcoxon 1892-1965, **Technometrics** 8, 1966-02-01, עמ' 195-196 doi: 10.1080/00401706.1966.10490335

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007461087605171
* ISNI: 0000 0000 6406 0038
* LCCN: no94006579
* SNAC: w6jz15g5
* SUDOC: 228551218
* Trove: 1146039
* VIAF: 75891190
* WorldCat: lccn-no94006579

 |
מתקפת החורף הסובייטית
**מערכת החורף הרוסית 1941–1942** היה השם שניתן על ידי הפיקוד הצבאי הסובייטי לתקופה שסימנה את תחילתו של מבצע ההתקפי האסטרטגי במוסקבה (הידוע יותר בשם הקרב על מוסקבה) והתנהלה בין 5 בדצמבר 1941 ל-7 במאי 1942. שלב הפתיחה של מבצעי התקפת הנגד האסטרטגית של הצבא האדום בברית המועצות היה ניצחון סובייטי גדול אם כי יקר.

המערכה החלה במבצע ההתקפי האסטרטגי במוסקבה (5 בדצמבר 1941 – 7 בינואר 1942) עם המבצע האמפיבי קרץ'-פאודוסיה שהתנהל בו-זמנית (25 בדצמבר 1941 – 2 בינואר 1942).

המבצעים במרכז וצפון ברוסיה החלו עם סיום מתקפת הנגד במוסקבה כמעט במקביל למתקפת אובויאן-קורסק (3 בינואר 1942 – 26 בינואר 1942), מתקפת ליובאן (7 בינואר 1942 – 30 באפריל 1942), המבצע ההתקפי בדמיאנסק (7 בינואר 1942 - 20 במאי 1942), מתקפת אוראל-בולכוב (8 בינואר 1942 – 28 באפריל 1942), והמבצע ההתקפי האסטרטגי רז'ב-ויאזמה (8 בינואר 1942 – 20 באפריל 1942).

המערכה הסתיימה במבצע ההתקפי ברונקובו-לוזוביה (18 בינואר 1942 – 31 בינואר 1942), ניסיון מחודש להשתלט מחדש על קרים במהלך המבצע ההתקפי בקרים (27 בינואר 1942 – 15 באפריל 1942) והמבצע ההתקפי בבולכוב (24 במרץ 1942 – 3 באפריל 1942).

הערות שוליים
------------

1. ↑  Erickson 2003, p.249.
2. ↑  Erickson 2003, p.288–291.
3. ↑  Erickson 2003, p.305.
4. ↑  Erickson 2003, p.297.
5. ↑  לא להתבלבל עם מבצע מאדים, המתייחס למבצע סובייטי אחר באותו אזור, במהלך נובמבר ודצמבר 1942
מסגד קאולון בשעות הערב.
חזית המסגד.
**מסגד קאולון והמרכז האיסלמי** (באנגלית: **Kowloon Masjid and Islamic Centre**; בסינית: 九龍清真寺暨伊斯蘭中心) הוא הגדול שבארבעת המסגדים הנמצאים בהונג קונג. המסגד ממוקם בצידה המערבי של דרך נייתן, בצמוד לפארק קאולון באזור צים שא צוי של חצי האי קאולון שבהונג קונג. המסגד מסוגל להכיל כ-3,500 מתפללים.

היסטוריה
--------

המסגד והמרכז האיסלמי הוקם בשנת 1896 באתר סמוך (בו ממוקמת כיום תחנת המשטרה של צים שא צוי) ונועד לשרת את החיילים ההודים אשר התגוררו בקסרקטין ויטפילד הסמוך (כיום - פארק קאולון).

בשל עבודות הקמת קו צואן ואן של הרכבת התחתית של הונג קונג בשנות ה-70 של המאה ה-20 נגרם נזק למבנה. פיצויים אשר שילמה חברת הרכבת התחתית, וכן תרומות של הקהילה המוסלמית איפשרו את בניית המסגד החדש בשנת 1984 במיקומו הנוכחי.

תיאור המבנה
-----------

המבנה תוכנן על ידי האדריכל י. מ. קאדרי, בסגנון אדריכלות אסלאמית מסורתית. בארבע קצות המבנה, ארבעה מינרטים שגובהם 11 מטרים, ובמרכזו של המבנה כיפה גדולה, שקוטרה 5 מטרים וגובהה 9 מטרים. המבנה, המינרטים והכיפה מצופים שיש לבן.

המבנה כולל שלושה אולמות תפילה, אולם לאירועים קהילתיים, מרפאה קהילתית וספריה. אולם התפילה העיקרי יכול להכיל 1,000 מתפללים. בקומה השנייה של המבנה אולם תפילה המיועד לנשים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מסגד קאולון** בוויקישיתוף
*
**עקבות : המכון לחקר הסכסוך הישראלי - פלסטיני** הוא מכון מחקר ישראלי, המאוגד כעמותה, הפועל לביצוע מחקר היסטורי ולחשיפת חומר ארכיוני העוסק בזכויות אדם ובסכסוך הישראלי-פלסטיני.

המכון
-----

עיתונאית הארץ חנין מג'אדלה בערב השקת ספריית המסמכים הדיגיטלית בנושא הממשל הצבאי, 2023
המכון הוקם בשנת 2013. עם מייסדיו נמנה מיכאל ספרד. נכון לסוף שנת 2020 היו לעמותה ארבעה מועסקים בשכר.

נכון ל-2020, עיקר המימון (כ-800,000 ש"ח) לפעילות המכון התקבל כתרומה מגופים זרים, בהם ממשלות שווייץ, נורווגיה והולנד וכן קרן קונראד אדנאואר ואחרות. שארית המימון (כ-350,000₪) התקבלה כתרומה מגופים בישראל.

### פעילות המכון

פרסומי המכון כוללים מחקרים בחומרים הנמצאים בארכיון המדינה ובארכיון צה"ל ומערכת הביטחון, העוסקים במלחמת העצמאות, בממשל הצבאי על ערביי ישראל, בתוצאות מלחמת סיני ובתוצאות מלחמת ששת הימים וכן בשלטון הישראלי ביהודה ושומרון. במסגרת מחקרים אלו חשף המכון מסמכים דוגמת דו"ח ריפתין, ופרסם שני ספרים.

בנוסף, עוסק המכון בהנגשת המידע הקיים בארכיונים ובשקיפותם. ב-2016 פרסם המכון דו"ח בו הראה כי רק אחוז אחד מתיקי המסמכים בארכיון המדינה ובארכיון צה"ל ומערכת הביטחון פתוחים לעיון הציבור. בדו"ח נטען כי ארכיון המדינה ביצע הסתרה של חומרים באופן מכוון. כמו כן, בשנת 2019 פרסם המכון דו"ח בו הראה כי צוותים מטעם הממונה על הביטחון במערכת הביטחון פעלו להסתיר חומרים ארכיוניים בלא כל סמכות חוקית.

בשנת 2016 הוענק למכון פרס אלסברג למחקר בתחום הארכיונאות מטעם האיגוד הישראלי לארכיונאות ולמידע.

במרץ 2023 השיק המכון ספרייה דיגיטלית המכילה מאות מסמכים בנושא הממשל הצבאי על ערביי ישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מכון עקבות** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מכון עקבות
* מכון עקבות, ברשת החברתית פייסבוק

* מכון עקבות, ברשת החברתית טוויטר
* אתר למנויים בלבד עופר אדרת, הווייז של ההיסטוריה: מאות מסמכים מארכיון המדינה מחכים שהציבור יפענח אותם, באתר הארץ, 3 ביולי 2020
* עקבות : המכון לחקר הסכסוך הישראלי - פלסטיני, באתר "גיידסטאר ישראל"

הערות שוליים
------------

1. 1 2  דוח מילולי לשנת 2020, באתר גיידסטאר.
2. ↑  אתר למנויים בלבד חיים לוינסון, נעה לנדאו, מתעמולה למדיניות: כך הפך דו"ח של ארגון ימין למסמך דיפלומטי, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2018
3. ↑  ד"ר נעם הופשטטר וליאור יבנה, עניין של גישה: חסמים לגישת הציבור לארכיונים הממשלתיים, תל אביב יפו: מכון עקבות, 2016.
4. ↑  אתר למנויים בלבד עופר אדרת, ארכיון המדינה ברשת: סודיות בלי תאריך תפוגה, באתר הארץ, 20 במאי 2016
5. ↑  השתקה - פעילות מלמ"ב לחיסוי מסמכים בארכיונים, תל אביב-יפו, 2019.
6. ↑  פרס אלסברג למחקר ארכיוני והכשרה מקצועית בארכיונאות - 2016, באתר האיגוד הישראלי לארכיונאות ולמידע.
7. ↑  מכון עקבות, אוסף המסמכים הדיגיטלי הראשון שלנו עכשיו באוויר, 3 במרץ 2023

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 29148631324330411364
* WorldCat (עם VIAF): 29148631324330411364

 |
**נחמן בלומנטל** (ה' באייר תרס"ב, 12 במאי 1902 בורשצ'יב - ב' בכסלו תשמ"ד, 8 בנובמבר 1983 תל אביב-יפו) היה היסטוריון פולני-יהודי וישראלי, שכיהן כראש המכון ההיסטורי היהודי בוורשה בין השנים 1947 - 1949.

קורות חיים
----------

בלומנטל למד ספרות באוניברסיטת ורשה, שם קיבל תואר שני על עבודת גמר בשם "On Metaphor." הוא רכש מוניטין של דובר כמעט תריסר שפות, כולל עברית, יידיש, צרפתית, פולנית ואוקראינית. לאחר סיום לימודיו במכללה עבד כמורה בלובלין. מאמריו וביקורות ספרות פרי עטו הופיעו לפני מלחמת העולם השנייה בוורשה בעיתונים ובמגזינים ביידיש כמו *Literarishe* *bleter*, *Vokhnblat*, *Arbeter-* *tsaytung*, *Foroys*, *לובלין טאגבלט* וב*דאס נייע לעבן* בלודז'. הוא תרגם ליידיש גרסה מקוצרת של הרומן *האיכרים* (*Chłopi*) של חתן פרס נובל ולדיסלב ריימונט.

במהלך הכיבוש הגרמני בפולין, הצליח בלומנטל להימלט לברית המועצות ושרד את השואה. אשתו הראשונה מריה ובנו אריאל, שנשארו בפולין, ניסו להתחזות לקתולים אך נבגדו, הוסגרו לנאצים ונרצחו בשנת 1943.

בשנת 1944 חזר בלומנטל לפולין, שם הקים יחד עם מגוון היסטוריונים, אתנוגרפים ובלשנים את המכון ההיסטורי המרכזי. הם רשמו 3,000 עדויות ניצולי השואה בין 1944 ל 1947, נרתמו לחיפוש אחר מסמכים נאציים במשרדי הגסטפו הנטושים ושימרו בקפדנות קטעים תיעודיים של חיי הגטו היומיומיים. המכון ההיסטורי היהודי אורגן מחדש בשנת 1947, ובלומנטל הפך למנהלו. בסוף שנות הארבעים היה בלומנטל עד מומחה בשלושה ממשפטיהם של פושעי המלחמה הנאציים, כולל משפטו של רודולף הס, מפקד מחנה אושוויץ.

בלומנטל בלט בתיעוד ותיאור שפת ההסוואה ששימשה את הנאצים, וה"לשון הנקייה" ששימשה אותם על מנת לטשטש את המכניקה של רצח ההמונים, כגון שימוש במונחים "פינוי" או "יציאה" עבור פעולות שבדרך כלל הביא למותו של ה"מפונה". בלומנטל תיעד את הרכב המילים הנאציות, בחן את אופן השימוש במונחים וגילה את המשמעות האמיתית העומדת מאחורי ביטויים רבים. בשנת 1947 פרסם את ספרו *Slowa niewinne* (*מילים* *חפות* *מפשע*), בו כיסה את המילים בין האותיות A עד I. היה זה הראשון מבין שני כרכים שתכנן, כרכי המילון הנאצי. במקרה, באותה שנה פרסם פילולוג ניצול אחר, ויקטור קלמפרר, את ספרו *שפת הרייך השלישי*, מפעל דומה המנתח את השימוש הנאצי במילים. בלומנטל מעולם לא השלים את הכרך השני שלו, אך מסמכיו מראים כיצד התמשך הפרויקט לאורך זמן, במיוחד כאשר זכה לגישה לחומרי מקור חדשים מארכיונים נאציים שזה עתה נפתחו.

בשנת 1950 עלה נחמן בלומנטל לישראל, שם נישא בשנית והקדיש את שארית חייו למחקר השואה. בפברואר 2019 תרם בנו מירון בלומנטל 30 ארגזים של מסמכים אישיים של אביו, ובהם למעלה מ-200,000 מסמכים, למכון ייווא למחקר יהודי בניו יורק. לדברי מנהל ייווא, ג'ונתן ברנט, אוסף זה הוא "אחד הארכיונים האחרונים הגדולים שנותרו מהשואה."

קישורים חיצוניים
----------------

* מאמר של נחמן בלומנטל על חידושים במחקר ההיסטורי לאור משפט אייכמן, באתר יד ושם

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  "The Holocaust Survivor Who Deciphered Nazi Doublespeak." *The New York Times* 24 June 2019. Retrieved 29 June 2019.
2. ↑  "YIVO receives the archive of Nachman Blumental." *YIVO Institute for Jewish Research* 25 June 2019. Retreaved 29 June 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007258865205171
* BnF: cb12915950f (data)
* CiNii: DA15352657
* GND: 11927390X
* ISNI: 0000 0000 8159 6467
* LCCN: n82148864
* NTA: 29816003X
* SUDOC: 240527712
* VIAF: 79417320
* WorldCat: lccn-n82148864

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק באוניית עולים. אם התכוונתם למשורר וסופר צרפתי, ראו כרטיאן מטרואה.
"מטרואה", 15 ביולי 1945 (צילם: זולטן קלוגר)
קבוצת ניצולי שואה על סיפון המטרואה, יולי 1945 (צילם: זולטן קלוגר)
אד"מ/א/ק **מָטָרוֹאה** (באנגלית: **R.M.S./S.S Mataroa**) הייתה האונייה הראשונה שהביאה עולים לארץ ישראל אחרי מלחמת העולם השנייה. נוסעיה היו פליטי שואה, כולל ילדי בוכנוואלד, קבוצת ילדים ניצולי מחנה הריכוז בוכנוואלד וקבוצת ילדים שהוסתרו בתקופת המלחמה בצרפת ובשווייץ.

תולדותיה
--------

הספינה נבנתה ב-1921 בבלפסט ונקראה "סופוקלס" (אנ'). 

הספינה אורגנה על ידי המוסד לעלייה ב' בעזרת הצבא האמריקאי ובתיאום עם ממשלת המנדט הבריטי. מטרואה קיימה שתי הפלגות בשנת 1945.

ההפלגה הראשונה יצאה ב-7 ביולי והשנייה ב-3 בספטמבר. בין הפליטים שהפליגו באונייה היה ילד בן שמונה בשם לולק, ישראל מאיר לאו, שלימים הפך הרב הראשי של מדינת ישראל, ילד אחר בשם סנדרו טוט, לימים צבי ינאי, מנכ"ל משרד המדע, ילד נוסף בן שמונה בשם לונק, אריה זלינגר, לימים מאמן נבחרות אולימפיות בכדורעף (ארצות הברית והולנד) איתן זכה במדליות אולימפיות, אוטו ז'ינייבסקי, מראשי מחתרת היהודים בתנועת ההתנגדות הצרפתית ופרופ' אריאל כהן, לימים מ"מ ראש העיר ירושלים (לאיכות הסביבה, מדע וטקסים) ובנו של גיבור המחתרת בצרפת ליאו כהן שנספה בשואה, אחיו של שופט בית המשפט העליון חיים כהן שחילץ את משפחתו ממחנה המעצר בעתלית.

בהפלגתה השנייה הובילה "מטרואה" מנמל טולון שבצרפת כ-1,000 עולים לארץ ישראל, ביניהם עולים בלתי לגאלים שעלו על האניה כשהם מתחזים לסבלים וכן חיילים בריטים אחדים בדרכם לחופשה במצרים. הספינה הגיעה לנמל חיפה אחרי שישה ימי הפלגה - בראש השנה תש"ו, 9 בספטמבר 1945. באותו הזמן התעוררה שאלה הלכתית בעניין הירידה מן האונייה, בשל החג, אך הרב הראשי הרצוג פסק שמותר לרדת מן האונייה, אולם יש להישאר בתחום הנמל עד מוצאי החג. הרב עצמו, יחד עם רבה הראשי של חיפה, הרב יהושע קניאל, היו בין מקבלי הפנים שחיכו על הרציף.

הבריטים העבירו את כל העולים למחנה המעצר בעתלית, לשם בידוד לתקופה של כשבועיים. אחר כך, שוחררו העולים שהיו בעלי סרטיפיקט וכן חולים אחדים, ואילו העולים הבלתי-לגליים נכלאו במחנה. ב-9 באוקטובר 1945 פרץ הפלמ"ח למחנה עתלית ושחרר את העצורים. הבורחים עלו ברגל את הכרמל דרך בית אורן ומשם ירדו ליגור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מטרואה** בוויקישיתוף
* "מטרואה", באתר הפלי"ם ההעפלה והרכש
* מטרואה, באתר New Zealand Maritime Record, המוזיאון הימי הלאומי של ניו זילנד
* צבי ינאי מספר על הצלתו, בדף 13 מספר יהודה בן-צור על הספינה, באתר הפלי"ם
* ההפלגה הראשונה:
	+ למעלה מ-1300 עולים הגיעו אתמול לנמל חיפה: ביניהם 470 ניצולי מחנות דכאו ובוכנוולד. - הבאים יועלו היום לחוף בשעות הבוקר, משמר, 16 ביולי 1945
	+ עולי 'מטרואה', פליטי ארצות אירופה, ניצולים וחלוצים – הועלו לחוף: סיפורי זוועה של ניצולי מחנות המוות. - פרקי גבורה של המחתרת והתעוררות בתנועה החלוצית, משמר, 17 ביולי 1945
	+ מ. מ. ביום "מטרואה", משמר, 18 ביולי 1945
* ההפלגה השנייה:
	+ עלית אלף ביום א' של ראש-השנה: נוער, חלוצים ופליטים מכל חלקי אירופה. - "קיבוץ בוכנוואלד" הגיע במילואו, דבר, 10 בספטמבר 1945
* על "מטרואה" ומעפיליה, באתר RelatioNet BA JO 28 PR PO
**לנסלוט** מ"ספר הידע", עמוד 863, כרך III, אגודת ה-Grolier, ניו-יורק, 1911.
**סר לנסלוט דו לאק** (לנסלוט מהאגם) הוא מאבירי השולחן העגול באגדות המלך ארתור.

על לנסלוט נכתבו פואמות, סיפורים, מחזות ותסריטים רבים, והוא דמות מפורסמת במחזור הרומנסות על המלך ארתור.

ביוגרפיה בדיונית
----------------

אביו של לנסלוט הוא המלך באן מבנואה, ואמו נקראת איליין; בנו של אביו מחוץ לנישואין הוא הקטור דה מאריס. המלך בורס הוא דודו, ודודניו הם סר בורס וסר ליונל. לו ולאיליין, בת מלך הדייגים, נולד בן - גלהאד (בכמה מקורות גלהאד הוא גם שם-הטבילה של לנסלוט). ביתו הוא טירת ג'ויוס-גארד.

ברוב היצירות והרומנסות הצרפתיות הוא מתואר כאביר הגדול והנאמן ביותר מבין אביריו של ארתור הנוטל חלק ברבים מניצחונות המלך. פרשת האהבים שלו עם המלכה גווינביר, פורמת את אחדות חצרו של ארתור ותורמת למפלתו של המלך.

מקור הדמות ושמה
---------------

לנסלוט אינו נמנה עם חבריו המקוריים של מחזור המלך ארתור, ואופי התפתחות סיפורו מהווה עדיין סלע מחלוקת בין החוקרים.

לנסלוט אינו מופיע בגרסאות המוקדמות ביותר של אגדות המלך ארתור המצויות בידינו כיום. ג'פרי ממונמות' למשל, לא מזכיר כלל את לנסלוט, וכרטיאן מטרואה כן. השם לנסלוט אינו בהכרח קלטי, על אף שנעשו ניסיונות למצוא מקור קלטי שאפשר שעוות ללנסלוט (למשל, "Lance ap Lot", שמשמעו לנס, בן לוט). אולם השם "לנס" לא היה מוכר באותם הימים. רוג'ר שרמן לומיס העלה סברה לפיה Llenlleawg, אירי שלחם בעבור ארתור והופיע באגדות ולשיות, אולי היה הבסיס לסר לנסלוט דו לאק הצרפתי, ואילו נורמה גודריך העלתה סברה לפיה השם מקורו ב-"L'Anguselus", המלך הסקוטי אנגוסלוס המוזכר אצל ג'פרי ממונמות', אך סברות אלה לא הצליחו לשכנע את רוב החוקרים בתחום, עד כה.

לקריאה נוספת
------------

* אריה סתיו, **עלילות אבירי השולחן העגול - מבחר פרקי שירה מן הסאגה הארתוריאנית**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2007.
* תומאס מלורי, **אבירי השולחן העגול**, מודן הוצאה לאור.
* לבנה ליטני (עורכת), **המיתולוגיה הבריטית**, מפה הוצאה לאור, 2005.
* אלספת' קנדי, **לנסלוט והגביע הקדוש**, הוצאת קלרנדון, 1986.
* אלספת' קנדי (עורכת), **רומנסת הסיפורת הלא-מחזורית בצרפתית העתיקה**, שני כרכים, הוצאת OUP, שנת 1980.
* קורין קורלי (תרגום והערות) ואלספת' קנדי (הקדמה), **לנסלוט מהאגם**, סדרת הקלאסיקות העולמיות של אוקספורד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סר לנסלוט דו לאק** בוויקישיתוף
* מיזם שארט להצגה מקוונת של Le Chevalier de la Charrette מאת כרטיאן מטרואה
* סר לנסלוט דו לאק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* סר לנסלוט דו לאק, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007341639505171
* GND: 118640321
* LCCN: no2014131876
* NKC: jo2016908786
* SUDOC: 028076680
* VIAF: 32789847
* WorldCat: viaf-32789847

 |
**נחמן קרני** (10 באוקטובר 1926 - 28 ביולי 1977) היה קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, ששירת כדובר צה"ל (1953–1955) וכראש היחידה לסיוע וקשרי חוץ של משרד הביטחון (1962–1968).

ביוגרפיה
--------

קרני נולד בפולין, עלה לארץ ישראל בגיל 6 והשתקע עם הוריו ברמתיים (לימים חלק מהוד השרון). למד בבית ספר יסודי במגדיאל ובגימנסיה שלווה בתל אביב. בהמשך דרכו למד בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב ובאוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
בגיל 16 הצטרף לארגון "ההגנה", שירת במשטרת היישובים העבריים, עבר קורס מ"כים וב-1947 השתתף בקורס מפקדי מחלקות האחרון של ההגנה (קורס י"ט, שהתקיים בגניגר ובג'וערה בפיקודו של יצחק פונדק; יחד עמו היו בקורס בין השאר אברהם אדן, יקותיאל אדם, אורי בן ארי, רחבעם זאבי ואברהם טמיר). הוצב כמפקד מחלקה בגדוד 32 של חטיבת אלכסנדרוני, במלחמת העצמאות פיקד על פלוגה ב' של הגדוד, לחם בקרבות בחזית הדרום והמרכז, נפצע באורח קשה ואיבד את ידו הימנית. אף על פי כן חזר לשרת כסגן מפקד הגדוד.

לאחר המלחמה נמנה ב-1949 עם משלחת הייצוג הראשונה של צה"ל לארצות הברית. ב-1951 עבר לאגף המודיעין ושירת כקצין ביחידת האיסוף וראש ענף נספחים צבאיים. ביולי 1953 מונה לדובר צה"ל, השלישי במניין, וכיהן בתפקיד זה עד יוני 1955. ב-1955 מונה לראש ענף האיסוף באגף המודיעין, תפקיד שבו שימש במלחמת סיני. ב-1957 נשלח כיועץ צבאי לנציגות הישראלית באו"ם, שם שירת במשך שנתיים וחצי. ב-1959 מונה לעוזרו של סגן שר הביטחון, וב-1962 לסגן מנכ"ל המשרד ולראש היחידה לסיוע וקשרי חוץ. בתקופתו סייע צה"ל והמשרד למדינות רבות באפריקה, דרום אמריקה ואסיה. ביולי 1968 סיים את תפקידו והשתחרר מצה"ל.
לאחר מלחמת יום הכיפורים עמד בראש ועדה לבדיקת התנהלות מערך ההסברה של צה"ל.

קרני נפטר ב-1977 מסרטן, בגיל 50. הותיר אישה ושתי בנות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נחמן קרני** בוויקישיתוף
* אתר לזכרו
* דו"ח ועדת קרני באתר ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון
* מ. י. שיחות | הדובר האלמוני, מעריב, 15 ביוני 1955
* דובר פעולות התגמול, דבר, 16 במרץ 1962
* אל"מ נחמן קרני – היום למנוחות, דבר, 2 באוגוסט 1977
* קהל רב בלוויית אל"מ נחמן קרני, דבר, 3 באוגוסט 1977
* ארכיון צה"ל חושף - דוח 'ועדת קרני', באתר ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Karni, Nahman," in: *Who's Who in Israel*, 1965, p. 335.
2. ↑  אל"מ נ. קרני סיים תפקידו; אל"מ י. בר-און מונה במקומו, דבר, 2 ביולי 1968; א/מ בר-און במקום א/מ קרני, מעריב, 2 ביולי 1968.

| דוברי צה"ל  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| משה פרלמן • עמינדב פרי • נחמן קרני • נחמיה ברוש • שאול רמתי • דב סיני • אריה שלו • רפאל אפרת • יוסף כלב • פנחס להב • אפרים פורן • דב שיאון • יואל בן-פורת • יצחק גולן • יעקב אבן • אפרים לפיד • נחמן שי • אילן טל • עמוס גלעד • עודד בן-עמי • רון כתרי • רות ירון • מירי רגב • אבי בניהו • יואב מרדכי • מוטי אלמוז • רונן מנליס • הדי זילברמן • רן כוכב • דניאל הגרי |

 |
הרב **נחמן חזן** (**ר' נחמן מטולצ'ין**; 1813–1884, ה'תקע"ד–ה'תרמ"ד) היה תלמידו הקרוב של רבי נתן מברסלב, ושימש כדמות מרכזית בתהליך צמיחתה של חסידות ברסלב באמצע המאה ה-19.

ביוגרפיה
--------

חזן, שסבו היה חסיד של רבי נחמן מברסלב, נולד שלוש שנים לאחר מותו של הרבי ונקרא על שמו. הוא התייתם בילדותו וגודל על ידי דודו בטולצ'ין. דודו, ראובן יוסף מהעיירה הייסן היה בעל נכסים ורבים מחסידי ברסלב נהגו להתאכסן בביתו בדרכם לאומן. בבית דודו, בשנת 1822, הוא פגש לראשונה את רבי נתן מברסלב שהיה בדרכו לארץ ישראל, פגישה שעשתה עליו רושם רב.

לאחר נישואיו הראשונים התגורר בברסלב, עירו של רבי נתן, אולם אשתו הראשונה נפטרה לאחר זמן קצר והוא נישא בשנית ועבר לטולצ'ין. פעמיים בחודש היה נוהג לנסוע לברסלב כדי לשמוע דברי תורה מפי רבו. לאחר פטירת רבי נתן מברסלב, עבר רבי נחמן לעיר ברסלב והתגורר שם במשך 18 שנים. אחר כך עבר לאומן והנהיג את קהילת חסידי ברסלב בעיר במשך 18 שנה נוספות. רבי נחמן שימש כבעל תפילה (חזן) בקיבוץ השנתי של חסידי ברסלב בראש השנה בקבר רבי נחמן מברסלב, ומכאן שם משפחתו, חזן.

רבי נחמן מטולצ'ין נפטר בכ"ו בניסן ה'תרמ"ד (1884) ונטמן בבית הקברות באומן. בנו, רבי אברהם חזן, היה למנהיג הבא של חסידי ברסלב לאחר מות אביו. חתנו, רבי אלתר טפליקר היה גם הוא מחשובי הסופרים ומעבירי המסורת של חסידות ברסלב.

חיבורים ברסלביים שבעריכתו
-------------------------

רבי נחמן מטולצ'ין פרסם את הכרך הראשון של ליקוטי הלכות, ספרו של רבי נתן, בזמן שרבו היה עדיין בחיים. את שבעת הכרכים הנוספים ערך ופרסם לאחר פטירתו של רבי נתן. ספר שיחות הר"ן כפי שהוא מקובל כיום הוא פרי עריכה של רבי נחמן.

קישורים חיצוניים
----------------

* ר' נחמן מטולטשין – משרת משה!, אתר שער ברסלב
* תולדות רבי נחמן טולטשינר זי"ע – בחיר תלמידי מוהרנ"ת, אתר מוסדות תיקון המידות

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: אליעזר חשין, שיחות הר"ן עם נועם שיחות, תשע"א, עמ' 27

| חסידות ברסלב |
| --- |
| אתרים | אומן • ברסלב • קבר רבי נחמן מברסלב |
| רבנים | נחמן מברסלב • נתן מברסלב • נחמן מטולטשין • נחמן מטשערין • אברהם חזן • אברהם שטרנהרץ • אלתר טפליקר • ישראל קרדונר • ישראל דב אודסר • לוי יצחק בנדר • שמואל שפירא • גדליהו אהרן קניג • יחיאל מיכל דורפמן • אלעזר מרדכי קניג • יעקב מאיר שכטר • אליעזר ברלנד • אליעזר שלמה שיק • ישראל יצחק בזנסון • שלום ארוש • ארז משה דורון • ניסן דוד קיוואק • יצחק לעזער |
| ספרות | ליקוטי מוהר"ן • ספר המידות • סיפורי מעשיות משנים קדמוניות • שיחות הר"ן • מגילת סתרים • ליקוטי עצות • ליקוטי תפילות • ליקוטי הלכות • עלים לתרופה • שבחי הר"ן • חיי מוהר"ן • משיבת נפש • ספרים נוספים |
| קהילות | קהילת ברסלב צפת • ישיבת שובו בנים • מוסדות חוט של חסד • נ נח נחמ נחמן מאומן • השול |
| מנהגים | תיקון הכללי • התבודדות • הקיבוץ באומן • ניגוני ברסלב |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במסגד ברובע הנוצרי. אם התכוונתם למשמעויות אחרות, ראו מסגד עומר (פירושונים).
שער הכניסה למסגד - נבנה באמצע המאה ה-19
**מסגד עוּמר** (בערבית: **مسجد عمر**, "מסג'ד עמר") הוא מסגד שנמצא ממול לכניסה הראשית (דרומית) לכנסיית הקבר הקדוש ברובע הנוצרי בירושלים.

על פי המסורת, לאחר שירושלים נכבשה על ידי המוסלמים הוזמן הח'ליף עומר בן אל-ח'טאב על ידי הפטריארך סופרוניוס לבקר בכנסיית הקבר הקדוש. על פי מסורת זו, כשהגיע זמן התפילה הציע הפטריארך לח'ליף להתפלל בכנסייה, אולם הח'ליף סירב, כדי שהמקום לא יהפוך למקום קדוש גם למוסלמים, ויפתח פתח לסכסוכים ומלחמות על המקום, ויצא להתפלל מחוץ לכנסייה. באותה תקופה הייתה הכניסה אל הכנסייה מצד מזרח. ואמנם, קיימת סברה כי מסגד עומר הראשון הוקם במקום בו התפלל הח'ליף, דהיינו ממזרח לכנסיית הקבר.

המסגד הנוכחי הוקם בשנת 1193 על ידי הסולטאן אל-מליכ אל-אפד'ל עלי, בנו של צלאח א-דין, על יסודותיו של בית חולים צלבני, כדי להנציח את תפילת הח'ליף עומר. המסגד נמצא ממול (מדרום) לכניסה הנוכחית של כנסיית הקבר. צריח המסגד חודש לאחרונה בשנת 1458 לאחר רעידת אדמה שפקדה את העיר.

אין לבלבל את המסגד הזה עם כיפת הסלע המצויה על הר הבית וקרויה על ידי רבים בטעות בשם "מסגד עומר". עומר אמנם בנה על הר הבית מסגד, אך לא הייתה זו כיפת הסלע, אלא מסגד אל-אקצא, שהיה אך מבנה דל עשוי עץ, שלאחר כ-60 שנה הוחלף במבנה גדול ומפואר. (הערה: אחד מהאגפים במבנה מסגד אל-אקצא נושא אף הוא את השם "מסגד עומר").

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מסגד עומר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  **ספר ירושלים - התקופה המוסלמית הקדומה 638-1099**, בעריכת יהושע פראוור, הוצאת יד יצחק בן צבי עמ' 47
2. ↑  Burgoyne, M. H. **Mamluk Jerusalem: An Architectural Study**, The British School of Archaeology in Jerusalem, 1987, עמ' 568

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007460601705171
* LCCN: nr2003001016
* WorldCat (עם LCCN): nr2003-001016

 |
**מפרץ גקובה** (בטורקית: **Gökova körfezi** ובעבר **Kerme körfezi**; יוונית **Κεραμεικός κόλπος**) או מפרץ קוס, הוא מפרץ בים האגאי בדרום-מערב טורקיה, המשתרע במערבה של הריביירה הטורקית. אורכו של המפרץ מגיע לכ-100 ק"מ, והוא תחום על ידי חצי האי דאטצ'ה (Datça) מדרום וחצי האי בודרום מצפון. ממערב למפרץ שוכן האי היווני קוס.

האיים החשובים ביותר בחלק הצפוני של המפרץ, קראדה מול העיר בודרום ו Orak איילנד ממזרח. Karaada, האי הגדול ביותר במפרץ, משתרע על שטח של מעל 9 קמ"ר. מול החוף הדרום-מזרחי של המפרץ, ישנם איים רבים בגדלים שונים. Karacaada, Incirliada, האי Yalı, סיטי איילנד, הידוע גם בשם האי Sedir (לשעבר Sideyri), Ortaada, גליפולי, האי Zeytinli ². ממערב למפרץ נמצא האי היווני של קוס.

העיר היחידה לחופי המפרץ היא בודרום (בעבר הליקרנסוס) השוכנת לחופו הצפוני של המפרץ. המפרץ שייך מבחינה אדמיניסטרטיבית לנפת מולה. ב-12 ביוני 1988 הוכרז חלקו המזרחי של מפרץ גקובה וחופיו כאזור מוגן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מפרץ גקובה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  BARBADOS YACHTING, Mavi Tur Gökova Körfezi.
2. ↑  אתר OCKKB

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 315528144
* WorldCat (עם VIAF): 315528144

 |
**מייקל טימות'י אברמס** (באנגלית: **Michael Timothy Abrahams**; נולד ב-7 באפריל 1943) הוא גיטריסט אנגלי המוכר בעיקר בזכות היותו הגיטריסט המקורי של להקת הרוק המתקדם ג'ת'רו טאל בין השנים 1967–1968.

ביוגרפיה
--------

אברמס נולד בלוטון בדפורדשייר. אברמס התחיל לנגן בשנות ה-60 עם הרכבים מגוונים בסביבה נע בין רוקנ'רול לבלוז, עד שלבסוף הוא החליט להקים ב-1967 את להקת "McGregor’s Engine" יחד עם קלייב באנקר ואנדי פייל. איאן אנדרסון התוודע ללהקה לראשונה כשהם הופיעו לפני הלהקה שלו באותה תקופה "John Evan Band". אנדרסון הזמין את אברמס להצטרף ללהקת Even Band מאוחר יותר ב-1967, למרות שבזמן שאברמס הוזמן, רוב הנגנים פרשו מהלהקה ונותרו בה רק אנדרסון וגלן קורניק, וביחד עם קלייב באנקר, ארבעת אלו היוו את הבסיס להקמתה של ג'ת'רו טאל.
אברמס ניגן באלבום הבכורה של להקת ג'ת'רו טאל This was שהוקלט ב-1968, אולם מחלוקות לגבי הכיוון המוזיקלי של הלהקה בינו לבין איאן אנדרסון הובילו את אברמס לעזוב את הלהקה זמן קצר אחרי שהעבודה על האלבום הסתיימה (למרות שהוא הספיק להקליט עוד שיר אחד מחוץ לאלבום עם הלהקה לפני עזיבתו). אברמס רצה לשלב יותר בלוז/רוק בזמן שאנדרסן רצה ליצור מוזיקה שמשלבת יותר פולק וג'אז. בהתחלה החליף את אברמס הגיטריסט של להקת Earth טוני איומי שעזב את ג'ת'רו טאל מספר שבועות אחר כך כדי לחזור ללהקה שלו שתתפתח מאוחר יותר לבלאק סבאת', ולאחר הצטרף לג'ת'רו טאל הגיטריסט מרטין באר שנשאר בתפקיד עד פירוק הלהקה ב-2011.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מיק אברמס (באנגלית)

* מיק אברמס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* מיק אברמס, באתר AllMusic (באנגלית)

* מיק אברמס, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* מיק אברמס, באתר Discogs (באנגלית)

* מיק אברמס, באתר Songkick (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mick Abrahams - Jethro Tull, Jethro Tull, ‏3 בספטמבר 2013

| ג'ת'רו טאל |
| --- |
| איאן אנדרסון • קלייב באנקר • גלן קורניק • ג'ון אוואן • מרטין באר • ג'פרי האמונד • בארימור בארלו |
| אלבומי אולפן | This Was • Stand Up • Benefit • Aqualung • Thick as a Brick • A Passion Play‏ • War Child • Songs From The Wood • Heavy Horses‏ • Roots to Branches |  |
| סינגלים | Hymn 43 • Locomotive Breath • Bungle in the Jungle • Too Old to Rock 'n' Roll: Too Young to Die |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007339416505171
* BnF: cb16243860z (data)
* GND: 1019298170
* ISNI: 0000 0001 0655 2795
* LCCN: no2005062223
* MusicBrainz: 88503676-d31b-458f-80a7-c38d758688b2
* NKC: xx0029770
* SUDOC: 157479404
* VIAF: 85482883
* WorldCat: lccn-no2005062223

 |
**הנרי פרסי, הרוזן השישי מנורת'מברלנד** (באנגלית: **Henry Percy, 6th Earl of Northumberland**; ‏1502–1537), רוזן נורת'מברלנד ובנו של הנרי אלג'רנון פרסי, הרוזן החמישי מנורת'מברלנד ושל אשתו קתרין ספנסר. הוא נודע בעיקר בשל אירוסיו עם אן בולין, עליהם נאלץ לוותר לאחר שהחל קשר בינה ובין המלך הנרי השמיני. כעסה של אן לאחר שאולצה לוותר על אירוסיה הוצג בכמה ספרים וסרטים שעסקו בחייה.

מועד אירוסיו לבוליין, שלימים הפכה לאשתו השנייה של המלך הנרי ולמלכת אנגליה, חל ככל הנראה באביב 1523, אז שימש בתור משרתו של החשמן וולזי. מששמע על החדשה, וולזי גער בפרסי לפני משרתיו, מאחר שלא ביקש היתר לנישואים מאביו או מהמלך, שלו היה עניין בנישואים אלו בשל חשיבותה של רוזנות נורת'מברלנד. למעשה, אביו של פרסי לא התיר את הנישואים, ובמקום זאת השיא אותו במהירות לליידי מרי טלבוט, בתו של ג'ורג' טלבוט, הרוזן הרביעי משרוסברי. נישואים אלו היו לא מוצלחים, ומאוחר יותר טלבוט ביקשה להתגרש מפרסי בשל אירוסיו לבוליין, אך בקשתה נדחתה.

מאחר שהיה בין הרוזנים החשובים, פרסי היה חבר במועצה שהרשיעה את אן בולין, שהייתה אז מלכת אנגליה, בניאוף. על פי רוב הדעות האישומים כנגד בוליין פוברקו על ידי אויביה. פרסי עצמו התעלף לאחר שתמך בהרשעתה של בוליין, ובעקבות כך נישא אל מחוץ לדיון. הוא נעדר מהדיון שהתקיים מיד לאחר מכן בעניינו של ג'ורג' בוליין, אחיה של המלכה, שהואשם בגילוי עריות עם אחותו.

פרסי מת בשנה שלאחר מכן, לאחר שנהג בירושתו בפזרנות ולאחר שהעביר נכסים רבים לחבריו בשל החלטתו לנשל את משפחת פרסי ככל הניתן. את יתרת נכסיו הוריש למלוכה. לאחר מותו, רוזנות נורת'מברלנד עברה לאחיינו, תומאס פרסי.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: xx0199722
* VIAF: 158144928929254441464
* WorldCat (עם VIAF): 158144928929254441464

 |
**מפרץ דונגונאב** (בערבית: **خليج دنقناب**) הוא מפרץ הפונה דרומה על חוף סודאן בים סוף, 125 קילומטרים צפונית לפורט סודאן. חלקו האמצעי, לגונת ראוויה, מוקף בשוניות אלמוגים. המפרץ גובל בחצי האי דונגונאב ושניהם קרויים על שם היישוב דונגונאב הסמוך.

ב-2005 הוקם הפארק הלאומי הימי דונגונאב-האי מוכוואר (אי השוכן דרומית למפרץ) במטרה להגן על המגוון הביולוגי של בעלי החיים הימיים הטרופיים בים סוף. בין העופות השוכנים בפארק מינים נדירים כמו שחף לבן עין ומין השחפית *Thalasseus bengalensis*.

ב-2009 הוגדר האזור כאתר רמסר מוגן.

ב-2016 הוכרזו הפארק הלאומי הימי סנגניב והפארק הלאומי הימי דונגונאב - האי מוכוואר כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. בהסבר להכרזה נכתב כי "מפרץ דונגונאב והאי מוכוואר ממוקמים 125 קילומטרים צפונית לפורט סודאן וכוללים בגבולותיהם מערכת מגוונת ביותר של שוניות אלמוגים, מנגרובים, ערוגות עשב ים, חופים, אזורי גאות ושפל, איים ואיונים. הצלילות של המים, מגוון האלמוגים, המינים הימיים, בתי הגידול הבתוליים וקהילות שוניות האלמוגים הססגוניות יוצרים נוף יבשתי וימי מדהים... הפארק הלאומי תומך באוכלוסייה משמעותית של תחש המשכן בעולם, בהתחשב בכך שהים האדום והמפרץ הפרסי הם משכן לאוכלוסיות הבריאות האחרונות שנותרו ממין זה באוקיינוס ההודי. ההתכנסויות העונתיות של הלווייתנים והמנטה בפארק ייחודיות לכל אזור האוקיינוס ההודי המערבי, והפארק הימי מוכר בעולם כאזור עופות חשוב הן עבור עופות קבועים והן עבור עופות נודדים. הפארק הוא גם ייחודי כבית למינים ממקורות ביוגאוגרפיים שונים: מינים מצפון ומדרום ים סוף."

קישורים חיצוניים
----------------

* Sanganeb Marine National Park and Dungonab Bay – Mukkawar Island Marine National Park – UNESCO

הערות שוליים
------------

1. ↑  Dongonab Bay-Marsa Waiai
2. ↑  Polish city of Kraków to host 2017 World Heritage Committee session
3. ↑  Sanganeb Marine National Park and Dungonab Bay – Mukkawar Island Marine National Park

| דגל סודאןדגל סודאן סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בסודאן |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| ג'בל ברקל ואתרי אזור נפאטה • האתרים הארכאולוגיים של האי מרואה • הפארק הלאומי הימי סנגניב והפארק הלאומי הימי דונגונאב-האי מוכוואר |

 |