recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**סוסליק יפה סטורטוס** (שם מדעי: ***Callospermophilus saturatus***) הוא מין של מכרסם ממשפחת הסנאיים ומתת-משפחת סנאיי הקרקע. מין זה חי ברכס קסקייד בקולומביה הבריטית, קנדה ובמדינת וושינגטון בארצות הברית.

סנאי זה הוא אחד משלושה סנאים מהסוג סנאי יפה (מילולית: "kallos" - יפה, "Spermophilus" - סוסליק). בעבר שלושתם השתייכו לסוג סוסליק.

הסוסליק הוא יונק קטן באורך 286–312 בנקבות ו-287–315 בזכרים. המשקל הממוצע הוא 200–350 גרם. הסוסליק בעל מראה של טמיאס עם פרווה אפורה, צידיים בעלי פס לבן ותחתיו פס שחור והבטן והחלק התחתון של הגוף אדמדם. הזנב קצר ואפור-לבן, והרגליים קצרות. בדומה לטמיאס, סנאי זה יכול לאגור מזון רב בלחייו.

תפוצת הסנאי היא מנהר קולומביה שבקנדה ודרומה עד לנהר סימילקמין (אנ') בוושינגטון. הוא חי במדרונות הרים וביערות ממוזגים והוא ישן שנת חורף. הסנאי חי על הקרקע ובין הסלעים, בהם הוא מחפש מזון של זרעים, גרגרים, פירות יער ולעיתים גם יצורים קטנים.

סנאים אלה ממליטים 3–5 גורים בכל המלטה, ומטפלים בהם עד הבגרות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סוסליק יפה סטורטוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |


1. ↑  סוסליק יפה סטורטוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
**מארק סמנוביץ' רקיטה** (ברוסית: **Марк Семенович Ракита**; ‏22 ביולי 1938) הוא סייף עבר סובייטי-יהודי. אלוף אולימפי בעל 4 מדליות מהן 2 זהב בחרב ואלוף עולם בעל 10 מדליות מהן 6 זהב.

ביוגרפיה
--------

רקיטה נולד במוסקבה. הוא החל להתאמן בסייף בגיל 14. הוא התאמן כל יום במשך 3–6 שעות ביום בהדרכתו של דוד טישלר.

### מדליית זהב אולימפית

באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה רקיטה במדליית זהב בתחרות בחרב קבוצתי. במדליית כסף זכתה איטליה ובמדליית ארד זכתה פולין. שותף לזכייה היה הסייף היהודי יעקב רילסקי. נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי בתחרות בחרב אישי. בסיבוב השלישי הוא הפסיד לטיבור פז'ה מהונגריה (6 - 10) שלבסוף זכה במדליית הזהב.

### אלוף עולם

באליפות העולם בסיף שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 1967 זכה רקיטה בשתי מדליות זהב בתחרות בחרב אישי ובתחרות בחרב קבוצתי.

באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה רקיטה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בתחרות בחרב קבוצתי. במדליית כסף זכתה איטליה ובמדליית ארד זכתה הונגריה. שותף לזכייה היה הסייף היהודי אדוארד וינוקורוב. מדליית כסף בתחרות חרב אישי. במדליית זהב זכה יז'י פבלובסקי מפולין ובמדליית ארד זכה האלוף היוצא טיבור פז'ה.

באליפות העולם בסיף שנערכה באנקרה, טורקיה בשנת 1970 זכה רקיטה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בתחרות בחרב קבוצתי ומדליית כסף בתחרות בחרב אישי.

באולימפיאדת מינכן (1972) זכה רקיטה במדליית כסף בתחרות בחרב קבוצתי. במדליית זהב זכתה איטליה ובמדליית ארד זכתה הונגריה. שותף למדליה היה וינוקורוב.

לאחר שפרש מספורט תחרותי עבד רקיטה כמאמן סייף במשך 17 שנים. 4 מחניכיו זכו במדליות אולימפיות.

תארים והישגים
-------------

ב-1988 הונצח רקיטה ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן.

מארק רקיטה היה גם מאמן מוצלח. בהדרכתו זכה ויקטור קרובופוסקוב ב-4 מדליות זהב אולימפיות.

קישורים חיצוניים
----------------

* מארק רקיטה, באתר olympedia.org
* מארק רקיטה היכל התהילה של הספורט היהודי.
* מארק רקיטה האתר יהודים בספורט.
שלט האצולה של מארקאנטוניו ממו.
**מארקאנטוניו ממו** (באיטלקית: **Marcantonio Memmo**; ‏ 11 בנובמבר 1536 - 31 באוקטובר 1615) היה הדוכס ה-91 של ונציה. ממו כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-24 ביולי 1612 ועד פטירתו.

קורות חיים
----------

מארקאנטוניו ממו נולד בוונציה, למשפחת סוחרים אמידה והיה בנם של ג'ובאני ממו וביאנקה סאנודו. בצעירותו היה סוחר זהיר אשר הצליח לעשות הון רב תוך לקיחת סיכונים מסחריים מועטים.

ממו שירת את לה סרניסמה בתפקידים פרוודיטורה, פודסטה ופרוקורטור, והיה מועמד לתפקיד הדוג'ה בשנת 1606 אולם לא נבחר בשל היותו בן לאחת ממשפחות האצולה ה"ותיקות" (*vecchie*) של ונציה, בעוד שכל הדוג'ים שנבחרו משנת 1382 היו בנים לאחת מהמשפחות ה"חדשות" (*nuove*) - עובדה שמנעה ממנו להשיג את התמיכה הנדרשת מקרב האצילים לבחירתו.

במהלך כהונת קודמו, לאונרדו דונאטו, פעל ממו מאחורי הקלעים בניסיון להשיג תמיכה של האצולה, ולאחר מותו של דונאטו, ב-16 ביולי 1612 המשיך בפעילות זו באופן גלוי על מנת להביא לבחירתו בבחירות שנערכו ב-24 ביולי 1612. בבחירות אלה ממו נבחר ברוב של 38 קולות מתוך 41 הקולות, בהצבעה הראשונה שנערכה.

בעקבות זכייתו ארגון ממו פסטיבל ממושך לחגוג את זכייתו, וזאת על מנת לזכות בפופולריות בקרב תושבי העיר (אשר למראית עין היו צריכים לאשר את הבחירה באירוע ציבורי).

תקופת כהונתו של ממו הייתה תקופה שלווה, למעט מתקפה של שודדי ים בשנת 1613 על אוניות סוחר וונציאניות.

ממו הלך לעולמו ב-31 באוקטובר 1615.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מארקאנטוניו ממו** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1012023516
* ISNI: 0000 0001 1944 9420
* LCCN: nr00001574
* SNAC: w6tj1w0x
* SUDOC: 080586392
* VIAF: 89721353
* WorldCat: lccn-nr00001574

 |
**אוגולין** (בקרואטית: **Ogulin**) היא עיירה ורשות מקומית בקרואטיה השוכנת במחוז קרלובץ, 84 קילומטרים מהבירה זאגרב.

היסטוריה
--------

במהלך המאה ה-15 הוקמה במקום מצודה כחלק מקו הגנה של הפרנקופנים מול כוחות האימפריה העות'מאנית, והיישוב התפתח סביבה. בהמשך, נשלטה המצודה על ידי ממלכת הבסבורג שהייתה מהאימפריה הרומית הקדושה, ובמקום התפתחה תעשיית עיבוד עצים וכן הוקמו טחנות רוח. בהמשך נכלל היישוב שטחי האימפריה האוסטרית ומאוחר יותר האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה ותבוסת האוסטרים עבר האזור לחזקת ממלכת יוגוסלביה. ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. אוגולין נכללה בשטחי מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה. שלטונות האוסטאשה בסיוע תושבים מקומיים ממוצא קרואטי רדפו את בני האוכלוסיות הסרבית והיהודית. לאחר מלחמת העולם נכללה אוגולין בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ובראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה עברה לחזקת קרואטיה.

הקהילה היהודית
--------------

באוגולין התקיימה קהילה יהודית קטנה ככל הנראה משלהי המאה ה-19. במקום נמצאים שרידו של בית עלמין יהודי. ב-1921 התגוררו באוגולין 60 יהודים. ב-1941, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית, וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה הוחל ברדיפות יהודים. האוכלוסייה המקומית ממוצא קרואטי שיתפה פעולה עם השלטונות ברדיפת האוכלוסייה היהודית. מרבית בני הקהילה גורשו אל מחנות ההשמדה. לאחר השואה לא חודשה הפעילות הקהילתית. מקצת מבני הקהילה הצליחו להימלט לשטח הכיבוש האיטלקי ובהמשך הועברו למחנה הריכוז ראב. יחידים ניצלו. ב-1968 התגוררו באוגולין 25 יהודים.

בן הקהילה, פרופסור ולדימיר גולדנר(אנ')‏ (1933 - 2017) היה אחד מהקרדיולוגים הנודעים בקרואטיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוגולין** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אוגולין
* רשימת נרצחים בשואה מהעיירה אוגולין, במאגר המידע של יד ושם

הערות שוליים
------------

1. ↑  אוכלוסיית העיירה אוגולין, באתר הלשכה לסטטיסטיקה של קרואטיה, אוחזר ב-17 בינואר 2015 (בקרואטית).
2. 1 2  **הקהילה היהודית באוגולין**, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 28.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007478065405171
* GND: 4231051-9
* LCCN: n2002043458
* NKC: ge1124024
* VIAF: 151464305
* WorldCat: lccn-n2002043458

 |
**סוסילוס**, היה היסטוריון ספרטני. שימש כמורה ליוונית עבור חניבעל ברקה, בן קרתגו המפורסם. ויחד עם יווני נוסף **סלינוס**, התלווה אל תלמידו במסעו לאיטליה ותיעד יחד עם סלינוס את המסע. ספרו לא שרד אך שימש כמקור עבור פוליביוס, וקורנליוס נפוס.

לא ידוע דבר על חייו של סוסילוס, ולא ברורה הדרך בה הפך למורו של חניבעל, יש המעריכים שהדבר קרה בתיווכו של קסאנתיפוס הספרטני. לעומת זאת תאודור מומזן מעריך שסוסילוס וחניבעל נפגשו רק כאשר חניבעל כבר היה מבוגר.

קורנליוס נפוס מציין שהוא היה ספרטני שלימד את חניבעל יוונית, ויחד עם סלינוס התלווה למסע לאיטליה. נפוס ממליץ לקוראיו לעיין בחיבורם "מעשי חניבעל" בשבעה ספרים, כדי למצוא עוד פרטים אודות חייו של חניבעל. פוליביוס השתמש גם הוא בספר אם כי במידה פחותה יותר. בהמשך הוא אף תוקף את המקור שלו: "לי נדמה כי אין לחיבוריהם ערך כהיסטוריה, אלא רמתם היא של פטפוטי המספרות והשווקים."

קיקרו בחיבורו "ניחוש העתידות", מביא סיפור בשמו של סוסילוס, לפיו לאחר המצור על סגונטום, התגלה יופיטר בחלום אל חניבעל וזימן אותו אל מועצת האלים. הוא הורה לחניבעל לא להביט אחורה, אולם חניבעל לא התאפק והציץ לאחוריו, לתדהמתו הוא ראה מפלצת אדירה מאחוריו. כששאל את יופיטר מה היא המפלצת, יופיטר השיב לו שתמיד עליו לדאוג למצב בחזית שלו ולא לחשוב על העורף.

הערות שוליים
------------

1. ↑  קטעים ששרדו מתוך הספר באתר אטאלוס.
2. ↑  .Walter Görlitz, Hannibal - eine politische Biographie, 2005. p 56
3. ↑  תאודור מומזן, **דברי ימי רומא**. תרגמו צ’ ויסלבסקי, דוד קלעי, צ’ רודי. עורכים: פ. לחובר, צ’ וויסלבסקי. תל אביב, הוצאת מסדה. עמ' 195.
4. ↑  קורנליוס נפוס, "חניבעל", 13.
5. ↑  פוליביוס ספר שלישי, 20.
6. ↑  קיקרו, "ניחוש העתידות", ספר ראשון, 49.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 102406448
* NTA: 069958408
* VIAF: 10236692
* WorldCat: viaf-10236692

 |
**אוגולינו וילדיו** (בצרפתית: **Ugolin et ses enfants**) הוא אחד הפסלים, חלק מקבוצת הפסלים המרכיבים את שערי הגיהנום של הפסל אוגוסט רודן, הוצג כפסל בודד על ידי רודן בבריסל (1887) באדינבורו (1893) בג'נובה (1896) בפירנצה (1897) בהולנד (1899) ותערוכת פרספקטיבה שלו עצמו בשנת 1900.

נושא
----

אוגלינו וילדיו מאת ז'אן-בטיסט קארפו במוזיאון המטרופוליטן לאמנות
אוגולינו דלה ג'רארדסקה היה אריסטוקרט ופוליטיקאי שגר בפיזה במאה השלוש עשרה אחרי חמש שנות שלטון נאשם בבגידה ונאסר ביחד עם ילדיו ונכדיו במגדל מודה בפיזה, שם מתו מרעב לאחר תשעה חודשים.
דנטה אליגיירי מספר את הסיפור בספרו הקומדיה האלוהית בו הושמו האריסטוקרטים במעגל העמוק ביותר בגיהנום, שם הוא מתאר איך אוגלינו מסביר לו איך אסירים גוועים לאט ברעב וילדיהם מפצירים בהם שיאכל אותם לאחר מותם, לכן אוגלינו ידוע בתור רוזן הקניבלים. ומוצג לעיתים קרובות כמי שאוכל את אצבעות ידיו.

רקע ותפיסה
----------

ז'אן-בטיסט קארפו החל בפרויקט אוגלינו וילדיו עליו עבד במשך מספר שנים באקדמיה לאמנויות היפות ששידר סבל רב, זעם פראי, ודיכאון כאשר יד אחת של אוגלינו נעוצה בסנטרו ואצבעות ידו השנייה נעוצות בתוך פיו.

אוגלינו בשערי הגיהנום
---------------------

האפיזודה של אוגלינו בקומדיה האלוהית של דנטה אליגיירי עשתה רושם עז על רודן בעת שעבד על המודלים הראשונים של שערי הגיהנום והוא בחר בו כאחד הנושאים החשובים לביטוי פיסולי, בתחילה הוא חשב להציבו במאונך כמו קארפו אבל בחר להציבו במאוזן אולי כדי להקנות חוסר אנושיות לפעולותו, הוא נמצא על ברכיו נשען קדימה כשפיו פעור בהבעה של יאוש, ובכך יצר יצירה אמנותית מובחנת מזאת של קארפו בעלת הבעה דרמטית עוצמתית. ממדי היצירה הוגדלו על ידי הנרי לבוס בין השנים 1901 עד 1904.

גלריה
-----

* גרסה מוגדלת במוזיאון ד'אורסהגרסה מוגדלת במוזיאון ד'אורסה
* גרסת ברונזה מוגדלת במוזיאון רודןגרסת ברונזה מוגדלת במוזיאון רודן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוגולינו וילדיו** בוויקישיתוף

| אוגוסט רודן |
| --- |
| יצירותיו | שערי הגיהנום • האדם החושב • שועי העיר קאלה • הנשיקה • אוגולינו וילדיו • עידן הברונזה |  |
| ראו גם | מוזיאון רודן |
**מנהל אתר אינטרנט** הוא אדם האחראי לעדכון ותחזוקה של אתר אינטרנט. בנוסף, הוא עשוי להיות אחראי לעיצוב, פיתוח תוכן, ושיווק של האתר.

הכשרת המנהל יכולה להשתנות מאד; ישנם מנהלי אתרים שהוכשרו בתוכן ופועלים בעיקר כמנהלי תוכן ויש שהוסמכו כוובמאסטרים ומנהלים את האתר בעיקר מבחינת תחזוקה טכנית ופתרון בעיות; ייתכן שאדם מומחה בשני התחומים.

באתרים קטנים מנהל האתר הוא בדרך כלל בעל האתר, המעצב, המפתח או המתכנת או כותב התוכן עצמו (תלוי כמובן בהכשרותיו המקצועיות הקודמות). באתרים גדולים יותר מנהל האתר משמש כמתאם ומפקח על פעולותיהם של אנשים אחרים העובדים על האתר, והוא בדרך כלל מועסק על ידי בעלי האתר.

פעולות ניהול נפוצות
-------------------

תחומי אחריותו של מנהל האתר משתנים בהתאם לרקעו המקצועי, אך אלו הן פעולות סבירות:

* התקנה ותחזוקה של תשתית התוכנה של האתר.
* הסדרה וניהול של זכויות הגישה של משתמשים שונים באתר.
* פתרון בעיות חומרה ותוכנה.
* בקרת השינויים הנערכים באתר.
* הבטחת השימוש הטוב ביותר במשאבים הזמינים.
* תכנון ותחזוקת אתרי אינטרנט.
* יצירה, עדכון וקידום תוכן אינטרנט.
* טיפול בקמפיינים שיווקיים שונים.
* במקרים מסוימים, עדכון המידע באתר על בסיס יום-יומי (למשל עדכון אפליקציית חדשות).
* טיפול ומעקב אחר פניות ותלונות בדואר האלקטרוני אל מנהל האתר.
* מעקב אחר תקינות הקישורים באתר.
* מעקב אחר קובצי הלוג שעל השרת.
* גיבוי האתר על בסיס קבוע.
* יצירה ושליחה של עלונים למשתמשים הרשומים.

היום עם התפתחות התחום של ניהול אתרי אינטרנט, מנהלים הנדרשים לבצע את הפעולות שלעיל יכולים לעשות זאת גם דרך אפליקציות לטלפון הנייד שמתאימות לניהול ותחזוקה גם מחוץ למשרד.

הכשרתו של מנהל אתר אינטרנט
--------------------------

הכשרתו הטכנית של מנהל אתרי אינטרנט יכולה להיות מגוונת ולגעת בנושאים כגון תפעול מערכות ניהול תוכן, עבודה עם קוד, עבודה עם תוכן ועוד, וטיב הניהול מושפע ישירות מכך.

ישנם אתרים המבוססים על קוד בלבד, בעוד אחרים מופעלים על גבי מערכת ניהול תוכן המטפלת בתהליכים עבור המשתמש. לכן, ההכשרה הדרושה ממנהל האתר נגזרת באופן ישיר מהתחומים עליהם הוא מופקד.

לעיתים, מנהל האתר יידרש להבין במושגים המרכיבים את תחומי "מאחורי הקלעים" של אתר האינטרנט - כלומר, תפעול השרת (על נגזרותיו), ידיעת קוד צד השרת הדרוש לתחזוקתו ועוד. במידה ומנהל האתר אמון על הזנת התכנים, יהיה עליו להכיר מושגים מתחומי השיווק והקופירייטינג - כתיבת תוכן, עריכה וכן הלאה. לעיתים אף יידרש להכיר עבודה בתוכנות לעיצוב גרפי, לצורך עיבודי התמונה הנדרשים.

במקרים בהם מדובר בחברה מסחרית ונושא קידום האתר עומד על הפרק, מנהל האתר יידרש להכיר מושגים מתחום זה - על מנת לבנות את התכנים כך שייסרקו בצורה מיטבית על ידי מנועי החיפוש השונים.

לפעמים, עבור גודל בינוני וגודל גדול, מנהל האתר צריך לתכנן כל אסטרטגיה החל עיצוב האתר, אופטימיזציה למנועי חיפוש, טיפול רשתות חברתיות, עושה נתונים & ניתוח תובנה, יצירת תוכניות שיווק, מציאת לקוחות חדשים עבור העסק.

ראו גם
------

* מנהל מערכת
* מנהל רשת
* פאנל לניהול אחסון אתרים
* Humans.txt

הערות שוליים
------------

1. ↑  רויטל סלומון, סט הכישורים הנדרשים ממנהל אתר אינטרנט, באתר TheMarker‏, 2 בדצמבר 2013
2. ↑  רפאל קאהאן, מדריך וובמסטרפון: כלים לניהול אתרים בסמארטפון, באתר כלכליסט, ‏14 למרץ 2013
מיכאיל רודזיאנקו בשנת 1914
**מיכאיל רודזיאנקו** (ברוסית: **Михаил Владимирович Родзянко**;‏ 9 בפברואר (הלוח היוליאני, 21 בפברואר הלוח הגרגוריאני) 1859 - 24 בינואר 1924) פוליטיקאי רוסי, ממנהיגי ברית 17 באוקטובר, יושב ראש הדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית בשנים 1911-1917.

ביוגרפיה
--------

מיכאיל רודזיאנקו נולד באחוזה משפחתית בגוברניית יקטרינוסלב (היום מחוז דניפרופטרובסק שבאוקראינה) למשפחת בעלי אדמות עשירה ממוצא אוקראיני. אביו היה קולונל בגמלאות. בשנת 1877 רודזיאנקו סיים לימודים בבית הספר צבאי יוקרתי בסנקט פטרבורג והחל לשרת בחיל הפרשים. בשנת 1882 הוא סיים את שרותו הצבאי וחזר לאחוזה משפחתית. רודזיאנקו כיהן במספר תפקידים ציבוריים בוגברניה. בשנת 1906 הוא התמנה לחבר של המועצה המדינית.

רודזיאנקו היה בין מייסדי ומנהיגי ברית 17 באוקטובר. במרץ 1911 הוא נבחר ליושב ראש הדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1917.

עם תחילת מלחמת העולם הראשונה רודזיאנקו תמך בהשתתפות המדינה במלחמה. בשנת 1915 הוא נסע לשטח גליציה שנכבש באותה תקופה. הוא פעל לריכוז כול הכוחות במאמץ המלחמתי. רודזיאנקו היה בין מתנגדי גריגורי רספוטין וניסה לשכנע את הצאר להתרחק ממנו, אך ללא הצלחה.

בהיותו מנהיג הדומה היה לו חלק פעיל במהפכת פברואר. הוא היה יושב ראש הוועד הזמני של הדומה והיה שותף לשיחות עם סובייט פטרוגרד וניקולאי השני, קיסר רוסיה בהקשר לסיום כהונתו כצאר. רודזיאנקו היה בדעה שבמקום ניקולאי השני יש למנות את בנו לצאר, אך דבר לא היה ריאלי. למרות התפקיד המרכזי שהיה לרודזיאנקו במהפכה הוא לא נכלל בממשלה שהוקמה לאחר המהפכה והשפעתו על הפוליטיקה הרוסית ירד בהדרגה. תומכי המונארכיה האשימו אותו בכך שהוא תמך במהפכה וגרם לצאר להתפטר מהתפקיד. במהלך פרשת קורנילוב רודזיאנקו תמך בפעילותו, אך כאשר הניסיון להפיכה שלטונית נכשל הודיע שלא היה לו שום קשר עם הנושא. בכל התקופה לאחר מהפכת פברואר רודזיאנו תמך בהמשך השתתפות רוסיה במלחמת העולם הראשונה.

במהלך מהפכת אוקטובר הוא היה בפטרוגרד וניסה לארגן הגנת ממשלת המעבר הרוסית אך נכשל. זמן קצר לאחר המהפכה רודזיאנקו עבר לאזור דון והצטרף ללאוור קורנילוב ולאנטון דניקין. בהיותו באזור הוא ניסה לארגן אספה של חברי הדומה מכינוסים שונים אך לא קיבל תמיכה מצד הממשל המקומי.

בשנת 1920 רודזיאנקו היגר לממלכת יוגוסלביה. בהיותו בגלות סבל מהתנקלויות של תומכי המונארכיה שהיו מאשימים אותו בקריסת האימפריה. הוא נפטר בשנת 1924 ונטמן בבלגרד.

בהיותו ביוגוסלביה הוא כתב ספר "קריסת האימפריה" בה תיאר את המהלכים הפוליטיים להם היה שותף.

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מיכאול רודזיאנקו** |

קישורים חיצוניים
----------------

* מיכאיל רודזיאנקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007461138605171
* CiNii: DA02818706
* GND: 128460822
* ISNI: 0000 0000 8223 6041
* LCCN: n86146670
* LNB: 000210707
* NKC: js2009220488
* NLA: 35768981
* NSK: 000432964
* NTA: 074710648
* RERO: 02-A000138781
* SELIBR: 87532
* SUDOC: 081350732
* Trove: 1078909
* VIAF: 42890087
* WorldCat: lccn-n86146670

 |
**מנהל המרחב הקיברנטי של סין** (בקיצור: CAC) היא סוכנות רגולטורית מרכזית לצנזורה, פיקוח ובקרה על האינטרנט של הרפובליקה העממית של סין. המנהל מורכב **ממשרד המידע הממשלתי לאינטרנט** (SIIO) ומשרד המפלגה **של הוועדה המרכזית לענייני המרחב הקיברנטי**.

רקע
---

המנהל הוא בעל השליטה בקרן השקעות האינטרנט של סין, שלה אחזקות בעלות בחברות טכנולוגיה כמו ByteDance, Weibo Corporation, SenseTime ו- Kuaishou. 

המנהל מעורב בגיבוש ויישום מדיניות במגוון נושאים הקשורים לאינטרנט הסיני. הוא נמצא תחת בסמכותה של הוועדה המרכזית לענייני מרחב הסייבר, מוסד מפלגתי הכפוף לוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הסינית.

פעילות מנהל המרחב הקיברנטי
--------------------------

במהלך השנים פעל מנהל המרחב הקיברנטי של סין לסכל פעילויות אשר מנוגדות לתפיסת המשטר. כך לדוגמה בשנת 2021 פתח המנהל בחקירה כנגד חברת דידי יומיים לאחר הנפקתה בבורסה לניירות ערך בניו יורק. המנהל טען כי החקירה נפתחה מכיוון שעלה חשש שהחברה הפרה את החוק בנוגע לאבטחת מידע אישי של המשתמשים. הרשות הורתה להסיר את אפליקציית החברה ועוד 25 אפליקציות נוספות המקושרות אליה מחנות האפליקציות הסינית. בהמשך לכך נפתחו חקירות נוספות על ידי המנהל לחברות סיניות נוספות שהונפקו בארצות הברית. בעקבות כך, הודיעה חברת דידי כי היא מפסיקה להיסחר בניו יורק וכי תנפיק ב-2022 את מניותיה בבורסה בהונג קונג.

באותה שנה חייב המנהל את הרשתות החברתיות למחוק בוטים בקרב קהילות מעריצים, כתוצאה מכך הושעה מועדון מעריצים של הלהקה הדרום קוריאנית BTS ברשת החברתית וויבו שלו 1.1 מיליון מעריצים. וויבו דיווחה כי תפעל נגד התנהגות לא הגיונית של הערצת מפורסמים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "הקפיטליסטים של המפלגה הקומוניסטית". *TheMarker*. נבדק ב-2022-02-09.
2. ↑  "China's communist authorities are tightening their grip on the private sector". *The Economist*. 2021-11-18. ISSN 0013-0613. נבדק ב-2021-11-22.
3. ↑  גן-אל, אושרית (2021-07-15). "ההנפקה שיצאה משליטה: למה המשטר הסיני מעניש את "דידי"?". *Ynet*. נבדק ב-2022-02-09.
4. ↑  "ממשלת סין לחצה - ודידי תימחק מהמסחר בוול סטריט". *TheMarker*. נבדק ב-2022-02-09.
5. ↑  סין רוצה יותר שוויון, אפילו סלבס קוריאנים ישלמו את המחיר | כלכליסט, באתר calcalist, ‏2021-09-22
גיא אדלר על סט צילומי הסרט "ברקיע החמישי"
**גיא אדלר** (נולד ב-8 בנובמבר 1981) הוא שחקן ודוגמן ישראלי.

ביוגרפיה
--------

אדלר הוא בוגר סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין. הוא התחיל את הקריירה שלו כדוגמן למספר חברות אופנה כמו "פקטורי 54" ו"פרופר". אדלר שיחק במספר סרטים וסדרות טלוויזיה. ב-2005 לוהק לטלנובלה של הוט 3, "טלנובלה בע"מ", בה גילם את דמותו של רן. בשנת 2009 שיחק בסרטו של חיים בוזגלו, "כבוד", וכן שיחק גם בסדרה המבוססת על הסרט, "הכבוד של מרציאנו", ששודרה בשנת 2010 בערוץ 10.

בשנת 2010 שיחק בסרט הקולנוע "התגנבות יחידים", בתפקיד אבנר. בשנת 2012 גילם את דמותו של יוסף (דוצ'ה) בסרט "ברקיע החמישי". בשנת 2012 שיחק בסרט הטלוויזיה "שליטה מלאה". ב-2013 שיחק בסרט הקולנוע "מי מפחד מהזאב הרע", לצדם של ליאור אשכנזי, צחי גראד, רותם קינן, דובלה גליקמן ועוד.

הוא שיחק במספר מחזות. בתיאטרון הבימה שיחק במחזה "אם יש גן עדן". בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער שיחק במחזות "הנחשול" ו"הקסם של אורנה".

בשנת 2016 השתתף בסדרת הנעורים "סוסי פרא" בערוץ זום ללקוחות הוט.

בשנת 2022 השתתף בתפקיד אורח בתפקיד 'רמי' לשלושה פרקים בעונה השלישית של סדרת המתח "ג'ק ריאן" באמאזון פריים.

חיים אישיים
-----------

החל משנת 2012 הוא בזוגיות עם הדוגמנית האיטלקייה ולנטינה מיצ'טי, בשנת 2013 נולדה בתם הבכורה ובשנת 2016 נולדה בתם השנייה. אחותו היא הדוגמנית איזבל אדלר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גיא אדלר** בוויקישיתוף

* גיא אדלר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* גיא אדלר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* גיא אדלר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* גיא אדלר, בארכיון הבימה
* מיכל טראוריג, דברים שלא עשיתי עם אחותי, באתר nrg‏, 24 ביולי 2006

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007290755605171
* BnF: cb16656626v (data)
* ISNI: 0000 0003 9983 7806
* LCCN: no2017133745
* NKC: xx0174733
* NLK: KAC2020M2176
* SUDOC: 169461998
* VIAF: 295340644
* WorldCat: viaf-295340644

 |
מימין לשמאל: עוזר ראש אג"ם האלוף איתן בן אליהו, נספח צה"ל בסין תא"ל משה מרום, קצין קשר ואלקטרוניקה ראשי תא"ל אביהו דיסטלמן וקצין הקשר הראשי של צבא סין, 1995
**אביהו דיסטלמן** (נולד ב-1947) שירת כקצין קשר ראשי בצה"ל, בדרגת תת-אלוף.

ביוגרפיה
--------

אביהו דיסטלמן נולד בשנת 1947 בפתח תקווה. בשנת 1965 התגייס לצה"ל לקורס טיס, ממנו עבר לחיל הקשר כאלחוטן מורס וכמדריך מורס והפעלת רדיו בבה"ד 7. בשנת 1972 סיים בהצטיינות קורס קציני קשר, ושירת כקצין רדיו וביטחון במפקדת גייסות השריון. במלחמת יום הכיפורים שירת כסגן מפקד פלוגת הפעלה בגדוד קשר אוגדתי בסיני, ולחם בגזרה הצפונית ובגזרה המרכזית בסיני וממערב לתעלת סואץ.

בהמשך שירת כמ"פ הפעלה בגדוד קשר אוגדתי, קצין קשר חטיבתי בחטיבה 460, סגן קצין קשר אוגדתי באוגדה 36, מפקד קורס קציני קשר בבה"ד 7 וקצין אג"ם קשר בפיקוד המרכז. בשנת 1982 עלה לדרגת סא"ל ושירת כקצין קשר אוגדתי של אוגדה 162, במסגרתה לחם במלחמת שלום הגליל, נפצע פעמיים, חזר לתפקידו והשתתף בקרבות בביירות. לאחר המלחמה מונה לרע"ן מבצעים במפקדת קצין קשר ואלקטרוניקה ראשי (מקשר"ר).

עבר קורס קציני קשר מתקדם בצבא ארצות הברית, והוא בוגר בית הספר לפיקוד ומטה וקורס מח"טים.

בשנת 1986 עלה לדרגת אל"ם ושירת כמפקד קשר ואלקטרוניקה פיקודי (מקשא"פ) בפיקוד הצפון, רמ"ח אג"ם במפקדת קצין קשר ואלקטרוניקה ראשי וכסגן קצין קשר ואלקטרוניקה ראשי. בספטמבר 1993 מונה לקצין קשר אלקטרוניקה ומחשבים ראשי בדרגת תא"ל. במהלך כהונתו נעשו צעדים לשדרוג מערכות התקשורת בצה"ל, בין השאר קידום מערכת "ורד הרים", הצטיידות במכשיר הקשר "המכלול" כתחליף למכשיר ה-VRC וקידום המחשוב. בספטמבר 1996 סיים את שירותו כקצין קשר אלקטרוניקה ומחשבים ראשי.

לאחר שחרורו מצה"ל עסק בייעוץ בתחום התקשוב. בשנים 2009–2010 היה המרכז של ועדת גורן לבחינת זכאות לסיוע מאגפי השיקום. הוא חבר הוועד המנהל של העמותה להנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב. הוא דירקטור בחברת אשל"ח, העוסקת ברווחת חיילים בשירות חובה.

דיסטלמן הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בכלכלה ומנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אביהו דיסטלמן** בוויקישיתוף
* דניאל רוזן, תא"ל אביהו (סאשה) דיסטלמן – מפקד השלושה־עשר של חיל הקשר, האלקטרוניקה והמחשבים, באתר העמותה להנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב, יוני 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  הדו"ח של ועדת גורן, 2010

|  קצין קשר ותקשוב ראשי  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| יעקב ינאי • יצחק אלמוג • אריאל עמיעד • ישעיהו לביא • זלמן שלו • משה גדרון • שלמה ענבר • ישראל זמיר • צבי אמיד • מוטי בר דגן • בני מידן • שלמה וקס • אביהו דיסטלמן • הרצל הלאלי • משה מרקוביץ • ארנון זו-ארץ • שמואל קינן • נחום בסלו • אייל זלינגר • נתנאל כהן • יריב ניר • יוסי כראדי |

 |
**טחן עיטי** (שם מדעי: ***Myliobatis aquila***) הוא מין של בטאי ממשפחת הטחניים, המצוי במימי האוקיינוס האטלנטי המזרחי, מהים הצפוני עד חופי דרום אפריקה, במי הים התיכון וגם בדרום-מערב האוקיינוס ההודי. הוא יכול לצלול עד לעומק 800 מטר, אך לרוב נמצא בימים רדודים יותר, בקרבת החופים.

תיאור
-----

מין זה הוא קרובו של הטחן קליפורני, אך הוא קטן ממנו בהרבה. הוא מגיע לאורך מרבי של 183 סנטימטרים עם מוטת סנפירי חזה של 80 סנטימטרים בממוצע. המשקל המרבי שתועד לטחן הוא 14.5 קילוגרם, קטן יחסית לבני משפחתו הענקיים ברובם. לטחן אף שטוח המופנה כלפי מעלה ולסתות בתחתית הגוף, המלאות בשיניים שטוחות וחזקות שנועדות למחוץ קונכיות. סנפירי החזה רחבים ומעוגלים בקצוות, בקצה הגב ישנו סנפיר גבי קטן והזנב דק ללא אונות סביבו. הטחן קבור רוב זמנו בחול, רובץ ומחפש סרטנים, רכיכות או תולעים למאכל, אם כי הוא מגוון גם בדגים שהוא תופס.

הטחן משריץ צאצאים שבוקעים בתוך בטן הנקבה (לרוב בין שלושה לשבעה) וניזונים מחלבון הביצים שלהם בתחילה, עד שהם יוצאים מהרחם.

לא ברור מה מצבו של הטחן, בשל היעדר נתונים טקסונומים מדויקים ובשל שהמצב תלוי באוכלוסיות שונות שנפגעים ברמות משתנות. בחופי צרפת למשל האוכלוסיות של הטחן הצטמצמו מאוד כתוצאה מדיג אינטנסיבי. לעומת זאת בחופי דרום אפריקה מצב השימור יציב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טחן עיטי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* FB
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  טחן עיטי באתר הרשימה האדומה של IUCN
**תזמורת רדיו** (או **תזמורת רשות שידור**) היא תזמורת המועסקת על ידי רשת רדיו או רשת טלוויזיה על מנת לספק תכנים מוזיקליים באופן ישיר, כמוזיקת רקע או כנושא לתוכניות שונות ברשת. בימי הזוהר של הרדיו היו תזמורות רדיו רבות, שניגנו מוזיקה קלאסית, פופולרית קלה וג'אז. בעשורים האחרונים הפכו תזמורות רדיו נדירות. אלו שעדיין קיימות, רובן באירופה, מבצעות בעיקר מוזיקה תזמורתית קלאסית ועכשווית.

תזמורות מפורסמות
----------------

תזמורות שידור מפורסמות כוללות את התזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית של ארצות הברית (1937–1954) בניצוחו של ארטורו טוסקניני; את חמש התזמורות המנוהלות על ידי ה־BBC, במיוחד תזמורת רשות השידור הבריטית שנוסדה ב־1930; תזמורת הרדיו הסימפונית של לייפציג (MDR) שנוסדה ב־1923; תזמורת רדיו בוואריה שנוסדה ב־1949; התזמורת הסימפונית NHK; התזמורת הסימפונית הלאומית של דנמרק שנוסדה ב־1925; תזמורת רדיו וינה שנוסדה ב־1969; ותזמורת צ'ייקובסקי של רדיו מוסקבה (לשעבר בין היתר התזמורת הסימפונית של ברית המועצות לרדיו וטלוויזיה) שנוסדה בשנת 1930.

בישראל, התזמורת הסימפונית ירושלים פעלה עד 2017 תחת החסות של קול ישראל ורשות השידור, ושמה הותאם לשייכות זו.

תזמורות כיום
------------

מראשית המאה ה־21 קיימות בגרמניה מספר גדול במיוחד של תזמורות רדיו. 12 תזמורות רדיו מופיעות ומפיקות מוזיקה קלאסית כמו גם עכשווית וג'אז עבור השידור הציבורי של גרמניה. לתאגיד השידור הצפון גרמני (NDR) שתי תזמורות בהמבורג ובהנובר וביג בנד, בנוסף. לתאגיד השידור המערב גרמני (WDR) שתי תזמורות בקלן וביג בנד, תאגיד שידור דרום־מערב גרמניה (SWR) עם שתי תזמורות וביג בנד בשטוטגרט ובבאדן־באדן/פרייבורג, תאגיד השידור הבווארי עם שתי תזמורות במינכן, תאגיד שידור מרכז גרמניה (MDR) עם תזמורת אחת בלייפציג, תאגיד שידור חבל הסאר עם תזמורת אחת (ממוזגת מ־2006) בזארבריקן, תאגיד השידור של הסן (HR) עם תזמורת אחת בפרנקפורט ותזמורת רדיו ברלין.

תאגיד השידור הבריטי מפעיל חמש תזמורות קבועות במשרה מלאה, וכן מקהלה קאמרית במשרה מלאה, ה־BBC Singers וה־Big Band של ה־BBC.

בדנמרק ארבע תזמורות רדיו בולטות: התזמורת הסימפונית הלאומית של דנמרק, להקת הרדיו הדנית הגדולה, התזמורת הקאמרית ומקהלת הרדיו.

בנורווגיה, מפעילה NRK את תזמורת הרדיו הנורווגית. התזמורת מתמחה במוזיקה קלאסית וגם במוזיקה פופולרית. גם לתזמורת הפילהרמונית של ברגן ולתזמורת סטוונגר יש הסכמים עם NRK לביצוע מספר הקלטות שידור בשנה.

בהולנד, קרן השידור הציבורי, ארגון גג של איגודי השידור הציבורי של הולנד, תומך ב־Radio Filharmonisch Orkest, ב־Radio Kamer Filharmonie, במקהלת Groot Omroepkoor (מקהלת רדיו הולנד) וב־Metropole Orkest, תזמורת הפופ והג'אז המקצועית הגדולה בעולם.

תזמורת השידור האחרונה שפעלה בצפון אמריקה הייתה תזמורת הרדיו של תאגיד השידור הקנדי שנוסדה בשנת 1938, ופורקה על ידי התאגיד בסוף נובמבר 2008. ההרכב המשיך לפעול ללא תלות בתאגיד כתזמורת השידור הלאומית שבסיסה בוונקובר.

תאגיד השידור האוסטרלי (ABC) מפעיל שש תזמורות רדיו סימפוניות ממלכתיות באמצעות חטיבת משנה בשם "סימפוניה אוסטרליה".

להקת הבית של התכנית לייט שואו עם דייוויד לטרמן קראה לעצמה בגחמה "תזמורת CBS", למרות שזו לא הייתה תזמורת מוזיקלית קלאסית ולא הופיעה ב־CBS מחוץ לתוכנית. תזמורת האולפן הקבועה האחרונה באמריקה הייתה *The Tonight Show Band*, הידועה גם בשם *NBC Orchestra*, להקה גדולה בראשות החצוצרן דוק סברינסן.
**פואנט נואר** (בצרפתית: **Pointe-Noire**) היא הבירה הכלכלית של הרפובליקה של קונגו והעיר השנייה בכמות האוכלוסייה לאחר הבירה ברזוויל. מעמדה של העיר משנת 2004 היא של מחוז אוטונומי. לפני כן העיר הייתה בירת מחוז קוילו. העיר שוכנת על חוף האוקיינוס האטלנטי.

היסטוריה
--------

שם העיר ניתן לה על ידי יורדי ים פורטוגלים שראו הרים שחורים וכינו את המקום Ponta Negra (הנקודה השחורה) במאה ה-15. רק בשנת 1848 החלה התיישבות אירופאית באזור על ידי הצרפתים ששלטו באזור לאחר הסכם שעשו עם תושבי המקום בני העם לוֹאָנְגוֹ. במקום הוקם כפר דייגים.

עם ייסוד אפריקה המשוונית הצרפתית בשנת 1910, הותר לחברות צרפתיות להתפתח גם באזור זה. לצורך כך היה חשוב לקשר בין ברזוויל שבה היו הרציפים הצרפתיים בנהר קונגו ובנהר אובנגי לחוף האוקיינוס האטלנטי. במורד נהר הקונגו אחרי ברזוויל יש אשדים שלא מאפשרים לספינות לשוט שם, ולכן לא ניתן להשתמש בנהר עצמו לקישור לאוקיינוס. לכן החלה הקמה מסילת ברזל בשנת 1921 בין ברזוויל לבין החוף האטלנטי. ב-22 במאי 1922 נוסדה פואנט נואר בחוף האטלנטי. ב-1927 בעיר היה מקור מים וביו בו 3,000 תושבים. ב-1932 הוקם שדה תעופה וב-1934 החלה לפעול מסילת הברזל קונגו-אוקיינוס (Chemin de fer Congo-Océan). ב-1936 הוקם בית החולים הראשון ובאותה שנה הבנק של אפריקה המערבית (BAO) פתחה סניף ראשון בעיר. ב-1942 הגיעה לנמל הימי של פואנט נואר האוניה הראשונה ואז העיר הוכרזה כעיר הנמל של אפריקה המשוונית הצרפתית.

ב-1950 אוכלוסיית העיר הגיע ל-20 אלף והפכה לבירת אפריקה התיכונה, כאשר ברזוויל שימשה כבירת אפריקה המשוונית הצרפתית. ב-1960 כאשר הרפובליקה של קונגו קיבלה עצמאות העיר הייתה העיר המודרנית ביותר במדינה. ב-1980 התגלה בעיר נפט ואוכלוסיית העיר הוכפלה על 1982. בשנת 1994 הגיע האוכלוסייה ל-360,000 תושבים.

תגלית הנפט בעיר הפכה את העיר למובילה בתעשיית הנפט ברפובליקה של קונגו ואחת הגדולות במרכז אפריקה. בנוסף לתעשיית הנפט בעיר נפוצה גם תעשיית הדגה וכריית אשלג.

ערים תאומות
-----------

* צרפתצרפת לה האבר, צרפת
* ארצות הבריתארצות הברית ניו אורלינס, ארצות הברית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פואנט נואר** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פואנט נואר
* פואנט נואר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007540113705171
* LCCN: no90016238
* MusicBrainz: ed3c6e4b-422a-42ca-97b3-38462736fbe6
* SUDOC: 027811050
* VIAF: 172192948
* WorldCat: lccn-no90016238

 |
**יצחק שיינפיין** (1871-1921) היה מומחה לנטיעות ואחד ממקימי כפר סבא.

ביוגרפיה
--------

### חייו באוקראינה

שיינפיין נולד בעיר אוסטרוה שבווהלין, מערב אוקראינה, ללוי ורבקה שיינפיין. הוא למד בבית הספר הרוסי, ובשעות הפנאי קרא את התנ״ך בתרגום לרוסית, כמו גם אחיו שמעון, שהיה סופר. שיינפיין עבד זמן מה כלבלר בבית המשפט הממשלתי וכשהבין שאין סיכוי שיעלה דרגה בקרוב עבר לעבוד כפקיד מסחרי אצל סוכן ליד תחנת הרכבת. אחרי שגמר את שירותו בצבא בהצטיינות עסק בהוראת לימודים כלליים. הוא נבחן באודסה וקיבל תעודת גמר של בית הספר הריאלי.

### חייו בישראל

#### עבודתו כשתלן

ב-1904 עלה שיינפיין לארץ ישראל ועבד בכרמי ראשון לציון. לאחר מכן, קנה אדמה בכפר סבא ונטע כרם שקדים. ייעור הסביבה היה לו חשוב מאוד. בשל כך, התיישב באורווה בשטחי כפר סבא עוד לפני שהייתה ליישוב והכין משתלה לעצי אקליפטוס. שיינפיין הביא מלוד אלפי עציצים בעזרת גמלים והכין עשרות חביות אשר היה ממלא במשך היום מים בעבודת פרך, בתנאי השאיבה הפרימיטיביים של אותה תקופה.

#### חיי משפחה

בקיץ 1906, התיישב עם משפחתו ברחובות ובשנת 1908 נשא לאישה את דובה ממשפחת פדובה מרחובות. יחד, עברו לגור בפתח תקווה. בשנת 1913, עברו יצחק ודובה לכפר סבא והיו לאחד משנים עשר הזוגות הראשונים שהתיישבו בכפר סבא. לזוג נולדו שני ילדים, ושמם פנינה ויוחנן, שמאוחר יותר התיישבו אף הם בכפר סבא.

#### פרעות תרפ"א

במהלך פרעות 1921, נחרבו חלק מהבתים בכפר סבא, והזוג שיינפיין נשאו בסבל חורבנה ושיקומה של כפר סבא. כשהסתיימו הפרעות שיינפיין התחיל לשקם את ביתם, אך לקה בזיהום ובעיות דם. יצחק נלקח על גמל לכיוון בית החולים ביפו, אך מספר ימים לאחר שהגיע לשם, נקבע מותו. שיינפיין נקבר בבית הקברות הישן בתל אביב.

בשנת 1953 נקרא על שמו גן ציבורי בכפר סבא, "גן יצחק שיינפיין", בו נמצאים מבנה העירייה, הח'אן, באר המים ושני עצי האקליפטוס שנטע, אשר מופיעים בסמלה של העיר.

לקריאה נוספת
------------

* **כפר סבא,** הוצאת עיריית כפר סבא, 1973

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  עיריית כפר סבא, **כפר סבא**, עיריית כפר סבא, 1973, עמ' 34-35
2. ↑  מתה דובה שיינפיין, דבר, 26 באוקטובר 1970
3. ↑  גן המייסדים, על המשמר, 15 במאי 1953
בלוקי איטונג לפני בנייה
בנייה באיטונג, דימונה, 1963
**בלוק איטוֹנג** (באנגלית: **Autoclaved Aerated Concrete** - בטון תאי מאושפר באוטוקלב) הוא סוג של לבנה המצטיינת במסה עצמית נמוכה ובכושר בידוד תרמי ואקוסטי גבוה. בישראל, השם "איטונג" מזוהה עם חברת איטונג שמייצרת את הבלוק הלבן ועוד מספר מוצרים אחרים. השם "איטונג" הוא המותג המוביל בתחום בשוק הישראלי.

הרכב כימי ותהליך הייצור
-----------------------

בטון תאי מאושפר באוטוקלב מיוצר על ידי ערבוב של חול, סיד וחומר התפחה (בדרך-כלל אבקת אלומיניום או מגנזיום) ולפעמים גם צמנט אשר מעורבבים עם מים ונוצקים לתבנית גדולה. לאחר מספר דקות נוצרת ריאקציה המתפיחה את החומר לנפח כפול. לאחר כשעה וחצי נחתך החומר למידת הבלוק הרצויה באמצעות חוט או מסור פלדה. לאחר חיתוכם עוברים הבלוקים אשפרה באוטוקלב (אשפרה בחום ולחץ) בטמפרטורה של 180 מעלות צלזיוס ובלחץ של 10 אטמוספירות למשך 10 שעות. בתהליך האשפרה, מתקשר הסיד החופשי עם גרגרי החול תוך יצירת "הידרוסיליקטים" יציבים.
בשנות ה-30 בגרמניה פותחו לבנים דומות לאיטונג שתהליך ייצורן אינו דורש אשפרה באוטוקלב.

פיתוח הבלוק
-----------

בלוקי האיטונג פותחו לראשונה בשוודיה בשנת 1924. השימוש בבלוק זה היה עד לשנות השמונים בעיקר ביציקות תקרה, במטרה להפחית את משקלה העצמי. החל משנות התשעים נפוץ השימוש בבלוק איטונג גם בבניית קירות חוץ לשם יצירת בידוד תרמי משום שיש בו בועות אוויר המבודדות תרמית.
הבלוק בתצורתו הסופית נקבובי (מכיל כ-50% אוויר), בעל פאות ודפנות ישרים, קל משקל ופריך.

ייצור בישראל
------------

בלוק האיטונג הובא לישראל בשנת 1950 על ידי יצחק מנדלבליט (1903-1953), יהודי ישראלי יליד אוקראינה, שרכש את הידע והטכנולוגיה להקמת מפעל איטונג בישראל ישירות ממנהלי מפעל איטונג השוודי. מנדלבליט גייס מממנים מקרב יהדות ארצות הברית ויסד את המפעל שנמצא בפארק תעשייה קיסריה שליד פרדס חנה. כיום בישראל שלושה יצרנים של בלוק איטונג, איטונג בע"מ ו-"אשקלית" (באזה"ת עד הלום) ו- ״בי. בי. מדיום לעסקים בע״מ״ אשר מייצרים אותם על פי תקן ישראלי מספר 268.

תקן
---

בלוק האיטונג, עשוי מחומרים טבעיים שאינם פולטים קרינה, כמו: אגרגטים, חול, צמנט, סיד, מים ואוויר. בנוסף איטונג עומד בתקן שמירה על הסביבה, לאורך כל חיי המוצר, משלב הייצור ועד לשלבי הריסת המבנה, במגוון פרמטרים: שימוש מינימלי במחצבים ומשאבי טבע. מחזור חומרי גלם בכל שלבי הייצור. בשריפה לא נפלטים גזים רעילים, אין צורך במיגון מיוחד בעבודה עם החומר. תהליך הייצור, ההובלה והשינוע, חוסך באנרגיה. ניתן למחזר בלוקים ושאריות מאתר הבנייה.
עומד בכל התקנים הנדרשים בארץ (התו הירוק ומכון התקנים) וכן בתקן IBU מגרמניה להגנת הסביבה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בלוק איטונג** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  מתי, היתר מספר 10879 לסמן מוצר בתו-ירוק.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007294766005171
* GND: 4256591-1
* LCCN: sh85002632
* NKC: ph124877

 |
גבעת הברושים
מצפור אמנון ליפקין שחק על רקע הברושים
**גבעת הברושים**, בשמה הערבי **חירבת אום רוג'מן**, נמצאת בעיר מודיעין, בין מכבים לרעות. את שמה קיבלה בגלל קבוצת הברושים הנמצאת על פסגת הגבעה ונראית למרחוק. בגבעה הוקם ב-2015 מצפור על שם אמנון ליפקין-שחק. הגבעה ושרידי הווילה הערבית בו הוכרזו כאתר לשימור על ידי המועצה לשימור אתרים.

הווילה
------

בגבעת הברושים נמצאים שרידי וילה ערבית מהמאה ה-19, שהייתה שייכת למשפחת חוסייני. הווילה שימשה את המשפחה כמעון נופש עד מלחמת העצמאות.

במבצע דני במלחמת העצמאות התחוללו קרבות על רכס אום רוג'מן. בהסכמי שביתת הנשק עם ירדן נקבע במקום קו הגבול הירדני והישראלי שביניהם נמצא שטח הפקר. רכס אום רוג'מן נשאר בשטח ההפקר כשהגבול הישראלי נושק לו ממערב.

מהווילה יצאו אנשי יחידה 101 של אריאל שרון לפעולות התגמול.

עד שנות ה-2000 עמדה בצד השמאלי של המבנה קשת לבנים ועליה מדרגות שהובילו לקומה השנייה של הווילה. עם השנים קרסו המדרגות והקשת, וכיום נותר רק חלק מהקומה הראשונה; המבנה גודר בגלל היותו מבנה מסוכן.

מצפור אמנון ליפקין שחק
----------------------

ב-18 במרץ 2015 נחנך בגבעת הברושים מצפור על שם אמנון ליפקין שחק, הרמטכ"ל ה-15, שהיה תושב רעות הסמוכה. הטקס נערך במעמד שמעון פרס, משה יעלון, אפי שטנצלר, טלי ליפקין-שחק ועוד.

אזור גבעת הברושים וחירבת אום רוג'מן שימש בעבר כשטח אימונים צבאי ונקודת שליטה ותצפית הסמוכה לקו הגבול עד 1967. מהמקום יצאו מבצעים רבים של חטיבת הצנחנים בה שירת ליפקין שחק בכל דרגות הפיקוד.

המצפור בנוי בצורת אהל צבאי המצל על רחבה שבה שלטי הסבר על הסביבה ועל פועלו של ליפקין שחק. מהמקום יש תצפית על רכס הרי יהודה, מכבים, בית ליקיא, בית סירא ועמק איילון.

דרך הרכב למקום מתחילה ממעגל תנועה מול כביש הכניסה לרעות ועולה למצפור ולגבעת הברושים.

לקריאה נוספת
------------

* עודד פיינגרש, **יופי של ארץ**, ספריית מעריב, 1983

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גבעת הברושים** בוויקישיתוף
* גבעת הברושים ומצפה ליפקין שחק, באתר עיריית מודיעין
* מצפור אמנון ליפקין שחק וגבעת הברושים, באתר e - ירוק
* חנוכת המצפור על שם אמנון ליפקין שחק, באתר יוטיוב
גשר למבת' מכיוון מילבנק, מבט לכיוון מזרח לעבר רובע למבת'.
**גשר למבת'** (באנגלית: **Lambeth Bridge**) הוא גשר מעל הנהר תמזה במרכז לונדון המקשר בין רובע וסטמינסטר לבין רובע למבת'.

הגשר מקשר בין הגדה המערבית של הנהר לגדתו המזרחית. במיקום זה, הנהר זורם לכיוון צפון. במורד הנהר מצוי גשר וסטמינסטר ובמעלה הנהר מצוי גשר ווקסהול.

בצידו המזרחי של הגשר, ברובע למבת' מצויים ארמון למבת', רציף אלברט ובית החולים סנט תומאס. בצידו המערבי, ברובע וסטמינסטר מצוי בית התמזה (מפקדת ארגון MI5), מגדל מילבנק ומוזיאון טייט בריטניה.

היסטוריה
--------

הגשר הראשון שעמד במקום זה היה גשר תלוי, שאורכו 252 מטרים (828 רגליים), אשר תוכנן על ידי פיטר ו. בארלו. גשר זה נבנה בעקבות חוק של הפרלמנט הבריטי משנת 1860, ונפתח לציבור בשנת 1862 כגשר אגרה. בשל חששות בעניין יציבות הגשר ובשל המעלה התלול שהוביל אליו, אשר הסוסים שמשכו את המרכבות באותה עת התקשו לעלות, הפך הגשר עד מהרה לגשר להולכי רגל בלבד. בשנת 1879 קיבלה מחלקת העבודות המטרופוליטינית את האחריות לתחזוקת הגשר, והמעבר בגשר הפך חופשי (בלא תשלום).

מבנה הגשר הנוכחי תוכנן על ידי ג'פרי גרובס. הגשר נפתח לציבור ב-12 ביולי 1932 בנוכחות המלך ג'ורג' החמישי. הגשר כולל ארבעה מסלולי כלי רכב. 

אורך הגשר 252 מ' המחולקים לחמש קשתות פלדה, משני פתחי הגשר מצויים אובליסקים שבראשם אצטרובלים אשר סימלו ברומא העתיקה הכנסת אורחים. רבים טועים וחושבים כי מדובר באננס ולא באיצטרובל בשל צורת הפסל.

צבעו של הגשר אדום - כצבע כיסאות בית הלורדים, בעוד שצבעו של גשר וסטמינסטר ירוק - כצבע כיסאות בית הנבחרים הבריטי.

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטלים: |
| --- |
|  | **פורטל לונדון** |
|  | **האדריכלות** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גשר למבת'** בוויקישיתוף
* מאתר מוזיאון התחבורה של לונדון:
	+ גדר למבת' 1923- מבט מכיוון מילבנק
	+ גשר למבת' 1923 - מבט מכיוון דרום

גשר למבת' מכיוון רציף אלברט, מבט לכיוון צפון, במורד הזרם. בית התמזה משמאל.

| גשרי מרכז לונדון, ממערב למזרח |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| צ'לסי • גרובנור • ווקסהול • למבת' • וסטמינסטר • הנגרפורד • ווטרלו • בלקפריירס • בלקפריירס (רכבת) • מילניום • סאת'ק • רחוב קנון • לונדון • מצודה |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **מעלה הזרם**:**גשר ווקסהול** | **גשרים ומנהרות  החוצים את התמזה** | **מורד הזרם**:**גשר וסטמינסטר** |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**פואד מוחמד עאזם** הוא רופא בכיר בתחום המיילדות והגינקולוגיה ונחשב לאחד המומחים הגדולים בתחום הפריון בישראל ובעולם. מכהן כפרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב וכמנהל המכון לפריון והיחידה להפריה חוץ גופית בבית החולים ליס לנשים וליולדות במרכז הרפואי תל אביב על שם סוראסקי, שם הוא בנוסף מנהל את השירות לשימור פוריות ואת השירות לתרומת ביציות.

ביוגרפיה
--------

עאזם נולד בטייבה. אִמו סלימה הייתה עקרת בית ואביו מוחמד היה חקלאי. עאזם גדל בטייבה עם חמש אחיותיו ושני אחיו והשלים שם את לימודיו היסודיים. בילדותו הוכר כילד מחונן והשתלב במסגרת העשרה תחת ניהולה של דר אריקה לנדאו. עאזם השלים את לימודיו העל יסודיים בבית הספר הכפר הירוק.

עאזם למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובמסגרת לימודיו זכה בפרס הפקולטה לרפואה. בשנת 1991 השלים בהצטיינות את ההתמחות במיילדות וגינקולוגיה בבית החולים "הקריה". במהלך השנים, עאזם השתתף בהשתלמות באנדוקרינולוגיה של הפריון באוניברסיטת ייל ושימש כפרופסור אורח באוניברסיטת סטנפורד.

עאזם הוא רופא בכיר בבית החולים ליס נשים וליולדות במרכז הרפואי תל אביב. שם, הוא מנהל את המכון לפריון והיחידה להפריה חוץ גופית, השירות לשימור פוריות והשירות לתרומת ביציות. עאזם השתתף במעל ל-200 הצגות בכנסים מדעיים ופרסם יותר מ-130 מאמרים מדעיים. בנוסף, הוא חבר במספר איגודים מקצועיים, ביניהם: האגודה הישראלית לגינקולוגיה ומיילדות, האגודה האמריקאית לפוריות, החברה הבינלאומית לשימור הפוריות והמועצה הלאומית לגינקולוגיה, גנטיקה ופרימטולוגיה. החל משנת 2009, עאזם חבר בוועדת הלסינקי העליונה ובין השנים 2013–2016, כיהן כיו"ר האיגוד הישראלי לחקר הפריון (איל"ה).

בשנת 2020 פרסם לראשונה בעולם אודות הצלחה בגירוי שחלתי ושאיבת ביציות לשם שימור פוריות בילדה בת בת שבע אשר סבלה מהפרעה כרומוזומלית ובכך הוכיח ובניגוד למה שסברו - כי ניתן להפעיל את השחלות על ידי מתן חיצוני של גירוי הורמונלי לפני גיל ההתבגרות.

עאזם חבר במועצה הלאומית לגינקולוגיה, ובין השנים 2013–2016 כיהן כיו"ר האיגוד הישראלי לחקר הפריון (איל"ה).

נשוי ולו שלוש בנות.

פרסים בהם זכה
-------------

* פרס הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית
* מלגת "פולברייט"
* פרס האיגוד האמריקני לחקר הפוריות
* פרס ASRM Star Award
* מרצה מצטיין בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב (בשנים 2009 ו-2013)
* מלגת פלדמן, במסגרתה כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת סטנפורד ונבחר לפרופסור האורח הטוב ביותר

קישורים חיצוניים
----------------

* רשימת הפרסומים של פרופ' פואד עאזם
* ראיון עם עזאם בערוץ 10 על טיפול פוריות פורץ דרך

הערות שוליים
------------

1. ↑  כיפך كيفك إنت: פרופ' פואד עאזם بروفيسور فؤاد عازم (ראיון עם פואד עאזם), באתר youtube, ‏3 במאי 2017
2. ↑  פרופ' עאזם פואד, באתר המרכז הרפואי תל-אביב ע"ש סוראסקי
3. ↑  פרופ' פואד עאזם, באתר ניצוצות (ארכיון)
4. ↑  פרופ' פואד עאזם מונה למנהל המכון להפריה חוץ גופית ב"איכילוב", באתר Doctors Only, ‏8 באוגוסט 2016
סירה שטה על פני התעלה שעל אמת פונטקיסילטה בוויילס
התעלה על אקוודוקט בריאר בצרפת
**גשר מים** (באנגלית: **Water Bridge**) הוא גשר שעליו בנויה תעלת מים פתוחה, המיועדת לשימושם של כלי שיט. הוא מיועד למעבר התעלה על פני עמקים, נהרות ודרכים. 

הגם שאמות מים שימשו למעבר כלי שיט כבר בתקופה הרומית, הרי שגשרי מים החלו לשמש בעיקר למן המאה ה-17 – במיוחד באירופה - כאשר החלה להתפתח מערכת התעלות המודרנית כאמצעי תחבורה.

גשר מים דומה בצורתו לאמת מים (ומכאן אחד משמותיו באנגלית – **Navigable Aqueduct**), אך מידותיו לרוב גדולות ממנה, על מנת שיוכל לשאת על גבו תעלה רחבה ועמוקה דיה לשימוש כלי שיט. כיוון שבעבר נגררו כלי שיט לאורך תעלות על ידי בהמות משא, נבנו בצד חלק מהתעלות שעל גשרי מים ובמקביל להן שבילים שיועדו עבור הבהמות. על פני חלק מגשרי המים נבנו גם שבילים עבור הולכי רגל.

גשרי המים המוקדמים נבנו מאבן או לבנים, אך ככאלה הם לא היו יכולים לתמוך במשקל רב. רק ב-1796 נבנה גשר המים הראשון מברזל יצוק על פני תעלת דרבי שבאנגליה, באורך של 13 מטרים. תשע שנים לאחר מכן נחנכה אמת פונטקיסילטה בוויילס, הבנויה מתכת, באורך של 307 מטרים.

אקוודוקט בריאר (Briare) שבצרפת, בן 662 מטרים, אשר החל לפעול בשנת 1896, היה גשר המים הארוך בעולם עד לשנת 2003. אז נטל ממנו את התואר גשר המים של מגדבורג שבגרמניה, בעל אורך של 918 מטרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גשרי מים** בוויקישיתוף
**פואה מצויה** (שם מדעי: *Rubia tenuifolia*) היא מטפס בעל ענפים ועלים מחוספסים, הערוכים בדורים של ארבעה עלים בכל דור.

מאפיינים
--------

בשטחי בתה (שדה בלתי מעובד) הוא גדל כשיח סבוך בתוך עצמו, שגובהו 30-70 ס"מ, ואילו בחורש וביער הוא שולח גבעולים ארוכים בעלי זיפים, ומטפס בעזרתם עד צמרות העצים הסמוכים.

לגבעולים חתך מרובע, והעלים מוארכים ואליפטיים, גלדניים וצבעם ירוק כהה. צבע הפרח קרם צהבהב וכותרתו גלגלית חסרת צינור. הפרי הוא ענבה שחורה עסיסית, שקוטרה 4 מ"מ והיא מבשילה כבר בחודש יוני. הפרי נאכל על ידי ציפורים שמפיצות את הזרעים למרחק. כל המינים בישראל בסוג פואה הם רב שנתיים, הסוג כולל בישראל את המינים פואה מצויה, פואת הצבעים ופואת דנה (בירדן).

היא והקיסוסית הן המטפסים הנפוצים ביותר בחורש ובבתה בכל רחבי החבל הים תיכוני. בעבר השתמשו בפרי הפואה כמקור לצבע, ושורשי הצמח משמשים תרופה לחיזוק העצמות ולהמסת אבני כליות. פואה מצויה היא מין קרוב לפואת הצבעים, שמשורשיה הפיקו בעבר צבע שני. פואת הצבעים נדירה מאוד בישראל ונתונה בסכנת הכחדה, והיא גדלה כיום אך ורק בגאון הירדן ליד בית שאן ובירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פואה מצויה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TPL
* EOL
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* צמחיית ישראל ברשת
* צמח השדה
* Tropicos
 |

* פואה מצויה, טיולי
**בלופילדס** (בספרדית: **Bluefields**) היא בירת האזור האוטונומי של הדרום האטלנטי בניקרגואה. העיר נמצאת על גדות נהר אסקונדידו, במרחק של 383 קילומטרים מבירת ניקרגואה מנגואה.

היסטוריה
--------

שודדי ים אירופאים נהגו לשהות באזור נהר אסקונדידו כמקום לתיקון ספינותיהם וחידוש האספקה שלהם. אחד מהם, הולנדי בשם אברהם בלאופלט, בחר במקום כבסיס לפעילותו באזור ושם העיר הנוכחי נובע משמו (משמעות השם "בלופילדס" באנגלית היא "שדות כחולים", בדומה למשמעות השם בלאופלט).

ב-1633 החלה התיישבות של נתינים אנגלים, וכעבור כמה עשרות שנים האזור הפך למושבה בריטית מבוססת בשם חוף מוסקיטו, כשבלופילדס משמשת כבירתה. האנגלים גם כרתו ברית עם בני המיסקיטו המקומיים, חימשו אותם, ועזרו להם לדכא קבוצות ילידיות אחרות. עם זאת, הספרדים טענו לריבונות על האזור ואילצו את הממלכה המאוחדת לוותר עליו בסוף המאה ה-18. למרות זאת, בני המיסקיטו ניסו לשמור על עצמאותם ועם קבלת העצמאות של המושבות הספרדיות באזור ב-1821 הם חידשו את בריתם עם הבריטים.

בשנות ה-30 של המאה ה-19 בריטניה הכירה רשמית בממלכת מיסקיטו כמדינת חסות שלה, ובירתה הייתה בבלופילדס. לאחר לחצים מצד ניקרגואה נחתם ב-1860 חוזה מנגואה, לפיו הבריטים יעבירו להם את האזור, בתנאי שניקרגואה תשמור על האוטונומיה של המיסקיטו. ב-1894 ניקרגואה סיפחה את האזור סופית, ובלופידלס הפכה להיות בירת מחוז סלאיה.

ב-1986 פוצל המחוז לאזור האוטונומי של הדרום האטלנטי, שבירתו נותרה בלופילדס, ולאזור האוטונומי של הצפון האטלנטי, שבירתו היא פוארטו קבסס.

חינוך
-----

בבלופילדס נמצא קמפוס של אוניברסיטת האזורים האוטונומיים של החוף הקריבי הניקרגואי.

תחבורה
------

במשך זמן רב העיר לא הייתה מקושרת בכביש למערב ניקרגואה, וגם עכשיו קיימת רק דרך עפר לעיר אל רמה.

הדרכים שבהן כן ניתן להגיע לעיר הם דרך נמל התעופה בלופילדס, הנמצא במרחק של כ-2 קילומטרים מהעיר ואשר מציע טיסות למנגואה וערים אחרות בניקרגואה, או בסירה דרך נהר אסקונדידו מאל רמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בלופילדס** בוויקישיתוף
* בלופילדס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548081705171
* GND: 7530788-1
* LCCN: n79082996
* NARA: 10037264
* VIAF: 154758554
* WorldCat: lccn-n79082996

 |
היגואר, כמו רוב בני משפחת החתוליים, הוא מתבודד בטבעו ויתקוף יגואר שישיג גבול לשטחו
**מין יחידאי** (באנגלית: **Solitary animal**, "בעל חיים סוליטרי") הוא מין של בעל חיים החי בבדידות בשטחי חיותו וממעט בפגישות עם פרטים אחרים מאותו מין, למעט בעונת הרבייה, אז מזדווגים הזכר והנקבה, הנקבה מטפלת בגוריה עד גדילתם, ואצל חלקם (כגון הברדלס) נותרים הצעירים יחדיו גם בשנים הראשונות לאחר עזיבת האם.

לעיתים קרובות חיים מינים אלה בטריטוריה גדולה ורחבה והם גם מסמנים אותה בסימנים המודיעים לשאר הפרטים שהשטח תפוס. במקרה שפרט אחר יחדור לטריטוריה, תחל מריבה קולנית שעלולה להידרדר לקרב שליטה.

חלק מהחיות הן יחידאיות באופן כללי, אך באירועים שונים הם מתקהלים יחדיו, לדוגמה כדי לאכול מזון נדיר, כגון השד הטסמני, ולאחר האכילה עוזבים הפרטים כל אחד לדרכו. כמו כן, ישנם בעלי חיים שהם יחידאים רוב השנה, אך בעונת הרבייה הם מתקהלים בקבוצות. מינים אחרים, כגון למור עכברי אפור, פעילים בשעות החשיכה לבדם, אך במשך היום ישנים בקנים משותפים.

ישנם מינים רבים שהם יחידאים, בעיקר בין היונקים: בני סדרת המכרסמים, דלשינאים רבים, טורפים כמו החתוליים, פנדה זנובה והדוביים, כמה פרימטים כמו לוריס איטי או אורנגאוטן וכן הקרנפים. דוגמאות לחיות מקבוצות אחרות שהם יחידאיים: נחשים, תנינים, דגים שונים, כרישים, תמנונאים וכמה פרוקי רגליים כמו עקרבים, עכשובאים מספר צרעות, גמלי שלמה וזבובאים.

ראו גם
------

* רשימה של מינים יחידאים (באנגלית)