recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ביונד ביולוג'יקס בע"מ** היא חברת ביוטכנולוגיה ישראלית, העוסקת בפיתוח תרופות אימונותרפיות לטיפול במחלת הסרטן.

היסטוריה
--------

חברת "ביונד ביולוג'יקס" נוסדה בשנת 2016 על ידי יוצאי חברת cCAM Biotherapeutics, שנרכשה בשנת 2015 על ידי חברת התרופות מרק. מנכ"לית החברה ואחת ממייסדיה היא ד"ר תהילה בן משה. מרבית העובדים הבכירים בחברה הם בעלי תואר דוקטור. החברה שוכנת בפארק תעשיות משגב.

בסבב גיוס הון ראשון גייסה החברה חמישה מיליון דולר. בינואר 2019 גייסה החברה עוד 17 מיליון דולר, בהובלת קרן הון סיכון Israel Biotech Fund וחברת הראל השקעות.

בינואר 2021 חתמה החברה על הסכם עם חברת התרופות הצרפתית סאנופי, לפיו תקבל סאנופי רישיון להפצת התרופה BND-22 שמפתחת ביונד ביולוג'יקס, תמורת 125 מיליון דולר במזומן ותשלומים נוספים של יותר מיליארד דולר מותנים בעמידה באבני דרך לפיתוח, רישום ומכירות של התרופה ותמלוגים ממכירתה.

החברה מפתחת תרופות נוספות וטכנולוגיה להחדרת תרופות ביולוגיות לתא.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של ביונד ביולוג'יקס
* ביונד ביולוג'יקס, ברשת החברתית LinkedIn
* אתר למנויים בלבד יורם גביזון, ביונד ביולוג'יקס מהגליל חתמה על אחת מעסקות הביוטק הגדולות אי-פעם בישראל, באתר TheMarker‏, 12 בינואר 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  גלי וינרב, ‏ביונד ביולוג'יקס גייסה 17 מיליון דולר בהובלת IBF והראל, באתר גלובס, 8 בינואר 2019
2. ↑  מאיר אורבך, ביונד ביולוג'יקס תקבל 125 מיליון דולר מסאנופי העולמית לפיתוח תרופה לסרטן, באתר כלכליסט, 12 בינואר 2021
כלא שש וכלא כרמל, מבט מרכס אצבע אוקטובר 2017
**בית הסוהר כרמל** הוא בית סוהר שהוקם ב-1985 בסמוך לצומת אורן וצמוד לכלא שש.

בית הסוהר, שנקרא תחילה "כלא עתלית" הוקם כבית סוהר זמני על חלק משטחו של כלא 6, כדי לפתור מצוקה של מקומות כליאה, בתחילה שוכנו בו האסירים באוהלים. ב-1990 הוחל בבניית מבני הקבע, והבנייה הושלמה ב-1991. ב-1997 היה בית הסוהר כרמל לבית הסוהר הראשון בישראל עליו מפקדת אישה, גנ"מ דליה ניר. ב-2009 נהרסו כמה מהמבנים, שנבנו בצורה מיושנת והיו צפופים, ובמקומם הוצבו מבנים יבילים. בנוסף, נערך שיפוץ כללי בבית הסוהר.

במהלך השרפה בכרמל בשנת 2010, פונה בית הסוהר למשך מספר ימים מכל יושביו, מחשש שהאש תגיע אליו, אך הוא לא נפגע בדליקה.

בית הסוהר מיועד ל-350 אסירים, ויש בו כ-110 אנשי סגל. הוא מוגדר כבית סוהר ברמת ביטחון בינונית, ומוחזקים בו אסירים שנדונו לתקופות שאינן עולות על 3 שנות מאסר, או שיתרת מאסרם היא עד 3 שנים. הוא כולל אגף נקי מסמים, ומתקיימות בו פעילויות חינוך, דת והכשרה מקצועית.

קישורים חיצוניים
----------------

* בית הסוהר כרמל, באתר שירות בתי הסוהר
* אסיר מס' 00639354, מנת הבית, באתר הארץ, 13 באוקטובר 2008

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרוטוקול ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת מיום 19 באוקטובר 2009
**הארי בינקליי האריס** (באנגלית: **Harry Binkley Harris**; נולד ב-4 באוגוסט 1956) הוא אדמירל בדימוס בצי ארצות הברית. בתפקידו האחרון שירת כמפקד פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית. מיולי 2018 עד ינואר 2021 כיהן כשגריר ארצות הברית בקוריאה הדרומית.

ביוגרפיה
--------

האריס נולד ביוקוסוקה שביפן, בן לאם יפנית ואב ששירת בצי ארצות הברית. הוא גדל בטנסי ובפנסקולה שבפלורידה. 

ב-1978 סיים לימודים באקדמיה הימית של ארצות הברית, במהלכם היה חבר בנבחרת הסיף של המוסד.

האריס התגייס לצי ארצות הברית, הוא בחר לשרת בכוחות האוויר, אך מכיוון שהיה קצר ראייה לא יכול היה להיות טיס והוכשר כאיש צוות אוויר. הוא שירת כאיש צוות במטוסי P-3C אוריון בטייסת הסיור VP-44, שימש קצין טקטי על נושאת המטוסים "USS Saratoga" בתקופה שהשתתפה בתקרית חטיפת "אקילה לאורו" ב-1985 ובתקיפה האמריקאית בלוב ב-1986. במלחמת המפרץ שימש קצין מבצעים בטייסת VP-4 שהוצבה במפרץ הפרסי. הוא פיקד על טייסת הסיור VP-46, פיקד על בסיס התעופה של הצי באי וידבי שבמדינת וושינגטון ופיקד על כנף סיור אווירי 1 של הצי במהלך מלחמת אפגניסטן.

ב-2002 מונה לקצין מבצעים של הצי החמישי ועסק בתכנון פעילותיו לקראת מבצע חופש לעיראק. ב-2004 הוצב במטה הצי כקצין תכנון לנושא הגנה מפני פעולות טרור. 

בשנים 2006–2007 שימש מפקד כוח המשימה המשותף בבסיס גואנטנמו. בתקופת פיקודו התאבדו שלושה עצירים זרים שהוחזקו במתקן המעצר בבסיס, האריס טען שההתאבדות הייתה מעשה מלחמתי נגד ארצות הברית, ולא נבעה ממצוקה. בשנים 2007–2008 שירת כקצין מבצעים של פיקוד דרום של ארצות הברית ולאחר מכן שירת כסגן ראש המבצעים הימיים במחלקת ההגנה.

בנובמבר 2009 מונה למפקד הצי השישי של ארצות הברית ושירת בתפקיד עד אוקטובר 2011. במסגרת זו פיקד על כוחות הצי במהלך התקיפה הצבאית הבינלאומית בלוב (מבצע שחר האודיסאה). בתפקידו הבא שימש עוזר לראש המטות המשולבים. באוקטובר 2013 מונה למפקד צי האוקיינוס השקט. 

במאי 2015 מונה למפקד פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית, הפיקוד הגדול ביותר במחלקת ההגנה, הוא שירת בתפקיד במשך שלוש שנים, עד מאי 2018.

במהלך הקריירה הצבאית שלו צבר למעלה מ-4,400 שעות טיסה, כולל כ-400 שעות טיסה במשימות סיור קרביות. הוא היה הקצין הוותיק ביותר בצי מקרב אנשי צוות האוויר ועל כן נשא את התואר "הינשוף האפור" ("Gray Owl"). 

בפברואר 2018 הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ כי בחר בהאריס לכהן כשגריר ארצות הברית באוסטרליה, בעקבות ההתפתחויות ביחסי ארצות הברית-קוריאה הצפונית, הוחלט על מינויו לשגריר ארצות הברית בקוריאה הדרומית והוא נכנס לתפקידו ביולי 2018 וסיים את כהונתו בינואר 2021.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הארי האריס** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה באתר פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית
* ביוגרפיה באתר הצי האמריקאי
* ראיון עמו באתר האקדמיה הצבאית של ארצות הברית
* סוכנויות הידיעות, אדמירל הארי האריס אמר כי סין היא האיום הגדול של ארצות הברית באזור לטווח הארוך, באתר hebrewnews,‏ 31 במאי 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  הארץ‏, מפקד גואנטנמו: התאבדות העצירים היא מעשה מלחמתי, באתר וואלה!‏, 11 ביוני 2006

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2019103387
* VIAF: 22156495386817561696
* WorldCat (עם VIAF): 22156495386817561696

 |
**מריה ויקטוריה אלטמן** (לבית **בלוך**), (באנגלית ובגרמנית: **Maria Altmann**;‏ וינה, אז אוסטריה-הונגריה, 18 בפברואר 1916 – שביוט-הילס (אנ'), לוס אנג'לס, קליפורניה, 7 בפברואר 2011), הייתה יהודייה אמריקאית ממוצא אוסטרי שהתפרסמה בעקבות המאבק המשפטי שלה להשבתן לבעלותה של חמש יצירות אומנות של הצייר גוסטב קלימט שנבזזו ממשפחתה על ידי הנאצים לאחר האנשלוס.

קורות חייה
----------

מריה אלטמן הייתה בתם החמישית והצעירה ביותר של גוסטב בלוך ותרזה באואר. דודתה הייתה אדלה בלוך-באואר, האישה שצוירה על ידי גוסטב קלימט בציורו המפורסם "דיוקנה הראשון של אדלה בלוך-באואר".

היא נישאה לפריץ אלטמן, טנור יהודי. זמן קצר לאחר סיפוח אוסטריה על ידי גרמניה הנאצית, החליטו בני הזוג לברוח מאוסטריה. הם מצאו מקלט בארצות הברית, שם נולדו ארבעת ילדיהם.

### הציורים של קלימט

שתי יצירות של קלימט הן דיוקנאות של אדלה בלוך-באואר, דודתה של מריה אלטמן. יצירות אלה היו בבעלות ממשלת אוסטריה מתקופת השואה, עד שמשפט שנערך בנושא פסק שהיצירות צריכות לשוב למשפחת בלוך, כאשר היורשת החוקית שלהן הייתה מריה אלטמן. את ההליך המשפטי יזמה מריה אלטמן בעצמה בעקבות פטירתה של אחותה הגדולה, והיא נעזרה בעורך הדין האמריקאי א. רנדול שנברג, צאצא למשפחה יהודית ממוצא אוסטרי גם הוא, ונכדו של המלחין ארנולד שנברג. מלבד הדיוקנאות של אדלה בלוך-באואר נפסק שיש להשיב לאלטמן שלושה ציורים נוספים של קלימט.

לאחר השבתן, מכרה אלטמן את היצירות לגלריות שונות ברחבי ארצות הברית בסכום כולל של 327.6 מיליון דולר. את הכסף תרמה לבניית מוזיאוני שואה בארצות הברית.

* דיוקנה הראשון של אדלה בלוך-באואר, 1907דיוקנה הראשון של אדלה בלוך-באואר, 1907
* דיוקנה השני, 1912דיוקנה השני, 1912
* יער אשור/ יער לִבנה, 1903יער אשור/ יער לִבנה, 1903
* עץ התפוח I, ‏1912עץ התפוח I, ‏1912
* בתים באונטראך שעל אגם אטר, 1916בתים באונטראך שעל אגם אטר, 1916

זיכרון
------

בשנת 2015, יצא הסרט "האישה בזהב", המגולל את המאבק המשפטי של אלטמן. הסרט הופק בבימויו של סיימון קרטיס (אנ'), עם הלן מירן בתפקיד מריה אלטמן וראיין ריינולדס בתפקיד עורך הדין רנדול שנברג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מריה אלטמן** בוויקישיתוף
* מריה אלטמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  O'Connor, Anne-Marie (8 בפברואר 2011). "Maria Altmann dies at 94; won fight for return of Klimt portrait seized by Nazis". *Los Angeles Times* (באנגלית). נבדק ב-2017-06-28. `{{cite news}}`:  (עזרה)
2. ↑  Charles, Gilbert (2 בפברואר 2006). "La vieille dame et les Klimt". *L'Express* (בצרפתית). נבדק ב-2017-06-28. `{{cite news}}`:  (עזרה)
3. ↑  Kinsella, Eileen (6 באפריל 2015). "Gustav Klimt's $100 Million portrait". *artnet News* (באנגלית). נבדק ב-2017-06-28. `{{cite news}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007597844105171
* GND: 139409122
* LCCN: no2015139341
* NDL: 001320440
* NLP: A32444333
* RERO: 02-A025822308
* RKD: 439989
* ULAN: 500698607
* VIAF: 101152290
* WorldCat: lccn-no2015139341

 |
**בית הנבחרים של ארקנסו** (באנגלית: **Arkansas House of Representatives**) הוא הבית התחתון של בית המחוקקים במדינת ארקנסו. בבית הנבחרים חברים 100 נציגים, המייצגים כל אחד מחוז בחירה שונה ובו כ-29,159 איש, לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית מ-2010. בית הנבחרים המדינתי מתכנס בקפיטול מדינת ארקנסו השוכן בבירת המדינה, ליטל רוק.

בתקופת השיקום שלאחר מלחמת האזרחים האמריקנית, הממשלה הפדרלית של ארצות הברית העבירה את חוקי השיקום ותושבי ארקנסו האפרו-אמריקאים קיבלו זכות הצבעה. אפרו-אמריקאים נבחרו ושירתו בבית הנבחרים של ארקנסו אף על פי שהכמויות שלהם ירדו בסופו של דבר כשהדמוקרטים השתלטו מחדש על הרשות המחוקקת בארקנסו והצליחו להחזיר את העליונות הלבנה לפוליטיקה המדינתית. בראשית המאה העשרים נאסר במידה רבה על אפרו-אמריקאים לשרת בבית הנבחרים המדינתי, כמו גם במדינות אחרות בדרום ארצות הברית.

יושב ראש בית הנבחרים עומד בראשו, ונבחר על ידי חברי בית הנבחרים אחת לשנתיים. תפקידיו כוללים פיקוח וניהול סדר היום השגרתי, מתן רשות דיבור לנואמים, שמירת הסדר והכללים, אישור כל הצעות החוק שהתקבלו, מינוי חברים לתפקידי הנהגה סיעתיים ומינויים לוועדות הקבועות של בית הנבחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הנבחרים של ארקנסו** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של בית הנבחרים של ארקנסו (באנגלית)

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007371503805171
* GND: 254742-9
* LCCN: n82221727
* VIAF: 154217396
* WorldCat: lccn-n82221727

 |
רבי **ירוחם פישל יהושע ברנשטיין** (מכונה **ר' פישל דיין**) (ה'תר"ם 1880 לערך - כ"ט בחשוון תש"ט, 1948) היה רב עדת החסידים בירושלים, וראש ישיבת חיי עולם, חבר ועד הישיבות בארץ ישראל. היה ממקימי הרבנות הראשית. בהמשך פרש לאגודת ישראל ובסוף ימיו היה חבר העדה החרדית.

תולדות חייו
-----------

נולד לרבי משה ישראל בירושלים בנו של רבי בנימין יהודה לייב ברנשטיין. צאצא של אדמו"רי לעלוב, קרלין ושל היהודי הקדוש מפשיסחה. היה מקורב לאדמו"ר רבי אברהם אלימלך מקרלין ולמד עמו בחברותא. לאחר הגעת רבי אברהם מרדכי אלתר מגור לישראל התקשר גם אליו. נישא לדינה, בתו של רבי יהושע אשר רבינוביץ.

היה ממייסדי הרבנות הראשית. בכ"ו בטבת תרפ"ח (1928) פרש באופן רשמי יחד עם הרב צבי פסח פרנק מכנסת ישראל, הארגון הכללי של יהודי ארץ ישראל. השניים לא הצטרפו לאגודת ישראל אלא עמדו בראש ארגון חדש: "עדת ישראל החרדית". עם זאת, המשיכו שני הרבנים לשמש כחברים במועצת הרבנות הראשית. מצב זה גרם לתרעומת בציבור והיו שקראו להם להתפטר מתפקידם. עם זאת, הרב קוק סירב לגנותם ומנע ניסיונות להדיחם מן התפקיד. בשל קרבתו לרבי מגור פרש הרב ברנשטיין בתרצ"ה משותפותו עם הרב פרנק והצטרף למעשה לאגודת ישראל.
בטבת תרצ"ז, לאחר שנבחרה מועצה חדשה לרבנות הראשית (ובין חבריה הרב פרנק), הצטרף הרב ברנשטיין באופן רשמי לבית הדין של העדה החרדית.

כיהן כראב"ד בד"ץ כוללות החסידים בירושלים, שהיה בית הדין של הציבור החסידי בירושלים. בנוסף לכך כיהן כראש ישיבת חיי עולם וכיהן בתפקיד לאחר פטירת סבו רבי בנימין יהודה לייב, ראש הישיבה הראשון. לאחר פטירתו ירש את מקומו בראשות ישיבת חיי עולם הרב דב בריש ווידנפלד. הוא כיהן גם כחבר ועד הישיבות בנשיאות הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג ובראשות הרב איסר זלמן מלצר.

כחודשיים לפני פטירתו, בי"ג באב תש"ח, כאשר כיהן כרב בעדה החרדית, חתם יחד עם רבנים נוספים מהעדה על כרוז המביע התנגדות חריפה לגיוס נשים לצה"ל.

נקבר בבית העלמין הקטן ליד מבנה שערי צדק הישן.

חידושיו נקבצו ונדפסו לאור בה'תשנ"ו בספר **תורת ירוחם**, שנדפס יחד עם הספר "פרי אהרון" שבו נקבצו שיעורי בנו רבי אהרון ברנשטיין. היה ברשותו אוסף של כתבי יד נדירים. כך למשל היו בידו כ"ח תשובות הלכתיות מהרב דוד שלמה אייבשיץ הלבושי שרד, שנדפסו על ידי בניו וחתניו בשנת תשכ"ב בספר "מי מנוחות". כתביו של היהודי הקדוש ששכנו אצלו, נדפסו בספר "כתר היהודי".

משפחתו
------

לרב ברנשטיין היו שלושה בנים ושתי בנות. בנו יעקב חנניה היה מנהל ישיבת חיי עולם. בתו ברכה נישאה לרב משה אדלר, רב שיכון הרבנים. בנם הוא הרב בנימין אדלר, ממלא מקום אביו ברבנות, חבר בד"צ אגודת ישראל. בנו הרב אהרן היה חבר בד"ץ אגודת ישראל וראש ישיבת חיי עולם.

קישורים חיצוניים
----------------

* ירוחם פישל יהושע בן משה ישראל ברנשטיין (1880-1948), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  בתפארת בית דוד (ויינשטוק) מופיע התאריך כ"ט בכסלו תש"ט
2. ↑  ראו עוד בהצופה אודות האספה של זקני חסידי קרלין בראשות האדמו"ר רבי אברהם אלימלך מקרלין.
3. ↑  היה נכד לאדמו"רי פוריסוב, דור רביעי ליהודי הקדוש מפשיסחא
4. ↑  בן ציון מאיר חי עוזיאל, מכמני עוזיאל
5. ↑  הפסקה כולה מבוססת על מנחם פרידמן, חברה ודת, ירושלים תשל"ח, עמ' 381-367
6. ↑  פאר הדור חלק ה'
7. ↑  ראו בהקדמת הספר "מגילת סתרים" לרבי דוד שלמה אייבשיץ.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007306291605171
* VIAF: 97193874
* WorldCat: lccn-nr96013821

 |
**השן שהתנדנד לה הילד** הוא ספר ילדים שנכתב על ידי מאיר שלו ואויר על ידי מישל קישקה, ספר זה יצא לאור בנובמבר 2020 בהוצאת עם עובד .

תקציר העלילה
------------

בשונה מהמצב המוכר לבני האדם, בו ילד מתלונן על כך שאחת משיניו מתנדנדת, הסיפור מציג את נקודת מבטה של השן שמרגישה שהילד מתנדנד לה. כשהילד מגלה שמתנדנדת לו שן, הוא נבהל מאוד, והקוראים עלולים לחשוב שיתוארו תחושותיו של הילד, אך מאיר שלו, החליט להפתיע אותנו בכך שהציג בסיפור את השן כגיבורה הראשית, ועשה האנשה לדמות השן, אשר הופכת בסיפור להיות בעלת תכונות ורגשות רבים.

אמצעים רטוריים
--------------

מאיר שלו עושה האנשה לדמות השן: השן מתארת רגשות מעורבים בכל מיני מצבים בסיפור, למשל: כשאימו של הילד מכנה אותה בשם "שן חלב", היא נעלבת וקוראת לילד ולאימו בכינוי הנתפס בעיניה כמלגלג. בשלל מצבים מהמציאות, מתואר שהשן היא שחשה תחושות לעומת הילד, כגון: כשלילד קשה לנגוס בתפוח, השן מרגישה זאת במקומו ומחליטה לקשור את הילד לדלת בשונה מהמוכר.

לאורך הסיפור משולבים משחקי מילים ושעשועי לשון רבים בהקשר לשיניים ואלו מוסיפים להנאת הקורא.

ביקורות
-------

הספר מעביר מסרים חינוכיים, המתייחסים לערכים כמו עצמאות והתבגרות טבעית המתרחשות בחייו של כל אחד, וכולם גדלים וצריכים לקבל ולהבין זאת. קהל היעד של ספר זה הוא ילדים בגילאי 3–7, אך הוא מתאים גם למבוגרים בזכות איוריו המשעשעים של מישל קישקה והפנייה של שלו אל ההורים שקוראים את הסיפור יחד עם ילדיהם.

הסופרת והלשונאית, עטרה אופק, טוענת שהאנשתה של השן והצגתה כדמות הראשית והכפולות המאוירות של הסיפור הופכות את הסיפור לספר מתח מרתק וממש מפצירות בקורא להתעכב עליהן ולא להחמיץ שום פרט, לא חשוב מה גילו של הקורא.

נירה לוין, באתר דףדף, טוענת כי איוריו של מישל קישקה, מאייר הספר, רומזים על קווי האופי ותכונות הדמויות, ובכך מעניקים לספר חוויה רב חושית ומענגת. היא טוענת שהמסר של הסיפור, הוא מסר חיובי וחינוכי על ההזדמנות של דלי הסיכוי להשמיע את קולם.

הערות שוליים
------------

1. ↑  השן שהתנדנד לה הילד - מאיר שלו, באתר www.e-vrit.co.il
2. 1 2 3 4  השן שהתנדנד לה הילד : דף דף, ספרות ילדים : ספרים : ביקורות לפי סדר א"ב, באתר www.dafdaf.co.il
3. ↑  השן שהתנדנד לה ילד - מאיר שלו | KidsBest - ספרים מומלצים לילדים, באתר KidsBest
4. ↑  השן שהתנדנד לה הילד | מאיר שלו – עם עובד, באתר www.am-oved.co.il
**ירון אבולעפיה** הוא מעצב תאורה ישראלי-הולנדי.

ביוגרפיה
--------

אבולעפיה הוא יליד תל אביב. למד אמנות, כולל ציור ופיסול, בבית הספר של מוזיאון תל אביב לאמנויות ואחר כך במגמת אמנות חזותית בתיכון תלמה ילין בגבעתיים. עוד בימי התיכון, בגיל 17, נמשך לתחום עיצוב התאורה במופעי תיאטרון ומחול ושיתף פעולה עם אמנים בתחומים אלה. הוא סיים תואר ראשון בחקר התיאטרון של אוניברסיטת תל אביב ואחר כך תואר שני בעיצוב במה במכון פרנק מוהר בחרונינגן שבהולנד. מאוחר יותר סיים עבודת דוקטורט ("התאורה שמעבר לדרמה") באוניברסיטה המלכותית בחרונינגן בנושה הסמיוטיקה והפואטיקה של התאורה בתיאטרון העכשווי. 

אבולעפיה עיצב עד עכשיו תאורות עבור 200 מופעי תיאטרון, מחול, מיצבים, קונצרטים ומופעי טלוויזיה בינלאומיים. 
שיתף פעולה עם הבלט הממלכתי של ברלין ומאוחר יותר עיצב במופעים של בלט האופרה בדיסלדורף, להקת המחול רמברט, תיאטרון המחול של הולנד, הבלט הלאומי של אנגליה, להקת "דאנסה קונטמפוראנאה דה קובה", התיאטרון ההונגרי הממלכתי של קלוז' (רומניה) ולהקות ותיאטראות רבים אחרים.
הוא ידוע, בין השאר, גם בשיתוף הפעולה שלו עם המוזיקאי ואיש התיאטרון האוונגרדי הגרמני היינר גבלס, עם הכוריאוגרף הבריטי הנרי אוגוויקה ועם הכוריאוגרף הישראלי-הולנדי איציק גלילי.

עבודתו מושפעת על ידי הכשרתו כאמן חזותי מנעוריו. גישתו, המשתלבת במגמות האמנויות הבמה בנות זמננו, נותנת משקל רב יותר לתאורה, הפועלת כמרכיב אוטונומי ודינמי ביצירת ההצגה ובביטוי מסריה. 

אבולעפיה מלמד כמרצה אורח במוסדות אקדמאים וכתות אמן רבים ברחבי העולם – למשל, בבית הספר לאמנויות באמסטרדם, בבית הספר המרכזי לדיקלום ולדרמה בלונדון, בית הספר הלאומי לאמנויות הבמה בדנמרק, האוניברסיטה לאמנויות בבוקרשט, בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים, באוניברסיטת תל אביב ובפקולטה לתיאטרון של האקדמיה לאמנויות הבמה של פראג. הוא חבר בחבר שופטים בתחרויות בינלאומיות לעיצוב תאורה.

ספרים
-----

* Yaron Abulafia, *The Art of Light on Stage – Lighting in Contemporary Theatre*, Routledge, 2016

פרסים ואותות הוקרה
------------------

* 2008 - פרס ראשון (בחסות חברת פיליפס) על עיצוב הצגת "פר גינט" בתחרות ברומניה
* 2011 - נבחר למועמד לתואר "אביר התאורה" (Knight of Illumination), בגין עבודתו במופע "Awakenings" עם להקת רמברט.
* 2011 - פרס לעיצוב תאורה על עבודתו בהצגת המחזה "בתוך הבדידות של שדות הכותנה" מאת ברנאר-מארי קולטס על במת האנסמבל הרצליה (בבימוי יעל קרמסקי)

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ירון אבולעפיה
* מרט פרחומובסקי, ‏"מצייר באור" - ראיון עם ירון אבולעפיה, באתר "במחשבה שנייה", 6 באפריל 2010
* פרטים ביוגרפיים באתר zoominformation
פירוש נוסף ערך זה עוסק במרחב טופולוגי. אם התכוונתם למרחב מנה באלגברה ליניארית, ראו מרחב מנה (אלגברה ליניארית).
בטופולוגיה, **מרחב מנה** הוא מרחב טופולוגי שנוצר על ידי "צמצום" של מרחב טופולוגי על ידי פונקציה, יחס שקילות או פעולת חבורה. הטופולוגיה של מרחב המנה עבור פונקציה, יחס שקילות או חבורה פועלת נתונים, נקראת **טופולוגיית המנה**.

הגדרות
------

### הגדרה על ידי פונקציה

בהינתן מרחב טופולוגי {\displaystyle \left(X,\tau \_{X}\right)} וקבוצה Y (שעליה אין בהכרח טופולוגיה), עם פונקציה \ f: X \rightarrow Y שהיא על, נגדיר טופולוגיה על Y על ידי {\displaystyle \ \tau \_{Y}=\left\{U\subset Y:f^{-1}(U)\in \tau \_{X}\right\}}. טופולוגיה זו נקראת **טופולוגיית המנה**, ופונקציה כזו נקראת **פונקציית מנה**. בדרך זו אנו מכריחים את הפונקציה להיות רציפה, על ידי בניית טופולוגיה מתאימה על המרחב השני: טופולוגיית המנה על Y היא הטופולוגיה העשירה ביותר שבעבורה f רציפה. כלומר, אם {\displaystyle X,Y} שניהם מרחבים טופולוגיים ו-f:X\to Y רציפה, אז הטופולוגיה הנתונה של Y עשויה להיות דלה יותר מטופולוגיית המנה.

כאשר X מרחב קומפקטי ו-Y מרחב האוסדורף, ו-f פונקציה רציפה ועל, אז הטופולוגיה של Y היא טופולוגיית המנה עבור f.

### הגדרה על ידי יחס שקילות

דרך נוספת להגדרת טופולוגיית המנה היא על ידי יחס שקילות. אם X מרחב טופולוגי שמוגדר עליו יחס שקילות R, מרחב המנה הוא קבוצת מחלקות השקילות ביחס R, אותה נסמן {\displaystyle X/R}, כאשר הטופולוגיה עליה מתקבלת כמו בהגדרה לעיל על ידי פונקציה, עבור פונקציית ההטלה למחלקות השקילות. כלומר, {\displaystyle \tau \_{X/R}=\left\{U\subset X/R\mid p^{-1}\left(U\right)\in \tau \_{X}\right\}}, כאשר {\displaystyle p:X\to X/R} היא הפונקציה {\displaystyle p\left(x\right)=\left[x\right]=\left\{y\in X\mid xRy\right\}}.

דוגמאות
-------

עיגול במישור הופך לספירה (במרחב התלת-ממדי) על ידי כיווץ השפה שלו (המעגל) לנקודה אחת.
* הספירה הדו-ממדית {\displaystyle S^{2}\subset \mathbb {R} ^{3}} ניתנת להצגה כמרחב מנה של כדור היחידה במישור {\displaystyle D^{1}}, על ידי יחס השקילות המזהה את כל שפתו של {\displaystyle D^{1}} עם נקודה יחידה (למשל הקוטב הצפוני). בנייה זו מדגימה כיצד פעולת מנה אינה משמרת תכונות גאומטריות; בעוד שהעיגול ניתן לשיכון במישור, לאחר פעולת המנה מתקבלת ספירה דו-ממדית אותה כבר ניתן לשכן רק במרחב התלת-ממדי.
* המרחב הפרויקטיבי {\displaystyle \mathbb {FP} ^{n}} הוא מרחב מנה של {\mathbb {F}}^{n} המתקבל על ידי יחס השקילות {\displaystyle {\vec {x}}\sim \lambda {\vec {x}}} לכל {\displaystyle {\vec {x}}\in \mathbb {F} ^{n}} ולכל סקלר {\displaystyle \lambda \neq 0}.

קישורים חיצוניים
----------------

* מרחב מנה, באתר MathWorld (באנגלית)
**השסע הבין-גלוטאלי** (באנגלית: **Intergluteal cleft**; ידוע גם בשמות: **Natal cleft** ו-**Cluneal cleft**) הוא החריץ שמפריד בין שני חלקי העכוז, העובר ממש מתחת עצם העצה לחיץ הנקביים, ומכונה כך מכיוון שהוא מהווה את הגבול הנראה לעין בין שתי הבליטות המעוגלות החיצוניות של שני שרירי העכוז הגדולים.

שמות אחרים לו הם השסע האנאלי, קרנה אנאליס (Crena analis), הזירה הבין-גלוטאלית (Arena interglutealis) ורימה אני (Rima ani). השסע הבין-גלוטאלי ממוקם מעל לפי הטבעת.

ישנן מספר הפרעות שעלולות להשפיע על השסע הבין-גלוטאלי, ביניהן פסוריאזיס הפוכה (Inverse psoriasis (אנ')‏), תסמונת נסיגת עצם-הזנב (Caudal regression syndrome) וציסטה פילונידלית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **השסע הבין-גלוטאלי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Intergluteal cleft". נבדק ב-15 ביולי 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  James, William (2005). *Andrews' Diseases of the Skin:Clinical Dermatology*. Saunders. p. 193. ISBN 0-7216-2921-0.
3. ↑  Heuser, C. "Caudal regression syndrome". *science direct*. נבדק ב-15 ביולי 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TA98: A01.2.08.003

 |
**ג'ון סמיברט** (באנגלית: **John Smibert**‏; 1688 – 1751) היה אמן אמריקאי-סקוטי שנולד באדינבורו, סקוטלנד, ומת בבוסטון, מסצ'וסטס, אמריקה הבריטית.

קריירה
------

סמיברט החל ללמוד ציור באדינבורו. כשעבר ללונדון בשנת 1709 עבד כנהג מרכבה וכמעתיק.

1713-1716, למד אצל גודפרי נלר באקדמיה הגדולה של קווין סטריט, ואז חזר לאדינבורו, וחיפש עבודה כצייר דיוקנאות. לאחר מכן הוא נסע לאיטליה בין השנים 1719 ל-1722 כדי להעתיק ציורים של הציירים הגדולים, וחזר והתיישב בלונדון ועבד כצייר פורטרטים בין השנים 1722–1728.

סמיברט הפך לחבר ב"מועדון הוורד והכתר" וערך סקיצה לציור קבוצתי של חברי המועדון, כולל ג'ורג' ורטו, ג'ון ווטון, תומאס גיבסון, ברנרד לנס ואמנים אחרים.

בין הדיוקנאות שלו בלונדון ניתן למצוא את אחד הבישופים שנקרא ג'ורג' ברקלי , שבשנת 1728 פיתה את סמיברט להתלוות אליו לאמריקה, מתוך כוונה להיות פרופסור לאמנויות יפות במכללה שברקלי תכנן להקים בברמודה. אולם המכללה מעולם לא הוקמה, וסמיברט התיישב בבוסטון, שם נישא בשנת 1730. הוא גר בפינת רחוב בראטל וקווין סטריט. הוא השתייך לאגודת הצדקה הסקוטית של בוסטון.

בשנת 1728 החל לצייר את הציור "ג'ורג' ברקלי ומשפחתו", שנקרא גם "קבוצת ברמודה", בגלריה לאמנות של אוניברסיטת ייל. הציור כולל קבוצה של שמונה דמויות. נראה כי האדם הרחוק משמאל הוא למעשה האמן עצמו. הוא צייר דיוקנאות של ג'ונתן אדוארדס והשופט אדמונד קווינסי (במוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון), גברת סמיברט, פיטר פייני והמושל ג'ון אנדקוט (באגודה ההיסטורית של מסצ'וסטס), ג'ון לובל (אוניברסיטת הרווארד). דוגמאות נוספות ליצירותיו הן בבעלות אוניברסיטאות הרווארד וייל, בידי קולג' בואדווין, באגודה ההיסטורית של מסצ'וסטס ובאגודה ההיסטורית והגניאלוגית בניו אינגלנד.

בשנת 1734 פתח סמיברט חנות בה מכר צבעים, ציוד לאומנים אחרים והדפסים. בסטודיו שלו מעל החנות הוא הציג העתקים של האומנים הגדולים שצייר באירופה. אוסף זה, אותו כינה ריצ'רד סונדרס "גלריית האמנות הראשונה באמריקה", סיפק חלק ניכר מההשכלה האמנותית המוקדמת לצ'ארלס וילסון פיל, גילברט סטיוארט וג'ון טרומבול.

בנו נתנאל היה גם צייר.

סמיברט נקבר בקבר לא מסומן באדמת הקבורה בבוסטון.

גלריה
-----

* הבישוף ברקליהבישוף ברקלי
* משפחת ברקלי משפחת ברקלי
* בנג'מין מורלנד בנג'מין מורלנד
* אליזבת דוונפורט אליזבת דוונפורט

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון סמיברט** בוויקישיתוף
* ג'ון סמיברט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  *John Smibert*, Oxford Art Online
2. ↑  Cust, Lionel Henry (1897). "Smibert, John". In Lee, Sidney (ed.). Dictionary of National Biography. 52. London: Smith, Elder & Co.
3. ↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Smybert, John". Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007436866305171
* BnF: cb131685934 (data)
* GND: 119326361
* ISNI: 0000 0000 8147 5374
* LCCN: nr89014425
* RKD: 73262
* SNAC: w6v12m21
* SUDOC: 074298372
* ULAN: 500006043
* VIAF: 67273440
* WorldCat: lccn-nr89014425

 |
בטופולוגיה, **מרחב היפרבולי** הוא מרחב גאודזי הדומה, במובן מסוים, למודל הדיסק של הגאומטריה ההיפרבולית. בגאומטריה של מרחבים כאלה חלה בדרך כלל הגרסה ההיפרבולית של אקסיומת המקבילים - דרך כל נקודה שמחוץ לישר עוברים אינסוף ישרים מקבילים. 

משולש גאודזי במודל הדיסק של הגאומטריה ההיפרבולית
מרחב הוא היפרבולי אם קיים {\displaystyle \ 0\leq \delta } כך שכל המשולשים הגאודזיים במרחב הם "\delta-דקים", כלומר, כל נקודה שעל אחת הצלעות של משולש גאודזי נמצאת במרחק \ \delta  לכל היותר משתי הצלעות האחרות. יש הגדרות שקולות רבות, שלכולן אותו תוכן: הפנים של משולשים במרחב היפרבולי אינו יכול להתרחק מן הצלעות. כדוגמה קיצונית, עץ הוא מרחב היפרבולי, משום שכל המשולשים בו הם 0-דקים.

כל מרחב גאודזי חסום הוא היפרבולי, ולכן התכונה נעשית מעניינת רק במרחבים שאינם חסומים. מרחבי {\displaystyle \ {\mbox{CAT}}(k)} עם k<0 הם היפרבוליים. מאלה, משטחי רימן בעלי עקמומיות שלילית מהווים הדוגמה החשובה ביותר למרחבים היפרבוליים. מנגד, המרחב האוקלידי, מכל מימד, אינו היפרבולי.

השפה של מרחב היפרבולי
---------------------

עותק איזומטרי של מחצית הישר {\displaystyle \ [0,\infty )} במרחב מטרי נקרא **קרן**. שתי קרניים {\displaystyle \ \gamma \_{1},\gamma \_{2}:[0,\infty )\rightarrow X} הן "אסימפטוטיות זו לזו", אם המרחק {\displaystyle \ d(\gamma \_{1}(t),\gamma \_{2}(t))} חסום. זהו יחס שקילות על מרחב הקרניים. המרחב של מחלקות השקילות הוא ה**שפה** של המרחב. לדוגמה, הקרניים במישור האוקלידי הן קרניים ישרות (במובן הגאומטרי, הרגיל, של המלה), ושתי קרניים אסימפטוטיות זו לזו אם ורק אם הן מצביעות לאותו כיוון. לכן, השפה של המישור היא אוסף הכיוונים של קרניים - "המעגל באינסוף".

אם מוסיפים למרחב היפרבולי את השפה שלו, מתקבל מרחב טופולוגי מטריזבילי וקומפקטי, שהמרחב המקורי (עם הטופולוגיה המטרית שלו) מהווה תת-מרחב פתוח וצפוף שלו. במילים אחרות, הטופולוגיה של מרחב היפרבולי (גם אם לא המטריקה עצמה), ניתנת לשיכון טבעי במרחב מטרי קומפקטי. בפרט, יש לה קומפקטיפיקציה.

כל קוואזי-איזומטריה של מרחבים היפרבוליים משרה הומיאומורפיזם של השפות; מכאן שהטופולוגיה של השפה היא שמורה קוואזי-איזומטרית של מרחבים היפרבוליים.

ראו גם
------

* מרחב (CAT(k
* חבורה היפרבולית

קישורים חיצוניים
----------------

* מרחב היפרבולי, באתר MathWorld (באנגלית)
מרחב טופולוגי הוא **מטריזבילי** אם הטופולוגיה שלו מושרית על ידי מטריקה. קיימים מספר תנאים שקיומם גורר את אפשרות הגדרת המטריקה על המרחב, המפורסם שביניהם הוא משפט המטריזציה של אוריסון, לפיו כל מרחב שמקיים את אקסיומת ההפרדה T3 ואת אקסיומת המנייה השנייה הוא מטריזבלי. בהוכחה ניתנת המטריקה אך למעשה בדרך כלל לא ניתן להציג אותה באופן מפורש, לכן עיקר היתרון במשפט הוא האפשרות להחיל את התכונות הטופולוגיות של המרחבים המטריים על מרחבים טופולוגיים מופשטים.

משפט המטריזציה של נגאטה-סמירנוב מרחיב את משפט המטריזציה של אוריסון. לפי משפט זה מרחב הוא מטריזבילי אם ורק אם הוא מקיים את אקסיומת ההפרדה T3 וכן קיים לו בסיס שמורכב מאיחוד בן מנייה של אוספי קבוצות שהם סופיים באופן מקומי (כלומר כל קבוצה פתוחה במרחב נחתכת עבור כל אוסף רק עם מספר סופי של קבוצות).

מרחב נקרא **מטריזבילי באופן מקומי** אם לכל נקודה קיימת סביבה פתוחה ומטריזבילית שמכילה אותה. סמירנוב הוכיח שמרחב האוסדורף שהוא מטריזבילי באופן מקומי הוא גם מטרזבילי אם ורק אם הוא פרקומפקטי. בפרט עבור יריעות שהן הומאומורפיות באופן מקומי למרחב האוקלידי ולכן מטריזביליות באופן מקומי, ניתן להגדיר עליהן מטריקה בדיוק כאשר הן פרקומפקטיות.

פליקס האוסדורף הוכיח (1930) שכל מטריקה על תת-קבוצה סגורה של מרחב מטריזבילי אפשר להרחיב למטריקה על המרחב כולו.

ראו גם
------

* מטריקה
**אנה** (אנס) **דרזדן-פולק** (בהולנדית: **Anna Dresden-Polak**; ‏ 24 בנובמבר 1906 – 23 ביולי 1943) הייתה מתעמלת אולימפית יהודייה-הולנדית, זוכת מדליית הזהב הקבוצתית בהתעמלות נשים באולימפיאדת אמסטרדם, שנרצחה בשואה.

קורות חיים
----------

דרזדן-פולק נולדה באמסטרדם ב-1906. היא הייתה חברה בנבחרת ההולנדית להתעמלות נשים, שזכתה במדליית הזהב האולימפית באולימפיאדת אמסטרדם, במדליית כסף זכתה נבחרת איטליה ובמדליית ארד נבחרת בריטניה. הנבחרת כללה 5 נשים יהודיות (סטלה בליץ-אחסטריבה, הלנה קלוט-נורדהיים, יודיק טיימנס-סימונס ואלקה דה לוי), ואף המאמן חריט קלירקופר היה יהודי. אולימפיאדת אמסטרדם הייתה הראשונה בה נכלל מקצוע התעמלות הנשים. התחרות הייתה לקבוצות, ומדליות אישיות לא חולקו. דרזדן-פולק זכתה במדליית הזהב ביחד עם קבוצתה.

דרזדן-פולק נספתה ביחד עם בני משפחתה, בעלה ובתה בת ה-6 במחנה סוביבור. מבין חמש החברות היהודיות בנבחרת התעמלות הנשים של הולנד, נספו שתי מתעמלות נוספות (קלוט-נורדהיים וטיימנס-סימונס), וכן המאמן קלירקופר בסוביבור, בליץ-אחסטריבה נספתה באושוויץ. רק אחת, דה לוי שרדה את השואה. בשנת 1997 הונצחו בנות הנבחרת, ומאמנן קלירקופר, ביד לאיש הספורט היהודי, במכון וינגייט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנה דרזדן-פולק** בוויקישיתוף

* אנה דרזדן-פולק, באתר olympedia.org
* אנה דרזדן-פולק באתר יד ושם
* דף זיכרון לזכר דרזדן-פולק ומשפחתה באתר ההנצחה ליהודי הולנד.
* דף הנצחה ליהודיות מבין נבחרת המתעמלות ההולנדית ב-1928 באתר היכל התהילה לספורטאי היהודי.
פירוש נוסף ערך זה עוסק באי במדינת ניו יורק. אם התכוונתם לעיר במדינת נברסקה, ראו גרנד איילנד (נברסקה).

האי במבט מלמעלה
הגשר הדרומי המוביל לאי גרנד איילנד
**גרנד איילנד** הוא אי בקצה המערבי של מדינת ניו-יורק ששטחו הוא 86 קילומטרים רבועים הנמצא בנהר ניאגרה, דרומית למפלי ניאגרה על הגבול בין ארצות הברית ובין קנדה.

האי נרכש על ידי מרדכי מנואל נח שקרא בשנת 1825 ליהודים ליישבו כדי להקים מדינה חדשה ליהודים במסגרת ארצות הברית של אמריקה. על-פי הצעתו, שמה של המדינה אמור היה להיות "אררט". קריאתו לא נענתה ורעיונו של נח לא הצליח להתממש. בשנת 1833 מכר נח את חלקו באי.

גרנד איילנד כיום
----------------

כיום האי מיושב בדלילות. במרכזו העיירה גרנד איילנד המונה כ- 19 אלף איש. שני גשרים (צפוני ודרומי) מחברים את האי ליבשה. כביש מרכזי עובר באי ומשרת את הנוסעים בין מפלי ניאגרה לעיר באפלו הסמוכה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גרנד איילנד** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של גרנד איילנד (באנגלית)
* אביבה לורי, יהודי חסר מנוח, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2005

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007536001905171
* LCCN: sh85056385
* NARA: 10036947

 |
**אנה וידוביץ'** (בקרואטית: **Ana Vidović**; נולדה ב-8 בנובמבר 1980) היא גיטריסטית קרואטית הנחשבת לאחת הווירטואוזיות הצעירות בעולם המנגנות על גיטרה קלאסית.

ביוגרפיה
--------

וידוביץ' נולדה בקרלובץ, עיר ליד זאגרב בקרואטיה. היא התחילה לנגן בגיל 5 וכשהייתה בת 7 ניגנה לראשונה בהופעה. כשהייתה בת 11 היא התחילה להופיע ברחבי העולם ובגיל 13 הפכה לתלמידה הצעירה ביותר באקדמיה הלאומית למוזיקה בזאגרב, שם למדה מאיסטבן רומר.

בעקבות פרסומה הגובר באירופה היא קיבלה הצעה ללמוד בבית הספר למוזיקה פיבודי בבולטימור, ארצות הברית. אותו סיימה ב-2001.

הופעות ופרסים
-------------

וידוביץ' הופיעה מעל אלף פעמים ברחבי העולם. בין היתר בלונדון, פריז, וינה, רומא, סן פרנסיסקו ואף בישראל. פעם אחת כשהייתה בת 12 במסגרת קשרי החוץ-תרבות עם קרואטיה ולשתי הופעות האחת בתל אביב והשנייה בסכנין ב-2009.

וידוביץ' זכתה בפרסים רבים במהלך הקריירה שלה, ביניהם פרס אלברט אוגוסטין האנגלי, פרס פרנסיסקו טארגה הספרדי, פרס האירוויזיון לאמנים צעירים ועוד רבים.

גיטרה
-----

הגיטרה של וידוביץ' היא גיטרה קלאסית עם תמיכה (bracing) בסגנון ה"רשת" שנבנתה על ידי ג'ים רדגייט האוסטרלי, ואורך המיתר שלה הוא 640 מ"מ (מעט קצר מהרגיל).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנה וידוביץ'** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של אנה וידוביץ'
* אנה וידוביץ', ברשת החברתית פייסבוק

* אנה וידוביץ', באתר MusicBrainz (באנגלית)

* אנה וידוביץ', באתר Discogs (באנגלית)
* ריאיון עם אנה וידוביץ'

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 4035358
* GND: 1160053308
* ISNI: 0000 0000 5218 8990
* LCCN: no2002079257
* MusicBrainz: 36b04c93-4bad-45e0-96ad-8cf7313ecce1
* NSK: 000117414
* SUDOC: 152922970
* VIAF: 4603073
* WorldCat: lccn-no2002079257

 |
**אנה וילניצה** (בקרואטית: **Ana Vilenica**; נולדה ב-16 ביולי 1978) היא שחקנית קרואטית.

ביוגרפיה
--------

וילניצה נולדה ברייקה.

ב-2003 שיחקה בסרט הבוסני "Gori vatra" המתרחש בתקופה שלאחר מלחמת בוסניה.

באירוויזיון 2003 הגישה את הניקוד של בוסניה והרצגובינה.

ב-2003 ו-2004 הנחתה את התחרות לבחירת נציג בוסניה והרציגובינה לאירוויזיון.

ב-2004 שיחקה בהפקה של ערוץ הולמרק "La Femme Musketeer" אודות לואי הארבעה עשר, מלך צרפת שצולמה בקרואטיה.

ב-2006 שיחקה בסרט הילדים "Duh u mocvari".

ב-2007 הפיקה וביימה את הסרט הקצר "The Window", באותה שנה גילמה מזכירה בסרט הבריטי "Outlanders".

בין 2007 - 2008 שיחקה בסדרה ההיסטורית "Ponos Ratkajevih".

בין 2009–2010 שיחקה את התפקיד הראשי באופרת הסבון "Dolina sunca", שם היא גילמה אלמנה העוברת לגור בזגרב ומגלה שלבעלה היו חיים כפולים.

ב-2010 התמודדה ב-"Zvijezde pjevaju" הגרסה הקרואטית של רוקדים עם כוכבים.

ב-2012 שיחקה ב-"Lea i Darija", סרט ביוגרפי על לאה דויטש.

קישורים חיצוניים
----------------

* אנה וילניצה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* Sandra Vukić, Ana Vilenica: Željna sam odmora, Nezavisne novine, ‏2011-01-21 (בקרואטית)


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2017026673
* VIAF: 237148876440649740008
* WorldCat: lccn-no2017026673

 |
**אנה דה מנדוסה ודה לה סרדה, נסיכת אבולי, דוכסית פסטרנה ורוזנת מליטו** (באנגלית: **Ana de Mendoza y de la Cerda**;‏ 29 ביוני 1540, סיפואנטס, גוודלחרה - 2 בפברואר 1592, פסטרנה) הייתה אריסטוקרטית ספרדיה.

ביוגרפיה
--------

### שנים ראשונות

אנה דה מנדוסה הייתה צאצאית למשפחת מנדוסה, אחת מהמשפחות המשפיעות ביותר בספרד באותה תקופה. היא הייתה הילדה היחידה מנישואי דייגו הורטאדו דה מנדוסה ודה לה סרדה, משנה למלך אראגון, ומריה קטלינה דה סילבה וטולדו. אנה נישאה בגיל שתים עשרה (בשנת 1552) לרוי גומס דה סילבה, לפי המלצת הנסיך פליפה, שהפך בהמשך למלך פליפה השני. אישה היה נסיך אבולי (עיר במחוז נאפולי באיטליה) ושר אצל המלך. ההתחייבויות המדיניות של רוי גומס גרמו לכך שהוא שהה באנגליה במהלך חמש שנות נישואיהם הראשונות, כך שהזוג נמצא בקרבה פיזית רק במשך שלושה חודשים.

אנה דה לה מנדוסה הייתה אחת מהנשים המוכשרות בתקופתה. על אף שאיבדה עין אחת, היא נחשבה לאחת מהנשים היפות ביותר בחצר המלכות הספרדי. בין התאוריות המוצעות לגבי אובדן עינה הימנית, התאוריה הכי נתמכת היא שהנסיכה נפצעה עוד בימי ילדותה מקצה של חרב כסף שהחזיק אחד מאנשי החצר, או באימון סיף. מידע זה אינו ודאי וייתכן שהייתה שתומת עין או פוזלת. על כל פנים, פגם זה לא הסיר ממעמדה המלכותי, והיא השפיעה רבות בחצר המלכות הספרדי.

### לאחר מותו של רוי גומס דה סילבה

לאחר מותו הפתאומי של רוי גומס דה סילבה בשנת 1573, אנה נדרשה לנהל לבדה את ירושתם הגדולה והדבר גרם לבעיות רבות בסוף חייה. אם כי ילדיהם זכו למעמד גבוה.

### חצרו של פליפה השני וצרותיה

בשל מעמדה הרם, אנה דה לה מנדוסה ניהלה יחסים קרובים עם המלך פליפה השני, דבר שהוביל רבים לשער כי הייתה מאהבתו. לעומת שמועה זו, קרוב לוודאי שאנה אכן ניהלה מערכת יחסים עם מזכירו, אנטוניו פרס, לאחר שהתאלמנה בשנת 1573. מערכת יחסים זו נתגלתה בידי חואן דה אסקובדו, מזכירו של המלך חואן דה אוסטריה (בנו החוקי של קרל הראשון). אנטוניו פרס, שחשש מחשיפת הקשר, התלונן בפני המלך פליפה השני על מזימה פוליטית של חואן דה אסקובדו כאשר הדבר נודע לו. בהמשך נרצח חואן דה אסקובדו, והציבור האשים את אנטוניו פרס ברצח. כעבור שנה העביר המלך את אנטוניו פרס למאסר.

בשנת 1579 נאסרה גם אנה דה לה מנדוסה, נסיכת אבולי, בידי פליפה השני. בתחילה נכלאה במגדל פינטו, ולאחר מכן הועברה למצודת סנטוקאז. המשמורת על ילדיה וניהול רכושה הועברו בשנת 1581 לארמון דוקאל אשר בפסטרנה.

אנה נפטרה בעיר פסטרנה בשנת 1592.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנה דה מנדוסה, נסיכת אבולי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007274065305171
* BnF: cb16773040m (data)
* GND: 12431032X
* ISNI: 0000 0000 6151 7223
* LCCN: n85142390
* NKC: jo2014817133
* NTA: 072515449
* SELIBR: 394443
* SUDOC: 119230917
* VcBA: 495/309538
* VIAF: 25533197
* WorldCat: lccn-n85142390

 |
**מסה מולקולרית** (**molecular mass**) היא המסה של מולקולה. מסה מולקולרית נמדדת לרוב ביחידות מסה אטומית מאוחדת, שסימנן u. עם זאת, ניתן למדוד אותה גם בכל יחידת מסה אחרת, כגון קילוגרם. המסה המולקולרית משתנה עם שינוי הנוסחה המולקולרית של חומר. היא זהה עבור כל החומרים שיש להם את אותה נוסחה מולקולרית. מסה מולקולרית מחושבת על ידי הכפלת מספר האטומים של יסוד מסוים, הנמצאים במולקולה, במשקל האטומי של אותו יסוד וחיבור התוצאות עבור כל היסודות הנמצאים במולקולה.

לדוגמה, מלח בישול הוא בעל הנוסחה המולקולרית NaCl, כלומר, כל מולקולה מכילה אטום אחד של נתרן ואטום אחד של כלור. המשקל האטומי של נתרן הוא 22.98976928 והמשקל האטומי של כלור הוא 35.4515. לפיכך, המשקל המולקולרי של מלח בישול הוא

22.98976928 + 35.4515 = 58.44126928 u

דהיינו, המסה של מולקולה אחת של מלח בישול היא 58.44126928 יחידות מסה אטומית מאוחדת. מכיוון ש-1 u שווה ‎1.66053904×10-27‎ קילוגרם, המסה המולקולרית של מלח בישול היא כ-‎9.7044×10-26‎ קילוגרם.

מסה מולקולרית שונה ממסה מולרית. כל אחת מהן נמדדת ביחידות שונות: מסה מולקולרית ביחידות u ומסה מולרית ביחידות g/mol. יתר על כן, מסה מולרית היא המסה של מול של חלקיקים מוגדרים, לאו דווקא מולקולות. ניתן למדוד גם מסה מולרית של אטום או של חלקיק יסודי כלשהו. כאשר החלקיקים הנמדדים הם מולקולות, המסה המולקולרית, ביחידות u, שווה למסה המולרית, ביחידות g/mol. לדוגמה, מכיוון שהמסה המולקולרית של מלח בישול היא 58.44126928 u, המסה המולרית שלו היא 58.44126928 g/mol, כלומר, המסה של מול אחד של מלח בישול (מספר אבוגדרו של מולקולות מלח בישול) היא 58.44126928 גרם.

כאשר מציינים את המסה המולקולרית של מולקולות גדולות, בין היתר בכימיה אורגנית, ביולוגיה ופרמקולוגיה, נהוג להשתמש ביחידת מידה של 1,000 u, המכונה גם קילודלטון ומסומנת kDa. לדוגמה, המסה המולקולרית של אינסולין המופק בגוף האדם היא 5.808 kDa.

ראו גם
------

* מספר אטומי (Z) – מספר הפרוטונים בגרעין של אטום מסוים; קובע את היסוד של האטום.
* מספר מסה (A) – מספר הנוקליאונים (פרוטונים ונייטרונים) בגרעין של אטום מסוים; קובע את האיזוטופ של האטום.
* יחידת מסה אטומית מאוחדת (u) – יחידת מידה קבועה של מסה, השווה 1⁄12 מהמסה של אטום אחד של פחמן-12.
* מסה אטומית (ma) – מסה של אטום מסוים; משתנה עם שינוי האיזוטופ; ניתנת למדידה ביחידות u.
* משקל אטומי או מסה אטומית יחסית (Ar) – המסה הממוצעת של אטום אחד של יסוד מסוים, לאחר שקלול שכיחותם היחסית של האיזוטופים השונים של היסוד, שלכל אחד מהם מסה אטומית שונה.
* מסה מולרית (M) – מסה של כמות נתונה של חלקיקים מסוימים; נמדדת ביחידות g/mol.

קישורים חיצוניים
----------------

* מסה מולקולרית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Atomic Weights and Isotopic Compositions with Relative Atomic Masses". NIST. ביולי 2015. נבדק ב-11 במרץ 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "CODATA Value: unified atomic mass unit". NIST. 25 ביוני 2015. נבדק ב-11 במרץ 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007541144105171
* BnF: cb119788818 (data)
* GND: 4170374-1
* LCCN: sh85086596
* NDL: 00561038

 |
**אנה האווה** (באסטונית: **Anna Haava**;‏ 15 באוקטובר 1864 – 13 במרץ 1957) הייתה משוררת ומתרגמת אסטונית.

ביוגרפיה
--------

אנה האווה נולדה בליבוניה, כפר באסטוניה, אז חלק של האימפריה הרוסית. היא למדה בבית ספר פרטי גרמני בטרטו וסיימה אותו בשנת 1864 עם הסמכה למורה.

אנה האווה החלה לכתוב שירה בהיותה בת 22. בשנת 1886 היא פרסמה את היצירות שלה בעיתון Postimees. בהמשך היא פרסמה מספר אוספי שירה שזכו לפופולריות בין דוברי אסטונית. מינה הרמה הלחינה מוזיקה לכמה מהשירים. בסך הכול לכ-200 משירי של האווה הולחנה מוזיקה.

החל משנת 1906 היא החלה לכתוב על נושאים הקשורים לאי-שוויון, אפליה ואלימות.

בשנת 1922 הייתה האווה בין המייסדות של איגוד הסופרים האסטוני.

אנה האווה הייתה פעילה עד לשנת 1954, בשנת 2008 פורסם אוסף יצירותיה, שכלל כ-700 שירים.

בתקופת אסטוניה העצמאית הוענקו להאווה מספר עיטורים, וכאשר מולדתה הייתה חלק מברית המועצות היא קיבלה תואר "סופר העם של אסטוניה הסובייטית" וקיבלה עיטור סובייטי. בשנת 1954 נערך טקס לכבודה באוניברסיטת טרטו, ואחד מרחובות העיר נקרא על שמה.

בנוסף לכתיבת שירה, אנה האווה הייתה מתרגמת לאסטונית. היא תרגמה יצירות של יוהאן וולפגנג פון גתה, פרידריך שילר והנס כריסטיאן אנדרסן.
האווה הלכה לעולמה בשנת 1957 בטרטו, ברית המועצות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנה האווה** בוויקישיתוף
* קורות חיים (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 90534618
* BnF: cb12559787b (data)
* GND: 134194993
* ISNI: 0000 0000 5511 1550
* LCCN: no99081546
* LNB: 000007234
* MusicBrainz: c7105ce0-da0b-4cc1-84f6-45d1ba8c2408
* NKC: mzk2014802467
* SUDOC: 034893644
* VIAF: 7504610
* WorldCat: lccn-no99081546

 |
נהר הוויין בלימוז'
**נהר וִיֶין** (בצרפתית: **Vienne**, באוקסיטנית: **Vinhana**) הוא מחשובי הנהרות בדרום-מערב צרפת, ואורכו 363.3 ק"מ. הנהר הוא אחד מיובליו של נהר הלואר. הנהר חוצה את חבל לימוזן ופואטו-שראנט ולאורך מסלולו נבנו תחנות כוח הידרואלקטריות. שני מחוזות צרפת קרויים על שם הנהר, ויין בחבל פואטו-שראנט וויין עילית בחבל לימוזן.

תחילתו של הנהר כמעיין במחוז קרז שבחבל לימוזן, זורם מערבה לכיוון העיר לימוז', שם עזר לפיתוח תעשיית הפורצלן הענפה בעיר. לאחר מכן פונה הנהר צפונה, ובסיומו של דבר נשפך לתוך נהר הלואר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויין** בוויקישיתוף
* ויין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מידע על הנהר באתר ה-Service d’administration nationale des données et des référentiels sur l’eau

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007534485905171
* BnF: cb12041265n (data)
* GND: 4513949-0
* LCCN: sh87003012
* SUDOC: 028612396
* VIAF: 14144647638648146701
* WorldCat (עם VIAF): 14144647638648146701

 |
**אמפיקיינודוניים** (שם מדעי: **Amphicynodontinae**) היא קבוצה פרהיסטורית של דמויי-כלב מקבוצת הארקטואידה הקרובים לדוביים שהתקיימו בין סוף האאוקן לתחילת המיוקן לפני 38 עד 18 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלהם נמצאו ברחבי האזור ההולארקטי. הקבוצה הוגדרה ב-1945 ונחשבה לתת-משפחה של דובים, עקב מבנה ראש דומה. עם זאת כיום רואים בהם קבוצה פרימיטיבית יותר שאולי קרובה לטורפים הימיים המודרניים.

בני הקבוצה היו טורפים או אוכלי נבלות בעלי לסתות קצרות וחזקות עם שיניים אחוריות חזקות וניבים קצרים אך מחודדים, עיניים אוזניים קטנים ורגליים קצרות אך חזקות שאולי התאימו לשחייה. מבנה גופם דמה לשל דובים אך ייתכן שהיו ימיים יותר, בעלי אורח חיים של היפופוטם או של תחשאים. כמה מהחוקרים רואים בהם את אבות הטורפים הימיים כמו כלבי הים והאוטריים. חוקרים אחרים רואים בהם קרובים לכלבי הדוב הקדומים.

מיון
----

* *Amphicticeps*
* *Parictis*
* קולפונומוס (*Kolponomos*)
* *Allocyon*
* *Pachycynodon*
* *Amphicynodon*
* *Wangictis*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמפיקיינודוניים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
 |
**טריצרומריקס** (שם מדעי: ***Triceromeryx***; מילולית: "ראם בעל 3 קרניים") הוא סוג נכחד של מכפיל פרסה ממשפחת הפלאומרכיים, שחי באירופה בתחילת המיוקן לפני 16.9 עד 16 מיליון שנה מזמננו - כך שעל פי הממצאים הוא התקיים פחות ממיליון שנה. סוג זה הוא קרובו של האמפלומריקס, וניתן להתבלבל ביניהם בקלות. הוא הוגדר ב-1946 בידי וייאלטה קומלה (Villalta Commela) קרוספונט פיירו (Crusafont Pairó) ולבוקט (Lavocat). ממצאיו התגלו סמוך לעיר סרגוסה שבצפון-מזרח ספרד משרידים חלקיים של הגולגולת בעיקר.

יונק זה דמה במראהו לג'ירף מעט, ובמקור הוא שויך למשפחת הג'ירפיים, אך ב-2007 הועבר למשפחת הפלאומרכיים, שהיו קרובי הג'ירפיים. יונק זה היה בעל קרניים מוזרות שבלטו מעצם המצח והשתפעו מעלה לצדדים כקרני איילים. המבנה הזכיר את הדינוזאורים הצרטופסיים כמו הסטירקוזאורוס, דבר ייחודי מאוד ליונקים. הוא היה גם בעל ניבים כמו של אייל מושק, והיה צמחוני עקב מבנה השיניים הטוחנות הגדולות.

הוא התקיים לאורך אירופה של תחילת המיוקן ביערות לצד מינים קרובים של מכפילי פרסה וכן מיני פילאים וטורפים שונים.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**מסדר הנילוס** (ערבית: قلادة النيل العظمى) נוסד ב-1915 על ידי סולטאן מצרים חוסיין כאמל. המסדר בוטל בנפילת המלוכה ב-1952, אך חוּדש אחרי כינון הרפובליקה ונחשב לאות הכבוד הגבוה ביותר במצרים.

המסדר מנה בעבר דרגות אחרות שסומנו בעיטורים מובחנים: הסרט הגדול (Grand Cordon) ואחריו, בסדר יורד, דרגות הקצין הגדול, המפקד, הקצין והאביר, אך בפועל אין הן קיימות עוד.

במקבלי עיטור מסדר הנילוס בימינו נמנים חתן פרס נובל לספרות נגיב מחפוז, חתן פרס נובל לכימיה אחמד זוויל, חתן פרס נובל לשלום מוחמד אל-בראדעי, טלעת חַרבּ מייסד בנק מצרים, הסופר טה חוסיין, המוזיקאים מוחמד עבד אל-והאב ואום כולתום, נשיאי מצרים, שרים ומפקדי הצבא, ובהם סעד אלדין אלשאד'לי, שהיה רמטכ"ל צבא מצרים במלחמת יום הכיפורים, ומוחמד חוסיין טנטאווי. ב-23 ביולי 1956 (לפני מערכת קדש) העניק נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר את עיטור מסדר הנילוס לעמיתיו מקרב מחוללי מהפכת הקצינים החופשיים (מוחמד נגיב, נשיא מצרים המודח, קיבל את העיטור רק ב-2013, אחרי מותו). העיטור הוענק לראשי מדינות, ובהם המלכה אליזבת השנייה, השאה הפרסי, המלך אידריס מלוב, אקיהיטו קיסר יפן, נשיא אינדונזיה סוהארטו, נשיא קפריסין מקאריוס, מנהיג יוגוסלביה טיטו, מנהיג גרמניה המזרחית ולטר אולבריכט, המנהיג הלבנוני פייר ג'ומאייל והמנהיג הדרום-אפריקאי נלסון מנדלה. בצד אלה זכה בכבוד גם הקוסמונאוט הסובייטי יורי גגארין.

בתקופת המלוכה המצרית היה "מסדר הנילוס" נמוך בחשיבותו מ"מסדר אסמאעיל". גם מסדר זה נוסד ב-1915, והוא נקרא לכבודו של אסמאעיל פאשא, נכדו של מוחמד עלי, אבי השושלת. מסדר זה בוטל עם סילוק המלוכה ב-1952 ועימו בוטל גם "מסדר מוחמד עלי", שהיה הגבוה במידרג מסדרי הכבוד המצריים. מסדרי כבוד נוספים הם "מסדר השלֵמוּת" לנשים (רובן מבתי מלוכה) שחודש ב-1959 ומסדר ההצטיינות, שנוסד בימי המלך פארוק זמן קצר לפני הדחתו והתחדש ב-1972. כיום, המסדר השני בדרגתו למסדר הנילוס הוא "מסדר הרפובליקה" שנוסד עם כינונהּ ב-1953.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מסדר הנילוס** בוויקישיתוף
**צללים צרובים** (באנגלית: **Burnt shadows**) הוא ספרה החמישי של הסופרת הפקיסטנית-בריטית קמילה שמסי. הספר יצא לאור ב-2009 ותורגם לעברית ב-2010 בהוצאת כתר. ב-2010 היה מועמד לפרס לסיפורת מאת נשים וזכה בפרס אניספילד-וולף לפרוזה.

תקציר העלילה
------------

הספר מחולק לארבעה חלקים ועוקב אחר ההיסטוריה המצטלבת של שתי משפחות. הוא מתחיל בנגסאקי, יומיים אחרי שארצות הברית הטילה את פצצת האטום על הירושימה, נמשך להודו של ימי החלוקה בשנת 1947, לפקיסטן בראשית שנות השמונים, ואז לניו יורק ואפגניסטן תחת השפעת פיגועי 11 בספטמבר.

הספר נפתח בפרולוג קצרצר בן עשר שורות: אסיר לא מזוהה מוצא את עצמו בכלא גואנטנמו ומצווה להתפשט מבגדיו. הוא שואל את עצמו "איך הגעתי לכאן?"

בחלק הראשון, הירוקו היא יפנית מצעירה ומתורגמנית מוכשרת שמתנגדת לשלטון הכוחני והלאומני ביפן, המשמשת גם כמורה ליפנית לגבר אירופי בשם קונרד וייס, שעקר ליפן מגרמניה הנאצית. קונרד מתאהב בהירוקו ובין השניים מתפתח רומן. ביום בו קונרד מציע להירוקו נישואים והיא מסכימה מוטלת על יפן פצצת אטום נוספת וקונרד נהרג.

החלק השני של הספר נפתח כעבור שנתיים, כשהירוקו מגיעה לדלהי ומתארחת ובביתם של אחותו של קונרד, אילזה, ובבעלה הבריטי, ג'יימס ברטון. אילזה, המתביישת בשורשיה הגרמניים, נקראת עתה אליזבת, והיא ובעלה מקבלים את הירוקו בשמחה ומתוך תחושת אחריות המעורבת ברגשות אשם. בהודו המצב הפוליטי נהיה פחות ופחות יציב עם ההחלטה על חלוקת הודו והקמתה של פקיסטן, ואילזה ובעלה נערכים ליום שבו ישובו לבריטניה. הירוקו מתחילה ללמוד אורדו עם סג'אד אשרף ההודי, בן טיפוחיו המוכשר של ברטון. סג'אד והירוקו מחליטים להתחתן על אף התנגדותם של בני הזוג ברטון ומשפחתו של סג'אד, ובסופו של דבר מוצאים את עצמם כפליטים בפקיסטן, שאליה לא התכוונו מעולם להגר. שם גם נולד להם בנם היחיד, ראזה.

בחלק השלישי של הספר, שמתרחש בפקיסטן, נכנס אל חייהם של סג'אד והירוקו בנם של ג'יימס ואילזה, הארי ברטון, שמתגלה כאיש CIA. הארי מתיידד עם ראזה הצעיר. ראזה מוצא את עצמו, בהשתלשלות של טעויות, נסחף לתנועה הג'יהאדיסטית באפגניסטן.

החלק האחרון של הספר מתרחש בניו יורק. לאחר מותו של סג'אד והיעלמותו של ראזה מגיעה הירוקו לניו יורק כפליטה, בפעם השלישית בחייה ומחדשת את ידידותה עם אילזה, עתה גרושה, כשהיא עוברת להתגורר אתה בדירתה במנהטן.

השראה
-----

שמסי מספרת כי הקיום הפרטי של אזרחים - מהגרים או ילידים - בתוך המדינה הלאומית הוא מה שריתק אותה בכניסה לכתיבת הספר.

> 
> חשבתי באופן ייחודי על מדינות לאומניות ועל ההחלטות שמדינות כאלו מקבלות בשם 'ההגנה העצמית'. ראיתי לנגד עיניי אזרחים שחייהם מוטרדים ללא הרף בגלל אותן החלטות כוחניות. בגלל זה הרומן מתרחש בחמש מדינות. זו לא היתה החלטה מודעת, אלא צורך של העלילה
> 
> 
> 
> — קמילה שמסי
> 

הספר עוסק באירועים היסטוריים, ביחסים הקולוניאליים שמתפתחים בעולם שהוא עוסק בו (בין בני הזוג ברטון לבין סג'אד והירוקו) והיחסים הפוסט-קולוניאליים (בין הארי וראזה) ושוזר אותם בחיי הדמויות המייצגות אנשים שכורעים תחת משא הפוליטיקה והאינטרסים של המדינות שאליהן הם משתייכים, לפעמים באורח שרירותי בלבד.

פרסים והוקרה
------------

* 2009 - מועמדות לפרס לסיפורת מאת נשים
* 2010 - זכייה בפרס אניספילד-וולף
* 2011 - רשימה ארוכה לפרס הספרות הבינלאומי של דבלין (אנ')

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kamila Shamsie Burnt Shadows, באתר פרס אניספילד-וולף (באנגלית)
2. ↑  "הרוע האנושי לא השתנה", באתר ישראל היום, 15 במרץ 2012

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb426947058 (data)

 |
**טריפסין**, סרין פרוטאז הנמצא במערכת העיכול, שם הוא מפרק חלבונים. האנזים משמש למספר תהליכים ביוטכנולוגיים.

טריפסין מופרש למעיים שם הוא מפרק חלבונים לפפטידים קטנים יותר או לחומצות אמינו. האנזים חשוב לקליטת חלבון במזון. טריפסין מזרז את פירוק הקשרים הפפטידים. ה-pH האופטימלי לפעולת הטריפסין הוא בסביבות 8 וטמפרטורת הפעולה האופטימלית בסביבות 37°C.

שייר חומצה אספרטית (Asp 189) המצוי בכיס הקטליטי של טריפסין אחראי למשיכה וייצוב ארגינין ו/או ליזין הטעונים חיובית וכך הוא אחראי לספציפיות של האנזים. פירוש הדבר שטריפסין חותך לרוב חלבונים בצד הקרבוקסילי (בצד ה-C') של חומצות האמינו ליזין וארגינין, פרט למקרים שבהם לאחר אחת מהן נמצאת החומצה האמינית פרולין. טריפסין נחשב לאנדופפטידאז, כלומר ביקוע החלבון מתבצע בשרשרת הפוליפפטידית ולא בחומצות האמינו בקצה הסופי של הפוליפפטיד.

טריפסין נוצר בלבלב בצורת זימוגן לא פעיל, **טריפסינוגן**. לאחר מכן הוא מופרש למעי הדק שם האנזים אנטרוקינאז מפעיל אותו והופכו לטריפסין באמצעות פירוק פרוטאוליטי. מולקולות הטריפסין הנוצרות מהתהליך מפעילות בעצמן עוד טריפסינוגנים (אוטוקטליזה), כך שדי בכמות מעטה של אנטרופפטידאז להתחלת התגובה. מנגנון האקטיבציה נפוץ ברוב פרוטאזות הסרין ומשמש למניעת עיכול עצמי של הלבלב.

אחסון טריפסין נעשה בטמפרטורות נמוכות מאוד (בין 20°C- ל 80°C-) וזאת כדי למנוע אוטוליזה (איכול עצמי). ניתן למנוע אוטוליזה גם באמצעות אחסון הטריפסין בסביבת pH של 3.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טריפסין** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007553514405171
* BnF: cb12261477z (data)
* LCCN: sh85138301
* LNB: 000315161

 |