recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
תבנית {{מדען}} ריקה מתוכן. יש להזין פרמטרים בערך או בוויקינתונים. 
**סמיון וולפקוביץ'** (ברוסית: **Семён Исаакович Вольфкович**;‏ 23 באוקטובר 1896, אננייב – 12 בנובמבר 1980, מוסקבה) היה כימאי סובייטי ממוצא יהודים. הוא התמחה בניצול זרחן ופיתוח מוצרים על בסיסו (בעיקר דשנים).

ביוגרפיה
--------

סמיון וולפקוביץ' נולד בעיירה אניינב למשפחת רוקח יהודי.

לאחר סיום בית ספר וולפקוביץ' לא הצליח להתקבל לאוניברסיטה בה רצה ללמוד עקב מגבלות לקבלת יהודים לאוניבסיטאות. בכל זאת הוא התחיל לימודים במוסד להשכלה גבוהה במוסקבה בשנת 1915. במקביל ללימודים הוא עבר למחחייתו. בשנת 1920 הוא סיים את לימודים וקיבל הסמכה כמהנדס כימיה. הוא עבר במספר מפעלים עד שעבר לתחום המחקר.

בשנת 1926 הוא התחיל ללמד באוניברסיטה הרוסית לכלכלה ע"ש פלחנובו בשנת 1929 קודם לפרופסור.

בשנת 1930 וולפקוביץ החל ללמד באוניברסיטה הטכנית הממלכתית של מוסקבה ע"ש באומן.

בשנות ה-30 של המאה ה-20 וולפקוביץ' פעל להקמת מפעלים לייצוד דשנים על בסיס זרחן. עד עבודה זו בשנת 1941 הוענק לא פרס ברית המועצות.

בשנות ה-40 של המאה ה-20 וולפקוביץ החל ללמד כפרופסור באוניברסיטת מוסקבה והיה ראש קטדרה.

בשנת 1946 וולפקוביץ התקבל כחבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות.

על פעילותו בתחום פיתוח תעשיית ייצור דנשים וולפקובץ' קיבל עיטור לנין חמש פעמים. מטעם האקדמיה הרוסית למדעים הוא קיבל "מדליית מדלייב" ו"מדליית לומונוסוב" שהיא הפרס הגבוהה ביותר של האקדמיה.

וולפקוביץ כתב כ-120 מאמרים מדעיים וכתב מספר ספרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמיון וולפקוביץ'** בוויקישיתוף   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**

* קורות חיים (ברוסית)
* סמיון וולפקוביץ', באתר "Find a Grave" (באנגלית)   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**
**איאן אנדרו זירינג** (באנגלית: **Ian Andrew Ziering**; נולד ב-30 במרץ 1964) הוא שחקן אמריקאי-יהודי. ידוע בעיקר מתפקידו כסטיב סנדרס, בסדרת הנוער "בוורלי הילס 90210", ומתפקידו בסרט "משמר מאליבו".

ביוגרפיה
--------

זירינג נולד בניוארק, ניו ג'רזי שבארצות הברית, למשפחה יהודית-אשכנזית ממוצא אוסטרי ורוסי. הורים היו מיוריאל ופול מ. זירינג. הוא הצעיר מבין שלושה בנים ושני אחיו, ג'ף וברי גדולים ממנו ביותר מעשר שנים. בגיל 12 הוא החל להופיע בפרסומות ברדיו ובטלוויזיה. חגג בר מצווה.

ב-1982 הוא סיים את לימודיו בתיכון וב-1988 סיים תואר ראשון באוניברסיטה.
ב-1990 לוהק לתפקיד סטיב סנדרס, בחור עשיר, פרוע, חצוף ופופולרי בסדרת הטלוויזיה "בוורלי הילס 90210" העוסקת בחייהם של נערים ונערות, תושביה של השכונה בוורלי הילס ליד לוס אנג'לס. סדרת הנעורים זכתה להצלחה בארצות הברית וברחבי העולם במהלכן של שנות התשעים. כוכביה, בהם גם זירינג הפכו לאלילי נוער. זירינג היה אחד מהשחקנים הבודדים ששיחקו לכל אורכה של הסדרה (1990 עד 2000). מ-1998 עד לשנת 2000 דיבב בסדרת האנימציה "גודזילה: הסדרה" שיצר רולנד אמריך בעקבות סרטו "גודזילה".

הוא השתתף בעונה הרביעית של הגרסה האמריקאית של "רוקדים עם כוכבים" ושם הגיע עד למקום הרביעי, ב-2006 הפיק, ביים ושיחק בסרט קצר בשם "אדם נגד יום שני", הוא נבחן להחליף ברקר בהנחיית התוכנית "פחות או יותר" אך לבסוף הפסיד את התפקיד לדרו קארי, הוא הופיע בסדרות: "ג'אג", "אחיות או לא להיות", "דירת המצוירים", "מסדר החיים" ו"נשואים פלוס".

בשנת 2009 הופיע לצד מדלין סטו וג'יימס רימר בסרט הטלוויזיה "תקוות חג המולד" ששודר ברשת Lifetime. מ-2013 משחק בסדרת סרטי הטלוויזיה "שארקנדו". באותה שנה, כשהוא בן 49, הצטרף למופע חשפנות עם הצ'יפנדיילס. ב-2018 התארח בסדרה "משפחת רעם". ב-2019 התארח בסדרה "היצור מן הביצה", ושיחק בסרט "משמר מאליבו" של נטפליקס.

בשנת 2024 השתתף בתוכנית הדוקו-ריאליטי הישראלית "גולסטאר" ב-HOT.

חיים אישיים
-----------

נישא ב-1997 לדוגמנית ונערת הפלייבוי האמריקאית ניקי שילר(אנ') וב-2002 הזוג התגרש. ב-2010 הודיע על אירוסיו לאחות אמריקאית ארין קריסטין לודוויג ובאותה שנה הם התחתנו. נולדו להם שתי בנות (2011 ו-2013). אולם ב-2019 הם נפרדו.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **איאן זירינג** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **איאן זירינג** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של איאן זירינג
* איאן זירינג, ברשת החברתית פייסבוק

* איאן זירינג, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* איאן זירינג, ברשת החברתית אינסטגרם

* איאן זירינג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* איאן זירינג, באתר AllMovie (באנגלית)

* איאן זירינג, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* איאן זירינג, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

* איאן זירינג, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* איאן זירינג, באתר Discogs (באנגלית)

איאן זירינג, 2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009450789605171
* BIBSYS: 1483107587014
* BNE: XX1167371
* BnF: cb139888258 (data)
* GND: 1241355169
* ISNI: 0000 0000 5933 0240
* LCCN: no2005004470
* MusicBrainz: 823ac49e-951d-4906-a06c-27037da7f0c3
* NLK: KAC2020R0169
* VIAF: 74046799
* WorldCat: lccn-no2005004470

 |
**כדורגל נשים ברוסיה** הוא ענף ספורט ברוסיה, שצובר פופולריות, כמו בכל העולם, וזוכה לתקצוב נרחב, תנאים וסיקור תקשורתי.

קבוצות כדורגל נשים ראשונות הוקמו ברוסיה עוד לפני התפרקות ברית המועצות בשנות ה-80, אך רובן לא שרדו והתפרקו תוך שנים אחדות. מערך הליגות נוסד לראשונה בשנת 1989 עם הקמת אליפות ברית המועצות בכדורגל נשים, שנתיים לאחר מכן זו אורגנה לאליפות רוסיה בכדורגל נשים יחד עם ייסוד הנבחרת והליגות נמצאות תחת אחריות הההתאחדות לכדורגל באגף הנשים.

הליגות ברוסיה הן מקצועניות כשהליגה הבכירה היא ליגת כדורגל נשים, מתחתיה "הדיוויזיה הראשונה" ואחריה "הדיוויזיה השנייה" שחלק מהקבוצות בה חובבניות. נכון לעונת 2020/21 בליגת העל 8 קבוצות, 17 בדיוויזיה הראשונה ו-8 בשנייה.

המפעל השני בחשיבותו הוא הגביע הרוסי בכדורגל נשים.

עבור גילאי ילדים ונוער קיימות ליגת נערות (גילאי 14–19), ליגת ילדות (גילאי 10–13) וליגת טרומיות (6–9). במקביל לליגות אלו מתקיימים גם מפעלי גביע לנערות ולילדות.

נכון לשנת 2022, מדורגת הליגה הרוסית לנשים במקום ה-20 בדירוג אופ"א בשקלול של חמש העונות האחרונות. לפי הדו"ח השנתי של פיפ"א, נבחרת רוסיה דורגה בשנת 2019 במקום ה-25 בעולם והיו רשומות בה 29,149 שחקניות כדורגל שמשחקות כדורגל תחרותי (מתוכן 18,271 מעל גיל 18) אך אין לה תוכנית אסטרטגית לפיתוח כדורגל הנשים במדינה.

ראו גם
------

* כדורגל ברוסיה
* כדורגל נשים
* ליגת הנערות בכדורגל (רוסיה)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כדורגל נשים ברוסיה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  דירוג אופ"א
2. ↑  דו"ח פיפ"א לכדורגל נשים 2019

| כדורגל ברוסיה רוסיהרוסיה |
| --- |
| ניהול | איגוד כדורגל רוסי • הפרמייר ליג הרוסי בכדורגל • ליגת הכדורגל הלאומית • התאחדות ליגת הכדורגל המקצוענית • קבוצות • אצטדיונים • תחרויות • מבנה מערך הליגות |
| תחרויות ליגה | ליגת העל • הליגה הראשונה • הליגה השנייה • הליגה החובבנית • הליגה האזורית |
| תחרויות ליגה נוספות | ליגת הנוער • ליגת הצעירים • ליגת הנשים • ליגת הנערות בכדורגל |
| תחרויות גביע | הגביע הלאומי • הסופר קאפ • הגביע בכדורגל נשים |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית (היסטוריה) • הנבחרת הצעירה • עד גיל 19 • עד גיל 17 • נבחרת רוסיה בכדורגל נשים |
| תחרויות עבר | אליפות האימפריה הרוסית בכדורגל • אליפות רוסיה הסובייטית בכדורגל • גביע רוסיה הסובייטית בכדורגל • גביע הליגה הרוסית • גביע ליגת הכדורגל המקצוענית • גביע ליגת הכדורגל הלאומית |
| משחקי דרבי מרכזיים | דרבי ערי הבירה (זניט-ספרטק • זניט-צסק"א • זניט-לוקומוטיב) • זניט-קרסנודאר • הדרבי של מוסקבה (הדרבי הוותיק • ספרטק-צסק"א • לוקומוטיב-ספרטק) • דרבי המזרח הרחוק • הדרבי של סנקט פטרבורג • הדרבי של קרסנודאר • הדרבי של רוסטוב |
| רוסיה במפעלים האירופיים | אלניה • אנז'י • דינמו • זניט • טורפדו • לוקומוטיב • ספרטק • צסק"א • רובין • קרסנודאר • רוטור • רוסטוב |
| ראו גם | כדורגל נשים ברוסיה |
**מוזיאון ההתנגדות הלאומי** של לוקסמבורג (בצרפתית: **Musée national de la Résistance**) ממוקם במרכז אש-סור-אלצט (אנ') בדרום-מזרח המדינה. הבניין שתוכנן במיוחד (1956), מתחקה אחר ההיסטוריה של לוקסמבורג בין השנים 1940 ל-1945. במוזיאון מוצגת תערוכת קבע אודות מחנות ריכוז והשמדה של גרמניה הנאצית וגירושם של יהודי לוקסמבורג במהלך השואה שעברו.

היסטוריה
--------

במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה והחל מסוף שנות ה-40 החלו המעורבים בהתנגדות ובמגורשים הפוליטיים לתכנן מוזיאון התנגדות לאומי, כדי לשמר את זכרם של קורבנות לוקסמבורג מהכיבוש הנאצי. ועדה, שהורכבה מאנשי העיר אש-סור-אלצהט, איגודים ונציגי תנועות התנגדות בראשות אד ברבל, גייסה כספים שהובילו לפתיחתו של מוזיאון ההתנגדות ב-22 ביולי 1956. הבניין תוכנן על ידי האדריכלים ניקולה שמיט-נוזן ולורן שמיט.

בשנת 1984, חידש שר התרבות, רוברט קריפס, את אוסף המוזיאון והמבנה שופץ. המוזיאון נפתח מחדש בשנת 1987, ובהחלטת הממשלה כונה מוזיאון "לאומי". מאז 2008 פרנק שרדר, לשעבר מורה לאמנות, מנהל את המוזיאון.

האוסף
-----

התערוכה בקומת הקרקע מתארת את גורלם של תושבי לוקסמבורג מאז פלישת גרמניה הנאצית ב-10 במאי 1940, ראשיתו של השלטון הנאצי, ועד לשחרור בספטמבר 1944 עם הגעת הצבא האמריקני או בינואר 1945 לאחר קרב בליטה. הקומה הראשונה מוקדשת לחפצי אמנות ממחנות הריכוז לשואת יהודי לוקסמבורג.

 "האסירים הפוליטיים" ורקולייר
יצירות אמנות כוללות את התבליטים של אמיל הולטן ושל קלאוס סיטו מחוץ למוזיאון לפסלים של לוסיין ורקולייר, שנכלא במחנה הינצרט ורנה וויילנד בפנים. יש לציין גם את הפרסקו הגדול של פוני טיסן ואת בד הציור שלו במחנה הריכוז הינצרט, כמו גם את רישומי הפוליטיקאית איבון אוסלדינגר שנכלאה במחנה רוונסבריק. 

מאז ספטמבר 2009 הוצגו תערוכות זמניות במוזיאון. בערך אחת לחצי שנה מוצגת תערוכה חדשה. בין התערוכות המוצגות היו "בין צל לחושך" אודות שואת יהודי לוקסמבורג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיאון ההתנגדות הלאומי בלוקסמבורג** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון ההתנגדות הלאומי בלוקסמבורג (באנגלית)
גרם מדרגות הספירלה
**בית מועצת פועלי רמת גן וגבעתיים** (או בשמותיו האחרים - בית הפועלים או בית ההסתדרות) נמצא בפינת רחובות הרצל וקריניצי, ונבנה במהלך שנות החמישים בתכנון האדריכלים אנדריי לייטרסדורף ואיליה בלזיצמן.

ההיסטוריה של המבנה
------------------

הבית אשר במרכז העיר תוכנן בשנת 1954, ונחנך ב-1 במאי 1957, שלוש שנים לאחר תחילת תכנונו כחלק ממערך הבניה של ההסתדרות הכללית.

המתחם המתוכנן כלל בשעתו תכנון (שלא יצא אל הפועל) לקמפוס ובו מבני ציבור, תרבות ואדמיניסטרציה, בשלב מאוחר יותר תוכנן להיבנות אגף נוסף לטובת משרדי לשכת המס.

הבניין בן שש הקומות, המשתרע על פני 2540 מ״ר, נועד בכדי להכיל את הפונקציות ההסתדרותיות השונות - משרדי מועצת הפועלים, קרן הביטוח לפועלי בניין, ״מבטחים״, וקרן הביטוח לפועלים חקלאיים.

עוד מראשיתו זכה הבניין לביקורת על פאר וראוותנות ואכן היה שונה במאפייניו מיתר בתי ההסתדרות הנבנים באותה התקופה, לרבות אלמנטים מונומנטליים כדוגמת גרם מדרגות הספירלה שבמרכזו.

על תכנון המבנה הופקדו האדריכלים לייטרסדורף ובלזיצמן, שלאחר זכייה בתחרות לתכנון בית ההסתדרות פ"ת הופקדו בידיהם פרויקטים רבים עבור גוף ההסתדרות ברחבי ארץ: 

בתי הסתדרות/מועצות פועלים, בית הבראה, משרדי קופ"ח, אולמות תרבות ועוד. 

בתי מועצות הפועלים כגון המבנה הנדון, פעלו בתמהיל של מבני משרדים ואדמיניסטרציה מקומיים של הארגון הגדול שהמטה הראשי שלו ישב ברחוב ארלוזורוב בת"א.

בין היתר המבנים כללו פונקציות של תרבות והתכנסות (אולמי מופ"ת, בתי קולנוע וכו') שהיו חלק מהתפיסה הסוציאליסטית התרבותית של סיפוק צרכיו התרבותיים של הפועל וכן לשם התכנסויות, אספות, כנסים פוליטיים וכיוצא בזה.

שיטת הבניה המודרנית כוללת שלד עמודים וקורות מבטון מזוין, ומילוי של בלוקים או לבנים. 

הקירות החיצוניים של המבנה מטויחים בטיח מקורי עשוי בטקסטורה גסה הטיפוסית למבנים בשנים אלו.

תקרת האולם, שבו אין עמודים, נבנתה תקרת צלעות המיועדת למפתחים רחבים. באולם עצמו התקרה מכוסה בגופים גליים עשויי חיפוי טיח למטרות עיצוביות ואקוסטיות.

שימור המבנה כלל תיעוד מקדים, תיעוד מלא ותכנון שימור חיצוני ופנימי למבנה. מהמבנה הוסרו תוספות מאוחרות שנבנו במהלך השנים, שוחזרו פרטים מקוריים כולל הטיח.

במהלך שנת 2017 הושלמו עבודות השימור של המבנה על ידי אפריקה ישראל בביצוע קבלני השימור נאור מימר ואבנר גלעד

והמבנה נמסר לעיריית רמת גן לצורכי הציבור, ועתיד לשמש כמבנה משרדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית מועצת פועלי רמת גן וגבעתיים** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  אדריכל ישי להבי, אדריכלית עדי גלעד, מתחם מועצת הפועלים רמת גן 1954, באתר לייטרסדורף את בלזיצמן אדריכלים - אתר הנצחה לעבודותיהם בין השנים 1946 עד 1970
2. ↑  בית מועצת הפועלים רמת גן, באתר האתר של מימר מאור Mimar Naor
3. ↑  אבנר גלעד, אבנר גלעד - שימור ושיחזור מבנים
**טרוויס ווריק** (באנגלית: **Travis Warech**; נולד ב-5 ביולי 1991) הוא כדורסלן אמריקאי-גרמני-ישראלי, המשחק בעמדת הקלע והסמול פורוורד הנחשב כמלך הסלים של הפועל באר שבע בכל הזמנים.

קריירה
------

ווריק נולד וגדל בפיין ברוק, ניו ג'רזי, למשפחה ממוצא יהודי. ווריק למד ושיחק כדורסל בתיכון מונטוויל במשך שלוש שנים. ווריק שימש בשתי שנותיו האחרונות כקפטן ובעונה האחרונה נבחר לשחקן המצטיין של התיכון.

בתחילת דרכו במכללות, שיחק ווריק במכללת סנט מייקל. בשנתו האחרונה במכללה, הוא העמיד ממוצעים של 16 נקודות, 8 ריבאונדים, 1.3 אסיסטים ו-1.2 חטיפות למשחק. הוא נבחר לקבוצה השנייה של העונה.

ב-18 באוקטובר 2013, החל ווריק את הקריירה המקצועית שלו כשחתם בגות'ה רוקטס מהליגה הגרמנית. ב-8 באפריל 2014, קלע ווריק שיא קריירה של 24 נקודות, ב-8 מ-12 מהשדה, יחד עם 3 ריבאונדים בניצחון 80–90 על קריילסיים מרלין. ב-29 משחקים בקבוצה, הוא העמיד ממוצעים של 9.9 נקודות, 5.1 ריבאונדים, 1.3 אסיסטים ו-1.1 חטיפות למשחק.

ב-27 ביוני 2014, ווריק חתם לשנתיים בריזן לודביגסבורג.

ב-29 באוקטובר 2015, חתם ווריק לעונה בהמבורג טאוארס. עם זאת, ב-9 בדצמבר 2015, הוא עזב את הקבוצה וחתם ברסטה פכטה עד תום העונה. ווריק עזר לקבוצה לסיים כסגנית האלופה. ב-26 משחקים בהם שיחק באותה עונה, הוא העמיד ממוצעים של 7.7 נקודות ו-3.5 ריבאונדים בממוצע למשחק, עם 41.4 אחוזים לשלוש.

ב-15 באוגוסט 2017, חתם ווריק לעונה במכבי אשדוד מהליגה הישראלית. ב-3 במאי 2018, קלע ווריק שיא עונתי של 19 נקודות, יחד עם 3 ריבאונדים ו-2 חטיפות בהפסד קבוצתו 65–85 להפועל ירושלים. ווריק עזר לאשדוד להגיע לפלייאוף, שם הודחה על ידי הפועל תל אביב ברבע הגמר.

ב-20 ביוני 2018, חתם ווריק לעונה בהפועל באר שבע. ב-7 באפריל 2019, קלע ווריק שיא עונתי של 21 נקודות, ב-7 מ-12 לשלוש, יחד עם 3 אסיסטים בהפסד 88–97 למכבי אשדוד. ווריק עזר לבאר שבע להגיע לפלייאוף, שם הודחה על ידי הפועל ירושלים ברבע הגמר. ב-29 משחקים בקבוצה, הוא העמיד ממוצעים של 8.5 נקודות ו-2.7 ריבאונדים בממוצע, עם 42.6 אחוזים לשלוש.

ב-19 ביוני 2019, חתם ווריק לעונה בעירוני נהריה. בנהריה הוא קלע 7.6 נקודות בממוצע למשחק.

ב-28 ביולי 2020, חזר ווריק להפועל באר שבע.

בעונת 2022/2023 שיחק במדי עירוני נס ציונה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר eurobasket

הערות שוליים
------------

1. ↑  האלופה עצרה את הריצה של אשדוד, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, ‏3 במאי 2018
2. ↑  רכש ראשון לעולה החדשה: טראוויק ווריק, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, ‏20 ביוני 2018
3. ↑  החצי הטוב: "הדולפינים" ניצחו בקונכיה, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, ‏7 באפריל 2019
4. ↑  רותם אטיאס, טראוויס ווריק חתם בעירוני נהריה, באתר ynet, 19 ביוני 2019
5. ↑  אור שקדי‏, הפועל באר שבע: טראוויס ווריק חתם לשנתיים, באתר וואלה!‏, 30 ביולי 2020
**גשאו איילה** (נולד ב-22 באוגוסט 1996) הוא אתלט ישראלי, אלוף אירופה קבוצתי, זוכה מדליית ארד באליפות אירופה (מינכן 2022) שיאן ישראל בריצת מרתון, ושיאן ישראל בעבר בריצת 10,000 מטר.

קורות חיים
----------

איילה נולד בכפר גוג'ם באתיופיה, בגיל שנתיים עבר עם משפחתו לעיר הגדולה גונדר, למשפחה בת חמישה ילדים ועלה לישראל בגיל בן 13,עם הוריו, בשנת 2010. הם התגוררו תחילה במרכז קליטה בצפת. הוא התחנך בפנימייה בנהריה. בהמשך עברה משפחתו להתגורר ביפו, שם גילה את יכולתו בריצה למרחקים ארוכים.

בצבא שירת כספורטאי מצטיין

קריירה
------

החל לרוץ ראשונה בגיל 18, לקראת סוף לימודיו בתיכון, תחת הדרכתו של גזצ'או יוסף, שבעברו החזיק בשיאי ישראל בריצות ל-1,500 מטר, 3,000 מטר ו-5,000 מטר.

ב-2021 עזב את מאמנו דן סלפטר, עבד למחייתו כקופאי בסופרמרקט, וחשב לפרוש מהאתלטיקה כי היו לו ספקות לגביה כמקצוע לחיים. משהחליט להישאר אתלט, השקיע את כל כוחותיו באימונים תחת הדרכת המאמן הותיק גזצ'או יוסף, ואיילה רץ בהצלחה במספר מרתונים תחרותיים.

### 2022

בתחרות שנערכה בלונדון שבממלכה המאוחדת בחודש מאי 2022 קבע איילה שיא ישראל חדש בריצת 10,000 מטר, עם תוצאה של 27:49.88 דקות.

#### מדליית ארד אישית ומדליית זהב קבוצתית באליפות אירופה בריצת מרתון

באליפות אירופה שנערכה במינכן שבגרמניה ב-15 באוגוסט 2022 זכה איילה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במרתון קבוצתי, ביחד עם מארו טפרי וימר גטהון. ומדליית ארד במרתון בתוצאה של 2:10.29 שעות, אחרי ריכרד רינגר מגרמניה (2:10.21 שעות) ומארו טפרי (2:10:23 שעות).

### 2023

במרתון סביליה שנערך ב-19 בפברואר 2023 קבע איילה שיא ישראלי חדש של 2:05:33 שעות, שיפור לשיא בן חודשיים וחצי של מארו טפרי (2:06:43 שעות).

### 2024

במרתון סביליה שנערך ב-18 בפברואר 2024 זכה במדליית ארד וכן קבע שיא ישראלי חדש של 2:04:53 שעות, ובזכות כך איילה גם הבטיח את מקומו באולימפיאדת פריז (2024).

חיים אישיים
-----------

איילה בזוגיות עם הרצה למרחקים ארוכים ברטוקן טסרה (23), ומתגורר בחולון. אחיו הצעיר דרבה יהודה איילה גם הוא אצן.

שיאים אישיים
------------

* ריצת 1500 מטר: 3:48.81 דקות (2019)
* ריצת 3000 מטר: 8:05.64 דקות (2020)
* ריצת 5000 מטר: 13:56.37 דקות (2022)
* ריצת 10,000 מטר: 27:49.88 דקות (2022), שיא ישראל בעבר
* ריצת 10 קילומטר: 29:23 דקות (2018)
* ריצת 15 קילומטר: 44:36 דקות (2020)
* ריצת חצי מרתון: 1:02.39 שעות (2019)
* ריצת מרתון: 2:04.53 שעות (2024), **שיא ישראל**

קישורים חיצוניים
----------------

* גשאו איילה, ברשת החברתית פייסבוק
* גשאו איילה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  פורת, אבינעם (2024-03-16). "ריאיון מיוחד | מסעו המדהים של גשאו איילה: "לא ראיתי כסף ועתיד, איך אני בונה הלאה את החיים שלי"". *Ynet*. נבדק ב-2024-03-18.
2. ↑  אסי ממן, שיא ישראלי חדש ב-10,000 לאיילה גשאו בלונדון, באתר ynet, 14 במאי 2022
3. ↑  הדרוג בתחרות הקבוצתית נקבע לפי הזמן המשוקלל של שלושה רצים.
4. ↑  אתר למנויים בלבד עידו רקובסקי, זהב קבוצתי לישראל באליפות אירופה במרתון, כסף לטפרי וארד לאיילה, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2022
5. ↑  ynet ספורט, עם תוצאה אדירה: שיא ישראלי חדש לגשאו איילה במרתון, באתר ynet, 18 בפברואר 2024

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 14714462

 |
**שמעון בר** (במקור: **גולדשטיין**; 1927 – 4 באפריל 1983) היה זמר, שחקן, קומיקאי ומתרגם ישראלי.

ביוגרפיה
--------

שמעון בר נולד בשם שמעון גולדשטיין ביאשי שברומניה. כבר בעת לימודיו בתיכון החל לשחק בתיאטרון "גוליבר הקטן".
בגיל 18 התקבל לתיאטרון העירוני של בוקרשט. הוא סיים לימודי משחק בפקולטה לתיאטרון של אוניברסיטת בוקרשט, והשתלם בניו יורק בסטודיו למשחק של לי סטרסברג.

בר עלה לישראל עם משפחתו בסוף שנת 1948, ואף על פי שלא ידע עברית, השתתף בהצגה "טרטיף" בתיאטרון הקאמרי כשלושה שבועות לאחר עלייתו. הצגות נוספות בהן שיחק בקאמרי היו: "פיגמליון", "הקמצן", "הטירה", "תעלולי נאסר-א-דין" ו"מריוס".
בראשית שנות ה-50 החל לשחק בתיאטרון לי לה לו.
בשנת 1958 הצטרף לרביעיית מועדון התיאטרון, שנוסדה על ידי יוסף מילוא. הרביעייה העלתה הצגות בידור וסאטירה, פעלה ברציפות כעשר שנים, והייתה מן הלהקות הבולטות של הבידור הישראלי.

בפסטיבל הזמר הראשון שנערך ב-1960 ביצע יחד עם עליזה קאשי את שירו של עודד אבישר, שהולחן ועובד על ידי אריה לבנון, "ערב בא", שזכה במקום הראשון. להיט נוסף שלו היה "מסעות בנימין מטודלה".

בשנת 1964 חזר לשחק בקאמרי והשתתף, בין השאר, בהצגות הבאות: "המלט" (בתפקיד המלט), "השחף", "יוסף וכתונת הפסים", "גן הדובדבנים", "אסתר המלכה", "ביקור הגברת הזקנה", "אדם לכל עת", "המכתב האבוד", "ללא דמעות" ו"בשפל" ו"שעיר אחד לעזאזל" מאת נסים אלוני (בתפקיד הקוסם והסוכן החשאי הרוזן פלאטין).

בשנת 1971 זכה בפרס משרד החינוך והתרבות לשחקן המצטיין.

בר היה חובב מוזיקה, קורא נלהב ודובר מספר שפות. הוא תרגם שירים רבים, בעיקר של היוצרים הצרפתים ז'ורז' ברסנס וז'אק ברל.
כמו כן תרגם גם מחזות, בין הבולטים בהם היה "702 הנודע" של אלכסנדרו מירודן, שהוצג בתיאטרון ברומניה.

בר הופיע בכמה סרטים, שהבולטים שבהם "מבצע יונתן" ו"הצילו את המציל".

שמעון בר נפטר בשנת 1983, בגיל 56, בעקבות קריש דם במוח. הוא נקבר בבית עלמין הדרום בחולון. הוא הותיר אחריו את רעייתו, שושנה, בן ובת.

עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו בכיכר היל 3.

לוחית זיכרון בכניסה לביתו בכיכר היל 3

דיסקוגרפיה
----------

* בשירי נעמי שמר, סינגל, 1959, ישראפון
* שמעון בר, רחל אטאס ולהקת זמרים בשירי נעמי שמר - 1959, ישראפון
* משירי אריה לבנון - סינגל, 1960, ישראפון
* משירי עמוס אטינגר, 1960, הד ארצי
* הכלב נו נו נו יוצא למלחמה, מלחמת ששת הימים בסיפור ושיר - אסתר סופר מספרת, 1967, מקולית
* האוסף, 2001, הליקון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שמעון בר** בוויקישיתוף

* שמעון בר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* שמעון בר, באתר שירונט
* שמעון בר, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* שמעון בר, דף שער בספרייה הלאומית
* שמעון בר, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מירי פז, מת השחקן שמעון בר, דבר, 5 באפריל 1983

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007296504105171
* ISNI: 0000 0000 6967 1129
* MusicBrainz: b0f1853b-a969-4330-bae7-146217176bc6
* VIAF: 97421874
* WorldCat: viaf-97421874

 |
**ניקולאי גרסימוביץ' קוזנצוב** (ברוסית: **Николай Герасимович Кузнецов**; ‏24 ביולי 1904 - 6 בדצמבר 1974) היה מצביא ופוליטיקאי סובייטי, קומיסר הצי (1939—1946), שר הצי (1951—1953), מפקד הצי הסובייטי במלחמת העולם השנייה. חבר מרכז המפלגה הקומוניסטית (1939–1956).

קריירה מוקדמת
-------------

הוא הצטרף לצי הסובייטי ב-1919, בגיל 15, לאחר שהוסיף שנתיים לגילו. ב-1920 הוצב בפטרוגרד וב-1924 השתתף עם יחידתו בהלווייתו של לנין. באותה שנה הצטרף למפלגה הבולשביקית. ב-1926 סיים את לימודיו באקדמיה הימית על שם פרונזה ושירת על המשחתת "אוקראינה האדומה". ב-1932 השלים את השכלתו במכללה הימית וב-1934 חזר לאותה משחתת כמפקד.

במלחמת האזרחים הספרדית בשנים 1936–1937 שימש כנספח צבאי ויועץ לעניינים ימיים של ממשלת הרפובליקנים. באותה תקופה פיתח תיעוב לפאשיזם. בשובו לברית המועצות התמנה למפקד הצי באוקיינוס השקט. הוא עבר בשלום את טיהורי סטלין ואף הגן על קצינים רבים.

ב-28 באפריל 1939 מונה לשר לענייני הצי והחזיק בתפקיד זה עד תום המלחמה.

מלחמת העולם השנייה
------------------

במלחמת העולם השנייה היו לצי הסובייטי שתי שייטות: הצי הבלטי ושייטת הים השחור. באזור הבלטי היה לצי תפקיד חשוב בעת המצור על לנינגרד ובהעברת אספקה לעיר הנצורה. ב-27 באוגוסט 1941 הצליח הצי לחלץ את רוב חיילי הצבא האדום שנלכדו בטאלין.

בים השחור לחם הצי בקרבות על אודסה וסבסטופול. כן השתתף הצי בנחיתת הכוחות באזור קרץ'. בפברואר 1944 הועלה קוזנצוב לדרגת אדמירל הצי.

לקראת סוף המלחמה השתתף הצי במלחמה עם יפן ובכיבוש האי סחלין והאיים הקוריליים. ב-14 בספטמבר 1945 הוענק לו עיטור גיבור ברית המועצות.

לאחר המלחמה
-----------

ב-1947 סולק מתפקידו בהוראת סטלין וב-1948 נאסר הועמד למשפט ביחד עם עוד אדמירלים בצי. הם הואשמו בהעברת חומר מסווג לבריטים. האדמירלים האחרים קבלו עונשי מאסר ואילו קוזנצוב שוחרר אך הורד לדרגת תת-אדמירל. ב-1951 החזיר אותו סטלין לתפקידו הקודם כמפקד הצי אבל דרגתו הוחזרה לו רק לאחר מותו של סטלין ב-1953. באותה שנה מונה לסגן ראשון של משרד ההגנה וב-1955 מונה למפקד העליון של הכוחות הימיים בדרגת אדמירל הצי הסובייטי, עוטר ב"כוכב מרשל" והועלה לדרגת אדמירל הצי הסובייטי.

קוזנצוב התעמת עם ז'וקוב בעניינים הקשורים לצי. ב-29 באוקטובר 1955 אירע פיצוץ אדיר באניית המערכה נובורוסיסק (Новороссийск) והיא שקעה ביחד עם 608 אנשים. ז'וקוב מצא בכך דרך להיפטר מקוזנצוב. הוא הורד שוב לדרגת תת-אדמירל, נאלץ להתפטר מהצבא ונאסר עליו לעסוק בכל דבר הנוגע לצי.

קוזנצוב מת במוסקבה ב-6 בדצמבר 1974 ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה. בשנת 1988 החליטה נשיאות הסובייט העליון של ברית המועצות להחזיר לו את דרגתו ועיטוריו.
על שמו קרוי מצר אדמירל קוזנצוב ונושאת המטוסים אדמירל קוזנצוב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניקולאי גרסימוביץ' קוזנצוב** בוויקישיתוף
* ניקולאי גרסימוביץ' קוזנצוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* ניקולאי גרסימוביץ קוזנצוב, באתר world war II

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX990985
* BnF: cb16675061w (data)
* GND: 118568302
* ISNI: 0000 0001 1453 4108
* LCCN: n87912446
* NKC: jo2003168057
* NLP: a0000001274319
* NTA: 153354097
* SNAC: w6796dh2
* SUDOC: 121992667
* VIAF: 100383287
* WorldCat: lccn-n87912446

 |
**מנשוק ממטובה** (בקזחית: **Мәншүк Жиенғалиқызы Мәметова**; ברוסית: **Маншук Жиенгалиевна Маметова**; ‏23 באוקטובר 1922 – 15 באוקטובר 1943) הייתה אשת צבא סובייטית ממוצא קזחי, שלחמה במלחמת העולם השנייה ונפלה בקרב. היא האישה הקזחית הראשונה שעוטרה בעיטור גיבור ברית המועצות, ודמות נערצת בקזחסטן ובברית המועצות.

ביוגרפיה
--------

מנשוק ממטובה, בתו של סנדלר, גדלה בעיר אלמטי. היא גדלה בבית דודתה ודודה, שהוריה מסרו להם אותה משום שהיו חשוכי ילדים. בימי הטיהורים הגדולים נעצר דודה. לאחר סיום לימודיה בבית הספר התיכון היא החלה ללמוד סיעוד ובמקביל עבדה כפקידה במועצת הקומיסרים של קזחסטן הסובייטית.

### במלחמת העולם השנייה

לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות ביקשה ממטובה להתגייס לשירות צבאי, אך נדחתה. היא לא הרפתה ובספטמבר 1942 גויסה ושירתה תחילה כפקידה ואחר כך כאחות בבית חולים שדה. במקביל התאמנה בהפעלת מקלע מסוג מקסים. לאחר שמפקדה התרשם מכישורי הירייה שלה הוא קידם אותה בדרגה והתיר לה להצטרף לבריגדת הרובאים ה-100, שרוב אנשיה היו קזחים. היא זכתה בהערכת חבריה ליחידה לאחר טבילת אש, שבה הניחה לגרמנים להתקרב לעמדתה בטרם פתחה באש עליהם ממקלעה.

באוקטובר 1943, לאחר שהכוחות הסובייטים שחררו את העיר נוול, כ-480 קילומטר ממערב למוסקבה, פתחו הגרמנים בהתקפת נגד. יחידתה של ממטובה, שהשתייכה לדיוויזיית המשמר ה-21 מארמיית ההלם ה-3, עמדה בנתיב ההתקפה. ב-15 באוקטובר הגנו שלושה צוותי מקלע וביניהם ממטובה על גבעה חשובה. הם הותקפו באש גרמנית כבדה וגלים של תוקפים פנו לעברם. ממטובה נפצעה בראשה ואיבדה את הכרתה, אך התאוששה והמשיכה לירות. היא לא נענתה להפצרות לסגת מהעמדה והשיבה שאם תיסוג יהרגו הגרמנים את כולם. האש הגרמנית הכבדה פגעה בכל שאר אנשי צוות המקלע, אך היא דילגה אתו לעמדה אחרת והוסיפה להמטיר אש על הגרמנים התוקפים. לבסוף היא נפצעה פצעי מוות, אך לחמה עד מותה. על פי הערכה היא פגעה בקרב האחרון שלה ב-70 גרמנים. גופתה נמצאה בהמשך על ידי החיילים הסובייטים והיא נקברה בנוול.

בעקבות עדות חבריה לקרב על גבורתה של ממטובה החליט הסובייט העליון של ברית המועצות ב-1 במרץ 1944 לעטר אותה בעיטור גיבורת ברית המועצות.

הנצחה
-----

פסל לכבודה של ממטובה הוקם בעיר אורל שבארצה. ב-2015 הוא הוסב להנציח שתי גיבורות קזחיות נוספות. מוזיאון הוקם על שמה ושירים חוברו אודותיה. ב-1969 הופק סרט קולנוע על חייה. בנוסף נקראו על שמה רחובות ובתי ספר בקזחסטן וברוסיה, ומכללה למדעי הרוח נקראה על שמה. דמותה הופיעה גם על גבי בולים ומעטפות.

* בול משנת 1995 עם דיוקנה של ממטובהבול משנת 1995 עם דיוקנה של ממטובה
* בול משנת 2015 עם דיוקנה של ממטובהבול משנת 2015 עם דיוקנה של ממטובה
* מעטפת דואר הנושאת את דיוקנה של ממטובהמעטפת דואר הנושאת את דיוקנה של ממטובה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מנשוק ממטובה** בוויקישיתוף
* דף אינטרנט אודות ממטובה
* תמונת מצבתה של ממטובה בעיר נוול

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 3521 6945
* LCCN: n94089042
* SUDOC: 230978134
* VIAF: 23833333
* WorldCat: lccn-n94089042

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מנשוק ממטובה"**.
המדונה הסיסטינית - רפאל 1512
**מוזיאון הציירים הגדולים** (בגרמנית: **Gemäldegalerie Alte Meister**) הוא מוזיאון לאמנות בעיר דרזדן, גרמניה. המוזיאון מציג כ-750 ציורים מן המאה ה-15 ועד המאה ה-18.

היסטוריה
--------

בשנת 1560 ייסד אוגוסט הראשון בדרזדן את "לשכת האומנות" של הנסיכים הבוחרים מסקסוניה. בתקופה זו, אספנות של ציורים הייתה חלק מאוספים כללים של אמנות, מדע ותחומי עניין אחרים של בעליהם. רק בתחילת המאה ה-18 החלו אוגוסט השני ובנו אוגוסט השלישי שהיה גם מלך פולין, באיסוף שיטתי של ציורים, ובמשך תקופה של כ-60 שנה הורחב האוסף באופן משמעותי. 

בשנת 1745 נרכשו 100 מן הציורים הטובים ביותר שהיו בבעלותו של דוכס מודנה וצורפו לאוסף.

בשנת 1747 הועבר האוסף מטירת דרזדן שבו אוחסן עד אז לבניין אורוות הנסיכים שהיה גדול מספיק על מנת לאפשר את אחסונן והצגתן של היצירות.

בתקופה זו התפרסם אוסף הציורים ברחבי אירופה והמשיך להתרחב באמצעות רכישת עבודות מרחבי היבשת כאשר המפורסמת מכולן הייתה הרכישה בשנת 1754, של המדונה הסיסטינית, יצירתו של רפאל משנת 1512.

בשנת 1838 הזמין פרידריך אוגוסט השני מסכסוניה את האדריכל גוטפריד סמפר, לתכנן משכן חדש וראוי לאוסף. האגף החדש של המוזיאון בארמון צווינגר נבנה בשנים 1847 ועד 1854 ובשנת 1855 נפתח "המוזיאון המלכותי החדש" בגלריית סמפר.

בתקופת מלחמת העולם השנייה היה המוזיאון סגור. יצירות האומנות נשמרו במקום בטוח אך המבנה עצמו ניזוק באופן קשה כתוצאה מההפצצה המאסיבית על העיר. לאחר המלחמה הוחרמו הציורים על ידי יחידות התגמול של הצבא האדום ונמצאו ציורים שהוחבאו על ידי הנאצים במכרות והם שוחזרו והועברו למוסקבה ולקייב ואוכסנו במוזיאון פושקין. בשנת 1955 הוחזרו 1,240 ציורים לדרזדן והוצגו בקומת הקרקע ההרוסה למחצה של גלריית סמפר.

תהליך הבנייה מחדש של המוזיאון הסתיים בשנת 1960 וגלריית הציירים הגדולים נפתחה מחדש. למרות ניסיונות השימור, התברר כי 206 ציורים נהרסו ו-507 ציורים אחרים נעלמו. במשך השנים אותרו חלק קטן מן הציורים האבודים אך כיום חסרים עדיין 450 מן האוסף המקורי.

האוסף
-----

כיום מוצגים במוזיאון 750 ציורים המהווים כ-40% מהאוסף. בין המוצגים יצירות מופת מתקופת הרנסאנס והבארוק פרי עבודתם של רפאל, טיציאן, רובנס, רמברנדט, ורמיר ואחרים. במוזיאון מוצג האוסף הגדול ביותר מעבודותיהם של לוקאס קראנאך האב ולוקאס קארנך הבן. 

קירות אולמות התצוגה של האוספים במוזיאון מובחנים ביניהם בצבעי רקע שונים עבור כל סגנון. אמנות איטלקית מוצגת על רקע ארגמני, אומנות הולנדית ופלמית על רקע ירוק ואומנות ספרדית וצרפתית על קירות ברקע אפור.

במוזיאון הציירים הגדולים מבקרים כ-500,000 איש מדי שנה. בסמוך אליו קיים "מוזיאון הציירים החדשים" (אנ') המציג אמנות מן המאה ה-19 וה-20.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיאון הציירים הגדולים** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון הציירים הגדולים (בגרמנית)
* מוזיאון הציירים הגדולים, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007435654305171
* BNE: XX122086
* BnF: cb121276967 (data)
* CiNii: DA06097639
* GND: 2011569-6
* ISNI: 0000 0001 2292 7710
* LCCN: n50065753
* SUDOC: 066857279
* VIAF: 129655493
* WorldCat (עם VIAF): 129655493

 |
הדמיה של הקונגרס הציוני
**מוזיאון הרצל** הוא מוזיאון בירושלים, העוסק בפועלו ובחזונו של בנימין זאב הרצל. המוזיאון נמצא ברחבת הכניסה הראשית אל הר הרצל.

היסטוריה
--------

זמן קצר לאחר מותו של הרצל, רכש בנק אנגלו-פלשתינה כ־ 2000 דונם במקום שנקרא לימים יער חולדה (יער הרצל) עבור ההנהלה הציונית לצורך הקמת חווה חקלאית ובית גדול למגורי מנהל החווה שהיה אמור לשמש גם כמוזיאון הרצל, אך המוזיאון לא הוקם שם.

רק ב־ 1960 הוקם מוזיאון הרצל בהר הרצל. במוזיאון המקורי הייתה תצוגה על חייו ופועלו, כולל שיחזור חדר עבודתו בווינה על רהיטיו המקוריים ומסמכים מארכיונו של הרצל, כמו מכתבים שקיבל מאת העסקן הציוני אבא לפין, פסל בעבודה של פרידריך בר, חברו של הרצל ועוד רבים אחרים. עם השנים הוזנח המוזיאון ונסגר בשנת 2000.

לרגל 100 שנים לפטירתו של הרצל, שופץ ושודרג המוזיאון ונפתח מחדש בשנת 2005 ביוזמת ד"ר דוד בריקסטון. המוזיאון החדש כולל ארבעה מיצגים אורקוליים: אחד על דרכו של הרצל לציונות, השני על פעילותו בפוליטיקה הציונית, השלישי עוסק בחדרו של הרצל והרביעי עוסק בהשוואה בין חזונו של הרצל בספרו אלטנוילנד להישגיה של מדינת ישראל. חדר העבודה המקורי של הרצל משולב אף הוא במוזיאון החדש.

במרכז הרצל נמצא גם מרכז חינוכי ללימודי הציונות על שם ד"ר אריה צימוקי, ובצמוד אל המוזיאון נמצא מדרשת הר הרצל, המשמש כמכון הארצי והלאומי ללימודי ציונות. מוזיאון הרצל, אשר הוקם בסמוך אל בניין מדרשת הר הרצל הסמוך, מכיל את "קמפוס מרכז הרצל" שהוקם במטרה להנציח את פועלו ואת ורעיונותיו של הרצל.

מרכז הרצל הוקם ומנוהל על ידי ההסתדרות הציונית העולמית, ארגון שנוסד בידי הרצל עצמו בקונגרס הציוני הראשון, בשיתוף עם ארגונים רבים נוספים.

במוזיאון מתקיימים סיורים מודרכים בהר הרצל בחלקת גדולי האומה, בבית העלמין הצבאי ובאתרים ממלכתיים נוספים. כמו כן המוזיאון מעביר סיורים בירושלים בעקבות ביקורו ההיסטורי של הרצל בעיר בשנת 1889.

תערוכות ופעילויות
-----------------

המוזיאון החדש כולל ארבעה סרטים ארבעה ממדיים, המספרים על דרכו ותרומתו של הרצל לציונות, השתתפותו בפעילות ציונית פוליטית ואת חזונו של הרצל כפי שמתואר בספר אלטנוילנד. מתחם המוזיאון כולל שני מרכזים חינוכיים הקשורים לציונות, אשר מנוהלים על ידי ההסתדרות הציונית העולמית.

גלריית תמונות
-------------

* הכניסה למוזיאוןהכניסה למוזיאון
* חזית המוזיאוןחזית המוזיאון
* הדמיה של הקונגרס הציוניהדמיה של הקונגרס הציוני
* פסיפס בחזית המוזיאוןפסיפס בחזית המוזיאון

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מוזיאון הרצל** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון הרצל (בעברית ובאנגלית)
* אתר מוזיאון הרצל
* דוד הכהן, משקמים את מוזיאון הרצל בירושלים, באתר ynet, 24 ביולי 2003
* כתבה על מרכז הרצל בערוץ 10, באתר youtube
* מרכז הרצל - מוזיאון חווייתי ומדרשה פעילה ללימודי הציונות, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310483405171
* ISNI: 0000 0001 2167 6710
* VIAF: 138193065
* WorldCat: viaf-138193065

 |
**מוזיאון זייץ לאמנות אפריקאית עכשווית** (באנגלית: **Zeitz Museum of Contemporary Art Africa** ; ובקיצור: **Zeitz MOCAA**) הוא מוזיאון לאמנות אפריקאית מודרנית הממוקם ברציף ויקטוריה ואלפרד בקייפטאון, שבדרום אפריקה, והוא המוזיאון הגדול ביותר של אמנות אפריקאית עכשווית בעולם.

המוזיאון נפתח ב-22 בספטמבר 2017. המוזיאון ממוקם באזור הפנאי והנופש רציף ויקטוריה ואלברט - שהוא אזור נמל, שהפך לאתר תיירות ופנאי פופולרי, בו מבקרים למעלה מ-20 מיליון מבקרים בשנה, על גדת מפרץ השולחן של האוקיינוס האטלנטי. המוזיאון ממוקם באתר הממגורות של הנמל - אשר קודם להקמת המוזיאון טרם הפך לאזור פנאי ותיירות.

שטחו של המוזיאון 9,500 מ"ר, מהם 6,000 מ"ר הם שטחי תצוגה, והוא משתרע על תשע קומות.

היסטוריה
--------

ההחלטה להקים את המוזיאון הייתה החלטה משותפת של ארגון רציף ויקטוריה ואלפרד, ואיש העסקים הגרמני יוכן זייץ (Jochen Zeitz), בשנת 2003, אשר הקימו שותפות ללא מטרת רווח לצורך זה. ארגון רציף ויקטוריה ואלברט השקיע 500 מיליון רנד, וזייץ השאיל את אוסף האמנות הנרחב שלו לכל ימי חייו למוזיאון. האוסף (ובהתאם גם המוזיאון) נחשב על ידי רבים להיות אחד האוספים של אמנות אפריקאית מודרנית, המובילים בעולם. האוסף כולל עבודות של אמנים בולטים ובהם כריס אופילי, קודזאני צ'יוראי, קהונדי ויילי, גלן ליג'ון, מרלן דומאס, וונגצ'י מוטו, וג'ולי מהרטו. 

ארגון רציף ויקטוריה ואלברט שקל מספר אפשרויות שימוש בממגורה שהשימוש בו פסק בשנת 2001, והוא עמד נטוש באמצע האזור המסחרי של הרציף. ההחלטה הייתה לבנות מוזיאון חדש, ובכך "להפיח  חיים חדשים לאזור הממגורות הנטוש של הנמל".  המרת הממגורה למוזיאון ולמלון החלה בשנת 2014 על פי תוכניות האדריכל הלונדון תומאס הת'רוויק.

הסבת המבנה
----------

גובהה של הממגורה ההיסטורית, שנבנתה בשנת 1921 מבטון, ושימשה לאחסון תירס, היה 57 מטרים, והיא הייתה מורכבת מ-42 צילינדרי בטון צפופים. המוזיאון נחצב מתוך הצילינדרים תוך חיתוך הבטון וגילופו ליצירת גלריות, ואטריום מרכזי רחב ידיים, המשמש אולם כניסה רחב ידיים המאפשר הצגת יצירות גדולות במיוחד. גג הצילנדרים הוחלף בזכוכית מחוסמת המאפשרת כניסת אור לאולם המרכזי. בנוסף, הוסיפו לוחות זכוכית מנופחות אשר יצרו מרפסות לחדרי המלון בחלק העליון של הממגורה.

* שלבי ההמרה הראשונים של הממגורה למוזיאון (בחלקו התחתון של המבנה) ולמלון (חלקו העליון של המבנה)שלבי ההמרה הראשונים של הממגורה למוזיאון (בחלקו התחתון של המבנה) ולמלון (חלקו העליון של המבנה)

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מוזיאון זייץ לאמנות אפריקאית עכשווית** |

* אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון זייץ לאמנות אפריקאית עכשווית
* מוזיאון זייץ לאמנות אפריקאית עכשווית, ברשת החברתית פייסבוק

* מוזיאון זייץ לאמנות אפריקאית עכשווית, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* מוזיאון זייץ לאמנות אפריקאית עכשווית, ברשת החברתית אינסטגרם
* סרט המציג את מבנה המוזיאון מבחוף ומבפנים

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  ראיון עם יוכן זייץ
2. 1 2  היסטוריה של המוזיאון
3. 1 2 3 4 5  אתר קרן זייץ
4. 1 2  נתונים על המוזיאון
5. ↑  תיאור הממגורה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb178105003 (data)
* VIAF: 5156009901349582076
* WorldCat: lccn-no2019141253

 |
**מוזיאון הוליווד** (באנגלית: **Hollywood Museum**) הוא מוזיאון בהוליווד, שבמדינת קליפורניה, ארצות הברית.

המוזיאון מציג מוצגים הקשורים להיסטוריה של הקולנוע והטלוויזיה האמריקאית.

המוזיאון ממוקם בבניין מקס פקטור ההיסטורי, בשדרת היילנד שבלוס אנג'לס. המבנה תוכנן על ידי האדריכל האמריקאי סיימון צ'ארלס לי, בסגנון אר דקו.

מוצגים
------

אוסף המוזיאון כולל מעל 11,000 פריטים, ובהם תחפושות, תפאורות, דמויות מסרטי הנפשה, תצלומים, תסריטים, וחפצים אחרים.

מוצגי המוזיאון כוללים תחפושות ובהן שימלתה של מרילין מונרו, חלוק הרחצה של אלביס פרסלי, תחפושותיהם של סופרמן, דמויות סטארטרק, מייקל ג'קסון, כפפות האיגרוף של רוקי, דמויות הסופרנוס, וכן תפאורת חדר כלאו של חניבעל לקטר מהסרט שתיקת הכבשים.

בין המוצגים ארבעה חדרי איפור מקוריים שהיו בשימוש מקס פקטור - מחלוצי האיפור של הוליווד, שנחשב לחלוץ האיפור המודרני (חדר לכל צבע שער של שחקניות: ג'ינג'יות, בלונדיניות, שחורות שיער וברונטיות).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיאון הוליווד** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון הוליווד
	+ פירוט תערוכות זמניות עדכני

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  ההיסטוריה של המבנה
2. 1 2 3 4  מוצגי המוזיאון
3. 1 2 3  סדי סטיין, **Makeup Forever**, מגזין the Paris Review

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 149958273
* WorldCat: viaf-149958273

 |
אסחאק עבאס אל שאמי שחלאכו
חצר בית שאמי בשנת 2021
חזית בית שאמי באמצע המאה ה-20
**בית שאמי** השייך למשפחת שחלאכו נבנה בשלהי המאה ה-19 על ידי משפחה צ'רקסית שהיגרה מדמשק אל כפר כמא ונחשבה לאחת המשפחות האמידות באזור הגליל התחתון.
הבית נבנה עם חצר גדולה מוקפת חומה, ובתוכה מגורי הבעלים, חנות בדים, צרכנייה, נגריה ונפחיה אשר שימשו את המשפחה שהתנהלה כמשק אוטרקי. בבית שאמי נכלל מבנה דו קומתי בעל ארבעה חדרים בכל קומה, כאשר בקומת הקרקע הוחזקו חיות המשק ובעיקר סוסים ופרות, ואילו בקומה השנייה היו חדרי אירוח מרוצפים במרצפות מעוטרות. התקרה מצוירת ורעפי הגגות הם רעפי מרסיי שיובאו מצרפת.
לבית הדו קומתי צמוד מבנה של טחנת קמח שהתייחדה במנוע דיזל להפעלתה, לעומת תחנות אחרות באותה התקופה שהופעלו על ידי שוורים להנעת אבני ריחיים.

שימור המבנה
-----------

בית שאמי, שעמד נטוש עשרות שנים, שוקם ושוחזר בשנות ה-90 של המאה ה-20 כבניין הבולט ביותר בכפר כמא. השחזור הוא יוזמה משותפת של המועצה המקומית כפר כמא ושל המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. בשנת 1994 הוקמה במועצה המקומית כפר כמא ועדה לשימור מבנים היסטוריים בהובלתו של ראש המועצה דאז נאלצ'יק אשמוז. המבנה הוא בעל חשיבות רבה מבחינה היסטורית, חברתית וכלכלית עקב שייכותו למשפחה שלקחה חלק חשוב בהנהגת הכפר בתקופה המנדטורית, ובשל העובדה שטחנת הקמח שלו סיפקה את צורכי תושבי הכפר וכן ליהודים ולערבים מן הסביבה.
המבנה המשוחזר והמתחם כולו ומשמש כיום כאתר בית של המרכז למורשת הצ'רקסית ובתוכו המוזיאון הצ'רקסי של כפר כמא והוא מרכז המבקרים הצ'רקסי הגדול ביותר בישראל.

הבעלים
------

איסחאק עבאס הידוע בכינויו "אל שאמי" היה בן למשפחת מהגרים צ'רקסים שהתיישבה בדמשק. בסוף המאה ה-19 עבר לכפר כמא והתמקם ביישוב. את הכינוי אל שאמי הוא קיבל מתושבי הכפר בשל היותו יוצא דמשק שנקראת "שאם", כלומר, "הדמשקאי" כבן למשפחה שעסקה בטחינת קמח על ידי אבני ריחיים החליט להקים טחנת קמח מודרנית המונעת במנוע דיזל ואשר עמדה כחידוש לעובדה כי רוב תושבי הכפר באותן השנים עסקו בחקלאות. גם תושבי היישובים הסמוכים שעסקו בעיקר בחקלאות והקרבה אל ישובי עמק יזרעאל ועמק הירדן הביאו לביקוש גדול לשירותן של טחנות קמח. התחנה המודרנית איפשרה לספק שירות טחינה מהיר לכמויות גדולות של חיטה והפכו את שחלאכו לאחד מאנשי העסקים הגדולים באזור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית שאמי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  המועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות - פרוגרמה לפיתוח ושימור המרכז העולמי למורשת העדה הצ'רקסית במתחם בית שאמי, כפר כמא, יולי 2000
2. ↑  הצ'רקסים בישראל ובועולם אתמול היום ומחר - עמוד 370, יוסי חתוקאי 2018
אולם הכניסה למוזיאון
הבניין הראשון של הנייבי פיר - בקדמת הצילום. המוזיאון תופס את הקומות העליונות של תחילת הבניין הזה, למעט חנות המוזיאון, התופסת מרחב של חנות בקומתו הראשונה. המגדל השמאלי של תחילת הבניין הוא חדר הדאונים של המוזיאון והמגדל הימני של תחילת הבניין הוא חדר המים ותצוגת המשאבות.
**מוזיאון הילדים של שיקגו** (באנגלית: **Chicago Children's Museum**) הוא מוזיאון ילדים, הנמצא בפתח המתחם הנייבי פיר, על שפת ימת מישיגן בסמוך לאזור הלופ – מרכז עסקים ראשי של שיקגו.

השטח הבנוי של המוזיאון הוא 5.3 דונם (למוזיאון אין גינה) והוא תופס חלק מקומת הכניסה ומהקומות שמעליה, בתחילת המבנה המרכזי, של פתח הנייבי פיר. חלק מהתערוכות במוזיאון הן קבועות יחסית (מתחלפות או מקבלות שיפות משמעותי בערך פעם בעשור) ואחרות מתחלפות פעם בכמה חודשים. התערוכות עוסקות בנושאים הקוסמים לילדים, בתחום החינוך לשעת חירום, השכלה כללית, מדע, היסטוריה, בידור, תחבורה, פנטזיה ומשחקי ילדים. המוזיאון משרת יותר מ-650,000 איש בשנה, כולל אלו המבקרים בתערוכות נודדות היוצאות ממנו.

היסטוריה
--------

המוזיאון הוקם בשנת 1982, בידי אגודת הליגה הצעירה (Association of Junior Leagues International, Inc.), כתגובה לקיצוץ בתקציבי החינוך הממלכתי. משכנו המקורי של המוזיאון היה בשני אולמות בספרייה הציבורית המרכזית של העיר, תוך הוצאה של תערוכות ניידות לאתרים שונים. המוזיאון עבר מאז בין מספר בניינים עד שהשתכן, בשנת 1995, במשכנו הקבוע. בזמן מעבר המוזיאון למשכן הקבע שלו, הוא היה מוזיאון הילדים הגדול ביותר בארצות הברית. בין השנים 2006 עד 2012, המוזיאון בדק אפשרויות ותכנן תוכניות לפתיחת סניף נוסף או למעבר לאתר אחר בפרוורי שיקגו, אך התוכניות בוטלו.

שעות פעילות
-----------

למרות שהמוזיאון גובה בדרך כלל דמי כניסה ופתוח במרבית ימי השבוע עד שעה 17:00, בימי ה' הוא פתוח עד 20:00 ואינו גובה דמי כניסה ממבקרים המגיעים אחרי 17:00, שגילם מתחת לגיל 15. (עד לפני שנים אחדות, הכניסה בימים ובשעות אלו הייתה בחינם לכול אדם). המוזיאון מאפשר כניסה חינם גם בימי ראשון, הראשונים של כל חודש. זאת ועוד – המוזיאון חבר בהסכמי מנויים עם מוזיאונים גדולים אחרים, באזור שיקגו, הקוסמים לילדים ומי שמנוי, למשל, למוזיאון הילדים על שם קוהל או למוזיאון המדע והתעשייה (שיקגו), אינו מחויב בדמי כניסה אליו.

לקריאה נוספת
------------

* In the community: FINDING MAGIC AT CHICAGO CHILDREN'S MUSEUM
* The Reeves: The Chicago Children's Museum
* Top 10 Things to Do in Chicago with Kids Interactive museums, top-notch zoos and a stellar Skydeck top the list By Michael Schuman

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיאון הילדים של שיקגו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון הילדים של שיקגו (באנגלית)
* מוזיאון הילדים של שיקגו, ברשת החברתית פייסבוק

* מוזיאון הילדים של שיקגו, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* מוזיאון הילדים של שיקגו, ברשת החברתית אינסטגרם

* מוזיאון הילדים של שיקגו, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  המוזיאון באתר הנייבי פיר
2. ↑  המדריך של שיקגו - מידע שימושי, הכנות לטיול, מסלולים וטיולים - אתר מסע אחר
3. ↑  היסטוריית המוזיאון, אתר האינטרנט של המוזיאון
4. ↑  Susy Schultz (1996-10-07). "A Year at the Pier". The Chicago Sun-Times
5. ↑  דף שעות הפעילות באתר המוזיאון
**ל'ורן סקוט** ׁׂ(באנגלית: **L'Wren Scott**; ‏ 28 באפריל 1964 – 17 במרץ 2014) הייתה מעצבת אופנה ודוגמנית אמריקאית, בת זוגו של סולן להקת הרולינג סטונז מיק ג'אגר.

ביוגרפיה
--------

ל'ורן סקוט נולדה בשנת 1964 ונמסרה לאימוץ מיד לאחר הלידה. הוריה המאמצים לולה ואיוון באמברו העניקו לה את השם 'לואן באמברו', והיא שינתה אותו בהמשך חייה. סקוט גדלה בעיירה המורמונית רוי, בסמוך לסולט לייק סיטי שבמדינת יוטה בארצות הברית, ובגיל 17 עזבה את רוי לעיר ניו יורק, לאחר שהוריה המורמונים לא הרשו לה להירשם לקורס עיצוב אופנה.

בהגעתה לניו יורק התגלתה סקוט על ידי צלם האופנה ברוס וובר והחלה לעבוד כדוגמנית. בשנות ה-80 עברה לפריז, מוקד ההתרחשות האופנתית בשנים אלו, שם דגמנה עבור טיירי מוגלר, הייתה הפנים של  שאנל למשך תקופה קצרה, והצטלמה רבות עבור הצלמים ז'אן-פול גוד, דייוויד ביילי וגי בורדן. גופה, שהתנשא לגובה של כ-183 סנטימטר, זיכה אותה באינספור שמות תואר, שהנודע בהם הוא "ליידי סקוט". בשנת 1994 החליטה סקוט לפרוש מדוגמנות ועזבה לקליפורניה, שם המציאה את עצמה מחדש כסטייליסטית ואשת יחסי ציבור.

היא ניהלה את מערך יחסי הציבור של פראדה בחוף המערבי ועבדה כסטייליסטית צמודה לצלמים הרב ריטס, הלמוט ניוטון ומריו סורנטי. עבודת הסטיילינג הייתה זו שגם הביאה אותה למפגש הגורלי עם מיק ג'אגר בשנת 2001, בצילומים למגזין הצרפתי L'officiel. אותה כינה "האישה עם הגוף היפה ביותר שראיתי בחיי".

עיצוב אופנה
-----------

בשנת 2006 השיקה סקוט את המותג הנושא את שמה (באנגלית: L'Wren Scott) בעידודו של בן זוגה מיק ג'אגר. עם קשרים ענפים בתעשיית האופנה וזוגיות מתוקשרת עם הרוקר המפורסם ביותר בעולם – ל'ורן סקוט הפך למותג פופולרי המגלגל כחמישה מיליון פאונד בשנה. היא הלבישה סלבריטיז מהשורה הראשונה, רקמה שיתופי פעולה והפתיעה ביכולתה העיצובית לקחת נושא השראה שחוק כמו רוק'נרול ולעטוף אותו בהילה זוהרת ואופנתית. עיצוביה זכו לפופולריות על השטיח האדום, והיא הלבישה לא מעט נשים מפורסמות, ביניהן מישל אובמה,  קרלה ברוני-סרקוזי, ניקול קידמן וכריסטינה הנדריקס.

חייה האישיים ומותה
------------------

סקוט הייתה בת זוגו של סולן להקת הרולינג סטונז מיק ג'אגר כ-13 שנה, משנת 2001 ועד מותה בשנת 2014. ב-17 במרץ 2014 נמצאה ללא רוח חיים בדירתה שבשכונת צ'לסי בניו יורק. התאבדותה של סקוט, חודש לפני יום הולדתה ה-50, הכתה בתדהמה את תעשיית האופנה הבינלאומית וזכתה לסיקור תקשורתי נרחב.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ל'ורן סקוט
* איתי יעקב, נפרדים מלורן סקוט: בת זוגו של מיק ג'אגר שמה קץ לחייה, באתר Xnet‏, 18 במרץ 2014
* אתר למנויים בלבד ג'ייקוב ברנסטין, מאתיו שנייר וגאי טרבאי, הניו יורק טיימס, תעלומת מותה של לורן סקוט, בת זוגו של מיק ג'אגר, באתר הארץ, 28 במרץ 2014
* ל'ורן סקוט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1049228626
* VIAF: 308179054
* WorldCat: viaf-308179054

 |
**הדיג'רטי** (**Digerati**) הוא מינוח עיתונאי המשמש כסמל סטטוס בבואו לתאר את האליטה של תעשיית המחשבים והקהילות המקוונות. אנשי הדיג'רטי נתפסים כמובילי דעה, כמקדמי חזון טכנולוגי וכחזית רעיונית וביצועית בתחום. המילה היא הלחם בסיסים המורכב מהמילים דיג'יטל (בעברית: ספרתי) וליטרטי (בעברית: איש ספר, אינטלקטואל), ומאזכרת את המונח המוקדם יותר גליטרטי (גליטר [בעברית: ניצנוץ] וליטרטי). מדעני מחשב מפורסמים, כותבים במגזיני טכנולוגיה ובלוגרים מוכרים מהווים חלק מהדיג'רטי.

למילה כמה שימושים שונים אך קשורים:

* מנהיגי דעה אשר, דרך כתביהם, קידמו חזון שלפיו הטכנולוגיה הדיגיטלית והאינטרנט הם יסודות מעצבים של החברה;
* אנשים הנחשבים כידוענים בתוך תת-תרבות המחשבים של עמק הסיליקון, במיוחד בשנות בועת הדוט-קום;
* כל מי שנחשב כמשפיע בקהילת הטכנולוגיה הדיגיטלית.

מקור המונח
----------

האזכור הראשון של המונח דיג'רטי ברשת Usenet התרחש בשנת 1992, והתייחס למאמרו של ג'ורג' גילדר במגזין אפסייד. על-פי טורו של ויליאם ספייר, "על שפה", שפורסם במוסף יום ראשון של הניו יורק טיימס באחד במרץ 1992, המונח נטבע על ידי עורך הניו יורק טיימס, טים רייס, במאמר בניו יורק טיימס מינואר 1992.במילותיו של רייס:

*למעשה השימוש הראשון ב'דיג'רטי' נעשה במאמר 'ברכות של זיכרון, גלים של מחלוקת' של ג'ון מארקוף מ-29 בינואר 1992, שלתוכו ערכתי את המונח. המאמר היה על המחלוקת שנוצרה בעקבות מאמר של ג'ורג' גילדר שהופיע לאחרונה במגזין אפסייד. במאמר "על שפה" מאחד במרץ 1992 במוסף יום ראשון של הניו יורק טיימס, ציין ויליאם ספייר את הטבעת המונח ונתן לי את הכבוד להגדירו, וכך הגדרנו אותו:*
***דיג'רטי**, שם עצם, רבים - אנשים המיומנים בעיבוד ומניפולציה של מידע דיגיטלי; טכנו-גיקים עשירים או מלומדים.*

שימוש במונח בעבר
----------------

בעבר, בעיקר בשנות התשעים, נעשה שימוש במונח בעיקר במשמעותו הראשונה והשנייה. באתר Edge ובספרו של ג'ון ברוקמן *דיג'רטי: מפגשים עם אליטת הסייבר (1996)* מופיעה רשימה של אנשי דיג'רטי ותוארם.

בין האנשים שצוינו כחברי הדיג'רטי, בעיקר במשמעות הראשונה של המילה, נמצאים פעילים מקרן החזית האלקטרונית ו-WELL, מוציאים לאור, כותבים, בעלי טורים, מנהלים, אקדמאים, מפתחים, מתכנתי ארפאנט ואינטרנט ונוספים. בין המוכרים שבהם נמצאים ביל גייטס, מייסד "מיקרוסופט", סטיב ג'ובס, מייסד "אפל", סטיב ווזניאק, מייסד-שותף של "אפל", ואחרים.

שימוש במונח כיום
----------------

כיום נעשה שימוש במונח בעיקר במשמעותו השלישית. באנגליה, מגזין The Drum מוציא מדי שנה רשימה של מאה האנשים המשפיעים ביותר בתעשיית השיווק הדיגיטלי, תחת הכותרת "The Drum Digerati" (בעברית: הדיג'רטי של הדראם). כמו כן נעשה שימוש במונח בשמות של חברות ואתרים כמונח שמציין אוריינות דיגיטלית.

בישראל כמעט ולא נעשה שימוש במונח בכל שלוש הוראותיו, למרות שהוא נוכח בשפה האנגלית כבר זמן רב. עם זאת לעיתים הוא מוזכר במסגרת קורסים אקדמיים באוניברסיטת בר-אילן, ובאוניברסיטת תל אביב.

לקריאה נוספת
------------

* D*igerati: Encounters With the Cyber Elite* by John Brockman, Hardcover: 354 pages Publisher: Hardwired; 1st ed edition (October 1, 1996) ISBN 1-888869-04-6

קישורים חיצוניים
----------------

* דיג'רטי מדברים על עלות מול תועלת של האינטרנט.
* מי הם הדיג'רטי?
* הגדרה בויקימילון באנגלית של "דיג'רטי".

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. 1 2
3. ↑  Markoff, John (January 29, 1992). "BUSINESS TECHNOLOGY; Pools of Memory, Waves of Dispute - New York Times". The New York Times
4. ↑  Digerati | The Drum
5. ↑
6. ↑
7. ↑
**דאון-טמפו** (באנגלית: **Downtempo**; ידוע בשם **דאון-ביט**) הוא תת-סוגה מוזיקלית של מוזיקה אלקטרונית הכוללת צליל אטמוספירי וביטים איטיים יותר ממה שניתן למצוא בדרך כלל במוזיקת דאנס. הוא קשור בצורה רבה למוזיקה אמביינטית אך בעל דגש גדול יותר על קצב. הסגנון שלו עשוי להתנגן במועדוני צ'יל אאוט או כמוזיקת "פתיחה או הפוגה" של תקליטנים. דוגמאות לתת-סוגות מוזיקליות של דאון-טמפו כוללים טריפ הופ, אמביינט, צ'ילווייב, היפ הופ פסיביינט ולו-פיי הי הופ.

הסגנון הופיע בסוף שנות ה-80 בשילוב מוזיקת בריסטול בממלכה המאוחדת שהנפיקה אמנים כמו מאסיב אטאק, פורטיסהד וטריקי. בשנות ה-90, הסגנון הפך לבין-לאומי כאשר אמנים כמו קרודר ודורפמייסטר ופילה ברזיליה השתמשו בו. אמנים בולטים נוספים שצמחו בסגנון כוללים את בורדס אוב קנדה, ניקולס ג'אר ובונובו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  David Horn, **Bloomsbury Encyclopedia of Popular Music of the World, Volume 11: Genres: Europe**, Bloomsbury Publishing USA, 2017-10-05. (באנגלית)
2. 1 2 3 4 5  "Downtempo Music Guide: 5 Popular Downtempo Musical Acts"
3. ↑  Downtempo Music Genre Overview, AllMusic (באנגלית)