recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
אזור רעיית יתר, מערב ניו סאות' ויילס
הבדלים בכיסוי הצומח בתמונת לווין של גבול מצרים ישראל. ניתן לראות כי הצד המצרי סובל מרעיית יתר
**רעיית יתר** היא מצב בו צמחים נחשפים לרעייה אינטנסיבית למשך זמן ארוך, בו לא מספיקה הצמחייה להשתקם. התופעה יכולה להיגרם כתוצאה מגידול משמעותי של אוכלוסיית חיות בר באזור או כתוצאה מרעייה של חיות משק ללא תכנון, דהיינו ללא חלוקה שווה בין אזורי המרעה, או בזמן שאינו מתואם עם מחזור הצמיחה של העשב.

רעיית יתר מובילה לצמצום יעילות הקרקע ופריונה ולצמצום מגוון הצומח בה. כמו כן, היא תורמת למדבור ולסחיפת קרקע משום ששורשי הצמחים אינם מחזיקים את הקרקע והבהמות הרבות מהדקות אותה. תהליך זה גורם למי נגר מוגברים. כתוצאה מאי ספיגת משקעים בקרקע, מאגר הפחמן והחנקן בקרקע יורד והיא נעשית פורייה פחות. נטען גם שהיא מסייעת להתפתחות מינים פולשים של צמחים.

רעיית יתר היא הדוגמה העיקרית של הטרגדיה של נחלת הכלל. פתרונות לרעיית יתר הם ויסות ותכנון הרעייה. התכנון יכול להיאכף על ידי חלוקה וגידור אזורים שונים שיאפשרו לצומח בהם לגדול. שיטות חקלאות בת קיימא כגון פרמקלצ'ר נותנות אף הן מענה לבעיה.

בניסיון להילחם ברעיית היתר נחקק בישראל ה"חוק להגנת הצומח (נזקי עזים)" בשנת 1950. מטרתו של החוק להגביל את מספר העזים הרועות בשטח קרקע נתון ובפרט באזורים מיוערים. עם זאת, בשנות ה-90 חוקרים הבינו שהחוק היה טעות היסטורית ושהבעיה בישראל היא מחסור ברעיה ולא רעיית יתר.. סיכום מחקרי הרעייה בישראל מראה שאין בישראל רעיית יתר ושרעייה הכרחית לשמירה על מגוון ביולוגי בישראל.

ראו גם
------

* הטרגדיה של נחלת הכלל
* סחיפת קרקע

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רעיית יתר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  הטרגדיה של נחלת הכלל, גארט הרדין
2. ↑  נוסח החוק
3. ↑  המיתוס של רעיית יתר בנופי החורש הים-תיכוני, אבי פרבולוצקי ונועם זליגמן
4. ↑  אתר כלנית וספר המרעה בישראל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4224351-8

 |
**תחרות הסיפור הקצר של "הארץ"** היא תחרות לכתיבת סיפור קצר שמקיים מדי שנה מוסף "תרבות וספרות" של עיתון "הארץ".

היסטוריה
--------

בצורתה הנוכחית מתקיימת התחרות משנת 1989, לאחר שבנימין תמוז, העורך היוצא של "תרבות וספרות", הציע לבני ציפר, העורך הנכנס, "לחדש מסורת ישנה שהחלה בימים עברו ונקטעה בזמנו, של תחרות סיפורים קצרים לכותבים צעירים".

ההכרזה על פתיחת התחרות נעשית סמוך לחנוכה, ותוצאותיה - שמות הזוכים בשלושת המקומות הראשונים, הסיפורים הזוכים ונימוקי חבר השופטים - מתפרסמים בגיליון ערב פסח של "הארץ". סיפורים נוספים מהתחרות מתפרסמים בגיליון של שביעי של פסח תחת הכותרת "סיפור מומלץ". התחרות מיועדת לכותבים שטרם פרסמו ספר פרוזה. על משתתף בתחרות לשלוח אליה סיפור קצר אחד, שאורכו אינו עולה על 2,500 מילים, שטרם פורסם. לתחרות נשלחים מדי שנה מאות סיפורים, ובשנת 2003 הגיע מספרם לשיא של אלפיים סיפורים. בשנת 2008 נערכה במקום תחרות הסיפור הקצר תחרות לכתיבת מסה. לכל תחרות שנתית ממונה צוות בן שלושה שופטים הבוחר את הזוכים בתחרות.

בין הזוכים בתחרות (לא רק במקום הראשון) במהלך השנים: יואב כ"ץ (פעמיים ברציפות), עדי עסיס, אלמוג בהר, סמי ברדוגו, דרור משעני, אפרת מישורי, אריה אקשטיין, אורי אלון, תמר גלבץ, איימן סיכסק, עמיחי חסון, שולמית אפפל, רועי חסן, יאיר אגמון, עילי ראונר, אסתי ג. חיים, גלעד מאירי, ענת לוין, תמר ורטה-זהבי, פניה עוז-זלצברגר, אבישי חורי, תמי לוי נחום, עינת יקיר.

סיפור של אריה אקשטיין, "הדודה אסתר", שזכה במקום הראשון ב-1991, עובד אחר לספר שהיה לרב-מכר בינלאומי.

בין הסיפורים המומלצים לשנת תשפ״ג, צ׳י, צ׳י, צ׳י מאת רות ז.בהונקר ופעם בחמש שנים מאת שרון מימון.

קישורים חיצוניים
----------------

* תחרות הסיפור הקצר, "הארץ"
* שנים לתחרות הסיפור הקצר, באתר "הארץ"
* תחרות הסיפור הקצר של "הארץ", באתר הארץ, 27 בפברואר 2006 - הכרזה על תחרות הסיפור הקצר של "הארץ" לשנת תשס"ו
* יפה ברלוביץ, אברי הרלינג, יפתח אשכנזי, פאזל של אלף סיפורים, באתר הארץ, 8 באפריל 2009
* בני ציפר, עם פתיחת תחרות הסיפור הקצר, באתר הארץ, 4 בינואר 2009
* אתר למנויים בלבד בני ציפר, המחקר המפתיע על תחרות הסיפור הקצר של "הארץ", באתר הארץ, 11 בפברואר 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  בני ציפר, שכר נפלא על התשה ארוכה, באתר הארץ, 3 בינואר 2006
2. ↑  אריאנה מלמד, הרשימה של כתר, חדשות, 20 בפברואר 1992
3. ↑  אריאנה מלמד, קוראת ספרים - הטעם הנפלא של שוקלד - דודה אסתר, אריה אקשטיין, כתר, חדשות, 19 ביוני 1992
אליעזר הלבני (שביעי משמאל בשורה העליונה) בין חברי בית אלפא, 1928
**אליעזר הלבני** ("לוֹזר") (1901 - 16 באוקטובר 1984) היה מאייר, צייר ואמן קרמיקה ישראלי.

ביוגרפיה
--------

הלבני נולד בטורקה שבגליציה למשפחה חסידית. עלה לארץ ישראל ב-1920 במסגרת תנועת השומר הצעיר, הצטרף לגרעין ההכשרה של בית אלפא, אשר חבריו עסקו בעבודות תשתית כגון סלילת כבישים. הלבני נפצע בעבודת פיצוץ סלעים לצורך הנחת קו מים לקיבוץ גבע, והתעוור בעינו השמאלית.

החיים בעמק יזרעאל חשפו את הלבני לאורח החיים ולתרבות של הערבים והבדואים. במקביל הושפע עמוקות מגילוי הפסיפסים העתיקים בבית הכנסת בבית אלפא אשר נחפר ב-1929. מקורות השראה אלו, יחד עם מורשת התרבות האירופית, השפיעו על יצירתו העתידית.

בסוף שנות ה-20 ותחילת ה-30 צייר ציורים סאטיריים ואייר קריקטורות על חיי הקיבוץ במסגרת עלון הקיר הקיבוצי "ברחש". חלק מיצירותיו אלו שמורות בארכיון בית אלפא.

ב-1940 חל פילוג בבית אלפא בעקבות משבר בין חברי מפא"י לחברי השומר הצעיר, במסגרת פילוג זה נערכו חילופי חברים עם קיבוץ רמת יוחנן. הלבני היה בין העוברים לרמת יוחנן, אשר היה לביתו לשארית חייו. ברמת יוחנן עסק תחילה בעיצוב קישוטי חג הפסח והגדת הפסח של הקיבוץ. תערוכת העיטורים לחגי ישראל הוצגה בתל אביב, וציוריו הוצגו בתערוכה במוזיאון חיפה לאמנות.

אליעזר הלבני, ירושלים, פרט מתוך ציורי הקרמיקה בחדר האוכל של רמת יוחנן
הלבני השתלם בצרפת בציור וקרמיקה. בהמשך התמחה בפיסול ועיצוב אמנותי של כלי קרמיקה. הוא יצר כלים כגון גביעים, כדים, ספלים וקערות מעוטרים בעבודת יד במוטיבים ארץ-ישראליים: פרשים ערבים, עולי תימן, איכרים בעבודתם וכדומה. הלבני עסק בכל שלבי יצירת הכלים, החל מהכנת חומר הגלם, עיצוב הכלי, צביעתו ועיטורו, וכלה בשריפת כלי הקרמיקה בתנור. הלבני נהג לחתום על הכלים "א. הלבני רמת יוחנן ישראל". כלים בחתימתו נמצאים באוספים רבים ובגלריות ונמכרים במכירות פומביות.

ב-1973, כשהוקם אגף חדש בחדר האוכל של רמת יוחנן, עיטר הלבני את קירותיו בציורי קרמיקה המתארים דמויות מארץ ישראל הקדומה, חקלאים, רועי צאן ועולי הרגל לירושלים. הדמויות בציורים הן בעלות עין אחת, יש המפרשים זאת כאזכור לעיוורונו של האמן באחת מעיניו.

* פריטים מתוך תערוכת עיטורי חגים:

* 
* 
* 
* 

* פריטים מציורי הקרמיקה בחדר האוכל של רמת יוחנן

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אליעזר הלבני** בוויקישיתוף
* הליבני רמת יוחנן, סרטון באתר יוטיוב
* הלבני אליעזר (לוזר) (ציור/פיסול), באתר תנועת העבודה הישראלית
* אלי אלון, סיפורו של אליעזר הלבני, באתר News1 מחלקה ראשונה, 15 באוקטובר 2014
* אליעזר הלבני, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
* יובל דניאלי, הקריקטורה הקיבוצית, באתר יד יערי גבעת חביבה
* דף לזכרו של אליעזר הלבני (כולל תמונות), באתר מורשת והנצחה ברמת יוחנן

הערות שוליים
------------

1. ↑  תערוכת העטורים לחגי ישראל, דבר, 6 במרץ 1945
2. ↑  במוזיאון העירוני, הצופה, 16 במרץ 1953
3. ↑  קערה של אליעזר הלבני בגלריה אגוזי
4. ↑  צלחת של אליעזר הלבני בבית מכירות קדם
5. ↑  יצירות של אליעזר הלבני ב-bidSpirit
6. ↑  יצירות נוספות של הלבני ב-bidSpirit
7. ↑  יורם קניוק, סם שפיגל שלא הכרתם, באתר ynet, 11 בנובמבר 2009
**המחוז הכלכלי של אורל** (ברוסית: **Уральский экономический район** ‏*Uralsky ekonomichesky rayon*) הוא אחד מ-12 המחוזות הכלכליים של רוסיה, מורכב מ-7 סובייקטים פדרליים, שטחו 824,000 קמ"ר ואוכלוסייתו כ-19.5 מיליון (נכון לשנת 2010).

הרכב המחוז
----------

1. בשקיריהבשקיריה בשקיריה
2. מחוז קורגןמחוז קורגן מחוז קורגן
3. מחוז אורנבורגמחוז אורנבורג מחוז אורנבורג
4. מחוז פרםמחוז פרם מחוז פרם
5. מחוז סברדלובסקמחוז סברדלובסק מחוז סברדלובסק
6. אודמורטיהאודמורטיה אודמורטיה
7. מחוז צ'ליאבינסקמחוז צ'ליאבינסק מחוז צ'ליאבינסק

מרכז המחוז הכלכלי היא העיר יקטרינבורג.

כלכלה
-----

המחוז עשיר בעפרות, מינרלים ומתכות (כגון בוקסיט, כלקופיריט, מגנטיט, אלומיניום, זהב, פלטינה), בדלקים פוסיליים (פחם, נפט וגז טבעי) ובאבני חן (ברקת, אחלמה, מלכיט, יהלומים), ומרכז בתוכו תעשיות שונות (תעשיית מטלורגיה, תעשיית מכונות, תעשייה צבאית, תעשיית עץ, תעשייה כימית, זיקוק, תעשייה פטרוכימית וכו'), כריית פחם, והפקת נפט וגז.

נחשב לאחד הבולטים ברוסיה בהנדסת מכונות ובעיבוד מתכות. בעיר מיאס (Миасс) שבמחוז צ'ליאבינסק נמצא "מפעל כלי הרכב אוראל" הנחשב ליצרן המשאיות הגדול ברוסיה. בעיר ניז'ני טאגיל (Нижний Тагил) שבמחוז סברדלובסק ממוקם "מפעל הקרונות של אוראל" הנחשב ליצרן טנקי המערכה הגדול בעולם ובו מיוצר הטנק הרוסי המודרני ביותר T-90. בנוסף, המפעל מייצר קרונות רכבת, ציוד מכני הנדסי ועוד.

בפאתי העיר אורנבורג שבמחוז אורנבורג, בחלקו הדרום-מזרחי של האגן וולגה-אורל, שוכן שדה הגז טבעי (והקודנסט) אורנבורג. השדה התגלה ב-1966, פותח על ידי גזפרום ונחשב לאחד משדות הגז הגדולים ביותר ברוסיה ובעולם כולו.

בעיר הסגורה נובואוראלסק (Новоура́льск, הידועה בעבר תחת שם הצופן "סברדלובסק 44") שבמחוז סברדלובסק, פועל המכון להעשרת אורניום ופיתוח טכנולוגיית הסרקזות (צנטריפוגות). המכון או מילולית המפעל האלקטרו-כימי של אורל (Уральский электрохимический комбинат; ‏ברש"ת: УЭХК) עוסק, בין השאר, בהעשרת אורניום לאספקת דלק לתחנות כוח גרעיניות.

קישורים חיצוניים
----------------

* Уральский экономический район, www.Grandars.ru

הערות שוליים
------------

1. ↑  לאחר סיפוחו של חצי האי קרים לרוסיה במרץ 2014 מניין המחוזות הכלכליים עומד על 13.
**יָאיִינְצִי** (בסרבית קירילית: **Јајинци**, בסרבית בכתב לטיני: **Jajinci**) היא שכונת מגורים ברובע "ווֹזְ'דוֹבָאץ" של בלגרד בירת סרביה. בתקופת מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי יוגוסלביה שכן במקום הכפר יאיינצי, אשר בסמוך אליו היה ממוקם גיא הריגה, בו נרצחו ונקברו עשרות אלפי יהודים, סרבים, ובני רומה ממחנות הריכוז: טופובסקה שופה, באנייצה וסיימישטה, וכן מקרב עצורי קלאדובו שאבאץ.

היסטוריה
--------

במקום שכן כפר חקלאי. לאחר מלחמת העולם השנייה חל גידול מואץ בשטחה של בלגרד, ובראשית המאה ה-21 נכלל המקום בשטחה המוניציפלי, וממוקם בפרווריה. האזור מתאפיין בבתים צמודי קרקע ובצפיפות אוכלוסין נמוכה. באזור שוכן פארק ההנצחה יאיינצי, לזכר קרבנות השואה והנספים מקרב האוכלוסייה הסרבית ובני רומה.

### אירועי מלחמת העולם השנייה

בשלהי יוני 1941, כחודשיים לאחר  פלישת גרמניה הנאצית ליוגוסלביה, הוקם מחנה הריכוז באנייצה, וב-9 ביולי 1941 נכלאו במקום העצירים הראשונים, רובם חברי המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה וכן מתנגדי משטר אחרים. בהמשך, הובלו העצורים לכפר יאיינצי והוצאו להורג. בסוף יולי 1941 הוצאו להורג 122 מיהודי בלגרד בעקבות השלכת בקבוק מולוטוב על ידי צעיר יהודי אל עבר רכב גרמני. באוגוסט 1941 הוקם מחנה הריכוז טופובסקה שופה, ובו נכלאו הגברים מקרב יהדות בלגרד. החל מספטמבר הוצאו להורג עצירים מטופובסקה שופה ביאיינצי על ידי כיתות יורים בקצב של 140 עד 400 ליממה. בין ה-9 ל-11 באוקטובר הוצאו להורג כ-2,000 יהודים מקרב עצורי טופובסקה שופה וקלאדובו-שאבאץ, ו-200 בני רומה, חלקם בשטחי יאיינצי, זאת בעקבות התקפה של כוחות הפרטיזנים של טיטו בה נהרגו ונפצעו חיילים גרמנים. במקום נרצחו גם יהודים אזרחי יוגוסלביה שנמלטו משטחי סרביה הכבושה לאזורי שליטה אחרים, אשר נעצרו והוסגרו לגרמנים, ומהם 48 מיהודי בלגרד שנמלטו לסקופיה והוסגרו על ידי שלטונות הכיבוש הבולגרי שם. עד סוף נובמבר הוצאו להורג בירי כל הגברים מטופובסקה שופה.

במרץ 1942 נכלאו הנשים והילדים מקרב יהודי בלגרד, הבאנאט הסרבי ועצורי קלאדובו-שאבאץ במחנה הריכוז סיימישטה. עד 10 במאי 1942 הומתו כולם באמצעות משאית גז שהובאה במיוחד לכך מגרמניה. כולם נקברו בקבורה המונית ביאיינצי. בין דצמבר 1943 לאפריל 1944 הוצאו גוויות הנרצחים והנקברים במקום ונשרפו על ידי הגרמנים במטרה לטשטש ראיות.

ב-20 באוקטובר 1964, יום השנה ה-20 לשחרור בלגרד, נחנך במקום פארק הנצחה לזכר הקרבנות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יאיינצי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  **מחנות ההשמדה ביוגוסלאוויה המבותרת תחת השלטון הנאצי והפאשיסטי**, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמ' 316.
2. ↑  מנחם שלח (עורך), **תולדות השואה - יוגוסלביה**, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1990, עמודים 99, 104, 127, 399.
3. ↑  ג'ני לבל, **עד הפתרון הסופי, היהודים בבלגראד 1541–1942**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006, עמודים 328-307.
**לוטה** (**Lota**) היא עיר חוף בת כ-50 אלף תושבים במחוז ביוביו במרכז צ'ילה. מקור שמה במילה Louta במפונדונגון, שפתם של בני המפוצ'ה, ופירושה "יישוב קטן".

היסטוריה
--------

מושל צ'ילה אנחל דה פרדו ייסד ב-12 באוקטובר 1662 את העיר סנטה מריה דה גואדלופה במקום בו שוכנת כיום לוטה, אך עיר זו לא החזיקה מעמד במהלך מלחמת האראוקו. 

במהלך המאה ה-19 נתגלה באזור פחם רב, וב-1840 הוקם המכרה המרכזי שזכה לכינוי "אל צ'יפילון דל דיאבלו" (El Chiflón del Diablo) - "רוח השטן". אורח חייהם הקשה של הכורים תואר בספר subterra ("מתחת לאדמה") מאת הסופר הצ'יליאני יליד העיר בלדומרו ליו. 

אחוזתה של משפחת קוסיניו, 1906
לוטה עצמה קיבלה מעמד של יישוב ב-5 בינואר 1875, וב-30 בנובמבר 1881 קיבלה מעמד של עיר. ב-1897 הוקמה בה תחנת הכוח ההידרואלקטרית צ'יווילינגו, שהייתה הראשונה מסוגה בצ'ילה, ויש סברות שתומאס אלווה אדיסון היה מעורב בתכנונה. 

במשך שנים רבות החזיקו בבעלות על המכרות מתיאס קוסיניו ותומאס גרלנד, אך הם הולאמו ב-1970, בתקופת שלטונו של סלוודור איינדה. באותה העת הועסקו בהם כ-18 אלף כורים. לאחר ההפיכה הצבאית של אוגוסטו פינושה ב-1973 נאסרו רבים ממנהיגי הכורים, ופעילות המכרות צומצמה. במהלך שנות ה-90 הועלו ספקות באשר להצדקה הכלכלית שבהפעלת המכרות, במיוחד נוכח קשיים בתחרות עם מחירי הפחם הקולומביאני. בשלב ראשון, פוטרו 4,000 כורים ב-1993, וב-1997 חדלו המכרות לפעול. כתוצאה מכך תושבים רבים נותרו מובטלים, והעיר נקלעה למשבר ממנו טרם התאוששה.

מכרה הפחם פתוח כיום למבקרים, והוא אחד ממוקדי המשיכה לתיירים בעיר, לצד חוף הים שלה ופארק לוטה, שהוקם בין 1862 ל-1873 ביוזמת רעייתו של בעל המכרות, איסידורה קוסיניו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוטה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של לוטה (בספרדית)
* לוטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  עובדות היסטוריות על תחנת הכוח ההידרואלקטרית צ'יווילינגו, באתר בית הספר להנדסה של האוניברסיטה הקתולית של צ'ילה.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007540132705171
* GND: 16086132-9
* LCCN: n96046701
* VIAF: 145585249
* WorldCat: lccn-n96046701

 |
**גוראן ירטין** (במונטנגרית: **Горан Јеретин**; נולד ב-17 בספטמבר 1979 בניקשיץ', מונטנגרו, יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר מונטנגרי ששיחק בעמדות הרכז והקלע. גובהו 1.92 מטר.

קריירה
------

את דרכו בכדורסל, החל ירטין בקבוצות הילדים והנוער של המועדון איבון ניקשיץ'. בשנת 1997 עלה לקבוצה הבוגרת ושיחק בה במשך שנתיים שלאחריהן הועבר לקבוצת פרימוריה. לאחר עונה לא מוצלחת בפרימוריה, שב לניקשיץ' לעונת התחשלות. לקראת עונת 2001/2002 עבר לקבוצת הצמרת לובצ'ן צטיניה ובסיום העונה, יצא לראשונה ממונטנגרו וחתם בקבוצה הסרבית, הכוכב האדום בלגרד. בעונתו הראשונה בכוכב האדום, קיבל ירטין דקות משחק מועטות, אך בעונת 2003/2004 הפך לאחד השחקנים הבולטים בקבוצה. הוא הוביל את הכוכב האדום לזכייה בגביע הסרבי-מונטנגרי ואף נבחר ל-MVP של משחק הגמר. גם במשחקי גביע יול"ב הציג יכולת טובה וקבע ממוצעים של 12.3 נקודות ו-5 אסיסטים למשחק, אך קבוצתו הודחה כבר בשלב הבתים. ירטין נפצע באחד ממשחקי קדם העונה של עונת 2004/2005 ונעדר למספר שבועות בפתיחת העונה. הוא שב לשחק במשחק גביע יול"ב נגד נאפולי, וקלע 8 נקודות ב-10 דקות משחק.

עונת 2005/2006 הייתה אחת הטובות בקריירה של ירטין. יחד עם מילאן גורוביץ', הוא הוביל את הכוכב האדום לרבע גמר גביע יול"ב עם ממוצעים של 7.3 נקודות ו-4 אסיסטים למשחק וזכה עם הקבוצה פעם נוספת בגביע המונטנגרי-סרבי. בסיום העונה עבר לדינמו סנקט פטרבורג הרוסית, לאחר ארבע שנים מוצלחות במיוחד בסרביה. למרות שהגיע לסנקט פטרבורג על מנת להוות גורם משמעותי בקבוצה לא קיבל דקות משחק משמעותיות והיה לשחקן משני ברוטציית הקבוצה ולכן החליט לשוב לארץ מולדתו וחתם בבודוצ'נוסט פודגוריצה. במשך כחצי עונה בה שיחק בבודוצ'נוסט הציג יכולת מצוינת ואף נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של הליגה האדריאטית לשנת 2007.

בעקבות יכולתו בבודוצ'נוסט הוחתם ירטין במהלך חודש מרץ 2007 בקבוצת היורוליג מכבי תל אביב. לאחר תקופה קצרה בה התאקלם בקבוצה, הפך ירטין לשחקן משמעותי ברוטציה של מכבי, אך לאחר שזו הודחה מהיורוליג על ידי צסק"א מוסקבה ומקומה כמובילת הליגה בעונה הסדירה הובטח, דקותיו התמעטו באופן משמעותי. אף על פי כן, היה גורם מכריע בזכייתה של מכבי באליפות המדינה במשחק הגמר מול הפועל ירושלים.

בעונת 2007/2008 שיחק באלבה ברלין הגרמנית, לאחר מכן שיחק עונה אחת בבי.סי. קייב האוקראינית. בתחילת עונת 2009/2010 שיחק בא.א.ל. לימסול הקפריסאית, אך במהלך העונה שב לבודוצ'נוסט פודגוריצה, אך שוב לא הסתדר בקבוצה ולכן עבר לטורקיה וחתם בטורק טלקום אנקרה.

עם התפרקותן של סרביה ומונטנגרו למדינות נפרדות, הוקמה נבחרת מונטנגרו בכדורסל וירטין היה מהראשונים שהוזמנו אלייה ושיחק בה עד לפרישתו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גוראן ירטין** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר פיב"א
* פרופיל, באתר היורוליג
**מארי אוּנְדֶר** (באסטונית: Marie Under; ‏27 במרץ 1883 - 25 בספטמבר 1980) הייתה משוררת אסטונית בולטת, נמנית עם מייסדי איגוד הסופרים האסטוני. שירתה תורגמה ללמעלה מ-26 שפות, והיא הייתה מועמדת לפרס נובל לספרות לא פחות משמונה פעמים.

ביוגרפיה
--------

אונדר נולד בטאלין, אז האימפריה הרוסית, ולמדה בבית ספר לבנות בשפה הגרמנית. לאחר שהשלימה את לימודיה, עבדה כזבנית בחנות ספרים. בזמנה החופשי חיברה שירה בגרמנית. בשנת 1902 נישאה לקארל האקר, רואה חשבון אסטוני,
והשניים עברו להתגורר בפרוור של מוסקבה. לזוג נולדו שתי בנות שם. בשנת 1904, התאהבה אונדר באמן האסטוני אנט לאיקמה, שהיה אז בן 38. באותה שנה הוא צייר שני פורטרטים שלה, הנחשבים ליצירותיו הבולטות ביותר.
לאיקמה שכנע אותה לתרגם את שיריה לאסטונית ושלח את שיריה לעיתונים מקומיים. שירה הראשון התפרסם ביומון האסטוני "פוסטימס" באוגוסט 1904.

בשנת 1906, חזרה אונדר עם משפחתה לטאלין. בשנת 1913, פגשה את ארטור אדסון, שהפך למזכירהּ, ולימים ההדיר את ספרי השירה הראשונים שלה. בשנת 1924 התגרשה מקארל האקר ונישאה לאדסון.

בשנת 1944 כבשה ברית המועצות את אסטוניה. אונדר ומשפחתה נמלטו לשוודיה, ושהו כשנה במחנה פליטים. בשנת 1945, עקרה המשפחה למלרהיידן, פרוור של סטוקהולם. אונדר חיה שם עד מותה, בשנת 1980. 
היא נטמנה לצד בעלה בבית העלמין סקוגשירקוגורדן בדרום העיר סטוקהולם.

ביוני 2016 הועברו קבריהם של אונדר ובעלה, בתה הדה ואחותה ברטה מסטוקהולם לבית העלמין של טאלין.

יצירתה
------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
בין אסופות שיריה נמנים הספרים:

* *Hääl varjust*‏ (1927)
* *Rõõm ühest ilusast päevast*‏ (1928)
* *Õnnevarjutus*‏ (1929)
* *Lageda taeva all*‏ (1930)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מארי אונדר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  מארין לאק, "Estonian literature in the 1920s and 1930s", בתוך *Estonian Literary Magazine*, גיליון 11, סתיו 2000.
2. ↑  Nomination%20archive, NobelPrize.org, ‏2020-04-01 (באנגלית אמריקאית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007272720205171
* BIBSYS: 90274653
* BnF: cb12176379m (data)
* CiNii: DA14883374
* GND: 119247186
* ISNI: 0000 0000 8374 0768
* LCCN: n87829983
* LNB: 000070801
* MusicBrainz: 55d55082-629b-4f05-baed-663e3a53be27
* NKC: mzk2003181830
* NLP: a0000001741450
* NTA: 072059737
* RERO: 02-A009260284
* SELIBR: 245871
* SNAC: w6s77gwg
* SUDOC: 030325102
* VIAF: 39419701
* WorldCat: lccn-n87829983

 |
**נובה בז'ז'ניצה** (בפולנית: **Nowa Brzeźnica**) הוא כפר במחוז פיינצ'נו שבפרובינציית לודז' בפולין. בכפר זה התקיימה קהילה יהודית עד השואה.

בשנת 1287 קיבל היישוב זכויות עירוניות, והוא שימש תחילה את הנזירים בצ'נסטוחובה. במאה ה-17 סבל היישוב מפשיטות, שרפות ומגיפות, ובשנת 1870 ניטל ממנו מעמדו העירוני.

יהודי נובה בז'ז'ניצה
--------------------

יהודים הורשו להתיישב בנובה בז'ז'ניצה רק לאחר חלוקת פולין השנייה, ועם קהילת היישוב נמנו גם יהודים ממספר כפרים בסביבתו. בית כנסת ובית מדרש הוקמו ביישוב בראשית המאה ה-19, וכן קודש בו בית עלמין.

בשנות השלושים של המאה ה-20 הורע מצבם הכלכלי של יהודי היישוב כתוצאה ממשמרות החרם הפולני על חנויות היהודים, ובשנת 1937 חולל בית העלמין היהודי ביישוב. בהנהגת היישוב בלטו ארגון הציונים הכלליים ואגודת ישראל.

אחרוני רבני הקהילה היו הרב ישראל לסקר, ואחריו, הרב יחיאל אורבך, חתנו. בשנת 1921 נמנו בכפר למעלה מ-400 יהודים, מתוך כ-1,900 תושבים.

### בשואה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו רבים מיהודי הכפר לראדומסק הסמוכה, ועם כיבושו בידי הגרמנים עלו בו באש כמה רחובות בהם התגוררו יהודים. הגרמנים האשימו בכך את היהודים, ואסרו חלק מהם. בד בבד, נשלחו גברים יהודים רבים מהכפר לעבודות כפייה ביער הסמוך, במהלכן הוכו והורעבו, ושבעה מהם נרצחו. יתר היהודים שנשארו בכפר סבלו מהתעללויות מצד הגרמנים והפולנים, ורכושם נבזז.

הגם שגטו לא הוקם בכפר, יהודיו רוכזו במספר בתים מועט, והועסקו בפירוק הבתים השרופים בכפר. כמו כן, נשים יהודיות מהכפר נחטפו לצורך עבודות כפייה בבתי הגרמנים. בערב תשעה באב תש"א כונסו יהודי הכפר, ונכלאו בבניין תחת משמר. שם נערכה בהם סלקציה, והכשירים לעבודה נשלחו לפיינצ'נו הסמוכה, וממנה הועברו רובם למחנות עבודה באזור פוזנן, שם נספו.

בפסח תש"ב הועברו יתר יהודי הכפר לגטו בפיינצ'נו, וגורלם היה זהה לגורל יתר יהודי המקום. קבוצת נשים שהושארה בכפר לעבודות כפייה שולחה באוגוסט 1942 ליעד לא ידוע, ממנו לא שבה.

לאחר חיסול היישוב היהודי בכפר, רכוש היהודים בו חולק בין תושבי המקום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נובה בז'ז'ניצה** בוויקישיתוף
* ספר יזכור לקהילת ראדומסק-נובה בז'ז'ניצה, בספריית העיר ניו יורק
* נובה בז'ז'ניצה ב אתר מרכז מורשת יהדות פולין
**"מות אכילס: פרשת הרוצח השכיר"** (ברוסית: **Смерть Ахиллеса**) הוא ספר מאת בוריס אקונין מז'אנר ספרות בלשית, הספר הרביעי בסדרת ההרפתקאות של אראסט פנדורין.

כמו בספרים הקודמים, גם ספר זה הוא מחווה לספרות הקלאסית ובמיוחד – לאיליאדה של הומרוס. הספר ראה אור בשנת 1998 וזכה לפופולריות רבה, תורגם ללמעלה מ-36 שפות ונמכר במיליוני עותקים.

הספר מתמקד בחקירת רצח ובניסיונו של פנדורין לאתר רוצח שכיר בשם אחימאס. הרומן נפרש משתי נקודות מבט מנוגדות, בחלק הראשון מופיעה זו של הבלש ובחלק השני זו של אויבו, המחסל המקצועי אחימאס.

תקציר עלילת הספר
----------------

השנה היא 1882 ולאחר ארבע שנות שירות דיפלומטי ביפן, אֶראסְט פּטרוביץ' פַנדורין שב למוסקבה.

הוא צולל מיד לתוך חקירת פרשה מסתורית ובעלת חשיבות ממלכתית: הגנרל סוֹבּוֹלֶב, גיבורה המהולל של רוסיה, מת. לא מות גיבורים בשדה-קרב אלא סתם כך, יושב על הכורסה בחדרו. פנדורין מחליט לברר את העניין ומתמודד נגד רוקמי הקנוניות שבצמרת השלטון הרוסי, נגד סוכנים כפולים, פושעים מוסקבאיים אכזריים, דיוות מפתות, וכן נגד הרוצח השכיר המסוכן ביותר בעולם, אחימעץ ולדה, שבמקורו הוא בן למשפחת אנאבפטיסטים שגלו לקווקז.

פנדורין, בן 26 שנים, הוא אדם בוגר ובעל אופי מעוצב. עלילות חייו ברוסיה וביפן חישלו אותו והפכו אותו לשילוב המושלם של אינטליגנט רוסי, ג'נטלמן בנוסח בריטי ואיש-המעלה הקונפוציאני. לראשונה מתלווה אליו בן-לווייתו הקבוע של פנדורין, איש היאקוזה לשעבר ומשרתו הנאמן בהווה, שיבטה מאסהירו, או בקיצור – מאסה.

קישורים חיצוניים
----------------

* מות אכילס באתר הוצאת "זכרוב"
* מות אכילס בגוגל ספרים
* הטקסט המלא (ברוסית) באתר הרשמי של בוריס אקונין
* מות אכילס, באתר OCLC (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מות אכילס באתר text.org.il
2. ↑  אמנון ז'קונט, מי אתה, אראסט פנדורין (בפ' רפה), באתר הארץ, 2 בדצמבר 2007
3. ↑  מות אכילס באתר ספרי עליית הגג
4. ↑  מות אכילס. פרק ראשון

| ספרים מאת בוריס אקונין |
| --- |
| ספרי תיבת פנדורין | עזאזל (סרט • סדרת טלוויזיה) • גמביט טורקי (סרט) • לוויתן • מות אכילס • משימות מיוחדות (סרט) • יועץ ממלכתי (סרט) • הכתרה • אהובת המוות • אהוב המוות • מרכבת היהלום • ין ויאנג • מחרוזת הירקן • כל העולם במה • העיר השחורה • כוכב המים • איני נפרד • פשוט מאסה • בור |
| ספרים נוספים | רומן ריגול (סרט) • הרפתקאות המגיסטר • פלאגיה והבולדוג הלבן (סדרת טלוויזיה) • תולדות המדינה הרוסית |
**פיתונומורפה** (שם מדעי: **Pythonomorpha**) היא קבוצה של קשקשאים בני הקבוצה דמויי קמטן, המכילים את המינים הקרובים לנחשים ובני הקבוצה אופידיה וכן לטאות קדומות כמו המוזאזאוריים והאיגיאלוזוריים.

מאפיינים
--------

מינים אלה החלו להתפתח במשך אמצע היורה מלפני 170 מיליון שנה והתפצלו מדמויי קמטן אחרים כמו הקמטניים או לטאות הכוח, להם מאפיינים דומים. הם בעלי לסתות ארוכות בעלות שיניים חדות ומעוקלות הניזונים מבשר חי, בעלי כלוב צלעות רחב ובעלי גפיים מנוונות עד שנעלמו לחלוטין אצל הנחשים או התפתחו לסנפירים אצל המוזאזאורים הימיים.

בני הקבוצה משתנים בגודלם מהנחשיליים שאורכם כמה סנטימטרים עד לנחשי האנקונדה והפיתון שיכולים להגיע לאורך 8 מטרים. בעבר היו מינים גדולים כמו המוזאזאורוס שהגיע לאורך 18 מטרים ומשקל 20 טון והיה טורף-על מאיים גדול על כל יצורי הים סביבו. עם זאת רוב המינים הגדולים נכחדו עם הכחדת הקרטיקון לפני 66 מיליון שנה.

מיון
----

* קבוצה Mosasauroidea - נכחדה
	+ סוג *Mesoleptos*
	+ סוג *Vallecillosaurus*
	+ משפחה איגיאלוזוריים (Aigialosauridae)
	+ משפחה מוסזאוריים (Mosasauridae)
* קבוצה אופידיומורפה (Ophidiomorpha)
	+ משפחה דוליכוזאוריים (Dolichosauridae) - נכחדה
	+ קבוצה אופידיה (Ophidia)
		- תת-סדרה נחשים (Serpentes)
**אמירה זמיר-רבינו** (15 באוגוסט 1924 - 19 בינואר 2021) הייתה אתלטית ישראלית, אלופה (1940) ושיאנית ישראל בקפיצה לרוחק (5.20 מטר).

ביוגרפיה
--------

זמיר התאמנה בקבוצת מכבי חיפה.

באליפות ארץ ישראל שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב במאי 1940 זכתה זמיר ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.97 מטר, לפני אסתר חכם ממכבי רחובות (4.57 מטר) ושובה ממכבי תל אביב (4.28 מטר) ובריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 1:00.9 דקות. מדליית ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 13.5 שניות, אחרי חברתה לאגודה רות מנדלה (13.4 שניות) ויפה כהן ממכבי תל אביב (13.5 שניות).

באליפות ארץ ישראל שנערכה במאי 1942 זכתה זמיר ב-3 מדליות כסף, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.48 מטר, אחרי אסתר חכם (4.86 מטר) ולפני רות מנדלה (4.40 מטר), בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.33 מטר, אחרי חברתה לאגודה נינה שרירא ולפני אסתר חכם, שתיהן קפצו לגובה של 1.33 מטר, אך הדרוג הוכרע לפי מספר פסילות כמקובל ובריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 1:00.9 דקות.

נפטרה ב-19 בינואר 2021.

תארים והישגים
-------------

* באירוע הצדעה לנשים בספורט, שהתקיים במסגרת הפסטיבל הבינלאומי "פמינה 2001" זכתה זמיר-רבינו לכבוד.

קישורים חיצוניים
----------------

* ליפא לויתן, שני שיאים ישראליים חדשים בהטלת כידון וקפיצה לרוחק, חרות, 17 ביולי 1949
* תמונה של אמירה זמיר בקפיצה לגובה(הקישור אינו פעיל)

הערות שוליים
------------

1. ↑  2 שיאים ישראליים בא"ק, הַבֹּקֶר, 6 באפריל 1952
2. ↑  התוצאות המפורטות של תחרויות הרבנאות, הַבֹּקֶר, 12 במאי 1940
3. ↑  ליפא לויתן, הקפיצות בתחרויות-הרבנאות, המשקיף, 15 במאי 1940
4. ↑  הצלחה רבה לתחרויות האתלטיקה הקלה בתל אביב, הַבֹּקֶר, 26 באפריל 1942
5. ↑  חיפה מצדיעה לנשים בספורט, באתר עיריית חיפה
**צ'ארלסטאון** (באנגלית: **Charlestown**) היא בירת האי נוויס ומחוז סנט פול צ'אלרסטאון בפדרציית סנט קיטס ונוויס שבאיי הודו המערבית. העיר ממוקמת בצידו המערבי של האי נוויס. מתגוררים בה כ-1,500 תושבים והיא המרכז האדמיניסטרטיבי, התחבורתי והמסחרי של האי. בעיר ממוקם רציף המעבורת המקשר את האי נוויס לאי סנט קיטס.

היסטוריה
--------

העיר הוקמה בשנת 1860 סביב מצודת צ'ארלס ההיסטורית, אשר הגנה על העיר מדרום, לאחר שהיישוב הראשון באי, ג'יימסטאון, נהרס בעקבות צונאמי. מצודה נוספת – מצודת הסלעים השחורים (Fort Black Rocks) – הגנה על העיר מצפון.

במהלך המאה ה-18 שימשה העיר כנמל צבאי עבור הצי הבריטי, וכן כאתר תיירות בשל מעיינות המרפא שסביבו.

שרפה שאירעה בשנת 1873 כילתה את מרבית בתי העיר.

בשל רעידות האדמה הרבות הפוקדות את האזור, ובשל התמוטטות המבנים ברעידות אלה, התפתח הנוהג לבנות בעיר מבנים שגובהם שתי קומות בלבד, כאשר הקומה העליונה עשויה עץ והתחתונה אבן. הדבר הגן על תושבי הקומות התחתונות מהתמוטטות הקומה העליונה והקל על שיקום המבנים בעקבות רעידות האדמה.

תרבות ואמנות
------------

בעיר נולד אלכסנדר המילטון, ממייסדי ארצות הברית. ביתו משמש כמוזיאון הנצחה לזכרו. מוזיאונים נוספים הממוקמים בעיר הם מוזיאון הספורט העירוני (*Nevis Sport Museum*) ומוזיאון הוריישו נלסון (אשר התחתן במבנה בו ממוקם כיום המוזיאון).

חינוך
-----

בעיר חמישה גני ילדים, ושבעה בתי ספר יסודיים הממומנים על ידי הממשלה. בנוסף פועלים בעיר שלושה בתי ספר פרטיים. בעיר שלושה בתי ספר תיכוניים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'ארלסטאון** בוויקישיתוף
* נתוני מזג האוויר בעיר
* צ'ארלסטאון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007477950605171
* LCCN: n2002163227
* VIAF: 131545805
* WorldCat (עם VIAF): 131545805

 |
**חוליאן אסקיאל אאודה ברנרדי** (בספרדית: **Julián Ezequiel Aude Bernardi**, נולד ב-24 במרץ 2003), הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק כמגן בלוס אנג'לס גלאקסי.

קריירה
------

אאודה החל את הקריירה הכדורגלית שלו בגיל חמש במועדון ניקולאס אבז'אנדה, שנה לפני שהגיע ללנוס.

בדצמבר 2019, לאחר שהתאמן עם הקבוצה הבוגרת של לנוס, אאודה ערך את הפריצה לקבוצה הבכירה לקראת סוף 2020. הופעת הבכורה של אאודה בקבוצה הבוגרת הגיעה זמן קצר לאחר מכן בליגה ב-29 בנובמבר 2020 נגד טאז'רס, כששיחק בשש הדקות האחרונות של המשחק.

ב-21 במרץ 2023, אאודה חתם בקבוצת ה-MLS לוס אנג'לס גלאקסי על חוזה לחמש שנים.

נבחרת לאומית
------------

נכלל בסגל ארגנטינה עד גיל 20 על ידי המאמן חאבייר מסצ'ראנו לטורניר קופה אמריקה עד גיל 20 בקולומביה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  LA Galaxy sign Argentine defender Julián Aude to U22 Initiative deal, mlssoccer
2. ↑  Los números de la Selección en el Sudamericano Sub 20, אתר ההתאחדות לכדורגל הארגנטינאית

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"חוליאן אאודה"**.
**קוז'מינק** (בפולנית: **Koźminek**) הוא כפר במחוז קאליש שבפרובינציית פולין גדול בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

תולדות היישוב
-------------

היישוב נזכר לראשונה בשנת 1369, עת הוענקו לו זכויות עיר. מהמאה ה-15 היה היישוב בבעלות משפחות אצולה פולניות, ובסוף המאה ה-18 התיישבו בו גרמנים משלזיה.

בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכלל היישוב בתחום פרוסיה, ובשנת 1870, תחת השלטון הרוסי בפולין הקונגרסאית, ניטלו מהיישוב זכויותיו העירוניות.

יהודי קוז'מינק
--------------

יהודים נזכרים ביישוב מסוף המאה ה-18, הם היו חלק גדול מהאוכלוסייה שנעמד בכמה מאות אך פיתוחה של הקהילה הוגבל במאה ה-19 בשל איסור על התיישבות יהודים באזור הגבול עם פרוסיה, ועד אמצע המאה ה-19 הייתה הקהילה המקומית כפופה לקהילת קאליש.

היהודים בעיר היו בעלי מלאכה כגון חייטים, נגרים, קצבים, סנדלרים ואופים. בתחילת המאה ה-20 חל שיפור ניכר במצבם הכלכלי של היהודים והם החלו גם לחדור לתחומים מסחר שונים כמו סחר בעצים ובתבואה חקלאית בפולין אך גם במדינות שכנות. 

בתחילת המאה ה-20 נבנה בכפר בית מדרש, שנשרף קודם לכן. בשנת 1917 הוקם ביישוב חוג ציוני בשם "בני ציון", ובין מלחמות העולם התקיימה ביישוב פעילות של תנועות נוער ציוניות, לצד פעילות של אגודת ישראל ומוסד של הכנסת אורחים שעזרו רבות לבני הקהילה. בתקופה זו נמנו ביישוב 729 יהודים, כשליש מתושביו. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי היישוב מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים ואף התריעו על כך בכנס של סוחרי האזור היהודיים שנערך במארס 1936 בקאליש.

### בשואה

עם כיבוש הכפר בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939, וסיפוח האזור לשטח הרייך, הוטלו על יהודיו סכומי כופר גבוהים, תוך לקיחת בני ערובה להבטחת התשלומים. בתחילת 1940 רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו, אליו הובאו גם יהודים רבים מהסביבה, וממנו נלקחו היהודים לעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה. הם עבדו בכפייה בניקוי תעלות, בסלילת כבישים ובפריקת פחם. בשיאו מנה הגטו כ-2,900 יהודים, כולל יהודים שהועברו מסטאווישין.

בתוך הגטו הועסקו היהודים בעבודות כפייה על פי מקצועם המקורי טרם המלחמה. כאמור, בסנדלרות ובחייטות. כמו כן, יהודים צעירים הוצאו מחוץ למחנה והועבדו בחקלאות. במהלך היציאה לעבודה מחוץ לגטו הצליחו מספר יהודים להימלט ולברוח. 

בסוף נובמבר 1941 נערכה בגטו שבכפר אקציה גדולה בחצר בית הכנסת, בה נרצחו בין 600 ל-700 ילדים, קשישים וחולים יהודים ביער גולוחוב הסמוך. בתחילת 1942 נערכה בגטו אקציה נוספת, בה שולחו כמה מאות יהודים למחנה ההשמדה חלמנו.

במאי 1942 שולחו כ-100 צעירים מהגטו למחנה עבודה ליד פוזנן. ביולי 1942 חוסל הגטו שבכפר, תוך העברת חלק מיושביו לגטו לודז' ושליחת כל היתר ישירות לחלמנו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוז'מינק** בוויקישיתוף
* קוז'מינק באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* קוז'מינק (Koźminek), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* "קוז'מינק", באתר השטעטל הווירטואלי
* מרטין דין (אנ'), קוז'מינק, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק A, עמ' 66–68), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007469852905171
* LCCN: n2004041152
* VIAF: 144452284
* WorldCat (עם VIAF): 144452284

 |
**טלמן מרדנוביץ' איסמאילוב** (באזרית: **Telman İsmayılov**; נולד ב-26 באוקטובר 1956) הוא איש עסקים אזרי ויזם יהודי ממוצא יהודי-אזרי. מאחר שאזרבייג'ן לא מתירה לאזרחיה להחזיק ביותר מאזרחות אחת, טלמן עזב את המדינה והוא מחזיק באזרחות רוסית וטורקית. מכהן כיושב ראש קבוצת AST הרוסית הפעילה במספר מדינות. עד לשנת 2009, בבעלותו של איסמאילוב היה השוק הגדול ביותר באירופה, שוק צ'רקיזובו במוסקבה.

קורות חיים
----------

טלמן איסמאילוב נולד בבאקו, אז בשליטת ברית המועצות, בשנת 1956. הוא הילד העשירי למשפחה בעלת 12 ילדים. יש לו קרובים מוסלמים הן מצד אביו והן מצד אמו וגם יהודים מיהדות ההרים.

בשנת 1989 רשם את תאגיד AST המהווה ראשי תיבות של שני בניו, אלקפר ושחרן, וכן את שמו הפרטי. לאחר שפתח בית מלון מפואר באנטליה, ולדימיר פוטין ביקר אותו בחריפות וטען כי הוא מאוכזב מכך שבעוד רוסיה חווה משבר אשראי, טלמן השקיע כה רבות מכספו מחוץ למדינה ומתהדר בעושרו.

בשנת 2009 נפתח מלון מרדן פאלאס בבעלות איסמאילוב.

ב-6 ביוני 2013 התעניין ברכישת קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים, אך בסופו של דבר רכש את הקבוצה איש העסקים אלי טביב.

איסמאילוב ידוע באורח חייו הראוותני, הוא שילם מיליוני דולרים בעבור הופעות פרטיות של זמרים מפורסמים כגון ג'ניפר לופז, מריה קארי, טום ג'ונס ואחרים. הוא שילם סכום של 1.4 מיליון דולרים לג'ניפר לופז כדי שתשיר בעבורו למשך 10 דקות בלבד. השיר, בה הזמרת מאחלת לו מזל טוב לרגל הולדתו, זמין לצפייה באתר יוטיוב. איסמאילוב אף הזמין לאירועיו השונים שחקנים מפורסמים דוגמת שרון סטון, ריצ'רד גיר, מוניקה בלוצ'י, פריס הילטון ועוד רבים.

באוקטובר 2021 נעצר בפודגוריצה, מונטנגרו בשל עברות כלכליות שבהם מואשם ברוסיה. בהמשך שלטונות מונטנגרו סירבו להסגיר אותו לרוסיה והוא קיבל מקלט מדיני.

קישורים חיצוניים
----------------

* בדרך לעתיד חדש? אחד מעשירי רוסיה עשוי לרכוש את בית"ר, באתר ‏מאקו‏, 2 בינואר 2013
* Exiled oligarch Ismailov's hidden assets rekindle Russia-Montenegro tensions, אינטליג'נס אונליין (נדרש רישום חינם לאתר), 14 בספטמבר 2023

הערות שוליים
------------

1. ↑
**ליונל מרטין**, (באנגלית: **Lionel Martin** ;‏15 במרץ 1878 – 14 באוקטובר 1945) היה איש עסקים בריטי, סוחר וייצרן מכוניות. בשנת 1913 ייסד ביחד עם רוברט במפורד(אנ') את חברת ייצור מכוניות היוקרה הבריטית אסטון מרטין.

תחילת דרכו
----------

מרטין נולד בעיירה פנטוואן אשר בדרום-מערב אנגליה, כבן יחיד לאליזבט ואדוארד מרטין.

בשנת 1891 נרשם לאיטון קולג' ובשנת 1897 נרשם לאוניברסיטת אוקספורד, שם סיים תואר ראשון בשנת 1902. מרטין היה חבר במועדון האופניים של אוניברסיטת אוקספורד ובהמשך הצטרף למועדון רוכבי האופניים באת' רוד קלאב (Bath Road Club). במועדון הרכיבה החדש פגש את מונטגיו נפייר, אשר פיתח מכוניות יוקרה. בשנת 1903 נכנסו השניים לשותפות בעסק שמכר מכוניות יוקרה. במועדון זה התיידד מרטין עם רוכב אופניים נוסף - רוברט במפורד.

בשנת 1909 נאסר עליו לנהוג למשך שנתיים, לאחר שלא שילם קנס בגילדפורד. בעקבות זאת, בשנת 1911 זכה לשיא ברכיבה מאדינבורו ליורק.

ייסוד חברת אסטון מרטין
----------------------

אסטון מרטין 1.5 ליטר, שנת 1922
אסטון מרטין נוסדה בשנת 1913 בידי ליאונל מרטין ורוברט במפורד. מרטין שהיה מומחה למרוצים באסטון היל החליט ביחד עם במפורד להקים חברת מכוניות עצמאית. הרכב הראשון שנקרא "אסטון מרטין" היה שהכניסו מנוע ארבעה צילינדרים ברכב מסוג "איסוטא-פראשיני". מרטין ושותפו במפורד הבטיחו לייצר את הרכב הראשון ביצור מסחרי אך מלחמת העולם הראשונה מנעה בעדם כאשר מרטין ובמפורד התגייסו לשירות הממלכה.

אחרי המלחמה החברה הוקמה שוב ואף הצליחה לייצר רכב שקבע בזמנו שיא עולמי חדש במהירות במרוץ הגראנד פרי הצרפתי, אך למרות ההצלחה החברה כשלה ופשטה רגל. בשנת 1925 החברה הגיעה למצב של - "כונס נכסים". בשנת 1926 קבוצת משקיעים פרטית קנו את החברה ושינו את שמה ל-"אסטון מרטין מוטור" והעבירו את היצור למפעל סיטרואן.

עד מלחמת העולם השנייה החברה העבירה מספר בעלויות ויצרה כ-700 מכוניות.

חייו הפרטיים
------------

בשנת 1909 התחתן מרטין עם כריסטין מוריי, אשר נפטרה בשנת 1913 עם הולדת בנם. בשנת 1917 מרטין נישא בשנית לקתרין קינג.

בגלל קיצוב דלק בתקופת מלחמת העולם השנייה חזר מרטין לרכוב על אופניים. בעת רכיבה באוקטובר 1945 הוא התנגש ברמזור ונפצע קשה. לאחר מספר ימים מת מרטין מפצעיו.

ראו גם
------

* אסטון מרטין

לקריאה נוספת
------------

* הביוגרפיה של ליאונל מרטין (Lionel Martin Biography: A Great History of Aston Martin Cars)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ליאונל מרטין** בוויקישיתוף
**אוֹפַּטוֹבייֶץ** (פולנית: **Opatowiec**) היא עיירה בנפת קז'ימייז', פולין.

אופטובייץ שוכנת לחוף נהר הוויסלה, כ-70 ק"מ מדרום לבירת המחוז קילצה, על כביש ורשה-ביטום. בשנת 2006 היו בעיירה 410 תושבים.

אתרים בעיירה
------------

כנסייה דומיניקנית מהמאה ה-15.

אנדרטה לזכר יוזף פילסודסקי על גדת הוויסלה.

תולדות העיירה
-------------

אופטובייץ מוזכרת לראשונה בשנת 1085, כמתנה שהעניקה אשת הנסיף ולאדיסלאב הרמן הראשון למנזר בנדיקטיני בטינייץ (כיום חלק מקרקוב). לאופטובייץ הוענק מעמד של עיר בשנת 1271, עקב מיקומה על גדת הוויסלה ועל דרך המסחר משלזיה לממלכת רוס של קייב. בשנת 1283 הכומר תומש מטינייץ ייסד באופטובייץ מסדר נזירים דומיניקנים. בשנת 1341 העניק לעיירה קז'ימייז' השלישי, מלך פולין, את הזכות לארגן ירידי מסחר. באמצע המאה ה-14 היו בעיירה כמעט 1,500 תושבים והיא הפכה למרכז שלטוני. במאה ה-16 היו בה כנסייה, מרחצאות, בית חולים, מספר גילדות, טחנות קמח ועשרות סדנאות ומפעלים זעירים.

באמצע המאה ה-17 נהרסה העיר כמעט לחלוטין בפלישות השוודים ובסוף המאה ה-18, לאחר חלוקת פולין הראשונה סופחה אופטובייץ לגליציה האוסטרית. מ-1815 השתייכה אופטובייץ לפולין הקונגרסאית. מעמדה הכלכלי הידרדר, מספר תושביה פחת ובשנת 1869 נושלה אופטובייץ ממעמד של עיר על ידי השלטונות הרוסיים.

במלחמת העולם הראשונה נהרסה אופטובייץ אך נבנתה שוב. בין מלחמות העולם חיו בעיירה כ-750 תושבים. בספטמבר 1939 נכבשה אופטובייץ על ידי הוורמאכט ונשרפה, תוך שהגרמנים יורים בעשרות שבויי מלחמה פולנים. ביולי 1944, בתקופת כיבוש האזור על ידי הצבא האדום, התנהל קרב בין הארמייה קראיובה לבין הצבא האדום. כתוצאה מכך נחרב הכפר ועשרות שבויי מלחמה פולנים נרצחו.

בתקופת השואה
------------

לפני מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה כ-150 יהודים.
הגרמנים החרימו את רכושם וריכזו אותם בגטו. צעירים יהודים גויסו לעבודת כפייה. על יהודי הגטו נוספו עשרות פליטים מיישובים בסביבה.
בנובמבר 1942 רצחו הגרמנים את כל תושבי הגטו. בודדים נמלטו לכפרי הסביבה אך נתפסו ונרצחו. באותו חודש פרץ קרב בין יחידות גרמניות לבין עשרות צעירים וצעירות שהיו חמושים בנשק והסתתרו בבונקר בעיירה. במהלך הקרב נהרגו כל הלוחמים היהודים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אופטובייץ** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אופטובייץ

אוֹפַּטוֹבייֶץ (Opatowiec), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"

הערות שוליים
------------

1. ↑  על גטו אופטובייץ וההתקוממות נגד הגרמנים, באנציקלופדיה של הגטאות באתר יד ושם
**ג'פניקה** היא רשת ישראלית למסעדות אסייתיות.

לפי אתר המסעדה, ג'פניקה היא רשת המסעדות הגדולה בישראל עם כ-50 סניפים.

היסטוריה
--------

הרשת הוקמה בשנת 2004 על ידי אבי ליאני, ובהמשך הצטרף אליו כשותף חברו שחר אנושי. הסניף הראשון הוקם ברחוב דיזנגוף בתל אביב פינת גורדון.

בשנת 2015 הוערך מחזור ההכנסות של הרשת בכ-250 מיליון שקלים בשנה. כ-30% מההכנסות נובע משירות המשלוחים של הרשת.

הרשת נמכרה ב-2015 לברק אברמוב שהיה זכיין בעשרה סניפי ג'פניקה, וכיום הבעלים של קבוצת לאונדרה, המחזיקה גם ברשת המסעדות קינג ג'ורג', וברשת המסעדות ציפורה אקספרס, רשת היוגורטויות יוגו ורשת דוכני וחנויות הממתקים פינקי.

בשנת 2016 פתחה הרשת סניף ראשון מחוץ לישראל בבודפשט, הונגריה.

באוגוסט 2018 חתמה הרשת על מתן חסות לליגת העל בכדורגל והליגה נקראה "ליגת ג'פניקה" למשך עונת המשחקים 2018/2019.

נכון לשנת 2020 מונה הרשת 39 סניפים בישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של רשת ג'פניקה
* אילנית חיות, ‏בעלי רשת ג'פניקה: "אנחנו מאכילים 13 אלף איש ביום", באתר גלובס, 5 בפברואר 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  אודות ג'פניקה - Japanika, באתר Japanika, ‏4 בינואר 2019
2. ↑  אילנית חיות, ‏בעלי רשת ג'פניקה: "אנחנו מאכילים 13 אלף איש ביום", באתר גלובס, 5 בפברואר 2015
3. ↑  גלי וולוצקי ואורנה יפת,
 מייסד ג'פניקה מוכר את הרשת ב־50 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 2 באפריל 2015
4. ↑  אורנה יפת, פנים למזרח: רשת הסושי ג'פניקה תפתח סניף ראשון בחו"ל, באתר כלכליסט, 6 בינואר 2016
5. ↑  ליגת העל תיקרא מעתה "ליגת ג'פניקה", באתר ynet, 23 באוגוסט 2018
התפרצות הר טרומאה ב-1909
**הר טרומאה** (ביפנית: **樽前山** – "טרומאה-זן") הוא הר געש שכבתי אנדזיטי פעיל באי בדרום מערב האי הוקאידו ביפן. גובה ההר 1,041 מטרים והוא חלק מהפארק הלאומי שיקוצו-טויה (支笏洞爺国立公園) ובקרבה לערים טומאקומאי וצ'יטוסה שמהם ניתן לראותו בבירור.

תיאור
-----

הר הגעש טרומאה הוא חלק מקלדרה גדולה הקרויה קלדרת שיקוצו (支笏カルデラ) שממדיה הם 13 X ‏ 15 קילומטרים, שמי אגם שיקוצו ממלאים את מרבית שטחה. הקלדרה נוצרה בהתפרצות געשית גדולה בתקופת הרביעון לפני 34,000 עד 31,000 שנים. ההר שוכן על השוליים הדרום מזרחיים של הקלדרה וצפונה לו בתוך הקלדרה יש שני הר געש רדומים. הר פופפושי (風不死) במרחק כ-3.5 קילומטרים ממנו והר אניווה (恵庭) מהצד השני של הקלדרה. בעוד שאין רישומים על התפרצויות שמקורם בהר פופפושי והרישומים על הר אניווה מספרים על התפרצויות מינוריות, שהאחרונה בהן הייתה במאה ה-17, הר טרומאה היה המקור להתפרצויות הגדולות ביותר בתולדות הוקאידו בשנים 1667 ו-1739. בפסגת ההר יש קלדרה ברוחב של 1.5 קילומטרים שנוצרה בהתפרצויות אלו ובה כיפת לבה שטוחה שנוצרה בהתפרצות של 1909 וגדלה מאז. אל שולי הקלדרה מוביל שביל מסומן המגיע אל היגאשי-דאקה, הנקודה הגבוהה ביותר בשולי הקלדרה.

היסטוריה של התפרצויות
---------------------

העדויות הגאולוגית מוכיחות כי זרמים פירוקלסטיים שמקורם בהר טרומאה, הגיעו עד לחוף האוקיינוס. ההתפרצויות הגדולות ביותר בהר התחוללו בשנים 1667 ו-1737 שהיו התפרצויות פליניאניות, מדד התפרצות געשית (VEI)‏ 5 והן אחראיות לצורתו הנוכחית של ההר, ובשנת 1909 (מדד התפרצות 3). התפרצויות נוספות התרחשו בשנים 1921-1919‏, 1923‏, 1926‏, 1933‏, 1936‏, 1944‏, 1951‏, 1955-1953‏ ו-1978. ההתפרצות האחרונה, נכון ל-2013, הייתה התפרצות פריאטית בפברואר 1981.

מונומנט לאומי של הוקאידו
------------------------

ההר הוכרז כ"רכוש תרבותי מוכרז של הוקאידו" (北海道指定文化財) והוא אתר פופולרי למטפסי הרים. הטיפוס עליו בשביל מסומן קל ואפשר לטייל לאורך כל שולי הקלדרה (הלוע).

למרגלות הר טרומאה בצידו הצפון-מערבי יש מערה מרשימה שקירותיה מכוסים באזוב (קוקה-נו-דומון).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טרומאה** בוויקישיתוף
* Tarumae-san, Japan

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mount Tarumae
2. ↑  Shikotsu
3. 1 2 3  Shikotsu
4. 1 2 3  Mt. Tarumae (樽前山）

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 00640972
* VIAF: 251799876
* WorldCat: viaf-251799876

 |
**דוד (דייב) בקרמן** (28 ביולי 1912 - 17 בדצמבר 1976) היה מדריך ירי בשב"כ, ממכונני מערך האבטחה הממלכתי[דרוש מקור].

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייו

בקרמן נולד בפילדלפיה, למשפחת יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית בסוף המאה ה-19. גדל והתחנך באטלנטיק סיטי ולאחר שסיים את לימודיו בבית ספר תיכון בשנת 1930 עבר לקליפורניה ועסק במכירת פרחים. בשנת 1937 עבר לטקסס ועסק בניהול מועדוני לילה ובהשכרת תיבות נגינה. בשנת 1940 התגייס לצבא ארצות הברית, עבר קורס קציני חי"ר בפורט בנינג, ג'ורג'יה ובהמשך עבר למודיעין הצבאי. לחם במלחמת העולם השנייה, בקרבות באירופה כנגד גרמניה הנאצית והיה בין חיילי צבא ארצות הברית הראשונים שנכנסו למחנה הריכוז דכאו. השתחרר מהצבא בדרגת קפטן. בשנת 1946 שהה בפלורידה וניהל בית מלון שהיה בבעלות אביו ובמקביל למד באוניברסיטה מינהל עסקים.

### עלייתו לישראל

בשנת 1948 עלה לישראל במסגרת מח"ל, הצטרף לחטיבה 7 ולחם במלחמת העצמאות. פעל תחת פיקודו של חיים לסקוב, וכן עסק בתחום המודיעין ועסק בפיענוח תצ"א ונחשב לבר-סמכא בתחום. בשנת 1950, לאחר תום המלחמה ונישואיו לאסתר, נסע לדנוור ולמד את תחום הלוחמה הזעירה. עם סיום לימודיו שב לישראל ושימש בתפקיד בענף אמצעי לחימה במטכ"ל. בשנת 1952 הצטרף לנבחרת ישראל בקליעה ובהכנות לתחרויות הלסינקי, בירי חופשי באקדח. בשנת 1953 השתחרר מצה"ל בדרגת רב-סרן. לאחר שחרורו עבד בתיאטרון הקאמרי ובעבודות עפר. במקביל אימן את אנשי יחידת הליווי של ראש הממשלה.

### עבודתו בשירות הביטחון הכללי

בשנת 1968, בעקבות חטיפת מטוס אל על לאלג'יריה, נתבקש להצטרף לשירות הביטחון הכללי כמדריך ירי באקדח. בקרמן אימן את מאבטחי השירות בירי באקדח ובתרגולות לוחמה בטרור. בקרמן שאף לכך שמשימת חילוץ בני ערובה ממטוסים תוטל על מאבטחי השב"כ, אולם צה"ל התנגד. לבסוף כפשרה הוחלט שהמאבטחים יצורפו לכוח צה"ל במקרים אלו, כלוחמים בכוח הפורץ. בשנת 1972 מיסד וכונן את תחום הדרכת והכשרת המאבטחים. בין היתר פעלו חניכיו בסיכול מתקפת הטרור ב-18 בפברואר 1969 נגד מטוס "אל על", שהתכונן להמראה בנמל התעופה הבינלאומי ציריך קלוטן ופעולת החילוץ של מטוס סבנה. בהמשך פיתח שיטת ירי אינסטינקטיבי באקדח, ואף כתב ספר בנושא עם אלכס אלירז, אבי תורת הקליעה בישראל.

ב-17 בדצמבר 1976 נפטר מהתקף לב, בו לקה במשרדו, לאחר יום אימונים.

### חייו הפרטיים

בקרמן היה נשוי לאסתר ואב לשניים.

לקריאה נוספת
------------

* דייב בקרמן ואלכס אלירז, "**האקדח בהגנה עצמית**", הוצאת מלוא, 1976.

קישורים חיצוניים
----------------

* דייב בקרמן ז"ל, דף זיכרון מתוך אתר השב"כ
* יואב קווה, הבחורים המצוינים ליד הקוקפיט, הארץ, 19 בפברואר 1999, כפי שהועלה באתר פרש

הערות שוליים
------------

1. ↑  אפי מלצר וחיים בן עמי, דייב בקרמן - "הצלף מטקסס, מבט מל"מ, גיליון 36, מרץ 2004, עמוד 37, כפי שהועלה באתר פרש
2. ↑  האקדח בהגנה עצמית
3. ↑  דרור מורה, "**שומרי הסף**", הוצאת ידיעות ספרים, תל אביב, 2014, עמודים 125 - 126
4. ↑  שלום ירושלמי, הייתי גיבור לאומי, נשארתי בלי כלום, באתר nrg‏, 2 ביולי 2011
5. ↑  אמיר אורן, מי נותן את ההוראה, באתר הארץ, 8 באפריל 2012

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007301961005171
* ISNI: 0000 0000 7158 6441
* VIAF: 101619995
* WorldCat (עם VIAF): 101619995

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה, העוסק בעיתונאי ומנחה, עם הערך "צ'ארלי ראוז", העוסק במוזיקאי.

**צ'ארלס פיט "צ'ארלי" רוז, הבן** (באנגלית: **Charles Peete "Charlie" Rose, Jr**; נולד ב-5 בינואר 1942) הוא עיתונאי ומנחה טלוויזיה אמריקאי. משנת 1991 ועד 2017 הנחה את תוכנית הראיונות "צ'ארלי רוז" ברשת PBS, בתוכנית הוא ראיין שחקנים, אנשי ציבור, מעצבי דעות ורבים ממנהיגי העולם. הוא היה כתב בתוכנית 60 דקות II מאז תחילתה בשנת 1999 ועד לשנת 2005, לאחר מכן מגיש בתוכנית 60 דקות ומגיש את תוכנית הבוקר "CBS This Morning". בנובמבר 2017 פוטר מ-CBS ותוכניתו ב-PBS בוטלה, לאחר חשיפה בוושינגטון פוסט שהטריד מינית לאורך השנים 8 נשים.

ראשית חייו
----------

רוז נולד בהנדרסון, קרוליינה הצפונית שבארצות הברית. בן יחיד למרגרט פרייזר וצ'ארלס פיט רוז, בעלי חוות טבק וחנות מכולת. בתיכון היה שחקן כדורסל והתקבל לאוניברסיטת דיוק במטרה ללמוד לתואר קדם רפואה. הוא התקבל למשרת מתמחה אצל הסנטור הדמוקרטי בנג'מין אווט ג'ורדן וכך החל להתעניין בנושאים פוליטיים. הוא סיים את הלימודים בשנת 1964 עם תואר בהיסטוריה. בשנת 1968 סיים באוניברסיטת דיוק תואר במשפטים. כמו כן הוא למד בבית הספר לעסקים באוניברסיטת ניו יורק. את אשתו מרי פגש כשלמד בדויק.

קריירה
------

אשתו החלה לעבוד ב-BBC ורוז החל לקבל עבודות ברשת כפרילנס. בשנת 1972 הוא קיבל עבודה כמגיש במהדורה השבועית של רשת WPIX-TV.

בשנת 1974 הוא קיבל עבודה כמפיק של התוכנית של ביל מויירס ברשת PBS. הוא החל לשמש גם כמראיין בתוכנית של מויירס והוא זכה להצלחה. הוא קיבל תפקיד ברשת KXAS-TV בטקסס כמנהל תוכניות, וגם קיבל רצועה ראיונות יומית בלילה, אשר הייתה הבסיס לתוכנית הראיונות "צ'ארלי רוז".

רוז עבד בין השנים 1984 ל-1990 כמגיש ברשת החדשות של CBS בתוכנית News Nightwatch, תוכנית החדשות הלילית הראשונה של הרשת. בשנת 1990 פרש מ-CBS כדי להגיש תוכנית ברשת פוקס, אולם כעבור שישה שבועות עזב את התוכנית מכוון שלא היה מרוצה מסגנונה. בשנת 1991 הוא החל להגיש בתוכנית ברשת PBS בינואר 1993 החלה להיות משודרת בסינדיקציה ארצית. בשנת 1994 עבר לרשת Bloomberg.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **צ'ארלי רוז** |

* אתר האינטרנט הרשמי של צ'ארלי רוז
* צ'ארלי רוז, ברשת החברתית פייסבוק

* צ'ארלי רוז, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* צ'ארלי רוז, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלי לאון והסוכנויות |, המנחה צ'רלי רוז פוטר בגלל הטרדות מיניות, באתר nrg, ‏21 בנובמבר 2017

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007459812205171
* GND: 136465234
* ISNI: 0000 0004 4883 7176
* LCCN: n94024435
* SNAC: w6cw7bv6
* VIAF: 80804169
* WorldCat: lccn-n94024435

 |