recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ז'יל גרימנדי** (בצרפתית: **Gilles Grimandi**; נולד ב-11 בנובמבר 1970 בגאפ שבצרפת) הוא כדורגלן עבר צרפתי.

ביוגרפיה
--------

גרימנדי החל את הקריירה שלו בקבוצת מונקו, וב-1991 ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול נאנסי במסגרת ליגת העל הצרפתית. הקריירה שלו נקטעה למשך זמן מה בעקבות שירותו הצבאי, אך למרות זאת הצליח להשתתף בתשעים משחקים ולהבקיע שלושה שערים עבור מונקו. הוא שיחק בעיקר בעמדת הבלם הקדמי. הישגיו העיקריים במונקו היו העפלה לחצי גמר ליגת האלופות וגביע אופ"א, וכן זכייה באליפות צרפת בעונת 1996/1997.

בעונה שלאחר מכן הוא עזב את מונקו והצטרף למאמנו לשעבר ארסן ונגר בארסנל. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו שם במשחק מול לידס יונייטד, וסייע למועדונו החדש לזכות בדאבל כבר בעונתו הראשונה באנגליה. הוא השתתף ב-114 משחקי פרמייר ליג כקשר, בלם קדמי, ומגן-כנף ימני. הוא זכה בדאבל גם בעונתו האחרונה בארסנל (2001/2002).

ב-2003 חתם גרימנדי בקולורדו ראפידס מה-MLS, אך לאחר משחק קדם-עונה אחד עזב את המועדון ופרש ממשחק פעיל.

לאחר פרישתו הוא המשיך לעסוק בתחום הספורט, והתמנה לתפקיד מנהל הכדורגל במועדון ASOA ואלנס מהליגה הצרפתית השלישית. הוא התמנה לתפקיד מאתר הכישרונות של ארסנל בצרפת לאחר שהנהלת ואלנס הגישה בקשה לאישור פשיטת רגל לפני עונת 2005/2006. ביולי 2006 הוא השתתף במשחק מחווה לדניס ברגקאמפ באצטדיון האמירויות.

לקריאה נוספת
------------

* טוני מתיוס, WHO'S WHO OF ARSENAL (עמודים 119 - 120), מיינסטרים,‏ 2007 (מסת"ב 1-84596-232-X)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'יל גרימנדי** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* ונגר פונה לגרימנדי, הגרדיאן, 25 ביוני 2007
* גרימנדי מסביר על מדיניות איתור הכישרונות של ארסנל, סקיי ספורטס, 7 במרץ 2008
**אינטרהוטל** הייתה רשת מלונות יוקרה מזרח־גרמנית, שהוקמה בשנת 1965.

במקור, רשת המלונות הכילה מלון אחד ביעדים הבאים: ברלין, ארפורט, ינה, מגדבורג. שני מלונות בקמניץ (אז קארל־מארקס־שטאדט) וחמישה מלונות בלייפציג.

מלונות 5 כוכבים של הרשת שירתו אקסקלוסיבית אורחים ממדינות לא־סוציאליסטיות, מלונות 4 כוכבים הוקמו עבור בעיקר אורחים ממדינות קומקון. למשל מלון פארק אין ברלין של היום, שטאדט ברלין דאז, נבנה עבור תיירים מברית המועצות. נוסף על כך היו כמה מלונות 3 כוכבים בערים קטנות יותר, כמו מלון "אלפנט" בויימאר.

כמעט כל מלונות היוקרה בגרמניה המזרחית היו חלק מרשת אינטרהוטל, עם כמה יוצאים מן הכלל כמו מלון "נפטון" בוורנמונדה ומצודת ססילהוף בפוטסדאם. איגוד הקו־אופרטיבים הצרכניים ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית היה בעלים של מלונות גם, בעיקר מלונות 4 ו-3 כוכבים כמו מלון "קונסום ארולונגסהיים" באוברהוף, שהיום עדיין נמצא בבעלותה של התנועה הקו־אופרטיבית בגרמניה.

לאחר איחודה מחדש של גרמניה, רוב המלונות היו מנוהלים על ידי חברה באותו השם. ב-1991 כמה נמכרו לקבוצת קלינבייל, וב-2006 כמה נמכרו לקבוצת בלאקסטון.

מלונות האינטרהוטל היו תחת הפיקוח של המשרד לביטחון המדינה המזרח־גרמני, זהו השטאזי, תחת מחלקת התיירות. השטאזי ניסה לפקח על כל הפעילויות של תיירים בין־לאומיים על ידי שליחת חשפניות לחדרים שהיו בפיקוח אודיו ווידאו. הם התרכזו בעיקר על מלונות שבהם שוחחו החלטות פוליטיות, כמו מלון "בלויוו" בדרזדן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אינטרהוטל** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 2153610-7
* VIAF: 127503186
* WorldCat: viaf-127503186

 |
**אינטר ברטיסלאבה** (בסלובקית: **FK Inter Bratislava**) הוא מועדון כדורגל סלובקי מהעיר ברטיסלאבה, בירת סלובקיה. בעונת 2006/2007 שיחקה הקבוצה בליגה הבכירה במדינה, הקורגון ליגה. הקבוצה זכתה באליפות הליגה הסלובקית בעונות 1999/2000 ו-2000/2001. כמו כן זכתה הקבוצה בשלושה גביעי סלובקיה בעונות 1994/1995, 1999/2000 ו-2000/2001.

עד לשנת 1965 הייתה הקבוצה חלק מקבוצת סלובן ברטיסלאבה עד שהקבוצה פוצלה לשני מועדונים מתחרים. המועדון היה השני בחוזקו בעיר ברטיסלאבה אחרי סלובן ברטיסלאבה עד לשנת 2003, אז הפך המועדון להיות השלישי אחרי מועדון ארטמדיה ברטיסלאבה.

בשנת 2006 נשרה הקבוצה לליגת המשנה הסלובקית, בה היא שיחקה עד לעונת 2018/19 כאשר בסיומה ירדה לליגה השלישית..

הישגים מרכזיים באירופה
----------------------

הקבוצה שיחקה לראשונה באירופה, אז כנציגת צ'כוסלובקיה ובשם "**הכוכב האדום ברטיסלאבה**" בעונת 1959/1960, אז שיחקה בגביע אירופה ולאחר שעברה בשלב המוקדם את קבוצת פורטו מפורטוגל הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת גלאזגו ריינג'רס הסקוטית. בעונת 1962/1963, אז תחת השם "**סלובנאפט ברטיסלאבה**", הקבוצה שיחקה בגביע האינטרטוטו וזכתה בו, תוך שהיא עוברת את קבוצות אויפשט ההונגרית בשלב רבע הגמר, טטבאניה ההונגרית בחצי הגמר וקאלציו פאדובה מאיטליה בגמר. היה זה ההישג האירופי הראשון בתולדות הקבוצה והיא הייתה עתידה לשחזר אותו גם בעונה שלאחר מכן.

בוענת 1963/1964, עונה לאחר מכן, הקבוצה חזרה לגביע האינטרטוטו, אז גברה בסיבוב הראשון על קבוצת אורגריטה IS משוודיה, ברבע הגמר על קבוצת מודנה האיטלקית, בחצי הגמר על קבוצת פ.צ. רואן הצרפתית וניצחה בגמר את קבוצת פולוניה ביטום מפולין. הקבוצה הגיעה עוד פעם אחת לגמר גביע האינטרטוטו, בעונת 1966/1967, אז עברה את קבוצות גו אהד ההולנדית, ADO דן האג, גם היא מהולנד אך הפסידה בגמר לקבוצה הגרמנית איינטרכט פרנקפורט.

בעונת 1975/1976 הקבוצה שיחקה לראשונה בגביע אופ"א, אז גברה בסיבוב הראשון על קבוצת ריאל סרגוסה מספרד ועברה בסיבוב השני את קבוצת א.א.ק. אתונה היוונית אך הפסידה בסיבוב השלישי לקבוצת סטאל מיאלק מפולין.

הקבוצה השתתפה בגביע אופ"א בעונת 1994/1995, לראשונה בתולדותיה כנציגת סלובקיה (שקיבלה עצמאות מצ'כוסלובקיה כשנה לפני כן). בסיבוב הראשון פגשה הקבוצה בקבוצת מיפה מפינלנד אך הפסידה לה.

לקבוצה היו עוד מספר הופעות במוקדמות ליגת האלופות בהן לא עברה את הסיבוב המוקדם השלישי וכן מספר הופעות בגביע אופ"א כאשר בהן לא עברה את הסיבוב השני במפעל.

תארים
-----

סלובקיה
* **אליפות הקורגון ליגה**: 2 (2000, 2001)
* **בגביע הסלובקי**: 6 (1984, 1988, 1990, 1995, 2000, 2001)

צ'כוסלובקיה
* **אליפות הליגה הצ'כוסלובקית הבכירה**: 1 (1959)

אירופה
* **זכייה בגביע האינטרטוטו**: 2 (1962/1963, 1963/1964)

שחקנים מפורסמים בעבר ובהווה
---------------------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * סלובקיהסלובקיה יוזף בארמוש
* סלובקיהסלובקיה לאדיסלאב יורקמיק
* סלובקיהסלובקיה סזילארד נמת'
* סלובקיהסלובקיה לאדיסלאב פטראש
* סלובקיהסלובקיה פיליפ שבו
* סלובקיהסלובקיה יאן פושטולקה
* סלובקיהסלובקיה מארק צ'ך
* סלובקיהסלובקיה ויליאם היראבי
 |  | * סלובקיהסלובקיה ולדימיר וייס
* סלובקיהסלובקיה מירוסלאב היל
* סלובקיהסלובקיה פטר פיבר
* סלובקיהסלובקיה פטר פטראש
* סלובקיהסלובקיה יאן מוצ'ה
* סלובקיהסלובקיה פטר ברזובאן
* סלובקיהסלובקיה רומן קרטוצ'ביל
 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אינטר ברטיסלאבה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אינטר ברטיסלאבה
* אינטר ברטיסלאבה, ברשת החברתית פייסבוק
**כפר העצבניה** הוא סיפור מחורז לילדים, מאת הסופרת מנוחה בקרמן ובאיורה של אלישבע געש שיצא לאור לראשונה ב-1990. הספר הוא חלק מסדרה של ארבעה ספרים מחורזים לילדים, המרכיבים את "הספרייה הגדולה" של הוצאת בקרמן.

עלילת הסיפור
------------

יעלי היא ילדה קטנה שתמיד מתרגזת על כל דבר. בגלל אופייה הלא נוח אין לה חברות. דודהּ של יעל שמע על אחייניתו הרגזנית והחליט לבוא ולבקר אותה. 

למרבה המבוכה, אף על פי שיעל אוהבת מאוד את הדוד שלה, גם בזמן שהוא ביקר הוא לא שינתה את ההתנהגות הרעה שלה. כיוון שראה זאת הדוד הוא החליט שמוכרחים לעזור ליעלי. יצאו הדוד ויעלי לתחנת האוטובוס שם עלו על אוטובוס המגיע ליעד אחד: כפר העצבניה. כשהגיעו ליעדם נגלה לעיניהם כפר יפה ופורח. אך בשונה ממראו של הכפר, האנשים היו רגזנים ולא סלחנים. 

בשעה שטיילו הדוד ויעל בכפר עצרה לידם מכונית ממנה קפץ איש שהזדהה כראש הכפר ואמר ליעל שהיא מוזמנת לכפר כי היא מתאימה לו. אבל יעל שראתה עד כמה ההתנהגות של האנשים לא יפה, רצתה לברוח מהכפר. כשראש הכפר ניסה לשכנע אותה, הסבירה לו יעל שזהו מקום נורא ולא נעים. ראש הכפר פרץ בצחוק ואמר, "יש לה יש לה טענות, למלכות המריבות, מקומנו לא נאה לה, אך הוא ממש ממש דומה לה!" כעת הבינה יעל עד כמה התנהגותה לא נאותה, והבטיחה לדוד שמעתה תשנה את התנהגותה ותפסיק לכעוס.
**אשתי המועדפת** (באנגלית: **My Favorite Wife**) הוא סרט קומדיה מטורפת אמריקאי משנת 1940 בבימויו של גרסון קאנין, עם קרי גרנט ואיירין דאן בתפקידים הראשיים.

התסריט נכתב על ידי לאו מקארי וסם ובלה ספיבק לפי סיפור של הזוג ספיבק בהשראת הפואמה "חנוך ארדן" (אנ') של אלפרד טניסון. כמחווה קראו היוצרים לגיבור הסרט בשם ארדן.

מקארי ביים את קרי גרנט ואיירין דאן בסרט "האמת האיומה" (1937).

הסרט היה מועמד לפרס אוסקר על הסיפור הטוב ביותר, פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר ופרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר.

תקציר העלילה
------------

ניק ארדן (קרי גרנט) הוא עורך דין מטופל בבן ובת שאשתו אלן (איירין דאן) נעלמה באוקיינוס השקט לפני שבע שנים. לפי החוק הוא יכול לשאת אשה לאחר שבע שנים בהוראת שופט. הוא מגיע עם ביאנקה (גייל פטריק) כדי לקבל את אישור של השופט (גרנוויל בייטס) לנישואים. השופט מעיין במסמכים קובע כי אשתו מוכרזת כמתה מבחינה חוקית ומאשר את נישואיו.

הוא לוקח את אשתו לירח דבש ביוסמיטי. באותו יום מגיעה אלן לאחר שנחלצה מהאי הבודד בו חיה שבע שנים. הילדים לא מכירים אותה אבל חמותה (אן שומייקר) כן ובעצתה היא טסה ליוסמיטי ופוגשת בניק הנדהם.

ניק משתדל לא לגלות בינתיים את הסוד לביאנקה. הוא נעלם ומתנהג מוזר וזה הורס לביאנקה את ירח הדבש והם חוזרים הביתה שם נמצאת גם אלן שמוצגת לביאנקה כ"ידידת המשפחה".

בינתיים מתברר לניק שאלן חיה על האי עם אדם בשם סטיבן ברקט (רנדולף סקוט). הוא מאתר אותו ומגלה אדם חסון ויפה שאומר לו שעל האי הוא קרא לה "חווה" והיא קראה לו "אדם".

בינתיים ניק מתנהג מוזר לדעתה של ביאנקה והיא מזמינה לו פסיכיאטר (פדרו דה קורדובה) שמאבחן בעיה נפשית.

ניק נעצר באשמת ביגמיה והוא, ביאנקה, אלן וברקט מובאים לפני אותו שופט שאישר את הנישואים השניים וכעת הוא מבטל אותם.

ברקט מפציר באלן להתחתן איתו ולחזור לאי בו היו אבל היא קשורה לילדים ולאחר התלבטויות היא מגלה להם שהיא אמם ומתפייסת עם ניק.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| קרי גרנט | ניק ארדן | ארוסתו של בלנטיין |
| איירין דאן | אלן ארדן | אשתו הראשונה של ניק |
| גייל פטריק | ביאנקה | אשתו השנייה של ניק |
| רנדולף סקוט | סטיב ברקט | ידיד של אלן |
| אן שומייקר | סבתא | אמא של ניק |
| פדרו דה קורדובה | ד"ר קולמר | פסיכיאטר |
| גרנוויל בייטס |  | שופט |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אשתי המועדפת** בוויקישיתוף

* "אשתי המועדפת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "אשתי המועדפת", באתר נטפליקס
* "אשתי המועדפת", באתר AllMovie (באנגלית)
* "אשתי המועדפת", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "אשתי המועדפת", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "אשתי המועדפת", באתר אידיבי
* "אשתי המועדפת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לאשתי המועדפת, באתר יוטיוב
**הארמייה החמישית** הייתה ארמייה צרפתית שפעלה הן במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית, והן במלחמת העולם השנייה בחזית המערבית.

היסטוריה
--------

### מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויסה הארמייה ב-2 באוגוסט 1914, והתייצבה באזור הגבול עם בלגיה תחת פיקוד גנרל שארל לנרזאק. הארמייה השתתפה במערכה על הגבולות, ובכלל זה בקרב שרלרואה וספגה אבדות כבדות, אך הצליחה לבסוף לבלום את המתקפה הגרמנית במהלך הקרב על המארן בראשות מפקדה החדש לואי פראנשה ד'אספרה. הארמייה השתתפה בין היתר בקרב השני על האן, בבלימת מתקפת האביב הגרמנית, ובמתקפת מאה הימים.

### מלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם השנייה, הייתה הארמייה החמישית בפיקוד גנרל ויקטור בורה פרוסה בקו מאז'ינו, כחלק מקבוצת הארמיות השנייה, ונכנעה לגרמנים כגוף אחד ב-26 ביוני 1940.

מפקדים
------

### מלחמת העולם הראשונה

* שארל לנרזאק (2 באוגוסט 1914 - 3 בספטמבר 1914)
* לואי פראנשה ד'אספרה (3 בספטמבר 1914 - 31 במרץ 1916)
* אוליבייה מאזל (31 במרץ 1916 - 22 במאי 1917)
* ז'וזף אלפרד מישלר (22 במאי 1917 - 10 ביוני 1918)
* אדמון ביאה (10 ביוני 1918 - 5 ביולי 1918)
* אנרי מתייה ברטלו (5 ביולי 1918 - 7 באוקטובר 1918)
* אדולף גיומא (7 באוקטובר 1918 - 11 בנובמבר 1918)

### מלחמת העולם השנייה

* ויקטור בורה (2 בספטמבר 1939 - 26 ביוני 1940)

ראו גם
------

* החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
* החזית המערבית במלחמת העולם השנייה
תמונות של המומיה וצילום רנטגן
**המומיה מהרי סן פדרו** (וגם "המומיה הקטנה מוויאומינג") היא מומיה שנמצאה במחוז קרבון שבוויאומינג באוקטובר 1932. שני חוצבים בשם ססיל מיין ופרנק קאר הטמינו מטעני נפץ באזור הרי סן פדרו בסלע שחסם את הערך לעבר עורק זהב. לאחר שמהטענים הופעלו הם גילו חדר קטן בגובה של כ-1.2 מטרים, רוחב זהה ועומק של כ-4.5 מטרים. בתוך חדרון זה הם מצאו מומיה של אדם ננס.

מומחים בחנו את המומיה הזעירה וצילומי רנטגן העלו כי מדובר באנאנצפלוס (עובר שנולד ללא מוח) והמום בגולגולתו הוא שהקנה לו מראה של "אדם בוגר מינאטורי". מומיה נוספת שנמצאה בחדר נבחנה באוניברסיטת וויאומינג על ידי האנתרופולוג ג'ורג' גיל ובית החולים לילדים על שם דנבר בשנת 1990, גם היא נמצאה כגופה של אנאנצפלוס. מבדיקות DNA נמצא שהמומיות הן ממוצא אינדיאני ותיארוך רדיואקטיבי גילה ששנת לידתם נעה סביב שנת 1700. 

כתבה שהופיעה בעיתון המקומי של קספר וויאומינג ביום 7 ביולי 1979 עוררה הדים, ובעקבותיה החלו ויכוחים בשאלה האם מדובר במתיחה, גופת תינוק או אדם-ננס אגדי. המומיה הועברה לעיר מיטיס והוצגה בבית מרקחת במשך מספר שנים, עד שנקנתה על ידי איוון ט. גודמן, איש עסקים מקספר. בהמשך המומיה הועברה לליאונרד ודלר, איש עסקים ניו-יורקי ומשם אבדו עקבותיה. על מנת להוכיח שתורת האבולוציה שגויה, הוצע במקומון של קספר פרס למוצא של המומיה בסך 10,000 דולרים.
**יחיאל מיכל זבלודובסקי** (**ימבח"ז**; כ"ג בטבת תקס"ד, 7 בינואר 1904 – י"א בכסלו תר"ל, 15 בנובמבר 1869) היה רופא, אופטיקאי ופילנתרופ יהודי פולני, חוקר תורני ומשכיל. מחוקרי המדרש ואגדות חז"ל.

ספרו הראשון 'משען מים' (וילנה תרכ"ט) הניח כללים לדרכי דרשות חז"ל במדרשים ובאגדות הש"ס. מחקריו ועיוניו על מדרש רבה ראו אור במשך שנים במוספים התורניים של 'הכרמל' (בעיקר המאמרים על בראשית, שמות וויקרא רבה) וב'הנשר' של יוסף כהן-צדק. מאמריו על במדבר רבה הוכנו לדפוס על ידו, שנה לפני פטירתו בספר "מי מיכל" (וילנה תרל"ג).

על מצבת קברו נחרת:

> 
> הרב החכם הכולל איש צדקה וחסד, עין העדה כמ' ר' יחיאל מיכל ב"ר חיים זצ"ל זאבלודאווסקי  
> 
> יראת ה' טהורה חסד חמלה וחנינה יושר וצדק אמונה צרופה, לבב חכמה ובינה, מי כל אלה אסף יחד בנפשו העדינה: „רוח חיים" „במי מיכל", „במשען מים", באגדות ובמדרשים האיר עינים, בימינו נס התורה ובשמאלו נר המדעים, מי הונו פזר לקשה יום ורוח נשברה בענות צדק לדל ואביון ענה טרם קרא? לעמו עדי, לעדתו נזר ועטרה לבית זאבלודאווסקי כליל תפארת גם אלפים שלשה השאיר לעניים למזכרת הלא הוא הוקם על הגבר אשר גוו ינוח שאנן פה בקבר  
> 
> נולד כ"ב טבת ה'תקס"ד, נפטר יום א' כסלו ה'תרל"ה לפ"ק. תנצב"ה.
> 
> 
> 
> — פנקס ביאליסטאק, ביאליסטאקער משכילים, עמ' 233
> 

ארכיון כתביו של זבלודובסקי ובו תכתובות עם אישים ידועי שם בתנועת ההשכלה, בעיתונות העברית ובתנועה הציונית, בתקופתו, מוחזק בידי אספנים פרטיים. הוא נמכר במכירה פומבית ב-2017.

לקריאה נוספת
------------

* נקרולוג ב"השחר", שנה א, גיליון יא–יב.
* א. דרויאנוב, 'מארכיוני', הארץ, 16 באוקטובר 1936.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יחיאל מיכל זבלודובסקי** בוויקישיתוף
* **אבל כבד לביאליסטוק** (נקרולוג) ב"הכרמל", שנה ח (1869), גיליון 7.

הערות שוליים
------------

1. ↑  לעתים בשגגה: **יחמב"ז**.
2. ↑  גדליה האלקושי, העיתונות העברית בווילנה במאה ה-19, בתוך: העבר: רבעון לדברי ימי היהודים והיהדות ברוסיה, יג, תל אביב תשכ"ו, הערה 38א בעמ' 72. נוקב בשנת הלידה תקס"ג, 1803, לפי צירוף הנתונים בנקרולוגים (להלן 'לקריאה נוספת') שקבעו את גילו בפטירתו על 66. תאריך זה מבוסס על דברי זבלודובסקי עצמו בהקדמת ספרו, הקובע את יום כ"ג טבת תרכ"ט כ'ראש שנת הששים ושש לימי שני חיי'. לפי זה נפטר בסוף שנתו ה-66 והתאריך המדויק הוא הנקוב בפנים. התאריך המצוטט להלן ממצבת קברו מוקדם ביום אחד, אך נראה שנפלו שיבושים בהעתקת נוסח המצבה.
3. ↑  כך לפי הנקרולוגים, התאריך המאוחר שמצוטט להלן ממצבת קברו, שגוי בהכרח.
4. ↑  נפלה שגיאה בהעתקת תאריך הפטירה (אולי גם בתאריך הלידה), דבר פטירתו של זבלודובסקי פורסם בעיתונות חמש שנים קודם לכן.
5. ↑  לפי קטלוג בית המכירות קדם, מספר 53. פרטים רבים על הארכיון, שם עמ' 252–253.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007303912605171
* ISNI: 0000 0004 0366 4558
* NTA: 402122933
* SELIBR: 265491
* VIAF: 78758867
* WorldCat: viaf-78758867

 |
**הארמייה העשירית של הצבא האיטלקי** (באיטלקית: **Armata 10**), הייתה ארמייה איטלקית שלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה נגד מעצמות המרכז, ופורקה עם סיום המלחמה. הוקמה מחדש במהלך מלחמת העולם השנייה, ולחמה לצד מדינות הציר במהלך הפלישה למצרים.

היסטוריה
--------

### מלחמת העולם הראשונה

הארמייה הראשונה הוקמה בשנת 1917 לאחר התבוסה האיטלקית הקשה בקרב קפורטו. היא הייתה למעשה כוח בריטי-איטלקי בפיקודו של רודולף למברט. הארמייה לקחה חלק מכריע בקרב ויטוריו ונטו, ופורקה עם סיום המלחמה.

### מלחמת העולם השנייה

הארמייה הוקמה מחדש ב-15 באוקטובר 1939 בלוב האיטלקית. ב-9 בספטמבר 1940 השיקה הארמייה את הפלישה האיטלקית למצרים. הארמייה העשירית הגיעה לסידי בארני ב-16 בספטמבר והורה לעצור את המתקפה בשל בעיות לוגיסטיות ומחסור באמצעי תחבורה, שאפיין עוד קודם את הארמייה העשירית. על אף רצונו של בניטו מוסוליני להמשיך במתקפה המפקד העליון של הכוח האיטלקי רודולפו גרציאני התחפר בעמדותיו ובנה ביצורים במקומות שכבש. הארמייה הגיעה 130 ק"מ מערבית לריכוז הכוח הבריטי העיקרי במרסא מטרוח. בדצמבר 1940 השיקו הבריטים מתקפת נגד שזכתה לכינוי "מבצע מצפן". המתקפה החלה בצורה מוצלחת ביותר, והארמייה נאלצה לסגת חזרה ללוב. הבריטים התקדמו בלוב במהירות, וב-5 בפברואר 1941 נשלחה הדיוויזיה המשוריינת השביעית הבריטית לבלום את הנסיגה האיטלקית.

למחרת הגיעה למקום הארמייה העשירית, והחלה לתקוף את הכוח הבריטי הקטן במטרה לפרוץ דרכו ולהיחלץ מהכיתור. במשך יומיים נלחם הכוח הבריטי הקטן, שכלל 500 רובאים, פלוגת טנקים ומספר תותחי שדה ותותחים נגד טנקים הכוח האיטלקי חזק בהרבה. האיטלקים הפעילו לחץ כבד על כוח החסימה הבריטי, ולא היה רחוקים מלפרוץ דרכו. הלחימה הייתה קשה ונואשת והתנהלה בטווחים קצרים. ניסיון הפריצה האיטלקי האחרון התבצע ב-7 בפברואר כאשר 20 טנקים קלים איטלקיים מדגם פיאט M13/40 פרצו דרך חגורה דלילה של רובאים ותותחים נגד טנקים ונעצרו רק באמצעות אש תותחי שדה במרחק קצר ממפקדת הדיוויזיה הבריטית. כאשר הגיעו לזירה הכוחות הבריטיים העיקריים, שנעו לאורך כביש החוף, נשברה ההתנגדות האיטלקית. מפקד הארמייה ג'וזפה טאלארה נהרג, והבריטים לקחו בשבי 25,000 חיילים, 216 תותחים, 100 טנקים ו-1,500 כלי רכב.

### מלחמת העולם הראשונה

* רודולף למברט (נובמבר 1917–1918)

### מלחמת העולם השנייה

* גנרלה פרנצ'סקו גיודי (אוקטובר 1939 - ספטמבר 1940)
* גנרלה מריו בארטי (ספטמבר 1940 - דצמבר 1940)
* גנרלה איטלו גריבולדי (ממלא מקום)
* גנרלה ג'וזפה טאלארה (דצמבר 1940 - פברואר 1941)
* גנרלה אניבל ברגונזולי (נכנע לבריטים בשם הארמייה)

קישורים חיצוניים
----------------

* הארמייה העשירית באתר Axis History (באנגלית)
הרב **יחיאל מיכל הלוי דורפמן** (1913, קמניץ-פודולסקי – יולי 2006, ה' באב ה'תשס"ו, ירושלים) היה ראש הוועד העולמי של חסידי ברסלב וראש ישיבת "אור הנעלם" בירושלים.

ביוגרפיה
--------

מקורה של משפחת דורפמן ממחוז ברסלב באוקראינה. הוא נולד לרב יהושע דוד הלוי דורפמן ולמד אצל הרב אברהם שטרנהרץ (נכדו של רבי נתן מברסלב) ונשא את נכדתו. הרב דורפמן נתמנה לרבנות לראשונה בטשרינר והחל להפיץ את תורתה של ברסלב. משנות ה-30 עד לעלייתו לארץ התגורר במלחובקה, פרוור של מוסקבה, ועבד כחייט. וכן שימש כשוחט במסירות נפש רבה. נאסר על ידי השלטונות ונלקח למחנה העבודה שבסיביר. שם שהה עד מותו של השליט הסובייטי סטלין. עם סיום מלחמת העולם השנייה נמנה עם היהודים היחידים מרוסיה ומאוקראינה שנסעו לבקר את הקהילה היהודית באומן. הרב דורפמן היה מי שייסד את הקלויז הענק שבסמוך לקבר רבי נחמן מברסלב. בשנת ה'תש"ל (1970) עלה הרב דורפמן לארץ ישראל והיה לתלמיד מובהק של הרב לוי יצחק בנדר.

בישראל
------

לאחר שעלה לישראל המשיך הרב דורפמן לשמור על קשר עם חסידי ברסלב בברית המועצות ועם בעלי הבית שעל קברו של רבי נחמן. בשנת 1979 נודע לרב דורפמן על תוכנית ממשלתית לבנות רבי קומות על ציון רבי נחמן. לצורך ביטול הגזרה נסע רבי מיכל לארצות הברית ובעזרת הרב פנחס טייץ ואחרים מצא דרך ליצור קשר עם נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר שפעל לביטול התוכניות לבנות במקום הציון.

עם פטירת הרב בנדר בכ"ב תמוז ה'תשמ"ט, תפס הרב דורפמן את ההנהגה והחל לכהן כרב קהילת ברסלב בשכונת מאה שערים בירושלים. שמרכזו הוא בבית הכנסת המכונה השול (ברסלב). ברבות השנים הפך לאחת הדמויות המשפיעות ביותר בקרב חסידי ברסלב ומרבית החסידים בירושלים היו סרים למרותו[דרוש מקור]. הרב יחיאל מיכל הלוי דורפמן נפטר בי' אב ה'תשס"ו כשהוא נחשב לזקן חסידי ברסלב, בן 93 בפטירתו.  
לאחר פטירתו קובצו דברי תורה לזכרו בקונטרס "אור הנעלם" ע"ש הישיבה שעמד בראשה. הוא נטמן בבית העלמין הר הזיתים שבירושלים. הותיר אחריו שלוש בנות.

קישורים חיצוניים
----------------

* זקן חסידי ברסלב שהתבקש לבית עולמו, שער ברסלב

הערות שוליים
------------

1. ↑  דן בינדר, **מחנה דן**, עמנואל, תש"ס. עמ' ב-ג: "הסכמה מהגאון הצדיק ראש ישיבת "אור הנעלם" כמוהר"ר יחיאל מיכל הלוי דורפמן שליט"א, זקן אנ"ש, ויו"ר הוועד העולמי דחסידי ברסלב".
2. ↑  מופת מופלא: הרבי הציל את ציונו של רבי נחמן מברסלב, באתר חב"ד אינפו, ‏2017-08-25
3. ↑  הרה"צ רבי מיכל דורפמן זצ"ל, צופר

| חסידות ברסלב |
| --- |
| אתרים | אומן • ברסלב • קבר רבי נחמן מברסלב |
| רבנים | נחמן מברסלב • נתן מברסלב • נחמן מטולטשין • נחמן מטשערין • אברהם חזן • אברהם שטרנהרץ • אלתר טפליקר • ישראל קרדונר • ישראל דב אודסר • לוי יצחק בנדר • שמואל שפירא • גדליהו אהרן קניג • יחיאל מיכל דורפמן • אלעזר מרדכי קניג • יעקב מאיר שכטר • אליעזר ברלנד • אליעזר שלמה שיק • ישראל יצחק בזנסון • שלום ארוש • ארז משה דורון • ניסן דוד קיוואק • יצחק לעזער |
| ספרות | ליקוטי מוהר"ן • ספר המידות • סיפורי מעשיות משנים קדמוניות • שיחות הר"ן • מגילת סתרים • ליקוטי עצות • ליקוטי תפילות • ליקוטי הלכות • עלים לתרופה • שבחי הר"ן • חיי מוהר"ן • משיבת נפש • ספרים נוספים |
| קהילות | קהילת ברסלב צפת • ישיבת שובו בנים • מוסדות חוט של חסד • נ נח נחמ נחמן מאומן • השול |
| מנהגים | תיקון הכללי • התבודדות • הקיבוץ באומן • ניגוני ברסלב |
**מהומות גורדון** (Gordon Riots) היו מהומות אלימות בלונדון, בירת בריטניה במהלך השבוע הראשון של חודש יוני 1780.

לורד ג'ורג' גורדון, על שמו קרויים המאורעות, היה לורד (חבר בפרלמנט הבריטי), בנו של דוכס סקוטי וככל הנראה גם מעורער בנפשו (מאוחר יותר בחייו הוא התגייר והפך ליהודי שומר מצוות, מעשה שהוביל להחרמתו בידי הכנסייה). בעת המהומות, גורדון ראה לעצמו משימה להנהיג תנועת התנגדות כנגד הנצרות הקתולית והאפיפיור מחד, וממשלתו של הלורד נורת' בבריטניה מאידך.

גורדון זעם כשנודע לו שלקתולים בבריטניה ניתנה הקלה בחוק בדמות סילוק הסעיפים הדתיים משבועת הנאמנות שנדרשה ממגויסים לצבא. בעקבות כך החל גורדון לאגד ולשלהב את פועלי הדחק בשכונות העוני של לונדון כנגד הקתולים.

ב-2 ביוני 1780 נשא נאום בעניין בפרלמנט, נאומו כלל קריאה לחוסר סובלנות דתית בכלל ולביטול החוק בפרט. במהלך הנאום התגודד בחוץ המון תומכיו שזכה למספר שילהובים שהגיעו מצדו של גורדון. ההמון החל להשתולל ולחולל מהומות בכל רחבי לונדון. המהומות כללו ביזה והצתות של מבנים. ההתקפה כוונה נגד הקתולים וכמה אנשי שלטון לא אהודים. כמו כן היה שחרור כללי של אסירים מכמה בתי כלא. ההמון הוכנע לבסוף על ידי גדודי אזרחים-מתנדבים שהחזירו את המצב לקדמותו במחיר של 285 הרוגים, כ-200 פצועים ו-450 עצורים.

ההיסטוריון פרנקלין פורד טוען שהמהומות הביאו בסופו של דבר, בשילוב גורמים אחרים, לנטישת הניסיון להנהגת רפורמות ליברליות על ידי חברי הפרלמנט. פורד טוען שלמרות שהמהומות לא היו קשורות ישירות לניסיונות הרפורמה של חברי הפרלמנט, הם הביאו לחשש שכל דיון בנושא רפורמיסטי עלול להיות מסוכן, שכן האלימות המהפכנית, שממנה ביקשו חברי הפרלמנט להימנע, מבעבעת מתחת לפני השטח.

חסידי תזת עידן המהפכות (בתוכם ההיסטוריון ז'אק גודשו) רואים במהומות גורדון חלק ממכלול המהפכות שפקדו את אירופה בסוף המאה השמונה עשרה ורואים באירוע מרד עממי שלא רק על בסיס דתי.

מהומות גורדון מתוארות ברומן ההיסטורי של צ'ארלס דיקנס **"בארנבי רודג'"** (Barnaby Rudge).

לקריאה נוספת
------------

* De Castro, John Paul: The Gordon riots. London: H. Milford, Oxford University Press, 1926
* Hibbert, Christopher: King mob: the story of Lord George Gordon and the riots of 1780. London: Longmans, Green & Co. 1958)

* פרנקלין פורד (1970), **אירופה 1780–1830**, בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה.

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטלים: |
| --- |
|  | **פורטל לונדון** |
|  | **ההיסטוריה** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מהומות גורדון** בוויקישיתוף
* מחקר על המשפטים שנערכו לפורעים (באנגלית)
* מהומות גורדון באנציקלופדיה הקתולית (באנגלית)
* הטקסט המלא של הרומן בארנבי רודג' מתוך אתר המוקדש לצ'ארלס דיקנס (אנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007533754405171
* LCCN: sh85055937

 |
**מהומות הלחם** הוא כינויה של התקוממות עממית ספונטנית שזיעזעה את הערים הגדולות במצרים ב-18 וב-19 בינואר 1977. במהומות אלה השתתפו כמיליון וחצי מצרים מהמעמד הנמוך, במחאה על החלטת שר הכלכלה להפסיק את התמיכה הכספית במוצרי המזון בסיסיים. בהפגנות נהרגו כ-79 איש, והן הסתיימו רק לאחר התערבות הצבא המצרי.

מאז עלייתו לשלטון בתחילת העשור, ביקש הנשיא סאדאת להנהיג מדיניות כלכלית ליברלית. בשנת 1976 ביקש סאדאת הלוואות מהבנק העולמי על מנת להקל על נטל החוב של המדינה, אולם הבנק מתח ביקורת על מדיניות הממשלה לסבסד מוצרי מזון בסיסיים. בעקבות זאת הכריז סאדאת בינואר 1977 על קיצוץ של 250 מיליון דולר בסובסידיה לקמח, לאורז ולשמן לבישול וכן על ביטול הבונוסים לעובדי המדינה.

ב-18 וב-19 בינואר התפרעו בני המעמד הנמוך שהיו צפויים להיפגע בצורה הקשה ביותר מביטול התמיכה. המהומות פרצו בכל רחבי הארץ, מאסואן במצרים העילית ועד לאלכסנדריה שעל שפת הים התיכון. במשך יומיים תקפו המתפרעים מטרות שסימלו את השחיתות של המשטר ואת השגשוג של בני המעמד הבינוני. הושמעו סיסמאות כגון: "יא בטל אלעבור, פין אלפטור?" ("גיבור הצליחה, איפה ארוחת הבוקר שלנו?"), ו"גנבי האינפיתאח (קרי, מדיניות הפתיחות הכלכלית), העם רעב ללחם". נשמעו גם קריאות "נאצר, נאצר". כ-79 בני אדם נהרגו ו-800 נפצעו במהלך המהומות. 

המהומות אילצו את סאדאת ואת סגנו חוסני מובארכ לבטל את המדיניות החדשה. לדעת משקיפים, המהומות גם הובילו את סאדאת למסקנה שאין טעם לחסוך מפת לחמם של הנתינים עבור תקציבי הביטחון והכנות למלחמה עם ישראל, וכי הגיעה העת להגיע עמה להסדר.

הערות שוליים
------------

1. ↑  גיא בכור, סודו של הנילוס, ומד המרדנות במזרח התיכון, 19 בינואר 2008
**הארמייה העשירית של הצבא הבריטי** הייתה ארמיית שדה בריטית שלחמה במלחמת העולם השנייה, בזירה המזרח-תיכונית.

היסטוריה
--------

במהלך המלחמה האנגלו-עיראקית, הוקם כוח מיוחד בסדר גודל של קורפוס אשר נקרא "כוח עיראק" והועמד תחת פיקוד ויליאם ארצ'יבלד קנת' פרייזר. ככל שהתגבש הכוח וגדל, לאחר הנחיתות הראשוניות של דיוויזיית חיל הרגלים ההודית ה-10, שנחתו בבצרה וחברו לכוחות שהגיעו מארץ ישראל ולכוחות שהיו מוצבים כבר בעיראק ובירדן, חל צורך בפיקודו של קצין בכיר יותר מפרייזר. ב-8 במאי 1941 הגיע לוטננט גנרל אדוארד קינאן לבצרה, והחליף שם את פרייזר בפיקוד על כוח עיראק. עוד באותה שנה השתתף הכוח בפלישה לסוריה ולבנון, ובפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן.

בפברואר 1942, לאחר הצלחת הפלישה לאיראן, עבר הכוח ארגון מחדש והוא הפך להיות "הארמייה העשירית" (עדיין תחת פיקודו של קינאן). המשימה העיקרית של הארמייה הייתה הבטחת נתיבי התקשורת בין האימפריה הבריטית לברית המועצות מהמפרץ הפרסי אל הים הכספי, והגנה על שדות הנפט והאינטרסים הבריטיים בעיראק. הארמייה הוכפפה לעיתים תחת פיקוד הודו ולעיתים תחת פיקוד המזרח התיכון, ולעיתים אף תחת סמכות מקבילה של שניהם. באוגוסט 1942 הועברה הארמייה תחת פיקוד חדש בשם פיקוד עיראק ואיראן אשר בראשו הוצב גנרל הנרי מייטלנד וילסון. תג הכתף של הארמייה היה תמונה של יצור מהמיתולוגיה האשורית, בעל גוף של שור ראש של אדם וכנפיים של נשר.

בעקבות קרב סטלינגרד וקרב אל עלמיין, הלך ופחת הצורך בכוחות בריטיים גדולים במזרח התיכון, ויחידותיה של הארמייה הועברו בהדרגה לחזיתות אחרות. באפריל 1943 פורקה הארמייה העשירית, וקינאן הועבר לפקד על פיקוד הצפון בהודו.

סדר כוחות
---------

בשיאה, כללה הארמייה את היחידות הבאות:

* הקורפוס השלישי
	+ הדיוויזיה ה-5
	+ הדיוויזיה ה-56
* הקורפוס ההודי ה-21
	+ הדיוויזיה ההודית השמינית
	+ הדיוויזיה ההודית ה-10
	+ הדיוויזיה ההודית ה-6
	+ דיוויזיית השריון ההודית ה-31
	+ הבריגדה הממונעת ה-10

קישורים חיצוניים
----------------

* הארמייה העשירית (באנגלית)
**עורפנית סורית** (שם מדעי: *Bothriomyrmex syrius*) היא מין של נמלה הנפוץ במזרח התיכון, ובפרט בסוריה, כמשתמע משמה.

העורפנית היא טפיל המשתלט על קני נמלים, והיא מפורסמת בזכות דרך ההשתלטות המיוחדת שלה על הקנים - המלכה העורפנית חודרת לקן של הנמלים האחרות והורגת את מלכתם.

בישראל העורפנית נפוצה בעיקר במרכז הארץ, שם היא משתלטת על קני הבנאית הארץ-ישראלית (*tapinoma israele*).

תיאור חיצוני
------------

פועלות העורפנית הן נמלים בגודל ממוצע: כ-2–3 מילימטרים. צבען חום בהיר, כמעט צהוב.

אורך המלכה הוא כחמישה מילימטרים. בטנה תפוחה וגדולה ביחס לגופה. צבעה של המלכה הוא חום כהה, אך הקרום שבין חלקי הגוף השונים הוא צהוב.

העורפנית מפרישה ריח חריף, הדומה לריח שמפרישה הנמלה הבנאית.

התנהגות וההשתלטות על קני הנמלה הבנאית
-------------------------------------

העורפנית חיה במושבות קטנות יחסית של כמה עשרות עד כמה מאות פריטים. המושבות נוסדות כאשר מלכה עורפנית מופרית נכנסת לקן של הנמלה הבנאית. העורפנית מפרשה פרומון דומה לזה שמפרישה המלכה הבנאית, וכך הפועלות אינן מזהות אותה. העורפנית מחפשת את המלכה הבנאית, וכשהיא מוצאת אותה היא עורפת את ראשה.

לאחר ההרג ממשיכה המלכה להפריש את הפרומון המלכותי ומתחילה להטיל ביצים. הנמלים הבנאיות מתייחסות אליה כאל מלכתן, ומטפלות בביצים וברימות הבוקעות מהן. במשך הזמן הולכות העורפניות ומתרבות במושבה, ומספר הבנאיות הולך ופוחת. הבנאיות שנשארות הופכות לשפחות של העורפניות, ואלו האחרונות חיות מאוכל שהבנאיות מלקטות עבורן.

בסופו של דבר מתות כל הנמלים הבנאיות במושבה, כי אין אף מלכה שתוליד דור חדש. המושבה העורפנית הופכת לעצמאית. המושבה העצמאית חיה בעיקר מטל דבש של כנימות שורש. לאחר זמן מה, היא עוזבת את הקן של הנמלה הבנאית, ונודדת למקומות לחים מתחת לאבנים.

מעוף הכלולות של העורפנית מתרחש באביב. אחריו יוצאות המלכות המופרות לחפש קנים חדשים להשתלט עליהם.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* GBIF
 |
**קאמרטה אקדמיקה זלצבורג** (בגרמנית: **Camerata Salzburg**) היא תזמורת קאמרית אוסטרית השוכנת בזלצבורג, אוסטריה. אולם הקונצרטים העיקרי של הקאמרטה הוא מוצרטאום זלצבורג.

ברנרד פאומגרטנר ייסד את ההרכב בשנת 1952 בשם Camerata Academica des Mozarteums Salzburg, וכלל בה את עמיתיו המורים והסטודנטים מן ה"מוצרטאום". הוא כיהן כמנהל האנסמבל וכמנצחהו הראשי בפועל עד מותו בשנת 1971. אנטוניו ג'ניגרו התייצב בראש הקאמרטה בשנת 1974, השנה שבה בוצעה סדרת המנויים הראשונה בזלצבורג. שנדור וג כיהן כמנצח הראשי של הקאמרטה מ-1978 עד מותו ב-1997. רוג'ר נורינגטון התמנה למנצח הראשי של הקאמרטה בשנת 1997 והחזיק במשרה עד 2006. במהלך כהונתו שם נורינגטון דגש רב יותר על נוהלי ביצוע אותנטי. לאונידס קבקוס היה אמן אורח ראשי של הקאמרטה מ-2001 עד 2006, ומנהל האמנותי מ-2007 עד פרישתו ביולי 2009, בטענת "חוסר יציבות בהנהלת התזמורת". ביוני 2011, מונה לואי לאנגרה למנצח הראשי השישי של הקאמרטה, מינוי שנכנס לתוקף בספטמבר 2011, בחוזה התחלתי ל-5 עונות. 

קאמרטה זלצבורג הוציאה הקלטות מסחריות לחברות כמו דקה, וורנר קלאסיקס.

פרסים
-----

* "פרס התרבות האירופאי לשנת 1999 בקטגוריה "תזמורת קאמרית"

מנצחים ראשיים ומנהלים אמנותיים
------------------------------

* ברנרד פאומגרטנר (1952 - 1971)
* אנטוניו ג'אניגרו (1974 - 1978)
* שאנדור וג (1978 - 1997)
* רוג'ר נורינגטון (1997 - 2006)
* לאונידס קבקוס (2007 - 2009)
* לואי לאנגרה (2011 - 2016)

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קאמרטה אקדמיקה זלצבורג

* קאמרטה אקדמיקה זלצבורג, באתר ספוטיפיי

* קאמרטה אקדמיקה זלצבורג, באתר AllMusic (באנגלית)

* קאמרטה אקדמיקה זלצבורג, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* קאמרטה אקדמיקה זלצבורג, באתר דיזר

* קאמרטה אקדמיקה זלצבורג, באתר Discogs (באנגלית)

* קאמרטה אקדמיקה זלצבורג, באתר Songkick (באנגלית)

* English-language biography of Bernhard Paumgartner

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007425422805171
* BnF: cb13904041p (data)
* CiNii: DA08496555
* GND: 10115929-8
* ISNI: 0000 0001 1092 8740
* LCCN: n81070862
* MusicBrainz: f83945a5-1612-4eb3-b529-5236c6e6755e
* NKC: mzk2004218134
* SUDOC: 080757464
* VIAF: 142385005
* WorldCat: lccn-n81070862

 |
עורק בית הברך במבט אחורי על הרגל
**עוֹרֵק בֵּית הַבֶּרֶךְ** (TA: arteria poplitea) הוא עורק ברגל, באזור הברך, הממשיך את עורק הירך לאחר מעברו במבקע המתוויכים. העורק נע בגומץ הברך ומסתיים בגבולו התחתון של שריר בית הברך, שם הוא מתפצל לעורק השוקה הקדמי ולעורק השוקה האחורי.

אנטומיה
-------

### מהלך

העורק, שהוא המבנה הקדמי ביותר בגומץ בית הברך, נע בסמוך לקופסית מפרק הברך בעוברו בגומץ הבין-עליי. חמישה סעיפים לברך מספקים דם לקופסית המפרק ולרצועות. עורקים אלה – עורק הברך העליון הצדי, עורק הברך העליון התיכון, עורק הברך האמצעי, עורק הברך התחתון הצדי ועורק הברך התחתון התיכון – משתתפים ביצירת רשת השקה סביב הברך.

### סעיפים

ענפי עורק בית הברך הם:

* העורק השוקתי הקדמי
* העורק השוקתי האחורי
* עורקי הסובך
* עורק הברך העליון התיכון
* עורק הברך העליון הצדי
* עורק הברך האמצעי
* עורק הברך התחתון הצדי
* עורק הברך התחתון התיכון

ענפים לשרירים מעורק בית הברך מספקים דם לשרירי מיתר הברך, שריר הסובך, שריר הסוליה ושריר כף הרגל. לענפים העליונים השקות חשובות קלינית עם סופיהם של עורק הירך העמוק ועורקי העכוז.

### מבנים סמוכים

מלפנים לעורק בית הברך נמצאים עצם הירך, מפרק הברך ושריר בית הברך. מאחוריו נמצאים וריד בית הברך, עצב השוקה, חיתולית ועור.

היבטים קליניים
--------------

### דופק

מאחר שעורק בית הברך עמוק, ייתכן קושי במישוש דופק בעורק זה. המישוש של דופק בעורק מבוצע על פי רוב בעת שהנבדק שוכב פרקדן, תוך כיפוף הברך על מנת להרפות את החיתולית בבית הברך ואת שרירי מיתר הירך. פעימות הדופק נמושות בצורה הטובה ביותר בחלק התחתון של הגומץ, על פני עצם השוקה. היחלשות או אובדן של דופק זה עלולים להעיד על חסימה של עורק הירך.

### מפרצת

מפרצת בעורק בית הברך גורמת לרוב לבצקת וכאב בגומץ הברך. ניתן להבחין בין המפרצת לגושים אחרים באזור באמצעות פעימות הדופק שבמפרצת ובאמצעות אוושות שניתן לשמוע אותן במסכת. מאחר שהעורק נמצא עמוק לעצב השוקה, המפרצת יכולה למתוח את העצב או ללחוץ על כלי הדם המספקים אותו. הכאב מלחץ כזה על העצב הוא לרוב מוקרן אל העור העוטף את ההיבט התיכון של השוק, הקרסול וכף הרגל.

### דימום

מאחר שהעורק נמצא סמוך לחלק הברכי של עצם הירך ולקופסית המפרק, שברים בירך המרוחקת או פריקה של המפרק עלולים לקרוע את העורק ולגרום לדימום. יתרה מזאת, בשל קרבתם של העורק והווריד, ובשל תחימתם לגומץ הברך, פגיעה משולבת של העורק והווריד עלולה לגרום לפיסטולה ביניהם. כישלון בזיהוי מצבים אלה ובטיפול מהיר בהם עלול להוביל לאובדן הרגל. אם יש הכרח בקשירה של עורק הירך, דם יכול לעבור את החסימה דרך ההשקות בברך ולהגיע אל העורק לאחר מקום הקשירה.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TA98: A12.2.16.033

 |
האי קאנדאבו ואיי פיג'י
**קאנדאבו**, האי הרביעי בגודלו בקבוצת איי פיג'י, ששטחו 411 קמ"ר. האי נמצא מדרום לאי ויטי לבו והמרכז המנהלי שלו ווניסאה. האי הוא ממקור געשי, צר ומאורך ומתנשא לגובה ממוצע של 500 מטר. אורכו 60 קילומטר, בעל רצועת חוף קצרה ורק שניים מתוך 75 הכפרים שבו מרוחקים מעט מהחוף. כל השאר צמודים לרצועת החוף הצרה. מערכת הדרכים מוגבלת ומרבית התנועה בין הכפרים היא רגלית או בעזרת סירות לאורך החופים.

כלכלת האי מתבססת על חקלאות, כאשר הגידול המסחרי העיקרי הוא צמח המשקה הנקרא בפיג'י יאנגונה והמוכר ברחבי האוקיינוס השקט בשם קאוה. המשקה, שהוא בעל אפקט נרקוטי, מיוצר משורשי הצמח, לאחר ייבושם ודילולם במים. בנוסף גדלים באי גידולי השורש המסורתיים: טארו, יאם, קסאווה וקומלה (באטאטה). כל הגידולים מתבצעים תחת חקלאות מסורתית - חקלאות נדודים, המתאפיינת במחזור שדות.

אוכלוסיית האי צומחת בקצב איטי בשנים האחרונות[דרוש מקור]. האי סובל מהגירה קבועה של אוכלוסייה לחלקים אחרים של פיג'י, בייחוד לאזור הבירה סובה. זרם הגירה נוסף הוא הגירה זמנית, המתאפיין ביציאה לתקופה של מספר חודשים לתעסוקה בשכר במוקדי תעסוקה באיים האחרים, כולל בענפי התיירות. השיבה אל הכפר בקאנדאבו מביאה איתה הכנסה שאינה יכולה להיווצר ממקורות מקומיים. בשנים האחרונות התווספו מקורות פרנסה נוספים: ייצור ויצוא מחצלות - תעסוקת נשים בעיקר, ומספר מוקדי תיירות קטנים. בחלקו המערבי של האי ישנו אתר גלישת גלים המושך תיירים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קאנדאבו** בוויקישיתוף
* קאנדאבו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007410982705171
* GND: 7581181-9
* LCCN: sh2015000918
* VIAF: 238807777
* WorldCat (עם VIAF): 238807777

 |
כורסת טלוויזיה
**כורסת טלוויזיה** היא רהיט שמשמש לישיבה, בדומה לספה או כיסא, אך יש בו פונקציות נוספות של נוחות, המותאמות לצפייה בטלוויזיה. משענת כורסת הטלוויזיה גמישה, כך שאפשר להטות אותה כלפי מעלה ומטה בהתאם לרצונו של היושב. לרוב כוללת הכורסה גם משענת רגל שניתן להגביה באמצעות ידית מובנית בכורסה.

היסטוריה
--------

בסביבות שנת 1850 הציגו הצרפתים מיטת שכיבה, שיכולה לשמש הן ככיסא והן כספת שכיבה. הכורסה הייתה בנויה ממוטות ניידות מרופדות עם מסגרת פלדה. בסוף המאה ה-18 כבר נוצרו עיצובים רבים עבור כיסאות שנעשו מעץ עם מושב מרופד, שהמשענת שלו יכולה לנוע קדימה ואחורה. כיסא מסוג זה השכיח ביותר היה בבעלות נפוליאון השלישי.

בשנת 1928 שני בני דודים, אדוארד קנבוש ואדווין שומק, בנו את הכורסא הראשונה בעיר מונרו במישיגן. הם רשמו את פטנט מסחרי על הכורסא, והקימו חברה בשם "פלורל סיטי פורניטור קומפני". בשנת 1931 הם קיבלו תעודה שמאשר להם לייצר את הכורסה. אחר כך הם שינו את שם החברה ל"זד-בוי".

בשנת 1959, דניאל קלדמייר רשם פטנט על כורסא כבעלים על ריהוט לאומי. ממוקם באוונסוויל, אינדיאנה. שמו היה מבוסס על העובדה שהוא פיתח את הכיסא שלו אשר התמקד והשתמש במדע של קינטיקה בעת שירותו בחיל האוויר האמריקני. העיצוב שלו שימש את נאס"א עבור המושבים בפרויקטים  מרקורי,  ג'מיני ואפולו. הכיסאות שלו שימשו בחדר מוכן למשימות אלה כפי שניתן לראות בסרט אפולו 13.  

השירות החשאי קנה 50 מהם לנשיא לינדון ביינס ג'ונסון כמתנה לחג המולד. לאחר ניתוח בכיס המרה של הנשיא ג'ונסון, הועלה תצלום במגזין "LIFE" עם הנשיא, מרים את חולצתו ומראה את צלקת הניתוח בזמן ישיבתו על אחד הכיסאות.

סוגי כורסאות
------------

כיום קיימים מגוון גדול של סוגי כורסאות. כורסאות לשימוש מוסדי או לשירות צרכים רפואיים, כורסאות לשימוש ביתי המותאמות לאנשים עם בעיות תפקוד, כורסאות נוחות וכורסאות עיסוי למנוחה מפנקת מול הטלוויזיה. בנוסף, יש אפשרות לעצב כורסה בהתאמה למבנה הגוף, סוג החדר בו רוצים להציב אותן, עם סוגי ריפוד מגוונים וגדלים שונים.

* כורסאות פיזיותרפיה - בעל מאפיינים מיוחדים המותאים להליך הטיפול הפיזיותרפי.
* כורסאות קשישים - בעלי תכונות ייחודיות להקלה על ההתיישבות והקימה מהם.
* כורסאות חשמליות - בעל הנעה חשמלית למשענת או לרגלית או לשניהם.
* כורסאות רפואיות - מותאם לצרכים הרפואיים הנדרשים.
* כורסאות בעיצוב אישי - הזמנות פרטיות של כורסאות בהתאם לבקשות אישיות.
* כורסאות מסאז' - מותאם לעריכת מסאז'.

חוויית הכורסא
-------------

החוויות הייחודית של הכורסא היא הישיבה הנעימה והנוחה מול הטלוויזיה, כאשר המבנה המיוחד של הכורסא מאפשרת לפרוס את הרגליים קדימה, ולצפות במצב של מנוחה. במהלך השנים, התפתחו הכורסאות וחלקם נבנו כך שיהיה אפשר לשבת עליהם במשך שעות רבות מבלי תופעות הלוואי המלוות לישיבה ממושכת על כיסא רגיל.

אחת ההמצאות בתחום זה הן כורסאות קימה לקשישים. מדובר בכורסאות קימה חשמליות שמונעות מאנשים מבוגרים את הצורך להפעיל כוח בשביל לקום מהכורסא. על הקשיש היושב בכורסא, נדרש רק ללחוץ על כפתור שמשנה את הכורסא למצב קימה נוח. שכלול זה חוסך לבצע את התנועות החדות והכוח הנדרש כדי לעבור באופן רגיל ממצב של ישיבה לקימה וההפך.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כורסת טלוויזיה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  *The Recliner*. כתבה מהאתר NPR, מתאריך 15 באפריל 2002.(הקישור אינו פעיל, 5.03.2018)
עורקי האמה. עורק הגומד הוא העורק בצדה של הזרת (ימין בתמונה).
**עוֹרֵק הַגֹּמֶד** (TA: arteria ulnaris) הוא עורק באמה המספק דם לחלקה התיכון. ראשיתו של העורק בפיצול עורק הזרוע בגומץ המרפק, והוא מסתיים בקשת כף היד השטחית, אשר מתחברת לענף השטחי של עורק החישור. העורק נמוש בהיבט הקדמי התיכון של שורש כף היד.

אנטומיה
-------

### מהלך

עורק הגומד, הגדול מבין שני עורקי האמה העיקריים, מתפצל מעורק הזרוע בגומץ המרפק, ובעוברו באלכסון מטה, הוא מגיע לצדה הגומדי של האמה בנקודת האמצע בין המרפק לשורש כף היד. הוא אז מתקדם לאורך גבול עצם הגומד לעבר שורש כף היד, חוצה את רצועת שורש היד הרוחבית בצדה החישורי של עצם העדשה, ומיד מתחת לעצם זו הוא מתפצל לשני ענפים היוצרים את קשת כף היד השטחית וקשת כף היד העמוקה.

### מבנים סמוכים

בחציו העליון העורק ממוקם בעומק באמה ומכוסה על ידי השריר הכפן העגול, השריר כופף שורש היד החישורי, שריר הכף הארוך והשריר כופף האצבעות השטחי. באזור זה הוא נמצא על פני שריר הזרוע והשריר כופף האצבעות העמוק.

עצב התווך נמצא במרחק של 2.5 סנטימטרים תיכונית לעורק, ולאחר מכן הוא חוצה את העורק, כאשר הוא מופרד ממנו על ידי ראשו הגומדי של השריר הכפן העגול.

בחצי התחתון של האמה העורק נמצא על פני השריר כופף האצבעות העמוק, בין השריר כופף שורש היד הגומדי לשריר כופף האצבעות השטחי.

עורק הגומד מלווה בשני ורידי הגומד, ובשלישו האמצעי חופף לו השריר כופף שורש היד הגומדי. עצב הגומד נמצא בהיבט הצדי של שני השלישים התחתונים של העורק, והענף הכפי השטחי של העצב יורד על פני חלקו התחתון של העורק לעבר כף היד.

בשורש כף היד מכוסה עורק הגומד על ידי רצועת שורש היד הכפית, והוא עובר על פני חבק השרירים הכופפים של היד. בצדו התיכון נמצאת עצם העדשה, ומאחוריו עצב הגומד.

### סעיפים

עורק הגומד החוזר, על שני ענפיו, הקדמי והאחורי, יוצר השקה עם העורק העקיף הגומדי התחתון והעורק העקיף הגומדי העליון (בהתאמה), והם כולם יחדיו מספקים דם למפרק המרפק. לעיתים העורק יוצא מראשיתו כשני עורקים נפרדים ולא מתפצל לסעיפים.

העורק הבין-גרמי המשותף הוא ענף קצר היוצא מעורק הגומד, בחלקו המרוחק של גומץ המרפק, ועד מהרה מתפצל לעורק הבין-גרמי הקדמי ולעורק הבין-גרמי האחורי. בעוד שהעורק הקדמי נע לאורך ההיבט הקדמי של קרום האמה הבין-גרמי, מלווה בעצב הבין-גרמי הקדמי, העורק האחורי נע בין שכבות השרירים הפושטים בלוויית העצב הבין-גרמי האחורי.

סעיפים נוספים חסרי שם נותנים דם לשרירים בצדה התיכון של האמה, במיוחד לשרירים הכופפים והכפנים.

ראו גם
------

* מבחן אלן

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TA98: A12.2.09.041

 |
ה**עוריתיים** (שם מדעי: Dermestidae) מהווים משפחה של חיפושיות קטנות, בעלות גלגול מלא. ישנם לפחות 700 מינים ממשפחה זו בעולם, כ-30 מהם מצויים בישראל. ניתן לצפות בבוגרים לרוב באביב, כשהם נמצאים על תפרחות של פרחים ממשפחת המורכבים.

מאפיינים
--------

העוריתיים סגלגלים בצורתם, אורכם נע בין 1 ל-12 מ"מ. קשקשים או שערות מכסים את חלק ממיני העוריתיים, ויוצרים דגמים צבעוניים עליהם. גפי הפה והראש פונים למטה. לרוב סוגי העוריתיים ישנה עינית יחידה במצחם, בנוסף לשתי עיניים מורכבות. המחושים לרוב אלתיים (נגמרים במעין אלה).

כאשר העורית חשה בסכנה, היא נוטה לקפל את רגליה מתחת לגופה, וכך להתחזות למתה.

הנקבות מטילות את ביציהן לרוב על חומר אורגני מת. הזחלים ניזונים מחומר זה. ישנם מינים המטילים את ביציהם על בשר יבש, עורות, שטיחים, נוצות וכדומה, ומשום שזחליהם ניזונים מחומרים אלה, הם נחשבים כמזיקים לאדם. גופם של הזחלים מכוסה בשערות ארוכות. הזחל מתגלם בתוך הנשל של דרגת הזחל האחרונה. הבוגרים ניזונים מאבקת פרחים.

זחליהם של מינים מסוימים משמשים לניקוי שלדים במוזיאון להיסטוריה של הטבע שבלונדון.

הסוג הנפוץ ביותר בישראל הוא כנראה *Dermestes*. הפרטים מסוג זה שחורים ושעירים. אורך גופם נע בין 6 ל-11 מ"מ, והם חסרים את העינית במצחם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עוריתיים** בוויקישיתוף
* עוריתיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* אלבום עוריתיים מישראל באתר החרקים של ישראל.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007550396405171
* NKC: ph451657

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במחול שמוצאו בצרפת של ראשית המאה ה-19. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו קאן-קאן (פירושונים).
רקדניות קאן-קאן, כרזה מאת אנרי דה טולוז-לוטרק
ציור של רקדני קאן קאן מאת ז'ורז' סרה
Offenbach *Can-can*
**קאן-קאן** (בצרפתית: **Cancan**) הוא מחול שמוצאו בצרפת של ראשית המאה ה-19. לרוב מבוצע על ידי מספר רקדניות-שורה, לבושות בגרביים ארוכים וחצאית רבת-שכבות. במהלך הריקוד מונפות רגלי הרקדניות גבוה אל-על, כך שחלקים גדולים מרגליהן של הרקדניות נחשפים, דבר שנחשב מגונה ובלתי מוסרי במאה ה-19 והעניק לריקוד שם של ריקוד זנותי.

היסטוריה
--------

מקור הריקוד הוא בגאלופ מהיר במקצב של 2/4, ריקוד שהיה נפוץ במועדונים של מעמד הפועלים במונפרנס (פריז) של שנות ה-30 של המאה ה-19. בראשיתו היה ריקוד-זוגות ובהדרגה הפך לריקוד ראווה המוצג לעיני הקהל במועדוני לילה ובתי בושת ונקרא לעיתים Chahut ("מהומה"), לעיתים השתתפו בריקוד הראווה גם גברים. במהלך השנים שילב הריקוד לתוכו מאפיינים של אקרובטיקה, צעקות של הרקדניות, ומחוות טיפוסיות כמו הרמת החצאית עד מעל הראש, בעיטות, קפיצות, שפגאט וכדומה. בשנות ה-90 של המאה ה-19, עם פתיחת מועדוני קברט ובראשם המולן רוז', הפך הריקוד לממוסד יותר ומספר רקדניות (כגון לה גולו וג'יין אבריל) הפכו לכוכבות ידועות. 

הריקוד צבר פופולריות בארצות הברית ואנגליה במפנה המאה העשרים במסגרת מחזות זמר, אופרטות ומופעי וודוויל, התנועות הפרועות מותנו והונהגה כוריאוגרפיה מוקפדת שהפכה לגרסה מעודנת יותר של הריקוד שנקראה "קאן קאן צרפתי". בשנות העשרים נדרשו גם מועדוני פריז לאמץ את ה"קאן קאן הצרפתי" (המעודן, שהומצא בארצות דוברות אנגלית), לפי דרישת התיירים.

באמנות
------

מספר מלחינים כתבו יצירות קאן-קאן, הבולט והידוע ביותר הוא הקאן-קאן מתוך "אורפאוס בשאול" (1858) של ז'אק אופנבך. קאן-קאן ידוע נוסף הוא זה של פרנץ להר מתוך האופרטה "האלמנה העליזה" (1905). ב-1954 כתב קול פורטר את המחזמר "קאן-קאן" שעובד לסרט ב-1960 בכיכובם של פרנק סינטרה ושירלי מקליין. 

ג'ורג' גרשווין השתמש בקאן-קאן על מנת לאפיין את פריז החוגגת ביצירתו אמריקאי בפריז.

ציירים כאנרי דה טולוז-לוטרק, ז'ורז' סרה ופבלו פיקאסו ציירו רקדניות קאן-קאן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קאן-קאן** בוויקישיתוף
* וידאו של ריקוד קאן-קאן באנגליה משנת 1945
* קאן-קאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ייתכן שהסרט מוגן בזכויות יוצרים ומובא כשימוש הוגן, על מנת להבהיר את נושא הערך.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007398297005171
* BnF: cb13169985v (data)
* GND: 4417076-2
* LCCN: sh2016001989

 |
**אינטנדט** (**Intendant**, נהגה בצרפתית: אַנטַנדָן) היה שמו של בעל משרה מנהלית בצרפת תחת המלוכה בתקופת "המשטר הישן" (Ancien Régime), לפני המהפכה הצרפתית. 

משרת האינטנדנט קיבלה חשיבות בפעם הראשונה תחת הקרדינל רישלייה, השר המרכזי תחת שלטונו של לואי השלושה עשר במחצית הראשונה של המאה השבע עשרה. האינטנדנטים שימשו את רישליה במאמציו להגביר את הריכוזיות במדינה ולכרסם בסמכות הפאודלית של האצולה המקומית במחוזותיה של צרפת. 

האינטנדנטים הראשונים נעדרו סמכות כלשהי מלבד זו שניתנה להם במינוי המיוחד של המלך, אך תחת שלטונו של לואי הארבעה עשר הפך האינטנדנט לפקיד מדינה קבוע ובעל חשיבות מרכזית. לאינטנדנט ניתנה סמכות מלאה בתחום המשפט, הכספים והשיטור במחוזות, כולל אפשרות לשפוט במשפטים אזרחיים ופליליים, השעיית שופטים, זימון בתי משפט מיוחדים, בקרה על פעולת הממשלה המקומית, פעולה נגד שוד והברחה, הגרלת הגיוס הכפוי למיליציה המקומית וחשוב מכל, הזכות להטיל ולגבות מיסים. 

לסמכות להטיל ולגבות מיסים הייתה חשיבות מכרעת במחוזות צרפת, משום שסמכות זו הייתה היסוד החשוב ביותר לכוחה של האצולה המקומית, והמאפיין המובהק ביותר של סדר העניינים ששרד מן התקופה הפיאודלית. מטרת צעד זה, כמו גם תפקיד האינטנדנט בכללו, הייתה למנוע מהאצולה המקומית לקיים כוח עצמאי משלה ולהפכה לתלויה בשלטון המרכזי. 

מצב זה הוביל לכך שרוב האינטנדנטים שמונו היו בתחילה לא אצילים (כלומר, פקידים התלויים לפרנסתם במלך) ונמצאו בעימות מתמיד עם האצולה המקומית, הפרלמנטים המקומיים והמושלים המקומיים. במהלך מהפכת הנפל (הפרונד) בשנים 1648-1653 בוטלה המשרה בלחצם של אלו, אך אחרי דיכוי המרידה בשנת 1653 היא הושבה על כנה. 

לקראת סוף המאה השבע עשרה נקבע כי בכל מחוז (généralité) בצרפת יהיה רק אינטנדנט אחד. אחרי תחילת המאה ה-18 היו כל האינטנדנטים אנשי האצולה, עובדה המעידה על–כך שהריבון הצליח בשינוי מבנה הסמכות המקומית, כך שהכוח הממשי עבר מידיה של האצולה המקומית המסורתית לידיו של הפקיד הממונה מטעם המלך. בפרוץ המהפכה הצרפתית עורער מעמדו של האינטנדנט, שהיה סמל לשלטון הריבוני של המלך ובדצמבר 1789 בוטלה המשרה על–ידי האספה הכללית של המהפכה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אינטנדנט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אנימציה של תהליך ייבוש האדמה בנמל ולינגטון
אחת הלוחיות שהוצבו לשם סימון תוואי קו החוף המקורי של ולינגטון
**אחזור קרקע בנמל ולינגטון**, בירת ניו זילנד, הייתה פעולה הנדסית שנעשתה בהדרגה מאמצע המאה ה-19 ועד 1970. היא שינתה כליל את קו החוף של העיר והוסיפה לה שטח של למעלה מ-1.55 קילומטר רבוע.

ייבוש הקרקע
-----------

ההתיישבות האירופית בוולינגטון החלה בשנת 1839. חלוקת משבצות קרקע למתיישבים ביישוב החדש על ידי חברת ניו זילנד, שהייתה מופקדת על ההתיישבות באיים, נעשתה באופן שגזל את רוב עתודות השטח שנועדו לשם הקמת מבני ציבור בעיר. כתוצאה מכך נוצר בעיר מראשיתה מחסור בקרקעות פנויות.

הפעולות הראשונות של ייבוש קרקע בנמל העיר נעשו על ידי אזרחים פרטיים. ב-1852 הוכנה התוכנית השיטתית הראשונה לייבוש קרקע על ידי הממשל המקומי. כעבור שלוש שנים (1855) פקדה את ניו זילנד רעידת אדמה עזה בעוצמה של 8.2 דרגות בסולם ריכטר. היא הביאה להתרוממות הקרקע בחלק מקו החוף של העיר (עד ל-1.5 מטרים בחלק מהמקומות) וליצירת שטחי ביצות, באופן שהפך את חלק מהרציפים בנמל לבלתי ראויים לשימוש. גם התפתחות זו תרמה לקידום תהליך ייבוש הקרקע בעיר, שבמסגרתו יובשו שטחי הביצה שנוצרו.

בשנת 1870 הוקמה מועצת עיריית ולינגטון, ועד תום השנה הושלם ייבוש שטח של 280 דונם על ידי שפיכתה למים של אדמה שנלקחה מגבעות בעורף העיר. ב-1880 הוקמה מועצת הניהול של נמל ולינגטון ומלאכת ייבוש האדמה חולקה בינה לבין עיריית ולינגטון וממשל איי ניו זילנד. בעקבות תהליך ייבוש האדמה מאז ועד תום המאה ה-19 השתנה קו החוף של הנמל לחלוטין ביחס לתוואי המקורי שלו עם ייסוד העיר. לא נותרו בו חלקות בבעלות פרטית והוא עבר כולו לניהולה של ועדת הנמל.

בשנים 1900–1930 יובשו בנמל שטחי אדמה נוספים לשם הקמת רציפים נוספים ויצירת תשתית להנחת פסי רכבת בנמל. השלב הסופי של הייבוש נעשה בשנות השישים והשבעים על מנת לאפשר להתאים את מתקני הנמל לטיפול באוניות מכולות, שינוי שהצריך שטח נוסף לבנייה.

בשנת 1976 קבעה הקרן לאתרים היסטוריים של ניו זילנד במדרכות בוולינגטון 14 לוחיות, אשר סימנו את מיקומו של קו החוף ההיסטורי המקורי של העיר.

קישורים חיצוניים
----------------

* מדריך לשביל המורשת בקו החוף הישן של ולינגטון (אורכב 01.02.2016 בארכיון Wayback Machine), באתר עיריית ולינגטון