recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
ד"ר שתקאי ב-1960
**יוסף שתקאי (שוויג)** (1896–1962) היה רופא, מומחה באופתלמולוגיה, עובד ציבור, מנהל בית החולים בילינסון (1954-1959).

קורות חיים
----------

שתקאי נולד בטרנופול, פולין לזליג לייב שוויג ואסתר. שתקאי סיים תיכון בלבוב ואת לימודי הרפואה בווינה. עם סיום לימודי הרפואה התמחה שתקאי במחלות עיניים בווינה.

שתקאי היה חבר באגודה העברית "קדימה" ומספר שנים כיהן כיושב ראש האגודה. בנוסף היה שתקאי נשיא מסדר בני ברית בלודז' וחבר הדירקטוריון של קרן היסוד בפולין.

שתקאי ניהל בלודז' את מחלקת העיניים בבית החולים "פוזננסקי".

שתקאי כיהן כסגן יושב ראש בתי הספר הציבוריים היהודים התיכוניים, והיה ממיסדי המכון למדעי היהדות.

שתקאי היה ממייסדי טא"ז (מפולנית: **TOZ**, ראשי תיבות: Towarzystwo Ochrony Zdrowia Ludności Żydowskiej w Polsce) בלודז' ובפולין.

בתקופת מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1939–1942 עבד שתקאי בתחום רפואת העיניים במספר בתי חולים בברית המועצות.

בשנת 1942 עלה שתקאי לארץ ישראל.

שתקאי כיהן כחבר מרכז קופת חולים של ההסתדרות, חבר הנהלת קרן נכות, חבר המועצה הרפואית של קופת חולים

שתקאי היה ממייסדי החברה לשמירת הבריאות באוכלוסייה היהודית (OZE, אָזע). בישראל.

בין השנים 1954- 1959 ניהל שתקאי את בית החולים בילינסון, ותרם רבות לפיתוח בית החולים.

שתקאי היה מיוזמי ומקימי הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. שתקאי השתתף בישיבות הראשונות בשנת 1961 ,שדנו בהצעה להקים בית ספר לרפואה בתל אביב. הישיבות התקיימו בבית החולים הדסה (תל אביב), במשרדו של מנהל בית החולים הד"ר אריה אברמוביץ. בקבוצה היוזמת נכללו: ד"ר אריה אברמוביץ, פרופ' גאורג צונדק, פרופ' אנדרה דה-פריס, פרופ' שמואל שור, ד"ר אפרים סיני וד"ר שתקאי. בינואר 1962 הודיע ראש עיריית תל אביב מרדכי נמיר שהעירייה אישרה את הקמת הפקולטה בברכתו של נשיא אוניברסיטת תל אביב ג'ורג' וייז.

שתקאי היה חבר מועצת העיר תל אביב מטעם מפלגת העבודה.

שתקאי נפטר בשנת 1962.

בנו אדם שתקאי שירת כטייס בחיל האוויר הבריטי בזמן מלחמת העולם השנייה, ולאחר מכן נמנה עם מקימי חיל האוויר הישראלי. שירת כטייס בחיל האוויר הישראלי בדרגת סא"ל.

לקריאה נוספת
------------

* פרופ' נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ ישראל 1948-1799", איתי בחור-הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, שתקאי (שוויג) יוסף, עמוד 427
* "דפים רפואיים" כ"ב, עמודים 193–195, מאי 1963

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוד תדהר (עורך), "יוסף שתקאי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2860
2. ↑  ה"סזון" צייד אחים / יהודה לפידות  מכללת הרצוג
3. ↑  "במלוא העין" מעולמו של רופא, ד"ר אפרים סיני, צ'ריקובר מוציאים לאור בע"מ, 1984, פרק 78, עמוד 181
4. ↑  אדם שתקאי "תולדות נעוריה של טייסת א'", הוצאת מ. ניומן, 1949  אתר סימניה
**המנון המצר** (בספרדית: **Himno Istmeño**) הוא ההמנון הלאומי של פנמה, ההמנון נכתב על ידי ג'רונימו דה לה אוסה והולחן בידי סנטוס א. חורחה בשנת 1903, הוא אומץ כהמנון רשמי בשנת 1906.

השיר פונה אל מעמד הפועלים הפנמי (כגון המילים: האת והמכוש), השיר בנוי מפזמון, שני קטעים, ופזמון.

מילות השיר
----------

### ספרדית

Coro

Alcanzamos por fin la victoria  

En el campo feliz de la unión;  

Con ardientes fulgores de gloria  

Se ilumina la nueva nación!  

Es preciso cubrir con un velo  

Del pasado el calvario y la cruz;  

Y que adorne el azul de tu cielo  

De concordia la espléndida luz.  

El progreso acaricia tus lares.  

Al compás de sublime canción,  

Ves rugir a tus pies ambos mares  

Que dan rumbo a tu noble misión.  

(Coro)

En tu suelo cubierto de flores  

A los besos del tibio terral,  

Terminaron guerreros fragores;  

Sólo reina el amor fraternal.  

Adelante la pica y la pala,  

Al trabajo sin más dilación,  

Y seremos así prez y gala  

De este mundo feraz de Colón.  

(Coro)

### עברית

**פזמון**  
לבסוף הגענו אל הניצחון  
בתחום שמחת האיחוד  
במבטים לוהטים לתהילה  
אומה חדשה מוארת. (חזרה על שתי השורות האחרונות)

זה הכרחי לכסות עם צעיף  
על הצליבות והגולגולות שבעבר  
תן לשמיים הכחולים להתקשט  
באורו המפואר של הקונקורד.

התקדמות מלטפת את נתיבך  
לקצב שיר נשגב  
ראה את ימותיך שואגים לרגליך  
נותנים נתיב למשימתך האצילית.

**פזמון**

על רצפתך מכוסה הפרחים  
לנשיקות הרוח היבישה והחמה  
שאגות הלוחם חדלו  
רק אחוות האהבה שולטת.

קדימה את האת והמעדר  
נעבוד ללא בזבוז זמן  
ואנו נהיה כאלה בעבודה ובחגיגה  
של העולם הפורה של קולומבוס.

**פזמון**

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המנון פנמה** בוויקישיתוף
* MP3 של ההמנון
* מילות השיר ומידע

| המנוני מדינות אמריקה |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אורוגוואי • אל סלוודור • אנגווילה • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה • ארצות הברית • בהאמה • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרינלנד • גרנדה • דומיניקה • האיטי • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מרטיניק • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה | אמריקה |

 |
**גולף לעיוורים** היא גרסה של ספורט הגולף, המותאמת לעיוורים וללקויי ראייה.

היסטוריה
--------

התיעוד הראשון של גולף לעיוורים הוא משנות ה-20 בארצות הברית; קלינט ראסל (Clint Russell) מהיישוב דלות', שבמינסוטה, אשר התעוור כתוצאה מהתפוצצות צמיג בפניו, החל לשחק גולף כעיוור ב-1925. ראסל השתפר במשחק בהדרגה, ובשנות ה-30 המוקדמות כבר הגיע לתוצאה של 84 ל-18 חורים.

תחרות בין שני שחקני גולף עיוורים אמריקאים ובריטים התקיימה לפני מלחמת העולם השנייה. תחרויות מאורגנות מתקיימות בארצות הברית מאז שהארגון האמריקאי של גולף לעיוורים נוסד ב-1947.

הארגון הבינלאומי של גולף לעיוורים (IBGA) נוסד ב-1997 בפגישה בעיר פרת' באוסטרליה.

אופן התאמת המשחק לשחקנים לקויי הראייה
-------------------------------------

גולף לעיוורים מתבלט בין ענפי הספורט לנכים בכך שכמעט אין הבדל בין חוקי המשחק הרגילים לבין אלה המותאמים לעיוורים. עיקרון המשחק הוא שלשחקן העיוור או לקוי הראייה יש מאמן ("Coach") שמדריך את השחקן בתיאור המצב במגרש מבחינת הכדור והחור הבא, ומסייע לו בהצמדת המחבט לכדור בהכנה למכה. מכאן השחקן הוא לעצמו, ורק כישוריו הוא קובעים את טיב המכה.

מלבד המאמן, ההקלה היחידה בחוקים לה זוכים השחקנים העיוורים לעומת הרואים היא שלעיוור מותר להניח את המחבט על האדמה בתוך מלכודות חול ובמכשולים צדדיים.

תחרויות הגולף לעיוורים מתחלקות לשלוש קטגוריות, לפי דרגת העיוורון של השחקן:

* **B1** - עיוורון מוחלט בשתי העיניים, או אבחנת אור קלושה אך ללא יכולת לזהות צורת כף יד מכל מרחק ובכל כיוון
* **B2** - בין היכולת לזהות כף יד, עד לכושר ראייה של 2/60 או שדה ראייה של פחות מ-5 מעלות
* **B3** - כושר ראייה בין 2/60 ל-6/60, ו/או שדה ראייה של בין 5 מעלות ל-20 מעלות

ארגונים
-------

בארגון הבינלאומי של גולף לעיוורים (IBGA) חברות כיום תשע מדינות: אוסטרליה, אירלנד, אנגליה, ארצות הברית, גרמניה, יפן, סקוטלנד, צפון אירלנד וקנדה.

הארגון הבינלאומי מקליט את תקנון משחק הגולף על גבי קלטות בכל עדכון שלהם, אשר חל אחת לארבע שנים.

בישראל יש שחקן גולף עיוור בולט - זהר שרון שזכה 5 פעמים ברציפות באליפות העולם, אך אין עדיין ארגון.

תחרויות
-------

ה-IBGA מארגן את אליפות העולם בגולף לעיוורים אחת לשנתיים. האליפות של 2004 התקיימה באוסטרליה. האליפות של 2012 התקיימה בקנדה. האליפות הבאה תתקיים בסידני בשנת 2014.

תחרויות נוספות בחסות ה-IBGA הן התחרויות הפתוחות באוסטרליה, ארצות הברית, בריטניה, יפן וקנדה.

הישגים בולטים של שחקני גולף עיוורים
-----------------------------------

* זהר שרון, ישראלי, יליד 1952, אלוף העולם בפעם החמישית ברציפות.
* יואל לודוויצ'ק (Joel Ludvicek) האמריקאי, בן 78, קלע "חור-באחד" במרץ 2005, בגומה מספר 11 במגרש הגולף טווין פיינס (Twin Pines) באיווה, ארצות הברית.

ראו גם
------

* כדורשער

קישורים חיצוניים
----------------

* הארגון הבינלאומי של גולף לעיוורים
* הארגון האנגלי של גולף לעיוורים כולל סרטון ווידאו בדף כיצד זה נעשה?
* הארגון האוסטרלי של גולף לעיוורים
* הארגון האוסטרלי של גולף לעיוורים
* הארגון הגרמני של גולף לעיוורים
* הארגון האוסטרלי של גולף לעיוורים
* הארגון של צפון אירלנד של גולף לעיוורים
* הארגון הסקוטי של גולף לעיוורים
* הארגון של גולף לעיוורים בארצות הברית
ה**גומאזים** הוא קבוצה אתנית החיה במדינה האתיופית בנישנגול-גומאז ובמחוז צפון גונדר שבמדינת אמהרה ובמחוז ההיסטורי שבסודאן פאזוגלי, הגומאזים מונים כ-200,000. בעבר, הם הוכללו יחד עם העמים היושבים על הגבול בין סודאן ואתיופיה תחת הכינוי האגאווי שנקלה (בגלל הדמיון הרב והמוצא של הקבוצות האלו שהם דוברי שפות נילו-סהריות). בתור "שנקלה", הם הוזכרו כבר על ידי החוקר הסקוטי ג'יימס ברוס בספרו "נסיעות לגילוי מקורות הנילוס", שפורסם ב-1790. הוא ציין שהם צדים בחץ וקשת, מנהג שקיים גם כיום.

רוב הגומאזים חיים בסביבת עמק הסוואנה. לפי המסורות שלהם, הם התגוררו בעבר בחלקים המערביים של פרובינציית גוג'אם, אבל בהדרגה גורשו משם לתחום הלא פורה של פנים הנילוס הכחול על ידי שכניהם האמהרים והאגאווים, שגם שעבדו אותם. העבדות הייתה קיימת באתיופיה עד שנות ה-40 של המאה ה-20 ובוטלה על ידי הקיסר היילה סלאסי.

הגומאזים דוברים את השפה הגומאזית, השייכת למשפחת השפות הנילו-סהריות ומתחלקת לכמה ניבים.

הגומאזים צדים בעיקר חיות בר למאכל, ואוספים דבש, פירות, שורשים וזרעים. אלה שחיו בקרבת הגבול הסודאני הומרו לאסלאם וישנו גם מיעוט נוצרי קטן שהתנצר בהשפעת הממלכה הנוצרית, אך רובם עדיין מקיימים טקסים מסורתיים, ומאמינים ברוחות הנקראות מאס השוכנות בבתים, באסמים, בשדות, בעצים ובהרים.

באופן מסורתי נהגו הגומאזים לשרוף את גופות מתיהם בטקס הנקרא גאפה, אך מנהג זה הופסק בלחץ הממשלה. הגומאזים מחולקים לשבטים שונים. סכסוכי שבטים הם נפוצים ונפתרים על ידי מוסד הנקרא מאנגאמה או מיצ'א, תלוי באזור הסכסוך.

| קבוצות אתניות בפדרציה האתיופית |
| --- |
| דוברי שמית | אמהרים • תגרים • גורגים • וולנים • מריאים • ארגובים • מסקנים • הררים • זוואים |
| דוברי כושית | אורומו • אווים • סומלים • המתים • סידמים • עפרים • האדיים • כמנתים • גאדוים • קמבטים • קונסוים• אלבים • גידולים • בורג'ים • ליבידוים • גוודים • ראשיטים • קאבנים • אירובים • צמים • בוסים • ארבורים • ביסוים |
| דוברי אומוטית | ווליטים • גמוים • קאפים • דווארוים • גופים • ארים • יאמים • באנצים • קורטים • שקצ'וים • בסקטוים • מלים • גאילים • האמרים • שינשים • שאקוים • דורזים • דיזים • מאלוים • אוידים • זאיסים • מאוים • צ'רים • דימים • גנזים • נוים • קצ'מים • באנגים • סאזים • אנפילוים • קרוים |
| דוברי נילו-סהרית | בארטים • גומאזים • סורמים • נוארים • אנוקים • מורסים • קומים • טורקאנים • אודוקים • טופוטים • מג'נגירים • דונירוים • בלים • קונמים • אופוים • שבוים • מורלים • קווגוים • בירלים |
| אחרים | ביתא ישראל • ביתא אברהם • פוגים • ווייטוים • מנג'וים • ותים |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גומאזים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: sh2013000043

 |
**ארץעיר** (בעבר: **תור המדבר**) היא עמותה הפועלת לקידום קהילתיות עירונית בפריפריה. העמותה פועלת בשיתוף עם תושבים מקומיים לקידום איכות חיים בעיר על ידי התחדשות עירונית אנושית. העמותה הוקמה ב-2006.

פעילות
------

### קהילות עירוניות

העמותה פועלת לקידום חיי קהילה בערים שונות בישראל באמצעות הקמה וליווי של קהילות עירוניות על ידי יצירת קבוצות מקומיות הפועלות בתחומים שונים הקשורים לחיי הקהילה והתרבות ולקידום שינוי חברתי.

הקהילות פועלות להגברת החוסן החברתי, לשימור אוכלוסיות מקומיות ולמשיכת תושבים נוספים.

בעמותה חברות קהילות ממגזרים שונים בחברה הישראלית. אלו מקיימות אורח חיים קהילתי באמצעות מפגשים ואירועים משותפים, ופועלות במרחב המקומי על מנת לייצר שירותים עירוניים שונים בתחומים כמו: חינוך, תרבות, תשתיות ועוד.

### יזמות חברתית

העמותה מלווה יזמים חברתיים בפיתוח מענים חברתיים חדשים בעלי מודל עסקי בר-קיימא. מטרת מיזמים חברתיים-עסקיים אלו היא לתרום להתפתחות כלכלת העיר, ליצור מקומות עבודה חדשים ולפתח שירותים חברתיים לרווחת התושבים.

### תעסוקה

העמותה פועלת בכאמצעות מעורבות קהילתית ושותפויות תלת מגזריות לגיוון תעסוקה בערים. הפעילות באמצעות מרכז לאודר לתעסוקה בנגב, בשותפות JNF ארצות הברית, ומרכזי NETGEV – האבים ליזמות ותעסוקה מרחוק, אשר מטרתם הבאת מקצועות שונים ומגוונים לנגב. כמו כן העמותה מתכללת את מיזם 'עובדים ביחד', ביוזמת הפילנתרופיה והממשלה.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ארץעיר
* עמותת ארץעיר בגיידסטאר, אתר העמותות של ישראל
* ynet, המאיץ החברתי: יוזמות חברתיות עסקיות מקוריות, באתר ynet, 17 ביולי 2017

הערות שוליים
------------

1. ↑  חגית רון רבינוביץ', ‏משנים את הפוקוס, באתר ישראל היום, 18 באוקטובר 2018
2. ↑  עלינו, באתר ארץ עיר
**זיזף ננסי** (שם מדעי: *Micronycteris*) הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, הכולל 12 מינים החיים באמריקה המרכזית והדרומית. הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 1866 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי, ומשמעות שמו המדעי היא "מיקרו-עטלף" בהתייחס למידות גופו הקטנות.

תיאור
-----

לזיזף הננסי גוף גוצי וקומפקטי, ראש עגול וכנפיים רחבות. חרטומו חרוטי ורחב במקצת, נחיריו מחורצים ושפתיו שסועות ועטויות יבלות. הזיזף הננסי הוא עטלף זעיר וקומפקטי: אורך הראש והגוף של המינים בסוג 42–69 מ"מ, אורך זרועותיו 31–57 מ"מ ומשקלם 4–16 גרם בלבד. האוזניים המעוגלות גדולות בצורה לא פרופורציונלית לגוף, השפתיים גדולות, ועל האף מזדקר עיטור עלה אפי גדול בצורת זיז שאופייני למשפחה. זנבם זעיר ובלתי נראה, וכנף הזנב קצרה למדי. לזיזפים הננסים ניבים חדים המותאמים ללעיסת מזון מן החי.

הפרווה הקטיפתית של המינים ארוכה וצפופה. צבעה הכללי נע בין חום ערמוני לחום-אפרורי, אדמדם או זהוב, כשהבטן נוטה להיות חיוורת יותר עד לבן קרם. החרטום קירח, קצר ומחודד וצבעו ורוד או בורדו. האוזניים והכנפיים שחורים והזרועות והרגליים בצבע בורדו.

ביולוגיה
--------

הזיזפים הננסיים מצויים באמריקה הדרומית, וחיים במגוון רחב של בתי גידול: מיערות גשם טרופיים דרך ערבות עשב וסוואנות וכלה באזורים צחיחים למחצה. הזיזפים פעילים בשעות הלילה וניזונים בעיקר מחרקים. במהלך היום, הם נתלים על עצים חלולים, מערות ומבנים נטושים. המינים בסוג חיים בדרך כלל בקבוצות קטנות יחסית של עד 20 עטלפים.

מינים
-----

בסוג 11 מינים. מינים נוספים שהיו בעבר בסוג הועברו לסוגים אחרים.

בצילום זה ניתן לראות את היחס בין הזיזף ליד אנושית.
* זיזף ננסי מצוי (*Micronycteris microtis*)
* זיזף ננסי קטן (*Micronycteris megalotis* )
* זיזף ננסי ברוסט (*Micronycteris brosseti*)
* זיזף ננסי בוריר (*Micronycteris buriri*)
* זיזף ננסי מטסס (*Micronycteris matses*)
* זיזף ננסי לבן-בטן (*Micronycteris minuta*)
* זיזף ננסי סנבורן (*Micronycteris sanborni*)
* זיזף ננסי שמידט (*Micronycteris schmidtorum*)
* זיזף ננסי יטס (*Micronycteris yatesi*)
* זיזף ננסי שעיר (*Micronycteris hirsuta*)
* זיזף ננסי ג'ובאני (*Micronycteris giovanniae*)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זיזף ננסי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531457205171

 |
**ניק זגרניצ'ני** (נולד ב-21 בנובמבר 1969) הוא מתאבק עבר ישראלי, סגן אלוף אירופה (1993).

ביוגרפיה
--------

זגרניצ'ני נולד באוקראינה למשפחה יהודית ועלה לישראל בשנת 1991. לאחר שעלה לארץ הצטרף למועדון ההיאבקות של הפועל תל אביב.

באליפות העולם בשנת 1991 שנערכה בוארנה שבבולגריה, זגרניצ'ני סיים במקום השמיני בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג.

זגרניצ'ני ייצג את ישראל באולימפיאדת ברצלונה 1992 והתחרה בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג בסגנון יווני-רומי. הוא סיים במקום ה-11 מתוך 19 מתחרים לאחר ניצחון אחד ושני הפסדים. בקרב הראשון הוא ניצח בתוצאה 8–10 את עומר אלמס מטורקיה, בקרב השני הוא הפסיד בתוצאה 1–2 למארק פולר האמריקאי ובקרב השלישי הפסיד שוב בתוצאה 0–4 לווילבר סאנצ'ז הקובני.

באליפות אירופה בשנת 1993 שנערכה באיסטנבול שבטורקיה, זכה זגרניצ'ני במדליית הכסף בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג. באליפות העולם בשנת 1994 הוא סיים במקום ה-11 ובאליפות אירופה באותה השנה הוא סיים שוב במקום ה-11.

בשנת 1995 הוא עבר להתחרות בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג. באליפות העולם באותה השנה הוא סיים במקום ה-22 ובאליפות אירופה אותה השנה הוא סיים במקום ה-14. באליפות אירופה בשנת 1996, הוא סיים במקום ה-7.

לאחר פרישתו מהיאבקות תחרותית, הוא החל לאמן במועדון ההיאבקות של הפועל תל אביב ובין היתר אימן את מיכאל ביילין, זוכה שתי מדליות ארד מאליפות העולם.

קישורים חיצוניים
----------------

* ניק זגרניצ'ני, באתר olympedia.org
* ניק זגרניצ'ני, באתר United World Wrestling
* ניק זגרניצ'ני באתר 'www.jewsinsports.org'.

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרופיל וסטטיסטיקות באתר sports-reference.com
2. ↑  דאג סטראק,‏ "Israeli team acquires a Russian accent Of 32-athlete squad, 11 are former Soviets", ‏ 20 ביולי 1992, 'The Baltimore Sun'

|  משלחת ישראל לאולימפיאדת ברצלונה (1992)  |
| --- |
| אתלטיקה **אתלטיקה** | ואדים בביקין • אלכסיי בזרוב • רוגל נחום • דני קרסנוב |
| ג'ודו **ג'ודו** | מדליית כסף ליעל ארד יעל ארד • עמית לנג • סימון מיגרשווילי • מדליית ארד לאורן סמדג'ה אורן סמדג'ה |
| היאבקות **היאבקות** | מטביי ברנוב • מקס גלר • אלכסנדר דוידוביץ' • ניק זגרניצ'ני |
| הרמת משקולות **הרמת משקולות** | אנדריי דניסוב • ראובן חדינטוב • אולג סדיחוב |
| התעמלות מכשירים **התעמלות מכשירים** | רון קפלן |
| טניס **טניס** | גלעד בלום |
| סיף **סיף** | לידיה חטואל-צוקרמן |
| קליעה **קליעה** | מנחם אילן • אדוארד אלייב • ילנה טריפולסקי |
| שחייה **שחייה** | יואב ברוק • ערן גרומי • טימאה טוט • קרן רגאל |
| שיט **שיט** | אלדד אמיר • שי בכר • יואל סלע • עמית ענבר • ארז שמש |
**פוטאטאו הראשון, מלך המאורים** (באנגלית: **Pōtatau I, Māori King**, במאורית: **Pōtatau Te Wherowhero**) ‏ (1800 - 25 ביוני 1860) היה לוחם מאורי, מנהיג שבט מאזור ואיקטו. בשנת 1857 הוכתר במסגרת תנועת המלך להיות המלך המאורי הראשון.

פוטאטאו נולד ככל הנראה בשנת 1800, בשם טה פרופרו (Te Wherowhero) למשפחה מאורית מיוחסת מאזור ואיקטו. הוא גדל בתקופת מלחמות המוסקט ובשנות העשרים של המאה ה-19 הנהיג את שבטי ואיקטו במספר קרבות כנגד שבטים מאוריים אחרים, ביניהם נגטי טואה (Ngati Toa) ונגפוהי (Ngapuhi). כמנהיג מקומי פוטאטאו טה פרופרו שמר על יחסים טובים עם המתיישבים האירופאים (פקהא pākehā) ובתו, טיריה (Tiria) אף התחתנה עם סוחר בריטי, אך הוא סירב לחתום על הסכם ואיטנגי ולהכיר בריבונות הבריטית בניו זילנד.

בשנות ה-50 של המאה ה-19, בהשפעת שיטת הממשל והרעיונות האירופאים החלה להתהוות תנועת המלך, ששאפה לאחד את השבטים המאוריים השונים תחת שלטון מרכזי ברשות מלך יחיד שידאג לאינטרסים המאוריים אל מול השלטון הבריטי. פוטאטאו, שהיה אחד מהמנהיגים המאוריים הבולטים והמנוסים בצפון האי הצפוני, היה אחד המועמדים הטבעיים להפוך למלך. ב-2 במאי 1858 הוכתר על ידי נציגי תנועת המלך כמלך המאורי הראשון ותחת הנהגתו התאגדו שבטים מאוריים רבים מהאי הצפוני.

במסגרת תפקידו כמלך שאף פוטאטאו לשמור על יחסים טובים עם השלטונות הבריטיים ולהגיע איתם להבנות באמצעות הידברות. אך קבוצות מאוריות קיצוניות פעלו הן מתוך תנועת המלך והן מחוצה לה להקשחת הקו המאבק המאורי בבריטים ועד מהרה היחסים בין המאורים לבין הבריטים התלהטו - ובסופו של דבר, לאחר מותו של פוטאטאו, הביאו לפרוץ מלחמות הקרקעות. פוטאטאו עצמו כיהן כמלך המאורים במשך כשנתיים עד למותו ב-25 ביוני 1860, הוא נקבר באתר הקבורה שבהר טאופירי (Taupiri) ובנו, טאויהו (Tāwhiao) הומלך אחריו כמלך המאורי השני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פוטאטאו** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה של פוטאטאו באתר Dictionary of New Zealand biography
* תנועת המלך באתר NZhistory

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n93121391
* VIAF: 60765739
* WorldCat: lccn-n93121391

 |
האולם הגדול מכונה האולם המוזהב
**מוזיקפריין** (בגרמנית: **Musikverein**, "אגודת המוזיקה") הוא אולם קונצרטים נודע, שנמצא בווינה, אוסטריה ונפתח ב-6 בינואר 1870. המוזיקפריין מפורסם באקוסטיקה המעולה שלו, והוא נחשב לאחד משלושת אולמות הקונצרטים המשובחים בעולם, יחד עם אולם "סימפוני הול" בבוסטון והקונצרטחבאו באמסטרדם. המוזיקפריין הוא משכנה הקבוע של הפילהרמונית של וינה.

את הבניין הקימה אגודת ידידי המוזיקה של וינה ה-Gesellschaft der Musikfreunde על-פי תוכניות מאת תאופיל הנסן הארכיטקט המוביל באותה עת. הבניין כולל מספר אולמות שהגדול והמפורסם שבהם הוא האולם המוזהב (Goldener Saal) ולצידו ממוקם אולם ברהמס ובו 600 מקומות ישיבה. בניין המוזיקפריין הוא אחד ממבני הציבור החדשים שנבנו לאורך שדרת ״הרינגשטראסה״, הפרויקט להרחבת העיר עליו הכריז הקיסר פרנץ יוזף. מאז 2001 עבר הבניין שיפוצים ובשנת 2014 נוספו לו ארבעה אולמות חדשים לחזרות וקונצרטים.

האולם המוזהב
------------

האולם המוזהב, הנקרא גם האולם הגדול, הוא האולם המרכזי בבניין המוזיקפריין. אורכו 48 מטרים, רוחבו תשעה-עשר מטר וגובהו שמונה-עשר מטר. האולם מציע מעל 1,700 מושבים ועוד כ-300 מקומות עמידה. הוא צבוע בעיקר בצבע זהב ותקרתו עמוסה בציורי קיר אלגוריים. שתי שורות של פסלי קריאטידות מוזהבות ניצבות משני צדי האולם ומעניקות לו את מראהו הייחודי. בשנת 2011 התקינה חברת העוגבים האוסטרית ריגר עוגב חדש באולם הגדול.
הקונצרט החגיגי של ראש השנה החדשה בווינה מתקיים באולם זה בכל שנה ב-1 בינואר ומועבר בשידור ישיר לעשרות מיליוני צופים בכל רחבי העולם.

ראו גם
------

* הפילהרמונית של וינה
* קונצרט השנה החדשה בווינה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיקפריין** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מוזיקפריין (בגרמנית)
* אתר התזמורת הפילהרמונית של וינה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4580165-4
* MusicBrainz: 5d06ce0c-f2f3-4ea1-aaf0-f0735042c654
* VIAF: 234778006
* WorldCat (עם VIAF): 234778006

 |
**חילוף יונים** מוגדר כהחלפה של יונים בין שני אלקטרוליטים. אולם, המילים חילוף יונים נפוצות יותר בתיאור של מספר תהליכים כגון טיהור שפכים, הפרדה, ונטרול זיהום של תמיסות מימיות או תמיסות שמכילות יונים אחרים כאשר נעשה שימוש ב**מחליף יונים** מוצק. בתהליכי חילוף יונים, היונים מוחלפים בין תמיסה ומחליף יונים, מוצק לא-נוזלי או ג'ל. מחליפי יונים נפוצים הם שרף, זאוליט, מונטמורילוניט, חרסית והומוס.

מחליפי יונים הם מחליפי קטיונים עבור קטיונים הטעונים במטען חשמלי חיובי או מחליפי אניונים עבור אניונים הטעונים במטען חשמלי שלילי. ישנם גם מחליפים אמפוטריים שיכולים להחליף אניונים וקטיונים במקביל. אולם, החילוף המקביל של קטיונים ואניונים מבוצע באופן יעיל יותר במגיבים שהם מחליפים יוניים הנקראים מצע מעורב. המצע המעורב מכיל תערובת של מחליפי שרפים אניוניים וקטיוניים.

תהליך חילוף היונים הוא תהליך הפיך, וניתן לטעון או להעמיס על המחליף את היון המבוקש באמצעות שטיפה בכמות גדולה של היונים הללו.

שיטת חילוף היונים משמשת באופן נרחב בטיהור מים ביתי ותעשייתי על מנת להפיק מים רכים. דבר זה מושג באמצעות חילוף קטיוני סידן (Ca+2) ומגנזיום (Mg+2) כנגד נתרן (‎Na+‎) או מימן (‎H+‎).

אולם, התחום שבו חילוף היונים הוא היעיל ביותר מבחינה כלכלית הוא הפרדות יוניות שבהן צריך להפריד תוצר בדרגת טוהר גבוהה, או שיש צורך לחלץ יון המצוי בריכוז נמוך מאוד וכדומה. דוגמה טיפוסית ליישום של התהליך היא הכנת מים טהורים לתעשיות מימיות וגרעיניות.

כרומטוגרפיית חילוף יונים היא שיטה כרומטוגרפיית נפוצה מאוד באנליזות כימיות ובהפרדה של יונים. לדוגמה, בביוכימיה משתמשים בה באופן נרחב כדי להפריד מולקולות טעונות כגון חלבונים.

כמו כן, עושים שימוש נרחב בחילוף יונים גם במזון ובמשקאות חריפים, הידרומטלורגיה, גימור מתכות, תעשיות כימיות ופטרוכימיות, תרופות, סוכר וממתיקים שונים, אדמה ומי תהום, תחום הגרעין, מים תעשייתיים ומרוככים, מוליכים למחצה, כוח, ומגוון רחב של תעשיות אחרות.

דוגמה נוספת היא מחזור "אנטי-פריז" (נוזל מונע קיפאון שבדרך כלל מכיל די אתילן גליקול), שבו מעבירים את הנוזל דרך חומר מחליף יונים ומרחיקים מתכות ומלחים לא רצויים.

ראו גם
------

* ריכוך מים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חילוף יונים** בוויקישיתוף
* חילוף יונים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* חילוף יונים, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007560548205171
* BnF: cb119830127 (data)
* GND: 4027601-6
* LCCN: sh85067796
* NDL: 00564204
* NKC: ph121185

 |
**מוזיקת גאלאנט** (באנגלית: **Galant music**) הוא סגנון מוזיקלי שהופיע בשנות העשרים של המאה ה-18, והיה לזרם מוזיקלי בתקופה הקלאסית. סגנון זה קרא לזנוח את המבנים הקונטרפונקטיים שרווחו בתקופת הבארוק כמו גם את טכניקות ההלחנה שהבליטו את התבנית שבין התווים על פני המלודיה, והחליפם בקול מוביל וברור, המלווה בבהירות ובצלילות. מוזיקאים רבים בני דורו של יוהאן סבסטיאן באך, אשר הוביל את הסגנון הקונטרפונקטי, חיפשו אחר סגנון רגשי, רענן ומיידי יותר.

היסטוריה
--------

הסגנון זוהה לראשונה בשנת 1721 על ידי התאורטיקן הגרמני יוהאן מאתזון, ועם המלחינים שהובילו אותו נמנו ג'ובאני בונונצ'יני וגאורג פיליפ טלמן, לצד מלחינים אופראים נוספים, הנחשבים לבארוקיסטים: אלסנדרו סקרלטי, אנטוניו ויוואלדי וגאורג פרידריך הנדל. כל אלה הלחינו בעיקר אופרות, וכך אופרה נשארה הביטוי העיקרי לסגנון הגאלאנט. הסגנון החדש היה יותר מוזיקה עירונית מאשר מוזיקת חצר.

הסגנון הגאלאנטי לווה ולמעשה הוביל דחייה של נוסחתיות ומלומדות מוזיקלית לטובת מלודיה נעימה וברורה עם ליווי ברור וצלול. הפישוט המהפכני הזה לא התקבל בברכה אצל כל בני אותה תקופה, והיו שראו בו הרה אסון. יוהאן סמואל פטרי, לדוגמה, כינה את סגנון הגאלאנט "קטסטרופה גדולה במוזיקה".

דוגמאות לסגנון הגאלאנט ניתן למצוא בעבודתם של טלמן, בניו של באך, יוהאן יואכים קוונץ, יוהאן אדולף האסה, ג'וזפה טרטיני, בלדאסארה גאלופי, יוהאן שטאמיץ, דומניקו אלברטי, מוצרט ועוד.

סגנון פשטני זה הובל על ידי המלודיה, ולא היה מובנה מראש על ידי מוטיבים ריתמיים או מלודיים.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph536919

 |
**קיר** מופיע בתנ"ך, כמקום מוצא הארמים, אליו הוגלו חזרה על ידי אשור.

בתנ"ך
-----

הנביא עמוס מציין שהארמים היו במקור מקיר, באומרו: "הלוא את ישראל העליתי מארץ מצרים ופלשתיים מכפתור וארם מקיר" (ספר עמוס, פרק ט', פסוק ז')

הנביא עמוס גם מנבא על חורבן דמשק והגליית הארמים לקיר: "ושברתי בריח דמשק והכרתי יושב מבקעת און ותומך שבט מבית עדן וגלו עם ארם קירה" (ספר עמוס, פרק א', פסוק ה') בספר מלכים מסופר על חורבן דמשק על ידי תגלת-פלאסר השלישי: "ויעל מלך אשור אל דמשק ויתפשה ויגלה קירה ואת רצין המית" (ספר מלכים ב', פרק ט"ז, פסוק ט').

בספר ישעיהו, פרק כב, מופיעים הפסוקים "כי יום מהומה ומבוסה ומבוכה לה' אלוהים צבאות בגיא חזיון מקרקר קר ושוע אל ההר. ועילם נשא אשפה ברכב אדם פרשים וקיר ערה מגן" (ספר ישעיהו, פרק כ"ב, פסוק ה'). יש המזהים את קיר אשר "ערה מגן" עם קיר מוצא הארמים. במיוחד, ישנם המתקנים את "אדם" ל"ארם" באופן המחזק את הקשר של "קיר" עם קיר מוצא הארמים. יש המייחסים גם את "קר" בפסוק הקודם אל קיר מוצא הארמים, ואחרים דוחים זיהוי זה.

זיהוי
-----

רוב תרגומי התנ"ך העתיקים תרגמו את קיר כקיריני, אך תרגום זה אינו מתאים למקום שהיה מוצא הארמים או שאליו הם הוגלו על ידי מלך אשור. לא נמצאו מקורות חיצוניים למקרא המזכירים את קיר, והקטעים מהכתובות האשוריות על כיבוש דמשק בידי תגלת פלאסר השלישי לא שרדו. בהתאם לכך כתוב באנציקלופדיה המקראית שאין זיהוי למקומה של "קיר". היו שטענו על סמך הפסוק בישעיהו שיש לחפש את קיר ליד עילם, אך אחרים שללו זאת וטענו שמדובר על עמים שונים שלחמו בצבא האשורי. אחרים טענו שקיר היא השם הארמי של אור. אדוארד ליפינסקי זיהה את קיר מוצא הארמים עם קיר המוזכרת באחד מכתבי אמר, בה מכונה מלך אמר גם כמלך אנשי ארץ קיר. עדיה חורון זיהה את "קיר" כטעות העתקה של "קיד", היא כיזוואתנה, בעקבות הדמיון בין האותיות העבריות העתיקות ד' ור'. יואל אליצור מזהה את קיר באזור של הית (אותו הוא מזהה כ"איהי דקירא") ודורמסקנין המוזכרות בתלמוד. לטענתו, דורמסקנין מאזכרת את דמשק ממנה הגיעו תושבי דורמסקנין.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אנציקלופדיה מקראית, כרך ז', עמ' 177, ערך "קיר"
2. ↑  יואל אליצור, מקום בפרשה, ידיעות ספרים, תשע"ד, עמוד 234
3. 1 2 3  Edward Lipiński, **The Aramaeans: Their Ancient History, Culture, Religion**, 2000, Leuven, Peeters Publishers, pages 40-45
4. ↑  ע. ג. חורון, **קדם וערב**, דביר, 2000, עמ' 301. חורון נותן כדוגמה גם חילופי ז־ד־ת בשם העיר חדרך, הנקראת "חזרך" בכתובת זכור וחֿתריכַּ במקורות אשוריים.
5. ↑  יואל אליצור, מקום בפרשה, ידיעות ספרים, תשע"ד, עמוד 240
6. ↑  יואל אליצור, קיר מולדת הארמים: מבט חדש, שנתון לחקר המקרא והמזרח הקדום, כרך כא (תשע"ב), עמ' 141-152
**קיראון** היא שכונה בקריית אונו, שהוקמה בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20.

קיראון הוקמה על ידי חברת "קיראון" בה היו שותפים חברת יאמיקו של משקיעים מדרום אמריקה והבנק לסחר חוץ של משקיעים משווייץ. בשנת 1967 רכשה חברת כלל את חלקה של חברת יאמיקו בחברת קיראון.

השכונה הוקמה על שטח של 1400 דונם שנחכרו ממינהל מקרקעי ישראל. השכונה תוכננה לכלל כ-2000 דירות בבניינים של 4-5 קומות. עד נובמבר 1963 נמכרו בשכונה כ-750 דירות. באוגוסט 1964 נמכרו כבר 1300 דירות ו-100 משפחות ראשונות נכנסו להתגורר בשכונה. 320 דירות ב-11 בניינים בשכונה נכללו בשכונה לשיכון אנשי צבא קבע בשכונה.

באפריל 1966 עברה המשפחה האלף לשכונה.

בשנת 1971 פלשו חסרי דיור מקריית אונו לדירות בקיראון שנבנו עבור עולים חדשים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קיראון** בוויקישיתוף
* קיראון (קריית אונו, ישראל), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  כלל רכשה מחצית ממניות "קיראון", דבר, 2 במרץ 1967
2. ↑  600 דירות השנה בעיר הגנים קיראון, דבר, 7 במאי 1963
3. ↑  כ-750 דירות נמכרו בקיראון, דבר, 14 בנובמבר 1963
4. ↑  85% מדירות קיראון נמכרו עד סוף 1000 - 1964 משפחות השתכנו, חרות, 5 באוגוסט 1964
5. ↑  שיכון קבע - לאנשי צבא קבע, מעריב, 24 במאי 1965
6. ↑  משפחת האלף עוברת לקיראון, דבר, 29 באפריל 1966
7. ↑  מנחם שמואל, הפולשים בקיראון פינו הדירות - הובטחה פגישה במשרד השיכון, מעריב, 16 ביוני 1971

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007586312005171

 |
**סמואל קולט** (באנגלית: **Samuel Colt**;‏ 19 ביולי 1814 - 10 בינואר 1862), היה תעשיין, ממציא ואיש עסקים אמריקאי. המציא את האקדח התופי ויסד את חברת כלי הנשק "קולט".

חייו
----

קולט נולד בהרטפורד, קונטיקט, ארצות הברית. אביו של קולט היה בעל מטווית בדים, שם למד סמואל הצעיר את עקרונות פעולתן של מכונות שונות. הרקע הטכני שלו ותשוקתו לים הובילו אותו לעבוד כבר בגיל 15 על ספינה שהפליגה להודו. אגדה נפוצה טוענת כי קולט הגה את רעיון האקדח התופי בעודו צופה בתנועת גלגל המדחף של אונית הקיטור.

קולט רשם פטנט באירופה על אקדחו בשנת 1835, ושנה לאחר מכן גם בארצות הברית. הוא ייסד חברה עם משקיעים נוספים וייצר את האקדח הראשון ב-5 במרץ 1836. הפטנט החדשני התקבל בחשדנות גדולה, ובשל כך החברה נכשלה ופשטה רגל ב-1842, עד 1846 לא ייצר קולט אקדחים נוספים. 

בשנת 1847 חזר קולט לעסקי הנשק במפעלו של איליי ויטני, ופתח בשנה שלאחר מכן מפעל משל עצמו בקונטיקט, שם שוכנת חברת "קולט" עד היום. המפעל שקולט הקים היה חדשני באותו זמן, והתבסס על עקרונות שלמד ושכלל במפעלו של ויטני במטרה להקים את החברה המתועשת הראשונה לייצור כלי נשק (עד אז היו אלו מיוצרים בטכניקות של עבודת יד).

קולט פעל גם בתחומים רבים נוספים ובהם פיצוץ מרחוק של חומרי נפץ, הנחת כבל הטלגרף התת-ימי הראשון והשימוש בתחמוצת חנקן כחומר מאלחש.

האקדח החצי אוטומטי, הקולט M-1911 הנפוץ, יוצר על ידי קולט אך מתכננו הוא ג'ון בראונינג. אקדח זה נחשב גם כיום לאחד הטובים בעולם למרות שתוכנן עוד ב-1905 (1911 היא שנת קבלתו לצבא ארצות הברית). נכון להיום חברת קולט איננה מייצרת יותר אקדחים. הרובה הנפוץ בצה"ל, M-16, מיוצר על ידי קולט (בין היתר) גם הוא.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמואל קולט** בוויקישיתוף
* סמואל קולט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* סמואל קולט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי סמואל קולט בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007270805605171
* BIBSYS: 2085600
* BnF: cb13510355r (data)
* GND: 118521659
* ISNI: 0000 0000 8385 3842
* LCCN: n50033204
* NARA: 10581278
* NKC: xx0123775
* NLP: A31757224
* NTA: 155771604
* SUDOC: 050328581
* TePapa: 3068
* ULAN: 500101743
* VcBA: 495/91686
* VIAF: 57406045
* WorldCat: lccn-n50033204

 |
גור סמוייד
החיוך האופייני לכלבי הסמוייד
ה**סָמוֹיֵד** (**Samoyed**) הוא גזע של כלב הבית השייך לקבוצת כלבי השפיץ.

היסטוריה של הגזע
----------------

שמו לקוח משם השבט "סמוייד", שמוצאו בטונדרה, המשתרעת לחופי אוקיינוס הקרח הצפוני מהים הלבן במערב ועד להרי סיביר במזרח. הכלב שימש לשמירה על עדרי איילים, הובלתם, גרירת מזחלות ושמירה מפני חיות טורפות. בעליהם התנהגו אליהם כאל בני בית, וחלקו איתם את מזונם וביתם, גורם שהשפיע מאוחר יותר על האופי הידידותי של הסמוייד, אך גם קיימים שבטים בסיביר שהיו מוציאים אותם למסעות ארוכים, כשמזונם היחיד היו חבריהם למסע שמתו מחולשה או מחלה.

מבנה כללי
---------

גופו של הסמוייד מוצק, וגבו שרירי, הראש משולש והזנב ארוך ומסתלסל. הוא בעל פרווה מלאה וכפולה. צבעה של הפרווה, הוא ברוב המקרים לבן, אך ייתכנו גם צבעים קרמיים; למרות זאת קובע תקן הגזע כי הוא צריך להיות לבן. גובהו של הזכר מגיע ל-57 ס"מ וגובהה של הנקבה מגיע ל-53 ס"מ. משקלו הממוצע כ-25 ק"ג ותוחלת החיים הממוצעת - כ-14 שנים.

אופי
----

הסמוייד הוא כלב חברותי מאוד, גם כלפי כלבים אחרים, ומתאים במיוחד עבור ילדים קטנים. הוא חכם, מסור לבעליו, נמרץ עד גיל מתקדם, בעל ביטחון עצמי רב, מסתגל בקלות, אך עם זאת גם עצמאי ומאוד עקשן. בגלל תכונות אופי אלו, הסמוייד לא תמיד יתאים ככלב שמירה (בגלל החברותיות הרבה שלו, גם כלפי זרים) ובגלל עקשנותו זקוק לחינוך ואילוף קפדניים בשנותיו הראשונות. כינויו של הגזע הוא "סם המחייך" או ״סמיילי״ בגלל מיקום העיניים ביחס לפה וצורת המשיכה של הפה לאחור שנראים כמו הבעת חיוך, התואמת לאופיו החברותי. נדיר מאוד למצוא סמוייד תוקפני. לסמוייד יצא שם של כלב לא אינטליגנטי בגלל האילוף הקשה שלו וחוסר היכולת שלו לקלוט תרגילים חדשים וכדומה, אך למעשה הסמוייד הוא כלב חכם במיוחד. הקושי באילוף נובע מעקשנותו ומהביטחון העצמי הרב שלו. דגש חשוב נוסף בגידול הסמוייד כחיית מחמד, הוא הצורך בתשומת לב רבה ופעילות. הסמוייד הוא כלב פעיל ונמרץ מאוד, והוא צריך להוציא אנרגיה לעיתים קרובות.

טיפול ובעיות בריאותיות
----------------------

מקורו של הסמוייד הוא בארצות צפוניות וקרות, כך שהוא רגיל למזג אוויר קר וטמפרטורה נמוכה. לכן, בימים ובאזורים חמים, יש צורך לדאוג לו לאזור נעים ולהניחו בפנים הבית הממוזג. אסור לספר או לגלח סמויידים, ולרוב צריך לדלל את הפרווה התחתונה בידי מומחה כדי שיוכלו להחליף פרווה וכדי שיהיה להם חם פחות. כמו כן, לפעמים צריך לגלח את אזור פי הטבעת שלהם בגלל הפרשות שנוטות להצטבר באזור כשהפרווה צפופה. טיפול לא נכון בחום הקיץ עלול להוביל לבעיות עור.

בגלל המגוון הגנטי המצומצם של הסמוייד הוא עלול לסבול ממספר מחלות, ביניהן בעיות עיניים ובעיות אגן גנטיות, אליהן יש לשים לב ולעקוב אחר מצבו הבריאותי. כמו כן, החזקת סמוייד בסביבה חמה מדי עשויה, כאמור, לגרום לבעיות עור, בעוד הזנחה כללית וטיפול לקוי עלולים להביא אף לבעיות של סוכרת.

הגזע בישראל
-----------

הגזע הגיע לישראל החל משנות ה-70 של המאה ה-20. רוב הגזעים שהגיעו לארץ התבססו על כלבים מבתי גידול מקנדה ומארצות הברית. בשנת 1994 נרשמו בארץ כ-700 כלבי סמוייד. כלב הסמוייד הוא הסמל של החוג הישראלי לכלבי שפיץ ושל אגודת כלבי השפיץ הישראלית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמויד** בוויקישיתוף
* סמויד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007553575205171
* BnF: cb12160679s (data)
* LCCN: sh85117048
* NKC: ph203120

 |
**בולדוג צרפתי** הוא גזע קטן של כלבים. שמו מעיד, לכאורה, שצרפת היא מדינת המקור, אך לאמריקאים ולבריטים היה, ככל הנראה, תפקיד גדול יותר בפיתוח הגזע.

בין התאוריות על המקור המדויק של הבולדוג הצרפתי, הסברה הנפוצה ביותר היא שבאמצע המאה ה-19 אורגות צרפתיות מאנגליה לקחו בולדוגים קטנים יחד איתן, כשחיפשו עבודה בצרפת. בקהילות החקלאיות בצפון צרפת בהן האורגות התיישבו, הבולדוגים הקטנים נעשו מאוד פופולריים כלוכדי חולדות ובני משפחה נאמנים והם החלו להתרבות. הבולדוגים הקטנים הללו היו, למעשה, "פגם בייצור" של מגדלי הבולדוגים המבוססים באנגליה, שהיו יותר משמחים למכור את הדוגמאות הקטנות של הגזע שלהם לחובבי הגזע ה"חדש" באנגליה. זה היה נכון במיוחד עבור הגורים עם אוזני ה"טוליפ" שצצו מדי פעם בין גורי הבולדוג. הבולדוגים הצרפתיים גודלו במקור כלוכדי חולדות, אך הם מגודלים בעיקר בתור כלבי שעשוע.

כאשר הבולדוגים הקטנים החדשים נעשו פופולריים בצרפת, הם התחבבו על יפיפיות הלילה הצרפתיות, ה־"Belles De Nuit". סיבה אחת לכך היא שכאשר טיילו הפרוצות, המראה האקזוטי של הכלבים משך תשומת לב לבעליו, ונתן ללקוחות פוטנציאלים סיבה להתחיל לשוחח איתם. סיבה נוספת היא שהגזע הצייתן היה מסתפק בנמנום למספר רגעים כשהובא לחדרי מלון, מבלי לעורר מהומות. חוקרי גזעים עדיין לפעמים יכולים להעלות גלויות צרפתיות מפורסמות החושפות תמונות של זונות צרפתיות כמעט ערומות מצולמות עם הבולדוג הצרפתי שלהן. התחושה של הפרסום שהעבירה הבעלות של הכלבים הקטנים ייצרה דרך אופנתית לבעלי האמצעים להתרברב בכמה נועזים הם יכולים להיות, ובמהרה הם נעשו הפייבוריטים של החוג ה"אומנותי" בכל אירופה.

בתמונות מאותה תקופה הצטלמה משפחת המלוכה הרוסית יחד עם הבולדוגים הצרפתיים שלה. הם ייבאו כמה מהכלבים שלהם מצרפת. חובבים מפורסמים אחרים כללו את טולוז לוטרק, הסופרת קולט ואדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת. בולדוג צרפתי, שהיה מבוטח, באותו זמן, בסכום העצום של 750 דולר, היה על הסיפון של הטיטניק מוכת הגורל.

בלעדי ההשפעה של החובבים האמריקאיים המסורים של אותה מאה, הגזע לא היה מתפתח; הם אלו שארגנו את מועדון הבולדוג הצרפתי הראשון בעולם, והם היו אלו שהתעקשו שאוזני העטלף המשויכות כיום לגזע היו מתאימות. עד אז, הבולדוג הצרפתי הוצג הן עם אוזני העטלף והן עם אוזני הורד.

בולדוג צרפתי הוא כלב פחוס ושרירי עם פרווה חלקה, אף "סולד" ומבנה עצמות מוצק. המראה הפיזי שלהם מאופיין ב"אוזני העטלף" הרחבים בבסיס ומעוגלים בקצה. זנבותיהם קצרים מטבעם, לא חתוכים, הם ישרים או מפותלים אך לא מסולסלים.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **בולדוג צרפתי** |

* בולדוג צרפתי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LNB: 000331439
* NKC: ph114590

 |
**שבלולית המדבר** (שם מדעי: *Xerocrassa seetzeni*) היא מין של חילזון בענף שבלולי יבשה החיה באזורים מדבריים. מין זה מצוי גם בישראל וחי בנגב.

תיאור
-----

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.

אורח חיים
---------

### מקום מחיה, מזון וזמני פעילות

בעקבות מחקרים מקיפים שנערכו באזור שדה בוקר נמצא כי שבלולית המדבר שוכנת באזור זה בשיחים ובעקבות בדיקת תוכן הקיבה נמצא כי הם ניזונים בעיקר מצמחים עילאיים. במשך הקיץ הם שרויים בתרדמה על השיחים וכשמגיע הגשם הראשון הם מתעוררים ויורדים לקרקע להטלת ביצים.

### רבייה

הטלת ביצים של השבלולית מתרחשת כאשר הקרקע לחה כדאי לאפשר חפירה נוחה ותנאים נוחים לביצים. כדי לקיים צריכים אלו נחוצה כמות גשם של 3 מ"מ לפחות. עומקו של הבור צריך להיות 3.5 ס"מ. יש שם לפחות כ-25–40 ביצים והן עומדות בתנאי יובש וזה דבר חיובי אצלם. מיד לאחר בקיעתם הצעירים עוזבים את הבור ומטפסים אל פני השטח ומתפזרים. במשך השנתיים הראשונות לחייהם הם גדלים מהר יחסית, לאחר מכן פוחת קצב הגידול. 
משך חיי השבלולית הוא שלוש שנים או יותר. לקראת האביב כל השבלולים נכנסים למצב תרדמה.

הגורמים להישרדות השבלולים
-------------------------

הגורמים העיקריים שמשפיעים על הישרדות השבלולים הם גורמי האקלים וטריפה על ידי מכרסמים. הבעיות האקלימיות החמורות ביותר הם הטמפרטורות הגבוהות השוררות במדבר שבלולית המדבר עשויה להגיע ל-55 מעלות צלזיוס וזו דרגת חום קטלנית. כדי להימלט מהטמפרטורות הגבוהות הן נוהגות לטפס על שיחים כאן מגיעות הטמפרטורות עד 40 מעלות צלזיוס בלבד.
השבלולים יכולים להתמודד עם טמפרטורה זו בכך שהם מטפסות על השיחים, יש גם את החזר קרינת השמש שמבהירה אותן עד צבע לבן.
80% מאוכלוסיית השבלולים שנבדקו באזור שדה בוקר מרבית צבעי הקונכיות של הצעירים היו כהים ואילו מרבית הבוגרים היו בהירים שינוי זה בצבע משקף את השינויים במקומות החיות מכיוון שהצעירים אינם חשופים לקרינת השמש בכך שהם מסתתרים לעומת זאת לבוגרים קיימת יכולת לטפס על השיחים ששם יש קרינה ישירה. במשך הקיץ נראה כי השבלולית מנצלת את מאגרי המזון שבגופה כדי לשפר את מאזן המים.

טורפי השבלולים ודרכי ההתמודדות
------------------------------

שבלוליות המדבר נטרפות לרוב על ידי מכרסמים כמו גרביל סלעים ונמנן. נמצאו ערמות של קונכיות שמונחות בפתחי מערות המכרסמים, ישנה תופעה נפוצה שלעיתים נמצאים כ-240 קונכיות ליד מערות.
באזור שדה בוקר נמצא שגרביל סלעים טורף מדי חודש 20 קונכיות ובמשך השנה הם עשויים לטרוף כ-40% מהאוכלוסייה. נמנן יכול לחסל 200 קונכיות בשבועיים ופגיעה זו קשה יותר מן הפגיעה של גרביל הסלעים. אחת הדרכים שבאמצעותן הן מתגוננות הוא טיפוס לגובה מחוץ להשיג ידם של מכרסמים.

תפוצה
-----

מפת התפוצה של השבלוליות מרמזת על כך שבנגב הם מסתתרים מתחת לאבנים.

מינים שונים
-----------

קיימים שני מינים שונים של שבלולית המדבר: לבנונית המדבר ולבנונית קמוטת-פה הם דו מיניים בו זמנית כלומר מתפקדים כזכרים וכנקבות באותה עונת פעילות. הם פעילים רק כ-5% מימות השנה-בחלק מחודשי החורף. בתקופה קצרה זו הם מקיימים את כל תפקודי החיים וצריכים להיות מוכנים מבחינה רבייתית לשם המשכת המין בחודשי הקיץ הם בתרדמת והם נמצאים מתחת לקרקע או מתחת לאבנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שבלולית המדבר** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

* 
* 
* 
*
קונכייה של קדם-זימי מהסוג *Harpa*
קונכייה של עגלול.
**קדם-זימאים** או **קדם-זימיים** (שם מדעי: **Prosobranchia**) היא קבוצה במחלקת החלזונות שבעבר סווגה כתת-מחלקה. כוללת את רוב האורגניזמים המכונים 'חלזונות הים'. פירוש שמה הוא 'בעלי זימים הקבועים בקדמת הגוף'

תיאור כללי
----------

קבוצה זו כוללת את עיקר החלזונות החיים בבית גידול מימי, וכוללת עם זאת מספר מינים החיים ביבשה. מרבית המינים חיים במקווי מים מלוחים כגון ימים ואוקיינוסים.

המאפיין הפיזיולוגי של הקדם-זימאים הוא מיקום הזימים, חלל-הגלימה ופי הטבעת בחזית הלב. מרבית המינים הם חד-זוויגים. רוב המינים של משפחה זו הם בעלי קונכייה חיצונית וקשיחה.
זאת בהשוואה לתת-מחלקת אחור-זימאים, הכוללת את חשופיות הים, בהם הזימים קבועים בחלקו האחורי של הגוף, ובהם לרוב הקונכייה היא פנימית ורכה.

היבטים סיסטמטיים
----------------

על פי החלוקה הסיסטמטית העדכנית, תת-מחלקה זו פוצלה, שכן הוכח שהיא פוליפילטית - כלומר, מוצאה אינו אחיד. הטקסונים שנכללו בה מופיעים כיום תחת הסדרות Archaeogastropoda (חלזונות קדומים), Mesogastropoda (חלזונות ביניים) ו-Neogastropoda (חלזונות חדשים). סדרות אלו נכללות בענף חלזונות עילאיים אף על פי כן, ברוב המקורות הכתובים מופיעה תת-מחלקה על-פי החלוקה הישנה.

משפחות מייצגות
--------------

* צלחיתיים - משפחה שמיניה אופייניים לאזור הכרית. היא כוללת את הסוג צלחית.
* חופיתיים - משפחה שמיניה אופייניים לאזור הכרית, ומסוגלים להתקיים גם במקומות יבשים באופן יחסי. המינים *חופית חוורת* ו*חופית מנוקדת* מאפיינים את טבלת הגידוד של חופי הים התיכון.
* מגדלוניים - משפחה בה חלזונות דמויי-מגדל, צורה חיצונית בולטת לעין שהיא תוצאה של קונכייה בעלת יותר מ-10 פיתולים, שפתחה קטן יחסית לאורכה.
* סטרומבוסיים - במשפחה זו חלזונות בעלי קונכייה עם שפה חיצונית רחבה. לרוב מיני משפחה זו הם שוכני קרקע בתחום התת-כרית.
* מקדחיים - משפחת חלזונות שצורת קונכייתם היא כשל קונוס מוארך.
* עגלוליים - משפחת חלזונות עם קונכייה מגדלית-כדורית וסוגר גירני החיים ביבשה. כוללים בין השאר את הסוגים עגלול ואנולריה.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
 |

* קדם-זימאים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* לב פישלזון, אלכסנדר ברש, זאידה צנציפר, (1983). חלזונות. החי והצומח של ארץ ישראל כרך 4, עמודים (68–76), (184-191) הוצאת משרד הביטחון, תל אביב.
* אתר 'אקו-אושן'
* 'אתרי דפני'

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007541091205171

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בדפדפן קוד פתוח. אם התכוונתם לדרך צליינים בספרד הנקראת בספרדית "קמינו דה סנטיאגו", ראו דרך סנטיאגו.

**קמינו** (בספרדית: **Camino**; באופן מילולי: "דרך") הוא דפדפן חופשי המבוסס על מנוע Gecko של קרן מוזילה. הוא פותח במיוחד עבור מערכת ההפעלה Mac OS X. בעוד מרבית יישומי מוזילה משתמשים בשפת הממשק XUL, עובד קמינו בסביבת Cocoa הטבעית במקינטוש; התאמת הדפדפן למערכת ההפעלה מתבטאת בתכונות נוספות, דוגמת שיתוף הפעולה עם תוכנות כ־Keychain ו־Bonjour.

היסטוריה
--------

ראשית הדפדפן בניסוי שערכו מייק פינקרטון ווידור אפראו במסגרת עבודתם בנטסקייפ, שמטרתו הייתה שילוב בין Gecko לבין Cocoa. בראשית 2002 הצטרף אליהם דייב היאט, ממפתחי פיירפוקס, ובנה עבורם את המעטפת "כימרה". הגרסה הראשונה של "כימרה", 0.1, שוחררה למרשתת בשלושה־עשר בפברואר, 2002, וצברה פופולריות במהרה, בעיקר בזכות היותה מהירה בהרבה מהמתחרה העיקרי, אינטרנט אקספלורר 5 למקינטוש.

במהלך 2002 נשכר היאט על ידי אפל, והתחיל לעבוד על מה שיהיה, מאוחר יותר, לדפדפן ספארי. למרות עזיבתו, והעדר תמיכה מצד מנהלי AOL, הבעלים של נטסקייפ, הצליח גרעין המפתחים לשחרר במרץ 2003 את גרסה 0.7. בשלב זה כבר שונה שם הדפדפן ל"קמינו", מטעמים משפטיים. ביטול הפרויקט על ידי נטסקייפ חייב את המפתחים להגדיל את הסתמכותם על הקהילה; ואכן, גרסה 0.8 פותחה בעיקר לפי אידאולוגיית הקוד הפתוח, על ידי תורמים מכל העולם, בניגוד לקודמתה, שדמתה מאוד לדפדפן של נטסקייפ.

שלב הבטא הסתיים עם פרסום הגרסה הרשמית הראשונה, 1.0, בארבעה־עשר בפברואר 2006.

תכונות
------

יתרונו המרכזי של קמינו על פיירפוקס הוא התאמתו למערכת ההפעלה. כך, למשל, אפשר להוסיף כתובת דוא"ל מהדפדפן ישירות לספר הטלפונים, או לחפש באמצעות Spotlight בין הסימניות. יתרון נוסף הוא מערכת ניהול הסימניות האינטואיטיבית.

קמינו תומך בגלישה בלשוניות וכולל מנהל הורדות וחוסם חלונות קופצים. כמו כן הוא מציע אפשרויות מתקדמות לאבטחה ולפרטיות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קמינו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קמינו

| דפדפנים |
| --- |
| למחשב | גוגל כרום •‏ מוזילה פיירפוקס •‏ אינטרנט אקספלורר •‏ מיקרוסופט אדג' •‏ ספארי •‏ אופרה •‏ Midori •‏ QupZilla •‏ מקסתון •‏ Avant Browser •‏ Konqueror •‏ Web •‏ קמינו •‏ נטסקייפ •‏ Flock • יאנדקס. דפדפן • Brave |
| לנייד | פיירפוקס לאנדרואיד •‏ ספארי •‏ גוגל כרום •‏ מיקרוסופט אדג' •‏ אופרה מיני •‏ Bolt •‏ UC Browser • יאנדקס. דפדפן • Brave |
**שרדרמן שולט** (באנגלית: **Shredderman Rules**, תרגום מילולי: חוקי שרדרמן) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי מסוג קומדיית נעורים, סרט הטלוויזיה הראשון ששודר בערוץ ניקלודיאון. הוא שודר בו ב-9 ביוני 2007 והיו לו 3.9 מיליון צופים. הסרט מבוסס על סדרת ספרים בשם זה.

בסרט מככב דבון ורקהייזר (הידוע בין היתר בכיכוב "מדריך ההישרדות של נד") בדמות "נולן בירד", תלמיד כיתה ח' ביישן ובעל דמיון מפותח. בסרט מוצג תלמיד בשם "באבא" (אנדרו קלאדוול) המרבה להציק לחבריו, נולן מחביא מצלמה ומצלם את באבא בסצנות מביכות וסצנות בהם הוא מעולל מעשי קונדס בסתר, מקים אתר אינטרנט החושף את מעלליו של באבא ולועג לו, תחת השם הבדוי "שרדרמן". התלמידים אינם יודעים מי הדמות העומדת מאחורי שרדרמן המסתורי אך המורה עולה על זהותו ומחזק אותו. אביו של באבא, בוב (דניאל רובק) עובד בתעשיית ביוב ורוצה להפוך את האגם של העיר לאגן ביוב. באמצעות "מטוסים על שלט" ובעזרת יצירתיותו מצליח נולן להרוס את תוכניתו, במהלך כנס הפתיחה וחתימת התוכנית במעמד ראש העיר, שזוכה למחאה נרחבת. לבסוף הכנס איבד את הסדר וראש העיר מבטל את חתימתו, המנהלת (מינדי סטרלינג) שתמכה בבוב לבסוף מפוטרת. הסרט תורגם לעברית באמצעות כתוביות.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של שרדרמן שולט

* "שרדרמן שולט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "שרדרמן שולט", באתר נטפליקס

* "שרדרמן שולט", באתר Metacritic (באנגלית)

* "שרדרמן שולט", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**פרנץ וילהלם זִיבֶּר** (לעיתים סִיבֶּר; **Franz Wilhelm Sieber**;‏ 30 במרץ 1789, פראג – 17 בדצמבר 1844, שם) היה בוטנאי ואספן טבע אוסטרי שסייר במסגרת מחקריו לאירופה, המזרח התיכון, דרום אפריקה ואוסטרליה.

חייו
----

לאחר 5 שנות למידה בגימנסיה, שבמהלכן גילה כישרון רב בתחומי האמנויות הגרפיות, ארכיטקטורה והנדסה, התמקד זיבר בלימודי הטבע, ובייחוד תחום הבוטניקה.

זיבר ערך מספר מסעות מחקר לאיטליה, כרתים, יוון, מצרים וארץ ישראל. מעל אלו, בולט מסע שארך שנתיים לאוסטרליה, מאוריציוס ודרום אפריקה, שבו אסף, פרט לצמחים, גם בעלי חיים ופרטים אתנוגרפיים.

עם הזמן, הלכו התנהגותו ופרסומיו לבלתי-יציבים; הוא נקלע באופן עקבי לריבים ומחלוקות עם הרשויות, ונחשב ל'מופרע'. הוא הופיע בפני מכובדי העיר פראג וטען שביכולתו לרפא כלבת, ולכן דרש תמיכה כספית. עד מהרה אושפז בבית החולים לחולי נפש בפראג, שם עברו 14 השנים האחרונות בחייו, עד מותו בגיל 55.

צמחים הנקראים על שמו
--------------------

הקיצור Sieber המובא לאחר שם מין צמח, מציין שזיבר היה זה שהגדירו לראשונה.

צמחים רבים נקראו על שמו, בהם מין של שום, אקליפטוס, ועוד. מינים הנקראים על שמו ומופיעים בארץ ישראל:

* הסוג סיברה (*Sibera*) ממשפחת המורכבים, המיוצג בארץ על ידי המין הנדיר **סיברה ננסית** המופיע בחרמון.
* המין הנדיר תלת-מלען ארוך (*Aristida sieberiana*) הגדל במישור החוף של ישראל.
* קדד סיבר (*Astragalus sieberi*) בן-שיח מדברי.

ראו גם
------

* מפת זיבר - ירושלים וסביבותיה הקרובות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנץ וילהלם זיבר** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300714505171
* BIBSYS: 90630456
* Botanist: Sieber
* GND: 117339504
* ISNI: 0000 0001 2209 4341
* LCCN: n81000900
* NKC: jk01111270
* NLG: 146152
* NTA: 07014740X
* SUDOC: 097645478
* VIAF: 22916664
* WorldCat: lccn-n81000900

 |
**פֶרֶנץ להאר** (בהונגרית: **Lehár Ferenc**;‏ 30 באפריל 1870 – 24 באוקטובר 1948) היה מלחין הונגרי.

ביוגרפיה
--------

להאר היה בנו הבכור של מנצח תזמורת בצבא האוסטרו-הונגרי, ממנו ספג את האהבה למוזיקה. בגיל 15 התקבל לקונסרבטוריון למוזיקה של פראג, שם למד כינור וקומפוזיציה. אחד ממוריו היה אנטונין דבוז'ק, שאמר לו: "תלה את כינורך, ילדי, וכתוב מוזיקה".

לאחר סיום לימודיו התגייס לצבא והיה, בשנים 1902-1890, מנצח תזמורות צבאיות. בשנת 1896 הוצגה האופרה שלו "**קוקושקה**" בלייפציג ובבודפשט בהצלחה מועטה.

בשנת 1902 עזב את הצבא, התיישב בווינה והחל לחבר אופרטות. האופרטה הראשונה שלו הייתה "נשות וינה". הפריצה שלו הייתה בשנת 1905 עם האופרטה "האלמנה העליזה". אופרטה זו זכתה להצלחה עצומה והוצגה ברחבי העולם. עד היום, במשך יותר ממאה שנים, מועלות הפקות חדשות של אופרטה זו. במהרה התפרסם להאר כמלחין של "אופרטות וינאיות" וכיורשו האמנותי של יוהאן שטראוס. אופרטות נוספות שחיבר עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה היו: "הרוזן של לוקסמבורג" (1909), "אהבת הצוענים" (1910) ו"אווה" (1911).

להאר חיבר גם מחולות ושירי לכת סימפוניים. לאחר מלחמת העולם הראשונה ופירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית דעך העניין באופרטות, אך התחדש כעבור מספר שנים. להאר פגש בזמר הטנור ריכרד טאובר וחיבר אופרטות המתאימות לקולו: "פאגאניני" (1925), "פרדריקה" (1928), "ארץ החיוכים" (1929) ו"ג'ודיטה" (1934).

הנאצים ובמיוחד היטלר אהבו את האופרות של להאר. היטלר העניק לו את מדליית גתה ולהאר לא סירב לקבלה. בשל כך הוחרם להאר בישראל ויצירותיו נאסרו להשמעה, אולם העובדה שלהאר היה פסיבי ולא נאצי או אנטישמי מוצהר (אשתו הייתה יהודייה שהמירה את דתה לקתוליות טרם נישואיה) הביאה לביטול החרם עליו בראשית שנות השבעים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנץ להאר** בוויקישיתוף

* פרנץ להאר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* פרנץ להאר, באתר AllMovie (באנגלית)
* פרנץ להאר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* פרנץ להאר, באתר ספוטיפיי
* פרנץ להאר, באתר AllMusic (באנגלית)
* פרנץ להאר, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* פרנץ להאר, באתר Discogs (באנגלית)
* פרנץ להאר, באתר Songkick (באנגלית)
* פרנץ להאר, באתר DNCI
* פרנץ להאר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* פרנץ להאר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007264303705171
* BIBSYS: 90263944
* BNC: 000124993
* BNE: XX873739
* BnF: cb138965010 (data)
* CANTIC: a10233374
* CiNii: DA00635126
* GND: 118571036
* ICCU: CFIV108554
* ISNI: 0000 0001 2135 8886
* LCCN: n79095328
* LNB: 000036662
* MusicBrainz: 8efca5f7-663e-4a2e-a2f0-9fd1e563a801
* NDL: 00523706
* NKC: jn19990210370
* NLA: 36123509
* NLK: KAC199616288
* NLP: A11840869
* NSK: 000053662
* NTA: 070134553
* RERO: 02-A012317733
* SELIBR: 247704
* SNAC: w6639s13
* SUDOC: 033204225
* Trove: 1215994
* VcBA: 495/346299
* VIAF: 61732356
* WorldCat: lccn-n79095328

 |