recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**שמעון מישורי** (1922 – 16 באוגוסט 2010) היה כנר ומוזיקאי ישראלי. שימש ככנר הראשי של התזמורת הסימפונית של רשות השידור והקים את התזמורת הסימפונית ירושלים.

ביוגרפיה
--------

מישורי נולד בשנת 1922 במרקולשטי שבבֵּסָרַבְּיָה, וזמן קצר לאחר מכן עלה ביחד עם הוריו כתינוק לתל אביב.

בגיל 3 החל לנגן בכינור, וכבר אז החל לנגן את שירי הילדים משמיעה ללא עזרת מורה.

בגיל 13, שמו עלה באוזני ברוניסלב הוברמן, מייסד התזמורת הפילהרמונית הישראלית וזה הזמינו להיבחן בפניו. לאחר מכן מישורי הוזמן מישורי לנגן כסולן בתזמורת הפילהרמונית.

בגיל 16 בלבד התקבל לתזמורת האופרה הקאמרית של תל אביב.

בשנת 1942 מישורי ניגן עם תזמורת צבא יוגוסלביה, אשר ישבה באלכסנדריה והופיעה בכל המזרח התיכון.

בשנת 1947, יצא לפראג כדי להשתתף בפסיטבל הנוער הבינלאומי בפראג.

בזמן מלחמת העצמאות, ניצח על התזמורת הסימפונית של חטיבת גבעתי, שלאחר מכן התמזגה ביחד עם הרכבים אחרים לתזמורת צה"ל. במקביל לתפקיד זה, רכב על אופנוע כחלק מתפקידו כקשר בחטיבה.

בשנת 1949, התמנה לכנר הראשי של תזמורת קול ישראל, שלאחר מכן שונה שמה ל"תזמורת הסימפונית ירושלים- רשות השידור". מישורי מילא את התפקיד במשך 40 שנים עד לפרישתו בשנת 1987.

בין השנים 1988 - 1989 היה הכנר הראשי התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.

שמעון מישורי נפטר בשנת 2010 והוא בן 88, ונקבר בבית העלמין בקיבוץ מעלה החמישה.

שירים בניצוחו
-------------

* **אנה הלך דודך**
* **אשירה לאהוב**
* **אתי מלבנון**
* **באנו על כנפי נשרים**
* **גוזי לי** (אל תדפקו את רחלי); לחן: אדמון
* **דבקת האביר** (יפתי דלגי נא)
* **דודי לי** (דודי לי ואני לו); לחן: נירה חן
* **הרועה** (הרועה עדרו)
* **ושאבתם מים** (ושאבתם מים בששון); לחן: עמנואל עמירן – לחן מוקדם
* **חליל רועים** (בבוקר העמק נעור מחלום)
* **ישמח הר ציון**
* **כן יאבדו** (כן יאבדו כל אויביך); לחן לוי-תנאי
* **ליל שימורים** (הירח שט עלה אינו זע)
* **לנר ולבשמים** (לנר ולבשמים נפשי מייחלה)
* **מבין להקת סגל יפות**
* **שיר הבוצרים** (הכורמים היוגבים)

קישורים חיצוניים
----------------

* קטע קול האזנה לשירי שמעון מישורי, באתר זמרשת
* **"שירים עד כאן"**, באתר כאן ארכיון, 25 באפריל 1989
* אורי דרומי, הקונצרטמייסטר, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2010.

הערות שוליים
------------

1. ↑  שמעון מישורי ז"ל יובא היום למנוחות, באתר הבמה, ‏17 בנובמבר 2010
2. 1 2  אור ברנע, הכנר והמוזיקאי שמעון מישורי הלך לעולמו, באתר ynet, 16 בנובמבר 2010
3. ↑  שמעון מישורי, באתר מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה
4. ↑  אור ברנע, הכנר והמוזיקאי שמעון מישורי הלך לעולמו, באתר ynet, 16 בנובמבר 2010
**יהודה סתיו** (נולד ב-15 בנובמבר 1948) הוא עיתונאי, פובליציסט ומבקר אמנות ישראלי.

ביוגרפיה וקריירה
----------------

נולד וגדל בראשון לציון. למד בבית הספר הגימנסיה הריאלית. בשנת 1973 סיים את לימודי התואר בחוג לאמנות התיאטרון והחוג לאמנות הקולנוע באוניברסיטת תל אביב.

בשנת 1972 החל לעבוד במערכת העיתון של ידיעות אחרונות. מאז 1979 הוא מבקר הקולנוע של ידיעות אחרונות.

בשנת 1986 מונה לראש דסק תרבות ובידור בידיעות אחרונות, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1999.

סתיו מתעד וחוקר של הקולנוע הישראלי ומרצה לתולדות אמנות הקולנוע באוניברסיטת חיפה - זכה בפרס מרצה מצטיין מטעם נשיא האוניברסיטה בשנת 2002. בנוסף מלמד בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב וחבר באגודת העיתונאים ובתא מבקרי הקולנוע. עד שנת 2005 היה ראש איגוד מבקרי הקולנוע.

בשנת 1999 החל להגיש את תוכנית הטלוויזיה "היו סרטים", במסגרתה ערך והנחה 67 פרקים. הסדרה, בעריכתו ובהפקתו של דני ולין. הסדרה עסקה בסרטי הקולנוע הישראלים שהופקו בשנות השמונים, שנות השבעים, שנות השישים ועוד, וכללה קטעים מן הסרטים ודיונים המנתחים את הקולנוע הישראלי של אותן השנים. המטרה של סתיו הייתה "לרשום ולתעד את ההיסטוריה של הקולנוע הישראלי - לא בעט ובנייר, אלא באמצעים אלקטרוניים. ההישג הגדול ביותר שלי זה שאנשים מגיעים להכרה שהיה ויש קולנוע ישראלי חי ונושם ובועט, והוא יתקיים עוד הרבה שנים".

בכל פרק אירח סתיו באולפן אנשים שונים מתחום התרבות, יוצרי סרטים ושחקנים ראשיים, בין היתר: דן וולמן, האחים ברבש, אורי גבריאל, דליה שימקו, מוחמד בכרי, אלי יצפאן עוד. התוכנית עסקה בחוויות מאחורי הקלעים ובעשייה הקולנועית בשנים אלו. בין הסרטים בהם עסקה התוכנית: "מתחת לאף", "מחבואים", "נישואין פיקטיביים", "מאחורי הסורגים", "אחד משלנו", "בלוז לחופש הגדול", "חמסין", "נועה בת 17" ו"עד סוף הלילה".

מאז 1995 מכהן סתיו כיועץ לבית הספר אסכולות, של האוניברסיטה הפתוחה במסגרת הקורס "מועדון טרום בכורה בקולנוע".

קישורים חיצוניים
----------------

* יהודה סתיו, באתר ynet
* יהודה סתיו, באתר אישים
* יהודה סתיו משוחח עם פרופ' אדיר כהן על סוד הקסם של הסרטים "שר הטבעות", "הארי פוטר" ו"נרניה"
* אתר למנויים בלבד  יהודה סתיו, אז מה לראות בפסטיבל חיפה?, באתר "ידיעות אחרונות", 2 באוקטובר 2017

הערות שוליים
------------

1. 1 2  גואל פינטו, כך היינו, באתר הארץ, 11 ביולי 2002
2. ↑  ראשון בסולם, באתר www.makorrishon.co.il
3. ↑  היו סרטים: קולנוע ישראלי בשנות ה-80, באתר הטלויזיה החינוכית (ארכיון)
4. ↑  יהודה סתיו - אסכולות, באתר extra-academic.openu.ac.il (ארכיון)
**ללדין** הייתה להקת בנות ישראלית שפעלה בשנת 1994.

היסטוריה
--------

הלהקה הוקמה בידי המפיקים יאיר שדה וגרי ולודבסקי, ושמה הורכב משילוב שמותיהן הפרטיים של שלוש חברותיה – לימור עזרא, לימור עופר ודינה אברג'יל. 

אלבום הבכורה של הלהקה שנקרא "הלילה" זכה להצלחה רבה, והשיר הבולט בו היה "יעקב" שהושמע ברשתות הרדיו ושילב בו באופן חריג לתקופתו, מוזיקת פופ אלקטרונית. שיר נוסף שהצליח היה "מי אם לא אנחנו". כמו כן, באלבום הופיעה גם גרסה עברית לשיר "Love Child" של הסופרימס, אשר הופיעה בסרט סטריפטיז שנתיים לאחר מכן. 
למרות הצלחת האלבום, החלו חילוקי דעות בין הרכב הלהקה ומפיקיה יאיר שדה וגרי ולודבסקי, שלבסוף הביאו לפירוק הלהקה.

ב-1995 ביצעו חברות הלהקה קולות רקע בשיר "להתראות נעורים שלום אהבה" בביצוע להקת "משינה" מהאלבום באותו השם "להתראות נעורים שלום אהבה" שיצא באותה השנה.

לאחר התפרקות הלהקה לימור עזרא הקימה יחד עם הזמרת גלית ויצמן את צמד "גולדה". הצמד הוציא אלבום שכלל גרסה לשיר "הוא לא כל כך חכם" של להקת הנח"ל ואת הלהיט "רטובה", אך לא זכה להצלחה.

קישורים חיצוניים
----------------

* ללדין, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ללדין, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)
* דודי פטימר, ‏זיכרון יעקב: בנות ללדין חוזרות לאלבום הבכורה המוצלח - ולהתפרקות שאחריו, באתר מעריב אונליין, 15 באוקטובר 2016
* צד ב', באתר כאן ארכיון, 5 בספטמבר 2022

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007305079705171
* MusicBrainz: f1c4b58d-2132-4dd0-881d-417e665a327d

 |
**רַאשַׁ֫יַא אל-פַחַּ֫'אר** (בערבית: **راشيا الفخار**) הוא כפר לבנוני נוצרי בנפת חאצביא שבמחוז א-נבטיה שבדרום לבנון. הכפר ממוקם במורדות המערביים של החרמון, בגובה שמתחיל ב-750 מ' כשהפסגה הגבוהה ביותר היא ב-1,250 מ'. האוכלוסייה היא בעיקרה נוצרית יוונית אורתודוקסית.

מקור השם
--------

המילה הראשונה בשם הכפר היא ראשיא (راشيا) המילה השנייה בשם היא: פַחַּ֫'אר (فَخَّار) שמשמעותה בערבית היא חרס, כלי חרס וכן קַדָּר. התוספת באה כדי להבדיל את הכפר, מכפר אחר בשם ראשיא אל-וַאד.

היסטוריה
--------

בשנת 1838, במהלך התקופה העות'מאנית, אלי סמית' ציין את אוכלוסיית ראשיא אל-פח'אר כנוצרים "יוונים".

בשנת 1852 ציין אדוארד רובינסון שהכפר מפורסם בזכות כלי החרס שמייצרים בו ואפשר לראות שם תנורים גדולים בצורת כיפה לשריפת החימר. ברחבי הכפר אפשר לראות תצוגה של מגוון כלי חרס והם מוכרים אותם ברחבי לבנון וכן בסוריה.

בשנת 1875, ויקטור גרן כתב שבכפר חיים כ־700 תושבים, רובם "יוונית סכיזמטית". גם הוא ציין את ייצור כלי החרס.

אדמה, חקלאות ומים
-----------------

הגידולים הבולטים של העיירה: כרמי זיתים, כרמי ענבים, תאנים וכן גידולי שדה כמו: דגנים, עדשים, חומוס, ועוד.

הגידולים החקלאיים מושקים (מלבד הגשמים) במימי כמה מעיינות.

אתרים
-----

נמצאים שרידי ארמון עתיק, חלקי סרקופגים מהתקופה הפיניקית והרומית, וכן מעיין עתיק שבדפנותיו אבנים מגולפות.

ליד הכפר, על ראש הר נמצא בניין עתיק המכונה "קבר עותמאן" (אין פרטים).

אודות הכפר – כיום
-----------------

בעידן המודרני, פחת השימוש בכלי חרס ולכן נשארו רק מעטים העוסקים במלאכת הקדרות. בשנת 2003 הוקם קואופרטיב לייצור ושיווק כלי חרס והמטרה היא לשמר את האומנות והעברתה לדורות הבאים. לצד כלי הייצור המסורתיים, הקואופרטיב מצויד במכונות חדישות כמו תנורים, מערבלים וארונות אחסון לייבוש, לפני השריפה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ראשיא אל-פוח'אר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  זאב וילנאי, **אריאל - אנציקלופדיה לידיעת א"י**, 1976, עמ' 7654-7653
2. ↑  Guérin, V. **Description Géographique Historique. et Archéologique de la Palestine (in French). Vol. 3 - Galilee, pt. 2.**, Paris: L'Imprimerie Nationale, 1880, עמ' 284
3. ↑  Robinson, E.; Smith, E. **Later Biblical Researches in Palestine and adjacent regions: A Journal of Travels in the year 1852**, London: John Murray, 1856, עמ' 416-415
4. ↑  Guérin, V. **(1880). Description Géographique Historique et Archéologique de la Palestine (in French). Vol. 3: Galilee, pt. 2.**, Paris: L'Imprimerie Nationale, 1880, עמ' 285-284
5. ↑  عمر يحيى - עמר יחיא, فخّار راشيّا... أبناء البلدة اللبنانية متمسّكون بتراثهم - קדרות ראשיא...אנשי הכפר הלבנוני נאחזים במורשתם, **alaraby**, 13 מרץ 2020
**רצח גדי רג'ואן** אירע בירושלים בעיצומו ובבוקרו של חג שושן פורים ה'תשס"ב יום ט"ו באדר, 27 בפברואר 2002. פועל פלסטיני שהועסק במפעל ישראלי באזור התעשייה עטרות שבצפון העיר, רצח את מעסיקו בירי מטווח קצר. אירוע זה היה חלק מאירועי האינתיפאדה השנייה שהגיעה לשיאה בשנה זו.

ביוגרפיה
--------

גד (גדי) רג'ואן נולד למרגלית ואלפרד רג'ואן ב-12 ביולי 1967, בירושלים. יחד עם שני אחיו, היה מנהל המפעל המשפחתי "ר.ס. יבוא וייצור מזון" באזור התעשייה עטרות בצפון ירושלים. במפעל הועסקו כ-150 עובדים.

היה נשוי למאיה רג'ואן. לזוג הייתה בת שהייתה בת 7 בעת הרצח.

הרצח
----

ביום רביעי ט"ו באדר, פורים תשס"ב (27.02.2002), נרצח רג'ואן במשרדו שבמפעל בידי פועל פלסטיני שעבד אצלו למעלה מארבע שנים. זה ירה בו מטווח קצר, וברח. הרצח בוצע בהנחיית מרואן ברגותי. תנועת "חזית הצבא העממי - גדודי השיבה" לקחה אחריות על הרצח". עמג'ת יוסף מהדי, בן 22 ממחנה הפליטים אל-אמערי שבאזור רמאללה, הואשם ברצח. נאצר נאג'י אבו חמיד היה מעורב אף הוא ברצח רג'ואן וסיפק את האקדח לרצח.

### הלווייתו

רג'ואן היה בן 34 במותו. הוא הובא למנוחת עולמים בבית העלמין הר המנוחות בגבעת שאול, ירושלים.

הלווייתו סוקרה בהרחבה בעיתונות. להלווייתו הגיעו אישי ציבור, שרים וחברי כנסת. בין משתתפי הלוויה: ראש עיריית ירושלים דאז אהוד אולמרט, ראובן ריבלין, ציפי ליבני, רוני מילוא, דני נווה, צחי הנגבי, נעמי בלומנטל, גדעון עזרא, שחקני קבוצת בית"ר ירושלים ועוד.

הנצחתו בירושלים
---------------

שמו הונצח על ידי עיריית ירושלים בקריאת מקומות בעיר, בהם מטעי עצי גינה ושיחי פרחים וורדים, "רחבת גדי רג'ואן" המהווה כיכר מרכזית בשכונת תלפיות, "כיכר גד רג'ואן" ברחוב חנוך אלבק שבשכונת ארמון הנציב, "כיכר רג'ואן" הנמצאת ביציאה ממלון לב ירושלים. כן הונצח שמו במקומות נוספים.

קישורים חיצוניים
----------------

* "מכונת הריגה": משפחות שכולות קוראות לשר הביטחון בני גנץ לא לשחרר את גופת המחבל שרצח את הזוג כהנא וגד רג'ואן ועוד, כדי למנוע לוויה שתהפוך לאירוע ראווה לקידוש הטרור", באתר "עכשיו 14 צבא וביטחון", כו כסלו ה'תשפ"ג, 20 בדצמבר 2022
* גד רג'ואן נרצח במפעלו באיזור עטרות ע"י עובד פלשתיני שהעסיק, באתר גלובס
* אבישי גרינצייג, צעד נדיר וחריג: הרשות הפלסטינית תפצה משפחת נרצח ישראלי בפיגוע - הרשות הפלסטינית תשלם פיצויים בסך 2 מיליון שקל לאשתו ולבתו של גד רג'ואן ז"ל, באתר מעריב, 13 במאי 2019

לקריאה נוספת
------------

* תמונות וזכרונות מגדי רג'ואן

הערות שוליים
------------

1. ↑  ישראלי נרצח בירי בעטרות, באתר ynet
2. ↑  רבקה פרייליך, גדי רג'ואן ז"ל, באתר מקור ראשון, ‏28 בפברואר 2002
3. ↑  צעד נדיר וחריג: הרשות הפלסטינית תפצה משפחת נרצח ישראלי בפיגוע, באתר www.maariv.co.il, ‏2019-05-13
4. ↑  זוהר, אסף (2002-02-27). "גד רג'ואן נרצח במפעלו באיזור עטרות ע"י עובד פלשתיני שהעסיק". *Globes*. נבדק ב-2024-01-22.
5. ↑  כתב אישום נגד החשוד ברצח גדי רג'ואן, באתר ynet
6. ↑  האישום: הקים את "גדודי חללי אל אקצא", באתר ynet
7. ↑  "גדי רג'ואן בן 34, מירושלים". *הארץ*. נבדק ב-2024-01-25.
8. ↑  בפינת רחובות; רחוב פייר קניג, רחוב התנופה, ורחוב הפרסה
9. ↑  ביוזמת אביו היזם והקבלן אלפרד רג'ואן
10. ↑  *Rajuan Square Jerusalem - Intervention Methods - כיכר רג'ואן ירושלים*, נבדק ב-2024-01-25
11. ↑  *Jerusalem walk | Rakhavat Gadi Raju'an Square | Derech Beit Lehem | 4k60*, נבדק ב-2024-01-25
**המטה לביטחון שדרות** הוקם ב-2006 על ידי קבוצה של תושבי שדרות ומערב הנגב בעקבות התקפות של ארגוני טרור פלסטינים על העיר שדרות והנגב המערבי. 

מייסד ויו"ר המטה היה אלון דוידי.

על פי בדיקת עיתון הארץ ב-2008 המטה אינו רשום ברשם העמותות ופעילותו ממומנת על ידי ארגון "אופק חדש", שגם הוא הוקם על ידי דוידי. לטענת דוידי זהו גוף אחד בעל שני שמות, רשמי ותקשורתי.

מטרת התנועה הייתה החזרת הביטחון והשקט לשדרות על ידי לחץ תקשורתי על ממשלת ישראל, הפגנות מחאה, פעילות הסברתית בחו"ל ופעילות משפטית שמטרתה קבלת מלוא הזכויות שצריכות להינתן לשדרות והנגב המערבי לאחר שבמשך כ-7 שנים העיר נמצאה תחת איום מתמיד של רקטות הקסאם.

בנוסף ארגן המטה אירועי תמיכה וסולידריות עם תושבי שדרות והסביבה, צעדות הזדהות, הקמת מטה נוער - "נוער למען שדרות", פעילויות כיף לילדים ועזרה למשפחות ולבעלי עסקים שמתקשים לעמוד תחת הנטל.

בתחום המשפטי התנועה הגישה עתירה לבג"ץ  לחייב את מדינת ישראל למגן את מוסדות החינוך בעיר את בתי הספר וגני הילדים. בג"ץ קיבל את טענות המטה לביטחון שדרות וחייב את המדינה למגן את בתי הספר וגני הילדים מיגון הולם, בניגוד למצב הקיים עד לעתירת המטה לביטחון שדרות - שיטת המרחבים המוגנים שבמקרה של התקפת טילי הקסאם אילצה את התלמידים לרוץ לתוך המרחב המוגן תוך 15 שניות מרגע הישמע אזעקת "צבע אדום". בעקבות העתירה התחייבה מדינת ישראל לבנות 14 בתי ספר חדשים.

בשנת 2008 עזב דוידי את המטה כדי להתמודד על ראשות עיריית שדרות, ופעילות המטה נפסקה. באוקטובר 2013 נבחר דוידי לראשות העירייה.

קישורים חיצוניים
----------------

* עתירה לבג"ץ: להעביר לאלתר התקציב למיגון בתיה"ס בשדרות, באתר ynet, 21 באוקטובר 2006
* אפרת פורשר, בג"ץ: למגן את כל הכיתות בטווח הקסאם, באתר nrg, באתר nrg מעריב, 29 במאי 2007
* אורי גבאי, אחד על אחד עם אלון דוידי, באתר sderonet, ה-7 ביולי 2008
* קישור לווידאו המציג את אלון דוידי, יו"ר המטה לביטחון שדרות, בהפגנה בכיכר רבין לאחר מלחמת לבנון, סרטון באתר יוטיוב
* סרטון וידאו על המטה לביטחון שדרות, סרטון באתר יוטיוב
* שלומית שרביט, המטה לביטחון שדרות : "העם ייבחן בנגב", באתר ynet, 7 במרץ 2008

הערות שוליים
------------

1. ↑  פאדי עיאדאת, בחירות מקומיות בשדרות: כשהמצב שקט, המועמדים עסוקים בהשמצות, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2008
2. ↑  אורי גבאי, בחודש הבא- גימבורי ממוגן בשדרות, באתר sderonet
**פוזור-סין** היה מלך אשור במאה ה-18 לפני הספירה, בתקופה האשורית העתיקה. אחד מהשליטים האשוריים המוכרים הבודדים שנותרו מחוץ לרשימת המלכים האשוריים, פוזור-סין היה אחראי לסיום שלטונה של שושלת שמשי-אדד הראשון, שאותו ראה כגזלנים זרים. על פי טקסט שנמצא על לוח אבן מאשור, הוא זכה בכס השלטון לאחר שהדיח את אסינום, שהיה אחרון מלכי שושלת שמשי-אדד הראשון, שהיה גם נכדו של האחרון, הוא ראה את עצמו בתור שליט 'יליד אשור' אשר החזיר שושלת ילידים, שיטות פעולה ומנהגים מקומיים לעיר המדינה אשור. 

הדחתו של אחרון מלכי שושלת שמשי-אדד הראשון, שלא היה אשורי אלא אמורי (דבר שפוזר-סין ציין בטקסט שלו על מנת להביע בוז למוצאה של שושלת שמשי-אדד) היה אירוע אשר הביא לתקופת תוהו ובוהו של שלטון בבל והאמורים, אשר במהלכה, וגם לאחריה, שלטו שבעה מלכים בלתי חוקיים אשר נקראו ברשימות "בנו של אף אחד".

תקופה זו הסתיימה לבסוף כאשר בל-באני, בנו של אדאסי שהיה אחרון המלכים הבלתי חוקיים שמשלו באשור(שכן שם אביו לא היה ידוע) עלה לשלטון וייסד שושלת חדשה שנקראה על שם אביו. שושלת זו תמשיך לשלוט עד להדחתה בעקבות מרד שנת 745 לפני הספירה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אוניברסיטת טורונטו, Puzur-Sin, **A.0.40** Assyrian Rulers of the Third and Second Millenia BC (To 1115 BC)
, 2016, עמ' 1001
**מנחם כץ** (3 באפריל 1938 – 10 באוקטובר 1973) היה חייל צה"ל שעוטר בעיטור העוז על פעולתו בקרב בסיני במלחמת יום הכיפורים. במהלך הפעולה נהרג.

ביוגרפיה
--------

מנחם כץ נולד בתל אביב. הוא למד בבית הספר היסודי "בית-חינוך צפון" ובבית הספר התיכון "שלווה". היה ספורטאי נלהב, עסק בשיט בים ובנעוריו הצטרף לקבוצת השיט של אגודת הפועל. הוא זכה פעמיים באליפות הארצית בתחרות שיט מפרשיות. כמו כן עסק בציור, פיסול וגילוף.

כץ התגייס לצה"ל ב-1956. הוא שירת בנח"ל ואחרי הטירונות יצא לקורס למדריכי טופוגרפיה, לקורס צניחה ולקורס מ"כים.

לאחר תום שירותו הסדיר הוצב כץ לשירות מילואים כאיש סיור ביחידת שריון. הוא השתתף במלחמת ששת הימים.

### במלחמת יום הכיפורים

במלחמת יום הכיפורים נשלחה יחידתו של כץ לחזית סיני. ב-10 באוקטובר 1973 הוא נמצא בתצפית בתעוז (מוצב) מרתף, ליד ציר הרוחב מבלוזה לקנטרה. המוצב נמצא בסמוך לקו החזית של צה"ל עם הצבא המצרי, שצלח את תעלת סואץ ותפס רצועה ברוחב של מספר קילומטרים ממזרח לה. אז הבחין כץ במשאית אספקה של צה"ל, שנהגה תעה בדרכו ונסע מערבה אל תוך השטח המוחזק על ידי המצרים.

כץ התנדב לנסוע בג'יפ אחרי המשאית אל תוך השטח המצרי כדי לעצור את נהגה ולהחזיר אותו אל קווי צה"ל. הוא נסע מערבה אל תוך השטח המצרי לעומק של כשלושה קילומטרים. אז קיבל פקודה לחזור על עקבותיו. בכל זאת סבר שיוכל להשיג את המשאית והמשיך לנסוע אחריה. כשראה שאבדה התקווה לעצור אותה והיה מוקף בחיילים מצרים הסתובב וניסה לחזור אל קווי צה"ל. בדרכו חזרה נפגע מאש המצרים ונהרג.

מנחם כץ היה בן 35 במותו. לאחר המלחמה הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי קריית שאול. הוא הניח אשה, שני בנים, בת ואם.

הנצחה
-----

במאי 1975 הוענק לכץ לאחר מותו עיטור העוז על הפעולה שבה נפל. לאחר הענקת העיטור פרסם עיתון צה"ל במחנה רשימה עליו בשם "להחזיר נהג תועה".

שמו של כץ הונצח במספר אנדרטאות - באנדרטת יד לשריון בלטרון, באנדרטה לנופלי העיר חולון, בבית יד לבנים בתל אביב ובחולון ובבית הספר היסודי שבו למד. חבריו ייסדו תחרות שיט מפרשיות שנתי לזכרו, ואחד מהם, הפסל יגאל תומרקין, עיצב גביע נודד, שהוענק לזוכה בתחרות.

קישורים חיצוניים
----------------

* מנחם כץ, באתר יזכור
* מנחם כץ, באתר הגבורה
טקס ההקמה של "המשמר החברתי בכנסת" בגן וואהל לוורדים בירושלים, 2011
טקס הענקת המדד החברתי הראשון
טקס הענקת המדד החברתי הראשון
"**המשמר החברתי**" היא עמותה שקמה במהלך המחאה החברתית בישראל בסוף קיץ 2011. הכוונה הייתה לממש את התובנות החברתיות של המחאה הדוגלת באקטיביזם אזרחי ובלקיחת אחריות האדם על גורלו.

המטרות הראשוניות של "המשמר החברתי" היו לפי הצהרותיה, קירוב הציבור אל הכנסת ודיווח ומעקב שוטף אחרי הנעשה בוועדות, מתוך רצון לחזק את הכנסת ואת חבריה אל מול לחצי ההון והלחצים הפוליטיים, ולהזכיר לנציגי הציבור את מחויבותם לבוחרים, ואת דרישת העם לצדק חברתי.

היסטוריה
--------

בתחילה היה ״המשמר החברתי״ קבוצה של פעילים חברתיים מתנדבים שנפגשו לראשונה בעקבות קריאה של הסופרת ליה נירגד ובן זוגה, ד"ר דניאל דור, בפייסבוק, להקים כוח אזרחי שישקיף, יפקח, וידווח לציבור מתוך דיוני הכנסת.

לאחר כחצי שנה של פעילות וולונטרית, נרשם המשמר החברתי כעמותה, בה פועלים מתנדבים (משקיפים בכנסת), ויש לה מנגנון בשכר.
משקיפי המשמר מגיעים לכל הדיונים המתקיימים בוועדות הכנסת והקשורים לצדק חברתי ולשוויון אזרחי, צופים, מדווחים, ולאחר שצברו ניסיון גם מתחילים להעלות שאלות בוועדה. עדויות המשקיפים, ובהן מידע על תפקוד הכנסת, מתפרסמות באתר ובדפי הפייסבוק של הארגון, ואף מגיעות לתקשורת המסחרית.

פעילות שטח זו היא גם הבסיס לפרויקטים מיוחדים של המשמר החברתי, כמו "המדד החברתי" המדרג ח"כים ומפלגות לפי הצבעות בחוקים חברתיים וכלכליים.

המשמר החברתי מנהל מדיניות של שקיפות מלאה בכל הקשור להוצאותיו הכספיות. תקציב "המשמר החברתי" בשנת 2013 עומד על 535 אלף שקל. לארגון זה אין משרדים אבל יש לו 9 חברים שהם חברי ועד מנהל ושלושה חברים בוועידת הביקורת.

ראו גם
------

* הסדנא לידע ציבורי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המשמר החברתי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של המשמר החברתי
* המשמר החברתי, באתר "גיידסטאר ישראל"

### כתבות בטלוויזיה וברדיו

* דוח המשמר החברתי, בערוץ הטלוויזיה החברתית ביו טיוב, 15 בפברואר 2012
* ענת כנפו מתראיינת אצל גאולה אבן בשם המשמר החברתי, בערוץ הטלוויזיה החברתית ביוטיוב
* אסתי סגל מהמשמר החברתי בתוכנית של משה נגבי "דין ודברים", ברשת ב', 21 באוקטובר 2012
* אתם והלוביסטים - צבי זרחיה בפאנל של המשמר החברתי, בערוץ המשמר החברתי ביוטיוב
* ערוץ הכנסת המשמר החברתי עוקב אחרי הח"כים, בערוץ המשמר החברתי ביוטיוב, 29 באפריל 2013
* על חשיבותו של מעקב - רינו צרור בפאנל של המשמר החברתי, בערוץ המשמר החברתי ביוטיוב

### כתבות בעיתונות

* תומר אביטל, "בקיץ למדנו כלכלה, בחורף נלמד את הכנסת", באתר כלכליסט, 26 באוקטובר 2011
* צבי זרחיה, המשמר החברתי פשט על הכנסת - וחזר עם ממצאים מטרידים, באתר TheMarker‏, 14 בנובמבר 2011
* שיחה עם ח"כ מיכאל איתן, המדורג בין המקומות האחרונים ברשימה, באתר SoundCloud
* קבלו את החברתי החד"ש, באתר לאטמה, 22 במרץ 2012
* אריק בנדר, חבר הכנסת החברתי ביותר: דב חנין, באתר nrg, באתר nrg מעריב, 21 במרץ 2012
* אסתי סגל, "המדד החברתי" ושברו, באתר 2nd-ops.com, ‏23 במרץ 2012
* צבי זרחיה, המשמר החברתי: פחות מ-10% מהח"כים מצביעים בנושאים חברתיים, באתר TheMarker‏, 26 ביולי 2012
* תומר אביטל, האופוזיציה כשלה בתפקידה, לפחות 62 פעם, באתר כלכליסט, 12 בדצמבר 2012
* אתר למנויים בלבד רותם שטרקמן, "איילת שקד שרת המשפטים - הדבר הכי חשוב שקרה בפוליטיקה מאז הבחירות", באתר TheMarker‏, 15 במאי 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד צבי זרחיה, "המחאה החברתית לא מתה": האנשים שלא נותנים מנוח לחברי הכנסת, באתר TheMarker‏, 14 באוקטובר 2013
**ניקול פסאנו סטוט** (באנגלית: **Nicole Passano Stott**; נולדה ב-19 בנובמבר 1962) היא אסטרונאוטית אמריקאית בנאס"א. השתתפה במספר משימות מעבורת חלל ושהתה בתחנת החלל הבינלאומית. ביצעה הליכת חלל של 6.5 שעות. סה"כ שהתה בחלל כ-103 ימים.

השכלה
-----

בוגרת תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה וחלל מאוניברסיטת Embry-Riddle Aeronautical University ב-1987. תואר שני בניהול הנדסי (Engineering Management) מאוניברסיטת מרכז פלורידה ב-1992.

קריירה בנאס"א
-------------

נבחרה בכיתת האסטרונאוטים של שנת 2000.

המריאה עם מעבורת החלל דיסקברי ב-STS-128 ב-28 באוגוסט 2009, בתור מהנדסת טיסה, והצטרפה למשלחת מס' 20 לתחנת החלל בין-לאומית. ניקול שהתה בתחנת החלל שלושה חודשים והייתה גם חלק ממשלחת 21 לתחנה.
שבה לכדור הארץ במעבורת החלל אטלנטיס ב-STS-129 לאחר שהות של 90 יום 10 שעות ו-45 שניות. במהלך STS-128, ניקול השתתפה בהליכת חלל במשך 6 שעות וחצי.

בשנת 2011, השתתפה במשימתה האחרונה של מעבורת החלל דיסקברי STS-133 שהביאה לתחנת החלל את המנשא הלוגיסטי EXPRESS 4, ומודול לוגיסטי רב תכליתי. במסגרת טיסה זו שהתה בחלל 12 יום ו-19 שעות.

ב-2015 פרשה מנאס"א ומאז מתמקדת בקריירת ציור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניקול סטוט** בוויקישיתוף
* ניקול סטוט, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* ניקול סטוט באתר נאס"א (באנגלית)
* ניקול סטוט באתר spacefacts
* "מתגעגעים לכח המשיכה" ריאיון עם ניקול סטוט, ynet 25.1.15

הערות שוליים
------------

1. ↑  ניקול סטוט באתר spacefact

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2017132570
* MusicBrainz: 5b891d93-a115-48e0-b8fb-cada8f5164a7
* VIAF: 25150807312418861114
* WorldCat: lccn-no2017132570

 |
**וידא משעור** (ڤيدا مشعور) (1944 – 17 בינואר 2023) הייתה עיתונאית ערבייה-ישראלית.

ביוגרפיה
--------

וידא משעור נולדה בבית לחם למשפחה נוצרית. אחרי סיום לימודיה התיכוניים למדה באוניברסיטה הערבית של ביירות (Beirut Arab University), בלבנון במשך שלוש שנים פילוסופיה וסוציולוגיה. עקב מלחמת ששת הימים, שפרצה סמוך לבחינות הגמר, החליטה משעור לא לחזור לביירות, ועברה ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים. שם הייתה הסטודנטית הערבייה הראשונה. כן גם הייתה אחת הקרייניות הערביות הראשונות בטלוויזיה הישראלית.

בשנת 1970 נישאה ללוטפי משעור. בשנת 1983 ייסדו השניים את העיתון "א-סנארה", שהיה לאחד משני השבועונים המצליחים ביותר במגזר הערבי. בשנת 2000 הייתה לעורכת הראשית של המגזין הראשון בערבית לנשים "לילאכּ". אחרי מותו של לוטפי, בשנת 2006, החליפה אותו בתפקיד העורכת הראשית של א-סנארה עד פטירתה.

וידא משעור נפטרה ב-17 בינואר 2023 ונקברה בכפר ראמה.

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  נינה פוקס, העיתונאית וידה משעור הלכה לעולמה בגיל 70, באתר ynet, 17 בינואר 2023
3. ↑  עצוב: העיתונאית הישראלית האהובה הלכה לעולמה בגיל 70, באתר אייס, 17 בינואר 2023
4. ↑  אתר למנויים בלבד שירין פלאח שעב, וידא משעור עשתה מהפכה נשית בחברה, באתר הארץ, 17 בינואר 2023
שלט האצולה האפיפיורי של קלמנס הרביעי
**קלמנס הרביעי** (בלטינית: **Clemens IV**;‏ 23 בנובמבר 1190 – 29 בנובמבר 1268) היה האפיפיור מ-5 בפברואר 1265 עד מותו.

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייו

גי פוקואה נולד בעיר סן-ז'יל בצרפת לעורך דין מצליח, פייר פוקואה ולמרגריט ריפי. בגיל 19 הוא התגייס כחייל להילחם במורים בספרד. לאחר מכן הוא המשיך את לימודי המשפטים בטולוז, בורז' ואורליאן, והפך לפרקליט ידוע בפריז. בתפקידו האחרון הוא שימש כמזכיר של המלך לואי התשיעי, שהשפעתו הייתה חייבת בעיקר על מינויו לקרדינל. הוא התחתן עם בתו של סיימון דה מלבויואה והיו לו שתי בנות. עם מותה של אשתו, הוא הלך בעקבות הדוגמה של אביו וויתר על החיים החילוניים עבור הכנסייה.

עלייתו הייתה מהירה. לאחר שכיהן כראש מנזר סן מגלוך, פריז, ולאחר מכן הוא הפך לכומר של סן ז'יל בשנת 1255. בשנת 1257 הוא מונה לבישוף של לה פוי, ובשנת 1259 הוא מונה לארכיבישוף של נרבון; ובדצמבר 1261 הוא הפך לקרדינל הראשון שמונה על ידי האפיפיור אורבנוס הרביעי, ראש הדיוקסיה של סבינה. הוא היה נציג האפיפיור באנגליה בין השנים 1262 ו-1264, ולאחר מכן מונה בשנת 1263 לראש בית הדין של הוותיקן.

### שלטונו

לאחר מותו של אורבנוס הרביעי, הוא נבחר לאפיפיור ב-5 בפברואר 1265, ונטל את השם **קלמנס הרביעי**. בשנת 1264 חידש קלמנס הרביעי את האיסור על התלמוד שנחקק על ידי גרגוריוס התשיעי, ששרף אותו בפומבי בצרפת ובאיטליה. אף כי קלמנס לא גזר על שריפת התלמוד, הוא ציווה שיהודי אראגון ימסרו את ספריהם לצנזורה הדומיניקנית,. בשל סכסוך הגואלפים והגיבלנים לא היה יכול קלמנס להיכנס לרומא בגלוי, והוא נכנס אליה רק פעם אחת כשהוא מחופש. קלמנס שהה ברוב הזמן בצרפת, וכרת ברית עם שארל מאנז'ו. ב-26 בפברואר 1266 ניצח שארל בקרב בנוונטו (במחוז קמפניה באיטליה) את מנפרד, מלך סיציליה (בנו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה) שנהרג בקרב זה, ובמהרה נפלה סיציליה בידיו. באפריל 1268 יצא קונראדין, בנו של קונראד הרביעי, מלך גרמניה, למערכה על מנת להשיב לעצמו את השליטה באיטליה, אך נוצח והוצא להורג בנאפולי ב-12 באוקטובר של אותה שנה. זמן קצר לאחר מכן, ב-29 בנובמבר 1268, מת קלמנס בוויטרבו, ובמקומו נבחר לאפיפיור גרגוריוס העשירי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קלמנס הרביעי** בוויקישיתוף
* קלמנס הרביעי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**אורבנוס הרביעי** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**גרגוריוס העשירי** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007259667005171
* BIBSYS: 12052072
* BNE: XX5241024
* BnF: cb14592069w (data)
* CANTIC: a10322917
* CiNii: DA18084623
* GND: 11922030X
* ICCU: MILV210317
* ISNI: 0000 0003 6451 9496
* LCCN: nr94029843
* NKC: osd20191054664
* NLA: 61541177
* NLP: a0000003421419
* NTA: 10697517X
* RERO: 02-A012363593
* SUDOC: 086171860
* Trove: 1711237
* ULAN: 500357005
* VcBA: 495/7692
* VIAF: 227434221
* WorldCat: lccn-nr94029843

 |
**אליאס סבאדה** (באנגלית: **Elias Savada**) (נולד ב-1950) הוא חוקר ומבקר קולנוע אמריקאי.

חייו
----

הוא נולד למורטון סבאדה, בעל חנות תקליטים מוכרת בניו יורק. סבאדה הוא המייסד של החברה Motion Picture Information Service שמספקת להפקות קולנוע וטלוויזיה שירותי ייעוץ ומחקר בנושא זכויות יוצרים. הוא חבר במכון הסרטים האמריקאי, והוא אף הכין את הקטלוג *Catalog of Motion Pictures Produced in the United States: Film Beginnings, 1893-1910* שפרסם הארגון בשנת 1995, אשר מתעד את הסרטים שהופקו בארצות הברית בשנים 1893-1910. הביקורות שכתב הופיעו במגזין *Film Threat* וכן באתר *Rotten Tomatoes*.‏

בשנת 1995 יצא לאור הספר *Dark Carnival: The Secret World of Tod Browning, Hollywood's Master of the Macabre* ("קרנבל אפל: עולמו הסודי של טוד בראונינג, אומן היצירה המקברית של הוליווד"), שחיבר סבאדה יחד עם דייוויד ג'. סקאל. הספר *Dark Carnival* היה הביוגרפיה הראשונה באורך מלא שנכתבה על חייו של טוד בראונינג, שנודע בעיקר בתור הבמאי של הסרטים "פריקס" (1932), "דרקולה" (1931) בכיכובו של בלה לוגוסי וכן כמה סרטים בכיכובו של לון צ'ייני. מרטין פ. נורדן כתב על הספר בכתב העת האקדמי *Journal of Popular Film & Television* כי הוא מציג "ניתוח מעמיק ומרתק של אחד מבמאי סרטי הפולחן הראשונים של אמריקה". סטיבן א. אלפורד מהיוסטון כרוניקל (*Houston Chronicle*) כתב כי "הספר *Dark Carnival* מצליח להשיב את המוניטין האבוד של אחד מהדמויות החריגות של הוליווד, שהושלך מזמן לתהום הנשייה".

קישורים חיצוניים
----------------

* אליאס סבאדה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אליאס סבאדה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* אליאס סבאדה, באתר Metacritic (באנגלית)
* אליאס סבאדה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Dennis Hevesi. "Morton J. Savada, 85, Seller of 78-R.P.M. Records, Dies". *New York Times*. February 20, 2008. Retrieved on October 27, 2008.
2. ↑  Elias Savada. Washington DC Area Film Critics Association. Retrieved on October 27, 2008.
3. ↑  Gary Houston. "Inside the macabre mind of filmmaker Tod Browning". *Chicago Tribune*. October 29, 1995. Books, 9.
4. ↑  Martin F. Norden. "Dark Carnival: The Secret World of Tod Browning, Hollywood's Master of the Macabre". *Journal of Popular Film & Television*. Winter 1997. Vol. 24, Iss. 4. 187.
5. ↑  Steven E. Alford. "Filming Hollywood's nightmares". *Houston Chronicle*. November 5, 1995. 23.
**סלימאן ג'ובראן** (בערבית: **سليمان جبران**; נולד ב-1939) הוא פרופסור חבר בדימוס בחוג ללימודי הערבית והאסלאם באוניברסיטת תל אביב. מחקריו עוסקים בשירה ערבית מודרנית, אוטוביוגרפיות, ספרות פלסטינית וספרות מהג'ר.

ביוגרפיה
--------

ג'ובראן נולד בכפר פקיעין בגליל בשנת 1939. בשנת 1957 סיים לימודיו התיכונים בכפר יסיף.לאחר מכן הוא הועסק כמורה בכמה בתי ספר, הבולטים בהם תיכון דלית אל כרמל ותיכון אורתודוקסי ערבי בחיפה. במקביל, בשנת 1967 החל ללמוד באוניברסיטת חיפה, סיים בה תואר ראשון בהצטיינות בשפה ערבית והיסטוריה של המזרח התיכון. הוא עשה תואר שני באוניברסיטה העברית וקיבל תואר דוקטורט בהנחיית ששון סומך בשפה וספרות ערבית מאוניברסיטת תל אביב בשנת 1985. בשנת 2001 הוא הדריך את יאסין כתאני בעבודת הדוקטורט שלו. בין השנים 2004 ל-2006 היה הנשיא הראשון של האקדמיה ללשון ערבית בישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* ביוגרפיה קצרה (בערבית)
* מאמריו(הקישור אינו פעיל) (בערבית)
* סלימאן ג'בראן, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007604472805171
* LCCN: n89207045
* VIAF: 50820112
* WorldCat (עם VIAF): 50820112

 |
**אליאס ג'וליאניוס** (בערבית: الياس جوليانوس; נולד 2 מאי 1975) הוא זמר ערבי-ישראלי שגר בחיפה.

ביוגרפיה
--------

אליאס ג'וזיף ג'וליאנוס, זמר ערבי ישראלי, יליד חיפה וגר באותה עיר. את לימודיו התחיל בבית ספר נזירות נצרת ביסודי שם המשיך גם בתיכון. כבר בגיל 10 השתתף בתחרות הזמר הארצית לשיר הצרפתי וזכה במקום הראשון כאשר שר את השיר "אמא" (בצרפתית: Une Maman) של הזמר לואיג'י ורדרמה. את לימודיו האקדמיים המשיך באוניברסיטת חיפה, בחוג למוזיקה ובחוג ללימודים רב תחומיים, קיבל תואר ראשון בשנת 2016, ואת התואר השני קיבל בשנת 2019.

בשנת 1997 הקים את להקתו "סהאר" (בערבית: سهر). השיר "סהרנא כל אל-ליל" (בערבית: سهرنا كل الليل, תרגום לעברית: נשארנו ערים כל הלילה) של ג'וליאנוס נבחר לשיר השנה בקול ישראל בערבית בשנת 2014. בהמשך נבחר הזמר אליאס ג'וליאנוס לתואר זמר השנה על ידי מאזיני קול ישראל בערבית בשנת 2009. לזמר אלבומים רבים, מהם אלבום תחת הכותרת "אני מאתגר את העולם" (תכתיב בעברית: "אתחדא אל-עאלם", בערבית: اتحدى العالم) שהופק בשנת 2007 על ידי חברת התקליטים ניו סאונד.

ביוני 2020 הופיע אליאס ג'וליאנוס בפני ועדת החינוך והתרבות כנציג האמנים הערביים בישראל בכדי להציג עמדתם, מצבם והאתגרים העומדים בפניהם בזמן הקורונה.

בשנת 2022 הוא הוציא שיר על אלימות בחברה הערבית.

קישורים חיצוניים
----------------

* אליאס ג'וליאנוס, באתר Discogs (באנגלית)
* אליאס ג'וליאנוס, ברשת החברתית פייסבוק
* אליאס ג'וליאנוס, ברשת החברתית ושירות וידאו יוטיוב
* אליאס ג'וליאנוס, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  سباق الأغنيات السنوي لفناني البلاد 2014, بلدنا 48 | Baladna 48 (בערבית)
2. ↑  عالم الفن | سباق الأغنيات السنوي لفناني البلاد 2014 | موقع الغزال, www.elgzal.com
3. ↑  מאזיני קול ישראל בערבית בחרו במירה עווד לזמרת השנה, באתר www.news1.co.il
4. ↑  נציגי מוסדות התרבות בוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת: שמחים על המתווה של שר התרבות ושר האוצר אך יש בעיות נוספות הדורשות פתרון, באתר main.knesset.gov.il
5. ↑
**משה פיאמנטה** (Piamenta; ‏13 באפריל 1921 – 3 באוגוסט 2012) היה פרופסור לבלשנות השפה הערבית. חתן פרס ישראל לחקר המזרחנות.

ביוגרפיה
--------

נולד בשכונת נחלת צבי בירושלים ליוסף, מפקח על בריאות הציבור, ולרחל לבית כהן-סית, למשפחה בת עשרה ילדים. בסמוך לשכונת מגוריהם נחלת שמעון, הגובלת בשכונת שייח' ג'ראח, התגוררו משפחות ערביות ומשפחות עולים ממדינות דוברות ערבית (סוריה, עיראק, תימן ומרוקו). במהלך השנים למד בבית ספר אנגליקני שקיים מיסיון, בית ספר יסודי איטלקי, מטעמו נשלח גם למחנות לימוד באיטליה הפאשיסטית, בבית הספר של הקווייקרים ברמאללה ובקולג' טרה סנטה. יחד עמו למדו יהודים, ערבים ובדואים. בבגרותו בחר ללמוד לימודי תואר שני בשפה וספרות ערבית ולימודי לשון עברית ותרבות האסלאם באוניברסיטה העברית בירושלים (1940–1946).

בין השנים 1940–1944 עבד פיאמנטה כקצין מודיעין במחלקת העלייה של ממשלת המנדט הבריטי. בשנים 1945–1947 שימש מורה בבתי ספר בירושלים (בית החינוך של זרם העובדים, בית הספר "במעלה" ובית הספר התיכון שליד סמינר המורים בבית הכרם). לאחר מכן, משנת 1946 ועד לקום המדינה, שימש מטעם ארגון "ההגנה" כסגן ראש המחלקה הערבית בירושלים. בשנת 1948 גויס לצה"ל ושירת בחיל המודיעין. באותה שנה היה למזכיר הראשי במחלקה לחינוך, תרבות והסברה של משרד המיעוטים בממשלת ישראל. בין השנים 1949–1959 שימש מתרגם ראשי ומזכיר המדור הערבי בכנסת. בתקופה זו חיבר, בהוצאת משרד ראש הממשלה, מילון עברי-ערבי לנוהל פרלמנטרי ולניהול ישיבות.

בשנת 1959 מונה למפקח במשרד החינוך והתרבות לבתי ספר תיכוניים באוכלוסייה הערבית. תפקידיו בכנסת ובמשרד החינוך נעשו לצד ראשית עבודתו האקדמאית, בהיותו חבר סגל האוניברסיטה העברית משנת 1950. בשנת 1959 הוענק לו תואר דוקטור, ובשנים 1965–1966 השתלם בבלשנות באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. עד שנת 1989 היה חבר סגל האוניברסיטה העברית, ובמהלך תקופה זו הוענק לו תואר פרופסור חבר (1969) ותואר פרופסור מן המניין (1979). בין השנים 1970–1975 היה גם פרופסור חבר באוניברסיטת בר-אילן. ב-1989 פרש לגמלאות. לאחר צאתו לגמלאות הקדיש את זמנו למפעל הוצאת מילון לערבית תימנית בתר-קלאסית.

פיאמנטה מונה לחבר המועצה לתרבות ואמנות במשרד החינוך והתרבות (1962–1965) ולחבר הוועדה העליונה לבדיקת צורכי חיל המודיעין (1967). במשרד החינוך והתרבות שימש חבר המועצה המדעית, מפקח מרכזי של לימודי הערבית (1976–1977) ויו"ר הוועדה לתוכניות לימודים בערבית (1977–1982). בין השנים 1980–1983 היה יועץ מדעי להוראת ערבית בטלוויזיה הלימודית.

על עבודתו השיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות (1986), וכן הוענקו לו פרס ירושלים לטיפוח מורשת עדות (1992) ופרס ישראל לחקר המזרחנות (1996).

משפחתו
------

אחיו הם: המוזיקאי אלברט פיאמנטה ויהודה פיאמנטה, איש יחידה 101 ולאחר מכן איש השב"כ.

פיאמנטה נישא בשנת 1944 למלכה אלקלעי, ולהם שלושה ילדים. שניים מבניו של יהודה אחיו הם יוסי פיאמנטה ואבי פיאמנטה, חברי להקת פיאמנטה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אורי דרומי, עברי, דבר ערבית, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2012.
* משה פיאמנטה (1921-2012), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  מקבלי תואר "דוקטור לפילוסופיה" במדעי הרוח והחברה, דבר, 9 ביולי 1959
2. ↑   יום העצמאות | 1986, באתר כאן ארכיון, 1 במאי 1986

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007272602605171
* BnF: cb12037119f (data)
* GND: 123015049
* ISNI: 0000 0001 0927 0208
* LCCN: n85100033
* NTA: 069267782
* SELIBR: 196887
* SUDOC: 144116596
* VIAF: 94831380
* WorldCat: lccn-n85100033

 |
צבי צור, שנות ה-80
**צבי צור** (**צוקרברג**) (28 במאי 1919 – 28 ביוני 2013) היה מחלוצי תעשיית הכימיה בארץ ישראל, ממקימי מפעל אגן-מכתשים תעשיות (לימים מכתשים אגן).

תולדות חייו
-----------

צור נולד ב-1919 בגליציה, פולין (כיום באוקראינה) למשפחה ציונית.
בשנת 1937 עלה לארץ ישראל והחל ללמוד מתמטיקה ולאחר מכן כימיה באוניברסיטה העברית. עם סיום לימודיו בשנת 1944, החל יחד עם חבריו ללימודים לרקוח תרכובות כימיות בדירה שכורה בירושלים. בראשית ייצרו חומרים שנועדו לכוחות היישוב במאבקם להקמת המדינה, אולם במקביל הבינו צור וחבריו את הצורך במוצרים כימיים למדינה שבדרך, בעיקר בתחום החקלאות. הייצור גדל, והוחלט להקים מפעל קטן לייצור חומרים כימיים - לשם כך הושכרה רפת ביישוב מוצא, והמפעל התמקד במוצרים להגנת הצומח. במשך ארבע שנים רקחו צור ושותפיו חומרים כימיים שונים במפעל זה, והגדילו בהדרגה את תפוקת המפעל. כך המשיכו עד תחילתה של מלחמת העצמאות.

בשנת 1948, עם פרוץ מלחמת העצמאות, גויס צור יחד עם חבריו למפעל חמ"ד וסייע לצה"ל במהלך המלחמה. במהלך המלחמה הפכה המעבדה ליחידה לייצור חומרים כימיים עבור צה"ל.

לאחר המלחמה הוקם המפעל מחדש באזור שכונת אבו כביר בתל אביב ונקרא בשם "אגן". בשנת 1952 החליט צור לממש את חזונו של דוד בן-גוריון ולהקים מפעל כימי גדול בנגב; כך הוקמה "מכתשים" והתבססה בבאר שבע. בשלב מאוחר יותר עברו מתקני הייצור שלה לרמת חובב. במהלך כהונתו הצליחה מכתשים לבסס את מעמדה כאחת מחברות האגרו-כימיה המצליחות בעולם תוך שהיא מתבססת על ייצור חומרים גנריים להגנת הצומח.

הוענקו לו התארים יקיר העיר באר שבע ודוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 1985 הדליק משואה ביום העצמאות כהוקרה על פועלו להקמת התעשייה הכימית בישראל.

חייו הפרטיים
------------

צור היה נשוי למירה, בתו של ד"ר דב גורביץ, רופא ילדים ידוע בתקופת היישוב. היו להם שלושה ילדים. מאז הקים את מכתשים, הוא התגורר בבאר שבע ופעל רבות לקידום העיר וכן סייע בהקמת הסינפונייטה הישראלית באר שבע. נפטר ב-2013 בעומר.

אחיו הבכור, עמנואל צור, היה מחלוצי התעופה בארץ ישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* המעבדה הכימית של האצ"ל
* המייסדים, באתר אדמה אגן

הערות שוליים
------------

1. ↑   יום העצמאות | 1985, באתר כאן ארכיון, 24 באפריל 1985
בתורת ההסתברות ובסטטיסטיקה, **התפלגות קטגוריאלית** (נקראת גם **התפלגות ברנולי מוכללת**  ) היא התפלגות בדידה המתארת את התוצאות האפשריות של משתנה מקרי שיכול לקבל על עצמו אחת מ- {\displaystyle K} קטגוריות אפשריות, כאשר ההסתברות של כל קטגוריה מפורטת בנפרד. אין סדר טבעי לקטגוריות, אך לעיתים קרובות מצורפות תוויות מספריות מטעמי נוחות בתיאור ההתפלגות, (למשל *{\displaystyle 1,\ldots ,K}* ). ההתפלגות הקטגוריאלית ה-*{\displaystyle K}-*ממדית היא ההתפלגות הכללית ביותר שיש לה תומך עם {\displaystyle K} איברים; כל התפלגות נפרדת אחרת עם תומך בגודל *{\displaystyle K}* היא מקרה פרטי. הפרמטרים המציינים את ההסתברויות של כל תוצאה אפשרית מוגבלים רק על ידי העובדה שכל אחד מהם חייב להיות בטווח של {\displaystyle 0} עד {\displaystyle 1}, וכולם חייבים להסתכם ב-{\displaystyle 1}.

ההתפלגות הקטגוריאלית היא הכללה של התפלגות ברנולי, כלומר עבור משתנה בדיד עם יותר משתי תוצאות אפשריות, כגון הטלת קובייה. מצד שני, ההתפלגות הקטגוריאלית היא מקרה פרטי של ההתפלגות המולטינומית, שניתן לקבל משתנה מולטינומי כסיכום סדרה של משתנים קטגוריאלים.

טרמינולוגיה
-----------

לעיתים, ההתפלגות הקטגורית מכונה "התפלגות בדידה". עם זאת, תכונה זאת מתייחסת לא למשפחה מסוימת של התפלגויות אלא לסוג כללי של התפלגויות .

בתחומים מסוימים, כגון למידת מכונה ועיבוד שפה טבעית, מקובל לדבר בטעות על "התפלגות מולטינומית" כאשר הכוונה היא להתפלגות קטגוריאלית. שימוש לא מדויק זה נובע מהעובדה שלעיתים נוח לבטא את התוצאה של התפלגות קטגוריאלית כווקטור "{\displaystyle 1} -מ- *{\displaystyle K}* "(וקטור עם רכיב אחד השווה ל-{\displaystyle 1} וכל שאר הרכיבים {\displaystyle 0}) במקום מספר שלם בטווח בין {\displaystyle 1} ל-*{\displaystyle K}* ; בצורה זו, התפלגות קטגוריאלית שוות ערך להתפלגות מולטינומית עם חזרה {\displaystyle 1}.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Murphy, K. P. (2012). *Machine learning: a probabilistic perspective*, p. 35. MIT press. מסת"ב 0262018020.
2. ↑  Minka, T. (2003) Bayesian inference, entropy and the multinomial distribution. Technical report Microsoft Research.
**יעקב** הוא שיר שביצעה להקת ללדין ויצא לאור בשנת 1994.

רקע
---

השיר יצא לאור בשנת 1994, נכתב על ידי יאיר שדה והולחן על ידי גרי ולודבסקי, מקימי הלהקה שעיבדו יחד את השיר. הוא נכלל באלבום הבכורה של הלהקה, "הלילה". "יעקב" הוא שיר אלקטרו פופ, שנכתב על רקע חלום יעקב. השיר היה ללהיט והוא המזוהה ביותר עם הלהקה. השחקן שי אביבי השתתף בווידאו קליפ. אף שרבים חושבים כי אביבי ביצע את קטע הראפ בשיר, הרי שלמעשה יאיר שדה הוא זה שביצע את קטע הראפ.

במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת התשנ"ד (1994), דורג השיר במקום הרביעי.

פרודיות
-------

בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "השיר שלנו", נעשתה פרודיה של השיר בשם "הלו רני" המבוצעת על ידי נינט טייב, טלי אורן, רן דנקר ואניה בוקשטיין.

באוגוסט 2020, בפרסומת לבזק בה משתתפים משתתפי התכנית הבוזגלוס והפרזנטור גידי גוב, המשתתפים שרו פרודיה לשיר. תוך חמישה ימים בלבד, מספר הצפיות ביוטיוב של הפרודיה עבר את המיליון, ותוך שבוע את ה-2 מיליון. השיר תוך 24 שעות היה במקום הראשון ברשימת הסרטונים החמים. נכון ל-29 בדצמבר 2020 יש לקליפ 2,943,655 צפיות.

קישורים חיצוניים
----------------

* מילות השיר "יעקב", באתר שירונט
* שיר אחד - יעקב | ללדין, פודקאסט כאן 11, ‏5 בספטמבר 2022 (צד ב')

הערות שוליים
------------

1. ↑  דודי פטימר, הלו יעקוב: איפה בנות "ללדין" היום?, באתר nana10‏, 14 בינואר 2016
2. ↑  ללדין, "יעקב", הד ארצי, 1994
3. ↑  ללדין, "הלילה", הד ארצי, 1994
**איחוד הרבנים למען ארץ ישראל** הוא איגוד של רבנים שנוסד בשנת 1993 על ידי הרב שאול ישראלי, הרב משה צבי נריה והרב אברהם שפירא שהיו הנשיאות המייסדת שלו. מטרתו הייתה לשמור על שליטת ישראל בארץ ישראל השלמה.

פעילות
------

בתקופת הסכמי אוסלו בתמוז תשנ"ה קבע איחוד הרבנים שמסירת שטחים שבשליטת ישראל לנכרים, אפילו תמורת הסכם שלום, מנוגדת להלכה. תחת הכותרת "פסק הלכה בעניין סירוב פקודה" הם קראו לחיילים שלא להישמע לפקודות המורות למסור שטחים לנכרים, בהן ראו פקודות שסותרות את התורה. על פסק-הלכה זה היו חתומים כל רבני האיגוד ובפרט נשיאי האיחוד הרב משה צבי נריה, הרב שאול ישראלי והרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, כאשר לפניהם הוציא הרב שלמה גורן פסק דומה. באותה תקופה עורר העניין פולמוס רב. 

באותה העת הוציא איגוד הרבנים את החוברת 'ארץ חמדה: קובץ מאמרים, מתוך דברי הרה"ג אברהם שפירא, הרה"ג שאול ישראלי'.

הארגון התקיים כעמותה רשומה ברשם העמותות החל משנת ייסודו ב-1994 ועד לפירוק העמותה ב-2003.

משנת 2003 ועד לשנת לביצוע תוכנית ההתנתקות בשנת 2005 פעל האיגוד לעצירת תוכנית ההתנתקות וארגן הפגנות וכנסים, ופרסם דעת תורה מפורטת לגבי האיסור לפנות שטחים. באותה העת האיחוד כלל בתוכו מאות רבני ערים, רבני שכונות, רבני התנחלויות, חב"ד, עמותות פיקוח נפש, ראשי ישיבות הציונות הדתית וראשי מכינות קדם צבאיות, והיה לגוף מרכזי מאוד במאבק נגד תוכנית ההתנתקות.

מאוחר יותר בתקופת הסכם מגרון והבתים בעופרה נאבק הארגון בכל ניסיון לעקור או להעתיק יישוב יהודי ממקומו.

חברים
-----

מלבד חברי הנשיאות המייסדת, היו שותפים בו חלק מגדולי רבני הציונות הדתית שתמכו במאבק למען שלמות הארץ כגון: הרב יוסף קאפח, הרב שלמה גורן, הרב מרדכי אליהו, הרב נחום אליעזר רבינוביץ, הרב מאיר יהודה גץ, הרב חיים דרוקמן, הרב דב ליאור, הרב יעקב אריאל, הרב חיים שטיינר, הרב אליעזר ולדמן, הרב זלמן מלמד, הרב צבי ישראל טאו, הרב יעקב יוסף, הרב איתן איזמן, הרב מיכאל הרשקוביץ, הרב אליקים לבנון, הרב משה לוינגר, הרב יעקב שפירא, הרב דוד חי הכהן, הרב יהושע מגנס, הרב חיים ירוחם סמוטריץ', הרב דוד דודקביץ, הרב שלום גולד, הרב אליעזר מלמד, הרב מאיר פנדל, הרב דוד פנדל, הרב דניאל שילה, מזכיר האיחוד הרב יוסי ארציאל והרב יוסף פרידמן. לפרק זמן מסוים היו הרב אהרן סולובייצ'יק והרב עובדיה יוסף חתומים על כרוזים של האיחוד.

קישורים חיצוניים
----------------

* תשובה לשואלים בעניין פינוי חלקים מארץ ישראל באתר ישיבת בית אל

הערות שוליים
------------

1. ↑  פסק הלכה בעניין סירוב פקודה
2. ↑  אתר מורשת
3. ↑  רשם העמותות, עמותה מחוקה-איחוד הרבנים למען ארץ ישראל
4. ↑  איחוד הרבנים: נאסר באיסור תורה לפנות מאחזים
5. ↑  מזכיר "איחוד הרבנים": צריכים לחקור את המחלישים בעם ישראל ולא את המחזקים, באתר ערוץ 7, ‏7.7.2003
6. ↑  אתר ערוץ 7

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007262817205171

 |
**ישראל בן אמיתי** (22 בנובמבר 1922 - 18 במרץ 2011) היה קצין תותחנים ראשי בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, כיהן כמנכ"ל הראשון של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנת 1995 זכה באות יקיר באר שבע.

ביוגרפיה
--------

בן אמיתי (במקור הנדין) נולד ב-22 בנובמבר 1922 בפתח תקווה, הצטרף לאצ"ל ב-1942 בעקבות אחיו מרדכי ציפורי, השתתף בפעולות רבות באזור המרכז ומילא בו תפקידי פיקוד. ב-1944 הוגלה על ידי שלטונות המנדט לסודאן, קניה ואריתריאה, הוא שהה בגלות 4 שנים, במהלכן היה ממתכנני מבצעי הבריחה ממחנות המעצר, והשתתף בבריחה הגדולה ב-1946 דרך מנהרה, עד שנתפס.

ב-1948 התגייס לצה"ל, עבר קורס קציני מרגמות ושירת במלחמת העצמאות כמפקד מחלקה בגזרת ירושלים ובמבצע חורב, ב-1949 מונה למפקד גדוד מרגמות כבדות בחטיבת שריון. ב-1952 עבר לחיל התותחנים ומונה למפקד גדוד 334, גדוד מרגמות כבדות בחטיבת גולני. ב-1956 מונה למפקד תותחנים פיקודי בפיקוד הצפון ופיקד על סדרת קרבות נגד הסורים כולל פעולת התגמול בתאופיק. ב-1960 מונה לסגן קצין תותחנים ראשי.

ב-1961 מונה לקצין תותחנים ראשי ושירת בתפקיד זה עד לאחר מלחמת ששת הימים. הוא פעל לבניית מערך תותחנים מתנייע ולקליטת תותח מתנייע 155 מ"מ שהורכב בישראל מהוביצר צרפתי 155 מ"מ מודל 50 על תובת טנק M4 שרמן. השתחרר משירות הקבע ב-1968. במלחמת יום הכיפורים שירת במילואים כמפקד התותחנים של מרחב שלמה.

לאחר שחרורו מונה למנהל הראשון של המכון להשכלה בנגב (לימים אוניברסיטת בן-גוריון בנגב) ונכנס לתפקידו במרץ 1969.

חיים אישיים והשכלה
------------------

היה בעל תואר ראשון בכלכלה ובמדע המדינה מטעם בית הספר הגבוה למשפט וכלכלה.

נישא ליהודית מוזר, חברת האצ"ל ולזוג נולדו ארבעה ילדים. בינואר 1981 בנם הבכור, אודי, שהיה סגן מפקד טייסת F16, נהרג בתאונת אימונים במהלך טיסת אימון לקראת הפצצת הכור הגרעיני בעיראק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ישראל בן אמיתי** בוויקישיתוף
* ישראל בן אמיתי באתר בית התותחן.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר לוחמי האצ"ל

| קציני תותחנים ראשיים (קתמ"ר)  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| יהודה גינצבורג (גדעון) • שמואל אדמון • מאיר אילן • שלום עירון • דן חירם • ישראל בן אמיתי • ברוך ברוכין • אריה לוי • נתן שרוני • אברהם בר דוד • אריה מזרחי • עודד טירה • שמואל רשף • דורון קדמיאל • יהושע דורפמן • דן הראל • אלי יפה • דני כסיף • לורנס מועלם • מישל בן ברוך • דוד סויסה • רועי ריפטין • אלון קלוס • אבירם סלע • נרי הורוביץ • יאיר נתנס |

 |
**אוורו וולקן** (באנגלית: **Avro Vulcan**) היה מפציץ אסטרטגי ארבעה-מנועי בעל כנף בתצורת דלתא וללא כנפוני זנב. המטוס נועד למשימות הפצצה אסטרטגיות בגובה רב והיה בשירות חיל האוויר הבריטי (RAF) בשנים 1956–1984. המטוס היה אחד מבין שלושת מפציצי סדרת ה-V שיוצרו (ויקטור, וולקן, וליאנט) ונחשב למתקדם שבהם.

ברוב שנות המלחמה הקרה שימשו מטוסי הוולקן, שנשאו חימוש גרעיני, להרתעה. בשנת 1982, במהלך מלחמת פוקלנד, השתתפו המטוסים במבצעי אייל שחור כשהם נושאים פצצות ש"כ או טילי שרייק.

רקע - כוח מפציצי V
------------------

בראשית שנות ה-50 החליטו הבריטים להקים את כוח התקיפה הגרעיני האסטרטגי בחיל האוויר המלכותי שנודע בשם הרשמי "כוח V" או מפקדת כוח ההפצצה הראשי (אנ').

לצורך כך, נבנו שלושה דגמים של מפציצי דגם-V:

ויקרס ואליאנט (אנ') - טס לראשונה ב-1951 ונכנס לשירות ב-1955.

אוורו וולקן (כולם היו מדגם 698) - טס לראשונה ב-1952 ונכנס לשירות ב-1956.

הנדלי פייג' ויקטור - טס לראשונה ב-1952 ונכנס לשירות ב-1958.

בשיאו, יוני 1964, מנה הכוח 50 מטוסי ואליאנט, 70 מטוסי וולקן ו-39 מטוסי ויקטור.

  
שגיאות פרמטריות בתבנית:תמונות מרובות   
פרמטרים ריקים [ ללא גבול ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

מטוסי ה-Vויקרס ואליאנטאוורו וולקןהנדלי פייג' ויקטור

ייצור ודגמים
------------

טיל גרעיני בלו סטיל (אנ')
המתכנן והיצרן היה חברת א.ו.רו (A.V.Roe) (אנ') שנרכש על ידי חברת הוקר סידלי ב-1963. 

ארבעה מטוסי אוורו 707 ושני וולקנים בתערוכת פרנבורו 1953
טרם תחילת הייצור הסדרתי, החברה ייצרה מספר דגמים מוקטנים לכדי 1/3 בשם Avro 707 (אנ') לצורך ניסויים ובחינת עקרונות כנף הדלתא.

סה"כ סופקו 134 מטוסים - 45 מדגם B1 ו-89 מדגם B2. דגם B1 יצא משירות בשנת 1967 ודגם B2 בשנת 1984.

דגם B1 סופק לחיל האוויר בשנת 1956 ומחירו אז עמד על 750,000 ליש"ט. משנת 1960 החלה אספקת דגם B2 עם מנועים משופרים, כנף גדולה יותר, מערכות ל"א (ECM) וחשמל משופרות. חלק מהדגמים הותאמו לנשיאת טילי Blue Steel גרעיניים מתוצרת אוורו.

במטוס לא הותקנו תותחים ולא היו בו מערכות נשק להגנה. בתחילה ההגנה התבססה על מהירות גבוהה וטיסה בגובה רב כדי להימנע מיירוט. אמצעי ל"א הותקנו רק ב-1960 וממחצית שנה זו שונתה הטקטיקה לטיסות נמוכות.

באמצע שנות ה-70, הותאמו תשעה וולקנים למשימות סיור מכ"ם ימיות והדגם נקרא MRR. בשנים האחרונות לשירותו שישה וולקנים הוסבו למשימות תדלוק אווירי (K2).

חימוש
-----

פצצת גרעין אחת (מדגמים שונים) או 21 פצצות 1,000 ליברה (450 ק"ג) בתא הפצצות.

במהלך מבצעי אייל שחור הותאמו המטוסים לנשיאת טילים נגד מכ"ם מדגם שרייק.

תא הפצצות פתוח בטיסת ראווה של וולקן

הווה
----

בימינו נותרו 19 וולקנים המוצגים באתרים שונים בארצות הברית ובבריטניה.

מטוס וולקן מס' זנב XH558 שופץ וטס עד לאוקטובר שנת 2015 בתצוגות אוויר שונות ומאז מוצב בשדה דונקאסטר שפילד. למטוס ניתן השם "רוחה של בריטניה". שניים אחרים, מספרי זנב XL426 (אנ') ו-XM655 (אנ') בעלי כשירות להסעות על הקרקע בלבד, הוצבו בשדה התעופה סאות'אנד בלונדון ובוולסבורן מאונטפורד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוורו וולקן** בוויקישיתוף
* אתר יצרנית הנשק הבריטית BAE סיסטמס - כאן
* אתר הנאמנות לתחזוקת, שיחזור והצגת הוולקן בבריטניה - כאן

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007546369205171
* LCCN: sh85144463
* NARA: 10663283

 |