recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**צלב הברזל** (באנגלית: **Cross of Iron**, בגרמנית: **Steiner – Das Eiserne Kreuz**) הוא סרט מלחמה גרמני-בריטי מ-1977 העוסק בחיילי ורמאכט הנלחמים בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה. הסרט מבוסס על הספר "הבשר מוכן" (The Willing Flesh) מאת וילי היינריך - מפקד גדוד לשעבר בוורמאכט. הספר מבוסס בחלקו על סיפור אמיתי של אחד ממעוטרי צלב האבירים של צלב הברזל. הסרט צולם ביוגוסלביה, ובולט בשל הכמות הגדולה של נשק וציוד אותנטיים ששימשו במהלך הצילומים.

עלילה
-----

הסרט עוסק בגדוד גרמני המוצב בראש גשר גרמני בחצי האי טאמאן, ב-1943 במהלך הקרב על קווקז. מחלקה בפיקודו של פלדוובל (סמל) רולף שטיינר (ג'יימס קובורן) פושטת על עמדה קדמית רוסית, ולוכדת בשבי חייל-ילד רוסי. שטיינר הוא קצין ציני, קשוח ומוסרי, הדואג לחייליו ובהמשך אף מוותר על חופשת מולדת כדי לשהות במחיצתם. אל הגדוד מגיע מפקד חדש, האופטמן סטראנסקי (מקסימיליאן של). סטראנסקי הוא קצין פרוסי אריסטוקרטי, הנוהג להתרברב על כך שהוא הועבר מצרפת לבקשתו האישית של מפקד הדיוויזיה אוברסט בראנדט (ג'יימס מייסון), וכי הוא עומד לקבל את צלב הברזל. במציאות, הוא חסר כל ניסיון קרבי, וכפי שמתגלה בהמשך הסרט, אף לא יודע להפעיל רובה. מטבע הדברים, הוא אינו מסתדר עם שטיינר. החיכוכים ביניהם מתחילים כבר במפגשם הראשון כאשר שטיינר מסרב להוציא להורג את הילד שלכד.

קישורים חיצוניים
----------------

* "צלב הברזל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "צלב הברזל", באתר AllMovie (באנגלית)
* "צלב הברזל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "צלב הברזל", באתר Metacritic (באנגלית)
* "צלב הברזל", באתר אידיבי
* "צלב הברזל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1263802419

 |
**שמואל פישר** (בהונגרית: **Fischer Sámuel**; זאדורפלווה, 1846 - מישקולץ, יולי 1917) היה מורה ומשורר יהודי-הונגרי, עיתונאי ומתרגם.

ביוגרפיה
--------

שמואל פישר כתב את עבודותיו בעברית. לאחר שסיים את הכשרתו כמורה וקיבל תעודת הוראה, הוא היה מורה בבית הספר היהודי של קהילת מישקולץ במשך כמה עשורים. כחוקר יהדות מצוין ודובר עברית על בוריה, הוא היה עמית קבוע של העיתוןהצפירה בוורשה, (שהיה אחד העיתונים העבריים החשובים והפופולריים שיצאו לאור בתחום המושב, ונקרא בעולם היהודי כולו, החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19 ועד תחילת המאה ה-20). בו פישר פרסם מאמרים ושירים רבים. עבודותיו: האמת (אגדות); מבחר שירים הונגריים (שירים של משוררים הונגרים, שנדור פטפי, יאנוש אראן ועוד בתרגום לעברית) ו"מידות ישראל" שבחוברתו זו המיר את המידה הפסוקה (הקצב והחריזה) העברי העתיק לזו ההונגרית.

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון יהודי הונגרי. עורך ראשי פטר אויווארי. 1929. עמוד 280–281 שמואל פישר

* פאל גוליאש : חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. בודפשט: איגוד הספרנים והארכיונים ההונגרים. 1939-2002.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Fischer Sámuel. Magyar Életrajzi Index. Petőfi Irodalmi Múzeum. Hozzáférés ideje: 2016. május 21.
**שַׁרְקִייה** הוא סרט קולנוע מאת ובבימויו של עמי ליבנה. הסרט יצא לאקרנים בשנת 2013.

עלילה
-----

קאמל נאג'ר מתגורר בכפר בלתי מוכר הממוקם לצד הכביש שבין באר שבע לדימונה ועובד כמאבטח בתחנה המרכזית של באר שבע.

את הכפר מנהל אחיו חאלד, אשר עובד לפרנסתו בעבודות בניין ונשוי לנאדיה שמתכוננת ללימודים באוניברסיטה.

באחד הימים, חוזר קאמל מהעבודה ומגלה שעל דלת אחד הצריפים בכפר הודבק צו הריסה. הדבר מכניס למתח רב את כל המשפחה. חאלד מפסיק לעבוד, נשאר בכפר על מנת לשמור ולהיות מוכן לכוחות הפינוי העתידים להופיע. קאמל מנסה להסדיר את העניין במשרדי הרשויות אך ללא המסמכים המתאימים כל שמוצע לו הוא לקבל פיצוי ולפנות את האדמה. קאמל יודע שגורל הכפר מצוי בידיו, הוא מחליט לקחת סיכון ולעשות מעשה.

אודות ההפקה
-----------

שמו המקורי של התסריט היה "תחנה מרכזית", החלפת השם ל"שרקייה" הגיע בעקבות רוח השרקייה שהגיחה בבוקר יום הצילומים האחרון והעניקה לסרט אפקט רוח טבעי וגם את שמו.

הסרט צולם במשך 12 יום ולאחר עריכת ראף קאט צולמו עוד יומיים השלמות.

תהליך הליהוק נמשך תקופה של כשנתיים וכלל חיפוש נרחב אחר שחקנים בדואים לא מקצועיים עד אשר אותרו עדנן אבו ואדי (שמגלם את קאמל), ועדנן אבו מוחרב (שמגלם את חאלד).

הסרט צולם בתחנה המרכזית בבאר שבע ולצורך סצנת המטען קיימה הנהלת התחנה תרגיל ביטחוני. בפזורת תל ערד הוקם במיוחד לצורך הצילומים כפר בדואי לא מוכר וסצנת הריסתו מופיעה בסרט.

היוצרים
-------

* מפיקים שותפים: דיטייל פילם - פביאן גסימה, הניג קאם
* עריכת פסקול: אלכס קלוד
* קרנות: קרן הקולנוע הישראלי, קרן גן (צרפת), קרן המבורג (גרמניה), קרן ישראל אחרת

שחקנים
------

עדנן אבו ואדי, עדנן אבו מוחרב, מאיסה עבד אלהאדי, אלי מנשה, סבטלנה דמידוב, אנטון אוסטרובסקי-קלין, יוסף אבו עמר, עמית רוזנברג, ג'וש שגיא, ליאון נונין, עמר זיאדנה ותמר רוזנבלט.

קישורים חיצוניים
----------------

* "שרקייה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "שרקייה", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "שרקייה", באתר אידיבי
* "שרקייה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* "שרקייה", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* אורי קליין, בלי אקזוטיקה: סיכום ביניים מפסטיבל ברלין, באתר הארץ, 14 בפברואר 2012
* אתר למנויים בלבד אורי קליין, "שרקיה": סרט שאסור להחמיץ, באתר הארץ, 9 בנובמבר 2013
* אבנר שביט‏, פסטיבל ירושלים 2012: תחרות הוגנת עם זוכים ראויים, באתר וואלה!‏, 15 ביולי 2012
* מידע על הסרט באתר קרן הקולנוע הישראלי, באתר (קרן הקולנוע הישראלי)
* אמיר בוגן, בדואים לא בדויים: עמי ליבנה על "שרקייה", באתר ynet, 19 בנובמבר 2013
* טריילר, באתר יוטיוב
**מבצע פנתר ורוד** היה מבצע צבאי משותף לסיירת צנחנים, עורב צנחנים, יחידת מגלן וחיל האוויר בדרום לבנון ב-14 באוקטובר 1994.

ההכנות למבצע
------------

ההחלטה על יציאה למבצע הגיעה בעקבות התקפת מחבלים ממנה נהרגו חיילי צה"ל. לאחר התקפה זו נכנסו היחידות לנוהל קרב ארוך של כחודשיים וחצי. במהלך נוהל הקרב שארך אספו כוחות סיירת צנחנים ומגלן מודיעין על אזור ג'בל צאפי ובסיס פעילות לפעילי החזבאללה בדרום לבנון במזרעת כפרה שליד כפר ג'בע (אנ'). לוחמי העורב התאמנו עם הציוד הייעודי לפעולה, הפעלתו ושיתוף פעולה עם הכוחות האחרים.

מהלך המבצע
----------

בליל 14 באוקטובר 1994 יצאו הכוחות רכובים על גבי רכבי מרצדס וביצעו איגוף גדול בתוך השטח שמצפון לקו האדום. על הכח העיקרי פיקד סרן אמיר ברעם, מפקד פלנ"ט צנחנים. לאחר הפריקה מהרכבים והליכה רגלית, הגיע הכוח מהעורף לכפר מזרעת כפרה, ששימש כבסיס פעולה מרכזי לחזבאללה. הכוח הכווין וסימן את המטרות למסוקי חיל האוויר שהשמידו את המבנה בו שהו המחבלים והרגו ארבעה מהם.

קישורים חיצוניים
----------------

* מבצע פנתר ורוד (אורכב 07.06.2020 בארכיון Wayback Machine) באתר עמותת עורב צנחנים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  יונתן אוריך, מח"ט הצנחנים הנכנס: אל"ם אמיר ברעם, במחנה, 13 באפריל 2011.
2. ↑  ממזרח לכפר ג'בע, כ-27 קילומטר צפונית למטולה
3. ↑  גל פרל פינקל, משחק הכיסאות 2.0, דבר ראשון, ‏ 19 בפברואר 2019.
בולבולולו (משמאל) עם נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין
**פולאד בולבולולו** (באזרית: **Polad Bülbüloğlu**; נולד ב-4 בפברואר 1945) הוא זמר, שחקן, מלחין, פוליטיקאי ודיפלומט אזרי. בולבולולו התפרסם בברית המועצות כשביצע שירים באזרית וברוסית, בסגנון ששילב בין ג'אז ומוזיקה אזרית מסורתית. בסוף שנות ה-80 פנה לפוליטיקה, וכיהן כשר התרבות. כיום בולבולולו הוא שגריר אזרבייג'ן ברוסיה.

ביוגרפיה
--------

בולבולולו נולד בבאקו בשם פולאד מורטוזה אוגלו מאמאדוב (Polad Murtuza oğlu Məmmədov). אביו, שכונה בולבול (מילולית: זמיר), היה זמר אופרה נודע בברית המועצות, ואמו, ילידת בתומי, הייתה ממוצא אזרי-גאורגי. הוא גדל בבאקו ובשושה.

הוא למד פסנתר בבית ספר למוזיקה, והופיע לראשונה בגיל 15, כשליווה את אביו בהופעה. בגיל 17 כבר הלחין מספר שירים, שבוצעו בידי זמרים מקצועיים, בהם חברו מוסלים מגומאייב. כישורי השירה של בולבולולו עצמו התגלו במהלך נסיעה עם מגומאייב למוסקבה, בה הקליט מספר שירים באזרית. בין 1963 ל-1968 למד אצל המלחין גארא גאראייב באקדמיה למוזיקה בבאקו.

סגנונו הייחודי של בולבולולו הפך אותו לזמר פופולרי בברית המועצות. שירים שכתב זכו ארבע פעמים ברציפות בפסטיבל שיר השנה (בין 1977 ל-1980), וב-1982 העניקה לו הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית את תואר "אמן העם". בין האמנים שביצעו משיריו - יוסיף קובזון ולב לשצ'נקו. בנוסף, הלחין מוזיקה ללמעלה מ-20 סרטים, ואף השתתף בכמה מהם כשחקן. 

ב-1976 ניהל בולבולולו את אנסמבל הבימה האזרי, וב-1987 מונה למנהל התזמורת הפילהרמונית האזרית הלאומית. באותה שנה, ועד 1990 כיהן כחבר מועצה בעיריית באקו. ב-1988 מונה לשר התרבות בממשלת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית, וב-1995 נבחר לאספה הלאומית של אזרבייג'ן. הוא המשיך לכהן כשר התרבות גם לאחר עצמאותה של אזרבייג'ן, במשך 18 שנים, עד 2006. באותה שנה התפטר מתפקידו, והתמנה לשגריר אזרבייג'ן במוסקבה. הוא המשיך לעסוק במוזיקה גם כשגריר, ובשנת 2010 הוציא אלבום.

לבולבולולו תואר דוקטור בהיסטוריה של האמנות מהאקדמיה האזרית הלאומית לתרבות. בנו, טיימור פולאד אוגלו בולבול, יליד 1975, עוסק אף הוא במוזיקה, בתזמורת צ'ייקובסקי של רדיו מוסקבה.

בנוסף לתואר אמן העם, העניקה לו אזרבייג'ן גם את עיטור העצמאות (2005). מדינות אחרות אף הן העניקו לבולבולולו אותות הוקרה: עיטור הכבוד הגאורגי (2002), עיטור הידידות הרוסי (2005), והפרס הלאומי לשלום ולקידמה (קזחסטן, 2010).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פולאד בולבולולו** בוויקישיתוף

* פולאד בולבולולו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* פולאד בולבולולו, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* פולאד בולבולולו, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0004 0724 9888
* MusicBrainz: 6ddd7d2c-9ab7-4367-af8d-f734d4f52269
* VIAF: 305089466
* WorldCat: viaf-305089466

 |
*Porphyrio porphyrio*
**פורפיריה סגולה** (שם מדעי: *Porphyrio porphyrio*) היא עוף מים בינוני החי בביצות בצפון אפריקה ומערב אירופה.

מאפיינים
--------

הפורפיריה היא עוף ביצה בגודל תרנגולת, אורכה 45–50 ס"מ בממוצע ומוטת הכנפיים 90–100 ס"מ. למין מקור אדום וענקי עם כרבולת אדומה מעל המצח, הראש והעיניים האדומות קטנים וכמעט כל הגוף כחול למעט הכנפיים הירוקות והרגליים הוורודות בעלות האצבעות הארוכות העוזרות לה ללכת בין צמחי המים.

הפורפוריות הן עופות ביצות, שדות וגדות נהר שונים, בעיקר באזור הטרופי. הפורפיריה הסגולה באזורי מחיה לחים בספרד (שם חיה האוכלוסייה הגדולה ביותר), פורטוגל, דרום-מזרח צרפת, איטליה (סרדיניה וסיציליה) וצפון-מערב אפריקה (מרוקו, אלג'יריה ותוניסיה). חלק מהאוכלוסיות נודדות בזמנים קרים דרומה יותר.

אלה עופות מונוגומיים החיים בביצות ומחפשים במים יצורים קטנים יותר כמו סרטנים, חרקים, דגים קטנים, ראשנים ודוחיים ואף אפרוחי עופות אחרים. הם יודעים גם לתפוס צלופחים בביצות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פורפיריה מערבית** בוויקישיתוף   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**

הערות שוליים
------------
דוב חום עם סלמון שדג. הדוב אוכל פחות מ-30% בשר.
**היפוקרניבורים** (באנגלית: **Hypocarnivore**) הם בעלי חיים שתזונתם מכילה פחות מ-30% בשר. הם מגוונים את תזונתם בפטריות, פירות, או חלקי צמחים אחרים. מינים אלה נחשבים לאוכלי כל כמו המסוקרניבורים, המותאמים מעט יותר לאכילת בשר.

אצל הטורפים התפתחו ההיפוקרניבורים מהאוליגוקן, אז מינים שונים של כלביים עברו מתזונה היפרקרניבורית לתזונה היפוקרניבורים ועד המיוקן 25 מינים של כלביים מתת-המשפחה בורופגיים (למשל הסוגים: *Oxetocyon* ,*Cynarctus* ו-*Phlaocyon*) עברו בין תזונות אלה. ואולם עד סוף הפליוקן רובם נכחדו לחלוטין והכלביים המודרניים אינם ניזונים בצורה זו.

למינים אלה לסתות רחבות מעט ובהן שיניים טוחנות גדולות שעוזרות להם ללעוס צמחייה שוב ושוב כתחליף למזון בשרי. בניגוד לאוכלי צמחים מתמחים כמו פרות, יש להם ניבים ושיניים חותכות גדולות שמאפשרות להם לאכול בשר, והם מתקשים לעכל עשבים ועלים, כך שהם ניזונים בעיקר מפירות, ירקות ומזון נוסף שאינו צורך עיכול מתמחה.

דוגמאות
-------

בעלי חיים היפוקרניבורים כוללים מינים רבים של דוביים כמו דוב חום או דוב שחור אמריקאי, הקינקז'ו, הבינטורונג, מספר פרימטים כמו המקוק, הקפוצ'ין והשימפנזה, וכמה מכרסמים.

ראו גם
------

* היפרקרניבורים
* מסוקרניבורים
* אוכל-כול

| התנהגויות אכילה בעולם החי |
| --- |
| אוכלי בשר (היפרקרניבורים • מסוקרניבורים • היפוקרניבורים) | אוכלי חרקים • אוכלי נמלים • אוכלי דגים • אוכלי עופות • אוכלי רכיכות • אוכלי תולעים • אוכלי נחשים • אוכלי ביצים • אוכלי אדם • קניבלים • אוכלי נבלות • אוכלי קשקשת • מוצצי דם • הרג עודף |  |
| אוכלי צמחים | לוחכי עשב • לוחכי עלים • אוכלי פירות • אוכלי עלים • אוכלי פרחים • אוכלי זרעים • יונקי צוף • אוכלי אצות • אוכלי עצה |
| אחר | אוכלי כול • חומסנים • מתקפת זלילה • אוכלי צואה • אוכלי פלנקטון • אוכלי פטריות • אוכלי רקבובית • ניזוני קרקעית |
פירוש נוסף ערך זה עוסק באירוע או מצב מסוכן שזורע חורבן. אם התכוונתם לסיטקום הבריטי, ראו קטסטרופה (סדרת טלוויזיה).
חורבות של רעידת האדמה בסן פרנסיסקו (1906), הזכורה כאחד מאסונות הטבע החמורים ביותר שהתרחשו בהיסטוריה של ארצות הברית.
**אסון** או **קטסטרופה** (**אֲסֻנָּה** על פי החלטת האקדמיה ללשון העברית) הוא אירוע טבעי או מעשה ידי אדם, שפוגע באופן נרחב וחמור בחיים או ברכוש, ויוצר השפעה מערכתית הרסנית ומשבשת על סדרי העולם, הפרנסה, ושגרת החיים הבסיסית של אנשים או קהילות.

אסון טבע
--------

אסון טבע נגרם כתוצאה מגורם סיכון טבעי (למשל התפרצות געשית, רעידת אדמה, בצורת ורעב המוני). נהוג לומר שאסונות טבע נגרמים כתוצאת מפעילות טבעית של הטבע הפועלת יחד עם הפעילות האנושית. כלומר, ממד האסון הטבעי תלוי ברמת הפעילות של בני האדם בסביבה הטבעית שלהם וביחסי הגומלין ביניהם. לרוב מצומצמת ההגדרה לאסונות הפוגעים באדם. אסון טבע עשוי גם להיות אסון אקולוגי אם פגיעתו בחי ובצומח חמורה (אם כי אסון אקולוגי יכול להיגרם גם על ידי מעשי אדם).

אסון מלאכותי
------------

אסון "מלאכותי" או אסון מעשה ידי אדם הוא אסון שאינו טבעי, דהיינו לא נדרשה התערבות של כוחות הטבע לגרימתו, אלא פעילות אנושית לבדה שגרמה לאבדות ונפגעים רבים. אסונות כאלו מאופיינים על ידי פגיעה במזיד, רשלנות, שגיאות שונות או כישלון של מערכת מסוימת. גם את האסונות המלאכותיים ניתן לחלק לשתי קטגוריות - אסונות טכנולוגיים ואסונות חברתיים (סוציולוגיים). אסונות טכנולוגיים הם תוצאה של כישלון בטכנולוגיה, כגון תקלות בתכנון, אסונות תחבורתיים, או אסונות סביבתיים (למשל זיהום אוויר, שגרם בין היתר לשינוי האקלים ולהתחממות עולמית). אסונות חברתיים הם בעלי מניע אנושי חזק, כגון מלחמות, מעשים פליליים ומהומות.

בעקבות האסון
------------

בעקבות אסון נהוג לערוך תחקיר על הגורמים לאסון, ועל ההיערכות הנדרשת למניעת אסון דומה או לצמצום נזקים בעת אסון בלתי נמנע (כרעידת אדמה). בדתות שונות, בעיקר בעבר, מייחסים לעיתים אסונות לזעם אלוהי.

ראו גם
------

* אסון פתע רב-נפגעים
* אירוע רב-נפגעים
* אומניסייד
* שרדנות
* הגנה אזרחית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אסון** בוויקישיתוף
* אסונות, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555300305171
* BNE: XX531969
* BnF: cb13318743f (data)
* GND: 4029929-6
* LCCN: sh85038303
* NARA: 10639165
* NDL: 00569981
* NKC: ph114887

 |
**אנייס ז'אווי** (בצרפתית: **Agnès Jaoui**; נולדה ב-19 באוקטובר 1964), היא שחקנית קולנוע, תסריטאית, במאית וזמרת יהודייה-צרפתייה, זכתה שש פעמים בפרס סזאר וכן בפרס "פסטיבל קאן".

קורות חיים
----------

ז'אווי, נולדה באנטוני ליד פריז, בחבל איל-דה-פראנס[דרושה הבהרה] למשפחה מיהדות תוניסיה.
האב הוברט ז'אווי האם ג'וזיאן (ג'יזה) זרח, התפרסמה בצרפת בשנת 1996 בהופעתה בתפקיד הראשי בקומדיה "דמיון משפחתי" בסרט שיתפה פעולה עם בן זוגה ז'אן-פייר בכרי איתו גם כתבה את התסריט לסרט ואף זכתה יחד איתו בפרס סזאר בקטגוריית התסריט הטוב ביותר.
הופעתה זיכתה אותה גם במועמדות לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
ב-1998 זכתה בפרס הסזאר בקטגוריית שחקנית המשנה על הופעתה בקומדיה המוזיקלית של אלן רנה "החיים הם שיר", וכן פרס סזאר בצוותא עם בעלה בכרי בקטגוריית התסריט הטוב ביותר.

הסרט אשר הביא לפרסומה היה "על אהבה וטעמים אחרים" אותו ביימה וכתבה עם חברה לחיים.
בסרט הופיעה בדמותה הראשית של השחקנית מאני, סרטה זכה להצלחה עולמית רחבה ואף היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
העניקו לז'אווי בזכות הסרט את הפרס המרכזי בטקס פרסי הסזאר, פרס הסרט הטוב ביותר. כמו כן זכתה בפרס בקטגוריית התסריט הטוב ביותר לצד בעלה בכרי והייתה מועמדת לפרס הבמאי הטוב ביותר ולפרס השחקנית בתפקיד משנה באותו טקס פרסי הסזאר. הסרט זכה גם בפרס לומייר וז'אווי בפרס לומייר לבמאי הטוב ביותר.

בשנת 2004 זכו בני הזוג בפרס התסריט הטוב ביותר במסגרת "פסטיבל הקולנוע בקאן" על תסריטם "תסתכלו עלי".
בסרט אף הופיעו ז'אווי ובכרי בתפקידים ראשיים, ז'אווי הופיעה בדמותה של מורה לפיתוח קול, הסרט שהיה השני שלה בתור במאית היה מועמד ל"פרס דקל הזהב".

פילמוגרפיה
----------

* דמיון משפחתי (1996)
* החיים הם שיר (1997)
* על אהבה וטעמים אחרים (2000)
* עשרים וארבע שעות בחיי אישה (2002)
* תסתכלו עלי (2004)
* חמישים אביבים (2017)
* מקום ציבורי (2018)

בתור במאית
----------

* על אהבה וטעמים אחרים (2000)
* תסתכלו עלי (2004)
* בואו נדבר על גשם (2008)
* מקום ציבורי (2018)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנייס ז'אווי** בוויקישיתוף

* אנייס ז'אווי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אנייס ז'אווי, באתר AllMovie (באנגלית)
* אנייס ז'אווי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* אנייס ז'אווי, באתר ספוטיפיי
* אנייס ז'אווי, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אנייס ז'אווי, באתר Discogs (באנגלית)
* אנייס ז'אווי, באתר Songkick (באנגלית)
* אנייס ז'אווי, באתר Genius
* אורי קליין, המבט שלה: שיחה עם שתיים מהבמאיות הבולטות בצרפת, באתר הארץ, 11 במרץ 2011

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007457447705171
* BIBSYS: 90609111
* BNE: XX5671400
* BnF: cb14012117d (data)
* CiNii: DA13167257
* GND: 131365975
* ISNI: 0000 0001 1071 7513
* LCCN: nr95013997
* MusicBrainz: b8e57c26-57e0-42ed-b223-86d56c430c03
* NLK: KAC201204507
* NTA: 227730895
* RERO: 02-A003420574
* SUDOC: 031251684
* ULAN: 500333936
* VIAF: 76512498
* WorldCat: lccn-nr95013997

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**קלייב ברנס** (Clive Behrens) (1935-1871) היה איש ציבור ביורקשייר שבבריטניה, בן לענף האנגלי של משפחת רוטשילד. היה "Deputy Lieutenant" ושופט שלום ("Justice of the Peace"). נשיא "York Shorthorn Breeders Association".

ביוגרפיה
--------

ברנס נולד במנצ'סטר בשנת 1871, בן למשפחה אריסטוקרטית יהודית בריטית, בנם של אדוארד ואביגיל (לבית לוקאס) ברנס. אביו של אדוארד, סלומון לוי ברנס, יליד באד פירמונט שבסכסוניה התחתונה בגרמניה, היגר לבריטניה בשנות ה-20 של המאה ה-19. בין השנים 1874-1861 נולדו לאדוארד ואביגיל ברנס עשרה ילדים, התשיעי שבהם היה קלייב. 

קלייב ברנס היה מייג'ור בצבא האנגלי וחבר הלגיון הבריטי המלכותי. בשנת 1899 נישא לאוולינה רוטשילד (שמה המלא: שרלוט לואיזה אדלה אוולינה רוטשילד) (1873-1947), בתו של נתן רוטשילד, נציג בולט של משפחת רוטשילד והיהודי הראשון שהתקבל כחבר בבית הלורדים.

לכבוד נישואיהם של אוולינה ומייג'ור קלייב ברנס, העניק להם אביה הברון נתן רוטשילד במתנה את אחוזת "סווינטון גראנג'" (Swinton Grange) שבמחוז יורק. אחוזת סווינטון גראנג', המשתרעת על פני תשעה דונמים, נבנתה על ידי נתנאל רוטשילד. הגנים באחוזה נשתלו וטופחו על ידי הגננים של הלורד רוטשילד, וניטעו בהם דוגמאות של כל המינים הידועים באנגליה. הנכס נשאר בבעלות משפחת רוטשילד עד 1978.

קלייב ברנס היה איש ציבור ידוע באזור יורקשייר. הוא היה "Deputy Lieutenant" וכיהן כשופט שלום. היה נשיא "York Shorthorn Breeders Association".

למייג'ור קלייב ושרלוט היו שלושה ילדים: פגי, ג 'ון וויליאם. וויליאם התקדם בשורות הצבא והתפרסם כקולונל בילי ברנס (Billy Behrens). אחד מבניו של קולונל בילי ברנס נישא למשפחת מק'קורמיק, שהייתה בעלת קשרים משפחתיים קרובים למשפחת רוקפלר. אחד מהם, ג'ון ברנס, מכהן כשופט בבריטניה.

גיסיו של ברנס הם הבנקאי והזואולוג וולטר רוטשילד והבנקאי והאנטומולוג צ'ארלס רוטשילד.
עלי תה אולונג
**תה אוּלוׁׁנג** (בסינית מפושטת: **乌龙茶**; בפין-יין: **Wūlóng chá**) הוא סוג תה סיני שעובר תהליך חימצון חלקי, בניגוד לתה ירוק שאינו עובר חמצון כלל ותה שחור שעובר חימצון מלא. מידת החימצון של אולונג משתנה ונמדדת באחוזים בין 8% ל-85% חימצון. בסין, אולונג נחשב לתה האיכותי ביותר והמורכב ביותר בטעמיו, אם כי קיימים גם סוגים זולים של אולונג, כמו גם סוגים יוקרתיים של סוגי תה אחרים.

משמעות השם הוא "דרקון כהה" או "נחש כהה" בסינית. אגדות שונות מתארות את המקור המסתורי של השם. באחת האגדות הנפוצות, חקלאי בעל חלקת תה בשם וו-לונג, וו-ליאנג או או-לונג פגש בצבי לאחר יום של קטיף עלים. הצבי הסיח את דעתו, וכשחזר למלאכת עיבוד העלים גילה שהם כבר החלו להתחמצן.

תחילת תהליך היצור של תה אולונג מתחיל בקטיף. אחריו פורסים את העלים בשמש לזמן קצר כדי לרכך את העלים. לאחר מכן העלים מנוערים בסלסלות קש, דבר המייצר בהם פצעים מזעריים וחושף את פנים העלה לחימצון. לאחר מכן העלים נפרסים שוב ליבוש, לא יותר משעתיים בסין, אך לעיתים יותר בטאיוואן ובתאילנד, עד שהוא מגיע למידת החימצון הרצויה. לאחר מכן הוא נקלה בווק גדול ולוהט על מנת לעצור את תהליך החימצון, ומשם העלים חוזרים ליבוש. ישנם זני תה שנהוג לגלגל לכדור אחרי הקליה ולייבש בצורה זו, דבר המייצר תה הנפתח בזמן החליטה ומשחרר טעמים שונים לאורך זמן.

מיני תה אולונג מוכרים:

* דה חונג פאו (大紅袍) (גלימה אדומה גדולה) - מין תה יקר במיוחד הגדל בהרי וו-יי במחוז פוג'יין בסין.
* דונג דינג אולונג (冬顶乌龙) (אולונג פסגה קופאת) שגדל בהרי מחוז נאנטאוּ בטאיוואן.
* טְיֵה גְוַאן יִין (铁观音) (גואן יין מברזל) שגדל במחוז פוג'יין בסין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תה אולונג** בוויקישיתוף
הרב ראובן קרלנשטיין
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
הרב **ראובן אליצור קרלנשטיין** (ט"ז באלול תש"ז, 1947 – י' בטבת תשע"ד, 13 בדצמבר 2013) היה דרשן חרדי-ליטאי ישראלי, נחשב תלמידו המובהק (בדרשנות) של הרב שלום שבדרון.

תולדותיו
--------

נולד בבני ברק, בנם היחיד של בת-ציון לבית ויספיש ויצחק מאיר קרלנשטיין ונכדו של חזקיהו יוסף קרלנשטיין, תעשיין חרדי ממקורבי החזון איש ומתומכיה של ישיבת פוניבז'. למד בישיבה הקטנה של ישיבת פוניבז' וב"ישיבה למצוינים" בירושלים, אצל הרב חיים אהרן טורצ'ין. בתקופת לימודיו בירושלים התקרב למגיד המישרים הרב שלום שבדרון, ממנו רכש את יסודות הדרשנות. כעבור זמן עבר ללמוד בישיבת סלבודקה בבני ברק. בשנת תשכ"ח (1968) נישא לבלהה קליין. למד בכולל וולוז'ין בבני ברק ובכולל של גיסו הרב אריה אברהמס.

החל משנות ה-70 החל לפעול כדרשן. הוא דבק בסגנונו של הרב שבדרון, שעמו שמר על קשר הדוק במשך עשרות שנים ואף הספידו בהלווייתו. במשך שנים נדד ביישובי הארץ ודרש בפני התושבים המקומיים. כמו כן מסר דרשות ושיחות מוסר בפני אברכים ובחורי ישיבות וכן בעצרות חיזוק בריכוזים החרדיים. במשך שנים רבות מסר מדי ליל שבת דרשה מרכזית בבית הכנסת איצקוביץ' שבמרכז בני ברק שמשכה אליה קהל רב. בכל יום שישי מסר שיעור קבוע בתל אביב, ולאחר שחלה עבר שיעורו לבית המדרש ירחי כלה בבני ברק. דרשותיו שודרו בקול הלשון.

באמצע שנות ה-80 חלה, כליותיו קרסו, והוא נזקק לדיאליזה. אך למרות חוליו התמיד בפעילותו כשהוא מובל בכיסא גלגלים. בשנה האחרונה לחייו התדרדר מצבו ולבסוף שתי רגליו נכרתו, ולאחר שבוע ימים (בעשרה בטבת) נפטר ונקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה. לאחר פטירתו הוציאה משפחתו והסופר יעקב ישראל פוזן, חלק מדרשותיו בסדרת ספרים המבוססים על פרשיות השבוע בשם "יחי ראובן".
תקופה לאחר מותו, בנו הרב חזקיהו יוסף קרלנשטיין התפרסם כדרשן ומעביר דרשות והרצאות בהרבה קהילות הפזורות בארץ.

מתלמידיו: הדרשנים שלמה לוונשטיין וברוך רוזנבלום.

לרב קרלנשטיין היו 4 אחיות. גיסיו הם הרבנים: ישראל יצחק קלמנוביץ (בנו של הרב אברהם קלמנוביץ), אריה אברהמס, זלמן לייב ברלין וזלמן נטע ליבוביץ, מחבר הספר "ברכת יעקב".

קישורים חיצוניים
----------------

שיחותיו של הרב ראובן קרלנשטיין באתר קול הלשון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007586231905171
* ISNI: 0000 0004 5708 9552
* LCCN: no2015171095
* VIAF: 47145304375278570506
* WorldCat: lccn-no2015171095

 |
**פרנסיסקו חאווייר וארלה גרסיה** (בספרדית: **Francisco Javier Varela García**‏; 7 בספטמבר 1946 – 28 במאי 2001), היה ביולוג, פילוסוף וחוקר מוח צ'יליאני. יחד עם הביולוג הומברטו מטורנה פיתח את המושג אוטופויזיס או "ייצור עצמי". נודע גם בשל פעילותו לקידום דו-שיח בין המדע לבין הבודהיזם.

ביוגרפיה וקריירה
----------------

וארלה נולד ב-1946 בסנטיאגו בצ'ילה. לאחר התיכון החל בלימודי רפואה באוניברסיטה האפיפיורית הקתולית של צ'ילה, אך בסופו של דבר סיים את לימודיו באוניברסיטת צ'ילה עם תואר בביולוגיה. לאחר מכן עשה דוקטורט בביולוגיה באוניברסיטת הרווארד בהנחיית טורסטן ויזל. התזה שלו עסקה בעיבוד מידע ברשתית העין של חרקים*.*

לאחר ההפיכה הצבאית בצ'ילה ב-1973 וארלה ומשפחתו גלו לארצות הברית ל-7 שנים. לאחר מכן חזר וארלה לצ'ילה ומונה לפרופסור לביולוגיה באוניברסיטת צ'ילה. ב-1986 עבר לצרפת, ולימד מדעים קוגניטיביים ותורת ההכרה באקול פוליטקניק, ולאחר מכן מדעי המוח בסורבון. מ-1988 עד מותו, הוא הוביל קבוצת מחקר והיה מנהל המחקר במרכז הלאומי למחקר מדעי.
ב-1987 וארלה ייסד עם אדם אנגל את מכון התודעה והחיים, שנועד תחילה לתת חסות לסדרה של דיאלוגים בין מדענים והדלאי לאמה על הקשר בין המדע המודרני לבין הבודהיזם. המכון ממשיך גם היום לקדם ולתמוך במחקר מדעי רב-תחומי בתחומים המשיקים למדע ומדיטציה ושיטות הגות שונות, במיוחד השיטה הבודהיסטית.

וארלה מת ב-2001 בפריז ממחלת הצהבת לאחר שב-1998 עבר השתלת כבד. הותיר ארבעה ילדים. בתו היא השחקנית, דוברת לאיכות הסביבה, ודוגמנית לאונור וארלה.

עבודתו
------

על בסיס הפילוסופיה הפנומנולוגית פיתח יחד עם הפסיכולוגית אלינור רוש והפילוסוף אוון תומפסון את המושג תודעה נטועת גוף לתיאור הקוגניציה והתודעה האנושית במונחים של מבנים מבוססי-פעולה שבהם הן מתהוות. מבנים אלה כוללים את הגוף (כמערכת הביולוגית, וכפי שנחווה באופן אישי) והעולם הפיזי עימו הוא מקיים אינטראקציה. עבודתו של וארלה הפכה את המושג נוירופנומנולוגיה לפופולרי בתחום מדעי המוח. מושג זה משלב את הפנומנולוגיה של אדמונד הוסרל ושל מוריס מרלו-פונטי עם "מדע בגוף ראשון". כתב וערך מספר ספרים ומאמרים רבים בביולוגיה, נוירולוגיה, מדעי הקוגניציה, מתמטיקה, ופילוסופיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנסיסקו וארלה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  "Intimate Distances - Fragments for a Phenomenology of Organ Transplantation"
4. ↑  Varela, Francisco J. Thompson, Evan T. and Rosch, Eleanor. (1991). The Embodied Mind: Cognitive Science and Human Experience. Cambridge, MA: The MIT Press. מסת"ב 0-262-72021-3

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007526054005171
* BNE: XX1145944
* BnF: cb121075193 (data)
* CiNii: DA01062932
* GND: 122328434
* ISNI: 0000 0001 1032 2546
* LCCN: n79125799
* NDL: 00476543
* NKC: vse2006351494
* NLK: KAC199628669
* NTA: 068381417
* SNAC: w67v02mh
* SUDOC: 029450543
* VIAF: 108728186
* WorldCat: lccn-n79125799

 |
**מרטינש פיניקיס** (בלטבית: **Mārtiņš Peniķis**;‏ 6 בנובמבר 1874 – 18 בפברואר 1964) היה גנרל לטבי, אשר שימש כמפקד הצבא הלטבי בין 1921-1923, ופעם נוספת בין 1928–1934.

ביוגרפיה
--------

פניקיס נולד ב-6 בנובמבר 1874 באזור טורלבה בפלך קורלנד שבאימפריה הרוסית. ב-1896 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית. הוא לחם במלחמת רוסה-יפן, והשתתף בין היתר בקרב מוקדן. ב-1913 הוא החל ללמוד באקדמיה הצבאית ניקולאי. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, פיניקיס היה מפקד פלוגה. הוא פיקד על הפלוגה שלו במהלך קרב גליציה, ובדצמבר 1914 נפצע. הוא השתתף בקרבות בבלארוס ובלטביה עד מהפכת אוקטובר, אז פרש מהצבא. הוא נותר באזור וידזמה, ולאחר שזו נכבשה בידי הצבא הקיסרי הגרמני, הוא נלקח בשבי. הוא שוחרר עם סיום המלחמה בנובמבר 1918.

עם שחרורו, חזר פיניקיס למולדתו ללטביה, שהכריזה בינתיים על עצמאותה. המדינה הצעירה הותקפה בידי הצבא האדום, ופניקיס התגייס לצבא הלטבי הצעיר. הוא פיקד בתחילה על כל היחידות הלטביות באזור קורלנד, ולאחר מכן על חיל המצב של לייפאיה. הלטבים הצליחו להדוף את המתקפה הסובייטית, ובשל כך החליט פיניקיס לפרוש משירות פעיל ומונה למפקד בתי הספר הצבאיים. עם זאת, נסיגתם של הגרמנים מהאזור הבלטי (בעקבות הסכם ורסאי), הותירה ואקום שעד מהרה הפך למלחמת הכול בכול. גנרל רוסי בשם פאבל ברמונט-אבלוב הקים את צבא המתנדבים של מערב רוסיה - גוף שהורכב בעיקר מחיילים רוסים ששוחררו מהשבי הגרמני, וכונו "ברמונטיאנים" על שמו של ברמונט. בתמיכת גדודי פרייקור של גרמנים-בלטים, ברמונט יצא למסע לכיבוש ליטא ולטביה. הברמונטיאנים התקדמו במהירות והגיעו עד שערי עיר הבירה ריגה.

לנוכח המשבר הלאומי, חזר פיניקיס לשירות פעיל ומונה למפקד הדיוויזיה ה-2. תחת פיקודו, הדיוויזיה הצליחה לשחרר חלקים גדולים מלטביה מידי הברמונטיאנים. ב-1 באפריל 1921 (לאחר סיום המלחמה), הוא מונה למפקד הצבא הלטבי. הוא כיהן בתפקיד עד 23 בפברואר 1923. ב-25 באפריל 1928 הוא מונה לקדנציה שנייה בתפקיד, שבה כיהן עד 14 בנובמבר 1934, אז פרש מהצבא. לאחר פרישתו, הוא עבד כהיסטוריון צבאי. הוא כתב ספרים העוסקים בהיסטוריה של לטביה, ומסר הרצאות בנושא.

במהלך מלחמת העולם השנייה, נכבשה לטביה בידי גרמניה הנאצית. הגרמנים הקימו את הלגיון הלטבי - יחידה של מתנדבים לטבים שפעלה במסגרת הוואפן אס אס. הגרמנים הציעו לפיניקיס לשמש כמפקד הלגיון, אולם הוא סירב. לקראת סוף המלחמה הוא היגר לגרמניה, אולם לאחריה חזר ללטביה, שנכבשה מחדש בידי ברית המועצות. בניגוד לגנרלים לטבים אחרים, השלטונות הסובייטים לא רדפו את פיניקיס, והוא המשיך לעסוק בחקר ההיסטוריה הלטבית. הוא נפטר בריגה ב-18 בפברואר 1964.

קישורים חיצוניים
----------------

* מרטינש פניקיס באנציקלופדיה הלאומית הלטבית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1254694684
* ISNI: 0000 0003 8579 784X
* LCCN: n2006080628
* VIAF: 237763668
* WorldCat: lccn-n2006080628

 |
הפסטיבל ב-2003
**פסטיבל חרבין הבין-לאומי לפיסול בקרח ושלג** הוא פסטיבל בינלאומי שנתי הנערך בעיר חרבין שבסין. הוא נערך מאז 1963, למעט שנים שבהן לא התקיים בעקבות מהפכת התרבות בסין. זהו אחד מארבעת הפסטיבלים הגדולים מסוגו בעולם ותיירים רבים מרחבי העולם מגיעים לצפות ביצירות המוצגות בו.

הפסטיבל
-------

חרבין ממוקמת בצפון מזרח סין, וככזו היא נמצאת תחת השפעתה של רוח החורף הקרה שמוצאה בסיביר. הטמפרטורה הממוצעת בה בחורף היא 16.8- מעלות צלזיוס, ואף הגיעה בעבר ל-38.1- מעלות צלזיוס. תנאים אלו מאפשרים את קיום הפסטיבל בה.

באופן רשמי מתקיים הפסטיבל במשך חודש החל מה-5 בינואר. בפועל נפתחות התצוגות בפסטיבל לפני המועד האמור ונמשכות לאחר מועד הסיום הרשמי של הפסטיבל, והכל כתלות בתנאי מזג האוויר.

גושי הקרח המשמשים כחומר גלם בפסטיבל נחצבים במסורים מפניו הקפואות של נהר סונְגְחְווָה (Songhua) שבקרבת העיר. פסלי הקרח משתמשים במסורים, מפסלות ודקרים על מנת לעצב את יצירותיהם. נעשה שימוש גם במים מטוהרים על מנת ליצור משטחי קרח שקופים.

היצירות בפסטיבל מקושטות באמצעים מן המסורתי (כמנורות קרח) ועד המודרני (קרני לייזר). נעשה שימוש רב במקורות אור בצבעים שונים, המקנים מראה מרהיב לפסלים, במיוחד בשעות הלילה.

בין היצירות שפוסלו במהלך השנים בפסטיבל נכללו פסלים של מבנים בסגנונות ארכיטקטוניים שונים, פסלי אנשים ופסלי בעלי חיים ויצורים מיתולוגיים.

בשנת 2007 הושג בפסטיבל שיא גינס כאשר נבנה בו פסל השלג הגדול בעולם, באורך של 250 מטר ובגובה של 8.5 מטר, תוך שימוש ב-13 אלף מטרים מעוקבים של שלג.

הפעילויות הנערכות במהלך הפסטיבל כוללות גם סקי אלפיני, שחייה במי קרח במימי הנהר שונגהואה ותצוגת מנורות קרח.

תמונות מפסטיבל חרבין 2010
-------------------------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

ראו גם
------

* פיסול בקרח

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פסטיבל חרבין הבין-לאומי לפיסול בקרח ושלג** בוויקישיתוף
* תמונות מן הפסטיבל באתר אוניברסיטת קיימברידג'.
* מצגת תמונות מהפסטיבל ב-2007 באתר חדשות ה-BBC.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הפסטיבלים הגדולים האחרים הם פסטיבל השלג של סאפורו ביפן, קרנבל החורף של העיר קוובק שבקנדה, ופסטיבל הסקי הנורווגי.
שיער חום
אישה עם שיער חום
**שיער חום** הוא צבע השיער השני בשכיחותו בין בני האדם, אחרי שיער שחור. הצבע נע מחום בהיר עד חום הנראה כמעט שחור. שיער חום מתאפיין ברמות גבוהות של הפיגמנט אומלנין (באנגלית: Eumelanin) ורמות נמוכות של הפיגמנט פאומלנין (באנגלית: Pheomelanin). אנשים בעלי שיער חום מכונים לעיתים **ברונטים**, מהמילה הצרפתית brun שמשמעה "חום".

שיער חום נפוץ בקרב אוכלוסיות בעולם המערבי, במיוחד במרכז ודרום אירופה. שיער חום נפוץ גם בקרב האבוריג'ינים באוסטרליה ובחלק מהאוכלוסיות במזרח התיכון.

ביוכימיה
--------

הפיגמנט אומלנין נותן לשיער החום את צבעו. בשיער חום כמות גדולה יותר של אומלנין מאשר בשיער בלונדיני, אך הרבה פחות מאשר בשיער שחור. ישנם שני סוגים שונים של אומלנין, הנבדלים זה מזה במבנה הפילמור. שני הסוגים מכונים "אומלנין שחור" ו"אומלנין חום".

סטריאוטיפים
-----------

בתרבות המערבית הפופולרית, סטריאוטיפ נפוץ על ברונטיים מייחס להם יציבות, רצינות, תבונה ותחכום. מחקר בריטי על צבעי שיער ומשיכה מינית מצא ש-62% מהגברים שהשתתפו במחקר ייחסו לנשים בעלות שיער חום יציבות ויכולות גבוהות. ברונטיות תוארו כ"עצמאיות ובלתי תלותיות" על ידי 67% מהגברים, וכ"אינטליגנטיות" על ידי 81%.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **שיער חום** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **שיער חום** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Why gentlemen no longer prefer blondes". Daily Mail. London. 4 September 2005. Retrieved 25 October 2012

| צבעי שיער |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| שיער שחור • שיער חום • שיער שטני • שיער ג'ינג'י • שיער בלונדיני • שיער אפור • שיער שיבה |

 |
**גוסטב יונסון** (באסטונית: **Gustav Jonson**;‏ 7 בינואר 1880 – 15 בנובמבר 1942) היה איש צבא אסטוני, אשר מונה בידי ברית המועצות למפקד הצבא האסטוני למשך שנה בין יוני 1940 ליוני 1941. לאחר כיבוש אסטוניה בידי הגרמנים במבצע ברברוסה, הוציאו אותו הסובייטים להורג.

ביוגרפיה
--------

יונסון נולד בוויליאנדי ב-7 בינואר 1880. ב-1901 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-1917 נשלח לאסטוניה במטרה להקים גדוד פרשים אסטוני שיילחם בשורות הצבא הקיסרי. הוא המשיך לפקד על הגדוד שלו גם לאחר שאסטוניה הכריזה על עצמאותה מהאימפריה, ופיקד עליו במהלך מלחמת העצמאות האסטונית כנגד ברית המועצות. הוא המשיך לפקד על הגדוד עד 1924. ב-1927 הוא מונה למפקד האקדמיה הצבאית האסטונית. בין 1934–1939 הוא שימש כעוזרו הצבאי של נשיא אסטוניה קונסטנטין פטס.

ב-1939 פרש יונסון מהצבא בדרגת גנרל מאיור. ב-16 ביוני 1940 פלשו הסובייטים לאסטוניה, וכבשו אותה תוך יום. הסובייטים אילצו את מפקד הצבא האסטוני יוהאן ליידונר להתפטר מתפקידו, ומינו את יונסון למפקד במקומו. ב-3 בספטמבר של אותה שנה, סיפחו הסובייטים את כל הצבא האסטוני לתוך הצבא האדום במסגרת "קורפוס הרובאים הטריטוריאלי האסטוני ה-22". יונסון מונה למפקד הקורפוס בדרגת גנרל לייטננט.

במהלך מבצע ברברוסה ביוני 1941, כבשו הגרמנים את אסטוניה. בעקבות כך, איבדו הסובייטים את האמון באסטונים, ופיטרו את כל הקצינים האסטונים מהצבא האדום. יונסון נשלח למוסקבה בתואנה של השלמת הכשרתו באקדמיית המטה הכללי. ב-19 ביולי הוא נעצר בידי הנ.ק.ו.ד. ב-15 במאי 1942 הוא נידון למוות. גזר הדין בוצע בצ'ליאבינסק ב-15 בנובמבר 1942.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גוסטב יונסון** בוויקישיתוף
* גוסטב יונסון באתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה
הרב **אוריאל לביא** (נולד ב-25 במרץ 1957) הוא אב בית דין בבית הדין הרבני בירושלים, לשעבר אב"ד הרבני בצפת.

ביוגרפיה
--------

נולד ב-1957 בבני ברק לפנחס קצין בגדנ"ע ולדבורה (לבית שטלברג), מורה מחנכת בבית ספר אושא ברמת גן. בצעירותו למד בישיבת היישוב החדש ולאחר מכן בישיבת שעלבים(והיה החברותא של הרב מיכאל ימר לימים ראש הישיבה). למד במשך עשור בכולל פסגות ובמשך כשנתיים במכון אריאל, נשוי לחגית, בתו של הרב מאיר שלזינגר, ראש ישיבת שעלבים ורב הקיבוץ, ואב לשבעה בנים.

ב-5 בדצמבר 1990 התמנה לדיין ושימש דיין בבית הדין הרבני בטבריה ובחיפה.

ב-2 ביולי 2000 התמנה לאב"ד הרבני בצפת. כיום משמש אב בית הדין הרבני בירושלים.

בנו, הרב ידידיה, הוא מרבני מכון פועה.

היתר עגונה על ידי זיכוי גט
--------------------------

מוכר בעיקר בשל פסק הדין התקדימי שלו, יחד עם הרב חיים בזק והרב יוסף יגודה, שהתיר עגונה שבעלה שכב שבע שנים ללא הכרה וללא שינוי במצבו במצב 'צמח', באמצעות "זיכוי גט", שעוקף את התנאי ההכרחי בכל גט והוא ששני בני הזוג ירצו בפירוק הנישואים ביניהם מתוך מודעות ומרצונם. במקרה הזה, בית הדין שם עצמו כשליח מטעם הבעל, שאינו מודע לנעשה סביבו, והתיר לאשה להינשא לאחר, הכל בהסכמת בני משפחת הבעל. בפסק הדין מובאת הסכמת הרב זלמן נחמיה גולדברג: "אחר שקראתי מה שכתב והאריך הגאון ר' אוריאל לביא ודבריו נכונים מאוד ואני מצטרף לדעתו להתיר במקרה המיוחד שלפנינו. זלמן נחמיה גולדברג". אמנם לאחר מכן סייג הרב גולדברג את דבריו, וחתם על מכתב לפיו הדברים נאמרו לפלפול בלבד, ולא היה לעשות מעשה על פיהם. רבים מהרבנים, בעיקר מהציבור החרדי, יצאו נגד פסק הדין, ובעקבות זאת גורמים חרדים מעכבים את הרצון למנותו כדיין בבית הדין הרבני הגדול. בית הדין הרבני הגדול תכנן להתכנס על מנת להפוך את פסק הדין ולפסול את הגט, אך בג"ץ אסר עליהם לעשות כן ומנע אותם מכך.

חיבוריו
-------

* **עטרת דבורה** - שלושה כרכים של פסקי דין שהתבררו בבית הדין, באבן העזר ובחושן משפט.

קישורים חיצוניים
----------------

* פסקי דין מבית הדין הרבני בטבריה
* פסקי דין מבית הדין הרבני בצפת
* פסקי דין מבית הדין הרבני בחיפה
* פסקי דין מבית הדין הרבני בירושלים
* אוריאל בן פינחס לביא, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  מחר יושבעו ששה שופטים חדשים, מעריב, 9 בדצמבר 1990
2. ↑  פסק הדין היתר עגונה שבעלה צמח
3. ↑  אתר למנויים בלבד יאיר אטינגר, דיין בכיר חזר בו מפסק דין תקדימי שהתיר עגונה שבעלה בתרדמת, באתר הארץ, 1 ביוני 2014
4. ↑  אתר למנויים בלבד יאיר אטינגר, הרב שהתיר עגונה שבעלה בתרדמת לא יקודם לבית הדין הרבני הגדול, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2015
5. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007312266105171
* LCCN: no2010048712
* WorldCat (עם LCCN): no2010-048712

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק ברב ומקובל. אם התכוונתם לאישים אחרים בשם משה שהם, ראו משה שהם.
רבי **מֹשֶׁה שׁוֹהַם מִדּוּלִינָה** (בסביבות ה'ת"ק – כ"א בתשרי ה'תק"פ, אוקטובר 1819 (בערך)). היה רב, מקובל וצדיק חסידי, תלמידם של הבעל שם טוב ושל המגיד מזלוטשוב.

ביוגרפיה
--------

נולד לרבי דן מבראד, תלמיד הבעל שם טוב. בילדותו התחנך בבית הבעש"ט ואחרי פטירתו נסע אל רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב ומאוחר יותר אף השתדך עמו. לאחר נישואיו התמנה לרב בדולינה.

חיבר שלשה ספרים: "דברי משה" על התורה, "שרף פרי עץ חיים" בענייני קבלה, "אמרי שהם" על מסכתות כתובות, קידושין ובבא מציעא.

נפטר בכ"א בתשרי ה'תק"פ או ה'תקפ"א, ויש המאחרים לשנת תקצ"ב.

צאצאיו
------

ילדיו הידועים הם ארבע, ומהם יצאו כמה משפחות מפורסמות; שהם, גרינבערג, פיקסלר, ואיינהורן. 

* רבי שמואל שהם, מדפיס ספרי אביו.
* רבי דן שהם.
	+ חתנו רבי נחמן גרינבערג זצ"ל ששימש ברבנות בעיר מיידאן.
* רבי ישראל, אב בית דין וורצקי.
* בת שנשאה לחתנו רבי יצחק מראדוויל בן המגיד מזלוטשוב.

קישורים חיצוניים
----------------

* ספרו דברי משה, באתר היברובוקס.
* ספרו אמרי שהם באתר היברובוקס.
* ספרו שרף פרי עץ חיים באתר היברובוקס.

הערות שוליים
------------

1. ↑  כך נראה מהסכמת ממלא מקומו בדולינה, רבי דוד ב"ר מנחם מנדל כ"ץ, מתאריך י"א באייר תקפ"א, על הספר "בית הלוי", בו הוא כותב שנתמנה לרב כחצי שנה קודם לכן.
2. ↑  מליצי אש, חלק ג', עמ' 89, אות תרט"ו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310961205171
* LCCN: nr95016638
* VIAF: 49116939
* WorldCat (עם VIAF): 49116939

 |
**זיגמונט פיוטר בוהוש-שיסקו** (בפולנית: **Zygmunt Piotr Bohusz-Szyszko**‏; 19 בינואר 1893 - 20 ביוני 1982) היה גנרל דיוויזיה פולני אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

בוהוש-שיסקו נולד בחלם ב-19 בינואר 1893. הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. לאחר הקמת הרפובליקה הפולנית השנייה עם סיום המלחמה, הוא התגייס לצבא פולין. ב-1931 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-58. ב-1938 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-1. עם תחילת הפלישה הגרמנית לפולין, בוהוש-שיסקו היה מפקד הדיוויזיה ה-16. בעקבות כיבוש פולין, הוא נמלט לצרפת שם התגייס לצבא הפולני הגולה. הוא פיקד על כוח פולני שהשתתף במערכה על נרוויק. לאחר מכן עבר לבריטניה, ובאוגוסט 1941 נשלח למוסקבה לשמש כנציג הממשלה הפולנית הגולה בעיר. בהמשך מונה למפקד הדיוויזיה ה-5 של צבא אנדרס. ב-1943 הועבר לאיטליה ומונה לסגן מפקד הקורפוס הפולני ה-2. הוא השתתף יחד עם הקורפוס בקרבות חזית האיטלקית. לקראת סוף המלחמה מונה למפקד הקורפוס.

לאחר סיום המלחמה, השתלטו הסובייטים על פולין, ובוהוש-שיסקו בחר להישאר בלונדון יחד עם הממשלה הפולנית הגולה. הוא עבד לפרנסתו בייצור חרסינה, ופעל עבור הממשלה הגולה. הוא מילא מספר תפקידים רשמיים שהיו ריקים מתוכן. כמו כן הוא פעל לסייע לחיילים משוחררים, וכן כתב ספרים ומאמרים העוסקים בחלקה של פולין במלחמה. הוא נפטר בלונדון ב-20 ביוני 1982, ולבקשתו, נקבר בוורשה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זיגמונט בוהוש-שיסקו** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה באתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb11250655m (data)
* GND: 119448726
* ISNI: 0000 0003 5557 0177
* LCCN: no94019454
* NLG: 226782
* NLP: a0000001647319
* RERO: 02-A003019532
* SUDOC: 250685078
* VIAF: 101727601
* WorldCat: lccn-no94019454

 |
**אי הילדים** (באנגלית: **Children's Island**) היא מיני-סדרת טלוויזיה בריטית המבוססת על הספר אי הילדים מאת מירה לובה. הסדרה שודרה לראשונה ב-1 ביולי 1985 בערוץ BBC One לפי תסריט של חנן פלד ובבימויו של נתנאל גוטמן.

עלילה
-----

במהלך מלחמת העולם השנייה מזמין נשיא ארצות הברית לארח בארצו ילדים מלונדון הסובלים מההפצצות האוויריות של גרמניה. הם מועברים לארצות הברית בספינות אשר אחת מהן מותקפת על ידי צוללת גרמנית ושוקעת. רוב הילדים מצליחים להחלץ מהספינה הטובעת אך ספינת הצלה אחת עם 11 ילדים נסחפת ונחשבת כאבודה.
ספינת ההצלה מגיעה לאי בודד שם הילדים, על מנת לשרוד, מארגנים את עצמם בצורה של מדינת ילדים קטנה, שבה לכל אחד יש משימות מוגדרות משלו. למרות סכסוכים פרטניים, הם מצליחים לשרוד באי.

באנגליה ובארצות הברית מאמינים שהילדים הנעדרים מתים. רק ויליאם, בנו של נשיא ארצות הברית, משוכנע שהם עדיין בחיים. לבסוף, הוא מצליח לשכנע את אביו והוא יוזם חיפוש שמוביל בסופו של דבר להצלחה.

שחקנים ודמויות
--------------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

רקע
---

בשנת 1940, בזמן מלחמת העולם השנייה הבריטים יזמו את תוכנית CORB‏ (Children's Overseas Reception Board) לשליחת ילדים בריטים בספינות מחוץ לאזור המלחמה. התוכנית הופסקה לאחר שהספינה "City of Benares was" טבעה ב-8 בספטמבר 1940 בדרכה לקנדה ו-77 מהילדים על הספינה נהרגו.

קישורים חיצוניים
----------------

* "אי הילדים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
בישראל, **יישוב ספר** הוא יישוב ששר האוצר הכריז עליו, באישור ועדת הכספים של הכנסת, כיישוב שתושביו ובעלי העסקים שבו זכאים לפיצוי מהמדינה גם בשל נזקי מלחמה עקיפים שנגרמו להם. לפי סעיף 35 לחוק מס רכוש וקרן פיצויים, התשכ"א-1961, נזק עקיף מוגדר כהפסד, מניעת רווחים או מניעת אפשרות לנצל נכסים, כתוצאה מפעולות מלחמתיות של צה"ל או של צבאות אויב או מפעולות איבה אחרות נגד ישראל. זאת, להבדיל מפיצויים בשל נזק מלחמה ישיר שנגרם לנכס, להם זכאים כל אדם או עסק, אף אם הם אינם גרים ביישוב ספר. את הקריטריונים לזכאות לפיצויים בגין נזק עקיף, קבע שר האוצר בתקנות.

הכרזות מיוחדות
--------------

במהלך מלחמת לבנון השנייה, שבה נגרמו נזקים עקיפים רבים לתושבי יישובים שלא הוגדרו כיישובי ספר, נקבעה הוראת שעה מיוחדת, שקבעה הסדר שונה לגבי אותם יישובים (באזור שכונה "אזור הגבלה"), והיא מבוססת על הסכם שנחתם בין הממשלה, ההסתדרות ולשכת התיאום של הארגונים הכלכליים. לפי ההסדר, נזקים שנגרמו לענפי החקלאות והתיירות באזור ההגבלה יפוצו בדומה למקביליהם ביישובי הספר. לעומת זאת, לגבי ענפי התעשייה, המסחר והשירותים נקבע הסדר שונה, לפיו הפיצוי יתבסס על 132.5% משכר העובדים, ולא על פי הערכת שמאי. לתושבי יישובי הספר ניתנה האפשרות לבחור בין שני ההסדרים, כאשר הפיצוי המבוסס על שכר העובדים ניתן באופן מיידי, והפיצוי על פי הערכת שמאי ניתן בהליך ממושך יותר. גופים מסחריים שונים באזור ההגבלה עתרו לבג"ץ נגד חלוקה זו, וטענו כי מדובר בפגיעה בשוויון, ואולם בג"ץ דחה עתירה זו. בעתירה אחרת, טענה החברה המפעילה את גני חוגה, כי אף היא מופלית לרעה, משום שלא הוגדרה כלל באזור ההגבלה, אף שנגרמו לה נזקים. אף עתירה זו נדחתה. עתירה נוספת הוגשה על ידי תושבי יישובים ערבים הסמוכים לגבול הצפון - ערב אל עראמשה, ג'יש, פסוטה ומעיליא - בטענה שאי הכרזתם כיישובי ספר על אף קרבתם לגבול מהווה אפליה. בעקבות עתירתם הוכנסו היישובים לרשימת יישובי הספר, והעתירה נמחקה.

ביוני 2007 הוכרזו יישובי עוטף עזה כיישובי ספר. ההכרזה נקבעה בתחילה עד סוף אוגוסט, אך הוארכה מאוחר יותר עד 29 בפברואר 2008. עקב עתירה שהוגשה לבג"ץ בעניין זה, הודיעה המדינה כי בכוונתה להאריך הכרזה זו עד סוף 2008.

בתקנות שהותקנו בעקבות מבצע עופרת יצוקה נקבעו כל היישובים שמרחקם מרצועת עזה אינו עולה על 40 ק"מ (בהתאם למפה שבתקנות) כיישובי ספר, לתקופת המבצע (27 בדצמבר 2008 - 19 בינואר 2009).

לאחר מבצע "צוק-איתן" שר האוצר החליט להשתמש בסמכותו מכוח סעיף 35 לחוק מס רכוש וקרן פיצויים, התשכ"א-1961, ולקבוע כי שדרות המצויה במרחק של 0–7 ק"מ מרצועת עזה, ואשר טרם הוכרזה כיישוב ספר, תהיה יישוב ספר קבוע, וזאת החל **מה-1 ביולי 2014 ותהיה תקפה למבצע "צוק איתן".**

קישורים חיצוניים
----------------

* תקנות מס רכוש וקרן פיצויים (תשלום פיצויים)(נזק מלחמה ונזק עקיף)(הוראת שעה), התשס"ו-2006
* הודעות מס רכוש לגבי המלחמה בצפון, 2006
* הודעות מס רכוש לגבי עוטף עזה, 2007

הערות שוליים
------------

1. ↑  בג"ץ 6407/06 דורון, טיקוצקי, עמיר, מזרחי עורכי דין ואח' נ' שר האוצר ואח' (טרם פורסם).
2. ↑  בג"ץ 8803/06 גני חוגה בע"מ נ' שר האוצר ואח' (טרם פורסם).
3. ↑  בג"ץ 7444/06 עביר שחאדה ואח' נ' שר האוצר.
4. ↑  ההכרזה על יישובי עוטף עזה כיישובי ספר
5. ↑  בג"ץ 4445/07 היכלי היסמין שדרות בע"מ ואח' נ' ראש הממשלה ואח' (לא פורסם).
6. ↑  תקנות מס רכוש וקרן פיצויים (תשלום פיצויים) (נזק מלחמה ונזק עקיף) (הוראת שעה), התשס"ט-2009, ק"ת 6756 מיום 22.2.2009
**טלאל חָמִיָה** (בערבית: **طلال حميّة**; נולד ב-1952) הוא מפקד יחידה 910 להוצאת מבצעי חוץ ופיגועים בזרוע הצבאית של חזבאללה, ששימש כסגנו של עימאד מורנייה עד שהלה נהרג בהתנקשות. לפי דיווח בעיתון המצרי "אל-אהראם" (ב-14 באפריל 2009, בעקבות חקירת חברי התארגנות של חזבאללה שנחשפה במצרים), חמיה מונה בידי סגן מזכ"ל חזבאללה, נעים קאסם, לראש הזרוע הצבאית של הארגון במקומו של מוע'ניה. דיווח דומה פורסם גם בשבועון הלבנוני א-שראע. 

חמיה, שמוצאו מאזור בעלבכ, היה אחראי על ביצוע פיגועי טרור מחוץ ללבנון, וכן סייע למיליציות שיעיות שלחמו נגד כוחות ארצות הברית בעיראק בעשור הראשון של המאה ה-21‏. לפי דו"ח מודיעין אמריקני היה חמיה קשור להתארגנות של חזבאללה בערב הסעודית, שלה מיוחס פיגוע נגד חיילים אמריקניים ב-1996 (בו נהרגו 19 חיילים). בעקבות הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה ב-1994, הוקלט חמיה בשיחה עם מוע'ניה כשהוא מביע שמחה על הצלחת "הפרויקט שלנו בארגנטינה", ולועג למערכת הביטחון הישראלית על כך שלא הצליחה למנוע את הפיגוע.

ערוץ 10 דיווח ב-2004, לאחר שחרורו של אלחנן טננבוים משבי חזבאללה, כי טננבוים עמד בקשר עם חמיה, שלפי אותו דיווח שימש באותה תקופה כמפקד המודיעין של הארגון.

באפריל 2011 דיווח ערוץ 2 כי חמיה עומד בראש מנגנון הפיגועים בחו"ל של חזבאללה. עוד פורסם כי במנגנון פעילים אחמד אל-פאיד, המשמש כסגנו, ונאג'ם א-דין, מומחה מטענים וקצין החבלה של החזבאללה, וכי המנגנון הזה עוסק כל העת בניסיון הוצאת פיגוע נקמה על חיסול עימאד מורנייה.

טלאל חמיה הוא האחראי לפיגוע באוטובוס בבורגס ב-18 ביולי 2012.

ארגוני ביון רבים במערב, מעריכים שחמיה צבר ניסיון מבצעי אדיר במסגרת הלחימה של הארגון בסוריה, כמו גם שהוא האיש שמוציא לפועל את הפקת הלקחים שבעקבות מלחמת לבנון השנייה. הוא נחשב למפקד יצירתי, אולם כזה שעדיין לא הגיע לאיכות של עימאד מורנייה. באוקטובר 2017 נחשף שארצות הברית מציעה פרס של 12 מיליון דולר על מידע שיוביל ללכידתו של חמיה.

קישורים חיצוניים
----------------

* לירן אופק, מי אתה טלאל חמיה? ישראל דיפנס, 25 ביולי 2011
* מתכנן הפיגועים נגד ישראלים בחו"ל: מי אתה טלאל חמיה?, סרטון באתר יוטיוב, בערוץ ה-YouTube הרשמי של תאגיד השידור הישראלי, 23 בנובמבר 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  מבוקש בינלאומי או בנו של מורנייה: מי יהיה הרמטכ"ל של חזבאללה?
2. ↑  חסן צברא, א-שראע חשף את תוכנית חזבאללה לפני 3 חודשים, א-שראע, 20/4/2009
3. ↑  לפי הדיווח הנ"ל בעיתון אל-אהראם
4. ↑  יונתן דחוח-הלוי, "שגרירות אירן הפכה למפקדת חזבאללה", באתר "מחלקה ראשונה", 1/8/2006
5. ↑  יוסי מלמן, היכן לכל הרוחות מתחבאים המנהיגים, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2006
6. ↑  יעקב כץ, כתבה ב"ג'רוזלם פוסט", 15/2/2008
7. ↑  ג'יימס ריזן, כתבה ב"ניו יורק טיימס", 17/1/2002
8. ↑  רונן ברגמן, מאמר ב"ניו יורק טיימס", 18/2/2008
9. ↑  דיווח: מתגבשת עסקה בין המדינה לטננבוים, חדשות וואלה, 25/2/2004.
10. ↑  דיווח, כתבה ב"ערוץ 2", 21/4/2011
11. ↑  שי לוי, "פז"ם 22/01/15
12. ↑  סוכנויות הידיעות, ארה"ב מציעה מיליוני דולרים על שני בכירי חיזבאללה, באתר ynet, 10 באוקטובר 2017
דב זקהיים, 2003
**דב ס' זקהיים** (באנגלית: **Dov S. Zakheim**; נולד ב-18 בדצמבר 1948) הוא פקיד בכיר לשעבר בממשל של ארצות הברית.

קורות חיים
----------

נולד למשפחה יהודית בברוקלין שבניו יורק. אביו היה רב ועסקן ציבור שבא ממשפחה בעלת מסורת רבנית ארוכה. תואר ראשון בממשל ציבורי הוא קיבל באוניברסיטת קולומביה ב-1970. תואר שלישי בפוליטיקה וכלכלה הוא עשה בקולג' סט. אנטוני באוניברסיטת אוקספורד. כן למד בישיבה אוניברסיטה, שם קיבל סמיכה לרבנות. שימש כמרצה באוניברסיטת קולומביה, בישיבה יוניברסיטי ובמוסדות נוספים.

בתקופת ממשל רונלד רייגן שימש בכמה עמדות מפתח במחלקת ההגנה של ארצות הברית. בין השאר היה עוזר תת-שר ההגנה לתכנון ולמשאבים. זקהיים היה מעורב בפעילות לחידוש חיל הים הישראלי, ובבניית ספינות הטילים החדשות. במסגרת תפקידו זה הוא פעל להפסקת פרויקט מטוס הלביא שישראל עמלה עליו באותו זמן. בעקבות ביקורו בישראל בינואר בקשר לנושא זה, והעברת המסר ממזכיר ההגנה קספר ויינברגר התבטל המשך פיתוח המטוס.

זקהיים שרת כיועץ למדיניות חוץ לנשיא ג'ורג' ווקר בוש, בקבוצה שהונהגה בידי קונדוליזה רייס ונקראה "הוולקנים" (The Vulcans).
כן שימש במספר תפקידים נוספים בממשל הנשיאותי, בעיקר בנושאים ביטחוניים הקשורים למלחמה בעיראק ובאפגניסטן וכן עמד בראש מספר מכונים שעסקו בנושאי מדיניות חוץ וביטחון.

בשנת 2002 הועלה שמו כמועמד להיות נשיא הישיבה יוניברסיטי, אך הוא הסיר את מועמדותו.

דב זקהיים חבר בקהילה אורתודוקסית בסילבר ספרינג שבמרילנד. לדבריו, שמירת שבת וכשרות לא הפריעו לו במילוי תפקידו, כולל בנסיעותיו לעיראק ולאפגניסטן.

ספריו
-----

* Flight of the Lavi: Inside a U.S.-Israeli Crisis (Brassey's, 1996)
* Congress and National Security in the Post-Cold War Era (The Nixon Center, 1998)
* Toward a Fortress Europe? (Center for Strategic and International Studies, 2000)
* A Vulcan's Tale (Brookings Institution Press, 2011)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דב זקהיים** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דב זקהיים
* המצב בעיראק לא כל כך רע, אבל המצב בירושלים פשוט חרפה כתבה בעיתון הארץ 22 ביוני 2004

הערות שוליים
------------

1. 1 2  גבריאל בראון,ריאיון עם רבי דב זקהיים, מגזין ישיבה אוניברסיטה, 20 בנובמבר 2012
2. ↑  יוסף ולטר, בקרוב שיחות על רכש צוללות לחיל הים, מעריב, 20 באוקטובר 1986
3. ↑  דן ארקין, נשיא ארצות הברית יכול לקום יום אחד ולומר: ממחר אין כנפיים ללביא, מעריב, 8 בינואר 1987
4. ↑  יאיר שלג, הנשיא החדש של "ישיבה יוניברסיטי" - לא רב ולא אקדמאי, באתר הארץ, 24 בדצמבר 2002

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007279027505171
* BIBSYS: 11053381
* BnF: cb13320818s (data)
* GND: 1047634333
* ISNI: 0000 0000 8388 8711
* LCCN: n80139958
* NARA: 177987906
* NKC: ola2013757516
* SUDOC: 035305789
* VIAF: 64149292
* WorldCat: lccn-n80139958

 |
**צ'ינדזאורוס** (שם מדעי: ***Chindesaurus***) הוא סוג של דינוזאור קדום שחי בתור הטריאס והשתייך למשפחת ההררזאוריים, אחת מראשונות משפחות הדינוזאורים הידועים. בניגוד לרוב ההררזאוריים שחיו באמריקה הדרומית, הוא חי צפונה יותר, בדרום-מערב ארצות הברית במשך הטריאס העליון לפני 230 עד 210 מיליון שנה מזמננו.

הצ'ינדזאורוס התגלה בתצורת צ'ינלה וכן בפארק הלאומי פטריפייד פורסט שבאריזונה. ידועים מספר ממצאים בודדים שכללו שרידי שיניים, חוליות, ירך ועצמות גפיים שונות, אשר הועברו לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. תצורות נוספות התגלו בתצורת קניון קופר (אנ') שבניו מקסיקו ומצויים במוזיאון מדע באלבקרקי. הדינוזאור תואר למדע ב-1995 והוא קיבל את שמו מרוח הצ'ינדי (Chindi) - מילה שפירושה "רוח רעה" בשפת הנאוואחו בסיומת "sauros" שפירושה: לטאה/זוחל.

אורך הדינוזאור הגיע ל-2 עד 2.5 מטרים, משקלו עד 50 קילוגרם והוא היה צייד זריז דו-רגלי בעל לסתות חדות וגפיים חזקות ושריריות. מבנה הלסתות מראה שהיה צייד אם כי ייתכן שגם היה מאבות הפרוזאורופודים, כמו גם מאבות התרופודים הציידים. הדינוזאור הקדום חלק את היערות הקדומים עם מיני ארכוזאורים, פייטוזאוריים, דגי ריאות ומספר יצורים קטנים שונים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'ינדזאורוס** בוויקישיתוף
* צ'ינדזאורוס, באתר GBIF (באנגלית)