recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אוסטין ראסל** (באנגלית: **Austin Russell**; נולד ב-14 במרץ 1995) הוא יזם אמריקאי, המייסד והמנכ"ל של חברת לומינר טכנולוגיות. לידאר עוסקת בטכנולוגיית לידאר ותפיסת מכונה(אנ') המשמשת בעיקר בתחום הרכבים האוטונומיים. החברה הפכה לחברה ציבורית בדצמבר 2020 וראסל, בגיל 25, היה למיליארדר הצעיר ביותר שעשה את הונו בעצמו. מחזיק במרבית האחוזים בחברת פורבס.

ביוגרפיה
--------

ראסל נולד וגדל בניופארט ביץ', קליפורניה, ארצות הברית. בגיל 15, ראסל רשם הפטנט הראשון שלו על מערכת מיחזור מי תהום לשימוש חוזר במים מממטרות. באותה שנה, הוריו הכירו לו את יזם הלייזר ג'ייסון אייכנהולץ, שהפך למנטור של ראסל ולאחר מכן הצטרף ללומינר כמייסד-שותף וכמנהל טכנולוגיה ראשי.

הוא סיים את לימודיו בבית הספר האפיסקופלי של סנט מרגרט ב-2013. במקביל ללימודיו בתיכון למד במכון הלייזר בקמן באוניברסיטת קליפורניה באירוויין.

לומינר
------

ראסל הקים את חברת לומינר טכנולוגיות בשנת 2012, בהיותו תלמיד תיכון, זמן קצר לפני שמלאו לו 17. לאחר סיום התיכון למד באוניברסיטת סטנפורד במשך שלושה חודשים ולקח קורסים בפיזיקה יישומית. בשנת 2013 קיבל 100 אלף דולר ממלגת ת'יל, מה שהוביל אותו לעזיבת האוניברסיטה והתמקדות בעבודתו בלומינר במשרה מלאה.

החברה בילתה את חמש השנים הראשונות שלה במצב התגנבות. במקום לרכוש רכיבים, ראסל הנדס וייצר את רכיבי הלידר של לומינאר בעצמו.

ב-3 בדצמבר 2020 הונפקה החברה בנאסד"ק. 104.7 מיליון המניות שהחזיק, כשליש ממניות החברה, היו שוות בסיום יום המסחר הראשון 2.4 מיליארד דולר. בכך הפך למיליארדר הצעיר ביותר שעשה את הונו בעצמו.

פורבס
-----

במאי 2023 רכש 82% מהמניות בחברת פורבס, על פי שווי שוק של 800 מיליון דולר. ראסל רכש את השליטה מידי קבוצת ההשקעות Integrated Whale Media. בנוסף, רכש את האחזקות שהיו בידי משפחת פורבס, שאיבדו סופית את האחזקה בחברה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוסטין ראסל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  How The World's Youngest Self-Made Billionaire Built His Fortune, Forbes, 9 December 2020
2. ↑  World's Youngest Billionaire, 26-Year-Old Owes It All To Wikipedia & YouTube, India Times, 8 April 2021
3. ↑  Luminar to go public following multibillion-dollar merger, Orlando Bussines Journal, 24 August 2020
4. ↑  A 22-Year-Old CEO Has A Vision For Making Self-Driving Cars A Reality, Forbes, 13 April 2017
5. ↑  Where a Young Billionaire Learned Some Old Lessons, Wall Street Journal, 20 March 2021
6. ↑  Peter Thiel Is Giving These 20 Teenagers $100,000 To Drop Out Of School And Start A Company, Business Insider, 9 May 2013
7. ↑  This 25-year-old is now a billionaire, after his self-driving car company Luminar went public, Market Watch, 6 December 2020
8. ↑  22-Year-Old Lidar Whiz Claims Breakthrough, Spectrum IEEE, 19 May 2017
9. ↑  Meet The World’s Newest—And Youngest—Self-Made Billionaire: Luminar’s Austin Russell, Forbes, 3 December 2020
10. ↑  חדשות חוץ, הבוס החדש של פורבס: מיליארדר בן 28 שעשה את הונו בפיתוח טכנולוגיות לנהיגה אוטונומית, באתר כלכליסט, 13 במאי 2023

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 46104091
* WorldCat: lccn-n2001015120

 |
**ולנטין ולדימירוביץ' קוראבלניקוב** (ברוסית: **Валентин Владимирович Корабельников**; נולד ב-4 בינואר 1946) היה סגן שר ההגנה הרוסי ויועצו לענייני מודיעין וביטחון מידע, תחום שנחשב למומחיותו. כיהן כראש הגה-אר-או במשך 12 שנה, מ-1997 ועד שפוטר באפריל 2009 על ידי הנשיא דמיטרי מדבדב.

ביוגרפיה
--------

קוראבלניקוב הוא יליד מחוז טמבוב ובוגר האקדמיה הצבאית על שם מיכאיל פרונזה והאקדמיה הדיפלומטית הצבאית של משרד ההגנה. ב-1988 סיים את לימודיו באקדמיה של המטה הכללי.

את שרותו הצבאי הוא עשה בשורות המודיעין הצבאי וקודם לראש מחלקת ביטחון מידע בגה-אר-או בשנת 1989. בין השנים 1992–1997 היה סגן ראש הגה-אר-או. במהלך מלחמת צ'צ'ניה הראשונה עמד בראש יחידה של המודיעין הצבאי שרדפה אחר מחבלים צ'צ'נים. השתתף אישית במבצעי שטח ובתקופה ההיא נקלע למארב הצ'צ'נים ונפצע קשה.

במאי 1997 התמנה לראש גה-אר-או ופעל לחידוש מבצעי הביון החשאיים. במקביל לעבודתו כראש הגה-אר-או מילא שורת תפקידים שונים: ב-20 באוגוסט 1997 הוא היה לחבר במועצת תאום שיתוף פעולה צבאי בין רוסיה למדינות זרות, הוא היה חבר המועצה המפקחת על ייצוא נשק רוסי, ב-1999 היה לחבר הוועדה הנשיאותית לענייני שיתוף פעולה צבאי טכני בין רוסיה למדינות זרות. בינואר 2001 היה לחבר במטה המבצעי לניהול מבצעי לוחמה בטרור בצפון הקווקז.

קוראבלניקוב זכה להוקרה רבה בקרב נשיאי רוסיה בוריס ילצין וולדימיר פוטין. ב-1999 הוא הניח דו"ח מודיעיני בפני הנשיא אודות המצב בקוסובו ואפשרות לפרוץ המלחמה שם. באותה שנה הוענק לו תואר גיבור הפדרציה הרוסית.

בשנת 2003 הוא קודם לדרגת גנרל הצבא (דרגה צבאית שנייה בסדר הדרגות).

כאשר מונה דמיטרי מדבדב לנשיא, הוא הביע את רצונו להחליף את ראשי ארגוני הביון, ובד בבד עם מינויו של אלכסנדר בורטניקוב לראש הפס"ב הוא החליט לפטר את קוראבלניקוב, ומינה במקומו את אלכסנדר שליאחטורוב ב-14 באפריל 2009. בין הסיבות העיקריות לצעד זה הייתה התנגדותו של קוראבלניקוב לרפורמה נרחבת בכוחות הביטחון, שהוביל שר ההגנה של רוסיה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פיטורי קוראבלניקוב

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**פיודור לאדיגין** | **ראש המודיעין הצבאי הרוסי** 
מאי 1997 - 14 באפריל 2009 | **הבא**:**אלכסנדר שליאחטורוב** |
|  |
| --- |
| **יש לערוך ערך זה**. ייתכן שהערך סובל מבעיות ניסוח, סגנון טעון שיפור או צורך בהגהה, או שיש לעצב אותו, או מפגמים טכניים כגון מיעוט קישורים פנימיים. |
| אתם מוזמנים לסייע ולערוך את הערך. אם לדעתכם אין צורך בעריכת הערך, ניתן להסיר את התבנית. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. |

**ניחא ליה לאיניש דתיעבד מצווה בממוניה** (בעברית: "נוח לו לאדם שתיעשה מצווה ברכושו") הוא כלל הלכתי לפיו האדם הסביר מוכן בדרך כלל (גם ללא הסכמה מראש) שישתמשו בחפציו לקיום מצוות, וממנו נובע הדין המתיר להשתמש בחפציו של אדם אחר על מנת לקיים מצווה בלי לבקש את הסכמתו.

מקור
----

בתלמוד מופיע כלל זה, בנושאים הלכתיים שונים, במסכת פסחים מדובר על מקרה בו השכיר אדם בית לחבירו בערב פסח בחזקת בדוק מחמץ, אולם לאחר מכן התברר שיש חמץ בבית ויש צורך לבדוק אותו. קובעת הגמרא שהשוכר אינו יכול לבטל את המקח בטענת "מקח טעות", אף על פי שכעת על השוכר לטרוח לבדיקת החמץ בגופו או בממונו לשכירת עובד, שכן "ניחא ליה לאיניש דתיעבד מצווה בממוניה", עם זאת, הפוסקים דנו בסוגיה האם ובאיזה אופן יכול השוכר להשית את הוצאות הבדיקה על המשכיר.

סתירת הכלל
----------

בניגוד לנאמר במסכת פסחים, הקשו הראשונים ואחרונים מדברי התלמוד במסכת בבא מציעא, שם מופיע דינו של שואל ספר תורה, שאסור לו להשאילו לאחר. הגמרא מבארת שהדין שתקף בכל סוגי הדברים, נשנה במיוחד לגבי ספר תורה, כדי ללמדנו שלא נאמר כאן הכלל של "ניחא ליה לאיניש דתיעבד מצווה בממוניה" שכן בעניין זה מקפיד בוודאי בעל הספר, שלא להשאילו לאחר בלי רשותו.

הראשונים והאחרונים, דנים ביישוב הסתירה לכאורה בין שתי הוראות אלו. יש שתירצו שהכלל "ניחא ליה וכו'" נשנה בעיקר כאשר עומד על הפרק מצווה שעל בעל החפץ לקיים, לפיכך בעניין בדיקת חמץ, מכיוון שהחיוב והמצווה לבדוק הוא על השוכר עצמו, הרי שנוח לו בכך, לעומת זאת לגבי ספר תורה, המצווה העיקרית של הקריאה בתורה, הוא של השואל הקורא בתורה, ולכן בזה אין אומרים הכלל "ניחא ליה".

פסיקת ההלכה
-----------

השולחן ערוך, פסק להתיר השאלת טלית ותפילין מחבירו בלי ידיעתו, עקב הכלל של "ניחא ליה וכו'", עם סייג שעל השואל לקפל את הטלית, באופן שמצאו.

הפוסקים האחרונים חלוקים בדעתם האם יש לנהוג כך למעשה. כך למשל כותב הבן איש חי:"בזמן הזה חזינן (-רואים), רובא דעלמא (-רוב העולם) קפדי (-מקפידים) שלא ילבשו אחרים ציצית ותפילין שלהם, ולכן אין ליקח מן השמש ציצית ותפילין של אחרים שלא מדעת בעלים, אלא אם כן יודע השמש בבירור שהבעלים לא קפדי, ואין כל הדעות שוות בדברים אלו, הלא גם אנכי מכיר בעצמי דאנא מאינשי (-אני מהאנשים) דקפדי בזה, והטעמים שונים".

קישורים חיצוניים
----------------

* ניחא ליה לאיניש - ישיבת ההסדר קריית שמונה

הערות שוליים
------------

1. ↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ד', עמוד ב'
2. ↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף כ"ט, עמוד ב'
3. ↑  פרץ, מיכאל בן יוסף, **אהלי שם: אוצר פסקי המועדים**, ירושלים ת"ו, באתר היברובוקס
4. ↑  פרשת לך לך אות ו'
חכם **עבדאללה בן משה חיים** (לעיתים בקצרה: **עבדאל**; בגדאד, תקכ"ה (בערך) - כ"ט או ל' בחשוון תרכ"ה, 29 בנובמבר 1864), היה רב וראש ישיבה, עסקן ציבורי ויהלומן. בסוף ימיו היה מרבני ופרנסי ירושלים. הוא היה דודו של חכם יוסף חיים מבגדאד (הבן איש חי).

קורות חיים
----------

עבדאללה היה בנו השני של חכם משה חיים, ראש רבני בגדאד (נפטר ח' בסיוון תקצ"ז, 11 ביוני 1837), הבן השלישי היה חכם אליהו חיים, רבה של בגדאד ואביו של חכם יוסף חיים מבגדאד, ה"בן איש חי". עבדאללה נולד וחי בבגדאד. במקביל ללימודיו עסק במסחר יהלומים, וקנה לו שם של אדם אמין, עד שנפוצו אגדות אודות יושרו.

בעקבות סכסוך עם נשיא הקהילה היהודית בעירו, עקר לדמשק, וב־1840 היה מעורב בשתדלנות היהודית סביב עלילת דמשק.

ב־1841 עלה לארץ ישראל, והתיישב בירושלים. הוא ניצל את קשריו העסקיים בבגדאד ובהודו, ושימש כגזבר הצדקה של פילנתרופים יהודים כמו יחזקאל יהודה מכלכותא, שהעביר דרכו את כל כספי תרומותיו ליישוב היהודי בארץ ישראל. הנוסע הירושלמי יעקב ספיר מונה אותו בתחילת ספרו "אבן ספיר" עם "הרבנים הגדולים וזקני העדה יקירי ירושלים".

ב־1844 יסד בירושלים את ישיבת "כנסת יחזקאל", שבראשה עמד עד יום פטירתו. אחד מתלמידיו היה נכד-אחותו רבי בנימין יחזקאל יהודה.

הוא נפטר בסוף חודש חשוון תרכ"ה (חורף 1865), בגיל מאה שנים. בצוואתו ביקש כי יקברו אותו בין פשוטי העם, ולא יספידוהו, אך אנשי ירושלים לא שעו לבקשתו, וליוו אותו למנוחות בכבוד רב. נקבר בבית הקברות בהר הזיתים.

הוא הניח אחריו שלושה בנים וארבע בנות. אחד מבניו היה פקיד חברון, החכם יוסף שלום, שעמד בחיי אביו במוקד מחלוקת גדולה ביישוב היהודי בחברון.

לקריאה נוספת
------------

* אברהם בן-יעקב, **שטרות מירושלים: בעסקי רבי עבדאללה ב"ר משה חיים מבגדאד**, בתוך: מאיר בניהו (עורך), אסופות - ספר שנה, ספר רביעי, ירושלים: יד הרב נסים, תש"נ. עמ' שפט-תיד.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "עבדאללה בן משה חיים", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יא (1961), עמ' 3836
* אריה לייב פרומקין, ****תולדות חכמי ירושלים****, חלק ג', עמ' 289–290, באתר היברובוקס
* **קול נהי מציון**, הלבנון, 6 בינואר 1865

הערות שוליים
------------

1. ↑  באנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו נכתב בטעות שנפטר בתרכ"ו. אך בעיתונות דווח עליה כבר בתרכ"ה. על מצבתו ובפנקס הקבורה נכתב שנפטר בכט בחשון, אך לפי עיתונות התקופה, הוא נפטר בא' דראש חודש כסלו, כלומר בל' בחשוון.
2. ↑  אחת מהן מופיעה בערכו באנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו.
3. ↑  יעקב ספיר, **אבן ספיר**, חלק א, דף א עמוד ב, באתר היברובוקס.
4. ↑  ראו על כך בהרחבה בקונטרס המסקר את המחלוקת: יהודה פאפו, ****שבר פושעים****, ירושלים, תרכ"ב, באתר אוצר החכמה; ואצל יהושע ילין, **זכרונות לבן ירושלים**, ירושלים: תרפ"ד-1924, עמ' 42 ואילך. וראו בקטע מעיתון הלבנון המובא להלן "קישורים חיצוניים", רמיזה באשר לפרשה זו, והשפעתה על אביו.
|  |
| --- |
| **יש להשלים ערך זה**: בערך זה חסר תוכן מהותי. |
| הנכם מוזמנים להשלים את החלקים החסרים ולהסיר הודעה זו. שקלו ליצור כותרות לפרקים הדורשים השלמה, ולהעביר את התבנית אליהם. |

**פרס הרב מימון לספרות ומחקר תורניים** הוא פרס הניתן בתחום הספרות התורנית על ידי "יד הרב מימון" (בתוך מוסד הרב קוק), על שם הרב יהודה לייב פישמן מימון (שר הדתות הראשון של מדינת ישראל, ממקימי תנועת המזרחי). הפרס מוענק מדי שנה ביום הזיכרון לפטירתו והוענק לראשונה ביום ה' בתמוז תשכ"ח. הפרס נועד לעודד מחברים שהשקיעו את זמנם ומרצם במחקר התורני. "עתידה בת קול להיות מפוצצת בראש ההרים ולומר: כל מי שפעל עם אל יבוא ויקבל שכרו...אחד מהם ודאי יהיה הרב מימון שעל שמו וביום פטירתו אנו מעניקים היום את הפרס".

הזוכים בפרס
-----------

בין זוכי הפרס במהלך השנים: הרב שלמה יוסף זוין - על מפעל האנציקלופדיה התלמודית (תשכ"ח), פרופ' שרגא אברמסון על חיבורו "רב ניסים גאון" (תשכ"ט), הרב דוד כהן (הנזיר) - על "מפעליו בתחום המחקר והקבלה", על עריכת אורות הקודש ועל קול הנבואה (תש"ל), הרב יוסף קאפח - על תרגומו למורה הנבוכים (תשל"ב), הרב איסר יהודה אונטרמן על ספרו "שבט מיהודה" (תשל"ג), הרב שאול ישראלי על ספריו "ארץ חמדה" ו"פרקים במחשבת ישראל" (תשל"ד), הרב אליעזר יהודה ולדינברג על ספרו ציץ אליעזר (תשל"ה), הרב עובדיה יוסף (תשל"ו), הרב שמואל ברוך ורנר על ספרו "משפטי שמואל" (תשל"ח), הרב חיים דוב שעוועל (תשל"ט), הרב שמואל תנחום רובינשטיין והרב עזרא בצרי (תשמ"ו), הרב ד"ר מרדכי ברויאר ופרופ' אהרן מירסקי (תשמ"ט), הרב אליהו בקשי דורון ופרופ' נחום רקובר (תש"ן), יהודה קיל (תשנ"א), הרב יהושע מאמאן, פרופ' יהודה רצהבי ומכון מאיר (תשנ"ב), פרופ' זאב לב על מחקריו בפיזיקה והלכה ויונה עמנואל על עריכת המעיין ועל ספריו "ברכת הארץ" ו"יסופר לדור" (תשנ"ו), הרב מרדכי אלון על סדרת "תכלת מרדכי" (תשס"ב), הרב שמואל טל על סדרת ספרי "טל חיים" (תשס"ז), הרב יצחק ידידיה פרנקל, והרב שלמה גורן.

הערות שוליים
------------

1. ↑  מוסף לרגל טקס קבלת הפרס הראשון, הצופה, 19 ביולי 1968.
2. ↑  מתוך **פרס הרב מימון לספרות ומחקר תורניים** יד הרב מימון, 1991, עמ' 20
3. ↑  https://www.nli.org.il/he/newspapers/hzh/1968/07/19/01/article/146 הצופה, 19 ביולי 1968.
4. ↑  "פרס הרב מימון" לספרות ומחקרים תורניים הוענק בטקס חגיגי לפרום' ש. אברמסון, הצופה, 26 ביוני 1969.
5. ↑  פרס מיימון - ל"נזיר", מעריב, 14 ביולי 1973.
6. ↑  פרס הרב מימון לרב יוסף קאפח, דבר, 23 ביוני 1973.
7. ↑  פרס מימון לרב אונטרמן, מעריב, 9 ביולי 1973.
8. ↑  הזמנה לטקס חלוקת הפרס, מעריב, 30 ביוני 1974.
9. ↑  הענקת פרס לסםקטת ומחקר תורניים על הרב י.ל. הכהן מימון ז"ל, מעריב, 16 ביוני 1975.
10. ↑  פרס הרב מימון - לראשון לציון, דבר 22 ביוני 1976.
11. ↑  **הרב שמואל תנחום רובינשטיין והרב עזרא בצרי חתני פרס יד הרב מימון לספרות ומחקר תורניים**, ברקאי, תשמ"ז, באתר היברובוקס
12. ↑  מעמד הענקת הפפרס לספרות ומחקר תורניים, מעריב, 29 ביוני 1990.
**סרגיי מיכאילוביץ' סמירנוב** (ברוסית: **Серге́й Миха́йлович Смирно́в**; נולד ב-12 באוקטובר 1950, צ'יטה) הוא קצין בכיר בשירותים החשאיים הרוסים, בדרגת גנרל הצבא, כיהן כמשנה ראשון למנהל שירות הביטחון הפדרלי (2000–2020).

ביוגרפיה
--------

### השכלה

הוא נולד בצ'יטה במשפחה צבאית. בשנת 1952 עברה המשפחה ללנינגרד והוא סיים את בית הספר התיכון מספר 211 בלנינגרד (חברם לכיתה של ניקולאי פטרושב ובוריס גריזלוב). הוא התחנך במכון לתקשורת אלקטרונית בלנינגרד על שם בונץ'-ברוייביץ' בשנת 1973 (שם למד עם בוריס גריזלוב). הוא עבד במכון המחקר המרכזי לתקשורת.

### עבודתו בשירותי הביטחון

בספטמבר 1974 גויס לק.ג.ב. הוא סיים את הקורסים הגבוהים של הק.ג.ב במינסק בשנת 1975 ומשנת 1975 שירת בסניף הק.ג.ב. במחוז לנינגרד בתפקידים מבצעיים וניהוליים.

בשנת 1997 מונה לראש מחלקת העיר קינגיספ של מנהלת שירות הביטחון הפדרלי במחוז לנינגרד. בשנת 1998, לאחר שפוטין מונה למנהל שירות הביטחון, הוא עבר למוסקבה ומונה לתפקיד ראש המינהל לביטחון פנים של שירות הביטחון הפדרלי.

עם בחירת פוטין לנשיאות רוסיה, מונה ביולי 2000 לסגן מנהל שירות האבטחה הפדרלי, הגוף האחראי לאבטחת בכירים. בינואר 2001 נשלח לנהל את השלוחה של שירות הביטחון הפדרלי בסנקט פטרבורג ובמחוז לנינגרד. ביוני 2003 חזר למוסקבה ומונה לסגן הראשון של מנהל שירות הביטחון הפדרלי של הפדרציה הרוסית.

בסוף ינואר 2015 גילתה נובאיה גאזטה כי לאשתו של סמירנוב, סרגיי, יש דירה בשטח של 144 מ"ר, הממוקמת במתחם מגורים יוקרתי בסנקט פטרבורג, שלא צוינה בהצהרות המס. זמן קצר לאחר הפרסום, סוכנות הרישום הפדרלית הסירה את רישומי הזיהוי מהארכיון. לטענת משרד התובע הכללי, הייתה טעות טכנית בתהליך פרסום ההצהרות.

בסוף מאי 2019 הודיעה רוסבלט כי סמירנוב צפוי להתפטר מתפקיד סגן המנהל וכי ראש שירות הביטחון הכלכלי של הארגון, סרגיי קורוליב, יתפוס את מקומו. לדברי כתב נובאיה גאזטה אנדריי סוכוטין ב-21 ביוני 2019, השערורייה עם מעצרו של איוואן גולונוב הביאה לתיקון טיוטת הצו הנשיאותי על מתן דרגות צבאיות, שתוזמן לחפוף ליום רוסיה כאשר שמו של קורוליוב לא הופיע בצו שפורסם ב-11 ביוני.

בקיץ 2019 הוזכר בתקשורת סמירנוב בקשר לתיק הפלילי נגד עובדי מחלקת הבנקאות במחלקת "K" של שירות הביטחון הכלכלי של שירות הביטחון הפדרלי, קיריל צ'רקלין, דמיטרי פרולוב ואנדריי וסילייב, ושמו נקשר גם לרצח משנת 2006 של סגן יו"ר הבנק המרכזי של רוסיה, אנדריי קוזלוב.

הוא עזב את התפקיד בשנת 2020 עקב יצאה לגמלאות ובהמשך במקומו מונה סרגיי קורוליוב.

לקריאה נוספת
------------

* Генерал армии Сергей СМИРНОВ: «Наша главная традиция — любовь и преданность Родине и своему народу» // Красная звезда, 19 декабря 2007.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Нехорошая квартира в «Парадном квартале» — Расследования // Новая Газета № 9 ОТ 30 ЯНВАРЯ 2015
2. ↑  Николай Соловьев (23 במרץ 2015). "Квартира жены замглавы ФСБ отсутствовала в декларации из-за «технической ошибки»". Slon.ru. נבדק ב-2015-07-27. `{{cite news}}`:  (עזרה)
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Письмо из Лабытнанги. Банкир Френкель обвиняет генерала ФСБ. 7.08.2’19.
6. ↑  «Коммерческие ребята»: как ФСБ крышует российские банки. 31 июля 2019.
**CNBC** (קיצור של "**Consumer News and Business Channel**") היא רשת טלוויזיה אמריקאית המשדרת חדשות כלכליות ברחבי העולם. בעלי הרשת הוא תאגיד NBC Universal.

ערוצי הרשת
----------

הרשת משדרת בשלושה ערוצים עיקריים: ערוץ CNBC האמריקאי המקורי, ערוץ CNBC אירופה וערוץ CNBC אסיה. בנוסף להם קיימים כ-11 ערוצי משנה המשדרים בשפות שונות מלבד אנגלית (למשל: הינדית, טורקית ויפנית) או בגרסאות מקומיות המותאמות לאזורים מסוימים (אפריקה, יפן, אוסטרליה), ועוד 4 "מיני-ערוצים" המייצרים תוכן טלוויזיוני מצומצם. 

כשהושק ב-1989 נקרא הערוץ בשם Consumer News and Business Channel, אך מאז נזנח השם המלא ונותרו רק ראשי התיבות, שמסמלים בעיקר את הקשר לחברת האם NBC. 

ערוץ CNBC נחשב לערוץ החדשות הכלכליות המוביל בעולם ושוויו מוערך בארבעה מיליארד דולר. מתחריו הם ערוץ Fox Business של רשת פוקס וערוץ בלומברג.

תוכניות ומגישים
---------------

הערוץ משדר 24 שעות ביממה ומלווה את המסחר בבורסות השונות בעולם. הערוץ האמריקאי שם דגש על הבורסות בארצות הברית ומשדרי הדגל שלו משודרים הישר מרצפת המסחר של בורסת ניו יורק ה-NYSE. כמו כן משדר הערוץ מדי יום משדרים טרנס-אטלנטיים אותם מנחים במשותף קריינים משלושה מוקדים: מטה CNBC בניו ג'רזי, לונדון והונג קונג. 

המגישה הידועה מכל מגישי CNBC, שמאז 2013 עברה לעבוד בערוץ המתחרה Fox Business, היא מריה ברטירומו, חלוצת השידור מרצפת המסחר. מגישים בולטים נוספים הם: מארק היינס, ג'ו קרנן, בקי קוויק ואחרים. כוכב נוסף של הרשת הוא ג'ים קריימר, המנחה את התוכנית Mad money ומופיע לעיתים בתוכניות הערוץ השונות כדי לספק פרשנות לאירועים שונים. מניות המוזכרות על ידי קריימר בשידור, לחיוב או לשלילה, בדרך כלל נסחרות מיד לאחר מכן בעליות או ירידות חדות, בהתאמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **CNBC** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של CNBC (באנגלית)
* CNBC, ברשת החברתית פייסבוק

* CNBC, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* CNBC, ברשת החברתית אינסטגרם

* CNBC, סרטונים בערוץ היוטיוב

| רשתות טלוויזיה עיקריות בארצות הברית |
| --- |
| רשתות מסחריות | ABC • CBS • FOX •‏ NBC • The CW • MyNetworkTV |
| רשתות ציבוריות | PBS • ‏PBS Kids |
| כבלים ולוויין |
| ערוצי בידור | USA • SyFy • E! • AMC •‏ TNT •‏ TBS‏ • HBO‏ • Showtime • Comedy Central •‏ FX |
| ערוצי חדשות | CNBC • MSNBC • CNN • פוקס ניוז |
| ערוצי ספורט | Versus‏ • ESPN‏ |
| ערוצי מוזיקה | MTV • VH1 |
| ערוצי ילדים ונוער | Cartoon Network • ניקלודיאון • דיסני • Freeform |
| ערוצי טבע ומדע | דיסקברי • נשיונל ג'יאוגרפיק |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007599411905171
* ISNI: 0000 0000 8615 3841
* LCCN: no99039052
* VIAF: 124659237
* WorldCat: lccn-no99039052

 |
**סיפורו של דולפין** (באנגלית: **Dolphin Tale**) הוא סרט דרמה-משפחתי בבימויו של צ'ארלס מרטין סמית' (אנ') שיצא לאקרנים בשנת 2011, ועוסק בסיפור הצלתה האמיתי של דולפינה בעלת הכינוי "ווינטר", שנפלטה לחוף בפלורידה בדצמבר 2005, ואיבדה את זנבה. הסרט עוסק במאבק להצלת חייה בשל השלכות משנה של הכריתה, והמרוץ להתקנת זנב תותב. סרט המשך, "סיפורו של דולפין 2", יצא לאקרנים ב-12 בספטמבר 2014.

עלילה
-----

הסרט צולם במקור בתלת-מימד, הוא נוצר לפי תסריט שכתבו קארן ג'אנסן ונועם דרומי, שכתבו גם ספר בשם דומה, ומבוסס על סיפורה האמיתי של ווינטר (אנ'), דולפינן ממין נקבה, שנמצאה על החוף בפלורידה, נאלצה לעבור טיפול לכריתת זנבה באקווריום הימי קלירווטר (אנ'), מוסד ללא כוונת רווח הפעיל בתחום שיקום בעלי-חיים ימיים, שעמד לפני סגירה מחוסר תקציב.

הסרט מגולל במקביל את סיפורו של סוויר נלסון (ניית'ן גמבל), ילד שאביו נעדר והוא סובל מקשיי תקשורת בקרב החברה הרגילה בה הוא חי ולומד, ומתמודד גם עם עזיבתו של בן דודו האהוב, קייל קונלן (אוסטין סטוול) שהתגייס לצבא האמריקאי. סוויר משוטט על החוף במקום ללכת לבית הספר, ביחד עם דייג שהיה על החוף הוא מגלה את הדולפינן שנפלטה אליו, ומנסה לשחרר אותה מכבליה. הדולפינן מפונה למרכז השיקומי של קלירווטר וסוויר עוקב אחרי התקדמות הטיפול בה ומתוודע להייזל (קוזי צוהלסדורף) בתו של ד"ר קליי האסקט (הארי קוניק ג'וניור) האחראי על הטיפול בבעלי החיים במכון. הפעילות במכון משפיעה עליו לטובה מבחינה התנהגותית ואמו, לוריין נלסון (אשלי ג'אד), מסייעת לו מול המורה, מיסטר דויל (ריי מק'קינון) ובית הספר כדי לאפשר לו להמשיך לבקר את ווינטר ולסייע בשיקומה.

בן הדוד שהתגייס לצבא ארצות הברית נפצע קשה, ומועבר למרכז שיקומי של הצבא, הילד בא לבקרו ופוגש שם את המומחה לתותבים ד"ר קמרון מק'קארתי (מורגן פרימן, שמתנדב למצוא זנב תותב שיאפשר לווינטר להמשיך לחיות.

קמפיין ואתר אינטרנט שפותח הילד במיוחד כדי לאפשר לקהל הרחב לצפות באמצעות מצלמת רשת בווינטר בזמן אמת, מצליח לגייס קהל עוקבים רחב שתורם להצלת המרכז השיקומי של קליר ווטר, ובסוף הסרט, מחליט היזם המליונר שקנה את מתחם האקווריום הימי כדי להפוך אותו למרכז תיירות, להשאיר בשטח שבבעלותו את המכון השיקומי ולממן אותו מכספו.

אתרי צילום הסרט
---------------

הסרט צולם בעיקר באזור בו ממוקם האקווריום הימי קלירווטר, במחוז פינאלאס (אנ') שבאזור מפרץ טמפה בפלורידה. וגם באקדמיה הצבאית "Admiral Farragut Academy", באולפני ערוץ הטלוויזיה "Bay News 9", בפארק הלאומי הונימון איילנד (אנ'), ובעיר  טרפון ספרינגס (אנ').

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סיפורו של דולפין** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סיפורו של דולפין (באנגלית)

* "סיפורו של דולפין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "סיפורו של דולפין", באתר נטפליקס

* "סיפורו של דולפין", באתר AllMovie (באנגלית)

* "סיפורו של דולפין", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "סיפורו של דולפין", באתר Box Office Mojo (באנגלית)

* "סיפורו של דולפין", באתר Metacritic (באנגלית)

* "סיפורו של דולפין", באתר אידיבי

* "סיפורו של דולפין", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  שם הסרט באנגלית, "Dolphin Tale", שמשמעותו המילולית "סיפור דולפין", מהווה משחק מילים ונשמע גם כמו "Dolphin Tail", שמשמעותו "זנב דולפין".
פירוש נוסף ערך זה עוסק בטכניקת נגינה על גיטרה. אם התכוונתם למחוז באוסטריה, ראו שרדינג (מחוז).
הגיטריסט הרמן לי משתמש לעיתים קרובות בשרדינג
**שרדינג** (באנגלית: Shredding) הוא סלנג נפוץ בעיקר בקרב גיטריסטים ובאסיסטים לצורת נגינה המתעלת יכולת נגינה טכנית גבוהה, מדויקת ומהירה. 

שרדינג התחיל להיות נפוץ בשנות השמונים בתת-סוגות השונות של המטאל - תחילה בסוגות ההארד רוק (כמו אצל אדי ואן היילן) ובסוגת המטאל הנאו-קלאסי (כמו אצל ינגוויי מלמסטין), אך במהרה התפשט לתחומים רבים אחרים, כגון גלאם מטאל ות'ראש מטאל. היום ניתן לראות מספר רב של להקות מטאל המנגנות קטעים מסוימים מהשירים שלהם במהירויות גבוהות מאוד, בעיקר בקטעי סולו וקטעים אינסטרומנטליים. בשנים האחרונות התפשט ביטוי זה גם בקרב נגני כלי מיתר אחרים.

טכניקות
-------

הדגמה של שרדינג
בתוך השרדינג ישנן שתי טכניקות הנקראות טאפינג (tapping) וסוויפינג (sweep-picking). בטאפינג צורת הנגינה היא הקשה עם האצבע הפורטת על אחד המיתרים במהירות רבה כאשר היד השמאלית מבצעת טכניקת "פול אוף". סוויפינג היא טכניקת נגינה על גיטרה ידועה ומסובכת יחסית, ביצועה נעשה על ידי מפרט ונגינת קטע מהיר מתאפיינת בפריטה אחידה על כל המיתרים בבת אחת, כאשר יד שמאל מבצעת סולו מלודי או מהיר כביכול.
תמונה תלת־ממדית של מאעת מונס כתוצאה מעיבוד תמונות הגששושית מגלן
**מאעת מונס** או **הר מאעת** או **מאט מונס** (בלטינית: **Maat Mons**) הוא הר געש מסיבי מסוג חרוט מגן. זהו ההר השני בגובהו, והר הגעש הגבוה ביותר, בכוכב הלכת נוגה.

גובהו של ההר הוא 8,000 מטרים
מעל הרדיוס הפלנטרי הממוצע (הגובה שמודדים גבהים ביחס אליו) של נוגה, והוא מתנשא 5,000 מטרים מעל המישורים שסביבו.

קוטרו של ההר הוא 395 קילומטרים.

מקור השם
--------

ההר נקרא על שמה של מאע'ת, אלת האמת והצדק מהמיתולוגיה המצרית.

תיאור ההר
---------

בפסגתו של ההר מצויה קלדרה גדולה, ששטחה הוא 28 × 31 קילומטרים. בתוך הקלדרה ישנם לפחות חמישה מכתשי קריסה קטנים יותר, שקוטרם אינו עולה על 10 קילומטרים.

שרשרת של מכתשים קטנים שקוטרם נע בין 3 ל-5 קילומטרים משתרעת על פני כ-40 קילומטרים לאורך המדרון הדרומי-מערבי של הר הגעש. תמונות ברזולוציה גבוהה שצולמו על ידי הגשושית *מגלן* לא מעידות על זרימת לבה ממכתשים אלה.

פעילות געשית
------------

בדיקת מכ"ם שבוצעה על ידי הגשושית מגלן גילתה עדויות לפעילות געשית שאירעו לאחרונה יחסית (במונחים גאולוגים) במאעת מונס, הכוללת זרימת אפר בסמוך לפסגה ולמדרון הצפוני של ההר.

מחקרים אטמוספיריים שבוצעו במסגרת פרויקט פיוניר-ונוס בתחילת שנות השמונים חשפו שוני ניכר בריכוזים של דו־תחמוצת הגופרית (SO 2 ) ומתאן (CH 4 ) באטמוספירה האמצעית והגבוהה של נוגה. אחד ההסברים האפשריים לכך היה התפרצות געשית של גזים לאטמוספירה ממאעת מונס.

מחקרים עדכניים יותר העלו כי מבנה הר הגעש, התפלגות זרמי הלבה, מכתשי הבור, מורפולוגיית הפסגה מעידה על פעילות געשית לאחרונה במאעת מונס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מאעת מונס** בוויקישיתוף
* מאעת מונס באתר התמונות ממערכת השמש (photojournal) של המעבדה להנעה סילונית
* Peter J.Mouginis-Mark (באוקטובר 2016). "Geomorphology and volcanology of Maat Mons, Venus". *Icarus*. **277**: 433–441. doi:10.1016/j.icarus.2016.05.022. `{{cite journal}}`:  (עזרה)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Robinson, Cordula A.; Thornhill, Gill D.; Parfitt, Elisabeth A. (25 ביוני 1995). "Large‐scale volcanic activity at Maat Mons: Can this explain fluctuations in atmospheric chemistry observed by Pioneer Venus". *Journal of Geophysical Research*. doi:10.1029/95JE00147. `{{cite journal}}`:  (עזרה)
2. ↑  גובה זה לפי הרשום באתר photo journal באתר NASA, לפי מאמרים אחרים הגובה הוא 9.17 ק"מ
3. ↑  מאעת מונס באתר שמות פלנטריים, באתר האיגוד האסטרונומי הבינלאומי IAU
**פרדריק הוק** (באנגלית: **Frederick Hamilton "Rick" Hauck**; נולד ב-11 באפריל 1949) הוא אסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א. הוא טס ב-3 משימות, בהם פעמיים היה מפקד צוות. 

הוק נולד בלונג ביץ' שבמדינת קליפורניה בארצות הברית. אביו היה איש צבא וסבא שלו היה תת-אדמירל במהלך מלחמת העולם השנייה.

לאחר סיום בית הספר הוא סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת טאפטס בשנת 1962 והמשיך ללימודי הנדסה גרעינית במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס אותו סיים עם תואר שני 1966.

שירות צבאי
----------

לימודי תואר ראשון הוק עשה במסגרת עתודה צבאית ולאחר סיום הלימודים הוצב באוניית צי ארצות הברית. שנת 1964 הוא למד בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים. בשנת 1966 הוא נשלח לקורס טיס. לאחר סיום הקורס הוא הוצב בנושאת מטוסים.

שירות בנאס"א
------------

ב-1978 הוק נקלט ביחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא היה חבר בצוות קרקע של מספר משימות. במשימת STS-7 הוא קיבל מינוי של טייס הצוות. הטיסה בוצע במעבורת החלל צ'לנג'ר. בשנת 1984 הוק היה מפקד צוות של משימה STS-51-A על מעבורת החלל דיסקברי. במהלך משימה זו לראשונה הוחזרה לכדור הארץ חללית לשימוש בהמשך. 

בשנת 1986 הוק עבר לתפקיד ניהולי בנאס"א. למרות זאת בשנת 1988 הוא מונה למפקד צוות של משימה STS-26 וטס לחלל בפעם השלישית.

לאחר נאס"א
----------

בתום תפקידיו בנסא"א הוא הצטרף לחברת AXA Space ובשנת 1993 מונה למנכ"ל החברה. החברה עוסקת בהערכת סיכונים בתחום תעשיית החלל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרדריק הוק** בוויקישיתוף
* פרדריק הוק באתר נאס"א (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* SNAC: w6nz9q2c

 |
**מוריס סזאר ז'וזף פלה** (בצרפתית: **Maurice César Joseph Pellé**; 18 באפריל 1863 – 16 במרץ 1924) היה גנרל צרפתי שפיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה סייע בהקמתו של צבא צ'כוסלובקיה ושימש כרמטכ"ל הראשון שלו.

ביוגרפיה
--------

פלה נולד בדואה ב-18 באפריל 1863. אביו, שארל פלה, היה גנרל בצבא צרפת. ב-1882 הוא התגייס לצבא צרפת והחל ללמוד באקול פוליטקניק. בשנים הבאות הוא למד בבית הספר לארטילריה ולאחר מכן בבית הספר לפרשים. בספטמבר 1885 הוא מונה למפקד מחלקה ברגימנט התותחנים ה-12. בדצמבר 1888 הוא מונה למדריך בבית הספר לארטילריה. בנובמבר 1891 הוא הועבר לרגימנט הארטילריה ה-11. באפריל 1892 הוא מונה לסגן מפקד רגימנט התותחנים ה-16. ב-1900 הוא נשלח למדגסקר ומונה לראש מטהו של הקולונל ז'וזף ז'ופר. ב-1903 הוא חזר לצרפת. בין 1909–1912 הוא שימש כנספח הצבאי בברלין. ב-1913 הוא נשלח למרוקו.

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נשלח פלה לחזית כמפקד הבריגדה המרוקאית ה-2. עם זאת, ז'ופר, שהעריך אותו מאוד, הוציא אותו מהחזית והציב אותו במטה הכללי. בדצמבר 1916 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-153 והשתתף עמה בקרב השני על האן. ב-2 במאי 1917 הוא הועלה לדרגת ז'נרל דה דיוויזיה ומונה למפקד הקורפוס ה-5. הוא פיקד על הקורפוס במהלך מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים.

לאחר המלחמה, פלה נשלח לצ'כוסלובקיה במטרה לסייע בהקמת הצבא הצ'כוסלובקי. ב-17 בדצמבר 1919 הוא הפך לרמטכ"ל הראשון של הצבא הצ'כוסלובקי, והוביל אותו במהלך מלחמה קצרה נגד הונגריה. ב-31 בדצמבר 1920 הוא פרש מהתפקיד לטובת גנרל צרפתי אחר - אז'ן מיטלהאוזר. פלה מונה לשגריר צרפת בקונסטנטינופול, וחתם מטעם צרפת על שביתת הנשק של מודניה. כמו כן, הוא הוביל את המשלחת הצרפתית לוועידת לוזאן שהגדירה את גבולות טורקיה המודרנית.

הוא נפטר בטולון ב-16 במרץ 1924.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוריס פלה** בוויקישיתוף
* מוריס פלה באתר משרד ההגנה הצ'כי
* מוריס פלה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb10676708s (data)
* GND: 1058893467
* ISNI: 0000 0000 5509 5714
* LCCN: n2015056670
* Léonore: 289041
* NKC: jo2004259839
* SUDOC: 144871637
* VIAF: 61536053
* WorldCat: lccn-n2015056670

 |
**ג'ורג' זאמקה** (באנגלית: **George D. Zamka**; נולד ב-29 ביוני 1962 בג'רזי סיטי) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.

ביוגרפיה
--------

ג'ורג' זאמקה נולד בג'רזי סיטי שבניו ג'רזי למשפחה בעלת שורשים מקולומביה ופולין. בילדות הוא עבר מספר מקומות מגורים וסיים לימודי בית ספר בשנת 1980 במישיגן. בשנת 1984 הוא קיבל תואר ראשון במתמטיקה מאקדמיה הימית של ארצות הברית. זאמקה התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית, סיים קורס טיס והחל לשרת כטייס של "A-6 אינטרודר". בהמשך הוא עבר הסבה ל"מקדונל דאגלס F/A-18 הורנט" והשתתף במלחמת המפרץ. בשנת 1994 זאמקה קיבל הסכמה כטייס ניסוי.

בשנת 1997 זאמקה סיים לימודי תואר שני בניהול הנדסה באוניברסיטה לטכנולוגיה של פלורידה.

זאמקה ביצע כ-2,700 שעות טיסה ב-30 מטוסים.

שירות בתחום החלל
----------------

בשנת 1998 זאמקה נבחר לצוות אסטרונאוטים. הוא סיים קורס במרכז החלל ג'ונסון וביצע מספר משימות בצוות הקרקע.

באוקטובר 2007 זאמקה השתתף במשימת STS-120 של מעבורת החלל דיסקברי כטייס (פמלה מלרוי הייתה מפקד הצוות). המטרה העיקרית הייתה להתחבר לתחנת החלל הבין-לאומית, להמשיך בהרכבתה תוך חיבור מודול "הרמוני".

בפברואר 2010 זאמקה טס בפעם השנייה במשימת STS-130 של מעבורת החלל אנדוור כמפקד צוות. המטרה הייתה להביא מודול מגורים חדש "טרנקוויליטי" (שלווה), ואת מודול "קופולה" ולבצע מספר ניסויים. בנוסף הובאו חלקי חילוף ומצרכים שונים.

זאמקה החל לעבוד במרכז החלל ג'ונסון בשנת 2011. הוא פרש מנאס"א בשנת 2013. לאחר הפרישה הוא התחיל לעבוד ברשות התעופה הפדרלית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ורג' זאמקה** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה
* ביוגרפיה באתר נסא"א
פרנציסקוס מקבל את הסטיגמטה
**סטיגמטה** (ריבוי המילה סטיגמה, ביוונית "דקירה" או "צלקת המהווה סימן בעלות") הוא הכינוי שניתן לפצעים אשר לפי הברית החדשה נגרמו לישו בזמן צליבתו. התופעה המוכרת כ**סטיגמטה** בימינו מתייחסת להופעת פצעים מעין אלה על גופיהם של מאמינים נוצרים, כסוג של סימן אלוהי.

סימני הסטיגמטה מקבילים לרוב לסימני "חמשת הפצעים הקדושים": ארבעת הפצעים שנגרמו לישו במפרקי (או בכפות) הידיים והרגליים כתוצאה ממסמור גופו לצלב, ופצע אחד בצדו הימני של הגוף, שגרם לונגינוס מדקירת חנית בגופו על מנת לסיים את ייסוריו. אצל סטיגמטיסטים מסוימים הופיעו גם פצעים על המצח, בדומה לאלה שנגרמו על ידי כתר הקוצים, ופצעי ההצלפות על הגב.

היסטוריה
--------

לאורך ההיסטוריה הנוצרית נודעו ברבים כ־500 אנשים בעלי סטיגמטה. הסטיגמטיסט הראשון והמפורסם ביותר הוא פרנציסקוס הקדוש, מייסד מסדר הפרנציסקנים. על פי המסורת, קיבל פרנציסקוס את פצעי הסטיגמטה לראשונה בשנת 1224, בעקבות התגלות דתית שחווה בעיר לה ורנה באיטליה. בעקבות פרנציסקוס הופיעו סטיגמטיסטים רבים אחרים, רובם הגדול נשים. סיפורים על התופעה נמשכו מאז ימי הביניים ועד לימינו. אחד המקרים המפורסמים ביותר של מאה ה־20 הוא האב פיו (אנ'), כומר ממוצא איטלקי שנחשב לעושה ניסים אשר סבל מסטיגמטה במשך שנים רבות והוכרז כקדוש על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני ב־16 ביוני 2002, אם כי סימני הסטיגמטה לא נחשבו לאחד משלושת הניסים הדרושים להכרת אדם כקדוש.

באופן רשמי, ובניגוד למסורות העממיות, הכנסייה הקתולית אינה מכירה באף מקרה של הופעת סטיגמטה, למעט מקרים ספורים, בהם זה של פרנציסקוס הקדוש מאסיזי וכן של קתרינה הקדושה מסיינה.

ההסבר המדעי
-----------

כיום ידוע בוודאות כי לפחות חלק ממקרי הסטיגמטה הידועים היו מזויפים, כמו במקרה של מגדלנה דה לה קרוז (1487-1560), שהודתה בביצוע תרמית שכזו. למרות זאת, מעולם לא הוכחה או הופרכה באופן חד-משמעי אמיתותם של רבים ממקרי הסטיגמטה.

יש המשערים כי תופעת הסטיגמטה אינה אלא מקרה מיוחד של היחס הפסיכוסומטי. הללו טוענים שאדם המוציא חלק ניכר מזמנו בהתבוננות ממושכת באיקונת הצלוב הפצוע והשוקע בהגיגים עמוקים סביב פציעותיו, יכול לגרום (גם מבלי להתכוון) להופעת דימום בגופו.

ידוע כי מספר אנשים שזייפו סטיגמטה סבלו מסינדרום מינכהאוזן, מחלת נפש אשר נגרמת מרצון בלתי מרוסן לתשומת לב. החולים במחלה לרוב פוגעים בעצמם, או מזייפים חולי כדי להגיע לבתי חולים, שם הם מקבלים תשומת לב וטיפול חם.

לקריאה נוספת
------------

* אפי זיו, **הצופן הנוצרי באמנות**, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2015, עמ' 320, מסת"ב 978-965-566-137-8

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטיגמטה** בוויקישיתוף
* סטיגמטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* סטיגמטיזציה, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  מסתרי חמשת הפצעים
2. ↑  מחקר על מקרי סטיגמטה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007536428605171
* GND: 4057560-3
* LCCN: sh85128110
* LNB: 000077918
* NKC: ph138507

 |
**לוח נבו שרסכים** הוא לוח טין קטן הנמצא במוזיאון הבריטי עליו כתב יתדות. ייתכן כי שם המופיע בו זהה לדמות המוזכרת בספר ירמיהו.

הלוח (רוחב 5.5 ס"מ, אורך 3.3 ס"מ) נרכש על ידי המוזיאון הבריטי בשנת 1920 והצטרף לאוסף שלהם הכולל למעלה מ-100,000 לוחות דומים. בשנת 2007, האשורולוג האוסטרי, פרופסור מיכאל יורסה מאוניברסיטת וינה, פענח את הלוח, במסגרת מחקר מקיף בנושא כלכלת בבל בתקופת נבוכדראצר. בתעודה, המתוארכת ליום ה-18 בחודש ה-11 - בשנה העשירית לנבוכדראצר מלך בבל (595 לפני הספירה) נרשם כי אדם בשם נבו-שרוסו-אוכין, שהיה 'רב סריס', העניק למקדש בבבל מנה וחצי (כ-0.75 ק"ג) זהב. בלוח, שהיה חלק מארכיב גדול במקדש אל-השמש בעיר סיפר (כ-1.5 ק"מ מבגדד), כתוב כך:

> 
> (לגבי) מנה וחצי של זהב, רכושו של נבו-שרוסו-אוכין, רב סריס, שהוא שלחו על ידי ארד בניטו הסריס ל (מקדש) אסנגילה: ארד בניטו העביר אותו לאסנגילה. בנוכחות בל אוסת, בן אלפייה, שומר ראשו של המלך, ונדין בן מרדוכ-זר-יבני. חודש אחד-עשר, יום שמונה-עשר, שנה עשירית לנבוכדראצר מלך בבל.
> 
> 
> 
> 

יורסה שיער כי האיש ששלח את הזהב הוא "נבושרסכים רב סריס" המופיע בסיפור חורבן בית המקדש הראשון בספר ירמיהו:

> 
> בשנה התשיעית לצדקיהו מלך יהודה בחודש העשירי, בא נבוכדראצר מלך בבל וכל חילו אל ירושלים, ויצורו עליה. בעשתי-עשרה שנה לצדקיהו, בחודש הרביעי בתשעה לחודש, הובקעה העיר. ויבואו כל שרי מלך בבל, ויישבו בשער התווך נרגל שראצר סמגר-נבו שרסכים רב-סריס, נרגל שראצר רב-מג, וכל שארית שרי מלך בבל.
> 
> 
> 
> 

הפיסוק, על פי המסורה, מייחס את המילה *נבו* למילה שלפניו (סמגר), אך תרגום השבעים מתרגם:

> 
> Μαργανασαρ και Σαμαγωθ και **Ναβουσαχαρ** και Ναβουσαρεις Ναγαργας Νασερραβαμαθ
> 
> 
> 
> 

כלומר, המילה 'נבו' קשורה לשם שרסכים. על פי הלוח האשורי, זהו הפיסוק הנכון. כנראה, שסמגר הוא שם מקומו של נרגל שראצר, והפקיד השני הוא: נבו שרסכים.

ההסבר מתאים לגילוי ארכאולוגי נוסף בו הציעו חוקרים לזהות את השר הראשון, נרגלשראצר, עם אחד משריו של נבוכדראצר השני המופיעים באחת מהכתובות של, שם נמנו "שרי ארץ אכד" (=שרי מלך בבל, יר' לג, ט) וביניהם: "נרגלשראצר איש סין-מגיר". מתברר שהוא היה מושל מקום בשם "סין-מגיר", שנהפך במקרא ל"סמגר". בהמשך הכתוב המקראי נרגלשראצר נזכר שוב בתוספת התואר "רב מג".

ראו גם
------

* הכרונולוגיה המקראית
* ארכאולוגיה מקראית

קישורים חיצוניים
----------------

* Times Online article by Dalya Alberge
* 24 Hour Museum מאמר עם תמונה
* Telegraph מאמר עם תמונה
* משה ענבר, נבושרסכים רב סריס - תעודה חדשה, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2007

הערות שוליים
------------

1. ↑  ירמיהו פרק לט, פסוקים א-ג (וראו גם ירמיהו נב; מלכים ב, כה).
2. ↑  ראו אנציקלופדיה מקראית ה, עמ' 927.
3. ↑  תואר בבלי לשר צבא rab mugi
פירוש נוסף ערך זה עוסק בציפוי קשיח הגדל על עורם של בעלי חיים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו קשקשים.
קשקשים של נחש (*Amphiesma stolatum*)
**קשקש** הוא ציפוי קשיח הגדל על עורם של בעלי חיים ומספק להם הגנה. לקשקשים אבולוציה מתכנסת והם משתנים עם שינויים במבנה ובתפקיד. אצל פרפרים ועשים מסדרת הפרפראים הם משמשים לצביעת משטח הכנף.

הקשקשים נחשבים בדרך כלל כחלק ממערכת הכסות. קיימים מספר סוגים של קשקשים לפי צורת בעל החיים וסיווגו בהם קשקשי דגים, קשקשי זוחלים וקשקשים של פרוקי רגליים.

לזוחלים רבים יש קשקשים. ברוב המינים מדובר בקשקשים קרניים, אך במספר סוגים, כגון התנינאים, הקשקשים הם אוסטאודרמים העשויים מעצם ומצופים בקרטין.

לקשקשי הדגים חיבור בצד אחד לגוף הדג ובצד השני הם חופשיים ומונחים על קשקש אחר או על גוף הדג.

מוכרים מספר סוגים של קשקשי דגים:

1. קשקשת קיקלואידית - קשקשים שהצד החופשי שלהם הוא ישר כמו אצל האלתית, השמק והמלוח
2. קשקשת קטנואידית - קשקשים שהשפה החופשית שלהם מחוספסת כמסרק, לדוגמה במולעט ובמקרל
3. קשקשים רומבואידות או גנואידות - קשקשים קשות המצופות בשכבת חומר דומה לאמייל

סימן כשרות
----------

 ערך מורחב – **שטירל#השטירל בהלכה**  

בתורה נקבע כי מותרים באכילה רק דגים בעלי סנפיר וקשקשת. כפי שכתוב: "אֶת זֶה תֹּאכְלוּ מִכֹּל אֲשֶׁר בַּמָּיִם, כֹּל אֲשֶׁר לוֹ סְנַפִּיר וְקַשְׂקֶשֶׂת בַּמַּיִם בַּיַּמִּים וּבַנְּחָלִים אֹתָם תֹּאכֵלוּ. וְכֹל אֲשֶׁר אֵין לוֹ סְנַפִּיר וְקַשְׂקֶשֶׂת בַּיַּמִּים וּבַנְּחָלִים מִכֹּל שֶׁרֶץ הַמַּיִם וּמִכֹּל נֶפֶשׁ הַחַיָּה אֲשֶׁר בַּמָּיִם, שֶׁקֶץ הֵם לָכֶם. וְשֶׁקֶץ יִהְיוּ לָכֶם, מִבְּשָׂרָם לֹא תֹאכֵלוּ וְאֶת נִבְלָתָם תְּשַׁקֵּצוּ" (ויקרא פרק יא, פסוקים ט-יא). 

חז"ל קבעו כלל: "כל שיש לו קשקשת, יש לו סנפיר". ולכן ברמה העקרונית הימצאותם של **קשקשים** מהווה סימן כשרות מובהק, ואין צורך לחפש את הסנפירים.

ומספיק שיהיה לדג סנפיר אחד וקשקש אחד כדי שיוגדר ככשר אך אמרו חכמים שצריך לבדוק טוב שהקשקש היה מחובר לגופו ולא מדובר בקשקש שנשר מדג אחר ונדבק בו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קשקש** בוויקישיתוף
* הרב אליעזר מלמד, סימני כשרות בדגים, בפניני הלכה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרופ' ישראל רבינוביץ, **חקירה במהות דג האשטוריאן**, בתוך: המאור, שנה ה גיליון ג, כסלו תשי"ד. עמ' 3–10, באתר היברובוקס
2. ↑  מסכת נידה, דף נ"א, ב'
3. ↑  מסכת חולין דף נט עמוד א; שולחן ערוך, פ"ג, א
גרהרץ ומפקד חיל האוויר הישראלי עמיקם נורקין באנדרטה במחנה הריכוז דכאו לאחר "מטס זיכרון לעתיד", אוגוסט 2020
**אינגו גרהרץ** (בגרמנית: **Ingo Gerhartz**; נולד ב-9 בדצמבר 1965) הוא המפקד הנוכחי של הלופטוואפה.

ביוגרפיה
--------

גרהרץ נולד בקוכם ב-9 בדצמבר 1965. ב-1 ביולי 1985 ההוא התגייס ללופטוואפה והוצב בגדוד האימונים ה-2. לאחר מכן, בין 1986 ל-1987, הוא למד בבית הספר לקצינים של חיל האוויר בפירסטנפלדברוק. בין השנים 1988–1989 סיים את הכשרתו כטייס והתאמן על מטוסי T-38 טאלון וססנה T-37. כחלק מאימון טייס סילון משותף של יורו נאטו בבסיס חיל האוויר שפרד (טקסס, ארצות הברית), ובין 1989–1990 התאמן על מטוס מקדונל דאגלס F-4 פנטום בבסיס חיל האוויר ג'ורג' ליד ויקטורוויל, קליפורניה. משנת 1990 עד 1998 מילא משימות שונות כטייס קרב וקצין מטה מבצעים בכנף קרב 71 "ריכטהופן" בוויטמונד. בין 1998–2000 למד באקדמיית הבונדסוור בהמבורג.

בין השנים 2000–2003 שימש כמפקד הקבוצה האווירית ה-73 "שטיינהוף". בתקופה זו למד לטוס במיג-29. בין 2003–2005, שימש כקצין מדיניות ותכנון עבור מערכות נשק מוטסות במשרד ההגנה הפדרלי בבון. גרהרץ כנציג משרד ההגנה הגרמני בפיתוח יורופייטר טייפון. בין 2005–2007 שימש כדובר כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי בברלין. משנת 2008 עד 2010 היה גרהרץ מפקד טייסת 31 "בוהלקה". לשם כך למד מחדש את השימוש במטוס פאנאוויה טורנדו. הוא גם הוביל את ההסבה של הטייסת ל-EF-2000 בתקופה זו. לאחר מכן, בין השנים 2010 ל-2012, שימש כראש קבוצה לתכנון ופריסה של מטוסי קרב בפיקוד חיל האוויר בקלן. משנת 2012 עד 2013, מילא תפקידי מנהל בכירים במטה חיל האוויר. לאחר מכן מונה כראש מחלקת תכנון ופיתוח של חיל האוויר. משנת 2014 הועסק שוב בצוות העיתונות וההסברה של משרד ההגנה הפדרלי, הפעם כסגנו של דובר המשרד וראש מחלקת העיתונות.

ב-1 בספטמבר 2015 הוא הועלה לדרגת בריגדה גנרל ומונה לראש לשכת המפקח הכללי של הבונדסוור פולקר ויקר. ב-1 באוקטובר 2017 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה לסגן ראש מחלקת אסטרטגיה ותפעול במשרד ההגנה. ב-29 במאי 2018 הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט ומונה למפקח הכללי של הלופטוואפה, הצעיר ביותר שכיהן בתפקיד.

באוגוסט 2020, בעיצומה של התפרצות נגיף הקורונה בגרמניה, הוביל גרהרץ, תרגיל משותף בשם Blue Wings 2020 יחד עם משלחת של חיל האוויר הישראלי בהובלת מפקד חיל האוויר עמיקם נורקין. ב-18 באוגוסט 2020, במהלך התרגיל, גרהרץ ונורקין הובילו את "מטס זיכרון לעתיד" - מטס של מטוס נחשון מטייסת 122 ושני מטוסי ברק מטייסת 105 בלוויית שני מטוסי יורופייטר טייפון גרמנים אשר עבר מעל מחנה הריכוז דכאו ומעל בסיס חיל האוויר פירסטנפלדברוק, המקום בו נרצחו תשעה ישראלים בטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן ב-1972. באוקטובר 2021, בעת ביקורו בישראל, הרמטכ"ל אביב כוכבי העניק לו אות הערכה מטעם הרמטכ"ל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אינגו גרהרץ** בוויקישיתוף
* אינגו גרהרץ באתר הלופטוואפה
* עם מגן דוד על הכנף: מפקד חיל האוויר הגרמני על ההשתתפות במטס יום העצמאות, סרטון בערוץ "כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 08:43)

הערות שוליים
------------

1. ↑  עמי רוחקס דומבה, מטס חיל האוויר מעל מחנה הריכוז "דכאו", באתר IsraelDefense, ‏19 אוגוסט 2020.
2. ↑   אות הרמטכ"ל הוענק למפקד חיל האוויר הגרמני, מדליה גרמנית הוענקה למפקד חיל האוויר הישראלי, באתר צה"ל, 19 אוקטובר 2021

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1200123190
* VIAF: 4404157470202422640009
* WorldCat (עם VIAF): 4404157470202422640009

 |
הרב **שאול דוד סתהון דבח** (תרי"א, 1851 – תר"צ 15 ביוני 1930) היה רב העיר עינתאב שבסוריה (כיום: גזיאנטפ שבטורקיה), דיין בחלב והרב הראשי לקהילות היהודיות של יוצאי סוריה בבואנוס איירס שבארגנטינה.

ביוגרפיה
--------

נולד בחלב שבסוריה בשנת 1851 (ה'תרי"א) לרב דוד סתהון. בילדותו התייתם מאביו, ודודו הרב משה סתהון-דבח (מחבר הספר "קהילת משה") גידלו בביתו. בשנת 1877, בגיל 26, מונה לחבר בית הדין בעיר. בשנת 1881 עבר לעיר עינתאב והחל לשמש בה כרב העיר, למשך עשר שנים. בשנת 1891 (ה'תרנ"א) חזר לחלב, וייסד בה ישיבה עם מסלול להכשרת אברכים לרבנים. בשנת 1912 (ה'תרע"ב) נסע לבקר את בניו שהתגוררו בבואנוס איירס שבארגנטינה, שם הוצע לו לכהן כרב הקהילות היהודיות של יוצאי חלב ודמשק בעיר, שמצבן הרוחני לא היה מזהיר בתקופה זו. הוא נענה בחיוב, ובפעילותו כרב פעל לשחיטה כשרה וייסד בעיר מספר מוסדות, בהם "אהבת צדק" וחברה קדישא "חסד של אמת".

נודע בפיקוח הקפדני שהנהיג בנושאי דת וחינוך בעיר, ותיקן תקנה לפיה אין לחברי הקהילות לקיים גיור או ברית מילה לגרים, או לצאצאים מנישואי תערובת. עמד בראש ארגון "יסוד הדת" שנוסד בחודש אפריל 1920, לצד אברהם פרדס, יוסף זאהד ומאיר מצרי, ובמסגרת ארגון זה ייסד בעיר תלמוד תורה. הוא התנגד לשימוש בשפה העברית כשפת ההוראה בתלמוד תורה, בטענה שאין לשנות מהמסורת שהייתה נהוגה בחלב, ובשל היותה "לשון הקודש". כן פעל בשיטה להרחקת עבריינים מהקהילה באמצעות פנייה לעיתונות היהודית בעיר.

נישא פעמיים. ארבעה בנים נולדו לו מאשתו הראשונה, ובן נוסף מאשתו השנייה.

הלך לעולמו ב-15 ביוני 1930 (י"ט בסיוון ה'תר"ץ) בבואנוס איירס.

חיבורו
------

* שאול ב"ר דוד סתהון, **דבר שאול - שו"ת על השולחן ערוך, מהדורה ראשונה בירושלים ה'תרפ"ח**, מהדורה שנייה, ירושלים, שנת תנש"א, באתר היברובוקס

ראו גם
------

* איסור הגיור בארגנטינה
* הרב אהרן הלוי גולדמן

לקריאה נוספת
------------

* משה דוד גאון, **יהודי המזרח בארץ ישראל**, חלק ב' (עמ' 488 - 489)
* תולדותיו, בהקדמת המהדורה החדשה של ספרו, **דבר שאול**, בהוצאת הרב עזרא בצרי, ירושלים ה'תשנ"א (עמ' 7 - 12)

קישורים חיצוניים
----------------

* הרב שאול סיתהון-דבח(הקישור אינו פעיל), באתר המרכז העולמי למורשת יהודי ארם צובא
* משה דוד גאון, **שאול ב"ר דוד סתהון**, בתוך יהודי המזרח בארץ ישראל, חלק ב', עמ' 488-489, באתר היברובוקס
* סוזנה בראונר רודג'רס, יהודי חלב בבואנוס איירס, באתר יד יצחק בן צבי, (עמ' 1- 5)
* שאול סתהון, באתר "החכם היומי"
* שאול דוד סתהון, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  השם דוד נוסף לו משם אביו, כנהוג בתקופה זו אצל חלק מיוצאי חלב.
2. ↑  לוי יצחק הירושלמי, גיור בדרום אמריקה הוא אסון לאומי, מעריב, 17 בספטמבר 1972
3. ↑  לפי עדותו של הרב, נערכו בארגנטינה נישואי תערובת על סמך גיורים פיקטיביים. תקנה זו נועדה למנוע גיורים כאלו, והרב יעקב מאיר והראי"ה קוק תמכו בתקנה זו בכתב[דרוש מקור].
4. ↑  עם זאת, נעשה במוסד שימוש בשפה העברית כשפה משנית ללימוד יהדות ותלמוד.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007504641705171
* ISNI: 0000 0000 4299 1747
* LCCN: n94122989
* VIAF: 18920695
* WorldCat: lccn-n94122989

 |
**אנטנס סנייצ'קוס** (בליטאית: **Antanas Sniečkus**; ‏ 7 בינואר 1903 – 22 בינואר 1974) היה מנהיג המפלגה הקומוניסטית של ליטא מ-1927 ועד מותו. מזכ"ל רשמי של המפלגה ומושל ליטא דה פקטו מ-15 באוגוסט 1940 ועד מותו.

תולדות חייו
-----------

נולד בכפר ליד שאקי, ב-1920 נאסר, כחבר המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, בגין פעילות נגד הממסד. עם שחרורו נמלט למוסקבה. בדצמבר 1926, לאחר הוצאתם להורג של קרוליס פוז'לה, ראש המפלגה הקומוניסטית של ליטא ועוד ארבעה מראשיה ומאסרם של עשרות בכירים נוספים, נשלח סנייצ'קוס ממוסקבה על מנת להקים מחדש את המפלגה. המפלגה פעלה במחתרת, תחת שלטון אנטאנס סמטונה. ב-1930 נכלא סנייצ'קוס בקובנה בגין פעילותו המחתרתית. ב-1933 שוחרר בעסקת חילופי שבויים תמורת לאומנים ליטאים שהוחזקו במוסקבה, ונשלח לגלות בברית המועצות. ב-1936 שב לליטא. ב-1939 נשפט לשמונה שנות מאסר. אך שוחרר עם כיבוש ליטא על ידי ברית המועצות בקיץ 1940.

ב-15 באוגוסט 1940 מינה אותו הקומיסר ולדימיר דקנוזוב למזכ"ל המפלגה הקומוניסטית של ליטא, שהפכה לחלק מן המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בעת כיבוש ליטא על ידי גרמניה הנאצית בעת מבצע ברברוסה, נסוג סנייצ'קוס עם הצבא האדום מליטא לעומק רוסיה. ב-1942 ארגן במוסקבה את תנועת הפרטיזנים הליטאים (Lietuvos partizaninio judėjimo štabas) ופיקד עליה.

בשנים 1948–1952, עם התבססות השלטון הסובייטי בליטא ברוח יוסיף סטלין, ארגן סנייצ'קוס קולקטיביזציה של החקלאות, ביטול רכוש פרטי, יצירת קולחוזים וגירוש מתנגדי משטר. כך היה כלי שרת בידי השלטון המרכזי על מנת לשלוט בליטא. הדבר דירדר את מצבה הכלכלי של ליטא למצב הכללי ששרר בברית המועצות באותה עת. גם לאחר עלייתו שלטון של ניקיטה חרושצ'וב, ששחרר אסירים פוליטיים וגולים רבים, לא התיר להם סנייצ'קוס לשוב לליטא. מצד שני, הצליח סנייצ'קוס להתייצב כנגד סטלין ובליטא לא אירעו מקרי "טיהור" של חברי המפלגה הקומוניסטית המקומית מן התקופה הקדם-סובייטית, בניגוד לכל רפובליקה אחרת של ברית המועצות בתקופת סטלין.

חיים אישיים
-----------

אשתו, מירה בורדונייטה (Mira Bordonaitė), הייתה יהודיה ופעילה במפלגה הקומוניסטית, שריצתה אף היא מאסרים ממושכים. היא הייתה עיתונאית וכיהנה כראשת LRT, רשת השידור הציבורי של ליטא. לזוג היו שני ילדים. לדברי איגוד יוצאי וילנה והסביבה, בהשפעתה התיר סנייצ'קוס פעילות תרבותית יהודית בליטא שכללה תיאטרון יידיש, מקהלה וקבוצות מחול בווילנה ובקובנה.

הנצחתו
------

העיר שהוקמה לשם הקמתה ותפעולה של תחנת הכוח הגרעינית איגנלינה נקראה על שמו, סנייצ'קוס. ב-1992 שונה שם העיר לויסגינס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנטנס סנייצ'קוס** בוויקישיתוף
* מיהו אנטנס סנייצ'קוס?, ביוגרפיה ביקורתית מכתב עת נוצרי-שמרני (בליטאית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אירנה קנטורוביץ', **"גבורי החורבן": יהודים ביחידות המעורבות בתנועה הפרטיזנית הסובייטית בליטא, בביילורוסיה ובאוקראינה (1941-1944)**, חיבור לשם קבלת תואר דוקטור, אוניברסיטת תל אביב, 2015, עמ' 32
2. ↑  ליטא אחרי המלחמה, איגוד יוצאי וילנה והסביבה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007448832505171
* GND: 123768284
* ISNI: 0000 0000 1247 4239
* LCCN: n82079352
* VIAF: 59999406
* WorldCat: lccn-n82079352

 |
טקס גילוי לוחית זיכרון לאלימה ריטה בתל אביב (20 ביולי 2023)
הדפס, 1990**אֲלִימָה** היה שמה המקצועי של **אלימה ריטה** (1932 – 18 ביוני 2013) שהייתה ציירת, מומחית להדפס ומורה לאמנות ישראלית.

ביוגרפיה
--------

אלימה בת אליעזר ורבקה ריטה, נולדה בנשר, ובגיל חמש עברה עם משפחתה להתגורר בקריית חיים. בשנת 1951 פנתה ללימודי אמנות בבית הספר בצלאל שבירושלים. לאחר שנת לימודים אחת, פרשה מהלימודים והתגייסה לשירות צבאי. בתום שירותה הצטרפה לתלמידי המדרשה למורים לציור בתל אביב מיסודם של הצייר אהרון אבני והמחנך אליהו בילס. עם תום לימודיה הפכה לאמנית פעילה והִרבתה להציג מעבודותיה ברחבי הארץ. בנוסף פנתה להוראת אמנות.

עבודותיה מתאפיינות בציורי והדפסי נוף מופשט, היונק ממראות נוף ילדותה בשדות החקלאיים שהקיפו את קריית חיים בה התגוררה. עם העלאת שאלת ארץ ישראל השלמה, הוסיפה לציורי הנוף - מסגרת, ובכך רמזה לדעתה בדבר הצבת גבול לנוף הישראלי.

אלימה היא זוכת פרס עידוד היצירה מטעם משרד המדע, התרבות והספורט לשנת 2007, זוכת פרס שרת התרבות והספורט לשנת 2010 וזוכת פרס הקרן ע"ש הציירת נתה דושניצקי-קפלן מטעם מוזיאון תל אביב לאמנות.

בשנת 2009 נערכה תערוכה מקיפה של עבודותיה במוזיאון תל אביב לאמנות באצירת יניב שפירא ובליווי קטלוג מקיף. ב-2012 חזר שפירא ואצר תערוכה נוספת של אלימה בגלריה הקיבוץ, בה הוצגו עבודות חדשות לצד עבודות של אמנים אחרים מאוסף האמנות הפרטי של האמנית.

אלימה נפטרה ב-2013. על שמה פרס אלימה ריטה לאמנות ההדפס.

בשנת 2022 קבעה עיריית תל אביב לוחית זיכרון בכניסה לביתה ברחוב העבודה 9.

ראו גם
------

* ללא כותרת (415)
* ללא כותרת (513)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלימה** בוויקישיתוף
* אלימה, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
* הדפסים של אלימה באתר סדנת ההדפס ירושלים
* אלימה: בין מסגרת לחלון, הארץ, מרץ 2009 (כתבה על תערוכת הרטרוספקטיבה של אלימה במוזיאון תל אביב לאמנות)
* הצופה, רותי דירקטור, אלימה: בין מסגרת לחלון במוזיאון, באתר nrg‏, 8 באפריל 2009
* הילה שקולניק-ברנר, האמנית אלימה חוגגת 80 בתערוכת עבודות שלה ושל חבריה, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2012
* אלי ערמון-אזולאי, האמנית אלימה מתה, בת 81, באתר הארץ, 18 ביוני 2013

הערות שוליים
------------

1. ↑  הוכרזו זוכי פרס שרת התרבות והספורט, באתר nrg‏, 19 בדצמבר 2010

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 270769
* NLI: 987007296345805171
* BnF: cb177101851 (data)
* ISNI: 0000 0000 7885 0946
* KulturNav: 59d63d2e-941b-4633-abe4-2adbf7da5cd8
* LCCN: no89014624
* SUDOC: 227508262
* VIAF: 86168965
* WorldCat: lccn-no89014624

 |