recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אתאן** (**Ethane**) היא תרכובת אורגנית ממשפחת האלקאנים שנוסחתה הכימית היא **C2H6**. בטמפרטורה ולחץ סטנדרטיים האתאן הוא גז חסר ריח וצבע.

אתאן לרוב מופרד מגז טבעי כתוצר של זיקוק נפט. שימושו העיקרי של האתאן הוא כחומר גלם לתעשיית הפולימרים, וכחומר גלם ליצירת אתילן.

האתאן יוצר לראשונה באופן מלאכותי בשנת 1834 על ידי מייקל פאראדיי באמצעות אלקטרוליזה של אשלגן אצטט, אך, באותו זמן טעו לחשוב שהתוצר של התגובה היה מתאן. כיום מיוצר האתאן במעבדה לרוב על ידי תהליך הנקרא ראקציית קולב.

אחרי מתאן, אתאן הוא בעל הכמות השנייה בגודלה בתערובת הגז הטבעי. אחוז האתאן בגז הטבעי נע בין פחות מ-1% ליותר מ-6% לפי נפח. עד לפני שנות ה-60 האתאן לא היה מופרד מתערובת עם מתאן אך היה נשרף ביחד איתו כדלק. כיום, בגלל שימושו כחומר גלם ליצירת אתן, האתאן מופרד ברוב מרבצי הגז הטבעי.

הדרך הכי נפוצה להפרדת האתאן מהמתאן היא קירור התערובת. קירור זה נעשה על ידי טורבינה המקררת את התערובת לטמפרטורה של 100- מעלות צלזיוס ושיטה זו משיגה בערך 90% מכמות האתאן. בטמפרטורה כזו ניתן להפריד בקלות את האתאן מהמתאן בגלל הפרשי טמפרטורת הרתיחה בין שתי התרכובות.

בטמפרטורת החדר, אתאן נחשב לחומר דליק. מגע ישיר עם אתאן נוזלי גורם לכווית קור.

השימוש העיקרי של האתאן הוא, כאמור, חומר גלם ליצירת אתן. תעשיינים מעדיפים להשתמש באתאן ליצירת אתילן מכיוון שבתהליך היצירה של האתילן מאתאן נוצר יותר אתילן מאשר יצירת אתילן ממקורות אחרים. כיום נבדקים שימושים אחרים לאתאן. שימוש אחד שנבדק כיום הוא כלוריזציה של האתאן לקבלת ויניל כלוריד (PVC). כלוריזציה של אתאן לקבלת PVC נחשבת ליותר רווחית מאשר כלוריזצית האתן לקבלת PVC.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אתאן** בוויקישיתוף
* אתאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

* כרטיס ביטחון כימי בינלאומי מס' 0266

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555684405171
* BnF: cb12377868x (data)
* GND: 4140260-1
* LCCN: sh85045073
* NDL: 00575958

 |
פרנצ'סקו מריה פיאבה
**פרנצ'סקו מריה פיאבה** (באיטלקית: Francesco Maria Piave, ‏18 במאי 1810 - 5 במרץ 1876) היה לבריתן איטלקי, ידידו הוותיק של ורדי ושותף ליצירתו.

חייו
----

כמו ורדי, גם פיאבה היה פטריוט איטלקי נלהב, ובשנת 1848, בתקופת אביב העמים, כשגייסותיו האוסטריים של יוזף רדצקי פון רדץ נסוגו ממילאנו, שלח ורדי מכתב אל "האזרח פיאבה" בוונציה.

פיאבה נולד באי מוראנו שבלאגונה של ונציה, בתקופת מלכותו קצרת הימים של נפוליאון באיטליה. הוא הלך בעקבות סלבטורה קאמאראנו כלבריתן העיקרי של ורדי באמצע הקריירה של המלחין. פיאבה כתב את הלברית לאופרות של ורדי "ארנאני" (1844), "שני הפוסקארים" (1844), "אטילה" (1846), "מקבת'" (1847), "שודד הים" (1848), "סטיפליו" (1850), "ריגולטו" (1851), "לה טרוויאטה" (1853), "סימון בוקאנגרה" (1857) ו"כוחו של גורל" (1862). פיאבה היה אמור להכין גם את הלברית ל"אאידה", שאת ההזמנה לכתיבתה קיבל ורדי ב-1870, אלמלא פקד אותו אירוע מוחי ששלל ממנו את יכולת הכתיבה.

פיאבה כתב לבריות, הזכורות פחות, גם לג'ובאני פאצ'יני, סבריו מרקאדנטה, פדריקו ריקי ואפילו לברית אחת למייקל באלף.

פיאבה מת במילאנו בשנת 1876, בן 65, ונקבר שם בצ'ימיטרו מונומנטלה.

ראו גם
------

* נון סולו ורדי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנצ'סקו מריה פיאבה** בוויקישיתוף

* פרנצ'סקו מריה פיאבה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* פרנצ'סקו מריה פיאבה, באתר AllMusic (באנגלית)
* פרנצ'סקו מריה פיאבה, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* פרנצ'סקו מריה פיאבה, באתר Discogs (באנגלית)
* פרנצ'סקו מריה פיאבה, באתר DNCI
* פרנצ'סקו מריה פיאבה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* פרנצ'סקו מריה פיוה (1810-1876), דף שער בספרייה הלאומית

* Complete List of Piave's librettos


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007273078805171
* BNE: XX912015
* BnF: cb119196257 (data)
* CANTIC: a10137397
* CiNii: DA04100302
* GND: 119110369
* ICCU: CFIV031463
* ISNI: 0000 0000 9169 1513
* LCCN: n79089277
* MusicBrainz: 9e319267-684b-4a2a-968c-70d6975c907f
* NDL: 00867808
* NKC: jn20000604428
* NLA: 36571809
* NLG: 233946
* NLK: KAC201011028
* NLP: A20246286
* NTA: 072092394
* SELIBR: 264849
* SNAC: w6qj7v2r
* SUDOC: 033605335
* Trove: 1299068
* VcBA: 495/74314
* VIAF: 66472306
* WorldCat: lccn-n79089277

 |
**בניין הבולשת הבריטית ביפו** נמצא בפינת הרחובות אוארבך (מס' 1) ואילת (מס' 14). זהו בניין בן שלוש קומות שנבנה בסגנון באוהאוס, ושימש כמטה הבולשת הבריטית ביפו בתקופת המנדט הבריטי.

בשנת 1950 הפך המבנה למשכנו של בית המשפט המחוזי בתל אביב, ושימש בתפקידו זה עד 1968. לאחר מכן המבנה הוזנח והפך מושא לסכסוכים משפטיים שמנעו את שיקומו.

תכנון, הקמה ובעלות
------------------

את הבניין יזם והקים איש העסקים הגאורגי האמיד אהרון ישר מיכקשוילי. הוא ירש מאביו נכסים רבים בתל אביב. האב היה אחד מראשי העדה הגאורגית. על שמו רחוב באשדוד. התכנון האדריכלי נמסר בידי האדריכל זכי שלוש.

התקפת האצ"ל על הבניין
---------------------

ב-23 במרץ 1944 חדרו אנשי האצ"ל אל הבניין עם מטעני נפץ. שוטרים רבים שהו בבניין באותה העת בעקבות פעולה של הלח"י שבוצעה באותו היום. למרות זאת, הצליחו אנשי אצ"ל להטמין את חומר הנפץ. מכיוון שמטעני החבלה התגלו בטרם עת פונה הבניין מיושביו טרם נהרס בפיצוץ.

אחרי תקופת המנדט
----------------

אחרי תקופת המנדט שימש המבנה כבית משפט מחוזי עד 1968. לאחר מכן פעל במבנה בית בושת. סכסוך ירושה הביא לנטישת הבניין ולהזנחתו. סרוב היורשים לשלם ארנונה נתקל בסירוב העירייה לשיקום הבניין, והידרדרותו עד סף הכרזה עליו כמבנה מסוכן. פלישת חסרי בית וגילוי גופות של שניים מהם בתוך הבניין הביאו להקפתו בגדרות גבוהות, כדי למנוע גישה אליו.

**המושבה האמריקאית-גרמנית ביפו**  
ניתן ללחוץ על הקישורים לשמות המקומות.| 

**רחוב אורבך**: (1) בית הבולשת הבריטית • (4) בית אקלי נורטון • (6) מלון ירושלים (מלון הפארק) • (8) בית עמנואל • (10) בית ידידות מיין**רחוב בר הופמן**: (9) בית אוסטינוב • (11) בית הרוס • (15) כנסיית עמנואל • (17) בית רולה פלויד (בית תיאודור זנדל) • (19) בית עץ |

הערות שוליים
------------

1. ↑  ניה"ד המחוזי בת"א בדירתו החדשה, מעריב, 30 ביוני 1950
2. 1 2 3  תל אביב שלי - מאמרים - כיצד הפך בית המשפט המחוזי בת"א לבית זונות וחסרי בית, באתר www.mytelaviv.co.il
3. ↑  VTLV - תל אביב הוירטואלית - פיצוץ הבולשת הבריטית ע"י האצ"ל, באתר www.vtlv.co.il (ארכיון)
4. ↑  מוחה על העברת משרדי ביה"ד המחוזי לביתו, הַבֹּקֶר, 26 בפברואר 1950
סר **ויליאם האל-ג'ונס** (באנגלית: **William Hall-Jones**; ‏ 16 בינואר 1851 – 19 ביוני 1936) היה ראש ממשלת ניו זילנד ה-16 מיוני ועד אוגוסט 1906. הוא היה ראש ממשלה זמני לאחר מותו של ריצ'רד סדון ועד לשובו מחו"ל של ג'וזף וורד.

ראשית חייו
----------

ויליאם האל-ג'ונס נולד בעיר פולקסטון שבקנט, אנגליה. הוא הגיע לדנידין, ניו זילנד ב-1873, שם עבד כנגר ומאוחר יותר כבנאי בטימרו.

קריירה פוליטית
--------------

בעקבות מותו של חבר הפרלמנט ריצ'רד טרנבול, התקיימו באוגוסט 1890 בחירות ביניים במחוז הבחירה של טימרו, בהם נבחר האל-ג'ונס. את מחוז בחירה זה הוא ייצג עד לפרישתו ב-1908. הוא היה חבר פרלמנט עצמאי, אך היה בעל השקפות מתונות ופרוגרסיביות ונטה להזדהות עם דעותיהם של ג'ון באלנס, ג'ורג' גריי וג'ון מקנזי.

ב-1896 מונה האל-ג'ונס להיות שר בממשלה. במהלך העדרו של ריצ'רד סדון מהמדינה ב-1906, הוא שימש כראש הממשלה בפועל ומיד לאחר הלווייתו של סדון הוא הרכיב ממשלה חדשה. במהלך תקופת כהונתו הקצרה הוא גם שימש כשר האוצר, שר העבודה, שר העבודות הציבוריות, שר החינוך ושר הימייה.

יחד עם זאת, הוא הודיע כי הוא יכהן בתפקיד עד לשובו של סר ג'וזף וורד ממסע מעבר לים. בממשלתו של וורד הוא קיבל את תפקיד שר הרכבות והעבודות הציבוריות. בדצמבר 1908 הוא החליף את ויליאם פמבר ריבס כנציב העליון של ניו זילנד בלונדון, תפקיד אותו מילא עד ל-1912, אז שב לניו זילנד ומונה להיות חבר במועצה המחוקקת (הבית העליון של הפרלמנט של ניו זילנד שהיה קיים אז).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויליאם האל-ג'ונס** בוויקישיתוף
* Hall-Jones, John. "Hall-Jones, William 1851-1936". Dictionary of New Zealand Biography. Ministry for Culture and Heritage. Retrieved 10 December 2011.
* 'HALL-JONES, Hon. Sir William', from An Encyclopaedia of New Zealand, edited by A. H. McLintock, originally published in 1966. Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand, updated 9-Nov-11
* ויליאם האל-ג'ונס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| **ראשי ממשלת ניו זילנד** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| סיוול • פוקס • סטפורד • פוקס • אלפרד דומט • ויטאקר • ולד • סטפורד • פוקס • סטפורד • ווטרהאוס • פוקס • ווגל • פולן • ווגל • אטקינסון • גריי • הול • ויטאקר • אטקינסון • סטאוט • אטקינסון • סטאוט • אטקינסון • באלנס • סדון • האל-ג'ונס • וורד • מקנזי • מאסי • בל • קואטס • וורד • פורבס • סאבג' • פרייזר • הולנד • הוליאוק • נאש • הוליאוק • מרשל • קירק • רולינג • מולדון • לאני • פאלמר • מור • בולגר • שיפלי • קלארק • קי • אינגליש • ארדרן • היפקינס | ניו זילנדניו זילנד |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TePapa: 39310

 |
**מיתוג ערכי** הוא תהליך בו מוסיפים למוצר כלשהו ערך מוסף, באמצעות חיבור של ערכי המותג לערכיו של קהל המטרה.

סוציולוגים העוסקים בחקר הרגלי הצריכה, זיהו כי בשנות האלפיים נולד צרכן מסוג חדש, בורגני-בוהמיין ("בובו"), המוגדר כמעמד הבינוני חדש, אשר המאפיין הבולט שלו הוא ידע שחבר לכסף.

צרכנים אלו מגיעים ממעמד כלכלי גבוה, בעל יכולת השפעה מבחינה תרבותית וחברתית. צרכן זה מבצע את החלטות הרכישה שלו על בסיס מימוש עצמי ולא על בסיס סטטוס חברתי או כלכלי. 

הרעיון המנחה את הצרכן המבצע החלטות קניה על בסיס ערכי הוא כי יכולתו הכלכלית אינה הופכת אדם למאושר, אלא מאפשרת לו השגה של מימוש עצמי. המימוש העצמי הוא הביטוי האמיתי של תחושת האושר. 

העיקרון הצרכני העומד בפני אותם לקוחות הפועלים משיקולים ערכיים הוא כי רכישת מוצר המיטיב עם הקונה כשם שהוא מיטיב עם העולם, היא לגיטימית.

תהליך המיתוג הערכי
------------------

1. הגדרת קהל המטרה של המותג
2. זיהוי נקודות החוזק של המותג והערכים אותו הוא מיצג
3. התאמת ערכי המותג לערכי קהל המטרה
4. יצירת שפה גרפית ומיתוג המחבר בין ערכי המותג וערכי קהל המטרה

קישורים חיצוניים
----------------

* לקריאה נוספת על התהליך
* מיתוג ערכי – כיצד נעלה את ערכו של המותג כדי שהלקוחות יהיו מוכנים לשלם עבורו יותר?, ענבר בזק, דה מרקט, אוקטובר 2013
* מרב סריג, היאפי מת יחי הבובו, באתר הארץ, 8 במאי 2002
פרנצ'סקו סוריאנו
**פרנצ'סקו סוריאנו** (באיטלקית: **Francesco Soriano**; נולד ב-1548 או 1549, נפטר ב-1621) היה מלחין איטלקי מתקופת הרנסאנס. הוא היה אחד החברים המוכשרים והמיומנים באסכולה הרומאית בדור הראשון שאחרי ג'ובאני פלסטרינה.

סוריאנו נולד בסוריאנו, סמוך לוויטרבו. הוא למד ב"בזיליקה די סן ג'ובאני אין לטראנו" ברומא אצל כמה מורים, ביניהם פלסטרינה, הוסמך לכמורה בשנות ה-70' של המאה ה-16 ובשנת 1580 היה למאסטרו די קאפלה ב"סן לואיג'י דאי פרנצ'זי", גם היא ברומא. ב-1581 עבר למנטובה, שם קיבל משרה בחצר גונזגה, אבל ב-1586 חזר לרומא שם נשאר עד סוף חייו ועבד כמנצח מקהלה בשלוש כנסיות נפרדות, ביניהן הקאפלה היוליאנית בכנסיית פטרוס הקדוש. סוריאנו פרש בשנת 1620.

סוריאנו עבד עם פליצ'ה אנריו בתיקון ספר התפילות הקתולי להתאימו לדרישות הקונטרה-רפורמציה, עבודה שפלסטרינה לא הספיק להשלים.

מבחינה סגנונית, המוזיקה של סוריאנו דומה מאוד לזו של פלסטרינה, אך במידת מה ניכרת בה השפעתן של המגמות המתקדמות שרווחו סמוך למפנה המאה. הוא אימץ את הסגנון הפוליכוראלי של האסכולה הוונציאנית ובה בשעה המשיך במסורת הכתיבה הפוליפונית החלקה של פלסטרינה; כן נטה למרקמים הומופוניים, שהקלו בדרך כלל על הבנת הטקסט המושר. 

סוריאנו כתב מיסות, מוטטים (חלקם לשמונה קולות), מזמורי תהילים (קובץ אחד, שיצא בוונציה בשנת 1616, כתוב ל-12 קולות ובסו קונטינואו), פסיונים לכל אחת מבשורות השליחים (מתאוס, מרקוס, לוקאס ויוהנס),אנטיפונים מריאניים וכמה ספרי מדריגלים. הפסיונים שלו הם מבשרים משמעותיים למוזיקה המפורסמת יותר, שנכתבה לאותם טקסטים בתקופת הבארוק, כגון אלה של יוהאן סבסטיאן באך; הם כתובים בסגנון מאופק אך דרמטי, תוך ניסיון מסוים לאפיין דמויות. במידה ידועה, הם מבשרים את האורטוריה, בשילוב של קולות סולו, מקהלה ותפקידי דמויות ללא משחק, אבל בסגנון המקורב יותר לזה של פלסטרינה מאשר לכל כתיבה בארוקית.

לקריאה נוספת
------------

* "פרנצ'סקו סוריאנו" מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים בעריכת סטנלי סיידי 1980 מסת"ב 1-56159-174-2
* "מוזיקה ברנסאנס" ניו יורק, נורטון ושות' 1954 מסת"ב 0-393-09530-4

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנצ'סקו סוריאנו** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007285891705171
* BIBSYS: 2135133
* BNC: 000416843
* BNE: XX1779052
* BnF: cb13899928v (data)
* GND: 101382243
* ICCU: SBLV252805
* ISNI: 0000 0000 8079 594X
* LCCN: n87816287
* MusicBrainz: f2b0d2e6-d777-4dad-aec4-173d56c1d410
* NKC: jn20040105002
* NLA: 49286744
* NLP: A25972571
* NTA: 292666950
* RERO: 02-A005258342
* SNAC: w6xw4nmm
* SUDOC: 163997802
* Trove: 1527952
* VcBA: 495/276959
* VIAF: 197705
* WorldCat: lccn-n87816287

 |
**בניין המטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית** (Здание Генерального штаба ВС РФ) הוא מבנה מנהלי הממוקם במחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי במוסקבה ברובע ארבט ברחוב זנאמנקה, 14/1.

נבנה בשנים 1979–1987 על פי תוכנית של האדריכלים מ.ו. פוסוחין (אדריכל ראשי של מוסקבה בשנים 1960–1982), י. ב. פופוב, נ. ג. מינאייב והמהנדסים ס. י. שקולניקוב, ו. ס. ניקולאייב.

היסטוריה
--------

כדי לפנות מקום בשביל הבניין נהרסו הבניינים בזנמנקה, ווזדוויז'נקה, וסמטאות בכיכר ארבט. במיוחד נהרס הבית בו התגוררו החברים ניקולאי רובינשטיין ופיוטר צ'ייקובסקי בצעירותם, כמו גם המלון בו התגורר סרגיי רחמנינוב.

בחצר המטה הכללי נמצא הלובי הקרקעי של תחנת המטרו ארבטסקאיה של קו ארבטסקו-פוקרובסקאיה. במהלך בניית מבנה המטה הכללי הוסדרו יציאות חדשות מהלובי דרך הבניין לכיוון ווזדוויצ'נקה, כאשר היציאות הישנות, עד לכיכר ארבט, נסגרו.

אדריכלות
--------

בניין המטה הכללי מאכלס רובע שלם. אחת החזיתות פונה לכיכר ארבט. הבניין כולל שמונה קומות. הקירות מעוטרים באבן שיש וגרניט שהובאו מאורל. לחזיתות חלוקה אופקית ואנכית. הסגנון הארכיטקטוני בכללותו מאפיין את מבני המינהל הסובייטיים בשנות השישים של המאה העשרים, אך עם זאת, ישנם כמה מאפיינים של פוסטמודרניזם בעיצוב השערים ובעיצוב החלק הכתום של המבנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בניין המטה הכללי** בוויקישיתוף
* בניין המטה הכללי, באתר "בעקבות מוסקבה הסובייטית"
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 

ברשת מחשבים ובתקשורת, **מיתוג מנות** (באנגלית: **Packet switching**) היא טכניקה להעברת תשדורות, שהומצאה על ידי דונלד דייוויס ופול ברן בתחילת שנות השישים, ובה תשדורות נשלחות כאשר מצטברת כמות מסוימת של נתונים, גם אם אלו לא מייצגים את כלל הנתונים שיש להעביר. בשיטה זו אין מקצים מראש מסלול פיזי בין המקור ליעד, וכל תשדורת נשלחת במסלול המתאים לאותו רגע ומנותבת בין צמתים על גבי קווי תקשורת שיתופיים. זאת בניגוד לשיטת מיתוג מעגלים, שבה מוקצה קו תקשורת בלעדי בין שני צמתים למשך ההתקשרות, מסלול פנוי נקבע על ידי אלגוריתמים של פרוטוקולי ניתוב דינמיים אך גם יכול להיקבע מראש סטטית.

מנה, או חבילה (Packet), היא אוסף נתונים שאליו מצורפים כתובת המקור, כתובת היעד ונתוני בקרה, כך שהרשת תוכל לנתב את המנה ליעד הנכון. המנה נשלחת לצומת המיתוג הבא, ומשם היא מועברת הלאה, עד שהיא מגיעה ליעדה. כל צומת מיתוג מקבל את המנה בשלמותה, בודק את תקינותה ומשדר אותה הלאה. לא כל המנות המרכיבות הודעה אחת יעברו בהכרח באותו מסלול בדרכן מהמקור ליעד - מסלולה של כל מנה נקבע לפי אלגוריתם להקצאת מסלול. כאשר מחשב היעד מקבל את המנות, הוא מרכיב אותן מחדש להודעה השלמה.

ביצוע מיתוג המנות הוא: מנה נוצרת בתהליך הסגמנטציה (Packet segmentation) בשכבה הרביעית של מודל 7 השכבות - שכבת התעבורה של מודל ה-OSI. בשכבה השלישית, שכבת הרשת של מודל ה-OSI, נוספות למנות תגיות הנקראות Header, ובהן מצוינות כתובות המקור וכתובות היעד, בנוסף לפרטים אחרים. כלומר, במנה עצמה מצוין מי השולח שלה ומי היעד שאליו המנה צריכה להגיע.

תקנים עיקריים למימוש מיתוג מנות הם Ethernet ,X.25 ו-Frame relay.

רשת האינטרנט פועלת במיתוג מנות.

רשת מסוג Packet switched
------------------------

רשתות שפועלות בשיטת מיתוג המנות בנויות בטופולוגית Mesh
(טופולוגית אריג). טופולוגית Mesh מספקת דרך אמינה ובטוחה להעברת נתונים, מכיוון שהיא כוללת צמתים רבים אשר מגבים אחד את השני במקרה שאחד הצמתים יוצא מכלל פעולה.
ברשת מסוג זה, המסלול שבו יעברו המנות אל היעד שלהן אינו ידוע מראש ואינו מהווה חלק חיוני לשידור המידע, ולכן משתמשים לעיתים קרובות בציור של "ענן" אשר נועד לסמל את העובדה שמסלול המידע אינו ידוע מראש והדרך שבה יגיע המידע ליעד יכול להיות כל אחד מתוך מאות המסלולים אשר נכללים ב"ענן".

ראו גם
------

* מיתוג מעגלים

קישורים חיצוניים
----------------

* מיתוג מנות (העברת מידע), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555728305171
* LCCN: sh85096523

 |
**בניין הוועדה לביטחון המדינה של הרפובליקה של בלארוס** (בבלארוסית: **Будынак Камітэта дзяржаўнай бяспекі Беларусі**) הוא מבנה היסטורי מאמצע המאה ה-20 במינסק, המהווה אנדרטה אדריכלית (מספר 712G000165) הממוקם בכתובת: שדרת העצמאות 17, בפינת רחוב קומסומולסקאיה 30. הבניין נבנה בשנים 1945–1947 על ידי האדריכלים מיכאיל פארוסניקוב וגנאדי בדאנוב.

סגנון
-----

הבניין הוקם בסגנון הנאו-קלאסי הסטליניסטי, גמבנה לבנים, בן שלוש-ארבע קומות בעל צורה מורכבת. החלק המרכזי מעמיק יחסית לקו האדום של השדרה, ואגפיו יוצרים את החצר. החלק המרכזי מעוטר באבן ריזאליט, שם נמצאת הכניסה לבניין. הריזאליט מעוטרת באכסדרה ענקית עם ארבעה עמודים קורינתיים. האגף השמאלי, משתרע לאורך שדרת העצמאות, צמוד לבית השכן 15/6. בצומת שני הכרכים ישנו שביל כניסה, מעוטר בעמודים קורינתיים לכל גובה הבניין, התומכים בגישה חצי עגולה. האגף הימני של הבניין משקיף על פינת הרחוב ומשתרע לאורך רחוב קומסומולסקאיה שם הוקם מועדון על שם דז'רזינסקי (ממייסדי שירות ביטחון המדינה והיה בלארוסי במוצאו). החזית מעוטרת בארבעה עמודים. החלק בפינת הקצוות עם שלוש קומות עם בלוודרה. הבניין מוכתר בכרכוב מאסיבי ובמעקה. בקומה השלישית החלונות מעוטרים בחוליות משולשות וקשתות מתחלפות. לבניין מתווה למסדרון. האולם של מועדון דז'רז'ינסקי מעוטר בתבליטים של רקדנים, זרי טיח ותקרה רבועה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בניין הוועדה לביטחון המדינה** בוויקישיתוף
קיר לבנים אופייני, המישקים מלאים במלט צמנטי
**מישקים** (המכונים גם "פוגה") הם הרווחים בין אריחים, לבנים, מרצפות או חלוקים במשטחים מרוצפים או מחופים או בקירות בנויים. לרוחב המישקים, לעומקם ולטיפול בהם חשיבות רבה בעבודות הגמר ועבודות השלד בבנייה.

מישקים בהיסטוריה
----------------

בבניית אבן עתיקה היו מותירים את המישקים ריקים מה שמכונה בנייה יבשה. במקומות מסוימים היו ממלאים את המישקים האלו בתערובת של אדמה ומים. עם פיתוח חומרי המליטה בתקופת האימפריה הרומית, החלו למלא את המישקים בין האבנים בתערובת של סיד ושל חול, ושיטה זו הייתה מקובלת עד לתחילת המאה ה-20.

מישקים בקירות בנויים מלבנים או בלוקים
-------------------------------------

קירות בנויים מלבנים ומבלוקים מסוגלים להחזיק את משקלם ללא חיזוקים נוספים. מילוי המישקים בין הלבנים או הבלוקים מבוצע מטיט המורכב ממלט ומחול. מילוי המישקים בקירות בנייה ממלא שלושה תפקידים עיקריים:

1. סגירת פערים שמקורם בסטייה במידות של הלבנים או הבלוקים.
2. מניעת מעבר חום או רטיבות.
3. הגדלת התנגדות הקיר לכוחות אופקיים.

מישקים בריצוף
-------------

למישקים בריצוף תפקיד נכבד בשמירה על שלמות הריצוף, יציבתו ותפקודו, לכן ניתן לביצועם משקל רב בתקנים השונים ובספרות המקצועית.

### מישקים בריצוף אבן משתלבת

בריצוף באבנים משתלבות מקובל למלא את המישקים בחול תיקני ונקי ואז להדק אותן באמצעות מהדקת מכנית. שיטה זו רלוונטית רק כאשר המישקים קטנים מאוד יחסית לעובי הריצוף. מישקים בעובי גדול מחצי סנטימטר יש למלא בתערובת של צמנט פורטלנד וחול תיקני.

### מישקים בריצוף טרצו

בדרך כלל בריצוף טראצו לא מבצעים טיפול מיוחד במישקים, אלא מנסים להצמיד את המרצפות זו לזו באופן כזה שלא יהיו רווחים בריצוף, מה שמכונה בשם "פוגה אפס". 

### מישקים בריצוף קרמיקה

אריחי קרמיקה, בייחוד אלו המכונים גרניט פורצלן, הם אריחי ריצוף נפוצים מאוד בדירות המגורים החדשות. בריצוף באריחים אלו המישקים מאוד חשובים כיוון שהאריחים הללו מאוד דקים ושבירים וחשוב מאוד שהכוחות ביניהם יעברו צורה אחידה ומפורסת. מסיבה זו משתמשים לצורך מילוי המישקים בקרמיקה בתערובות מינרליות תעשייתיות מיוחדות, המכונות "רובה". תערובות אלו צריכות לפתח תכונות של קשיחות ומניעת התכווצות, כדי למלא את תפקידן המילוי המישקים בקרמיקה. ניתן למצוא היום אצל ספקי החומרים לבנייה רובות בצבעים שונים מתוצרות שונות.

### מישקים בריצוף אבן טבעית

מישקים בריצוף אבן טבעית או שיש מבוצעים בדרך כלל מתערובת של מלט וחול. לעיתים משתמשים ליצירת התערובת הזו במלט לבן המקנה לתערובת צבע צהבהב שדומה, לעיתים, לצבע האריחים.

מישקים בחיפוי קירות
-------------------

תכנון ועיצוב המישקים בחיפויי קירות, תלויים בראש ובראשונה בחומר החיפוי. מישקים בחיפוי אריחי קרמיקה או חרסינה, מתוכננים ומבוצעים באותו אופן כמו מישקים בריצוף קרמיקה.   
כשמדובר בחיפוי אבן מבדילים בין חיפוי בסגנון מסורתי שמכונה בארץ "השיטה הרטובה" ובין חיפוי מודרני באמצעות עוגני מתכת שמכונה "השיטה היבשה".בשיטה מסורתית ממלאים את המישקים בתערובת של מלט וחול (כוחלה), או אפילו בתערובת של סיד וחול. שיטה מסורתית זו של מילוי מישקים, אינה מתאימה לשיטות החיפוי המודרנית ולכן, בהן בדרך כלל משאירים את המישקים ריקים.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מישק** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מישק** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו תקן בריטי BS 75333 חלק שלישי
2. ↑  ראו תקן ישראלי 2378 חלק 3

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4018840-1

 |
**מיתוג מעסיק** הוא מיתוג ושיווק חווית העבודה במקום עבודה ואת הארגון כמעסיק. הוא מתאר את המוניטין של המעסיק בפני עובדיו, או עובדים פוטנציאליים, כמקום עבודה ואת הצעת הערך של המעסיק לעובדיו. זאת בניגוד למיתוג העסקי או המוצר שמיועד לקהל הלקוחות של הארגון.

המונח נכנס לשימוש לראשונה בשנות ה-90 של המאה ה-20 ובהדרגה אומץ בתחומי הניהול וניהול משאבי אנוש. מיתוג המעסיק משמש את הארגון לטובת ניהול כישרונות וניהול משאבי אנוש לרבות גיוס עובדים חדשים לארגון, שימור עובדים ומיתוג פנים ארגוני. מיתוג מעסיק גם משמש את הארגון להצגתו מול בעלי עניין שונים בחברה - בעלי מניות, לקוחות וספקים וכדי להראות את מערכת היחסים של הארגון עם עובדיו.

מקור המונח
----------

המונח "מיתוג מעסיק" הוצג לראשונה בנאום בכנס ב-1990 של סיימון בארו, יו"ר "אנשים בעסקים", וטים אמבלר, חוקר בבית הספר לכלכלה של לונדון. ב-1996 פרסמו השניים מאמר ב-*Journal of Brand Management,* בו לראשונה ניסו להחיל כלים וטכניקות מעולם המיתוג לתחום ניהול משאבי אנוש. השניים הגדירו את מיתוג המעסיק כ"חבילת ההטבות הפונקציונליות, הכלכליות והפסיכולוגיות שמעסיק מספק ומוכרות על ידי הארגון המעסיק". 

השימוש במונח התרחב ובסקר שנערך ב-2001 בין חברות בצפון באמריקה, 40% טענו שהם פועלות באופן אקטיבי למיתוג מעסיק. מ-2005 כבר התפרסמו מספר ספרים ייעודיים בנושא.

כלים במיתוג מעסיק
-----------------

מיתוג מעסיק עושה שימוש בכלים מעולם המיתוג והשיווק. ליבת הכלים כוללת את השירותים וחווית העובד המסופקים לעובדים כחלק מהיום-יום בארגון, מיתוג ושיווק החוויה הזו לעובדי הארגון ולמועמדים פוטנציאליים לעבודה, לרבות פרסום ושיווק בכלים שונים וכן כלים לליווי הליכי הגיוס.

בין היתר בולט השימוש כיום באתרי דירוג שונים כגון Glassdoor המספקים עדויות ודירוגים של עובדים לארגונים שונים, לגבי תהליך הגיוס, תנאי השכר והעבודה וחווית העבודה הכללית.

ראו גם
------

* תקשורת פנים-ארגונית
* מיתוג פנים ארגוני

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: sh2021008294

 |
**ז'אן-לוק וסור** (בצרפתית: **Jean-Luc Vasseur**; נולד ב-1 בינואר 1969 בפואסי שבצרפת) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמנה של אולימפיק ליון (נשים).

קריירה
------

וסור החל את דרכו בכדורגל המקצועי בקבוצת הבוגרים של פריז סן-ז'רמן ב-1986, שם היה 6 עונות ומעט להופיע במשחקי הקבוצה. ב-1992 עבר לסטאד רן ושם הפך לשחקן הרכב ואף כבש את שערו הראשון. ב-1995 עבר לסנט אטיין, ובהמשך שחק גם בקרטיי, ראסינג פריז ואוברווילייה שם פרש ממשחק פעיל.

ב-2001 הצטרף וסור למחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן וזכה בעונתו הראשונה כמאמן באליפות צרפת עד גיל 17, והמשיך במחלקה 10 שנים, עד שקיבל את תפקידו הראשון כמאמן קבוצה בוגרת בקרטיי ב-2011, ובעונת 2012/2013 זכה עם הקבוצה באליפות הליגה השלישית בצרפת. ב-2014 אימן לראשונה בליגה הראשונה כאשר מונה למאמן סטאד ריימס, אך עונה לאחר מכן חזר לליגה השלישית כמאמן פריז. ב-2017 מונה כמאמן שאטורו מליגת המשנה.

ב-2019 מונה וסור למאמנה של אולימפיק ליון (נשים), ושם נחל הצלחה רבה כשהוביל את הקבוצה לזכייה בליגת העל הצרפתית, הגביע הצרפתי, גביע האלופות הצרפתי, ליגת האלופות וגביע האלופות הבינלאומי. ב-2020 הוענק לו תואר מאמן השנה של אופ"א בכדורגל נשים.

תארים
-----

### כמאמן

#### פריז סן-ז'רמן (מחלקת הנוער)

* אליפות צרפת עד גיל 17: 2010/2011

#### קרטיי

* אליפות הליגה השלישית: 2012/2013

#### אולימפיק ליון (נשים)

* אליפות: 2019/2020
* הגביע הצרפתי: 2019/2020
* גביע האלופות הצרפתי: 2019
* ליגת האלופות: 2019/2020
* גביע האלופות הבינלאומי: 2019

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אן-לוק וסור** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
**הווריד האי-זוגי** הוא וריד בבית החזה. הוא יורד בצד השמאל לעמוד השדרה החזי. הוא מחבר את הווריד הנבוב העליון והווריד הנבוב התחתון.

מבנה
----

הווריד האי-זוגי מעביר דם לא חמצן מהדפנות האחוריות של בית החזה ושל הבטן אל הווריד הנבוב העליון. על יד החוליות המותניות מחברים הוורידים המותניים והוורידים התת-צלעות, ליצור את הווריד האי-זוגי. הוא עולה על יד אבי העורקים, מאחורי הסרעפת. לפעמים נמצא הווריד האי-זוגי בקו האמצע של הגוף.

וריאציות במבנה
--------------

בהתפתחות עובר האדם הווריד האי-זוגי מתפתח מהווריד הקרדינלי האחורי (posterior cardinal vein). אם הווריד הזה לא מגיע למקום הנכון, יש בריאה הימינית אונה רביעית, אונה "אי-זוגית".

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sara Piciucchi, Domenico Barone, Stefano Sanna, Alessandra Dubini, The azygos vein pathway: an overview from anatomical variations to pathological changes, **Insights into Imaging** 5, 2014-10, עמ' 619–628 doi: 10.1007/s13244-014-0351-3

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TA98: A12.3.07.001

 |

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פירוש נוסף ערך זה עוסק בנוירולוג צרפתי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו שארקו.

שארקו מדגים חולה מהופנטת בפני רופאים בבית החולים סלפטרייר
**ז'אן-מרטן שארקו** (בצרפתית: **Jean-Martin Charcot**; 29 בנובמבר 1825 – 16 באוגוסט 1893) היה רופא, נוירולוג ופסיכיאטר צרפתי, שזכה לפרסום עולמי כחוקר ומורה בתחומי הנוירולוגיה והפסיכולוגיה. שארקו ידוע במיוחד בתור אחת הדמויות שתרמו לביסוס חקר ההיסטריה באירופה במאה ה-19.

חייו
----

שארקו נולד בפריז. בראשית דרכו פרסם מאמרים על אמנות ואחר כך פנה ללימודי רפואה. בשנת 1872 נתמנה לפרופסור לאנטומיה פתולוגית באוניברסיטת פריז וב-1882 ייסד בבית החולים סלפטרייר (Salpêtrière) בפריז את המחלקה הנוירולוגית שהייתה הראשונה מסוגה באירופה. במחלקה זו הגיע לשיא תהילתו. נהרו אליה חולים מכל רחבי אירופה והרצאותיו משכו רופאים רבים.
שארקו פרסם תסמונות רבות הנקראות על שמו, בעיקר בשטח הנוירולוגיה.

הוא היה הראשון שתיאר את התסמינים של טרשת נפוצה - רעד, דיבור מקוטע והליכה בלתי יציבה.

הוא הראשון שתיאר את **מפרק שארקו** (Charcot joint) - הרס של מפרק בגלל פגיעה בעצבי התחושה בעיקר בחולי עגבת.

הוא הראשון שתיאר את מחלת ה-ALS) Amyotrophic Lateral Sclerosis) - מחלה קשה וחשוכת מרפא של ניוון שרירים כתוצאה מפגיעה בעצבים המוטוריים בחוט השדרה.

שארקו יחד עם חבריו פייר מארי והווארד הנרי טות, תיאר מחלה גנטית המכונה שארקו-מארי-טות (Charcot-Marie-Tooth Disease), שבה יש פגיעה בעצבים של השרירים הפרונאליים האחראים לפעולת כף הרגל. מחלה זו ידועה גם בשם Peroneal Muscle Atrophy.

שארקו עסק הרבה בהיפנוזה ובפסיכיאטריה. אחד מתלמידיו היה זיגמונד פרויד, שתרגם את מאמריו לגרמנית. שארקו סבר שההיסטריה היא מחלה נוירולוגית תורשתית. הוא נהג להיעזר בהיפנוזה כדי לגרום למצב היסטרי, והיה מדגים זאת בהרצאותיו. רבים ובתוכם פרויד חלקו על דעותיו בנושא זה.

אכסל מונתה, שהעלה את זכרונותיו בספרו מגילת סן מיקלה, היה ממתנגדיו הבולטים של שארקו. מונתה נהג ללכת להרצאותיו של שארקו בעת ששהה בפריז עד שסולק משם לאחר שהביע את דעותיו בפומבי נגד שיטות ההיפנוזה של שארקו.

בנו של שארקו, הרופא, המדען וחוקר הקטבים ז'אן-באטיסט שארקו, עמד בראש משלחות צרפתיות לאנטארקטיקה ברבע הראשון של המאה ה-20.

ראו גם
------

* האיקונוגרפיה המצולמת של הסאלפטרייר

לקריאה נוספת
------------

* פרופ' אליעזר ויצטום וד"ר יעקב מרגולין, **פרקים בהתפתחות הפסיכיאטריה**, זכרון יעקב: איתי בחור - הוצאה לאור, 2017.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אן-מרטן שארקו** בוויקישיתוף
* תסמונות על שמו של שארקו
* ז'אן-מרטן שארקו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ז'אן-מרטן שארקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007270966105171
* BIBSYS: 90337867
* BNE: XX1030775
* BnF: cb12424494s (data)
* CiNii: DA00687593
* DSI: 2222
* GND: 118976001
* ISNI: 0000 0001 2138 8348
* LCCN: n79065894
* The Léonore id LH//488/10 is not valid.
* NDL: 00650216
* NKC: nlk20000090013
* NLA: 35804277
* NLG: 212705
* NLP: A28945232
* NTA: 06820101X
* PIC: 1756
* RERO: 02-A003096078
* RKD: 380997
* SELIBR: 181408
* SNAC: w6669b43
* SUDOC: 033372519
* Trove: 1094905
* VcBA: 495/7930
* VIAF: 71481596
* WorldCat: lccn-n79065894

 |
**ED50** (ר"ת: **European Datum 1950**) הוא דאטום שנוצר בשנת 1950, כלקח מלחמת העולם השנייה, במטרה שמערכות שונות ומדינות השונות יפעלו על בסיס אותה מערכת קואורדינטות.

רקע
---

בקרבות שנערכו בגבולות בין בלגיה, הולנד וגרמניה במלחמת העולם השנייה, השתתפו צבאות ממדינות שונות שפעלו עם מערכות קואורדינטות שונות, דבר שהקשה את הפניית הכוחות וניהול הקרבות מצד בעלות הברית. בעיה זו הובילה ליצירה של Ed50, דאטום אחיד לכלל אירופה. מערכת זו שימשה את כל מדינות העולם עד לשנות השמונים אז נוצרו דאטומים נוספים כמו WGS84 ו-GRS80. כיום דאטום זה משמש באירופה, מלבד בריטניה, שוודיה ושווייץ, שלהן מערכות מקומיות. רשת קואורדינטות זו הייתה גם הרשת ששימשה את ברית נאט"ו עד לשנות ה-80.

בהמשך הוחלפה עם מערכת ETRS89 שיותר מדויקת באזור אירופה.

תיאור טכני
----------

מערכת ED50 מבוססת על אליפסואיד הייפורד (אנ') משנת 1909, אשר קירובו המרבי לגאואיד (צורתו האמיתית של כדור הארץ) נמצא באירופה.

* מידות האליפסואיד:
	+ מחצית האלכסון הראשי הוא 6,378,388.00 מטר (מסומן **a**)
	+ שיטוח של 1/297 (מסומן **f**).

הפרשים בין ED50 לבין WGS84
--------------------------

קווי האורך והרוחב של שתי המערכות זהות בצפון מזרח רוסיה. בתנועה דרומה ומזרחה, הקווים של ED50 נעים מהר יותר מקווי WGS 84, כך שבאזור ספרד יש הפרש של 100 מטר ובישראל הפרש של כ-150 מטר כאשר קווי הרשת של ED50 דרומיים יותר מאשר WGS84.

ההפרש בדאטום של רשת UTM בישראל זהה להפרש במערכת הקואורדינטות והוא כ-120 מטר. באירופה אין כמעט סטיה אך באזור קו המשווה יש הפרש של 200 מטר, וזהו ההפרש המקסימלי בין שני הדאטומים.

קישורים חיצוניים
----------------

* Simon Kettle, European Datum 1950 - A History, GIM International, September 13 2018
*Somateria spectabilis*
**אדרית מלכותית** (שם מדעי: *Somateria spectabilis*) הוא מין ברווז מהסוג אדרית החי באזור הארקטי.

מאפיינים
--------

זהו ברווז ים גדול שאורכו 50–70 ס"מ, מוטת כנפיו 86–102 ס"מ ומשקלו 1.668 ק"ג בזכרים ו-1.567 ק"ג בנקבות, בממוצע. בזמנים ובמקומות שונים משקלם יכול להגיע מ-0.9 ק"ג ל-2.2 ק"ג. 

הזכרים בעלי ראש מרשים, שנתן להם את שמם וצבעו אפור עם בליטה צהובה גדולה בעלת קצוות שחורים מעל המקור האדום והמעט לבן בקצה. החלק שמתחת לעין השחורה ירקרק ומעליו פס אופייני לבן מהעין עד לצוואר. הגוף והכנפיים שחורים עם בליטות קוצניות בין הכנפיים והצוואר לבן עם חזה בוהק בהיר. הנקבות לעומתו חומות ובעלי מקור אפור כהה קטן וללא שום קישוט. 

האדריות נפוצות לאורך כל האזור הארקטי כולל בקנדה, אלסקה, פינלנד, סבאלברד, גרינלנד ורוסיה. הן חיות בעיקר לאורך החופים וכן בטונדרה. בחורף אוכלוסיות ברווזים רבות נודדות לאורך החופים דרומה למזרח ארצות הברית, סקוטלנד וקמצ'טקה.

ברווזי האדרית צוללים כדי לתפוס את מזונם והם ניזונים מחסרי חוליות על קרקעית הים. בעונת הרבייה הם דווקא מעדיפים לדוג באגמים מתוקים יותר. הנקבה בונה את הקן מצמחייה ומנוצות של האם בסמוך למים. היא מטילה 2–7 ביצים שבוקעות לאחר חודש. הנקבה מגינה עליהם לבדה מטורפים כמו שחפים, דובים או שועלים וכן מחממת אותם, אך הם יודעים למצוא מזון לבד. 

ברווזים אלה יכולים לחיות שנים רבות, ונקבה אחת באלסקה חיה 18 שנה ו-11 חודשים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדרית מלכותית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IBC
 |

אדרית מלכותית זכר

הערות שוליים
------------

1. ↑  אדרית מלכותית באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007530211005171

 |
**הוועדה הניגרית לחקירת פשעים כלכליים ופיננסיים** (EFCC, The Economic and Financial Crimes Commission; בשפת היורובה: Ìgbìmọ̀ Ìwàọ̀daràn Tòkòwó àti Oníìnáwó) הוקמה ב-2003 כגוף אכיפת חוק ניגרי הנאבק בהלבנות הון ותרגילי העוקץ הניגרי (הונאות מקדמה, המכונות גם תרגיל מספר 419). מטות הארגון נמצאים בלאגוס הבירה ובעיר אבוג'ה.

היסטוריה
--------

הארגון הוקם בשנת 2003, לאחר ש-FATF - כוח המשימה הפיננסי הבינלאומי למלחמה בהלבנות הון הודיע שניגריה היא אחת מ-23 המדינות שאינן משתפות פעולה במאבק בהלבנות הון.

כאשר עמד נוּהוּ ריבּאדוּ בראש הארגון הוא עסק בביעור השחיתות הציבורית וקידם חקירת בכירי ממשל ניגריים שנחשדו במעורבות בנטילת שוחד ופשעי הונאה כלכלית. ב-2005 הוועדה פעלה באופן אינטנסיבי כנגד בכירים בממשל הניגרי ועצרה בין השאר גם את דיאפרייה אלאמיסייגה, מושל מדינת באיילסה בניגריה, שהואשם בשחיתות ונעצר לאחר שכיהן בתפקיד המושל משנת 1999. בספטמבר 2006 הוועדה חקרה 31 מתוך 36 מושלי המדינות הפדרליות של ניגריה. באפריל 2008 הוועדה חקרה את בתו של נשיא ניגריה לשעבר, הסנאטורית ליאבו אובסאניו בלו, בחשד שנטלה 100 מיליון נאירות (10,000 דולרים אמריקניים) שנגנבו ממשרד הבריאות. שרת הבריאות וסגנה, הועמדו למשפט ב-2010 על גנבה מתקציב המשרד במהלך שנת 2009, גנבה שמוערכת בסכום של 30 מיליון נאירות שהם 30,000 דולרים.

ב-6 ביוני 2008 מונתה פארידה מְזאמבר ואזירי לראש הוועדה, כאשר ב-6 באוגוסט אותה שנה, נוהו ריבאדו פוטר מתפקיד עוזר מפכ"ל לסגן נציב משטרת ניגריה. פארידה ואזירי הובילה מהלך אינטנסיבי דומה לקודמה בתפקיד. ומאז 2008 מתפרסמת רשימת האנשים המבוקשים ביותר בידי הוועדה.

ראשי הוועדה למלחמה בפשעים כלכליים ופיננסיים
-------------------------------------------

* מר נוּהוּ ריבּאדוּ (2003 – 2008)
* פארידה מְזאמבר ואזירי (2008–2011)
* איברהים לאמורד (2012)
* איברהים מאגו

לקריאה נוספת
------------

* **מקמאפיה - פשע ללא גבולות**, מאת מישה גלני. הוצאת ידיעות ספרים, 2009

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של הוועדה לפשעים פיננסיים כלכליים
* הוועדה לפשעים פיננסיים כלכליים, ברשת החברתית פייסבוק

* הוועדה לפשעים פיננסיים כלכליים, ברשת החברתית טוויטר

* הוועדה לפשעים פיננסיים כלכליים, ברשת החברתית אינסטגרם

* הוועדה לפשעים פיננסיים כלכליים, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  הוועדה הוקמה על סמך חוק ייסוד הוועדה לפשעים פיננסיים משנת 2004.
2. ↑  הרשימה מתפרסמת באתר האינטרנט הרשמי ומתעדכנת מעת לעת

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007340458805171
* LCCN: no2009186107
* NKC: ko2015875431
* VIAF: 167708816
* WorldCat: lccn-no2009186107

 |
**וילמוש קוהוט** (בהונגרית: **Vilmos Kohut**; ‏17 ביולי 1906 – 18 בפברואר 1986) היה כדורגלן הונגרי, ששיחק בעמדת החלוץ.

ביוגרפיה
--------

קוהוט נולד ב-17 ביולי 1906 בבודפשט שבאימפריה האוסטרו-הונגרית של אותם הימים. הוא התחיל את הקריירה בפרנצווארוש שם שיחק באופן קבוע בעמדת הכנף השמאלי מעונת 1926/27, אז עוד שיחק לצד אגדת הכדורגל מהונגריה, אימרה שלוסר. באותה עונה זכה עימה בליגה ובגביע ההונגרי וכך גם בעונה אחר כך. ב-1928 זכה במתכונת השנייה של גביע מיטרופה, כשהוא כובש צמד בשני משחקי הגמר נגד ראפיד וינה. ב-1932 זכה בליגה מבלי שקבוצתו הפסידה שום משחק באותה עונה לפני שעבר למרסיי הצרפתית שנה אחר כך. ווילי קוהוט, כך כונה שם, הפך במהרה לאחד הכובשים הראשונים בקבוצה. הוא זכה עימה פעמיים בגביע הצרפתי בשנים 1935 ו-1938 כשבשני הגמרים כבש שער אחד נגד סטאד רן ומץ בהתאמה. ב-1937 הם זכו בתואר האליפות. ב-1938 שב לנבחרת הונגריה לגביע העולם שנערך באותה שנה על אדמת צרפת. הוא כבש בניצחון 0–6 על הולנד המזרחית ההולנדית אך לא שותף במשחק הגמר בו נבחרתו הפסידה לאיטליה 4–2. את עונת 1939/40 שיחק בנים שאז חולקה לשחק בליגה האזורית של דרום-מזרח צרפת עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה.

תארים
-----

פרנצווארוש
* אליפות הונגריה (4): 1926, 1927, 1928, 1932
* הגביע ההונגרי (3): 1927, 1928, 1932
* גביע מיטרופה: 1928

מרסיי
* אליפות צרפת: 1937
* הגביע הצרפתי (2): 1935, 1938

נבחרת הונגריה
* סגנית גביע העולם: 1938

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וילמוש קוהוט** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

| **נבחרת הונגריה – מונדיאל 1938 (מקום שני)** |
| --- |
| 1 באלוך • 
2 מיהאי בירו • 
3 שנדור בירו • 
4 צ'ה • 
5 דודס • 
6 הדה • 
7 קוהוט • 
8 קוראניי • 
9 לזאר • 
10 פלינקאס • 
11 פולגאר • 
12 בלה שארושי •
13 ג'רג' שארושי • 
14 שאש •
15 סאבו •
16 סלאי •
17 סוץ' •
18 ז'נגלר •
19 טיטקוש •
20 טולדי •
21 טוראי •
22 וינצה •
מאמן: שאפר | הונגריההונגריה |
**"אחי החורג, פרנקנשטיין"** (רוסית: **Мой сводный брат Франкенштейн**) הוא סרט דרמה רוסי, עטור שבחים, בבימויו של ואלרי טודורובסקי.

הסרט יצא להקרנות מסחריות ב-21 באוקטובר 2018.

עלילה
-----

יוליק הוא עיתונאי שמקבל מכתב מאישה שאיתה היה בקשר לפני 20 שנה. במכתב היא אומרת לו שיש לו בן מחוץ לנישואין. יוליק נשוי לריטה (שעובדת כסוכנת נדל"ן) ולשניים שני ילדים: אניה ויגור ועובדת קיומו של בן משפחה נוסף מטלטל את עולמו.

פאבליק מגיע למוסקבה, לאחר שחזר מהמלחמה בצ'צ'ניה, שהותירה אותו ללא עין ועם סיוטים על אויביו מהמלחמה. יוליק מסרב לקבל אותו ומתייחס אליו בקרירות.

מאוחר יותר, בשיחה בין פאבליק לריטה מתברר שאמו של פאבליק מתה שנה לאחר חזרתו מהמלחמה. באותו יום יגור מזמין אליו חברים לצפות בסרט פרנקנשטיין בכיכובו של בוריס קרלוף ובמהלך הצפייה הם לועגים לפאבליק.

באחד הימים, פאבליק מותקף ברחוב על ידי זרים שדורשים ממנו לעזוב את העיר, אבל הוא גובר עליהם ומצליח להוציא וידוי מאחד מהם שיגור הוא זה ששלח אותם לתקוף אותו. בערב, כשהוא חוזר הביתה, הוא מזהיר את יגור שצשחהו מנסה לסכסך ביניהם. ריטה מגלה סימני חבלות ומציעה ליוליק לקחת אותו לחדר מיון, אבל בהגיעו לשם הוא עוזב בשל חששו שפאבליק ישלח לבית חולים פסיכיאטרי.

כעבור כמה ימים, יוליק לא מוצא את הילדים בבוקר ומסתבר שפאבליק לקח אותם כדי להסיע אותם למקום בטוח. הוא מתקשר לריטה ומורה עליה לנסוע עם יוליק ברכבת. בערב הם מגיעים לדאצ'ה של אלאונורה דמיטרייבנה, אמו של יוליק. פאבליק יורה באקדח שברשותו וחותר למגע עם שוטרי המיליציה. בקרב היריות נגדם פאבליק נהרג.

שחקנים ודמויות
--------------

| שחקן | דמות |
| --- | --- |
| לאוניד יארמולניק | יוליק |
| אירינה סוקולובה | אלינור |
| ילנה יאקובלבה | ריטה |
| דניל ספיוואקובסקי | פאבליק |
| סרגיי גרמאש | טימור |
| ארטיום שאלימוב | יגור |
| מריאנה אילינה | אניה |
| סרגיי גזארוב | אדיק |
| אלווירה דנילין | גלינה |
| סרגיי סוסנובסקי |  |

פרסים ומועמדויות
----------------

* נשר הזהב — בקטגוריות הבימוי הטוב ביותר ושחקנית המשנה הטובה ביותר;
	+ מועמדות בקטגוריות: הסרט העלילתי הטוב ביותר, התסריט הטוב והפסקול הטוב.
* קינוטאבר — הפרס הנשיאותי לאנסמבל השחקנים.
* פסטיבל הסרטים הבינלאומי של מוסקבה — פרס הסרט הרוסי הטוב ביותר.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* "אחי החורג, פרנקנשטיין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "אחי החורג, פרנקנשטיין", באתר AllMovie (באנגלית)

* "אחי החורג, פרנקנשטיין", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  קדימון הסרט ביוטיוב

| סרטי ואלרי טודורובסקי |
| --- |
| סרטים בולטים | אחי החורג, פרנקנשטיין (2004) • מלחציים (2007) • המגונדרים (2008) • ההפשרה (2013) • בולשוי (2017) • אודסה (2019) • היפנוזה (2020) |
| שחקנים בולטים | יבגני ציגאנוב • לאוניד יארמולניק • יבגניה בריק • מקסים מטבייב |
| שותפים נוספים | **הפקה:** לאוניד יארמולניק • **צילום:** רומן וסיאנוב |
פרט ממיצג הווידאו "**מיתר**" (2005), המוצג במוזיאון יד ושם.
**אורי צייג** (נולד ב-1965) הוא סופר ואמן וידאו ארט ישראלי.

ביוגרפיה
--------

צייג נולד בקריית גת. בין השנים 1987-1990 למד בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים. יצירתו של צייג עוסקת ביחס שבין הדימוי החזותי לבין אופן בניית משמעות חברתית ופוליטית. רוב יצירותיו עשויות בטכניקות אמנות דיגיטליות כגון וידאו ארט, מיצבים וכדומה.

בשנת 1995 השתתף בתצוגת הביתן הישראלי בביאנלה של ונציה. במסגרת התערוכה הציג צייג מתקנים לגלויות ובהם דימויים שונים כגון "יער", "כדור" או "כתיבה מופשטת".

עבודתו "הכיכר העולמית/הסרט" (1996), שהוצגה במסגרת "ארטפוקוס" הראשון במוזיאון ישראל, הציגה תיעוד של משחק כדורגל שהתקיים בעיר לוד ובו השתמשו השחקנים בשני כדורים במקביל. הסטה זו של חוקי המשחק יצרה אופן התנהלות שונה מן השחקנים והצביעה על אופן הייצוג על ידי יצירת נראטיבים מקבילים. עבודה דומה, "Infinite" ("אינסוף"; 1998), התרחשה במעין זירה בה "שיחקו" רקדנים בכדורים בהתאם לחוקים שקבע עבורם צייג. 

בשנת 2005 יצר צייג עבודה לתצוגת קבע במוזיאון לתולדות השואה ביד ושם. העבודה, שמוצגת בחלל בסופו של מסלול הביקור במוזיאון, מציגה ציטוטים מכתבי יד, שירים ספרים וחומרים אחרים שנכתבו בזמן השואה וכתגובה לאחריה. טקסטים אלו "מגיחים" מתוך משטח של אותיות ומספרים. בפינה נוספת של החלל מוקרנים במפגש בין שני קירות תצלומים של ספרים וכתבי יד.

בשנת 2008 מונה צייג לראש המחלקה לעיצוב טקסטיל של בית הספר הגבוה ללימודי עיצוב ברמת גן, שנקר.

קישורים חיצוניים
----------------

* אורי צייג, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 276551
* NLI: 987007269282905171
* BnF: cb13616113w (data)
* GND: 121722627
* ISNI: 0000 0000 8133 2613
* LCCN: n2010045645
* RKD: 211844
* SUDOC: 098599569
* ULAN: 500334943
* VIAF: 54322119
* WorldCat: lccn-n2010045645

 |
**זמן קריאת שמע** הוא הזמן שבו ניתן לקיים את מצוות קריאת שמע מהתורה או מדרבנן, ולאחר זמן זה הפסיד את המצווה. זמן קריאת שמע של היום זמנו להלכה עד שלוש שעות, זמן קריאת שמע של הלילה זמנו מהתורה כל הלילה.

קריאת שמע של שחרית
------------------

תחילת זמן קריאת שמע היא "משיכיר את חברו הרגיל עמו קצת", ובדיעבד אם קרא מעלות השחר יצא.

אמנם לגבי סוף זמן קריאתה, נחלקו התנאים אם הוא בהנץ החמה או בסוף שלוש שעות זמניות, ולהלכה נפסק כדעה השנייה. 

באחרונים דנו מדוע זמנה של קריאת שמע של לילה הוא כל הלילה, ואילו ביום הוא רק עד שלוש שעות. מכוח קושיה זה הסיק רבי יוסף קארו בספרו כסף משנה, כי אכן מהתורה זמן קריאת שמע של שחרית הוא כל היום כולו, וחכמים הגבילו את זמנה עד שלוש שעות: 

> 
> יש שואלים מאי טעמא בשכבך דרשינן כל זמן שבני אדם שוכבים על מטתם... ולמה לא דרשו כן ובקומך כל זמן שבני אדם קמים דהיינו כל היום. ויש לאמר דאין הכא נמי דהכי דרשינן ליה ומשום הכי אמרינן הקורא מכאן ואילך לא הפסיד הברכות... ולכך הקדימו זמנה עד סוף שלש שעות ואסמכוה אקרא ובקומך בשעה שדרך בני אדם קמים ותדע דאסמכתא היא ולא עיקר פירושא דקרא דתלי טעמא עד סוף ג' שעות דשכן דרך בני מלכים לעמוד בשלש שעות ואטו בני מלכים מי הוו רובא דעלמא אלא ודאי כדאמרן כנ"ל
> 
> 
> 
> — כסף משנה על משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות קריאת שמע, פרק א', הלכה י"ב
> 

אמנם להלכה נקטו אחרונים רבים שהשיעור מהתורה הוא עד שלוש שעות.

שיעור שלוש השעות
----------------

בראשונים נחלקו האם שיעור שלוש שעות, הכוונה לשעות זמניות או לשעות שוות: הרא"ש כתב שהכוונה היא לשעות שוות, ולדעתו זמן קריאת שמע לעולם הוא עד שעה 9 ביום. אמנם רוב הפוסקים נקטו שכדעת הראשונים ששיעור 3 שעות הכוונה לשעות זמניות, ושיעורם משתנה לפי עונות השנה, אמנם יש שכתבו להחמיר כשתי הדעות, ויש שכתבו שאין להחמיר כנגד דעת השולחן ערוך והרמ"א.

מחלקות נוספת נחלקו הפוסקים היא מאימתי מתחילים לחשב 3 שעות אלו:

* לדעת המגן אברהם פוסק שאפילו לשיטת שלעניין פלג המנחה מודדים משקיעת החמה, לעניין קריאת שמע ותפילה מודדים מעלות השחר. את דבריו הוא מוכיח מתוספות.
* לדעת הגר"א והבעל התניא, מחלוקת הראשונים לגבי פלג המנחה תקפה גם לעניין זמן קריאת שמע ותפילה, ופסק ההלכה הוא כשיטות שהיום נמדד לפי הנץ והשקיעה.

### לאחר הזמן

מי שלא קראה בשעה זו יכול לקוראה עם ברכותיה עד סוף השעה הזמנית הרביעית, ויש הסוברים שיכול לקוראה עד חצות בברכותיה. לאחר מכן יקראנה בלא ברכותיה ויקבל על כך שכר כלימוד תורה. המובחר ביותר הוא לקרוא קריאת שמע סמוך להנץ החמה, ומיד להתפלל תפילת שחרית. תפילה שכזו, בה קריאת שמע נעשית סמוך להנץ החמה והתפילה מיד לאחריה נקראת תפילת ותיקין.

זמן קריאת שמע של ערבית
----------------------

תחילת הזמן היא בשעת צאת הכוכבים. לכתחילה יש לקרא לפני חצות הלילה, ואם לא הספיק, יקראנה לפני עלות השחר ולפחות לפני הנץ החמה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ט', עמוד ב'.
2. ↑  ראו פרי חדש אורח חיים סימן נח א.
3. ↑  רמב"ם בספר פאר הדור סי' מד.
4. ↑  ספר לחם שמים ליעב"ץ על מסכת ברכות. וכן בספרו מור וקציעה סימן א וסימן רלג, ובקצרה בשו"ת שאילת יעב"ץ ח"א סימן מ.
5. ↑  שו"ת אגרות משה או"ח ח"ב סימן כ.
6. ↑  סימן נ"ח ס"ק א'
7. ↑  ביאור הגר"א סימן נ"ח
**הוורד**
(למפת לונדון מוגדלת)**קנט**
**סארי**
**ברקשייר**
**בקינגהאם**
**הרטפורדשייר**
**אסקס**הוורד**הוורד**(למפת לונדון רגילה)**קנט**
**סארי**
**בר.**
**בקי.**
**הרטפורדשייר**
**אסקס**הוורד**הוורד**(למפת סאת'ק רגילה)הוורד**הוורד**(למפת סאת'ק מוגדלת)הוורד**הוורד**
**הוורד** (באנגלית: **The Rose**) היה תיאטרון שפעל בלונדון בתקופה האליזבתנית.

התיאטרון היה באזור בנקסייד בסאת'ק על הגדה הדרומית של התמזה - אזור שהיה מחוץ לשטח השיפוט של הסיטי של לונדון ועל כן לא חל עליו האיסור להפעיל תיאטראות שהיה בתוקף בלונדון עצמה.

הקמת התיאטרון
-------------

תיאטרון הוורד נבנה ב-1587 על ידי פיליפ הנסלו וג'ון צ'ולמלי. מספר שנים מאוחר יותר הורחב המבנה, שהיה מצולע בקוטר 21 מטרים, כך שיכיל כ-2000 צופים.

תיאטרון הוורד שימש את להקת אנשי האדמירל אשר שיחקה במחזות של כריסטופר מארלו והתחרתה בלהקת התיאטרון של ויליאם שייקספיר. בשנת 1605 ננטש המבנה.

חפירות ארכאולוגיות
------------------

בשנת 1989 היה חשש ששרידי המבנה יהרסו בשל פרויקטי פיתוח באזור. לאחר לחץ ציבורי שבראשו עמדו פגי אשקרופט ולורנס אוליבייה, הוחלט שהבנייה מעל שרידי המבנה לא תפגע בשרידים, ובפרויקט מיוחד נערכה במקום חפירה ארכאולוגית.

בשנת 1999 נפתח האתר לציבור ומוצגים בו ממצאים שנתגלו במקום.

ראו גם
------

* תיאטרון הגלוב

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטלים: |
| --- |
|  | **פורטל לונדון** |
|  | **הספרות** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הוורד** בוויקישיתוף
* הוורד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* תיאטרון הוורד
בתורת היחסות, **זמן עצמי** של עצם כלשהו הוא הזמן כפי שהוא נמדד על ידי שעון דמיוני הצמוד לאותו העצם ונע עמו.

הגדרה מתמטית
------------

איור הממחיש את התארכות הזמן. המערכת באיור הימני נקראת "המערכת הנייחת" ולזמן הנמדד בה קוראים "**הזמן העצמי**". המערכת באיור השמאלי נעה במהירות קבועה v בניצב לכיוון התקדמות קרן האור.
בתורת היחסות מתארים את מסלולו של חלקיק על ידי משוואה פרמטרית


x

μ

=

x

μ

(
s
)

{\displaystyle x^{\mu }=x^{\mu }(s)}

{\displaystyle x^{\mu }=x^{\mu }(s)}
כאשר s פרמטר סקלרי (כלומר סקלר של לורנץ) ו-{\displaystyle x^{\mu }} הוא ה-4-וקטור של המקום והזמן של החלקיק. מתוך משוואה זו ניתן להגדיר סקלר \tau כך, {\displaystyle c^{2}d\tau ^{2}=dx^{\mu }dx\_{\mu }}. מקובל למעשה להשתמש בו בתור הפרמטר הסקלרי, כלומר
{\displaystyle x^{\mu }=x^{\mu }(\tau )}. פרמטר זה נקרא ה"זמן העצמי" של החלקיק. הגודל {\displaystyle dx^{\mu }} מפורש כאן בתור ההפרש הדיפרנציאלי בין המקום והזמן של החלקיק ברגע הנתון ובין המקום והזמן שהוא יהיה בהם "ברגע הבא", כלומר השינוי הדיפרנציאלי במיקומו במרחב-זמן. בתורת היחסות הפרטית שינוי זה נתון על ידי:

{\displaystyle c^{2}d\tau ^{2}=c^{2}dt^{2}-d{\vec {x}}^{2}}
כאשר {\displaystyle d{\vec {x}}} הוא השינוי במקומו של החלקיק שהתרחש בפרק הזמן dt.

הקשר בין \tau כפי שהוגדר לבין ההגדרה שלו כ"זמן עצמי" מתקבל כאשר מיישמים את ההגדרה במערכת שבה החלקיק במנוחה, משום שבמקרה זה אין הפרש במקום (החלקיק נח) כלומר

{\displaystyle d\tau ^{2}=dt^{2}}
ועל כן זהו הזמן, כפי שהוא נמדד במערכת שבה החלקיק נח, כלומר כפי שהוא נמדד על ידי שעון דמיוני הצמוד לחלקיק.

זמן עצמי הוא הזמן הקצר ביותר בין שני אירועים. עבור צופה במערכת שבה החלקיק משנה את מיקומו, פרק הזמן בין האירועים יתארך ויעמוד על

{\displaystyle dt=\gamma (v)d\tau ={\frac {d\tau }{\sqrt {1-(v^{2}/c^{2})}}}>d\tau }

ראו גם
------

* תורת היחסות הפרטית
* פרדוקס התאומים
* התארכות הזמן

קישורים חיצוניים
----------------
**רוזנות הסן-דרמשטאדט** הייתה מדינה באימפריה הרומית הקדושה, שהתפצלה מרוזנות הסן בשנת 1567, והועלתה בשנת 1806 למעמד של דוכסות גדולה.

היסטוריה
--------

לאחר מותו של פיליפ הראשון, רוזן הסן, חולקה נחלתו בין בניו, בנו הצעיר גאורג הראשון, רוזן הסן-דרמשטאדט ירש את החלק הדרומי של הנחלה סביב דרמשטאדט, ואילו אחיו ירשו את שאר הנחלה. בשנת 1583 מת פיליפ השני, רוזן הסן-ריינפלס, ובשנת 1604 מת לודוויג הרביעי, רוזן הסן-מרבורג, ובעקבות מותם פרצה מלחמה בין רוזנות הסן-קאסל לרוזנות הסן-דרמשטאדט על חלוקת הירושה. בנוסף היה יריבות בין הרוזנויות עקב כך שרוזנות הסן-קאסל הייתה קלוויניסטית, ואילו רוזנות הסן-דרמשטאדט הייתה לותרנית.

במהלך מלחמת שלושים השנים לחמו הרוזנויות זו בזו, מכיוון שרוזנות הסן-קאסל צידדה בנסיכים הפרוטסטנטים, ואילו רוזנות הסן-דרמשטאדט צידדה בקיסר ובבית הבסבורג. בשלום וסטפליה קיבלה רוזנות הסן-קאסל שטחים על חשבון רוזנות הסן-דרמשטאדט בהסן העליונה סביב מרבורג.

בשנת 1736 שוב התגלע סכסוך בין שתי הרוזנויות, על ירושת רוזנות הנאו-ליכטנברג, ובסופו הוחלט על חלוקת הנחלה.

בשנת 1803 הוחלט על חילוט נכסי הכנסייה באימפריה, וחלוקתם בין הנסיכויות החילוניות. בעקבות זאת גדלה הרוזנות באופן משמעותי, על ידי צירוף שטחים מהנסיכויות של קלן, מיינץ, ווורמס, ובעיקר את דוכסות וסטפאליה, ובשנת 1806 שודרגה הרוזנות למעמד של דוכסות גדולה.

רוזני הסן-דארמשטאדט
-------------------

* גאורג הראשון, רוזן הסן-דרמשטאדט (1567–1596)
* לודוויג החמישי, רוזן הסן-דרמשטאדט (1596–1626)
* גאורג השני, רוזן הסן-דרמשטאדט (1626–1661)
* לודוויג השישי, רוזן הסן-דרמשטאדט (1661–1678)
* לודוויג השביעי, רוזן הסן-דרמשטאדט (1678)
* ארנסט לודוויג, רוזן הסן-דרמשטאדט (1678–1739)
* לודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטאדט (1739–1768)
* לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט (1768–1790)
* לודוויג העשירי, רוזן הסן-דרמשטאדט (1790–1806)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוזנות הסן-דרמשטאדט** בוויקישיתוף
* מפת החלק הצפוני של הסן-דרמשטאדט בשנת 1789
* מפת החלק הדרומי של הסן-דרמשטאדט בשנת 1789
* הסה-דרמשטט (דוכסות גדולה), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007564482205171
* GND: 4072471-2
* LCCN: n83009475
* VIAF: 126702415
* WorldCat: lccn-n83009475

 |