המונח "יצחק בן שמואל" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו יצחק בן שמואל (פירושונים).
 המונח "ר"י" מפנה לכאן. לערך העוסק בשנה העברית ה'ר"י (1449–1450), ראו ה'ר"י.

רבי **יצחק בן שמואל הזקן** מדַמְפִּיֶיר (או **דַנְפִּיֶיר**; בכתיבה הרבנית המקובלת: **דנפירא**. בצרפתית מודרנית: Dampierre-Sur-Aube (צר')), ובכינויו הנפוץ **ר"י הזקן** או **רבינו יצחק בעל התוספות**, היה מראשוני בעלי התוספות במאה ה-12 וממייסדי המפעל אדיר-ההיקף של התוספות. מראשות ישיבתו בדמפייר ניצח ר"י הזקן, אחיינו של רבנו תם, על כל יצירתם המוקדמת של התוספות.

מלבד יצירתו התלמודית-תאורטית, היה ר"י גם גדול הדור, ופסקי ההלכה שכתב שוגרו לכל רחבי אירופה; בנוסף לכך עסק בכתיבת פירושים למקרא.

משפחתו
------

אמו של ר"י (שמה היה ככל הנראה מרים) הייתה בתם של רבינו מאיר בן שמואל "אבי הרבנים" ויוכבד בת רש"י, ואחותם של גדולי הדור, נכדי רש"י: רבי יעקב (רבנו תם), רבי שמואל (רשב"ם), רבי יצחק (ריב"ם) ורבי שלמה ("אבי הדייקנים"). אביו היה רבינו שמואל החסיד מוויטרי, בן רבינו שמחה מוויטרי תלמיד רש"י ועורך מחזור ויטרי.

ר"י נישא לבִתו של רבי יהודה מפריז בן רבי יום טוב, מבעלי התוספות; אביו של רבי יהודה הוא רבינו יום טוב מפלייזא שהיה בנם של הריב"ן ושל מרים בת רש"י. חותנו של ר"י, רבי יהודה בן רבי יום טוב, נשא לאשה את אלמנת רבו ריב"ם, אחי רשב"ם ורבנו תם (דודני אביו). לרבי יהודה היו שני בנים נוספים, גיסיו של ר"י: רבי שלמה (ששאלה שהפנה לגיסו ר"י הזקן מצויה באור זרוע ור"י אף מציע קושיא משמו), ורבי יצחק, שהיה אביו של רבינו יהודה שירליאון מפריז.

ראו להלן עץ משפחה.

כינויו
------

שמו המקובל, **ר"י הזקן**, ניתן לו כדי להבחין בינו לבין אחד מגדולי תלמידיו, רבינו יצחק בן אברהם משאנץ; תלמידו זה היה יורשו בראשות ישיבת דמפייר, ולכן כונה אף הוא "ר"י מדנפירא". לכן מכונה בדרך כלל רבינו יצחק בן שמואל בשם "ר"י הזקן", ותלמידו רבינו יצחק בן אברהם מכונה "ר"י הבחור" או ריצב"א. בחיבורי התוספות כונה ר"י לפעמים גם בשם "רבינו הקדוש".

קורות חייו
----------

תאריכי לידתו ופטירתו של ר"י הזקן אינם ידועים בוודאות. שנת לידתו מתוארכת סביב שנת ד'תתע"ה (1115). תאריך פטירתו בלוח העברי הוא כ"ז בתשרי. היו ששיערו ששנת פטירתו היא ב-ד'תתקל"ה (1175), אך הוכח שהיא בין השנים ד'תתקמ"ה (1185) – ד'תתקנ"ט (1199), כשההשערה הקרובה יותר היא לכיוון ד'תתקמ"ח (1188) – ד'תתק"נ (1190). ניתן לדעת בוודאות שנפטר רק לאחר רציחת בנו רבי אלחנן בשנת ד'תתקמ"ד (1184).

דודיו של רבי יצחק היו ראשוני בעלי התוספות, והם האחים רבנו תם, רשב"ם וריב"ם. רבנו תם, הפָּעיל שבין האחים, היה מנהיגה של יהדות צרפת ובעל השפעה גדולה על יהדות אשכנז; נוסף על כך, לאחר עקירתו מעיר מולדתו רמרו אל עירו של סבו רש"י, טרוייש, הקים שם רבנו תם ישיבה גדולה בראשותו, ובה למדו "תלמידים לרוב בלי מספר", כלשונו של רבי שלמה לוריא, וממנה יצאו רוב גדולי הדור לעתיד. ר"י הזקן למד בצעירותו אצל דודו ריב"ם, אולם הריב"ם נפטר בגיל מוקדם, ולאחר מכן למד ר"י בישיבתו של רבינו תם בטרוייש, אליה בא ר"י מעירו רמרו. ר"י היה מקורב מאוד לרבנו תם, והיה שרוי עמו בידידות עמוקה; הם התנצחו זה עם זה בהלכה פעמים רבות, וכאשר צדק ר"י בדבריו הודה לו רבנו תם וקיבל ממנו. בשלב מסוים שב רבי יצחק לרמרו והקים בה ישיבה, עוד בחייו של רבנו תם; לאחר מכן העתיק את ישיבתו לעיר דמפייר.

רבנו תם נפטר בשנת ד'תתקל"א (1171), ואז היה ר"י הזקן כבר בן למעלה מחמישים; עם מות דודו נעשה רבי יצחק לגדול הדור, ורבים מתלמידיו הוותיקים של רבינו תם עברו לישיבתו, כשהבולטים שבהם הם רבנו שמשון משאנץ ואחיו הריצב"א (שהיו קרובים מרוחקים של ר"י). אז הפכה ישיבת דמפייר לבית יוצר לתוספות, והחלה נהירה אדירה אליה מכל קצוות אירופה; ור"י, העומד בראשה, נחשב לגדול בעלי התוספות יחד עם דודו רבינו תם, שכן כל בעלי התוספות היו תלמידיהם, דנו ביסודות שהניחו ואחזו בשיטתם.

ר"י חיבר קובצי תוספות רבים, ששימשו בסיס לכל יצירת הענק של התוספות; מלבד זאת, מצויות גם תשובות רבות שהשיב בהלכה להמוני שואליו מצרפת ומחוץ לה. בתשובותיו הוא מזכיר את סבתו מרים בתו של רש"י, ואת אלווינא בתו של הריב"ן. ר"י היה מורם של רבים מחכמי אשכנז וצרפת, ומגדולי תלמידיו בצרפת הם רבי יהודה שירליאון, רבי שמשון מקוצי והאחים הש"ר משאנץ והריצב"א, ובאשכנז רבי יהודה בן קלונימוס משפיירא, ורבי אברהם בן עזריאל תלמיד רבי ברוך מרגנשבורג ומחבר הספר "ערוגת הבשם".[דרוש מקור]

ישיבתו הייתה אבן שואבת לתלמידי חכמים, ושמו של רבי יצחק נישא והתפרסם בכל אירופה, כשתלמידיו ומבקשי תורתו פרושים מצרפת ועד אשכנז ובוהמיה, ומאנגליה ועד איטליה. שאלות רבות שוגרו אליו בכל תחומי ההלכה, ביניהן מגדולי דורו כמו רבינו חיים הכהן מפריז, רבי יוסף מאורליינש (בכור שור), רבינו נחמיה, והקדוש רבי יום טוב מיואני - תלמידי רבנו תם, רבי יוסף ב"ר משה מטרוייש (רבינו פורת) תלמיד רשב"ם, רבי אשר מלוניל מפרובאנס תלמיד הרז"ה, רבי ברוך מרגנשבורג תלמיד הריב"ם, רבינו יואל הלוי מבונא אבי הראבי"ה, רבי משה מלונדריש (לונדון), רבי שמואל מאניוב (אולי היא אנז'ו), חכמי לוניל, ורבים אחרים.

רבי מנחם בן זרח כותב בהקדמתו לספרו "צידה לדרך":

"**רבינו יצחק** בן אחותו של רבנו תם, הנודע [בשם] 'בעל התוספות', אשר למד ולימד בישיבה; כי העידו לי רבותי הצרפתים בשם רבותם, כי נודע ונתפרסם שהיו לומדים לפניו שישים רבנים, שכל אחד מהם היה שומע ההלכה שהיה מגיד, גם היה לומד כל אחד לבדו מסכתא שלא היה לומד חבירו, והיו חוזרין על פה; ולא היה מגיד רבינו יצחק הלכה שלא היה בפיהם בין כולם כל הגמרא [=כל הש"ס] בין עיניהם באותה הגדה, עד שנתבררו להם כל ספיקות שבגמרא. וכל הלכה ומאמר תנא או אמורא שנראה היפך או סתירה במקום אחר, יישב ותיקן על אופנו, כאשר מבואר לכל מי שראה תוספותם ושאלותם ותשובתם ופירושם וההשגות שהשיגו [רבנו תם ור"י] על זקנם רבינו שלמה."

ואכן תלמידיו מזכירים את הערותיו על תוספותיהם שישבו ופירשו לפניו.

ר"י נשא לו לאשה את בתו של רבי יהודה מפריז, נכדם של הריב"ן ומרים בת רש"י. ממנה נולד לו בנו אלחנן, לימים אחד מתלמידיו הגדולים; בין הבן לאביו שררו יחסים חמים, ורבי יצחק היה מפלפל עמו בהלכה, דורש בעצתו ואף מעיין בחיבוריו של רבי אלחנן, שהפך גם הוא לאחד מגדולי בעלי התוספות. רבי אלחנן שימש מעין מזכיר לאביו הגדול, והיה כותב את תשובותיו של ר"י למענו ורושם את דבריו.

בשנת ד'תתקמ"ד (1184), עוד בחייו של ר"י, נרצח רבי אלחנן על קידוש השם, מאורע שהיה קשה מאוד לאב השכול. רבי אלחנן הותיר אחריו בן יחיד, שמואל, שנולד בשנה בה נרצח אביו; התינוק הובא לבית סבו רבי יצחק, ור"י גידל בביתו את היתום כל ימיו.

ר"י הזקן נפטר בשיבה טובה בין השנים ד'תתקמ"ח (1188) – ד'תתק"ן (1190), ונקבר ברמרו.

לאחר מות ר"י הזקן הפכו האחים רבינו שמשון משאנץ והריצב"א ליורשיו התורניים, כאשר הריצב"א מילא את מקומו בראשות בית המדרש של דנפירא ואילו אחיו חזר אל שאנץ, עיר הולדתם, והפך שם למקור הוראה ופלפול עיקרי – הש"ר משאנץ הוא שנחשב בדרך כלל ליורשו הרוחני ולתלמידו המובהק של ר"י הזקן. גם תלמידיו האחרים נעשו אז למורי הוראה ורבנים מגדולי הדור, כאשר הוקמה בפריז ישיבתו של רבי יהודה שירליאון, ובטרוייש ישיבתו של רבינו שלמה הקדוש מדרוייש.

שיטתו
-----

ר"י הזקן הגדיל את העיון והחקירה בתלמוד הבבלי יותר מכל קודמיו לפניו, ובדקדוקי התלמוד לא קם כמוהו לפניו ולאחריו; המהפכה התורנית והשיטה הלימודית שיצר הפכו נחלה לדורות עולם, והחותם שהותיר בפירוש התלמוד ובאופן לימודו הוא בולט וייחודי, הן בפן הלימודי-תאורטי והן בפן ההלכתי-מעשי. בכל הדורות שלאחריו נלמד התלמוד הבבלי בשיטה אותה הנחיל ר"י לתלמידיו.

ר"י הוא שהניח, לצד דודו רבנו תם, את היסודות ליצירתם של בעלי התוספות. עד לבעלי התוספות עסקה הספרות היהודית שמתקופת חיבור התלמוד ואילך בחיבורי קובצי הלכות או פירושים שונים לתורה שבכתב ולתורה שבעל-פה; בעלי התוספות פתחו נתיב חדש בצורת הלימוד המקובלת, ושמו להם למטרה ליישב את כל הסתירות שמצאו בתלמוד, מתוך הבנתם את התלמוד כ"כדור" – יצירה הרמוניסטית חסרת תחילה וסוף – ולא כ"קו", לו יש תחילה וסוף ובכל סתירה המצויה בו ניתן לומר כי התלמוד חזר בו מדבריו הראשונים. לנגד עיניהם של בעלי התוספות עמד חומר פרשני רב, החל מתלמוד ירושלמי ומדרשי אגדה והלכה וכלה בספרות הגאונים, והם השתמשו בו כדי לבאר את התלמוד בצורה מקיפה. מפעל התוספות הוא מהישגיה הגדולים ביותר של הרוח היוצרת בישראל בימי הביניים, ומהווה גורם עיקרי בהתפתחותה של ההלכה בתקופה ההיא.

תורתו ודבריו של ר"י הם ייחודיים מכמה צדדים: ראשית, משנתו עברה דרך כור מבחנם של שישים רבנים מתלמידיו שכל אחד מהם ייחד לו מסכת לבקיאות, לשם הארת דברים מכל חלקי התלמוד, ולכן תורתו של ר"י בהירה וסדורה היטב; ושנית, תורתו נמסרה לדורות בידי תלמידו רבינו שמשון משאנץ בתוספותיו, שבעריכתו של רבינו אליעזר מטוך נעשו לנחלת כל לומדי התורה שבעל-פה.

את עיקר תורתו למד מדודו רבנו תם, שהיה רבו המובהק ולו רחש כבוד רב והערכה עצומה; כאשר נפגש במאמר של רבנו תם שהיה מנוגד לדעתו שלו, כמעט תמיד ביטל דבריו מפני דברי דודו ורבו אולם לא נמנע גם מלחלוק על ר"ת במקומות שסבר שלא כדעתו, אף בהלכה למעשה. עוד למד גם מפי דודו ריב"ם, והוא מביא דברים בשמו ובשם הריב"א תלמיד רש"י. ענף עיקרי בפלפולו של ר"י בתלמוד היה העיסוק בדברי אבי זקנתו, רש"י, על פירושיו הוא משיג במקומות רבים בתוספותיו. כדודו ר"ת, אף ר"י לא נמנע מלחלוק אף על הגאונים, שקדמו לו.

כאשר הופנתה לר"י שאלה בעניין בשר בחלב, ערך ר"י בירור רחב-היקף אצל נשות משפחתו, כיוון שאפילו "אם אינם נביאות, בנות נביאים הם וגדולי הדור, ויש לי לסמוך על המנהג"; ובתשובתו הוא מספר כי בנידון זה שאל תחילה "את הגברת חמותי, אלמנת דודי הר' יצחק דהוי מרי דעובדא, היאך נוהגות הנשים בדבר זה", והיא השיבה לו כי מנהגה להקל בנידון, וכי מימיה לא ראתה שמחמירים בדבר זה, "לא בביתו של הרב הר' יצחק, ולא בבית זקני הרב ר' מאיר חמיה"; לאחר מכן שאל ר"י את "מרת שלימה אשת הר"ר אליעזר (שהיה דודו של חותנו של ר"י, ובן-דודה של אמו של ר"י), שתופסת מנהג אמה מרת מרים בתו של ר' שלמה, ו[היא] בת הר"ר יהודה זקיני חתן רש"י", ואף היא הקלה בנידון; לעומתן, "מרת מרים אשת דודי רבנו תם" נהגה להחמיר בדבר, ו"לא נודע לי אם על פי דודי עשתה, או על פי בעלה הראשון, ה"ר אברהם, שהיה רגיל בחומרות". ועל כן מסיים ר"י כי "אם על פי הקדוש [=ר"ת] עשתה, אבטל קצת דבריי ומנהג הגברות שבכאן [כדי] לאחוז [בדעת ר"ת]; כי גם לי ראוי ללכת אחרי רבי, אם על פיו היה - אע"פ שיש בידי טעם להעמיד כמנהג שאומרת חמותי, שהייתה בבית זקיני רבי מאיר ודודי הר"ר יצחק - כי לא מלאני ליבי לחלוק על דברי רבותינו, להקל בזאת לעצמי. ... והסומך על מנהג בית זקיני ודודי, לא אענשנו."

אף על פי שלאחר פטירת ר"י הזקן הלכו בדרכו רוב חכמי צרפת, ובראשם רבינו שמשון משאנץ, ועיקר עסקם היה לפלפל בדבריו – שונה מכלל זה היה הריצב"א, אשר פעמים מרובות חלק על דברי רבו וחידש שיטות שונות וייחודיות ללימוד הש"ס, ובדרכו זו הלכו אף חלק מחכמי איוורא שהיו תלמידיו.

לדמותו
------

רבי יצחק היה נערץ על כל סביביו. בדמותו הציבורית היה ר"י סמכות תורנית שהנהיגה ברמה את כל יהודי אירופה; מכל קצוות היבשת הריצו אליו השואלים את ספיקותיהם, ותלמידים נהרו לפתחו מכל הארצות. מעמדו השתווה רק לסמכותו של דודו רבנו תם לפניו.

גם בדמותו האישית היה רבי יצחק אדם משכמו ומעלה. רבי יצחק היה ענוותן גדול מטבעו, ולכל שואליו השיב בכניעות ובשפל רוח, ואף בפסקיו מעולם לא עמד על דעתו בתוקף כנגד דברי אחרים. כמעט בכל עת שראה כי רש"י או רבנו תם, רבותיו, סברו להלכה שלא כמותו, ביטל את דעתו מיד מפני דבריהם. בתשובותיו הוא כותב כי את "דברי רש"י אין לעקור ולהקל בלא ראיה ברורה". מחמת הליכותיו הצנועות והרכות הפך לפוסק המוסכם על הכל, ופסקיו נתקבלו על רבים מהפוסקים שבאו בעקבותיו.

למרות העליונות המוחלטת שנתנו בני דורו לפסקיו, ר"י עצמו ברח תמיד מן ההוראה ולא היה סומך על פסקיו שלו כלל. באחת מתשובותיו כותב ר"י, "אבל לא מלאני לבי מעולם להתיר אפילו לאחרים, וכל שכן לעצמי, לפי שאין בידי קבלה בדבר, ... וטוב בעיני שישאלו לאחרים ואל יסמכו על סברתי."

ר"י הזקן סיגף את עצמו בתעניות רבות, ובתוספות מובא כי היה צם בכל יום ראשון בשבוע.

ר"י נהג על עצמו חומרות רבות, ואף בדברים בהם היה פוסק להלכה להקל, חשש להקל לעצמו; לדוגמה, נהג להתענות שני ימים ביום הכיפורים, מספק. בתוספות הביאו שלדעת רבנו תם, דין הגמרא לפיו יש לאדם להמתין בבית הכנסת עד שיסיים חברו את תפילתו, נאמר רק בזמן התלמוד אז היו בתי הכנסת מרוחקים מהעיר, וסכנה הייתה להימצא בהם ביחידות, אך לא בזמננו אנו; אך אף שר"י קיבל את סברתו של רבנו תם להלכה, מסופר שם כי הוא עצמו היה מתפלל ארוכות ומאחֵר בתפילתו ומאריך בה עד שיצאו כולם, ואם כששהה שם היה אי-מי נכנס לבית הכנסת ומתחיל אז להתפלל, היה רבי יצחק מחכה שיצא ומעיין בספר עד שיגמרו כל הנוכחים את תפלתם.

נכדו, רבי שמואל בן הקדוש רבי אלחנן, מביא פעמים מספר הנהגות שראה אצל סבו.

מורשתו וההערכה לדמותו
---------------------

ר"י הזקן הוא המחבר הראשון של התוספות, ובחיבורי הראשונים הוא מכונה גם "בעל התוספות" סתם. במפעלו זה יצר שיטת לימוד חדשה בתכלית בעולם התורני, שענפיה מגיעים עד לימינו אנו. רבי מנחם בן זרח בעל ה"צידה לדרך" טוען בהקדמתו לספרו כי כל לימוד התלמוד הבבלי בימינו נובע מפעילותם של רש"י ובעלי התוספות.

כל מאות בעלי התוספות שבאו אחריו הניחו להם ליסוד את דברי ר"י ורבנו תם, הן ביישוב סוגיות סותרות והן בפסקי הלכות, ואף אם חלקו עליהם או פירשו בדרך שונה תמיד היו להם דבריו ליסוד. כפי שכותב תלמידו הסמ"ג בהקדמתו לספרו, ר"י נמנה - יחד עם רש"י ורבנו תם - כאחד מגדולי החכמים אשר כל חכמי ישראל האחרונים שותים את דבריהם.

רבינו ישעיה הזקן מטראני כתב בתשובותיו: "תחילת כל דבר אני משיב לאדוני על מה שכתבת אלי שלא אחלוק על הרב הגדול **רבינו יצחק** זצ"ל, חלילה לי מעשות זאת ולא עלתה במחשבה כחולק עליו, ומה אני נחשב - פרעוש אחד, כתרגומו, כנגד תלמידו; אף כי בדבֵּר אחרי המלך!"

המהרש"ל כתב בספרו 'ים של שלמה': "מצאתי בתשובות הרא"ש שכתב, שהאיש רבי משה בר מימון גדול היה מאוד בכל החכמות, מכל מקום כשהוא חולק עם רבנו תם ור"י - שלא לשמוע אליו, אלא לילך אחרי בעלי התוספות. כי קבלה בידו, שרבינו תם ור"י הצרפתים היו גדולים בחכמה ובמניין יותר מן הרמב"ם."

תלמידיו
-------

מבין תלמידיו הידועים לנו, המפורסמים שבהם הם אלו:

* רבי שמשון בן אברהם משאנץ (ר"ש משאנץ) - מחבר תוספות שאנץ, מראשי עליית בעלי התוספות לארץ ישראל. תלמידו הגדול של ר"י וממשיך דרכו הלימודית.
* רבי יצחק בן אברהם משאנץ, הריצב"א - אחיו של הר"ש משאנץ. תלמיד מובהק של ר"י ויורשו בראשות ישיבת דמפייר.
* רבי ברוך בן יצחק, מחבר ספר התרומה והתוספות למסכת זבחים, ומן העולים לארץ ישראל. מתלמידיו המובהקים ביותר של ר"י, ולאחר מכן מתלמידי הריצב"א.
* רבי שמואל הבחור בן יוסף מוורדון, שלמד לפני כן אצל רבנו תם.
* רבי משה הכהן האשכנזי ממגנצא, מתלמידי רבנו תם, חברו של הראב"ן ואביו של רבי יהודה מפרידבורג (מרבותיו של מהר"ם מרוטנבורג).
* בנו של ר"י, רבי אלחנן בן יצחק, שכונה 'הקדוש מדנפירא', ושימש כמזכיר של אביו. ר"י אביו היה קשור אליו מאוד, דן עמו רבות בהלכה, עיין בחיבוריו והביא בתוספותיו מדבריו, לאחר הירצחו.
* רבי יהודה שירליאון מפריז, שלמד בצוותא עם רבי אלחנן בנו של ר"י. מתלמידיו המובהקים של ר"י ומממלאי מקומו.
* ראב"ן הירחי מלוניל, בעל ספר המנהיג, שלמד אצל ר"י בישיבתו שבדמפייר, ואף מוסר דברים מפי בנו רבי אלחנן.
* הקדוש רבי אליהו מיורק.
* רבי משה בן יעקב מביהם (בוהמיה).
* רבי עזרא הנביא, המכונה "הרב הנביא ממוקונטור". פוסק, מקובל וממחשבי הקצין.
* רבי שמשון (או שמעון) מיונביל.
* רבי מנחם בן וורדימס (או וורדינוס) מפריז.
* רבי אליעזר בן שמואל מווירונא שבאיטליה, חברו של הרי"ד.
* רבי יהודה ב"ר יצחק מבירינא (אולי היא Brienne-le-Château שבחבל אוב), שחיבר תוספות על מסכת עבודה זרה.
* רבי דוד ממץ, בין העולים לארץ ישראל בעליית בעלי התוספות שבראשות הש"ר משאנץ.
* רבי יוסף מקלצון איש ירושלים, אף הוא מהעולים לארץ ישראל בעליית בעלי התוספות.
* הריב"ק (רבי יהודה בן קלונימוס) משפיירא.
* רבינו שמשון מקוצי - הש"ר מקוצי, מצעירי תלמידיו של ר"י ומממלאי מקומו.
* רבי משה מקוצי, בעל הסמ"ג, גיסו של רבי שמשון מקוצי. מאוחר יותר היה תלמידו של רבי יהודה שירליאון.
* נכדו של ר"י, רבי שמואל בן הקדוש רבי אלחנן, עורך התוספות למסכת מועד קטן. אחר מות סבו למד אצל ממשיך דרכו הריצב"א.
* רבי שלמה מטרויש (המכונה 'הקדוש מדרויש'), מתלמידי ר"י הצעירים; אחר מות רבו למד אצל הריצב"א. רבו של רבי שמואל מפלייזא. ישיבה בראשותו נפתחה בטרויש אחר פטירת רבו ר"י.
* רבי יעקב בן מאיר מפרובאנס. מאוחר יותר למד אצל הריצב"א.
* רבינו טוביה. מאוחר יותר למד אצל הריצב"א.
* רבי שמואל מאנז'ו.
* ייתכן שגם רבי משה ב"ר שניאור מאייוורא, תלמיד הריצב"א ומייסד שיטת אייוורא, היה תלמיד ר"י.

ועוד תלמידים לרוב, שחלקם מוכרים לנו ורובם אינם ידועים לנו.

חיבוריו
-------

ר"י חיבר תשובות ופסקים רבים, שרובם אינם נמצאים בידינו; כמה מהם נדפסו על ידי הרב משה יהודה בלוי בספר "שיטת הקדמונים" על מסכת עבודה זרה, בניו יורק ה'תשנ"א. רוב התשובות שבקובץ הועתקו בידי תלמידיו של ר"י, רבינו אלחנן בנו והר"ש משאנץ. פסקים אחרים שלו נדפסו על ידי שמחה אסף בספר היובל לכבוד אלכסנדר מרכס, ניו יורק ה'תש"י. תשובות רבות שלו מצויות גם בספרי ההלכה של הראשונים כמו המרדכי, האור זרוע, הגהות מיימוניות ועוד.

נוסף לתוספותיו ותשובותיו המרובות, לא הזניח ר"י את לימוד התנ"ך, וכתב אף פירוש על התורה, שנקרא ככל הנראה "ליקוטי מדרש"; פירושיו מובאים כמה פעמים בחזקוני ובפירושי ראשונים נוספים שעל התורה. מלבד זאת, ככל הנראה כתב ר"י גם מספר פיוטים. נוסף לכך חיבר אף פירוש להלכות הרי"ף, אשר הרא"ש מצטט ממנו פעמים מספר. על פי השמועה היה לר"י יד אף בתורת הנסתר.

מוזכר גם כי ר"י חיבר קונטרס על תיקון הגט.

בש"ס וילנא הודפס בצד גיליון הגמרא במסכת קידושין פירוש בשם **"תוספות ר"י הזקן"**, אך הזיהוי הופרך כבר בש"ס ווילנא עצמו (בדבריהם שבשער כל מסכת) על פי המובאות של ספרים מאוחרים כמו פירושי הרמב"ם או ספר התרומה (תלמידו של ר"י) בפירוש זה. לבסוף הוכח על פי סגנונו כי הכותב הוא רבי אברהם מן ההר, בן המאה ה-14.

בשנת 2001 נתגלה כתב יד המכיל פירושים מדברי בעלי התוספות ובעיקר מר"י הזקן. עיקרו של הקובץ הוא על מסכת שבת (החל בדף י"ג), וההשערה הנבדקת היא שהכותב היה מתלמידיו של ר"י הזקן, משום שעל חלק מהדברים נחתם מ"ר = מפי רבי, חתימה האופיינית לתלמידי ר"י. כמה מהדברים שבקובץ מצויים בתוספות המצויים שנדפסו בש"ס וילנא למסכת שבת. כמו כן, מכיל הקובץ תוספות שחוברו על ידי תלמידי רבינו תם, ריב"א, רשב"ם, ראב"ן, רבי אליעזר ממיץ, ר"י פורת, ואחרים. כתב היד פורסם בצירוף מבוא והערות על ידי הרב אברהם שושנה בשנת 2007.

משפחת רש"י
----------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | יצחק הצרפתי |  |
|
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |   |   |  |
|
|  |  |  |  |  | שמואל |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | רש"י |  |
|
|  |  |  |  |  |  |   |   |  |  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|  |  |  |  |  | רבי מאיר |   | יוכבד |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | רחל |  | שמחה |  |  | מרים |   | ריב"ן |  |  |
|   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |   |   |  |  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
| רשב"ם |  | ר"ת |   | מרים |   | שמשון מפלייזא |  | רבי יצחק בן רבי מאיר |  | שלמה |  | מרים |   | רבינו שמואל מוויטרי |  | רבינו יום טוב מפלייזא |  | אליעזר |  |
|   |   |   |   |   |
|  |   |   |  |  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |   |   |  |  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
| יצחק |  | יוסף |   | שלמה |  | אברהם משאנץ |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |   |   |  |   |   | רבי יהודה בן יום טוב |  | יוסף |  |
|   |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | ר"י הזקן |   |   |  |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | ריצב"א(ריב"א הבחור) |   | רבינו שמשון משאנץ |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |   |   |  |  | יצחק |
|
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | רבנו אלחנן |  |  |   |   |
|
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | רבי יעקב |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |   |   |  |  | יהודה שירליאון |  |  |
|
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | שמואל |  |
|
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | רבי שמואל מעכו |  |
|

### מקרא

      - גיס

לקריאה נוספת
------------

* פנחס רוט ואברהם (רמי) ריינר (עורכים), **תשובות ר' יצחק בן שמואל מדמפייר (ר"י הזקן)**, הוצאת מקיצי נרדמים, ירושלים, 2020
* נפתלי יעקב הכהן, **אוצר הגדולים אלופי יעקב**, חיפה 1967, כרך חמישי ערך תתתרסט
* שמואל יוסף פין, **כנסת ישראל**, וורשה תרמ"ז, עמ' 607
* אברהם שושנה, **תוספות ר"י הזקן ותלמידו** (יוצא לאור לראשונה על פי כתב יד גינצבורג בצירוף מראי מקומות וציונים הערות וביאורים, מבוא ומפתחות, פרקים א'-ו'), ירושלים תשס"ז

קישורים חיצוניים
----------------

* סולומון שכטר ומ' זליגסון, יצחק בן שמואל הזקן, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
* תוספות לתלמידי ר"י הזקן (בבא קמא) באתר כתבים עבריים
* תשובות ופסקים לר"י הזקן על הלכות אסור והתר - באתר כתבים עבריים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראה א"א אורבך, בעלי התוס' חלק א' עמ' 228 הערה 8. ייתכן שזוהי "מרת מרים בת בתו של רבינו שלמה" המוזכרת בתשובות מיימוניות (קדושה סימן ה).
2. ↑  אורבך שם, עמוד 122.
3. ↑  מסכת בבא מציעא, אות שכ"ו.
4. ↑  תוספות שאנץ, מסכת פסחים דף י"ז עמוד ב'.
5. ↑  ראו **מבוא לראבי"ה** (אביגדור אפטוביצר, בית המדרש לרבנים בווינה, ווינה תרצ"ז), פרק ח' – תולדות החכמים, עמ' 380.
6. ↑  דעה זו הובאה גם ב**ספר יוחסין השלם** (לרבי אברהם זכות, לונדון תרי"ז), עמ' 218 טור ב'. בעל ספר היוחסין הטיל בה ספק על אתר.
7. ↑  ראו **מבוא לראבי"ה** (אביגדור אפטוביצר, בית המדרש לרבנים בווינה, ווינה תרצ"ז), פרק ח' – תולדות החכמים, עמ' 380; **אוצר הגדולים אלופי יעקב** (לרבי נפתלי יעקב הכהן, חיפה תשכ"ט), כרך ה', סוף אות תתתרסט, עמ' רפ"ז; **שמות חכמים** (וייס, בני ברק תשס"ט), אות מ"ט, ובהערה 8 בעמ' קס"ח.
8. ↑  ב"אור זרוע" (חלק א', סימן תמ"ב) מספר ר"י על מעשה שאירע לו בשהותו ברמרו, עת רבנו תם – שכבר עקר משם לטרוייש – שב לשם ליטול עמו את ספרייתו ומיטלטליו, ומציין שהמעשה אירע "כשהייתי ברמרו, ... קודם שהלכתי לדור בדמפיר".
9. ↑  מבוא ל**תשובות ר' יצחק בן שמואל מדמפייר (ר"י הזקן)**, מקיצי נרדמים תש"פ, עמ' י"ג.
10. ↑  א"א אורבך, **בעלי התוספות**, עמ' 271.
11. ↑  ראו דבריו בתשובות מיימוניות בהלכות מאכלות אסורות סימן ה'; תוספות למסכת ביצה דף י"ז עמוד ב'.
12. ↑  ראו למשל תוספות בבא בתרא י"ז ע"ב.
13. ↑  תשובות ופסקים לר"י הזקן, בספר שיטת הקדמונים על מסכת עבודה זרה, חלק ג' סימן מ"ו; **תשובות ר' יצחק בן שמואל מדמפייר (ר"י הזקן)**, מקיצי נרדמים תש"פ, סימן ל"ח.
14. ↑  **אוצר הגדולים אלופי יעקב** בערכו, כרך חמישי ערך תתתפ"ז.
15. ↑  **תשובות ר' יצחק בן שמואל מדמפייר (ר"י הזקן)**, מקיצי נרדמים תש"פ, סימן ע'.
16. ↑  נדפסה בספר שיטת הקדמונים על מסכת עבודה זרה, סימן ז'.
17. ↑  פסקי תוספות למסכת מנחות, סימן ר"א.
18. ↑  מסכת ברכות, דף ו' עמוד א'.
19. ↑  תוספות מסכת מועד קטן דף כ"ג עמוד א', תשובות מיימוניות בהלכות שופטים סימן כ', ועוד.
20. ↑  שו"ת הרי"ד סימן ס"ב.
21. ↑  בהקדמתו למסכת בבא קמא.
22. ↑  מוזכר בתוספות למסכת זבחים (של חברו רבינו ברוך בן יצחק) דף ע"ז עמוד ב', ובמסכת יומא דף ס"ז עמוד ב', ובמסכת שבת דף פ"א עמוד ב', ועוד.
23. 1 2 3 4  שו"ת מהרש"ל, סימן כ"ט.
24. 1 2  **אוצר הגדולים אלופי יעקב**, ערך תתתרסט.
25. ↑  ספר הרוקח, סימן שע"ז.
26. ↑  מבוא לספר שיטת הקדמונים על מסכת עבודה זרה, מהדורת מ"י בלוי.
27. ↑  **אוצר הגדולים אלופי יעקב**, עמ' קל"ו.
28. ↑  אתר למנויים בלבד חננאל מאק, כך נוהגות הנשים מעולם — ולא ראתה מעולם שהיו מחמירין יותר, באתר הארץ, 14 במאי 2021

| ה**ראשונים** לפי אזור גאוגרפי |
| --- |
| אשכנז | רבי משולם בן קלונימוס • רבנו גרשום מאור הגולה • רבי שמעון הגדול • רבי יצחק הלוי • רבי יעקב בן יקר • ריב"א • ראב"ן • רבי אליעזר ממיץ • ראבי"ה • רבי יהודה החסיד • רבי אלעזר מגרמייזא (הרקח) • רבי יצחק אור זרוע • מהר"ם מרוטנבורג • רא"ש • המרדכי • הגהות מיימוניות • תשב"ץ קטן • רבי אליעזר מטוך • רבי יצחק מדורא • האגודה • מהר"ם ס"ל • מהרא"ק • מהר"י טירנא • מהרי"ל • מהר"י וייל • תרומת הדשן • ראשונים נוספים |
| צרפת | רש"י • בעלי התוספות (רשב"ם • רבנו תם • ר"י הזקן • ריצב"א • רבי שמשון משאנץ) • בעל התרומה • רבי משה מקוצי • רבי יחיאל מפריז • יצחק מקורביל (הסמ"ק) • רבנו פרץ • חכמי איוורא • רבי שמשון מקינון • ראשונים נוספים |
| אנגליה | תוספות חכמי אנגליה • רבנו תם מאורליינש • רבי משה מלונדריש • רבי ברכיה מניקולא • רבי אליהו מנחם מלונדריש • רבי יעקב חזן מלונדון • ראשונים נוספים |
| פרובאנס | בעל האשכול • יוסף אבן פלאת • בעל העיטור • בעל המאור • הראב"ד • רבי יהונתן מלוניל • המנהיג • בעל שיטת ריב"ב • בעל ההשלמה • רבי שלמה מן ההר • רבי אברהם מן ההר • המאירי • רבי אהרון הכהן מלוניל • ראשונים נוספים |
| ספרד | ארבעת השבויים • רבי חנוך בן משה • רבי שמואל הנגיד • רי"ץ גיאת • רבי יצחק הברצלוני • רבי יהודה הברצלוני • רי"ף • ר"י מיגאש • רמ"ה • רבי שמואל הסרדי • רמב"ן • רבי יונה גירונדי • רא"ה • רשב"א • ריטב"א • רבי יהודה בן הרא"ש • רבנו ירוחם • מהר"ם חלאווה • אבודרהם • רבי יעקב בעל הטורים • ר"ן • רבי יוסף חביבא • רבי שמואל ירונדי (אוהל מועד) |
| איטליה | רבי משולם בן קלונימוס • רבי נתן מרומי (הערוך) • רבי ישעיה די טראני • רבי אליעזר בן שמואל • ריבב"ן • שבלי הלקט • ריא"ז • מהרי"ק • ראשונים נוספים |
| צפון אפריקה | ארבעת השבויים • רבנו חננאל • רב ניסים גאון • רי"ף • רבנו אפרים • רבי יהודה הכהן אבן סוסאן • רבי יוסף אבן עקנין • שמואל אבן ג'אמע • רבי זכריה אגמאתי • ריב"ש • רשב"ץ • רבי ישועה הלוי • רבי אפרים אנקוה |
| תימן | בעלי אלשרח (רבי חנניה בן ישועה • רבי נתנאל בן ישעיה • רבי זכריה הרופא • רבי סעדיה עדני • רבי דוד הלוי חמדי • רבי דוד עדני • רבי אברהם בן שלמה |
| מצרים | רבי שמריה בן אלחנן • רבי שמואל בן חנניה הנגיד • רמב"ם • רבי חננאל בן שמואל • רבי אברהם בן הרמב"ם • רב יוסף ראש הסדר • רבי פרחיה בן ניסים •  רבי דוד הנגיד • רבי תנחום הירושלמי • רבי יהושע הנגיד • רבי דוד ברבי יהושע הנגיד • ראשונים נוספים |
| ראשונים נוספיםתנאים • אמוראים • סבוראים • גאונים • **ראשונים** • אחרונים |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007304601505171
* GND: 133925196
* VIAF: 49010383
* WorldCat: viaf-60284523

 |