recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ארגון המורים הדתיים בהסתדרות המורים** (בראשי תיבות: **אמ"ד**) הוא גוף מסונף להסתדרות המורים, שמאגד עובדי הוראה (מורים, גננות וגמלאים) במוסדות החינוך הדתיים בישראל, ופועל במסגרת הסתדרות המורים למען שמירת זכויותיהם. בארגון חברים היום כ-32,000 עובדי חינוך בישראל. בראש הארגון עומד כיום גבי שמעון.

פעילות הארגון
-------------

ארגון המורים הדתיים פועל למען השמירה על מעמדו של המחנך הדתי בישראל, על ייחודיותו וזכויותיו. הארגון דואג לטיפול פרטני בעובדי הוראה ברחבי הארץ, בנושאי זכויות פרישה, גמול חינוך, תוספת שכר, מענקים, מניעת העברה יזומה ועוד. במהלך השנה יוזם הארגון ומפיק פעילויות חווייתיות להעשרה במגוון תחומים, בהם שבתות עיון בתחומי חמ"ד, ימי עיון מרוכזים, פעילות גמלאים וגננות, הפקת ירחון "אתרוג" ועוד. במהלך השנה פועלת "במת המחנך הדתי", במה ערכית חברתית, לדרשות רבנים ואישי ציבור ולרב-שיח בנושאי חינוך; מדי שנה בין כסה לעשור מתקיימת במסגרת זו "עצרת התעוררות". הארגון מארגן גם יציאת מורים דתיים לסיורים ברחבי העולם, וכן משתתפים נציגי הארגון במשלחת הסתדרות המורים ל"מצעד החיים" בפולין ביום השואה. 

שמריהו בן צור, נשיא אמ"ד ויו"ר אמ"ד לשעבר, יזם את רעיון הענקת התואר "יקיר החינוך הדתי" ב-1975, ומאז הוא מוענק מדי שנה בחנוכה לפורשים מהוראה, להבעת הערכה והוקרה לפועלו של המחנך ולתרומתו לחברה.

תולדות הארגון
-------------

בתחילה היווה החינוך הממלכתי דתי חלק ממערכת החינוך הכללית של היישוב בארץ ישראל. המורים הדתיים לימדו בבתי ספר ממלכתיים: זרם העובדים, הזרם הכללי וזרם המזרחי. בשנת 1936 הוקם "ארגון גומרי בית המדרש למורים מזרחי" בירושלים. חברו אליו ב-1938 מורים דתיים מסמינר "תלפיות" ומבית ספר "ביל"ו" בתל אביב, מתלמודי התורה לתימנים ומבתי ספר נוספים מהחינוך העצמאי. בשנת 1936 אוחדו הכוחות, ובשיתוף פעולה ראשון של כל מוסדות החינוך הדתי, נוסד "ארגון המורים הדתיים בישראל".

על מייסדי הארגון נמנו: משה צבי אפרתי, הרב אברהם שאקי, הרב שמעון מונזון, ד"ר צבי זהבי וחבר הכנסת (לשעבר) סעדיה כובשי. במשך כ-25 שנים היה יו"ר הארגון מר גד דעי.

### הצטרפות להסתדרות המורים

ב-18 בדצמבר 1951 הצביעו חברי הארגון ברוב קולות, בוועידה מרכזית בירושלים, על הצטרפות להסתדרות המורים הארצית, במטרה לחזק את מעמדם המקצועי מתוך ארגון חזק ומרכזי בארץ. בהסכם שנחתם נקבע כי המורים הדתיים יזכו ב"אוטונומיה בתוכנית פעולתם ובתוכנה, בארגונם, מבנם, הנהלתם ומעמדם בציבור ובמדינה". 

בשנת ב-1956 התקיימה הוועידה הראשונה של המורים הדתיים. במהלך השנים הפיק הארגון אירועים נוספים במטרה לחזק את חשיבות החינוך הדתי בארץ. אחד מהמרכזיים שבהם היה במלאת 800 שנה לפטירת הרמב"ם; באירוע השתתפו אלוף (מיל) הרב שלמה גורן ושר החינוך זבולון המר.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר ארגון המורים הדתיים
* סרטונים ארגון המורים הדתיים, הכנס הארצי הראשון. יומני כרמל, אפריל 1955 (התחלה 2:37)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007455858405171
* LCCN: n85356815
* WorldCat (עם LCCN): n85-356815

 |
**חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית** הוא גוף המתכנס שלוש פעמים בשנה לפחות, ומהווה הגוף המרכזי לקביעת מדיניותה של הסוכנות היהודית. חבר הנאמנים פועל באמצעות ועדות ומנהל את תקציבי הארגון, מתווה מדיניות, וכן מנהל, מכוון ומפקח על הפעולות והפעילויות של הסוכנות היהודית.

מבנה
----

מבנה חבר הנאמנים מייצג את כלל העם היהודי וחבריו הם נציגי פדרציות מאמריקה הצפונית, מנהיגי זרמים דתיים, ראשי ארגונים יהודיים וציוניים עולמיים, ראשי ערים בישראל, נציגי החברה הישראלית והמערכת הפוליטית בישראל ומנהיגי מגביות קרן היסוד ברחבי העולם. כל הגופים (למעט העצרת), בעלי תפקידים ופקידי הסוכנות היהודית פועלים בהתאם ובמסגרת המדיניות שתיקבע על ידי העצרת וחבר הנאמנים, ואחראים בפני חבר הנאמנים על פעילותם.

בחבר הנאמנים 11 וועדות המתחלקות לוועדות סטטוטוריות (ממשל, אתיקה, מאזן, כספים, מבקר, נכסים) ווועדות משימתיות (עלייה, החברה הישראלית, חיבור יהודים, אחדות העם היהודי, המשימה לאנטישימיות). כיום מכהנים בחבר הנאמנים כ-130 נציגים.

בראש חבר הנאמנים עומד יו"ר חבר הנאמנים. משנת 2022 משמש בתפקיד מארק וילף (אנ').

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית

הערות שוליים
------------

1. ↑  רשימת חברי חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית
2. ↑  מארק וילף - יו"ר חבר הנאמנים הבא של הסוכנות היהודית, באתר ערוץ 7. 8 ביוני 2022
**דיונון הומבולדט** הידוע גם כ**דיונון ג'מבו** (שם מדעי: *Dosidicus gigas*) הוא מין רכיכה ימית גדולה החיה באוקיינוס השקט. זהו מין דיונון יחידי בסוג *Dosidicus* והוא הדיונון הגדול ביותר באזור מחייתו.

מאפיינים
--------

זהו אחד ממיני הדיונונים הגדולים ביותר ואורך גלימתו כולה להגיע ל-1.9 מטרים (6.2 רגל) ולשקול 50 קילוגרם (110 ליברות). הם ידועים בכך שתקפו צוללים, אך רק בעת טירוף אכילה הם פונים אל בני האדם. לא ידוע מקרה של טריפת אדם על ידי מינים אלה.

הדיונון הוא אוכל בשר תוקפני הצד במהירות על ידי קרסים מחודדים בזרועותיו דגים, סרטנים, חסילונים ויצורי ים קטנים אחרים. הוא ניזון מדיונוני הומבולדט אחרים באופן תדיר ורבים מהצעירים נאכלים על ידי הבוגרים. גם פרט שנפצע במהלך ציד ייאכל על ידי חבריו. הם עצמם נטרפים על ידי דגים כמו דג-החרב, מפרשניים גדולים, טונה, כלבי ים שונים, כרישים ודולפינים וגם לווייתן הראשתן גדול-הראש.

בדומה לרוב הדיונונים, הם מומחים בהחלפת צבעים למטרות הסוואה, אזהרה ותקשורת. הם עוטים בעת הציד צבעי אדום כהה שמוחלפים במהירות בלבן בהיר, העוזרים להם לבלבל את טרפם ולהזהיר את חבריהם שהם עומדים לעוט קדימה ולאחר הציד הם חוזרים לצבעים חיוורים העוזרים להסוואה בעומק הים. בעזרת מערכת ההנעה שלהם הם יכולים לעוט קדימה אחורה, למעלה ולמטה במאמץ מזערי. הם רואים אור מצוין גם כשכמעט איננו ויכולים לפלוט דיו להגנתם מטורפים.

דיונונים אלה חיים עתים בחבורות ונצפו באוקיינוס השקט בעומק 200–700 מטרים (660–2,300 רגל) בשטח שמשתרע מארץ האש לקליפורניה. עם זאת עקב התחממות כדור הארץ והתמעטות דגי טרף כתוצאה מדיג יתר, הם החלו לאחרונה להתפשט צפונה לאורך אורגון, וושינגטון, קולומביה הבריטית ואלסקה.

הם ניצודים על ידי דייגים במקסיקו ובפרו למאכל.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* השוואה בין האדם לדיונוןהשוואה בין האדם לדיונון

קישורים חיצוניים
----------------

* דיונון הומבולדט, באתר ITIS (באנגלית)
* דיונון הומבולדט, באתר NCBI (באנגלית)
* דיונון הומבולדט, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* דיונון הומבולדט, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* דיונון הומבולדט, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* דיונון הומבולדט, באתר GBIF (באנגלית)

* *Jumbo/Humboldt Squid,* Marinebio
* The Fierce Humboldt Squid | KQED QUEST, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 10:05)

הערות שוליים
------------

1. ↑  דיונון הומבולדט באתר הרשימה האדומה של IUCN
התבשיל **במיה** (בערבית: **طبق البامية**; באנגלית: **Bamia**) הוא מאכל מרכז אסיאתי מאפגניסטן. (זה שם התבשיל. הירק נקרא באנגלית okra שבעברית גם הוא מתורגם לבמיה).

מאפיינים
--------

זהו תבשיל גם אלבני, ארמני, אשורי, אזרבייג'אני, איראני, כורדי, סומלי, סודאני טורקי וגם ישראלי. הנזיד שמכינים אותו באפגניסטן באמצעות טלה, הירק במיה ועגבניות כמרכיבים עיקריים. מרכיבים נוספים בשימוש כוללים רוטב עגבניות, בצל, שום, כוסברה, שמן צמחי, הל, מלח בישול ופלפל שחור. המילה "במיה" עצמה פירושה כאמור "במיה" והיא מבחינה אטימולוגית מילה ערבית (بامية).

תבשיל במיה צמחוני פופולרי מאוד בעונות הימנעות מאכילת בשר אצל הנוצרים, כגון לפני חג הפסחא ביוון ובקפריסין.

וריאציות אזוריות
----------------

בטורקיה, תבשיל הבמיה הוא תבשיל אנטולי בעל טעם חמוץ מתוק. מכינים אותו באמצעות הירק במיה, מיץ לימון, שמן זית, סוכר, מלח ופלפל. תבשיל הבמיה הטורקי מוגש לפעמים כחומר ניקוי לחך בין מנות האוכל בחגיגות טקסיות.

את תבשיל הבמיה מכינים גם בבוסניה הרצגובינה, בדרך כלל כחלק מארוחת חג. הבמיה הבוסנית מוכנה כתבשיל עגל. מבשלים אותו זמן רב עד שהבשר רך לחלוטין.

במצרים משתמשים בדרך כלל בגידים של כבש, שיכולים לעמוד בזמני בישול ארוכים. המאכל בשם תעליה, רוטב שום מצרי, משמש כמרכיב להוספת טעם לתבשיל הבמיה.

באיראן ובאפגניסטן, הבמיה מוגשת כנזיד (Khoresh) יחד עם אורז והוא מאכל פופולרי במחוזות הדרומיים.

יהודי בבל, שמו קובה סולת בתבשיל הבמיה שלהם.

ראו גם
------

* המטבח הערבי
* המטבח הטורקי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **במיה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Claudia Roden, *A New Book of Middle Eastern Food*, p. 248
2. ↑  "Bamya". *Nişanyan Sözlük*. נבדק ב-2019-11-01.
המלכה **מאסנאטה מוהאטו סיסו** (נולדה ב-2 ביוני 1976) היא המלכה הרעיה של לטסי השלישי מלך לסוטו.

מאסנאטה נולדה בשם **אנה קאראבו מוטסאואננג** במאפוטנג שבמחוז בראה, והיא הבכורה מבין צאצאיהם של תקיסו מוטסאואננג ורעייתו מאראראבו.

בשנת 1990 נרשמה מאסנאטה למכללה הבינלאומית מאכאבנג במאסרו, ולמדה בה עד שנת 1996. עם תום לימודיה נרשמה בשנת 1997 לאוניברסיטה הלאומית של לסוטו ללימודי תואר ראשון במדעים. באוקטובר 1999, לאחר שתי שנות לימודים, התארסה למלך לטסי השלישי, והפסיקה את לימודיה. בני הזוג נישאו ב-18 בפברואר 2000 במאסרו, בירת המדינה.

הייתה זו הפעם הראשונה שבה בן משפחת המלוכה נשא אישה שאינה ממשפחת אצולה בהיסטוריה של לסוטו.

לבני הזוג שלושה ילדים:

* הנסיכה סנאטה (נולדה ב-7 באוקטובר 2001);
* הנסיכה מאסיסו (נולדה ב-20 בנובמבר 2004);
* הנסיך לרותולי סיסו (נולד ב-18 באפריל 2007) - יורש העצר של לסוטו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מאסנאטה מוהאטו סיסו, מלכת לסוטו** בוויקישיתוף
* קורות חיים
* נישואי מאסנאטה ולטסי באתר חדשות ה-BBC

הערות שוליים
------------

1. ↑  תיאור החתונה באתר worldreporting
**ברברה פירס בוש** (באנגלית: **Barbara Pierce Bush**; נולדה ב-25 בנובמבר 1981) היא פעילה חברתית, בתו של נשיא ארצות הברית ה-43 ג'ורג' ווקר בוש ונכדתו של נשיא ארצות הברית ה-41, ג'ורג' הרברט ווקר בוש.

ביוגרפיה
--------

בוש נולדה ב-25 בנובמבר 1981 בדאלאס, כאחת מזוג בנותיהם התאומות של ג'ורג' ווקר בוש ולורה בוש, לאחר היוולדתה עברה משפחתה לאזור אחר של העיר דאלאס, שם אמה לורה הייתה פעילה באגודת ההורים-מורים (Parent-Teacher Association) של בית ספרה.

לאחר סיום התיכון החלה ללמוד באוניברסיטת ייל ובתקופת לימודיה התגוררה בגריניץ' וילג'.

היא לקחה חלק בפרויקט העוסק בעזרה למדינות העולם השלישי, ועבדה לאחר מכן במוזיאון קופר יואיט לעיצוב.

ב-2004 כשהתמודד אביה לכהונה שנייה לנשיאות ארצות הברית לקחה חלק פעיל בקמפיין הבחירות לנשיאות שלו, ואף דיברה בוועידה השנתית של המפלגה הרפובליקנית.

ב-2006 הצטרפה לאמה בביקור האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בוותיקן.

ב-2008 ייסדה את הארגון "Global Health Corps", ארגון ללא מטרת רווח הפועל למען שוויון הזדמנויות בתחום הבריאות.

ב-2010 נבחרה לדבר אודות ארגונה בועידת TED.

בשנת 2018 נישאה בוש לתסריטאי קרייג קווין (Craig Coyne).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברברה פירס בוש** בוויקישיתוף
* ברברה פירס בוש, ברשת החברתית פייסבוק
*

הערות שוליים
------------

1. ↑  Laura Bush Meets Pope Benedict, www.cbsnews.com (באנגלית)
2. ↑  Barbara Bush - Global Health Corps, glgsocialimpact.com (באנגלית) (ארכיון)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2017138898
* VIAF: 6609150943161426760008
* WorldCat: lccn-no2017138898

 |
**נפח הפיזור** (באנגלית: **Volume of distribution**, נקרא גם **VD**) הוא הנפח התאורטי של הפלזמה אילו כל התרופה הייתה מומסת בפלזמה באותו ריכוז בו היא נמצאת בפלזמה בפועל. לכן, ככל שה-VD גדול יותר משמע שהתרופה דלילה יותר בדככארבם, כלומר, יש יותר ממנה בשאר הרקמות בגוף. נפח הפיזור הוא מדד המחושב על ידי חלוקת הכמות הכוללת של התרופה בגוף, בריכוז שלה בדם.

נפח הפיזור יכול לעלות במקרה של אי-ספיקת כליות (עקב אגירת נוזלים) או אי-ספיקת כבד. לעומת זאת, הוא יכול לרדת בעקבות התייבשות.

חישוב
-----

חישוב נפח הפיזור ניתן על ידי המשוואה הבאה:

{\displaystyle {V\_{D}}={\frac {\mathrm {total\ amount\ of\ drug\ in\ the\ body} }{\mathrm {drug\ blood\ plasma\ concentration} }}}
לפי נוסחה זו אפשר לחשב את מינון התרופה הנדרש כדי לקבל ריכוז תרופה מסוים בדם אם VD ידוע. VD אינו ערך פיזיולוגי; זהו השתקפות של כיצד התרופה תתפזר בדם, בהתאם למאפיינים שונים כמו מסיסות, אפיניות לחלבוני פלזמה, גודל, ואחרים.

לדוגמה, אם ניתן 1,000 מ"ג של תרופה, וכעת ריכוזה בדם הוא 50 מ"ג לליטר, יהיה נפח הפיזור שלה 20 ליטר. כלומר: כמות הדם הנדרשת כדי שכל התרופה תהיה מפוזרת בו בריכוז של 50 מ"ג לליטר היא 20 ליטר. 

בנוסף, על ידי ה-VD ניתן להעריך היכן נמצאת התרופה בגוף: 

|  |  |
| --- | --- |
| **VD** | **מידת הפיזור** |
| 5 | רק בפלזמה
  |
| 5-20 | בנוזל הבין תאי
  |
| 20-40 | בכל נוזלי הגוף
  |
| מעל 40 | גם ברקמות |
**דובר מחלקת המדינה של ארצות הברית** (באנגלית: **Spokesperson for the United States Department of State**) משמש כדובר מחלקת המדינה של ארצות הברית וכאחראי על דוברות מדיניות החוץ של ארצות הברית.

לאורך השנים נושא התפקיד היה נושא אותו במקביל לתפקיד עוזר מזכיר המדינה לענייני ציבור. ב-2011 התפקיד פוצל לשני אנשים שונים, ואוחד שוב בשנת 2015. בשנת 2019, מוזגו לשכה לענייני ציבור (אנ') והלשכה לתוכניות מידע בינלאומיות (אנ'), ובמקומן נוצרה הלשכה לענייני ציבור גלובליים (אנ'). עקב מהלך זה, פוצלו שוב התפקידים, ותפקיד עוזר מזכיר המדינה לענייני ציבור מוזג לתפקיד עוזר מזכיר המדינה לענייני ציבור גלובליים.

דובר מחלקת המדינה אחראי להעברת מדיניות החוץ של ארצות הברית לתקשורת האמריקאית והזרה, בדרך כלל בתדרוך עיתונאים יומי. תדרוך העיתונאים היומי כולל בדרך כלל סיכום של לוח הזמנים של מזכיר המדינה; נסיעות עתידיות של המזכיר, נשיא ארצות הברית או פקידים אחרים במחלקת המדינה; תגובות ועמדות רשמיות של ממשלת ארצות הברית על נושאים שונים ולאחר מכן שאלות ותשובות עם עיתונאים שהשתתפו בתדרוך. בתקופת כהונתו של ג'ון פוסטר דאלס כמזכיר המדינה בשנות ה-50 הוחלט שהתדרוך היומי יהיה מוקלט וזמין באתר מחלקת המדינה.

דובר משרד החוץ ילווה לעיתים קרובות את מזכיר המדינה בנסיעות כדי לסייע במסיבות עיתונאים.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דובר מחלקת המדינה של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Josh Rogin, Victoria Nuland to be State Department spokesman, Foreign Policy (באנגלית אמריקאית)
2. ↑  Kirby, John, U.S. Department of State
3. ↑  Administrative Timeline of the Department of State - Department History - Office of the Historian, history.state.gov
4. ↑  Morello, Carol; Gearan, Anne (2017-02-22). "In first month of Trump presidency, State Department has been sidelined". *Washington Post* (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2022-06-30.
בהשוואה לאדם
**צָאיחוֹנג** (שם מדעי: ***Caihong***, מסינית: "קשת בענן") הוא סוג נכחד של דינוזאור זעיר מענף אביאלאה, שחי בתקופת היורה התיכון כ-161 מיליון שנים לפני זמננו.

צאיחונג היה דינוזאור מנוצה, על פי חוקריו קרוב מאוד לאנכיאורניס בן-זמנו, וכן לארכאופטריקס ולעופות בני-ימינו. המאובן שלו מראה נוצות פלומה ונוצות בעלות קולמוס על זרועותיו, רגליו האחוריות וזנבו.

גילוי ותיארוך
-------------

מאובן יחיד של צאיחונג המסומן בסימון הקטלוגי **PMoL-B00175** נחשף לראשונה בשנת 2014, בתצורת טיאוג'ישאן בצפונו של מחוז חביי שבסין. בדומה למאובנים רבים אחרים של דינוזאורים מנוצים מסין, הוא התגלה על ידי איכר מקומי. צוות בינלאומי של פלאונטולוגים מהרפובליקה העממית של סין, מארצות הברית ומבלגיה, בראשותו של שׂ'וּ שִׂינְג מן המכון הפלאונטולוגי של בייג'ינג חקר את המאובן ופרסם אותו בשנת 2018. השם המדעי של הסוג "צאיחונג" שפירושו בסינית מנדרינית קשת בענן, מציין את הנוצות הצבעוניות שלו, ושם המין "ג'וג'י" פירושו "רכס גדול" המציין את רכסי העצם המפותחים מעל עיניו.

לפי התיארוך המקובל בשיטה הרדיומטרית ארגון-ארגון של תצורת טיאוג'ישאן שבה התגלה המאובן, צאיחונג מתוארך לתקופת היורה התיכון לפני כ-161 מיליון שנה, קדום בכ-16 מיליון שנה מארכאופטריקס, הנחשב לעיתים קרובות לעוף הראשון.

אנטומיה ומורפולוגיה
-------------------

צאיחונג הוא בין הדינוזאורים הקטנים ביותר המוכרים למדע. משקל גופו הוערך ב-475 גרם, ואורך גופו ב-40 סנטימטרים. לצאיחונג היו זרועות קצרות יחסית, כ-60% מאורך האיבר האחורי. על אף הנוצות, הצאיחונג כנראה נעדר הכושר לעוף, מה שעשוי ללמד על כך שלנוצות הצבעוניות היה תפקיד בעיקר בחיזור. אצל הצאיחונג הופיעו לראשונה באבולוציה נוצות א-סימטריות וזרועות פרופורציונליות לגוף.

בדומה לארכאופטריקס, מיקרורפטור ודינוזאורים מנוצים נוספים הקרובים לעופות, גולגולת הצאיחונג היא בעלת מעין מקור המצויד בשיניים קטנות וחדות. על הגולגולת של הצאיחונג היו גם כרבולת וגם נוצות. חוקרים מעריכים שהנוצות שהיו על הראש של הצאיחונג, כמו הנוצות על החזה ונוצות שבזנב זהרו בכל צבעי הקשת. לא ניתן היום לשחזר בצורה מדויקת את צבעוניות שהייתה לנוצות של הצאיחונג מכיוון שגוון סופי נקבע גם על ידי מיקום מרחבי של הפיגמנטים. עם זאת, בנוצות של הצאיחונג חוקרים גילו מבני ננו של פיגמנט מלנין. מבנים ננו כאלה של מלנין היו אופייניים לנוצות של ציפורים שנכחדו רק לא מזמן והיו בעלי נוצות בכל צבעי הקשת. המחקר של הפיגמנטים שנמצאו בנוצות של הצאיחונג טרם הסתיים. ייתכן וגילויים עתידיים יאפשרו לשחזר את הצבעוניות של הצאיחונג כפי שהיה בעידן היורה.

אבולוציה
--------

ניתן לעקוב אחרי תהליכים האבולוציוניים בהתפתחות של יכולות מוטוריות ותכונות שקשורות ביכולת לעוף אצל בעלי כנף. למרות שצורת הגולגולת של צאיחונג עדיין מאוד דומה לצורת הגולגולת של יצורים שחיו באותה תקופה, הפרדה של השרירים מן השלד והתפתחות של צבעוניות בנוצות שמבוססת על פיגמנט מלנין, מציבה את צאיחונג על סקלה אבולוציונית יותר קרוב לציפורים בני ימינו מאשר שאר היצורים בעלי הכנף שחיו באותה התקופה.

ראו גם
------

* אנכיאורניס
* דינוזאורים מנוצים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צאיחונג** בוויקישיתוף
* בשלל צבעי הקשת: הדינוזאור שחי לפני 161 מיליון שנה, MSN, ‏15 בינואר 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  Hu, D.et al.(2018). "A bony-crested Jurassic dinosaur with evidence of iridescent plumage highlights complexity in early paravian evolution". **Nature Communications**. 9: Article number 217. doi:10.1038/s41467-017-02515-y
שאהד 278 הוא מסוק שירות קל מתוצרת HESA, האיראנית.

מרכז המחקר של תעשיות התעופה שאהד באיראן תכנן לייצר מספר גרסאות של השאהד, לפי כמה מקורות. הפלטפורמה הראשונה הייתה ה- שאהד-278 (Oh-78), שתוארה כמסוק סיור קל, חמוש בנשק ובחיישנים. טיסות ניסוי של ה שאהד 278 החלו בשנת 2005.

עיצוב
-----

שאהד-278 המרוכב הוא מסוק קל יחסית עם 682 ק"ג משקל ריק. זה ארבעה מושבים; מיועד לשימוש צבאי/אזרחי כפול, אם כי תוכנן בעיקר כדי לעמוד בדרישות הצבאיות. הוא תוכנן כולו באיראן, לדברי היצרן, אם כי חלק מהמקורות מדווחים על שימוש בשלדת אוויר מתוצרת מקומית ורכיבים דינמיים של Bell 206 JetRanger. למרות שתוכנן על ידי משמרות המהפכה, מסוק זה מתוכנן להיות מיוצר על ידי HESA.

לשאהד-278 סבולת טיסה של ארבע שעות וניתן לצייד דגמים חדשים יותר בתצוגות MFD. הדגמים החדשים יותר הם באורך 11.82 מ', רוחב 1.92 מ' וגובה של 2.98 מ'. משקל הגוף גדל ל-750 ק"ג. משקל המראה מקסימלי הוא 1450 ק"ג, והספק המנוע המרבי הוא 420hp. הווריאציה OH-78 של שאהד-278 חמושה ברקטות 70 מ"מ עם טווח של 0.5-5 ק"מ. תותח 12.7 מ"מ מותקן מתחת לאף. המסוק מצויד במערכת ראיית לילה ויום וניתן להוסיף מערכת רישום נתונים כאופציה. גוף ה-OH-78 מחוזק וצורת הגוף שונה במקצת מהגרסאות האחרות.תבנית:Aircraft specs

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Home". *acig.org*.
2. ↑  "Details of Iranian Shahed-278 helicopter". *MehrNews*. Tehran. 2012-12-28. אורכב מ-המקור ב-2013-01-02. נבדק ב-2012-09-11.
**Flexicurity** ("ביטחון גמיש", הלחם של flexibility ו־security) היא מדיניות כלכלית תעסוקתית המשלבת בין תחרותיות וגמישות לבין ביטחון כלכלי לעובדים. משמעות מדיניות זו היא קלות רבה וגמישות באפשרויות העסקה ופיטורין בידי מעסיקים מחד, אך מאידך הענקת הטבות כלכליות מפליגות למובטלים. המונח Flexicurity נטבע על ידי ראש ממשלת דנמרק הסוציאל־דמוקרטי פול נירופ ראסמוסן בשנות התשעים של המאה העשרים.

לפי תפישת ממשלת דנמרק, מדיניות Flexicurity מחוללת "משולש זהב" המורכב מגמישות בשוק העבודה, בשילוב עם ביטוח לאומי וכן מדיניות פעלתנית בשוק העבודה, המגדירה זכויות ומחויבויות למובטלים".

היסטוריה
--------

ניצני מדיניות זו הם בהסכם הידוע כפשרת ספטמבר 1899 של דנמרק (מכונה גם "חוקת שוק העבודה"). המגעים בין המעסיקים לאיגודים מקצועיים הכשירו את הקרקע למדיניות כלכלית של תועלת הדדית (רווחיות וביטחון כלכלי). "חוקה" זו תוקנה ב־1960, וכן שונה שמה ל"ההסכם הבסיסי". הסכם זה הסדיר את חופש ההתאגדות באיגודים מקצועיים וכן את הפררוגטיבה הניהולית, שבכללה זכות המעסיק להעסיק ולפטר עובדים בכל עת. "לכן, חשוב להבין שהמודל הדני לרגולציה בשוק העבודה, ובכלל זה זכות ההתאגדות, מבוסס על עקרונות התנדבותיים; וכן, שחקיקה והתערבות מצד המדינה הן מינימליות. זכות ההתאגדות וההכרה בהתאגדויות בשוק העבודה, שעונות על הכרה הדדית של הצדדים בניגודי האינטרסים.". ההסכמים הדנים התלת־צדדים בין המעסיקים, העובדים והמדינה נתמכים במערכת מורכבת, המאפשרת תגובות פעלתניות של המדינה בשוק העבודה לשם "הפעלת" העובדים.

בשנות התשעים המוקדמות, קובעי מדיניות דנים כוננו מדיניות פיסקלית שנועדה לבלום את מגמת האבטלה, וזאת בנוסף ל"מדינות הפעלתנית הראשונה בשוק העבודה" ב־1994. אף על פי שרבים האמינו כי שיעור האבטלה הטבעי עלה, הממשלה הדנית ביקשה לשפר את המצב באמצעות יישום המדיניות הידועה כיום כ־Flexicurity. השינוי למדיניות Flexicurity התרחש אפוא ברפורמות בשוק העבודה ב־1994 וב־1996, כאשר הצגת הגמישות בשוק העבודה נקשרה בביטחון כלכלי, באמצעות המשך אספקת תוכניות רווחה נדיבות וכן "הפעלות" יזומות של עובדים.

המצב כיום
---------

שיעורי האבטלה הנמוכים בדנמרק (2.8% ב־2008) וכן שיעורי ההדרה של המובטלים הנמוכים, תורמים יחד לצמיחה שעולה על 3%. בעקבות זאת, אימץ האיחוד האירופי את מדיניות ה־Flexicurity כמוטיב מרכזי באסטרטגיית ההעסקה האירופית. בפרט, בהנחיה מס' 21 בהנחיות המשולבות לצמיחה ותעסוקה בין השנים 2005-2008 קורא למדינות החברות "...לקדם גמישות משולבת בביטחון תעסוקתי ולהפחית את פילוח שוק העבודה, מתוך חובת הערכה לתפקידיהם של השותפים החברתיים". בשונה מהצעות חוק צרפתיות שנויות במחלוקת הנוגעות לכוח העבודה הצעיר, מדיניות ה־Flexicurity אינה מפלה לרעה עובדים צעירים, ותחת זאת מעלה ציפייה שוות מכל הדנים: על מובטל מוטלת החובה לחפש תעסוקה או לקבל הכשרה, לשם קבלת ההטבות המלאות למובטלים. מדיניות ה־Flexicurity יושמה במדינות אירופיות נוספות, ביניהן פינלנד ונורווגיה.

הטבות מפליגות ואספקת הכשרה לעובדים הן בבסיסה של מדיניות זו, ולכן היא מחייבת מיסוי גבוה.

לקריאה נוספת
------------

* ארז רביב, ‏60 שנים של העלאות שכר וצמצום פערים - המודל השוודי מציע כיוון, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 10 בנובמבר 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו
2. ↑  Jørgensen (2004)
3. ↑  EC, 2005
פירוש נוסף ערך זה עוסק בישיבה. אם התכוונתם לרב, ראו מאיר שמחה הכהן.
אחד ממוסדות אור שמח
**ישיבת אור שמח** היא ישיבה לחוזרים בתשובה שבסיסה בירושלים, עם סניפים במקומות רבים בעולם. הישיבה נקראת על שם ספרו של הרב מאיר שמחה הכהן מדווינסק.

כיום שוכנת הישיבה בשכונת מעלות דפנה בירושלים. היא מיועדת לחוזרים בתשובה, ללא ידע הלכתי מוקדם או עם מעט ידע בלבד. רובם ממוצא אנגלו-סקסי. לישיבה גם מחלקה ישראלית שהתפצלה מהישיבה המקורית, הממוקמת בשכונת עזרת תורה בירושלים, ונוהלה על ידי הרב משה רחלזון. כמו כן, לישיבה סניפים במקומות רבים בעולם ובהם: ארצות הברית, קנדה, דרום אפריקה, בריטניה, אוסטרליה, אוקראינה ורוסיה.

הרעיון להקמת הישיבה נהגה בידי הרב נח וינברג, שהיה גם ממקימי ישיבת התפוצות ובהמשך גם ישיבת אש התורה. הישיבה נוסדה בשנת 1970 בשם "שמע ישראל" בידי הרבנים נח וינברג, מנדל וינבך ונטע שילר. לאחר עזיבתו של הרב וינברג שונה שם הישיבה ל"אור שמח". הרבנים וינבך ושילר המשיכו לכהן כראשי הישיבה.[דרוש מקור]

בין ראשי הישיבה היו הרב אברהם רביץ, לימים חבר הכנסת מטעם דגל התורה, הרב אברהם דב אוירבך רבה של שכונת בקעה בירושלים, הרב איקא ישראלי והרב משה פרנק[דרוש מקור]. ראש ישיבה נוסף היה הרב אהרן פלדמן, שכיום משמש כראש ישיבת נר ישראל בבולטימור, מרילנד, וכן הרב משה שפירא, ראש ישיבת פתחי עולם.

לישיבה אתר אינטרנט נרחב, שהיה אחד הראשונים בתחום התורני.

בפברואר 2014 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה בירושלים הקמה של קמפוס בן 12 קומות (9 מעל הקרקע) אשר ישמש את מוסדות ישיבת אור שמח וכן עבור מחסני חירום עבור ארגוני החירום וההצלה בעיר, ביניהם זק"א.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ישיבת אור שמח** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ישיבת אור שמח (באנגלית)
* ישיבת אור שמח, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* סרט תדמית על הישיבה (באנגלית)
* ישיבת אור שמח (ירושלים), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  תומכי תשובה - אור שמח ישראלים, באתר עולם התורה
2. ↑  עמרי מניב, ישיבה בת 9 קומות תיבנה בשייח ג'ראח, באתר של "רשת 13", 12 בפברואר 2014 (במקור, מאתר "nana10")

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007265507405171
* ISNI: 0000 0001 2227 254X
* LCCN: n82084347
* VIAF: 148945949
* WorldCat: lccn-n82084347

 |
**דובאי מדיה סיטי** (בערבית: **مدينة دبي للإعلام**) חלק מדובאי אחזקות, הוא אזור בלי מס בדובאי, איחוד האמירויות הערביות.

היסטוריה ומתאר
--------------

דובאי מדיה סיטי נוסד בשנת 2000. הוא נוצר על ידי ממשלת דובאי כדי להגביר את האחיזה הממשלתית במדיה של איחוד האמירויות הערביות, והפך למרכז ארגוני תקשורת, כגון, סוכנויות ידיעות, פרסום, מדיה, ייצור ומתקני שידור. היסודות לתשתית (כגון כבלי סיבים אופטיים) היו כבר במקום עבור החברות, כדי שבנייתן במקום וקבלת אשרתן תהיה קלה, ועבור תהליכים תפעוליים קלים יותר בתוך דובאי מדיה סיטי.

דובאי מדיה סיטי הוא מרכז תעשיית התקשורת ב-GCC והמזרח התיכון, עם יותר מ-1300 חברות אשר רשומות באזור הסחר החופשי, שממנו הם משרתים את האזור כולו.

בנוסף, בדובאי מדיה סיטי ממוקם בית מועצת הקריקט העולמית, הגוף שמנהל את הקריקט בעולם. הגוף היה ממוקם בלונדון עד 2005.

צנזורה
------

ב-16 בנובמבר 2007 הורתה הממשלה של דובאי לחברה טקום להוריד את הערוצים הפקיסטניים העצמאיים והפרטיים גאו ניוז טי וי וארי וואן וורלד, על פי דרישת המשטר הצבאי של פקיסטן בראשות הגנרל ונשיא פקיסטן דאז פרבז מושארף. אך בהמשך קובעי המדיניות של דובאי הותירו לערוצים לשדר את תוכני תוכניות הבידור שלהם, בעוד חדשות, אקטואליה וכל ניתוח פוליטי כלשהו נאסרו. מאוחר יותר כל שאר התנאים הוסרו, אך רמת הסיקור של הערוצים ירדה בצורה ניכרת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דובאי מדיה סיטי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דובאי מדיה סיטי (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 1624a07a-e95a-4e9d-9d8a-ccba05e21500

 |
**אפטא** (מיידיש: **אַפּטאַ**; בפולנית: **Opatów**, "אופטוב") היא עיירה בפולין בפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה. היא בירתו של מחוז אופטוב. אוכלוסייתה מונה 6,658 אנשים (סוף 2010). אפטא נמצאת בין הגבעות של פולין קטן כשנהר אופטובקה (Opatówka) מחלק את העיר לשני חלקים. 

אתר התיירות המרכזי בה הוא הכנסייה על שם מרטין הקדוש (Kolegiata św. Marcina w Opatowie), מנזר מן המאה ה-15, שער העיר מן המאה ה-16 ועוד כמה בניינים ראויים לציון.

היסטוריה
--------

 ערך מורחב – **יהדות אפטא**  

אפטא נוסדה על גדות נהר הוויסלה באזור בו יש יערות ואגמים. כשנזכרה לראשונה ב-1189 היא הייתה מקום מושבם של שליט המבצר האזורי ושל הבישוף הקתולי. ב- 1237 היא קיבלה זכויות שהסדירו את מעמדם של התושבים וב-1361 היא קיבלה מעמד של עיר בעל זכויות נרחבות. במשך כמה מאות שנים, עד חלוקת פולין הייתה אפטא מרכז אזורי חשוב ובה ישב הסיימיק של מחוז סנדומייז' (Województwo sandomierskie). בזמן הפלישה של הטטרים ב-1502 העיר נחרבה. ב-1514 היא הועברה לרשותו של האציל קשישטוף שידלוביצקי (Krzysztof Szydłowiecki) ששיקם את העיר, הקיף אותה בחומה, בנה מבצר ומטה עבור הממשלה המקומית ושיפר את אספקת המים לתושבים. אחרי מותו של שידלוביצקי הייתה העיר שייכת לכמה משפחות אצולה: משפחת טרנובסקי, משפחת אוסטרוגסקי, משפחת לובומירסקי, משפחת פוטוצקי ומשפחת קרסקי. היא נשארה בידיים פרטיות עד 1864.

במאה ה-18 נעשתה אפטא לביתם של כמה יוונים שנמלטו לפולין ממולדתם שנכבשה על ידי הטורקים. הם הורשו לפתוח כנסיות יווניות אורתודוקסיות. ב-1778 נוסדה קהילה על שם ניקולס הקדוש שעברה ב-1837 לראדום. 

בתקופת מרד ינואר ב-1863 התחוללו באפטא שני קרבות בין הרוסים והצבא של הגנרל יוזף האוקה-בוסק (Józef Hauke-Bosak). הפולנים כבשו את העיר ב-25 בנובמבר 1863 ונסוגו עם נשק שלקחו ותחמושת. ב-21 בפברואר 1864 התחולל במקום קרב נוסף. הייתה זאת אחת ההתנגשויות הגדולות ביותר במרד שהסתיימ בתבוסת הפולנים.

בזמן מלחמת העולם השנייה הייתה אפטא מרכז גדול של פעילות מחתרתית. בלילה בין ה-12 ל-13 במרץ 1943 תקפה יחידה של המחתרת הפולנית יחד עם חיילים מהארמייה קריובה את בית הסוהר המקומי ושחררה 82 אסירים.

לפני מלחמת העולם השנייה היו באפטא כ-5,000 יהודים.

לקריאה נוספת
------------

* גרשון דוד הונדרט, "**ביטחון ותלות - יהודי עיר "פרטית" אחת בממלכת פולין**", תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, תשמ"ד.
* Gershon David Hundert, The Jews in a Polish private town : the case of Opatów in the eighteenth century. Baltimore, Johns Hopkins University Press, 1992.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אפטא** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אפטא
* אופטוב (Opatów), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* אפטה (מחוז שוויינקוטז'יסקיה, פולין), דף שער בספרייה הלאומית

* Official town website
* Saint Martin's Church in Opatów
* Map, via mapa.szukacz.pl
* jewishgen.org

הערות שוליים
------------

1. ↑  הונדרט, עמ' 6.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007560163405171
* BnF: cb124476814 (data)
* GND: 4352241-5
* LCCN: n86059129
* MusicBrainz: 9b2a32d1-be31-4d62-9fcf-90be66601b30
* NKC: ge736923
* SUDOC: 033628130
* VIAF: 124417527
* WorldCat: lccn-n86059129

 |
תת אדמירל **סר טרוויליאן דאקרס וילס נאפייר**, KCB‏, MVO (באנגלית: **Sir Trevylyan Dacres Willes Napier**;‏ 19 באפריל 1867 – 30 ביולי 1920) היה קצין בצי המלכותי שהיה המפקד העליון, תחנת אמריקה והודו המערבית.

ביוגרפיה
--------

נאפייר נולד ב-19 באפריל 1867 והיה בנם של אלה לואיזה (וילסון) ותת אדמירל ג'רארד ג'ון נאפייר. הוא הצטרף לצי המלכותי. הוא הועלה לדרגת לוטננט ב-14 בדצמבר 1887, ולקומנדר ב-1 בינואר 1889. באפריל 1902 הוא הוצב באמ"י ויקטוריה ואלברט, היאכטה האישית של המלך, שם היה סגן המפקד. הוא הועלה לדרגת קפטן ביוני 1903, ומונה למפקד אמ"י ויקטוריה ואלברט מאוחר יותר באותה שנה ועל אוניית המערכה אה"מ בלרופון ב-1911. הוא הועלה לדרגת אדמירל משנה בנובמבר 1913, הוא התבסס במכללת הצי המלכותי, שהייתה אז בפורטסמות', ובחן את גיוס צי הבית ביוני וביולי 1914.

נאפייר שירת במלחמת העולם הראשונה, מדצמבר 1914 פיקד על שייטת הסיירות הקלות השנייה ולאחר מכן מפברואר 1915, על שייטת הסיירות הקלות השלישית, ולחם עימה בקרב יוטלנד במאי 1916, לפני קבלת הפיקוד על שייטת הסיירות הקלות הראשונה ביולי 1917 והשתתף עימה בקרב מפרץ הלגולנד השני בנובמבר 1917. הוא פיקד על כל כוח הסיירות הקלות מינואר 1918 עד אפריל 1919.

הוא מונה למפקד העליון, תחנת אמריקה ומערב הודו בדצמבר 1919, אך מת במהלך תפקידו ב-30 ביולי 1920. הוא נקבר בבית הקברות המלכותי של הצי בברמודה.

### חיים אישיים

ב-1899 נישא נאפייר למרי אליזבת קולמה-סימור, בתו של סר מייקל קולמה-סימור, הברונט השלישי; נולדו להם בן ושתי בנות.

ב-1911, גם מרי וגם אביה היו עדים במשפט הדיבה הפלילית של אדוארד מייליוס, שכתב על נישואים לפי שמועה ב-1890 של המלך לעתיד ג'ורג' החמישי לאחת מבנותיו של הברונט, מה שהיה הופך את המלך לביגמיסט (מיליוס הורשע).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טרוויליאן נאפייר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mosley, Charles, editor. Burke's Peerage, Baronetage & Knightage, 107th edition, 3 volumes. Wilmington, Delaware, U.S.A.: Burke's Peerage (Genealogical Books) Ltd, 2003.
2. 1 2 3 4 5  Imperial War Museum Collection Search Private papers of Sir Trevylyan Napier. Accessed 30 June 2012
3. ↑  "HMS CARDIFF IN ACTION IN THE HELIGOLAND BIGHT, 1917". *maritimeprints.com*. נבדק ב-13 ביוני 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Edward Mylius: the man who libeled King George V". *anthonyjcamp.com*. נבדק ב-23 בנובמבר 2022. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* CWGC: 428825

 |
**יוהאן גוטפריד קלר** (גרמנית: **Johann Gottfried Köhler**;‏ 15 בדצמבר 1745 - 19 בספטמבר 1801) היה אסטרונום גרמני שידוע בעיקר בשל גילוין של הגלקסיות M59 ו-M60 בשנת 1779 והצביר הפתוח M67.

קורות חייו
----------

קלר נולד בעיירה גאורניץ (Gauernitz) שבחבל מייסן, כיום במדינת סקסוניה שבגרמניה. הוא עבד משנת 1771 ועד לשנת 1776 כמזכיר החברה האסטרונומית של דרזדן ובשנת 1776 הוא מונה למפקח על שני מוזיאונים: הסלון למתמטיקה ופיזיקה (Mathematisch-Physikalischen Salon) שהציג כלים ומכשירים מדעיים וחדר האומנות (Kunstkammer) שהציג חפצי אומנות. בשנת 1784 הוא הפך להיות המנהל בפועל של הסלון למתמטיקה ופיזיקה. הוא בנה בעצמו מספר כלים אסטרונומיים וצפה בשמים באמצעות טלסקופים שעמדו לרשותו. בין השנים 1772 ו-1779 הוא הרכיב רשימה של 20 ערפיליות שבהן צפה ושהתפרסמה בשנתון האסטרונומי לשנת 1784 שיצא לאור ב-1782. מתוך 20 הערפיליות רק אחת, M67, הייתה תגלית שלו וחלק מהערפיליות שברשימה לא זוהו עד היום. בשנת 1779 בזמן שעקב אחרי שביט שעבר בקבוצת הכוכבים בתולה הוא גילה את הגלקסיות M59 ו-M60 ימים ספורים לפני שנצפו על ידי האסטרונומים ברנבה אוריאני ושארל מסיה שעקבו גם כן אחרי אותו שביט. בשנת 1782 פרסם יוהאן אלרט בודה את הצעתו של קלר לסמל של אורנוס  שהתקבלה ונמצאת בשימוש עד היום.

קלר נפטר בשנת 1801 בדרזדן.

קישורים חיצוניים
----------------

* יוהאן גוטפריד קלר באתר SEDS
* יוהאן גוטפריד קלר באתר האסטרונומיה של ד"ר וולפגנג שטייניקה

הערות שוליים
------------

1. ↑  J. A. Bode: Von dem neu entdeckten Planeten, Astronomisches Jahrbuch für das Jahr 1785, P. 191 (1782)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 117527858
* VIAF: 8167468
* WorldCat: viaf-8167468

 |
**$9.99** הוא סרט אנימציה ישראלי ואוסטרלי באורך מלא שיצא בשנת 2008. נעשה כהפקה משותפת בין חברות הפקה ישראלית ואוסטרלית בבימויה של תתיה רוזנטל.

הסרט הוא קומדיה סאטירית על פי סיפורים קצרים של אתגר קרת שהופיעו בספרים צנורות, געגועי לקיסינג'ר ואניהו. הסרט עשוי בטכניקת סטופ מושן והוא צולם באוסטרליה על ידי צוות אנימטורים במשך שנתיים. סרט זה, והסרט ואלס עם באשיר הם סרטי ההנפשה הישראליים הראשונים באורך מלא שיצאו לאקרנים מאז "בעל החלומות" של אלינה ויורם גרוס משנת 1962.

תקציר העלילה
------------

הסרט מתמקד בעיקר בדייב פק, בן 28, מובטל שמעדיף את החיפוש אחר משמעות החיים על פני חיפוש אחר עבודה מכניסה. תוך מבט בעיתון, דייב מוצא פרסומת לספר שיגיד לו את משמעות החיים "במחיר נמוך של 9.99 $." דייב, מוקסם מכך ומתחיל את מסעו בדירתו בסידני כדי למצוא את המשמעות האמיתית של החיים. הסרט עוקב גם אחר מספר דמויות נוספות שמספרות סיפורים שונים, המתרחשים כולם באותו בניין. חלק מהסיפורים מקבלים משמעות מטאפיזית. מלאך שומר המרגיז קשיש; גבר מתאהב באופן טוטאלי באישה; ילד מתאהב בקופת החיסכון שלו; נער מתלבט בין חברתו לחבריו הדמיוניים.

ככל שהסרט מתקדם, הסיפורים על משפחתו של דייב והשכנים שלו נשזרים יחד ובוחנים את המשמעות הפוסט מודרנית של התקווה.

שחקנים
------

* ג'פרי ראש - המלאך/הומלס
* אנתוני לפאליה - ג'ים
* סמואל ג'ונסון - דייב
* קלאודיה קארוון - מישל
* ג'ואל אדגרטון - רון
* בן מנדלסון - לני
* בארי אוטו - אלברט
* ליינה וולסמן - טניטה
* ג'יימי קצמצאט - זאק
* בראיין מיגן - קלמנט

### צוות מקצועי

* מעצבת ההפקה - מלינדה דורינג
* מוזיקה מקורית - כריסטופר בואן
* מצלמה (צבע) - סוזן סטיט, ג'יימס לואיס, ריצ'רד בראדשו

ביקורות והכנסות
---------------

הבכורה של הסרט הייתה ב-4 בספטמבר 2008 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. ב-19 ביוני 2009 הסרט יצא לאקרנים בלוס אנג'לס ובניו יורק ולאחר מכן באוסטרליה ב-17 בספטמבר 2009. הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות לאחר יציאתו לאקרנים. החל מאפריל 2010, הסרט מחזיק בציון "טרי" של 78 אחוזים בביקורת באתר Rotten Tomatoes עם דירוג ממוצע של 6.7 מתוך 10. הסרט היה מועמד לפרס אנני לסרט האנימציה הטוב ביותר.

הסרט גרף בקופות באוסטרליה 47,300‏$‏.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של $9.99

* "$9.99", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "$9.99", באתר נטפליקס

* "$9.99", באתר AllMovie (באנגלית)

* "$9.99", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "$9.99", באתר Box Office Mojo (באנגלית)

* "$9.99", באתר ספר הקולנוע הישראלי

* "$9.99", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית)

* "$9.99", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* עינב שיף‏, פרס ראשון ל- "9.99$" של תתיה רוזנטל בפורטוגל, באתר וואלה!‏, 18 במרץ 2009
* הסרט באתר AllRovi

הערות שוליים
------------

1. ↑  Screen Australia, Toronto festival to screen six Australian films (עמ' 4), ‏20 באוגוסט 2008 (באנגלית)
2. ↑  "$9.99", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
3. ↑  AA4\_Aust\_Box\_office\_report (באנגלית)
**וולטר פוניש** - אנגלית: **Walter Poenisch**; (11 ביולי 1913 - 6 ביוני 2000), היה שחיין אמריקאי במים פתוחים למרחקים ארוכים ואופה.

ביוגרפיה
--------

בשנת 1963, בגיל 50, החל פוניש את קריירת השחייה המקצוענית שלו והשתתף במשחה מרתון מקצועי לאורך 30 מייל בימת מישיגן.

ביוני 1972 ניסה פוניש לקבוע שיא שחייה באוקיינוס למרחקים ארוכים מחוץ לפלורידה, אך נמשה מהמים לאחר שכרישים תקפו את כלוב הבטיחות שלו.

בשנת 1976, הוא שחה 125 מילים (כ-200 ק"מ) במצר פלורידה ונרשם בספר השיאים של גינס עבור השחייה הארוכה ביותר באוקיינוס.

בעקבות משבר הטילים בקובה בשנת 1963, הגה פוניש את הרעיון של "משחה למען השלום" שיחבר בין שתי המדינות. הוא פעל להגשמת חזונו על ידי כתיבת מכתבים ופניות לסנטורים, לבית הלבן וגם לפידל קסטרו, שליט קובה.

ב-1978, בגיל 65, התקבלה האשרה המיוחלת, ופוניש יצא להיות האדם הראשון ששוחה מהוואנה, בירת קובה, לפלורידה קיז שבארצות הברית. נשיא קובה פידל קסטרו הגיע כדי לאחל לו הצלחה ביציאה למשחה.

פוניש החל את שחייתו מקובה ב-13 ביולי 1978, כשהוא נעזר בכלוב נגד כרישים וסנפירים לרגליו. כשלושים ושלוש שעות לאחר מכן, הגיע פוניש לליטל דאק קי (אנ'), אי קטן בפלורידה קיז התחתית. המשחה לא קיבל הכרה רשמית, משום שלא היה משקיף חיצוני, מלבד הצוות האישי של פוניש.

פוניש נפטר ביוני 2000 מבלי שזכה להכרה רשמית על שחייתו מקובה לפלורידה ב-1978.

לאחר מותו, באוגוסט 2017, קיבל פוניש הכרה בהיכל התהילה הבין-לאומי של השחייה (אנ') בפורט לודרדייל.

חיים אישיים
-----------

פוניש היה אופה במקצועו.
בצעירותו הוא גם עסק ברכיבת רודאו תחרותית והיה שרירן.

הישגים ותארים
-------------

* 1976 – נרשם בספר השיאים של גינס על המשחה הארוך ביותר במים הפתוחים, 125 מייל (כ-200 ק"מ), במצר פלורידה.
* 13 באוגוסט 1978 – היה הראשון ששחה מקובה לפלורידה, במשך 33 שעות, בעזרת כלוב נגד כרישים וסנפירים.
* אוגוסט 2017 - צורף להיכל התהילה הבינלאומי של השחייה בתור "שחיין מרתון פורץ דרך במים הפתוחים".

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר Swim for Peace (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  First Claimed by Ohioan in Cuba-to-Florida Swim, Toledo Blade, July 13, 1978
2. ↑  וולטר פוניש, באתר היכל התהילה של השחייה העולמית
3. ↑  וולטר פוניש נבחר להיכל התהילה של השחייה העולמית, באתר Swimming World (באנגלית)
**שאול, נסיך הונגרי** (בהונגרית: **Saul magyar herceg**; בסביבות 1115 – בערך 1131) היה נסיך הונגרי, יורש העצר בתור אחיינו של אישטוואן השני, מלך הונגריה.

ביוגרפיה
--------

### חייו ומוצאו

אביו היה שאול, האישפאן של מחוז ביהאר (המחוז הגדול ביותר בשטח של ממלכת הונגריה), אמו הייתה הנסיכה ז'ופיה, בתם הבכורה של קלמן, מלך הונגריה ושל המלכה ההונגרית פליסיה. מעט ידוע על נעוריו, דברי הימים מתחילים להזכיר אותו רק לאחר שמונה ליורש העצר על ידי דודו חסר הילדים. ייתכן שהקביעה שלו ליורש העצר התרחשה בסביבות 1127.

הכרוניקה המאוירת מדווחת על החלטתו של אישטוואן:

> 
> "ולפני שהמלך שמע ידיעות על בלה, החליטה המדינה שבנה של אחות המלך ז'ופיה, שאול שמו, ישלוט אחרי המלך."
> 
> 
> 
> 

אולם כאשר מת דודו באביב 1131, שאול לא הפך למלך. אחר כך נעלם מהכרוניקות, כנראה מת בקרבות על כס המלכות, שכן זמן רב ויוצא דופן חלף מאז מותו של אישטוואן השני לבין ההכתרה של בלה.

לפי דעות אחרות, שאול שרד את מלחמות הכס. הכרוניקה המאוירת מדווחת על האלכוהוליזם של בלה, כדלקמן:

> 
> "לאחר שהמדינה התחזקה בידיו, התמכר המלך בלה לשתיית יין. אנשי החצר היו רגילים לקבל מהמלך כל מה שביקשו ממנו, רק כשהיה שיכור, ואת מה שהמלך לא יכול היה לקחת בחזרה כשהתפכח. בשכרותו מסר לידי אויביהם את פוש ואת שאול, שהיו אנשים תמימים, והם הרגו אותם ללא סיבה."
> 
> 
> 
> 

על פי כמה הנחות, ייתכן שהאיש (מרמז על נזיר) בשם שאול שמוזכר לעיל היה הנסיך שאול. על סמך אלה, שאול שרד את הכתרתו של בלה וככל הנראה בדרך כלשהי הפך לבלתי כשיר לשלוט, ורק מאוחר יותר נרצח בהוראת בלה. עם זאת, רוב החוקרים רואים ברעיון זה חוסר סבירות.

לקריאה נוספת
------------

* Gyula Kristó - Pál Engel - Ferenc Makk (עורך): לקסיקון היסטורי הונגרי מוקדם. הוצאה לאור אקדמית, בודפשט. מסת"ב 963-05-6722-9
* Gyula Kristó - Ferenc Makk: *בית ארפאד - נסיכים ומלכים* (Szukits Könyvkiadó, Szeged, 2003) מסת"ב 963-9278-48-3
* טמאש קאדאר: הנסיך שאול, האישפאן בורש ולורד איבאן. הערות על ההיסטוריה של מאבקי הירושה סביב סוף שלטונו של המלך אישטוואן השני. מאות, כרך 151 מס' 4 (2017) 787‒808.
* פרנץ מאק: הערות לסיפור של בלה השני. *Acta Universitatis Szegediensis.* *אקטה היסטוריקה*, כרך 40, (1972) 31-49. הוא.
* פיטר רוקאי: בוט ושאול. בתוך: "הונגרים מההתחלה". לימודים חגיגיים לכבוד פרנץ מאק בן השישים. עורך פרנץ פיטי. סגד 2000. 451–455.

ראו גם
------

* Grandpierre K. Endre (1991). *Királygyilkosságok*. Magyarok Titkos Története. ISBN 963-7707-00-X.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Vajay Szabolcs: I. Géza családja. *Turul*, 79. (2006) 34. o.
2. ↑  Kádár 791. o.
3. ↑  Makk 39. o.
4. ↑  Rokay 451-455. o.
5. ↑  Kádár 798-799. o.
גנרל **הנס בהלנדורף** (בגרמנית: **Hans Behlendorff**;‏ 13 באוגוסט 1889 – 16 במרץ 1961) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

בהלנדורף נולד ב-13 באוגוסט 1889 באלנשטיין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1908 התגייס בהלנדורף לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-3 (ברנדנבורג ה-1), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-25 בפברואר 1915 הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-20 במאי 1917 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף בהלנדורף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1929 הועלה בהלנדורף לדרגת מיור, וב-1 באוקטובר 1932 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. באפריל 1934 הועלה לדרגת אוברסט, וב-4 בפברואר 1938 מונה למפקד אגד הארטילריה ה-31. ב-1 במרץ 1938 הועלה בהלנדורף לדרגת גנרל מיור, וב-19 ביולי 1939 מונה למפקד הדיוויזיה ה-34.

### מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה בהלנדורף מפקד הדיוויזיה ה-34, ופיקד עליה בחזית המערבית כחלק מהקורפוס ה-30 במסגרת הארמייה הראשונה, וב-1 בפברואר 1940 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך המערכה על צרפת לחם בהלנדורף עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-23 במסגרת הארמייה ה-16, אולם נפצע קשה ב-11 במאי, ואושפז בבית חולים לחצי שנה. ב-1 בנובמבר 1940 חזר בהלנדורף לפקד על הדיוויזיה ה-34, ופיקד עליה במהלך מבצע ברברוסה, כחלק מהקורפוס ה-12 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה. במהלך הקרב על מוסקבה לחם בהלנדורף עם הדיוויזיה שבפיקודו, כחלק מהקורפוס ה-12 במסגרת הארמייה הרביעית. ב-11 באוקטובר 1941 קיבל בהלנדורף את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-15 בדצמבר 1941 מונה למפקד הקורפוס ה-60 שפעל בחופי תעלת למאנש, כחלק מהארמייה ה-15. ב-17 בדצמבר 1941 הועלה בהלנדורף לדרגת גנרל חיל התותחנים, וב-27 במאי 1942 הפך הקורפוס שבפיקודו לקורפוס ה-84. ב-1 באפריל 1943 פרש בהלנדורף מתפקידו והועבר לעתודת המילואים, וב-31 בדצמבר 1944 פרש לביתו.

### לאחר המלחמה

לאחר המלחמה התגורר בהלנדורף בעיר באדן-באדן, עד למותו ב-16 במרץ 1961, והוא בן 71 שנים.

קישורים חיצוניים
----------------

* הנס בהלנדורף באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ליתר דיוק - הפיקוד המיוחד הגבוה ה-60 (Höheres Kommando z.b.V. LX.)
**פרס הרב לורד יעקובוביץ של יהדות אירופה** (באנגלית: **The Harav Lord Jakobovits Prize of European Jewry**) הוא פרס המוענק על-ידי ועידת רבני אירופה לאישים בעלי השפעה ציבורית שהפגינו תמיכה ביהודי אירופה, הגנו על זכויותיהם הדתיות, ונאבקו באנטישמיות. הפרס נוסד ב-2011 בידי הרב פנחס גולדשמידט, נשיא ועידת רבני אירופה.

הלורד יעקובוביץ והפרס
---------------------

עמנואל יעקובוביץ (8 בפברואר 1921 – 31 באוקטובר 1999) שעל שמו נקרא הפרס, היה רבה הראשי של בריטניה, חבר בבית הלורדים, ודוקטור לפילוסופיה. קודם לכן שימש כרבה הראשי של הקהילה היהודית באירלנד, וכיהן גם כרב בית הכנסת השדרה החמישית בניו יורק. שימש גם כנשיא ועידת רבני אירופה. בשנת 1981 הוכתר הרב יעקובוביץ בתואר אבירות, ושבע שנים לאחר מכן היה לרב הראשי הראשון שקיבל מושב בבית הלורדים וזכה בתואר ברון.

מייסדי הפרס, שקראו אותו על שמו, מנמקים את החלטתם בדברים הבאים: "הלורד יעקובוביץ הקדיש את חייו לרדיפת פילוסופיה הדוגלת במחויבות דתית לצד הנהגה בלתי מתפשרת של אהבה והתחשבות בזולת. היכולת לאחד קהילות ולהכיר בערכה של האמונה בעולם המודרני, היא זו שאותה ייקר במיוחד במשך חייו, ופרס זה נועד להכיר ולהוקיר תכונה זו מעל הכל".

עיצוב הפרס
----------

הפרס הוא מיצג אומנותי של ספר תורה פתוח המונח על גבי שלושת ספרי תורה פתוחים.

הפרס עוצב בידי הפסל ג'ורג'י פרנגוליאן (אשר בין יצירותיו נמנות האנדרטה על קברו של בוריס ילצין בבית הקברות נובודוויצ'יה במוסקבה, אנדרטת אוקוג'אבה במדרחוב ארבאט במוסקבה ופסל הקיסרית אליזבת בבלטייסק).

מקבלי הפרס
----------

* 2012: ראש ממשלת פולין לשעבר ונשיא הפרלמנט האירופי לשעבר פרופ' יז'י בוזק.
* 2013: קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל.
* 2015: ראש ממשלת צרפת לשעבר, מנואל ואלס.
* 2016: מלך ספרד, פליפה השישי.
* 2023: נשיא צרפת, עמנואל מקרון.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרס ע"ש לורד יעקובוביץ, באתר CER

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  פרס ע"ש לורד יעקובוביץ, באתר CER
2. ↑  יוני גבאי, הרבנים העניקו פרס לקנצלרית גרמניה אנגלה מרקל, באתר כיכר השבת, ‏26 במאי 2013
3. ↑  חנני ברייטקופף, הגר"פ גולדשמידט העניק לנשיא צרפת פרס יוקרתי, באתר כיכר השבת, ‏9 דצמבר 2023
קמרון חבית
**קמרון חבית** הוא קירוי בצורה של חצי גליל אופקי. האדריכלות הרומית הייתה הראשונה שבה השתמשו בקמרונות חבית, בדרך כלל במבני בזיליקה. קמרון החבית בנוי מסדרה ארוכה של קשתות הצמודות אחת לשנייה ויוצרות את צורת הצילינדר. קיימים גם קמרונות חבית מחודדים אשר החתך האופייני שלהם הוא קשת מחודדת. היתרון המבני של קמרון מסוג זה הוא הקטנת מאמצי הפישוק בבסיס הקשתות.

בבנייה הערבית במזרח התיכון נפוצה שיטת בנייה של קמרונות חבית המבוססת על שימוש באבנים קטנות ולא מסותתות. מכיוון שעץ הוא מצרך יקר יחסית במזרח התיכון, השתמשו בסירה קוצנית להכנת הפיגומים. את השיח הקוצני היו דוחסים לצורה של חצי גליל ומעליו מניחים יריעת בד עבה. על גבי היריעה היו מניחים אבנים קטנות שהתחברו אחת לשנייה על ידי מלט מקומי. לאחר התקשות המלט, חלקה האחורי של ערימת הסירה הקוצנית היה מועבר להמשך בניית הקמרון. באופן זה התקבל קמרון חבית מקשי ויציב ללא הצורך לסתת אבנים או לבזבז כמות גדולה של עץ לטובת הבנייה.

ראו גם
------

* קשת
* קמרון צולב
* קמרון צלעות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קמרון חבית** בוויקישיתוף
* קמרון חבית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12502346x (data)
* GND: 4185689-2

 |
**DeadSee** הוא סרט וידאו ארט מאת הפסלת הישראלית סיגלית לנדאו. הסרט מציג דימוי של פקעת אבטיחים, המחוברים זה לזה, וההולכים ונפרשים במהלך הסרט. הסרט פורש על יד מבקרים שונים כעוסק בתיאור סמלי של חיבור בין חיים ומוות.

היסטוריה
--------

הסרט "DeadSee" הוקרן לראשונה בתערוכת היחיד של לנדאו "הפתרון האינסופי" (2005), שהוצגה בביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו בתל אביב-יפו. שמו של הסרט - "DeadSee" (בעברית: מוות-ראייה) - נשמע באנגלית כשמו של ים המלח. במסגרת העבודה, יצרה לנדאו שרשרת של כ-500 אבטיחים, המצולמים במבט עילי. חלק מן האבטיחים חתוכים או מרוסקים מעט. האבטיחים נפרשים מתוך פקעת חלזונית, הנפרמת לאורך הסרט, והאמנית מופיעה בסרט כשהיא עירומה וצפה על גבי הפקעת. מבקרים רבים הצביעו על הקשר של צורת הספירלה בעבודתה של לנדאו אל עבודתו של רוברט סמיתסון "מזח לולייני" (1970).

האבטיח כדימוי בעבודתה של לנדאו, טען יגאל צלמונה, מהווה מעין "מתקן התפלה" מטאפורי המייצר סוכר מתוך המליחות היתרה של הסביבה שבה גדל. בכך הוא מהווה מעין חיבור אפשרי בין חיים ומוות.

בשנת 2008 הוצג הווידאו במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק בתצוגה תחת השם "Projects 87", והוא נמצא כיום באוסף מוזיאון זה. עותק נוסף של העבודה נרכש על ידי מוזיאון ישראל. עם פתיחת תצוגת הקבע של אמנות ישראלית במוזיאון, בשנת 2010, הותקן הווידאו במוזיאון כשהוא מוקרן על רצפת האולם.

במשך השנים הוצגה העבודה בתערוכות שונות ברחבי העולם. בשנת 2011, לדוגמה, הוצגה העבודה במסגרת הטריאנלה לאמנות בעיר יוקוהמה, יפן, לצד כמה עבודות נוספות של לנדאו. תערוכה זו הוצגה תחת השפעת רעידת האדמה בסנדאי ועסקה ביחס אל מיתולוגיות ואגדות. סמדר שפי ציינה בביקורת על התערוכה כי "הצבת עבודתה של לנדאו ליד העבודות העוסקות ביחס אמביוולנטי לטבע, בקריאה מחודשת של מיתוסים ובחינתם לאור המחשת עוצמתו ההרסנית של הטבע בהווה, מוסיפה רבדים מעשירים לקריאת העבודה הזאת, ומדגישה את כוחה של הצבה אוצרותית טובה".

גלריית תמונות
-------------

* הפתרון האינסופי, 2004רישום הכנה, גירי שמן ופחם על ניירהפתרון האינסופי, 2004  
רישום הכנה, גירי שמן ופחם על נייר
* ‏DeadSee,‏ 2004רישום הכנה, גירי שמן ועט על נייר‏DeadSee,‏ 2004  
רישום הכנה, גירי שמן ועט על נייר
* מראה הצבה בתערוכה "הפתרון האינסופי" (2005), מוזיאון תל אביב לאמנות, ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננומראה הצבה בתערוכה "הפתרון האינסופי" (2005), מוזיאון תל אביב לאמנות, ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו
* מראה הצבה בתערוכה "PROJECTS 87"‏ (2008), המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורקמראה הצבה בתערוכה "PROJECTS 87"‏ (2008), המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק
* מראה הצבה במוזיאון ישראל (2010)מראה הצבה במוזיאון ישראל (2010)

לקריאה נוספת
------------

* מנדלסון, אמיתי, נתן, אפרת, **זמן אמת: 60 שנות אמנות בישראל, העשור השישי: 2008-1998**, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2008.
* עפרת, גדעון, "סיגלית לנדאו: מלח וסוכר", בתוך **וושינגטון חוצה את הירדן**, הוצאת הספרייה הציונית, ירושלים, 2008, עמ' 617-619.
* צלמונה, יגאל, **100 שנות אמנות ישראלית**, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010, עמ' 500-501.

\*Recent Acquisitions", The Israel Museum, **Jerusalem Magazine**, Summer – Fall 2006, No.2

קישורים חיצוניים
----------------

* Projects 87: Sigalit Landau באתר המוזיאון לאמנות מודרנית (באנגלית)
* DeadSee באתר מוזיאון ישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: צלמונה, יגאל, **100 שנות אמנות ישראלית**, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010, עמ' 500-501.
2. ↑  ראו: סמדר שפי, השעה הקסומה האיומה שלנו, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2011
**דני ימין** (נולד ב-1958 בערך) הוא מנהל ישראלי, היו"ר המיועד של בנק דיסקונט לישראל ולשעבר מנכ"ל חברת מיקרוסופט ישראל ויו"ר הוועד המנהל של הטכניון.

ביוגרפיה
--------

למד הנדסת תעשייה וניהול ומערכות מידע בטכניון. עם סיום לימודיו עבד בחברת סטארט-אפ קטנה שעסקה בפיתוח תוכנה.

בשנת 1985 הצטרף לחברת אלסינט, שעסקה בפיתוח וייצור מוצרי הדמיה רפואית, בה שימש כמנהל מערכות מידע.

הקים את חברת מלם צפון ושימש כמנכ"ל החברה. בשנת 2002 מונה למשנה למנכ"ל במיקרוסופט ישראל.

בינואר 2005 מונה למנכ"ל מיקרוסופט ישראל. היה חבר גם במועצת המנהלים של MSN ישראל ושל בזק-זהב.

בשנת 2006 אירח את ביל גייטס בביקורו הראשון בארץ.

בשנת 2010 התמנה כיו"ר מועדון ה-100 של בוגרי הטכניון והצטרף לוועד המנהל של הטכניון.

בשנת 2012 מונה ליו"ר הוועד המנהל של הטכניון.

בשנת 2015 סיים את תפקידו כמנכ"ל מיקרוסופט ישראל, מונה לסגן נשיא במיקרוסופט וחבר בהנהלה העולמית של ארגוני האנטרפרייז במיקרוסופט העולמית. ימין נכנס לתפקידו ב-1 ביולי 2015. בשנת 2018 פרש מחברת מיקרוסופט.

מדצמבר 2020 עד אוגוסט 2022 שימש דירקטור בחברת ישראכרט.

בתחילת 2023 מונה לדירקטור בבנק דיסקונט, ובנובמבר 2023 נבחר ליו"ר דירקטוריון הבנק וצפוי להיכנס לתפקיד זה בינואר 2024.

קישורים חיצוניים
----------------

* דודי גולדמן, מנכ"ל מיקרוסופט ישראל: "אנחנו לא משנעים קרטונים", באתר ynet, 25 בינואר 2005
* המשפיע האישי שלי - דני ימין מנכ"ל מיקרוסופט ישראל, ראיון וידאו
* דני ימין, ברשת החברתית LinkedIn

הערות שוליים
------------

1. ↑  דני ימין נבחר ליו"ר דיסקונט, באתר וואלה!‏, 6 בנובמבר 2023
2. ↑  הארץ, דני ימין מונה למשנה למנכ"ל מיקרוסופט ישראל, באתר הארץ, 29 ביולי 2002
3. ↑  דני ימין מנכ"ל מיקרוסופט ישראל התמנה ליו"ר הוועד המנהל של הטכניון, באתר הטכניון, ‏24 ביוני 2012
4. ↑  מנכ"ל מיקרוסופט ישראל, דני ימין, עובר לסין, באתר Techtime, ‏12 במאי 2015
5. 1 2  צבי קצבורג, ‏ממיקרוסופט למגזר הפיננסי: דני ימין יכהן כיו"ר דירקטוריון דיסקונט, באתר "אנשים ומחשבים", 6 בנובמבר 2023
6. ↑  חדל לכהן כדירקטור-דני ימין, הודעה של חברת ישראכרט באתר "מאיה", 4 באוגוסט 2022
7. ↑  רועי ויינברגר, ‏דירקטוריון דיסקונט משנה כיוון: דני ימין נבחר ליו"ר, באתר גלובס, 6 בנובמבר 2023