recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**סתאתירה** (נפטרה בסביבות 400 לפנה"ס) הייתה מלכה של הממלכה האחמנית, אשתו של המלך ארתחששתא השני.

ביוגרפיה
--------

סתאתירה הייתה בתו של האציל הפרסי הידרנס. היא התחתנה עם ארתחששתא השני, הבן הבכור של דריווש השני מלך פרס ואשתו פריסאטיס.

דריווש השני רצה לבסס יחסים טובים עם הינדרנס ומשפחתו ולהודות לו על פועלו. אחיה, טריטוכמס התחתן עם אמסטריס, בתו של דריווש השני. אולם, טריטוכמס אהב את אחת מהאחיות-למחצה שלו יותר מכלתו המיועדת, וניסה להתחיל מרד. לכן, פריסאטיס ציוותה להרוג את כל ילדיו של הינדרנס מלבד סתאתירה, לבקשתו של ארתחששתא השני.

ארתחששתא השני הפך לשליט בשנת 404 לפנה"ס לאחר מותו של אביו. למרות שהיו לו מספר פילגשים, כנראה רק סתאתירה הייתה אשתו החוקית. נולד להם בן, ארתחששתא השלישי, יורש כס המלכות, עוד שני בנים ושלוש בנות. המלכה האם פריסאטיס וסתאתירה ניסו להשפיעה על הפוליטיקה השלטונית ועל המלך, והפכו ליריבות. סתאתירה תמכה בבעלה במהלך הסכסוך שלו עם אחיו כורש הצעיר ולא הסתירה את הביקורת שלה על פריסאטיס. פריסאטיס התאמצה מאוד שכורש שהיה המועדף עליה יזכה בכתר, אולם ללא הועל וארסקס הבכור הוכתר בשם "ארתחששתא השני". כורש הואשם בניסיון לרצוח את המלך החדש בזמן טקס ההכתרה, אולם פריסאטיס השפיעה על ארתחששתא לבטל את האישום, וכורש הוחזר לתפקידו הקודם כסטרפ סרדיס.

פריסאטיס עודדה את בנה לקחת פילגשים כדי לפגוע בהשפעה של אשתו עליו. סתאתירה הייתה מאוד פופולרית, כיוון שעל פי הסיפורים, היא נסעה בכרכרתה עם חלון פתוח והייתה נגישה לשיחות עם פשוטי העם. סתאתירה גם דיברה בפומבי על אכזריותה של פריסאטיס בחצר המלוכה הפרסית. לדוגמה, היא מתחה ביקורת על יחסה של פריסאטיס כלפי הסריס Masabates והעצימה את הסכסוך בין השתיים.

לבסוף פריסאטיס רצחה או הביאה לרציחתה של סתאתירה. לפי המקורות הקלאסיים יש מספר סיבות למעשה. לפי גרסה אחת פריסאטיס רצתה להציל את חייו של מפקד ספרטה קליארכוס (אנ') ואת חבריו-גנרלים, שנלקחו בשבי על ידי טיספרנס, אבל סתאתירה הצליחה לשכנע את בעלה להוציא להורג את האסירים. לכן, פריסאטיס הרעילה את סתאתירה. פלוטרכוס, בביוגרפיה של ארתחשסתא השני, לא מאמין לסיפור הזה. על פי מסורת אחרת פריסאטיס רצחה אותה כי היא הבינה שבעלה של סתאתירה אוהב אותה ומקשיב רק לה. לפי פלוטרכוס פריסאטיס ביצעה את ההתנקשות בעזרת המשרתת והיועצת הנאמנה שלה, גיגיס. במהלך הארוחה, היא פרסה ציפור עם סכין מורעלת שרק חצי מהסכין הייתה עם הרעל, ורק החלק של סתאתירה היה מורעל, כאשר הן ישבו לסעוד ביחד. כתוצאה מכך מתה סתאתירה בייסורים רבים. המלך חשד שמדובר ברעל וניסה לתפוס את המשרתת כדי לגלות את האמת. לאחר זמן הוא הצליח ודן אותה למוות אכזרי. פריסאטיס עצמה לא נענשה רק הוגלתה לבבל, לפי בקשתה.

בתרבות
------

אסטרואיד ‏831 סתאתירה (אנ'), שהתגלה על ידי מקס וולף, נקרא על שמה.

קישורים חיצוניים
----------------

* סתאתירה באנציקלופדיה אירניקה

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "Artaxerxes II Mnemon". *Livius.org*.
2. 1 2 3  קטסיאס, "Photius' Excerpt of Ctesias' Persica". *Livius.org*.
3. ↑  אנבסיס "אנבסיס באתר פרוייקט גוטנברג".
4. 1 2 3  פלוטרכוס, חיי אישים, *ארתחשסתא* 5-6 ו 17-19, "Plutarch, The Parallel Lives, The Life of Artaxerxes". *penelope.uchicago.edu*.
5. ↑  פלוטרכוס מצטט את קטסיאס בספרו "חיי אישים".
סנטור **יוסף אלי דה פיצ'וטו "ביי"** (15 באפריל 1872 - 12 בפברואר 1938) היה איש עסקים ואיש ציבור יהודי-מצרי, ממנהיגי קהילת יהודי אלכסנדריה, אשר היה פעיל הן בתנועה הלאומית המצרית והן בתנועה הציונית. היה הסנטור היהודי הראשון במצרים.

קורות חיים
----------

דה פיצ'וטו נולד בשנת 1872 באלכסנדריה למשפחה שמוצאה מחלב. במשך מרבית צעירותו הועסק בחברת יבוא ויצוא. בשנת 1892 הוא נשא לאישה את ג'ודית, בת למשפחת הבנקאים קוריאל, ובאותה תקופה ייסד פירמת מסחר שזכתה להצלחה רבה. בנוסף הוא היה מומחה לכלכלה, וחבר דירקטוריון של מספר חברות, בהן "Bank Cassa di Sconto e di Risparmio". בשנת 1920 הוא נבחר כנשיא אגודת מסחר מצרית (*l’Association du Commerce d’Importation*) ולאחר מכן מונה כחבר ה"מועצה הכלכלית של מצרים". באותה שנה הוא קיבל מהמלך פואד הראשון את תואר הכבוד ביי. בשנת 1921 הוא קיבל תואר כבוד (*Officier de l’Instruction Publique*) גם ממשלת צרפת.

דה פיצ'וטו היה פעיל במפלגה הלאומית המצרית מפלגת אל-ופד ולאחר מכן במפלגת אל-אתחאד. בשנת 1924 מונה על ידי המלך פואד הראשון לחבר הסנאט המצרי. כך היה לסנטור היהודי הראשון במצרים. לבקשת דה פיצ'וטו, החליט הסנאט במצרים, על פי דיווחים בעיתונות, לא לקיים ישיבות ביום השבת. הוא כיהן כסנטור מצרי עד שנת 1930.

באותה תקופה, לא היה נדמה שקיימת סתירה בין תמיכה בלאומיות מצרית לבין תמיכה בלאומיות יהודית. דה פיצ'וטו תמך בציונות ובשנת 1918 היה ממקימי הארגון הציוני "המועצה פרו-פלשתינה" באלכסנדריה, ושימש בתור סגן הנשיא של הארגון תחת הברון פליקס דה מנשה.

הוא היה בין המנהיגים הבולטים בקהילת יהודי אלכסנדריה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20. הוא היה מעורב במוסדות החינוך של הקהילה, ושימש כגבאי של "בית הכנסת אליהו הנביא" באלכסנדריה (1914-1932).

בשנותיו האחרונות הוא היה פעיל פוליטית כנגד התנועה הפשיסטית ותעמולתה במצרים. הוא נפטר בשנת 1938 באלכסנדריה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוסף דה פיצ'וטו ביי** בוויקישיתוף
* The Sephardim in Egypt
* Maurits H. van den Boogert; Adam Guerin. "Picciotto, Joseph Elie Bey." *Encyclopedia of Jews in the Islamic World*. Executive Editor Norman A. Stillman. Brill Online, 2014.
**האנסמבל הקולי הישראלי** (כונה בעבר **האנסמבל הקולי החדש**) נוסד בשנת 1993 בידי מנהלו המוזיקלי יובל בן עוזר. בשנים שחלפו מאז כבש את מקומו כמקהלה הקאמרית המובילה בישראל. האנסמבל, המורכב מזמרים מקצועיים, מופיע במיטב האולמות והפסטיבלים בארץ וזוכה להצלחה הן בקרב הקהל והן בקרב מבקרי מוזיקה ומוזיקאים. לאנסמבל רפרטואר רחב של מוזיקה קאמרית קולית, ממוזיקת ימי הביניים ועד למוזיקה בת זמננו, מוזיקה אוונגרדית והקלטות פסקול לסרטים. 

האנסמבל מרבה להופיע עם התזמורות המובילות בישראל, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון והקאמרטה הישראלית ירושלים. הוא עובד עם מנצחי מקהלות מן השורה הראשונה בעולם, בהם: פרידר ברניוס, ג'ון פול, אנתוני רולי ואנדרו פארוט. 

האנסמבל ביצע שלוש פעמים יצירות בביצועי בכורה במסגרת פסטיבל ישראל (רון וידברג: "רבי אמנון ממגנצה", יצירתו של דורי פרנס "משורר בניו-יורק" ועוד ) וזכה בפרסים ראשונים בתחרויות בינלאומיות למקהלות במלטה (1998), בטולוסה, ספרד (2000) ובבלגיה (2001). האנסמבל הקולי החדש מוזמן להשתתף בפסטיבלים בינלאומיים בגרמניה, צרפת ולוקסמבורג, קוריאה, סרדיניה, נורמנדי וליובליאנה. כמו כן מופיע האנסמבל בארץ, בסדרות קונצרטים משלו במוזיאון תל אביב לאמנות, בירושלים, במודיעין במשכן למוזיקה ואמנויות רעננה ועוד. 

בשנת 2009 פרס האנסמבל את חסותו על מקהלת עדי, אשר הוקמה שנים ספורות מוקדם יותר.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של האנסמבל הקולי הישראלי
* עומר שומרוני, ביקורת קונצרט מ-26 בדצמבר 2010
* האנסמבל הקולי הישראלי, באתר התזמורת הסימפונית ירושלים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007425522905171
* BnF: cb165277884 (data)
* VIAF: 173899016
* WorldCat (עם VIAF): 173899016

 |
בנו מויסביץ' ב־1920
**בנו מויסביץ'** (באנגלית: **Benno Moiseiwitsch**‏ CBE; ‏22 בפברואר 1890 – 9 באפריל 1963) היה פסנתרן יהודי־בריטי יליד אוקראינה.

חייו
----

מויסביץ' נולד באודסה שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), והחל את לימודיו בגיל שבע אצל דמיטרי קלימוב באקדמיה למוזיקה של אודסה. הוא זכה בפרס אנטון רובינשטיין בגיל תשע. בהמשך למד אצל תאודור לשטיצקי בווינה בשנים 1904 עד 1908, אחר הצטרף למשפחתו באנגליה, והופיע שם לראשונה ברדינג בשנת 1908. הופעת הבכורה שלו בלונדון התקיימה כעבור שנה. הוא סייר בארצות הברית, אוסטרליה, הודו, יפן ודרום אמריקה. יוזף הופמן, מנהל מכון קרטיס למוזיקה, הזמינו להורות במכון בשנת 1927. בהמשך השתקע באנגליה וקיבל אזרחות בריטית ב־1937.

מויסביץ' עוטר בתואר מפקד מסדר האימפריה הבריטית (CBE) בשנת 1946, על תרומותיו המתמידות במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר הופיע במאות רסיטלים לפני חיילים וארגוני צדקה.

הוא נשא לאשה את דייזי קנדי, כנרת קונצרטים אוסטרלית, ונולדו להם שתי בנות. מנישואיו השניים יש לו בן.

סגנון נגינתו
------------

מויסביץ' נודע בעיקר בפרשנויותיו לרפרטואר מתקופת הרומנטיקה המאוחרת, בייחוד יצירות של סרגיי רחמנינוב (שהתפעל מנגינתו וראה בו "יורש רוחני"). כפסנתרן, נודע מויסביץ' באלגנטיות, בפיוטיות, בפיסוק המוזיקלי הלירי, בברק, בחירות הריתמית ובווירטואוזיות חסרת־המאמץ של נגינתו.

מויסביץ' הקליט לחברת קול אדוניו (כיום EMT), החל בתקופת תקליטי ה־78, המשך בתקליטים אריכי־הנגן ואל ראשית תקופת הסטריאו. את סגנונו הייחודי אפשר לשמוע בהקלטותיו ל"רפסודיה על נושא של פגניני" מאת רחמנינוב והברקרולה, הבלדה מס' 4 והנוקטורן אופוס 62 מאת שופן. ב־1950 אמר מבקר המוזיקה והמוזיקולוג אירווינג קולודין על הבלדה בפה מינור מאת שופן בנגינת מויסביץ': "מגע קל כנוצה בקטע הפותח יצירה זו ותחושה נכונה לאיכות המיוחדת של "היה היה" המאפיינת יצירה זו, מייחדים את מויסביץ' מבין הפרשנים של זמננו...", ובכך סיכם את הרגישות המאפיינת את נגינתו של בנו מויסביץ'. הוא עבד בהקפדה ובנועם כנגן מוזיקה קאמרית, כולל "טריו אלגיאק" והסונטה לצ'לו של רחמנינוב. המבקר האמריקאי הרולד ק. שונברג הילל את הטכניקה המדהימה של מויסביץ' ואת גישתו המשוחררת למוזיקה, וציין גם, כי חירות כזאת הייתה "ממוזגת תמיד במוזיקליות ללא דופי."

לקריאה נוספת
------------

* MOISEIWITSCH, Maurice. *Moiseiwitsch, biography of a Concert Pianist*, London: F.Muller, 1965.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בנו מויסביץ'** בוויקישיתוף

* בנו מויסביץ', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* בנו מויסביץ', באתר MusicBrainz (באנגלית)
* בנו מויסביץ', באתר Discogs (באנגלית)
* בנו מויסביץ', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* בנו מויסביץ', באתר "Find a Grave" (באנגלית)

* Playing in the Grand Style – Moiseiwitsch discusses the "Grand Style"
* A radio interview transcript – Moiseiwitsch speaks about his career, music and other subjects(הקישור אינו פעיל)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007272899005171
* BIBSYS: 5101988
* BNE: XX1013523
* BnF: cb13897592c (data)
* CiNii: DA09103487
* GND: 119385872
* ISNI: 0000 0001 0883 9079
* LCCN: n81146642
* MusicBrainz: b2b25392-4ea1-4be7-9d91-1b28a80f69e7
* NKC: pna2007389224
* SNAC: w65m8z6w
* SUDOC: 076561917
* Trove: 929898
* VIAF: 29718838
* WorldCat: lccn-n81146642

 |
**סמל תורינגיה** (בגרמנית: **Thüringer Landeswappen**) הוא סמלה הרשמי של המדינה הגרמנית תורינגיה. הסמל אומץ ב-3 באוקטובר 1990 ונקבע בחוקת המדינה ב-30 בינואר 1991.

הסמל מעוצב ממגן כחול שבו מוטען אריה לודוווינגני זקוף, צבוע בשמונה פסים אדומים וכסופים לסירוגין וכתרו וטפריו זהובים, סמלו של דוכס תורינגיה קונרד מתורינגיה מהמאה ה-13.

מאז עצמאותה של הסן ב-1264 משמש האריה כסמלה כאשר ראשו לבן ורגליו אדומות וראשו אינו מוכתר אלא הסמל כולו. הוא מוקף בשמונה כוכבים כסופים המייצגים את הדוכסיות ההיסטוריות ששכנו בתחום המדינה. כוכבים אלו הופיעו גם בסמל המדינה מ-1920, אלא שבו היו רק שבעה, כיוון שחלקה הצפוני של המדינה היה בשליטת פרוסיה.

על פי חוקת המדינה, מותר רק למוסדותיה הרשמיים להשתמש בסמל, ועל כן עוצב גם סמל לשימוש אזרחי.

הסמל בין השנים 1921-1933
------------------------

הסמל נחנך ב-7 באפריל 1921. הוא מציג 7 כוכבים משושים כסופים על רקע אדום. הכוכבים מייצגים את שבע המדינות שמוזגו למדינת תורינגיה ב-1 במאי 1920.

הסמל בין השנים 1933-1945
------------------------

בשנת 1933 עם עליית הנאצים לשלטון שונה הסמל בגלל הכוכבים שהזכירו בצורתם מגן דוד ולא היו לרוחם של השלטונות. בסמל החדש נראה אריה ההסני (סמלו של דוכס תורנגיה) אוחז בצלב קרס צהוב. בחלק העליון ניתן לראות את סמל דוכסות ארנשטיניש ואת הנשר של בית שוורצבורג בחלק התחתון את האריה של בית רויס ואת התרנגולת של נסיכות הנהברגר.

הסמל בין השנים 1945-1952
------------------------

ביולי 1945 החליפה תורינגיה את סמלה בפעם השלישית. בסמל אריה זהוב על רקע אדום עם 8 כוכבים כסופים. החל משנת 1952 בוטלו כל המדינות בגרמניה המזרחית וחולקו ל-14 אזורים. לאזורים האלו לא היו סמלים אך לעיתים היה שימוש בסמל היסטורי ליצוג אזור מסוים.

* הסמל ששימש בשנים 1933-1921הסמל ששימש בשנים 1933-1921
* הסמל ששימש בשנים 1945-1933הסמל ששימש בשנים 1945-1933
* הסמל ששימש בשנים 1952-1945הסמל ששימש בשנים 1952-1945
* סמל הדוכס מ-1265סמל הדוכס מ-1265
* סמל לשימוש אזרחיסמל לשימוש אזרחי

ראו גם
------

* דגל תורינגיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמל תורינגיה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  הסמל בחוקת המדינה (בגרמנית)
2. ↑  סמל תורינגיה באתר דגלי העולם (באנגלית)

| סמלי גרמניה |
| --- |
| גרמניה | הסמל הלאומי |  |
| סמלי המדינות | באדן-וירטמברג • בוואריה • ברלין • ברנדנבורג • ברמן • המבורג • הסן • חבל הסאר • מקלנבורג-מערב פומרניה • נורדריין-וסטפאליה • סקסוניה • סקסוניה-אנהלט • סקסוניה התחתונה • ריינלנד-פאלץ • שלזוויג-הולשטיין • תורינגיה |
| סמלים היסטוריים | סמל באדן • סמל פרוסיה • סמל גרמניה המזרחית |
**האנציקלופדיה לפילוסופיה של ראוטלדג'** (אנגלית: **Routledge Encyclopedia of Philosophy**) היא אנציקלופדיה לפילוסופיה בעריכתו של אדוארד קרייג. היא יצאה לראשונה לאור בהוצאת ראוטלג' בשנת 1998. במקור היא פורסמה בעשרה כרכים וכן על גבי תקליטור. בשנת 2002 היא הפכה לזמינה מעל גבי האינטרנט למנויים בתשלום.

הגרסה המקוונת מתעדכנת באופן קבוע במאמרים חדשים ובשיפורים למאמרים קיימים. היא נמנית עם האנציקלופדיות לפילוסופיה המעודכנות והמקיפות ביותר, עם כ-1300 תורמים שכתבו למעלה מ-2000 מאמרים אקדמיים.

מהדורות מאוחרות
---------------

שתי מהדורות של האנציקלופדיה בכרך אחד בלבד יצאו לאור, "האנציקלופדיה התמציתית לפילוסופיה של רוטלדג'" ("The Concise Routledge Encyclopedia of Philosophy"), שיצאה לראשונה בשנת 1999, ו"האנציקלופדיה המקוצרת לפילוסופיה של ראוטלדג'" ("The Shorter Routledge Encyclopedia of Philosophy"), שיצאה בשנת 2005. 

בגרסה התמציתית מספר המאמרים זהה לזה שבגרסת עשרת הכרכים, אלא שכל מאמר בה הוא למעשה תקציר הנושא שקודם לכל מאמר בגרסת עשרת הכרכים. בגרסה המקוצרת יש למעלה מ-900 מאמרים, כל אחד מהם מעמיק יותר מהמאמר התואם לו (אם ישנו) במהדורה התמציתית.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של האנציקלופדיה לפילוסופיה של ראוטלדג'
**סעיף 78** (ברוסית: **«Параграф 78»** / **«§ 78»**) הוא סרט מותחן רוסי בבימויו של מיכאיל חלבורודוב, שצולם על פי סיפורו של איוואן אוחלוביסטין.

תסריט
-----

### חלק א'

הסרט מתפתח סביב העתיד הלא רחוק ומתאר את קיומן של מדינות כמו "האיחוד האסייתי" ו"הארצות הלטיניות של אמריקה". יחידת כוחות מיוחדים בפיקודו של גוּדווין (גושה קוצנקו), מפורקת מיד לאחר ביצוע משימה בעקבות סכסוך בין גודווין לסקיף (ולדימיר ודוביצ'נקו).

5 שנים לאחר מכן, ליסה (אנסטסיה סלאנבסקאיה), עזבה את סקיף ונישאה לגודווין וחיה עמו. רוסיה, האיחוד האסייתי והמדינות הלטיניות של אמריקה עוקבות אחר מימוש ההסכם למניעת הפצת נשק לכניעה המונית (הגרסה הבדיונית בסרט לנשק להשמדה המונית). באחת מהמעבדות החשאיות של משרד ההגנה הרוסי, באחד מאיי אוקיינוס הקרח הצפוני מתרחשת תאונה הגורמת למקרי חירום, ואפשרות זיהוי המעבדה על ידי מדינות זרות. על מנת למנוע זאת גודווין מקבל הוראה להחיות את היחידה המפורקת שלו, הוא אוסף את כל חברי היחידה (אחד עבד כמאבטח בקזינו, השני כסוהר, השלישי מכר סמים בלתי חוקיים והשלישי חי בסירה). החבורה מתאחדת מחדש ונשלחת אל הקוטב הצפוני כשאליה מצטרף רופא (יוסף).

אנשי היחידה מגיעים לבסיס צבאי רחב ועד מהרה מגלים את גופתם של טכנאי המעבדה ומדען נוסף, ומגלים כי במקום פרץ נגיף מדבק שמוחק את הזיכרון וגורם לאנושיות של האדם להפוך לחייתית יותר. הקבוצה נערכת לפינוי אך מגלים שאין זה קל כל כך. כאשר המסוק מגיע לאסוף אותם, הוא מרחף בחזרה על פי הוראות מגבוה.

### חלק ב'

> 
> סעיף 78 לפקודת המשלחת: אם גורם הנזק הוא בלתי הפיך, על היחידה להיערך לחיסול
> 
> 
> 
> 

גודווין נאלץ להשיב לשאלות בית הדין הצבאי בעת התנהלותו במבצע צבאי כלפי החיילים הכפופים לו. היחידה חוזרת לבסיס והרופא מחליט לבדוק אם אנשי היחידה נגועים בנגיף. כשמתברר שכולם נגועים. הם מגלים שהמדען המת שפיתח את התרופה לנגיף על בסיס מתיונין לא הצליח לסנתז אותה והקבוצה מחליטה להטיל פור וכולם משליכים את תגיהם לערוך הגרלה מי הראשון שמיישם את סעיף 78.

היחידה מחליטה כי המשימה היא שכולם מחסלים את כולם, בהתאם לסעיף 78. מתנהלים קרבות כואבים בין חברים ולבסוף נותרים גודווין, ליסה וסקיף. גודווין מנסה לחסלם ונכשל. סקיף וליסה מחליטים לסנתז תרופה לנגיף, לא לפני שהם נמלטים מן הבסיס ומפוצצים אותו.

הספר
----

באותה שנה שיצא הסרט בשני חלקים, הוצאת הספרים המוסקבאית "אקסמו" הוציאה לאור את הספר "סעיף 78" מאת אנדריי לזארצ'וק, המבוסס במידה רבה על הסרט.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סעיף 78 (ברוסית)

* "סעיף 78", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "סעיף 78", באתר AllMovie (באנגלית)

* "סעיף 78", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* הסרט באתר הקולנוע הרוסי
**Chega de Saudade** (ידוע גם כ-"No More Blues") הוא סטנדרט ג'אז בסגנון בוסה נובה. הלחן מוכר כשיר הבוסה נובה הראשון שהוקלט. השיר הולחן על ידי אנטוניו קרלוס ז'ובים ומילותיו נכתבו על ידי ויניסיוס דה מוראיס. גרסת השיר שהקליט הזמר ז'ואאו ז'ילברטו היא הגרסה המפורסמת ביותר של השיר.

השיר דורג במקום השישי ברשימת "100 השירים הברזילאים הגדולים ביותר" בהמהדורה הברזילאית של המגזין רולינג סטון.

רקע
---

השיר הוקלט לראשונה בשנת 1957 על ידי הזמרת הברזילאית אליזט קרדוסו, ונכלל באלבומה Canção Do Amor Demais שיצא לאור בשנת 1958. עם זאת, גרסתה לא זכתה לתשומת לב רבה.
ז'ואאו ז'ילברטו היה השני להקליט את השיר, אותו הוציא כסינגל בשנת 1958. השיר היה ללהיט וגיבש את הבוסה נובה כסגנון במוזיקה הלטינית. השיר גם הופיע באלבום הבכורה של ז'ילברטו, Chega de Saudade.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Listas - As 100 Maiores Músicas Brasileiras - "Chega de Saudade" - Rolling Stone Brasil, web.archive.org, ‏2014-01-07

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 768cf901-2e16-36ee-8e5a-f8de66f4a00c

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במחלת עור. אם התכוונתם למחלה דלקתית בסעיפים של המעי הגס, ראו דיברטיקוליטיס.
חולה בסעפת

**סעפת** (באנגלית: Impetigo; לפי האקדמיה ללשון העברית: **גַּלֶּדֶת**) היא מחלת עור מדבקת ונפוצה הנגרמת עקב זיהום, ומתבטאת בהופעת שלפוחיות מוגלתיות או פצעונים/חבורות שיטחיים על הפנים (בעיקר באזור האף והפה) ובידיים.

שם המחלה נגזר מהמילה הלטינית impetere, שפירושה להתקיף. המחלה נודעת גם כ"פצעי בית ספר" (school sores).

סוגי המחלה
----------

המחלה מתחלקת לשני סוגים:

* **סעפת לא-שלפוחית** (Non-bullous impetigo) היא הסוג הנפוץ יותר. היא נגרמת על ידי החיידקים *Streptococcus pyogenes* ו-*Staphylococcus aureus*.

בתחילה מופיעים פצעים אדומים ומגרדים במקבץ או פריחה על העור. אחר כך מופיעות שלפוחיות שמתמלאות בנוזל צהבהב והאזור הנגוע הולך ומתרחב במידה ולא ניתן טיפול מתאים.

* **סעפת שלפוחית** (Bullous impetigo) נגרמת על ידי החיידק *Staphylococcus aureus* אשר מפריש רעל ששובר את החיבור בין האפידרמיס לשכבה התחתונה של העור. השלפוחיות יכולות להופיע במקומות שונים, במיוחד שכיחה הנגיעות באזור הירכיים. השלפוחיות מתפוצצות בקלות ומשאירות פצע כואב ומגרד.

גורמים וקבוצות סיכון
--------------------

הסעפת נפוצה בעיקר אצל פעוטות בגילאים 2-6 ובעיקר בחודשי הקיץ. אנשים העוסקים בספורט הכולל מגע קרוב כמו רוגבי, פוטבול והיאבקות אולימפית/מקצוענית מועדים אף הם ללקות בה, ללא קשר לגילם. בדרך כלל היא מתפתחת אחרי פציעת/מחלת עור קודמת כמו אקזמה, עקיצות ואלרגיה לסבון או איפור.

הידבקות מתאפשרת בעקבות מגע ישיר או עקיף בפצע (למשל מגע עם בגדים שלבש החולה). גרוד הפצע יגרום בדרך כלל להרחבתו.

אי-טיפול במחלה עלול לגרום לצלקות באזור ובמקרים קיצוניים לאי-ספיקת כליות עקב התפשטות הזיהום.

טיפול ומניעה
------------

מתן טיפול מתאים יכול להקל על הסימפטומים ולהביא להחלמה מלאה במידה וניתן בזמן.

אם האזור הנגוע קטן, הרופא יכול לרשום משחה אנטיביוטית. אם האזור הנגוע גדול יותר, יש צורך בטיפול אנטיביוטי הניתן בכדורים או נוזל. השיפור צפוי להתרחש תוך מספר ימים.

יש לשמור על היגיינה ולהשתמש בסבון מחטא מדי יום. כדי למנוע הדבקה של אזורים נוספים בגוף, מומלץ לחבוש את האזור בפד גאזה.
יש להשתמש במגבות נפרדות משל שאר דיירי הבית כדי למנוע הדבקה.

**אמצעי מניעה** כוללים היגיינה אישית: ניקיון יומי עם סבון, מקלחת וקציצת ציפורניים.

קישורים חיצוניים
----------------

* | מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **סעפת** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **סעפת** |
* סעפת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  למד לשונך 88 באתר האקדמיה ללשון העברית

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה** (ברוסית: **Большая Советская Энциклопедия**, תעתיק: "בולשאיה סובייטסקאיה אנציקלופדיה") היא אחת מהאנציקלופדיות הנרחבות והמקיפות ביותר בשפה הרוסית. היא הוצאה לאור על ידי מוציא לאור ממשלתי שנקרא "האנציקלופדיה הסובייטית".

עמוד השער למהדורה השלישית
האנציקלופדיה נדפסה בשלוש מהדורות. בראשונה היו 65 כרכים ובהם 65,000 ערכים בתוספת כרך מילואים אודות ברית המועצות. מהדורה זו פורסמה בין השנים 1926–1947 ועורכה הראשי היה אוטו שמידט (עד 1941). המהדורה השנייה פורסמה בין 1950–1958 ובה 50 כרכים, 100,000 ערכים וכרך מילואים, היא נערכה על ידי סרגיי ואווילוב ולאחריו בוריס ודנסקי. בשנת 1960 יצאו לה שני כרכי מפתח. המהדורה השלישית נדפסה בשנים 1969–1978 בשלושים כרכים בעריכתו של אלכסנדר פרוחורוב.

בשנים 1957–1990 יצא מדי שנה כרך מיוחד שכלל ערכים מעודכנים אודות ברית המועצות ומדינות העולם. בשל חילופי הגברי הפתאומיים בצמרת השלטון הסובייטי, אירע (בשנת 1953) כי מנויי המהדורה השנייה קיבלו שלושה דפים עם ערכים על פרידריך וילהלם פון ברגהולץ, מצר ברינג והבישוף מברקלי להחלפת הערך על לברנטי בריה, שסר חינו והוצא להורג לאחר מות סטלין.

עורכים נוספים
-------------

כותבי הערכים באנציקלופדיה הסובייטית הגדולה ועורכיהם היו מדענים, אנשי צבא, אנשי רוח ופוליטיקאים מובילים. ביניהם: ויקטור אמברצומיאן, ניקולאי באיבקוב, מיקולה בז'ן, ניקולאי בוגוליובוב, אנדריי בובנוב, ניקולאי בוכארין, ניקולאי בורדנקו, מיכאיל פרונזה, ויקטור גלושקוב, איגור גרבר, בנימין קגן, איואן קנוניאץ, אנדריי קולמוגורוב, ולריאן קויבשב, אנטולי לונצ'ארסקי, ולדימיר אוברוצ'ב, אלכסנדר אופרין, יורי פרוחורוב, קארל ראדק, ניקולאי סמשנו וקלימנט וורושילוב.

תרגומים
-------

המהדורה השלישית תורגמה לאנגלית ב-31 כרכים בין 1974 ו-1983 על ידי הוצאת מקמילן. המהדורה תורגמה גם ליוונית תוך הרחבת הערכים הקשורים ליוון ותרבותה.

ראו גם
------

* האנציקלופדיה הרוסית הגדולה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה** בוויקישיתוף
* מהדורה ממוחשבת
* מ. יארבלום, ה"אמת" על ישראל באנציקלופדיה הסובייטית, דבר, 2 באפריל 1954
* משה סנה, הדים ישראליים לאנציקלופדיה הסובייטית הגדולה, על המשמר, 26 באפריל 1951
* האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**יאן טה קולסטה** (בהולנדית: **Jan Willem te Kolsté**‏; 1874–1936) היה שחמטאי הולנדי שזכה באליפות הולנד בשחמט בשנת 1907.

קריירה
------

טה קולסטה השתתף מספר פעמים רב באליפות הולנד לשחמט. בתחרות שהתקיימה באוטרכט בשנת 1897 הגיע למקום הרביעי (ניצח: רודולף לומן), חלק מקום 5-6 בתחרות האג 1898 (ניצח: טרסלינג), הגיע למקום ה-14 בתחרות אמסטרדם 1899 (ניצח: הנרי ארנסט אטקינס ), הגיע 10 בתחרות הארלם 1901 (ניצח: אדולף אולנד), הגיע שני, לאחר ארנולד ואן פורייסט בתחרות רוטרדם 1902, חלק מקום 7-9 בתחרות הילברסום 1903 (ניצח: פאול לאונהרדט).

טה קולסטה ניצח בתחרות האג בשנת 1904, חלק מקום 9-10 בתחרות שבינגן 1905 (ניצח: פרנק מרשל, חלק מקום 2-3 בתחרות אמסטרדם 1907, הגיע למקום השלישי בתחרות הארלם 1908 (ניצח: יאן אסר ), חלק מקום שלישי בתחרות דלפט 1912 (ניצח: רודולף לומן), חלק מקום 6-7 בתחרות שבינגן 1913, חלק מקום ראשון בתחרות האג 1917 ותחרות הטוגנבוש 1918, הגיע למקום הרביעי בתחרות האג 1919 (ניצח: מקס מארשנד) והגיע למקום החמישי בתחרות ניימיכן 1921 (ניצח: מקס אויבה).

טה קולסטה ניצח בתחרות האג בשנת 1922, הגיע למקום ה-22 בתחרות באדן באדן בשנת 1925 (ניצח: אלכסנדר אלכין)  וחלק מקום ראשון בתחרות אמסטרדם 1927.

השתתפות באולימפיאדות
--------------------

טה קולסטה שיחק בנבחרתה האולימפית של הולנד באולימפיאדת השחמט 1927, האולימפיאדה הראשונה שהתקיימה בלונדון, בלוח הרביעי השיג תוצאה של +5 -3 =5 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו)

קישורים חיצוניים
----------------

* יאן טה קולסטה, באתר צ'סגיימס (באנגלית)
* יאן טה קולסטה באתר chessmetrics

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0003 9228 7928
* NTA: 306200325
* VIAF: 286302959
* WorldCat: viaf-286302959

 |
**גריגורי גאנזבורג** (ברוסית: **Григорий Ганзбург**; נולד ב-25 בספטמבר 1954, בעיר חרקוב), מוזיקולוג, מלחין, ומורה
אוקראיני ממוצא יהודי.

חייו
----

גריגורי גאנזבורג נולד בחרקוב למשפחת מוזיקאי ישראל גאנזבורג. בשנת 1973 סיים את לימודיו בבית הספר למוזיקה בחרקוב והמשיך בהשכלה גבוהה בתחום המוזיקה. בשנת 1978 סיים את לימודיו בפקולטה להיסטוריה ותאוריה של האמנות במכון ממשלתי לאמנות בחרקוב. 

בשנים 1978-1985 היה מורה במכללה המוזיקלית הממשלתית בפולטבה. בשנים 1984-2009 עבד כמרצה במכון ממשלתי לאמנות (אוניברסיטה) בחרקוב בו למד. במהלך עבודתו זו עשה הדוקטורט בתחום חקר האמנות. בשנת 1984 הוענק לגאנזבורג תואר פרופסור. מאז שנת 1993 הוא מנהל המכון למוזיקולוגיה בחרקוב.

גריגורי גאנזבורג היה חבר באיגוד המלחינים של ברית המועצות וכיום הוא חבר באיגודי המלחינים של אוקראינה ורוסיה.

בשנים 1992-2002 היה המנהל המדעי של הפסטיבל המוזיקלי הבינלאומי "עצרת חרקוב". במקביל, בשנים 1992-1995 היה עורכו של השנתון "עצרת חרקוב", שכלל מאמרים בתחום המוזיקולוגיה.

בשנת 1976 החל גאנזבורג להתעניין בתחום חדש של מוזיקולוגיה - ה"ליברטולוגיה" (המחקר של הרכיב המילולי של היצירה המוזיקלית), ופיתח תאוריה זו תוך הרחבתה בנוסף לאופרה ליצירות מוזיקליות נוספות. הוא פרסם מספר רב של מאמרים על ההיסטוריה של המוזיקה. חקר יצירות של פרנץ שוברט ורוברט שומאן הוא תחום התעניינותו מיוחדת ובתחום זה הוא פרסם מאמרים ומחקרים.

גאנזבורג חיבר מספר יצירות מוזיקליות, בעיקר יצירות למקהלה, בהן "מזמור מספר 136" למילים מאת טאראס שבצ'נקו ושירים למקהלה על פי מילים של מרינה צווטאייבה ואוסיפ מנדלשטם. 

הוא מנחה באופן קבוע תוכניות רדיו וטלוויזיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גריגורי גאנזבורג** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של גריגורי גאנזבורג

* קורות חיים
* נתונים מפורטים על עבודותיו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 15044221
* GND: 140192697
* ISNI: 0000 0000 7886 781X
* LCCN: no98103485
* NKC: js20020805234
* VIAF: 75939627
* WorldCat: lccn-no98103485

 |
**סער בהיר-להב** (באנגלית: **Sturm Brightblade**) הוא דמות בדיונית מסדרת ספרי הפנטזיה "רומח הדרקון".

ביוגרפיה
--------

בהיר-להב נולד בסולאמניה, שם היה אביו אנגריף מפקד במסדר הורד של אבירי סולאמניה. טירתו של אנגריף הותקפה על ידי האספסוף ובזמן שהגן על הטירה ברחו סער ואמו איליס, ולבסוף הגיעו לעיירה קטנה בשם מרגוע. בהמשך ילדותו הוא התחבר עם התאומים קרמון ורייסטלין מאז'ר ואחותם קיטיארה. לאחר זמן מה חברו אל תניס חצי-אלף, חלמיש כור-אש וגדילן קוץ-רגל. מבין החבורה הוא היה היחיד שממש חיבב את הקנדר גדיל, וניסה לשווא ללמדו להפסיק לגנוב.

גובהו של בהיר-להב הוא ממוצע. ברוב הזמן הוא לובש את שריון האבירים שלו, וחרבו היא חרב המוחזקת בשתי ידיים - שניהם עברו אליו בירושה. אגדה על חרב זו מספרת שהחרב תישבר רק כאשר האדם המשתמש בה ישבר.

כאשר החליט לעזוב את ביתו בפעם הראשונה, הוא יצא למסע. כאשר נפרדה החבורה לחמש שנים לצורך חיפוש אחר האלים העתיקים, איש איש לדרכו, סער וקיטיארה שמו פעמיהם לעבר צפון אנסאלון בחיפוש אחר אבותיהם. בסוף מסע זה קיטיארה נשאה ברחמה את ילדו של סער.

אהבתו היחידה של סער בהיר-להב הייתה כאשר הוא ביקר בטארסיס המעטירה, שם פגש באלהנה צפריר. אלהנה נתנה לו אבן אלפים קסומה. הייתה זו הפעם הראשונה שהאבן ניתנה לבן אנוש.

בהיר-להב חי את חייו לפי "המידה". הוא התמנה למפקד במסדר הכתר, הנמוך מבין שלושת מסדרי אבירי סולאמניה. מת בקרב על צריח הכהן הגדול מול קיטיארה שהייתה רכובה על דרקונה שחק.

| רומח הדרקון |
| --- |
| ספרים עיקריים | דרקונים של דמדומי הסתיו • דרקונים של ליל החורף • דרקונים של שחר האביב • עת התאומים • מלחמת התאומים • מבחן התאומים • דור ההמשך • דרקוני להבת קיץ • דרקונים של שמש גוועת • דרקונים של כוכב אבוד • דרקונים של ירח נעלם • ענבר ואפר • ענבר וברזל • ענבר ודם • דרקונים של מעמקי הגמדים • דרקונים של שחקי שרת הדרקונים • דרקונים של מג שעון החול • **ספרים נוספים** |
| עולם | קרין • ההיסטוריה של קרין • דמויות • אלים |
| דמויות עיקריות | גדילן קוץ-רגל • חלמיש כור-אש • טיקה ויילן מאז'ר • לאורנה קנן • מי-נהר • סהר-פז • סער בהיר-להב • קיטיארה אות-מאטר • קרמון מאז'ר • רייסטלין מאז'ר • תניס חצי-אלף |
| דמויות נוספות | אריאקס • אלהנה צפריר • דאלאמר ארג'נט • הומא רועץ-דרקון • לורד סות' • פאלין מאז'ר • פיסטנדנטילוס • קריסניה |
| סרט האנימציה • טרייסי היקמן • מרגרט וייס |
**האנציקלופדיה לחקלאות** היא אנציקלופדיה בתחום החקלאות שיצאה לאור בשישה כרכים בין השנים 1966–1987.

האנציקלופדיה לחקלאות היא יוזמה של חיים הלפרין שביקש לקדם את החינוך החקלאי ולצורך כך יזם את מפעל האנציקלופדיה ואת הקמת מדרשת רופין. בתחילה גייס הלפרין את הפקולטה לחקלאות ברחובות והוצאת עם עובד להוצאת האנציקלופדיה, בארבעה כרכים כשהכרך הראשון תוכנן לצאת עד קיץ 1956, אולם היוזמה לא צלחה. אז פעל הלפרין להקמת הוצאה מיוחדת, בשותפות של משרד החקלאות, המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית, הסתדרות הפועלים החקלאיים ובנק החקלאות לישראל. מפעלי התרבות של בית רוטשילד תרמו את הנייר להדפסה. העורך הראשי היה חיים הלפרין. הכרך הראשון יצא לאור בתחילת 1966 והכרך השני יצא לאור בתחילת 1972. הכרך השלישי הוכן בידי הלפרין, אך יצא לאור לאחר מותו, בסוף שנת 1976. הכרך הרביעי יצא לאור בסוף 1981. עורך כרכים אלו היה פרופ' יצחק ארנון.

האנציקלופדיה היא כללית, אולם היא מבליטה את המציאות בישראל בכל אחד מפרקיה.

האנציקלופדיה מחולקת לפי נושאים ולא בסדר הא"ב. היא כוללת את הכרכים הבאים:

* כרך א' - מדעי יסוד, 784 עמ' כפולי טורים
* כרך ב' - גידולי שדה וגן וצמחי נוי ופרק על החקלאות במקורות
* כרך ג' - מטעים, יערנות והגנת הצומח
* כרך ד' - בעלי חיים - כולל מבוא כללי, חלק על יסודות זואוטכניים וחלק על רפואת בעלי חיים
* כרכים ה-ו - ירקות

קישורים חיצוניים
----------------

* צבי מגן, חג לאדמה ולתרבות העברית, דבר, 14 בפברואר 1966
* להופעת הכרך השני של האנציקלופדיה החקלאית, דבר, 4 באפריל 1972

הערות שוליים
------------

1. ↑  תופיע אנציקלופדיה ישראלית לחקלאות, דבר, 11 בנובמבר 1954
2. ↑  כרך א' של האנציקלופדיה החקלאית, חרות, 29 בספטמבר 1955
3. ↑  הופיע הכרך הראשון של האנציקלופדיה לחקלאות, דבר, 9 בפברואר 1966
4. ↑  י. יהודה, אנציקלופדיה לחקלאות, דבר, 20 בינואר 1972
5. ↑  א. סדומי, מציון תצא תורת החקלאות, דבר, 26 בדצמבר 1976
6. ↑  ג. יהודה, ריבית דריבית מוחזרת לחקלאים, דבר, 9 בפברואר 1966
**גריגורי גורקין** (ברוסית: **Григо́рий Гу́ркин**; ‏  24 בינואר 1870 - 11 באוקטובר 1937) היה צייר נוף רוסי, האמן המקצועי הראשון ממוצא אתני אלטאי. הוא התפרסם בציורי נופי הרי אלטאי.

ביוגרפיה
--------

גורקין נולד ב-1870 בגורנו-אלטאיסק. ב-1878 הוא נשלח לבית הספר לציור אייקונים באולאלה, והוכשר כצייר אייקונים מקצועי. לאחר מכן, הוא הפך לתומך בדת האלטאי הבורכאנית האתנית המקומית. הוא עבד בערים אולאה וביסק. בשנת 1897 החל את לימודיו באקדמיה האימפריאלית לאמנויות בסנט פטרסבורג אצל איוואן שישקין ואלכסנדר קיסליוב.

בשנת 1903 חזר גורקין לאלטאי והחל לעבוד כמורה, ונסע מדי קיץ לאזורים מרוחקים של הרי אלטאי. העיר הקרובה ביותר עם קהילת אמנות מפותחת הייתה טומסק, בה השתתף גורקין בתערוכות אמנות. הוא היה חבר באגודת חובבי האמנות של טומסק מאז 1909.

בפברואר 1918, לאחר מהפכת אוקטובר, החליטו נציגי שבטי אלטאי להקים רפובליקה קראקורום, שמטרתה הייתה לאחד את כל אזורי אלטאי למדינה לאומית עצמאית. גורקין הפך לראש הממשלה. בשנת 1919 הודחה הממשלה על ידי הכוחות הנאמנים לאלכסנדר קולצ'ק, וגורקין נמלט למונגוליה, שם התגורר שנה, ובשנת 1921, בעזרת הפרטיזנים בולשוויקים, בראשות סרגיי קוצ'טוב, הוא עבר להתגורר ב-1919 ברפובליקה העצמאית טובן. שם המשיך לצייר את חיי היומיום והמסורות של המקומיים, כולל השמאניזם.

ב-1925 חזר גורקין לברית המועצות. בשנות ה-20 וה-30, הוא עסק בחינוך, במיוחד יצר איורים לשירי אפוס של אלטאי ולספרי בית ספר יסודי.

ב-1937, במהלך הטיהורים הגדולים, נעצר גריגורי גורקין והוצא להורג לאחר מכן.

גלריה
-----

* הקרבת קורבןהקרבת קורבן
* נישואיםנישואים
* אוהלי יורטהאוהלי יורטה
* נוודים בהרי אלטאינוודים בהרי אלטאי
* נחל בהרי אלטאינחל בהרי אלטאי
* נוף בהרי אלטאינוף בהרי אלטאי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גריגורי גורקין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Bourdeaux, Michael; Filatov, Sergey, eds. (2006). Современная религиозная жизнь России. Опыт систематического описания [Contemporary Religious Life of Russia. Systematic description experience] (in Russian). Vol. 4. Москва: Keston Institute; Логос. p. 112
2. ↑  И. П. Тюрина, ed. (2002). *Томск художественный. Начало XX века* (in Russian). Tomsk: Раско. p. 16
3. ↑  Цыбенко, Ольга. Тайна Горного Алтая в картинах художника Григория Чорос-Гуркина (in Russian)
4. ↑  Русанов, Виталий Викторович. Пути национального самоопределения алтайского народа в первой четверти XX века
5. ↑  Еркинова, Римма Михайловна. Монгольский и тувинский периоды в творчестве Г.И. Чорос-Гуркина (in Russian). Национальный музей имени А.В. Анохина

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 121537722
* ISNI: 0000 0000 8191 0268
* LCCN: no95050547
* SUDOC: 127468137
* VIAF: 872251
* WorldCat: lccn-no95050547

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"גריגורי גורקין"**.
**סבסטיאן לודוויג היילמן** (בגרמנית: **Sebastian Ludwig Heilmann**;‏ 9 באוגוסט 1903 – 26 באוקטובר 1959), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

היילמן נולד ב-9 באוגוסט 1903 בווירצבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1921 הוא התגייס לרייכסווהר, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-21 (הבווארי). ב-1 בפברואר 1935 הוא הועלה לדרגת האופטמן ומונה למפקד פלוגה ברגימנט הרגלים ה-63, ולאחר מכן הוא מונה למפקד פלוגה ברגימנט הרגלים ה-91.

### מלחמת העולם השנייה

היילמן לחם עם פלוגתו במהלך המערכה בפולין ובמהלך המערכה על צרפת כחלק מהדיוויזיה ה-27, ועוטר בעיטור צלב הברזל, וב-1 באוגוסט 1940 הוא התנדב לכוחות הפאלשירמייגר. ב-27 באוקטובר 1940 הוא מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הצנחנים ה-3, וב-1 בנובמבר הוא הועלה לדרגת מיור. במהלך הקרב על כרתים לחם היילמן עם גדודו וספג אבדות כבדות, ועל פעולותיו בקרב עוטר בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בסוף 1941 הועבר רגימנט הצנחנים ה-3 לגזרת לנינגרד, שם עוטר ב-26 בפברואר 1942 בעיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-1 בנובמבר 1942 הועלה היילמן לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה למפקד הרגימנט. ב-1 במאי 1943 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וביולי אותה שנה הוא הועבר עם יחידתו לסיציליה, ולחם עמו נגד פלישת בעלות הברית לסיציליה. לאחר מכן הוא לחם בחזית האיטלקית, והשתתף בקרב מונטה קאסינו, וב-2 במרץ 1944 קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים. ב-15 במאי 1944 הוא קיבל גם תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים, וב-15 באוקטובר 1944 הוא מונה למפקד דיוויזיית הצנחנים ה-5. ב-1 בדצמבר אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, ובמהלך הקרב על הבליטה לחמה הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-85 במסגרת הארמייה השביעית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה כחלק מהארמייה השביעית ומארמיית הפאנצר השישית, וב-5 במרץ 1945 הוא נפל בשבי הבריטי.

### לאחר המלחמה

באוגוסט 1947 שוחרר היילמן מהשבי, ולאחר שחרורו התגורר בקמפטן עד למותו ב-26 באוקטובר 1959.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סבסטיאן לודוויג היילמן** בוויקישיתוף
* סבסטיאן לודוויג היילמן באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 124587178
* VIAF: 30474765
* WorldCat (עם VIAF): 30474765

 |
**גריגורי נאומוביץ' וויטינסקי** (ברוסית: **Григорий Наумович Войтинский**; יליד 1893, זרקין – 1953) היה בולשביק חבר הקומינטרן. הוא נשלח לסין ב-1920 כיועץ בכיר ליצירת קשר עם הקומוניסטים הסינים הבולטים כגון צ'ן דודיו, זמן קצר לפני כינונה של המפלגה הקומוניסטית של סין. תהליך הקמתה של המפלגה הקומוניסטית מיוחס בעיקר לעבודתו, אף על פי שהבאים אחריו השפיעו יותר על הקו הרשמי של המפלגה עצמה, כגון השיוך לקוומינטנג.

הוא נולד ב־17 באפריל 1893 בנוול למשפחה יהודית רוסית. ב־1918 הצטרף למפלגה הבולשביקית. הוא נטל חלק פעיל בחזית המזרח הרחוק במלחמת האזרחים הרוסית.

עבודה בסין
----------

ב-1920 הקימה ברית המועצות את לשכת המזרח הרחוק בסיביר, סניף של האינטרנציונל הקומוניסטי השלישי, או הקומינטרן. הוא היה אחראי באופן ישיר על ניהול הקמה של המפלגה הקומוניסטית בסין ובמדינות אחרות במזרח הרחוק. זמן קצר לאחר הקמתה הגיע סגן מנהל הלשכה וויטינסקי לבייג'ינג ופנה לפעיל הקומוניסטי הסיני לי דז'או. לי סידר לוויטינסקי פגישה עם מנהיג קומוניסטי אחר, צ'ן דושיו, בשאנגחאי. באוגוסט 1920 החלו וויטינסקי, צ'ן דושיו, לי דז'או ואחרים להקים את סניף הקומינטרן בסין.

העיתון "שאנגחאי כרוניקל" נוסד בשנת 1919 בשאנגחאי על ידי רוסים עם נטיות סוציאליסטיות, וקיבל סיוע כספי ממשלת רוסיה הסובייטית בראשית 1920. באביב 1920 הגיעו וויטינסקי ועמיתיו לסין במטרה להקים המפלגה הקומוניסטית בסין. הם לא רק הגיעו לסין במסווה של עורכים ועיתונאים עבור העיתון, אלא גם הקימו את המזכירות של הקומינטרן במזרח אסיה במשרד העיתון. מכאן ואילך הפך העיתון לכלי תעמולה למזכירות מזרח אסיה ולכיסוי לפעילות הבולשביקית בסין. מאחר שעובדי העיתון סייעו לסובייטים הרוסים ולקומינטרן, שהוצבו שם בחסות העיתון, כדי להקים ארגון קומוניסטי בסין, העיתון כולו מילא תפקיד מיוחד בתנועה הקומוניסטית המוקדמת בסין. אף על פי שהעיתון הפסיק להתפרסם בסוף 1922, משום שהסיוע הרוסי הגיע לסיומו, אנשי צוות רבים המשיכו לעבוד למען הבולשביזם.

קריירה מאוחרת יותר
------------------

הוא עבד כנציג של הקומינטרן עד 1926. אחר כך עבד בממשלה הסיבירית באירקוטסק עד 1929, כשעבר למוסקבה, עבד במוסדות מזרחיים שונים. בשנת 1934 הוא הפך לפרופסור באוניברסיטת מוסקבה.

הוא נחשב לאחד ממקימי הסינולוגיה הסובייטית. הוא כתב כמה ספרים על הפוליטיקה הסינית.

הוא נפטר בשנת 1953 במהלך ניתוח כושל.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Yoshihiro Ishikawa, *The Formation of the Chinese Communist Party*. Columbia University Press, 2013
2. ↑  Frank L. Britton *Behind Communism*. University of Michigan, 1952

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0004 0889 6227
* VIAF: 242151471
* WorldCat: viaf-242151471

 |
**דליה ביבס-הררי** (נולדה ב-11 באפריל 1945), היא מתעמלת וכדורסלנית עבר, פעמיים אלופת ישראל (1963 ו-1967). היא ייצגה את ישראל בשתי אליפויות עולם (פראג 1962 ודורטמונד 1966). נוסף לכך, היא רקדנית בלט קלאסי ומודרני בעלת סטודיו למחול.

ביוגרפיה
--------

ביבס נולדה וגדלה בירושלים. היא החלה לרקוד בלט קלאסי מגיל 4. הייתה רקדנית בלהקות מחול, מהטובות בארץ ובחו״ל, בסגנונות קלאסיֿ מודרני וג׳אז. סיימה את מגמת המחול באקדמיה בירושלים ואת בית הספר להוראת המחול באקדמיה. ביבס התאמנה בהתעמלות מכשירים בקבוצת הפועל ירושלים בהדרכתה של אגנס קלטי בווינגייט. היא הייתה אלופת ישראל בהתעמלות מכשירים ושימשה כמאמנת המחוננים בנבחרת ישראל. היא סיימה את המכללה האקדמית בווינגייט לחינוך גופני במגמת מחול ובנוסף סיימה את לימודי הפיזיותרפיה.

באליפות העולם שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה בשנת 1962 סיימה ביבס בתחרות הקבוצתית במקום 15.

באליפות ישראל שנערכה ביולי 1963 זכתה ביבס בתואר אלופת ישראל בהתעמלות בתוצאה של 69.1 נקודות, לפני רינה כהן מהפועל ירושלים (62 נקודות).

באליפות העולם שנערכה בדורטמונד, גרמניה בשנת 1966 סיימה אבלס בתחרות הקבוצתית במקום 16 ובתחרות הקרב רב אישי היא סיימה במקום 90 בתוצאה של 70.732 נקודות.

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1967 זכתה ביבס במדליית זהב במשותף עם רות אבלס בתוצאה של 71.55 נקודות.

חייה האישיים
------------

בשנת 1966 נישאה ביבס לאלוף ישראל בהיאבקות משה ויינברג. השניים התגרשו, מספר שנים לפני שנרצח בטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן.

בשנת 1970 הקימה סטודיו למחול בשם "הסטודיו של דליה" הנמצע בחרות.

תארים והישגים
-------------

* בשנת 1967 זכתה ביבס בתואר ספורטאית השנה בהתעמלות.

קישורים חיצוניים
----------------

* ספורטאי השנה, מעריב, 3 באוקטובר 1967

הערות שוליים
------------

1. 1 2  דליה ביבס אלופה בהתעמלות, הַבֹּקֶר, 14 ביולי 1963
2. ↑  מתעמלות ישראל דורגו במקום ה-15 באליפות העולם בפראג, למרחב, 10 ביולי 1962
3. ↑  המתעמלות במקום ה-16 בדורטמונד, על המשמר, 27 בספטמבר 1966
4. ↑  דליה ויינברג כבר עוסקת בתרגילי החובה של מכסיקו, מעריב, 10 בספטמבר 1967
5. ↑  דליה ביבס הררי, באתר הסטודיו של דליה, בית ספר לתנועה ומחול - צוות המורים
6. ↑  ספורטאי השנה, מעריב, 3 באוקטובר 1967
**סבסטיאן זיידל** (בגרמנית: **Sebastian Seidl**; נולד ב-12 ביולי 1990) הוא ג'ודוקא גרמני. זיידל מתחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג ומחזיק במדליית ארד מאליפות אירופה (באקו 2015).

קריירה
------

בינואר 2012, זכה זיידל לראשונה באליפות גרמניה. בספטמבר אותה השנה הוא זכה במדליית ארד בטורניר 'World Cup Rome'. באוקטובר 2014 הוא זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית ארד בגראנד פרי אסטנה.

באליפות אירופה 2015 שנערכה בבאקו במסגרת המשחקים האירופיים, זכה זיידל במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג. בסיבוב הראשון הוא ניצח באיפון את בנצה זמבורי ההונגרי, בשמינית הגמר הוא ניצח שוב באיפון את יספר לפיבר הבלגי וברבע הגמר הפסיד למיכאל פולייב הרוסי ונשר לקרבות בית הניחומים. לאחר ניצחון על דזמיטרי שרשאן הבלארוסי, זיידל עלה לקרב על מדליית הארד בו ניצח את סרג'יו אולייניק הפורטוגלי.

זיידל השתתף באולימפיאדת ריו 2016 והודח בסיבוב השני לאחר הפסיד לפאביו באזילה שזכה בזהב. בפברואר 2018 הוא זכה במדליית ארד בגראנד סלאם פריז היוקרתי לאחר שניצח בקרב על המדליה את קיליאן לה בלוק הצרפתי המקומי.

באולימפיאדת טוקיו 2020, זכה זיידל במדליית ארד יחד עם נבחרת גרמניה בתחרות הקבוצתית. בתחרות האישית בקטגוריית המשקל של עד 66 ק"ג, הוא הודח בסיבוב הראשון לאחר הפסד ליאקוב שאמילוב הרוסי.

פרסים
-----

מקור:

* **אליפות אירופה**:

באקו 2015: מדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג
* **תחרויות מהסבב העולמי (מאסטרס, גראנד סלאם, גראנד פרי)**:

גראנד פרי אסטנה 2014: מדליית ארד
גראנד סלאם אבו דאבי 2014: מדליית ארד
גראנד פרי צ'ינגדאו 2014: מדליית כסף
גראנד פרי זאגרב 2015: מדליית כסף
גראנד פרי בודפשט 2015: מדליית כסף
גראנד סלאם פריז 2018: מדליית ארד
גראנד פרי האג 2018: מדליית ארד
גראנד פרי מרקש 2019: מדליית ארד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סבסטיאן זיידל** בוויקישיתוף
* סבסטיאן זיידל, ברשת החברתית פייסבוק
* סבסטיאן זיידל, ברשת החברתית אינסטגרם
* סבסטיאן זיידל, באתר olympedia.org
* סבסטיאן זיידל, באתר איגוד הג'ודו העולמי
* סבסטיאן זיידל, באתר JudoInside.com

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
2. 1 2  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
**יָאן טילְמָן** (בגרמנית: **Jan Thielmann**; נולד ב-26 במאי 2002) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הכנף הימני בפ.צ. קלן מהבונדסליגה ובנבחרת גרמניה עד גיל 21.

קריירה
------

בשנות נעוריו, טילמן שיחק לראשונה בקהילת הנוער הצראת-פירהן-בקונד ומשם עבר לקבוצת הנוער של איינטרכט טרייר (אנ') לעונת 2014/15. בעונת 2017/18, עבר טילמן לקבוצה עד גיל 17 של קלן. הוא שיחק 24 משחקים עבור הקבוצה וזכה איתה באליפות ביוני 2019 לאחר ניצחון 3–2 על בורוסיה דורטמונד.

בעונת 2019/20, טילמן עלה לקבוצה עד גיל 19. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 2–0 בבונדסליגה על באייר לברקוזן ב-14 בדצמבר 2019, ובכך הוא הפך לכדורגלן הראשון שנולד ב-2002 ששיחק בבונדסליגה, ונחשבה לבכורה הצעירה ביותר השנייה בהיסטוריה בליגה הצעירה במועדון שלו אחרי יאן אוורל ביסק.

לאחר הופעת בכורה משכנעת, המאמן מרקוס גיסדול המשיך לתת לטילמן זמן משחק במשחקים מול איינטרכט פרנקפורט ו-ורדר ברמן. בינואר 2020, טילמן חתם על החוזה המקצועי הראשון שלו כשהאריך את החוזה שלו עם קלן עד ה-30 ביוני 2022. "הוא מאוד מאוד מתקדם לגילו, גם פיזית וגם מנטלית, ויש לו גם הבנה טובה מאוד של המשחק. אנחנו סומכים עליו שהוא יחזיק גם בטווח הארוך", אמר המנהל הספורטיבי וכדורגלן העבר הורסט הלדט לאחר החתימה.

ב-5 בדצמבר 2020, טילמן כבש את שערו הראשון ככדורגלן מקצוען בתיקו 2–2 מול וולפסבורג. ב-20 בינואר 2021 הוא הבקיע את שער הניצחון בתוספת הזמן נגד שאלקה בפלייאוף הירידה. ב-30 באפריל 2021, המועדון הודיע כי חוזהו של טילמן הוארך עד 2024. ביוני 2022, הוא היה מועמד לתואר ה"גולדן בוי" (נער הזהב), פרס שניתן לשחקן עד גיל 21 הטוב ביותר בכדורגל האירופי, שלבסוף זכה בו גאבי.

סטטיסטיקות קריירה
-----------------

*מעודכן ל-7 בנובמבר 2022*

הופעות ושערים לפי מועדון, ליגה, ועונה| מועדון | עונה | ליגה | גביע | באירופה | אחר | בסך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ליגה | הופעות | שערים | הופעות | שערים | הופעות | שערים | הופעות | שערים | הופעות | שערים |
| פ.צ. קלן | 2019–20 | בונדסליגה | 12 | 0 | 0 | 0 | — | — | 12 | 0 |
| 2020–21 | 24 | 2 | 2 | 0 | — | — | 26 | 2 |
| 2021–22 | 29 | 3 | 3 | 0 | — | — | 32 | 3 |
| 2022–23 | 8 | 1 | 1 | 0 | 4 | 0 | — | 13 | 1 |
| בסך הכל בקריירה | 73 | 6 | 6 | 0 | 4 | 0 | 0 | 0 | 82 | 6 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יאן טילמן** בוויקישיתוף
* יאן טילמן, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* יאן טילמן באתר התאחדות הכדורגל הגרמנית (זמין גם בגרמנית)
**הליוויק** (Halliwick) היא גישה להקניית הרגלי מים ושחיה לנכים. זוהי הגישה הנפוצה ביותר בעולם בטיפולי הידרותרפיה.

בשנת 1949, מהנדס קנדי בשם ג'יימס מקמילן שהתמחה בנושאי מכניקת הנוזלים החל להעביר שיעורי שחייה לילדות נכות בבית ספר בשם "בית הספר לילדות נכות ע"ש הליוויק" שנמצא בלונדון. מכאן נוצר השם לגישה- "הליוויק". שיעורי השחייה לאוכלוסיית הנכים התרחבו למועדוני שחייה רבים באנגליה. בשנות השישים המוקדמות, מקמילן הוזמן לשווייץ על מנת ללמד שם את שיטתו ללימוד שחייה לנכים ומאז היא מוכרת בכל רחבי העולם. בשנות השמונים, פיזיותרפיסט מהולנד בשם יוהאן למבק החליט כי ניתן לנצל את יתרונות שיטת ההליוויק ואת תכונות המים גם לאלמנטים טיפוליים והגדיר את ההליוויק כגישה טיפולית. מאז, שימש יוהאן למבק כיועץ המדעי של ארגון ההליוויק הבינלאומי.

מטרתה העיקרית של גישה זו היא לאפשר למטופל למצוא את יכולותיו במים לעומת המוגבלות ביבשה, מתוך הנחה כי ההצלחה במים תתרום להעלאת הדימוי העצמי, הביטחון והמוטיבציה שלו. שיטת ההליוויק מבוססת על חוקי ההידרודינמיקה והמכניזם של הגוף. היא בטוחה לכל אדם ובכל טווח הגילאים וכן לאנשים עם נכויות רבות.

בשיטה זו הטיפול מתחלק לטיפול קבוצתי ולטיפול יחידני: הקבוצה מורכבת מ5-8 מטופלים כאשר לכל מטופל יש מטפל אישי הצמוד אליו. היתרונות שבטיפול הקבוצתי- במים יש גירוי תחושתי רב המקנה למטופל רצון להיות בתנועה מתמדת הגורמת להפרעות בשיווי משקל. דבר זה עלול לגרום לעייפות ולחרדה. לעומת זאת, כאשר נעים בתוך קבוצה, מופחתת השפעת המים על היחיד וכך יורדות חששותיו. היתרונות שבטיפול היחידני - עבודה ממוקדת על הקשיים של המטופל. 

בשיטת ההליוויק משולבת עבודה על שיווי משקל, שליטת ראש, תבניות תנועה ועוד, בנוסף להרגלי המים והשחייה באמצעות משחקים ופעילויות. במהלך הטיפול, המטופל נעשה מודע לתכונות המים ועל ידי תמיכה נכונה של המטפל מתאפשרת לו התנסות בתנועות שאינן מוכרות לו ביבשה. מטופלים רבים שמחוץ למים מרותקים לכיסאות גלגלים ואינם מסוגלים לעמוד או ללכת, מצליחים במהלך הטיפול להתהלך במים בכוחות עצמם.

בטיפול בשיטת ההליוויק אין שימוש באביזרי ציפה. אביזרי ציפה משנים את שיווי המשקל של האדם ועל ידי כך מביאים לתחושה של שיווי משקל פסיבי ואילו מטרת השיטה היא להביא לכך שהמטופל יעבוד ויהיה מסוגל לעצמאות במים מבלי להשתמש באביזרי עזר כפי שהוא רגיל ביבשה.
**דליה מאירי** (נולדה ב-1951) היא פסלת ואמנית ישראלית, מורה לפיסול ואומנות במכללת אורנים.

קורות חיים
----------

מאירי נולדה במושב מולדת שבגליל התחתון. בשנים 1972 עד 1976 למדה אומנות בבצלאל. לאחר הלימודים נסעה לאיטליה והשתלמה שם בפיסול בשיש כחלק מזרם אמנות האדמה, בהמשך השתלמה בפיסול באבן קשה באוסטריה. ב-1977 חזרה למולדת ויצרה שם. במהלך השנים לימדה מאירי פיסול במכללת עמק יזרעאל ובמכללת אורנים, שם היא מלמדת עד היום. בנוסף מאירי מדריכת קבוצות מאורגנות באירופה, בסין והודו ובמרכז אמריקה. כיום היא מתגוררת ביישוב יובלים ויוצרת באזור התעשייה תרדיון הסמוך.

מאירי חברה באגודת הציירים והפסלים בישראל.

עבודות נבחרות במרחב הציבורי
---------------------------

במהלך השנים יצרה מאירי עשרות עבודות המוצגות במרחב הציבורי בארץ וכן בהודו ובאוסטריה. בין עבודותיה- פסלים, מיצבים ואנדרטאות.

מיצביה של מאירי הוצגו במוזיאון ישראל, בבית האומנים בירושלים, במשכן לאמנויות בעין חרוד ובגלריות נוספות.

* ללא כותרת, 1984-5אבןהמשכן לאמנות על שם חיים אתרללא כותרת, 1984-5  
אבן  
המשכן לאמנות על שם חיים אתר
* שער חלילים, יובלים, 1999 שער חלילים, יובלים, 1999
* מאובנוש, יובלים, 1997-9מאובנוש, יובלים, 1997-9
* מאובנוש, יובלים, 1997-9מאובנוש, יובלים, 1997-9
* שער המים, מעלות תרשיחא, 1993שער המים, מעלות תרשיחא, 1993
* שער אילן, מעלות תרשיחא, 2001שער אילן, מעלות תרשיחא, 2001
* 
* קיר אמנות במרכז חזית בניין הספרייה במכללה האקדמית עמק יזרעאל, 1988קיר אמנות במרכז חזית בניין הספרייה במכללה האקדמית עמק יזרעאל, 1988
* "עם הגב לים", פארק דינה"עם הגב לים", פארק דינה
* חלונות להר תבור, גבעת המורה, עפולהחלונות להר תבור, גבעת המורה, עפולה

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **דליה מאירי** |

* האתר האישי של דליה מאירי
* דליה מאירי, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 274265
* NLI: 987007285799105171
* GND: 174245408
* ISNI: 0000 0000 6665 5158
* LCCN: n98027693
* RKD: 440080
* SUDOC: 250779994
* ULAN: 500476847
* VIAF: 12716803
* WorldCat: lccn-n98027693

 |
**רוברט סדול** (בלטבית: **Roberts Seduls**;‏ 1906, לייפאיה, לטביה – 1945, לייפאיה) היה חסיד אומות העולם.

הצלת יהודים בתקופת השואה
------------------------

רוברט סדול היה ימאי ומתאגרף. הוא היה שרת בבניין בלייפאיה וידידו של היהודי דוד זיבצון (Zivcon), מדיירי הבניין.

לייפאיה נכבשה על ידי גרמניה הנאצית בשבוע הראשון של מבצע ברברוסה ורוב יהודיה, למעלה מ-7,000 נפש, נרצחו. עם הקמת גטו בעיר, ביולי 1942, נכלא זיבצון בגטו עם 850 יהודי לייפאיה שנותרו בחיים לאחר רצח רוב יהודי העיר. באוקטובר 1943, ערב חיסול גטו לייפאיה, ברח זיבצון מהגטו והגיע עם שלושה יהודים נוספים לביתו של סדול. סדול הסתיר אותם במרתף הבניין ושם הסתתרו במשך כשנה וחצי.

עם הזמן הצטרפו אל ארבעת המסתתרים עוד שבעה יהודים. כדי לכלכל אותם היה סדול מוסר להם עבודות תיקון שקיבל, בתחומים שונים - היו בהם צורף, מכונאי וזיבצון שהיה חשמלאי - והם היו מבצעים את העבודות. סדול היה מוסר את המוצרים המתוקנים לבעליהם, מקבל תשלום ובכסף שקיבל היה קונה מזון ליהודים המסתתרים. בין המסתתרים היו אישה שבעלה נרצח ובתה בת השלוש. כשהצטרפה הילדה למסתתרים, חשש סדול שהיא תחשוף אותם ולכן ארגן לה מקלט אצל אוטיליה שימלפפנינג (Otilija Schimelpfening), תושבת העיר ואלמנה ממוצא גרמני. סדול וידא שהילדה מטופלת היטב, צילם את הילדה והביא תמונות שלה לאמה כדי לעודד אותה.

ב-10 במרץ 1945, חודשיים לפני שחרור לייפאיה על ידי הצבא האדום, נהרג סדול בהפצצה רוסית. אשתו יוהנה טיפלה במסתתרים עד השחרור.

הנצחה
-----

ב-1981 העניק יד ושם לסדול ולרעייתו יוהנה את התואר חסידי אומות העולם.

קישורים חיצוניים
----------------

* משפחת סדול, באתר "יד ושם" (באנגלית)
* רוברט סדול, באתר "יד ושם"