recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**חרושת התרבות** (או: **תעשיית התרבות**), הוא מושג שנטבע על ידי תאודור אדורנו ומקס הורקהיימר, חברי אסכולת פרנקפורט, שטענו כי התרבות הפופולרית היא מעין מפעל שמייצר תכנים סטנדרטיים שמטרתם להביא את ההמון למצב של פאסיביות; ההנאות הקלות המגיעות דרך צריכה של תרבות פופולרית גורמות לאנשים להיות כנועים ומרוצים, ללא תלות ברמת החיים הכלכלית שלהם במציאות. אדורנו והורקהיימר ראו בפס ייצור זה של תרבות, כהגדרתם, סכנה לרמות גבוהות יותר של אמנות. לטענתם, תעשיות תרבות מייצרות צרכים כוזבים - צרכים שנועדו לשמר את הקפיטליזם. צרכים אמיתיים לעומת זאת, הם חופש, יצירתיות ואושר אמיתי.

אסכולת פרנקפורט
---------------

אדורנו והורקהיימר היו חברים בולטים באסכולת פרנקפורט, והושפעו מהמטריאליזם הדיאלקטי ומהמטריאליזם ההיסטורי של קרל מרקס, כמו גם מדבריו של הגל, אשר מתבוננים באירועים כחלק מתהליך של שינוי, ולא כשהם מבודדים. לאחר שהצטרף אליהם יורגן הברמאס, הם היו אחראים כקבוצה על ניסוח התאוריה הביקורתית. בעבודותיהם, כגון דיאלקטיקה של נאורות ודיאלקטיקה נגטיבית, העלו אדורנו והורקהיימר תאוריה הטוענת שלתופעת תרבות ההמון יש השלכות פוליטיות ובמיוחד המגוון הרחב של תרבויות פופולריות, מהוות למעשה תרבות אחת מוסווית שמטרתה לוודא את ציות ההמון לאינטרסים של השוק. במאמרם, הדיאלקטיקה של הנאורות, (1947), הם עיצבו תאוריה מודרנית של לחם ושעשועים - שיטה שהייתה נהוגה ברומא העתיקה כדי לשמר את השלטון והכוח מפני האוכלוסייה. שיטת "הברזל" החדשה הזו מילאה את זמנם הפנוי של אנשים בבידור כדי להסיט אותם מהשעמום הנוצר כתוצאה מעבודתם האוטומטית; הם לעולם לא נשארים לאורך זמן ללא השפעה במצב שבו הם עשויים לזהות את ניצולם ובכך נמנעת התנגדות למערכת החברתית-אקונומית. תצוגה פסימית זו של החברה המוצגת כנוגדת נאורות, שאובה מהמרקסיזם ומבקרת את הקפיטליזם.

התאוריה
-------

חרף העובדה שנהוג לחלק את תרבות המערב לשווקים לאומיים ואחר כך למעמדות גבוהים, בינוניים ונמוכים, המבט המודרני על תרבות ההמון הוא כשוק אחיד שבו העבודה הטובה או הפופולרית ביותר מצליחה. ישנה הכרה בחברות התקשורת ככוח מרכזי הפועל בשיתוף עם תאגידים בינלאומיים ששולטים בהפקה ובהפצה של התרבות. התאוריה טוענת שהתרבות, בנוסף להיותה מראה של החברה, היא בעלת תפקיד חשוב בעיצובה דרך תהליך של סטנדרטיזציה וצריכה ויצירת אובייקטים ולא נושאים. תעשיית התרבות טוענת שהיא קיימת לשרת את צרכיו של הצרכן לבידור, אך מסווה את הדרך שבה היא מקבעת את הצרכים הללו וגורמת לצרכנים לחשוק במוצריה. התוצאה היא ייצור המוני שמזין שוק המוני שבו זהותו וטעמו של הצרכן האינדיבידואלי פחות חשוב ודעת הקהל ניתנת לשינוי ממש כמו המוצר עצמו. 

הרציונל העומד מאחורי תאוריה זו הוא קידום שחרור הצרכן ממרותם של יצרנים, על ידי יצירת ספק אצל הצרכן כלפי אמונות ואידאולוגיות. אדורנו טוען כי נאורות הייתה אמורה להביא פלורליזם ולהסיר את המסתורין, אך למעשה ספגה החברה מכה קשה כאשר היא הושחתה בידי התעשייה הקפיטליסטית ממניעים של ניצול.

לקריאה נוספת
------------

* ת.ו. אדורנו, מ. הורקהיימר, **אסכולת פרנקפורט (מבחר)**, ספרית פועלים, 1993.

קישורים חיצוניים
----------------

* הערך "חרושת התרבות" באתר אנציקלופדיה של הרעיונות.

הערות שוליים
------------

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX4576556

 |
**חֲרוּמַף זהוב** (שם מדעי: *Rhinopithecus roxellana*) הוא מין של קוף ממשפחת קופים בעלי זנב המצוי בטבע רק ברפובליקה העממית של סין.

זהו קוף קטן שאורכו 48–68 סנטימטרים ומשקלו 11–12 קילוגרם. קופים אלה בעלי פרווה זהובה ובעלי פנים קטנות בעלות אזור עיניים כחול, אף קטן וסלוד ושפתיים גדולות לבנות. האוזניים קטנות וכמעט ולא נראות והעיניים שחורות. קופים אלה יכולים לקפץ לגובה רב והם בעלי פרווה עבה העוזרת להם להתמודד עם הקור. הזכרים גדולים יותר מהנקבות.

בניגוד לרוב הקופים, החרומפים אוהבים אזורים קרים שנמצאים במרכז סין, בגבהים 1,500–3,400 מטרים מעל פני הים. הם חיים באזור היערות ההרריים של סין ויכולים לעלות למעלה עד לקו העצים. הם שורדים על ידי אכילה של קליפת עצים ואכילת חזזיות. בקיץ הם ניזונים גם מעלים, פרחים ופירות. תזונתם צמחונית לגמרי.

הם עלולים להיטרף על ידי טורפים המצויים באזורי ההר של סין ובעיקר מנץ גדול, ממנו הם נשמרים בין סבכי העצים הנמוכים. טורפים נוספים הם עיט זהוב, דול מצוי, זאב, נמר וחתול זהוב אסייתי.

החרומפים מצויים בסכנת הכחדה עקב פגיעה באזור מחייתם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חרומף זהוב** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  חרומף זהוב באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007536340005171

 |
**חֲרוּמַף** (שם מדעי *Rhinopithecus*, קרוי גם **קוף סלוד אף**), הוא סוג של קוף נדיר ממשפחת בעלי הזנב הכולל 5 מינים. 

קופי החרומף חיים באסיה ומכסים את אזור דרום סין (בעיקר טיבט, סצ'ואן, יונאן וגוויג'ואו), כמו גם את חלקיהם הצפוניים של וייטנאם ומינמאר.

קופים אלה קיבלו את שמם (חרום-אף, בעל אף פחוס) הודות לאף הפחוס והמעט סולד שעל פניהם העגולות, עם נחיריים רחבים הפונים קדימה. יש להם פרווה ססגונית מעט וארוכה, במיוחד בכתפיים ובגב. הם מגיעים לאורך של 83-51 סנטימטר עם זנב באורך 55 עד 97 סנטימטר.

קופי החרומף מאכלסים רכס הרים המתנשאים עד לגובה של 4000 מטרים. בחורף הם עוזבים את ההרים ועוברים לאזורים עמוקים ומבודדים. הם מבלים את רוב חייהם בצמרות עצים. הם חיים יחד בקבוצות גדולות מאוד של עד 600 חברים, ומתפצלים לקבוצות קטנות יותר בתקופות של מחסור במזון, כמו בחורף. הקבוצות מכילות הרבה יותר זכרים מנקבות. יש להם אינסטינקטים טריטוריאליים, והם מגינים על הטריטוריה שלהם בעיקר באמצעות צעקות. הקופים הם בעלי רפרטואר קולי גבוה, כאשר לפעמים הם צועקים סולו ולפעמים יחד במקהלה.

לפי עדויות המקומיים בצפון מינאמר, לא קשה לאתר את החרומף ביערות הגשם, מחמת רגישותו למים. הקוף, כך מעידים המקומיים, מתעטש כשמים נכנסים אל אפו הסולד, עד כדי כך שהוא שם את ראשו בין ברכיו על מנת להימנע ממגע איתם.

התפריט של החרומף כולל בעיקר מחטי עץ, ניצני במבוק, פירות ועלים. קיבתו מרובת התאים מקלה עליו בעיכול האוכל.

אצל החרומפים החיזור אחר בן זוג (לשם הזדווגות) מתחיל דווקא מצד הנקבה. היא בוחרת זכר מסוים, יוצרת איתו קשר עין ובורחת מעט, אז אברי המין שלה מנצנצים. אם הזכר מגלה עניין (מה שלא תמיד קורה), הוא מצטרף אל הנקבה והם מזדווגים. תקופת ההריון אורכת 200 ימים, והיא מסתיימת בלידה אחת בסוף האביב או בתחילת הקיץ. בעלי החיים מגיעים לבגרות מלאה לאחר כשש-שבע שנים. זואולוגים יודעים מעט מאוד על תוחלת החיים שלהם. קוף החרומף מצוי כיום בסכנת הכחדה עקב כריתת יערות ופגיעה במקומות הגידול שלו.

מינים
-----

* חרומף שחור (Rhinopithecus bieti)
* חרומף אפור (Rhinopithecus brelichi)
* חרומף בורמזי (Rhinopithecus strykeri)
* חרומף טונקיני (Rhinopithecus avunculus)
* חרומף זהוב (Rhinopithecus roxellana)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חרומף** בוויקישיתוף
* חרומף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* ארז ארליכמן, תיעוד ראשון בטבע: קופים חייזריים במיאנמר, באתר ynet, 11 בינואר 2010
* ארז ארליכמן, הקוף הנדיר התעטש - והתגלה למדענים, באתר ynet, 27 בינואר 2010
* Baby Snub-nosed Monkeys, YouTube

הערות שוליים
------------

1. ↑  סוגרים שנה: המינים החדשים שהתגלו בשנת 2012 - וואלה! חדשות, באתר וואלה! חדשות
2. ↑  בסכנת הכחדה: 7 חיות חמודות שיעלמו מן העולם, באתר mako

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007536340105171

 |
סטודנטיות בתוניס מציינות את יום הספר הבין-לאומי בשדרות בורגיבה, 2012
**יום הספר הבין-לאומי** מצוין מדי שנה ב-23 באפריל בחסות אונסק"ו כדי לעודד קריאה, הוצאה לאור ושמירה על זכויות יוצרים. 

בכל שנה בוחר ארגון אונסק"ו בשיתוף נציגי תעשיית הספרים את "בירת הספר העולמית". בשנת 2017 הוכרזה העיר קונאקרי בגינאה כבירת הספר העולמית בשל מיזם קידום הקריאה בקרב ילדים ובני נוער מאוכלוסיות מוחלשות. "בירת הספר" לשנת 2021 היא טביליסי, בירת גאורגיה. "בירת הספר" לשנת 2022 היא גוודלחרה במקסיקו. "בירת הספר" לשנת 2023 היא אקרה בירת גאנה בשל התמקדותה בצעירים ובפוטנציאל שלהם לתרום לתרבות ולעושר של גאנה באמצעות תוכניות המשתמשות בכוחם של הספרים לפיתוח הדור הבא.

בחירת המועד
-----------

ב-1923 ביקשו מוציאים לאור בקטלוניה שבספרד להנציח את זכרו של מיגל דה סרוואנטס, תחילה על ידי ציון יום הולדתו ב-7 באוקטובר, ולאחר מכן בציון יום מותו ב-23 באפריל.

ב-1995 החליט ארגון אונסק"ו לציין את "יום הספר וזכויות היוצרים הבין-לאומי" ב-23 באפריל, שהוא תאריך פטירתם של סרוואנטס ושייקספיר (ב-1616). בפועל סרוואנטס נפטר עשרה ימים לפני שייקספיר, בספרד נהג הלוח הגרגוריאני ובאנגליה – הלוח היוליאני.

ציון היום
---------

בספרד נהוג לקרוא את דון קישוט במעין "מרתון קריאה" הנמשך יומיים. כמו כן, ביום זה מוענק פרס מיגל דה סרוואנטס בעיר אלקלה דה אנארס.

בבריטניה ובאירלנד נהוג לציין את "יום הספר הבין-לאומי" ביום חמישי הראשון בחודש מרץ, שכן לעיתים התאריך 23 באפריל נופל בחג הפסחא.

ראו גם
------

* היום הבינלאומי לקניין רוחני
* היום הבין-לאומי לספרי ילדים
* יום שפת האם הבינלאומי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יום הספר הבין-לאומי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של יום הספר הבין-לאומי (באנגלית)

* אתר האינטרנט הרשמי של יום הספר הבין-לאומי (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מתוך אתר יום הספר הבין-לאומי של אונסק"ו.
2. ↑  אנה בוקובה, "מכתב לכבוד יום הספר העולמי 2017", באתר אונסק"ו.
3. ↑  United Nations, World Book and Copyright Day - EN, United Nations (באנגלית)
4. ↑  גוודלחרה היא בירת הספר העולמית לשנת 2022
5. ↑  Accra named UNESCO World Book Capital 2023 | UNESCO, www.unesco.org (באנגלית)
6. ↑  החלטת אונסק"ו על קביעת יום הספר הבין-לאומי, מישיבה 28 בפריז.
פירוש נוסף ערך זה עוסק ביום העצמאות האפגני. אם התכוונתם ליום עצמאות של מדינות אחרות, ראו יום העצמאות (פירושונים).
נשיא אפגניסטן חאמיד כרזאי סוקר משמר כבוד במסגרת חגיגות יום העצמאות בקאבול, 2011
**יום העצמאות של אפגניסטן** הוא חג לאומי אפגני המצוין מדי שנה ב-19 באוגוסט, במועד החתימה על האמנה האנגלו-אפגנית של 1919. האמנה שמה קץ להתערבות הבריטית בניהול מדיניות החוץ האפגנית, וסללה את הדרך לעצמאות אפגניסטן.

השליטה הבריטית בשטחי אפגניסטן החלה בעקבות המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה (1878–1880), אשר פרצה על רקע סירובו של השליט האפגני, שיר עלי ח'אן, להתיר את הגעתה של משלחת בריטית לקאבול. בתקופה שלאחר מכן, הבריטים והרוסים ייסדו וקיבעו לראשונה את הגבולות המודרניים של אפגניסטן כאשר הבריטים שמרו על שליטה אפקטיבית במדיניות החוץ של אפגניסטן במהלך אותה התקופה.

האמנה האנגלו-אפגאנית (מכונה גם "הסכם רוואלפינדי", על שם המקום בו נחתמה), הייתה למעשה הסכם שביתת נשק בין בריטניה ואפגניסטן, ששמה קץ למלחמה האנגלו-אפגנית השלישית (1919). במסגרת ההסכם, אשר נחתם ב-19 באוגוסט 1919, בריטניה הכירה בעצמאותה של אפגניסטן, הכירה רשמית בגבול שבין אפגניסטן ובין הודו הבריטית, וביטלה את הסנקציות הבריטיות על אפגניסטן. 

מועד החתימה על ההסכם, אשר עיגן בפועל את עצמאותה של אפגניסטן כמדינה עצמאית, מצוין בימינו כיום עצמאותה של אפגניסטן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יום העצמאות** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  מתוך ספר העובדות העולמי של ה-CIA
2. ↑  האמנה האנגלו-אפגנית של 1919
3. ↑  אפגניסטן חוגגת עצמאות, באתר News1, ‏19 באוגוסט 2007

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007543296705171
* LCCN: sh85064830

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק ביום העצמאות של בלארוס. אם התכוונתם ליום עצמאות של מדינות אחרות, ראו יום העצמאות (פירושונים).
נאום מטעם נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו במהלך חגיגות יום העצמאות בכיכר הניצחון, 2010
חיילים בצבא בלארוס במהלך מצעד לכבוד יום העצמאות, 2017
**יום העצמאות של הרפובליקה של בלארוס** (בלארוסית: **Дзень Незалежнасці Рэспублікі Беларусь**; רוסית: **День Независимости Республики Беларусь**; תרגום: **יום הרפובליקה**) הוא חג לאומי בלארוסי הנחגג מדי שנה ב-3 ביולי לזכר שחרורה של מינסק, בירת בלארוס, מהכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה.

בין השנים 1944-1941, בלארוס נשלטה על ידי כוחות הכיבוש הגרמנים, בעקבות הפלישה של גרמניה הנאצית לברית המועצות במלחמת העולם השנייה. לאחר התבוסות שספג הצבא הגרמני בפני הצבא האדום בסטלינגרד ובקורסק, הצבא האדום החל לדחוק את הוורמאכט מערבה, כאשר במהלך שנת 1944, במסגרת מבצע בגרטיון, הצבא הסובייטי שחרר את כל שטח בלארוס מידי הוורמאכט.

בתאריך 3 ביולי 1944, מינסק, בירת בלארוס, שוחררה מידי הוורמאכט. ההחלטה לחגוג את יום העצמאות ב-3 ביולי, כסמל לשחרור בלארוס כולה מהשלטון הנאצי, הוצעה על ידי הנשיא אלכסנדר לוקשנקו, והתקבלה רשמית לאחר משאל עם בשנת 1996.

האירוע המרכזי של יום העצמאות הוא מצעד צבאי חגיגי. לאחר האירוע הרשמי, מתקיימים מספר אירועים חברתיים וקונצרטים, כמו גם חגיגות שונות ברחבי המדינה, ומופע זיקוקין די-נור מסורתי בשמי מינסק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יום העצמאות** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Belarus’ Three Independence Days
יוסף צוריאל - עיתונאי וסופר
**יוסף צוריאל** (נולד ב-20 ביולי 1936 בתימן) הוא עיתונאי וסופר ישראלי.

ביוגרפיה
--------

יוסף צוריאל נולד בצנעא שבתימן ועלה לישראל כנער עם משפחתו בשנת 1949. הקריירה העיתונאית שלו החלה ב"דבר לילדים" ו"מעריב לנוער". לאחר מכן כתב בעיתון "הבקר" ולבסוף ב"מעריב", שם עבד שלושים שנה. במסגרת עבודתו ב"מעריב" שימש במשך עשרים שנה ככתב במזרח ירושלים ובשטחים, ועשר שנים ככתב בכנסת.

יצירתו הספרותית
---------------

ספריו של יוסף צוריאל עוסקים בהוויה של יהדות תימן, בגולה ובישראל, וחושפים היבטים בחיי היום-יום של החברה היהודית בתימן, שעד כה הובלטו בספרות ומחוצה לה רק הסממנים הפולקלוריסטיים החיצוניים שלה. 

רומן הבכורה שלו **כלולות**, שאף עובד לסרט טלוויזיה, מתאר מצד אחד משפחה בדלת אמותיה, תוך הדגשת מאמציהן של הנשים להשפיע במעט על מהלך החיים בעולם פטריארכלי נוקשה, ומצד שני, קהילה קרתנית, שמרנית ומרושעת, נוקמת ונוטרת, הנתפשת לכל בדל רמז לחריגה מהנורמות הנהוגות בה. 

הרומן השני **קרעים** הוא סיפור מורכב על זעם, מבוכה, וחידלון בסביבה שאינה יודעת חרטה מהי, על סירוב עיקש לראות דברים נכוחה, על עקיפת האמת, על הטלת ספק בזכות הקיום של החריג, ועל שיגעון שנתפס כעונש. זהו סיפור על חברה המטריפה את עצמה לדעת. 

ברומן השלישי **חלמתי יונים** מתוארת משפחה תימנית הנעקרת משורשיה, מגיעה לירושלים של שנות החמישים ונגררת לכרוניקה אכזרית של התאזרחות בחברה הישראלית המתהווה. ראש המשפחה משתלט על בית ערבי נטוש ומשכן בו את אשתו ושבעת ילדיו, ממלא את חדריו בחפצים מרהיבים שהוא בוזז מבתים סמוכים, וממנה עצמו לאחראי על האכלוס בשאר חלקי השכונה. כך הוא ממציא עצמו מחדש בירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אביבה לורי, מרבד השקרים, באתר הארץ, 25 במרץ 2002

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007460816905171
* LCCN: n88046675
* VIAF: 18763849
* WorldCat: lccn-n88046675

 |
**יוסף קונסטנט (קונסטנטינובסקי)** (בצרפתית: **Joseph Constant**;‏ 1892 – 3 באוקטובר 1969) היה פסל וצייר יהודי צרפתי - ארץ ישראלי.

קורות חיים
----------

יוסף קונסטנט נולד ביפו בשנת 1892 לאחר שאימו נלוותה לאביו שעבד כמכונאי באוניה שעגנה בנמל זה. את ילדותו בילה קונסטנט באודסה. סבו שימש כאמן ואביו היה חרש מתכת וימאי. בשנת 1900 עברה המשפחה לאומן, שם החל קונסטנט להתנסות באמנות. ב-1907 הוגלה אביו וקונסטנט החל לעבד לפרנסתו במכונאות. ב-1914 הוא למד ציור ופיסול בבית הספר לאמנויות יפות באודסה.

בשנת 1919, לאחר רצח אביו ואחיו בפוגרום, עלה לארץ ישראל על האוניה רוסלאן. עם הגיעו היה שותף להקמת קואופרטיב האמנים "התומר" יחד עם הציירים יצחק פרנקל, לב הלפרין, והציירת חד גדיא (מרים הרון), שביקש לקדם את האמנות המודרנית והאוונגרדית בארץ ישראל. לאחר כישלון הפעילות בא"י נסע למצרים ובשנת 1923 השתקע בפריז. שם רכש שם לעצמו בעיקר כפסל חיות (animalier).

בפריז השתלב קונסטנט בפעילות האמנותית הערה והציג בתערוכות שונות וביניהן סלון הסתיו. הוא פרסם את הספר "אנשי 1905 ברוסיה" תחת שם העט מיכאל מאטווי (Michel Matveev). ספרו השני "הנרדפים" יצא לאור בשנת 1935 ואילו בשנת 1936 פורסם ספרו "המשפחה המוזרה", עליו זכה בפרס "דה-מאגו".

בשנת 1962 רכש בית ברמת גן ושהה לסירוגין בישראל ובצרפת. הוא נפטר בפריז בשנת 1969.

### הגלריה לפיסול יוסף קונסטנט

הגלריה נפתחה לקהל ב-1992 כגלריה לפיסול, ביוזמתה וניהולה של האוצרת אינה ארואטי, ובתמיכתו של מר חנן רוזן- ראש מחלקת התרבות והאמנות של עיריית רמת-גן.

הגלריה לפיסול ע"ש יוסף קונסטנט, הוא המוסד היחיד בישראל שהציג בקביעות תערוכות פיסול: תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות. כ-4 תערוכות בשנה (בליווי קטלוגים).

תערוכות הפיסול העמידו את היצירות בחומרים שונים שגויסו על ידי האמנים בגלום רעיונותיהם. האובייקטים המוצבים בפני הצופים ושידרו את המסרים המתבקשים מבחינה רעיונית ואמנותית במרחב אופקים מעמיק ומגוון. 

בתחילת שנת 2017, החליטה עיריית רמת-גן לסגור את פעילותה של הגלריה היחידה בארץ לפיסול לאחר פעילות של קרוב ל-120 תערוכות של מיטב אמני הפיסול בארץ, באוצרות של אינה ארואטי.

גלריה
-----

* יונהעץאוסף בית טיכו, ירושליםיונה  
עץ  
אוסף בית טיכו, ירושלים
* בית קונסטנט ברמת גןבית קונסטנט ברמת גן

לקריאה נוספת
------------

* גבריאל טלפיר, **100 אמנים בישראל**, הוצאת גזית, תל אביב, 1971.
* **קונסטנט 1892-1969**, הגלריה לפיסול ע"ש יוסף קונסטנט, רמת גן, ללא תאריך (1992?).
* גדעון עפרת, יואב דגון, **יוסף קונסטנט**, מוזיאון הרצליה, המשכן לאמנות עין חרוד, 1989.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוסף קונסטנט** בוויקישיתוף
* יוסף קונסטנט, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
* ביוגרפיה על יוסף קונסטנט - קונסטנטינובסקי
* גלריה לפיסול ע"ש יוסף קונסטנט, באתר עיריית רמת גן
* סיור מצולם בבית יוסף קונסטנט

הערות שוליים
------------

1. ↑  **יצחק פרנל-פרנקל שחקנים,תלבושות ועיצוב במות ב"הבימה" ו"אהל" 1936-1949**, הבימה: דפוס "חבצלת" הרצליה, 1993

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 276815
* NLI: 987007298185605171
* BnF: cb14965558d (data)
* GND: 140731881
* ISNI: 0000 0001 0799 5598
* LCCN: no2010198826
* SUDOC: 14333669X
* ULAN: 500041860
* VIAF: 42112148
* WorldCat: lccn-no2010198826

 |
**חווה חקלאית ערוגות רבקה** על שם רבקה אהרנסון, הוא בית ספר לחקלאות ומדעי הסביבה בזכרון יעקב.

היסטוריה
--------

בערוב ימיה ביקשה רבקה אהרנסון, להוריש אדמות שהיו בבעלות משפחתה למטרת חינוך. משאלתה של רבקה אהרנסון להעביר את המורשת החקלאית שלה ושל משפחתה לדורות הבאים, הולידה את רעיון הקמת חווה חקלאית. החווה יועדה לתלמידי בתי הספר מאזור השומרון, דהיינו - זכרון יעקב, בנימינה, גבעת עדה, פרדס חנה ואור עקיבא. לשם כך תרמה שטח של 15 דונם עליו הוקמה, בסיוע קרן פלז החווה החקלאית "ערוגות רבקה". 
החווה נוסדה בשנת 1971 על ידי אמיר דור און, אשר היה למנהלה הראשון. בתחילה התקיימו הלימודים בתוך צריפים ארעיים. בשנת 1974 נחנכו כיתות הקבע של החווה בטקס ממלכתי, במעמד יגאל אלון שר החינוך וסגן רה"מ דאז.

חוות ערוגות רבקה היא אחת מ-33 חוות חקלאיות הפרוסות ברחבי הארץ והמתופעלות, ממומנות ונמצאות תחת הפיקוח של משרד החינוך והרשות המקומית.

פרט לכיתות לימוד, ישנן ב"ערוגות רבקה" חממות גידול לירקות, צמחי בית ונוי, ערוגות לגידול ירקות ופרחים, בית גידול לפרפרים, בוסתן עצי פרי ופינת חי. כל גידולי החווה מטופלים בשיטה אורגנית בלבד, ומלווים בייעוץ מקצועי מטעם מורה החווה המוכשר למטרה זו.

### מאפיינים ייחודיים

ייחודיות החווה היא במתן מענה לכל שכבות הקהילה, והתהוותה כמרכז אזורי לנושא חקלאות אורגנית, אקולוגיה וסביבה.
הצוות החינוכי בחווה כולל מורים לחקלאות המתמחים בהיבטים שונים ומגוונים של ענפי החקלאות, איכות הסביבה ואורח חיים בריא. החווה נותנת שירותים לקשת רחבה של גילאים ממכלול הרבדים של מערכת החינוך: גני ילדים, בתי ספר יסודיים ממלכתיים וממ"ד, בתי ספר לחינוך מיוחד, חטיבות ביניים ותיכונים מזכרון יעקב וסביבתה.

קישורים חיצוניים
----------------

* המזכירות הפדגוגית - משולחן המפמ"ר, מדעי החקלאות
איור של חווה מולאן
מולאן ואביה
הרפובליקה העממית של סיןהרפובליקה העממית של סין
זהו שם סיני; שם המשפחה הוא חווה. 
**חְװַה מולאן** (בכתב סיני: **花木蘭**) הייתה לוחמת אגדתית סינית, אשר על פי המסופר התגייסה לצבא הסיני כדי להציל את אביה הזקן מגיוס.

הסרטים "מולאן", "מולאן 2" ומולאן" של חברת וולט דיסני מבוססים באופן רופף על חייה, ועל שמה נקרא מכתש חואה מולאן שעל נוגה.

עלילה
-----

הרקע ההיסטורי לסיפורה של מולאן אינו וודאי, על פי המקור המוקדם ביותר לסיפורה "הבלדה של מולאן" (木蘭辭) היא חיה בתקופת השושלות הדרומיות והצפוניות (420–589). הסופר שו ווי (徐渭) שפעל בתקופת שושלת מינג במחזהו "האישה מולאן" (雌木蘭) משייך אותה לשושלת וויי הצפונית (386–536) ואילו מקורות מאוחרים יותר מציבים אותה בתקופת שושלת טאנג.

"הבלדה של מולאן" מתחילה כך:

> 
> קול אנחה ועוד אנחה,  
> 
> באשר מולאן אורגת בפתח.
> 
> 
> אין רחש של נול אריגה,  
> 
> רק של ילדה מקוננת.
> 
> 
> שאל אותה על מי היא חושבת,  
> 
> שאל אותה למי היא עורגת.
> 
> 
> 
> 

הבלדה מתארת כיצד קיסר סין מורה על גיוס של גבר אחד מכל משפחה, כדי להגן על סין מפני פולשים. לחואה מולאן יש רק אח אחד, והוא עדיין ילד, כך שאביה נאלץ להתגייס לצבא אולם הוא זקן וחלש. על כן חואה מולאן לובשת בגדי גבר ומתגייסת לצבא במקומו. היא משרתת בצבא במשך עשר שנים, ולאחר המלחמה חוזרים הלוחמים חזרה לסין. חואה מולאן מסרבת לקבל את התגמול המוצע לה, ומבקשת רק סוס מהיר כדי לרכוב חזרה לביתה. היא מתקבלת בשמחה בידי משפחתה, לובשת חזרה את בגדי האישה ומציגה עצמה בפני חבריה מהצבא שמזדעזעים מכך שבמשך עשר שנים חיו בחברתה של אישה בלי לדעת זאת. 

> 
> "... פושטת את גלימת הקרב,  
> 
> ולובשת את בגדי הישנים.
> 
> 
> מסרקת את שערי הדליל באדן החלון,  
> 
> ומתאפרת מול המראה.
> 
> 
> יוצאת לראות את חברי לנשק,  
> 
> הם מופתעים ונדהמים:
> 
> 
> 'נסענו יחד עשר שנים,  
> 
> ולא הבחנו שמולאן היא אשה!'
> 
> 
> 
> 

מקורות אחרים מוסרים סוף טרגי יותר על פיו, מולאן נופלת בשבי ונחקרת בידי בתו של מפקד האויבים, אשר מגלה את היותה אשה והשתיים הופכות לידידות. מולאן משוחררת לחזור לביתה, אולם מגלה שאביה כבר מת ואמה נישאה לאדם זר. הקיסר מנסה לספח אותה להרמונו אולם היא מסרבת ומתאבדת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חווה מולאן** בוויקישיתוף
* הבלדה של מולאן (באנגלית)
* תרגום אחר של הבלדה כולל הסברים (באנגלית) (בסינית)
* תצלום של הבלדה המקורית (בסינית)
* ספר הכולל גרסה מאוחרת יותר לחייה של מולאן (בסינית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Venus Crater Database, $name, www.lpi.usra.edu
2. 1 2  הבלדה של מולאן בתרגום לאנגלית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987008749388005171
* GND: 101576200X
* LCCN: nb2015004817
* VIAF: 187157168
* WorldCat: viaf-187157168

 |
**לטאת החולות** (שם מדעי: *Lacerta agilis*) היא לטאה הנפוצה ברחבי אירופה עד מונגוליה במזרח. היא לא נפוצה בדרום אירופה (למשל בחצי האי האיברי, באיטליה ובטורקיה) ותפוצתה בלתי סדירה.

ללטאת החולות יש בבטן ובגב פס בהיר: אצל זכרים הצבע נוטה להיות כהה יותר ומבהיר חלקית או באופן מלא בעונת ההזדווגות. אורך גופה של לטאת החולות יכול להגיע עד 25 סנטימטר.

ללטאה זו מספר תת-מינים, תת-המין המערבי ביותר נקרא *Lacerta agilis agilis*. תת-המין העיקרי במערב אזור התפוצה הוא *Lacerta agilis argus* והוא בעל פס דק קטוע, או שלא קיים אצלו בכלל פס. לתת המין השני פס אדום-חום פשוט ללא כל סימני הגב. הפסים אצל הזכרים בשני תת-המינים הללו על הבטן בלבד, הופכים לירוקים בעונת החיזור והרבייה. לעומתם אצל הזכרים בתת-המינים המזרחיים (בעיקר *Lacerta agilis exigua*) הפס יכול להיות ירוק בהיר לא רק בעונת החיזור והרבייה. 

בבריטניה, לטאת החולות נפוצה בצפון מערב אנגליה שם היא נחשבת למין בסכנת הכחדה ומוגנת בקפדנות על פי החוק בבריטניה - כפי שהוא מוגנת ברחבי אירופה (זהו מין אירופאי מוגן). קרן הנאמנות לשימור נחשי בריטניה, שותפה ומובילה את תוכנית הפעולה לשימור לטאת החולות (SAP).
לעומת רוב מדינות אירופה, ברוסיה תת-המין *Lacerta agilis exigua* נפוץ מאוד ותרגום אחד משמותיו מרוסית הוא "לטאה נפוצה" (אם כי נפוץ גם שם אחר - Прыткая ящерица, שמשמעותו, 'לטאה זריזה' והוא תרגום של שמו המדעי של המין. המין הנקרא בעברית לטאה זריזה שייך לאותה משפחה, אך לסוג אחר - *Phoenicolacerta*). 

נקבת לטאת החולות מטילה ביצים בחול שטוף שמש, ומשאירה אותם לדגירה על החול החם.

גלריה
-----

* לטאת החולות.לטאת החולות.
* לטאת החולות בעונת ההזדווגות.לטאת החולות בעונת ההזדווגות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לטאת החולות** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  לטאת החולות באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007550886405171
* GND: 4190553-2
* LCCN: sh85073811

 |
**לטאת זנב הזברה** (שם מדעי: *Callisaurus draconoides*) היא מין של לטאה יחידה בסוגה ממשפחת הלטאות המקרינות החיה במדבריות של מערב ארצות הברית וצפון מקסיקו.

מאפיינים
--------

אורכה של הלטאה 64-102 מ"מ והיא בעלת רגליים ארוכות איתם היא יכולה לרוץ במהירות. צבעה צהוב אפור עם זנב ארוך בצבע שחור-לבן כמו זברה, ממנו קיבלה את שמה. הראש בעל עיניים גדולות וחוטם מוארך. רגליה של הלטאה פונות כלפי מעלה והיא יכולה לחפור איתם במהירות. דרך זו עוזרת לה לברוח מטורפים מהירים.

היא מצויה במדבריות בין סלעים אך בעיקר במאורות בחול אותם היא חופרת. היא יכולה לצום ולא לשתות זמן רב. לטאה זו פעילה במשך היום.

היא ניזונה מחרקים שונים וכן מעכבישים, נדלים ולטאות קטנות. היא עלולה להיטרף על ידי יונקים טורפים, עופות דורסים ולטאות גדולות והיא נמלטת מהם בריצה מהירה.

תת-מינים
--------

* *Callisaurus draconoides myurus*
* *Callisaurus draconoides rhodostictus*
* *Callisaurus draconoides ventralis*
* *Callisaurus draconoides bogerti*
* *Callisaurus draconoides brevipes*
* *Callisaurus draconoides carmenensis*
* *Callisaurus draconoides crinitus*
* *Callisaurus draconoides draconoides*
* *Callisaurus draconoides inusitanus*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לטאת זנב הזברה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  לטאת זנב הזברה באתר הרשימה האדומה של IUCN
טופולב Tu-204 בשירות חברת התעופה "קובאנה".
**טופולב Tu-204** הוא מטוס נוסעים צר-גוף רוסי לטווח קצר עד בינוני שפיתוחו החל בימי ברית המועצות בסוף שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90, על מנת להוות תחליף למטוסי הטופולב Tu-154. המטוס נחשב למקביל למטוסי איירבוס A320 ובואינג 757 המערביים.

היסטוריה
--------

רעיון פיתוח המטוס עלה כבר ב-1973, אך לאורך השנים התוכניות השתנו עשרות פעמים בהתאם להשקת מטוסי בואינג חדשים, ורק בשנות ה-80 הואצו תוכניות הייצור. המטוס יוצר על ידי מפעל התעופה באוליאנובסק, כיום חברת "אוויה-סטאר" (Авиастар-СП), שנערך לייצורו הסדרתי כבר ב-1987. כיוון שהמטוס פותח לאחר סיום המלחמה הקרה, לא הוצמד לו קוד דיווח נאט"ו. עלות כל מטוס מגיעה ל-35 מיליון דולר.

טיסת הבכורה של המטוס נערכה ב-2 בינואר 1989 וב-1994 החלה טופולב לייצר את המטוס בייצור סדרתי. בפברואר 1996 נערכה הטיסה הראשונה של המטוס בקו סדיר, ממוסקבה למינרלניה וודי.

### תאונות

* ב-22 במרץ 2010 מטוס Tu-204 שמספרו RA-64011 בטיסה 1906, התרסק ביער בטרם נחיתתו, במרחק 1.5 ק"מ בלבד מהמסלול בנמל התעופה דומודדובו שבמוסקבה. בהתרסקות נפצעו שמונת אנשי הצוות שהיו על המטוס, שטס ללא נוסעים. נקבע כי הגורם לתאונה היה רשלנות ושיקול דעת מוטעה של הטייסים, אשר נידונו לשנת מאסר ונשללה מהם הזכות לעסוק בטיסה במשך שנה מיום שחרורם.

עתיד המטוס
----------

עד כה יוצרו 78 מטוסים מדגם זה, המשרתים חברות תעופה רוסיות כדוגמת Red Wings, ולדיווסטוק אוויה (Владивосток Авиа) וטראנסאארו, וכן קיימות הזמנות לעשרות מטוסים נוספים. במהלך השנים פותחו מספר גרסות מתקדמות של המטוס, בהן דגם הטופולב Tu-214 שמיוצר במפעל בעיר קאזאן בחסות תאגיד המטוסים המאוחד.

לקראת סוף העשור השני של המאה ה-21 מתוכנן להתחיל בהחלפת מטוסים ממשפחת מטוסי הטופולב Tu-204 על ידי מטוס ה-MC-21. עד להתחלת ייצור סדרתי של המטוס החדש, יתמשך ייצור מטוסי ה-Tu-204 תוך מודרניזציה שלהם וייצור גרסאות מתקדמות של המטוס.

מפעילי המטוס
------------

* רוסיהרוסיה ולדיווסטוק אוויה: 6 מטוסים
* רוסיהרוסיה חברת התעופה הממלכתית "רוסיה": 8 מטוסים
* רוסיהרוסיה קמ"ב: 2 מטוסים
* רוסיהרוסיה טראנסאארו: 3 מטוסים
* הרפובליקה העממית של סיןהרפובליקה העממית של סין אייר צ'יינה קרגו: מטוס אחד
* קוריאה הצפוניתקוריאה הצפונית אייר קוריאו: 2 מטוסים
* מצריםמצרים קאירו אוויאישן: 5 מטוסים
* קובהקובה קובאנה: 4 מטוסים
* גרמניהגרמניה DHL אייר: 2 מטוסים
* רוסיהרוסיה Red Wings: 8 מטוסים
* רוסיהרוסיה ביזנס איירו: מטוס אחד
* רוסיהרוסיה אורנייר (אורנבורג איירליינס): מטוס אחד
* רוסיהרוסיה איירסטארס: מטוס אחד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טופולב Tu-204** בוויקישיתוף
* המטוס באתר החברה

| מטוסי נוסעים מתוצרת טופולב |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| 104 • 124 • 134 • 144 • 154 • 204 • 334 |

 |
בני המַפּוּצֶ'ה. תצלום משנת 1897
אשה משבט המַפּוּצֶ'ה, צולם בשנת 1890 בקירוב
**מפוצ'ה** (במפודונג: **Mapudungun**) הוא שמם של תושביה הילידים של מרכז צ'ילה ודרומה, וכן דרום ארגנטינה. פירוש השם בשפת המפודונג הוא הלחם של "עם" או "אנשים" (צ'ה) ו"של הארץ" (מפו), כלומר "אנשי הארץ".

בני המפוצ'ה כונו גם "אראוקאנים" (Araucanians) בפי הספרדים שהגיעו לצ'ילה רק במאה ה-16, אולם כיום כינוי זה נחשב לפוגעני בעיני בני המפוצ'ה, ו"מפוצ'ה" הוא הכינוי המועדף עליהם ואשר מקובל בשיח הצ'יליאני והארגנטינאי כאחד. מקור השם "אראוקונים" הוא בשם המקום "אראקו" בשפת המפודונג שפירושו "מים של טיט", ולא במילה "מורד" (arauco) בשפת הקצ'ואה, כפי שמקובל לחשוב.

בני המפוצ'ה היו חקלאים וארגונם החברתי התבסס על משפחות שהונהגו בידי "לונקו" (lonko), מנהיג שבטי. בזמן מלחמה היו מתאגדים בני המפוצ'ה ליחידות גדולות יותר מהארגון המשפחתי-שבטי של ימי השגרה, ובוחרים להם טוקי (toqui; "נושא גרזן") כמנהיגם הצבאי.

בני המפוצ'ה הם קבוצה מגוונת מבחינה אתנית, הכוללת מספר קבוצות החולקות מבנה חברתי, דתי וכלכלי משותף, כמו גם מורשת לשונית משותפת. מכיוון שכך עשוי המונח "מפוצ'ה" לשמש הן לציון כלל בני הפיקונצ'ס (Picunches), אוליצ'ס (Huilliches) והמפוצ'ס (Mapuches), והן לבני המפוצ'ס בלבד.

השפעתם של בני המפוצ'ה השתרעה מנהר אקונקאגוואה (Aconcagua) ועד למישורי הפמפס הארגנטינאיים. כיום הם מתגוררים במחוז אראוקניה (Araucanía), בעמקים בין הנהרות של איטאטה (Itata) וטולטן (Toltén). בני האאוניקנק (Aonikenk) הצפוניים, להם קרא פרדיננד מגלן "פטגונים", היו קבוצה אתנית שנמצאו בקשר עם בני המפוצ'ה, ואשר אימצו את שפתם וחלק ממנהגיהם. כיום הם קרויים טוולצ'ה (Tehuelche).

בני המפוצ'ה התנגדו לשלטון הספרדי עד לסוף המאה ה-19. מרבית אדמותיהם נמכרו לחקלאים ולחברות יערנות. לפי ה-BBC, כ-9% מכלל הצ'יליאנים מזדהים כבני המפוצ'ה. מנהיגם כיום הוא הקטור לאיטול.

ראו גם
------

* ממלכת אראוקניה ופטגוניה
* מלחמת האראוקו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מפוצ'ה** בוויקישיתוף
* שבטי המפוצ'ה בדרום צ'ילה, באתר הבית של גילי חסקין
* מפוצ'ה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  רויטרס, הילידים בצ'ילה מוחים על מות נכדו של המנהיג, באתר ynet, 19 בנובמבר 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007294840305171
* BNE: XX4576682
* BnF: cb123824900 (data)
* GND: 4100130-8
* LCCN: sh85006433
* NKC: ph351298
* SUDOC: 03288107X

 |
**קניון סיל**  (בספרדית: **Canón do Sil**) הוא ערוץ הנחל העמוק ביותר בגליסיה שבספרד לאורך נהר סיל מזרחית לעיר אורנסה. הקניון נמשך לאורך חמישים הקילומטרים האחרונים לפני שהסיל נשפך לנהר מיניו (Minho). מראה הקניון נחשב לאחד הנופים המרהיבים ביותר בגליציה.

המצוקים מתרוממים כמעט אנכית עד חמש מאות מטר מעל קו מפלס המים. הצמחייה באזור אופיינית לאזור אקלימי אטלנטי-יבשתי המאופיין בעצי אלון וערמונים, אבל מבנה השטח יוצא הדופן מאפשר צמחייה וגידולים ים תיכוניים, כגון עצי זית, אורנים ועצי פרי הדר. במקום גדלים צמחי מרפא כיארו ומיורן ופירות יער כאוכמניות, תותי בר, ורדים. המצוקים סביב הנהר עובדו כטראסות כדי לאפשר גידול כרמים של ענבים. ייצור היין התחיל באזור הזה כבר בתקופה הרומית. חבל הארץ הזה נקרא אזור היין Ribeira Sacra והוא המקום היחיד בגליסיה שמייצר יותר יין אדום מאשר יין לבן.
בין בעלי החיים הנפוצים באזור ניתן למצוא חזירי בר, שועלים, שפנים, צביים, גיריות. זה הוא ביתם של כמה מינים נדירים של ציפורים, וכן של מספר יונקים כגון לוטרות ועטלפים.

הערוץ מסווג ב-Natura 2000 (רשת שמורות טבע אירופאי) כאתר בעל חשיבות גאוגרפית וקהילתית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קניון סיל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Canon de Rio Sil Rough guides
2. ↑
3. ↑  El Cañon del Sil Parada de Sil
4. ↑  El Cañon del Sil Natura 2000
**חרט ון הקה** (**Geert Van Hecke**; נולד ב-20 ביולי 1956 בפיטם) הוא שף בלגי.

ביוגרפיה
--------

חרט ון הקה למד בבית הספר למלונאות "דה הוטלסקול טר דאונן" (Ter Duinen) בקוקסיידה. הוא עבד במסעדות "לה סנגלייה דז ארדן", "לה קראוואש ד’אור" ו"לה וילה לורן". מורהו העיקרי היה השף הצרפתי אלן שאפל, עמו עבד שנתיים במסעדתו במיונה. באותה עת עבדו גם מישל רו ואלן דיקאס אצל שאפל.

בדומה לאלן שאפל, כך גם ון הקה משתמש בראש ובראשונה במוצרים אזוריים. יצירותיו הקולינריות אינן מורכבות יתר על המידה, במקום זאת הוא שואף להשיג שלמות בביצוע. 

ון הקה פתח ב-1983 את מסעדתו "הכרמלית" (De Karmeliet) בפינת הרחובות ירושלים וקארמרסטראט בברוז', ליד מה שהיה עד למהפכה הצרפתית מנזר כרמליטי לשעבר. ב-1985 קיבלה המסעדה את הכוכב הראשון שלה במדריך מישלן האדום. כשב-1989 זכתה בכוכב השני במישלן. מסעדתו הייתה קטנה מדי בשטחה, הוא העביר אותה לרחוב לנגסטראט 19 בברוז'. ב-1996 זכתה בכוכב השלישי במישלן, בו היא מחזיקה עד היום (2010), והיא אחת משתי המסעדות הבלגיות היחידות ביחד עם הוף ון קלווה של השף פטר חוסנס המחזיקות בניקוד זה. מסעדת "הכרמלית" מציעה מטבח אירופי קלאסי.

מסעדת "הכרמלית" נבחרה למקום ה-22 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם בשנת 2003,

נבחרה למקום ה-48 בשנת 2004,

ונבחרה למקום ה-47 בשנת 2006.

המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.

ב-14 בינואר 2009, פתח ון הקה את "ביסטרו דה רפטר" (Bistro De Refter) במולנמרס 2, ברוז', על ניהולה הופקד בנו, והיא מהווה גרסה קלה של "הכרמלית", עם דגש על מטבח בלגי מסורתי והארוחות בה זולות יותר.

לקריאה נוספת
------------

* שגיא כהן, **מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם**, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 40.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר מסעדת "הכרמלית"

הערות שוליים
------------

1. ↑  מסעדת "הכרמלית" נבחרה במקום ה-22 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2003
2. ↑  מסעדת "הכרמלית" נבחרה במקום ה-48 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2004
3. ↑  מסעדת "הכרמלית" נבחרה במקום ה-47 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2006
4. ↑  מסעדת "הכרמלית" במדריך השולחנות הגדולים בעולם
**נאגסי קראסטוס** ("נגאסי השני") היה הנסיך ששלט בשוואה, היה אציל אמהרי חשוב באתיופיה ונחשב למייסדו של הענף השוואני של השושלת הסולומונית. 

למרות שבאופן רשמי אביו לסאבה קאל (אדון אגאנצ'ה, מאנז) היה נינו של הנסיך יעקב שהיה בנו של הקיסר לבנה דנגל בקו זכרי ועקב כך השתייך לשושלת הסולומונית (גרסה זו, סיפר סרטה וולד, שהיה חבר מועצה של סהלה סלאסי. מנגד יש הטוענים שזה בעצם זיוף יוחסין מאוחר של יורשיו, על מנת לקבל הכשר לטענתם לתואר קיסר אתיופיה מאתיים שנה מאוחר יותר תחת מנליק). 

גרסאות אחרות שנאספו בידי מרדכי אביר הם: שאמו, סנביט, הייתה אישה שהשתייכה לשושלת הסולומונית ואביו היה בעל קרקעות עשיר ממאנז. לפי גרסה אחרת הייתה אמו סנביט בתו של ראס פאריס, "אשר יחד עם תומכים אחרים רבים של הקיסר סוסוניוס נמלטו לתוך מאנז."

לאחר שנילחם נגד הוואלו והיג'ו (תתי שבט של האורומו) מצפון למאנז, הוא הכניע את האורומו שבמחוז יפאט, אשר שימשה מאוחר יותר כמרכז האצילות השאוונית לאחר מאנז. כיבושים נוספים שלו כללו את המחוזות של דיבדבו, מנגיסט, מקפוד, דוקאקיט, אסונדאבה. ממחוזות אלו בסוף המאה ה-17 הוא הצליח להקים אוטונומיה בשוואה. ריצ'רד פאנקהארסט זוקף לזכות נאגאסי קראסטוס את החלפת הבירה של שוואה מטגולאט לדברה ברהן.

בתחילת המאה ה -18 הלך נגאסי לגונדר כדי לחלוק כבוד לקיסר אתיופיה ייאסו הראשון, ונפטר שם ממחלת האבעבועות השחורות. הוא לא הצליח לקבל את התואר מארידאזמץ', אשר אומץ מאוחר יותר באופן חד צדדי על ידי בנו ויורשו סבסטיאנוס. מותו גרר תקופה של אי סדר בתחום שוואה, והשטחים שכבש חזרו לשליטיהם המקוריים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mordechai Abir, Ethiopia: The Era of the Princes; The Challenge of Islam and the Re-unification of the Christian Empire (1769-1855) (London: Longmans, 1968), p. 144 n.2.
2. ↑  Richard P.K. Pankhurst, History of Ethiopian Towns: From the Middle Ages to the Early Nineteenth Century (Wiesbaden: Franz Steiner Verlag, 1982), p. 185.
3. ↑  הבירה הקיסרית בזמנו.

| השושלת השאוונית |
| --- |
| ממלכת שאווה |
| בית אב | השושלת הסולומונית |  |
| שליטים | נאגסי קראסטוס • סבסטינוס • קאדמי קאל • אמחה ייאסוס • אספה וואסן • וואסן סגד • סהלה סלאסי • היילה מאלכות • מנליק השני • ייאסו החמישי • זאודיתו • היילה סלאסי • אמחה סלאסי • זרע יעקב אמחה סלאסי |
| ממלכות האימפריה האתיופית |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**-** | **שליט שוואה** 1682–1703 | **הבא**:**סבסטיאנוס** |
**אלחנדרה בניטס** (בספרדית: **Alejandra Benítez**; נולדה ב-7 ביולי 1980) היא סייפת עבר ונצואלית שייצגה את ארצה ב-3 אולימפיאדות. בין 2013 ל-2014 כיהנה כשרת הספורט של ונצואלה.

חייה
----

בניטס נולדה בקראקס ב-1980. כנערה החלה להתאמן בסיף, והתמקצעה בחרב. ב-1999 זכתה באליפות העולם לנוער שנערכה בדיז'ון, ובשנת 2000 הייתה שותפה לזכייה הקבוצתית במדליית הארד באליפות העולם לנוער שנערכה בארצות הברית. בשנת 2003 זכתה במדליית הכסף במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסנטו דומינגו. שנה מאוחר יותר השתתפה באולימפיאדת אתונה (2004), אך הודחה בסיבוב הראשון. בשנת 2005 רשמה את ההישג הגבוה ביותר שלה בזירה העולמית, כשזכתה במדליית הזהב בתחרות שנערכה בהוואנה במסגרת סבב הגביע העולמי. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו ב-2007 הודחה ברבע הגמר, אך הייתה שותפה לזכייה במדליית הזהב בטורניר הקבוצתי. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שוב הודחה בסיבוב הראשון, ובאולימפיאדת לונדון (2012) הודחה בשמינית הגמר. את הישגיה המשמעותיים האחרונים בזירה הבינלאומית רשמה במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגואדלחרה ב-2011, אז זכתה במדליית הכסף בטורניר היחידות ובמדליית הארד בטורניר הקבוצתי.

במקביל לעיסוקיה בסיף, למדה בניטס שיננות באוניברסיטה המרכזית של ונצואלה, והוסמכה בשנת 2006. בנוסף, עסקה בדוגמנות.

בשנת 2012 נבחרה בניטס לאספה הלאומית של ונצואלה מטעם המפלגה הסוציאליסטית המאוחדת. באפריל 2013 מינה אותה הנשיא ניקולאס מאדורו לשרת הספורט בממשלתו, אך כבר בינואר 2014 הוחלפה בטוני אלברס במסגרת חילופי גברי נרחבים שערך מאדורו בממשלתו.

קריירה פוליטית
--------------

בשנת 1999 פגשה בניטס את הוגו צ'אווס, שהותיר עליה רושם עז. היא תמכה בו בכמה בחירות והשתתפה בקמפיין הנשיאותי שלו. ב-22 במרץ 2013 מונתה בניטס לשרת הספורט בממשלתו של ניקולאס מדורו. היא הוחלפה על ידי הזמר ושחקן הבייסבול לשעבר טוני אלברס עם השינוי בממשלה בינואר 2014.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלחנדרה בניטס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אלחנדרה בניטס
* אלחנדרה בניטס, ברשת החברתית טוויטר

* אלחנדרה בניטס, באתר olympedia.org

* אלחנדרה בניטס, באתר התאחדות הסיף הבין-לאומית
* שלמה פפירבלט, "חברת הממשלה העירומה של ונצואלה(הקישור אינו פעיל)", הבלוג של שלמה פפירבלט באתר הארץ, 24 באפריל 2013

הערות שוליים
------------

1. ↑  Scharfenberg, Ewald (2013-04-24). "El sable más 'sexy' del chavismo". *El País* (בספרדית). ISSN 1134-6582. נבדק ב-2021-03-02.
**דליו גמבואה רנטריה** (בספרדית: **Delio Gamboa Rentería**‏; 28 בינואר 1936 - 23 באוגוסט 2018) שנודע בכינויו "**מרבייה**" (בספרדית Maravilla), היה כדורגלן קולומביאני, מהבולטים בהיסטוריה של הנבחרת. שיחק בעיקר כקיצוני שמאלי או חלוץ מרכזי.

ביוגרפיה
--------

גמבואה החל את דרכו בגיל 19 בכדורגל חובבני כאשר שיחק בנבחרת ואייה דל קאוקה שזכתה בתואר אליפות המחוזות ב-1956. זו הייתה אחת הנבחרות החזקות בהיסטוריה של קולומביה בליגות המחוזות וגמבואה שיתף פעולה ביחד עם מרינו קלינגר ואלברטו ולנסיה, שלישייה שהייתה ידועה בחוזקתה כנגד הגנות היריב.
גמבואה עשה את הבכורה המקצוענית שלו ב-1957 כשהצטרף לאתלטיקו נסיונל ושנה מאוחר יותר עבר לאינדפנדיינטה מדיין. ב-1959 ובהמלצתו של אפריין סאנצ'ס, הצטרף גמבואה לליגה המקסיקנית ולקבוצת קלוב דפורטיבו אורו. גמבואה מהר מאוד הפך לאחד השחקנים הטובים במקסיקו ונבחר לשחקן הזר המצטיין בשנים 1959 ו-1960.

ב-1961 חזר גמבואה לקולומביה ומצטרף למיונאריוס. יחד איתו זכתה הקבוצה בארבע אליפויות רצופות וכן בגביע נוסף בשנת 1963. ב-1966 עבר לשחק ביריבתה העירונית של מיונאריוס, אינדפנדיינטה סנטה פה, לבקשתו של המאמן גבריאל אוצ'ואה אוריבה שאימן אותו במיונאריוס. לצד אלפונסו קניון בחוד, זכתה סנטה פה באליפות באותה השנה.
ב-1968 עבר גמבואה לשחק באונסה קלדס וב-1971 הצטרף לדפורטס טולימה. ב-1973 חזר למיונאריוס והשיג עימה את המקום השני בליגה וכן פעמיים רצופות הודח ביחד עם הקבוצה בחצי גמר גביע ליברטדורס. 
ב-7 באפריל 1974 פרש גמבואה באופן רשמי כשכבש שני שערים במשחק הוקרה בין נבחרת ואייה דל קאוקה לבין נבחרת הזרים של הליגה הקולומביאנית. מיד אחר כך עלו לשחק אתלטיקו נסיונל, הקבוצה בה ערך את הבכורה שלו ומיונאריוס, הקבוצה בה השיג את רוב תאריו.

גמבואה היה חלק משמעותי בסגל של נבחרת קולומביה שהעפילה בשנת 1962 לראשונה בתולדותיה לגביע העולמי לגביע העולמי שנערך בצ'ילה. קולומביה הודחה אחרי השלב הראשון, אך גמבואה היה השחקן המצטיין בשורותיה. גמבואה שיחק בסך הכל 24 משחקים במדי הנבחרת וכבש 7 שערים. שיחק בקופה אמריקה 1957 וקופה אמריקה 1963 וגם במשחקים מוקדמות המונדיאל 1958 ו-1962.

הוא הלך לעולמו בתאריך ה-23 באוגוסט 2018 בגיל 82 עקב הידרדרות במצבו הבריאותי.

תארים
-----

מיונאריוס
* ליגת העל הקולומביאנית (4): 1961, 1962, 1963, 1964
* הגביע הקולומביאני (1): 1963

אינדפנדיינטה סנטה פה
* ליגת העל הקולומביאנית (1): 1966

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Buenaventuradeporte, Biografía: Delio 'Maravilla' Gamboa

| **נבחרת קולומביה – מונדיאל 1962** |
| --- |
| 1 סאנצ'ס • 
2 ויוואס • 
3 סולואגה • 
4 אלסטה • 
5 ח. גונסאלס • 
6 קאייה • 
7 אפונטה • 
8 אצוורי • 
9 סילבה • 
10 סראנו • 
11 לופס • 
12 טובר •
13 אסרוס • 
14 פאס •
15 קול •
16 פרס •
17 קלינגר •
18 אסקובר •
19 גמבואה •
20 ראדה •
21 ה. גונסאלס •
22 אריאס •
מאמן: פדרנרה | קולומביהקולומביה |
נטליה קוברינסקה, 1880.
**נטליה קוֹבְּרינְסְקה** (8 ביוני 1851 - 22 בינואר 1920) הייתה סופרת ופעילה פמיניסטית אוקראינית.

ביוגרפיה
--------

נולדה בשם נטליה אוֹזָרְקֶביץ' בכפר בֶּלֶלוּיָה בנפת האלץ' בגליציה (כיום מחוז איוואנו-פרנקיבסק), לאביה, איוואן אוזרקביץ', שהיה כומר, ולימים נבחר לפרלמנט האוסטרי, ולאמהּ, תיאופיליה אוֹקוּנֶבְסְקָה.  בתקופתה, לא הורשו נשים לרכוש יותר מהשכלה יסודית, ואת עיקר חינוכה קיבלה בבית.  היא למדה גרמנית, צרפתית, פולנית, ורוסית, וקראה בספרות הלשונות הללו. בשנת 1871 נישאה לתאופיל קוברינסקי. הוא הלך לעולמו מקץ שנים ספורות, והיא נאלצה לשוב ולחיות עם הוריה, בבולחיב.

משנבחר אביה לפרלמנט האוסטרי, עקרה עמו לווינה, ושם פגשה את המשורר האוקראיני איוואן פרנקו.  הלה עודד אותה לפעול למען שיפור מצב הנשים באוקראינה, ולעורר אותן לתבוע שוויון מול גברים. בשנת 1884, יסדה את "איגוד הנשים האוקראיניות" (Товариство руських жінок) אשר התמקד בחינוך נשים באמצעות חשיפה לספרות ועידוד דיון בזכויות האישה.  בשנת 1890 נטלה חלק במשלחת שתדלנות לשר החינוך על מנת לאפשר לנשים ללמוד באוניברסיטה. היא פעלה גם למען מתן זכות בחירה לנשים, מעונות יום לילדים, ומטבחים משותפים.

בשנת 1883 חיברה סיפור קצר ראשון, בשם "שומינסקה", שלימים נודע בשם "רוח התקופה". שנה לאחר מכן, חיברה נובלה בשם "תמורת פיסת לחם". בשנת 1887, ערכה במשותף עם אולנה פצ'ילקה, אנתולוגיה של חיבורי נשים אוקראיניות, בשם "זר ראשון" (Перший вінок).  בית ההוצאה אשר יסדה הוציא שלושה גליונות של אלמנך לנשים בשם "גורלנו" (Наша доля).

במהלך חייה השפיעה על פמיניסטיות אוקראיניות אחרות, בהן אולהה קובליאנסקה. היא הלכה לעולמה בשנת 1920, בבולחיב.

יצירתה טרם תורגמה לעברית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נטליה קוברינסקה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  de Haan, Francisca; Daskalova, Krasimira; Loutfi, Anna (2006). *Biographical Dictionary of Women's Movements and Feminisms in Central, Eastern, and South Eastern Europe: 19th and 20th Centuries*. pp. 244–47. ISBN 9637326391.
2. 1 2 3 4  "Nataliya Kobrynska (1855-1920)". *Women's Voices in Ukrainian Literature*. Language Lanterns Publications.
3. 1 2  "The Pioneer of Ukrainian Feminism". *The Day*. 5 ביולי 2005. `{{cite news}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1053843216
* ISNI: 0000 0001 1058 3981
* LCCN: n83068363
* NKC: js2007400483
* NLA: 35214941
* SUDOC: 249321130
* Trove: 868550
* VIAF: 40749002
* WorldCat: lccn-n83068363

 |
**לודוויג דיל** (בגרמנית: **Wilhelm Franz Karl Ludwig Dill**‏; 2 בפברואר 1848 – 24 באוקטובר 1940) היה צייר ספינות ונוף גרמני, אשר היה חבר מייסד בזצסיון במינכן.

ביוגרפיה
--------

וילהלם פרנץ קארל לודוויג היה בנו היחיד של השמאי הרשמי, לימים שופט, לודוויג דיל ואשתו רוזה דיל, לבית דיץ. שנה לאחר לידתו עברה המשפחה לגנגנבאך, בשנת 1856 לדורלאך ולבסוף בשנת 1862 לשטוטגרט.

החל משנת 1872, למד אדריכלות במכון הפוליטכני (אוניברסיטת שטוטגרט), ואז עבר לאקדמיה לאמנויות יפות, מינכן, בשנת 1874, שם למד בתקופת קרל תיאודור פון פילוטי ואוטו סייט. עם זאת, הוא הושפע יותר מנופיו של אדולף היינריך לייר והחליט להמשיך במומחיות זו בעצמו.

הוא עשה נסיעות רבות, והאזור סביב ונציה הפך לאחד המועדפים עליו לציור ישיר בחוץ. האופי האימפרסיוניסטי ונופי הים הובילו אותו בסופו של דבר למעין סגנון שהתקרב לאר נובו. מאוחר יותר הוא הפך לחבר מייסד בזצסיון במינכן ושימש כנשיא שלה בשנים 1894 עד 1899.

בתערוכה המשותפת הראשונה בין התאחדות האמנים הגרמנית לבין הזצסיון במינכן בשנת 1904 בבניין התערוכה המלכותית בקוניגספלאץ במינכן, לודוויג דיל יוצג עם שני ציורי שמן.

חשיבות מיוחדת לקריירה שלו הייתה ידידותו עם אדולף הולצל, שניהל בית ספר לאמנות בדכאו, אתר מושבת אמנים. האזור, על שלל מוריו ונתיבי המים, היה אטרקטיבי מיד עבור לודוויג דיל. בשנת 1896 הוא קנה שם בית קטן ברחוב שמאז נקרא על שמו. יחד עם הלצל וארתור לנגמר, הקים קבוצה בשם "דכאו החדשה". 

בשנת 1899 קיבל תפקיד בהוראה באקדמיה לאמנויות יפות, קרלסרוהה, ונשאר שם עד 1919 ובילה את הקיץ בדכאו. הוא שימש גם באחת הוועדות שבחרו אמנים לספק עיצובים עבור חברת השוקולד סטולוורק בקלן.

לודוויג דיל היה נשוי פעמיים. בשנת 1875 התחתן עם לואיזה קורנבק, עמה היה נשוי במשך 30 שנה ונולדו לו שלושה ילדים, שתי בנות ובן (נפטר במלחמת העולם הראשונה). ארבע שנים לאחר מות אשתו הראשונה, התחתן הצייר עם האלמנה ג'והנה מלבורג (1859–1944).

בשנת 1936 הוא מונה לאזרח כבוד של העיר דכאו, בשנת 1938 לרגל יום הולדתו ה -90 הוא מונה לאזרח כבוד של העיר גרנסבאך. בדכאו (מאז 1933), גרנסבאך (משנת 1935), קרלסרוהה (משנת 1964) ווירקירכן - שמות רחובות מנציחים את האמן בערים אלה.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לודוויג דיל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Bärbel Schäfer, Ludwig Dill, Leben und Werk, Schäfer, Dachau (1997)
2. ↑  Carl Thiemann: *Erinnerungen eises Dachauer Malers*, Dachau
3. ↑  Arthur Roessler, **Neu-Dachau; Ludwig Dill, Adolf Hölzel, Arthur Langhammer**, Bielefeld Velhagen & Klasing, 1905

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007287658405171
* GND: 118525700
* ISNI: 0000 0000 6675 1342
* LCCN: nr98028438
* NTA: 142856630
* RKD: 23174
* SUDOC: 262188104
* ULAN: 500030744
* VIAF: 13098612
* WorldCat: lccn-nr98028438

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**מרדכי רוֹט** (15 במאי 1902 – 16 בספטמבר 1986) היה זמר טנור ישראלי, שפעל בארץ מ-1935 ושר בעיקר משירי ארץ ישראל ושירים עממיים.

ביוגרפיה
--------

מרדכי רוט נולד ב-1902 בעיירה בּוּכנדאם (Buchendamm) שבלוסאטיה תחתית, ממלכת פרוסיה, גרמניה (כיום בוצ'ינה (Buczyna) בפולין). למד ב"חדר" ובגימנסיה בלֶמבֶּרג בירת גליציה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נמלטה המשפחה לקרפטים, על גבול הונגריה, ולבסוף התיישבו בבודפשט, שם למד בבית ספר ערב. כששבו הוריו ללמברג, נסע רוט לווינה ללמוד בבית ספר למסחר, וב-1917 שב גם הוא ללמברג. שם למד באקדמיה למסחר והצטרף לתנועת "השומר הצעיר". ב-1920, לאחר שסיים את לימודיו, עלה לארץ ישראל כחלוץ, עבד בסלילת כבישים ובייבוש ביצות, היה מדריך וחבר הנהגת התנועה, וממייסדי בית אלפא וקיבוץ השומר הצעיר ב'.

לרוט היה קול ערב והוא ביקש ללמוד זמרה, וב-1930 נסע ללמוד בברלין. הוא למד שנתיים בסמינריון להשכלה מוזיקלית לנוער (Jugend- und Volksmusik) מיסודו של פריץ יֶדֶה (Jöde) (גר') (1932–1933) ולמד אצל המורה הידוע לפיתוח קול אוסקר דניאל (שב-1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, פוטר ממשרתו בשל היותו יהודי).
בברלין הכיר את הפסנתרנית פלה טננבאום והם נישאו ב-1932. מאז הופיע באופן תמידי בלווי אשתו בקונצרטים של זמרה.

ב-1934 הקליט לראשונה שירים עבריים והיה מהראשונים שהפיצו את שירי המלחין דוד זהבי.

ב-1935 שב ארצה, ומעת שובו הופיע בזמרה במשך עשרות שנים ברחבי הארץ. כמו כן ביצע החל באמצע שנות ה-30 משיריו ברדיו, החל ב"קול ירושלים" בתקופת המנדט.

ב-1941 ארגן רוט את האגודה המקצועית של "אמני הבמה העברית בארץ ישראל".

מרדכי רוט הִרבה להופיע במקומות שונים ברחבי הארץ מטעם מחלקת התרבות. שירים מפורסמים המזוהים איתו כמבצע: "שיר הספנים" של יואל ולבה למילים של נתן אלתרמן, שהיה בזמנו להיט גדול, ו"למדבר שאנו" – לחן עממי למילים של אלכסנדר פן.

מרדכי רוט נפטר בספטמבר 1986, בגיל 84. נקבר בבית העלמין בהרצליה.
הותיר את אשתו, בנו ונכדים.

לקריאה נוספת
------------

* 'Mordechai Roth,' in: Rainer E. Lotz und Axel Weggen, *Discographie der Judaica-Aufnahmen*: *Deutsche National-Discographie*, Serie 6, Bonn: Birgit Lotz Verlag, 2006, p. 456.

קישורים חיצוניים
----------------

* מרדכי רוט, באתר זמרשת
* מרדכי רוט, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* דוד תדהר (עורך), "מרדכי רוט", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1724
* קול ירושלים, דבר, 7 ביולי 1936
* ב. רון, הערות של מאזין: הזמר מרדכי רוט, דבר, 1 ביולי 1949
* ש. שבא, שירי שנות השלושים, דבר, 10 בדצמבר 1962
* א. כנרתי, יובל משולש לזמר ותיק, דבר, 6 ביולי 1972
* יובל לזמר רוט, דבר, 6 ביוני 1975
* זאב רב-נוף, מרדכי רוט – השריד מהאתמול חותר אל המחר, דבר, 25 במאי 1978

הערות שוליים
------------

1. ↑  מרדכי רוט, מעריב, מודעת אבל, 18 בספטמבר 1986.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007592512705171
* LCCN: n2012073689
* MusicBrainz: cf789536-707f-46ce-9290-f5aa432de121
* VIAF: 316546105
* WorldCat (עם VIAF): 316546105

 |
גרניט – סלע סיאלי
בגאולוגיה, **סיאל** הוא חלקו העליון של קרום כדור הארץ שסלעיו עשירים בצורן ובאלומיניום. המונח הוא הלחם של Si – סמלו של הצורן, ו-Al – סמלו של האלומיניום. לעיתים קרובות משמש סיאל להגדרה גאוכימית קרום יבשתי, המתאפיין בהרכב זה.

השם
---

המונח נטבע על ידי הגאולוג האנגלי אדוארד סואס בסוף המאה ה-19 במסגרת הגדרת המאפיינים לחלקי כדור הארץ השונים. הוא טבע מונחים גאוכימיים גם לחלקו התחתון של הקרום: סימה (Sima) – הלחם של צורן ומגנזיום (Ma), ולגלעין כדור הארץ: ניפה (Nife) – הלחם של ניקל (Ni) וברזל (Fe).

תכונות
------

צפיפותו של הקרום הסיאלי (2,700–2,800 ק"ג למ"ק) נמוכה מזו של הסימה (2,800–3,300 ק"ג למ"ק), בעיקר בשל עושר באלומיניום ודלות במגנזיום. עם זאת, אין גבול מוחלט בין השניים, אלא מעבר הדרגתי מסלעים בצפיפות נמוכה לסלעים בצפיפות גבוהה ככל שמעמיקים.

ויקטור קונרד, סייסמולוג אוסטרי בן המאה ה-19, הגדיר תחום אי רציפות בעומקים של 15-20 ק"מ בקרום יבשתי על פי הבדלים במהירות מעבר גלים סייסמיים. לתחום זה, הנקרא על שמו – תחום אי הרציפות קונרד – קמה התנגדות החל משנות ה-60 של המאה ה-20, כאשר גאולוגים ערערו על טבעו ועל קביעתו של קונרד. כמו כן, קיומם של אזורי התכה והיווצרות מאגמה בקרום היבשתי עשויים להסביר את ההבדלים במהירות הגלים הסייסמיים אותם תיעד קונראד. במקום תחום אי הרציפות קונרד נקבע בין השניים גבול שרירותי, בצפיפות של 2,800 ק"ג למ"ק.

ראו גם
------

* גאולוגיה - מונחים
* קרום כדור הארץ
* KREEP
* סימה
* ניפה

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **סיאל** |