recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**בית הכנסת האשכנזי ברוסה** היה בית כנסת אשר פעל בעיר רוסה בבולגריה מ-1927 ועד 1950 ומראשית המאה ה-21 משמש כמועדון נוער לקהילה היהודית ובו חדר תפילה.

היסטוריה
--------

 ערכים מורחבים – **יהדות רוסה**  

קהילה יהודית ספרדית מתועדת ברוסה החל מהמחצית השנייה של המאה ה-18. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806–1812) מתועדת לראשונה קהילה אשכנזית קטנה. בעוד שהיהודים הספרדים התגוררו ברובם בשכונת חצר במרכז העיר, האשכנזים התגוררו בחלקים שונים של רוסה. בראשית המאה ה-20 נכללה קהילת רוסה ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בממלכת בולגריה, מנתה 4,300 נפשות וכ-15% מהם היו אשכנזים. רוסה וסופיה היו שתי הערים היחידות בממלכת בולגריה בהן הכירו השלטונות רשמית בקיום קהילה אשכנזית נפרדת. בתקופת בין המלחמות היו ראשי הקהל האשכנזי אלברט איצקוביץ, מוריס אייזנברג וישראל בן יעקב. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו ברוסה 3,000 יהודים. מרבית יהודי רוסה עלו לישראל לאחר הקמתה. ב-1949 נמנו ברוסה 452 יהודים וב-2004 מנתה הקהילה 200 נפשות.

המבנה
-----

בית הכנסת האשכנזי הוקם ב-1927 באזור שכונה "השוק האמריקאי" והיה בן שתי קומות. במקום פעל גם תא של התנועה הציונית בבולגריה. בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 לאחר העלייה ההמונית לישראל פסקה הפעילות בבית הכנסת, והמבנה שימש לאולם ספורט של הרשות המקומית. בראשית המאה ה-21 שוקם המבנה בסיוע "ארגון שלום" שהוא ארגון הגג של יהודי בולגריה ושימש כמועדון נוער קהילתי ובו גם חדר תפילה קטן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת האשכנזי ברוסה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  חיים קשלס, **היהודים בבולגריה בעשרים השנים הראשונות לאחר שחרורה מעול העותומנים (1878-1898)**, בתוך:אנציקלופדיה גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 65.
2. ↑  אלברט רומנו, **תקנון הקהילות והקונסיסטוריון**, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 439.
3. ↑  הקהילה היהודית ברוסה, באתר jewishvirtuallibrary (באנגלית).
4. 1 2  צבי קרן, הקהילה היהודית ברוסה, באתר "כולנו בולגרים".
5. ↑  .Dimana Trankova, Anthony Georgieff, **A Guide to Jewish Bulgaria**, Vagabond Media Ltd, 2011, ISBN 9549230635, pages 88-89.
הכניסה הראשית לבית הכנסת, מרחוב אליזבת
**בית הכנסת הגדול** (או בשמו האחר **קהילה קדושה בית ישראל**) הוא בית כנסת אורתודוקסי בסידני, אוסטרליה. בית הכנסת ממוקם בין הרחובות אליזבת' וקאסלרי ברובע העסקים הראשי של העיר, וצופה על הייד פארק.

היסטוריה
--------

בית הכנסת תוכנן על ידי האדריכל האוסטרלי תומאס רואו ונחנך בשנת 1878. סגנון בנייתו משלב אלמנטים מהאדריכלות הביזנטית ומהאדריכלות הגותית. מבנהו המרשים מתואר לעיתים באוסטרליה בכינוי "קתדרלת בית הכנסת". מבנה זה החליף בית כנסת מוקדם יותר, אשר נבנה בשנת 1844, והיה אחד מהמבנים הראשונים באוסטרליה שנבנו בסגנון מצרי.

בבית הכנסת נבנתה עזרת נשים מוגבהת, כנהוג לפי המסורת האורתודוקסית, וכן בימה במרכזו, אשר משיקולי מקום הוזזה בהמשך לכיוון צידו המערבי של האולם המרכזי.
במהלך השנים שלאחר הקמתו נעשו בבניין בית הכנסת שינויים פנימיים רבים, בהם בניית סוכה, חפירת עמדת קבלה תת-קרקעית, הקמת ספרייה, התקנת תאורה חשמלית ואף התקנת מעלית שבת.

מבנהו הייחודי של בית הכנסת נכלל ברשימת המבנים לשימור באוסטרליה.

על אף שמו, כיום בית הכנסת הוא אינו הגדול בסידני, כאשר בית הכנסת המרכזי בפרבר בונדיי ג'נקשן גדול ממנו.

נכון לשנת 2019 רב בית הכנסת הוא הרב בנימין זאב אלטון.

גלריה
-----

* בימת בית הכנסתבימת בית הכנסת
* הכתובת "בית ישראל" מעל הכניסה הראשית לבית הכנסתהכתובת "בית ישראל" מעל הכניסה הראשית לבית הכנסת
* החלון המעוגל בכניסה מרחוב אליזבת'. חישורי בטון נוספו לחלון מצידו הפנימי במהלך מלחמת העולם השנייה, כדי להגן עליו מפני הדף.החלון המעוגל בכניסה מרחוב אליזבת'. חישורי בטון נוספו לחלון מצידו הפנימי במהלך מלחמת העולם השנייה, כדי להגן עליו מפני הדף.
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת הגדול** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בית הכנסת הגדול
* בית ישראל (סידני), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007268785805171
* LCCN: n78096342
* WorldCat (עם LCCN): n78-096342

 |
**Es erhub sich ein Streit** (בגרמנית: "התחיל מאבק") היא קנטטה דתית, כוראלית, מאת יוהאן סבסטיאן באך. הקנטטה נכתבה בשנת 1726, במהלך שהותו של באך בלייפציג, עבור יום מיכאל הקדוש, ובוצעה לראשונה בחודש ספטמבר 1726.

לברית הקנטטה נכתבה על ידי כריסטיאן פרידריך הנריצי ומבוססת על אירועי אחרית הימים המתוארים בספר חזון יוחנן אשר בברית החדשה. הקנטטה, במיוחד במסגרת פרקה הראשון, מבטאת מאבק הרואי נגד כוחות הרשע, בו מיכאל וחילו גוברים על דרקון השאול ועריצות השטן.

מבנה
----

ככלל בתקופתו של באך נהוג היה לציין את חגיגות יום מיכאל בליווי התזמורת הגדולה ביותר האפשרית. בהתאם, אף בקנטטות אחרות שהוחלנו לרגל מועד זה התמיד באך לכתוב תפקידים עבור חצוצרה וטימפני.
הקנטטה כתובה לסופרן, טנור ובס ומקהלה בת ארבעה קולות וכן עבור שלוש חצוצרות, טימפני, שני אבובים, אבוב ציד, שני אבובי ד'אמורה, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו.

שבעה פרקים לקנטטה:

1. כוראל (מקהלה): Es erhub sich ein Streit (התחיל מאבק),
2. רצ'יטטיב (בס): Gottlob! der Drache liegt (הללו את אלהים! הדרקון שוכב)
3. אריה (סופרן) Gott schickt uns Mahanaim zu (אלהים שולחנו למחניים)
4. רצ'יטטיב (טנור) Was ist der schnöde Mensch, das Erdenkind? (מהו אדם שפל, ילד הארץ)
5. אריה וכוראל (טנור) Bleibt, ihr Engel, bleibt bei mir (השארו מלאכים, השארו אצלי)
6. רצ'יטטיב (סופרן) Laßt uns das Angesicht (תנו לנו את הפנים)
7. כוראל (מקהלה) Laß dein' Engel mit mir fahren (יבוא למלאכך אתי)

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Es erhub sich ein Streit, רי"ב 19" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על הקומפוזיציה "Es erhub sich ein Streit, רי"ב 19" באתר AllMusic

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007522814605171
* BnF: cb139095371 (data)
* GND: 300006969
* LCCN: n83073629
* MusicBrainz work: 382c2eb1-dd22-4088-930a-d774d57e78e0
* VIAF: 181121413
* WorldCat (עם VIAF): 181121413

 |
**שלמה מילוא** (1941 – 1 ביולי 2018) היה טייס בחיל האוויר הישראלי, מנכ"ל התעשייה הצבאית בשנים 1995–2000 וסוחר נשק.

ביוגרפיה
--------

שלמה מילוא הוא בנם של פרומה לבית מלצקי ושל נחום מיליקובסקי, תעשיין (מבעלי גלידת ויטמן) ואיש התנועה הלאומית. דודו (אחי אמו) מנדל מלצקי היה ממפקדי האצ"ל. אחיו מתי נשא ב-1965 את חסיה, בתו של מנחם בגין. אח נוסף הוא רוני מילוא, שכיהן כחבר הכנסת, כשר וכראש עיריית תל אביב.

בשנת 1962 סיים קורס טיס. כטייס השתתף במלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים. הגיע לדרגת רב-סרן.

בשנת 1995 מונה למנכ"ל התעשייה הצבאית, שהייתה במשבר כספי. הוא הוביל צמצום חד בכוח האדם של החברה והביא לשיפור במצבה הכספי. בשנת 1999 העניקה לו התאחדות התעשיינים את פרס התעשייה. בספטמבר 2000 פרש מתפקידו.

לאחר פרישתו מהתעשייה הצבאית כיהן כדירקטור בחברות אחדות ויחד עם אחיו, רוני מילוא, עסק בתיווך בעסקאות נשק.

היה נשוי לסגלה, ולהם שלושה ילדים. נפטר בשנת 2018 והובא לקבורה בבית הקברות מורשה ברמת השרון.

הערות שוליים
------------

1. ↑  האלוף נחושתן: "חיל-האוויר חזק מתמיד", באתר חיל האוויר הישראלי, 11במרץ 2012
2. ↑  שלמה מילוא במלאת 40 שנה למלחמת יום הכיפורים, באתר "יוטיוב"
3. ↑  התפטר שלמה מילוא, מנכ"ל תעש, באתר ynet, 3 בספטמבר 2000;  
דרור מרום, ‏התפטר מנכ"ל תעש, שלמה מילוא: "בשוק הפרטי משתכרים פי 10", באתר גלובס, 3 בספטמבר 2000
4. ↑  שלמה מילוא (מיליקובסקי) ז"ל, באתר "אבלים"
מבנה בית הכנסת, ינואר 2019.
**בית הכנסת הכוראלי הראשי** הוא בית הכנסת הראשי של הקהילה ובית הכנסת לשעבר ברוסטוב על הדון. בניין בית הכנסת ממוקם ברחוב באומן 70. הוא נפתח בשנת 1868. כיום משמש המבנה כבית חולים ממלכתי למחלות עור ומין, לאחר שבמהפכת אוקטובר הבניין הולאם ולאחר מכן נבנה מחדש.

עם זאת, לבניין בית הכנסת יש מעמד של אתר מורשת תרבותית בעלת משמעות מחוזית.

היסטוריה
--------

בית הכנסת הראשון (שהיה מעץ) ברוסטוב נבנה בשנת 1855. הוא היה ממוקם בין הרחובות באומן ואוליאנובסק שליד שדרות וורושילוב. בשנת 1863 נבנה בית כנסת מלבנים. אבל הבניין היה חלש ובשנת 1866 נהרס. בשנת 1868 נבנה במקום בית כנסת חדש בן שתי קומות.

יצירת פרויקט בית הכנסת מיוחסת לאדריכל סוביצקי, ואדריכל העיר הבכיר. א. קאפלון, ש. פריי-שפיסט, א. דנציגר השתתף גם בעבודות בנייה. את איסוף הכספים ארגן הרב פ. גנסין, שהיה אביו של מיכאיל גנסין, מלחין מפורסם. בסוף נאסף סכום של 16,342 רובל.

ב-30 באוגוסט 1868 נחנך בית הכנסת. בטקס נכחו ראש העיר א.מ. באיקוב. הוא ציין בנאומו כי הוא שואף "להשוות את היהודים במונחים של מעמד חברתי עם שאר אזרחי העיר".

בשנת 1881 נבנה בבית הכנסת בית תפילה אשר יכול להכיל עד 150 אנשים. הספרייה היהודית וחדר הקריאה נפתחו בבית הכנסת ב-1903. כמו כן, הוא שכן ליד התלמוד תורה. כך הפך בית הכנסת הראשי למכלול דתי וחינוכי. הרב האחרון של בית הכנסת לפני מהפכת 1917 היה ז.מ. גולדנברג.

בשנת 1924 הפך בית הכנסת לעירוני, אבל הבניין המשיך להיות מנוהל על ידי הקהילה היהודית. בקיץ 1935 הולאם בית הכנסת, והוקם בבנין בית חולים לדרמטולוגיה ולמחלות מין. הבניין נבנה מחדש באופן משמעותי, והופעתו האדריכלית השתנתה. גם מבפנים עבר שיפוץ, וכן אולם התפילה נהרס. גם מראה חזית בית הכנסת עוות בצורה בולטת: החלונות הישנים הורחבו, והרבה מעיטורי הטיח הושמדו. על פי צו של ראש המינהל של אזור 411 ברוסטוב מה-9 באוקטובר 1998 הבניין הראשי של בית הכנסת נמצא תחת הגנת המדינה כאתר של מורשת תרבותית בעלת משמעות אזורית.

בשנת 2016 החליטה ממשלת רוסטוב להחזיר את בית הכנסת לקהילה היהודית של רוסטוב בהליך שאמור להיות מושלם עד ינואר 2018. בפועל ממשיך לשמש את בית החולים לדרמטולוגיה של מחוז רוסטוב (Кожно-венерологический диспансер Ростовской области, אתר בית החולים: ).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת הכוראלי הראשי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  רשימת אובייקטים של מורשת תרבותית בעלת משמעות אזורית ברוסטוב על הדון, באתר הפורטל הרשמי של ממשלת מחוז רוסטוב
2. ↑  משמעות הדבר, שהוא זוכה לאבטחה ממשלתית מפני ונדליזם
3. ↑  בתי כנסת יהודיים ברוסטוב על הדון, באתר Донской временник, ‏2013-10-17.
4. ↑  Ростовский театр кукол переедет на Красноармейскую, а старое здание передадут епархии
**רינה פרנקל** (נולדה ב-17 בספטמבר 1956) היא אשת ציבור ישראלית. נבחרה לכנסת ה-19 מטעם מפלגת "יש עתיד", לאחר שהוצבה במקום ה-15 ברשימתה. קודם לכן כיהנה כסגנית מנהל מחוז הצפון בשירות התעסוקה.

ביוגרפיה
--------

רינה פרנקל נולדה בשנת 1956 למריה ואברהם ויתקין בסמולנסק שבברית המועצות (כיום ברוסיה).
בעלת תואר שני במוזיקולוגיה מהאקדמיה למוזיקה ע"ש סובינוב בעיר סראטוב שברוסיה.
בשנים 1980–1989 ניהלה בית ספר למוזיקה בקייב שבאוקראינה.

ב-1990 עלתה לישראל עם משפחתה מקייב שבאוקראינה. בין השנים 1991–2003 כיהנה כפקידת השמה וייעוץ בלשכת התעסוקה בנהריה והייתה אחראית על סניף האקדמאים בלשכה. שיתפה פעולה עם משרדי ממשלה וכן עם הביטוח הלאומי בפרויקטים רבים. בין 2003–2006 ניהלה את לשכת התעסוקה בעיר מעלות-תרשיחא. השתתפה בפרויקט "עיר מקדמת תעסוקה" עם גורמים נוספים ובהם משרד התמ"ת, ג'וינט ישראל והרשות המקומית. במסגרת תפקידה יזמה פרויקטים רבים בעיר וירידי תעסוקה, עסקה בפיתוח, ייזום וביצוע קורסי העצמה והסבה מקצועית. יזמה קורסי יזמות עסקית עם מ.ט.י גליל מערבי ומעסיקים באזור. בראשותה נבחרה פעמיים לשכת התעסוקה במעלות תרשיחא לסניף המצטיין בשנים 2004 ו-2006, לאור הורדת אחוזי האבטלה בעיר מ-13.9% ל-7.2%. 

בין השנים 2006–2012 - מונתה לסגנית מנהל מחוז צפון לענייני השמה ופיקחה על 24 לשכות ומנהלי לשכות במחוז. במסגרת תפקידה עסקה בנושאים מגוונים כגון שיפור ההשמה של דורשי עבודה במחוז, ייזום פרויקטים שונים בתחום ההשמה, שיפור שירות לדורשי העבודה וייעול תהליכי השמתם לעבודה, ריכוז וניהול קשרי עבודה מקצועיים עם ארגונים שונים (משרד התמ"ת, המוסד לביטוח לאומי, רווחה, קליטה, ג'וינט, משרד הביטחון וגורמי קהילה נוספים). בנוסף הייתה אחראית על תכנון, ריכוז צורכי הכשרה מקצועית של דורשי עבודה במחוז ובניית תוכנית הכשרה שנתית. ניהלה וועדות כושר, וועדות ערר במחוז והייתה אחראית פניות הציבור במחוז צפון.

פרנקל בוגרת קורס דירקטורים בתעשייה 2013 מהטכניון.

באוקטובר 2012 פרשה משירות התעסוקה והצטרפה למפלגת "יש עתיד", הוצבה במקום ה-15 ברשימתה בבחירות לכנסת ה-19 ונבחרה לכנסת בפברואר 2013. הייתה יושבת ראש השדולה לקידום תעשייה ותעסוקה בצפון ויושבת ראש השדולה למען משפחות חד הוריות.

יזמה תיקון לחוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת הורה), שהסיר מהחוק את מגבלת הגיל של ההורה המטופל.

לקראת הבחירות לכנסת ה-20 הודיעה על פרישתה ממפלגת יש עתיד ועל כך שלא תתמודד בבחירות אלו.

חיים אישיים
-----------

פרנקל מתגוררת בנהריה, היא אלמנה ואם לאחד.

תפקידים
-------

בכנסת ה-19: 

* חברה בוועדה לענייני ביקורת המדינה
* חברה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות
* יושבת ראש השדולה לקידום תעשייה ותעסוקה בצפון
* יושבת-ראש השדולה לקידום מעמד האישה החד-הורית
* חברת משלחת הכנסת ליחסים עם הפרלמנט אירופה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רינה פרנקל** בוויקישיתוף
* 

* רינה פרנקל, באתר הכנסת

* רינה פרנקל, באתר כנסת פתוחה
* רינה פרנקל באתר "יש עתיד"
* רינה פרנקל פייסבוק
* נאום פתיחה - ח"כ רינה פרנקל, באתר יש עתיד, 23 בפברואר 2013

הערות שוליים
------------

1. ↑   חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת הורה) (תיקון מס' 3), התשע"ד-2014, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
2. ↑  ח"כ רינה פרנקל לא תתמודד ב"יש עתיד", באתר ערוץ 7
אזור בית הכנסת לאחר ההפצצה על בלגרד ב-6 באפריל 1941
**בית הכנסת בית ישראל** (בסרבית: **Синагога Бет Исраел**) היה בית הכנסת הספרדי המרכזי של יהודי בלגרד ופעל מ-1908 ועד 1941.

היסטוריה
--------

בראשית המאה ה-20 התגוררו בבלגרד 3,730 יהודים אשר היו מאוגדים בשתי קהילות מרכזיות: ספרדית ואשכנזית. ועד הקהילה הספרדית בראשות דוד אלקלעי ערך מגבית לצורך הקמת בית כנסת מרכזי לקהילה בשכונת דורצ'ול עילית (Zerek). בהמשך, זכה האדריכל ויקטור עזריאל במכרז לתכנון והקמת הבניין. ב-1907 הניח פטר הראשון, מלך סרביה את אבן הפינה להקמת המבנה ושנה מאוחר יותר השתתף ביחד עם שרי ממשלת סרביה בחנוכת בית הכנסת.

המבנה היה בן שלוש קומות ובתוכו היו בית מדרש ומקווה. בחזית הבניין שולבו לבנים בצבעים שונים והוא עוטר בתבליטים ועיטורים מטרקוטה. המבנה הפך לאחד הסמלים הבולטים של האזור.

הליך בניית בית הכנסת חולל סכסוך כבד ופילוג בקרב הקהילה הספרדית בבלגרד. האדריכל ויקטור עזריאל, היה בנו של יושב ראש הקהילה הספרדית חיים דוד עזריאל. הועלו טענות לגבי תקינות המכרז בו זכה ויקטור עזריאל, טענות לגבי שכרו המופרז של האדריכל וכן הועלו האשמות לגבי שימוש בכספי התרומות שלא למטרות בניין בית הכנסת. ב-1909 סיים חיים דוד עזריאל את תפקידו כיושב ראש הקהילה ובמקומו מונה אברהם עוזרוביץ'. בפרוץ מלחמת הבלקן הראשונה גויסו רבים מיהודי בלגרד לצבא הסרבי והסכסוך שכח.

ב-6 באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה. באותו היום נערכה הפצצה כבדה על בלגרד ובית הכנסת נפגע. ב-1944 פוצץ המבנה על ידי חיילי הצבא הגרמני הנסוג. לאחר המלחמה שוקם מבנה בית הכנסת והוסב לגלריה לאמנות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת בית ישראל בבלגרד** בוויקישיתוף
* הנחת אבן הפינה על ידי פטר הראשון, מלך סרביה, באתר המרכז לאמנות יהודית
* בית הכנסת לאחר שפוצץ על ידי הצבא הגרמני הנסוג ב-1944, באתר "המרכז לאמנות יהודית"

הערות שוליים
------------

1. 1 2  **הקהילה היהודית בבלגרד**, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 62.
2. ↑  **הקהילה היהודית בבלגרד**, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, עמוד 81.
3. ↑  יהדות בלגרד, באתר הספרייה היהודית הווירטואלית (באנגלית).
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה, העוסק בהפקה של ערוץ 1 הרוסי, עם הערך "יקטרינה (סדרת טלוויזיה)", העוסק בסדרה מבית רשת רוסיה-1.

אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה, העוסק בהפקה של ערוץ 1 הרוסי, עם הערך "קתרינה (סדרת טלוויזיה)", העוסק בסדרה בריטית-אמריקאית של Hulu.

**יקטרינה הגדולה** (באנגלית: **Catherine the Great** ) - סרט טלוויזיה שהוקרן בשנת 1995. צולמו 2 פרקים באורך כולל של 180 דקות.

הצילומים החלו בקיץ 1994 והתקיימו באולפני הסרטים בבלסברג, בגני הארמון של סנסוצ'י ובטירת קרוזנשטיין באוסטריה תחתית. כמה סצנות צולמו באתרים היסטוריים בסנט פטרסבורג ומוסקבה.

הסרט הוקרן בבכורה ב-11 בפברואר 1995 בפסטיבל הטלוויזיה של מונטה קרלו. בגרמניה הסדרה בת שני חלקים הייתה אמורה להיות משודרת בטלוויזיה לראשונה בחג הפסחא 1995. עם זאת, תאריך השידור נדחה שוב ושוב, כך שהקרנה בערוץ ארטה נערכה ב-28 באפריל 1996.

הסרט זכה בפרס Romy Gala באוסטריה על ההפקה.

בשנת 2001 הופץ DVD.

עלילה
-----

נסיכה גרמנית צעירה שמגולמת על ידי קתרין זיטה-ג'ונס התחתנה עם נסיך שעתיד להיות פיוטר השלישי, קיסר רוסיה (האנס יאניקה). היא הופכת להיות פוליטיקאית מוצלחת והגיע לשלטון תוך הפיכה צבאית נגד בעלה.

בתפקידים נוספים הצטלמו ז'אן מורו, עומר שריף, איאן ריצ'רדסון, בריאן בלסד וג'ון ריס-דייוויס. בסך הכול בצילומים השתתפו כ-3,000 שחקנים והוכנו 2,000 סטים של בגדים בהתאם לאופנה של התקופה.

קישורים חיצוניים
----------------

* "יקטרינה הגדולה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "יקטרינה הגדולה", באתר נטפליקס
* "יקטרינה הגדולה", באתר AllMovie (באנגלית)
* "יקטרינה הגדולה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "יקטרינה הגדולה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**לסלו וינצה** (בהונגרית: **László Vincze**;‏ 1904 – 11 ביוני 1990) היה צ'לן ישראלי, ממייסדי האקדמיה למוזיקה בתל אביב ומנהלה הראשון.

ביוגרפיה
--------

וינצה נולד למלכה ומשה בבודפשט בירת הונגריה, שם למד נגינה בצ'לו באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. בין מוריו היו המלחין בלה בארטוק והכנר ינה הובאי. וינצה ניגן בתזמורת הקונצרטים ובתזמורת הסימפונית של בודפשט. משנת 1927 יצא למסעות רסיטלים ברחבי אירופה, במסגרת השלישייה ההונגרית (Magyar Trio) שהקים עם הכנרת אליז מולנר והפסנתרנית אילונה וינצה-קראוס, לה נישא בקיץ 1930.

בשנת 1936 עלה לארץ ישראל עם רעייתו ועם בנם התינוק. השניים המשיכו את פעילותם המוזיקלית במסגרת התזמורת הסימפונית הארץ ישראלית שהוקמה בסוף 1936 ובתזמורת הסימפונית ירושלים.

בשנת 1938 הקים רביעיית מיתרים, "רביעיית כלי הקשת הארצישראלית" עם הוויולן עדן פרטוש והכנרים לורנד פניבש ואחותו אליס פניבש-רוזנברג. כולם עולים חדשים מהונגריה.

בשנת 1945 הצטרפו לסלו ואילונה לחבורת מוזיקאים תל אביביים, ביניהם הכנרים לורנד פניבש ואליס פניבש-רוזנברג, אחותו, הוויולן עדן פרטוש והמלחין אלכסנדר אוריה בוסקוביץ' להקמת האקדמיה למוזיקה בתל אביב. וינצה שימש כמנהלה הראשון. בשנת 1948 שינתה הרביעייה את שמה ל"הרביעייה הישראלית".
בשנת 1953 פרש וינצה מ"הרביעייה הישראלית" ותלמה ילין החליפה אותו.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הרכיב עם רעייתו והכנר אלכסנדר מוסקובסקי את "שלישיית וינצ'ה".

לסלו וינצה הלך לעולמו בישראל בשנת 1990. נטמן בבית העלמין הישן בהרצליה.

קישורים חיצוניים
----------------

* יובל שקד, לאסלוֹ וינצֶה ואילונה וינצֶה-קראוס, ביוגרפיה, באתר המוזיאון למורשת היהדות הדוברת הונגרית
**בית הכנסת במריבור** (בסלובנית: **Sinagoga Maribor**) הוא בית כנסת שנבנה במהלך המאה ה-13 בעיר מריבור, סלובניה. כיום משמש המקום כמוזיאון. בית הכנסת, הממוקם במרכז האזור בו היה בימי הביניים הגטו היהודי (Židovska ulica) של העיר, הוא אחד מבתי הכנסת העתיקים באירופה שעדיין קיימים ואחד משני בתי הכנסת היחידים בסלובניה.

היסטוריה
--------

בית הכנסת הוזכר לראשונה בשנת 1345 וככל הנראה נבנה לקראת סוף המאה ה-13. המבנה הנמצא סמוך לחומות העיר היה חלק מקומפלקס שכלל את בית הקברות היהודי, מגורי הרב וישיבה. המגדל המבוצר הסמוך, שהיה חלק ממגדלי החומה, זכה לכינוי "המגדל היהודי" (Židovski stolp). מקווה הטהרה היה בנוי מהצד החיצוני של החומה על גדות נהר הדראווה.

בשנת 1497 גורשו יהודי מריבור. הקהילה התפזרה בכל רחבי אירופה, במיוחד באיטליה. בשנת 1501 הוסב מבנה בית הכנסת לכנסייה קתולית. המבנה, ששימש בעבר למגורי הרב, שימש את הכומר. חלק נוסף בצד המזרחי של המבנה שימש למגורי השמש.

בשנת 1785 במהלך שלטונו של הקיסר יוזף השני הוחרמה הכנסייה ועברה לשמש כמחסן צבאי. בשנת 1811 נמכר המבנה לבעלות פרטית. עד שנות השמונים של המאה ה-20 שימש המקום כמחסן סחורה, מרתף יינות, בית חרושת למברשות, סטודיו לאומנות ודירת מגורים.

בין השנים 1992–2000 עבר המקום שיפוץ מקיף שכלל שחזור של ההיכל שנבנה בסגנון אדריכלות גותית. בשנת 2001 נפתח במקום מוזיאון המוקדש לתולדות הקהילה והתרבות היהודית בעיר. האתר נוהל התחילה על ידי המוזיאון האזורי של מריבור. החל משנת 2011 מתנהל המקום כמוסד ציבורי עצמאי המנוהל על ידי "המרכז לתרבות יהודית-בית הכנסת במריבור". בשנת 2015 הכריז הממשל הסלובני על המקום כאתר מורשת תרבותי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת במריבור** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של בית הכנסת במריבור

הערות שוליים
------------

1. ↑  Maribor ciy guide - Main Square
2. ↑  Profile of the Synagogue
3. ↑  Register of cultural heritage in Slovenia

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007600931705171
* LCCN: no2013116659
* VIAF: 305372761
* WorldCat: lccn-no2013116659

 |
**יהודי המזרח בארץ ישראל** (או **יהודי המזרח בא"י**) הוא ספר עברי מאת ההיסטוריון והסופר משה דוד גאון, אשר ראה אור בירושלים בשני חלקים בשנים תרפ"ח (1928) ותרצ"ח (1938), ומביא את תולדות חייהם של יהודי ספרד ועדות המזרח מאז ומעולם, ובעיקר של אלו שפעלו ביישוב הישן וביישוב היהודי בארץ ישראל בין המאה ה-18 למאה ה-20. הספר מהווה מקור חשוב לקורות יהודי ספרד והמזרח בתקופות אלו.

הספר מביא את תמצית תולדות חייהם של יהודי המזרח הידועים, בהם בעיקר רבנים, אישי ציבור, חלוצים, אנשי רוח, הוגים ומדינאים בעיקר מהיישוב היהודי בירושלים, בצפת, בחברון, בטבריה, בחיפה, שמוצאם בארצות אוזבקיסטן, איטליה, אלג'יריה, בולגריה, בוסניה, גאורגיה, טורקיה, יוון, לוב, מצרים, מרוקו, סוריה, ספרד, סרביה, עיראק, רודוס, רומניה, תוניסיה, תימן ועוד.

העבודה על הספר וההוצאה לאור
---------------------------

כתיבת הספר החלה בשנת 1920, ופסקה והמשיכה לסירוגין במשך כעשור, עד להדפסתו בירושלים, בחודש אלול ה'תרפ"ח (1928) בדפוס עזריאל. החלק השני של הספר הודפס גם הוא בדפוס עזריאל, בשנת 1938.

תחילה התכוון גאון לחבר ספר קצר שיכיל מידע על עדות המזרח, מנהגיהן ותרבותן, אך כשהחל באיסוף החומר, נוכח לדעת כי ישנו חומר רב, ואין בידיו ברירה אלא לכלול בספר את כל המידע שאסף. עם זאת, כפי שמציין גאון, לעיתים הוא מצא לנכון להאריך בפרטי חייו של אדם מסוים, ולקצר בפרטים אצל אדם אחר.

במבוא לספר, ציין גאון כי חלק מהמידע לספר נאסף מוועד העדה הספרדית בירושלים, בצפת, בטבריה, בחברון, בחיפה וביפו, מהאוניברסיטה העברית, מהספרייה הלאומית, וממספר אישים, בהם הרב חנוך חסון, שמואל בן-שבת והרב ברוך טולידאנו.

את המימון להוצאות הספר סיפקו נדיבים וגופים מירושלים ומארצות המזרח.

במהלך השנים, יצאו לאור מהדורות נוספות של הספר, בהן של הוצאת מורשת, ירושלים תשמ"ב, ומכון אוצרות גאוני ספרד, אשדוד תשנ"ח.

בריאיון לישראל היום בספטמבר 2018, אמר בנו של גאון, יהורם גאון, כי הוא שואף ליצור סרטים דוקומנטריים על האישים שעליהם נכתב בספר, ולהכניס את תוכן הספר לתוכנית הלימודים של מערכת החינוך בישראל. עוד הוסיף כי הספר היה מפעל חייו של אביו, בשל העובדה שהשקיע בו שנים רבות של עבודת מחקר.

ייעוד הספר
----------

כפי שמעיד גאון במבוא לספר, מטרתו היא להאיר את חיי עדות המזרח בארץ ישראל במאות האחרונות, ו"להציב ציון-עד לראשוני בני גזעי, אלה שמדינת ספרד הקיאתם למען יתגלגלו הנה, בשביל להחיות את ארץ האבות משממונה". גאון גם סייג וכתב שאין מטרתו להפחית ממעמדם ופועלם של יהודי אירופה האשכנזים ביישוב היהודי, אך מכורח המציאות, האחרונים יכלו להתיישב בארץ ישראל ולפעול בה רק הודות לתשתית ולבסיס שכבר פיתחו בה עדות המזרח.

גאון כתב במבוא כי התנועות המשיחיות שפעלו בארצות האסלאם מעידות כי יהודי ארצות אלו ראו תמיד את עצמם ארעיים במקום מושבם, וניסו בכל כוחם ומרצם לעלות ארצה, בניגוד ליהודי אירופה, שהתרגלו לחיים בארצותיהם. כך גם ציין את מאמצי יהודי עדות המזרח לשחרור עמם מהגלות במשך המאות האחרונות, כעדות לגעגועיהם לארץ ישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* משה דוד גאון, **יהודי המזרח בארץ ישראל**, חלק א, באתר היברובוקס, חלק ב
* דרור אידר, חשוב שיידעו: היינו פה לפנֵי, באתר ישראל היום, 17 בספטמבר 2018 - ריאיון עם בנו של משה דוד גאון, יהורם גאון, על פעילותו להכנסת הספר לתוכנית הלימודים של משרד החינוך

הערות שוליים
------------

1. 1 2  המבוא לחלק א' של הספר
2. ↑  דרור אידר, חשוב שיידעו: היינו פה לפנֵי, באתר ישראל היום, 17 בספטמבר 2018.
**בית הכנסת הספרדי "קהל בילאווה" בסרייבו** (בלאדינו: **Il Kal Di La Bilava**) היה בית כנסת אשר פעל בשכונת ביילאווה שבעיר סרייבו בבוסניה, בין השנים 1901–1941. בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר הפלישה ליוגוסלביה הופקע בית הכנסת על ידי שלטונות האוסטאשה ושימש כבית מעצר.

היסטוריה
--------

 ערכים מורחבים – **יהדות סרייבו**  

קהילה יהודית ספרדית התקיימה בסרייבו החל מאמצע המאה ה-16. ב-1581 נחנך "בית הכנסת קהל ישן" אשר מוקם בתוך שכונת החצר היהודית בעיר שנקראה "אֶל קוֹרְטִיז'וֹ" (El Cortijo, מלאדינו: החצר). לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) השתלטה האימפריה האוסטרו-הונגרית על שטחי בוסניה והעיר סרייבו עברה תנופת פיתוח ובינוי שהוביל לגידול במספר התושבים ובכלל זה בני הקהילה היהודית. בראשית המאה ה-20 מנתה הקהילה למעלה מ-4,000 נפשות. מבנה בית הכנסת קהל ישן היה צר מלהכיל את מספר המתפללים ובמקביל התיישבו בני הקהילה היהודית באזורים שונים העיר. בשכונת ביילאווה (בבוסנית: Bjelave) התגוררו משפחות יהודיות רבות והיא כונתה בפיהם בילאווה.

המבנה
-----

ב-1892 נוסדה העמותה "חברת בית תפילה" על ידי אברהם פאפו ומטרתה להקים בית כנסת "פרטי" שלא באמצעות מוסדות הקהילה בשכונת ביילאווה. ב-1901 הוקם בית הכנסת. הבניין עוטר בחזיתו במגיני דוד ובתבליטי מנורת שבעת הקנים. בבית הכנסת פעלו שתי ישיבות: ישיבת "עונג שבת" וישיבת "אהבת בחורים". ב-1914 נוסדה במקום עמותה בשם "עזרת יתומים" על ידי בן ציון פינטו ומשה מאיסטרו (שכונה "חם בוכור", Ham Bohor) והמבנה נרכש והועבר לבעלות העמותה. במהלך מלחמת העולם השנייה, באפריל 1941 לאחר החלת שלטון האוסטאשה, הופקע הבניין מידי העמותה והוסב למתקן כליאה. לאחר המלחמה שימש משכן למספר ארגונים מטעם שלטונות יוגוסלביה וכן למגורים. בראשית המאה ה-21 נאבקו ראשי הקהילה בסרייבו לקבל את המבנה בחזרה לרשותם, וסירבו להצעה להפעילו בדמי שכירות סמליים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת קהל בילאווה בסרייבו** בוויקישיתוף
* בית הכנסת קהל בילאווה, בערוץ JewishHeritageMasa באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  הקהילה היהודית בבוסניה, באתר האנציקלופדיה היהודית (באנגלית).
2. ↑  בתי הכנסת בסרייבו, באתר bosnjackooko.com (בבוסנית).
**בית הכנסת האשכנזי בסרייבו** (בבוסנית: **Aškenaska sinagoga**) הוא בית כנסת אשכנזי שהוקם עבור יהודי סרייבו ב-1902, והיחיד שנותר פעיל בסרייבו בראשית המאה ה-21.

היסטוריה
--------

 ערכים מורחבים – **יהדות סרייבו**  

קהילה יהודית ספרדית מתקיימת בסרייבו החל מאמצע המאה ה-16. לאחר קונגרס ברלין שחתם את המלחמה העות'מאנית-רוסית (1878-1877) קיבלה האימפריה האוסטרו-הונגרית חסות על חבלי הארץ בוסניה והרצגובינה. האוסטרו-הונגרים סיפחו בפועל את החבל, וב-18 באוגוסט 1878 נכנס הצבא האוסטרו-הונגרי לסרייבו. העיר עברה תנופת בינוי, הרחבה משמעותית של מוסדות השכלה וגאות כלכלית. בנוסף, נפתחה בפני תושבי העיר האפשרות להשתלב ביתר קלות במוסדות להשכלה גבוהה ברחבי אירופה.
עם החלת השלטון האוסטרו-הונגרי, היגרו לסרייבו משפחות של יהודים אשכנזים, ובהן נמנו בעלי מקצועות חופשיים, בעלי השכלה אקדמית ונושאי משרות פקידותיות בממשל המקומי. היהודים הגיעו ברובם מהשטחים המזרח-אירופיים של האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-24 בספטמבר 1879 נתן הממשל המקומי אישור רשמי להקמת קהילה אשכנזית נפרדת.

המבנה
-----

ב-1893 נרכשה חלקת קרקע סמוך לגדות הנהר מיליאצקה, לצורך הקמת בית הכנסת. תכנון המבנה הוטל על האדריכל קארל פאז'יק וב-1895 הושלמה התוכנית האדריכלית. ב-30 בספטמבר 1902 נחנך בית הכנסת האשכנזי המרכזי ולצידו הוקם תלמוד תורה. הבניין נבנה בסגנון אדריכלי נאו-מורי. הוא בנוי בצורה מלבנית ובתוכו משולבות קשתות. בכל אחת מארבע פינות המבנה ניצב מגדל ועליו כיפה. הקירות והתקרה מעוטרים. בכניסה לבית הכנסת ניצבת מנורת שבעת הקנים לציון 400 שנות התיישבות יהודית בבוסניה. מעל הכניסה מצוי חלון רוזטה ובו ויטראז' אשר במרכזו מגן דוד.

במהלך מלחמת העולם השנייה נפגע המבנה וניזוק קשות. לאחר המלחמה וחידוש הפעילות הקהילתית, שוקם המבנה והפך מרכז הפעילות של יהודי סרייבו משתי העדות. בית הכנסת חולק לשתי קומות. בחלקו התחתון הוקם אולם כנסים ואירועים ובחלקו העליון התקיימו התפילות. במהלך מלחמת בוסניה נפגע שוב בית הכנסת ולאחריה בוצעו בו עבודות שיקום וחידוש נרחבות אשר הושלמו ב-2007. בית הכנסת הוא היחיד שפעיל באופן מלא בעיר סרייבו ומשרת את הקהילה המאוחדת שמורכבת מאשכנזים ומספרדים. במקום קיימת ספרייה מרכזית לקהילה. המקום הוכרז כאתר מורשת לאומית של בוסניה והרצגובינה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת האשכנזי בסרייבו** בוויקישיתוף
* Sarajevo, Bosnia: Part 2 - The Ashkenazi Synagogue and Library, בערוץ JewishHeritageMasa באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  הקהילה היהודית בבוסניה, באתר האנציקלופדיה היהודית (באנגלית).
2. 1 2  Freidenreich, Harriet Pass, **"Sarajevo: City of Four Faiths"**, Jews of Yugoslavia: A Quest for Community, Jewish Publication Society of America,Philadelphia, U.S.A, 1979, Pages 11-26.
3. ↑  הקהילה היהודית בסרייבו, באתר האנציקלופדיה היהודית.
4. ↑  אתרי מורשת יהודית בבוסניה והרצגובינה, באתר אוניברסיטת סירקיוז (באנגלית).
**בית הכנסת הספרדי "קהל חדש" בסרייבו** (בלאדינו: **Kal Nuevo/Muevo**) היה בית כנסת אשר פעל בעיר סרייבו בבוסניה, בין השנים 1746–1930. בהמשך, שימש המבנה קן של תנועת השומר הצעיר בקרב קהילת סרייבו. ב-1984 נפתחה במקום גלריית "ההיכל החדש" (בבוסנית: Galerija Novi hram) שהיא שלוחה של "המוזיאון היהודי של בוסניה והרצגובינה" השוכן בבית הכנסת קהל ישן הממוקם בסמוך.

היסטוריה
--------

 ערכים מורחבים – **יהדות סרייבו**  

קהילה יהודית ספרדית התקיימה בסרייבו החל מאמצע המאה ה-16. ב-1581 נחנך "בית הכנסת קהל ישן" אשר מוקם בתוך שכונת החצר היהודית בעיר שנקראה "אֶל קוֹרְטִיז'וֹ" (El Cortijo, מלאדינו: החצר). באוקטובר 1697, במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699), כבשו האוסטרים בפיקודו של הנסיך אויגן מסבויה את סרייבו והעלו באש את הרובע היהודי, ובכלל זה את בית הכנסת קהל ישן. ב-1739 שבה השליטה בסרייבו לידי העות'מאנים והוחל בשיקום הקהילה ומוסדותיה.

המבנה
-----

ב-1739 לאחר שחזרו העות'מאנים לשלוט בעיר, נתונה הייתה הקהילה במצב כלכלי קשה הן בשל נזקי הרכוש הכבדים שנגרמו בעיר והן בשל הסכומים הגבוהים אשר שולמו לנסיך אויגן מסבויה מפקד צבא ממלכת הבסבורג כדמי פדיון שבויים של רבני ונכבדי הקהילה. בית הכנסת "קהל חדש" חרב בשרפה שהציתו האוסטרים ועבודות השיקום נמשכו שנים ארוכות, גם בשל עלותן. ב-1746 הוקם מבנה בית הכנסת "קהל חדש" אשר שרת את הקהילה ומוסדותיה במהלך תקופת השיקום. ב-1788 נפגע המבנה בדליקה שפרצה באזור. ב-1794 אישר הוואלי העות'מאני לבני הקהילה לשקם את בית הכנסת והוא שוקם ונפתח מחדש ב-1820. ב-1827 הסתיימו עבודות השיקום בבית הכנסת "קהל ישן".

בית הכנסת "קהל חדש" היה קטן יותר מ"קהל ישן" ונבנה בסמוך אליו. מיקומו במנח צפון לדרום והוא מכוסה גג רעפים. הכניסה לאולם התפילה הייתה מצד הצפוני. הקומה השנייה שימשה לעזרת נשים. ב-1930 עם חנוכתו של בית הכנסת קהל גדול הופסק השימוש במבנה לתפילות, ושוכן בו קן של תנועת "השומר הצעיר". לאחר חורבן יהדות סרייבו בשואת יהודי יוגוסלביה נותר המבנה ללא שימוש. ב-1984 שופץ המבנה ושוכנה בו גלריה המהווה שלוחה של המוזיאון היהודי של בוסניה השוכן בבית הכנסת "קהל ישן" הסמוך. החל מ-1997 מופעל המקום על ידי אגודת "לה בנוולנצייה" (La Benevolencija) של קהילת סרייבו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת קהל חדש בסרייבו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בית הכנסת קהל חדש בסרייבו
* בית הכנסת קהל חדש, באתר המרכז לאמנות יהודית

ביאורים
-------

1. ↑  ישנן כמה וכמה גרסאות לעניין מועד הקמתו של המבנה. לפי גרסה אחת הוקם בשנות ה-70 של המאה ה-19, באזור 1870. גרסה נוספת מציינת 1820. גרסאות אלו, חלקן מקוונות, אינן בעלות תימוכין ממוסדות אקדמיים. הגרסה לה יש תימוכין ממוסדות אקדמיים כגון אוניברסיטת סירקיוז והמרכז לאמנות יהודית של האוניברסיטה העברית, מציינת את שנת 1746 כמועד הקמת המבנה וזו הגרסה שנכתבה בערך.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתרי מורשת יהודית בבוסניה והרצגובינה, עמוד 8, באתר אוניברסיטת סירקיוז (באנגלית).
2. ↑  הקהילה היהודית בבוסניה, באתר האנציקלופדיה היהודית (באנגלית).
3. 1 2  כרוניקה של היסטוריית יהודי בוסניה, באתר elmundosefarad (בבוסנית).
4. ↑  אתרי מורשת יהודית בבוסניה והרצגובינה, באתר jewish-heritage-europe (באנגלית).
5. ↑  vedrana Gotovac, **sinagoge u Bosni I Hercegovini**, Sarajevo, 1987, page 23 (בבוסנית).
6. ↑  גלריית ההיכל החדש, באתר הגלריה (באנגלית).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 215743264
* WorldCat: viaf-215743264

 |
הרב **צמח ברזאני** (ה'תר"ע – ו' בניסן ה'תשנ"ז; 1910 – 1997), כיהן כרב בעיירות עקרא ומוסול בעיראק, ובישראל כרב ביישוב מבשרת ציון.

ביוגרפיה
--------

צמח ברזאני נולד בסביבות שנת 1910 (תר"ע) בעיר עַקְרַא שבכורדיסטן העיראקית ליוסף ואסתר. סבו, הרב ששון ברזאני, היה רב מקומי של קהילת יהודי עקרא.
כבר מהיותו ילד למד צמח בבית מדרשו של סבו הרב ששון, ובהיותו בגיל 19 הסמיכו סביו להיות רב ושוחט.

בהגיעו לפרקו נישא לפרחה, בת לחמולת גבאי מיהודי עקרא ועבר להתגורר בסמוך לסביו. לאחר שנפטר סביו, התיישב על כס המנהיגות התורנית בעקרא. הוא שימש כמנהיג רוחני, כחזן בבית הכנסת, כשוחט, כמוהל, כעורך טקסי נישואין וכמלמד בחדר. למרות הפיזור של בני הקהילה בכפרים השונים, הוא טרח להגיע לכל כפר ולהעניק שם את שירותיו בקודש. בין תלמידיו באותה תקופה נמנה הרב שבתאי בן חיים.

בסביבות שנת 1946 (תש"ו) בעקבות סכסוך ביון החמולות עידו וגבאי בכפר עקרא, הוא ניאלץ לעקור עם בני משפחתו לעיר מוֹסוּל שבעיראק. גם במוֹסוּל הוא המשיך לעסוק בענייני דת, ושימש שם כמנהיג רוחני. המעבר למוֹסוּל לא ניתק אותו מקהילתו שבעַקְרַא שהייתה זקוקה לו, וגם שם הוא המשיך לספק שירותי דת.

בחג הפסח של שנת 1951 (תשי"א), הוא עלה עם רעייתו פרחה ממשפחת גבאי וששת ילדיהם ממוֹסוּל שבעיראק לארץ ישראל. הם הגיעו הישר למעברת הקסטל, ומאז הוא קבע את מקום מגוריו ביישוב מעוז ציון שהפך ברבות הימים לחלק מהישוב מבשרת ציון. גם בארץ ישראל נמשכה מסורת פעילותו הציבורית, שאופיינה בתרומתו בענייני דת והלכה, והוא ייצר סביבו קהילה גדולה של עולים מכורדיסטן שהתאגדה סביב למנהיגותו הרוחנית. במקביל שימש כמורה למקצועות קודש בבית הספר המקומי.

בסביבות שנת 1976 (תשל"ו) הקים את המועצה הדתית במבשרת ציון, וכיהן בה כיו"ר עד לסביבות שנת 1986 (תשמ"ו) מתוקף תפקידו עסק בהפצת התורה[דרושה הבהרה], וסייע בהקמת בתי-כנסת ומוסדות דת ביישוב. בשנת 1996 (תשנ"ו) הוא נבחר ליקיר מבשרת ציון על תרומתו לקהילה שראתה בו סמכות רבנית והלכתית.

בנו, מלכיאל ברזאני, כיהן כראש המועצה המקומית מבשרת ציון.

צמח ברזאני נפטר באפריל 1997 (שבת הגדול בו' בניסן תשנ"ז).

לקריאה נוספת
------------

* שלו שבתאי, **השבח לאל - קורות חייו ופועלו של הרב שבתאי בן חיים**, ירושלים תשע"ב, עמ' 40.
* שלומי רוזנפלד, **מבבל לירושלים סיפורה של משפחת ברזאני**, הוצאת משפחת ברזאני, 2017.
* הרב צמח ברזני - יו"ר המועה"ד במבשרת ציון, הצופה, 31 במרץ 1964, עמ' 4.
**בית הכנסת הגדול של סטוקהולם** (בשוודית: **Stora synagogan i Stockholm**) שוכן ברחוב ורנדורבגוטן, על יד פארק ברזלי, מעט צפונית לאי של העיר העתיקה במרכז סטוקהולם, בירת שוודיה. זהו בית הכנסת הגדול מבין שלושת בתי הכנסת של העיר ושייך לקהילה היהודית של שוודיה ללא הקשר לזרם דתי ספציפי, בעוד השניים האחרים, עדת ישורון ועדת ישראל, משמשים כבתי כנסת אורתודוקסים.

ככלל, בית הכנסת הגדול מקדם גישה שוויונית קונסרבטיבית, בו יכולים כל חברי הקהילה להתפלל באולם המרכזי ללא הפרדה בין גברים לנשים. בנוסף לכך, מדי חודש משמש בית הכנסת כמקום תפילה לקהילה היהודית הרפורמית.

אוטה סטייר (Ute Steyer), הרבנית הראשונה בשוודיה, היא רבתו של בית הכנסת.

היסטוריה ואדריכלות
------------------

מאז שנת 1775 החזיקה הקהילה היהודית בשוודיה בהשכרה שני מבנים ששימשו כבתי כנסת: הראשון פעל בשנים 1787–1790, והשני בשנים 1790–1870, שניהם בתחומי העיר העתיקה. בנייתו של בית הכנסת הגדול תוכננה על ידי האדריכל השוודי פרדריק וילהלם שולנדר (אנ') והחלה בשנת 1867, והוא נחנך רשמית ב-16 בספטמבר 1870, באותה השנה בה קיבלו יהודי שוודיה זכויות אזרח מלאות. היה זה בית הכנסת הרשמי הראשון שיועד מבנייתו לשמש כמקום התפילה לקהילה היהודית בעיר, וכן המבנה הראשון שהוחזק רשמית על ידי הקהילה.

שולנדר תכנן את בית הכנסת בסגנון של מקדש אשורי, אשר כלל עיטורי פרחים על הקירות וסביב העמודים. פנים בית הכנסת הושפע מהארכיטקטורה שהביאו עימם יוצאי יהדות גרמניה הרפורמיסטים, שהיו הדומיננטיים בקרב הקהילה היהודית בשוודיה באותה תקופה, ועל כן הוא עשיר במשחקי צבעים, בעיטורים, ובקישוטים שונים.

סמוך לכניסה לבית הכנסת ניצב פֶּסֶל הברונזה של הפסל השוודי וילי גורדון (אנ'), "הבורח עם ספר התורה". הפסל נוצר ב-1945 בתום מלחמת העולם השנייה ואחרי השואה וגובהו במקורו היה 53 ס"מ. אנדרטה נוספת במקום היא קבוצת אבני-רחוב שנלקחו מתוך גטו בודפשט ונתרמו על ידי העיר בודפשט שבהונגריה.

גלריה
-----

* פנים בית הכנסת הגדול, 1873פנים בית הכנסת הגדול, 1873
* 
* 
* 
* 
* 
* אבני הרחוב שמקורן בגטו בודפשטאבני הרחוב שמקורן בגטו בודפשט
* "הנמלט ובידיו ספר התורה", 1945"הנמלט ובידיו ספר התורה", 1945
* חלק מהאנדרטה לזכר הנספים בשואהחלק מהאנדרטה לזכר הנספים בשואה

ראו גם
------

* יהדות שוודיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת הגדול של סטוקהולם** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בית הכנסת הגדול של סטוקהולם
* מידע על בית הכנסת הגדול של סטוקהולם באתר בית התפוצות

הערות שוליים
------------

1. ↑  ב-2016 הועתק למבנהו המוזיאון היהודי בסטוקהולם שנחנך רשמית ב-2019
2. ↑  הסבר קצר על בית הכנסת, כולל צילום מספר התפילה המקורי (בשוודית).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007542644005171
* LCCN: n97036687
* VIAF: 168087772
* WorldCat (עם VIAF): 168087772

 |
תצלום עם נתוני EXIF
**Exif**, ראשי תיבות של **Exchangeable image file format**, הוא השם למטא-מידע (meta-data) אודות תמונה או צילום דיגיטלי, שנשמר בקובץ התמונה עצמה. הכוונה במטא-מידע היא למידע על התמונה שאינו מתייחס לתוכן התמונה עצמה, אלא למאפייניה - אלה כוללים בין השאר:

* מידע טכני על התמונה
* זמן יצירת התמונה (תאריך ושעה)
* יוצר התמונה
* שם התמונה (כפי שהוזן על ידי הצלם)
* תיאור התמונה (כנ"ל)
* הודעת זכויות יוצרים.

מרבית המצלמות הדיגיטליות מוסיפות ל-Exif של קובצי הצילומים שהן מפיקות נתונים על מצב המצלמה בזמן הצילום. נתונים אלו כוללים את הפרטים הבאים:

* דגם המצלמה שבה צולמה התמונה
* אורך המוקד של העדשה
* מפתח צמצם
* זמן חשיפה (מהירות התריס)
* רגישות חיישן (ISO)
* תוכנית החשיפה של המצלמה (ידני, אוטומטי וכו')
* מידע נוסף על הצילום (כגון האם היה שימוש במבזק וכדומה)
* התאריך והשעה שבהם צולמה התמונה
* במצלמות מסוימות: קואורדינטות גאוגרפיות, לאיתור המיקום שבו שצולמה התמונה.

תוכנות גרפיקה ועיבוד תמונה מאפשרות להוסיף מידע רב נוסף ל-Exif ובו:

* התוכנה שבה עובדה התמונה
* שם יוצר התמונה
* שם התמונה
* תיאור התמונה
* המדינה שבה צולמה התמונה
* המדינה שבה גר הצלם
* כתובת אתר האינטרנט של הצלם
* מצב זכויות היוצרים של התמונה
* הודעת זכויות יוצרים על התמונה.

את המידע ניתן להוסיף לקובצי JPEG,‏ TIFF ו-WAV. פורמט ה-Exif לא נתמך על ידי PNG,‏ GIF או JPEG 2000.

ה-Exif פותח לראשונה ב-1998 על ידי JEIDA היפנית. הגרסה האחרונה היא מ-2010 ופותחה על ידי JEIDA ו-Camera & Imaging Products Association מיפן.

שיתוף תמונות הכוללות Exif עלול להוות בעיה בשל חשיפת מידע שעלול להיות פרטי דוגמת המיקום המדויק בו צולמה התמונה. ניתן להשתמש בתוכנה להסרת metadata על-מנת למנוע חשיפת מידע פרטי בתמונות טרם שיתופם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Exif** בוויקישיתוף
* List of Exif tags including MakerNote tags
* Exif Dangers
* אתר המאפשר הפקת Exif מתמונות

הערות שוליים
------------

1. ↑  חברה ששמה המלא: חברת Japan Electronic Industries Development Association
**איוב אמראווי** (בערבית: **ايوب عمراوي**; נולד ב-14 במאי 2004) הוא כדורגלן צרפתי-מרוקאי, המשחק בקבוצת אמיין מהליגה הצרפתית.

קריירה
------

אמראווי נולד בצרפת להורים שהיגרו ממרוקו, וגדל במחלקות הנוער של Ollioules, Racing Toulon ו-SC Air Bel והצטרף לקבוצת הנוער של ניס בשנת 2019. ב-20 ביוני 2021, הוא חתם על חוזה מקצועי ראשון במועדון עד 2024. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון בניצחון 3–0 על מונקו ב-26 בפברואר 2023 במסגרת הליגה הצרפתית.

הוא זומן לנבחרת מרוקו עד גיל 20 במרץ 2022, ורשם הופעה אחת ב-29 במרץ 2022 בתיקו 2–2 עם רומניה. ביוני 2023 נכלל בסגל הסופי של הנבחרת עד גיל 23 לקראת גביע אפריקה עד גיל 23 2023, אותו אירחה מרוקו עצמה, שם זכו אריות האטלס בתואר, והעפילו לאולימפיאדת פריז (2024).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איוב אמראווי** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"איוב אמראווי"**.
**האן וואנג-סונג** (בקוריאנית: **한광성**; נולד ב-11 בספטמבר 1998) הוא כדורגלן צפון קוריאני המשחק בעמדת החלוץ.

קריירת מועדונים
---------------

וואן-סונג התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל פיוניאנג סיטי מליגת העל של קוריאה הצפונית. ב-10 במרץ 2017 חתם בקליארי מהסרייה א'. ב-2 באפריל, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, ובכך הפך לצפון קוריאני הראשון בסרייה א'. שבוע לאחר מכן, הבקיע האן את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-2 נגד טורינו. ב-13 באפריל האריך את חוזהו בקבוצה עד שנת 2022.

ב-7 באוגוסט 2017 הושאל לפרוג'ה מהסרייה ב'. ב-27 באוגוסט הבקיע שלושער בניצחון 1-3 נגד וירטוס אנטלה. ב-1 בפברואר 2018 חזר לקליארי.

ב-15 באוגוסט 2018 הושאל בשנית לפרוג'ה.

ב-3 בספטמבר 2019, הושאל ליובנטוס והצטרף לקבוצה הצעירה מהסרייה ג'.

ב-2 בינואר 2020, יובנטוס רכשה את כרטיס השחקן של הקבוצה תמורת 3.5 מיליון אירו, אך כעבור חמישה ימים חתם בא-דוחייל מליגת העל הקטרית תמורת 5 מיליון אירו.

### היעלמותו של האן

ב-29 בספטמבר 2020, פרסם האו"ם כי העברתו של האן לא-דוחייל, היא הפרה של הסנקציות שהוטלו על קוריאה הצפונית ועל השחקן לחזור למולדתו ולמעשה נאלם מהרדאר.

בנובמבר 2023 נראה לראשונה אחרי 3 שנים במדי נבחרת קוריאה הצפונית במשחק נגד סוריה. כעבור זמן קצר פורסם שהוא נאלץ להישאר באחת השגרירויות שנמצאת בעיר באירופה ששמה לא פורסם בגלל הפסקת הטיסות למדינה עקב התפרצות מגפת הקורונה בקוריאה הצפונית.

קריירה בינלאומית
----------------

האן שיחק בצעירותו בכל נבחרות הנוער של קוריאה הצפונית. ב-6 ביוני 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בתיקו 2-2 נגד קטר. וואנג-סונג השתתף עם הנבחרת בגביע אסיה בכדורגל 2019.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האן וואנג-סונג** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל, באתר ESPN

הערות שוליים
------------

1. ↑  מערכת ONE, ‏האו"ם נגד יובה: העבירה שחקן צפון קוריאני, באתר ONE‏, 29 בספטמבר 2020
2. ↑  זאב אברהמי, טופח בידי השליט, נעלם לשנתיים - וחזר: סיפורו של כוכב הכדורגל הצפון-קוריאני, באתר ynet, 6 בדצמבר 2023

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"האן וואנג-סונג"**.
**בית הכנסת חברת ש"ס** הוא בית כנסת פעיל בשכונת נווה צדק, שבתל אביב. בית הכנסת נוסד נוסד בשנת ה'תר"ן (1890) והיה לבית הכנסת הראשון שקם בשכונה.

שם בית הכנסת נקרא על שם 'ששה סדרי משנה' (=ש'שה ס'דרים). מאוחר יותר נקרא אף שם הרחוב בו שוכן בית הכנסת על שמו 'חברת ש"ס'.

בית הכנסת ובית המדרש היו פעילים עד שנת 1975. בשנים לאחר מכן לאחר שהיה מוקד למחלוקות משפטיות באשר לזהות הבעלים ולניסיון השתלטות בכוח הזרוע של בעלי אינטרסים נדלניים בשכונה, החייאת ההקדש בשמו קם ופעל בית הכנסת ומינוי נאמני הקדש חדשים על ידי בית הדין הרבני אפשרו לשקם, מכל מתחם ההקדש המקורי שכלל חצר ובניינים נוספים, רק את בית הכנסת והפעלתו מחדש.

היסטוריה
--------

בית הכנסת נוסד בשנת ה'תר"ן (1890) ביום ל"ג בעומר, על ידי הרב זאב וולף גרינוולד, שהיה יו"ר ועד הקהילה ביפו והמושבות. הוא אף היה זה שארגן את חבורת הלומדים בבית כנסת, ומפעם לפעם נשא שם דרשות, וכן מסר שם שיעורי תורה שונים.

בית הכנסת
---------

בית הכנסת נבנה בבית שהיה בבעלות משפחת קראפט, שמסרו אותו כהקדש לניהולם של נאמני ההקדש 'עמותת חברת ש"ס' שבראשה עמד הרב זאב וולף, על מנת שהמקום ישמש כבית כנסת וכבית מדרש. בלוח הקבוע בבית הכנסת נכתב כך:

> 
> חרות על הלוח לזכר עולם שם הנדיבים, המנוח מו"ה חיים דוב ב"ר עוזר אליהו קראפט ז"ל... ולה'בחלמ זוגתו הצנועה מרת זעלדע נליקא בת ר' מרדכי הכהן ת"י. שנתנו במתנה גמורה לצמיתות הבית והחצר הזה עם כל הבנינים הנמצאים בו, גם ש"ס עם אלפסי דפוס וילנא מכורך עור ועוד ספרים הרבה להחברת ש"ס הנוסדה על ידי הרב של החברה מו"ה הרב זאב וואלף גרינוואלד ביום ל"ג בעומר שנת תרע"א פעה"ק יפו תובב"א
> 
> 
> 
> — .
> 

במקורו בית הכנסת כלל מבנה וחצר כפי שנזכר בלוח ההנצחה. חצר בית הכנסת הייתה צמודה לביתו של אחיו של הראי"ה קוק, שאול חנא קוק.

בית הכנסת שוכן ברחוב 'חברת ש"ס' בבית מספר 7. בבית הסמוך (חברת ש"ס 5) גרו עד שנת 1988 יוסף ופסיה צייגר, שמשי בית הכנסת. בית הכנסת הוא חלק מבלוק התחום בין הרחובות עין יעקב, מגדל, המרד וחברת ש"ס. בבלוק זה היו גם בית הרב גרינברג, בית משה גרינשטיין, בית הרב שאול חונא קוק ובתי אייזנר.

במשך השנים פלשו מפירי חוק לבית. מעמדו החוקי של המבנה נידון בערכאות שיפוטיות. האמן חוני המעגל נינו של הרב גרינוואלד, השקיע רבות על מנת לדאוג לכך שהמקום ימשיך לתפקד לתפקד כבית כנסת ובית מדרש, אך הפסיד אותו בבית המשפט לטובת באי כוח ההקדש. הבית זכה לשיפוץ בשנת 2013, בזכות מאמציו של חוני המעגל, ושל דניאל רוימי ששומר על בית הכנסת.

כיום בית הכנסת פועל כמקום תפילה ופתוח כל שעות היממה, אבל הזנחה ארוכת שנים הותירה אך מעט מן הפאר של המבנה וחצרו. האתר זקוק לשיקום ארון הקודש ושיחזור עבודות אלומיניום וציורי הקיר מיוחדים שעיטרו את קירותיו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת חברת ש"ס** בוויקישיתוף
* הניה מליכסון, בית כנסת חברת ש"ס, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
* סיור חברת ש"ס נווה צדק, באתר איגוד בתי כנסיות
* ערוץ אורות - ונדליזם בבית הכנסת שבשכונת נווה צדק, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 1:12)
* ערוץ אורות - סנדלים תנכיים - בתי כנסת בשכונת נווה צדק, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:54)
* חברת ש"ס בית הכנסת העתיק בנווה צדק - התר"נ - 1890, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 6:28)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תמונת הלוח
2. ↑  סיור - חברת ש"ס, נווה צדק, באתר איגוד בתי הכנסת העולמי.
3. ↑  שמואל אדלמן, מי יציל את בתי הכנסת בנווה צדק?, 6 בספטמבר 2007, באתר ערוץ 7.
לוח הנצחה המוצב בבית הכנסת ועל גביו מוטבעת הקינה המיוחדת שנכתבה לזכר הקהילה שחרבה בשואה
**בית הכנסת יגל יעקב** הוא בית הכנסת של קהילת יוצאי מונסטיר השוכן בירושלים.

היסטוריה
--------

 ערך מורחב – **יהדות ביטולה**  

הרב יעקב בן יוסף ישראל בעל "היגל יעקב" כיהן מ-1854 כמורה צדק ורבה הראשי של מונסטיר. ב-1888 הקימו לכבודו יוצאי מונסטיר ברחוב הקראים אשר בעיר העתיקה בירושלים סמוך לבית הכנסת החורבה, את בית הכנסת "יגל יעקב". מאוחר יותר, בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 הועבר בית הכנסת לשכונת מקור ברוך. בבית הכנסת שתי קומות כאשר השנייה שימשה לעזרת נשים. כמנהג יהודי מונסטיר נהגו מתפללי בית הכנסת לומר קדיש נוסף בתוך התפילה לציון גירוש ספרד.

לאחר חורבן הקהילה בשואה התקיים בבית הכנסת טקס זיכרון שנתי בכט באדר לזכר בני הקהילה שנספו בשואה ובמהלך הלחימה בשורות הפרטיזנים של טיטו. המתפללים התפללו תפילת ערבית וקראו את פרק חזון העצמות היבשות, ל"ז מספר יחזקאל. לטקס חוברו במיוחד מילות קינה ולאחר קריאת הקינה הודלקו נרות במנורת ששת קנים שהוצבה במקום, לזכר ששת מיליוני הנספים בשואה.

"אלה נזכורה ונפשנו עליהם תשתוחח, קול ויללה נשמיע ומספד ומר נביע על חללי בת עמי נתאבל בדמי, אשר נטרפו בידי זאבי ערב נאצים חיתו טרף."

לאורך השנים הלכו והתמעט מספר המתפללים והמבקרים בבית הכנסת. המבנה מוחזק על ידי עמותת מוסדות "ישועת ציון".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת יגל יעקב** בוויקישיתוף
* ראובן גפני, בית הכנסת יגל יעקב, באתר דור ההמשך של יוצאי מקדוניה בישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  דובי זכאי, בית מקדש מעט: סיור בין בתי כנסת עתיקים בירושלים, באתר nrg‏, 7 בספטמבר 2010.
2. ↑  בית הכנסת יגל יעקב, באתר מרכז הארגונים של ניצולי השואה בישראל.
שעור בשיטת אלכסנדרשעור בשיטת אלכסנדר
**שיטת אלכסנדר** (או טכניקת אלכסנדר) היא שיטת אימון פיזית ורגשית, שפותחה על ידי פרדריק מתיאס אלכסנדר (1869‏-1955) שמטרתה לעזור לאדם להיטיב את תפקודו ואת מצבו הבריאותי והרגשי  על ידי שיפור הרגלי עומק בצורת השימוש בגופו המתבטא גם בשיפור היציבה.

במהלך הוראת הטכניקה, המורה מקנה לתלמיד בעזרת ידיו התנסויות תחושתיות המלמדות אותו כיצד לשנות בעצמו הרגלים לקויים ביציבה ובתנועה. באמצעות הידיים, המורה מביא את התלמיד למצב בו הוא עומד נינוח, ללא לחצים על עמוד השדרה. המורה מנחה את התלמיד ומניע את גופו בעדינות, באמצעות ידיו והתלמיד לומד כיצד לזוז בצורה שמיטיבה עם הגוף, ובפרט עם עמוד השדרה. לדברי העוסקים בתחום, השיטה היא מניעתית ושיקומית. לדידם, כשיטה שיקומית היא מסייעת לסובלים ממחושי גב וגפיים, פריצות דיסק, מכאבי ראש, מקשיי נשימה ומצרידות. השיטה מסייעת גם להפחתת מתח וחרדות, שיפור הקשב והריכוז ולאיזון רגשי. כמו כן, לפי העוסקים, השיטה גם עוזרת בשיקום נכים ובשיקום לאחר תאונות וניתוחים.

לטכניקת אלכסנדר יש גם יישומים לא-קליניים. משתמשים בשיטה מוזיקאים וספורטאים הרוצים להגיע לתפקוד מרבי ולהימנע מכאבים, מצרידות ומעייפות, אשר נוצרת כתוצאה מתנועות שחוזרות על עצמן ומביאה לשחיקה ולעייפות.
כמו כן, העבודה בטכניקת אלכסנדר מפחיתה מתח מהשרירים כולם, ובכך, מפחיתה עייפות נפשית ופיזית. [דרוש מקור] השימוש בשיטה הולך ונפוץ בכל העולם, בעיקר אירופה, ארצות הברית וישראל.

השיטה קנתה לה מעריצים רבים ביניהם הפילוסוף והפסיכולוג ג'ון דיואי, הסופר הבריטי אלדוס האקסלי, המחזאי ג'ורג' ברנרד שו המוזיקאית נלי בן אור ורבים אחרים.

השיטה בישראל
------------

בישראל נפתח בירושלים בית הספר הראשון למורים בשנת 1978. בית הספר נוסד על ידי שמואל נלקן אשר ניהל אותו עד לפטירתו בינואר 2015, והיה לבית הספר הראשון מחוץ לגבולות אנגליה. מספר המורים בישראל, ביחס לאוכלוסייה, הוא מן הגבוהים בעולם, וישנם מספר מורים ישראלים בכירים המנהלים בתי ספר למורים באירופה ובצפון אמריקה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שיטת אלכסנדר** בוויקישיתוף
* The Complete Guide to the Alexander Technique
* ארגון המורים הישראלי לטכניקת אלכסנדר
* שיטת אלכסנדר, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  שיטת אלכסנדר באתר "מכבי טבעי"
2. ↑  שיטת אלכסנדר באתר ה-NHS בבריטניה
3. ↑  Cacciatore, W; et al. "Improvement in Automatic Postural Coordination Following Alexander Technique Lessons in a Person With Low Back Pain". Physical Therapy. 85 (6): 565. Archived from the original on 29 October 2006. Retrieved 15 July 2008.
4. ↑  שיטת אלכסנדר באתר קופת חולים כללית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007293791505171
* GND: 4001135-5
* LCCN: sh85003369
* NKC: ph359643

 |
**אליקים-גוסטב בדיאן** (12 בדצמבר 1925 - 13 בפברואר 2000) היה פעיל ציבורי ישראלי וחבר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד.

ביוגרפיה
--------

בדיאן נולד בצ'רנוביץ שברומניה, בה סיים את לימודיו התיכוניים והחל בפעילות בתנועה הציונית המקומית. במהלך לימודיו פעל כחבר נשיאות אגודת הסטודנטים הציונים "חשמוניאה" וכחבר הנהגה של תנועת הציונים הכלליים "דור חדש".

לאחר מלחמת העולם השנייה ניסה לעלות לארץ ישראל, אולם עוכב על ידי שלטונות המנדט ונשלח למחנה מעצר בקפריסין, בו שהה בין השנים 1947–1949 והיה חבר (מטעם הציונים הכלליים) בוועד העליון של יושבי מחנות המעצר בקפריסין.

עם פינוי המחנות והעלאת תושביהם לישראל, עלה גם בדיאן לישראל והשתקע בחיפה, בה סיים את לימודי ההנדסה בטכניון. לימים השלים גם תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב.

פעילותו הציבורית בארץ החלה במסגרת מפלגת הציונים הכלליים. אחרי שהציונים הכלליים התאחדו עם הפרוגרסיבים למפלגה הליברלית, היה חבר בהנהלה הארצית של המפלגה הליברלית משנת 1964 ומטעמה כיהן כחבר מועצת העיר חיפה (בשנים 1965–1969, 1972–1978). מלבד זאת שימש מזכיר הסתדרות המהנדסים הארצית (1968 - 1972, 1974–1977) ויו"ר הסתדרות המהנדסים (1977 - 1980).

במקביל, בדיאן נבחר מטעם הליכוד לכנסת התשיעית והיה חבר בוועדת הכלכלה, ועדת העבודה והרווחה והועדה לענייני ביקורת המדינה.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אליקים-גוסטב בדיאן, באתר הכנסת

* אליקים-גוסטב בדיאן, באתר כנסת פתוחה