recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**יחידת "קדם – 101"** הייתה יחידה מהגדוד הראשון של הנח"ל. פעלה ללא שם משנת 1950 עד 1953. עיקר פעילותה במתארי פשיטה ומארב מעבר לקווי האויב הירדני והמצרי. מפקד היחידה היה דב רובין. פעלה לפני ה-101 במשימות דומות. היחידה ביצעה עשרות רבות של פעולות שלא פורסמו (להוציא בודדות שפורסמו בעיתונות מעת לעת), אי הפרסום היה בהנחיית ראש הממשלה דוד בן-גוריון במטרה להתנער מפעולות היחידה ולא לקחת אחריות מדינית.

היסטוריה
--------

ירדן וישראל הבינו שקווי שביתת האש הסופיים יקבעו בשטח ולא רק במפות. הירדנים ניסו לשרטט את קו הגבול החדש על ידי שליחת עדרי צאן ורועים לשטח ישראל. משימת היחידה הייתה לעצור את הפעילות הזו במניעת כניסת העדרים, ובגירוש אזרחי אויב\מרגלים שניסו לחצות את הגבול לישראל בחסות צבא ירדן.

היה חשוב לישראל שביצוע הפעולות ייצרו הרתעה בצד השני מבלי שהמדינה תאלץ לקחת אחריות על הפרת הסכמי הפסקת האש. תפיסת העולם השתנתה בעת הקמת יחידת ה 101, ומרבית הפעולות קיבלו פרסום כאשר התפיסה החדשה גרסה שהרתעה תושג מפרסום האירועים.

היחידה פעלה במארבים ליליים לעצירת המסתננים. לימים מאפייני הפעילות שוכללו על ידי יחידה 101.

הוקרה שלא הייתה
---------------

ה-101 שזכתה לפרסום רב, בין היתר מהסיבה שחלק מחייליה ומפקדיה ההתקדמו לתפקידים בכירים בצבא ובמערכת הפוליטית.

חלקה של יחידת הנח"ל על-אף עשרות פעולות שביצעה הן במארבים, והן בפשיטות, חלקן לטווחים ארוכים, גומדו מול עשייתה של יחידת ה101 ולא סופרו עד הוצאת ספרו של מרדכי רוטנברג על היחידה.

לקריאה נוספת
------------

* מרדכי רוטנברג, גדעון קלופשטוק, **יחידת קדם 101 וחידת פעולות התגמול**, הוצאת ראובן מס 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  יחידת הנח"ל המובחרת שההיסטוריה שכחה, באתר Israel Defense, ‏2020-03-09
**ניו אמסטרדם** (באנגלית: **New Amsterdam**) היא סדרת טלוויזיה אמריקנית. הסדרה היא דרמה משטרתית המכילה אלמנטים של פנטזיה. הדמות הראשית בסדרה הוא ג'ון אמסטרדם, חייל הולנדי יליד המאה ה-17 אשר בורך בחיי נצח. הסדרה מתרחשת במאה ה-21, אשר בה אמסטרדם הוא בלש במחלקת הרצח של משטרת ניו יורק.

הסדרה שודרה בפוקס בין 4 במרץ ל-14 באפריל 2008. במקור הוזמנו 13 פרקים, אולם פוקס החליטו לבטל את הסדרה לאחר 8 פרקים בלבד.

תקציר העלילה
------------

יוהאן ואן דר זי נולד באמסטרדם ב-1607, ובגיל 14 עזב את ביתו והפליג אל העולם החדש. במהלך קרב של המתיישבים ההולנדים עם שבט הלנאפה, מציל יוהאן את חייה של ילדה אינדיאנית, ותוך כדי כך נדקר בלבו. כדי להציל את חייו, הילדה מביאה אותו לכפר שלה, שבו השמאניות של הכפר מטילות עליו כישוף שיגרום לכך שהוא לא ימות ולא יזדקן בשום אופן, עד שימצא את אהבת האמת שלו. במשך ארבע מאות השנים הבאות, יוהאן עובד בעבודות שונות, ומשנה את שמו מספר פעמים. במאה ה-21 הוא עובד כבלש במחלקת הרצח של משטרת ניו יורק, ולצד שותפתו אווה מרקז, הוא פותר מקרי רצח רבים תוך שימוש בניסיונו רב השנים ובידע הרב שצבר. במהלך מרדף אחר חשוד ברכבת התחתית של ניו יורק, מקבל ג'ון לפתע התקף לב וחש קרוב למוות יותר משחש כל חייו. הוא מנחש שכנראה אהבת האמת שלו עברה בתחנה באותו זמן. הוא משיג את צילומי מצלמות האבטחה מהרכבת התחתית, ומחליט שכנראה האישה שגרמה לו להתקף היא רופאה בשם שרה דליין. ג'ון, שכבר מעוניין להזדקן ולמות בשלווה, מנסה לקדם את הקשר שלו עם דליין, ובמקביל ממשיך לפענח מקרי רצח. דליין מצדה מתאהבת בג'ון, אך מנסה לפענח את סוד חייו. עם זאת, כאשר מתנקש של המאפיה הרוסית יורה בג'ון ישר בלבו, ג'ון שורד את ניסיון הרצח ומחלים במהירות. ג'ון מבין שכנראה דליין היא לא אהבת האמת שלו, ואף על פי שהוא מחבב אותה הוא נאלץ לנתק את הקשר עמה.

דמויות
------

* ג'ון אמסטרדם (ניקולאי קוסטר-ולדאו) – חייל הולנדי שהפך לבן אלמוות בעקבות כישוף אינדיאני, ובמאה ה-21 משמש כבלש במשטרת ניו יורק.
* אווה מרקז (זולייקה רובינסון) – בלשית צעירה במחלקת הרצח, שותפתו של ג'ון. מעריכה מאוד את ג'ון, אך מנסה לפצח את סודו.
* שרה דליין (אלכסיי גילמור) – רופאה שנמצאה במקרה בתחנת הרכבת שבה קיבל ג'ון התקף לב. ג'ון משתכנע שהיא אהבת האמת שלו, וגורם לה להתאהב בו. הם עוברים לגור יחד, אולם ג'ון מבין שהיא לא האחת ונאלץ להיפרד ממנה.
* עומר יורק (סטפן הנדרסון) – בנו בן ה-65 של ג'ון. נגן ג'אז בעברו, וכיום בעלים של מועדון. היחיד שיודע את סודו של אביו.

קישורים חיצוניים
----------------

* "ניו אמסטרדם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "ניו אמסטרדם", באתר AllMovie (באנגלית)
* "ניו אמסטרדם", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "ניו אמסטרדם", באתר Metacritic (באנגלית)
* "ניו אמסטרדם", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
לווייני המערכת בתערוכה
**ליאנה** (ברוסית:**Лиана**) הינה מערכת לגילוי מטרות במרחב הימי והעברת מידע בזמן אמת לאוניות הצי הרוסי ולתחנות קרקע של הצי. המערכת החל לפעול במחצית השנייה של העשור השני של המאה ה-21 ובכך החליפה את מערכת "לגנדה" שפותחה בברית המועצות.

פיתוח מערכת שצפויה להחליף את "לגנדה" החל בשנות ה-90 תוך שיתוף פעולה עם אוקראינה. תוך זמן קצר שלטונות רוסיה החליטו להעביר את כל הפיתוח לרוסיה. פיתוח מערכת סבל מתת-תקצוב שנמשך זמן רב. פיתוח מערכת החל בשנת 2006. בפרויקט השתתפו מפעלים שונים במערכת הביטחונית ומערכת החלל ובראשם "אלמז-אנטיי". בשנת 2009 שוגר הלוויין הראשון של המערכת. לווייני המערכת הם קלים יותר מלווייני המערכת הקודמת ולפי טענות מקורות רוסים לא רשמיים היא הרבה יותר מדויקת.

המערכת התבססה על 2 סוגי לוויינים:

* לוויין נשלט פסיבי מדגם "לוטוס" שאליו הייתה מותקנת מערכת מודיעין אותות והוא היה מגלה מקור השידור. לוויינים פועלים במסלול לווייני נמוך בגובה של כ-900 ק"מ.
* לוויין נשלט אקטיבי מדגם "פיון" שאליו הותקנה מערכת מכ"ם. הוא פועל בגובה של כ-500 ק"מ. משקל הלוויין כ-6,500 ק"ג.

בהתאם לתכנון המקורי המערכת הייתה צריכה לכלול זוג לוויינים מכל סוג. נכון לשנת 2023 בוצעו 5 שיגורים של לוויין מדגם "לוטוס" ושיגור בודד של לוויין מדגם "פיון". כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק ולוויינים קיבלו שם "קוסמוס".

הלוויינים נשלטים ממרכז בקרה שממודם במחוז מוסקבה. בנוסף לכך קיימות מרכזי בקרת משנה ששייכות לצי.

רשימת שיגורים
-------------

כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק בעזרת משגר לוויינים וחלליות מסדרת סויוז:

| לווייני "לוטוס" |
| --- |
| תאריך שיגור | לוויין |
| 20 בנובמבר 2009 | קוסמוס 2455/לוטוס S-1 |
| 25 בדצמבר 2014 | קוסמוס 2502/לוטוס S1-1 |
| 2 בדצמבר 2017 | קוסמוס 2524/לוטוס S1-2 |
| 25 באוקטובר 2018 | קוסמוס 2528/לוטוס S1-3 |
| 2 בפברואר 2021 | קוסמוס 2549/לוטוס S1-4 |
| 7 באפריל 2022 | קוסמוס 2554/לוטוס S1-5 |
| 30 בנובמבר 2022 | קוסמוס 2565/לוטוס S1-6 |

| לווייני "פיון" |
| --- |
| תאריך שיגור | לוויין |
| 25 ביוני 2021 | קוסמוס 2550/פיון NKS-1 |

קישורים חיצוניים
----------------

* רשימת לווייני המערכת
* תיאור המערכת וחלקיה
* תיאור להמערכת

הערות שוליים
------------

1. ↑  Роскосмос и Минобороны завершают создание системы спутниковой разведки 'Лиана' | Ракетная техника, missilery.info
**לַנצ'חוּתי** (בגאורגית: **ლანჩხუთი**) היא עיירה בחבל גוריה שבמערב גאורגיה; העיירה מהווה מרכז מנהלתי של נפת לנצ'חותי שבצפון-מערב המחוז.

גאוגרפיה
--------

לנצ'חותי ממוקמת במישור קולכתי, בגובה 25 מטר מעל פני הים; בשנת 2014 אוכלוסיית העיירה מנתה 6,395 נפש.

לנצ'חותי מרוחקת ב-42 קילומטרים מהעיר פותי שמצפון-מערבהּ, ב-64 קילומטרים מהעיר כותאיסי שמצפון-מזרחהּ וב-85 קילומטרים מהעיר בתומי שמדרום-מערבהּ. 

לנצ'חותי מקושרת לבתומי על ידי קו הרכבת סמטרדיה-בתומי; בלנצ'חותי יש תחנת רכבת בקו זה.

בלנצ'חותי עובר הכביש ס-12 (ს-12), שמשתרע מסמטרדיה שבדרום-מערב אימרתי עד הכפר סופסה שלחוף הים השחור בצפון-מערב גוריה; הכפר נכלל בנפת לנצ'חותי.

האקלים בלנצ'חותי סובטרופי לח. הטמפרטורה הממוצעת של החודש הקר ביותר, ינואר היא 4,2 מעלות; הטמפרטורה הממוצעת של החודש החם ביותר, יולי, היא 23 מעלות. הממוצע השנתי של המשקעים בלנצ'חותי הוא 1,980 מילימטרים.

בלנצ'חותי פועלים מפעלי מזון לייצור מוצרי בשר וחלב, מפעל לעיבוד תה, בית חרושת לשימורים ובית חרושת ללבנים ורעפים.

בלנצ'חותי פועלים שלושה בתי-ספר ציבוריים, ספרייה, מוזיאון ותיאטרון; בעיירה יוצאים לאור שני עיתונים: "לַנצ'חוּתי+" ו"הוֹ דַה אַרַה" (מילולית: "כן ולא").

בלנצ'חותי פועל מועדון הכדורגל "גוּריַה 2000", שנוסד בשנת 1924 תחת השם "קימי". בתקופת השלטון הסובייטי, בעונת 1987, קבוצת "גוריה" לנצ'חותי הופיעה בליגת העל של ברית המועצות; לנצ'חותי הוא היישוב הקטן ביותר בכל הזמנים, שנציגו הצליח להעפיל למפעל זה.

מעונת 2014-2013 קבוצת "גוריה 2000" לנצ'חותי משחקת בליגת העל הגאורגית (אחרי הפסקה של 14 שנה). בשנת 2012 החלו עבודות לחידוש האצטדיון של הקבוצה; בינתיים, היא מארחת את משחקיה באצטדיון "צֵ'לֵה אַרֵנַה" שבעיר כובולתי, אשר יכול להכיל 6,000 צופים.

ללנצ'חותי יש ברית ערים תאומות עם העיירה קודי שבמדינת ויומינג (ארצות הברית).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לנצ'חותי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של לנצ'חותי
**יחד – אִין אוּנוּם** (In unum: ביטוי לטיני שפרושו "כאחד") הוא ארגון בינלאומי הפועל לאיתור, זיהוי, חשיפה ותיעוד של אתרי השמדה וקבורה המוניים של מאות אלפי יהודים שנורו למוות בתקופת השואה על ידי חיילי האיינזצגרופן הגרמנים ושותפיהם.

הארגון הוקם בשנת 2004 על ידי הכומר הקתולי פטריק דבואה בסיוע ארגונים קתוליים ויהודיים.

הארגון שם לו למטרה לספק ראיות לרצח ההמוני שזכה לכינוי "השואה באמצעות כדורים" (אנ'), לשמר ולתעד את אתרי הקבורה ולהעניק כבוד למתים.

עבודת הארגון מתנהלת בשני שלבים. בשלב הראשון נחקר התיעוד הנשמר בארכיון מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה ובארכיון משפטי האיְינְזַצְגְרוּפֶּן בלודוויגסבורג, גרמניה, על ידי סטודנטים מארצות הברית ומגרמניה. בשלב השני, קבוצות המחקר והתיעוד נוסעות למקומות שאותרו ומראיינות עדים, מצלמות ומשיגות ראיות פורנזיות.

מאז הקמתו, הארגון חשף מעל 3,000 אתרי הריגה ואסף מעל 7,000 עדויות באוקראינה, בלארוס, רוסיה, פולין, ליטא, לטביה, רומניה ומולדובה.

על סמך המידע שנאסף, הארגון בנה מפה אינטראקטיבית של כל האתרים שנחקרו על ידו. המשתמש יכול לבחור במפה אתר ולקרוא את המידע שנאסף בקשר אליו, או לראות סרט וידאו המתעד את רצח היהודים באותו מקום.

במסגרת פרויקטים שונים, ארגון יחד-אין אונו מתעד באמצעות ראיונות, תצלומים וסרטי וידאו מעשי טבח נוספים שבוצעו באוכלוסיות מיעוט, לדוגמה:

* הטבח שבוצע בצוענים במזרח אירופה במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי פלוגות ההרג הנאציות (פרויקט שהושק בשנת 2010).
* טבח אנשי המאיה שבוצע על ידי צבא גואטמלה במהלך מלחמת האזרחים ובמיוחד בין השנים 1980 - 1983 (פרויקט שהושק בשנת 2012).
* פשעי המדינה האיסלאמית נגד העם היאזידי. במסגרת הפרויקט "חזרה לחיים" שהושק בשנת 2014 הארגון מספק גם עזרה הומניטרית לקורבנות.
* פשעי המלחמה המבוצעים על ידי הצבא הרוסי באוקראינה (פרויקט שהושק בשנת 2022).

בשנת 2016 ארגון יחד-אין אונום הקים את מוזיאון השואה בגואטמלה העוסק בהרחבה בנושא "השואה באמצעות כדורים".

בנוסף לכך, הארגון מפתח תוכניות לימוד בנושא "השואה באמצעות כדורים" עבור סטודנטים ומרצים באוניברסיטאות בארצות הברית ובאירופה.

קישורים חיצוניים
----------------

* ד&;ר דניאלה אוסצקי שטרן, ועידת ואנזה, היטלר ו"הפתרון הסופי" - שמונים שנה אחרי, באתר זמן ישראל, 20 בינואר 2022

ראו גם
------

* פטריק דבואה

הערות שוליים
------------

1. ↑  The "Holocaust by Bullets" – Historical Background, netzwerk-erinnerung.de (באנגלית)
2. ↑  United States Holocaust Memorial Museum, Holocaust by Bullets: The Early Collaboration to Wipe Out Europe’s Jews, Memory & Action, ‏2021-10-26 (באנגלית)
3. ↑  About us - Yahad in unum
4. ↑  YAHAD - IN UNUM, www.yahadinunum.orgwww.yahadmap.org
5. ↑  האתר הרשמי של ארגון יחד-אין אונום

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2008113397
* VIAF: 129395703
* WorldCat: lccn-no2008113397

 |
**מארק שנייר** (באנגלית: **Marc Schneier**; נולד ב-26 בינואר 1959) הוא רב אמריקאי, נשיא הקרן להבנה בין-דתית יהודית-מוסלמית (FFEU), משמש כיועצם של ראשי מדינות במפרץ, שימש בעבר סגן נשיא של הקונגרס היהודי העולמי.

ביוגרפיה
--------

שנייר משתייך לזרם האורתודוקסיה המודרנית בארצות הברית. אביו הרב ארתור שנייר, התפרסם בכך שניהל דו-שיח בין דתי עם מנהיגים נוצרים.

בשנת 1990 הקים שנייר את בית הכנסת המפטון בשכונת ווסטהמפטון ביץ' בו כיהן עד שנת 2010 כרב. בבית הכנסת חברים ידוענים רבים ובהם סטיבן ספילברג, כמו כן, בית הכנסת מארח אישים ידועים ובהם פוליטיקאים ישראלים ואף משפחת קלינטון.

שנייר השתתף בטקס האוסקר, והוא מנהל קשרים עם ידוענים אמריקאים ובהם ראסל סימונס. בשל כך נחשב שנייר כ"רב הסלבס" בארצות הברית. שנייר מופיע מזה שנים ברשימת הרבנים המשפיעים של ניוזוויק.

שנייר מנהל קשרים ענפים עם מנהיגים מוסלמים, ובשנת 1987 ייסד את הקרן להבנה בין-דתית יהודית-מוסלמית (FFEU) וכיום הוא משמש בה כנשיא. בשנת 2001 דווח כי נפגש עם מנהיג ארגון אומת האסלאם לואיס פארחאן הידוע בהתבטאויות האנטישמיות שלו. שנייר נחשב כיועצו של מלך בחריין.

בשנת 2018 הזמינה קטאר את שנייר לייעץ לה בהתארגנות ולסיוע בתחום הכשרות לקראת מונדיאל 2022.

חיים אישיים
-----------

שנייר מתגורר בלונג איילנד, נשוי 6 פעמים, מערכות היחסים שלו עוררו מספר סערות. בשנת 2010 כאשר נודע שהוא מנהל רומן מחוץ לנישואין הושעה מוועד רבני אמריקה כמו כן, הודח מרבנות קהילתו בעקבות איום של תורמי הקהילה להפסיק את תרומתם אחרי גירושיו בחמישית. בשנת 2010 הכריז בפני קהילתו כי הוא סובל מהפרעה דו־קוטבית. אחת מנשותיו של שנייר תרמה לגן החיות התנכ"י אריה הקרוי על שמו "מארק".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מארק שנייר** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מארק שנייר

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרב המתגרש: "חמש פעמים עובר כל גבול", קבעו התורמים האמידים של לונג איילנד, באתר IsraeliLifeUSA, ‏27 באפריל 2016
2. ↑  צביקה קליין, חמסה עליו: רב בגד באשתו, והתחתן עם החמישית, באתר מקור ראשון, ‏26 בנובמבר 2013
3. ↑  Bill Hoffmann, FARRAKHAN IN HUDDLE WITH RABBI, New York Post, ‏13 ביוני 2001 (באנגלית)
4. ↑  רפאל אהרן, הרב שמייעץ למלך בחריין: התנגדות הפלסטינים היא זמנית, באתר זמן ישראל, 25 ביוני 2019
5. ↑  בקטאר נערכים להבאת מזון כשר למונדיאל, באתר כיכר השבת
6. ↑  Gary Rosenblatt, Rabbinical Group Poised To Investigate Marc Schneier, jewishweek.timesofisrael.com (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007267595605171
* GND: 1222306182
* ISNI: 0000 0001 1462 7988
* LCCN: n99832104
* VIAF: 98190358
* WorldCat: lccn-n99832104

 |
**לב קולידז'נוב** (ברוסית: **Лев Александрович Кулиджанов**;‏ 19 במרץ 1924 – 17 בפברואר 2002) היה במאי ותסריטאי קולנוע סובייטי.
הוא היה בעל תואר אמן העם של ברית המועצות (1976), חתן פרס לנין (1982).

על פעילותו הציבורית קולידז'נוב קיבל מספר עיטורים כולל עיטור לנין עיטור מהפכת אוקטובר, עיטור הדגל האדום, גיבור העמל הסוציאליסטי ועוד.

ביוגרפיה
--------

לב קולידז'נוב נולד בעיר טביליסי (גאורגיה הסובייטית, כיום בגאורגיה) למשפחת פקיד ממוצא ארמני. במהלך הטיהורים הגדולים בשנת 1937 אביו נעצר ולא חזר מהכלא, אמו נעצרה ושוחררה כעבור כמה שנים. קולידז'נוב הצעיר התגורר עם סבתו. כבר בגיל צעיר הוא אהב את התיאטרון והשתתף בהצגות בבית הספר בתפקיד תסריטאי, במאי ושחקן.

בשנת 1942 קולידז'נוב החל ללמוד אוניברסיטת טביליסי בשעות הערב ובמהלך היום היה עובד במפעל לייצור נשק. קולידז'נוב חלה בדלקת ריאות ומחלה התפתחה לשחפת. כתוצאה מכך, הוא שוחרר מגיוס. בקיץ 1944 קולידז'נוב החלים ונסע למוסקבה במטרה להתקבל ללימודים ב-VGIK. הוא התקבל אך לאור מצבו הכלכלי לא היה יכול להמשיך וחזר לטביליסי. באותה תקופה גם אמו שוחררה ממעצר. בשנת 1948 קולידז'נוב חזר ללימודים והתקבל לקורס בהנחיית סרגיי גרסימוב ותמרה מקרובה. הוא סיים את לימודיו בשנת 1955.

בשנת 1955 קולידז'נוב ביים את סרטו הראשון. בשנת 1959 קולידז'נוב ביים את סרטו הראשון באורך מלא. בשנת 1961 הוא ביים את הסרט "כאשר עצים היו גדולים" (Когда деревья были большими) שנחשב אחד מסרטיו הטובים.

בשנת 1969 קולידז'נוב ביים את הסרט על פי רומן של פיודור דוסטויבסקי "החטא ועונשו".

בשנת 1982 קולידז'נבו ביים סדרה טלוויזיונית על חייו של קרל מרקס ועבור יצירה זו הוענק לו פרס לנין.

במקביל לביום סרטים קולידז'נוב היה פעיל ממסד. בשנת 1965 הוא התמנה ליושב ראש ארגון פעילי הקולנוע הסובייטי וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1986. בהיותו בתפקיד רם הוא לא עזר לפעילי קולנוע שנפגעו מרדיפות השלטונות. הוא פעל להקמת מוזיאון הקולנוע לשמירת ארכיון של סרגיי אייזנשטיין. בשנת 1986, בתחילת הפרסטרויקה קולידז'נוב נאלץ לעזוב את תפקיד היושב ראש וכצעד מחאה הוא אף עזב את הארגון.

לאחר התפרקות ברית המועצות הוא ביים מספר סרטים אך ללא הצלחה יתרה. בסך הכול במהלך הקריירה המקצועית קולידז'נוב ביים 12 סרטים ובחלק מהם הוא גם היה תסריטאי.

החל מתחילת שנות ה-70 קולידז'נוב החל ללמד ב-VGIK בשנת 1977 התמנה לפרופסור. הוא המשיך ללמד עד לשנת 1995.

הוא נפטר ב-17 בפברואר 2002.

קישורים חיצוניים
----------------

* לב קולידז'נוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* לב קולידז'נוב, באתר AllMovie (באנגלית)
* לב קולידז'נוב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007340566805171
* BIBSYS: 7003209
* BNE: XX4419557
* BnF: cb14046308k (data)
* GND: 128858362
* ISNI: 0000 0000 8315 2894
* LCCN: n83239129
* NKC: xx0163177
* SNAC: w6f90jgv
* SUDOC: 133667510
* VIAF: 113710903
* WorldCat: lccn-n83239129

 |
**מבצע חוף השנהב** היה מבצע צבאי כושל במהלך מלחמת וייטנאם שביצע צבא ארצות הברית כדי לשחרר שבויי מלחמה אמריקנים שהיו מוחזקים במחנה השבויים סון טאי.

הכנות לפשיטה
------------

במאי 1970 התקבל בחיל האוויר האמריקני מודיעין מניתוח תצ"א של צפון וייטנאם כי במחנה במחוז סון טאי שבקרבת האנוי מוחזקים 55 שבויי מלחמה אמריקנים. עד מהרה התקבלה בפנטגון ההחלטה להיערך למבצע חילוץ צבאי. בראש צוות התכנון עמדו גנרל דונלד בלקברן והגנרל לירוי מנור. על הכוח הפושט פיקד קולונל ארתור "הפר" סיימונס, איש גדוד הסיירים השישי (ריינג'רס) שהשתתף בפשיטה על מחנה השבויים בקבנטואן במלחמת העולם השנייה. סיימונס פיקד על קבוצת המבצעים המיוחדים (SOG) של הכוחות המיוחדים והיה בעל ניסיון מבצעי עשיר בפעולות מיוחדות במהלך מלחמת וייטנאם. על פי התכנון הוחלט כי שלב הפשיטה, לו ניתן שם הקוד **מבצע עמוד תווך** (אנגלית: **Operation Kingpin**) יכלול כוח בו 56 לוחמי הכוחות המיוחדים אשר יגיעו ליעד באמצעות חמישה מסוקים מסוג CH-53 ומסוק סיקורסקי S-61R שישמש לחילוץ השבויים. כמו כן קיבל הכוח חיפוי אווירי מעשרה מטוסי F-4 ליירוט מטוסי אויב, חמישה מטוסי דאגלס A-1 סקייריידר לסיוע אווירי קרוב, וחמישה מטוסי F-105 כנגד מטרות נ"מ. כמו כן כלל חפ"ק מוטס על גבי מטוס הרקולס. הכוח התאמן למבצע בבסיס חיל האוויר האמריקני אגלין שבפלורידה החל מחודש אוגוסט אותה שנה ועד לחודש נובמבר.

מהלך הקרב
---------

הכוח נחת בקרבת המתחם, כאשר אחד המסוקים ביצע נחיתת סער בלב המתחם כדי להבטיח הגעה מהירה לשבויי המלחמה. סיימונס הוביל את כוחות הקרקע שביצעו את הפשיטה, והרגו במהלכה כמאתיים חיילים מצבא צפון וייטנאם מבלי שספגו אבדה אחת. המבצע נכשל משום שמידע על דבר הפשיטה הגיע לידי צבא צפון וייטנאם והשבויים הועברו מן המתחם בטרם המבצע.

תוצאות הקרב
-----------

המבצע היה כישלון. זאת משום שמטרת המבצע - חילוץ השבויים - לא בוצעה משום שהשבויים הועברו מהמקום, כנראה בשל בעיות תברואה[דרושה הבהרה]. יחד עם זאת רמת הביצוע של הכוחות הפושטים הייתה גבוהה מאוד והם ביצעו את משימתם ללא נפגעים. עיטור צלב השירות המצוין הוענק לקולונל סיימונס על חלקו במבצע.

לקריאה נוספת
------------

* בנג'מין פ. שמר, "**הפשיטה**", הוצאת מערכות, 1977.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מבצע חוף השנהב** בוויקישיתוף
* כוח מתנדבים אמריקניים במסוקים פשט על מחנה בקרבת האנוי, מעריב, ‏ 24 בנובמבר 1970.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראובן פדהצור, הכל תלוי ביחידות הקומנדו, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2001.
2. ↑  בנג'מין פ. שמר, "**הפשיטה**", הוצאת מערכות, 1977, עמודים 47-54.
3. ↑  בנג'מין פ. שמר, "**הפשיטה**", הוצאת מערכות, 1977, עמודים 75-76.
4. ↑  גל פרל פינקל, לא כל הפשיטות הן אנטבה, אבל הן חשובות לרוח הלחימה, באתר זמן ישראל, 9 באפריל 2021.
5. ↑  בנג'מין פ. שמר, "**הפשיטה**", הוצאת מערכות, 1977, עמוד 49.
6. ↑  בנג'מין פ. שמר, "**הפשיטה**", הוצאת מערכות, 1977, עמודים 178-179.
7. ↑  עדו אמבר, ‏מבצע "יהונתן" מאחורי הקלעים - עשור לפעולת צה"ל באנטבה, **מערכות** 305, ספטמבר 1986 , עמוד 30.
8. ↑  גל פרל, "אחריות ויוזמה" – סקירת הספר "פיקוד במלחמה", מרכז דדו, 23 ביוני 2023.
9. ↑  בנג'מין פ. שמר, "**הפשיטה**", הוצאת מערכות, 1977, עמוד 205.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007558330105171
* LCCN: sh85125271

 |
**אבל רבתי** היא אחת מן המסכתות הקטנות. לעיתים היא מכונה בלשון סגי נהור **מסכת שמחות**, מכיוון שהיא עוסקת בהלכות גוסס, התאבדות, הלוויית המת, דיני הספד וקבורה, ניחום אבלים ודיני אבלות. המסכת מחולקת לארבעה עשר פרקים.

על פי רוב היא נדפסת בסוף סדר נזיקין שבתלמוד. חכמי התלמוד ראו אותה כברייתא, ויש ממנה הרבה מובאות בתלמוד בעיקר במסכת מועד קטן העוסקת בין השאר בדיני אבלות, בלא הזכרת שמה. אולם יש בתלמוד ציטטות ממסכת זו **תנא באבל רבתי**, שאינן בנוסח שבידינו.

נוסח ומהדורות המסכת
-------------------

הנוסחה המקובלת הייתה משובשת במקומות רבים, והגר"א הגיה אותה רבות לפי דברי הראשונים שציטטו אותה, וכן כמנהגו לפי שיקול דעתו. 

בשנת תרצ"א ההדיר מיכאל היגר את המסכת לפי ארבעה כתבי יד, וקבע את הנוסח לפי המסתבר מביניהם. מהדורה מדעית אחרת של המסכת יצאה לאור על ידי דוב זלוטניק בשנת 1966. היגר בהקדמתו למסכת מראה שציטוטים רבים של הראשונים ממסכת זו אינם מצויים בנוסחאות שלפנינו.

פירושים וחיבורים
----------------

כמה וכמה פירושים התחברו על המסכת ביניהם: 

* **בנין יהושע** לרבי יהושע פאלק
* **נחלת יעקב** לרבי יעקב נוימבורג
* **שמחת יהודה** לרבי יהודה נג'אר

במהדורת עוז והדר נוסף גם "קובץ מפרשים" מאחרונים נוספים כמו היעב"ץ, לב חכמים, פעולת שכיר ועוד.

מקבילות
-------

קיימת גם מסכת "**אבל זוטרתי**" (=אבל קטן) שעיקרה דברי אגדה העוסקת בהלכות חולה שנוטה למות ובדברי מוסר והתעוררות וחזרה בתשובה לקראת הדין בעולם הבא, אשר ציטוטים ממנה נמצאים בספרות הגאונים ומכאן הידיעות עליה. גם היא מכונה בלשון סגי נהור **שמחות זוטרתי** ובמקורות אחרים **שמחות דרבי חייא**. היא נשתמרה בכתבי-יד ונדפסה, כמו **אבל רבתי**, במהדורות מדעיות. המהדורה הראשונה יצאה לאור בפרנקפורט תרמ"ט מכתב יד, ואחריה נדפסה מהדורה אחרת על ידי מיכאל היגר בניו יורק תרצ"א על פי כתבי יד נוספים.

לקריאה נוספת
------------

* מיכאל היגר (מהדיר), מסכת שמחות, ניו יורק תרצ"א.
* יעקב בן שלמה הצרפתי, **ספר אבל רבתי**, 1540 בתוך David Kaufmann, "Le `Grand-Deuil' de Jacob b. Salomon Sarfati d'Avignon," Revue des Études Juives 30 (1895

קישורים חיצוניים
----------------

* אבל רבתי, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת"
* **אבל רבתי**, עם נספח: **אבל זוטרתי** הוא "מסכת שמחות דרבי חייה" (לפי מהמרת היגער), מוגה ומבואר על ידי אפרים פ. קמינקא, עם מבוא מאת ד״ר ישעיהו ליבוביץ, הוצאת ״העובד הדתי״, תל אביב, תש"ט, באתר היברובוקס
* **מסכת שמחות בתוך ש"ס וילנא**, ווילנא, תר"ם / 1880, באתר היברובוקס
* אבל רבתי, במפעל המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית, כולל ניתוח מילוני
* מידע על אבל רבתי/מסכת שמחות בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף כ"ד, עמוד א'; תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף כ"ו, עמוד ב'; תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף כ"ח, עמוד א'.
2. ↑  נוסחת הגר"א נדפסה בשקלוב תקס"ד כשהנוסחה העיקרית היא זו של הגר"א והנוסחה הישנה נדפסה בצידי העמודים.
3. ↑  לאחרונה שבה ונדפסה מחדש על פי כתבי יד בצפת תשס"ה בתוך ילקוט מדרשים.

| **מסכתות קטנות** |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אבות דרבי נתן • מסכת סופרים • אבל רבתי • מסכת כלה • מסכת כלה רבתי • דרך ארץ רבה • דרך ארץ זוטא • מסכת עבדים • מסכת גרים • מסכת כותים • מסכת ספר תורה • מסכת מזוזה • מסכת תפילין • מסכת ציצית |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007590392605171

 |
**מבצע סחרור מסוכן** הוא מבצע צבאי בלבנון, שביצעה פלנ"ט צנחנים בין 23 ל-27 ביוני 1997.

ההכנות למבצע
------------

במסגרת הקו ההתקפי שהוביל אלוף פיקוד הצפון, עמירם לוין, כנגד ארגוני המחבלים בדרום לבנון, יזמו מפקד יק"ל, תא"ל אלי אמיתי, ומפקד החטיבה המזרחית ביחידת הקישור ללבנון, אל"ם יאיר גולן, מבצע שמטרתו פגיעה בפעילי חזבאללה ואיסוף מודיעין במרחב ההר סוג'וד, ששימש בסיס פעילות לפעילי הארגון בדרום לבנון. השטח ההררי התלול והקשה שהיה רווי בסלעים גדולים וצמחייה סבוכה היווה כר נוח לפעילי הארגון לשהות בו, בעמדות מוסוות, לירות ממנו אש מקלעים, מרגמות וטילי נ"ט לעבר מוצבי צה"ל, וכן לצאת ממנו לפעילות חודרת ברצועת הביטחון. למבצע הוקצתה פלנ"ט צנחנים, בפיקוד רב-סרן גיא חזות, שביצעה נוהל קרב סדור בשבוע שקדם למבצע. בשבוע שטרם המבצע הרג כח מהיחידה חוליית מחבלים נוספת במסגרת מבצע שליחות קטלנית.

מהלך המבצע
----------

בליל 23 ביוני 1997 יצא כוח הפלנ"ט, בפיקוד חזות, ממוצב ריחן, ונע בסבך ההררי עד שהתמקם בעמדות מוסוות. יומיים לאחר מכן, ב-26 ביוני בערב, לאחר שיום קודם לכן פעילי חזבאללה תקפו את מוצב סוג'וד הסמוך וחיל האוויר תקף בתגובה עמדות חזבאללה בג'בל צאפי, ג`רג`וע וערב-סלים, זיהו לוחמי הפלנ"ט רכב מסחרי לבן שנסע מג`רג`וע לנבע-א-טסה ופרק ארגזי תחמושת בבית שזוהה מראש כבית ששימש את ארגון החזבאללה. לפקודת חזות ירה אחד מכוחות הפלנ"ט טיל טאו לעבר הרכב והוא הושמד. כשעתיים לאחר מכן תקפו את הבית מסוקי קרב של חיל האוויר, שירו לעברו שלושה טילי טאו, והוא הושמד. למחרת בלילה נסוג הכוח בחזרה למוצב ריחן.

קישורים חיצוניים
----------------

* מבצע סחרור מסוכן (אורכב 07.06.2020 בארכיון Wayback Machine) באתר עמותת עורב צנחנים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  גל פרל פינקל, המיגון חשוב אבל הוא לא ימנע את הטיל הבא, ובעצם גם לא את הרקטה, באתר זמן ישראל, 15 במאי 2019.
2. ↑  אביחי בקר, בניגוד לאווירת הנכאים הציבורית, הארץ, 13 במרץ 1998, כפי שהועלה באתר פרש.
3. ↑  אהד לסלוי, **מביטחון שוטף ללחימה בגרילה**, מודן הוצאה לאור, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2021, עמ' 201.
4. ↑  גיא חזות, "רוח המפקד", בתוך **אל מול הלבנון**, הוצאת חיל החינוך והנוער, 2021, עמ' 101-98.
5. ↑  שי לוי, ‏הקצין שלא דופק חשבון: הכירו את מח"ט כפיר החדש, באתר ‏מאקו‏, 22 באוקטובר 2014.
הרב **חיים אהרן טורצ'ין** (ה'תרע"ז, 1917 - י"ב בסיוון ה'תשל"א, 5 ביוני 1971) היה ראש ישיבה ממוצא ליטאי, מגדולי תלמידיו ומקורביו של הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק "הרב מבריסק", וראש "הישיבה למצוינים" בירושלים.

ביוגרפיה
--------

נולד באמדור, ליטא, לרב יצחק יונה טורצ'ין ולפייגל בת חיה מינדל וחיים אהרן ויטקינד, ונקרא על שם סבו זה. למד בישיבת שער התורה בגרודנה אצל הרב שמעון שקופ. אמו ניהלה את עסקיו של אביה והייתה אחראית לפרנסת המשפחה, בשנות ה-30 של המאה ה-20 עלתה המשפחה לארץ ישראל יחד עם חיה מינדל, סבתו של חיים אהרן. בשנת 1944 נפטרה הסבתא, אביו שנשא הספד בהלווייתה התמוטט ונפטר במהלך ההספד ושניהם נקברו יחד בבית הקברות היהודי בהר הזיתים. אמו האלמנה שלחה אותו ללמוד אצל אחיה הרב הלל ויטקינד בישיבתו, ישיבת "בית יוסף - נובהרדוק" בתל אביב. בהמשך למד בישיבת חברון כנסת ישראל.

נישא לשרה לאה בתו של הרב ישראל שלום לוריא (רוטמן), ר"מ ומשגיח בישיבת תורת חיים ומו"צ בעדה החרדית. בין גיסיו: הרב אברהם יעקב זלזניק, ראש ישיבת עץ חיים; הרב אברהם יעקב ויינר (מחבר ספרי "שארית יעקב"), הרב יוסף ליס והרב חיים שאול גריינימן. לאחר נישואיו התגורר בשכונת מקור ברוך בירושלים שבה התרכזו תלמידי חכמים רבים באותה תקופה, המשיך ללמוד בכולל האברכים של ישיבת חברון, והיה למקורבו ותלמידו של "הרב מבריסק", הרב יצחק זאב סולובייצ'יק. כתביו של הרב טורצ'ין שימשו להפצת תורתו של הרב מבריסק, בהם חידושים רבים בענייני חנוכה ופורים שמסר בשמו ב"קונטרס בענייני חנוכה ומגילה" שהדפיס בסטנסיל בשנת ה'תש"ל וזכה לתפוצה גדולה בעולם הישיבות.

בעידודו של הרב מבריסק, הקים בשנת ה'תשי"ט (1959) יחד עם תלמיד נוסף, הרב יצחק חיים קרסניצקי את "הישיבה למצוינים" בירושלים ועמד בראשה. הישיבה התפרסמה בשל סגנון לימודה בשיטת בריסק.

ביום שבת, י"ב בסיוון ה'תשל"א, 5 ביוני 1971, נפטר בבית חולים הדסה עין כרם בירושלים לאחר אשפוז קצר. הוא נקבר לאחר השבת בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.

לאחר פטירתו נדפסו משיעוריו ומכתביו, ספרי **מעשי חייא** על התלמוד ובעניינים שונים.

משפחתו
------

אחיו הם: הרב יהושע חנן טורצ'ין רבה של שכונת הרצליה בחיפה, הרב ניסן טורצ'ין, רבה של יהוד והרב אלעזר צדוק טורצ'ין, מחבר-משותף של "שונה הלכות" עם הרב חיים קניבסקי.

* בנו הרב יהושע דוד טורצ'ין כיהן כממלא מקומו כראש ישיבת "ישיבה למצוינים" ובהמשך כיהן כראש ישיבת תולדות אהרן, כיום הוא נשיא קהילת "קהל פרושים".
* בנו הרב יצחק טורצ'ין נשוי להניה בת ר' רפאל משה יעקב הנפלינג מתלמידיו של רבי אלחנן וסרמן.
* בתו מינדל, נישאה לרב חזקיהו יוסף שרייבר.

כתביו
-----

* ****קונטרס חנוכה ומגילה****, (מהדורה חדשה, ירושלים, תשנ"ב)
* ****מעשי חייא** - א**, (ירושלים, תשמ"ה)
* ****מעשי חייא** - ב**, (ירושלים, תש"ן)

לקריאה נוספת
------------

* דוד זריצקי, **אדם כשר**, נדפס בשנית בתוך ספרו: **זכרונם לברכה: גאוני הדורות ואישי סגולה**, עמ' 308–313

קישורים חיצוניים
----------------

* **שני מכתבים שלו**, בתוך: ישורון, כרך כו, ירושלים תשע"ב, עמ' תשנט ואילך, באתר היברובוקס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987008553964905171
* LCCN: nr95033177
* WorldCat (עם LCCN): nr95-033177

 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  קונטרס בעניני חנוכה ומגילה, באתר tablet.otzar.org
**אדם**
(למפת ירדן מוגדלת)עמאןעמאן
אירבידאירביד
סלטסלט
ג'רשג'רש
זרקאזרקא
טפילהטפילה
כרככרכ
מידבאמידבא
מעאןמעאן
עקבהעקבה
**סוריה**
**לבנון**
**ע  
י  
ר  
א  
ק**
**ערב  
הסעודית**
**ישראל**אדם**אדם**(למפת ירדן רגילה)עמאןעמאן
אירבידאירביד
סלטסלט
ג'רשג'רש
זרקאזרקא
טפילהטפילה
כרככרכ
מידבאמידבא
מעאןמעאן
עקבהעקבה
**סוריה**
**לבנון**
**ע  
י  
ר  
א  
ק**
**ערב  
הסעודית**
**ישראל**אדם**אדם**
**אָדָם** היא עיר מקראית באזור בקעת הירדן. לפי השערות החוקרים, מיקומה מדרום לשפך נחל יבוק, כ־30 ק"מ מצפון ליריחו, סמוך לאזור בירדן הקרוי **תל א-דאמיה**, המצוי כקילומטר אחד ממזרח לגשר אדם. באזור זה נמצאו חרסים ושרידים מתקופת כיבוש הארץ, מהתקופה הרומית וכן מהתקופה הביזנטית.

העיר נזכרה לראשונה במקרא כמקום הסמוך למעברות הירדן נקודת החצייה, שבה חצו שבטי ישראל את נהר הירדן בכניסתם לראשונה לארץ ישראל. לדעת גוטיין מזמור ע"ח בתהילים מזכיר עיר זו ולא בן אדם כדמות אלמונית : **וַיִּטֹּשׁ, מִשְׁכַּן שִׁלוֹ; אֹהֶל, שִׁכֵּן בָּאָדָם**. באזור זה, בין צרתן לסוכות, נאמר כי שלמה יצק את כלי הנחושת שנדרשו לבית המקדש. העיר אדם נזכרת ברשימת שישק בשם **אדמה**. נראה כי עושר העבר במתכות הנרמז גם משימושיו של שלמה, הוא כנראה הסיבה לכך ששישק הראשון סטה מנתיב כיבושיו בישראל ופנה לכבוש גם את אזור זה.

כמו כן משערים כי בסביבת עיר זו נלכדו שניים משרי מדין על ידי בני שבט אפרים, שיישוביו בצפון-מזרח נחלתו היו קרובים לעיר זו, בעת מנוסתם מכוחותיו של גדעון בן יואש.

בזיקה ליישוב הזה ולעובדה הנזכרת במקרא כי המלך שלמה יצק שם כלי נחושת למקדש הציע הארכאולוג רוני רייך כי מילים "נחשת אדם" הנזכרים בכתובת יהואש, אינן מכוונות לנחושת מאדום, או לנחושת אדומה, אלא למקום הזה.

גשר אדם נקרא על שם יישוב זה.

לקריאה נוספת
------------

* R. Reich, Edom or Adam, An Alternative Reading, Biblical Archaeology Review, 30/4 (2004), pp. 47-48

קישורים חיצוניים
----------------

* פנחס נאמן, **אָדָם**, **אנציקלופדיה לגיאוגרפיה תלמודית**, כרך א', עמוד 42, הוצאת יהושע צ'צ'יק, תל אביב תשל"ב, באתר אוצר החכמה

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר יהושע, פרק ג', פסוק ט"ז
2. ↑  שלמה דב גויטיין, **אדם העיר בספר תהילים?**, ידיעות, גיליון י"ג, תש"ז עמ' 86–88.
3. ↑  ספר מלכים א', פרק ז', פסוק מ"ו וכן ספר דברי הימים ב', פרק ד', פסוק י"ז
4. ↑  אירועים היסטוריים בעמק יזרעאל בתקופת המקרא: מלחמת גדעון במדיינים, מנחם זהרוני
**יצחק ברודסקי** (ברוסית: **Исаак Израилевич Бродский**‏; 6 בינואר 1883‏ - 14 באוגוסט 1939 לנינגרד) היה צייר יהודי סובייטי.

ביוגרפיה
--------

נולד בסופייבקה. אביו ישראל, היה סוחר. ב-1896 סיים את לימודיו בבית ספר בעיר ברדיאנסק, לאחר מכן בין 1896 ל-1902 הוא למד בבית ספר לאמנות באודסה. ב-1902 הוא התקבל ללימודים באקדמיה לאמנות בסנקט פטרבורג, הוא היה במשך חמש שנים תלמידו של איליה רפין. בין שנים 1909–1911 על חשבונה של האקדמיה הוא טייל בגרמניה, צרפת, ספרד ואיטליה, בין היתר הוא ביקר אצל מקסים גורקי שהתגורר על האי קאפרי בין השנים 1906–1913.

ברודסקי היה פעיל מבחינה פוליטית, הוא לקח חלק בהתקוממותם של הסטודנטים במהפכת 1905, וב-1907 הוא צייר מספר קריקטורות בשביל עיתונים אופוזיצאונריים. הוא לא היה פעיל בחיי יהודי רוסיה, אך בכל זאת ב-1907 הוא צייר ציור הנקרא **פוסלה פוגרומה** (לאחר הפוגרום) והוא היה חבר באגודה היהודית לקידום האמנות.

ב-1917 הוא התחיל לצייר את דיוקנו של אלכסנדר קרנסקי וסיים את המלאכה ב-1918 לאחר שממשלת מעבר כבר נפלה. אחרי מהפכת אוקטובר הוא התמקד בציור דיוקנאות של ראשי המהפכה, כגון: לנין, סטלין ואחרים. לאחר השלמת דיוקנו של סטלין ב-1928 הוא הפך לצייר הבלתי-רשמי של חברי המפלגה. ב-1932 הוא הפך למרצה באקדמיה הכלל-רוסית לאמנות בלנינגרד וב-1934 הוא הפך למנהלה של האקדמיה.

ברודסקי נודע כאספן אמנות שתרם למוזיאונים רבים ולאחר מותו דירתו הפכה למוזיאון.

ברודסקי נפטר ב-14 באוגוסט 1939 בלנינגרד ושם נקבר. שנה לאחר מותו יצא לאור ספר האוטוביוגרפיה שלו.

גלריה
-----

|  |
| --- |
| * דיוקן של אלכסנדר קרנסקי.דיוקן של אלכסנדר קרנסקי.
* ברודסקי עם בתו.ברודסקי עם בתו.
* איליה רפין.איליה רפין.
* לנין.לנין.
 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יצחק ברודסקי** בוויקישיתוף
* הלל קזובסקי, יצחק ברודסקי, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית)
* יצחק ברודסקי, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית)
* דירתו של ברודסקי, כיום חלק ממוזיאון אמנות
* יצחק ברודסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  על פי הלוח הגרגוריאני 25 בדצמבר 1884
2. ↑  הלל קזובסקי, יצחק ברודסקי, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית)
3. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007596602405171
* GND: 1057573981
* ISNI: 0000 0001 1647 2238
* LCCN: n85370631
* NKC: js20020805870
* NTA: 280656734
* RKD: 12747
* SNAC: w6t72q3g
* SUDOC: 091944015
* Trove: 1125037
* ULAN: 500100349
* VIAF: 55613923
* WorldCat: lccn-n85370631

 |
**סלאחטין אולקומן** (בטורקית: **Selahattin Ülkümen**; ‏14 בינואר 1914, אנטיוכיה, האימפריה העות'מאנית – 24 ביולי 2003, איסטנבול, טורקיה) היה דיפלומט טורקי, חסיד אומות העולם שהציל יהודים בעת הכיבוש הנאצי של איי הדודקאנס והאי רודוס.

פעילותו בתקופת השואה להצלת יהודים
---------------------------------

אולקומן היה הקונסול הכללי של טורקיה באי רודוס שנכבש על ידי הגרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה. ביולי 1944 הורה הגסטפו ליהודי האי להתייצב לשם "יישובם מחדש".

אולקומן ניצל את מעמדו, והסיר מן המשלוח 13 יהודים בעלי דרכונים טורקיים, ולמעלה מ-30 הנשואים לבעלי דרכונים טורקיים או קשורים לטורקיה בדרך זו או אחרת, בטענה, שלא הייתה נכונה, כי החוק הטורקי מגן עליהם ורואה בהם את אזרחיו.

1,700 היהודים שהתייצבו, נשלחו בתחילה לכלא באתונה ולאחר מכן לאושוויץ. מעטים מאוד שרדו.

הגרמנים סימנו את אולקומן כאויבם, והפציצו את הקונסוליה הטורקית ברודוס. בהפצצה נהרגה אשתו ההרה. הוא עצמו נשלח לפיראוס שביוון ושם נכלא. לאחר המלחמה שב לטורקיה.

הנצחה
-----

אולקומן הוכרז כחסיד אומות העולם בשנת 1990 והוא מופיע על בול של דואר ישראל המוקדש לחסידי אומות העולם. ביחד עם אולקומן מופיעים על הבול דמויותיהם של אריסצ'ידש די סוזה מנדש, צ'יאונה סוגיהארה, ג'ורג'ו פרלסקה וקרל לוץ.

ב-2012 נחנך בי"ס יסודי על ידי הקהילה היהודית בעיר הטורקית ואן שבמזרח טורקיה, אשר נפגעה ב-2011 ברעידת אדמה. בית הספר נקרא על שמו של אולקומן כהוקרה על פועלו בתקופת השואה.

ראו גם
------

* הצלת יהודים במהלך השואה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סלאחטין אולקומן** בוויקישיתוף
* אתר הבית של אולקומן (אנגלית) (אורכב 14.02.2013 ב WebCite)
* סיפורו של אולקומן באתר יד ושם
* אי.פי, "שינדלר הטורקי" הלך לעולמו בגיל 89, באתר ynet, 9 ביוני 2003
* דף הפייסבוק של אולקומן
* קטע קול יובל מלחי, סאלאחטין אולקומן – חסיד אומות העולם מטורקיה, באתר "קטעים בהיסטוריה", 28 באוגוסט 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  Jewish Community of Turkey Opens Primary School in Van, INTERNATIONAL HOLOCAUST REMEMBRANCE ALLIANCE, ‏22.06.2012 (ארכיון)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310623305171
* BnF: cb157277510 (data)
* GND: 103559086
* ISNI: 0000 0000 6662 6875
* LCCN: nr94018107
* VIAF: 49553792
* WorldCat: lccn-nr94018107

 |
|  |
| --- |
| **ערך מחפש מקורות** |
| רובו של ערך זה אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא עזרו לשפר את אמינות הערך באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הערך בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.אם אתם סבורים כי ניתן להסיר את התבנית, ניתן לציין זאת בדף השיחה. |

גאורגי בבקין
**גאורגי בבקין** (ברוסית: **Георгий Николаевич Бабакин**;‏ 31 באוקטובר 1914 – 3 באוגוסט 1971) היה מתכנן גשושיות סובייטיות. על פעילותו בתחום זה הוענקו לו עיטור לנין, עיטור הדגל האדום, תואר גיבור העמל הסוציאליסטי ופרס לנין.

גאורגי בבקין נולד במוסקבה. בשנת 1917 אביו נהרג בקרבות מלחמת העולם הראשונה ובשנת 1920 אימו התחתנה שנית. בשנת 1929 גאורגי בבקין לאחר סיום שבע שנות לימוד בבית הספר עזב את בית הספר. הוא למד בקורסים לטכנאי רדיו ובשנת 1930 החל לעבוד במערכת הטלפונים במוסקבה. בשנת 1936 הוא גויס לצבא האדום אך כבר לאחר חצי שנה שוחרר עקב מחלת לב. בשנת 1937 בבקין עבר בחינות בגדות והתקבל ללימודי הנדסת תקשורת.

במקביל ללימודים בבקין התחיל לעבוד במכון לחקר מערכות תקשורת. לאור קישוריו והידע הוא התחיל להתקדם בתחום מקצועי למרות העדר תעודה פורמלית ובשנת 1949 קודם לתפקיד מתכנן ראשי. באותה שנה בבקין עבר לעבוד בתחום הביטחוני בעיקר התחום אלקטרוניקה צבאית וטילים מונחים. בשנת 1951 בבקין עבר למשרד תכנון לאבוצ'קין. את לימודי הנדסה ודיפלומה בבקין קיבל רק בשנת 1957. בשנת 1960, לאחר פטירת סמיון לאבוצ'קין משרד התכנון שלו סופח למשרד שבראשו עמד ולדימיר צ'לומיי. בלחץ של סרגיי קורוליוב בשנת 1965 המשרד הפך להיות עצמאי ורוכזו בו פעולות תכנון של גשושיות סובייטיות.

במהלך שנות ה-60 במשרד שבבקין עמד בראשו תוכננו גשושיות של תוכנית לונה שביצעו נחיתה רכה על הירח והעבירו למרכז הבקרה מידע מדעי רב וגם החזירו לכדור הארץ דגימות של קרקעית הירח. בשנת 1967 גשושיות של בבקין הגיעו לנוגה במסגרת תוכנית ונרה. בשנת 1970 הגשושית ביצע לראשונה נחיתה רכה על קרקעית נוגה והעבירה צילומי השטח. בשנת 1970 הגשושית נחתה על הירח וממנה ירד רכב חלל שהעביר צילומי קרקעית הירח ממקומות שונות תוך נסיעה לאורך של כמה עשרות ק"מ. פעילות רכב חלל נמשכה מספר חודשים במהלכם הועבר למרכז הבקרה מידע רב.

במאי 1971 גשושיות מתכנון של בבקין נשלחו למאדים. הם הגיעו ליעד כבר לאחר פטירת המתכנן.

על פעילות לתכנון גשושיות בבקין קיבל מספר עיטורים, פרס לנין ונבחר לחבר בהתכתבות באקדמיה הסובייטית למדעים. לזכרו נקראו מכתשים בירח ובמאדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גאורגי בבקין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  התאריך לפיהלוח היוליאני, 13 בנובמבר 1914 לפי הלוח הגרגוריאני

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 119480069
* ISNI: 0000 0000 3492 4640
* LCCN: n97033731
* VIAF: 13118986
* WorldCat: lccn-n97033731

 |
**צבי מַזאֵל** (נולד ב-4 במרץ 1939), מזרחן ודיפלומט ישראלי כיהן כשגריר ישראל ברומניה, במצרים ובשוודיה. עמית מחקר במרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה.

קורות חיים
----------

מזאל נולד בבני ברק. הוא שירת בצה"ל בשנים 1956 עד 1958. לאחר שירותו הצבאי למד בצרפת תואר ראשון במדעי המדינה ותואר שני במכון למדע המדינה פריז.

ב-1966 הצטרף לסגל הדיפלומטי של משרד החוץ. הוא שימש כחוקר במכון למחקר מדיני של משרד החוץ ומזכיר ראשון בשגרירות ישראל במדגסקר בשנים 1969 עד 1973. בהמשך שימש נספח פוליטי בשגרירות ישראל בצרפת עד 1977. לאחר שובו שימש חוקר בכיר במכון למחקר מדיני. ב-1979 מונה לסגן מנהל ענף מצרים. בשנים 1980 עד 1982 שימש יועץ מדיני בשגרירות ישראל בקהיר בירת מצרים. ב-1983 מונה לסגן מנהל מחלקת אפריקה, ובהמשך למנהל מחלקת מצרים וצפון אפריקה. במקביל עמד בראש ועד העובדים של משרד החוץ. בשנים 1987 עד 1989 כיהן כראש מחלקת מזרח אירופה במשרד. באוגוסט 1989 מונה לשגריר ישראל ברומניה. הוא כיהן בתפקיד בתקופת המהפכה הרומנית, שבה הופל המשטר הקומוניסטי והוצא להורג ניקולאה צ'אושסקו. ב-1992 מונה לסמנכ"ל משרד החוץ הממונה על אגף אפריקה. בעקבות הסכמי אוסלו חלה פריחה ביחסי ישראל עם מדינות אפריקה, ובתקופת כהונתו של מזאל חודשו היחסים עם 19 מדינות אפריקאיות. בדצמבר 1996 מונה לשגריר ישראל במצרים וכיהן בתפקיד עד 2001. שימש כמומחה מיוחד לענייני ערבים. בדצמבר 2002 מונה לשגריר ישראל בשוודיה וכיהן בתפקיד עד 2004.

בינואר 2004 התפרסם מזאל כשחיבל במיצג "שלגיה וטירוף האמת" של האמן השוודי-ישראלי דרור פיילר, בו הוצגה תמונתה של המחבלת שביצעה את הפיגוע במסעדת מקסים בטענה ש"המיצג מעודד רצח עם". בעקבות הפרשה זומן לבירור במשרד החוץ השוודי וזכה לתמיכת בכירי משרד החוץ הישראלי וכן של שר החוץ סילבן שלום וראש הממשלה אריאל שרון.

מאז פרישתו משמש עמית-חוקר ומנהל האתר בערבית במרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה. כמו כן הוא כותב טורי דעות באתרי האינטרנט ynet ו-nrg מעריב.

צבי מזאל נשוי למישל, סופרת ומתרגמת שהכיר בעת לימודיו בצרפת, והוא אב לשלושה.

לקריאה נוספת
------------

* מישל מזאל, **לרקוד עם השגריר**, הוצאת אוריון, 2014

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **צבי מזאל** |

* אהוד שישון, "אין כיבוש, יש סכסוך": בגובה העיניים עם צבי מזאל, באתר nrg‏, 5 באוקטובר 2011
* טוריו של צבי מזאל, באתר nrg מעריב
* טוריו של צבי מזאל, באתר ynet
* טוריו של צבי מזאל, באתר מידה
* צבי מזאל שמול עיניו התהפכו המשטרים בקהיר ובבוקרשט, סרטון באתר יוטיוב
* וואלה! NEWS, ‏"שבדיה מסרה את עצמה לידי המהגרים והאיסלאם", באתר גלובס, 6 בדצמבר 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  דיאנה בחור-ניר, שוודיה: השגריר חיבל במיצג המחבלת, וזומן לבירור, באתר ynet, 17 בינואר 2004
2. ↑  שוודיה מגנה שגריר ישראל על השחתת המיצג, באתר וואלה!‏, 18 בינואר 2004
3. ↑  דיאנה בחור-ניר, שרון התקשר לשגריר מזאל והביע תמיכה, באתר ynet, 17 בינואר 2004

| שגרירי ישראל במצרים ישראלישראל מצריםמצרים |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אליהו בן-אלישר • משה ששון • שמעון שמיר • אפרים דובק • דוד סולטן • צבי מזאל • גדעון בן-עמי • אלי שקד • שלום כהן • יצחק לבנון • יעקב אמיתי • חיים קורן • דוד גוברין • אמירה אורון |

 |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007511762505171
* LCCN: no2014086396
* VIAF: 310520958
* WorldCat: lccn-no2014086396

 |
**ועדת העזרה האוטונומית בבוקרשט** (ברומנית: **Comisia Autonomã De Ajutorare**) הוקמה בסוף חודש ינואר 1941, לאחר דיכוי מרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט ונועדה תחילה לסייע לנפגעים היהודים של האירוע. הוועדה הוקמה על ידי אישים בהנהגת יהדות רומניה ופדרציית הקהילות היהודיות של רומניה ובהם וילהלם פילדרמן, אפרים שרגא, אמיל קוסטינר, מישו בנבנישטי, קורנל ינקו, אנשי עסקים ונשים פעילות במיוחד בהושטת עזרה. בראש הוועדה התמנה עורך הדין ארנולד שוופלברג.

המילה "אוטונומית" בשם באה להבדיל אותה מוועדה שהוקמה במצוות השלטונות הרומניים והייתה כפופה למרכז היהודים (רומניה) וציון השם "בוקרשט" בא להבדילה מוועדות דומות, שהוקמו במקומות אחרים, למשל בבודפשט.

הוועדה אספה כספים, בגדים וציוד כדי לסייע בהם לאוכלוסייה היהודית שנפגעה בפרעות. לאחר מכן הוועדה סייע לאוכלוסייה היהודית, כ-40,000, שגורשה מהכפרים ומהעיירות וליהודי יאשי, שהורחקו ממנה בימי פרעות יאשי ונשלחו למחנות ריכוז.

עם כניסת רומניה למלחמת העולם השנייה, כיבוש בוקובינה ובסרביה, הפרעות ביהודי חבלים אלה והגליית השורדים לטרנסניסטריה, התווסף קהל ענק של יהודים הזקוקים נואשות לעזרה והוועדה התגייסה גם לכך.

הוועדה העבירה כסף, מזון, כלי עבודה, כלי מטבח ותרופות ליהודים שגויסו לעבודת כפייה וגם ניסתה לעזור למשפחותיהם.

יהודי רומניה עשו מאמצים ליצור קשר עם היהודי שהוגלו לטרנסניסטריה, ביקשו שוב ושוב לאפשר להם לשלוח משלחת לטרנסניסטריה שתעמוד על מצבם של היהודים שם. למרות התנגדותו של המושל גאורגה אלכסיאנו, בדצמבר 1942 אישר יון אנטונסקו יציאת משלחת כזו. המשלחת הראשונה יצאה לדרך ב-31 בדצמבר 1942 והיא הייתה מורכבת מאפרים שרגא, יוסף אבר כהן, יעקב שכטר ויחיאל מרקוביץ' והם קיבלו ליווי של היועץ של ראש הממשלה, יוליו מומויאנו.

קישורים חיצוניים
----------------

* ועדת העזרה האוטונומית בבוקרשט באתר של יד ושם
* Refugee Aid Committee (Comisia Autonoma de Ajutorare) (באנגלית)
* Viața comunităților evreiești în timpul lui Ion Antonescu și răspunsul lor la Holocaustul din România (ברומנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  יעקב גלר, "העמידה הרוחנית של יהודי רומניה בתקופת השואה" - Rezistența spirituală a evreilor români în timpul Holocaustului (1940 - 1944), הוצאת הספר, 2004, עמודים 298 - 299 (ברומנית)
הר הקפוציני
**הר הקפוציני** (באיטלקית: **Monte dei Cappuccini**) היא גבעה אשר במקור שימשה להגנה על העיר טורינו והיום היא נקודת תצפית פופולרית על העיר. היא משקיפה מצד אחד על שפלת הפו ומצד שני על הרי האלפים. גובהה הוא 284 מטר מעל שפת נהר הפו.

במלחמת העולם השנייה המקום נפגע קשה מהפצצה אווירית. פעולות השיקום והשחזור שבוצעו, הביאו את הכנסייה שבראש הגבעה וה"כנף" הדרומי של המנזר, לפאר שהיה בו בעבר. הדרך למעלה הגבעה, בת 300 שנה, עוברת בפארק המצוי בגבעה. העלייה בו, באמצעות הצמחייה שנבחרה לכך שתראה מדורגת, נותנת לעולה בה את הרגשה של עליה לפיסגה.

תולדות המקום
------------

השימוש העתיק שנעשה בגבעה היה למטרות הגנה. ידיעות ראשונות על קיומה של כנסייה במקום יש מהמאה ה-8. שמה של הגבעה מקורו בזיכיון שקבלו מסדר הקפוצ'ין מבית סבויה להשתמש באזור הזה, החל מהמחצית השנייה של המאה ה-16. בית סבויה הקים במקום כנסייה ומנזר.

העבודה להקמת הכנסייה, שהוקדשה למריה הבתולה ונקראה "Santa Maria del Monte" החלו בשנת 1583. התכנון הראשונה של "אסקניו ויטוצי" ( Ascanio Vitozzi) היה הקמת מבנה, גן עצים וצלב. בשנת 1656 הסתיימה הבנייה. בזמן המלחמה היא נפגעה קשות מהפצצות בעלות הברית על העיר. היא נבנתה מחדש והיום יש בה מנזר חדש והמקום משמש אכסניה ל"מוזיאון הלאומי של הרי טורינו".

המוזיאון הלאומי של הרי טורינו
-----------------------------

המוזיאון אשר שמו המלא הוא "Il Museo Nazionale della Montagna "Duca degli Abruzzi"" הוקם בשנת 1874 באולמות של מנזר "סנטה מאריה" על "הר הקפוצ'יני". במוזיאון תצוגה של מסמכים היסטוריים של מאתיים וחמישים שנה. בשנת 1942 הנסיך "לואיגי אמדיאו די סבויה" - "הדוכס של האמברוצ'י" אשר על שמו נקרא המוזיאון, הקדיש את המקום למסעה של משלחת חוקרים לאלסקה ולים הצפוני. ניתן לצפות בסרטים מאותה תקופה.

רכבת ההרים
----------

רכבת ההרים פעלה מדצמבר 1885 עד מרץ 1942. היא פסקה לפעול בשל המלחמה. היות שטורינו הייתה העיר הראשונה באיטליה עם תאורת רחוב, כבר משנת 1882 הר קפוצ'ינו המואר בכל שעות היממה היה אטרקציה. מסלול הרכבת היה 120 מטר, השיפוע 36 מעלות ותוך 2 דקות הרכבת עלתה את 282 המטר.

* רכבת ההרים בפעולהרכבת ההרים בפעולה
* מבט לעירמבט לעיר
* מרפסת התצפית מראש ההרמרפסת התצפית מראש ההר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הר הקפוצ'יני** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הר הקפוצ'יני
* האתר הרשמי של המוזיאון
* על רכבת ההרים להר קפוצ'ינו

| טורינו |
| --- |
| אתרים | מולה אנטונליאנה • המעונות המלכותיים של בית סבויה • ארמון מדאמה • הארמון המלכותי של טורינו • הר הקפוצ'יני • פארק ולנטינו |  |
| ספורט | אולימפיאדת טורינו (2006) • יובנטוס • טורינו (כדורגל) • אצטדיון אליאנץ • סטאדיו דלה אלפי |
| שונות | יהדות טורינו • בית סבויה • תכריכי טורינו • פיאט |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 247853181
* WorldCat (עם VIAF): 247853181

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בחכם ממרקש שבמרוקו בן המאה ה-16 וה-17, הגיה והו"ל את המשנה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו אברהם אזולאי (פירושונים).
רבי **אברהם אזולאי** (**בנחמן**, **אבוזאגלו**) היה מחכמי מרקש. בראשית המאה ה-17 נסע לוונציה על מנת לרכוש עבור מלך מרוקו תכשיטים, ובשהותו שם הגיה והדפיס את המשניות עם פירוש המשנה לרמב"ם ורבי עובדיה מברטנורה.

קורות חייו ופועלו
-----------------

רבי אברהם נולד לרבי ראובן למשפחת אזולאי במרקש, סמוך לאמצע המאה ה-16. למשפחה היו כינויים נוספים: "בנחמן" ו"אבוזאגלו". בשנת ה'שס"ד (1603/1604) נשלח על ידי קרוב משפחתו, הנגיד הרב אברהם בן וואעיש, על מנת לרכוש תכשיטים עבור מלך מרוקו החדש זידאן אבו מעלי (אנ'). הוא המתין בוונציה לכסף המלכותי שנועד לאותה המטרה במשך כשנה וחצי אך הכסף בושש מלבוא, וזאת בעקבות מלחמות ירושה שניהל המלך עם אחיו, ובעקבות האנרכיה, הרעב והמגפה שבאו בעקבותיהן. בשהותו הארוכה בוונציה נקלע לסכסוך עם סוחר מקומי והפסיד כסף רב. 

בשנת ה'שס"ו, בעודו בוונציה, החל בהגהת משניות עם פירוש המשנה לרמב"ם ורבי עובדיה מברטנורה לצורך הדפסתן. את מלאכת ההגהה ביצע בשיתוף עם החכם יצחק גרשון. בהקדמה הוא ציין את המעלות המיוחדות של המשניות בהוצאתו: "לעשות המשניות עם הפירושים כלם בכתיבה אשורית, מה שלא נעשה כן מימי קדם. ועוד הגהתי אותה הגהה מדויקת כראוי. ועוד עשיתי נייר טוב ודיו טוב... וגם הוספתי על זה סידור השישה סדרים וגם סידור המסכתות, כמו שסדרם רבינו הקדוש... ובעלי הדפוס הראשון לא כן עשו...". אזולאי לא הספיק לסיים את המלאה ובסיום סדר קדשים נפטר, הוא ציווה על כל העוסקים במלאכה להמשיך אותה. המגיה אברהם בן שלמה חיים שהמשיך את המלאכה כתב את צוואתו זו בסיום סדר קדשים, זאת על פי הוראה מפורשת של אזולאי.

ראו גם
------

* קהילת יהודי מרקש

לקריאה נוספת
------------

* חיים בראדי ומשה נחום צובל, ערך על רבי אברהם בן ראובן אזולאי ב: **אשכול: אנציקלופדיה ישראלית** כרך ב, עמ' 40, ברלין, 1932.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אברהם בן ראובן אזולאי** בוויקישיתוף
* יעקב משה טולידאנו, ****נר המערב** עמ' 111 - 112**, באתר היברובוקס
* גישה מקוונת למשניות ונציה שס"ו באתר: הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  רבי אברהם כותב את שמו בהקדמה כך "אברהם בלא"א ה"ר ראובן בנחמן, המכונה אבי זאגלו ממשפחת בית אזולאי, מעיר מרויקוש, עיר ואם בברבריאה". הרב יעקב משה טולדאנו בספרו **נר המערב**, עמ' 112 הע' פא, ירושלים, תרע"א, מעיר כי בניגוד לנוהג הרווח במרוקו לכנות את שם המשפחה בשם אחד נוסף, לרבי אברהם שני שמות הנוספים לשם משפחתו אזולאי - "אבוזאגלו" ו"בנחמן".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NTA: 382022858
* VIAF: 311826875
* WorldCat (עם VIAF): 311826875

 |
**קירנאיקה האיטלקית** הייתה מושבה איטלקית, הממוקמת במזרח לוב של ימינו, שהייתה קיימת בין השנים 1911–1934. זה היה חלק מהשטח שנכבש מהאימפריה העות'מאנית במהלך המלחמה האיטלקית–עות'מאנית בשנת 1911, לצד טריפוליטניה האיטלקית.

לעיתים כונה שטחן של שתי המושבות "לוב האיטלקית" או **צפון אפריקה האיטלקית** ( *Africa Settentrionale Italiana*, או ASI). שני השמות שימשו גם לאחר איחודם, כאשר לוב האיטלקית הפכה לשמה הרשמי של המושבה החדשה.

בשנת 1923 ארגנו מורדים ילידים הקשורים למסדר הסנוסי את תנועת ההתנגדות הלובית נגד ההתיישבות האיטלקית בלוב. המרד מוגר על ידי הכוחות האיטלקיים בשנת 1932, לאחר מה שמכונה "מסע הרגעה", שהביא למותם של רבע מאוכלוסיית קירנאיקה.

בשנת 1934 היא הפכה לחלק מלוב האיטלקית.

היסטוריה
--------

 בול מקירנאיקה האיטלקית
 *ארמון ליטוריו*, שנקרא לימים "הפרלמנט של קירנאיקה", שנבנה בשנת 1927
קירניאקה האיטלקית וטריפוליטניה האיטלקית הוקמו בשנת 1911, במהלך כיבוש טריפוליטניה העות'מאנית במהלך המלחמה האיטלקית–עות'מאנית.

בשנות העשרים של המאה העשרים הייתה קירנאיקה זירת הלחימה בין כוחות קולוניאליים איטלקים למורדים לובים שנלחמו למען עצמאות משלטון קולוניאלי. בשנת 1931 נלכד והוצא להורג מנהיג העצמאות של המורדים עומר אל-מוח'תאר.

איטליה הפשיסטית החזיקה כמה מחנות ריכוז במזרח לוב בשלב הראשון של כיבושה במדינה זו. הממשל הקולוניאלי החל בשנת 1929 בגירוש כמעט סיטונאי של תושבי ג'בל אחדר כדי למנוע מהמורדים את תמיכת האוכלוסייה המקומית.

 במחנה הריכוז באל-עגילה הוחזקו עשרת אלפים אסירים.
ההגירה הכפויה של יותר מ-100,000 אנשים הסתיימה במחנות ריכוז Suluq, El Magrun, Abyar ו El Agheila שבו רבבות מתו בתנאים מחפירים, בעיקר בגלל מגיפות כמו שפעת ספרדית[דרוש מקור]. מחנות הריכוז פורקו לאחר שנת 1934 כאשר המשטר הפשיסטי השיג שליטה מלאה באזור והחל במדיניות התבוללות של הקהילה הערבית המקומית. מדיניות זו הייתה כה מוצלחת, עד שבשנת 1940 היו שתי דיוויזיות קולוניאליות של ערביי לוב.

בסוף שנות השלושים של המאה העשרים אוכלסה קירנאיקה בלמעלה מ-20,000 מתיישבים איטלקים, בעיקר סביב החוף. כתוצאה מכך, היה מאמץ פיתוח כלכלי גדול במחצית השנייה של שנות השלושים.

איטליה ביצעה השקעות מאסיביות בתשתית לוב (המטרה הייתה פיתוח הכלכלה לטובת איטליה הגדולה). בבנגאזי נוצרו - לראשונה בהיסטוריה של קירניאקה - מתקני הייצור הראשונים: כמה תעשיות נוצרו ב"בנגאסי איטליאנה" בראשית שנות השלושים, שכללו עיבוד מלח, זיקוק נפט, עיבוד מזון, ייצור מלט, צליית, בישול ודייג טונה. נמל בנגאזי הורחב ובסמוך הוקם בית חולים מודרני. כמו כן נבנה שדה תעופה חדש.

בשנת 1934, קירנאיקה האיטלקית וטריפוליטניה האיטלקית הפכו לחלק מלוב האיטלקית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קירנאיקה האיטלקית** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mann, Michael (2006). *The dark side of democracy: explaining ethnic cleansing* (2nd ed.). Cambridge, England: Cambridge University Press. p. 309.
2. ↑  General History of Africa, Albert Adu Boahen,Unesco. International Scientific Committee for the Drafting of a General History of Africa, page 196, 1990