recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פירוש נוסף ערך זה עוסק בעיירה בבולגריה. אם התכוונתם לטירה בסלובקיה, ראו טירת דווין.

**דווין** (בבולגרית: **Девин**) היא עיירה ורשות מקומית במרכז דרומה של בולגריה, השלישית בגודלה במחוז סמוליאן, השוכנת על הרכס המרכזי של הרודופי, 220 קילומטרים דרומית מזרחית מהבירה סופיה ו-45 קילומטרים מבירת המחוז סמוליאן.

היסטוריה
--------

היישוב נוסד לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) במסגרת רפובליקת טאמאראש, שכללה אזור שיושב ברובו על ידי מוסלמים והנהגתו הכריזה על אוטונומיה, מתוך התנגדותה לסיכומי קונגרס ברלין ובראשם הקמת המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית. חבל אוטונומי זה לא זכה להכרה על ידי המעצמות האירופיות. בספטמבר 1885 הכריז באופן חד צדדי אלכסנדר בטנברג, נסיך בולגריה, על איחוד בין רומליה המזרחית לנסיכות בולגריה וצבא הנסיכות השתלט על חבל טאמאראש.

כפועל יוצא מהאיחוד החד צדדי פרצה מלחמת בולגריה–סרביה (1885) ולאחריה הועבר היישוב לחזקת העות'מאנים מתוקף הסכם בוקרשט (1886). באוקטובר 1912, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה כבשו הבולגרים את האזור ומאז נותר היישוב בחזקתם.

כלכלה
-----

דווין ממוקמת באזור חקלאי והגידולים המרכזיים הם תפוחי אדמה ופטריות. כמו כן מגדלים צאן ובקר לתעשיות החלב והבשר. בשטח הרשות המקומית קיים מפעל לשיווק מים מינרליים תחת שם המותג דווין. חלק נכבד מהתוצר המקומי הגולמי מגיע מענף התיירות. באזור דווין מעיינות חמים ומרחצאות ספא המושכים אליהם תיירים.

גאוגרפיה ואקלים
---------------

העיירה ממוקמת על הרכס המרכזי של הרודופי, בגובה ממוצע שנע בין 684 ל-800 מטרים מעל פני הים. תוואי הנהר דווינסקה עובר דרך העיירה. בדווין שורר אקלים ממוזג והטמפרטורה השנתית הממוצעת נעה מ-4oc בחלקה העליון ועד 10oc בחלקה התחתון. ערכי הקיצון המרביים נעים ממינוס 10oc בינואר ועד 30oc ביולי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דווין** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דווין

| **רשויות מקומיות וערי מחוז סמוליאן שבבולגריה** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| סמוליאן • זלאטוגרד • באניטה • בורינו • צ'פלארה • דווין • דוספאט • מאדאן • נדלינו • רודוזם • | מחוז סמוליאן |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 123192647
* WorldCat: viaf-123192647

 |
**חומר פוצולני** הוא חומר מינרלי המתקשה בתגובה עם סיד בסביבה מימית.

מקור השם הוא במילה **פוצולנה** (Pozzolana) שמשמעותה אבן פירוקלסטית, בעלת מבנה זכוכיתי הנמצאת בקרבת העיר פוצואולי (Pozzuoli) ורומא. מכיוון שלאבקה המיוצרת מאבן זו תכונות פוצולניות (כלומר מתקשה בתגובה עם סיד), התקבל השם פוצולנה לתיאור חומרים פוצולנים בלעז.

בימי קדם, שמשה תערובת של חומרים פוצולנים וסיד כחומר המליטה העיקרי. ידוע בעיקר השימוש שנעשה בחומרים אלו בתקופת הקיסרות הרומית, על-אף שכבר היה בשימוש נרחב על ידי היוונים, ושרידים ארכאולוגים של מלטזים מסוג זה שנמצאו בארץ מתוארכים לתקופות מוקדמות יותר. ויטרוביוס מדווח על בניית מזחים בים שחומר המליטה שלהם היה פוצולני, חומר שהתקשה מהר והחזיק מעמד זמן רב.

החומרים הפוצולנים מכילים סיליקטים ואלומינטים במצב זכוכיתי. בסביבה בסיסית ובנוכחות סידן המסופק על ידי הסיד, הם מתמוססים ושוקעים כג'ל צמנטי (C-S-H ג'ל).

החומרים הפוצולנים משמשים היום באופן נרחב בתעשיית הבטון. בהתקשרות הצמנט שבבטון, משתחרר סיד לתמיסת הנקבים. הסיד מגיב עם החומרים הפוצלנים ליצירת ג'ל צמנטי נוסף. תגובה זו תורמת להתחזקות הבטון ולהפחתת הנקבוביות שלו, ובכך תורמת לקיימותו. בנוסף, החומרים הפוצולנים בדרך-כלל זולים מצמנט, ומורידים את מחיר הבטון. מרבית החומרים הפוצולנים המלאכותיים הם פסולת של תעשיות אחרות, והשימוש בהם תורם לשימור הסביבה.

חומרים פוצולנים טבעיים
----------------------

* סלעים פירוקלסטים (תוצרי התפרצות געשית)
	+ אפר געשי
	+ פוצולנה
	+ זכוכית געשית
* סלעי משקע
	+ חרסיות שנקלו באופן טבעי (כמו בתצורת חתרורים)
	+ צור ביוגני - סלע משקע הנוצר משלדי אצות צורניות

חומרים פוצולנים מלאכותיים
-------------------------

* אפר פחם - תוצר לוואי של יצור חשמל בתחנת כוח פחמית. החומר הפוצולני הנפוץ ביותר בשימוש.
* מיקרו-סיליקה - תוצר לוואי של יצור פלדות סיליקוניות. נמצא בשימוש בעיקר בבטונים חזקים במיוחד, ובבטונים בעלי קיים משופר.
* חרסים טחונים
* זכוכית טחונה
* חרסית קלויה
* אפר משרפה של חומרי דלק ופסולת שונים (קליפות דגנים, עץ, פצלי שמן וכדומה)

לקריאה נוספת
------------

* סורוקה, יצחק. **חומרי מליטה, מלט ובטון**. הטכניון - התחנה לחקר הבנייה, 1989, תשמ"ט. עמ' 166-174.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **חומר פוצולני** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **חומר פוצולני** |

* בטון ידידותי לסביבה – כמו זה שבו השתמשו הרומאים, אתר הידען
* חומר פוצולני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531654305171
* GND: 4418684-8
* LCCN: sh85106037
* NKC: ph906767
* SUDOC: 204730201

 |
***אל-אירשאד*** (בפרסית: **ارشاد**; תעתיק לעברית: **ארשאד**), הנקרא גם *ספר ההדרכה לתוך חייהם של 12 האימאמים,* ביוגרפיה של חייהם של 12 האימאמים השיעים. הוא מתאר את הנסיבות ההיסטוריות, את הניסים שהם חוללו ואת מעלותיהם. הספר כולל גם ראיות לשלטון האימאמים בין שיעים.

המחבר
-----

השייח' מופיד היה תאולוג שיעי תריסרי בולט. הוא היה בנו של מועלים, והוא נקרא אבן מועלים. מופיד למד אצל אל-שייח' אל-סאדוק, אבן קולאוויה, אבו עבדאללה אל-בצרי ואל-רומאני. הוא העביר את תורתו שלו לתלמידים, כולל שריף אל-מורטאצ'א ושייח' טוסי. רק 10 מתוך 200 עבודות שלו שרדו, כולל *אל-אמאלי*, *אל-אירשאד*, *אל-מוק'ניעה ותצחיח' אל-אעיתיקדאת*.

תוכן
----

הוא תיאר את מצבם ואת חייהם של כל אימאם ואת הנסיבות של מות כל אחד מהם. הוא הזכיר את היעלמותו של האימאם האחרון מוחמד אל-מהדי. העבודה משקפת את נקודת המבט של מופיד על ההיסטוריה והחדית' יותר מאשר ניסיון להציג חיבור תאולוגי או פילוסופי.

ספר זה מתחיל בשבחו של אללה, הנביא מוחמד  ושנים עשר האימאמים השיעים. כמעט מחצית הספר מוקדש לאימאם עלי, וכן מפרט הספר את תכונותיו ואת מעלותיו.

תרגום
-----

ספר זה תורגם לאנגלית על ידי א. ק. א. הווארד.

הספר זמין בשפות רבות, כגון ערבית, פרסית, אורדו, הינדית, אזרית וגרמנית.

ראו גם
------

* האסכולה הג'עפרית

קישורים חיצוניים
----------------

* מבוא לכתאב אל-אירשאד
* מודעת האבל של איי. קיי. איי. הווארד.
* יצירות שיעיות גדולות כתאב אל-אירשאד
* כתאב אל אירשאד

הערות שוליים
------------

1. ↑  David Waines (2003). *An Introduction to Islam Introduction to Religion*. p. 330.
2. ↑  Matti Moosa (1987). *Extremist Shiites: The Ghulat Sects Contemporary issues in the Middle East*. p. 68.
3. ↑  "Al-Amali, The Dictations of Shaykh al-Mufid". *Al-Islam.org*.
4. ↑  Oliver Leaman (2006). *The Qur'an: An Encyclopedia*. p. 586.
5. ↑  Jafari (2004). *Introduction to Kitab al-Irshad*. p. 4.
6. ↑  Jafari 2004, p. 1
|  |
| --- |
| **דוגמאות להוספת סיבית זוגיות** |
| 7 סיביות נתונים | בית עם סיבית זוגיות |
| זוגית | אי-זוגית |
| 0000000 | 0000000**0** | 0000000**1** |
| 1010001 | 1010001**1** | 1010001**0** |
| 1101001 | 1101001**0** | 1101001**1** |
| 1111111 | 1111111**1** | 1111111**0** |

**סיבית זוגיות** או **סיבית ביקורת זוגיות** היא סיבית המשמשת כספרת ביקורת, שערכה מסמן האם מספר הסיביות באוסף נתון שערכן 1 הוא זוגי או אי-זוגי. קיימים שני סוגים של סיביות זוגיות - **סיבית זוגיות זוגית**, ששווה ל-1 אם ורק אם מספר האחדות בסיביות הנבדקות הוא אי-זוגי (וביחד איתה משלים לזוגי), ו**סיבית זוגיות אי-זוגית** ששווה ל-1 כאשר מספר האחדות בסיביות הנבדקות הוא זוגי (וביחד איתה משלים לאי זוגי). סיבית הזוגיות קובעת האם המספר המתאים (בעל ייצוג בינארי זה) הוא זוגי או אי-זוגי - היא שווה 1 אם ורק אם המספר אי-זוגי. הוספת סיבית ביקורת לרצף של סיביות מאפשר לגלות שגיאה אחת בהעברת המידע, אך לא מאפשר לתקן אותה.

בתקשורת מחשבים, סיבית זוגיות משמשת כשיטה פרימיטיבית לאיתור שגיאות. כאשר צד אחד משדר לצד השני נתונים על פני ערוץ תקשורת, קיימת הסתברות מסוימת שהצד השני יקבל את המידע עם שגיאות, כאשר מספר השגיאות, ביחס לכמות המידע המשודר, תלויה באיכות הערוץ. על ידי חישובה ושידורה של סיבית זוגיות לאחר מספר שנקבע מראש של סיביות מידע, מאפשר הצד הראשון לצד השני לגלות האם התרחשה שגיאה במעבר המידע ולהתעלם מהמידע השגוי. שיטה זו אינה מושלמת - כאשר מספר הסיביות השגויות במידע שהתקבל הוא זוגי לא ניתן לגלות שהתרחשו שגיאות לפי סיבית הזוגיות. יתר על כן, גם כאשר מגלים לפי סיבית הזוגיות שהתרחשה שגיאה, אין אפשרות לזהות באיזו סיבית השגיאה התרחשה ולתקן אותה, כמו שניתן לעשות בקודים חזקים יותר. למעשה, ייתכן שהשגיאה התרחשה בסיבית הביקורת עצמה והמידע הרלוונטי נותר ללא פגע, אך אין אפשרות לגלות זאת. 

מגבלות אלה גורמות לכך שהשיטה אינה ישימה על גבי ערוצי תקשורת "רועשים", כלומר בעלי הסתברות גבוהה יחסית לטעות, אולם בערוצים שבהם ההסתברות לטעות נמוכה מספיק עד כדי כך שההסתברות לשתי טעויות בבלוק אחד היא אפסית מהווה בדיקת זוגיות שיטה פשוטה וזולה לגילוי שגיאות, מבחינת סיבוכיות החישוב ומבחינת התקורה על גבי הערוץ.

ניתן לשכלל את השיטה ולרשום את המידע כמטריצה כך שלכל עמודה ולכל שורה מוסיפים סיבית זוגיות משלה. כך אם התרחשה טעות אחת במטריצה נוכל לזהות את העמודה והשורה של אותה שגיאה ולתקן אותה, אך אם התרחשו שתי טעויות כבר לא ניתן לתקן אותם. על ידי סיביות הזוגיות הנוספות ניתן לזהות קיום שגיאות עד שלוש שגיאות, אך ייתכן שיתרחשו ארבע שגיאות ולא יהיה ניתן לזהות זאת על פי הסיביות הנוספות.

שימוש חשוב של רעיון סיבית הזוגיות מיושם דווקא בתחום אחסון המידע הממוחשב, במערכות RAID.

ראו גם
------

* פונקציית זוגיות
פירוש נוסף ערך זה עוסק בפסל. אם התכוונתם לחומרי גלם, ראו חומר גלם.
עטיפת קטלוג היצירה
**חומרים גולמיים** (באנגלית: **Raw Materials**) הם יצירה פיסולית מעשה ידי הפסל ברוס נאומן שהוצגה באולם הטורבינה של מוזיאון טייט מודרן בלונדון כחלק מ"סדרת יוניליוור", במימון חברת יוניליוור.

תיאור היצירה
------------

היצירה הייתה יצירה קולית הבאה לבחון את דרכי התקשורת בין בני האדם ואת האופנים בהם בני האדם מתקשרים או נכשלים בניסיונות התקשורת שלהם. היצירה כללה 22 מקטעי שמע במטרה ליצור קולאז' של קטעי שמע באולם הטורבינה רחב הידיים של המוזיאון, ולדברי האמן: 

> 
> "לאחר זמן מה הבנתי שבמקום להמציא צלילים חדשים אני רוצה להשתמש בטקסט שנאמר ואשר הקלטתי לפני 30 או 40 שנה וליצור ממנו קולז'
> 
> 
> 
> — רוברט סטור, **גלי קול** - ריאיון עם ברוס נאומן, מגזין טייט אונליין, סתיו 2004.
> 

המבקרים שומעים את מקטעי הטקסט בעוברם ברחבי אולם הטורבינה אולם פרט למקטעים הקוליים לא הוצג באולם דבר. 

הצלילים הושמעו בעוצמות שונות, כאשר חלקם ברורים וחלקם עמומים, והמבקרים יכלו לשמוע בבירור את הצלילים רק בעומדם בחלקים שונים של אולם הטורבינה. 

היצירה נועדה להוות מטפורה לעולם האנושי ולתרבות האנושית.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של חומרים גולמיים
* רוברט סטור, ריאיון עם ברוס נאומן, מגזין טייט אונליין, סתיו 2004
* תיאור היצירה, כתבה של רותי דירקטור

| גלריית טייט |
| --- |
| מוזיאונים | טייט בריטניה • טייט ליברפול • טייט סנט אייווס • טייט מודרן • מוזיאון ברברה הפוורת' |  |
| סדרת יוניליוור | אני עושה, אני מבטל, אני עושה מחדש • קשר כפול • מארסיאס • פרויקט מזג האוויר • חומרים גולמיים • רציף • אתר ניסוי • שיבולת • TH.2058 • איך זה? • זרעי חמניות |
**נמל התעופה הבין-לאומי פרישטינה אדם ישארי** (באלבנית: **Aeroporti Ndërkombëtar i Prishtinës "Adem Jashari"**), הממוקם בקרבת העיר פרישטינה, בירת קוסובו, הוא נמל התעופה הבינלאומי היחיד במדינה. בשנת 2019 עברו בו 2,373,698 נוסעים.

תולדות הנמל
-----------

נמל התעופה נפתח בשנת 1965, בעת שקוסובו הייתה חלק מיוגוסלביה. הוא שימש גם כבסיס של חיל האוויר שלה.

ביוני 1999, בימי מלחמת קוסובו, השתלט על הנמל למשך כשבועיים כוח צבאי רוסי שהגיע מבוסניה והרצגובינה. לאחר נסיגת חיילי סרביה מקוסובו שימש הנמל את כוח קוסובו של האו"ם.

מאז שנת 2000 הלך ועלה מספר הנוסעים העוברים בנמל, וב-2008 הגיע למיליון נוסעים בשנה. עשר שנים לאחר מכן הגיע מספר הנוסעים השנתי לשני מיליון ויותר.

בשנת 2002 ושוב ב-2009 הורחבו ושופצו הטרמינל ומסלול הטיסה בנמל. בשנת 2006 קיבל הנמל פרס הצטיינות על שירותיו מאת הארגון הבינלאומי Airports Council International.

הנמל נקרא כיום על שמו של אדם ישארי (אנ'), ממייסדי הארגון צבא שחרור קוסובו.

מתקנים ופעילות
--------------

אולם הנוסעים היוצאים בנמל
בנמל התעופה מסלול טיסה אחד וטרמינל אחד, שבו ארבעה גשרי עלייה למטוס.

הנמל משרת כ-16 חברות תעופה. הן מפעילות קווי טיסה בינו לבין יעדים במדינות הבאות:

* איטליה, טורקיה
* שווייץ, גרמניה, אוסטריה, הונגריה
* בריטניה, בלגיה
* פינלנד, שוודיה, נורווגיה, דנמרק

הנמל משמש כבסיס פעולה של חברת יורווינגס ושימש בעבר כבסיס פעולה של חברת אדריה איירווייז.

סרביה, שאינה מכירה בעצמאות קוסובו, אוסרת על טיסות אל נמל התעופה וממנו לחלוף במרחב האווירי שלה. עקב כך עליהן לטוס דרך המרחבים האווירים של מונטנגרו, אלבניה או מקדוניה הצפונית, ועובדה זו מוסיפה למשך הטיסות עד 30 דקות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נמל התעופה הבין-לאומי פרישטינה אדם ישארי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי פרישטינה אדם ישארי (באנגלית, באלבנית ובסרבית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Singer James Blunt 'prevented World War III'". *BBC News* (באנגלית). 2010-11-14. נבדק ב-2023-04-18.
2. ↑  Prishtina International Airport - Rewards, web.archive.org, ‏9 במאי 2008
3. ↑  "Renaming Balkan airports to annoy the neighbours". *The Economist*. ISSN 0013-0613. נבדק ב-2023-04-18.
**יה קה יה קה** (**Yé ké yé ké**; מוכר גם כ"**יקה יקה**") הוא שיר בביצועו של הזמר יליד גינאה מורי קאנטה, שהיה לאחד הלהיטים הגדולים ביותר בביצוע של זמר אפריקאי.

השיר נכלל באלבומו השלישי של קאנטה, "A Paris", מ-1984, אך הוא התפרסם רק ב-1988, לאחר שהוקלט בגרסה מחודשת שנכללה באלבום "Akwaba Beach". השיר יצא גם כסינגל ב-1988, והיה לסינגל הראשון שמקורו באפריקה שנמכר בלמעלה ממיליון עותקים. הוא שהה 3 שבועות בראש טבלת מכירות הסינגלים האירופית, ושבועיים בראש טבלת המכירות ההולנדית. בגרמניה ובשווייץ הגיע למקום השני בטבלת המכירות (בשווייץ אף הגיע למקום החמישי במצעד המכירות השנתי) ובצרפת הגיע למקום החמישי.

בישראל נבחר "יה קה יה קה" לשיר השנה לשנת 1988 בידי מאזיני רשת ג'. מאזיני גלי צה"ל, לעומתם, דירגו אותו במקום השלישי בקטגוריית השיר הגרוע ביותר במצעד העשור של שנות ה-80.

ב-1994 הקליט צמד הטכנו הגרמני הארדפלור גרסת רמיקס לשיר, שהצלחתה הייתה מוגבלת. גרסה זו נכללה בפסקול של סרט הקולנוע "החוף" בשנת 2000.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "יה קה יה קה" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על הסינגל "יה קה יה קה" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על היצירה "יה קה יה קה" באתר Discogs
* סרטון השיר "יה קה יה קה" באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 911ed92a-b8c5-4bda-876e-658c23a012b6
* MusicBrainz work: ccbef597-4765-4e1c-b9ad-12b3f06e6044

 |
**ספר בראשית מווינה** (באנגלית: **Vienna Genesis**) הוא כתב יד מאויר של תרגום השבעים לספר בראשית, אשר נוצר כנראה במחצית הראשונה של המאה ה-6. כתב היד שמור בספרייה הלאומית האוסטרית בווינה.

רובו של כתב היד נשרף ואבד במאה ה-18 ונותרו ממנו 24 דפים (פוליו). קיימות הערכות שונות הנוגעות למספר דפיו המקורי של כתב היד המקורי. יש המציעים ממספר כפול של דפים ועד 96 דפים (כלומר, 192 עמודים). כתב היד נכתב ביוונית באותיות רישיות (אנ') בכתב מעוגל. הטקסט כתוב בדיו כסופה על גבי קלף מעור עגל הצבוע בגוון סגול-ארגמן, ויש בכך להעיד כי מזמין הספר היה אדם רם מעלה, או אפילו חבר משפחת המלוכה. 

האיורים בכתב היד הם כנראה עבודה משותפת של כמה אמנים. הם תופשים בין שליש למחצית עמוד בחלקים הקיימים של כתב היד. לפיכך, יש אשר ראו בו יותר "ספר תמונות" מבואר לעומת כתב יד מאויר, דבר העשוי להאיר קיצורים שונים אשר נעשו בטקסט. 

האיורים מתחילים בתיאור אדם וחוה ומות יעקב. האיורים מציגים טכניקת איור בעלת סממני ציור רומיים בעיצוב הדמויות ובתיאור סביבת ההתרחשות. חלק מן האיורים מקובעים בתוך מסגרת, כך שהדמויות מופיעות בתוך רגיסטר או "אפריז" ואילו אחרים בעלי קומפוזיציה חופשית. 

האיורים מציגים סטיות שונות מן הטקסט המקראי. חלקן של הסטיות נובע מאיחוד של כמה מצבים לאיור אחד. כך יכולה להופיע דמות מספר פעמים באיור אחד. סטיות אחרות נובעות מתיאור של אירועים שאינם מופיעים בטקסט המקורי ומקורן הוא בפרשנות ובתרבות הפופולרית של התקופה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הערכות שונות אלו עשויות לנבוע מן המשקל השונה שייחסו לאיורים בטקסט.
2. ↑  Milburn, Robert, *Early Christian Art & Architecture*, University of California Press, Los Angeles, 1988, p. 298.
3. ↑  ראו: כנען-קדר, נורית, **האמנות הנוצרית בימי-הביניים, מושגי יסוד**, סדרת אוניברסיטה משודרת, הוצאת משרד הביטחון, 1990, עמ' 134; Rodley, Lyn, *Byzantine Art and Architecture, An Intreduction*, Cambridge University Press, 1994, pp. 109-110

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ספר בראשית מווינה** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007266002405171
* NKC: unn20211135637
* VIAF: 9804158070662408780009
* WorldCat (עם VIAF): 9804158070662408780009

 |
**חנינא עמישב** (נולד 1940) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, פיקד על שייטת 13.

חייו
----

עמישב נולד בקיבוץ דגניה ב' ולמד בבית הספר הטכני של חיל האוויר. עם גיוסו לצה"ל התנדב לשייטת 13 ושירת כלוחם ביחידה. ב-1963 השתחרר. לאחר מספר שנים חזר לשירות הקבע ובפברואר 1966 סיים קורס קצינים כחניך מצטיין. במלחמת ששת הימים השתתף בפעולת פורט סעיד. לאחר המלחמה יצא לקורס חובלים, הוא שב לשייטת ומונה למפקד יחידת הסירות. ב-1970 פיקד על כוח מהשייטת במבצע להשמדת נקודת משמר מצרית. בינואר 1971 פיקד על כוח השייטת במבצע ברדס 20, פשיטה באזור צידון. 

במלחמת יום הכיפורים שירת כקצין אג"ם של שייטת 13, הוא השתתף בניסיון הכושל לחילוץ לוחמי מוצב המזח וכמפקד כוח במבצע ליידי, פשיטה על נמל פורט סעיד. על פועלו במלחמה הוענק לו צל"ש מפקד מספן ים. לאחר המלחמה שימש סגן מפקד השייטת והשתתף במבצעים נגד ארגוני מחבלים בלבנון, במסגרת ההכנות למבצע אנטבה נשלח יחד עם לוחם היחידה מיכאל אהרונסון לקניה על מנת לבדוק היתכנות צניחה לימת ויקטוריה. במבצע ליטני פיקד על אח"י יפו, ספינת טילים מדגם סער 4. 

באוגוסט 1978 מונה למפקד שייטת 13 בדרגת אלוף-משנה. בדצמבר 1978 נהרג קצין השייטת עודד אליאס בתאונת אימונים באי טיראן. עמישב הועמד לדין על התרשלות, קיבל התראה והודח מהפיקוד על היחידה. בשנת 1981 השתחרר משירות הקבע.

לאחר השחרור, רכש עמישב את מפעל ספן בקיבוץ אפיקים ונהיה מנכ"ל שלה. באפריל 1983 העביר את המפעל למגדל העמק, בה הוא נקרא "קרינה שימושית". חברת כלל הייתה שותפה בחברה.

כיהן כמנכ"ל חברת אוקיאנה מחקרים ימיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חנינא עמישב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  הוסמך מחזור קציני אג"ם, למרחב, 15 בפברואר 1966
2. ↑  אל"ם מיל דב בר על ניסיון יחידה 707 לחילוץ אנשי מוצב המזח, באתר "משמר המורשת הימית"
3. ↑  סואץ - נמל פורט סעיד 17/10/1973, כ"א תשרי תשל"ד, אתר אגף כוח האדם
4. ↑  מאיר הראובני, קרינה שימושית מהירה ותוך כדי הייצור, מעריב, 24 בדצמבר 1985
5. ↑  יגייסו הון בארה"ב, מעריב, 13 באוגוסט 1984
6. ↑  לעשות עבודה עד היסוד, מעריב, 20 בינואר 1987  
לעשות עבודה עד היסוד, מעריב, 3 במרץ 1987
7. ↑  מינויים - מנכ"ל אוקיאנה פורש, באתר גלובס, 11 בדצמבר 2000

| מפקדי שייטת 13  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| יוחאי בן-נון • איזי רהב • יעקב עציון • איזי רהב • יוחאי בן-נון • דוד פרומר • דב שפיר • אהרון בן-יוסף • דב שפיר • זאב אלמוג • שאול זיו • צבי גבעתי • גדי שפי • חנינא עמישב • עמי אילון • עוזי לבנת • ידידיה יערי • אורי גיל • שי ברוש • רן גלינקא • יואב גלנט • אלי גליקמן • ארז צוקרמן • רם רוטברג • נבו ארז • דרור פרידמן • שי אלבז • רפי מילוא • גור שרייבמן • טל פוליטיס • דניאל הגרי • אמיר פרחי • א' |

 |
**חומרא דאתי לידי קולא** (חומרה המביאה לידי הקלה) הוא ביטוי שמקורו בתלמוד הבבלי שמשמעותו היא שהקפדה מוגברת בנושא אחד מביאה לידי הקפדה פחותה בנושא אחר.

השימוש בביטוי מגיע על מנת להטיל קושיא על עמדה מחמירה בנושא הנידון.

בתלמוד הבבלי
------------

בתלמוד הבבלי הביטוי נזכר בארבעה מקורות שונים.

במסכת יבמות הביטוי מופיע פעמיים בדיון לגבי ספקות בקידושין וגירושין:

* בספק קידושין: אח אחד נשא אישה, אח שני קידש בקידושי ספק את אחת מקרובותיה של האישה הראשונה, ולאחר מכן האח הראשון (בעלה של האישה הראשונה) מת ללא בנים. במשנה הוכרע שבמצב כזה צריכה להתקיים חליצה ולא ייבום. בגמרא אביי מעלה את השאלה מדוע האישה צריכה לעבור חליצה? הרי לפני שהתרחשו קידושי הספק הייתה לה חזקה - שבמקרה שבעלה ימות, היא תוכל להתייבם, ואיך ספק הקידושין יבטל את החזקה? התירוץ שמסביר את הדרישה של המשנה לקיום חליצה הוא שבכל אפשרות אחרת סביר שאחד מהמעורבים בסיפור יגיע לידי איסור.

במסכת בבא קמא נחלקו לגבי טומאת יולדת ופסילת טהרות, במקרה של הפלת עובר שהתחילה ביום אחד והסתיימה ביום הבא, מאיזה יום צריך להתחיל לספור את ימי טומאת הלידה. הדעה המחמירה הייתה שיש לספור מהיום הראשון, ולכן אם האישה נגעה בטהרות לאחר התחלת ההפלה הן נטמאו. השימוש בביטוי מציג שגישה מחמירה כזו מביאה לידי הקלה בטומאת הלידה, מפני שהטומאה תסתיים יום קודם.

במסכת נידה נזכר שבני רבי חייא סיפרו לאביהם שהם פסקו לאישה שהפילה עובר שפניו 'טוחות' (שטוחות) שהיא טמאה בטומאת לידה. רבי חייא השיב להם שהם צריכים לתקן את טעותם ולטהר את אותה אישה מטומאת לידה. טענתו של רבי חייא היא שהחומרא שבניו הטילו על האישה מביאה גם לידי קולא - מפני שדם שיצא מהאישה לאחר ימי טומאת הלידה ייחשב לדם טוהר, ולא לדם נידה או זבה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ל', עמוד ב' ובדף ל"א עמוד א'
2. ↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף י"א, עמוד א'
3. ↑  רש"י ד"ה לחומרא
4. ↑  תלמוד בבלי, מסכת נדה, דף כ"ד, עמוד א'
רבי **שלמה זלמן אולמן** (ה'תקנ"ב - י"א בטבת תרכ"ג, 1863) היה אב"ד מאקו (מאקאווא). מפורסם על שם ספר השו"ת שלו, **יריעות שלמה**.

ביוגרפיה
--------

שלמה זלמן נולד לרבי שלום אולמן "חריף" בעל ה'דברי ר"ש'. נישא בראשונה לבתו של הרב בונם איגר אחיו של רבי עקיבא איגר. כיהן ברבנות כשתי שנים בקהילת צ'אברנדק. בשנת תקפ"ו החל לכהן כאב"ד מאקאווא במשך שלושים ושבע שנים.
לאחר שנפטרה אשתו נישא שנית לשרה טשארנא בת רבי יצחק אייזיק.

נפטר באור ליום שישי י"א בטבת תרכ"ג ונקבר ביום ראשון שלאחריו.

משפחתו
------

בנו הבכור יוסף אולמן, הרב משה אולמן רב קהילת מחזיקי הדת בגרוסוורדיין, בתו גיטל נישאה לנפתלי שטערנבערג מקראלי, בתו ראצל נישאה לעקיבא לעווינשטיין, רפאל אולמן, שלום אולמן, בתו לאה זילבר, בתו ריזל נישאה לשמעון פאללאק, עוזר אולמן, בתו שרל נישאה לרב אליהו קליין, ישראל אולמן, יששכר אולמן, בתו בלומא נישאה לצבי הירש דראטה מבולדווא, יהודה אולמן, בנימין אולמן.

נכדו הרב פנחס זליג שוורץ, רבה של מאד, הדפיס את ספריו.

בנו ישראל אולמן היה איש עסקים נודע לצד היותו תלמיד חכם, וכיהן כראש הקהילה בעיר אוראדיה (גרוסוורדיין) ברומניה, בנו שלמה זלמן כיהן אחריו בתפקיד ראש הקהל, והוא עם אחיו יעקב אשר, הוציאו לאור את ספרו של זקינו שו"ת יריעות שלמה, עם הערות בשם "בני ישראל". הוא עמד בקשר עם רבנים ואדמורי"ם נודעים, ביניהם עם האדמו"ר הרש"ב מליובאוויטש ובנו הריי"צ. נכדם הרב שלמה זלמן מראשוני תלמידי ישיבת פוניבז', כיהן כדיין ורב קהילה בבני ברק.

נכדו הרב שלמה זלמן אולמן, בן בנו הרב משה, היה רבה של ביסטריץ נשיא הלשכה האורתודוקסית בזיבנברגן. נפטר בו' באלול, תרצ"א. אחריו כיהן כרב חתנו הרב מאיר שפיץ. נרצח בשואה סיוון תש"ד. בנו הרב משה שפיץ מילא את מקומו אחרי השואה, ולימים הקים בית מדרש ביסטריץ בשכונת בורו פארק בארצות הברית. חתנו הוא האדמו"ר הרב זלמן לייב טייטלבוים מסאטמר. נכד נוסף, הרב נח צבי (בנו של הרב משה), כיהן כרבה הראשון של קהילת מחזיקי הדת באנטוורפן.

כמה מצאצאיו של הרב משה אולמן, מכהנים היום בכהונות רבניות, ביניהם הרב אברהם יצחק אולמן, חבר הבד"ץ של העדה החרדית בירושלים, המכהן מטעמה כרב שכונת גבעת שאול בעיר. הרב שלמה זלמן אולמן, דיין ומורה הוראה בבית דין ובית הוראה של הרב שמואל וואזנר בשכונת זיכרון מאיר בבני ברק, ואב"ד מודיעין עילית. שניהם נכדי אברהם יצחק אולמן מזכיר הקהילה החרדית באוראדיה, בנו של הרב משה אולמן.

ספריו
-----

בשנת תרי"ד הדפיס את ספרו הראשון **יריעות שלמה** חלק א על יורה דעה סימן סא.
ואלו הספרים שנדפסו אחרי פטירתו:

* **יריעות שלמה, על סוגיות הש"ס, מונקאטש תרע"ג**, באתר היברובוקס
* **יריעות שלמה, שו"ת, וילנה תרס"ה**, באתר היברובוקס
* **יריעות שלמה, דרוש, ניו יורק תש"מ**, באתר היברובוקס
* **יריעות שלמה, דרוש לחינוך בית הכנסת, מונקץ' תר"ע**, באתר היברובוקס

בשנת תשס"ט יצאו עוד מכתביו בהוצאה חדשה ומוגהת על ידי צאצאו, חיים אריה שפיץ.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  עקיבא בן מרדכי ליב פישר, **עטרת עקיבא**, באתר אוצר החכמה
הרב ד"ר מאיר אלק
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
הרב ד"ר **מאיר (מקס) אלק** (**Meir (Max) Elk**;‏ 1898 - 11 במרץ 1984) היה מייסד מרכז החינוך ליאו באק בחיפה. שימש כסגן נשיא האיגוד הלאומי ליהדות מתקדמת.

חייו
----

אלק נולד בפרנקפורט שבגרמניה בשנת 1898, והתחנך באחר מבתי הספר החשובים והגדולים לקהילה היהודית בגרמניה, ה"פילנתרופין" (גר'), שחינך את תלמידיו למסורת ברוח היהדות הליברלית. לאחר סיום לימודיו המשיך בבית המדרש לרבנים בברסלאו, שם הוסמך לרבנות. בהמשך למד בבית הספר הגבוה למדעי היהדות בברלין, בו למד מפי הרב ד"ר ליאו בק, גדול הרבנים בגרמניה במאה העשרים. כסטודנט וכרב צעיר היה חבר פעיל בתנועה הציונית.

שימש כרב בעיר שטטין. ב-1935, עם עלייתו של היטלר לשלטון, עלה לארץ ישראל.

אלק השתכן בחיפה, וייסד בה בית כנסת ליברלי בשם "בית-ישראל" בהר הכרמל ברחוב קלר מס 6א, אשר בו ראה גרעין להקמת מוסד חינוכי גדול. בשנת 1938 ייסד גן ילדים ברחוב הלל שבהדר עליון, עבור קבוצת ילדים מעולי מרכז אירופה אשר התגוררו באזור; הגן נקרא "הלל" על שם הרחוב. בשנים הבאות התרחב המוסד מכיתת גן אחת של 17 ילדים לבית ספר יסודי שמנה 260 תלמידים, שנודע כאחד מבתי הספר הטובים בחיפה. ב-1947 ייסד אלק את בית הספר התיכון; באותה שנה ביקר בחיפה הרב ליאו בק, מורו של אלק, ובטקס רב רושם שונה שם בית הספר מ"הלל" ל"ליאו באק". בק הביע את תודתו ושמחתו על כך ש"בית ספר מפורסם בארץ ישראל", כדבריו, נקרא על שמו.

במקביל עודד אלק את הקמת התנועה ליהדות מתקדמת בישראל, וראה את בית ספרו כמוקד הפעילות הדתית המתרחשת במדינת ישראל. בשנת 1976 נבחר כסגן הנשיא של האיגוד הלאומי ליהדות מתקדמת.

אלק קיבל את התואר 'אזרח כבוד' של העיר חיפה כהערכה על פעילותו למען החינוך בחיפה. בית המדרש לרבנים מתקדמים בארצות הברית העניק לו תואר כבוד בהוקרה ובהערכה על תרומתו לקידום החינוך היהודי בארץ.

אלק פרש לגמלאות בשנת 1974, ונפטר בשנת 1984.

אישיותו
-------

אלק היה מלומד הן ביהדות והן בתרבות אירופה. הוא הקפיד על עקרונות של שילוב בין דת ובין מדע, והיה במקביל אוהד מסורת ומבקר מסורת. גב' רחל צורי, מורה בבית הספר ליאו באק ועמיתתו לעבודה של אלק, תיארה אותו כ"איש יפה, בכל המובנים... הופעתו החיצונית היתה מרשימה, לבוש תמיד בצורה אסטתית... הוא היה איש אמת, ישר, צנוע וגמל טובה לכל."

ממשנתו
------

על תפקידו של החינוך היהודי ההומניסטי, אמר אלק (מתוך הרצאה, 15 ביולי 1951, לונדון): "... זו הדרך שנלך בה. הבה ונאחד את החינוך החילוני והדתי המיוחד ברוח העברית החדשה, על מנת שנגיע להומניזם יהודי. לכולנו- היהודים בישראל והיהודים בתפוצות- יש משיה משותפת: הגיעה השעה לצקת יסודות איתנים לערכים הנצחיים הנותנים טעם לחיינו..."

לקריאה נוספת
------------

* הרב ד"ר מאיר אלק, בהוצאת מרכז חינוך ליאו באק חיפה, 1994

קישורים חיצוניים
----------------

* סיפורו של מרכז חינוך ליאו באק - שבעה עשורים של מצוינות בחינוך, באתר בית הספר ליאו באק


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007417189405171
* GND: 125217129
* ISNI: 0000 0000 1477 9087
* VIAF: 67421458
* WorldCat: viaf-67421458

 |
**קרב גיאלו** או **קרב סאספנש** (הונגרית: **A Gyalu csata** או **A szászfenesi csata**, בטורקית: **Kaloșvar muharebesi** , ברומנית ג'ילאו **Bătălia de la Gilău** ) התקיים ב-22 במאי 1660 בין נסיך טרנסילבניה ג'רג' ראקוצי השני ובין הביילרביי הטורקי מבודה, סיידי אהמט פאשה, שליווה את הנסיך החדש של טרנסילבניה, שמונה על ידי הסולטאן.

הצבא העו'תמאני כלל חילות מצב מן היישובים אינאו וטמשוואר (טימישוארה) וחיילים נוצרים שגויסו במחוזות ביהר, קרסנה וסולנוק. העות'מאנים עלו בהרבה במספרם על הצבא של ראקוצי, שהתכוון לסגת לאוראדיה ולהמתין שם לתגבורות מהונגריה. אולם קציניו ששו לקרב וביקשו להילחם. על מנת להשיג עוד כוח לחימה העניק ראקוצי חנינה ל-600 פושעים מן המחוז קולוז' (קלוז') וארגן אותם ליחידה בפיקודו של הכומר הרומני גאורגה מן היישוב צ'ורילה.

הצבא הטרנסילבני חנה במישור שבין היישובים גיאלו וסאספנש (ברומנית - פלורשט). באגף הימני עמדו אלף חיילים מקצועיים וסקלרים מאזורים צ'וק וגאורגיין בפיקודו של גרגיי קובאץ'. באגף המרכזי עמדו משמרות הנסיך והיחידה של הכומר גאורגה. באגף השמאלי התרכזו סקלרים מאזורי "שלשת הכיסאות", מארוש (מורש) ואודווארהיי (אודורהיי).

הנסיך הציב שמונת התותחים הכבדים שלו על גבעה בסביבה ומשם פיקח על שדה הקרב. היה לו עוד כוח מילואים מורכב משכירי חרב מאונוד שאיבטחו אותו. כדי להטעות את האויב לגבי העוצמה האמיתית של צבאו, הציב הנסיך מאחורי חייליו עוד משרתים ואנשי צוות לא חמושים כאילו עמדו נכונים לקרב.

מהלך הקרב
---------

העות'מאנים זרקו למתקפה את הלוחמים מטמשוואר בפיקודו של חוסיין פאשה. הם חצו את הנחל לונה ותקפו חזיתית את הקווים הטרנסילבנים. קובאץ' יצא למתקפת-נגד ודחה אותם חזרה מעבר לנחל, תוך שגרם לטורקים אבדות רבות, לפי עדות כרוניקת קראוס.
בינתיים היניצ'רים והנוצרים הנספחים אליהם, בגיבוי מסיבי של פרשים ניסו לאגף את הטרנסילבנים מימין. ביחידות הוולאכיות השתתף בקרב הקצין המנוסה קונסטנטין קנטמיר, לימים שליט מולדובה.
הסקלרים ואנשי הכומר גאורגה נבהלו ונסוגו. אבל כשראו את השרתים מאחור, חשבו עצמם מוקפים באויב והתחילו להילחם בייאוש. רק הכומר וכמה אנשיו ניצלו מן הטבח. קובאץ' ואנשיו שהתקדמו עמוק לתוך עמדות העות'מאנים ראו עצמם מבודדים. באותו רגע הנסיך ראקוצי נכנס אישית לקרב. אבל לרוע מזלו, שכירי החרב מאונוד לא הסתערו אחריו ונסוגו. הנסיך נפצע בראשו ובזמן שחבש את עצמו נפצע עוד שלוש פציעות. כמה משרתים הצליחו להוציאו מן הקרב. בזמן הזה קובאץ' ולוחמיו חוסלו אחרי מאבק עיקש. רוב החיילים הטרנסילבנים נמלטו והעות'מאנים לקחו שלל את שמונת התותחים, את האספקה ואת המשרתים.

מקורות
------

Jármy József *II-ík Rákóczy György Szászfenesi csatája*
elsö közlemény.). Erdélyi Múzeum, XIX. évf. 4. sz. (1902) 169–182.

קישורים חיצוניים
----------------

* טמאש טריאן - קרב סאספנש באתר ההונגרי רוביקון

Tarján M. Tamás *A szászfenesi csata*
**ננגה פרבט** (באורדו: **نانگا پربت**, באנגלית: **Nanga Parbat**) הוא הר בגובה של 8,125 מטר בקצהו המערבי של רכס הרי ההימלאיה, וההר התשיעי בגובהו בעולם. הוא ההר המערבי ביותר מבין ההרים שגובהם מעל 8,000 מטר, והוא שוכן בקשמיר שבפקיסטן, מדרום לנהר האינדוס ולא הרחק מדרום לרכס הקארקוראם.

הננגה פרבט הוא הר מרשים ובולט מעל סביבתו. פירוש שמו של ההר הוא "ההר העירום". המפנה הדרומי שלו, "פני רופל" (Rupal Face) נחשב בעיני רבים כפנים ההרריים הגבוהים בעולם: הוא מתרומם כ-4600 מטרים מעל בסיסו. הצד הצפוני שלו, מדרון הרחיוט (Rakhiot Flank), מתרומם מעמק האינדוס ועד לפסגה, מרחק אנכי של 7000 מטרים, על פני מרחק אופקי של 27 קילומטרים בלבד.

לאורך ההיסטוריה ניסו רבים לטפס על ההר, והוא גבה קורבנות רבים יחסית לשאר ההרים הגבוהים בעולם: במחצית הראשונה של המאה ה-20, עד שהרמן בול טיפס עליו ב-1953, מתו בו 31 מטפסים. מאז שיעור האבדות בקרב המטפסים על ההר ירד, אם כי הוא עדיין נחשב כהר קשה ביותר לטיפוס.

המסנרים על הננגה פרבט
---------------------

ריינהולד מסנר, שנחשב בעיני רבים מטפס ההרים הגדול של כל הזמנים, יצא ב-1970, יחד עם אחיו גונתר, במסגרת של משלחת אוסטרית-גרמנית, לטפס על הננגה פרבט. שני האחים היו איטיים למדי על ההר. הקור היה קיצוני והם שהו שעות רבות ללא מים ומזון מספיקים, אך הצליחו להגיע לפסגה. גונתר סבל ממחלת גבהים והיה ברור לשניהם שלא יוכל לרדת במסלול שבו עלו, שהיה תלול למדי. לפיכך, הם החליטו לרדת מן הצד השני של ההר, שהוא פחות תלול, אך שוכן בטריטוריה בלתי מוכרת. במהלך הירידה הם נפרדו, כפי הנראה בגלל שריינהולד התקדם מהר מאוד, וגונתר לא עמד בקצב.

ריינהולד מסנר סיפר שהוא לא שם לב שאחיו אינו מאחוריו. כשהבחין בכך לבסוף, הוא חזר לחפש אחריו וקרא בשמו. לבסוף הניח שגונתר נספה, ככל הנראה, במפולת שלגים והמשיך לרדת לבדו. ריינהולד מסנר הגיע למחנה הבסיס במצב קשה לאחר יומיים נוספים. הוא איבד שבע מבהונותיו ושלושה מקצות אצבעותיו כתוצאה מכוויות קור. גופתו של גונתר מסנר נמצאה ב-2005 על ידי מטפסים פקיסטנים, על הקרחון שדרכו ניסו לרדת, כפי שטען מסנר. מסנר ספג ביקורת רבה בגין משלחת זו, ורבים טענו שמתוך הקשיחות הבלתי מתפשרת שלו הוא הפקיר את אחיו למות על ההר. אחרים טענו שרצה בתהילה לבדו והתכוון לרשום את ההישג המדהים של סולו על פסגה הימאלאית בגובה של מעל 8,000 מטרים, ולשם כך היה נכון להקריב את אחיו.

ראו גם
------

* 14 ההרים הגבוהים מ-8000 מטרים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ננגה פרבט** בוויקישיתוף
* "ננגה פרבט" באנציקלופדיית הטיפוס
* ננגה פרבט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb11945135t (data)
* GND: 4041203-9
* NKC: ge192275
* SUDOC: 027401251
* VIAF: 237696185
* WorldCat (עם VIAF): 237696185

 |
**מַגֵּב שִמְשָׁה** (בסלנג: **וִישֶׁר**, מגרמנית: **Scheibenwischer**) הוא מגב המשמש בכלי רכב מנועי לניקוי השמשה ולסילוק מי גשם ממנה. רוב המכוניות מצוידות בזוג מגבים לשמשה הקדמית, אם כי קיימות מכוניות עם מגב יחיד. יש גם משאיות ואוטובוסים המצוידים בשלושה מגבים לשמשה הקדמית. במכוניות מסוימות יש מגב נוסף לניקוי השמשה האחורית. המגבים הקדמיים מופעלים בדרך כלל על ידי מנגנון ארבעה מוטות המאפשר את תנועתם המתואמת. את המגב המציאה האמריקאית מרי אנדרסון ב-1903, ורשמה עליו פטנט ב-1904.

המצאת מגב השמשה
---------------

בביקור בניו-יורק בחורף 1902, בעת נסיעה ברכבת חשמלית הבחינה מרי אנדרסון שנהג הרכבת נסע עם חלונות קדמיים פתוחים בחלקם, עקב קושי בשמירה על החלון הקדמי נקי. כשחזרה לביתה היא שכרה את שירותיו של מעצב, עבור עיצוב מגב בהפעלה ידנית לשמירה על שמשה קדמית נקייה, ושכרה חברה מקומית שתייצר מודל עובד. היא הגישה בקשה לפטנט, וב-1903 הוענק לה פטנט ל-17 שנים עבור מגב שמשה. המכשיר כלל מנוף בתוך הרכב, ששלט על להב גומי בצד החיצוני של השמשה הקדמית. המנוף מופעל כדי לגרום לזרוע לנוע קדימה ואחורה על השמשה הקדמית. למנוף חוברה משקולת שהבטיחה מגע רציף בין המגב לבין החלון. מכשירים דומים נעשו מוקדם יותר, אבל מכשירה של אנדרסון היה הראשון שהיה יעיל.
ב-1905 ניסתה אנדרסון למכור את הזכויות להמצאתה באמצעות חברה קנדית ידועה, אך החברה דחתה את ההצעה, בטיעון ש"אנחנו לא רואים בזה ערך מסחרי שיצדיק את ההתחייבות שלנו". לאחר סיום תוקפו של הפטנט בשנת 1920, והעלייה בתעשיית המכוניות, הפכו מגבי השמשה הקדמית אשר מבוססים על העיצוב הבסיסי של אנדרסון לציוד סטנדרטי.
בשנת 1922 הפכה קדילאק ליצרנית הרכב הראשונה שאימצה אותם כציוד סטנדרטי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מגב שמשה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Slater, Dashka, Who made that? Windshield Wiper, New York Times Magazine, September 14, 2014, p.22
2. 1 2  "Hall of Fame Inventor Profile: Mary Anderson". *Invent Now Hall of Fame*. אורכב מ-המקור ב-2013-05-07.
3. 1 2  Mary Anderson: Windshield Wipers, September 2001, Inventor of the Week Archive, Massachusetts Institute of Technology School of Engineering website, accessed March 3, 2009

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007295695305171
* BnF: cb123169692 (data)
* GND: 4321733-3
* LCCN: sh85010418

 |
סמל ספרד עליו מופיע המוטו
**עוד מֵעֵבֶר** (מלטינית: **PLUS ULTRA**) הוא המוטו הלאומי של ספרד. מקורו במוטו האישי של מלך ספרד, קרלוס הראשון.

המוטו קשור קשר הדוק לעמודי הרקולס, שעל פי המיתולוגיה היוונית הוצבו על ידי הרקולס בקרבת מצר גיברלטר, וסימנו את גבולו המערבי של העולם המוכר דאז. על פי המיתולוגיה הופיעה האזהרה "NEC PLUS ULTRA" (או בגרסאות אחרות - "NON PLUS ULTRA" - "אין עוד מֵעֵבֶר") בשמשה כאזהרה למלחים ולנווטים שלא להפליג אל מעבר למצר.

המוטו אומץ על ידי המלך קרלוס כמוטו האישי שלו, ככל הנראה על פי הצעת רופאו ויועצו האישי לואיג'י מרליאנו. הרעיון מאחורי המוטו נועד לעודד את קרל הצעיר להתעלם מאיסורים ואזהרות עתיקות ולעודדו ליטול סיכונים וללכת "עוד מעבר". קרלוס נולד בעיר גנט (בבלגיה של היום) וכתוצאה מאימוצו של המוטו, הוא נפוץ באזור זה. 

לאחר כהונתו של קרל כמלך קסטיליה ואראגון במאה ה-16, הפך המוטו למוטו של ספרד ההבסבורגית והופיע על מטבע הדולר הספרדי. מטרתו של המוטו הייתה לעודד מגלי ארצות ספרדיים להרחיק מעבר למצר גיברלטר אל עבר העולם החדש.

כיום חקוק המוטו באותיות זהב על סרט אדום המחבר בין עמודי הרקולס המשמשים כתומכים בסמלה של ספרד, ועל דגלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עוד מעבר** בוויקישיתוף
**כּרִיסטֵפּוֹרֶה השלישי** (בגאורגית: **ქრისტეფორე III**) או **כּריסטוֹפּוֹרוּס השלישי** (27 במרץ 1873‏-10 בינואר 1932) היה הקתוליקוס-פטריארך של כל גאורגיה (אנ') משנת 1927 ועד למותו בשנת 1932, והארכיבישוף של האפרכיה של טביליסי-מצחתה (גאו').

כריסטפורה נולד ככּרִיסטֵפּוֹרֶה צִיצכִּישווִילִי (ქრისტეფორე ციცქიშვილი) בכפר וֵרטקוִיצַ'אלָה (גאו') שבנפת חרגאולי למשפחת אנשי דת. הוא סיים את לימודיו בסמינר הרוחני של טביליסי בשנת 1895, וכיהן ככומר באובלסט טרנס-כספי (אנ'), ומאוחר יותר בגאורגיה ביישובים: חידיסתאווי (גאו'), סוראמי ונַאבַּאחטֵווִי (גאו'). במקביל הוא לימד תאולוגיה ואת השפה גאורגית. בשנת 1918 הוא למד בחוג להיסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטת טביליסי. משנת 1917 היה מעורב באופן פעיל במאבק להשבת מעמד האוטוקפליה של הכנסייה הגאורגית.

ב-18 במרץ 1922 הסמיך אותו אמברוסי כבישוף האפרכיה של מנגליסי (גאו') ולאחר מכן לבישוף האפרכיה של אורבניסי (גאו'). לאחר מעצרו של אמברוסי בשנת 1923 הוא כיהן כממלא מקומו עד ל-26 בפברואר 1925. מ-7 באפריל 1925 הוא הועלה בדרגה ומונה לארכיבישוף המטרופוליטני של האפרכיה של סוחומי-אבחזיה (גאו'). 

לאחר מותו של אמברוסי ב-29 במרץ 1927, הוא מונה לממלא מקומו עד שב-21 ביוני 1927 הוא נבחר לקתוליקוס-פטריארך של כל גאורגיה. הוא הוביל את הכנסייה הגאורגית בתקופה של לחץ כבד מהשלטונות הסובייטיים, וחידש את הקשר עם הכנסייה הרוסית, שהיה מנותק משנת 1917, גם כדי שתוכל להתמודד בהצלחה מול השלטונות הבולשביקיים החילוניים. הוא נמנע מעימות עם הכנסייה הרוסית בנושא לוח השנה היוליאני, שהיה לוח השנה המקובל בכנסייה האורתודוקסית הרוסית.

הוא נפטר ב-10 בינואר 1932 ונקבר בקתדרלת סיוני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריסטפורה השלישי, פטריארך גאורגיה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  ה**קתוליקוס-פטריארך של כל גאורגיה** (אנ') הוא תוארם של ראשי הכנסייה הגאורגית מאז שנת 1010.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**אמברוסי** | **הקתוליקוס-פטריארך של כל גאורגיה**
1927 – 1932 | **הבא**:**קליסטרטה** |
**מגבר הפרש** הוא מגבר מתח שיציאתו היא מכפלה של הפרש המתחים בין שני הדקי הכניסה שלו בקבוע, הנקרא ההגבר ההפרשי ולעיתים נמדד בדציבלים. מעגלים אלקטרוניים רבים מכילים מגברי הפרש, כיוון שקל לממש בעזרתם מעגלי בקרה.

תאוריה
------

סימון מגבר הפרש. {\displaystyle V\_{s}^{+}} ו-{\displaystyle V\_{s}^{-}} הם מתחי האספקה, המהווים חסם עליון ותחתון למתח המוצא.
המוצא של מגבר הפרש אידיאלי נתון על ידי:

{\displaystyle V\_{\text{out}}=A\_{\text{d}}(V\_{\text{in}}^{+}-V\_{\text{in}}^{-})}
כאשר {\displaystyle V\_{\text{in}}^{+}} מתח הכניסה החיובית, {\displaystyle V\_{\text{in}}^{-}} הם מתח הכניסה השלילית ו-{\displaystyle \,A\_{\text{d}}} הוא ההגבר ההפרשי.

האות במוצא של מגבר לא-אידיאלי תלוי לא רק בהפרש המתחים בין הכניסות, הנקרא הכניסה ההפרשית, אלא גם בגודלן. אם שתי הכניסות שוות, למשל, המוצא אינו מתאפס כפי שמתבקש מהביטוי להגבר אידיאלי. לכן, הגבר של מגבר הפרש מעשי יהיה תלוי גם בממוצע בין מתחי הכניסות, הנקרא הכניסה המשותפת:

{\displaystyle V\_{\text{out}}=A\_{\text{d}}(V\_{\text{in}}^{+}-V\_{\text{in}}^{-})+A\_{\text{c}}\left({\frac {V\_{\text{in}}^{+}+V\_{\text{in}}^{-}}{2}}\right)}
כאן {\displaystyle \,A\_{\text{c}}} הוא ההגבר המשותף. היחס בין ההגבר ההפרשי להגבר המשותף הוא מדד לטיב מגבר ההפרש והוא מסומן CMRR:

{\displaystyle CMRR={\frac {A\_{d}}{A\_{c}}}}
במגבר הפרש אידיאלי, ההגבר המשותף הוא אפס וה-CMRR הוא אינסופי. במגבר הפרש חד-צדדי, הכניסה השלילית מוארקת ואות הכניסה מחובר לכניסה החיובית, כך שההגבר גדול בהרבה מההגבר המשותף אך קטן מההגבר ההפרשי (משום שהכניסה איננה הפרשית טהורה). מגבר שרת הוא מגבר הפרש עם הגבר הפרשי גבוה מאוד, CMRR גבוה מאוד, התנגדות כניסה גבוהה מאוד והתנגדות יציאה נמוכה מאוד.

מימוש
-----

מימוש מגבר הפרש בעזרת טרנזיסטורים ביפולריים
אחת הדרכים הנפוצות למימוש מגברי הפרש היא בעזרת טרנזיסטורים ביפולריים. מקור זרם קובע את נקודת העבודה של שני טרנזיסטורים עם פולטים מקוצרים. הבסיס של אחד הטרנזיסטורים הוא הכניסה החיובית והקולט שלו הוא היציאה השלילית. הבסיס של הטרנזיסטור האחר הוא הכניסה השלילית והקולט שלו הוא היציאה החיובית. היחס בין הפרש מתחי היציאה לבין הפרש מתחי הכניסה הוא ההגבר ההפרשי. אם התנגדות הנגדים בשני הקולטים שווה (נסמנה R) אז בכל ענף זורם חצי מזרם מקור הזרם I. אם מתחי הכניסה קטנים ביחס למתחי האספקה, ההגבר ההפרשי הוא:

{\displaystyle A\_{d}=-{\frac {IR}{2V\_{T}}}}
כאשר {\displaystyle V\_{\mathrm {T} }={\frac {kT}{q}}} ו-\,k קבוע בולצמן, {\displaystyle \,T} הטמפרטורה (בקלווין) ו-{\displaystyle \,q} מטען האלקטרון. בטמפרטורת החדר: {\displaystyle V\_{T}\approx 25mV}.

ההגבר ליציאה החד-צדדית החיובית הוא:

{\displaystyle A\_{d\_{1}}=-{\frac {IR}{4V\_{T}}}}
וההגבר ליציאה החד-צדדית השלילית הוא:

{\displaystyle A\_{d\_{1}}={\frac {IR}{4V\_{T}}}}
מימוש דומה למגבר הפרש עושה שימוש בטרנזיסטורים מסוג MOSFET.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראשי תיבות של Common-mode rejection ratio

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4219347-3

 |
**כריש אף-פגיון** (שם מדעי: *Isogomphodon oxyrhynchus*) הוא מין של דג סחוס ממשפחת הכרישיים והוא המין היחיד בסוגו. מין זה מצוי בסכנת הכחדה חמורה והוא נפוץ במערב האוקיינוס האטלנטי לחופי אמריקה שבין טרינידד לצפון ברזיל.

תיאור
-----

כריש זה קטן יחסית ומגיע לאורך של 1.4 מטר בזכרים ו-1.6 מטר בנקבות עם משקל ממוצע של 13 ק"ג. כפי ששמו מרמז הוא בעל חוטם מוארך ודק הנוטה כלפי מעלה, מעט בדומה לכריש הגובלין, אף שהוא קרוב יותר לסוג כריש. הוא בעל עיניים קטנות הקרובות לנחיריים ובעל סנפירי חזה רחבים ודמויי משוט, מאפיינים המקלים על זיהויו. הכריש בעל לסתות בעלות שיניים חדות, כשהשיניים העליונות רחבות מעט מהתחתונות והוא בעל 5 חריצי זימים. סנפיר הגב גבוה ורחב והזנב ארוך ודמוי סהר בעל אונה עליונה ארוכה יותר מהתחתונה. הכריש משריץ 2 עד 8 צאצאים בשנה.

הכריש חי במים החמימים של מערב האוקיינוס האטלנטי סמוך לחופים בעומק 4 עד 40 מטרים, כשהנקבות לעיתים צוללות למים יותר עמוקים. הכריש מצוי גם במים מליחים סמוך למנגרובים, לגונות, חופים בוציים ובשפכי נהרות לרבות האמזונאס, אם כי לרוב יתרחק ממים מתוקים. הוא ניזון בעיקר מדגי גרם מתקהלים סמוך לחופים.

הכריש נמצא בסכנת הכחדה חמורה, בעיקר מדיג יתר ומלכידה ברשתות לאורך צפון ברזיל. עם זאת הוא לא נחשב כדג מאכל מסחרי והלכידה היא מקרית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריש אף-פגיון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  כריש אף-פגיון באתר הרשימה האדומה של IUCN
מחלקת כסף-פיליגרן בבית ספר בצלאל 1909. הנער במרכז הוא יחיא ימיני. המורה פרסוב נשען על השולחן משמאל, ובוריס שץ, מנהל בית הספר, מציץ מהגומחה מימין
**יחיא ימיני** (1894, צנעא, תימן – 1986, ירושלים) היה צורף, אמן פיליגרן, סתת אבן וסופר סת"ם, מן המפורסמים שבבוגרי בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות ומוריו.

קורות חיים
----------

ימיני נולד בצנעא ועלה לארץ ישראל עם הוריו ב-1898 בקירוב. בילדותו למד ב"חדר" ולאחר מכן בבית הספר של רשת אליאנס 'כל ישראל חברים' בירושלים. בגיל 14 פרש מהלימודים כדי להצטרף לסדנת מחלקת הכסף-פיליגרן בבצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות, שבה עבד בהמשך כמורה עד 1917.

עבודתו
------

ימיני הצטרף ב-1917 כחבר לקבוצת האמנים 'כתר', בניהולו של זאב דובנוב. בין השנים 1920–1921 היה חבר בקבוצת האמנים 'קו לבן' שיצרה תכשיטים בכסף ובזהב, בניהולו של אליעזר שטריך, ובהמשך הצטרף לקבוצת אמני פיליגרן בניהולו של שמואל פרסוב, שהיה מורהו מיום שהצטרף לבצלאל.

ב-1924 פרש ימיני מכל קבוצות האמנים ופתח בית מלאכה עצמאי בשכונת נוה בצלאל שהוקמה באותה שנה, ברחוב שמואל הירשנברג 6. מקום זה היה גם ביתו עד יום מותו. חמש שנים לאחר פתיחת בית המלאכה הצטרף אליו בנו, יעקב ימיני, שהוכשר על ידו בעבודת פיליגרן וצורפות. הנכד בועז ימיני המשיך אף הוא במלאכת הסב וביחד עם אביו יעקב הפעיל במשך שנים מוזיאון משפחתי קטן לזכר ימיני הסב בבית המשפחה ברחוב הירשנברג (נסגר ב-2010).

בצד עבודתו כצורף היה ימיני גם סתת אבן, ויצר לא מעט מעיטורי האבן במבנה הימק"א בירושלים, במהלך בנייתו בין השנים 1924–1933.

אופי יצירתו
-----------

יצירותיו של ימיני, שהיו ברובן פריטים ותכשיטים בסגנון יודאיקה ובטכניקת הפיליגרן, הושפעו באופן בולט ממורהו זאב רבן, שעיצב עבורו רבים מדגמי תכשיטיו גם לאחר שהפך לעצמאי. ימיני נחשב לתוצר מובהק של תחום הצורפות בארץ ישראל, לאחר שלמד מנערותו במסגרות יזומות במנותק מהמסגרות המסורתיות שבהן בדרך כלל נלמדה מלאכת הצורפות והפיליגרן בתימן. רוב מוריו היו אשכנזים שלמדו את מלאכת הצורפות המזרחית מכלי שני, וכך נחשף ימיני לצורפות מסורתית "מעובדת".

עם זאת, ימיני הקפיד לשמור על זיקה לפרקטיקות ולמוטיבים מסורתיים ובדומה לצורפים מסורתיים בתימן הוא שלט בכמה מלאכות (סופר סת"ם וסתתות) והיה מעורב בקידום לימוד התורה בקהילתו ובתיעוד ושימור תרבותה. בכישרונו הגדול היה ימיני לתלמיד המובהק ביותר של מחלקת הכסף והפיליגרן בבצלאל, והתווה במידה רבה את האופי "הבצלאלי" של אמנות היודאיקה. הוא נערץ כל כך על ידי צורפים תימנים בני זמנו בירושלים שחיקו את סגנונו, עד כי עבודת הצורפות התימנית בעיר מאותם ימים הייתה שיקוף נאמן לקו "הבצלאלי" שזוהה בעקבות כך כ"יודאיקה תימנית".

תערוכות ופרסים
--------------

ימיני הציג מיצירות היודאיקה והתכשיטים שלו בתערוכות במגדל דוד בירושלים וביריד המזרח שהתקיים מדי שנה בתל אביב.
ב-1931 הוא זכה במדליית כסף על עבודות הפיליגרן שלו בתערוכה הקולוניאלית הבינלאומית בפריז.

כיום ניתן לראות רימונים לכתרי תורה וכמה יצירות נוספות של ימיני בתצוגת הקבע של היודאיקה במוזיאון ישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יחיא ימיני** בוויקישיתוף
* יחיא ימיני, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורגינאליות ארץ ישראלית, עמ' 314
2. ↑  אורגינאליות ארץ ישראלית, עמ' 305

  



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 456042
* NLI: 987007525003505171
* ULAN: 500479841
* VIAF: 308271454
* WorldCat (עם VIAF): 308271454

 |
ציור סכמתי של צינור הזנה. דיאטרם הוא חלקו העליון של הצינור
**דיאטרם** (מיוונית: "דיא" – דרך, "טרמה" – חור) הוא צינור געשי שנוצר בהתפוצצות גזים והתמלא אחר כך בסלעי ברקציה. צורת הדיאטרם היא בדרך כלל דמוית משפך עמוק שדופנותיו תלולות (יש המכנים זאת "צורת גזר"). דיאטרמים פורצים אל פני השטח לעיתים קרובות ומייצרים חרוט טוף או מכתש רדוד יחסית (שבדרך כלל מתמלא במים) המכונה מאר או צינורות געשיים אחרים. דרך לוע הדיאטרם לא מתרחשת פליטה משמעותית של לבה. השימוש במונח הורחב לתיאור כל גוף שקוע של סלעים שבורים או ברקציית-טוף, שנוצר על ידי כוחות הידרוסטטיים או נפיצים, בין אם מקורם געשי ובין אם לאו. חלק מהתפוצצויות הדיאטרם יכולות לנבוע מתגובה של המגע בין מגמה לוהטת למי תהום המצויים קרוב לפני השטח ואז התופעה מכונה התפרצות פריאטית.

צינורות געשיים כקימברליט ולמפרואיט המכילים לעיתים יהלומים נחשבים בדרך כלל כסוג של דיאטרמים מחלקו התחתון של קרום כדור הארץ או מחלקה העליון של מעטפת כדור הארץ. במרבצים רבים של מחצבים של מתכות זולות ונחושת יש צינורות ברקציה פלוטוניים העשירים במינרלים של עופרות ומתייחסים אליהם כאל דיאטרם באופיין.

לדיאטרמים יש לעיתים ערך בשל השתתפותם בתהליך השקעה של מינרלים בעלי ערך כלכלי. מאורע דיאטרמי משמעותי הוא שיצר את גוף המחצבים הגדול המכיל עופרת, אבץ וכסף המנוצל על ידי מכרה סאליבן (Sullivan mine) בקולומביה הבריטית שבקנדה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיאטרם** בוויקישיתוף
* מודלים להיווצרות הקימברליט
**המרכז המשולב לניתוח טרור** (באנגלית: **Joint Terrorism Analysis Centre**, בקיצור: **JTAC**) הוא ארגון מודיעין של כל המקורות הקשור באופן הדוק לשירות הביטחון של הממלכה המאוחדת המספק עצות לממשלת בריטניה ולחברות במסגרת התשתיות הלאומיות הקריטיות בנוגע לאיומי טרור.

המרכז פועל מבית התמזה שבמילבנק במרכז לונדון ומספק הערכות שוטפות למחלקות ממשלתיות, חברות ומוסדות גדולים, בעיקר בענפי התחבורה, השירותים הפיננסיים, השירותים והתקשורת.

ארגון ומבנה
-----------

מנהל JTAC מדווח למנהל הכללי של שירות הביטחון (הידוע בכינויו MI5), ומנהל צוות הכולל אנשי שירות הביטחון, שירות המודיעין החשאי (הידוע בכינויו MI6), מטה התקשורת הממשלתית (GCHQ), מטה מודיעין ההגנה, מפקדת משטרת מטרופולין למלחמה בטרור ושש מחלקות ממשלתיות נוספות. כגוף הקשור קשר הדוק לשירות הביטחון, JTAC מחויבת להוראות חוק שירותי המודיעין משנת 1994 והיא כפופה לפיקוח של ועדת המודיעין והביטחון.

הפצת מידע
---------

הערכות משמשות כדי ליידע את רמות האיום המופצות באמצעות שירות הביטחון, משרד הפנים ומשרד ההגנה. עד לא מזמן הוצאו רמות איום אלה בצורה המכונה מצב BIKINI ומצב טסרל. מערכת האיומים הנוכחית דומה למערכת הדירוג של מחלקת ביטחון המולדת האמריקאית.

רמות איום
---------

חמש רמות איום זמינות:

* רמת איום נמוכה - התקפה אינה סבירה
* מתונה - התקפה אפשרית, אך אינה סבירה
* מהותית - התקפה היא אפשרות חזקה
* חמורה - סביר מאוד להתקפה
* קריטית - צפויה התקפה קרובה

רמות האיום הנוכחיות מהוות צמצום משבע הרמות הקודמות במטרה לפשט את התקשורת לציבור הרחב.

תשומת לב ציבורית
----------------

JTAC התפרסמה בציבור בעקבות פיגועי הטרור בלונדון ביולי 2005. הדיווח בתקשורת הדגיש הפחתה ברמת האיום *מ"כללי חמור"* *ל"מהותי"* בהתבסס על ההערכה שהסיכון להתקפה היה בנקודה הנמוכה ביותר מאז ה-11 בספטמבר. דיווחי חדשות אלה היו הפעם הראשונה שפורסמו דירוגי האיומים מחוץ לתשתיות הלאומיות הקריטיות.

ראו גם
------

* מלחמה בטרור
* המרכז המשותף למלחמה בטרור
* הוועדה הלאומית למלחמה בטרור (רוסיה)
* המרכז הלאומי למלחמה בטרור (NCTC) - גוף דומה בארצות הברית

קישורים חיצוניים
----------------

* מערכת רמת האיום בבריטניה, באתר MI5
* רמת האיום הנוכחית, באתר משרד הפנים
* המרכז המשולב לניתוח טרור, באתר MI5
נוסחה שלדית וסכמת מספור התמרה של **איזומרי דיאוקסין**
**דיאוקסין** (**Dioxin**) הוא שמן של שתי תרכובות כימיות אורגניות (שהן איזומרים) ואשר המבנה הכימי שלהן מתואר בתרשים. 

האיזומרים נקראים dioxinו–1,2 (וגם *o*–dioxin) ו, dioxinו–1,4 (וגם *p*–dioxin). שני הדיאוקסינים הם תרכובות הטרוציקליות שלהן הנוסחה הכימית C4H4O2. האורטו-איזומר dioxinו–1,2 מאוד לא יציב בשל מאפייניו הדומים לעל-תחמוצת. תכונותיו הידועות של< dioxinו–1,4 רשומות בתיבת המידע הסמוכה. שתי התרכובות וכן חומרים אחרים שבבסיסם קיימות תרכובות אלה, רעילות ביותר ודליקות. דיאוקסין הוא אחד הרעלים המשתחררים מההתפרקות הכימית של החומר הפלסטי הנפוץ מאוד PVC כתוצאה מהתיישנותו.

dioxinו–1,4 ניתן לייצר על ידי ציקלואדיציה, כלומר על ידי תגובת דילס-אלדר.

משמעויות אחרות של דיאוקסין
--------------------------

נוסחה שלדית וסכמת מספור התמרה של dibenzo-*p*-dioxin, תרכובת האם של polychlorinated dibenzodioxins
המילה דיאוקסין יכולה להתייחס גם לתרכובות שלמולקולותיהן יש מבנה שלדי של ליבת דיאוקסין עם קבוצות מולקולות מתמירות צמודה אליה. לדוגמה: dibenzo–p–dioxin היא תרכובת שמבנה מורכב משתי קבוצות-בנזו מחוברות אל טבעת *p*–dioxin כפי שמתואר בתרשים מימין.

מפאת חשיבותם הקיצונית כמזהמים סביבתיים, עושה הספרות המדעית העכשווית שימוש תדיר בשם דיאוקסינים כדי לציין את הנגזרות הכלורידיות של dibenzo–p–dioxin, או יותר במדויק, את הפוליכלורינאטד דיבנזו-פארא-דיאוקסינים (PCDDs – polychlorinated dibenzodioxins). תרכובות ה- PCDDs, אשר יכולות להיות מסווגות במשפחת התרכובות האורגניות ההלוגניות, נצפו כמצטברות בגופם של בני אדם ובעלי חיים וזאת בשל תכונותיהן הליפופיליות והן ידועות כגורמי מומים מולדים (טרטוגניות), משבשות קוד גנטי (מוטגניות) ומסרטנות (קרצינוגניות)[דרוש מקור].

מיחזור מתכות ודיאוקסין
----------------------

מיחזור מתכות על ידי שריפת מוצרים הכוללים מתכת וחומרים נוספים כגון: כבלי תקשורת, מכשירי חשמל ביתיים וחלקי מכוניות, גורמת לפליטת כמויות גדולות של דיאוקסין לחלל האוויר, ולזיהום סביבתי חמור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיאוקסין** בוויקישיתוף
* דיאוקסין באתר אקו-ויקי
* מי מרעיל אותנו?(הקישור אינו פעיל), אתר "מזון"
* דר. משה נחמני, ‏החומר הרעיל והמסרטן דיאוקסין נוצר גם בשריפת פסולת, באתר "הידען", 1 באוקטובר 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Effect of ring strain on the formation and pyrolysis of some Diels–Alder adducts of 2-sulfolene (2,3-dihydrothiophene 1,1-dioxide) and maleic anhydride with 1,3-dienes and products derived therefrom", **R**oyal **S**ociety of **C**hemistry Publishing - by R. Alan Aitken, J. I. G. Cadogan & Ian Gosneya