**הר אפרים** מוזכר במקרא מספר פעמים, אך לא ברור אם מדובר על הר יחיד, רכס הרים או אזור הררי בנחלת שבט אפרים. יש סוברים על פי האזכור במקרא "הר צמרים אשר בהר אפרים" (עליו עמד המלך אביה במלחמה מול עשרת השבטים) כי מדובר על אזור ולא על הר יחיד.

בשנות הקמת המדינה כונו רמות מנשה הרי אפרים.

אזכורים בתנ"ך
-------------

הרכס מוזכר לראשונה בספר יהושע כמקום בנחלת שבט אפרים הצמוד לנחלות שבט יששכר ושבט אשר; "וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם יְהוֹשֻׁעַ אִם עַם רַב אַתָּה עֲלֵה לְךָ הַיַּעְרָה וּבֵרֵאתָ לְךָ שָׁם בְּאֶרֶץ הַפְּרִזִּי וְהָרְפָאִים כִּי אָץ לְךָ הַר אֶפְרָיִם" (יהושע, י"ז, ט"ו).

על סמך ישיבת תולע בן פואה אשר משבט יששכר גם בהר אפרים - מוכח כי מדובר על רכס הרים רבים, שבהם גם "שמיר", מקום מושבו של תולע.
דבר בדברי הימים ב', י"ג, ד': "ויקם אביה מעל להר צמרים, אשר בהר אפרים ...": הר צמרים נמצא בהר אפרים, כלומר ברכס אפרים.
הגבול הצפוני של הר אפרים הוא עמק יזרעאל והעמקים שלידו.

הר אפרים מופיע גם בספר שופטים - סיפור דבורה הנביאה: "ודבורה אישה נביאה אשת לפידות היא שפטה את ישראל בעת ההיא; והיא ישבה תחת-תמר דבורה בין הרמה ובין בית-אל בהר אפרים ויעלו עליה בני ישראל למשפט" (שופטים, פרק ד פסוק ד-ו).

מלחמת אביה מול עשרת השבטים
--------------------------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
בדברי הימים מסופר על מלחמת אביה מלך יהודה מול עשרת השבטים, אשר לפני ירידתו למלחמה עמד מעל הר צמרים ונשא נאום מול שבטי ישראל;

> 
> וַיָּקָם אֲבִיָּה מֵעַל לְהַר צְמָרַיִם אֲשֶׁר בְּהַר אֶפְרָיִם וַיֹּאמֶר שְׁמָעוּנִי יָרָבְעָם וְכָל יִשְׂרָאֵל. הֲלֹא לָכֶם לָדַעַת כִּי ה’ אֱלֹהֵי יִשְׂרָאֵל נָתַן מַמְלָכָה לְדָוִיד עַל יִשְׂרָאֵל לְעוֹלָם לוֹ וּלְבָנָיו בְּרִית מֶלַח.    וַיָּקָם יָרָבְעָם בֶּן נְבָט עֶבֶד שְׁלֹמֹה בֶן דָּוִיד וַיִּמְרֹד עַל אֲדֹנָיו. וַיִּקָּבְצוּ עָלָיו אֲנָשִׁים רֵקִים בְּנֵי בְלִיַּעַל וַיִּתְאַמְּצוּ עַל רְחַבְעָם בֶּן שְׁלֹמֹה וּרְחַבְעָם הָיָה נַעַר וְרַךְ לֵבָב וְלֹא הִתְחַזַּק לִפְנֵיהֶם. וְעַתָּה אַתֶּם אֹמְרִים לְהִתְחַזֵּק לִפְנֵי מַמְלֶכֶת ה’ בְּיַד בְּנֵי דָוִיד וְאַתֶּם הָמוֹן רָב וְעִמָּכֶם עֶגְלֵי זָהָב אֲשֶׁר עָשָׂה לָכֶם יָרָבְעָם לֵאלֹהִים. הֲלֹא הִדַּחְתֶּם אֶת כֹּהֲנֵי ה’ אֶת בְּנֵי אַהֲרֹן וְהַלְוִיִּם וַתַּעֲשׂוּ לָכֶם כֹּהֲנִים כְּעַמֵּי הָאֲרָצוֹת כָּל הַבָּא לְמַלֵּא יָדוֹ בְּפַר בֶּן בָּקָר וְאֵילִם שִׁבְעָה וְהָיָה כֹהֵן לְלֹא אֱלֹהִים.    וַאֲנַחְנוּ ה’ אֱלֹהֵינוּ וְלֹא עֲזַבְנֻהוּ וְכֹהֲנִים מְשָׁרְתִים לַה’ בְּנֵי אַהֲרֹן וְהַלְוִיִּם בַּמְלָאכֶת. וּמַקְטִרִים לַה’ עֹלוֹת בַּבֹּקֶר בַּבֹּקֶר וּבָעֶרֶב בָּעֶרֶב וּקְטֹרֶת סַמִּים וּמַעֲרֶכֶת לֶחֶם עַל הַשֻּׁלְחָן הַטָּהוֹר וּמְנוֹרַת הַזָּהָב וְנֵרֹתֶיהָ לְבָעֵר בָּעֶרֶב בָּעֶרֶב כִּי שֹׁמְרִים אֲנַחְנוּ אֶת מִשְׁמֶרֶת ה’ אֱלֹהֵינוּ וְאַתֶּם עֲזַבְתֶּם אֹתוֹ. וְהִנֵּה עִמָּנוּ בָרֹאשׁ הָאֱלֹהִים וְכֹהֲנָיו וַחֲצֹצְרוֹת הַתְּרוּעָה לְהָרִיעַ עֲלֵיכֶם בְּנֵי יִשְׂרָאֵל אַל תִּלָּחֲמוּ עִם ה’ אֱלֹהֵי אֲבֹתֵיכֶם כִּי לֹא תַצְלִיחוּ
> 
> 
> 
> — ספר דברי הימים ב', פרק י"ג, פסוק ו'
> 

החוקר יהודה קיל מזהה את הר צמרים כ"ראס א-טחונה" שמצפון לאל-בירה.

ערים ברכס
---------

בין הערים הנמצאות בהר אפרים נמנים מקומות מנחלת אפרים: העיר שכם שהועברה אל בני לוי בין שאר ערי הלויים אשר חולקו ללוים במשכן שילה על פי הגורל (יהושע, כ"א, כ'–כ"א). גם העיר תמנת סרח אשר מצפון להר געש (מקום קבורת יהושע - שופטים, ב', ט') מקומה בהר אפרים.

בהר אפרים נמצאים גם מקומות השייכים לגבול הצפוני של בנימין: בית-אל (שופטים, ד', ה', יהושע, י"ח, י"ג) וכן הרמה (שופטים, ד', ה', מלכים א', ט"ו, י"ז).

הר אפרים בעבר הירדן המזרחי
--------------------------

בדרך כלל השם "הר אפרים" מיוחס במקרא לאזור ההררי שבין בית אל לשכם בשומרון, אך ישנם רמזים בספרי שופטים ושמואל לקיומו של אזור נוסף המכונה 'הר אפרים' בעבר הירדן המזרחי.

המקור המפורש ביותר לקיומה של התיישבות קדומה של בני אפרים בגלעד מצוי בתיאור המלחמה בין אנשי דוד לאנשי אבשלום, בשמואל ב יח. מלחמה זו נערכה ללא ספק בעבר הירדן המזרחי, כפי שעולה מסיפור הרקע בשמואל ב' יז 29-22. והנה, המרחב שבו נערכה המלחמה נקרא בשם "יער אפרים" (שמ"ב יח 6), אף שניתן להניח שבני שבט אפרים אינם חיים באזור זה כבר זמן רב.

בספר שופטים, בסיפור על מרד אהוד בן גרא, "הר אפרים" הוא אזור בדרום הגלעד שבעבר הירדן המזרחי. כך ניתן להסביר את סיפור מלחמתו של אהוד בן גרא במואבים על מעברות הירדן לאחר שהרג את עגלון מלך מואב. לאחר הרצח נמלט אהוד מן הארמון וכינס את אנשי אפרים ובנימין למלחמה. כיוון בריחתו חשוב מאוד להבנת מהלך המלחמה כולה, והרמז לכיוון זה הם "הפסילים" באתר המקודש בגלגל או בסמוך לה, הנזכרים קודם לכן: "...וְהוּא עָבַר אֶת־הַפְּסִילִים וַיִּמָּלֵט הַשְּׂעִירָתָה" (שופטים ג 26). משמעות הדבר היא שאהוד נמלט מיריחו מזרחה לכיוון הירדן, ולא מערבה לעבר "הר אפרים" שבאזור השומרון. הכתוב בפסוק הבא גורס: "וַיְהִי בְּבוֹאוֹ וַיִּתְקַע בַּשּׁוֹפָר בְּהַר אֶפְרָיִם..." (שם 27), ומסתבר שהכוונה היא להר אפרים שבעבר במזרחי של הירדן.

ציון "הפסילים" שבסביבות הגלגל ככיוון בריחתו של אהוד, מלמד שהוא לא ברח מערבה אל אזור השומרון אלא מזרחה, מיריחו לכיוון הירדן. בכך הוא הטעה את המואבים, שוודאי ציפו שיברח בחזרה לארצו ואולי אף שלחו רודפים בעקבותיו בכיוון זה. אהוד חצה את הירדן מזרחה, פגש שם את חייליו המתנדבים שהמתינו לו וציפו לקריאתו, ותפס ביחד איתם את מעברות הירדן למואב. אהוד העריך נכונה את המהלך הטקטי שיבצעו המואבים לאחר רצח מלכם. במצב שכזה, כאשר המנהיג נהרג, לא יפתחו המואבים מיד בפעולות ענישה נרחבות בארץ בנימין, אלא ייסוגו תחילה לארץ מואב כדי להמליך מלך חדש ולהתארגן. המשך הסיפור מלמד שהערכה זו הייתה נכונה, הצבא המואבי באמת ניסה לחצות את הירדן מזרחה, בחזרה אל ארץ מואב, ונתקל במארבים שהציבו אנשיו של אהוד בסבך הצמחייה שעל הירדן.

אפשר שאהוד תקע בשופר וגייס אנשים מאנשי בנימין, אפרים ומנשה שבעבר הירדן המזרחי, אך סביר יותר שצבאו של אהוד נאסף כבר קודם לכן בעברו המזרחי של הירדן וחיכה לו שם. מכיוון שהמרד של אהוד היה מתוכנן לפרטי פרטים, כפי שעולה מהתכנון והביצוע המדוקדקים של הרצח והבריחה, סביר להניח שאהוד תכנן היטב גם את השלב האחרון של המערכה – חיסול הצבא המואבי. נראה שכוחות קטנים של אנשי בנימין ואפרים הסתננו אל עבר הירדן המזרחי במשך מספר ימים או שבועות בלי שהמואבים ישימו לב לכך, והמתינו לתקיעת השופר של אהוד במקומות מסתור בין ההרים. מספר הסיפור אינו מגלה זאת לקוראיו עד לאחר רצח עגלון כדי לשמור על גורם ההפתעה לא רק עבור האויב המואבי אלא גם עבור הקוראים.

"הר אפרים" מופיע גם בסיפור מלחמתו של גדעון במדיין (שופטים פרק ז). במהלך קרב הרדיפה שמנהל גדעון אחרי המדיינים הוא שולח שליחים להר אפרים כדי להזעיק אותם לעזרתו: "וּמַלְאָכִים שָׁלַח גִּדְעוֹן בְּכָל־הַר אֶפְרַיִם לֵאמֹר: רְדוּ לִקְרַאת מִדְיָן וְלִכְדוּ לָהֶם אֶת־הַמַּיִם עַד בֵּית בָּרָה וְאֶת־הַיַּרְדֵּן. וַיִּצָּעֵק כָּל־אִישׁ אֶפְרַיִם וַיִּלְכְּדוּ אֶת־הַמַּיִם עַד בֵּית בָּרָה וְאֶת־הַיַּרְדֵּן" (שופ' ז 24). כמו בסיפור על מרד אהוד, מטרת המהלך הצבאי היא הצבת מארבים בסבך שבגאון הירדן, כדי להפתיע את האויב בעודו מתאמץ לחצות את הנהר בתוך הזרם הסוחף, כאשר הוא מתקשה מאוד להגן על עצמו. וכמו בסיפור על אהוד, גם כאן הגאוגרפיה של המהלך נראית לא הגיונית אם מניחים שהר אפרים מצוי בין בית אל לשכם. המדיינים הנסוגים מאזור גבעת המורה לכיוון הירדן יגיעו אליו ויחצו אותו הרבה לפני שכוח צבאי שהוזעק אד-הוק יעשה את כל הדרך הארוכה ממרכז השומרון (ואפילו מצפונו) עד גאון הירדן. הפתרון המתבקש הוא שגם כאן מדובר על הר אפרים שבעבר הירדן המזרחי, ושבני אפרים שועטים מערבה אל הנהר, בעוד המדיינים ממהרים אליו מזרחה דרך עמק בית שאן במטרה לחצות אותו ולהימלט אל ההרים והמדבר. זיהוי זה הולם יותר גם את פשט הכתוב הגורס: "רְדוּ לִקְרַאת מִדְיָן...", שמשמעו: בואו מול המדיינים. בני אפרים אכן באים לעזרתו של גדעון, הורגים רבים מהמדיינים ולוכדים את שרי מדיין.

סיפור מקביל על התנגשות בין בני אפרים לבין שופט משבט מנשה, הוא הסיפור על יפתח הגלעדי ומלחמת האחים שפרצה בין אנשי הגלעד לאנשי אפרים אחרי ניצחונו של יפתח על בני עמון (שופטים פרק יב). הסיפור הזה נפתח בפסוק: "וַיִּצָּעֵק אִישׁ אֶפְרַיִם וַיַּעֲבֹר צָפוֹנָה..." (שופ' יב 1), שמשמעותו היא שאנשי אפרים ישבו בעבר הירדן המזרחי מדרום לשטחים של בני מנשה. המשך הסיפור מתאר את בני אפרים כפליטים: "...פְּלִיטֵי אֶפְרַיִם אַתֶּם, גִּלְעָד בְּתוֹךְ אֶפְרַיִם בְּתוֹךְ מְנַשֶּׁה" (שופ' יב 4), ולמעשה מחזק ומבהיר טענה זו. בעבר המערבי של הירדן יושבים בני אפרים בנחלתם ואין כל הצדקה לכנות אותם פליטים, אך בעבר הירדן המזרחי הם יושבים על אדמות שהגלעדים רואים כשלהם. המאבק הטריטוריאלי על אדמות אלו מגיע לשיאו בסיפורי יפתח, כאשר הגלעדים מנצלים את ההזדמנות והורגים בבני אפרים שבעבר הירדן המזרחי. הם אינם מסתפקים בניצחון צבאי על הכוח שהתגרה בהם, אלא מציבים משמרות על מעברות הירדן מערבה, וכאשר פליטי אפרים מנסים לברוח אל ארץ אפרים המערבית, הם תופסים ושוחטים אותם שם. סופו של הסיפור נראה כטיהור אתני ולא כניצחון במלחמה.

לסיכום,  בעבר הירדן המזרחי שכנו בני שבט אפרים לצידם של בני שבט מנשה. התיישבות זו נתפסה בעיני הגלעדים כפלישה לשטח שלהם והם ניסו לדחוק את רגלי בני אפרים מהשטח. במקביל, הטענות החוזרות ונשנות של בני אפרים כלפי מנהיגים משבט מנשה מלמדות על סכסוך ארוך בין שני שבטים אלו, בעיקר באזורי ההתיישבות שבעבר הירדן המזרחי. גדעון, שופט מעבר הירדן המערבי, התמודד עם הפרובוקציה האפרימית באמצעים דיפלומטיים, אולי מפני שהמאבק הטריטוריאלי לא נגע באופן ישיר בו ובבני משפחתו. יפתח, לעומת זאת, הגיב לעלבון בחוסר סובלנות וניצל את ההזדמנות כדי לחסל את ההתיישבות של בני אפרים בעבר הירדן המזרחי. נראה שאירועים אלו התרחשו עוד לפני כינון המלוכה, ולכן לא נשתמרו במקרא עדויות מפורשות להתיישבות שבט אפרים בעבר הירדן המזרחי. בכל זאת שרדו מספר רמזים לכך בספרי שופטים ושמואל.

אנשים מהר אפרים

* אלקנה אביו של שמואל - לפי שמואל א, פרק א, פסוק 1
* שבע בן בכרי אשר השתייך לשבט בנימין - לפי ספר שמואל ב', פרק כ', פסוק כ"א

הערות שוליים
------------

1. ↑  זיהוי האתרים על פי: יהודה אליצור ויהודה קיל, **אטלס דעת מקרא**, עמ' 251-250.
2. ↑  Gabriel Barzilai, The Rebellion of Ehud ben-Gera and the Location of Mount Ephraim East of the Jordan River (Hebrew), **The Giv'at Washinton Research Journal**, 2019-01-01