recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מרכז מילמן** מתמחה באבחון ובטיפול בילדים עם הפרעה התפתחותית על רצף האוטיזם. המרכז הוקם בחיפה על ידי עמותת הורים בראשית שנות ה-80.

מרכז מילמן מפעיל שתי שלוחות טיפוליות ומעון יום שיקומי לילדים (מתחת לגיל שלוש) בחיפה ושלוחה טיפולית בעיר כרמיאל. המרכז מציע אפשרויות טיפוליות נוספות כמו טיפולים פרטיים, מועדונית ומפגשי חונכות.

פעילות המרכז ממומנת על ידי משרד הבריאות, משרד הרווחה, השתתפות ההורים, תרומות והרשויות המקומיות.

היסטוריה
--------

מרכז מילמן הוקם בחיפה על ידי עמותת הורים בראשית שנות ה-80 (בעבר עמותת 'נצר' וכיום עמותת 'מרכז מילמן ע"ר'). הייתה זו יוזמה משותפת של הורים ואנשי מקצוע מהתחנה הפסיכולוגית-התפתחותית של משרד הבריאות בחיפה.
היוזמות, מרים בן-אהרן ודר' חנה קמינר, ראו את הצורך בהקמת מסגרות טיפול ייחודיות לילדים ובוגרים על ספקטרום האוטיזם.

בזכות פועלן ותרומת משפחת מילמן ומשפחת גורדוס, הקימה העמותה מרכזי טיפול ואבחון ונתנה טיפולים גם בתוך גני תקשורת, מעונות יום שיקומיים, מועדוניות לנוער ובית לחיים.

העמותה פועלת להכרה ומתן מענה לצרכים הטיפוליים הייחודיים לאנשים על הקשת האוטיסטית. מסגרות טיפול ושיטות טיפוליות רבות הנהוגות כיום בארץ צמחו ממנה (כמו טיפולי הורה-ילד, טב"מ בגנים, צוותים רב-מקצועיים ועוד).

העמותה מתנהלת כדירקטוריון של מרכז מילמן. ההורים פועלים בעמותה כחברי עמותה, כחברי ועדת הביקורת וכחברי ועד, המורכב מהורים ונציגי ציבור.

פעילות
------

מרכז מילמן מקיים קשרים ארוכי שנים עם אוניברסיטת חיפה, הטכניון ואוניברסיטאות נוספות ברחבי הארץ. מתקיימים שיתופי פעולה סביב מחקרים בתחומי התפתחות הילד, אוטיזם, טיפולי הורה ילד, ריפוי בעיסוק, קלינאות תקשורת ועוד. מרכז מילמן מהווה מקום הכשרה למקצועות הפרא-רפואיים ומקום להתמחות בתחומי הפסיכולוגיה השונים.

המודל הטיפולי
-------------

המרכז עובד במודל טיפולי ייחודי מסוגו המושתת על תפיסה פסיכולוגית-התפתחותית הרואה את ההורים כדמויות המשמעותיות ביותר בחיי הילד לאורך מעגל החיים. הורי הילדים שותפים פעילים בטיפול ומקבלים ייעוץ והכוונה מאנשי הצוות ושיחות הדרכה מפסיכולוגים ועובדים סוציאליים.

הטיפול במרכז מילמן מתאפיין בעבודת צוות רב מקצועי הכולל: רפואה התפתחותית, פסיכולוגיה, עבודה סוציאלית, קלינאות תקשורת, ריפוי בעיסוק, טיפולים בהבעה וביצירה, פיזיותרפיה וטיפול באמצעות בעלי חיים.

יחידת האבחון
------------

המרכז מתמחה באבחון הפרעות בהתפתחות תקשורתית בספקטרום האוטיסטי, ובמתן המלצות להורים ולגורמים מקצועיים בקהילה לגבי תוכניות טיפוליות מתאימות לילד בגיל הרך.

יחידת האבחון של המרכז מורכבת מצוות רב מקצועי בכיר הכולל: רופאה התפתחותית, פסיכולוגית התפתחותית, קלינאית תקשורת ומרפאה בעיסוק. פניה של הורים לאבחון של ילדם יכולה להיעשות באמצעות מרכז התפתחותי, רופא ילדים, שרות פסיכולוגי-חינוכי או פניה עצמית.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מרכז מילמן
* מרכז מילמן, באתר גיידסטאר (משרד המשפטים)
* מרכז מילמן, באתר כל זכות
* מרכז מילמן, באתר קשר
**נשפון דאובנטון** (שם מדעי: *Myotis daubentonii*) הוא מין של עטלף במשפחת נשפוניים המצוי במגוון אזורים באירופה ואסיה מבריטניה עד ליפן. הוא קרוי ע"ש החוקר "לואיס דאובנטון" (Louis-Jean-Marie Daubenton).

זהו עטלף המגיע לאורך 45-55 מ"מ, מוטת כנפיים של 240-275 מ"מ ולמשקל של 7-15 גרם. עטלף זה בעל פרווה חומה, ראש גדול עם אוזניים ורודות גדולות וכנפיים ארוכות ושחורות. השפתיים ורודות וקטנות ובתוכם שיניים חדות. העטלף יכול לחיות 22 שנה בטבע.

העטלפים נחים במשך היום במערות ויוצאים כשהשמש שוקעת. הם חיים במגוון בתי גידול כולל מדבריים, אך בעיקר באזורים הסמוכים לנהרות או לקניונים. העטלפים עפים מעל הנהר או הקניון וחוטפים חרקים העפים מעל הנהר או חרקים שנפלו למים. הם תופסים עשים, יתושים, בריומים וזבובים בעזרת קרום הכנף שלהם או בעזרת טופרי רגליהם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נשפון דאובנטון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  נשפון דאובנטון באתר הרשימה האדומה של IUCN
**ברוך ויסמן** (ביידיש: **ברוך װײַסמאַן**; 10 באוגוסט 1887 – 1966) היה סופר יידי ועברי.

קורות חיים
----------

ויסמן נולד למשפחה ענייה בעיירה סלובשנה בווהלין שבאימפריה הרוסית.

בשנות העשרה של המאה ה-20 הוא עבד בתור מורה לעברית בבית ספר יהודיים בבסרביה. בין השנים 1917–1919 הוא התגורר באודסה, שם הכיר את אחד העם וחיים נחמן ביאליק. ב-1919 הוא ניסה לעלות לארץ ישראל באופן בלתי-לגאלי דרך-רומניה, אך מתוך חשש כי משפחתו לא תקבל אישור לצאת גם כן נאלץ לוותר על הרעיון.

בשנות העשרים הוא עבר לקייב, שם היה מורה בבתי ספר יהודיים. עם הזמן הוא נהיה תומך נלהב של השלטון הסובייטי, הוא פרסם בעיתונות יידית של ברית המועצות, בין היתר בדער עמעס. ב-1933 הוא עבר עם משפחתו לבירוביג'ן, שם לימד במכון פדגוגי ופרסם בביראבידזשאנער שטערן. באמצע השני של שנות השלושים הוא חזר לקייב, פרסם בשטערן, בתקופה זו החלה אכזבתו מרעיונות הקומוניזם בעקבות גל הטיהורים של 1937–1938.

בתקופת מלחמת העולם השנייה הוא התפנה לאזור נהר הוולגה וסיביר. לאחר המלחמה חזר לקייב, עבד במרכז לחקר יידיש, ספרותה ופולקלור יהודי שהיה חלק מאקדמיה למדעים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, כמו כן פרסם בעיתון היידי שיצא לאור במוסקבה אייניקייט.

בסוף שנות הארבעים עם הקמת מדינת ישראל והתגברות האנטישמיות בברית המועצות ויסמן חזר אל הדת ובכך סיים את התהליך של בחינה עצמית של ערכיו שהחל עם טיהורים בשנות השלושים והתגבר עם אירועי השואה.

בין 1952–1956 הוא ערך יומן אישי בעברית, החל מסוף 1955 הוא החלו להגיע לארץ בדרך לא-דרך ולהתפרסם בעיתון דבר תחת כותרת **אל אחי במדינת ישראל** ללא ציון שם המחבר (שמו פורסם כשנה לאחר מותו). ב-1957 הוא נעצר באשמת פעילות אנטי-סובייטית ונשפט לחמש שנים, אך ושוחרר בסופו של דבר לאחר שלוש שנים בכלא ב-1960.

ויסמן נפטר בשנת 1966 בבויארקה.

ב-1973 פורסם ספר **יומן מחתרת עברי מברית המועצות :איגרות "אל אחי במדינת ישראל"** בהוצאת ספרים מסדה.

קישורים חיצוניים
----------------

* ברוך ויסמן, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007304416305171
* VIAF: 299202112
* WorldCat (עם VIAF): 299202112

 |
**אלאוטריו סאנצ'ס רודריגס** (**Eleuterio Sánchez Rodríguez**; נולד ב-15 באפריל 1942, מוכר גם בכינויו "El Lute" - אל לוּטֵה), פושע עבר מפורסם ביותר בספרד וסופר בהווה.

חייו
----

אלאוטריו סאנצ'ס נולד בסלמנקה שבמערב ספרד למשפחה ענייה קשת-יום, בזמן שאביו היה בכלא.

סאנצ'ס נידון ל-6 חודשי מאסר בעוון גנבתן של שתי תרנגולות. זמן קצר לאחר מכן, לאחר שסיים לרצות את עונשו ובגלל עברו הפלילי, נגזר עליו ב-1965 עונש מוות בגין שוד חנות תכשיטים במדריד שבמהלכה נרצח המאבטח. סאנצ'ס טען כי אינו אשם ברצח אלא היה "שעיר לעזאזל" שנוח להאשימו בהתחשב בעברו הפלילי וברקע הסוציו-אקונומי הנמוך שלו. עונשו הומתק לתקופת מאסר של שלושים שנה בכלא צבאי. כל אותה עת המשיך סאנצ'ס לטעון לחפותו ונלחם בכול מאודו נגד הרשעתו זו.
נמלט מספר פעמים מהכלא ונודע ברחבי ספרד כ"פושע המבוקש ביותר".

למרות שנכנס לכלא כאיכר אנאלפבית, הוא לימד את עצמו קרוא וכתוב, התקדם ורכש תואר במשפטים, כתב מספר ספרים והמשיך במאבקו חסר הפשרות כדי לטהר את שמו. ספרו פורסם בזמן שהותו בכלא תחת השם הספרדי "Camina o revienta" ובתרגום לעברית: "דלג הלאה או תמות". ב-20 ביוני 1981 הוא קיבל חנינה.

סאנצ'ס חי בעבר בטומארס, עיירה במחוז סביליה שבדרום ספרד, עם אשתו השנייה ושני ילדיה, חיים רגילים למדי אשר העידו כי ביקש להשאיר מאחוריו את התדמית העבריינית שדבקה בו.
ב-2006 התלוננה אשתו למשטרה בגין "יחסו הלא תקין" כלפיה והביאה למעצרו. לאחר זמן מה, הוא שוחרר.

סיפורו של סאנצ'ס בתרבות הפופולרית
---------------------------------

ב-1979 סיפורו של אלאוטריו סאנצ'ס היווה השראה ונושא אחד השירים, שהפך ללהיט, של להקת בוני אם. 

סיפורו היווה מקור השראה גם לשני סרטים בבימויו של ויסנטה ארנדה: הראשון, סדרה שמנתה שלושה פרקים תחת השם "El Lute: Camina o revienta" שנעשתה ב-1987 והשני, "El Lute II: Mañana seré libre" שנעשה ב-1988. אימנול אריאס גילם את דמותו של סאנצ'ס.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1067856
* GND: 11860533X
* ISNI: 0000 0000 6635 8436
* LCCN: n80067255
* NTA: 238948226
* SUDOC: 253987490
* VIAF: 5723603
* WorldCat: lccn-n80067255

 |
**אלאן אבֶּל** (באנגלית: **Alan Abel** ‏ 6 בדצמבר 1928 - 25 באפריל 2020) היה
מתופף ונגן כלי הקשה אחרים, מחנך למוזיקה וממציא כלי נגינה. הוא היה נגן עמית ראשי בכלי ההקשה בתזמורת פילדלפיה משנת 1959 עד פרישתו בשנת 1997. רבים רואים בו את המורה החשוב ביותר לכלי הקשה במחצית השנייה של המאה ה-20; הוא לימד בטמפל יוניברסיטי משנת 1972. המצאותיו של אבל כוללות כמה משולשים מיוחדים במינם המקובלים מאוד בשימוש וכן לתוף בס, המאפשר לתלות את הכלי באמצעות גומיות.

ביוגרפיה
--------

### ילדות ולימודים

אבל נולד בהובארט, אינדיאנה בשנת 1928. בגיל שבע, התחיל ללמוד נגינה בכלי הקשה. הוא למד אצל קלארנס קרלסון בבית הספר רוי נאפ ואחר, מ-1947 עד 1951, אצל האסקל האר וויליאם סטריט בבית הספר איסטמן למוזיקה, שם סיים בתואר לביצוע וניגן במשרה חלקית עם התזמורת הפילהרמונית של רוצ'סטר.

### קריירה

אחרי גיוס לצבא ונגינה עם תזמורת חיל האוויר של ארצות הברית בשנים 1951–1953, ניגן עם הפילהרמונית של אוקלהומה סיטי מ-1953 עד 1959. ב-1959 היה לחבר בתזמורת פילדלפיה ושם נשאר עד תום הקריירה שלו בשנת 1997. בשנת 1972 התמנה לנגן עמית ראשי בכלי הקשה.

בשנת 1998 צורף ל"היכל התהילה של אגודת אמנויות ההקשה". ב-2012, הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד במוזיקה מאת הקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד.

אבל לימד גם באוניברסיטת רטגרס, אוניברסיטת רווואן ואוניברסיטת טמפל.

#### כלי נגינה

לקודמו של אבל בתזמורת פילדלפיה, ג'יימס ולריו, היה משולש בנוי לפי הזמנה, שעמיתיו למקצוע חמדו. אחרי שהמשולש היה בהשאלה אצל אבל במשך שנתיים, הוא המציא דרך לשחזור הצליל הייחודי שלו ויצר את "המשולש של אלאן אבל", העושה שימוש במטיל של פליז מצופה כרום.
 ייחודו של המשולש בצליל העילי העשיר שלו.

אבל המציא גם את המתלה לתוף בס בתחילת שנות ה-60', וייצר אותו בעצמו עד 2013, אז העביר את הייצור לאנדרו רימר, שסיפק קודם לכן את התופים. במתקן זה תלוי תוף הבס על טבעת מסתובבת. מתלה תוף הבס נמצא בשימוש ברוב התזמורות הסימפוניות בארצות הברית, ויצרני תופים רבים ברחבי העולם מעתיקים את הרעיון ומחקים אותו.

מותו
----

אבל מת ב-25 באפריל 2020, מסיבוכים של קוביד-19.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלאן אבל** בוויקישיתוף

* אלאן אבל, באתר AllMusic (באנגלית)
* אלאן אבל, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אלאן אבל, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלאן אבל, כלי הקשה
2. ↑  לארי האפמן, רשימת נגנים בתזמורת פילדלפיה, הוצאת מורשת סטוקובסקי
3. ↑  סטיבן ברנהארט, גוגל בוקס: "נגני כלי הקשה: מילון ביוגרפי", הוצאת גרינווד פרס, 2000 isbn=9780313296277, עמ' 5
4. ↑  דוקטור למוזיקה לשם כבוד, הקונסרבטוריון של ניו אינגלנד
5. ↑  סוזאן לואיס, "אמן כלי הקשה מטפח את הדור הבא" 17 ביוני 2014
6. ↑  טרי או'מאהוני, היכל התהילה של אגודת אמני ההקשה: "אלאן אבל" 29 במרץ 2015
7. ↑  [ גוגל בוקס, גווידו פאקין, Le percussioni
הוצאת EDT srl, 2000, isbn=9788870632514, עמ' 133] (באיטלקית)
8. ↑  ג'ורנל קרינברידג'25 באפריל 2020
9. ↑  אינקוויירר, פיטר דוברין, הספד: אלאן אבל, בן 91, מתזמורת פילדלפיה, היה "אחד מגדולי נגני כלי ההקשה התזמורתיים" 27 באפריל 2020

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2018054341
* MusicBrainz: 66f0c00a-e336-4e3c-90cc-a4dec81c29e5
* VIAF: 3507153775051761550002
* WorldCat: lccn-n2018054341

 |
**אלאוטרורניס** (שם מדעי: *Eleutherornis*) הוא סוג נכחד של עוף נכחד ממשפחת הפורוסרקוסיים, אשר התקיים במשך האאוקן שלפני 43.5 עד 41.2 מיליון שנה מזמננו באירופה. המאובנים שלו התגלו בצרפת, סמוך לעיר ליון ובשווייץ בזולותורן ותוארו למדע ב-1940 בידי החוקר שוואב. הסוג הכיל מין בודד - *Eleutherornis cotei*, אשר בעבר נחשב שויך לסוג דיאטרימה.

עוף זה היה קטן יחסית, אך עדיין התיימר לגובה 1.5 מטר ולמשקל של 30 עד 60 ק"ג והיה פרימיטיבי יחסית לבני קבוצתו, וקרוב לפסילופטרוס. הוא היה בעל מבנה עצם כסל דחוסה בעלת דוקרנים לאורכה ומבנה האגן היה קרוב לעמוד השדרה, מה שמנע מבעליו לרוץ במהירות כמו קרוביו המאוחרים. ככל הנראה היה חי ביערות וניזון מטרף איטי או מנבלות.

לצד הסוג *Lavocatavis* מצפון אפריקה (שיש מחלוקת על שייכותו למשפחה) הוא בין הפורוסרקוסים היחידים שהתקיימו מחוץ לאמריקה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלאוטרורניס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Alvarenga, Herculano M. F.; Höfling, Elizabeth (2003). "Systematic revision of the Phorusrhacidae (Aves: Ralliformes)". Papéis Avulsos de Zoologia. 43: 55–91. doi:10.1590/S0031-10492003000400001. ISSN 0031-1049.
**קיפודן חרטומני מערבי** (שם מדעי: *Zaglossus bruijni*) הוא מין של קיפודן נמלים, ואחד משלושה מינים בסוג קיפודן חרטומני שחיים בגינאה החדשה. קיפודן הנמלים החרטומני סווג לראשונה טקסונומית כ-*Tachyglossus bruijni*, ורק לאחר מכן הועבר לסוג קיפודן חרטומני.

תיאור ותפוצה
------------

קיפודן הנמלים החרטומני חי בגינאה החדשה, בגבהים של בין 1,300 עד 4,000 מטרים מעל לגובה פני הים. הוא נפוץ מהמישורים הדרומיים עד לחוף הצפוני של גינאה החדשה. הוא חי בעיקר באזורי הטונדרה ההררית וביערות הרריים. בשונה מקיפודן הנמלים האוסטרלי, שניזון מנמלים וטרמיטים, קיפודן הנמלים החרטומני ניזון משלשולים. קיפודן הנמלים החרטומני גם גדול יותר מקיפודן הנמלים האוסטרלי, ומגיע למשקל של כ-16.5 ק"ג. גם החרטום ארוך יותר, ומתעקל כלפי מטה. פרוותו הארוכה כמעט שמסתירה לחלוטין את הקוצים. הוא נבדל משאר המינים בסוג קיפודן חרטומני במספר הציפורניים שברגליו: שלוש ציפורניים (לעיתים רחוקות ארבע). הוא המין הגדול ביותר במשפחה.

אנטומיה
-------

קיפודן הנמלים החרטומני שייך לסדרת יונקי הביב, שהמינים בה נבדלים משאר היונקים ביכולתם להטיל ביצים. למרות זאת, הם חולקים עם היונקים מאפיין חשוב משותף: הם מניקים את צאצאיהם בחלב. לקיפודן הנמלים החרטומני יש יכולת נדירה בקרב היונקים היבשתיים לחישה חשמלית, רק ארבעה מקרובי משפחתו המהווים את סדרת יונקי הביב כולה מחזיקים ביכולת זו.

מצב שימור
---------

קיפודן הנמלים החרטומני רשום כמין בסכנת הכחדה חמורה (מצב CR) על ידי ארגון IUCN, מכיוון שפעילות אנושית כמו ציד, אכלוס וכריתת יערות פגעו במספר הפרטים ממין זה ובתחום התפוצה שלו. בשרו של קיפודן הנמלים החרטומני נחשב למעדן, ולמרות שציד מסחרי נאסר על ידי חוק, ציד מסורתי הותר.

בינואר 2013, משלחת מצאה אוכלוסייה של קיפודן הנמלים החרטומני בהרי Foja, שנמצאים במחוז פפואה, אינדונזיה. לפי מחקר נוסף, ניתן להוכיח שאוכלוסייה של קיפודן הנמלים החרטומני הייתה קיימת גם בצפון-מערב אוסטרליה, לפחות עד תחילת המאה ה-20.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קיפודן חרטומני מערבי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* אורלי פיישטר, שובו של קיפודן הנמלים החרטומני, ראש גדול, פברואר 2013.

הערות שוליים
------------

1. ↑  קיפודן חרטומני מערבי באתר הרשימה האדומה של IUCN

| יונקי הביב |
| --- |
| ברווזניים |
| ברווזן | ברווזן |  |
| קיפודניים |
| קיפודן נמלים אוסטרלי | קיפודן נמלים אוסטרלי |
| קיפודן חרטומני | קיפודן חרטומני מערבי • קיפודן חרטומני אטנבורו • קיפודן חרטומני מזרחי |
**"בחזרה לתחתית"** היא סדרת טלוויזיה-דוקומנטרית המשודרת בערוץ 8 של חברת הטלוויזיה בכבלים הוט.

במהלך פרקי הסדרה, אשר מבוססת על התוכנית הבריטית "Back to the Floor", נשלחים מנכ"לים של חברות ישראליות לעבוד במשך שבוע במשרות הנמוכות בחברותיהם, במטרה לקבל נקודת-מבט שונה לגבי אופן ניהול החברה, למצוא מקומות בהם ניתן לשפר את דרכי החברה ולהרגיש את מצוקות ותלונות העובדים בעצמם. בין המשתתפים בתוכנית היו: לוי קושניר מנכ"ל תדיראן-אמפא, ליאור רביב סמנכ"ל רשת ישרוטל, הראל ויזל בעלי רשת האופנה פוקס, סבינה בירן מנכ"לית ישראייר, אבי בן חור מנכ"ל דיוטי פרי ג'יימס ריצ'רדסון, שלומי גבאי מנכ"ל איקאה ישראל, קני ברוזן מנכ"ל רשת ננדוס, דני וירון אנג'ל יו"ר ומנכ"ל מאפיות אנג'ל. הסדרה זכתה להצלחה, ביקורות חיוביות ולמועמדות לפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2006.

קישורים חיצוניים
----------------

* רותה קופפר, מנהלי כל העולם, לכו לעבוד, באתר הארץ, 12 בינואר 2006
* אורן פרסיקו, ‏המנכ"ל שתקע אותי, באתר גלובס, 15 בינואר 2006

הערות שוליים
------------

1. ↑  הערב בטלוויזיה / יום חמישי 12.1.06, באתר גלובס, 12 בינואר 2006
2. ↑  מצטלמים בתחתית, באתר הארץ, 1 בינואר 2006
3. ↑  רותה קופפר, 13 מועמדויות להוט בפרסי האקדמיה, באתר הארץ, 7 ביוני 2006
המונח "אויב העם" מפנה לכאן. לערך העוסק במחזה של איבסן, ראו אויב העם (מחזה).
**אויב הציבור** או **אויב העם** (בלטינית: **Hostis publicus** או **Hostis populi**) הוא מונח שמקורו במשפט הרומי. הכרזה על אדם נושא משרה ציבורית, אשר התנהגותו חרגה מכללי החוק באופן קיצוני ועקבי, כ"אויב העם" הייתה נתונה לסמכותו של הסנאט הרומי. כך למשל נהג הסנאט בנירון קיסר בשנת 68. בתקופת המהפכה הצרפתית נעשה שימוש תכוף במונח "אויב העם" (בצרפתית: ennemis du peuple) כדי להצדיק את שלטון הטרור.

בברית המועצות
-------------

במהלך מהפכת אוקטובר, מועצת הקומיסרים העממיים, שבראשה עמד לנין, קבעה כי בעלי הקרקעות, הבנקאים, הקוזאקים ובעלי בריתם הם אויבי העם. ב-28 בנובמבר 1917 פרסמה מועצת הקומיסרים צו שבו נקבע כי המפלגה הדמוקרטית החוקתית, אשר הייתה מפלגה ליברלית מובילה באימפריה הרוסית וכונתה קדטים, היא מפלגה של אויבי העם ומנהיגיה נאסרו בעילה זו. המונח אויב העם מוזכר אף בסעיף 131 של החוקה הסובייטית משנת 1936. בעת שלטונו של יוסיף סטלין, במהלך הטיהורים הגדולים, הוכרזו רבים כ"אויב העם" או "אויב מעמד הפועלים" בהתאם לסעיף 58 של החוק הפלילי של ברית המועצות משנת 1927. ניקולאי יז'וב, ראש המשטרה החשאית הסובייטית, הנ.ק.ו.ד. בתקופת הטיהורים הגדולים, פרסם מאמר תעמולה בעיתונות הסובייטית, בינואר 1937, בעת שהתנהלו משפטי מוסקבה ובו יצא כנגד אויבי העם, זמן קצר בטרם נגזר דינם של הנאשמים. יז'וב עצמו נאסר ב-10 באפריל 1939 כאויב העם המסוכן באופן קיצוני והוצא להורג ב-4 בפברואר 1940. האדם האחרון שהוכרז כאויב העם בהיסטוריה הסובייטית היה לברנטי בריה, אשר עמד בראש הנ.ק.ו.ד. משנת 1938. בריה נאסר ב-26 ביוני 1953 והוצא להורג בחודש דצמבר.

בנאום הסודי של חרושצ'וב, שבו עסק בפולחן האישיות של סטלין, הוא הצביע על סטלין כמקור הבלעדי למונח "אויב העם" בתרבות הסובייטית. בספר הלימוד "ההיסטוריה של המפלגה הקומוניסטית בברית המועצות" (1938), אשר היה הספר הנפוץ ביותר בתקופת שלטונו של סטלין וייצג נאמנה את האידאולוגיה הסטליניסטית, נכתב: "הממשלה הסובייטית הענישה ביד קשה את החלאות הטרוצקיסטיות זינובייביות כאויבי העם ובוגדים במולדת." המונח הוזכר לעיתים ב"פראבדה", הבולט בעיתונים הסובייטים, והפך לחלק מאוצר המילים הסובייטי בתקופת סטלין.

ברחבי העולם
-----------

המונח נמצא בשימוש עד היום במשטרים טוטליטריים. בשנת 2013 נעצר והוצא להורג צ'אנג סונג-טק, דמות מפתח במשטר הצפון קוריאני וגיסו של מנהיגה הקודם של קוריאה הצפונית, קים ג'ונג איל. לאחר שנעצר, הוא כונה בעיתונות הצפון קוריאנית "אויב העם".

בארצות הברית נהוג מאז שנות ה-30 המונח "אויב הציבור" (public enemy). אף שמקורו של המונח הוא במונח הרומי, משמעותו שונה במקצת. ה-FBI האמריקני עשה שימוש במונח לתיאור מנהיגי פשע מאורגן, או פושעים נמלטים, שהתנהגותם לאורך זמן נמצאה מזיקה לציבור. כך למשל כונה ג'ון דילינג'ר.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Konstantin Asmolov, Fall of Jang Sung-taek. Putting the lid on the matter, ‏19 בדצמבר 2013 (באנגלית)
**אדולף הויזינגר** (בגרמנית: **Adolf Heusinger**;‏ 4 באוגוסט 1897 Wilm Hosenfeld 30 בנובמבר 1982) היה גנרל גרמני בזמן מלחמת העולם השנייה, לאחר המלחמה הוא שירת כמפקח הכללי (מקביל לרמטכ"ל) הראשון של הבונדסוור.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

הויזינגר נולד בסקסוניה, גרמניה ב-4 באוגוסט 1897. הוא התגייס לצבא הגרמני בשנת 1915 והצטרף לרגימנט הרגלים ה-96 (תורינגיה), בשנת 1916 הוא קיבל את דרגות הקצונה שלו. הויזינגר נלחם במלחמת העולם הראשונה ונלחם בקרב ורדן וקרב פשנדל, הוא נפל בשבי הבריטי ב-17 ביולי 1917.

אחרי המלחמה ושחרורו מהשבי הויזינגר חזר לגרמניה והצטרף לרייכסוור, צבאה המצומצם של גרמניה. הויזינגר שירת בתפקידי פיקוד ומטה שונים, בשנת 1925 הוא קודם לדרגת אובר-לויטננט ובשנת 1932 לדרגת האופטמן. הצטרף למשרד החיילים, המטה הכללי הסודי של גרמניה בשנת 1931.

הויזינגר שירת במשרד החיילים עד אוגוסט 1934, הוא מילא תפקיד פיקוד שונים ומונה לקצין המבצעים הראשי של הדיוויזיה ה-11 באוקטובר 1935, קודם לדרגת מיור בשנת 1936. הויזינגר הצטרף ל-OKH, המפקדה העליונה של צבא היבשה באוגוסט 1937, וקודם לדרגת אוברסט-לויטננט באפריל 1939.

### מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הויזינגר לקח חלק בתכנון המבצעים הצבאיים הקרקעים בפולין, צרפת וארצות השפלה. הוא קודם לדרגת אוברסט ב-1 באוגוסט 1940 ומונה לקצין המבצעים הראשי של ה-OKH באוקטובר 1940.

עם פתיחת מבצע ברברוסה ה-OKH הפך אחראי לתכנון המבצעים הצבאיים בחזית המזרחית בעוד שה-OKW היה אחראי על המבצעים בשאר החזיתות. הויזינגר קודם לדרגת גנרל-מיור ב-1 בינואר 1942 ולגנרל-לויטננט ב-1 בינואר 1943.

אחרי שראש המטה של ה-OKH גנרל-אוברסט קורט צייטצלר נאלץ לפרוש מתפקידו מחמת בעיות בריאות ב-10 ביוני 1944, הויזינגר ירש אותו באופן זמני, הוא היה נוכח במפקדתו של היטלר ב-20 ביולי 1944 בשעה שהפצצה שטמן קלאוס פון שטאופנברג התפוצצה, הויזינגר נפצע בפיצוץ ואושפז בבית חולים.

הויזינגר נעצר על ידי הגסטפו בחשד שהוא היה מעורב בקשר העשרים ביולי, אף שהוא קיים מגע מסוים עם הקושרים לא נמצאו ראיות מספיקות כדי לקשור אותו לקושרים והוא שוחרר באוקטובר 1944. הויזינגר לא חזר לשירות פעיל והועבר לכוחות המילואים, הוא חזר לשירות פעיל ב-25 במרץ 1945 כאחראי המיפוי של הוורמאכט, נפל בשבי בעלות הברית המערביות במאי 1945.

### אחרי המלחמה

הויזינגר העיד במשפטי נירנברג ושוחרר משביו בשנת 1947, הוא התמנה ליועץ ביטחון של קנצלר גרמניה המערבית קונראד אדנאואר בשנת 1950, כן שירת במשרד ההגנה הגרמני תחת השר תאודור בלנק.

עם חימושה מחדש של גרמניה והקמת הבונדסוור בשנת 1955 הוחזר הויזינגר לשירות פעיל. הוא התמנה למפקח הכללי הראשון של הבונדסוור בשנת 1957 ושירת בתפקיד זה עד מינויו ליושב ראש הוועדה צבאית של נאט"ו באפריל 1961. פרש מן השירות בשנת 1964.

הויזינגר נפטר בקלן בשנת 1982.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אדולף הויזינגר** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007279073705171
* BnF: cb15527068f (data)
* GND: 118550519
* ISNI: 0000 0001 1480 1544
* LCCN: n50079104
* NKC: osa2017968288
* NLG: 234874
* NTA: 070038244
* SNAC: w6bz64k4
* SUDOC: 080532713
* Trove: 858862
* VcBA: 495/150033
* VIAF: 112051184
* WorldCat: lccn-n50079104

 |
ילצין בשנת 1991.
**השבעה הראשונה של בוריס ילצין** למשרת הנשיא הראשון של רוסיה התקיימה ביום רביעי, 10 ביולי 1991. הטקס נערך בארמון הקרמלין הממלכתי והוא ארך כשלושים דקות. היה זה טקס ההשבעה הראשון בהיסטוריה של טקסי ההשבעה לנשיאות רוסיה.

רקע
---

|  |  |
| --- | --- |
|  |  ראו גם – **הבחירות לנשיאות רוסיה 1991** |

כתוצאה ממשאל עם ארצי על כינון משרת נשיא רוסיה, נערכו הבחירות לנשיאות. בוריס ילצין ניצח בבחירות וזכה ליותר מ-58% מהקולות. הוא נכנס לתפקיד חודש לאחר הבחירות.

אירועי ההשבעה
-------------

בשנת 1991 נשיא רוסיה, כמו בארצות הברית, נבחר יחד עם סגן הנשיא. עם זאת, בניגוד למסורת האמריקאית, סגן הנשיא אלכסנדר רוצקוי לא הושבע, אלא נכח בטקס כאורח.

### הטקס

בוריס ילצין הוזמן לדוכן השבועה. ילצין נשבע את שבועת הנשיא תוך הצמדת יד ימין על ליבו, במקביל, עותקים של החוקה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הרוסית וברית המועצות, כמו גם הצהרת ריבונות המדינה של רוסיה הונחו מולו. לאחר שנשבעו, התזמורת הנשיאותית התחילה לנגן את ההמנון הרוסי.

לאחר השלמת ההמנון הלאומי ניגש בוריס ילצין לשולחן שמאחוריו ישב רוסלן חסבולטוב. בישיבה לשולחן ילצין וחסבולאטוב הקשיבו לנאומו של פטריארך מוסקבה ורוסיה כולה אלכסיי השני. לאחר נאום הפטריארך, נשא בוריס ילצין את נאומו הראשון כנשיא רוסיה ואז נשא נאום ברכה, נשיא ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב.

### השבועה

בניגוד לטקסי ההשבעה שלאחר מכן, בוריס ילצין הקריא שבועה נוספת.

> 
> אני נשבע למלא את סמכויותיו של נשיא הרפובליקה הסובייטית הרוסית הסוציאליסטית לשמור על החוקה והחוקים של הרפובליקה, להגן על ריבונותה, לכבד ולהגן על זכויות וחירויות האדם והאזרח, זכות העמים של הרפובליקה הסובייטית הרוסית הסוציאליסטית ולמלא במצפון את המשמימות שהופקדו על ידי העם.
> 
> 
> 
>

הערות שוליים
------------

1. ↑  The plot of the first inauguration of Boris Yeltsin (1991)
2. ↑  All the inauguration of Russian presidents
**אדולף הורוויץ** (בגרמנית: **Adolf Hurwitz**;‏ 26 במרץ 1859 - 18 בנובמבר 1919) היה מתמטיקאי יהודי גרמני שעסק בתחומים רבים, ביניהם אנליזה מרוכבת, אלגברה, תורת המספרים.

תולדות חייו
-----------

הורוויץ נולד בעיר הילדסהיים למשפחה יהודית. אביו, סלומון הורוויץ (Salomon Hurwitz), היה סוחר. אמו, אליס לבית ורטהיימר (Elise Wertheime), נפטרה כשהיה בן 3. בשנת 1868 החל ללמוד בבית הספר, שם לימד אותו מתמטיקה הרמן שוברט, שמאוחר יותר המליץ לאביו לשלוח אותו לאוניברסיטה. אביו לא יכל לממן את לימודיו, אך הורוויץ זכה למימון על ידי חבר אביו. הוא החל ללמוד באוניברסיטת מינכן בשנת 1877 בעודו בן 17. במהלך לימודי האקדמאיים הוא למד אצל מתמטיקאים גדולים, ביניהם ארנסט קומר וקארל ויירשטראס. במהלך לימודיו למד יחד עם פליקס קליין, ואת עבודת הדוקטורט שלו עשה בהשגחתו באוניברסיטת לייפציג. בשנת 1881 סיים את עבודת הדוקטורט, שכותרתה "פונקציות אליפטיות מודולריות" (Elliptic modular function).

בשנת 1884 התמנה הורוויץ לפרופסור באוניברסיטת קניגסברג. בשנת 1892 הפך לפרופסור במכון הטכנולוגי של ציריך, שם נשאר עד סוף חייו. 

בשנת 1884 נישא הורוויץ לאידה סמואל (Ida Samuel), ולשניים היו שלושה ילדים.

לאורך כל שהותו בציריך, חווה הורוויץ בעיות בריאותיו רבות, ביניהן מיגרנות קשות. הוא נפטר בציריך ב-18 בנובמבר 1919.

תרומתו למתמטיקה
---------------

הורוויץ היה מומחה במשטחי רימן ועסק בעקומים אלגבריים, והגיע להישגים משמעותיים, כדוגמת משפט האוטומורפיזם של הורוויץ. נוסף על כך, הוא התעניין בתורת המספרים, ובתחום האלגברה התעניין בנוסחאות לסכומי ריבועים. באנליזה מרוכבת, הוכיח הורוויץ את משפט הורוויץ בדבר התכנסות במידה שווה של סדרת פונקציות.

ראו גם
------

* משפט הורוויץ (אלגברה)
* משפט הורוויץ (אנליזה מרוכבת)
* משפט האוטומורפיזם של הורוויץ
* משטח הורוויץ
* נוסחת רימן-הורוויץ

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדולף הורוויץ** בוויקישיתוף

* אדולף הורוויץ, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* אדולף הורוויץ, באתר MacTutor (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007274071105171
* BIBSYS: 90103416
* BnF: cb122988103 (data)
* CiNii: DA01178700
* GND: 119045141
* HDS: 031399
* ICCU: TO0V256536
* ISNI: 0000 0001 1069 1210
* LCCN: n85133926
* LNB: 000305489
* MGP: 7413
* NDL: 00468703
* NKC: jn20010601120
* NLA: 35868428
* NTA: 068241933
* RERO: 02-A003391747
* SELIBR: 223771
* SNAC: w65m8x9t
* SUDOC: 031849253
* Trove: 1123436
* VIAF: 68994132
* WorldCat: lccn-n85133926

 |
**אדולף איבון** (בצרפתית: **Adolphe Yvon**;‏ 1817–1893) היה צייר צרפתי, הידוע בציורי מלחמות נפוליאון. איבון למד אצל פול דלארוש, עלה לתהילה במהלך האימפריה השנייה, וסיים את הקריירה שלו כמורה.

קריירה
------

זמן קצר לאחר תום מלחמת קרים בספטמבר 1855, הוזמן איבון על ידי ממשלת צרפת לצייר תמונה גדולה של לכידת המבצר בסבסטופול. הוא הפליג לחצי האי קרים ב־19 בפברואר 1856, שם בילה שישה שבועות ביצירת תיק רישומים וכן ביקר בשדה הקרב של אינקרמן.

בשנת 1857 הוצג בסלון של פריז הציור הגמור "לכידת המבצר של מלקוף 8 בספטמבר 1855", ושנתיים לאחר מכן הוצגו "נקיק מלקוף" ו"לה קורטיין דה מלקוף". "לכידת המבצר" הייתה יצירה בגודל 6 מטר על 9 מטרים וייצגה את הרגע בו נלכד המבצר בסביבות אחר הצהריים של יום הקרב.

בשנים שלאחר מכן החל הקיסר נפוליאון השלישי להעריץ את סצינות הקרב שלו. באופן טבעי הוא האדיר את הקטל בקרבות של נפוליאון הראשון.

איבון הפך לקצין של לגיון הכבוד בשנת 1867, וצייר את דיוקנו של נפוליאון השלישי בשנה שלאחר מכן .

איבון היה ידוע כמורה מוביל לציור בבית הספר לאמנויות יפות בשנים 1863–1883. כמה ציירים אמריקאים קיבלו ממנו הדרכה, בניהם כריסטיאן שוסלה, אלפרד וורדסוורת תומפסון, ויליאם סרטין וג'וליאן אלדן וייר. האחרון לקח שיעורי ציור חיים אחר הצהריים אצל איבון החל בסתיו 1874.

בשנת 1881 מונה אדולף איבון לפרופסור לשרטוט באקול פוליטכניק 12, ועבד שם עד שנת 1887, ופרש ממנו בגלל מגבלת הגיל. הפדגוגיה של איבון התבססה על חזרה לציור פשוט, על התבוננות בטבע. "איבון רצה לתת לתלמידים את ההבנה של האנטומיה האנושית שלדעתו חיונית לציירים. כדי להראות להם את התועלת בלימוד, הוא היה מקבץ אותם סביבו, ומשרטט על קרטון שהוצב בפינת החדר בכמה קווים פשוטים תוך מספר דקות, רישום של הדומן. הוא היה מלווה כל קו בהסבר הנוגע לפרופורציות של גוף האדם כמו גם לזוויות השונות שנקבעות על ידי התנועות.

הוא גם חשב שמועיל לתת להקנות להם כמה מושגים לגבי האנטומיה של הסוס. המטרה שהציב הייתה ללמד אותם, על ידי מספר קטן של קווים מקדימים, כיצד לצייר במהירות רישומים מהחיים."

איבון קבע את הנושא לרישומי הקומפוזיציה לתלמידיו, למשל, "רצח יוליוס קיסר", ופירט כיצד לעשות זאת: "קיסר מכסה את ראשו בטוגה... הוא מועבר לרגלי הפסל של פומפיוס, שנשטף בדמו."

אלכסנדר סטיוארט, האספן האמריקני, ביקש מאיבון לצייר את הפיוס בין הצפון והדרום (ציור שאבד) בשנת 1870, וכן את ״הגאונות של אמריקה״ (1858, 1870). דיוקנו של הנשיא קרנוט (1888) שהוצג בתערוכה הקולומביאנית העולמית.

גלריה
-----

* הגאונות של אמריקה הגאונות של אמריקה
* נפוליאון השלישי נפוליאון השלישי
* כיבוש המבצר כיבוש המבצר
* הנסיגה מרוסיה הנסיגה מרוסיה
* פרדידנד בארוט פרדידנד בארוט
* הקרב באפטוריה הקרב באפטוריה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדולף איבון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Harrington, Peter, "Painting the Crimean War", *Military Illustrated* No. 109, June 1997, p. 32-33.
2. ↑  Delperier, Louis, "Yvon, Le dernier des classiques", *Uniformes*, No. 68, July–August 1982, pp. 12-18.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb149672749 (data)
* GND: 117591998
* ISNI: 0000 0000 6661 4196
* LCCN: nr91031266
* RKD: 86024
* SNAC: w6qq0txm
* SUDOC: 158884744
* ULAN: 500023585
* VIAF: 29803746
* WorldCat: lccn-nr91031266

 |
**ישעיהו** (**שַייקֶה**) **וַינברג** (14 ביולי 1918 – 1 בינואר 2000) היה מנהל ישראלי שעמד בראש התיאטרון הקאמרי, בית התפוצות ומוזיאון השואה האמריקאי.

ביוגרפיה
--------

ישעיהו וינברג נולד בוורשה שבפולין. אביו היה מייסד ומנהל הגימנסיה העברית המקומית בשנת 1916, אך בעקבות מלחמת העולם הראשונה עקרה המשפחה לגרמניה והתגוררה בפרנקפורט ומשנת 1927 בברלין. בשנת 1933 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב. וינברג החל ללמוד בגימנסיה בלפור, וכעבור שנה הצטרף לתנועת "השומר הצעיר" ונמנה ב-1929 עם מייסדי קיבוץ אילון. בשנים 1942–1946 שירת במסגרת הבריגדה היהודית וחיל הרגלים של הצבא הבריטי, בין היתר באיטליה, והשתתף בפעולות קבוצת "הנוקמים". בשובו לארץ שימש מזכיר קיבוץ מסילות ועסק בהדרכת חברות נוער של ניצולי השואה. בשנים 1935–1949 היה חבר ארגון "ההגנה".

בשנת 1956 עבר עם משפחתו לירושלים ומונה למנהל המרכז למיכון משרד ראש הממשלה. בשנים 1961–1975 שימש מנהל התיאטרון הקאמרי, ובשנים 1963–1977 היה חבר הנהלת המכון הבינלאומי לתיאטרון. בשנת 1970 הצטרף כמתנדב לצוות התכנון של בית התפוצות, ועמד בראשו בשנים 1976–1984. בשנים 1981–1985 היה חבר המועצה הציבורית לתרבות ואמנות בישראל.

כמנהל התיאטרון הקאמרי תמך בהעלת המחזה"מלכת האמבטיה" של חנוך לוין, למרות הביקורת הרבה על תוכן המחזה. 

בשנת 1985 מונתה רעייתו חנה (גרושתו של מנחם מאיר) לתפקיד בארצות הברית, ווינברג התלווה אליה בשליחותה. הוא שימש יועץ לתכנון המוזיאון היהודי של לוס אנג'לס (1985–1986), יועץ לתכנון המוזיאון למורשת יהודית בניו יורק (1985–1988), וליווה כיועץ את תכנון והקמת המוזיאון לתולדות ירושלים במגדל דוד (1984–1989), המוזיאון לתולדות יהודי פולין בוורשה והמוזיאון לתולדות יהודי גרמניה בברלין. בשנים 1988–1989 עמד בראש צוות ההקמה של מוזיאון השואה האמריקאי בוושינגטון, ולאחר הקמתו בשנת 1993 עמד בראשו עד לשנת 1996.

וינברג זכה בשנת 1999 בפרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה. בשנת 1994 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מההיברו יוניון קולג'.

נפטר לאחר שבץ ב-1 בינואר 2000, בתל אביב. הובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוץ אפק לצד אשתו חנה, שנפטרה עשר שנים לפניו.

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות חייו (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine) באתר חדשות מחלקה ראשונה
* מודעה על פטירתו בעיתון לוס אנג'לס טיימס (באנגלית)
* מודעה על פטירתו בעיתון הניו יורק טיימס (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר "Billiongraves"
2. ↑  יצחק בן-חורין, ישעיהו וינברג פורש מניהול "בית התפוצות", מעריב, 5 ביוני 1984
3. ↑  רם עברון, "שום תיאטרון לא יוכל להתעלם מנסיון ה'אמבטיה'", למרחב, 22 במאי 1970

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007573589005171
* BIBSYS: 90880461
* BnF: cb13340095f (data)
* GND: 188570519
* ISNI: 0000 0001 1570 3620
* LCCN: n95006854
* NTA: 14235855X
* SUDOC: 235428280
* VcBA: 495/300365
* VIAF: 51838160
* WorldCat: lccn-n95006854

 |
**אנטוניו צ'יפרה** (באיטלקית: Antonio Cifra,‏ 1584 - 2 באוקטובר 1629) היה מלחין איטלקי מן האסכולה הרומאית בתקופת הרנסאנס וראשית תקופת הבארוק. הוא היה מחשובי המלחינים בתקופת המעבר מסגנון הרנסאנס לזה של הבארוק וכתב מוזיקה בשני הניבים.

חייו
----

צ'יפרה נולד בטראצ'ינה. הוא למד אצל ג'ובאני ברנרדינו נאנינו בשנות ה-90' של המאה ה-16. משנת 1605 עד 1607 כיהן כמנהל מוזיקלי בסמינר הרומאי ומשנת 1608 עד 1609 החזיק באותה משרה בקולג' הגרמני ברומא. בשנת 1609 התמנה למאסטרו די קאפלה בבזיליקת הבית הקדוש בלורטו ובמשרה זו התמיד עד יומו האחרון. קשרי התרבות בין לורטו לרומא היו אמיצים (הואיל ולורטו הייתה אתר עלייה לרגל), וצ'יפרה קיים קשר מתמיד עם מלחינים ברומא במשך תקופה זו. סמוך לסוף חייו השתתף בכמה אירועי מוזיקה גדולים ברומא, ביניהם תפילת ערבית חגיגית בכנסיית פטרוס הקדוש, שבה ניצח על אחת המקהלות.

צ'יפרה היה מלחין פורה, שהוציא 45 מיצירותיו לאור, בהן מזמורי תהילים, מוטטים, תחינות, "סקרצי סאקרי", מיסות, מוטטים פוליכוראליים ושירי קודש, לצד מוזיקה חילונית הכוללות מדריגלים בצורות הא'קאפלה הרנסאנסית והקונצ'רטנטו הבארוקית.

מבחינה סגנונית, המוזיקה של צ'יפרה נעה בין מיסות בסגנון ג'ובאני פלסטרינה, תוך שימוש רב בהומופוניה (כרצון ועידת הקונטרה-רפורמציה של טרנטו, שדרשה לצמצם את השכלולים הפוליפוניים עד למינימום כדי לאפשר ביטוי ברור וצלול של הטקסט), ליצירות מתקדמות יותר בסגנון הוונציאני. הוא השתמש גם בטכניקת המונודיה, שלידתה בצפון איטליה, לכמה מן המדריגלים שלו לקול סולו. כמה מן המדריגלים שלו בסגנון קונצ'רטנטו דומים ולקנטטות קטנות ואפשר לראותם כמבשרי הפיתוח הזה, שהחל להופיע סמוך למועד מותו.

צ'יפרה היה גם אחד המלחינים המעטים מאוד שהושפעו מן הכרומטיות המופלגת של קרלו ג'זואלדו. אף כי צ'יפרה לא אימץ את הטכניקה ליצירות רבות, גם לא לזמן רב, הוא הוציא לאור ספר מדריגלים, הנראים כהעתקים יזומים של סגנון ג'זואלדו ( Madrigali concertati libro quinto משנת 1621). למדריגלים הללו השתמש ב-18 מן הטקסטים של ג'זואלדו עצמו

לקריאה נוספת
------------

* Articles "Antonio Cifra", "Carlo Gesualdo" in *The New Grove Dictionary of Music and Musicians*, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd. 1980. מסת"ב 1-56159-174-2

* ערכים "אנטוניו ציפרה", "קרלו ג'זואלדו" במילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים בעריכת סטנלי סיידי, כרך 20, לונדון, מקמילן 1980.

קישורים חיצוניים
----------------

* אנטוניו צ'יפרה, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אנטוניו צ'יפרה, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 15018502
* BNE: XX5138075
* BnF: cb14805355d (data)
* GND: 129867144
* ICCU: SBLV220164
* ISNI: 0000 0000 9208 5849
* LCCN: n86017342
* MusicBrainz: 2e843caf-d615-44ec-9498-93086baf2ee7
* NKC: jn20031014041
* NTA: 161929168
* RERO: 02-A005185420
* SNAC: w6p59n01
* SUDOC: 157128512
* VcBA: 495/28616
* VIAF: 89090383
* WorldCat: lccn-n86017342

 |
גנרל **אויגן בייר** (בגרמנית **Eugen Beyer**;‏ 18 בפברואר 1882 – 25 ביולי 1940), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על קורפוס במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

בייר נולד ב-18 בפברואר 1882 בפוהרליץ בדרום מוראביה, שהשתייכה לאימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1902 התגייס קיניץ לצבא האוסטרו-הונגרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ההונגרי ה-31 (פוכרנה), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה, וב-1 בנובמבר 1917 הועלה לדרגת מיור.

לאחר המלחמה נשאר בייר בצבא האוסטרי, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה, ובשנת 1931 הועלה לדרגת לוטננט פילדמרשל.

לאחר סיפוח הצבא האוסטרי לורמאכט, הועלה בייר ב-1 באפריל 1938 לדרגת גנרל חיל הרגלים, ומונה למפקד הקורפוס ה-18.

### מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה בייר מפקד הקורפוס ה-18, ופיקד עליו במהלך הפלישה לפולין כחלק מהארמייה ה-14 במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עמו כחלק מהארמייה ה-12 במסגרת קבוצת ארמיות A. 

ב-5 ביוני 1940 פרש בייר לביתו עקב מחלה, וב-25 ביולי 1940 מת בייר בזלצבורג.

קישורים חיצוניים
----------------

* אויגן בייר באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית
**אדולף אלנבוגן** (בהונגרית: **Ellenbogen Adolf**; מישקולץ, 1814 – בודפשט, 28 באוקטובר 1886) היה כנר, מנצח, מלחין יהודי-הונגרי.

ביוגרפיה
--------

אדולף אלנבוגן נולד במשפחה יהודית. אביו, היה חזן הקהילה היהודית במישקולץ והוא רצה לגדל אותו גם כן כחזן, אך נטייתו של אדולף משכה אותו לנגן בכינור. הוא היה חבר בעמותת המוזיקה לנוער של העיר בורשוד, בראשות המלחין המנצח והפסנתרן קארוי טרן. אחר כך נסע לווינה בסביבות 1830, שם יכול היה ללמוד באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה שנפתחה בשנת 1817 בתמיכת קרוב משפחה. הוא חזר לביתו בשנת 1834, בעיר הולדתו נתמך על ידי יוז'ף הייניש ואלנבוגן ארגן תזמורת לתיאטרון מישקולץ. הוא היה כנר מצוין, תהילתו ופרסומו הלכו וגברו ובשנת 1836 הוזמן לתיאטרון בודה. בשנת 1837, עבר עם התזמורת של כל תיאטרון בודה לתיאטרון הלאומי של פשט שנפתח. שם בשנת 1839 הפך לכנר הראשון, ועד מהרה גם למנהל המוזיקלי ולמנצח של מופעי בלט. הוא רכש או הלחין את המוזיקה לכמה משחקי ריקוד. בשנת 1851 הקים את "אגודת המלחינים ההונגרית". הוא פרש לגמלאות בשנת 1868.

### אחרי הפרישה

בשנות ה-60 ובשנות ה-70 של המאה ה-19 הוא לקח חלק פעיל בחיי המוזיקה של בירת הונגריה. הוא חיבר יצירות מוזיקליות רבות, מה שכונה "אמנות המעגלים", צ'רדש, ואלס ומוזיקת ריקודים אחרת ששמותיה הפכו אותו לפופולרי. עבודותיו עיבדו בעיקר את המנגינות של אופרות פופולריות באותה תקופה בפשט. במאה ה-19 הוא הכין תמלילים ולימד אותם למספר רב של להקות צוענים.

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון אמנות התיאטרון ההונגרית
* לקסיקון משחק הונגרי
* יוז'ף לסלר : לאוהבי השירים. בודפשט, 1986. מו"ל מוזיקה. מסת"ב 9633305993
* לקסיקון יהודי הונגרי. עורך ראשי פטר אויווארי. אדולף אלנבוגן
* בנצה סאבולצ'י - אלדאר טוט : לקסיקון מוזיקה. כרך א'. בודפשט, 1965. מו"ל מוזיקה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Születési éve eltér a különböző forrásokban, pl. 1817, 1825.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: xx0157929
* VIAF: 896156919246354970007
* WorldCat: viaf-896156919246354970007

 |
**ישעיהו הנביא** (באיטלקית: **Profeta Isaia**) הוא פרסקו מעשה ידי הצייר רפאל משנת 1512 המתאר את ישעיהו. היצירה מוצגת בבזיליקת סן אגוסטינו (אנ') ברומא.

היסטוריה ורקע
-------------

מיכלאנג'לו, ישעיהו, תקרת הקפלה הסיסטינית
אנדראה סנסובינו, "המדונה עם הילד ואנה"
הפרסקו הוזמן בשנת 1512 על ידי פטרון האמנויות יוהנס גוריץ מלוקסמבורג. הוא הזמין מזבח בבזיליקה עבור הקדושה המגנה שלו: אנה הקדושה, אמה של מרים, אם ישו, ובכוונתו הייתה להפוך את המזבח לקברו. המזבח כלל את הפרסקו של ישעיהו ואת פסל "המדונה עם הילד ואנה" של אנדראה סנסובינו (אנ').

ג'ורג'ו וזארי מציין בספרו חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר, שאחרי שהשלים את ביצוע ההזמנה ראה רפאל את הפרסקו "ישעיהו" של מיכלאנג'לו בתקרת הקפלה הסיסטינית, והיה כה בלתי מרוצה מעבודתו עד אשר מחק אותה וציירה מחדש על פי מיכלאנג'לו. האגדה מספרת כי גוריץ לא היה מרוצה מהמחיר אותו נדרש לשלם ושאל את עצתו של מיכלאנג'לו. זה הביט על הציור והשיב: "הברך לבדה שווה את המחיר ששולם".

היצירה עברה ריטוש על ידי ציירים אחרים לאורך השנים, ושוחזרה בשנת 1960.

תיאור היצירה
------------

דמותו העוצמתית בגוף מלא של ישעיהו מעוצבת כדי ליצור אשליה של דמות תלת־ממדית. ישעיהו מחזיק מגילה ובה פסוקים אשר על פי הנצרות מנבאים את הולדת ישו: "פִּתְחוּ שְׁעָרִים וְיָבֹא גוֹי צַדִּיק שֹׁמֵר אֱמֻנִי: יֵצֶר סָמוּךְ תִּצֹּר שָׁלוֹם שָׁלוֹם כִּי בְךָ בָּטוּחַ" (ספר ישעיהו, פרק כ"ו, פסוקים ב'–ג'). הוא מוקף בפוטי ברקע, ומעליו הקדשה ביוונית לאנה.

רפאל הושפע ללא ספק מציורי הקפלה הסיסטינית של מיכלאנג'לו. ציורי נביאים וסיבילות, והדקורציות בקפלת קיגי מעידים על ההשפעה הזאת. חלק מן האיורים מראים שנקודות המוצא שלו היו עבודות של מיכלאנג'לו, והוא הפעיל עליהן את אותה עבודת התאמה שעשה בעבר עם עבודותיהם של מזאצ'ו, פרא ברתולומאו, ודה וינצ'י.

השוואות רבות נעשו בין הפרסקו של רפאל לזה של מיכלאנג'לו. ארנסט גומבריך הרחיק לכת וטען כי ייתכן ומיכלאנג'לו שכר את רפאל לעבוד על ציור יחזקאל מן הקפלה הסיסטינית, שלדעתו משקף הרבה יותר את רפאל מאשר את מיכלאנג'לו. זה היה מאפשר לרפאל גם להיות מושפע ממיכלאנג'לו וגם לתרום לקישוט הקפלה הסיסטינית.

נקודות הדמיון שאפשר למנות בין פרסקאות ישעיהו של רפאל ומיכלאנג'לו:

* דמיון בקומפוזיציה של הדמויות.
* דמותו של ישעיהו מרוכזת בעצמה.
* הדרך בה מחזיק ישעיהו את המגילה (או הספר), תוך כדי פיתול.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ישעיהו הנביא** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  
Brenda Harness. "The Prophet Isaiah by Painter Raphael Sanzio". Fine Art Touch. (באנגלית)
2. ↑  
Stinger, Charles (1998). *The Renaissance in Rome*. Indiana University Press. p. 352. ISBN 0-253-33491-8. (באנגלית)
3. 1 2  
M. F. Sweetser. "Artist Biography Raphael". (באנגלית)
4. 1 2  
Gombrich, E (1987). Woodfield, R (ed.). *Reflections on the history of art: views and reviews*. Berkeley and Los Angeles: University of California Press. p. 93. ISBN 0-520-06189-6. (באנגלית)
אדולף בוש, אשתו וביתו יחד עם ארטורו טוסקניני (חבוש כובע)
**אדולף גיאורג וילהלם בוש** (בגרמנית: **Adolf Georg Wilhelm Busch**;‏ 8 באוגוסט 1891 – 9 ביוני 1952) היה כנר ומלחין ממוצא גרמני.

ביוגרפיה
--------

בוש נולד בעיר זיגן שבחבל וסטפאליה, במערב גרמניה. הוא למד בקונסרבטוריון של קלן ובאקדמיה המלכותית למוזיקה בברלין, אצל וילי הס ובראם אלדרלינג. בשנת 1912 ייסד בוש את ה-Konzertvereins Quartet, שנגניה היו ראשי הקבוצות בתזמורת שנשאה את אותו השם. הרביעייה התפרקה לפני מלחמת העולם הראשונה. אחרי המלחמה ייסד את רביעיית בוש, שכללה את בני משפחתו ואת פאול גרימר כצ'לן. הרביעייה המשיכה להתקיים בהרכבים שונים עד שנת 1933.

החבר הנוסף בחוג היה הפסנתרן רודולף סרקין, שהחל לנגן עם בוש בגיל 15 ובסופו של דבר נשא את בתו של בוש לאישה. הרביעייה, עם רודולף סרקין, היוותה גרעין להרכב הקאמרי של בוש, מבשר התזמורת הקאמרית המודרנית.

עם עליית היטלר החליט בוש שאינו יכול להישאר במצפון נקי בגרמניה ועל כן היגר לבזל שבשווייץ. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היגר בוש מבזל לארצות הברית והשתקע בוורמונט שם היה, יחד עם סרקין, בין מייסדיו של בית הספר למוזיקה ופסטיבל מרלבורו.

רביעיית בוש נודעה בפרשנותה לרביעיות של ברהמס, שוברט ומעל לכל בטהובן. היא ערכה סדרת הקלטות בשנות ה-30 שכללו את כל היצירות הקאמריות של מלחינים אלה. בשנת 1941 השלימה הרביעייה את ההקלטות האלה ברביעייה אחת של בטהובן שלא הוקלטה קודם לכן, אופוס 130.

בוש היה כנר דגול, הן כווירטואוז והן בנגינת מוזיקה קאמרית, בעל טון אישי ביותר וטכניקה מעולה. עם תלמידיו נמנים כמה מגדולי הכנרים של המאה העשרים, ביניהם יהודי מנוחין ואייזק שטרן.

אדולף בוש היה אחיו של המנצח פריץ בוש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדולף בוש** בוויקישיתוף

* אדולף בוש, באתר ספוטיפיי
* אדולף בוש, באתר AllMusic (באנגלית)
* אדולף בוש, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אדולף בוש, באתר Discogs (באנגלית)
* אדולף בוש, באתר Songkick (באנגלית)
* אדולף בוש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007282837905171
* BIBSYS: 5049615
* BNE: XX1287945
* BnF: cb13892006c (data)
* CiNii: DA11298968
* GND: 118876759
* HDS: 026960
* ISNI: 0000 0001 0871 0208
* LCCN: n81018833
* LNB: 000051101
* MusicBrainz: c9a5f1be-50cd-4136-9330-67370734a311
* NKC: mzk2009512400
* NLA: 35435625
* NLK: KAC2020K5444
* NLP: A25925611
* NSK: 000426011
* NTA: 10232106X
* SELIBR: 241781
* SNAC: w65d9468
* SUDOC: 121488578
* Trove: 952000
* VIAF: 12490998
* WorldCat: lccn-n81018833

 |
**סומיירה זאהור** (באורדו: **سمیرہ ظہور**; נולדה ב-15 באוגוסט 1979) היא אצנית אולימפית מפקיסטן. היא הייתה האישה הפקיסטנית השלישית שהתחרתה במשחקים האולימפיים כאשר לקחה חלק בתחרות ריצת נשים 1500 מטר באולימפיאדת אתונה ב-2004. היא הייתה האישה היחידה בנבחרת האתלטית של פקיסטן באולימפיאדה.

רקע
---

זאהור התחרתה לראשונה במרוצי מבחן באוניברסיטת פנג'ב. היא התקבלה לקבוצת האתלטיקה של האוניברסיטה, וזכתה במדליית ארד בתחרות הראשונה שלה. אחרי זה היא התחרתה באליפות פקיסטן, עם ביצועים שהיו מספיק טובים להבטיח לה מקום בנבחרת הלאומית במשחקי דרום אסיה.

התחרות הבינלאומית הראשונה שלה הייתה במשחקי אסיה בפוסן, שבקוריאה הדרומית, ב-2002.

בשנת 2004 זאהור השתתפה במירוץ 1,500 מטר נשים באולימפיאדת הקיץ באתונה, וסיימה במקום ה-15, ולא התקדמה. ב-2005 היא השתתפה במשחקים האסלאמיים לנשים בטהראן, שם היא זכתה במדליית כסף בריצת 1500 מטר ומדליית ארד במרוץ שליחים 4×400 מטר.

בספטמבר 2010, זאהור הושעתה מתחרות לתקופה של שנתיים על ידי איגוד הספורט הפקיסטני אחרי שנכשלה בבדיקת סימום. כתוצאה, פקיסטן לא התחרתה כלל באירועי אתלטיקה במשחקי חבר העמים הבריטי באותה שנה. זאהור הכחישה את כל ההאשמות. היא כמעט והפסיקה להתחרות מאז 2007, וטוענת שב-2009 היא שברה את רגלה והייתה בשיקום. ההשעיה הוסרה כעבור שישה חודשים.

מאז, החלה זאהור לעבוד כמאמנת. היא סיימה קורס אימון, ושימשה כמאמנת נבחרת הנשים במשחקי דרום אסיה ב-2016, וכעוזרת המאמן של נבחרת פקיסטן לאתלטיקה במשחקי הסולידריות האסלאמיים בבאקו במאי 2017.

מאז 2016, היא פועלת לקידום ענפי ספורט נשים בפקיסטן. היא מציינת את המחסור במתקני ספורט עבור ילדות בבתי הספר, ומנסה לשכנע את הממשלה שאם תשקיע באקדמיה לספורט, פקיסטן תוכל להביא הביתה מדליות בתחרויות בינלאומיות, דבר שלא קרה מזה מספר שנים. היא מבקשת גם שמאמנות יישלחו לקורסים מתקדמים מחוץ לפקיסטן כדי להעלות את הרמה האתלטית הכללית במדינה.

קישורים חיצוניים
----------------

* סומיירה זאהור, באתר olympedia.org
* סומיירה זאהור, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* סומיירה זאהור באתר המשחקים האולימפיים

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sumaira Zahoor sports-reference.com
2. 1 2  Sumaira wants to establish nursery of female athletes, Mohsin Ali, The Nation, January 14, 2016
3. ↑  Pakistan’s Only Female Athlete Has Humble Ambitions, Shahid Hashmi, Agence France Presse via Arab News, 2004-08-09
4. ↑  4th Women Islamic Games Pakistan Sports Board.
5. ↑  Appeal date for banned athletes extended 7 September 2010. Express Tribune.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 191860

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"סומיירה זאהור"**.
**אויגן משה ורבר** (בסרבו-קרואטית: **Eugen Moše Verber**; בסרבית קירילית: **Еуген Моше Вербер**;‏ 25 בינואר 1923, סובוטיצה, ממלכת יוגוסלביה – 1 בינואר 1995, בלגרד, הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה) היה איש ציבור יהודי, שחקן, במאי, מפיק, פובליציסט, סופר ומתרגם יוגוסלבי.

קורות חיים
----------

### ראשית חייו

אויגן משה ורבר נולד בסובוטיצה ב-1923 למשפחה יהודית אורתודוקסית. הוא רכש השכלה יסודית יהודית בעירו, ותיכונית בנובי סאד. בנובי סאד עסק בהוראת עברית. בינואר 1942 הצליח להימלט מהטבח בדרום באצ'קה, הגיע לבודפשט, ובהמשך נשלח לעבודות כפייה בחזית המזרחית. הוא הצליח להימלט מהמחנה בו הוחזק ולהצטרף לכוחות הצבא האדום, והגיע עמם בהמשך ליוגוסלביה. ב-1945 שוחרר מהצבא.

### קריירת המשחק

הוא החל לשחק בתיאטראות בוויבודינה ובמקביל כתב בשני עיתונים שהופיעו בקרואטית ובהונגרית. בהמשך, עבר לסרייבו ושיחק בתיאטרון הלאומי הבוסני, עבד בתחנת הרדיו המקומית כמפיק תוכניות, וככתב בעיתון מקומי. בסרייבו הקים להקת תיאטרון, וב-1949 הפיק פסטיבל תרבות ראשון מסוגו בעיר. ב-1951 עבר לשחק ולביים בתיאטרון בניש. ב-1963 עבר לבלגרד, ושם שיחק בתיאטרון הדרמה של בלגרד (אנ') עד 1975.

מ-1960 ועד 1990 שיחק בכ-60 סרטי קולנוע, טלוויזיה וסדרות טלוויזיה.

### הקריירה הספרותית

ורבר חקר את תרבותם ושפתם של יהודי יוגוסלביה, והחל מראשית שנות ה-60 פרסם מאמרים בתחום היהדות וכן תרגם לסרבו-קרואטית מאמרים וספרים בהונגרית, ארמית, עברית ויידיש. ב-1977 הצטרף לברית עברית עולמית, השתתף והרצה באופן תדיר בכנסי הברית. ב-1979 פורסם הספר בעריכתו: "השפה, הכתב והספר של יהודי יוגוסלביה". הוא תרגם לסרבו-קרואטית מיצירותיו של יצחק בשביס-זינגר. ורבר השתתף והרצה בקונגרס העולמי למדעי היהדות. ב-1988 פרסם מהדורה של הגדת סרייבו ובה ביאורים, פירושים ורקע כללי, אשר נודעה כ"הגדת סרייבו – מהדורת ורבר". היה נשיא איגוד מתרגמי הספרות הסרבית.

קישורים חיצוניים
----------------

* אויגן משה ורבר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* רשימת מאמרים במדעי היהדות של אויגן ורבר, באתר רמב"י
* "הכתובה" מוצגת בבלגרד, על המשמר, 9 ביוני 1964

הערות שוליים
------------

1. ↑  **אמנות יהודית**, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, עמוד 340.
2. ↑  שלום צבר, תורה ומגיה, עמוד 152, באתר יד יצחק בן-צבי.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007427957405171
* BnF: cb12216745b (data)
* GND: 1080273638
* ISNI: 0000 0004 3482 4577
* LCCN: n79101629
* NTA: 133795977
* VcBA: 495/76885
* VIAF: 68979534
* WorldCat: lccn-n79101629

 |
**האשלגן** הוא קטיון תוך תאי, אשר נכנס לתאים על ידי פעילות משאבת נתרן-אשלגן. מאחר שהכמות העיקרית של יוני אשלגן נמצאת בתאים, וריכוז האשלגן בנוזל החוץ תאי נמוך, תנודות קלות יחסית בריכוזו מחוץ לתא עלולות להיות מסכנות חיים, ולכן שמירה על רמת האשלגן היא קריטית. באופן כללי, הפרעות במאזן האשלגן (להלן ייקראו- "היפרקלמיה": יתר ריכוז של אשלגן בדם, "היפוקלמיה"- תת-ריכוז של אשלגן בדם) גורמות להפרעות קצב בין היתר, ולמגוון בעיות אחרות.

שמירה על מאזן האשלגן
--------------------

ויסות רמת האשלגן בגוף מתבצעת בשתי רמות- 

1. איזון פנימי ברמת התא הבודד (internal balance)- התאים עצמם מונעים עליה מיידית וחדה ברמות האשלגן בדם על ידי הכנסת האשלגן אל התא באופן זמני באמצעות משאבת נתרן אשלגן. משאבה זו מגורה על ידי רמות יתר של אשלגן בדם, אך גם על ידי רמות יתר של אינסולין אשר מופרש כתוצאה מרמות יתר של אשלגן ומכניס את האשלגן לתא, וכן על ידי גירוי ביתא אדרנרגי- כתוצאה למשל מפעילות גופנית המאופיינת בדליפה של אשלגן מהתאים החוצה. התאים העיקריים שקולטים אשלגן הם תאי שריר, תאי שומן ותאי הכבד. באופן כללי, מנגנון זה הוא מנגנון הפיך ומיידי, ולאחר כ-4 או 5 שעות האשלגן יוצא החוצה בחזרה ואז עובר הפרשה על ידי המנגנון הכלייתי.
2. מנגנון כלייתי (external balance): מנגנון זה פועל באמצעות הפרשת אשלגן לשתן. בצינורית המאספת קיימות תעלות אשלגן אשר מפרישות החוצה את האשלגן אל נוזל השתן. על מנגנון זה פועלים בין היתר אלדוסטרון- אשר פועל במספר מנגנונים להגברת ההפרשה של אשלגן בשתן. בנוסף, הפרשת האשלגן יכולה להיות מוגברת כתוצאה מטיפול בחומרים משתנים (למשל פוסיד- בלולאת הנלה), או כאשר תפוקת השתן עולה- הזרימה הגבוהה tubular flow שוטפת את האשלגן מהאבובית כך שריכוזו נמוך יותר.

היפרקלמיה
---------

 ערך מורחב – **היפרקלמיה**  

היפרקלמיה היא מצב בו יש יתר אשלגן בדם. הביטוי הקליני של היפרקלמיה תלוי ברמות האשלגן ובמהירות ההתפתחות של חוסר האיזון. הטיפול בהיפרקלמיה הוא באמצעות מתן משתנים, או K-exalate, או ביצוע דיאליזה. במצבים בהם יש סכנה ממשית לפעילות הלב (הכוללת שינויים באק"ג) ניתן לתת סוכר המעודד הפרשה אנדוגנית של אינסולין, אגוניסטים ביתא אדרנרגיים או טיפול אקוטי על ידי מתן קלציום גלוקנט. 

היפרקלמיה עלולה לנבוע ממספר סיבות: סיבות הקשורות להפרעה במנגנון התאי עצמו, כגון סוכרת, הרס של שריר משורטט ועוד, ומסיבות הקשורות במנגנון הכלייתי- כגון אי ספיקת כליות כרונית, מחלת אדיסון, או renal tubular acidosis type 4.

ישנו גם מצב של פסאודו היפרקלמיה: זהו מצב שבו לחולה אין היפרקלמיה ממשית, אולם נתוני בדיקות הדם מצביעים על היפרקלמיה לכאורה.

היפוקלמיה
---------

 ערך מורחב – **היפוקלמיה**  

**היפוקלמיה** היא מחלה המתבטאת במחסור ביוני אשלגן. היפוקלמיה יכולה להיווצר כתוצאה מהגעת כמות גדולה מדי של נתרן לצינור המאסף בתמורה להפרשת יתר של אשלגן, המופרש בשתן,

הטיפול במקרים של היפוקלמיה הוא מתן אשלגן- במקרים בהם מדובר בהיפוקלמיה חריפה מתן האשלגן מתבצע וורידית בוורידים בינוניים.