recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
ימאהה מוטיב אי בתערוכת טוקיו 2013
**ימאהה מוטיב אי** (**Yamaha MOTIV.e**) היא מכונית קונספט המוגדרת כמכונית מיקרו מתוצרת החברה היפנית ימאהה מוטור. היא הוצגה לראשונה בשנת 2013 בתערוכת המכוניות בטוקיו.

מאפיינים
--------

מוטיב אי היא מכונית חשמלית בעלת מידות קטנות במיוחד המיועדת לשמש כרכב עירוני ולהתחרות בדגמי הסמארט של מרצדס והטוויזי של רנו. הרכב פותח בסיועו של גורדון מארי אשר פיתח בעבר את דגם ה-F1 של חברת מקלארן.

מוטיב אי היא מכונית דו מושבית בעלת מרכב סגור בן שלוש דלתות (תצורת האצ'בק) העשוי פלסטיק, ומסייע להשגת המשקל הנמוך של כלי הרכב. המרכב כולל חיפוי חלונות היקפי בצורת בועה, כאשר השימשה הקדמית משולבת בגג ובכך מאפשרת מבט פנורמי וללא הפרעות לנוסעים. הנעת הרכב מתבצעת באמצעות אספקת כוח ממצברי ליתיום יון.

למרות גודלה הזעיר, מצוידת המכונית בכל מכלולי הבטיחות המודרניים כגון מערכת למניעת נעילת גלגלים, מערכת בקרת משיכה, מערכת בקרת יציבות, כריות אוויר, אזורי קריסה קדמי ואחורי, ותא בטיחות להגנה מפני פגיעות צד.

נתונים טכניים
-------------

* אורך 2690 מ"מ, רוחב 1470 מ"מ, גובה 1480 מ"מ
* משקל עצמי 730 ק"ג
* הספק מרבי 33.5 כ"ס, ובמהירות שיוט 20 כ"ס
* מומנט מרבי 91.3 קג"מ, ובנסיעת שיוט 67 קג"מ
* קיבולת המצבר 7.2 קוט"ש. זמן טעינה שלוש שעות, או שעה באמצעות שקע לטעינה מהירה
* מהירות מרבית מעל 105 קמ"ש
* זינוק ממצב עמידה ל-100 קמ"ש, פחות מ-15 שניות
* טווח נסיעה בין טעינות המצבר 160 ק"מ

ראו גם
------

* ימאהה OX99-11 (1993)
* ימאהה Sports Ride Concept (2015)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ימאהה מוטיב אי** בוויקישיתוף
* רועי צוקרמן, העירונית החשמלית של ימאהה - גם בישראל?, באתר ynet, 25 בנובמבר 2013
* על הרכב, באתר אוטובלוג (באנגלית)
שמעון דהאן (כ"ו בטבת ה'תרנ"ט, 8 בינואר 1899 - 11 במאי ה'תש"י, 1950) היה ראש עיריית טבריה מ-1938 עד 1950.

**שמעון דהאן** (כ"ו בטבת ה'תרנ"ט, 8 בינואר 1899 - 11 במאי ה'תש"י, 1950) היה ראש עיריית טבריה מ-1938 עד 1950.

נולד ליעל, בת הרב דוד עבו, ולרב יוסף רפאל דהאן, שעלה לארץ ממקנס שבמרוקו. בצעירותו למד תורה, שחיטה וכתיבת סת"ם.

כאזרח צרפת נדרש לצאת מישראל במהלך מלחמת העולם הראשונה וירד לאלכסנדריה שבמצרים, וחזר לישראל בסוף המלחמה. עבד כפקיד במשרד המושבות, בשנים 1921–1926 שימש מזכיר בית משפט השלום בטבריה ואז (ה'תרפ"א) מזכיר ראשי, נוטריון ומנהל ההוצאה לפועל בבית המשפט. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר הממשלתי למשפטים בירושלים בה'תרפ"ו (1925–1926) התפטר ממשרתו בבית משפט השלום. דהאן היה מראשוני עורכי הדין המוסמכים בטבריה. לאחר שהוסמך לעורך דין פתח דהאן משרד בטבריה, ועבד בשירות מוסדות התיישבות שונים בהם הקרן הקיימת, ההנהלה הציונית, הסוכנות היהודית ופיק"א, וכן בשירותים פרטיים ליהודים ולערבים.

היה חבר המועצה הארצישראלית לאתנוגרפיה, וסגן יו"ר האיחוד הארצי של העדה הספרדית ובני עדות המזרח.

בבחירות לעיריית טבריה שהתקיימו ב-1934 נבחר דהאן לחבר מועצה. בנובמבר 1938 החל לכהן כראש עיריית טבריה לאחר הירצחו של ראש העירייה הקודם זאכי אלחדיף. בתקופתו כראש עיריית טבריה מפעל חמי טבריה עבר שיפוץ והרחבה, ונוסד בעיר בית ספר תיכון עברי. דהאן שימש בתפקיד זה עד פטירתו ממחלה קשה וממושכת ב-11 במאי 1950 בבית החולים דנציגר בתל אביב. שנה לאחר פטירתו הוחלט להנציחו בטבריה ולקרוא על שמו לגן העיר "גן שמעון".. כמו כן נקרא על שמו קטע מהרחוב המרכזי שיורד לכנרת. 

במרץ 1925 נישא לג'מילה (יפה), נשיאת ויצו בטבריה בתו של יעקב משה טולידאנו.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "שמעון דהאן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1222

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  שמעון דהאן ז"ל - ראש עירית טבריה, הד-המזרח, 19 במאי 1950
2. ↑  עוה"ד שמעון דהאן - ראש העיריה בטבריה, הארץ, 7 בנובמבר 1938
3. ↑  שמעון דהאן ז"ל, הצופה, 12 במאי 1950
4. ↑  שמעון דהאן, על המשמר, 12 במאי 1950
5. ↑  דניאל דדון, סערת השם החדש: שכחו שגן העיר בטבריה נקרא כבר על שם ראש עיר לשעבר, באתר mynet‏ העמק, 22 בינואר 2022
6. ↑  עמ' 6, דואר היום, 20 במרץ 1925
7. ↑  דוד תדהר (עורך), יעקב משה טולידאנו (עמ' 1324), באתר אנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו

| ראשי עיריית טבריה |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| זאכי אלחדיף | שמעון דהאן | משה צחר | מאיר אדרעי | משה צחר | יגאל ביבי | יוסי פרץ |
| ‏1928–1938 | ‏1938–1950 | ‏1950–1965 | ‏1965–1969 | ‏1969–1978 | ‏1978–1988 | ‏1988–1998 |
| בני קריתי | זוהר עובד | יוסף בן-דוד | רון קובי | שמעון מעתוק(ו. קרואה) | בועז יוסף(ו. קרואה) | יוסי נבעה |
| ‏1998–2003 | ‏2003–2013 | ‏2013–2018 | ‏2018–2020 | ‏2020 | ‏2020–2024 | ‏2024– |

 |
**אפרת ברון-הרלב** (נולדה ב-28 בדצמבר 1966) היא רופאה ישראלית, מומחית ברפואת ילדים, טיפול נמרץ ומינהל רפואי. מכהנת כיום כמנהלת מרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל

ד"ר אפרת ברון הרלב

ביוגרפיה
--------

אפרת נולדה בירושלים והיא אם לארבעה בנים.
בין השנים 1979–1981 יצאה עם הוריה לשליחות מטעם הסוכנות היהודית בהוואי. בוגרת התיכון ליד האוניברסיטה בירושלים. שירתה בצה"ל בחיל האוויר, תחילה כפקחית טיסה ולאחר מכן כקצינת מבצעים בטייסת מבצעית, ובכך הייתה פורצת דרך בתפקיד שהיה קודם לכן נתון רק בידי טייסים. לאחר שנה בשירות קבע, התקבלה ללימודי רפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

בשנים 1987–1993 למדה רפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. ב-1994 סיימה את הסטאז׳ בבית חולים בילינסון, והחלה סבב התמחות במרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל, שכלל התמחות ברפואת ילדים ותת-התמחות בטיפול נמרץ בילדים. עד שנת 2017 פעלה כרופאה בכירה במרכז שניידר לרפואת ילדים.

ב-2007 התקבלה לתוכנית הלימודים של קרן וקסנר, שבמסגרתה למדה והוסמכה במנהל ציבורי באוניברסיטת הרווארד.

עם שובה לישראל שימשה כסגנית מנהל בית חולים בילינסון, ובמקביל שימשה כרופאה מומחית לטיפול נמרץ במרכז שניידר לרפואת ילדים.

ב-2009 עזבה את בית חולים בילינסון ושימשה כסגנית מנהל מרכז שניידר לרפואת ילדים. באותה תקופה, עסקה גם בהטסות רפואיות בתפקיד רופאת טיפול נמרץ מלווה. בנוסף, התבקשה להצטרף להנהלת ארגון "איחוד הצלה", בו היא משמשת מאז.

ב-2013 זכתה במגן הסובלנות מטעם נגיד ארגון "רוטרי", עבור "מתן רפואה איכותית ושוויונית לכל ילד, שליחות חסרת פשרות להצלת חיי ילדים, ועל היוזמה לפרויקט משותף עם הרשות הפלסטינית לשיפור רפואת ילדים".

ב-2017 מונתה למנהלת הרפואית של מחוז צפון של קופת חולים כללית, ועשתה שינויים דרמטיים בנושא רפואה נגישה בפריפריה, והובילה מהלכים רבים לטיפול מעמיק במחלת הסוכרת.

דר׳ אפרת ברון הרלב
ב-2019 מונתה למנהלת בית חולים בילינסון וסגנית מנהל המרכז הרפואי רבין.

ב-2019 נבחרה לאחת מ-50 הנשים המשפיעות בעמדות מפתח בישראל של גלובס.

ב-2020 מונתה למנהלת מרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל.

לאחר אירועי ה-7 באוקטובר פעלה ברון הרלב להקמת מתחם ייעודי לקליטת האימהות והילדים שחזרו משבי החמאס, תוך שימוש בשיטות ומודלים שלא היו קיימים בספרות המקצועית. בעקבות כך זכתה באות אבירות מרכז פרס לשלום ולחדשנות לשנת 2024.

קישורים חיצוניים
----------------

* אפרת ברון-הרלב, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* ליידי גלובס מציג: 50 המשפיעות 2019 - ד"ר אפרת ברון הרלב, באתר גלובס
* מגן נגיד רוטרי לסובלנות לסגנית מנהל "שניידר"(הקישור אינו פעיל)
* אתר למנויים בלבד ענת לב-אדלר, ד"ר אפרת ברון-הרלב // מנהלת מרכז שניידר לרפואת ילדים, באתר "ידיעות אחרונות", 6 במרץ 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  הפקולטה למדעי הבריאות - מינויים בכירים במערכת הבריאות לשני בוגרים של הפקולטה למדעי הבריאות, באתר in.bgu.ac.il
2. ↑  ד"ר אפרת ברון - הרלב מונתה למנהלת הרפואית של מחוז צפון שירותי בריאות כללית | כרמיאלי, באתר www.karmieli.co.il
3. ↑  מערכת דוקטורס אונלי, ד"ר אפרת ברון-הרלב מונתה למנהלת בית החולים בילינסון, באתר דוקטורס אונלי Doctors Only
4. ↑  מנהלת חדשה לבית החולים בילינסון: ד"ר אפרת ברון-הרלב, באתר ynet, 30 ביוני 2019
5. ↑  מנהלת חדשה לבילינסון, מנהלת חדשה למחלקת אשפוז יום בשניידר, באתר מלאבס פתח תקווה, ‏2019-07-07
6. ↑  ליידי גלובס מציג: 50 המשפיעות 2019 - ד"ר אפרת ברון הרלב, באתר גלובס
7. ↑  אבירות מרכז פרס לשלום ולחדשנות 2024, באתר www.peres-center.org
טיטו סקיפה
**טיטו סקיפה** (באיטלקית: **Tito Schipa**;‏ 27 בדצמבר 1888 - 16 בדצמבר 1965) היה טנור איטלקי שנחשב לאחד הטנורים הליריים הטובים ביותר בהיסטוריה של האופרה. סקיפה התפרסם בזכות קולו הטבעי והחושני, שאותו ניצל בצורה מעוררת התפעלות.

ביוגרפיה
--------

סקיפה נולד בשם רפאלה אטיליו אמדאו סקיפה בעיר לצ'ה שבאיטליה בשלהי 1888 (מאוחר יותר הוא טען שהוא נולד ב-2 בינואר 1889 כדי להימנע מגיוס לצבא). הוא למד במילאנו וערך את הופעת הבכורה שלו באופרה ב-1910 בעיר ורצ'לי, כשהיה בן 21. לאחר מכן הוא הופיע ברחבי איטליה ובואנוס איירס. ב-1917 הוא גילם את רוג'ריו באופרה לה רונדין של פוצ'יני.

סקיפה נסע לארצות הברית ב-1919, והצטרף לאופרה הלירית של שיקגו, שם הופיע עד 1932. החל מ-1932 הוא החל להופיע במטרופוליטן אופרה ועשה זאת בין עד 1935, ופעם נוספת ב-1941. בין 1929 ל-1949 הוא המשיך להופיע בקביעות באיטליה, וחזר לבואנוס איירס ב-1954. בשנת 1957 הוא נסע לסיור בברית המועצות.

הרפרטואר של סקיפה היה מורכב מכ-20 תפקידים איטלקיים וצרפתיים, כגון "שיקוי האהבה" של גאטנו דוניצטי. בקונצרטים שערך סקיפה ביצע אריות כגון שירים נפוליטניים וספרדיים ידועים.

סקיפה הקליט מספר רב של תקליטים במהלך הקריירה שלו, כולל ההקלטה המפורסמת של דון פסקואלה מ-1932, שהייתה אחת מהקלטות האופרה השלמות הראשונות, ועדיין נמכרת.

סקיפה היה טנור שעסק גם בניצוח. למרות שיש כאלה המחשיבים את קולו של סקיפה לקול רגיל מבחינת עוצמה ומנעד, הוא גרם למהומה ברחובות בכמה מקרים לא רק בזכות יכולתו המוזיקלית כי אם בזכות הטכניקה האמנותית שלו, והוא נחשב למודל לחיקוי עבור אמנים מהתקופה הנוכחית.

סקיפה פרש מהבמה ב-1958 על מנת ללמד פיתוח קול בבודפשט והוא מת בניו יורק ב-1965 כאשר היה בן 77, כתוצאה מסוכרת, בעודו מלמד בעיר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טיטו סקיפה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של טיטו סקיפה (באיטלקית ובאנגלית)

* טיטו סקיפה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* טיטו סקיפה, באתר AllMovie (באנגלית)

* טיטו סקיפה, באתר ספוטיפיי

* טיטו סקיפה, באתר AllMusic (באנגלית)

* טיטו סקיפה, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* טיטו סקיפה, באתר Yandex.Music (ברוסית)

* טיטו סקיפה, באתר Discogs (באנגלית)

* טיטו סקיפה, באתר DNCI
* טיטו סקיפה באתר GrandiTenori's
* TitoSchipa.it גרסה אנגלית לאתר האיטלקי שהוכנה על ידי משפחתו של סקיפה
* תוכנית רדיו ששודרה בקול המוסיקה בסדרת "גדולי הטנורים והחזנים של העבר" בהפקת ובהגשת מתי זיתי אלבוים

הערות שוליים
------------

1. ↑  מתי זיתי אלבוים, סדרת "גדולי הטנורים והחזנים של העבר" בקול המוסיקה, באתר you tube, ‏2016-01-03

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007450114905171
* BIBSYS: 2017354
* BNE: XX1322786
* BnF: cb13606801m (data)
* CiNii: DA09746341
* GND: 11955061X
* ICCU: MUSV059507
* ISNI: 0000 0000 8141 220X
* LCCN: n82075460
* LNB: 000094651
* MusicBrainz: 1ded2722-6e36-4278-a654-911f8d031bed
* NKC: pna2006370573
* NLA: 35712796
* NSK: 000725945
* NTA: 102264155
* RERO: 02-A003797233
* SNAC: w6n91hmg
* SUDOC: 092625932
* Trove: 1053544
* VcBA: 495/295452
* VIAF: 61719733
* WorldCat: lccn-n82075460

 |
*Bombycilla garrulus* 
**ציצנית ססגונית** (שם מדעי: *Bombycilla garrulus*; לפי האקדמיה ללשון: **ציצנית**) היא ציפור קטנה ממשפחת הציצניתיים החיה באמריקה הצפונית ובצפון אסיה ואירופה. בישראל היא מזדמנת נדירה ביותר, עד היום נרשמו שלוש תצפיות בלבד בין השנים 1967 ל-1978 בהר הנגב.

מאפיינים
--------

אורך הציצנית 19-23 ס"מ, מוטת כנפיה 23-25 ס"מ ומשקלה 55 גרם. הציצנית בעלת גוף ורוד, כנפיים אפורות בחלק הקדמי ושחורות עם גוני אדום וצהוב על גבי לבן בחלק מהנוצות והזנב דומה לכנפיים. הראש אדמדם עם מסיכה שחורה על העיניים, פס שחור לאורך הסנטר ומקור קצר שחור. מאחורי העין נמשך פס אדום עד לאחורי הציצה שעל ראשה.

הציצנית חיה ביערות הצפוניים וכן ביערות נשירים וגם בהרים גבוהים עד לגובה קו העצים. הציצנית ניזונה בעיקר מפירות יער קטנים כמו פטל, אוכמנית ופירות של יצהרוניים ומגוונת את הפירות ביתושים וכינים. כשהתנאים טובים אלפי פריטים יתקבצו יחדיו. נראה שהציצניות מתרגלות לחברת בני אדם אשר מאכילים אותן. 

הציצנית יכולה להיטרף בעיקר על ידי עופות דורסים שונים כמו נץ מצוי, נץ גדול, בז נודד ועוד.

תת-מינים
--------

* *Bombycilla garrulus garrulus*
* *Bombycilla garrulus centralasiae*
* *Bombycilla garrulus pallidiceps*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ציצנית ססגונית** בוויקישיתוף
* ציצנית ססגונית, באתר ITIS (באנגלית)
* ציצנית ססגונית, באתר NCBI (באנגלית)
* ציצנית ססגונית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* ציצנית ססגונית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* ציצנית ססגונית, באתר Internet Bird Collection (באנגלית)
* ציצנית ססגונית, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ציצנית ססגונית באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  ד"ר יואב פרלמן, ציצנית, Bombycilla garrulus, באתר מרכז הצפרות הישראלי
אברהם אבל אדולף ארליך, 1896
**אברהם אבלי אדולף ארליך** (**Abraham Abele Adolf Ehrlich**, ‏20 בספטמבר 1837, כ' באלול ה'תקצ"ז – כ"ח באדר א' ה'תרע"ג, 7 במרץ 1913) היה רב ומחנך בלטביה ובפרוסיה המזרחית, מראשי הקהילה היהודית בקורלנד.

קורות חיים
----------

אברהם בן אהרן בן-ציון ארליך נולד בעיר ילגבה שבפלך קורלנד, האימפריה הרוסית, למשפחה דוברת-גרמנית. הוריו חינכו את ילדיהם על פי משנת 'תורה עם דרך ארץ'. למד בבתי הספר הכלליים במיטאו, וקיבל השכלה תורנית מסבו (אבי אמו). ב-1858 החל לשמש כמורה בבית-הספר היהודי בפרידריכשטט. ב-1861 יצא לברלין שם נבחן בבחינות הבגרות.

בשנים 1868-1865 למד פילוסופיה באוניברסיטאות ברלין והאלה וכתב את עבודת הדוקטורט ששמה: "שיפוטו של אריסטו על הדיאלוג פוליטיאה לאפלטון" (De Judicio ab Aristotele de Republica Platonica).

מ-1870 לימד בבית הספר היהודי בברלין. כשנה וחצי היה רב הקהילה בניידנבורג במזרח פרוסיה. בשנים 1876–1872 היה רב ראשי בריגה, והחל מ-1876 ניהל את בית הספר היהודי בה. החל מ-1903 עד למותו היה רבה של הקהילה היהודית בטילזיט. רעייתו הייתה נאני לבית יעקבי, בתם של מאיר יעקבי ושרה-מרים לבית גולדברג, צאצאית של שושלת רבנים ואחותו של הרב ד"ר הושע יעקבי, הרב הראשי של יוגוסלביה.

אף שהיה רב אורתודוקסי נחשב לליברל בדעותיו ונהג לפי תפיסת "תורה עם דרך ארץ".[דרוש מקור] חיבר ספרי הגות ולימוד בנושאי יהדות. הרב ארליך הנהיג את הקהילה היהודית הדוברת-גרמנית באזור.

נכדו הוא המלחין הישראלי אבל ארליך.

לקריאה נוספת
------------

* "פנקס הקהילות - לטביה", הוצאת יד ושם.[דרושה הבהרה]

קישורים חיצוניים
----------------

* כתבי אברהם אבל אדולף ארליך בפרויקט בן-יהודה
* אברהם אבל אדולף ארליך, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
* אברהם אבל אדולף ארליך, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
* אברהם אבלי עהרליך (1837-1918), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007463271305171
* GND: 1051900611
* ISNI: 0000 0003 8221 1436
* NKC: zmp20231202354
* NTA: 151764980
* SUDOC: 09196573X
* VIAF: 301041207
* WorldCat: viaf-301041207

 |
**רעידת האדמה בדרום עמק נאפה (2014)** התרחשה באזור צפון מפרץ סן פרנסיסקו ב-24 באוגוסט בשעה 03:20:44 (שעון מקומי). גודלהּ היה 6.0 בסולם מגניטודה לפי מומנט כשהעוצמה הסייסמית המקסימלית הייתה VIII (חמורה) בסולם מרקאלי. זו הייתה הרעידה הגדולה ביותר באזור מפרץ סן פרנסיסקו מאז רעידת האדמה בלומה פריאטה ב-1989. מוקד רעידת האדמה נמצא מדרום לעיר נאפה (אנ') ומצפון-מערב לעיר אמריקן קניון (אנ') על שבר מערב נאפה (אנ'), שהוא מקטע של העתק קָלַאוֶורָס (אנ') המהווה סעיף גדול וצפוני של מערכת העתקי סן אנדריאס. עומק המוקד היה 11.3 קילומטרים.

העיר נאפה סבלה מנזקים רבים במבנים ומפריצת 6 שריפות גדולות ברחבי העיר. נזק ניכר, בשיעור של כ-100 מיליון דולר נגרם ליקבים רבים בעמק נאפה. היקף הנזקים בעמק הגיע לכמה מאות מיליוני דולר. 200 בני אדם נפצעו כתוצאה מהרס המבנים, אשה אחת מהם מתה מפצעיה. כתוצאה מתנודות הקרקע הוגברה משמעותית זרימת המים במעיינות הסביבה, ומפלס המים בבארות עלה משמעותית גם כן, במקרה אחד המיפלס עלה במטר וחצי. מספר מעיינות שיבשו כבר, חזרו לזרום.

גם ברעידה זו נמצאו תופעות של תגובת אתר סייסמית באתרים שבהם נמצא מתאם גבוה בין דרגת עוצמה סייסמית גבוהה לבין תשתית גאולוגית של מניפות סחף או משקעי נחלים רכים, המונחים על מסלע צפוף יותר.

מפת פיזור העוצמה הסייסמית ברעידה. האפיצנטר מסומן בכוכב בצבע כתום שעל פי המקרא מסמן עוצמה סייסמית מקסימלית VIII.
ברעידה זו פעלה בהצלחה מערכת התרעה על רעידת אדמה, שהפעילה צופרי אזהרה שניות בודדות לפני הגעת הגלים הסייסמיים ההרסניים. מערכת דומה קיימת גם בישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רעידת האדמה בדרום עמק נאפה** בוויקישיתוף

הערות שולים
-----------

1. 1 2  M 6.0 - South Napa, USGS, Aug. 28, 2014
2. 1 2  Thomas M. Brocher, et al. 2015, The Mw 6.0 24 August 2014 South Napa Earthquake Berkeley University, p.309
3. ↑  Lee Romney et al. 2014, After earthquake near Napa, up to 100 homes labeled unfit to enter, Los Angeles Times
4. ↑  Peter Fimrite, Boats, grapes and Poseidon at Napa quake's epicenter, SF Gate.com, Aug 27, 2014
5. ↑  Strongest Earthquake in 25 Years for Northern California’s Bay Area, CNN, September 9, 2014
6. ↑  Lori Carter, Napa Quake Damage Rises to $362 Million, The Press Democrat, August 28, 2014
7. ↑  Guy Kovner, Napa quake jumpstarts stream flows, though probably only temporarily, The Press Democrat, September 4, 2014
8. ↑  Peter Fimrite, Surprise Bonanza Since Napa Quake: Dry Creeks Now Flowing, SF Gate, Sep 8, 2014
9. ↑  Thomas M. Brocher, et al. 2015. The Mw 6.0 24 August 2014 South Napa Earthquake. Berkeley University, p. 319.
10. ↑  המכון הגיאולוגי לישראל שבמשרד האנרגיה מציג: מערכת "תרועה" אשר תתריע מפני רעידות אדמה בישראל הופכת למבצעית, באתר משרד האנרגיה והתשתיות, 07/02/2022

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007414133405171
* LCCN: sh2015002020

 |
**רדולה גאידה** (בצ'כית: **Radola Gajda**‏; 14 בפברואר 1892 – 15 באפריל 1948) היה איש צבא, אשר שירת בחמש צבאות שונים. היה מפקד בכיר בצבא הלבן האנטי קומוניסטי ברוסיה , בשנות ה-20 היה ראש המטה הכללי של צבא צ'כוסלובקיה. לאחר השירות הצבאי פעל בזירה הפוליטית של צ'כוסלובקיה, עד לכיבושה בידי גרמניה הנאצית.

ביוגרפיה
--------

נולד בשם **רודולף גיידל** (Rudolf Geidl) בעיר קוטור (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית וכיום במונטנגרו). אביו היה אוסטרי, מש"ק בשירות קבע בצבא האוסטרו הונגרי, ואמו - אשת אצולה מונטנגרית. בילדותו עבר עם משפחתו להתגורר במוראביה. לאחר סיום בית הספר , עבד כעוזר רוקח. ב1910 - 1911 שירת בצבא האוסטרו-הונגרי. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס שוב לצבא האוסטרו-הונגרי ולחם בחזית הבלקן. בשנת 1915 ערק מהצבא ונכנע לחיילי צבא מונטנגרו. במונטנגרו התחזה לרופא והצטרף לצבא מונטנגרו כקצין רפואה. שינה את שמו הפרטי מרודולף לשם סלאבי -ראדיסלב. בשנת 1916, כאשר כל שטחה של המדינה נכבש בידי צבא האוסטרו הונגרי, נמלט ממנה והצליח להגיע לרוסיה. ברוסיה הצטרף אל גדוד סרבי, שלחם במסגרת צבא האימפריה הרוסית. בהמשך עבר לשרת בלגיונות הצ'כוסלובקיים שלחמו לצד הרוסים למען שחרור ארצם. הוא מונה למפקד פלוגה ביחידות אלו. עם הצטרפותו אימץ לעצמו שם בעל צליל סלאבי - "רדולה גאידה". הוא לחם בגבורה, עוטר בעיטור גאורגי הקדוש וקודם לתפקיד מפקד גדוד. 

בשנת 1918 היה בין מנהיגי מרד הלגיון הצ'כוסלובקי נגד שלטון קומוניסטי. גאידה אירגן והוביל את מרד היחידות הצ'כוסלובקיות בנובוסיבירסק. בהמשך הוביל את כוחות הלגיון (אשר לחמו לצד הצבא הלבן) להשתלטות על אומסק וייקטרנבורג. ביולי 1918 עבר באופן רשמי (ובאישורו של מפקד הקורפוס הצ'כוסלובקי) לשרת בצבא הלבן, בדרגת גנרל. פיקד על הארמיה הסיבירית. בנובמבר 1918 תמך בהפיכה של אלכסנדר קולצ'ק. באביב 1919 הובל את מתקפת צבאו של קולצ'ק על פרם. ביולי 1919, בשל חילוקי הדעות עם קולצ'ק על ניהול הלחימה, הודח מתפקידו וסולק מן הצבא. הוא הגיע לעיר ולדיבוסטוק, שם ניסה להמריד את חיילי חיל המצב נגד שלטונו של אדמירל קולצ'ק. הניסיון כשל, גאידה נעצר ושוחרר רק בהתערבותו של הקונסול הצרפתי, תוך הבטחה לעזוב מיד את רוסיה. 

בפברואר 1920 שב גאידה לצ'כוסלובקיה שבינתיים זכתה בעצמאותה, והתגייס לצבא הצ'כוסלובקי. הוא קיבל דרגת גנרל בצבא החדש. בשנת 1922 מונה למפקד דיוויזיה, אשר הוצבה בעיר קושיצה. בדצמבר 1924 מונה לסגן ראש המטה הכללי. במרץ 1926 מונה לממלא מקום ראש המטה הכללי. ביולי 1926 הוצא לחופשה כפויה מן הצבא, בהוראתו של נשיא צ'כוסלובקיה טומאש מסריק. מסריק חשש , כי גאידה, כבעל דעות ימניות, ינסה לבצע הפיכה צבאית במדינה. בדצמבר 1926 בית דין צבאי הדיח את גאידה משירות צבאי, בטענה שב1920, כשביקר בצרפת, הוא העביר מסמכים סודיים לנציגי רוסיה הסובייטית. בשנת 1927 הגיש גאידה בבית דין אזרחי טביעת לשון הרע נגד שני העדים, אשר העידו נגדו בבית דין צבאי. גאידה זכה במשפט. בעקבות ניצחונו במשפט , ממשלת צ'כוסלובקיה יזמה משפט חדש, בו הוא שוב הואשם בקשרים עם ברית המועצות, לכך הצטרף אישום חדש - תכנון הפיכה צבאית יחד עם גנרל יוזף שניידרק. בבית הדין הוצגו מברקים, אשר לכאורה שלחו שני הגנרילים בשנת 1921, בהם הם העבירו את לשני את הוראות לתכנון המרד. בית דין צבאי שוב קבע כי גאידה אשם בפעילות אנטי ממסדית. היסטורינים של ימינו טוענים כי המשפט היה מפוברק והיה זה למעשה ניסיון להשתיק ביקורת (במיוחד בחוגי הימין) של התנהגות הממסד כלפי גאידה.

קישורים חיצוניים
----------------
כריס פרגוסון באליפות העולם בפוקר 2007
**כריס פיליפ פרגוסון** (באנגלית: **Chris Ferguson**;‏ נולד ב-11 באפריל 1963) הוא שחקן פוקר אמריקאי. זכה ב-6 צמידים באליפות העולם בפוקר, כולל האירוע המרכזי של שנת 2000. פרגוסון מוכר בכינוי "ישו" לאור מראהו – זקן ושיער ארוך.

שנותיו הראשונות
---------------

פרגוסון נולד וגדל בלוס אנג'לס קליפורניה. אביו היה פרופסור למתמטיקה שלימד את תורת המשחקים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. בשנת 1999 קיבל פרגוסון תואר דוקטור למדעי המחשב מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם למד גם תואר ראשון. יחד עם אביו חיבר פרגוסון מאמר על מודל הפוקר של ג'ון פון נוימן.

קריירה כשחקן פוקר
-----------------

פרגוסון החל לשחק פוקר בגיל 10. תחילה החל לשחק בצורה חובבנית, והיה מהראשונים ששיחקו באמצעות האינטרנט. בשנת 1994 החל לשחק בטורנירים חיים בקליפורניה, ובשנת 1995 לקח חלק לראשונה באליפות העולם בפוקר. הוא ניצח את טי ג'י קלוטיה באליפות העולם בפוקר בשנת 2000, וגרף פרס של מיליון וחצי דולרים. בשנת 2004 סיים פרגוסון במקום ה-26 (מתוך 2576 שחקנים), וגרף כ-120,000 דולר. באותה שנה, היה פרגוסון ממקימי אתר הפוקר המצליח פול טילט. הוא סיים פעמיים במקום השני באליפות ההדס אפ הלאומית (National Heads-Up Poker Championship), ופעם אחת במקום הראשון. פרגוסון הרוויח סך כולל של מעל 4 מיליון דולרים באליפויות העולם, ב-59 אליפויות שונות. הישג זה מיקם אותו במקום ה-3 בכל הזמנים במספר ההכנסות מאליפויות עולם.

פרגוסון טוען כי הצליח בחצי שנה בלבד להפוך דולר אחד ל-20,000 דולר במשחק באינטרנט, וזאת לאחר שהציב זאת לעצמו כאתגר אישי. בצורה דומה, הוא טוען כי הצליח להרוויח 10,000 דולר באמצעות הרווחת סכום ראשוני מטורנירי פרירול.

לקריאה נוספת
------------

* טים הרפורד, **יש היגיון בחיים - החוקים הכלכליים שמאחורי הכל**, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, דביר 2009, עמ' 61–64.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריס פרגוסון** בוויקישיתוף

* כריס פרגוסון, באתר The Hendon Mob
* כריס פרגוסון, באתר Global Poker Index
* כריס פרגוסון, באתר אליפות העולם בפוקר
* כריס פרגוסון, באתר סבב הפוקר העולמי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb15577243p (data)
* ISNI: 0000 0000 7849 7716
* LCCN: n2007023921
* VIAF: 59403480
* WorldCat: lccn-n2007023921

 |
**ועד ההצלה של יהודי אתיופיה במחנות הפליטים בסודאן** הידוע יותר בכינוי "קומיטי" (אמהרית: ኮሚቲ - "ועד"; תעתיק: "כּוֹמִיתֵי") הייתה קבוצה של אקטיביסטים שפעלו בין השנים 1991-1979 תחת המוסד והסוכנות היהודית במחנות הפליטים בסודאן במהלך עלייתה של ביתא ישראל דרך סודאן. פעילי הקומיטי כללו יהודים, נוצרים ומוסלמים מקרב הפליטים בסודאן, וכן יוצאי אתיופיה מישראל.

שורשי הקומיטי נטועים בפעולות שנעשו במהלך 1979, בראשית מבצע אחים ומבצע אליהו, על ידי פרדה אקלום שגוייס על ידי המוסד ובצוות האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה שכלל את ברוך טגניה וביל הלפרן שהסתמכו על מכרים וחברים יהודים, נוצרים ומוסלמים והקימו רשת שאיתרה את היהודים במחנות, מצאה מקומות מסתור ודאגה להם עד להוצאתם מסודאן. לאחר מכן, ולאור מספרם הגדל של היהודים במחנות, המוסד והסוכנות גייסו מתנדבים יוצאי אתיופיה בישראל שנשלחו למחנות. 

פעולות הקומיטי כללו שליחתם לאתיופיה ועידוד היציאה לסודאן, הדרכה של היוצאים, החבאת מזון ומים בדרכים למחנות, חלוקת מזון, מים וכסף, איתור יהודים שהגיעו למחנות וארגון המועמדים לעלייה. בתחילת מבצע משה התגלו חילוקי דעות קשים בין בכירי הקומיטי לבין הנציג הישראלי שנשלח למבצע, זכריה יונה, שבסופם הבכירים נשלחו אל מחוץ לסודאן ומונתה הנהלה חלופית על ידי יונה.

הקומיטי פורקה עם סיום מבצע אחים במהלך מרץ 1991.

עם סיום העלייה התגלו מקרי שחיתות בקרב חלק מהפעילים שכללו הקדמת עלייה תמורת מין, אונס ואיומים. רבים מהם קיבלו ואיומים על חייהם, ונשלחו על ידי המוסד לגור בחו"ל מבלי שישפטו.

לקריאה נוספת
------------

* מיכה פלדמן, **יציאת אתיופיה**, הסוכנות היהודית לארץ־ישראל, 1998

* Louis Rapoport, **Redemption song: the Story of Operation Moses**, Harcourt Brace Jovanovich, 1986

קישורים חיצוניים
----------------

* ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, ועד ההצלה של יהודי אתיופיה במחנות הפליטים בסודן, הכנסת השש-עשרה, 28 ביולי 2008

הערות שוליים
------------

1. ↑  Rapoport, *Redemption song*, p. 74
2. ↑  Rapoport, *Redemption song*, p. 79
3. ↑  Feldmann, *On Wings of Eagles*, pp. 40-45
4. ↑  Feldmann, *On Wings of Eagles*, pp. 90-91
5. ↑  Feldmann, *On Wings of Eagles*, pp. 92-94
**עמנואל גֶלבֶּר** (25 בספטמבר 1917 – 19 ביוני 1987) היה מפקד חיל ההספקה בצה"ל (קצין ההספקה הראשי) בשנים 1949–1957, בדרגת אלוף-משנה, ודיפלומט ישראלי, שכיהן כשגריר בניז'ר, בסיירה לאון, בקמבודיה ובסווזילנד.

ביוגרפיה
--------

עמנואל גלבר נולד באוסטריה, אחד משני ילדיהם של שרה לבית וישניצר וההיסטוריון והעסקן הציוני נתן מיכאל גלבר.
עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 עלה לארץ ישראל, בגיל 16. ב-1937 התגייס לשירות בנוטרות (כוחות השיטור היהודיים בארץ בתקופת המנדט הבריטי שפעלו במסגרת משטרת המנדט). ב-1938 החל ללמוד היסטוריה וכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולמד תוך כדי שירותו הצבאי, עד 1947.
ב-1940 התנדב לצבא הבריטי, והגיע לדרגת Regimental Quartermaster Sergeant‏ (RQMS; רס"פ חטיבתי) בגדוד השלישי של הבריגדה היהודית. בשנת 1947 הצטרף למנגנון הקבע של "ההגנה". ושירת באגף האפסנאות. ב-1948 התמנה כסגן מפקד שירות ההספקה, וב-1949 התמנה כמפקד השירות. באותה עת הוחל באיחוד שירותי ההספקה, הציוד, הדלק, ההובלה ובעלי החיים לחיל אחד: חיל ההספקה והתובלה (התהליך הושלם ב-1953). גלבר כיהן כקצין ההספקה הראשי (מפקד החיל), בדרגת אלוף-משנה, עד שחרורו בקיץ 1957.

עם שחרורו התמנה כראש אגף המִנהל וכמשנה למנכ"ל "אל על", ושימש בתפקיד זה עד 1959, אז התמנה כסגן המפקח המשקי במערכת הביטחון.

בין השנים 1964–1980 מילא שורה של תפקידים דיפלומטיים במשרד החוץ: שגריר ישראל בניז'ר (מספטמבר 1964), שגריר בסיירה לאון (מסוף 1967), שגריר בקמבודיה (עד קיץ 1972), שגריר בסווזילנד, ולבסוף קונסול כללי בהונג קונג.
בשנת 1980 חיבר "מדריך להתכתבות דיפלומטית באנגלית".

בקיץ 1942 נשא את כרמלה קיפר, בתו של משה נחשון (קיפר), איש חינוך עברי, מייסד הגימנסיה העברית ברובנה ומורה למתמטיקה בגימנסיה הרצליה; בנם, פרופ' יואב גלבר, הוא היסטוריון ישראלי, חוקר הציונות, היישוב וההיסטוריה של מדינת ישראל (את עבודת הדוקטור שלו כתב על התנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה).

קישורים חיצוניים
----------------

* אלוף-משנה עמנואל גלבר, באתר אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה

מפרי עטו:

* חלקם של מתנדבי היישוב לצבא הבריטי בבניין המערך הלוגיסטי של צה"ל, **מערכות** 304 (1986), 13–15, 23

הערות שוליים
------------

1. ↑  קצין-אספקה חדש לצה"ל, מעריב, 3 ביוני 1957.
2. ↑  ע. גלבר – שגריר ישראל בניג'ר, דבר, 15 בספטמבר 1964.
3. ↑  שגריר ישראל חוזר מקמבודיה, דבר, 28 באוגוסט 1972.
4. ↑  כרמלה קיפר – סרז'נט עמנואל גלבר: נשואים, דבר, 3 ביוני 1942.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007312879805171
* ISNI: 0000 0004 0325 9392
* LCCN: n89117623
* VIAF: 299514616
* WorldCat (עם VIAF): 299514616

 |
**אוטו גרוֹטֶווֹהל** (בגרמנית: **Otto Grotewohl**;‏ 11 במרץ 1894 – 21 בספטמבר 1964) היה ראש הממשלה הראשון של גרמניה המזרחית.

ביוגרפיה
--------

גרוטווהל נולד בבראונשווייג בשנת 1894. הוא עבד בבית דפוס והצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית בשנת 1912. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הגרמני. לאחר המלחמה היה חבר לתקופה קצרה במפלגה הסוציאל-דמוקרטית העצמאית (USPD) אך במהרה שב למפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית ומטעמה היה חבר הפרלמנט של בראונשווייג בין השנים 1920–1925, ובשנים 1921–1923 היה שר הפנים, החינוך והמשפטים של בראונשווייג. בשנים 1925-1933 היה חבר הרייכסטאג ולאחר מכן היה לאיש עסקים עצמאי.

ב-1946 הוא היה ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD) בשטח הכיבוש הסובייטי הוא הוביל את מפלגתו לאיחוד עם המפלגה הקומוניסטית של גרמניה (KPD) ובכך הביא ליצירת מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה שהייתה למפלגת השלטון במשך רוב שנות קיומה של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית. ב-12 באוקטובר 5 ימים אחרי ההכרזה הרשמית על הקמת גרמניה המזרחית (ב-7 באוקטובר 1949) נעשה לראש הממשלה הראשון של המדינה החדשה (רשמית יו"ר מועצת השרים). גרוטווהל כיהן בתפקיד זה עד מותו, כאשר הוא חולק את הכוח עם ולטר אולבריכט מזכ"ל מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה ווילהלם פיק נשיא המדינה.

ב-1960 התגלתה אצלו מחלת סרטן הדם (לוקמיה). מאז ועד מותו לא מילא את תפקידו באופן שוטף עקב טיפולים בברית המועצות, ולמעשה בשנה האחרונה החליף אותו וילי שטוף, אף על פי שרשמית נשאר בתפקיד ראש הממשלה עד יומו האחרון. בספטמבר 1964 מת ונקבר בבית הקברות המרכזי פרידריכספלדה ירש אותו בתפקיד וילי שטוף. היה לו בן בשם האנס, ארכיטקט (1924–1999).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוטו גרוטווהל** בוויקישיתוף
* גרוטווהל: המערב גרם להקמת מדינה במזרח גרמניה, דבר, 13 באוקטובר 1949
* אוטו גרוטווהל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Peter Grieder, **The East German leadership, 1946-73: conflict and crisis**, Manchester University Press, 1999, pages 218-219

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007271467005171
* BIBSYS: 90246910
* BNC: 000469207
* BnF: cb144239001 (data)
* CiNii: DA02620243
* GND: 118542680
* ISNI: 0000 0001 1003 8596
* LCCN: n85037415
* LNB: 000211096
* NDL: 00522215
* NKC: jn20000602616
* NLA: 45470629
* NLP: a0000001890780
* NTA: 068305923
* RERO: 02-A012713319
* SELIBR: 326551
* SNAC: w6np5hvx
* SUDOC: 085795429
* Trove: 1471569
* VIAF: 109847500
* WorldCat: lccn-n85037415

 |
**חיים קורן** (נולד ב-6 ביוני 1953) הוא דיפלומט ישראלי, אשר שימש כשגריר ישראל במצרים ובדרום סודאן.

קורן שימש בתפקידים רבים במשרד החוץ, בין היתר שימש כמנהל חטיבת המזרח התיכון במשרד, ובתפקידים שונים בנציגויות ישראל בארצות הברית, נפאל ומצרים. כמו כן שימש במשך תקופה יו"ר ועד עובדי משרד החוץ ובתפקידו זה הוביל מאבק למען רפורמה בהליך מינויי שגרירים בחו"ל.

בשנת 2011 יועד קורן להתמנות לשגריר בטורקמניסטן, אולם מינויו בוטל עקב סרובה של טורקמניסטן לקבלו משום שחשדו בו כי הוא סוכן של המוסד. בינואר 2012 החליטה הממשלה למנותו לשגריר הישראלי הראשון בדרום סודאן. 

בשנת 2014 מונה לשגריר ישראל במצרים. באוגוסט 2016 סיים את תפקידו לפי בקשתו.

קורן הוא מזרחן, עבודת הדוקטורט שלו עסקה באסלאם בסודאן. בעל תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ומדע המדינה מאוניברסיטת חיפה, בעל תואר שני בהיסטוריה של ארצות האסלאם מהאוניברסיטה העברית. מרצה במרכז הבינתחומי הרצליה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חיים קורן** בוויקישיתוף
* ריאיון עם שגריר ישראל בדרום-סודאן, ד"ר חיים קורן, תלמידי החוג ליחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית

הערות שוליים
------------

1. ↑  פורסם: 11.05.14 , 16:21, מצרים: השגריר הישראלי החדש הגיע לביקור ראשון, באתר ynet, 11 במאי 2014
2. ↑  ברק רביד, טורקמניסטן סירבה לקבל שגריר: לא רוצים מרגל מהמוסד, באתר הארץ, 7 ביולי 2011
3. ↑  חיים קורן יכהן כשגריר ישראל בדרום סודן, באתר גלי צה"ל, 10 בינואר 2012

| שגרירי ישראל במצרים ישראלישראל מצריםמצרים |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אליהו בן-אלישר • משה ששון • שמעון שמיר • אפרים דובק • דוד סולטן • צבי מזאל • גדעון בן-עמי • אלי שקד • שלום כהן • יצחק לבנון • יעקב אמיתי • חיים קורן • דוד גוברין • אמירה אורון |

 |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297593205171
* GND: 1156558476
* VIAF: 297890451
* WorldCat: viaf-297890451

 |
**ג'ורג'ינה אליס גרגורי** (באנגלית: **Georgina Alice Gregory**‏; 18 באוקטובר 1874 – 5 ביוני 1964) הייתה אמנית אוסטרלית.

ביוגרפיה וקריירה
----------------

אינה גרגורי נולדה ב־18 באוקטובר 1874 במזרח מלבורן לאליס (לבית טופ) וג'ון בורסלם גרגורי, עורך דין. היא הייתה השנייה מבין שבעה ילדים. משפחתה הייתה מיודדת עם משפחת טיג. בת למשפחת טיג, ויולט טיג, הפכה גם היא לאמנית מוכרת. 

אינה למדה כחמש שנים בבית הספר של הגלריה הלאומית בשנות השמונים של המאה ה-19, ובבית הספר לאמנות במלבורן (MSA) ובצ'רטריסוויל שם לימד עמנואל פיליפס פוקס וטיודור סנט ג'ורג' טאקר.  בתערוכה השנתית של MSA, בשנת 1898, הוענק לה פרס ראשון לציור נוף. לאחר מכן התקבלה אינה גרגורי כחברה באגודת האמנים הוויקטוריאנית והציגה איתם באופן קבוע בין השנים 1898–1912.

אחת היצירות הידועות ביותר של גרגורי היא "ארבעה סטודנטים לאמנות", צ'רטריסוויל, ציור שמן שהשלימה כסטודנטית. הציור מציג ארבעה סטודנטים העובדים באחוזת צ'רטריסוויל של פיליפס פוקס, והוצגה יותר מכל יצירות אמנות אחרות של אימפרסיוניסטית אוסטרלית. 

איור בספר
אינה ואחותה עדה חיו בבידוד יחסי בחלק האחורי של רוזדייל, בית משפחתם בסנט קילדה. בשנת 1908 על פי כמה עדויות היו לאינה הזיות, והיא האמינה ב"חיים אינטלקטואליים ורגשיים, שהתרוממו הרבה מעל לגשמיות של קיום ממוצע."

בשנת 1916 הייתה גרגורי אחת האמניות במלבורן שהתנדבו לצייר דיוקנאות של ילדים לגיוס כספים עבור הצלב האדום הצרפתי.

תערוכת יחיד של 176 יצירות אמנות שלה באתנאום במלבורן נפתחה על ידי סר רוברט גארן באפריל 1925 וזכתה לביקורות מעורבות. בתערוכה משותפת עם ג'יין פרייס ביוני 1942 זכתה להערכה רבה. הרולד הרברט דיווח בארגוס כי "אינה גרגורי תפסה את הצבע וראתה את האפשרויות הדקורטיביות של עלוות הסתיו ... ורבים מציורי פריחת הפרדס שלה נהדרים".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אינה גרגורי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Hammond, V & Peers, J 1992, Completing the Picture: Women Artists and the Heidelberg Era, Artmores, Hawthorn, Victoria, Australia.
2. ↑  Ina Gregory, c. 1895, National Portrait Gallery collection
3. ↑  "Melbourne School of Art". Table Talk (Melbourne, Vic. : 1885 - 1939). 7 January 1898. p. 5
4. ↑  Angeloro, David James (2019). "An Australian Woman's Impression and Its Influences (A More Complete Picture)" (PDF). Davidson Auctions. Retrieved 6 October 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* DAAO: georgina-gregory
* NGV: 9790
* NLA: 36046782
* Trove: 1482940
* ULAN: 500155440
* VIAF: 94253363
* WorldCat: viaf-94253363

 |
**אסיף איזק** (נולד ב-28 במאי 1973) הוא ראש המועצה האזורית חוף הכרמל, ויושב ראש איגוד ערים שרון כרמל לאיכות הסביבה. לשעבר מנהל אגף צעירים ומעורבות בחברה בתנועה הקיבוצית.

ביוגרפיה
--------

איזק נולד בקיבוץ החותרים ליצחק ואנה, שעלו לישראל מדרום אמריקה. התחנך בבית-הספר האזורי המשותף במעגן מיכאל. לאחר סיום לימודיו התגייס לצה"ל ושרת ביחידת שמשון, בתחילה כלוחם ולאחר מכן כקצין מפקד פלגת לוחמים. עם סיום שירותו שהה בחוץ לארץ למספר שנים, ומילא תפקידים שונים בשליחות משרד הביטחון. המשיך לשרת במילואים ביחידת שלדג. עם שובו ארצה בתחילת שנות ה-2000 נבחר איזק לכהן כיושב ראש הוועד המקומי בהחותרים, יושב ראש הוועד הממונה וכן כיושב ראש האגודה השיתופית. במקביל נבחר גם כחבר מליאת המועצה האזורית. כיהן גם כחבר דירקטוריון גרנות מפעלים אזוריים. לאיזק תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני במשפטים, והוא מוסמך גם כמגשר. נשוי ליעל ואב לשלושה.

פעילות ציבורית
--------------

איזק החל את דרכו בעשייה הציבורית בשנת 2009, כשנבחר לתפקיד יושב ראש הוועד המקומי לאחר שקיבוצו החותרים נקלע למשבר כלכלי חריף. בהמשך נבחר לכהן גם כיושב ראש האגודה. לאחר שנבחר כחבר מליאת המועצה האזורית, הוביל איזק את הקמת נקודת ההזנקה של מד"א בחוף הכרמל, לאחר שבתו הצעירה הייתה מעורבת בתאונת דרכים. בשנת 2017 לאור פעילותו בקבוצת "הטורקים הצעירים" של התנועה הקיבוצית, לקח איזק חלק בהקמת המנהיגות הצעירה בתנועה ובשנת 2017 אף נבחר להקים את אגף הצעירים והמעורבות בחברה, ולעמוד בראשו. בשנת 2018 הודיע איזק על התמודדותו לראשות המועצה האזורית חוף הכרמל, לאחר הודעת הפרישה של ראש המועצה כרמל סלע. בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו ב-31 באוקטובר 2018 זכה איזק בכ-75% מקולות הבוחרים ונבחר לתפקיד ראש המועצה. לאחר שחברו הטוב, ראש מועצת שער הנגב אופיר ליבשטיין ז"ל, נרצח בקיבוצו כפר עזה בידיי מחבלי החמאס באירועי השבעה באוקטובר, החליף אותו איזק בתפקידו כיושב הראש של ארגון 'הבונים דרור'.  בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו ב-27 בפברואר 2024 זכה איזק בכהונה נוספת כראש המועצה האזורית חוף הכרמל, כאשר זכה ב 68% מקולות הבוחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אסיף איזק** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  דבר יו"ר האיגוד באתר איגוד ערים שרון כרמל
2. ↑  ראיון עם אסיף איזק ראש המועצה האזורית חוף הכרמל - מגזין גפן גיליון 1124 עמ' 14-15
3. ↑  הלם בחוף כרמל: במועצה יש אמבולנס מאובזר, אבל הוא לא יבוא להציל את חיי התושבים בעת צורך. את זה גילה חבר המועצה אסיף שמספר: "הבת שלי יכלה לאבד את חייה", באתר ניוז חיפה והקריות
4. ↑  הקיבוצניקים הצעירים מרימים את הכפפה, באתר mYnet Kibbutz, ‏2016-02-11
5. ↑  הצעירים באים! אסיף איזק נבחר למנהל אגף הצעירים, באתר הקיבוצים
6. ↑  סלע: לא אתמודד לקדנציה נוספת, באתר קול החוף, ‏2018-03-29
7. ↑  אסיף איזק הוא ראש המועצה האזורית חוף הכרמל – בחירות 2018 – תוצאות סופיות מאת משרד הפנים, באתר חי פה - חדשות חיפה, ‏2018-10-30
8. ↑  התנועה הקיבוצית, קהילה של קהילות, באתר התנועה הקיבוצית, ‏01.03.2024
9. ↑  משרד הפנים, תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות 2024, באתר פורטל הבחירות לרשויות המקומיות, ‏28.2.2024
**איתמר מטייל על קירות** הוא סרט ילדים שהופק והופץ בספטמבר 1992, המבוסס על שלושה ספרים מסדרת "סיפורי איתמר" מאת הסופר דויד גרוסמן.

הסרט מבוסס על שלושה ספרים מסדרת "סיפורי איתמר" ("איתמר מטייל על קירות", "איתמר וכובע הקסמים השחור" ו"איתמר צייד החלומות") מאת דויד גרוסמן. הסרט הופק בספטמבר 1992 לאחר הוצאת הסרט "מעשה בחמישה בלונים" שהופק באותו חודש ואותה שנה. הסרט מלווה באנימציה קלאסית וממוחשבת ובשירים בלחניו וביצועיו של אלון אולארצ'יק.

הסיפורים
--------

1) **איתמר מטייל על קירות** - ילד ג'ינג'י בשם איתמר בעל יכולת ללכת על קירות ולהיכנס לתמונות התלויות בחדרו, יכולת שאיש לא שמע עליה מלבד בובות הקוף והדובי של איתמר. בחדרו תלויות שלוש תמונות מצוירות: בראשונה רכבת צבעונית עם בעלי חיים, בשנייה ילדה המעיפה עפיפון אדום (איתמר ואביו נוהגים לקרוא לילדה "רוצקי פוצקי") ובשלישית יער ובו אריה ולביאה הנראים עצובים. באחת מהפעמים בה איתמר הלך בתמונת היער, הוא נפגש לראשונה עם האריה והלביאה ומבין כי בנם ברח ללא רשות וקפץ על רכבת, ומאז נוסע בה. איתמר מבין כי מדובר ברכבת הצבעונית מאחת התמונות שתלויות בחדרו, והולך לתמונה עם הילדה והעפיפון במטרה להחזיר את בנם של האריה והלביאה. ברגע שנכנס לתמונה, הילדה מתחילה לכעוס עליו מפני שהוא ואביו קוראים לה "רוצקי פוצקי", וחושפת כי שמה האמיתי הוא שולמית. איתמר מתנצל ומבקש ממנה את העפיפון, ומעיף אותו לכיוון הגור בתמונת הרכבת. הגור קופץ על העפיפון ואיתמר מעיף אותו לכיוון האריה והלביאה. בסופו של דבר, הגור מתנצל בפני האריה והלביאה ומבטיח כי לא יחזור על הטעות שנית.

2) **איתמר וכובע הקסמים השחור** - בעוד אביו של איתמר מסדר את המגירות התחתונות בארון, נופל מקצה הארון כובע קסמים שחור שקיבל מסבו. איתמר מוצא את הכובע ואביו מזהיר אותו במטרה למנוע ממנו שימוש בכובע, מפני שכאשר המשתמש בו יהפוך את האחר למה שרצה יהיה בלתי אפשרי להחזיר אותו חזרה למצבו הטבעי. איתמר לא מקשיב לאזהרותיו של אביו, חובש את הכובע והופך את אביו לקוף, לזאב ולתרנגול. בעוד איתמר ואמו מסתכלים על התנהגותו המוזרה של אביו ההופך לחיות שאיתמר בחר. לאחר מכן מצליח איתמר להחזיר את אביו למצבו הטבעי.

3) **איתמר צייד החלומות** - לילה אחד איתמר חולם על שד כחול ומפחיד, כפי שחולם עליו כל לילה. בחלומו של איתמר, השד הכחול רודף אחר איתמר בחוף הים. איתמר קורא לאנשים המתעלמים ממנו לבוא לעזור לו. אביו של איתמר נכנס לחדרו ואביו מזכיר לו את החבורה הסודית שהקים (איתמ"ר). לאחר מכן בבוקר האב מספר לאיתמר בזמן נסיעה ששדים אינם אמיתיים ושבלתי אפשרי להיכנס לחלונות של אחרים. הוא מציע לבנו לבנות אוהל שילכוד את השד בלילה. בצהריים האב בונה את האוהל ומסביר לאיתמר איך לכידת השד תעבוד. בלילה, בעוד איתמר ישן, השד נלכד בתוך האוהל ואיתמר מתחיל לנהל איתו דו-שיח. בסופו של דבר, בבוקר, האב נכנס לחדרו של איתמר ומגלה את הכתמים של השד על האוהל, ושניהם אומרים ביחד את המוטו של החבורה ("מי שאמיץ שותה כוס מיץ").

**שחקנים**:

* בן הרנפלד - איתמר
* ירון לונדון - אביו של איתמר
* יעל גור - אימו של איתמר
* רחל שיין ארגמן - לביאה (דיבוב)

קישורים חיצוניים
----------------

* איתמר מטייל על הקירות, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
הרב **שמואל מועד**, רבה של ושילקובה, מחוז ביאליסטוק, רב ומקובל ליטאי, מתלמידי ר' מנחם מנדל משקלוב, מחבר 'בית שמואל הקטן'.

אודותיו
-------

נולד בשנת ה'תקמ"ד, 1784, לערך לאביו ר' יהודה ליב, אב"ד ושילקובה. לאחר פטירת אביו, בשנת ה'תקע"ט, 1819, התמנה לכהן כממלא מקומו בקהילת ושילקובה. שימש בכתר הרבנות בעיר זו חמשים ושש שנים, ונפטר בשיבה טובה בשביעי של פסח ה'תרל"ה, 1875. על אודותיו כותב נכדו, ר' נחמן גדליהו ברודר: 

> 
> "למדתי לפני זקני הקדוש לעת זקנתו, שכבר עמדו עיניו מראות, הוא הרב הגאון הצדיק ומקובל **מ' שמואל זצ"ל מוואשילקאווע**, בסדר נזיקין וקדשים [...] אמר לי הלשון רש"י בעל-פה, נשתוממתי לשמוע עד כמה יגע בתורתנו הקדושה עד שלשון הש"ס ופוסקים היה שגור על פיו [...] **ובקבלה שימש להגאון הקדוש החסיד ר' מענדיל זצ"ל תלמיד הגר"א** [...] בגלגול שלג וטבילה תחת הקרח, צדיק תמים ומפורסם לבעל מופת [...] לא הניח רגע בלא תורה ומצוה, כל ימיו היה מלובש בטלית ותפילין [...] ולא שח שיחה בטילה".
> 
> 
> 
> 

את חיבורו הגדול 'בית שמואל הקטן' על המרדכי כתב בין השנים ת"ר-תרט"ו, יחד עם חיבור על הש"ס ובתורת הנסתר שנותרו בכתב יד. בהקדמתו לספר כתב המחבר: "כי מן השמים הסכימו בחיבורי, כי באחת מפירושיי על המרדכי נתגלה לי בלילה שלא על דרך האמת הוא, ונתקבל לי פירוש אחר וכתבתי אותו, ומפירושי הראשון חזרתי". לספר נוסף מכתבו של הרב יהודה ליב רבינוביץ' (ר' לייב זלמנ'ס), רב וראש המוצי"ם בהורודנא, הכותב אודות ר' שמואל: "אדם גדול בתורה בנגלה ובנסתר ובמעשים [...] לא פסק פומיה מגרסה ועובד את ד' באמת כידוע ומפורסם עוצם שקידתו ויגיעתו בתורה".

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| **עוד בימי חייו פקע שמיה כצדיק מושל ביראת אלוקים ובעל מופת, זכה לקבל בנסתרות התורה מפי הגאון הקדוש רבי מנדל משקלוב זיע"א שהיה מגדולי תלמידי אדונינו הגר"א זיע"א, והיו קוראין אותו פה שלישי לאליהו** | "|
|  |  |
|  – הרב שמואל אויערבאך, **בית שמואל הקטן**, ירושלים תש"ע, מכתב ברכה |

ראו גם
------

* מנחם מנדל משקלוב

לקריאה נוספת
------------

* בית שמואל הקטן, תש"ע, 2010, באתר אוצר החכמה
* ר' שמואל מועד (הראשון), בתוך: דוד תדהר, **אנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו**, כרך 14, עמ' 4525

קישורים חיצוניים
----------------

* 'בית שמואל הקטן' בכתב ידו של ר' שמואל מועד, באתר הספרייה הלאומית
* חיבורים קבליים בכתב ידו של ר' שמואל מועד, באתר קדם
* חיבור קבלי על הגדה של פסח בכתב ידו של ר' שמואל מועד, באתר ווינרס

הערות שוליים
------------

1. ↑  **גן ירושלים**, תרנ"ט, 1899, הקדמה
2. ↑  **בית שמואל הקטן**, הקדמה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007489461805171
* LCCN: n2011032054
* VIAF: 170885643
* WorldCat (עם VIAF): 170885643

 |
**המטרה - תל אביב** הוא רומן היסטורי מאת רם אורן, העוסק בקרב על ניצנים, עמידת הגבורה של מגיני ניצנים, הכפשתם על ידי אבא קובנר ומותה של האלחוטאית מירה בן-ארי עם חבריה הלוחמים, וטיהור שמו של הקיבוץ ולוחמיו לאחר מלחמת העצמאות.

הספר מלווה את האנשים הפשוטים, ערבים כיהודים, בכל אזור השפלה הדרומית, מרחובות ודרומה, וכן מתלווה למספר קצינים מצריים במיוחד כאלו שכמה שנים אחר כך הגיעו לגדולות: גמאל עבד אל נאצר ואנואר סאדאת. כמו כן העלילה עוקבת אחרי הפוליטיקה המצרית, אחרי המלך פארוק, ואחר המרגלת היהודייה במצרים, אשר סייעה למדינה שזה עתה קמה לסכל עסקאות נשק ולפגוע במשלוחי נשק שנועדו לצבא המצרי לצורך תקיפת ישראל.

ביקורת
------

בבקורתו של אמנון קפליוק בעיתון הארץ, הביקורת היחידה שנכתבה על הספר עד כה, עוסק קפליוק בשאלות העולות מכתיבתו של רומן המבוסס על תחקיר היסטורי, ועל החירות שיש בידי הסופר לעומת זו של ההיסטוריון הכותב עבודה אקדמית. קפליוק מצביע על הוויכוח לגבי הסכנה שנשקפה לתל אביב מפני המצרים, המוצג בספר, ובכותרתו, כוודאות, אולם לטענתו נראה שלא היה בו ממש, ומסכם בתשבחות לספר בו יש "אנושיות ורגישות לזכויות אדם, יהודי כערבי", כדבריו.

קישורים חיצוניים
----------------

* אמנון קפליוק, "כל עוד הכדור האחרון נושם במחסנית...", באתר הארץ, 25 באפריל 2004
* 
* המטרה - תל אביב, באתר OCLC (באנגלית)
**פרידריך אברט הבן** (בגרמנית: **Friedrich Ebert Junior**‏; 12 בספטמבר 1894 – 4 בדצמבר 1979) היה מדינאי מזרח-גרמני, ראש עיריית ברלין המזרחית בין 1950–1967.

שנותיו הראשונות
---------------

אברט נולד בברמן בשנת 1894. אביו היה חבר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, פרידריך אברט, שעתיד היה להיות הקנצלר האחרון של האימפריה הגרמנית ונשיאה הראשון של רפובליקת ויימאר.

בשנת 1909 החל אברט להתמחות כמדפיס. בשנת 1910 הוא הצטרף לתנועת הנוער העובדים הסוציאליסטים, ובשנת 1913 סיים את התמחותו והצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית.

בשנת 1915 גויס לצבא הגרמני ושירת במלחמת העולם הראשונה. עם תום המלחמה עבד בעיתונים שונים של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.

הוא נעצר על ידי הנאצים בשנת 1933 באשמת פעילות פוליטית בלתי חוקית. הוא הוחזק במשך שמונה חודשים במספר מחנות ריכוז. בשנת 1939 גויס מחדש לוורמאכט, ובשנת 1940 שוחרר. הוא התחיל לעבוד בהוצאה לאור, ועד נפילת גרמניה הנאצית היה תחת מעקב של המשטר.

אחרי המלחמה
-----------

אחרי המלחמה נבחר אברט ליושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית במחוז ברנדנבורג של פרוסיה. בזכות מוצאו נהנה מיוקרה פוליטית גדולה ונחשב לאחד המנהיגים הבולטים בשטח הכיבוש הסובייטי של גרמניה. המפלגה הקומוניסטית של גרמניה חיזרה אחריו במטרה ליצור איחוד של שתי המפלגות.

בשנת 1946, תחת לחצם הכבד של שלטונות הכיבוש הסובייטיים, שתי המפלגות התאחדו והקימו את מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. אברט נבחר לחברות בוועד המרכזי, ומאז שנת 1949 היה חבר הפוליטביורו.

עם דעיכת שיתוף הפעולה בין בעלות הברית וחלוקת ברלין הפך אברט לראש העירייה הראשון של ברלין המזרחית, תפקיד שהחזיק בו עד שנת 1967.

אברט היה בין מנסחיה של חוקת גרמניה המזרחית. בשנת 1949 הפך לחבר בפולקסקאמר, הפרלמנט המזרח-גרמני. עד שנת 1971 שימש כסגן נשיא הפרלמנט, ומשנה זאת היה יושב ראש סיעת מפלגת האיחוד הסוציאליסטי בפרלמנט.

אברט עוטר במספר עיטורים גבוהים מטעם גרמניה המזרחית. אחרי פרישתו מראשות עיריית ברלין המזרחית הוענקה לו אזרחות כבוד מטעם העיר, אולם היא בוטלה בשנת 1992.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרידריך אברט הבן** בוויקישיתוף
* פרידריך אברט הבן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007359614905171
* BnF: cb120628142 (data)
* GND: 118687573
* ISNI: 0000 0000 8376 9771
* LCCN: n87879813
* NKC: jx20080403006
* NLP: a0000001232074
* SNAC: w6n040hz
* SUDOC: 028885201
* VIAF: 42632097
* WorldCat: lccn-n87879813

 |
**יוסי קרמר** (נולד ב-9 באפריל 1957) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת המגן ולעיתים כבלם וכקשר. קרמר היה משחקניה הבולטים של מכבי חיפה בשנות ה-80, ובמשך רוב הקריירה שיחק עם הספרה 7.

קריירה
------

קרמר גדל בשכונת קריית שפרינצק, ולמד בבית הספר "עין הים" ו"בתיכון שפרינצק". הוא החל את דרכו בגיל 11 במחלקת הנוער של מכבי חיפה, ובעונת 1973/1974 הועלה לקבוצה הבוגרת על ידי המאמן אברהם מנצ'ל, מחמת היעדר מספר שחקנים בקבוצה הבוגרת עקב מלחמת יום הכיפורים. את הופעת הבכורה שלו ערך באצטדיון בלומפילד. בעונה זו שיחק קרמר שני משחקים ועלה כמחליף פעם אחת ואף הספיק להבקיע שער בכורה. בתום העונה ירד עם מכבי חיפה לליגה א', ובליגה זו שיחק כ-14 משחקים ועלה עם הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית. באותה העונה הוסט קרמר על ידי מאמן הקבוצה, אורי ויינברג, מקיצוני ימני למגן ימני, עמדה בה המשיך לשחק ברוב הקריירה שלו.

את הפריצה הגדולה עשה קרמר בחמשת המשחקים האחרונים של הקבוצה בעונת 1983/1984, בה זכתה מכבי חיפה באליפות הראשונה בתולדותיה. בעונה זו גם שיחק רק כ-14 משחקים, אך בסוף העונה כאשר הבלם הקבוע ירון פרסלני נפצע, הציג קרמר יכולת גבוהה כמחליפו. שנה לאחר מכן, בעונת 1984/1985, זכה עם הקבוצה באליפות נוספת, והפעם כבר היה שותף מלא כאשר פתח ב-23 משחקים, נכנס 5 פעמים כמחליף ואף הספיק לבשל 2 שערים.

בגיל 27 עזב קרמר את מכבי חיפה למורת רוחו של מאמן הקבוצה דאז שלמה שרף. הוא הושאל להפועל תל אביב למשך חודש ואחר כך עבר למכבי תל אביב, שם שיחק כשנתיים וזכה איתה בגביע המדינה בעונת 1986/1987. במשחק גמר הגביע באותה שנה ניצחה מכבי תל אביב את מכבי חיפה במשחק סוער אשר הסתיים בתוצאה 3–3 והקבוצות ניגשו לפנדלים, וקרמר אשר נחשב לבועט פנדלים מוצלח סירב לבעוט בטענה כי שוער חיפה באותו המשחק, אבי רן, מכיר את בעיטותיו ועשוי לעצור את הבעיטה שלו.

לאחר התקופה במכבי תל אביב חזר קרמר למכבי חיפה, ולאחר תקופה נוספת בה ישב רבות על הספסל החליט לנסות את מזלו שוב בקבוצה אחרת והושאל להפועל חיפה אשר שיחקה בליגה הארצית, שם שיחק כמגן וקשר. כעבור שנה חזר שוב למכבי חיפה ואף חזר להיות שחקן הרכב קבוע תחת המאמן אמציה לבקוביץ', באותה עונה זכה באליפותו השלישית בקבוצה (1988/1989) ונבחר בסוף השנה בכלי תקשורת שונים כבלם העונה.

בשנת 1990 הגיע שוב שלמה שרף לאמן את מכבי חיפה, והחליט לבנות קבוצה אשר מושתתת על שחקנים צעירים. קרמר בן ה-31 נפרד בעקבות זאת מהקבוצה ועבר שוב להפועל חיפה. כעבור שנה עבר לבית"ר ירושלים, עמה עלה לליגה הבכירה בתום העונה, ובהמשך שיחק גם בעירוני אשדוד ועלה עמה גם כן לליגה הבכירה.

בגיל 37 פרש ממשחק והחל לאמן בדלית אל-כרמל, ואחר כך עבר לאמן במחלקת הנוער של מכבי חיפה, שם אימן 4 שנים.

חיים אישיים
-----------

קרמר הוא הבכור מבין חמישה אחים. הוא נולד לאמא ילידת רומניה ואבא יליד פולין, שהיה כדורגלן לפני שעלה לישראל. הוא נשוי בשנית, ויש לו שני ילדים מאשתו הראשונה ושניים מאשתו השנייה.

לאחר שפרש מתחום הכדורגל, עבר לעבוד בתפקיד ניהולי בחברת הספנות "צים", בה עבד גם כשהיה שחקן פעיל. כיום הוא פנסיונר של החברה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוסי קרמר** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* יוסי קרמר באתר הרשמי של מכבי חיפה

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5  אשר גולדברג‏, "אוחנה ואני שנאנו אחד את השני שנאת מוות. ואז חתמתי בבית"ר", באתר וואלה!‏, 15 בפברואר 2024