recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
לוגו עולם השוקולד של הרשי
**עולם השוקולד של הרשי** (באנגלית: **Hershey’s Chocolate World**) הוא מוזיאון שוקולד ומרכז מבקרים הצמוד למפעלי הייצור של חברת הרשי בעיר הרשי במדינת פנסילבניה שבארצות הברית. המתחם כולל חנויות, מסעדות ומתקנים המתארים את ייצור השוקולד על ידי חברת הרשי.

המתחם ממוקם בדרך פארק הרשי (Hersheypark Drive) בסמוך לפארק השעשועים הרשיפארק, בסמוך למוזיאון הרשי ולמתקני הספורט אצטדיון הרשיפארק וארנת הרשיפארק.

אף שעולם השוקולד של הרשי ופארק השעשועים הרשיפארק צמודים זה לזה, הם שייכים לחברות שונות - עולם השוקולד של הרשי נמצא בבעלות חברת הרשי ואילו הרשיפארק נמצא בבעלות חברת הבידור והנופש הרשי (Hershey Entertainment and Resorts Company). הן חברת הרשי והן חברת הבידור והנופש הרשי נמצאות בבעלות חברת הנאמנות הרשי (Hershey Trust Company).

היסטוריה
--------

מרכז המבקרים נבנה על מנת להחליף את הסיור שנערך במפעל הייצור עצמו של חברת הרשי - סיור שלא עמד בעומס המבקרים באתר והפריע לעבודה השוטפת של המפעל. במתחם נבנתה אטרקציה הדומה באופיה למתקני פארק שעשועים או למתקני יריד עולמי. המרכז נפתח ב-30 ביוני 1973 וכלל מתקן המציג את הליך ייצור השוקולד. במהלך השנים עברה האטרקציה מספר שינויים.

מרכז המבקרים הורחב בשנת 1978 ונוספו לו מספר חנויות בעלות מראה נוסטלגי.

ב-1 ביוני 1986 ביקר במרכז המבקרים המבקר ה-20 מיליון.

שיפוץ נוסף נערך בשנת 1987 בעלות של 4.5 מיליון דולרים. שיפוץ זה הושלם בשנת 1988.

מתקני מרכז המבקרים
------------------

* **סיור השוקולד** - מתקן אפל בשיטת אומנימובר במסגרתו מוסעים המבקרים במסע בן 10 דקות המציג את הליך ייצור השוקולד. מתקן זה היה המתקן הראשון שנבנה והחל לפעול עם פתיחת מרכז המבקרים.
* **חוויית הייצור במפעל** (**Factory Works Experience**) - מתקן המיועד לילדים ובמסגרתו חווים הילדים ייצור נשיקות הרשי ואריזתן.
* **המופע התלת־ממדי הגדול באמת** (**Really Big 3-D Show**) - מתקן זה נפתח בשנת 2002 הכולל סרט הנפשה תלת־ממדי המוצג בתיאטרון ובו 250 מושבים. הסרט מוצג מספר פעמים ביום, ומדבב אותו דני דה-ויטו.
* **החשמלית של הרשי** (**Hershey Trolley Works**) - מתקן שנוסף בשנת 1988. החשמלית, ובה כרטיסנים מזמרים נוסעת בסיור בן שעה ברחובות העיר הרשי. הכרטיסנים המזמרים מספרים על ההיסטוריה והתרבות של העיר.
* **חוויית קבוצת הטעימה של הרשי** (**Hershey's Chocolate Tasting Group Experience**) - המבקרים לטועמים סוגי שוקולד שונים.

במרכז המבקרים מספר חנויות המוכרות מזכרות ושוקולדים, וכן מספר בתי קפה ומסעדות. במתחם חנות השוקולדים של הרשי - אחת מחנויות השוקולד הגדולות בעולם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עולם השוקולד של הרשי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של עולם השוקולד של הרשי (באנגלית)
* ההיסטוריה של עולם השוקולד של הרשי
הפארק במבט ממערב
**פארק ארבע החירויות על שם פרנקלין דלאנו רוזוולט** (באנגלית: **Franklin D. Roosevelt Four Freedoms Park**) הם פארק ואנדרטה בעיר ניו יורק שבארצות הברית. הם מוקדשים להנצחת נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט ורעיון ארבע החירויות, שיצר במסגרת נאומו הידוע בשנת 1941.

הקמת הפארק
----------

אי רוזוולט שוכן בנהר איסט בין רבעי מנהטן וקווינס. בשנת 1973 נקרא האי (שעד אז היה שמו "אי הרווחה" (Welfare Island)) על שמו של הנשיא רוזוולט. אז הודיעו מושל מדינת ניו יורק נלסון רוקפלר וראש העיר ג'ון לינדסי על הכוונה לבנות אנדרטה לנשיא המנוח בקצהו הדרומי. האדריכל לואי קאהן הכין תוכנית לפארק, אך קשיים כספיים של העירייה עיכבו את מימושה לשנים רבות. 

בשנת 2005 פתח מכון פרנקלין ואלינור רוזוולט במסע למימוש תוכנית הפארק ואסף כספים למטרה זו ממקורות ציבוריים ומתורמים פרטיים. תערוכה על התוכנית שהוצגה בשנת 2005 בקולג' קופר יוניון בניו יורק הגבירה את המודעות הציבורית לה. תוכניתו המקורית של קאהן פותחה על ידי משרד האדריכלים מיצ'ל–גורגולה.

בניית הפארק החלה בשנת 2010 בעלות של 53 מיליון דולר. הוא נחנך בטקס שנערך ב-17 באוקטובר 2012 במעמד ראש עיריית ניו יורק מייקל בלומברג, מושל מדינת ניו יורק אנדרו קואומו והנשיא לשעבר ביל קלינטון.

הפארק
-----

הפארק, ששטחו כ-16 דונם, ממוקם בחוד הדרומי של האי רוזוולט. הוא כולל מתחם משולש ומדושא, שגרם מדרגות רחב מעפיל אליו מצפון. לאורך שתי צלעותיו החיצוניות של המשולש ניטעו שתי שדרות עצים, המוליכות אל קודקוד המשולש. שם ניצב גוש גרניט, שבגומחה שבו, הפונה לכיוון צפון, הוצב העתק מוגדל של פסל ראש של רוזוולט, אשר פוסל ב-1933 על ידי הפסל ג'ו דווידסון.

מעברים משני צידי הפסל מובילים אל רחבה מרובעת בשטח של כ-330 מטרים מרובעים. הרחבה פתוחה לכיוון דרום ומוקפת מיתר צדדיה בקירות מ-28 גושי גרניט מרובעים. קטעים מנאום ארבע החירויות חרותים על גבי קירות הרחבה. המראה מן הקצה הדרומי של הרחבה כולל את נמל ניו יורק ואת בנייני מרכז האו"ם, הניצבים ממערב לפארק, על גדת האי מנהטן.

הפארק כלול במערכת הפארקים של מדינת ניו יורק.

לקריאה נוספת
------------

* קשת רוזנבלום, "הלב הרוחני של ניו יורק", הארץ, 26 בנובמבר 2012.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פארק ארבע החירויות על שם רוזוולט** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פארק ארבע החירויות על שם רוזוולט (באנגלית)
* על התערוכה בקולג' קופר יוניון באתר הקולג'
* ידיעה על חנוכת הפארק באתר יאהו!, 18 באוקטובר 2012

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2013086741
* MusicBrainz: 1ace26f8-35bd-4f6b-a6bb-d290301edab7
* VIAF: 300190816
* WorldCat: lccn-no2013086741

 |
**פארק המים המשוגע** (בערבית: **الحديقة المائية المجنونة**) היה פארק מים ברצועת עזה ששימש את המשפחות העשירות ברצועה. הפארק נפתח במאי 2010 אך נשרף על ידי רעולי פנים בספטמבר 2010 וזאת זמן קצר לאחר שנסגר על ידי ממשלת חמאס בטענה כי אפשר לגברים ונשים להתערבב ולשהות בצמוד אחד לשני.

היסטוריה
--------

פארק המים שכן ממערב לעיר עזה והיו בו כ־3 בריכות שחייה, תעלה באורך 100 מטר, כ־3 מגלשות מים, מסעדה ואף בית קפה. הפארק הוקם בעזרת חומרים שהובאו דרך מנהרות הברחה ממצרים, העבודות על הקמת המקום הסתיימו בתוך חצי שנה.

עלות הקמתו של הפארק הייתה כ־2 מיליון דולרים, כמו כן בפארק עבדו כ־106 עובדים וכן כ־80 ספקים שסיפקו את הסחורה והמזון של המקום.

באותם ימים הפארק היה אחד מתוך מספר פארקי שעשועים. בהם זהרת אל-מדיין, אתר הנופש אל-בוסתאן והכפר התיירותי ביסאן סיטי.

בתחילת ספטמבר 2010, רשויות חמאס סגרו את הפארק לתקופה בת כ־21 יום, יחד עם אתרי פנאי נוספים ברצועה.

ב־19 בספטמבר 2010 נשרף פארק המים על ידי קבוצה של כ־40 אנשים רעולי פנים. אחד מבעלי המקום שהיה בעבר שר בממשלת חמאס, העיד כי ראה את קבוצת האנשים קושרים את השומרים, מציתים מבנה מנהלי של הפארק, השרפה התפשטה והגיעה בשלב מסוים למסעדת הפארק ולבסוף ציין כי מספר מאנשי הקבוצה גם השליכו בנזין סביב מגלשות הפלסטיק ולבסוף הציתו אותם.

קישורים חיצוניים
----------------

* חמאס הצית את פארק המים בעזה, באתר ‏מאקו‏, 20 בספטמבר 2010
* גדעון שביב, בריכות השחיה הנעלמות של עזה, באתר פרספקטיבה, ‏3 במאי 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  Gaza water park torched after shuttered by Hamas, Associated Press 19-09-2010 (reprinted in the Jerusalem Post)
2. 1 2  [1]"People relax at newly opened theme park," Shahanaaz Habib, May 21, 2010, *The Malaysia Star*.
3. ↑  "Seaside in Gaza: the dress code's almost as dangerous as the surf
July 31, 2010, The Age.
4. ↑  "New Gaza Leisure Projects Focus on Fun Not Hardship" August 2, 2010, Reuters, New York Times.
5. ↑  Gunmen torch Gaza resort, 19-09-2010
6. ↑  Gunmen torch Gaza beach club shuttered by Hamas, AFP 19-09-2010
7. ↑  Militants torch Gaza water park shut down by Hamas, Haaretz 19-09-2010
**אַיֶּכָּה** הוא שיר של הזמר שולי רנד מאלבומו נקודה טובה שיצא בשנת 2008. שולי רנד כתב מילים ולחן לשיר. השיר הגיע למקום 26 במצעד הפזמונים של רשת ג' לשנת 2008 ולמקום 36 במצעד השנתי של גלגלצ.

תוכן השיר
---------

מילות השיר, שנכתבו על ידי רנד, מביעות מצוקה אישית שלו שנובעת ממשבר רוחני. ניתן להבחין בזאת דרך המשפטים המיואשים והקשים של השיר, התוהים היכן אלוהים והאם הוא אכן קיים. המילים בנויות ככה שכל שני משפטים רצופים מתחרזים זה בזה. בשיר שלושה בתים, שני פזמונים ו-"C part" אחד, שמגיע בסוף.

במשך כל השיר פונה רנד ישירות אל אלוהים ושולח לעברו שאלות קיומיות המעידות על משבר אמונתי קשה. הוא מתקשה לשמוח בעקבות המשבר ("השמחה נסתלקה ממני וגם הדעת") ורק מחפש תשובות לשאלותיו, על אף שהסביבה שלו מונעת ממנו להגיע לתשובות ("קולות מהעבר לוחשים לי לעצור / אבל אני מוסיף בחושך לחתור / ושואל ומבקש, אייכה?!").

השיר מועבר בצורה מאוד מטאפורית, ולא נאמרת אף מילה שהיא פשוטה כמשמעה. השיר מלא בדימויים שונים, כאשר יש הרבה מאוד מטאפורות הקשורות למים, או חתירה ("אבל אני מוסיף בחושך לחתור; בסופו של יום הן אפלט אל החוף; איך בחושך הזה הייתי חותר"). יש המקשרים את עטיפת האלבום (משמאל) בה נראה רנד צולל בבגדיו החרדיים במים למטאפורות הרבות הקשורות למים.

התייחסות לשיר
-------------

בשנת 2011 שודרה בטלוויזיה סדרת דרמה בשם סימני שאלה. לפני תחילת השידורים הזכיינית רשת השתמשה בשיר "אייכה" בשביל פרומו לסדרה. רנד התנגד לשימוש בשירו לקידום הסדרה שעסקה בצעירים שיצאו בשאלה. הזמר, שבעצמו חזר בתשובה, דרש להסיר את שירו מהפרומואים לסדרה וגם פרסום הודעות שיבהירו "כי הוא אינו קשור באופן כלשהו לקדימון או לסדרה, כי השימוש בשיר נעשה שלא בהסכמתו, וכי הוא שולל לחלוטין את הקישור שנעשה בינו והשיר מצד אחד לבין הקדימון והסדרה מצד שני, הן מבחינת החוזי והן מבחינת התוכן". ב"רשת" החליטו להענות לבקשתו של רנד והורידו את השיר מהפרומואים של הסדרה.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "אייכה" באתר מיוזיק בריינז
* מילות השיר "אייכה" באתר שירונט
* שולי רנד - אייכה, סרטון באתר יוטיוב
* אפרת כהן, השיר שהפך להיות ההמנון למחפשים תשובה, באתר הידברות, 16 בספטמבר 2014
* דויד פרץ, על השיר אייכה מאת שולי רנד, באתר "תרבות•il"

הערות שוליים
------------

1. ↑  אפי אברהם, ‏שולי רנד דרש, "רשת" הורידה את השיר "אייכה", באתר "סרוגים", 25 בינואר 2011

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: f02b3d8a-23d7-475c-ac5f-7f3054100477

 |
**הרפובליקה האיטלקית** (באיטלקית: **Repubblica Italiana** - שם זהה לרפובליקה האיטלקית של ימינו שקמה ב-1946) הייתה רפובליקה קצרת ימים שהתקיימה בין השנים 1802–1805 בצפון שטחה של איטליה כיום – באזורי לומברדיה ורומאניה (כיום חלק מאמיליה-רומאניה). הרפובליקה הוקמה על ידי נפוליאון בונפרטה ונתמכה על ידי הרפובליקה הצרפתית הראשונה.

סקירה כללית
-----------

הרפובליקה האיטלקית הייתה יורשתה של הרפובליקה הציסאלפינית, אשר שינתה את חוקתה על מנת לאפשר לקונסול הראשון של צרפת – נפוליאון בונפרטה להפוך לנשיא הרפובליקה. הרפובליקה כלל את אותם אזורים שהרכיבו את הרפובליקה הציסאלפינית, בעיקר לומברדיה ורומאניה.

לרפובליקה הייתה שטח של יותר מ-42,500 קמ"ר, ואוכלוסייה של 3,840,000 ב-12 מחוזות. מילאנו הייתה עיר הבירה, המרכז המרכזי עם 124,000 תושבים בשנת 1764. המדינה הייתה משגשגת למרות הביזה שחוותה במאות הקודמות. כלכלתה התבססה על חקלאות דגנים וגידול בקר, בתוספת תעשיות קטנות משגשגות, בעיקר ייצור משי.

דגל הרפובליקה האיטלקית שמר על שלושת הצבעים הלאומיים האיטלקים-מילאנזיים, אך עם דפוס חדש, פחות מהפכני. סמל הרפובליקה צוין בצו ב-13 במאי 1802. הסכם ידידות ומסחר עם הרפובליקה של סן מרינו נחתם ב-10 ביוני 1802, וקונקורדאט עם הכס הקדוש ב-16 בספטמבר 1803.

הממשלה הקימה את המשמר הלאומי של איטליה, ז'נדרמריה לאומית ומשטרת כספים; השיטה המטרית הונהגה ותוכנן מטבע לאומי, אם כי מעולם לא הוטבע בעידן הרפובליקאי.

בשנת 1805, לאחר מתן התואר "קיסר צרפת" לנפוליאון, הוכתר נפוליאון גם כמלך איטליה והרפובליקה נהייתה לחלק מממלכת איטליה בה מלך נפוליאון כמלך, ובנו החורג אז'ן דה בוארנה כמשנה למלך.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרפובליקה האיטלקית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007564482605171
* LCCN: n83009471
* VIAF: 131382838
* WorldCat: lccn-n83009471

 |
**קתדרלת אֶוּלָליה הקדושה** (בספרדית: **Catedral de Santa Eulalia**) או **הקתדרלה של ברצלונה** (המכונה גם "**לה סאו**" - *La Seu*) היא קתדרלה בברצלונה שבספרד שהיא מקום מושבו של הארכיבישוף של העיר. בנויה ברובה בסגנון גותי.

הקמת המבנה
----------

במקום בו עמדה הקתדרלה ניצבו כנסיות מהמאה החמישית לספירה בתקופה הרומית של העיר ברצלונה. מבנה הקתדרלה הנוכחי נבנה בין 1298 עד למאה ה-15 על יסודותיה של כנסייה ויזיגוטית שעמדה במקום. החזית הנאו-גותית של הכנסייה הוקמה במאה ה-19 וכוללת שער עם גמלון צר וגבוה ושלושה צריחי תחרה. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 בוצעו עבודות שיפוצים נרחבות בקתדרלה. ב-2012 הוסרו הפיגומים מהחזית הנאו-גותית.

הכנסייה מוקדשת לאולליה מברצלונה - הקדושה המגינה על העיר ברצלונה (שעל פי האגדה הוצאה להורג ברחבה שליד הקתדרלה), הקבורה על פי האמונה המקומית בקריפטה של הכנסייה.

מבנה הקתדרלה מורכב מ-28 קפלות שונות המחולקים לחמישה אגפים שונים שווי גובה ככנסיית אולם, כאשר שני האגפים החיצוניים הם קפלות המופרדות בקירות. קירות אלה תומכים בקמרונות הספינה הראשית. האפסיס מסתיים בשווה וסביבו אמבולטוריום עם 9 קפלות קורנות. המזבח הראשי מוגבה על מנת לאפשר מבט אל תוך הקריפטה.

בקתדרלה יש העתק מוגדל של פסל המדונה השחורה - הדומה לפסל השמור במונטסראט. אחת האטרקציות החביבות על התיירים הבאים לבקר בכנסייה היא מערכת מושבי העץ הייחודיים של המקהלה.

לצד הכנסייה מצוי קלויסטר גותי, בו שמורים 13 אווזים לבנים המסמלים את היותה של אולליה בת 13 בעת הירצחה על ידי החיילים הרומיים על רקע אמונתה הנוצרית.

גלריה
-----

* מבט על מקום המצלב בתוך הקתדרלהמבט על מקום המצלב בתוך הקתדרלה
* אווזי הקתדרלהאווזי הקתדרלה
* מושבי המקהלהמושבי המקהלה
* מדונה שחורה בקתדרלהמדונה שחורה בקתדרלה
* גן הקתדרלהגן הקתדרלה
* פנים הקתדרלהפנים הקתדרלה
* מבט מבחוץמבט מבחוץ
* מבט על האפסיס מבחוץמבט על האפסיס מבחוץ
* החזית הנאו-גותיתהחזית הנאו-גותית

ראו גם
------

* כנסיית סנטה מריה דל מאר (ברצלונה)
* כנסיית סנטה מריה דל פי

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קתדרלת ברצלונה** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת אולליה הקדושה
* גלריית תמונות, באתר structurae.de
* דף מידע בעברית על קתדרלת אולליה הקדושה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987011257473505171
* BnF: cb12007886w (data)
* CANTIC: a11064316
* GND: 4391466-4
* ISNI: 0000 0001 2160 0206
* LCCN: n80004064
* VcBA: 494/18912
* VIAF: 154762878
* WorldCat: lccn-n80004064

 |
רבי **רפאל שלמה הבדלה** (לפעמים נכתב: **עבדלה**; מוראה, ? – ירושלים, ה'ת"ץ) היה מחכמי סלוניקי ובסוף ימיו ראש ישיבה ורב העיר ירושלים.

קורות חייו
----------

נולד במוראה ובהיותו יתום עבר ללמוד תורה בסלוניקי. בסלוניקי למד עם רבי שלמה אמריליו, רב העיר ואביו של רבי משה אמריליו. בהמשך עלה לירושלים שם היה בבית דינו של רבי אברהם יצחקי, יצא כשד"ר לטובת יהודי אשכנז בירושלים עם רבי אייזיק מסלוצק. לבסוף נתמנה בירושלים לרב העיר ולראש ישיבה. חכמי דורו מרבים להביא מפסקי ההלכה שלו (כגון רבי אברהם ישראל זאבי, רבי חיים שבתי, רבי אשר שלם (בעל "מטה אשר", ועוד). הותיר שו"ת וחידושי הלכה שרובם נותרו בכתב יד. חידושי ההלכות שלו נקראים "מנחת זיכרון".

היה גיסו של רבי נסים חיים משה מזרחי, ודודו של רבי רפאל מיוחס.

נטמן בהר הזיתים. על מצבתו נכתב: "ציון הרב הכולל כמהור"ר רפאל שלמה עבדלה".

לקריאה נוספת
------------

* יעקב שמואל שפיגל, **עניינים הקשורים לפסח ולקריאת התורה מתוך ספר מנחת זיכרון לר' רפאל שלמה הבדלה**, בתוך מוריה, ניסן תשע"א, עמ' מ - נה

קישורים חיצוניים
----------------

* משה דוד גאון, "רפאל שלמה הבדלה", **יהודי המזרח בארץ ישראל** ח"ב, ירושלים, תרצ"ח, עמ' 218, באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  כך למשל אצל הרב חיד"א בשם הגדולים
2. ↑  הספר יצא לאור בשנת ה'תשפ"ג בהוצאת מכון אהבת שלום, שמ"ג עמודים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007405574505171
* VIAF: 38153530960848702273
* WorldCat (עם VIAF): 38153530960848702273

 |
**ניסוי הקונפורמיות של אָש** נערך בשנת 1951 על ידי החוקר סולומון אש, מטרת הניסוי: חקירת כוחה של הקונפורמיות הקבוצתית, והוא משתייך לתחום הפסיכולוגיה החברתית.

 דוגמה של כרטיסים מהניסוי. הכרטיס הימני מציג את שלושת הקווים שהנבדקים היו אמורים להשוות לקו הבודד שבכרטיס השמאלי.

מהלך הניסוי
-----------

אָש הושיב שבעה אנשים בחדר, כאשר מתוכם אדם אחד הוא הנבדק והשאר משתפי פעולה עם החוקר. לאנשים הוצגו שלושה קווים אנכיים באורכים שונים, ועליהם היה לומר איזה מהקווים דומה ביותר באורכו לקו נוסף שהוצג (המטלה הייתה קלה). האנשים נשאלו זה אחר זה לגבי תשובתם לכל סט קווים, כאשר הנבדק היה תמיד האחד לפני האחרון שענה את תשובתו, כך ששמע את תשובותיהם של חמישה אנשים אחרים באוניורסיטת קלו.

בפעמיים הראשונות ענו כל המשתתפים את התשובה הנכונה, אך בשאר צעדי הניסוי, ענו משתפי הפעולה את התשובה הנכונה רק ברבע מהפעמים. בשאר הפעמים ענו כולם את אותה תשובה שגויה.

אש רצה לבדוק האם הנבדק ישנה את התנהגותו לאור התנהגותם של שאר האנשים. כאשר שאר האנשים ענו נכון, הנבדקים לא טעו בזיהוי הקו הדומה. אך כאשר משתפי הפעולה נתנו תשובה שגויה, נטו הנבדקים לענות כמוהם. חצי מהנבדקים ענו תשובה שגויה כמו שאר המשתתפים לפחות במחצית מצעדי הניסוי. רק רבע מהנבדקים לא התנהגו בצורה קונפורמית באף אחד מהמקרים ונתנו תשובה נכונה בכל הצעדים.
אש שאל את נבדקיו מדוע הם ענו כפי שענו. התשובה הנפוצה ביותר הייתה שהנבדק ידע שהוא עונה תשובה שגויה, אך לא רצה לענות באופן שונה. בנוסף, חלק מהנבדקים הטילו ספק ביכולת השיפוט שלהם ואילו אחרים טענו שהשתכנעו שהקו עליו הצביעו יתר המשתתפים הוא הדומה ביותר.

אש בחר דווקא משימה קלה שהתשובה שלה כה ברורה מכיוון שרצה לחקור צייתנות, קונפורמיות ציבורית באופן טהור, תוך נטרול האפשרות שהמשתתפים שינו את דעתם לגבי התשובה הנכונה, או טעו לגביה מלכתחילה.

אימות
-----

מחקרים מאוחרים יותר (של אלן ולווין) שהשתמשו בפרדיגמה ניסויית זו מצאו שכאשר הקבוצה אינה מציגה עמדה אחידה, יורדת בצורה דרסטית מידת ההתנהגות הקונפורמית. מספיק שאדם אחד יציג עמדה שונה מיתר המשתתפים (גם אם היא אינה זהה לזו של הנבדק), כדי להקטין את הסיכוי להתנהגות קונפורמית של הנבדק.  
למעשה, עלה כי מה שחשוב לשם קונפורמיות הוא הקונצנזוס, ולא מספר האנשים החושבים אותו הדבר.

ראו גם
------

* מונחים בפסיכולוגיה חברתית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניסוי הקונפורמיות של אש** בוויקישיתוף
* ניסוי הקונפורמיות של אש בסרטון ביוטיוב.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Allen, V.L & Levine, J.M. (1969). Consensus and conformity. *Journal of Experimental Social Psychology*. V.5 (4), pp. 389-399.
פלאפל הזקנים
**פלאפל הזקנים** (בערבית: **فلافل نجلاﺀ**, פלאפל נג'לה) היא פלאפליה פופולרית ותיקה הממוקמת בשכונת ואדי ניסנאס בחיפה ברחוב הוואדי ונחשבת לאחת מחנויות הפלאפל הטובות בישראל. המסעדה מופיעה במשך שנים ברשימות עשר הפלאפליות הטובות ביותר בישראל. שמה של המסעדה ניתן לה על שם שני מייסדיה.

היסטוריה
--------

המסעדה נוסדה ב-1950 על ידי זוג אנשים מבוגרים תושבי הואדי, ג'ורג' ונג'לה עפארה, והיא התמקדה במכירת מנה בסיסית של פלאפל שכללה פיתה עם סלט ירקות, מלפפון חמוץ וסלט כרוב. על המסעדה לא הונח מעולם שלט עם שם החנות. התושבים הערבים קראו למקום "נג'לה" על שם האישה. היהודים שקנו בה נהגו להגיד "נלך לזקנים", ושם זה נדבק למקום. הזוג השתמש במתכון סודי לייצור הפלאפל, ונהג לכבד כל קונה בכדור פלאפל חם עם טחינה.

בעת פתיחתה הייתה המסעדה קטנה מאוד, למעשה דוכן שיש בכוך, בעלי המסעדה גרו בקרבת המקום בסמטה צמודה. העיסה הוכנה בביתם והטיגון נעשה במסעדה, שירות איטי הביא להשתרכות תור ארוך ברחוב, והיא נסגרה מדי יום בשעה 13:00 או כאשר נגמרה העיסה (המוקדם מביניהם). פרסומה של המסעדה הביא אליה לקוחות שהגיעו במיוחד מהמרכז ומהגליל. בשנת 1984 החליטו הבעלים לפרוש ומכרו את הדוכן לבעליה הנוכחי עפיף סבית שהיה לקוח שלהם. הוא רכש מהם גם את המתכון הסודי. סבית קיבע את שם המקום כששם בחזית המסעדה שלט "פלאפל הזקנים" בנוסף לשם "נג'לה".

סבית הרחיב את המסעדה, בנה מטבח שבו הוא מכין את העיסה והרחיב את שעות הפתיחה של החנות עד שעות הערב, הוא המשיך את המסורת של קודמיו ומקבל פני כל קונה בכדור פלאפל עם טחינה. בנוסף הרחיב קצת את המגוון והוסיף גם קובה בורגול במילוי בשר וצנוברים. הדוכן נמצא בתוך המסעדה, לרשות המעדיפים לאכול במקום עומדים כיסאות בר גבוהים ודלפק צר הצמוד לקיר.

בתחילת שנות ה-2000 הוקם סניף בשם "סביח ופלאפל הזקנים" ברחוב מוריה (ליד הכניסה לכרמליה) ופעל בשם זה כמה שנים. העסק עדיין קיים אבל כבר אינו סניף של פלאפל הזקנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פלאפל הזקנים** בוויקישיתוף
* גרדה גלזר, המוסד: פלאפל הזקנים באתר וואלה! אוכל, 16 ביולי 2012
* יעל גרטי, הפלאפל הכי טוב - מצפון ועד דרום, באתר ynet אוכל, 19 בפברואר 2006
* מתן אברמוביץ', 10 הפלאפליות הכי טובות בישראל, עכבר העיר, 5 במרץ 2009
* רותי רוסו, העם אמר את דברו: 10 הפלאפלים הכי טובים בארץ, ‏ Nrg מעריב, 20 באפריל 2010
* שרית סרדס-טרוטינו, החיים בפיתה: הפלאפל הכי טעים בארץ, באתר ynet אוכל, 13 במרץ 2011
**קתדרלת אוסר** המוקדשת לסטפנוס הקדוש (בצרפתית: *Cathédrale Saint-Étienne d'Auxerre*) היא קתדרלה קתולית באוסר, בירת מחוז יון שבצרפת. הקתדרלה ידועה בחלונות הויטראז' שלה.

בניית הקתדרלה הגותית
--------------------

חלקה הגדול של הקתדרלה נבנה בשנים 1215–1233 בסגנון גותי מעל קריפטה מהמאה ה-11, אך הבנייה עצמה נמשכה עד שנות הארבעים של המאה ה-16 (הקופולה הרנסאנסית התופסת את מקומו של אחד הצריחונים על המגדל הצפון-מערבי). בתנופת הבנייה הראשונה הוקם ה"שֶוֶוה" (זר קפלות סביב האפסיס) במזרח, ואחריו הוקמו החזית המערבית ובסיס המגדלים המערביים, שחוברו לאפסיס באמצעות הספינה הראשית של הקתדרלה הישנה. בניית הספינה הראשית מחדש והקמת בית הרוחב המשיכו באיטיות אל תוך המאה ה-14 והמאה ה-15.

היסטוריה מוקדמת
---------------

אוסר עצמה הייתה דיוקסיה חשובה בגאליה, עם בישוף עוד מהמאה ה-3. הדיוקסיה לבסוף בוטלה ב-1821 והוכפפה לדיוקסיה אחרת. באוסר התקיימה מועצה בשנת 585 (או 578) תחת הבישוף אנאכאריוס (Annacharius) ובה נוסחו 45 קנונים, הקשורים מאוד לקנונים של מועצות ליון ומקון בנות זמננו. "הם חשובים כממחישים את החיים והנהגים בקרב השבטים הטבטוניים שלא מכבר הומרו לנצרות ובקרב הגאלו-רומים של אותה תקופה. רבים מהצווים מכוונים כנגד שרידים של ברבריות כופרת ואמונות טפלות; אחרים מהווים עדות להמשך קיומם של מנהגים נוצרים עתיקים מסוימים בימי הביניים המוקדמים בצרפת. הקנונים של המועצה מ-695 או 697 עוסקים בעיקר ב"טקס האלוהי" ובטקסים כנסייתיים." (האנציקלופדיה הקתולית)

גלריה
-----

* החזית המערבית, בעלת המגדל הבודדהחזית המערבית, בעלת המגדל הבודד
* מבט מדרוםמבט מדרום
* הספינה הראשית, מבט מזרחההספינה הראשית, מבט מזרחה
* ויטראז' בקפלת נוטרדאםויטראז' בקפלת נוטרדאם

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קתדרלת אוסר** |

* 
* "Welcome to Auxerre Cathedral"
	+ ביבליוגרפיה על קתדרלת אוסר
* האנציקלופדיה הקתדולית 1908: "מועצת אוסר"
* "(סנס ): הדיוקסיה של אוסר"
* סיור מוסבר על הויטראז'ים בקתדרלה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007599536505171
* ISNI: 0000 0001 2353 5479
* LCCN: n84236051
* LNB: 000077439
* MusicBrainz: 1106c3fb-3f43-4b95-9dee-0af97e67efcc
* VIAF: 151326692
* WorldCat: lccn-n84236051

 |
הכניסה המרכזית לכנסייה מעוטרת בציור שיצר לה קורבוזיה
מראה כללי של אולם התפילה
פנים אולם התפילה
**נוטרדאם די אוֹ** (בצרפתית: **Chapelle Notre-Dame du Haut à Ronchamp, גבירתנו של הגבהים**) ומכונה גם "כנסית רונשאן", היא כנסייה הנמצאת סמוך לעיר רונשאן שבצרפת (במחוז סון עילית, הקרוב לגבול עם שווייץ). הכנסייה, שתוכננה על ידי האדריכל השווייצרי לה קורבוזיה ובנייתה הושלמה בשנת 1954, היא אחת הדוגמאות הטובות והמוצלחות לאדריכלות כנסיות של המאה ה-20. היא גם נחשבת לאחת מהיצירות הטובות ביותר של לה קורבוזיה ויוצאת דופן יחסית.

הכנסייה נבנתה על גבעה שבה עמדה עד מלחמת העולם השנייה כנסייה קתולית שהוקדשה למרים הבתולה. כנסייה זו נבנתה אף היא במקום שהיה מקום קדוש במשך מאות שנים, ככל הנראה עוד לפני הגעת הנצרות. לאחר שהוחרבה במהלך הפצצות במלחמה, הוחלט להקים במקומה כנסייה חדשה ומודרנית. האתר עצמו הוא גבעה ירוקה הצופה אל האופק מכל כיווניה ובעלת נוף מרהיב על הרי היורה. המיקום המיוחד נתן ללה קורבוזיה הזדמנות להתייחס אל הגבעה כאל אקרופוליס.

בשנת 2016 הכנסייה הוכרה, יחד עם 16 מבנים ואתרים נוספים שתכנן לה קורבוזיה, כאתר מורשת עולמית.

אדריכלות
--------

כאמור, הכנסייה היא הדוגמה המוצלחת ביותר לאדריכלות הדתית המודרנית. הכנסייה חדשנית בעיצובה בכל המובנים, ובבנייתה הייתה מהפכנית בכך ששינתה מוסכמות בנות מאות רבות של שנים.

המבנה הוא מבנה בטון בעל קירות עבים במיוחד. הגג המיוחד של המבנה עשוי בטון חשוף ומונח בשיפוע כלפי צדה האחורי של הכנסייה. הגג מנותק מהקירות העבים התומכים אותו על ידי חריץ דק ורק עמודים קטנים נושאים את המשקל שלו. הגג מעניק תחושה של מסה גדולה אך חסרת משקל מעל חלל הכנסייה ומקנה מראה מיוחד לחזית. כאשר יורד גשם, המים מתנקזים אל קצהו האחורי של הגג ויוצרים מעין מזרקה.

האלמנטים המקוריים ביותר במבנה הם שני הקירות העבים הנראים מאסיביים במיוחד מן החזית הראשית ונמצאים בהטייה קלה. אחד הקירות, המשמש כקיר הימני של חלל התפילה, מחורר בחלונות ויטראז' ומחדיר אור למבנה בדומה לקירות בקתדרלות ימי הביניים. רוחב החלונות משתנה כך שהחלונות נראים גדולים מאוד מבחוץ אך מהווים חריצי אור קטנים כלפי פנים המבנה. בנוסף, החלונות מפוזרים באופן חסר סימטריה וללא סידור ברור, דבר המאפיין מאוד את המודרניזם. הקיר הנוסף הנמצא מאחורי במת הדרשה הוא בעל חלון אחד מסוג כזה המחדיר אור באופן דרמטי לתוך המבנה.

אדריכלות הכנסייה הייתה דבר חדש ומקורי במיוחד בזמן בנייתה והיוותה מקור השראה חשוב לבניית כנסיות נוספות ברחבי העולם בסגנון מודרניסטי ופוסט-מודרניסטי. רבים מתייחסים אל מבנה זה כאל יצירת מופת אדריכלית של המאה ה-20 והטובה ביותר של האדריכל לה קורבוזיה.

ראו גם
------

* לה קורבוזיה
* אדריכלות כנסיות
* אדריכלות מודרנית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כנסיית נוטרדאם די או** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית נוטרדאם די או (בצרפתית, באנגלית ובגרמנית)

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית נוטרדאם די או (בצרפתית, באנגלית ובגרמנית)
* ובינתיים, במזרח צרפת. אסתר זנדברג בעיתון הארץ.
* Page from the Galinsky Building Site
* Informal web pictures of the building
* A walk-through tour of the building
* A web slide-show of the building
* Official website of Ronchamp

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007603409705171
* BIBSYS: 90087030
* GND: 4234305-7
* ISNI: 0000 0001 2105 0128
* LCCN: n88670726
* NKC: ko20201076516
* VIAF: 167423284
* WorldCat (עם VIAF): 167423284

 |
"**אין אותנו יותר**" הוא סינגל של הזמרים הישראלים אבי אבורומי ומור. הוא יצא לאור ב-25 בינואר 2023 באמצעות חברת התקליטים הפי"ל. את השיר כתב אבורומי יחד עם צמד היוצרים תמר יהלומי ויונתן קלימי, שגם הפיקו את השיר.

רקע וכתיבה
----------

זה שיתוף הפעולה השני של אבורומי ומור, לאחר "חצי שלי", שיצא ב-2022 ונוצר אף הוא בשיתופם של תמר יהלומי ויונתן קלימי. על החיבור בין אבורומי ומור לצמד היוצרים סיפר אבורומי: "אין הסבר מדעי לכימיה והאווירה בין כל הצוות הזה של אבי, מור, יונתן קלימי ותמר יהלומי. יונתן ותמר הם לא צמד רגיל, הם מסוג האנשים שאני ומור מרגישים בנוח לשבת ולספר להם את החיים שלנו, לספר להם על האהבות שלנו ולשתף אותם בכל רגש שעובר בגוף". על תהליך הכתיבה של השיר עצמו, סיפר: ""כש"אין אותנו יותר" נכתב נשאלה בחדר השאלה על מה אנחנו רוצים לכתוב ואמרנו שהפואנטה העיקרית תהיה – "איך לעזעזל את/ה לא חוזר/ת אליי?, איך אין אותנו יותר? "רצינו להסביר במילים של היום שאת באמת גנובה אם ראית אותנו לבנתיים ושזה לא נורמלי כשללב שלך אין בית".

הצלחה מסחרית
------------

השיר זכה להצלחה רבה ברשתות הסטרימינג. בפלטפורמת ספוטיפיי, הצליח השיר להגיע למקום השלישי במצעד הישראלי השבועי, עם למעלה מ-200 אלף השמעות באותו השבוע. השיר זכה להצלחה גם בתחנות הרדיו בישראל. במצעד השבועי של מדיה פורסט, הגיע השיר בשיאו למקום הרביעי, במצעד הרשמי של גלגלצ הגיע למקום הרביעי ובמצעד העשירייה של כאן גימל הגיע השיר למקום הראשון.

מיקומי שיא
----------

| 
‏‏‏  **מצעדים ודירוגים (2023)** |
| --- |
| מדינה | מצעד | מיקום שיא |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 4 |
| המצעד הרשמי של גלגלצ | 4 |
| העשירייה | 1 |
| היטליסט | 2 |

| 
‏‏‏  **מצעדים שנתיים (התשפ"ג)** |
| --- |
| מדינה | מצעד | מיקום שיא |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | – |
| גלגלצ ו-ynet | 34 |
| כאן גימל וטיקטוק | 17 |
| היטליסט | 11 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  אבי אברומי ומור בסינגל משותף: "אין אותנו יותר", באתר "סרוגים", 25 בינואר 2023
2. ↑  Weekly Top Songs Israel, באתר Spotify Charts‏, 16 במרץ 2023
3. ↑  המצעד השנתי הישראלי תשפ"ג, באתר גלי צה"ל, 14 בספטמבר 2023
4. ↑  דורית אסרף מזרחי, אתם בחרתם: "יוניקורן" הוא שיר השנה של כאן גימל וטיקטוק, באתר כאן, 14 בספטמבר 2023
5. ↑  תוצאות המצעד השנתי 2023 של היטליסט, באתר מאקו
ה**צווינגר** (בגרמנית: **Zwinger**) הוא ארמון מתקופת הבארוק בעיר דרזדן, בירת סקסוניה.

הארמון נבנה ביוזמת אוגוסט החזק, הנסיך הבוחר של סקסוניה, על מנת לשמש כ"ארמון שעשועים". כיום משמש המקום כמוזיאון.

הארמון ממוקם באזור בו שכנו בעבר ביצורי העיר דרזדן ומכאן שמו - משמעות השם "צווינגר" בגרמנית עתיקה הוא האזור בין החומה הפנימית והחיצונית של מבצר.

היסטוריה
--------

הצווינגר נבנה כחלק מתנופת הבנייה שיזם אוגוסט החזק, נסיך בוחר של סקסוניה ומשנת 1697 מלך פולין. הבנייה נועדה להאדיר את שמו של אוגוסט ולחדש את דרזדן שניזוקה בשרפה בשנת 1685. הצווינגר עצמו נבנה במטרה לשמש כ"ארמון שעשועים" לאוגוסט ואציליו.

הצווינגר נבנה בין השנים 1710–1732. התכנון והבנייה הופקדו בידי מתאוס דניאל פפלמן (Matthäus Daniel Pöppelmann) "אדריכל החצר" של אוגוסט החזק. הארמון נבנה סביב חצר גדולה וגנים שיועדו בין היתר למשחקים, מופעים ותחרויות. בגנים ניטעו צמחים אקזוטיים, ובבניין ובחצר שולבו פסלים רבים מעשה ידי בלתזר פרמוזר (Balthasar Permoser). באמצע המאה ה-19 נבנה אגף בצד הקרוב לנהר האלבה בתכנונו של גוטפריד זמפר, ובו ממוקם מוזיאון הציירים הגדולים.

הצווינגר ניזוק כמה פעמים במלחמות שונות כגון מלחמת שבע השנים והמלחמות הנפוליאוניות.
הצווינגר ספג נזקים כבדים במהלך הפצצת דרזדן במלחמת העולם השנייה. שיקום הצווינגר החל זמן קצר לאחר תום המלחמה ונמשך עד לשנת 1963.

כיום שוכנים בצווינגר מוזיאונים לאמנות, מדע ואוספי כלי נשק וחרסינה.

גלריית תמונות
-------------

* החצר הפנימית של הצווינגרהחצר הפנימית של הצווינגר
* הגנים מצידו החיצוני של הארמוןהגנים מצידו החיצוני של הארמון
* ה-Kronentor ("שער הכתר")ה-Kronentor ("שער הכתר")
* ה-Nymphenbad ("מרחץ הנימפות")ה-Nymphenbad ("מרחץ הנימפות")

ראו גם
------

* עמק האלבה בדרזדן

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **צווינגר** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של צווינגר
* צווינגר, באתר התיירות של דרזדן
* צווינגר, באתר meinwissen.info
* צווינגר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007604860705171
* GND: 4113353-5
* LCCN: n84236088
* MusicBrainz: 1c1bd40f-8f4b-49c5-94c0-735825ed557b
* NKC: kn20100628004
* VIAF: 133547880
* WorldCat: lccn-n84236088

 |
חלונות הויטראז' של קתדרלת סה מציגות את הטריפוריום המואר האופייני לגותיקה הקורנת.
**קתדרלת סה** (בצרפתית: *Cathédrale Notre-Dame de Sées*) היא קתדרלה קתולית בסה שבנורמנדי, צרפת. הקתדרלה בנויה בסגנון גותי.

הקתדרלה נבנתה במאות ה-13 וה-14 בסגנון גותי קורן (Rayonnant) באתר בו שכנו 3 כנסיות קדומות יותר. החזית המערבית בולטת בזכות צריחים מחודדים בגובה 70 מטר, אך גם עקב מבואת תמיכה שנמצאת לפני השערים. הספינה הראשית נבנתה בסוף המאה ה-13. בית המקהלה נבנה אחריה ומאפיין את סגנון ה-Rayonnant בבנייתו הקלה ומלאת האור. רבים מחלונות הוויטראז' הם לבנים כדי לאפשר לאור רב יותר לחדור לקתדרלה ולהאיר את המבנה. מאפיין ייחודי לקתדרלה סה הוא עיטור קומת הקשתות: הקשתות בקומת הארקדה מעוטרות בגמלונים משולשים. בבית המקהלה נמצאים 4 תגליפים יפים, המתארים סצנות מחיי מרים, אם ישו. המזבח מעוטר גם הוא בתגליף, המתאר את לקיחת שרידי הקודש של זרב'ואה ופרוטואה. בקתדרלה עוגב שיצר קלוד פאריסו.

ממדים ומידות
------------

* אורך: 106 מטר.
* רוחב: 42 מטר.
* גובה הקמרונות: 24 מטר.
* גובה הצריחים: 70 מטר.

גלריה
-----

* החזית המערביתהחזית המערבית
* חלון הרוזטה הקורןחלון הרוזטה הקורן
* הספינה הראשיתהספינה הראשית
* חלון הרוזטה הקורן בבית הרוחב הדרומיחלון הרוזטה הקורן בבית הרוחב הדרומי
* הספינה הראשית, מבט מזרחההספינה הראשית, מבט מזרחה
* מבט כולל מדרום-מערבמבט כולל מדרום-מערב

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קתדרלת סה** |

* קתדרלת סה, באתר Structurae.de
* Cathédrales-de-France: Sées
* Catholic Encyclopedia: Séez

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4600129-3
* LCCN: nb2016008007
* MusicBrainz: e83781c2-03a7-41e9-a2c1-b5cb8484105a
* VIAF: 50146332808718731037
* WorldCat: lccn-nb2016008007

 |
**דניאל נייהיוזר** (נולד ב-1964) הוא פיזיקאי וכימאי תאורטי ישראלי-אמריקאי ופרופסור מן המניין במחלקה לכימיה וביוכימיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.

ביוגרפיה
--------

נייהיוזר נולד בחיפה ועבר לירושלים בהיותו בן 6, שם התחנך.

בהיותו נער כבן 15, החל את לימודיו לתואר ראשון במתמטיקה ובפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. נסע ב-1982 לארצות הברית ולמד לתואר שני ושלישי בפיזיקה במכון הטכנולוגי של קליפורניה, בהנחיית פרופ' סטיבן קונין (אנ'). עבודת הדוקטורט שלו הוגשה בשנת 1987. בשנים 1987–1989 שירת בצה"ל.

בשנים 1989–1991 שהה נייהיוזר כעמית בתר-דוקטורט ע"ש ויצמן במחלקה לכימיה של אוניברסיטת פרינסטון, ולאחר מכן שימש במשך כשנה כעמית מחקר במכון ג'יימס פרנק באוניברסיטת שיקגו (בהנחיית פרופ' ג'ון לייט).

ב-1992 הצטרף כמרצה בכיר אל המחלקה לכימיה וביוכימיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. ב-1998 הפך לפרופסור חבר וב-2002 לפרופסור מן המניין.

נייהיוזר נשוי ואב לשלושה.

מחקר
----

נייהיוזר הוא מחברם של למעלה מ-190 מאמרים שראו אור בכתבי עת מובילים בתחום מחקרו, עם למעלה מ-10,000 ציטוטים ו-h-index של 55 (נכון ל-2023).

הוא הנחה למעלה מ-20 תלמידי מחקר ופוסט-דוקטורנטים. עם תלמידיו לאורך השנים נמנים פרופ' קן לופאטה מאוניברסיטת לואיזיאנה, כריסטופר ארנטסן מאוניברסיטת יאנגסטון ווייטק ולאצ'ק מאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה.

בשנים 1987–1989 עבד נייהיוזר באופן הדוק עם פרופ' מיכאל (מיכה) בר מהמרכז למחקר גרעיני שורק על תאוריה של דינמיקת תגובה, ויחד הם פיתחו גישה לתופעת הפיזור, אשר מאפשרת חישובם של קצבי תגובה.

מחקרו של נייהיוזר מתמקד כיום בפיתוח אלגוריתמים קוונטיים מבוססי low scaling עבור מערכות קוונטיות גדולות, וכן בטיפול מזוסקופי במערכות מצומדות של קרינה וחומר. הוא פיתח שיטה תלויה בזמן, המבוססת על אופרטור הטלה, והמיועדת לצורך חישובים במערכות של פיזור ריאקטיבי. שיטה זו אפשרה חקר מדויק של פיזור ממולקולות קטנות.

כמו כן, המציא נייהיוזר שיטה כללית המבוססת על לכסון וסינון, והמשמשת לצורך חילוץ מדויק של נתונים אנרגטיים מסיגנל קצר בזמן, אשר נמצאה שימושית בדינמיקה קוונטית, בתהודה מגנטית גרעינית ובעיבוד אותות ככלל. הוא גם פיתח שיטת שדה קרוב המשמשת לחקר מערכות אלקטרודינמיות בסקאלות קטנות.

מחקרו הנוכחי מתמקד בפיתוח כימיה קוונטית סטוכסטית, יחד עם עמיתיו, פרופ' ערן רבני (אנ') ופרופ' רועי בר (בנו של מיכאל בר). זוהי פרדיגמה של חישוב קוונטי, אשר מייתר את הצורך בחישובים אקסטנסיביים ותחת זאת מחשב את תכונות החומר באמצעות סכימה על מספר קטן של אורביטלים. פרדיגמה זו "מותחת את הגבולות" בכל הקשור לחישוב תכונות של חומרים רבים, החל ממערכות קטנות בעלות עשרות או מאות אלקטרונים, ועד למערכות מזוסקופיות גדולות בעלות עשרות אלפי אלקטרונים.

פרסים והוקרה
------------

* מלגת ויצמן (1989)
* מלגת ג'יימס פרנק (1991)
* פרס הקריירה המוקדמת של הקרן הלאומית האמריקאית למדע (1995)
* מענק מחקר מטעם חברת שברון (1995)
* פרס אלפרד פ' סלואן (1996)
* פרס ברגמן (1997)
* פרס סיבורג (1999)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דניאל נייהיוזר** בוויקישיתוף

* דניאל נייהיוזר, באתר גוגל סקולר

 אתר האינטרנט הרשמי של דניאל נייהיוזר (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Daniel Neuhauser, Ph.D.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ORCID: 0000-0003-3160-386X

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"דניאל נייהיוזר"**.
**לומה ארל** (בצרפתית: **LUMA Arles**) הוא מתחם אמנות רב-תחומי בעיר ארל שבחבל פרובאנס שבצרפת, שבמרכזו מגדל שתכנן האדריכל פרנק גרי. המתחנם נועד להציע לאמנים את האפשרות להתנסות בהפקת יצירות חדשות באמצעות שיתוף פעולה בין תחומי עם אמנים אחרים, אוצרים, מדענים ועוד.

המתחם, ששטחו 20 דונם והיה אתר תעשייתי נטוש, הפך למתחם אמנות ביוזמת קרן לומה של אספנית האמנות השווייצרית מיה הופמן, ונפתח לציבור בשנת 2018. המגדל שבו נחנך ביוני 2021. המגדל הוא בגובה 56 מטרים ובו 13 מפלסים. עיצוב המגדל, המכוסה ב-11,000 לוחות נירוסטה שאב השראה מהסלעים שבאזור ומציורו הנודע של וינסנט ואן גוך, "ליל כוכבים", שצויר בפרובאנס. בתחתית המגדל נבנה אטריום עגול דמוי אמפיתיאטרון רומי. במגדל יש חדרי מחקר ועיון, חדרי סדנאות וחדרי תצוגה. במתחם נמצאים גם שישה מבני תעשייה גדולים שנותרו מעברו של המתחם כאתר תעשייתי. במתחם נטעו 300 עצים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לומה ארל** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של לומה ארל (בצרפתית)
* אתר למנויים בלבד האדריכל פרנק גרי חנך מבנה בפרובנס בהשראת יצירה של ואן גוך, באתר הארץ, 4 ביולי 2021

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987010625609905171

 |
**קאזה דה לה ואל** הוא מבנה היסטורי באנדורה לה ולה, שבאנדורה. והמטה הראשי של המועצה הכללית של אנדורה ושוכן מדרום מערב לספריה הלאומית של אנדורה. זהו נכס מורשת הרשום בנכסי המורשת של אנדורה. נבנה בשנת 1580 כאחוזה וכמגדל המשמש להגנה על ידי משפחת בוסקטס ובשנת 1702 נרכש על ידי קונסל דה לה טרה.

צורת המבנה היא מלבנית בעלת שתי קומות, ומגדל בצורת שובך יונים אשר ניצב בפינה. קומת הקרקע משמשת את משרד המשפטים ואולם בית משפט, בקומה הראשונה נמצא חדר המועצה וגם קפאלה המוקדשת לסנט ארמנגול וארון שבעת המפתחות שבו מאוחסנים מסמכים היסטוריים, לארון יש מנעול לכל אחת מהקהילות של אנדורה.

בקומה השנייה היה עד תחילת שנות התשעים מוזיאון הדואר של אנדורה, שפורק בכדי לספק מקום מפגש לקומיסיו טריפרדיטה האחראי על ניסוח החוקה של אנדורה בשנת 1993.

ראו גם
------

* בית הפרלמנט החדש של אנדורה

לקריאה נוספת
------------

* *Diccionari Enciclopèdic d'Andorra*, Àlvar Valls Oliva, Fundació Crèdit Andorrà, Andorra la Vella 2006, ISBN 978-99920-1-629-9

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קאזה דה לה ואל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "קאזה דה לה ואל". המורשת התרבותית של אנדורה. אורכב מ-המקור ב-9 בספטמבר 2012. נבדק ב-2 בדצמבר 2011. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007287153605171
* LCCN: sh2007002544
* VIAF: 316746949
* WorldCat: viaf-316746949

 |
**מבצר אוסאמה** (בספרדית: **Fortaleza Ozama**) הוא מבצר בסנטו דומינגו, בירת הרפובליקה הדומיניקנית, סמוך לגדתו המערבית של נהר אוסאמה.

המבצר הוקם בין 1502 ל-1505 בהוראת המושל ניקולאס דה אובאנדו במטרה להגן על סנטו דומינגו ועל הנמל שלה מפני שודדי ים ומפני יריבותיה של ספרד על השליטה באזור – בריטניה, פורטוגל וצרפת. בדומה למבנים אחרים באותה תקופה, גם את המבצר בנו ילידים בני הטאינו ועבדים שהובאו מאפריקה. עם השלמת הבנייה היה מבצר אוסאמה לראשון המבצרים הספרדים ביבשת אמריקה, ולמעשה המבנה הצבאי הראשון של מעצמה אירופית כלשהי ביבשת זו.

הלבנים ששימשו לבניית המבצר סותתו מאלמוגים שנישלו מהים, והן הוצמדו זו לזו בתערובת של גבס, חרסית, גיר ודם של בעלי חיים. המבנה הראשון שהוקם, שהוא גם המבנה המרכזי בתחומי המבצר, הוא "מגדל המחווה" (Torre de Homenaje), המתנשא לגובה של 18 מטרים. סביבו הוקמו יתר המבנים ועמדות לתותחים. החומות המקיפות את המבצר נבנו בעובי של 3 מטרים, פרט לחומה הפונה לנהר, שעוביה מטר אחד. שער הכניסה, הפונה לעיר, הוקם ב-1608.

פרט להגנה על העיר, שימש המבצר גם כבית סוהר, ובייעודו זה פעל עד 1965. עם פינויו באותה שנה, נפתח המבצר לציבור הרחב. ב-1990 הוכרזה העיר הקולוניאלית של סנטו דומינגו כאתר מורשת עולמית, והמבצר נכלל בשטח ההכרזה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מבצר אוסאמה** בוויקישיתוף
* מבצר אוסאמה באתר הרובע הקולוניאלי של סנטו דומינגו
**מגדל 42** (באנגלית: **Tower 42**) הוא גורד השחקים הראשון של העיר לונדון והראשון שגובהו היה מעל ל-150 מטרים בבריטניה. עד אמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 נקרא המגדל "מגדל נטווסט", על שם הבנק שבנה את המגדל ואף ממבט-על מבנה המגדל דומה לסמל החברה. המגדל תוכנן על ידי האדריכל ריצ'רד ספירט ונבנה בין השנים 1971 עד 1979. קומות המשרדים נפתחו בשנת 1980 ועלות הבנייה הייתה כ-72 מיליון לירות שטרלינג.

המגדל מתנשא לגובה 183 מטרים ו-42 קומות, וכאשר הושלם היה גורד השחקים הגבוה ביותר בלונדון, עד שנעקף בשנת 1990 על ידי מגדל כיכר קנדה 1 המתנשא לגובה 235 מטרים.

בניית גורד השחקים, במרכז לונדון, נחשבה לצעד מהפכני ושנוי במחלוקת באותה העת, עקב מגבלות גובה במרכז לונדון, אך כיום האזור רווי בגורדי שחקים רבים, ביניהם מגדל סוויס רה הידוע וגורדי שחקים אחרים אחרים.

ארגון המחתרת האירי ה-IRA פוצץ בשנת 1993 משאית תופת סמוך לאזור המגדל, שגרמה לנזק עצום למגדל ולמגדלים סביבו. עקב הנזק הגדול, צופה המגדל מחדש בכל קומותיו ושופץ מחדש כמעט לחלוטין. לאחר השיפוץ, החליט בנק נטווסט (נשיונל ווסטמיניסטר בנק) שלא לאכלס את הבניין מחדש, שינה את שמו ומכר אותו לחברה אחרת אשר שינתה את שמו בשנית, הפעם ל-"מגדל 42", על שם 42 קומותיו.

ראו גם
------

* גורדי שחקים בלונדון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מגדל 42** בוויקישיתוף
* האתר הרשמי של "מגדל 42"
* "מגדל 42", באתר גורדי שחקים

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| עיינו גם בפורטלים: |
| --- |
|  | **פורטל לונדון** |
|  | **פורטל האדריכלות** |

 |
צילום הכיכר המקיפה את המגדל משנת 1971
**מגדל אזאדי** (בפרסית: **برج آزادی**, "בורג'-י אזאדי", מילולית: "מגדל החירות") הוא מונומנט בכיכר אזאדי שבטהראן, המסמל את שער הכניסה אל העיר.

היסטוריה
--------

המבנה הוקם ב-1971 לכבוד חגיגות 2500 שנים לאימפריה הפרסית על ידי מוחמד רזא שאה פהלווי. הוא נקרא תחילה "מגדל שַהְיַאד" (برج شهیاد) לכבוד מלכי פרס ונועד לפאר את הישגיה של שושלת פהלווי, אך שמו שונה ל"מגדל החירות" (אזאדי) בשנת 1979, לאחר המהפכה האיראנית.

האדריכל, חוסיין אמאנאת, שתכנן את המבנה לאחר שזכה בתחרות, הוא בן הדת הבהאית אשר אחראי גם לתכנון של שלושה מבנים במרכז הבהאי העולמי בחיפה. בשל דתו, הנרדפת כיום על ידי ממשל האיית'לות, הוא מתגורר בקנדה.

תכנונו האדריכלי של המגדל משלב אלמנטים של הבנייה הסאסאנית ואדריכלות אסלאמית ומדמה מוטיבים של מזבח זורטואסטרי, דתה של האימפריה הפרסית הקדומה. גובהו 50 מ' והוא מחופה כולו בשיש.

תרשים המגדל הופיע בגב שטר של 200 ריאל בשנת 1974. מספר אנשי דת טענו כי הכוכבים המשושים ברקע דומים מדי למגן דוד, והשטרות הוחלפו ברקע של כוכבים בעלי 12 קודקודים.

* עצרת בחירות ליד בורג'-י אזאדי, יוני 2009עצרת בחירות ליד בורג'-י אזאדי, יוני 2009
* גב השטר של 200 ריאל (1974)גב השטר של 200 ריאל (1974)
* המונים בהלווייתו של קאסם סולימאני ליד בורג'-יאזאדי, ינואר 2020המונים בהלווייתו של קאסם סולימאני ליד בורג'-יאזאדי, ינואר 2020

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מגדל אזאדי** בוויקישיתוף
*

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ali Shargi, "Eskenās," **Encyclopædia Iranica**, Vol. VIII, Fasc. 6, pp. 615-624.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1044474688
* VIAF: 305356748
* WorldCat (עם VIAF): 305356748

 |
**מגדל ג'וצ'ה** (נקרא באופן רשמי **מגדל הרעיון של ג'וצ'ה** בקוריאנית: **주체사상탑**) הוא מונומנט בפיונגיאנג, קוריאה הצפונית.

שם המבנה
--------

המגדל קרוי על שם רעיון הג'וצ'ה - תזה שנכתבה על ידי קים איל-סונג, שליט קוריאה המבוססת על קומוניזם, מרקסיזם, הדוגלת ב"הסתמכות עצמית" ועל כלכלה אוטרקית. הרעיון העיקרי של התזה הוא שכל קוריאני צריך לרתום את ייעודו האישי כדי להפוך את האומה לגדולה.

המבנה
-----

המגדל נבנה על גדות נהר הטאדונג לכבוד יום הולדתו ה-70 של הרודן קים איל-סונג והושלם בשנת 1982.

הבניין מתנוסס לגובה של 170 מטרים. המגדל מורכב מ-150 מטרים הבנויים מ-25,550 לבנים המסמלות, כל אחת, יום בחייו של קים איל-סונג (365×70).
בראש המגדל יש לפיד עשוי מברזל המתנוסס לגובה 20 מטרים. המגדל הוא יעד תיירותי פופולרי, בו המבקרים יכולים להעפיל לראש המגדל במעלית כדי להשקיף על פיונגיאנג מלמעלה.

הבניין הוא המונומנט העמודי השני הגבוה בעולם אחרי אנדרטת סן חסינטו. מגדל ג'וצ'ה גבוה מאנדרטת וושינגטון ב-70.6 סנטימטרים.

גלריה
-----

* מבט מכיכר קים איל סונג שמעברו השני של נהר טאדונג לעבר המגדלמבט מכיכר קים איל סונג שמעברו השני של נהר טאדונג לעבר המגדל
* 
* מבט מהמגדל לעבר כיכר קים איל-סונג שמעברו השני של נהר טאדונג; בימין התמונה מלון ריוגיונגמבט מהמגדל לעבר כיכר קים איל-סונג שמעברו השני של נהר טאדונג; בימין התמונה מלון ריוגיונג

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מגדל ג'וצ'ה** בוויקישיתוף
* מגדל ג'וצ'ה, באתר גורדי השחקים העולמי (באנגלית).

הערות שוליים
------------

1. ↑  Juche Tower, Atlas Obscura
**מגדל סוחארב** (ברוסית: **Сухарева башня**) היה מבנה תרבותי ואדריכלי בעל חשיבות רבה ששכן במרכז מוסקבה, רוסיה משנת 1701 ועד שנהרס על ידי השלטון הסובייטי בתקופתו של סטלין בשנת 1934 לצורך סלילתה של **שדרת הגנים**. כאשר נפתח לראשונה המבנה הוא תוכנן להיות סוג של שער ניצחון לכבודו של הצאר פטר על מלחמתו באחותו סופיה אלכסייבנה רומנובה על ירושת הכתר. המגדל קיבל את שמו לכבודו של לורנטי פנקרטביץ' סוחארב שהיה מפקד הצבא. המגדל הוקם לראשונה בשנת 1692 ונפתח לאחר 9 שני בתכנונו של האדריכל מיכאיל צ'וגלוקוב איוונוביץ'. המגדל שימש בתור בית הספר למתמטיקה וניווט של מוסקבה עד לשנת 1921 בתקופה הקומוניסטית שבו הפך לבניין העירייה של מוסקבה ובו שכן גם: "המוזיאון להיסטוריה של מוסקבה" עד שלבסוף נהרס בשנת 1934 לצורך סלילתה של טבעת הגנים אף על פי שהיו התנגדויות רבות להריסתו בקרב הציבור ובקרב אדריכלים רוסיים רבים. המגדל הוקם בסגנון אדריכלי הקרוי: בארוק נארישקין. בקומת הגג שכן מצפה כוכבים ובקומת הכניסה שכן שוק פשפשים שנסגר לאחר הקמתה של ברית המועצות.

עד למאה ה-19 עבר הכביש של המשך הרחוב מתחת לבניין אך לאחר מכן נסתם ונפתחה בו קומה מסחרית.

שיחזור ושיקום
-------------

בשנת 2017 החליטה עיריית מוסקבה לשחזר את המבנה אך נכון לעכשיו אין עדיין תאריך לתחילת העבודות וקביעת מיקום חדש עבור שחזור המבנה שנהרס.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

ראו גם
------

* עיריית מוסקבה
* המוזיאון להיסטוריה של מוסקבה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מגדל סוחארב** בוויקישיתוף
* 
* 
*
מבט פנורמי של עכו העתיקה מגג מוזיאון אסירי המחתרות
**מוזיאון אסירי המחתרות - עכו** הוא מוזיאון הנצחה לזכרם ופועלם של חברי המחתרות העבריות בתקופת המנדט הבריטי, שנכלאו בכלא עכו. המוזיאון מספר את המאורעות ההיסטוריים שהתרחשו במקום, וממחיש את חייהם של אסירי המחתרות ואת הפריצה לכלא עכו באמצעות חיזיון אור-קולי. באתר מוקדשים חדרי הנצחה לתשעת הנופלים בפריצה ולתשעת עולי הגרדום.

המוזיאון משוכן במבצר עכו אשר נבנה בתקופה העות'מאנית. המבצר שימש בתקופת השלטון העות'מאני כבסיס צבאי, מעון מושל עכו ואף בית סוהר.

ראשוני אסירי המחתרות שנכלאו במקום, בשנת 1912, היו חיים שטורמן וצבי ניסנוב, חברי ארגון השומר.

עם כיבושה של עכו בידי הבריטים, בשנת 1918, הפך המקום לבית הסוהר המרכזי בארץ ישראל לתקופת המנדט הבריטי. בתחילה עיקר אוכלוסיית הכלא הייתה מורכבת מאסירים ערבים, רובם פושעים פליליים. בשנת 1920 נכלא במקום זאב ז'בוטינסקי יחד עם 19 מחבריו שהיו מגיני ירושלים במאורעות תר"פ. תא כלאו של ז'בוטינסקי פתוח למבקרים במוזיאון. בתקופת המנדט הבריטי לכל אורכה נכלאו בכלא עכו מאות מחברי המחתרות, ההגנה, אצ"ל ולח"י.

שמונה מעולי הגרדום מצאו את מותם בתליה בכלא עכו: שלמה בן-יוסף, דב גרונר, יחיאל דרזנר, אליעזר קשאני, מרדכי אלקחי, מאיר נקר, אבשלום חביב ויעקב וייס.

ביום 4 במאי 1947 פרצו לכלא עכו לוחמי האצ"ל ושחררו 41 מחבריהם שהוחזקו במקום. בפריצה נפלו תשעה לוחמים ובהם דב כהן גונדר "שמשון" מפקד הפעולה.

לאחר קום המדינה שימש המקום כבית חולים פסיכיאטרי. 

ב-1963, במלאת 25 שנים להוצאתו להורג של איש האצ"ל שלמה בן-יוסף, נחנך במקום מוזיאון אסירי המחתרות.

ביולי 1981, לאחר שהושג הסכם עם ועד העובדים, פונה בית החולים ובכלא הוקם מוזיאון אסירי המחתרות. עוד משמש המקום כיעד לעולי רגל בהאים. לאחר 15 שנות מחקר בעזרת מומחים מהטכניון, שומר המבנה, וכחלק מכך שוחזר מראהו הפנימי לזה של שנת 1920, ומעטפתו החיצונית הושבה לצורתה בעת המאבק במנדט הבריטי ב-1947. העבודות, במימונו של המרכז הבהאי העולמי, החלו בשנת 2003 והסתיימו ביוני 2004.

כיום משמש המבנה כמוזיאון אסירי המחתרות, אחד מעשרת המוזיאונים של משרד הביטחון. המוזיאון מציג את סיפורם של אסירי המחתרות העבריות בתקופת המנדט הבריטי - "ההגנה", אצ"ל ולח"י, בהתמקדות על שנתיים ספציפיות מתקופת המנדט, 1946–1947. כמו כן, המוזיאון מספר על חיי היום יום של האסירים, העבודות, התאים בכלא, התנאים ואת סיפור הפריצה מכלא עכו.

המוזיאון מופעל על ידי יחידת המוזיאונים של משרד הביטחון. מול המוזיאון ממוקמת אנדרטת פורצי כלא עכו שנבנתה בצורת לפיד-אש. האנדרטה הוקמה לצורך הנצחת שמותיהם של לוחמי האצ"ל והלח"י שנהרגו בעת הפריצה לכלא ובעקבותיה.

ראו גם
------

* כלא עכו
* הפריצה לכלא עכו
* מוזיאון אסירי המחתרות - ירושלים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיאון אסירי המחתרות - עכו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון אסירי המחתרות - עכו
* מוזיאון אסירי המחתרות - עכו, באתר משרד הביטחון

הערות שוליים
------------

1. ↑  סרטונים נחנך מוזיאון אסירי המחתרות בעכו, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1963
2. ↑  הסכם על סגירת בית החולים בעכו, דבר, 15 ביולי 1981
3. ↑  פונה בית החולים לחולי נפש בעכו, דבר, 19 ביולי 1981
4. ↑  Holy place restored and open to pilgrims
**מוזיאון דובאי** (בערבית: **متحف دبي**) הוא המוזיאון המרכזי בדובאי. הוא נמצא בתוך מבצר אל פהידי, שנבנה בשנת 1787 ונחשב לבניין הישן ביותר במדינה שעדיין קיים.

המוזיאון נפתח בידי שליט דובאי בשנת 1971, במטרה להציג את אורח החיים המסורתי באמירות דובאי. בכניסה ניתן לראות את המבצר שנבנה ואת התצוגות השונות הנלוות אליו. מהמבצר יוצא שביל אל הגלריות, בהן ישנן מוצגים המייצגים את תרבות המדינה, רובן מהמאה ה-19. בין המוצגים עתיקות מקומיות וכן חפצים ממדינות אפריקה ואסיה שהיו בקשרי מסחר עם דובאי. במוזיאון מוצגון דיורמות המתארות את החיים באמירות לפני הופעת הנפט, בנוסף לממצאים מתגליות אחרונות המתוארכים עד לשנת 3000 לפני הספירה.

המוזיאון משתרע על שטח של כ-4,000 מטר רבוע. במהלך שנת 2013 ביקרו במוזיאון כמיליון מבקרים.

היסטוריה
--------

מבצר אל פאהידי נבנה בכמה שלבים. המגדל העתיק ביותר נבנה בסביבות שנת 1787, ונחשב לבניין העתיק ביותר בדובאי שקיים עד היום. המבצר שימש לשמירה על הגישה היבשתית לעיר והגנה מפני פשיטות. המקום שימש כארמון השליט, מגורים של חיל מצב ובית סוהר.

בשנת 1969 שייח' חמדאן בן ראשיד אל מקטום פנה לשייח' בדר מוחמד אל סבאח, שליט כווית, וביקש לשלוח מומחים לדובאי כדי לסייע בהקמת המוזיאון.

המבצר
-----

המבצר בנוי בצורת ריבוע עם מגדלים המתנשאים בשלוש מפינותיו. דרומית לקיר הדרומי של המבצר קיים שחזור של חומות העיר העתיקה. ספינת דאו גבוהה ניצבת במרכז חצר גדולה הבנויה מעל לגלריות התת-קרקעיות. שני תותחים ניצבים לצידי השער הראשי בצד המזרחי של החומה, המעוטר בדגל דובאי ודגל איחוד האמירויות הערביות.

לאורך שלושה מקירות המבצר בנויים אולמות פנימיים. האולם הסמוך לשער הראשי ומכיל את משרד הכרטיסים, בעוד שהאחרים מכילים אוסף של כלי נשק ישנים מתקופות היסטוריות שונות יחד עם דגם של העיר בשנת 1820 לספירה. כלי נגינה מסורתיים מוצגים לצד סרטון של מוזיקה פולקלורית.

האולמות מקיפים חצר מרכזית בה נמצאים תותח ברונזה עם כדורי תותח, באר מים וסוגים שונים של סירות. בפינה ניצב אריש, בית קיץ מסורתי. האריש עשוי כולו מכפות דקלים ארוגות. הוא כולל אזורי ישיבה ושינה וכן מטבח, מלא בריהוט ביתי וחפצים ששימשו את המקומיים בזמנים עברו. האריש מציג את מגדל רוח, ששימש לקירור הבית בימי טרום החשמל.

* ספינת דאו מחוץ למוזיאוןספינת דאו מחוץ למוזיאון
* חצר מבצר אל פהידיחצר מבצר אל פהידי
* סירות שונות המוצגות בחצר המוזיאוןסירות שונות המוצגות בחצר המוזיאון
* אריש הכולל מגדל רוחאריש הכולל מגדל רוח

ראו גם
------

* מוזיאון העתיד של דובאי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיאון דובאי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון דובאי

הערות שוליים
------------

1. ↑  Dubai Museum gets over 1 Million Visitors in 2013, INSA, 16 February 2014
2. ↑  אתר למנויים בלבד נעמה ריבה, עוד אייקון יוצא דופן בדובאי, באתר הארץ, 13 במרץ 2022