recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**יום חמישי הקדוש** (בלטינית: **Dies Cenae Domini**; ידוע גם בשמות **יום חמישי הגדול** ו**יום חמישי של רחיצת הרגליים**) הוא חג נוצרי החל ביום חמישי שלפני חג הפסחא. החג מציין את רחיצת רגלי השליחים על ידי ישו ואת הסעודה האחרונה כפי שתוארו בבשורות. זהו היום החמישי של השבוע הקדוש, לאחר יום רביעי של הריגול ולפני יום שישי הטוב. החג חל בין ה-19 במרץ לבין ה-22 באפריל, תאריך אשר אינו זהה בלוחות השנה היוליאני והגרגוריאני אשר בשימוש על ידי זרמים שונים בנצרות. יום חמישי הקדוש מהווה את אות הפתיחה לטרידואום, שלושת הימים המציינים את הפסיון, הצליבה והתחייה של ישו, בהתאם לאמונה הנוצרית. ביום חמישי בערב מתקיימת מיסת הסעודה האחרונה, בו, לפי הבשורות הסינופטיות, צוין חג הפסח בסעודה האחרונה.

מנהגי החג
---------

על מנת לשחזר את מעשהו של ישו, נהוג שאנשי דת בכירים רוחצים את רגליהם של אנשי דת הנמוכים מהם בדרגה, או אף של בני הקהילה. האפיפיור פרנציסקוס מציין את יום חמישי הקדוש מדי שנה על ידי רחיצת רגליהם של אסירים.

מעמד החג
--------

יום חמישי הקדוש הוא חג ציבורי ברוב המדינות שהיו חלק מהאימפריה הספרדית (אורוגוואי, אל סלוודור, ארגנטינה, גואטמלה, הונדורס, ונצואלה, הפיליפינים, מקסיקו, ניקרגואה, ספרד, פרגוואי, פרו, קולומביה וקוסטה ריקה), ובמדינות שהיו חלק מהאימפריה הדנית (איי הבתולה של ארצות הברית, איסלנד, דנמרק ונורווגיה ובמדינת קרלה בהודו. בנוסף, במספר מדינות בגרמניה יש ליום חמישי הקדוש מעמד של חג ציבורי עבור העובדים במגזר הציבורי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יום חמישי הקדוש** בוויקישיתוף
* יום חמישי הקדוש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  בנצרות: חג הפסחא באתר המרכז לטכנולוגיה חינוכית
2. ↑  למען השלום: האפיפיור נישק כפות רגליים, באתר ynet, 12 באפריל 2019

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007558287305171
* BnF: cb123988677 (data)
* GND: 4158345-0
* LCCN: sh85082292
* NKC: ph903268

 |
**משה (מושיק) טימור** (לשעבר **טרוים**; נולד ב-24 ביוני 1936) הוא שדרן, קריין ושחקן קולנוע ישראלי. זוכה פרס מפעל חיים מאגודת העיתונאים (2022).

ביוגרפיה
--------

יליד רמת גן. בצעירותו עברה משפחתו לתל אביב. במסגרת שירותו הצבאי בלהקת פיקוד מרכז ביצע, בין השאר, את השיר "ויבן עוזיהו" ללחן של יוחנן זראי.

קריירה
------

### טלוויזיה

משנת 1957 עובד טימור ברשות השידור. הוא היה שדר הטלוויזיה הראשון ששידר מאולפן הטלוויזיה במעגל סגור שהוקם במסגרת תערוכת היובל לתל אביב ב-1959, ובו אירח את שרי הממשלה לוי אשכול, פנחס ספיר ואחרים. התחנה שידרה מדי ערב במשך חודש ימים חדשות, פרסומות חיות ושעשועונים בשיתוף קהל הצופים, שראו את השידור על מסכים ברחבי התערוכה בשידור חי. מאחורי הפרויקט עמדו חברת "אמקור" ומשרד הפרסום "טל-אריאלי".

טימור שימש משך מספר שנים כקריין בטלוויזיה, והשתתף בשעשועוני הטלוויזיה בערוץ הראשון - "זה הסוד שלי", "שחק אותה", "צא מזה", "תשע בריבוע" ועוד. כמו כן השתתף בתוכנית הטלוויזיה החינוכית "קשר משפחתי".

### רדיו

במסגרת עבודתו ברדיו ערך והגיש תוכניות רבות, ביניהן: "בחצי היום", "במקצב יוצר", "כל צבעי הרשת", "טלרדיו", "משחקי לילה" (עם זאב ענר), "מחפשים את המטמון" (עם זאב ענר וגבי ינון) והתוכנית הסאטירית "לצון נופל על לצון".

לאחר פרישתו הרשמית מהגשת תוכניות ברדיו, המשיך להגיש בכל יום שישי ברשת ב' את התוכנית "שישי אישי" מחצות ועד שלוש לפנות בוקר. עם סיום פעילותה של רשות השידור, עברה התוכנית להיות משודרת בכאן ב' של תאגיד השידור הישראלי. ביוני 2021, ירדה התוכנית מהאוויר לאחר עשרים וחמש שנה, ובכך נפרד טימור מקול ישראל ומהתאגיד.

### קולנוע

טימור השתתף בקולנוע, במספר סרטי מתיחות של יהודה ברקן כגון "ניפגש בחוף", "גברת תפתחי זה אני" "חייך אכלת אותה" ועוד, וכן בסרטים "חמש חמש", "הגלולה" ו"הגמל המעופף".

### עיתונאות

משמש כיו"ר ועדת בית סוקולוב של אגודת העיתונאים, סגן יו"ר אגודת העיתונאים בתל אביב .

פרסים
-----

* 1991 פרס זיו מטעם צדק-מדות-מוסר לעיתונאים שהיטיבו לתאר את החיוב במציאות החיים בישראל.
* 2022 פרס מפעל חיים מאגודת העיתונאים

התנדבות
-------

טימור מגיש בהתנדבות, מדי חודש, את מגזין הטלוויזיה הקהילתית של נוה מונוסון, המשודר בערוץ 98 למנויי הטלוויזיה בכבלים ובלוויין.

חיים אישיים
-----------

טימור אלמן, אב לשתי בנות וסב, ומתגורר בנוה מונוסון. אשתו, עליזה טימור, הייתה חברת המועצה המקומית. במשך עשרים שנה הפעילה בנוה מונסון תחנה לבדיקת סרטן השד. לאחר מותה נקראה התחנה על שמה.

קישורים חיצוניים
----------------

* משה טימור, באתר שירונט
* משה טימור, דף שער בספרייה הלאומית
* משה טימור(הקישור אינו פעיל), באתר אגודת העיתונאים תל אביב
* אביעד פוהורילס, שלושת הסניורים: ריאיון עם ותיקי קול ישראל, באתר nrg‏, 22 בפברואר 2011
* "מחפשים את המטמון" ברדיו קול ישראל- משנת 1987- "מטמונאי"- רפאל לירז
* יעל ולצר, "ככה פתאום, בלי הסבר, גדעו לי את מה שאני הכי אוהב ויודע לעשות", באתר ynet, 24 בספטמבר 2021
* אלי אלון, "שישי אישי" עם משה טימור-הסוף , באתר News1 מחלקה ראשונה, 6 ביולי 2021

הערות שוליים
------------

1. 1 2  השדרן ניסים משעל יקבל פרס מפעל חיים מאגודת העיתונאים, באתר ynet, 11 באוקטובר 2022
2. ↑  יעל ולצר, "ככה פתאום, בלי הסבר, גדעו לי את מה שאני הכי אוהב ויודע לעשות", באתר ynet, 24 בספטמבר 2021
3. ↑  השופט דב לוין: שפה בוטה ופוגעת היא כרטיס כניסה למודרי התקשורת, מעריב, 12 ביולי 1991

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007574317105171
* VIAF: 3147481266949240477
* WorldCat: viaf-3147481266949240477

 |
**ליטלה דימון** (באנגלית **Lítla Dímun**) הוא הקטן מבין 18 איי פארו. האי נמצא בין האיים סוד'ורוי וסטורה דימון.

שטחו של האי כקילומטר רבוע אחד. שליש משטחו הדרומי של האי מהווה למעשה צוק אנכי, המוביל לפסגת הר סלאטירניר שגובהו 413 מטרים. האי לא מיושב ומצויים בו רק כבשים ועופות ים.

עד אמצע המאה ה -19 שלטו הכבשים של ליטלה דימון על המקלט הקטן והירוק. ההערכה היא שהכבשים השחורות והקצרות הזנב הללו היו צאצאי החיות שהובאו לאזור בתקופה הנאוליתית. אולם לאחר שאחרון היצורים הנדירים הללו נורה בשנות ה-1800, האי הפך לביתם של כבשי פארו מבויתים. בכל סתיו פונים החקלאים לליטלה דימון, מטפסים על מצוקיה החלקלקים ומגדלים את הכבשים כדי להחזירם לאיים הראשיים.

האי אינו נגיש וההגעה אליו קשה ביותר בשל הצוקים המקיפים אותו. אל האי ניתן להגיע רק במזג אוויר נוח, וכדי להגיע אליו יש לטפס על גבי הצוקים. רועי הצאן המשאירים את עדריהם באי התקינו סביב הצוקים חבלים המאפשרים טיפוס עליהם על מנת להגיע לאזורי המרעה במורדות ההר. האי מתואר בפאריינגה סאגה, סאגת איי פארו מהמאה ה-13, כאתר קרבות.

השם משמעו "דימון הקטן", בניגוד לסטורה דימון - "דימון הגדול". לדעת הבלשן הפארואזי יאקובסן, המילה "דימון" מקורה בשפה קלטית, פרה-נורדית, המורכבת מ"די", שפירושו "זוג" ו"מון", שפירושו "מקום". כלומר, משמעות המילה היא "שני המקומות".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ליטלה דימון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Lítla Dímun, Atlas Obscura

| איי פארו |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אסטורוי • בורד'וי • הסטור • ואוגר • ויד'וי • פוגלוי • קאלסוי • קולטור • קונוי • ליטלה דימון • מייקינס • נולסוי • סאנדוי • סוד'ורוי • סוינוי • סטורה דימון • סטריימוי • סקובוי | מפת איי פארו |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987012403688505171
* LCCN: sh2018002292

 |
**יוסף (קורט) גוטפרוינד** (כ"א בחשוון תרצ"ב, 1 בנובמבר 1931 – כ"ז באלול תשל"ב, 6 בספטמבר 1972) היה מאמן היאבקות ושופט וחבר משלחת ישראל באולימפיאדת מינכן (1972), מקורבנות טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן.

ביוגרפיה
--------

יוסף גוטפרוינד נולד בטרנסילבניה, רומניה, ומנעוריו היה פעיל בספורט ההיאבקות. לאחר לימודיו התיכוניים למד רפואה וטרינרית ורצה לעסוק בתחום, אך האהבה לספורט ניצחה.

בגיל 17 הוא עלה לארץ עם משפחתו, התגורר בירושלים ולפרנסתו עסק במסחר של מוצרי חשמל לאזור יהודה ושומרון. הוא הצטרף לאגודת ההיאבקות של הפועל ירושלים והצטיינותו בענף הובילה אותו גם לתחום השיפוט והוא אף שימש כשופט באולימפיאדת טוקיו 1964 ובאליפויות העולם בהודו ובבולגריה.
הוועדה המארגנת של האולימפיאדה העשרים במינכן הזמינה אותו לשמש כשופט במשחקים.

ביום 1.4.2024, נחנך רחוב על שמו של יוסף גוטפרוינד בשכונת בית הכרם בה התגורר בירושלים.

נסיבות מותו
-----------

אור ליום שלישי 5 בספטמבר 1972 פרצו מחבלים לבניין בו התגוררו חברי המשלחת הישראלית לאולימפיאדת מינכן. הם נקשו על הדלת וגוטפרוינד, שהתעורר ראשון משנתו, פתח את הדלת וזיהה מיד שמדובר במחבלים, בגבורתו נשען בגופו על הדלת וצעק: "חבר'ה, תברחו!" וכך ניצל חבר המשלחת טוביה סוקולסקי (שנפטר בשנת 2017) ששבר את החלון וברח אל מחוץ למבנה והעיד על המקרה מספר פעמים. הוא לא הצליח לעצור את המחבלים בגופו והם פרצו לחדר, בו שהו שישה ישראלים. המחבלים דרשו מהישראלים ללוות אותם לחדרים של שאר חברי המשלחת ובדרך אספו עוד שישה ספורטאים ישראלים.

המחבלים הכריחו את 12 הספורטאים לרדת איתם במדרגות. בעודם יורדים ניסו שניים להימלט. אחד, משה ויינברג, נורה ונהרג והשני הצליח להימלט. בין המחבלים, שהחזיקו עשרה בני ערובה, לבין הרשויות הגרמניות נפתח משא ומתן מתיש שנמשך יום שלם. במהלכו ירו המחבלים בחטוף נוסף, מרים המשקולות יוסף רומנו.

בסופו של היום הוסכם בין המחבלים לגרמנים, שבני הערובה והמחבלים יועברו במסוקים לנמל התעופה הצבאי של מינכן ומשם ימריאו לקהיר. תשעת בני הערובה הועלו על שני מסוקים שנחתו בנמל התעופה הצבאי, שם נעשה ניסיון חילוץ כושל על ידי כוחות משטרת בוואריה. במהלך הניסיון רצחו המחבלים את תשעת בני הערובה, וביניהם גם את גוטפרוינד.

הובא למנוחות בבית העלמין "הר המנוחות" בירושלים.

יוסף גוטפרוינד היה בן 40 במותו. הותיר אחריו אישה ושתי בנות. נכדתו היא אשת התקשורת לירון שמם, ממגישות תוכנית הבוקר "הבוקר של קשת".

קישורים חיצוניים
----------------

* דף לזכר יוסף גוטפרוינד, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
* דף לזכרו באתר הוועד האולימפי בישראל
* דף לזכר הנספים באתר מכון וינגייט
* לירון שמם על סבא יוסף גוטפרוינד

הערות שוליים
------------

1. ↑  יוסף גוטפרוינד באתר GRAVEZ

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 126643612X
* VIAF: 3072166172271590800004
* WorldCat (עם VIAF): 3072166172271590800004

 |
**הקהילה הקרואטית של הרצג-בוסניה** (שנקראה גם **הרפובליקה הקרואטית של הרצג-בוסניה**), הייתה ישות דמוית מדינה בבוסניה והרצגובינה, אשר לא הוכרה על ידי מדינות אחרות והתקיימה בין 1991 ל-1994 במהלך מלחמת בוסניה. היא הכריזה על עצמאותה ב-18 בנובמבר 1991, וטענה להיותה "מכלול פוליטי, תרבותי וטריטוריאלי" נפרד בשטחי בוסניה והרצגובינה. בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר הסיק שהרצג-בוסניה נוסדה במטרה לפרוש מבוסניה והרצגובינה ולהתאחד עם קרואטיה. השאיפות הללו התבטאו, בין היתר, בשימוש במטבע קרואטי ובשפה הקרואטית, ובמתן אזרחות קרואטית לקרואטים בבוסניה והרצגובינה. בית המשפט החוקתי של בוסניה הכריז על הקהילה הקרואטית של הרצג-בוסניה כבלתי חוקית ב-14 בספטמבר 1992. לא הקהילה הקרואטית של הרצג-בוסניה ולא הרפובליקה שבאה אחריה זכו להכרה בינלאומית. הרצג בוסניה חדלה להתקיים ב-1994 עם חתימת הסכם וושינגטון וההצטרפות לפדרציה של בוסניה והרצגובינה.

היסטוריה
--------

**מועצת הגנה הקרואטית** (בקרואטית: Hrvatsko vijeće obrane, HVO) הייתה הצבא של הקהילה הקרואטית של הרצג בוסניה במהלך מלחמת בוסניה. ה-HVO יוסד ב-8 באפריל 1992 בעיירה גרודי שבהרצגובינה על ידי מנהיגי הרצג בוסניה. הכוח חולק לארבעה אזורים מבצעיים: צפון-מערב ודרום-מזרח הרצגובינה, מרכז בוסניה ופוסבינה, שבצפון בוסניה והרצגובינה אשר הייתה תלויה בתמיכת קרואטיה. הצבא כלל חמש חטיבות משמר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הקהילה הקרואטית של הרצג-בוסניה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007491938305171
* GND: 4561223-7
* LCCN: n2005059340
* VIAF: 125697933
* WorldCat: lccn-n2005059340

 |
**רחוב רבי עקיבא** הוא הרחוב הראשי של בני ברק, המשמש כמרכז העסקים הראשי של העיר, ברוח חרדית המתאימה לאופי העיר. במובנים רבים הרחוב מסמל את התרבות וחיי הקהילה בבני ברק.

שם הרחוב
--------

רחוב רבי עקיבא בשנותיה הראשונות של בני ברק. 1928
הרחוב קרוי על שם התנא רבי עקיבא, שהתגורר בעיר בני ברק הקדומה (שעל פי ההשערה, הייתה באזור מחלף מסובים), כמובא בהגדה של פסח: "מַעֲשֶׂה בְּרַבִּי אֱלִיעֶזֶר וְרַבִּי יְהוֹשֻׁעַ וְרַבִּי אֶלְעָזָר בֶּן עֲזַרְיָה **וְרַבִּי עֲקִיבָא** וְרַבִּי טַרְפוֹן שֶׁהָיוּ מְסֻבִין **בִּבְנֵי בְרַק**, וְהָיוּ מְסַפְּרִים בִּיצִיאַת מִצְרַיִם כָּל אוֹתוֹ הַלַּיְלָה עַד שֶׁבָּאוּ תַלְמִידֵיהֶם וְאָמְרוּ לָהֶם: רַבּוֹתֵינוּ, הִגִּיעַ זְמַן קְרִיאַת שְׁמַע שֶׁל שַׁחֲרִית"

מיקום
-----

הרחוב חוצה את העיר ממערב למזרח. הוא מתחיל במפגש עם כביש 481 (דרך ז'בוטינסקי) וממשיך למרכז בני ברק. שיאו ב"גן ורשה", הקרוי על שם יהודי גטו ורשה שנספו בשואה. בהמשך נפגש הרחוב ברחוב הרב שך, שם ממוקם בית הכנסת איצקוביץ' (ראו להלן), ומיד לאחריו נקודת המפגש עם רחוב חזון איש. רחוב רבי עקיבא מסתיים בנקודת המפגש של הרחובות אהרונוביץ-כהנמן (לשעבר רחוב השומר) ורוזנהיים, בואכה שכונת רמת אהרון שבמזרח העיר. לאורך כל הרחוב מתפצלים ממנו רחובות ושכונות.

היסטוריה
--------

רחוב רבי עקיבא היה רחובה הראשון והמרכזי של בני ברק החדשה, מאז הקמתה בשנות ה-20 של המאה ה-20. הרחוב היה הראשון שנסלל במושבה בשנות ה-30. באמצע שנות ה-50, אפשרה תוכנית בניין העיר של בני ברק את בנייתם של בניינים רבים בני חמש קומות לאורך הרחוב, והוא שינה את פניו.

מסחר ומוסדות
------------

הרחוב מכיל בעיקר חנויות ודוכני מזון, בנקים, מרפאות, מספרות לגברים, סלוני פאות, חנויות ביגוד, חנויות כל-בו, ספרים ותשמישי קדושה, וכן מספר מוסדות ציבור ובתי כנסת, ובכללם בית הכנסת הגדול. בעבר שכנו במרכז רחוב רבי עקיבא המסעדה "תפארת", מפעל "דובק" ובית ההסתדרות, וכיום הוקמו על שטחם מתחמי חנויות ומסחר. 

עם המוסדות הנמצאים ברחוב נמנה בית כנסת איצקוביץ', המהווה את מתחם השטיבלאך הגדול והמפורסם בארץ. יש בו שתי קומות, הקומה הראשונה מכילה חמישה אולמות תפילה בהם מתפללים מדי יום אלפי עוברים ושבים. בשנת 2015 נוספה עוד קומה תת-קרקעית אשר בה עוד שבעה אולמות תפילה.

תחבורה
------

התחבורה ברחוב מרכזית וצפופה. כאמור, הרחוב מתחיל בכניסה לבני ברק מכיוון כביש 481, ומסתיים ברחוב כהנמן-אהרונוביץ. ולכל אורכו ישנם עומסי תנועה לאורך רוב שעות היום. 

בבני ברק אין תחנה מרכזית למרות היותו של הציבור החרדי משתמש קבוע בתחבורה הציבורית, מסיבה זו ובמיוחד מתוקף היותה של בני ברק ריכוז חרדי מהחשובים בארץ, ברחוב עוברים קווי אוטובוס עירוניים ובינעירוניים רבים לאורך כל שעות היום. הדבר גורם לעומסי תנועה כבדים. ולזיהום אוויר רב ברחוב כתוצאה מהאוטובוסים הרבים העוברים ברחוב.

באוגוסט 2016 קיבלה מועצת העיר החלטה לפיה יהפכו חלקים מרחוב רבי עקיבא לנתיב תחבורה ציבורית, במטרה להקל על העומס התחבורתי ברחוב.

גלריה
-----

* רחוב רבי עקיבא בקטע הסמוך ל"גן וורשה", 12/10רחוב רבי עקיבא בקטע הסמוך ל"גן וורשה", 12/10
* בניין בית הכנסת המרכזי השוכן ברחוב רבי עקיבאבניין בית הכנסת המרכזי השוכן ברחוב רבי עקיבא
* רחוב רבי עקיבא סגור בשבת לכלי רכברחוב רבי עקיבא סגור בשבת לכלי רכב

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רחוב רבי עקיבא** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  הדי בני-ברק, הצופה, 20 באוגוסט 1956.
2. ↑  איתי גדסי, מהפכת תחבורה בבני ברק: רחובות ראשיים יהפכו לנת"צים, באתר קול חי, 11 באוגוסט 2016
**אלריסאלה בנגב** הוא עיתון מקומי שיצא לאור באזור הנגב, עבור החברה הערבית הבדואית, והיה לעיתון השני בגודלו[דרושה הבהרה]. העיתון "אלריסאלה בנגב" דגל בדרך אידאולוגית דמוקרטית ופרסם כתבות וחדשות המעניינים את הקהילה הערבית בנגב - דרום ישראל. הוא נקרא גם "המסר השבועי".

תקופות פעילות ומעבר לדיגיטל
---------------------------

העיתון המשיך להתפרסם משנת 1994 עד 2006 בצורתו המודפסת, ולאחר מכן הפך לפורמט הדיגיטלי ולאתר חדשות אינטרנטי מקומי בשם "ג'אנוב - אתר הנגב הדרומי". בשנת 1998 הוענק לו רישיון ממשרד הפנים בישראל, באמצעות מייסדו והעורך הראשי הראשון שלו, העיתונאי עבד אל מוטלב אעסם, שלימים מילא שורה של תפקידים ציבוריים, החשובים ביותר בינם היה סגן יו"ר איגוד הדוברים לרשויות המקומיות, ומייסד הוועידה המדינית בחברה הערבית בנגב. הראשון בנגב.

אזור גאוגרפי ועיירות
--------------------

העיתון נוסד בעיר רהט והופץ ברהט, תל שבע, לקייה, כסייפה, חורה, באר-שבע, ערערה בנגב, שגב שלום, והכפרים הלא מוכרים בנגב.

אזורי חלוקת עיתונים| העיר | מספר התושבים |
| --- | --- |
| רהט | 75,000 |
| תל שבע | 23000 |
| ערערה בנגב | 22000 |
| כסייפה | 18000 |
| לקייה | 19000 |
| שגב שלום | 17,000 |
| חורה | 21000 |
| הפזורה | 120000 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  "الرسالة من النقب". الرسالة من النقب. 2013-07-17.
2. ↑  "موقع جنوب النقب".
3. ↑  "انتخاب عبد المطلب الأعسم نائبا لرئيس نقابة الناطقين باسم السلطات المحلية في البلاد".
4. ↑  רשויות (25 בדצמבר 2021). "לראשונה: סגן ליו"ר איגוד הדוברים מהמגזר הערבי". `{{cite news}}`:  (עזרה)
5. ↑  "ديار النقب".

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"אלריסאלה בנגב"**.
**רחוב גלי תכלת** שבהרצליה פיתוח נחשב לרחוב היקר בישראל. הרחוב ממוקם בחלקה המערבי של הרצליה פיתוח ובנוי על המצוק הנמצא בקו ראשון אל הים.

ברחוב גלי תכלת 82 בתים פרטיים. הבתים שמספרם זוגי נמצאים בחלקו המערבי של הרחוב וצופים אל הים, דבר ההופך אותם ליקרים במיוחד.

מבנה הרחוב
----------

רחוב גלי תכלת הוא רחוב חד-סטרי. הרחוב מתחיל בצומת המחבר בין רחוב וינגייט לרחוב בזל (בצמוד לכיכר משה דה שליט) וממשיך דרך גינת צבי ברנזון בו נמתחת טיילת הרצליה.

בהמשך הרחוב קיים צומת המחבר את רחוב גלי תכלת עם רחוב המעפילים, ובהמשך מתחבר הרחוב עם רחוב קרן היסוד. קצה הרחוב מסתיים בנקודת מפגש עם רחוב וינגייט, בגן שמואל תמיר.

החל מבית מספר 28 והלאה (בבתים שמספרם זוגי) קיים נוף פתוח לים, וברובם קיימת אף גישה ישירה מחצר הבית אל החוף, דבר המייקר עוד יותר את מחירם של בתים אלה.

דיירי הרחוב
-----------

באופן טבעי, רוב בעלי הנכסים ברחוב הם אנשים אמידים ובעלי הון, ביניהם גם תושבי חוץ רבים.

בשנת 2010 רכש איש העסקים טדי שגיא את הבית היקר ביותר בישראל במחיר של כ-145 מיליון שקלים. מדובר בווילה בשטח בנוי של 2,000 מ"ר על מגרש של כשני דונם, הכוללת מקלט אטומי, חדר כושר, מרתף יינות, קולנוע פרטי, בריכה ומעלית פנימית המובילה לים. במקור, הבית נבנה על ידי איש העסקים מרטין שלאף בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20.

ברחוב ממוקמים גם בתיהם של שגרירי ארצות הברית, אוסטרליה, פנמה, סין והודו, ביתו של שגריר ישראל במצרים לשעבר פרופסור שמעון שמיר (אשר הוא ובתו מחזיקים שני בתים צמודים ברחוב), האדם העשיר בישראל אייל עופר, האוליגרך הרוסי-יהודי ליאוניד נבזלין, אשר רכש את בית אמו של איש העסקים לוני הרציקוביץ', יזם הנדל"ן דורון אביב, עירית שטראוס, ג'ורג' חורש, ד"ר רפי גדרון (ממייסדי כרומטיס) ואיש העסקים נוחי דנקנר.

בשנת 2011 רכש המדען הצרפתי-יהודי (שכיהן כנשיא אורט העולמי) ז'אן דה גינזבורג שני בתים צמודים בסכום של כ-70 מיליון שקלים כל אחד, במטרה לבנות על שני המגרשים בית אחד גדול.

קישורים חיצוניים
----------------

* שי שגב, הצצה לרחוב גלי תכלת, באתר TheMarker‏, 16 באוקטובר 2010
* קובי בורנשטיין, ביתו של שגריר ארה"ב הועמד למכירה בסכום עתק, באתר בחדרי חרדים, 30 ביוני 2020
* אסף קמר, בית ב-230 מיליון שקל: כך נראים החיים ברחוב היוקרתי בישראל, באתר ynet, 6 בינואר 2023

הערות שוליים
------------

1. ↑  עירית אבישר, עינת פז-פרנקל, ‏טדי שגיא רכש הבית היקר בישראל מידי זקי רכיב, באתר גלובס, 23 בדצמבר 2010
**שדרות רגר** היא שדרה וציר התנועה הראשי של העיר באר שבע. כביש 406 עובר דרך השדרות. שמן הקודם של השדרות היה "הנשיאים", אך עם פטירתו של ראש עיריית באר שבע יצחק רגר בשנת 1997 שונה השם לזכרו.

השדרות מחברות בין הכניסה הצפונית של באר שבע וצומת אלי כהן בדרום - מפגש השדרות עם כביש 25 הממשיך דרומה לכיוון אילת/מצפה רמון (נקרא 'שדרות דוד חכם' בקטע זה) ומערבה לכיוון אופקים (נקרא 'שדרות דוד טוביהו'), ורחובות הרצל והחלוץ הנכנסים לעיר העתיקה. השדרות עוברות בצפון דרך שכונה ד', דרומה משם הן מפרידות בין שכונה ג' לשכונה ב', ובחלקן הדרומי בין שכונה א' למרכז אזרחי. לאורך השדרות בתי מגורים (בעיקר בחלקן הצפוני), מרכזים מסחריים, גנים ציבוריים ומבני ציבור.

לצידי שדרות רגר כמה אתרים מרכזיים בעיר (מצפון לדרום):

* אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
* המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה
* מרכז מורים באר שבע
* המשכן לאמנויות הבמה באר שבע
* בית יד לבנים
* היכל התרבות באר שבע
* קניון הנגב

פיגוע ההתאבדות בשדרות רגר
-------------------------

 ערך מורחב –  **פיגוע ההתאבדות הכפול בבאר שבע**  

ב-31 באוגוסט 2004 התרחש בנקודת מפגש של קווי האוטובוס 6 ו-12 פיגוע התאבדות כפול. בפיגוע נרצחו 16 אזרחים ישראלים ונפצעו מעל 100. הפיגוע אירע בשעה 14:45. שני מחבלים מתאבדים עלו לאוטובוס בתחנה המרכזית של באר שבע. כאשר נפגשו האוטובוסים מול רחבת בניין עיריית באר שבע, פוצצו את עצמם המחבלים בהפרש של מספר דקות.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 

תצלום אווירי של שדרות רגר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שדרות רגר** בוויקישיתוף
 שדרות רגר, סרטון באתר יוטיוב
**עמיחי שמואלי** (נולד ב-1936) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, פיקד על טייסת 117 במלחמת ששת הימים ועל בסיס חצרים במלחמת יום הכיפורים.

ביוגרפיה
--------

שמואלי התגייס לצה"ל ב-1954 ושירת בחיל השריון, ב-1955 החל קורס טיס וכפרח טיס השתתף כטיס במלחמת סיני. הוא היה מטייסי המיראז' הראשונים בחיל האוויר. ב-1965 מונה להקים את טייסת 107 כטייסת מטוסי אוראגן בבסיס רמת דוד.

ביולי 1966 מונה למפקד של טייסת 117, טייסת מטוסי מיראז' 3 ופיקד עלייה במהלך מלחמת ששת הימים. הוא הוביל במבצע מוקד את תקיפת שדה התעופה אבו סואר במצרים, בגיחה השנייה שלו הוביל תקיפה שלא צלחה של שדה התעופה מנסורה, בגיחה הרביעית שלו ביום הראשון של המלחמה, היה בפטרול מעל דמשק כשמטוסו נפגע, הוא הטיס את המטוס הפגוע לישראל אך נאלץ לנטוש אותו בגליל ונפצע בגבו ובשתי רגליו במהלך הנטישה. לאחר המלחמה חזר לפקד על הטייסת ושירת בתפקיד עד אפריל 1969. בהמשך שימש סגן מפקד בסיס תל נוף ומפקד פו"ם אוויר ובהצבת חירום השתתף כטייס מיראז' בגיחות במלחמת ההתשה.

ב-1973 מונה למפקד בסיס חצרים ופיקד עליו במהלך מלחמת יום הכיפורים. ב-1975 קודם לדרגת תת-אלוף. השתחרר משירות הקבע ב-1977. במלחמת לבנון הראשונה שירת במילואים והיה נציג חיל האוויר בבור פיקוד הצפון. לאחר שחרורו עבד באל על.

קישורים חיצוניים
----------------

* עמיחי שמואלי, באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון

| מפקדי בסיס חצרים  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| ג'ו אלון • ישעיהו (שייקה) ברקת • עמיחי שמואלי • יעקב טרנר • אשר שניר • דן פסח • רון חולדאי • משה מלניק • עוזי רוזן • עמירם אליאסף • אבי ברבר • עמוס ידלין • רני פלק • יוחנן לוקר • שלי גוטמן • חגי טופולנסקי • זיו לוי • טל קלמן • ניר ברקן • אבשלום עמוסי • אביעד דגן • גיא דוידסון |

 |
**כַּרַאמִיַה** (בערבית: **كرّاميّه**). זרם באסלאם, אשר צמח ושגשג במזרח ובמרכז העולם האסלאמי, ובעיקר במחוזות איראן, החל מהמאה ה-9, ועד לפלישה המונגולית במאה ה-13.

הזרם נוסד על ידי אבו עבדאללה מוחמד בן כראם, אשר היה איש דת פופולרי מאוד במאה ה-9 בח'וראסן.

דוקטרינה
--------

הדוקטרינה של הכראמיה מורכבת הן מאנתרופומורפיזם והן מפרשנות מילולית של המקורות. אבן כראם טען שאללה הוא ישות בעלת גוף, אשר מוגבל לכיוונים מסוימים כאשר הוא בא במגע עם כס המלכות. האמונה הזאת נדחתה על ידי אנשי הדת המוסלמים.

אבן חג'ר אף אמר על זרם הכראמיה, "הם האמינו שאללה הוא גוף אשר יושב על כס מלכות, נוגע בו ונח עליו, ואז יורד בכל לילה במהלך השליש האחרון של הלילה אל החלק התחתון של השמיים, ואז בבוקר חוזר למקומו".

כמו כן, האמינו הכראמיה בשני מלאכים, בשם מונכר ונכיר, אשר מהווים מעין שני מלאכים שומרים אשר ניצבים לצידו השמאלי ולצידו הימני של האדם.

בנוסף לכך, האמינו הכראמיה שהעולם הוא הנצחי, ושכוחו של אללה מוגבל.

כל התפיסות הללו נדחו על הסף על ידי רוב התאולוגים המוסלמים, ולבסוף הדוקטרינה הזאת חדלה מלתפוס חלק בעולם האסלאמית.

יתר על כך, תפעלו הכראמיה מרכזים דתיים, כמו מקדשים או אף מנזרים, ועודדו פרישה והתבודדות.

הערות שוליים
------------

1. ↑  **The Encyclopaedia of Islam.**, New edition, Leiden: Brill, 1960-2009
2. ↑  Hoffman, Valerie J. (Valerie Jon), 1954-, **The essentials of Ibadi Islam**, Syracuse, N.Y.: Syracuse University Press, 2012
3. ↑  Benjamin J Fleming, **Material culture and Asian religions : text, image, object**, New York: Routledge, Taylor & Francis Group, 2014
4. ↑  Harasta, Jesse. **The history of the Sunni and Shia split : understanding the divisions within Islam**, Lexington, KY: Charles Rivers Editors, 2014
5. ↑  Berkey, Jonathan Porter. **The formation of Islam : religion and society in the Near East, 600-1800**, New York: Cambridge University Press, 2003
6. ↑  Hazleton, Lesley, 1945-, **After the prophet : the epic story of the Shia-Sunni split in Islam**, 1st Anchor books ed, New York: Anchor Books, 2010, ©2009

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TDVİA: kerramiyye

 |
בית מחניים (השני), ביתו של פרוטיגר ברחוב הנביאים
**יוהנס יעקב פרוטיגר** (גרמנית: **Johannes Frutiger**‏; 1836–1899) היה בנקאי שווייצרי. בעל בנק פרוטיגר ונציגו של בנק עותומאן בירושלים, אחד הבנקים החשובים ביותר בארץ ישראל בין השנים 1872–1896. יזם מסילת הרכבת יפו–ירושלים, יחד עם יוסף נבון.

חייו בירושלים
-------------

פרוטיגר היה בנקאי פרוטסטנטי שנשלח לירושלים מבזל ב-1862 על ידי "מיסיון עולי הרגל של בזל" על מנת להיות סגן מנהל הבנק של המיסיון. משנקלע לסכסוך עם מנהל הבנק, כריסטיאן פרידריך שפיטלר, הוחלט ב-1872 על פיצול הבנק ועל פתיחת מוסד פיננסי למתן הלוואות ומימון עסקאות בירושלים, אותו ניהל פרוטיגר. הבנק מימן בין היתר מסעות ארכאולוגיים (בהם מסעותיו של מוזס וילהלם שפירא) ורכישת קרקעות, בהן קרקעות נחלת שבעה, שערי צדק וחלקים ממאה שערים. פרוטיגר קיים יחסים טובים עם מוסלמים ויהודים כאחד. בין ידידיו ושותפיו העסקיים ניתן למנות את יוסף נבון ושלום קונסטרום עמם הקים, בין היתר, את שכונות מחנה יהודה, סוכת שלום ובית יוסף.

משום שהיה אזרח שווייצרי, ולא נתין של אף אחת מהמעצמות הגדולות באותה תקופה (רוסיה, אנגליה, צרפת, גרמניה ואוסטרו-הונגריה), שימש כמתווך ואיש פשרה מוסכם במשאים ומתנים של המעצמות הן עם השלטון העות'מאני והן בינן לבין עצמן.

בשנת 1895 לערך חלה במחלה "מוזרה", לדבריו, שהשפיעה על שיקול דעתו ועל הזיכרון שלו. מחלה זו אובחנה בשנות ה-90 של המאה ה-20 על ידי בית הספר לרפואה שליד אוניברסיטת בזל, על סמך יומנו האישי, כמחלת אלצהיימר. עקב המחלה והניסיונות הנואשים להסתירה, וכן עקב שינוי התקנות העות'מאניות, הגיע הבנק בשנת 1896 לפשיטת רגל.

בנו הרמן שב לארץ ישראל על מנת להתמנות כמנהל דויטשה פלשתינה בנק בחיפה, אך לאחר מות בניו בגיל צעיר שב גם הוא לאירופה.

בתים אותם בנה ובהם התגורר
-------------------------

פרוטיגר בנה שני בתי פאר בהם התגורר ברחוב הנביאים:

 ערך מורחב – **בית נבון ביי / בית מחניים (הראשון)**  

 ערך מורחב – **בית מחניים (השני)**

לקריאה נוספת
------------

* יהושע בן-אריה, **עיר בראי תקופה II - ירושלים החדשה בראשיתה**, יד בן צבי, תשל"ט עמודים 522-523.
* גרונוולד, **הבנקאות בירושלים בתקופה העות'מאנית**, הרבעון לכלכלה, גיליון כ"ד, אפריל 1977

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוהנס פרוטיגר** בוויקישיתוף
* בית מחניים - ביתו של הבנקאי יוהנס פרוטיגר(הקישור אינו פעיל) - איציק שוויקי - מנהל מחוז ירושלים במועצה לשימור אתרים (לא כל העובדות במאמר מאומתות)
* אלכס כרמל, ‏לתולדותיו של יוהאנס פרוטיגר, בנקאי בירושלים, **קתדרה** 48, יוני 1988, עמ' 72-49

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלכס כרמל, **כאן בארץ ששמיה כחולים תמיד, פרשת חייו של צייר המזרח גוסטב באוארנפיינד**, אוניברסיטת חיפה, 1999, עמוד 79
2. ↑  הבנקאות בחיפה - בנקים עם אוריינטציה גרמנית ב"חיפה מבלי לקום מהכורסא"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007437165405171
* BnF: cb16171370v (data)
* GND: 136654053
* HDS: 041666
* ISNI: 0000 0000 8160 0673
* LCCN: n2009045788
* VIAF: 80962076
* WorldCat: lccn-n2009045788

 |
**לטיפונדיה** (ביחיד latifundium, מלטינית lātus שמשמעו רחב ידיים, מרווח ו- fundus שמשמעו אחוזה), היא נכס קרקעי המשתרע על פני שטח גדול. הלטיפונדיות הרומיות היו נחלות חקלאיות, אחוזות שכללו קרקעות ניתנות לעיבוד ולעיתים כללו גם בתי מלאכה ומתקנים לעיבוד תוצרת חקלאית כמו בית בד, טחנת קמח, יקב או גת.

כאשר כבשו הרומאים חבלי ארץ נוספים היו אלו מוכרזים כשטח המדינה (Ager publicu). כאדמות ציבור הוכרזו גם שליש מהאדמות של מחוזות שהרומאים השתלטו עליהם. אדמות אלו חולקו למצביאים ולוחמים, אותם רצו לתגמל. 

לטיפונדיות היו נפוצות ביוון הגדולה, סיציליה, מצרים, צפון אפריקה והיספניה בייטיקה. הן היו הדבר הקרוב ביותר לחקלאות מתועשת בעולם העתיק והתבססו לרוב על עבודת עבדים, וכשהתמעטו העבדים התמסד מעמד הקולונאט שעיבדו את אדמות אדוני האחוזה.

לטיפונדיות שהיו מחוץ לאזור העירוני נקראו גם וילה ובמרכזן עמדה וילה כפרית רומית בה התגורר אדון הלטיפונדיה, לעיתים בקביעות ולעיתים היה לו בית מגורים עיקרי בעיר והיה מגיע לאחוזתו רק בחופשות או בתקופות בהן סר חנו. 
בתקופה הקולוניאלית נעשה בדרום אמריקה שימוש במונח לטיפונדיה או פונדו (fundo) במקביל למונחים בעלי משמעות זהה: בספרדית: אסיינדה (hacienda), כשמה של נחלה שהוענקה למתיישב אירופאי ובפורטוגזית: פזיינדה (Fazenda), שהיו מטעי קפה נרחבים.

ראו גם
------

* מנסוס
* פרקריה

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **לטיפונדיה** |

* לטיפונדיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4166880-7
* LCCN: sh85074876

 |
רימון כסף ולצידו הספרות 925 - סימן האימות הוולונטרי של דרגת הטוהר של כסף סטרלינג בישראל
**כסף סטרלינג** או **סטרלינג סילבר** היא סגסוגת כסף בדרגת טוהר של 92.5%, כלומר, המכילה כסף בשיעור של 92.5% ממשקלה, ומתכות אחרות, לרוב נחושת, בשיעור של 7.5%. הסגסוגת מכונה גם בשם "כסף 925". הסגסוגת נחשבת לסגסוגת הכסף היוקרתית, המקובלת בייצור תכשיטים.

כסף טהור אינו שימושי בייצור תכשיטים וכלים, מאחר שהוא רך מדי, ונוהגים להוסיף לו מתכות אחרות כדי לשפר את איכות הסגסוגת. חוץ מנחושת נהוג להשתמש גם בגרמניום, אבץ ופלטינה, על מנת למנוע תופעות קורוסיביות, אך כל עוד משקל הכסף בסגסוגת נשמר, היא עדיין נחשבת לכסף סטרלינג.

קיימים חילוקי דעות על מקור השם "סטרלינג", אך הסגסוגת הופיעה לראשונה בצפון גרמניה בסביבות המאה ה-12. השם "סטרלינג" הופיע במאה ה-13, אך מקורו לא ידוע בוודאות. מקור שמה של הלירה שטרלינג הוא בכך שהמטבע במקורו היה בשווי של כסף סטרלינג במשקל של פאונד אחד.

כלים ותכשיטים העשויים מכסף סטרלינג מסומנים בסימונים ייחודיים לסגסוגת. בישראל קיים סימון וולונטרי שיזם מכון התקנים הישראלי, ועל פיו מסומן תכשיט העשוי כסף סטרלינג ב"רימון כסף" ובצמוד לו הספרות 925.

בנוסף לתכשיטי כסף וכלי כסף יוקרתיים, כסף סטרלינג עשוי לשמש לייצור כלי נגינה ממתכת, ובהם סקסופונים וחלילים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כסף סטרלינג** בוויקישיתוף

ביאורים
-------

1. ↑  דרגת הטוהר של סגסוגות של מתכות יקרות מסוימות היא מילסימאלית, כלומר נמדדת באלפיות. "כסף 925" פירושו סגסוגת בעלת 92.5% כסף. בתכשיטי כסף יש חמש דרגות טוהר, ובהן 800, 835, 925, 926 ו-999 אלפיות. בשימושים אחרים ייתכנו גם דרגות טוהר אחרות.
2. ↑  למעשה כסף 999, דרגת טוהר של 99.9%, אינו בשימוש למעט בשימושים ספציפיים שבהם לא נדרשת קשיות

הערות שוליים
------------

1. ↑  הראלה סטוצקי-באר, תעשיית הכסף, באתר nrg
2. ↑  סימני האימות באתר מכון התקנים
עמותת **חרדים לסביבה** היא ארגון סביבתי שהוקם על ידי יהודה גנוט, מנהיג קהילתי במודיעין עילית ובוגר ישיבת ישיבת אור ישראל וישיבת חברון. הארגון מנוהל בידי ועד מנהל שנבחר באספה כללית ומורכב מאישי ציבור חרדים: רבנים, עורכי דין ונציגי שכונות נשים וגברים. הארגון החל את פעילותו במסגרת קהילתית בשנת 1999 והפך לעמותה הפועלת במסגרת המגזר החרדי כולו בשנת 2005, והיה לארגון ראשון מסוגו במגזר החרדי[דרוש מקור].

הארגון פועל לקידום איכות הסביבה על ידי הפעלת תוכניות חינוכיות לבני נוער, מתן ייעוץ לפתרון כולל של בעיות סביבה וכן קידום מדיניות של פיתוח מקיים וחלוקה שווה של נטל סביבתי.

הארגון חבר בחיים וסביבה ונציגה מטעמו משמשת כחבר מ"מ ובעלת זכויות מלאות בוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה בירושלים.

משה אבוטבול, ראש עיריית בית שמש, חותם על אמנה מטעם חרדים לסביבה, 2008

פעילות
------

בין הפעילויות שהוביל הארגון היה כנס בשנת 2006 בשיתוף ארגונים וחברות במשק בו השתתפו חברי כנסת, ראשי ערים חרדיות ונציגי ציבור מכל הארץ.

בשנת 2007 הוביל הארגון את הכנס בירושלים בשיתוף משרד התשתיות ובו הוצגו לראשונה מוסדות חרדיים שהחלו בפעילות למען הסביבה. במסגרת הכנס הציגו בתי הספר תערוכה של התלמידים בנושאים סביבתיים.

בשנה זו זכה הארגון באות התנועה הסביבתית בישראל - "הגלובוס הירוק". האירוע התקיים בתל אביב, בהשתתפות שרים, חברי כנסת, ראש עיריית תל אביב ופעילים סביבתיים מרחבי הארץ.

בעקבות התיקון שהתקבל בכנסת לפקודת העיריות, המחייב כל רשות מקומית להקים ועדה לאיכות הסביבה שבה צריכים להיות חברים שני נציגים של ארגוני סביבה מקומיים, צורף מנכ"ל הארגון, יהודה גנוט, כחבר בוועדת איכות הסביבה בפתח תקווה עיר מגוריו.

בנוסף, מתקיים שיתוף פעולה הדוק בין "חרדים לסביבה" וארגוני הסביבה האחרים כמו "אדם טבע ודין" וכן עם הקליניקות לצדק סביבתי באוניברסיטאות בר-אילן ותל אביב המסייעות לארגון בקידום מאבקים סביבתיים ובכלל זה פניות לפי חוק חופש המידע, יוזמות של הצעות לתיקוני חקיקה בכנסת ואף פעילות משפטית בעת הצורך.

בשנת 2008 החל הארגון בפעילות בקמפוס החרדי של הקריה האקדמית אונו והוביל להקמת "קליניקה ירוקה" בקמפוס. כמו כן לקראת הבחירות המוניציפליות ובסיוע ארגון "חיים וסביבה" שילב את נבחרי הציבור החרדי בקמפיין שכונה "ירוק עכשיו".

קישורים חיצוניים
----------------

* 
* חרדים לסביבה, ברשת החברתית פייסבוק
* "חרדים לסביבה"(הקישור אינו פעיל) באתר המשרד להגנת הסביבה
* "חרדים לסביבה", מור גולדקלנג, ירוק ברשת
* יעל עברי-דראל, חרדים לסביבה? גם בבני ברק "חושבים ירוק", באתר ynet, 14 בדצמבר 2007
* חרדים לסביבה, באתר "גיידסטאר ישראל"
**גולן רייז** (נולד ב-2 בנובמבר 1977) הוא תסריטאי ובמאי קולנוע ישראלי.

קריירה
------

גולן רייז נולד וגדל בקיבוץ הדתי עין צורים.
הוא בוגר תואר ראשון במדעי ההתנהגות ותקשורת במכללה למינהל ובוגר מעלה - בית הספר לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים.

נשוי לרעות רייז ואב ל 5 ילדים.

בסיום לימודיו יצר שני סרטים זוכי פרסים: "חסימות" (עלילתי, 22 דקות) שזכה בפרס הראשון לסרט הקצר בפסטיבל ירושלים, ו"פרלמנט ארוחת הבוקר" (דוקומנטרי, 40 דקות) שזכה בפרס השני בפסטיבל דוקאביב. לאחר סיום לימודיו יצר את הסרט הקצר "על חבל דק" (עלילתי, 8 דקות) שהשתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, ושנתיים לאחר מכן יצר את "בדרכו שלו" (דוקמנטרי, 40 דקות) על אליסף פרץ, בנה של מרים פרץ. הסרט שודר בערוץ 10.

בשנת 2017 יצר את הסרט: "המחברות של אליש" (דוקומנטרי, 75 דקות) שהשתתף בתחרות הרשמית של פסטיבל דוקאביב. עורכת הסרט שרון יעיש זכתה בפרס העריכה.

בשנת 2021 יצא הסרט הדוקומנטרי "עיניים של אבא", שיצר וביים רייז יחד עם שרון יעיש, בעקבות התמודדותו עם מחלת הסרטן של בנו. בשנת 2022 שיתף פעולה שוב עם שרון יעיש ביצירת המחזמר הדוקומנטרי "לוס אנג'לס דרום", שעלילתו מתרחשת בקריית מלאכי.. בשנת 2023 יצר יחד עם יעיש את הסדרה "שיחה נכנסת" החושפת לראשונה את הדרמות המתרחשות במוקדי ער"ן(עזרה ראשונה נפשית). הסדרה הוצגה לראשונה בפסטיבל דוקאביב 2022 ועלתה לשידור בחודש ספטמבר בערוץ יס דוקו. באותה שנה יצר יחד עם יעיש את הסרט "ג'אדו - שואה במדבר" המציג את מחנה הריכוז ג'אדו שבלוב תוך שימוש בשפה אומנותית ייחודית ושילוב של קטעי ארכיון נדירים. הסרט זכה להכרה ראשונה כאשר השתתף התחרות הרשמית של פסטיבל ירושלים.

פרסים
-----

המחברות של אליש

* פרס העריכה פסטיבל דוקאביב 2017.
* פרס היוצר המבטיח פסטיבל Black Movie,שווייץ.
* השתתף בפסטיבל DOK NYC בניו יורק.

חסימות

* פרס ראשון הסרט הקצר פסטיבל ירושלים
* פרס ראשון פסטיבל סנטה ברברה, ארצות הברית

פרלמנט ארוחת הבוקר

* פרס שני פסטיבל דוקאביב 2010

פילמוגרפיה
----------

* 2010 – פרלמנט ארוחת הבוקר
* 2012 – חסימות
* 2013 – פרויקט סרטוני פרשת שבוע בשיתוף ynet
* 2014 – על חבל דק (עלילתי)
* 2015 – בדרכו שלו (דוקו)
* 2017 – המחברות של אליש (דוקו)
* 2021 – עיניים של אבא (דוקומנטרי)
* 2022 – לוס אנג'לס דרום (מחזמר דוקומנטרי)
* 2023 - שיחה נכנסת (סדרה דוקומנטרית בת 8 פרקים)
* 2023 - ג'אדו שואה במדבר(דוקומנטרי)

קישורים חיצוניים
----------------

* גולן רייז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* גולן רייז, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* גולן רייז, במאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי "אידיבי"
* חי בסרט עונה 3: גולן רייז, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 24:31)
* גולן רייז באתר בית הספר לקולנוע מעלה
* אינה טוקר, להפוך ארגז עם 60 מחברות לסרט תיעודי, באתר ynet, 24 בדצמבר 2017
* ביקורת באתר סריטה על הסרט המחברות של אליש
* אביבה לורי, עמיר וגולן רייז, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  גלי לויטה ליבוביץ, "'באבחנה על הגידול של בני הסתגרתי וניסיתי להחזיק'", ynet,‏ 28 ביוני 2021
2. ↑  מעין רודה, "קריית מלאכי - המחזמר: 'אמרו לנו, 'צלמו איפה שיפה' אבל רצינו גם את המכוער', ynet, ‏ 2 ביוני 2022

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007420237905171
* VIAF: 56153288349032652177
* WorldCat (עם VIAF): 56153288349032652177

 |
**מודעה** (בלשון הגמרא: **מודעא**) היא אמצעי הלכתי מקדמי, שחז"ל נתנו בידיו של אדם שנאנס לחתום על שטר, מבלי שרוצה בכך. 
באמצעות המודעה, שימסור **קודם החתימה**, יכול אותו אדם לפטור את עצמו מהתחייבותו הקניינית הנובעת מהחתימה שחתם שלא מרצונו.

המקור להלכה
-----------

הגמרא מביאה בשם רב נחמן, משפט קצר וסתמי: "מודעא בפני שניים, ואין צריך לומר כְּתוֹבוּ". כלומר מודעה צריכה להתבצע בפני 2 עדים, והמודיע אינו צריך לבקש מהעדים שייכתבו שטר מודעה.

הרשב"ם מפרט ומסביר:

"מי שאנסוהו למכור, וליתן את שלו בעל כורחו, ולכתוב שטר מכירה או מתנה בפני עדים. צריך להודיע קודם לכן לשני עדים (עדים אחרים), ולומר: דעו לכם שמכירה זו, או מתנה של שדה זו שאני רוצה לעשות לפלוני, שלא ברצון נפשי אעשה, שאונסני ומכריחני בעל כורחי, ולא יהא ממש באותו שטר שאעשה. והיום, או למחר, תבענא ליה בדינא. ומרענא לשטרא אפומייכו (אתבע אותו בבית דין ואפסול את השטר על פיכם), שמסרתי מודעה לפניכם קודם שנעשה השטר".

כלומר: אם מסירת המודעא בפני העדים התרחשה לפני המכירה, יוכל המוכר, מאוחר יותר, להביא את עדי המודעא לבית הדין, ולבטל את המכירה למפרע.

מודעה היו דברינו
----------------

במקרה שלפנינו העדים הם המערערים על כשרות השטר ולא החותם.   
 באים העדים ואומרים כי אומנם השטר כשר, אך טרם חתימתו נמסרה מודעה מצד החייב שהוא חתם באונס, ותחת לחץ, ולכן אין לשטר תוקף.   
 במקרה כזה נחלקו חכמי הגמרא:   
לשיטת רב נחמן לא יהיו דברי העדים נאמנים, מכיוון שבהצהרתם כי **"מודעה היו דברינו"** נעקרת עדותם לחלוטין.   
 לשיטת רב אשי כן יהיו העדים נאמנים לסייג את עדותם ולומר **"מודעה היו דברינו"**, מכיוון שאמירת זאת, אינה סותרת את האמור בשטר. שכן אפילו שטר שאין בו כל רמז לכך שהיה באונס, ייתכן שנמסרה בגינו מודעה, וכשבא לפני בית הדין שטר רגיל, אין בית הדין יכולים לדעת עובדה זאת, וכאשר העדים באים ואומרים שנמסרה מודעה, אין בכך עקירת העדות.

מודעה רבה לאורייתא
------------------

על מעמד הר סיני, מספרת לנו התורה כך:   
 "וַיְהִי בַיּוֹם הַשְּׁלִישִׁי בִּהְיֹת הַבֹּקֶר, וַיְהִי קֹלֹת וּבְרָקִים וְעָנָן כָּבֵד עַל-הָהָר, וְקֹל שֹׁפָר, חָזָק מְאֹד; וַיֶּחֱרַד כָּל-הָעָם, אֲשֶׁר בַּמַּחֲנֶה. וַיּוֹצֵא מֹשֶׁה אֶת-הָעָם לִקְרַאת הָאֱלֹהִים, מִן-הַמַּחֲנֶה; וַיִּתְיַצְּבוּ, בְּתַחְתִּית הָהָר". 

הגמרא מתקשה בהסבר הסיטואציה המתוארת במילים "וַיִּתְיַצְּבוּ, בְּתַחְתִּית הָהָר". כיצד ייתכן שבני ישראל התייצבו מתחת להר?   
 
מסביר רב אבדימי בר חמא:   
 "מלמד שכפה הקב"ה עליהם את ההר כגיגית, ואמר להם: אם אתם מקבלים התורה מוטב, ואם לאו שם תהא קבורתכם".   
 שואל על כך רבי אחא בר יעקב:   
 "מכאן, מודעא רבה לאורייתא"? כלומר: האם ישראל יכולים לחזור בהם מהתחייבותם לקבל את התורה? שכן הרי הם נאנסו על ידי הקב"ה לקבל אותה, ואם אין הם מקיימים את המצוות, ממילא הם צריכים להיות פטורים מעונש, שהרי זהו דין מודעה גדול.   
 משיבה על כך הגמרא: "אמר רבא אף על פי כן, הדור קיבלוה (חזרו וקיבלו את התורה) בימי אחשוורוש. דכתיב (שכתוב במגילת אסתר) "קיימו וקיבלו היהודים", מכאן שקיימו את מה שקיבלו כבר".

### מטבע לשון

בימינו קיבל הביטוי "מודעה רבה לאורייתא", משמעות נוספת. כאשר מתפרסמת מודעה (בדרך כלל על לוחות המודעות), באשר להרצאה תורנית, אשר תימסר על ידי רב ידוע, עם כל פרטי ההרצאה. נוהגים לשים ככותרת למודעה את הביטוי "מודעה רבה לאורייתא".

הערות שוליים
------------

1. ↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף מ', עמוד א'
2. ↑  רשב"ם, בבא בתרא, דף מ', עמוד א', ד"ה **וכן מודעה בפני שניים**
3. ↑  ספר שמות, פרק י"ט, פסוק ט"ז
4. ↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף פ"ח, עמוד א'
**שפות הודו-איראניות**, הידועות גם כ"**שפות אַרִיּוֹת**", הן קבוצת שפות מהקדומות, הגדולות והחשובות שיש במשפחת השפות ההודו-אירופיות. הן מדוברות בדרום אסיה, מדרום הרי אורל וחופי הים הכספי במערב, דרך איראן, אפגניסטן ופקיסטן, ועד הודו ובנגלדש.

ככל הנראה מקורן של שפות אלה הוא בערבה האוקראינית, ערש השפה הפרוטו הודו-אירופית ובמהלך התפתחותן הן נפרדו לארבע קבוצות: שפות הודו-אריות, שפות איראניות, שפות דרדיות ושפות נוריסטניות. דובריהן נעו בעיקר דרומה, מזרחה ומערבה ורק מעט שפות עברו צפונה. יש הקושרים את התפשטותן במרחב זה עם המצאת המרכבה.

משפחת השפות ההודו-איראניות כוללות 300 שפות שמדוברות בפי 1.5 מיליארד דוברים. השפות ההודו-איראניות הנפוצות ביותר מהענף ההודו-ארי הן: הינדי, בנגלית, פנג'אבי, וגוג'ראטית. ומהענף האיראני השפות הנפוצות הן: פרסית, פשטו, וכורדית.

תפוצת השפות ההודו-איראניות

סיווג פנימי
-----------

השפות במשפחה מתחלקות לקבוצות הבאות:

* שפות הודו-אריות
	+ סנסקריט
	+ אסמסה
	+ בנגלית
	+ גוג'ראטית
	+ הינדית
	+ מאיטילית
	+ מראטהי
	+ נפאלית
	+ אורייה
	+ פאלי
	+ פנג'אבי
	+ רומאני - מדוברת על ידי הרומאני (צוענים)
	+ סינדית
	+ סינהלית
	+ אורדו
	+ דיבהי
* שפות דרדיות:
	+ דאמלי
	+ דומאקי
	+ גאוואר-באטי
	+ קאלאשה
	+ קשמירית
	+ חוואר
	+ קוהיסטנית
	+ ניגאלאמית
	+ פאשאי
	+ פאלורה
	+ שינה
	+ שומשתי
* שפות נוריסטניות:
	+ אשקום
	+ קמוירי
	+ קאטי (באשגלי)
	+ פרסואנית (ווסי-וורי)
	+ טרגמי
	+ וואיגלית (קאלאשה-אלה)
* שפות איראניות:
	+ פרסית
	+ אווסטית (נכחדה)
	+ פהלווי ("פרסית תיכונה")
	+ פאשטו
	+ דארי של אפגניסטן
	+ טג'יקית
	+ בוכרית
	+ אוסטית
	+ כורדית
	+ בלוצ'ית
	+ טאליש
	+ טאטית
	+ ג'והורי (טאטית יהודית)
	+ ג'יהדי (פרסית יהודית)
	+ דארי של זורואסטרים
	+ יאגנובי

היסטוריה
--------

השפה האם של משפחת השפות ההודו-איראניות היא השפה הפרוטו-הודו-איראנית (אנ') ששוחזרה בידי בלשנים.

השפות ההודו-איראניות המוקדמות ביותר שתועדו הן סנסקריט וודית, אווסטית עתיקה וצעירה ופרסית עתיקה (שפות איראניות עתיקות). מספר מילים שאולות משפה הודו-ארית אחרת נמצאו במסמכים שנמצאו בממלכה החיתית וממלכת מיתני העתיקות במזרח התיכון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שפות הודו-איראניות** בוויקישיתוף
* שפות הודו-איראניות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* שפות הודו-איראניות, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  The prehistoric origin and spread of the Indo-Iranian languages, Leiden University (באנגלית)
2. ↑  Prof. Pramod Pandey, INDO-ARYAN LANGUAGE FAMILY
3. ↑  Indo-Iranian languages | History, Characteristics & Classification | Britannica, www.britannica.com, ‏2024-02-01 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548212705171
* BnF: cb12649446w (data)
* GND: 4133813-3
* LCCN: sh85065708
* NDL: 00575714
* SUDOC: 050568418

 |
**הרווי בורדוביץ** (נולד ב-6 ביוני 1947) הוא מנצח ישראלי.

קורות חיים
----------

בורדוביץ נולד בניו יורק, שם סיים תואר ראשון בספרות, צרפתית ובתנ"ך ותואר שני בניצוח אצל קארוי קיפה ובמוזיקולוגיה. הוא המשיך בלימודי אופרה אצל פרנק קורסארו, בוריס גולדובסקי וסר רודולף בינג.

עבד כמנצח ובמאי אופרות, מחזות ומחזות זמר, כולל הפקות בתיאטרון האופרה "רג'ינה" בניו יורק. היה עוזר למנהל האמנותי והמנצח על הפרמיירה העולמית של האופרה פנטאגלייז מאת רוברט סטארר. מגוון עבודתו כבמאי כולל יצירות מאת מולייר, לורקה ויונסקו, וניסיונו כמנצח אופרה כולל יצירות החל ממונטוורדי, דרך מוצרט, וכלה בורדי וקורט וייל.

בשנת 1976 עלה לישראל, ומאז הוא פעיל בניצוח ובהוראת המוזיקה. בשנים 1977–1982 לימד בבית הספר התיכון לאמנויות ע"ש תלמה ילין בגבעתיים, שם ניצח על הפקות מוזיקליות והדריך הרכבים קאמריים.

בשנת 1981 הקים את התזמורת הקאמרית הרצליה, והיה מנהלה המוזיקלי ומנצחה הקבוע עד לפרישתו בשנת 2012. עם פרישתו נסגרה התזמורת, וכעבור חודשים אחדים הודיעה העירייה על הקמתה של **התזמורת הסימפונית החדשה הרצליה**, בניהולו המוזיקלי של המנצח גיל שוחט.

קונצרטים בניצוחו משודרים בקול ישראל ובקול המוסיקה. היה מרצה-אורח בכיר ומנצח בטכניון חיפה, ביצע כיתות אמן לתזמורות סימפוניות, והוא מרצה מבוקש. כיהן כמנצח-אורח בארצות הברית, ברוסיה, בסלובקיה, בגרמניה, ברומניה, באנגליה, בוויילס, באוקראינה, בטורקיה, בהונגריה, בסין ובפולין.

### חייו האישיים

בורדוביץ נשוי ואב לשלושה, מתגורר במושב אביחיל.

קישורים חיצוניים
----------------

* הרווי בורדוביץ, ברשת החברתית פייסבוק
* הרווי בורדוביץ, סרטונים בערוץ היוטיוב
* אייל טואג, הרווי בורדוביץ | מנצח, באתר הארץ, 14 בפברואר 2008
* הרווי בורדוביץ באתר "הבמה"
**פטריוט ליג** (באנגלית:**Patriot League**) הוא ארגון ורסיטי אמריקאי, בו שותפים ספורטאים ממספר מוסדות להשכלה גבוהה בצפון-מזרח ארצות הברית.

הליגה הוקמה שנת 1984 במסגרת NCAA. היא כוללת 10 חברים מלאים:אמריקן יוניברסיטי, האקדמיה הצבאית של ארצות הברית, אוניברסיטת בוסטון, אוניברסיטת באקנל, אוניברסיטת קולגייט, קולג' הצלב הקדוש, קולג' לפייט, אוניברסיטת להיי, אוניברסיטת לויולה במרילנד והאקדמיה הימית של ארצות הברית. בנוסף לכך, מספר מוסדות חינוך משתתפות תחרויות בענפי ספורט בודדים.

חברי הליגה הם מוסדות בעלי מסורת בתחרויות תוכניות ספורט. משחק פוטבול אמריקאי בין קולג' לפייט לבין אוניברסיטת להיי מתקיים ברציפות החל משנת 1884.

הליגה הוקמה בשנת 1986 בתחרות פוטבול ומשנת 1990 היא ידוע בשם הנוכחי. בשנת 1990/91 היא התרחבה ל-22 ענפי ספורט לנשים וגברים.

ענפי ספורט
----------

|  | אמריקה | צבא | בוסטון | באקנל | קולגייט | הצלב הקדוש | לפייט | להיי | לויולה | צי | Total |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| תחרויות גברים |
| בייסבול |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 6 |
| כדורסל |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 10 |
| ריצת שדה |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 10 |
| פוטבול אמריקאי |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 5 |
| גולף |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 8 |
| לקרוס |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 9 |
| כדורגל |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 10 |
| שחייה וקפיצה למים |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 10 |
| טניס |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 9 |
| אתלטיקה באולם |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 9 |
| אתלטיקה |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 9 |
| סה"כ גברים | 6 | 10 | 8 | 11 | 10 | 11 | 11 | 11 | 7 | 10 | 95 |
| תחרויות נשים |
| כדורסל |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 10 |
| ריצת שדה |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 10 |
| הוקי שדה |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 7 |
| גולף |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 5 |
| לקרוס |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 10 |
| חתירה |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 7 |
| כדורגל |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 10 |
| סופטבול |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 7 |
| שחייה וקפיצה למים |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 10 |
| טניס |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 9 |
| אתלטיקה (באולם) |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 10 |
| אתלטיקה |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 10 |
| כדורעף |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 9 |
| סה"כ נשים | 9 | 9 | 12 | 13 | 12 | 13 | 11 | 13 | 10 | 11 | 113 |
| סה"כ למוסד לימודים | 15 | 19 | 20 | 24 | 22 | 24 | 22 | 24 | 17 | 21 | 208 |

גביע הנשיא
----------

הקבוצה שזכתה במירב נקודות בחישוב הכולל מקבלת גביע הנשיא. קבוצת אוניברסיטת באקנל זכתה בגביע 18 פעמים וקבוצת הצי זכתה 8 פעמים.

כדורסל
------

בתחרויות כדורסל לגברים קבוצות אוניברסיטת באקנל וקולג' הצלב הקדוש זכו 6 פעמים כ"א. הקבוצה שמנצחת בתחרות נכנסת לטורניר אליפות המכללות בכדורסל.

בריין כהן שחקן של אוניברסיטת באקנל היה שחקן הגנה מצטיין בממשך שלוש שנים 2010-2012 ברציפות. צ'ארלס לי היה שחקן המצטיין של פיינל פור שנתיים ברציפות. ג'הייבה פלויד היה שחקן מצטיין של ההגנה בשנים 2019-2018.

בתחרויות כדורסל נשים קבוצת "קולג' הצלב הקדוש" זכתה 11 פעמים.
מסלול הוהמן (מסומן בצהוב)
**מסלול הוֹהְמן** (באנגלית: **Hohmann transfer orbit**) הוא תמרון אסטרונאוטי שנועד להעביר לוויין למסלול גבוה יותר, בטיסה בין כוכבי לכת או בין כל שני מסלולים מעגליים המקיפים מרכז משותף. מסלול הוהמן הוא אחת הדרכים החסכוניות והיעילות להגעה מכוכב לכת אחד למשנהו מאחר שהוא דורש הפעלת דחף רק בתחילתו ובסופו. בתמרון הוהמן אידיאלי המסלול הנמוך והמסלול הגבוה נמצאים על אותו מישור, אך במציאות המסלולים לא תמיד נמצאים על אותו מישור.

המסלול נקרא על שמו של וולטר הוהמן (Walter Hohmann), מהנדס ומדען גרמני שפיתח אותו בשנת 1916 ופרסם אותו ב-1925 בספרו "נגישותם של הגופים השמימיים" (The Attainability of the Celestial Bodies).

בשנות ה-20 פיתח במקביל המדען הרוסי ולדימיר וטצ'ינקין (Влади́мир Ветчи́нкин) את עקרונות המסלול, ולכן כינויו ברוסיה הוא מסלול הוהמן-וטצ'ינקין.

מבנה ותכונות המסלול
-------------------

מסלול הוהמן הוא אליפסה שהפריגיאה שלה (הקצה הקרוב לגוף המרכזי) נמצא על המסלול הנמוך, והאפוגיאה שלה (הקצה הרחוק) נמצא על המסלול הגבוה. 

ביצוע טיסה במסלול הוהמן בין כוכבי לכת מתחיל בהפעלת דחף ({\displaystyle \Delta V}) המשנה את תנועת החללית ממסלולה המעגלי סביב השמש של כוכב המוצא למסלול אליפטי העתיד להפגש עם כוכב היעד עם השלמתה של מחצית הקפה סביב השמש, ומסתיים בהפעלת דחף נוסף המשנה את המסלול האליפטי בחזרה למעגלי.

מסלול הוהמן טהור מבוסס על הפעלת דחף קצר ובעל עוצמה בתחילתו ובסיומו. מאחר שחלליות לרוב נושאות מנועים בעלי דחף נמוך מכדי לבצע את התמרון, השימוש הנפוץ הוא במסלול מקורב למסלול הוהמן המתבסס על מספר הפעלות דחף המביאות את החללית בהדרגה למסלול אליפטי. המסלול המקורב הוא בזבזני ואיטי ממסלול הוהמן טהור אך עדיין נחשב ליעיל.

את החללית יש לשגר במועד מדויק ומחושב מראש על מנת שבעת הגעתה למסלול היעד, הכוכב אכן יימצא בו, לכן מסלול הוהמן ניתן לביצוע רק בתאריכים מסוימים – "חלונות שיגור".

מסלול הוהמן נחשב למסלול החסכוני ביותר למעבר בין מסלולי הקפה שיחס הגדלים ביניהם הוא בערך עד 1:15.

שימוש במסלול
------------

מסלול משימת MRO מכדור הארץ (כחול) למאדים (אדום)
* מסלול הוהמן משמש להעברת לוויינים ממסלול נמוך (LEO - Low Earth Orbit) למסלול גאוסטציונרי תוך שימוש מינימלי בדלק.
* בתוכנית אפולו עשתה נחתת הירח שימוש במסלול הוהמן לתנועה בין מסלול הקפה ירחי לפני השטח.
* חלליות בין-פלנטריות עושות שימוש במסלול הוהמן. כך למשל, משימת MRO למאדים עשתה שימוש במסלול זה. החללית נכנסה למסלול הוהמן לאחר בעירה רקטית של טיל השיגור שארכה 56 דקות, שלאחריהן שייטה החללית במשך שבעה וחצי חודשים במסלול חצי אליפטי תוך ביצוע ארבעה תיקוני כיוון קלים שבהם הופעלו המנועים למספר עשרות שניות. בסיום המסלול הופעלו ששת מנועי החללית במלוא העוצמה למשך 27 דקות על מנת להכניסה למסלול מאדים. מסלוליהם של כדור הארץ ומאדים סביב השמש מאפשרים שימוש במסלול הוהמן אחת ל-25 חודשים.
* בתוכנית סויוז ויורשתה - סויוז-TMA נעשה שימוש במסלול הוהמן בשלבי החזרה מהחלל לכדור הארץ. החללית נעה במסלול הוהמן עד לחדירה לאטמוספירה.

ראו גם
------

* מקלעת כבידתית

לקריאה נוספת
------------

* הסבר באתר נאס"א

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מסלול הוהמן** בוויקישיתוף
* מסלול הוהמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)