recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מועדון הכדורסל מטאלורג מגניטוגורסק** (ברוסית: **БК Металлург Магнитогорск**), הוא מועדון כדורסל רוסי מהעיר מגניטוגורסק, שנוסד לראשונה בשנת 1989 ומתמודד בליגה השלישית בחשיבותה בכדורסל ברוסיה, הסופרליגה הרוסית בכדורסל.

היסטוריה
--------

הקבוצה הוקמה בשנת 1989 על בסיס קבוצת כדורסל של סטודנטים מהטכניון של מגניטוגורסק (MGTU). המועדון נקרא תחילה בשם "קוואנטום" (Квант) ובמשך זמן רב הקבוצה שיחקה בליגות הנמוכות. ב-1998 הקבוצה סיימה במקום השלישי בליגת המשנה הרוסית, מה שהעניק לה את הזכות לשחק בליגת העל, אבל אחרי עונה אחת חזרה לליגת המשנה, שם לאחר שנה שוב העפילה לליגה הבכירה אך גם שם אחרי עונה אחת ירדה לליגת המשנה, אך הפעם נותרה בה עד עונת 2011/2012.

בתחילת 2011, הספונסר הראשי, מפעלי הפלדה של מגניטוגורסק, סירב לחדש את חוזה החסות עם המועדון, מה שהוביל בהמשך לפיגור בתשלומי שכר. הקבוצה ניצבה בפני מחלוקות פנימיות בין השחקנים להנהלה והגיע לשיא במכתב של שחקני הקבוצה שבו הם דרשו את התפטרות המאמן, רומן קאבירוב, אחרת הם עוזבים את המועדון. השחקנים התלוננו על כך שהמאמן הרשה לעצמו להאשים את השחקנים, ולהעליב אותם במהלך המשחקים.

לקראת עונת 2011/2012, הקבוצה הציגה סגל כמעט חדש לגמרי, כשרק שני שחקנים המשיכו מהעונה הקודמת: הפורוורד סרגיי דובינין והרכז אלכסיי אוסוקין. הקבוצה התחילה בהכנות לעונה ואפילו בתחילת ספטמבר 2011 שיחקה מספר משחקי ידידות במסגרת הטורניר השנתי לזכרו של ק.א. מאטוויצ'וק שנערך במגניטוגורסק. אך כל זה לא מנע את פירוקה בהמשך. עיריית מגניטוגורסק נכשלה במציאת ספונסר חדש והוחלט למשוך את הקבוצה מהשתתפות בליגה.

במקומה התמודדה קבוצת דינמו מגניטוגורסק שלקראת עונת 2020/2021 שינתה את שמה ל"מטאלורג מגניטוגורסק".

שמות הקבוצה
-----------

* 1989—1991: "קוואנטום"
* 1991—1994: "אינקום סנטר"
* 1994—1998: "קרדו-אקדמיה"
* 1998—2000: "קרדו-אוניברסיטט"
* 2000—2011: "מטאלורג-אוניברסיטט"
* 2011—2020: "דינמו מגניטוגורסק"
* 2020—: "מטאלורג מגניטוגורסק"

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מטאלורג מגניטוגורסק
* 
* ארכיון האתר הרשמי
* ארכיון משחקי הקבוצה
* אתר האוהדים

הערות שוליים
------------

1. ↑  Команда против тренера: «Кабиров не раз вел игры в состоянии алкогольного опьянения». Чем завершится скандал в баскетбольном семействе?
2. ↑  БК «Металлург-Университет» снялся с розыгрыша Суперлиги сезона 2011—2012 гг
**אופאטומומאב** (**Ofatumumab**) הוא נוגדן חד-שבטי אנושי מלא ל-CD20 (אנ') המעכב הפעלת לימפוציטים מסוג B. הוא ניתן כתרופה בשני אופנים: עירוי תוך-ורידי (משווק תחת השם המסחרי Arzerra), שאז הוא ניתן בהתוויה של טיפול בלוקמיה לימפוציטית כרונית שאינה מתאימה לטיפול בפלודרבין, וזריקה תת-עורית (משווק תחת השם המסחרי Kesimpta), שאז הוא ניתן בהתוויה של טיפול בטרשת נפוצה. הנוגדן הראה גם פוטנציאל בטיפול בלימפומה פוליקולרית, לימפומה מפושטת של תאי B ודלקת מפרקים שגרונית.[דרוש מקור] זהו הנוגדן הראשון המיוצר על ידי חברת התרופות הדנית Genmab.

תופעות הלוואי השכיחות ביותר עבור אופאטומומאב בעירוי תוך-ורידי כוללות פריחה מקומית ונויטרופניה. תופעות הלוואי השכיחות ביותר עבור אופאטומומאב בזריקה תת-עורית כוללות דלקת בדרכי אוויר תחתונות, כאב ראש ופריחה מקומית. תופעות לוואי נוספות נפוצות כוללות אנמיה ודלקת דרכי אוויר עליונות, והיא עלולה לגרום לשפעול של נגיף הפטיטיס B. בזמן הטיפול בתרופה ישנה סכנה בקבלת חיסוני נגיפים חיים-מוחלשים. בהשוואה לריטוקסימאב, אופאטומומאב נקשר חזק יותר ל-CD20 ומסולק בקצב איטי יותר. זמן מחצית החיים של התרופה הוא 14 יום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אופאטומומאב** בוויקישיתוף
* אתר התרופה Arzerra
* כתבה על אישור התרופה מתוך האתר medico

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**כיהודה ועוד לִקְרָא** הוא ניב עברי-תלמודי, שפירושו שאין צורך בהוכחה הנוספת, כאשר הראשונה חזקה יותר. בהשאלה משמש הביטוי כמעין הצהרת ענווה בעת הצטרפות ותמיכה בדעתם של אחרים, ומשמעותו כי דעת האומר או הכותב אינה בעלת משמעות לאחר שאחרים, חשובים ממנו, כבר הביעו את דעתם בנידון, והוא רק מצטרף לדברי קודמיו.

מקור הביטוי
-----------

מקור הביטוי הוא משפט תמיהה המובא בתלמוד:

> 
> ... האומר 'חרופתי' – מקודשת, משום שנאמר: (ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק כ') 'והיא שפחה נחרפת לאיש'; ועוד, שכן ביהודה קורין לארוסה 'חרופה'. **ויהודה ועוד לקרא?** אלא הכי קאמר: האומר 'חרופתי' ביהודה – מקודשת, שכן ביהודה קורין לארוסה 'חרופה'.
> 
> 
> 
> — תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ו', עמוד א'.
> 

ופירושו: וכי המקרא צריך סיוע ממנהג שביהודה? כלומר: האם לאחר שהובא פסוק כמקור לדין מסוים, קיים צורך להביא ראיה וסיוע מן העובדה שגם בחבל יהודה נהגו כך?

בספרות התורנית מופיע הביטוי "כיהודה ועוד לקרא" פעמים רבות, במשמעותו המקורית: הבעת תמיהה או קביעת עובדה על אי הצורך בהבאת מקור או ראיה קלושים או בלתי מבוססים בסוגיות שונות, לאחר שכבר הובאו קודם לכן ראיות או מקורות מבוססים יותר.

השימוש המושאל
-------------

כבר בתקופת הראשונים הושאל הביטוי כמשפט המהווה הצהרת ענווה בעת הצטרפות לדעתם של אחרים. למשל:

> 
> ומה שחתמו עמהם אנשים מהקהל, לא היה צריך, רק חתמו כמו יהודה ועוד לקרא.
> 
> 
> 
> — שו"ת הרא"ש כלל י"ג סימן כ'
> 

כלומר לא היה צורך בחתימות התושבים כאשר הרבנים כבר הביעו את פסק ההלכה בנידון. דוגמה נוספת אנו מוצאים במשפט:

> 
> דברי רבי משה שיחיה אינם צריכים חיזוק. ואם באתי למלאות דבריו, "כיהודה ועוד לקרא" ודאי הוא כמו שכתב ר' משה.
> 
> 
> 
> — שו"ת הרשב"א חלק ד' סימן קנ"ב
> 

כיום משמש הביטוי בשפת היום-יום בתצורתו המושאלת, הבאה להביע הצטרפות לדעתם של אחרים. שימוש נרחב בביטוי מופיע בהסכמות לספרים ובחתימה על פסקי הלכה, או מכתבי "קול קורא" מרובי חותמים.

רבנים ואישים שונים ששמם הפרטי הוא יהודה נוהגים לצרף את חתימתם באמצעות הניב. אחד הבולטים שבהם, הרב יהודה צדקה, נהג לחתום כמעט באופן קבוע "כיאודה ועוד לקרא".

הערות שוליים
------------

1. ↑  ציטוט דברי פירוש רש"י שם.
2. ↑  השיבוש במקור, על מנת שלא לכתוב בצוותא שלוש אותיות מתוך שם הויה.
"**כיווני הרוחות בים-המלח: ערב, צהרים, בוקר**" הוא הדפס מאת הצייר הישראלי פנחס כהן גן משנת 1976.

תיאור
-----

בקיץ 1976 החל פנחס כהן גן לעבוד במרכז ברסטון לגרפיקה בירושלים. עד אותה עת הדפיס האמן את יצירותיו במדיום ההדפס בסדנאות של בתי ספר כגון "בצלאל" או "סנטרל סקול אוף ארט". ההדפס "כיווני הרוחות בים-המלח: ערב, צהרים, בוקר" שהודפס בתקופה זו במרכז, הודפס במהדורה של 20 עותקים וטכניקה של הדפס אבן על בד, עליו הוסיף האמן סרטים 17 סרטים בצבעים שונים.

העבודה מבוססת על רישום שיצר כהן גן במסגרת "פרויקט ים המלח" (1972-1973). עיקרו של הפרויקט היה ניסיון לגידול של דגים בתוך בשרוולים עשויים פלסטיק השקועים בתוך ים המלח, כסמל לניתוק תרבותי ולניסיונות השתלבות עקרים בנוף. בעבודה מתוארים 17 מצולעים הבוחנים בצורה גאומטרית את כיוון הרוחות בים המלח. כהן גן בחר לחלק את הדימויים לשלושה טורים של דימויים (משמאל לימין), בהתאם לזמן ביממה. התיאורים ה"מדעיים" שיצר מומרים כאן לדימוי ציורי על בד קנווס. בכך, ביקש לבחון את היחס שבין המדע לאמנות מנקודת מבטו הסובייקטיבית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: עומר, מרדכי, **פנחס כהן גן: הדפסים 1988-1968**, המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן, 1988, עמ' 12
2. ↑  ראו: כהן גן, פנחס, **מר-Mer טר-Terre: ספר פרויקט ים-המלח**, מוזיאון חיפה החדש, חיפה, 1996, עמ' 30 וגם 62-61
**טינמו אדום-כנף דרומי** או **אִינַמְבּוּ** (שם מדעי: *Rhynchotus rufescens*) הוא מין ממשפחת הטינמיים שהם קרובי משפחה רחוקים של היענים וחיים רק בדרום אמריקה.

מאפיינים
--------

הטינמו כשמו בעל כנפיים אדומות-בהירות עם כתמים שחורים עליהם. הוא אינו יכול לעוף וחי בטבע בערבות העשב בדרום מזרח ברזיל, מזרח פרגוואי, צפון מזרח פרו, בוליביה ומזרח ארגנטינה.

**ממדים**: אורכו של הטינמו 40-41 ס"מ ומשקלו עד 930 גרם. הוא בעל מקור קטן ורגליים ארוכות העוזרות לו לרוץ מהר ברחבי הערבות.

**תפוצה**:הוא נפוץ בערבות עשב גבוהות ויבשות עד גובה 2,500 מ', אך גם באזורים נמוכים יותר שם הוא חי במישורים לחים וביצות שונות. הוא אינו חי ביערות צפופים.

**מזון**:הטינמו ניזון מחרקים ויצורים קטנים נוספים, זרעים, פירות ועלים. הוא יכול לגרום בלהקות גדולות נזקים כלכליים לשדות שבאזור חיותו כשהוא ניזון מדגנים, אורז ובוטנים בעיקר אך גם על חרקים מזיקים.

הטינמו ניצוד על ידי התושבים המקומיים הן בשביל בשרו והן בגלל הנזק שהוא גורם. עקב כך חלה ירידה במספרם באזורים אנושיים ויותר באזורי שדות רחוקים מגידולים אנושיים. עם זאת הם אינם בסכנת הכחדה.

תת-מינים
--------

* *R. r. rufescens* - מצוי במרבית השטח של התפוצה מדרום פרו עד צפון ארגנטינה
* *R. r. catingae* - מצוי במרכז וצפון ברזיל
* *R. r. pallescens* - מצוי בצפון ארגנטינה מפורמוסה עד לריו נגרו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טינמו אדום-כנף דרומי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  טינמו אדום כנף דרומי באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  ע"פ החלטות האקדמיה
**מטאלורג מוסקבה** הוא מועדון כדורגל רוסי ממוסקבה, המתמודד באליפות העיר מוסקבה, המורכבת מקבוצות חובבניות אך בשיאה הקבוצה התמודדה בליגת העל הסובייטית בכדורגל והישג השיא שלה הוא מקום שלישי בעונת 1938 ובסך הכל השתתפה במשך 4 עונות בליגה הבכירה בברית המועצות (בשנים 1937–1940).

היסטוריה
--------

המועדון נוסד בשנת 1923 ונקרא במקור **מועדון הספורט אסטחוב** (Астаховский клуб спорта).

בשנת 1925 הועברה הקבוצה ליבות מפעל פטיש ומגל ושמו שונה ל**מועדון הנפתי על שם אסטחוב** (Районный клуб имени Астахова» ,РКимА) על שם אילאריון אסטחוב. במהלך מהפכת פברואר של שנת 1917 ברוסיה, הוא נהרג על ידי קצין משטרה ב-28 בפברואר בגשר יאוזסקי במהלך הפגנת פועלים במחוז רוגוז'סקו-סימונובסקי.

בשנת 1923 השתתפה הקבוצה באליפות מוסקבה. ב-1925, 1926, 1928, 1929, 1930 (סתיו) הקבוצה נטלה חלק בבית א' של אליפות מוסקבה. מאז 1931 התערב מפעל פטיש ומקל בניהול המועדון ושמו שונה לקבוצת **"פטיש ומגל"** (Серп и Молот). הקבוצה זכתה באליפות מוסקבה בשנת 1932 (סתיו) וב-1933 (סתיו). בשנת 1936 הורשתה להשתתף בליגות הלאומיות של ברית המועצות והחלה את דרכה בליגה השנייה. בשנת 1937 העפילה לליגת העל הסובייטית והמועדון שיחק ברמה הגבוהה ביותר באליפות ברית המועצות בשנים 1937–1940 כשההישג הגבוה ביותר היה מקום שלישי בשנת 1938.

בשנים 1926–1940, שיחקו בשורותיה מספר כדורגלנים ידועים כמו בוריס ארקדייב, ולנטין גרנטקין, גריגורי פדטוב, פיודור סלין, סרגיי קפלקין, קונסטנטין בסקוב ובוריס רזינסקי.

עם זאת, הקבוצה לא חזרה לעצמה לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה ועד לפירוק ברית המועצות התמודדה בליגות הנמוכות.

בשנת 2017 מטאלורג הוקמה מחדש ונרשמה לליגה השלישית אך לאחר מכן פורקה שוב.

תארים
-----

אליפות ברית המועצות
* מקום שלישי (1): 1938

ליגת המשנה הסובייטית
* זכייה (1): 1936 (סתיו)

אליפות מוסקבה
* זכייה (1): 1933 (סתיו)

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מטאלורג מוסקבה (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Пропавшие и забытые… Призеры отечественного футбола
2. ↑  Команда «Металлург» снимается с участия в Первенстве России — Третий дивизион
מפת הרפורד, משנת 1300 לערך, קתדרלת הרפורד, אנגליה.
**מפה מונדי** (**Mappa mundi**) הוא מונח בלטינית המתאר את המפות המציגות את כל העולם, כפי שזה היה ידוע באירופה של ימי הביניים. משמעות המונח "מפה" - בלטינית משמעו בד (עליו צוירה המפה) או תרשים, ו"מונדי" משמעו "של העולם".

כ-1,100 מפות עולם נוצרו בימי הביניים (על פי כתבי יד המתארים מפות אלה), מהן שרדו כ-900 מפות עד ימינו.

סוגי המפות
----------

הקטגוריות העיקריות של סוגי מפות העולם מימי הביניים
ניתן לאפיין את מפות העולם מתקופה זו במספר קטגוריות עיקריות:

* מפות אזורי אקלים
* מפות אורביס טרארום (מפות T-O)
* מפות ארבעה חלקים (Quadripartite) ובהן מפת ביאטוס
* מפות מורכבות.

### מפות אזורי אקלים

מפות מסוג זה מחלקות את העולם לחמישה אזורי אקלים:

* אזור האקלים הצפוני הקפוא
* אזור האקלים הצפוני הממוזג
* אזור האקלים המשווני הטרופי
* אזור האקלים הדרומי הממוזג
* אזור האקלים הדרומי הקפוא

מפות אלה נוצרו על פי ההשקפה שרק האזורים הממוזגים ראויים למגורי אדם, ולמעשה כל העולם הישן נכלל במפות אלה באזור האקלים הצפוני הממוזג (היינו, שלוש היבשות אסיה, אירופה ואפריקה מצויות באזור אקלים זה).

מפות מסוג זה איירו את ה"ביאור" שכתב מקרוביוס על "חלום סקיפיו" מאת קיקרו, ולכן הן מכונות לעיתים "מפות מקרוביות".

### מפות אורביס טרארום

מפות אורביס טרארום המכונות גם "מפות T-O" מציגות את העולם הידוע בעת התקופה הרומית וימי הביניים. 
היבשה מצוירת כעיגול (צורת האות O) ומחולקת לשלושה חלקים על ידי ימים בצורת האות T, כאשר בראש המפה נמצאת אסיה, בצדה השמאלי התחתון אירופה ובצדה הימני התחתון אפריקה, כך שמפות אלה פונות לכיוון מזרח ולא לכיוון צפון כמקובל כיום. לרוב מסומנת ירושלים כמרכז העולם במפות אלה.

### מפות ארבעה חלקים

מפות ארבעה חלקים (**Quadripartite**) ובהן מפות בסגנון מפת ביאטוס משלבות ביניהן את מפות אזורי האקלים עם מפות אורביס טראנום, ובהתאם מחלקות את העולם לארבע יבשות, כאשר יבשת שלא הייתה ידועה באותה עת ממוקמת בתחתית מפת העולם, מדרום ל"אוקיינוס משווני".

### מפות מורכבות

מפות אלה מפתחות את סוגי המפות הקודמות, אולם כוללות מיפוי מדויק יותר של אתרים גאוגרפיים - הרים, קווי חוף, ערים וגבולות. לעיתים המפות כוללות איורים המתארים את סיפורי התנ"ך או סיפורים מהמיתולוגיה היוונית או המיתולוגיה הרומית וכן תיאורים הרבולוגיים ותיאורים זואולוגיים של חיות קיימות וחיות דמיוניות שמלומדי ימי הביניים האמינו בקיומן.

דוגמה למפה מעין זו הייתה מפת אבסטורף שנהרסה במהלך מלחמת העולם השנייה. דוגמאות קיימות למפות מעין אלה הן מפת הרפורד ומפת פרה מאורו.

מטרתן של מפות אלה
-----------------

מפות עולם אלה לא נועדו לשמש לצורכי ניווט ימי וגאוגרפי. המדובר במפות סכמטיות שנועדו לאייר את העקרונות של מבנה העולם ולהקל על הלומדים את הטקסטים של תלמי וגאוגרפים אחרים מהעת העתיקה, וכן את סיפורי התנ"ך והמיתולוגיה. 

בשלהי ימי הביניים, ועם התפתחות השימוש במפות לצורכי ניווט, וצרכים צבאיים, הופסק השימוש במפות אלה, והחל השימוש במפות מדויקות יותר שנועדו לצורכי ניווט, ובהן נעשה שימוש בשיטות סימון קואורדינטות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מפה מונדי** בוויקישיתוף
* מייקל ליווינגסטון, **מפות ימי הביניים**
* מפת פרה מאורו
* מפת הרפורד

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1062666798
* LNB: 000331597

 |
"**המתאגרף מקווירינאלה**" (Quirinale) הוא פסל דמות מתאגרף שפוסל על ידי אפולוניוס, מן התקופה ההלניסטית, עשוי ברונזה, שהשתמר בשני עותקים רומיים מן המאה הראשונה לפנה"ס, שנתגלו בגבעה הרומית בעלת שם זה בשנת 1885. 

נושאו של הפסל מהווה עדות לערכים השונים של החברה ההלניסטית לעומת החברה בתקופת יוון הקלאסית. הדמות מציגה מתאבק מבוגר, גופו פצוע, אפו שבור והוא יושב בעייפות על גבי סלע. הפסל מציג תיאור ריאליסטי לתיאור גוף האדם. ביטוי אוהד זה לאיש נחות היה אחד מהשפעות האסכולה הסטואית, אשר דגלה בטשטוש מאפיינים מעמדיים ועבורה היו "ההבדלים האתניים ניתנים מעתה כדבר חיצוני בלבד, כגלימה המכסה את הישות האמיתית".

יש המזהים את הפסל כפסלו של המתאגרף קלאיטומאכוס שזכה בתחרות האיגרוף במשחקים האולימפיים ה-142 בשנת 212 לפנה"ס וזכה להערצה גדולה בקרב קהל חובבי הספורט כתוצאה מאורח חייו הסגפני.

הערות שוליים
------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **המתאגרף מקווירינאלה** |

1. ↑  אבי-יונה, מיכאל, **תולדות האמנות הקלאסית**, מוסד ביאליק, 2004, עמ' 171.
2. ↑  אפי זיו, **משחקי האלים**, עמ' 135-134
**Super Mario Galaxy 2** הוא משחק וידאו שפותח ושווק על ידי חברת נינטנדו עבור קונסולת ה-Wii. הוא המשך למשחק ל-Super Mario Galaxy. המשחק יצא ב-23 במאי 2010 בצפון אמריקה, ב-27 במאי 2010 ביפן וב-11 ביוני 2010 באירופה.

עלילה
-----

הנסיכה פיץ' מזמינה את מריו לפסטיבל הכוכבים. בדרך לארמון הנסיכה הוא פוגש את לומה, יצור דמוי כוכב המעניק לו את היכולת לסובב. לפתע, מריו רואה את אויבו המושבע, באוזר, שהגיע לגודל עצום ולאחר שתקף את ממלכת הפטריות, הוא חוטף את הנסיכה פיץ'. לאחר מכן, באוזר יוצא לחלל כדי ליצור אימפריה משלו, ומריו יוצא למרדף כדי להציל את הנסיכה פיץ'.

משחקיות
-------

המשחקיות של Super Mario Galaxy 2 דומה למשחקיות של המשחק הקודם. הגדלים של כוכבי הלכת הפכו קטנים יותר. מריו יכול במשחק לרכוב על יושי כמו ב-Super Mario World. הדינוזאור יכול לעזור למריו להתגבר על מכשולים באמצעות הלשון שלו, כמו גם לבלוע אויבים ולהשתמש בהם כקליעים. באכילת פירות, יושי רוכש יכולות נוספות, תוך שינוי צבעו.

פיתוח
-----

המשחק הוצג ב-2009. המשחק תוכנן במקור לצאת כגרסה מעודכנת של Super Mario Galaxy, בשם Super Mario Galaxy More. עם זאת, מאוחר יותר הוחלט שהוא יהיה משחק המשך כאשר צוות הפיתוח המשיך לפתח את המשחק עם עשרות רעיונות חדשים.

ביקורות
-------

עם יציאתו, Super Mario Galaxy 2 זכה לשבחי המבקרים, ונחשב לשיפור לעומת קודמו שכבר זכה לשבחים, עם היצירתיות, המשחקיות והשיפורים הטכנולוגיים שלו בהשוואה למקור שזכה לשבחים רבים. הוא נחשב על ידי המבקרים לעיתים קרובות לאחד ממשחקי הווידאו הטובים בכל הזמנים והוא אחד המשחקים הנמכרים ביותר בקונסולת ה-Wii עם למעלה משבעה מיליון עותקים שנמכרו ברחבי העולם.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Super Mario Galaxy 2
* Super Mario Galaxy 2, סרטונים בערוץ היוטיוב

* "Super Mario Galaxy 2", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "Super Mario Galaxy 2", באתר Metacritic (באנגלית)

| מריו (זיכיון) |
| --- |
| המשחקים הנמכרים ביותר בזיכיון | האחים סופר מריו (1985)‏ • האחים סופר מריו 3 (1988)‏ • סופר מריו וורלד‏ (1990)‏ • סופר מריו 64‏ (1996) • האחים סופר מריו החדשים‏ (2006) • האחים סופר מריו החדשים Wii‏ (2009)‏ • האחים סופר מריו החדשים U‏ (2012)‏ • מריו קארט 8‏ (2014)‏ • סופר מריו אודיסי‏ (2017) • **רשימה מורחבת של כל משחקי הזיכיון** |  |
| סדרות המשחקים המרכזיות | סופר מריו • מריו קארט • מריו פארטי • Mario vs. Donkey Kong |
| סדרות משחקי ספין-אוף | דונקי קונג • לואיג'י • ואריו • יושי |
| מדיות נוספות | סרט לייב-אקשן • סרט אנימה • סדרת טלוויזיה • סרט הנפשה ממוחשבת |
| דמויות מרכזיות | מריו • לואיג'י • הנסיכה פיץ' • טואוד • יושי • באוזר • ואריו • ואלואיג'י • דונקי קונג • באוזר ג'וניור • הנסיכה דייזי • הנסיכה רוזלינה(אנ') • דידי קונג(אנ') • פאולין(אנ') • קופלינגים(אנ') |
| שונות | נעימת הנושא של האחים סופר מריו • נינטנדו • שיגרו מיאמוטו • סופר נינטנדו וורלד |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16694750b (data)
* MusicBrainz work: 8f777a7b-eda8-4e66-b0e8-70f414dd3984

 |
**טינמו גמדי** (שם מדעי: *Taoniscus nanus*) הוא מין של עוף דרום אמריקאי המהווה את המין הקטן ביותר במשפחת הטינמיים והמין היחיד בסוג **Taoniscus**. הוא נחשב לפרימיטיבי יחסית ובניגוד לקרוביו הוא דווקא מסוגל לעוף אך לא בצורה מוצלחת במיוחד והוא פעיל על הקרקע רוב הזמן.

מאפיינים
--------

טינמו זה חי בטבע באמריקה הדרומית ברמות ה סראדו של בברזיל (במדינות: המחוז הפדרלי של ברזיל, גויאס, מינאס ז'ראיס, מאטו גרוסו דו סול, סאו פאולו ואולי גם בפרנה), בפרגוואי ובארגנטינה (באזור נהר ריו ברמז'ו ועד לצ'אקו או פורמוסה).

אורכו של הטינמו כ-14–16 ס"מ ומשקלו 43–46 גרם. הוא דומה במראהו לחוגלה ובעל נוצות חומות-בהירות מסורטטות ובעל גרון לבן ובטן לבנה. הרגליים צהובות ומותאמות לריצה והזנב והכנפיים הים יותר. על ראשו ישנו מעין "כתר" קטן ושחור. כמה מהפרטים במין זה נוטים להיות כהים יותר מאחרים, אולי כתוצאה מפיגימנטים והבדלים גנטיים קטנים.

עוף זה חי בערבות עשב ובתות עד לגובה של 1,000 מטר. הוא עוף ביישן החי לבד על הקרקע וניזון מזרעים ומחרקים ופרוקי רגליים שונים.

כיום הוא מצוי בסכנת הכחדה בטבע עקב פגיעות חקלאיות, פגיעה בבתי גידולו, ציד ושריפות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טינמו גמדי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  טינמו גמדי באתר הרשימה האדומה של IUCN

| עופות קדומים חסרי שיניים |
| --- |
| יענאים |
| יעניים | יען (יען מצוי • יען סומלי) |   |
| קזואראים |
| אמואיים | אמו |
| קזואריים | קזואר מצוי • קזואר חד-גדיל • קזואר בנט |
| ננדאים |
| ננדיים | ריאה (ננדו מצוי • ננדו הפונה) |
| קיוואים |
| קיוויים | קיווי מנוקד גדול • קיווי מנוקד קטן • קיווי אוקריטו • קיווי חום דרומי • קיווי חום צפוני |
| טינמאים |
| טינמיים | Nothocercus • Crypturellus • טינמו • טינמו פטגוניה • Eudromia • Rhynchotus • Nothoprocta • Nothura • טינמו גמדי |
**רדיו לב המדינה** היא תחנת רדיו אזורית, אשר שידוריה נקלטים בשפלת יהודה מתוקף הזיכיון שניתן לה, וכמו כן גם בחלק מאזור הדרום.

היסטוריה
--------

רדיו לב המדינה החל את שידוריה בשנת 1997, לאחר שקיבלה זיכיון לשידור רדיו אזורי מהרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו. מאז הקמתה, משדרת התחנה מראשון לציון. בראשית ימיה, שידרה התחנה מקניון הזהב שבעיר, ולאחר מכן עברה ל"בית ריחני" ברחוב משה לוי הסמוך.

התדר שעליו משדרת התחנה מיום הקמתה הוא 91fm באזור הזיכיון. התחנה משדרת בעיקר מוזיקה ישראלית מזרחית.

גדעון לב-ארי ושוש עטרי הגיעו אל התחנה לאחר שפרשו מקול ישראל והחלו לשדר בה. נוסף עליהם, שידרו באותם ימים בתחנה, בין היתר: מרגלית צנעני, אביבה אבידן, דפנה דקל, אביהו מדינה, ארי שמאי, רגב הוד, מושיקו שטרן, אייל וולקוביץ' ורבקה פאלוך. במשך קיומה, התחנה החלה להיקלע לקשיים כלכליים, ובשנת 2001 רכש אותה דוד בן בסט, הבעלים של תחנת הרדיו האזורית "רדיוס 100FM". בעקבות שינוי הבעלות, עזבו שדרנים רבים והתחנה עברה למבנה אחר ברחוב סמוך. מאז שידרה התחנה במשך 14 שעות ביממה מוזיקה ישראלית. בינואר 2006 חזרה התחנה לשדר מוזיקה ישראלית לאורך כל היממה.

לאחר שינוי הבעלות, החלה התחנה לשדר גם בתדר 93.3fm באזור אשדוד והסביבה. בעלי התחנה החל לשדר בתדר נוסף, 89.1fm תחנת רדיו המשדרת בשפה הרוסית, "פירוויה רדיו".

מאז 2009 שוכנים אולפני התחנה בבית "לזרוב 33" בעיר.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של רדיו לב המדינה
* רדיו לב המדינה 91FM

| ישראלישראל שידור רדיו בישראל |
| --- |
| תאגיד השידור הישראלי (קול ישראל) | כאן תרבות • כאן ב • כאן גימל • רדיו מַכַּאן • VoisFarsi • כאן רק"ע • כאן 88 • כאן קול המוזיקה • כאן מורשת • הרדיו החינוכי |
| צה"ל | גלי צה"ל • גלגלצ |
| הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו (רדיו אזורי) | אקו 99FM • רדיו א-שמס • רדיו 90FM • רדיו דרום • רדיו חיפה • רדיו ירושלים • רדיו לב המדינה • 103fm • רדיו קול ברמה • רדיו קול הים האדום • רדיו קול חי • רדיו קול רגע • רדיו תל אביב • 104.5FM רדיו צפון • רדיו א-נאס • רדיוס 100FM • תדרי הפיצול: 99.5 חמ-אש • הדיבור החם בדרום • פרוויה רדיו • קול פליי • קול חי מיוזיק |
| הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו – איו"ש | גלי ישראל |
| שידורי רדיו באינטרנט | רדיו ynet • הקצה |
| תחנות רדיו שנסגרו |
| רשות השידור (קול ישראל) | רשת א' • רשת ב' • רשת ג' • רשת ד' (קול ישראל בערבית) • רשת ה' (קול ישראל בפרסית) • רק"ע • 88FM • קול המוסיקה • רשת מורשת • הרדיו החינוכי • קול ציון לגולה • הגל הבטוח |
| רדיו פיראטי | ערוץ 7 • קול השלום • רדיו כל האמת |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 316606502
* WorldCat: viaf-316606502

 |
**אמיל סקריה** (בגרמנית: **Emil Scaria**; 18 בספטמבר 1838 – 23 ביולי 1886) היה זמר בס-בריטון אוסטרי. סקריה נולד בעיר גראץ, ולמד בקונסרבטוריון בווינה. בשנת 1860, הופיע לראשונה בעיר ההונגרית פשט, שם שיחק את דמותו של סנט בריס באופרה "ההוגנוטים". על פי מבקרי המוזיקה, הופעתו הייתה כישלון. בעקבות הביקורות, נטש את קריירת המוזיקה והחל ללמוד אצל מנואל גארסיה השני. על אף שחזר לשיר בדסאו, הוא לא התפרסם עד שהופיע בארמון הבדולח בשנת 1862. בשנת 1863, ביצע את האופרה "לייפציג", ובשנת 1864, עבר לעבוד בדרזדן. בשנת 1882, ניהל אומנותית את האופרה "פרסיפל", משל ריכרד וגנר. סקריה נפטר בגרמניה בשנת 1886.

לקריאה נוספת
------------

* דייוויד אוון, **Encyclopedia of the Opera: New Enlarged Edition**, ניו יורק: Hill and Wang‏, 1963
* סי.אם גרובר וה. רייטרר, Scaria, Emil (1840-1886), Sänger‏, **Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950‏**

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמיל סקריה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 117088218
* ISNI: 0000 0000 1057 9723
* LCCN: no2018063555
* SNAC: w6348xw0
* VIAF: 72162422
* WorldCat: lccn-no2018063555

 |
לוגו של רדיו אוראניה
 המלכה וילהלמינה מדברת ברדיו אוראניה
**רדיו אוראניה** (בהולנדית :**Radio Oranje**) היה שמה של תוכנית רדיו בשפה ההולנדית, ששודרה במסגרת השירות האירופי של ה-BBC להולנד, שנכבשה על ידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. תוכנית זו שודרה מלונדון בכל פעם במשך זמן של כ-15 דקות. השם "רדיו אוראניה" היה מחווה לבית המלוכה ההולנדי, בית אוראניה-נסאו.

התכנית כללה פרשנויות קצרות על אקטואליה ונאומים פוליטיים, וכן חדשות על הכוחות ההולנדים החופשיים, המושבות ההולנדיות וצי הסוחר ההולנדי. שידורי רדיו אוראניה היו נפרדים מהשירות ההולנדי של ה-BBC עצמו, ששידר רק תוכניות חדשות, ושלא כמו רדיו אוראניה, לא נשלט על ידי ממשלת הולנד בגלות.

רדיו אוראניה ביצע את השידור הראשון שלו ב-28 ביולי 1940. השידור כלל נאומים של שרים בממשלת הולנד החופשית שישבה בבריטניה, וכן נאומים של המלכה וילהלמינה. וילהלמינה דיברה ברדיו אוראניה 34 פעמים במהלך המלחמה.

שדרנים
------

* יאן דה הרטוג
* לו דה יונג
* הרמן דה מאן
* א' דן דולארד
* יטי פרל

מונחים קשורים
-------------

* Radio Vrij Nederland - (רדיו חופשי הולנד) קודמו של רדיו אוראניה ששודר לתקופה קצרה מפאריס בשנת 1940.
* Radio Herrijzend Nederland - השירות שהחליף את רדיו אוראניה, שפעל מאולפנים זמניים בחלקה הדרומי של המדינה המשוחררת בשנת 1944/45.
* Radio Belgique - התוכנית המקבילה של בלגיה
* רדיו לונדון - גרסת צרפת החופשית

מקורות
------

* Dra. M. G. Schenk and J. B. Th. Spaan, *De Koningin Sprak. Proclamaties en radio-toespraken van H.M. Koningin Wilhelmina 1940-1945*, 1945 (מסת"ב 9061353971)
* H. J. van den Broek, *Hier Radio Oranje*
* O. Sinke, *Verzet vanuit de Verte. De Behoedzame Koers van Radio Oranje*, 2009.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רדיו אוראניה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  על השפעתו של רדיו אוראניה על אנה פרנק, באתר יד ושם
**אמיל פינו** (בצרפתית: **Emile Peynaud**;‏ 29 ביוני 1912 - 18 ביולי 2004) היה יועץ יין צרפתי.

ביוגרפיה
--------

פרופסור לאונולוגיה באוניברסיטת בורדו, ומי שנחשב לגורו של עשיית היין החדישה של יינות בורדו. פינו היה האיש החשוב ביותר מאחורי השינוי שחל בעשיית היין בצרפת במאה העשרים, בעיקר בבורדו. הוא המציא את מה שנחשב לסגנון בינלאומי של יין, במיוחד ביין אדום: בשל, פירותי, עם טאנינים רכים וטעמו של עץ חדש, יינות שנטעמים מצוין בעודם צעירים, אך גם בעלי יכולת התיישנות. 

במהלך שנות השישים ושנות השבעים של המאה העשרים, התעקש פינו שענבים יקטפו רק כאשר יהיו בשלים לחלוטין. הוא טען שטאנינים בשלים הם אלו שיאפשרו ליינות להתבגר. בבורדו דאז, הייתה זו מחשבה מהפכנית. יצרנים לרוב קטפו מוקדם יותר כיוון שדאגו פן ייקחו סיכון גדול: אם יירד גשם הענבים יכולים להיתקף על ידי הריקבון, אם ירדו ממטרי ברד היבול כולו עלול להיהרס.

פינו שם כובד משקלו על מכלי תסיסה מבוקרי טמפרטורה על מנת לשמור על טריות ורעננות היינות. הוא הציע את הרעיון של בחירה קפדנית של הענבים: לקחת את החביות המובחרות ביותר עבור היין הראשון, Grand Vin הטוב יותר של השאטו, וטען בזכות הצורך לשמור את החביות הטובות פחות עבור היין השני. הוא אף הטיף לשימוש בחביות עץ אלון חדשות.

במהלך שנות השבעים שאטואים רבים, שלבסוף החלו לייצר ממון רב הודות לשוק האמריקני החלו להעסיק אותו כיועץ. לא רק על מנת להציל יין בצרה, אלא גם כדי לסייע כך שייצא טוב כבר מן ההתחלה. בשיאו ייעץ פינו לשבעים יקבים. הבציר של שנת 1982 שהעלה את רוברט פארקר למעלת האיש המשפיע ביותר בעולם היין, היה לבציר שבו לראשונה הופקה תועלת מרעיונותיו של פינו אשר באו לידי ביטוי דרך יינות בורדו. פינו, בדומה לפארקר, ראה בבציר זה את אחד המשובחים של המאה הן איכותית והן כמותית, כמו הבצירים של 1947, 1949, 1959 ו-1961.

אמיל פינו האמין שייננים אחראים לשינוי סגנונות על ידי עשיית יינות שמרצים אותם עצמם ועיצוב טעמו של הציבור לפי טעמם הם: "אם טעמים משתנים זה בגלל שהמוצר משתנה. הציבור לא יכול לדמיין טעם שאינו קיים". בדיוק כפי שבכל תקופה ישנו סגנון אחר במוזיקה, בבגדים ובסטנדרטים של התנהגות, כך גם ישנו סגנון אחר של יין. פינו אף הוסיף: "אבל, זוהי גם פחות שאלה של אופנה מאשר של תפישה, טכנולוגיה וארגון הייצור והשיווק".

פינו אף החל את המגמה שהונהגה באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס (אותה פיתח פארקר) בספרו Le Gout de Vin עם רשימת הקטגוריות של ארומות היין.

תלמידו החשוב ביותר של פינו הוא מישל רולאנד, הנשחב בעיניי רבים כיינן המשפיע ביותר בעולם.

לקריאה נוספת
------------

* "Peynaud Emil", in: Robinson Jancis (editor), **The Oxford Companion to Wine**, Third Edition. Oxford University Press, Oxford, 2006, pp. 516-517

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007346914705171
* BNE: XX1037178
* BnF: cb11919467m (data)
* GND: 110558804
* ISNI: 0000 0001 0910 1973
* LCCN: n81074740
* NLP: A3222249X
* NTA: 07089213X
* SUDOC: 034104623
* VIAF: 66472249
* WorldCat: lccn-n81074740

 |
**אמיל פוקס** (בגרמנית: **Emil Fuchs**;‏ 9 באוגוסט 1866 – 13 בינואר 1929) היה פסל, מדליסט (אנ'), צייר וסופר אוסטרי-אמריקאי, שפעל בווינה, לונדון וניו יורק. הוא צייר דיוקנאות של המלכה ויקטוריה ואדוארד השביעי והיה אופנתי בקרב החברה הגבוהה בלונדון בתחילת המאה ה-20.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד בווינה ב־9 באוגוסט 1866. בשנים שפעל באוסטריה, גרמניה ורומא היה פסל ומדליסט, שבסופו של דבר החל ללמוד גם ציור. הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות בווינה בהנהלת אדמונד פון הלמר וויקטור אוסקר טילגנר. לאחר מכן למד באקדמיה הפרוסית לאמנויות בברלין שם למד אצל פריץ שפר ואנטון פון ורנר. בשנים 1891 עד 1897 הוא היה ברומא, לאחר שזכה במלגה גרמנית בשנת 1891.

לונדון
------

בשנים 1897–1915 כתובתו הייתה בלונדון, שם נפגש באופן קבוע עם האמן לורנס אלמה-טדמה. הוא היה בעיקר פסל ומדליסט, אך הוא החל גם לצייר בשמן, במיוחד דיוקנאות משנת 1897. המורה הראשון שלו היה ג'ון סינגר סרג'נט. הוא הציג עבודות באקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1898 הוא למד שם.

הוא קיבל עבודות כולל פורטרטים של המלכה ויקטוריה ואדוארד השביעי, ודיוקנאותיו הפכו אופנתיים בקרב פטרונים שונים מהאריסטוקרטיה והחברה הגבוהה. הוא זכה במסדר הוויקטוריאני המלכותי (MVO) בשנת 1909. בהיותו באנגליה הועסק גם בבירמינגהם.

ארצות הברית
-----------

פוקס החל לנסוע לארצות הברית בשנת 1905, בעיקר לצייר דיוקנאות של אנשי חברה עשירים. בשנת 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה, שטף "גל אנטי-גרמני" את אנגליה, וכדי להימלט ממנו עבר לצמיתות לניו יורק, והפיק שם עבודות נוספות והציע סיוע במאמץ המלחמתי. הוא הפך לאזרח אמריקאי בשנת 1924.

הוא עבר ניתוח להסרת גידול סרטני בשנת 1928, אך סבל מאוד, ובסוף התאבד בירייה במלון דה ארטיסטס בניו יורק ב־13 בינואר 1929.

צוואתו יצרה קרן שהציגה את אמנותו כמוצג קבוע וכן השאיר לציבור 500,000 דולר פלוס יצירות אמנות.

מורשת
-----

במהלך הקריירה שלו בווינה, ברלין, רומא, אנגליה וניו יורק הוא יצר פסלי חזה, פסלונים, אנדרטאות, מדליות, ציורי שמן ויצירות אמנות אחרות. אוספי עבודותיו קיימים במוזיאון ברוקלין, במוזיאון המטרופוליטן לאמנות, בספריית תומאס ג'יי ווטסון ובספריית הקונגרס.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמיל פוקס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Fuchs, Emil, *With Pencil, Brush, and Chisel: The life of an Artist*, G.P. Putnam's Sons, New York, The Knickerbocker Press, 1925
2. ↑  Brooklyn Museum: Emil Fuchs papers 1880-1931 (ארכיון)
3. ↑  Emil Fuchs 1866-1929, thomascool.eu
4. ↑  "FUCHS LEFT $500,000 AND ART TO PUBLIC; Will of Artist Who Ended Life Creates Foundation to Put Handwork on View. TO BE PERMANENT EXHIBIT Washington Gets Preference for the Site as More Central Location Than New York.FOR CAUSE OF EDUCATION Trustees Directed to Allow No MoreProofs to Be Made From Plates --Bequest to Sister. For Public Education. Many Specific Bequests. (Published 1929)". *The New York Times* (באנגלית אמריקאית). 1929-01-23. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-02-11.
5. ↑  The Metropolitan Museum of Art: collections: Emil Fuchs, www.metmuseum.org

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 117539961
* ISNI: 0000 0000 6705 6368
* LCCN: nr97023982
* RKD: 29700
* SNAC: w6m330fd
* SUDOC: 179036998
* ULAN: 500018457
* VIAF: 34363706
* WorldCat: lccn-nr97023982

 |
איור אפשרי
**הספרוזאורוס** (שם מדעי: ***Hesperosaurus***; מילולית: "לטאה מערבית") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הסטגוזאוריים אשר חי ביורה העליון לפני 156 מיליון שנה. מאובניו התגלו ב-1985 בתצורת מוריסון במונטנה ובויומינג. בסוג זה היה מין אחד, *Hesperosaurus mjosi* שקיבל את שמו ב-2001 מהחוקרים קנת' קרפנטר, קליפורד מילס וקרן קלוורד.

אורכו של דינוזאור זה הגיע ל-6-7 מטרים ומשקל ל-2-3.5 טונות. בצורתו דמה לסטגוזאורוס, קרובו הגדול יותר והוא היה בעל שתי שורות של מעל 10 לוחיות גדולות מעוגלות שהתחברו לחוליותיו ושימשו לחימום היצור. הראש היה קטן יחסית ובעל מקור צר ומעל 20 שיניים חלשות. כמו הסטגוזאורוס הוא היה בעל זנב עם 4 דורבנות גדולים ששימשו לדקירת אויבים אפשריים. כמה חוקרים סוברים שהוא היה בעל דו-צורתיות זוויגית בשל הבדלים בגודל הלוחיות.

ההספרוזאורוס חי במישורי אמריקה השופעים וליחך עלי מחטניים, ציקסים ושרכים. הוא התגונן מטורפים כמו האלוזאורוס באמצעות הצלפה של זנבו הדוקרני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הספרוזאורוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

* Hesperosaurus במדריך הדינוזאורים The Dino Directory של המוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון)
**הספרייה היהודית המקוונת** (באנגלית: **Jewish Virtual Library**) היא אנציקלופדיה מקוונת בשפה האנגלית, המתפרסמת על ידי התאגיד לשיתוף אמריקאי-ישראלי (AICE). היא נוסדה ב-1993 על ידי מיטשל בארד ומהווה אנציקלופדיה יהודית המכסה את ישראל, העם היהודי והתרבות היהודית. היא זכתה להכרה ופרסים מטעם אנציקלופדיה בריטניקה, העיתון יו.אס.איי טודיי והסוכנות היהודית. 

הספרייה היהודית המקוונת מכילה למעלה מ-13,000 ערכים וכ-6,000 תמונות ומפות. 

הספרייה היהודית המקוונת מכילה 13 שערים:

|  |  |
| --- | --- |
| * ההיסטוריה
* נשים (יהודיות)
* השואה
* מסע
* ישראל וארצות הברית
* מפות
* פוליטיקה
 | * ביוגרפיות
* ישראל
* דת
* אוצר יהודי של הקונגרס האמריקאי
* סטטיסטיקה בסיסית (של העם היהודי)
* הערות שוליים
 |

כל אחד מהשערים הללו מכיל תת-קטגוריות. השער של "דת", לדוגמה, מכיל את הטקטס המלא של התנ"ך ומובאות אחרות מארון הספרים היהודי, ערכים על החגים היהודים, כמו גם ערכים הנוגעים ליחסים שבין יהודים, נוצרים ומוסלמים. ניתן גם למצוא בספרייה כרוניקה של מצבת אוכלוסיות היהודים בכל מדינה שבה יש מספר יהודים משמעותי, כמו גם ערכים הנוגעים ליחסים שבין ישראל ורבות ממדינות בעולם.

התאגיד לשיתוף אמריקאי-ישראלי (AICE), היושב בארצות הברית, הוא ארגון ללא מטרות רווח (הפטור ממס עקב סטטוס חוקי זה), ארגון א-פוליטי שמגדיר את מטרתו כ"חיזוק יחסי ארצות הברית–ישראל, על ידי הדגשת העקרונות של הברית".

הכרה אקדמית
-----------

מלבד ההכרה לה זכו מאיגוד הספריות האמריקאי כמו גם הערוץ הציבורי באמריקה (PBS), הספרייה היהודית המקוונת, נמצאת בשימוש אקדמי וברשימת ההפניות והביבליוגרפיות של אוניברסיטת פנסילבניה, אוניברסיטת מישיגן, אוניברסיטת וושינגטון, קינגס קולג' לונדון, המרכז ללימודי שואה, רצח עם ושלום באוניברסיטת נבדה ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הספרייה היהודית המקוונת (באנגלית)
* הספרייה היהודית המקוונת, ברשת החברתית פייסבוק

* הספרייה היהודית המקוונת, ברשת החברתית טוויטר
* הספרייה היהודית המקוונת (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  About Us - Awards, באתר הספרייה היהודית המקוונת
2. ↑  Penn State Harrisburg Library, באתר אוניברסיטת PennState
3. ↑  Michigan State University Libraries,‏ Connect to "Jewish Virtual Library"‎, באתר אוניברסיטת Michigan State
4. ↑  University Libraries,‏ Middle East and North Africa, באתר University of Washington
**אמריקה הרוסית** (ברוסית: **Русская Америка**) הייתה ההתיישבות של האימפריה הרוסית ביבשת אמריקה. המושבה כללה את חצי האי אלסקה, האיים האלאוטיים, ארכיפלג אלכסנדר, היישוב פורט רוס (אנ') אשר בקליפורניה (לחופי האוקיינוס השקט של ארצות הברית) ומבצר אליזבת (אנ') שבהוואי. העיר נובו ארכנגלסק הייתה בירת אמריקה הרוסית משנת 1808.

היסטוריה
--------

בניין הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית בעיר נובו ארכנגלסק (כיום סיטקה)
הרוסים הראשונים שהגיעו ליבשת אמריקה היו חברי משלחת, בפיקודו של גריגורי שליחוב, שהגיעה אל האיים האלאוטיים בקיץ 1784. ב-1799 שליחוב וניקולאי רזאנוב הקימו את חברת סחר בשם "החברה הרוסית-אמריקאית". אלכסנדר בראנוב היה למנהלה ועיקר עיסוקה היה ציד לוטרות ומכירת פרוותם. ראשי החברה ביקשו לקבל סמכויות ניהול במושבות הרוסיות בניכר בדומה לחברת הודו המזרחית הבריטית, החברה שהוקמה, כאמור, ב-1799 קיבלה צ'ארטר קיסרי וזכויות בלעדיות כמעט על הסחר עם המושבות הרוסיות ביבשת אמריקה.

כך קיבלה החברה, שהמטה שלה מוקם באירקוצק את ניהול המושבה, אף על פי שהמושבה הייתה חלק מהמחוז הסיבירי הכללי ואחר כך (מ-1822) הייתה לחלק מהמחוז הכללי של מזרח סיביר.

הנקודה הדרומית ביותר שאותה יסדו הרוסים ביבשת אמריקה היא היישוב פורט רוס, כ-80 קילומטרים צפונית לסן פרנסיסקו בקליפורניה, כאשר את המשך ההתפשטות דרומה מנעו המתיישבים הספרדים והמקסיקנים. ב-1824 נחתם ההסכם הרוסי-אנגלי אשר לפיו הותר לרוסים לשלוט על אלסקה ולאנגלים ולאמריקנים הוסכם להשאיר בידיהם את אורגון. ההסכם גם שרטט את קווי הגבול שבין המושבות הבריטיות למושבה הרוסית.

בינואר 1841 נמכרה פורט רוס לאזרח מקסיקני בשם ג'ון סאטר. בשנת 1867 האימפריה הרוסית מכרה את אלסקה לארצות הברית תמורת סכום של 7,200,000 דולרים כדי לכסות את חובותיה שנגרמו בעקבות מלחמת קרים. בכך, למעשה, תמה תקופת הקולוניזציה הרוסית ביבשת אמריקה.

מושלים
------

מושלי אמריקה הרוסית היו ראשי החברה הרוסית-אמריקאית שהייתה אחראית לניהול המושבות הרוסיות ביבשת אמריקה.

| № | דיוקן | שם | תקופת כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | אלכסנדר בראנוב | 9 ביולי 1799 – 11 בינואר 1818 |
| 2 |  | לודוויג פון הגמייסטר | 11 בינואר 1818 – 24 באוקטובר 1818 |
| 3 |  | סמיון יאנובסקי | 24 באוקטובר 1818 – 15 בספטמבר 1820 |
| 4 |  | מאטוויי מוראבייב | 15 בספטמבר 1820 – 14 באוקטובר 1825 |
| 5 |  | פיוטר צ'יסטיאקוב | 14 באוקטובר 1825 – 1 ביוני 1830 |
| 6 |  | פרדיננד פון וראנגל | 1 ביוני 1830 – 29 באוקטובר 1835 |
| 7 |  | איוואן קופריאנוב | 29 באוקטובר 1835 – 25 במאי 1840 |
| 8 |  | אדולף אטולין | 25 במאי 1840 – 9 ביולי 1845 |
| 9 |  | מיכאיל טבנקוב | 9 ביולי 1845 – 14 באוקטובר 1850 |
| 10 |  | ניקולאי רוזנברג | 14 באוקטובר 1850 – 31 במרץ 1853 |
| 11 |  | אלכסנדר רודאקוב | 31 במרץ 1853 – 22 באפריל 1854 |
| 12 |  | סטפן ווייוודסקי | 22 באפריל 1854 – 22 ביוני 1859 |
| 13 |  | יוהאן פורוהיילם | 22 ביוני 1859 – 2 בדצמבר 1863 |
| 14 |  | דמיטרי מקסוטוב | 2 בדצמבר 1863 – 18 באוקטובר 1867 |

ראו גם
------

* רכישת אלסקה
* החברה הרוסית-אמריקאית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמריקה הרוסית** בוויקישיתוף
* המתיישבים האינדיאנים באמריקה הרוסית, מאת אנדריי וולטרוביץ' גרינב **(אנגלית)**

|  קולוניות האימפריה הרוסית |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אמריקה הרוסית (אלסקה • ארכיפלג אלכסנדר • האיים האלאוטיים • מבצר אליזבת • פורט רוס) • לוּ'שׁוּנְקוֹאוּ (סין) • דאלני (סין) |  |

 |
**אמיל ליטוינסקי** (18 בפברואר 1891 יפו - 21 בספטמבר 1962) היה פעיל ציבור שעסק בגאולת אדמות והיה מרוכשי ומקימי שכונת תל ליטוינסקי.

ביוגרפיה
--------

אמיל (עמנואל) נולד ביפו ב-1891 ליעקב אלחנן ליטוינסקי ולשרה (לבית פינקלשטיין), אח למשה (מוריס) ליטוינסקי ולריימונד ליטוינסקי. למד בבית הספר הצרפתי ביפו ובבית הספר הגבוה למסחר. אמיל ומשה ליטוינסקי הקימו חברה מסחרית בשם "האחים ליטוינסקי". ב-1914, בתקופת מלחמת העולם הראשונה, גורש עם אחיו, משה, למצרים שם עסקו השניים במסחר וסיפקו ציוד לצבא הבריטי במזרח התיכון. לאחר המלחמה מונו האחים כסוכני חברת הדלק הבריטית של וכן הייתה בבעלותם חברה קבלנית לבניית חנויות ביפו. האחים עסקו ברכש אדמות ברחבי הארץ ובין השאר רכשו כ-1700 דונם מתושבי כפר סאקיה עליהן תכננו להקים יישוב כפרי גדול בקרבת תל אביב. ב-1934 החלה הקמת היישוב תל ליטוינסקי והאחים ליטוינסקי עברו לגור במרכז היישוב (ברחוב שנקרא כיום "האחים ליטוינסקי") כשביתו של אמיל הוקם במספר 51. כמו כן רכש עם אחיו כ-1800 דונם בכפר ג'יוס שבשומרון. על 300 דונם מהם נטע פרדס.

אביו, יעקב אלחנן ליטוינסקי, ייסד את לשכת הבונים החופשיים ביפו וכיהן כנשיאה הראשון.

אמיל נישא למרגלית (לבית אפלבוים) ולזוג נולד בן אחד (אריאל). אמיל נפטר ב-1963 ונקבר בבית העלמין קריית שאול. אשתו, שנפטרה ב-1988, נקברה לצידו.

הניסיון לפרק את שותפות "האחים ליטוינסקי" ולחלק את הרכוש הרב שצברה הביא בסופו של דבר לסכסוכים משפטיים בין בני המשפחה שנמשכו שנים רבות. בשנת 2016, הגישו יורשי משפחת ליטוינסקי עתירה לבית המשפט המחוזי בתל אביב נגד מדינת ישראל, בדרישה להשיב למשפחה את קרקעות תל ליטוינסקי, לפצותה, או להעביר אליה קרקעות חלופיות.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "אמיל ליטוינסקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ו (1955), עמ' 2507
* אמיל ליטוינסקי (אורכב 18.02.2020 בארכיון Wayback Machine), באתר "חברא קדישא תל אביב"
* שלמה נקדימון, העיר האבודה של תל השומר, באתר ynet, 6 ביוני 2006
* העיר האבודה של תל השומר, באתר הטיולים של אבי משה-סגל

הערות שוליים
------------

1. ↑  התפתחותו של היישוב הואטה בגלל המצב הביטחוני בתקופת המאורעות כשלאחריהן הפקיעו הבריטים חלק מהאדמות להקמת מחנה צבאי ובהמשך הופקע חלק אחר להקמת בית החולים תל השומר
2. ↑  יובל כספי ולילך-שירה גביש, האחים הערבים של מייסדי אחוזת בית, באתר הארץ, 25 במאי 2007
3. ↑  שלומית צור, ‏בעלי הקרקעות של תל השומר בתביעת ענק נגד המדינה, באתר גלובס, 31 במרץ 2016
אחת מיצירותיו של בריסטו, *The Interrupted Wedding*, שנמצאת באוסף ברגר במוזיאון לאמנות של דנוור.
**אדמונד בריסטו** (באנגלית: **Edmund Bristow**; 1 באפריל 1787 – 12 בפברואר 1876) היה צייר אנגלי, של טבע דומם וצייר בעלי חיים.

ביוגרפיה ועבודה
---------------

בריסטו נולד באטון, ברקשייר, בנו של צייר סמלי אצולה (הרלדיקה). בגיל צעיר הוא קיבל פטרונות מהנסיכה אליזבת, דוכס קלרנס (לאחר מכן ויליאם הרביעי) ואחרים. הוא עשה רישומים של דמויות ידועות באיטון קולג' ובווינדזור, צייר טבע דומם, פנים ונושאים ביתיים וספורטיביים.

הייתה לו אהבה רבה לציור בעלי חיים, תוך ניצול כישרון נדיר להעביר את התנועות והביטויים האופייניים להם. הוא אהב להאניש קופים, ולצייר אותם בסצינות אנושיות בתוך בתים מאותה תקופה. הוא לימד ציור את ארתור ג'יימס סטארק, לדבריו היה ידיד ונתן עצות גם לצייר אדווין לנדסייר.

בשנת 1809 הציג ציור, "נפח מפרזל סוס", בהאקדמיה המלכותית לאמנויות, והמשיך להציג באופן מזדמן שם ובמוסד הבריטי, ובחברת האמנים הבריטית, עד שנת 1838, אז הציג את "מרוץ החמורים" בגלריה ברחוב סאפוק.

בריסטו היה איש אקסצנטרי בעל רוח עצמאית ועבד רק כשהנפש ריגשה אותו - לא לפי הזמנה. לעיתים סירב אפילו למכור את עבודותיו המוגמרות. הוא הצטיין ברישום של קופים, חתולים וסוסים.

עבודותיו נטו להיות בקנה מידה קטן, תוך תשומת לב רבה לפרטים. רבות מיצירותיו נקנו על ידי אספנים פרטיים. תחריטים של כמה מעבודותיו הופיעו במגזין הספורט (אנ') ובמקומות אחרים.

בריסטו ייצר מעט מאוד במהלך חמש עשרה השנים האחרונות לחייו.

הוא נפטר באטון ב־12 בפברואר 1876, בגיל 89.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדמונד בריסטו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Walter Gilbey, **Animal painters of England from the year 1650 : a brief history of their lives and works: illustrated with--specimens of their paintngs**, London : Vinton & Co. 1900, עמ' 75-80
2. ↑  Walter Hepworth, Bristowe Edmund, **Dictionary of National Biography, 1885-1900** Volume 06
3. ↑  Michael Bryan, Robert Edmund Graves, Walter Armstrong, **Dictionary of painters and engravers, biographical and critical**, London : G. Bell and Sons, 1886

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1037145488
* ISNI: 0000 0000 6706 5301
* LCCN: no2004066999
* RKD: 12692
* SNAC: w6d35dt6
* ULAN: 500031814
* VIAF: 46475758
* WorldCat: lccn-no2004066999

 |
**חנא אבו חנא** (בערבית: **حنا أبو حنا**;‏ 16 באוקטובר 1928 - 2 בפברואר 2022) היה משורר, סופר, מחנך וחוקר ערבי-ישראלי.

ביוגרפיה
--------

אבו חנא נולד בעיירה ריינה למשפחה ערבית נוצרית והתחנך בנצרת ובקולג' הערבי בירושלים בימי המנדט. שימש במשך שנים רבות כמחנך ומנהל בית הספר האורתודוקסי בחיפה. היה חבר במפלגה הקומוניסטית הישראלית בצעירותו ובהמשך היה חבר במפלגת בל"ד (ואף היה במקום האחרון והסמלי ברשימת מועמדיה לכנסת כמה פעמים), וכתב בעיתון א-סינארה. אבו חנא כתב ופרסם ספרי שירה ופרוזה רבים, וכן לימד ספרות ערבית באוניברסיטת חיפה.

בשנות ה-90 ייסד יחד עם פהד אבו ח'דרה ואינטלקטואלים אחרים את הרבעון "מואקף", שהיה מוקדש לביקורת ספרות.

בשנת 2003 ביצעה התזמורת הפילהרמונית הישראלית את "תזמורת", יצירה שכתב גיל שוחט אשר נכתבה לטקסטים של המשוררת אגי משעול ושל אבו חנא, בתרגום של ששון סומך.
אבו חנא זכה במדליית אל-קודס לשירה ובפרס פלסטין לשירה. הוא זכה בפרס על-שם ש' שלום של עיריית חיפה בשנת תשנ"ח על ספרו "בצל העננה".

הוצב באופן סמלי במקום ה-100 ברשימה המשותפת בבחירות לכנסת העשרים.

אבו חנא נפטר ב-2 בפברואר 2022. הוא היה תושב חיפה ואביה של העיתונאית אומייה אבו חנא.

קישורים חיצוניים
----------------

* דיאלוג בין פרסות לדשאים, חנא אבו חנא
* From a Diary of Fateful Years, חנא אבו חנא
* אסדוד, סיפור מתוך האוטוביוגרפיה של חנא אבו חנא "בצל העננה"
* רשימת הפרסומים של חנא אבו חנא, בקטלוג הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  רשימת המועמדים באתר ועדת הבחירות המרכזית לכנסת העשרים.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007294918005171
* GND: 142857904
* ISNI: 0000 0001 2117 7604
* LCCN: nr91014998
* NTA: 119959976
* SUDOC: 11528995X
* VIAF: 2322948
* WorldCat: lccn-nr91014998

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**חן שיפריס** (נולד בשנת 1935) הוא בוטנאי ישראלי, מומחה לצמח הפלפל. במשך שנים רבות היה חוקר במינהל המחקר החקלאי ("מכון וולקני").

ביוגרפיה
--------

נולד בעין גנים לפסיה ונתן שיפריס, איש העלייה השנייה, ממייסדי עין גנים. בשנת 1956 החל את לימודי מדעי הטבע באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1961 סיים תואר מוסמך, והתמחה בבוטניקה. לאחר מכן נסע ללמוד בוטניקה באוניברסיטת קורנל שבאית'קה, ניו יורק. בשנת 1965 הוענק לו תואר דוקטור. עבודת הדוקטורט הייתה בנושא: "עמידות המלפפון לווירוס המוזאיקה".

בשנת 1966 שב לישראל והחל לעבוד כחוקר במחלקה לגנטיקה והשבחת צמחים באגף לגידולי שדה וגן במכון וולקני. עיקר מחקריו עסקו בלימוד התורשה של צמח הפלפל ובהשבחתו. הוא יצר סדרה של זני פלפל חדשים, ובמשך שנים הם היו זנים בלעדיים בשוק המקומי בישראל. כמו כן טיפח זנים ליצוא, וכן יצר זני מכלוא של פלפל, ששווקו בארצות הברית ובמקסיקו. כמו כן יצר זני מכלוא המיועדים למטרות נוי, במגוון צבעים וצורות. הזנים שפיתח עמידים למחלות ויראליות ופטרייתיות.

בשנות ה-70 פעל מטעם המרכז לשיתוף חקלאי בינלאומי כיועץ לענייני טיפוח ירקות במקסיקו וברומניה.

במשך מספר שנים היה חבר הנהלת מינהל המחקר החקלאי.

פרסם עשרות מאמרים בתחומי מחקריו. כמו כן פרסם שני ספרים העוסקים בהשבחת צמחים והשבחת הפלפל.

משפחתו
------

נשוי לאורה שיפריס ואב לארבעה. בנו הוא ההיסטוריון נתן שיפריס. בשנות ה-90 חן, אורה ונתן שיפריס השתתפו בגל המחאה על פרשת ילדי תימן שעורר הרב עוזי משולם.

אחיו היה הבוטנאי פרופסור עובד שיפריס.

ספריו
-----

* **השבחת הפלפל**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1993
* **מדריך בסיסי לגנטיקה והשבחת צמחים**, הוצאת ראובן מס, 2003

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007430693305171
* VIAF: 195148874566649621351
* WorldCat (עם VIAF): 195148874566649621351

 |
**מחלפות שמשון: גלגולי דמותו של שמשון המקראי** הוא ספר עיון מאת פרופ' דוד פישלוב, שיצא לאור בהוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה / זמורה-ביתן, תש"ס, 2000.
דמותו של שמשון שימשה מטרות אידאולוגיות ואסתטיות משתנות במרוצת הדורות.

הספר "מחלפות שמשון" עוסק בגלגולי דמותו של שמשון המקראי באמצעי המבעים האמנותי השונים, בתרבויות שונות ובתקופות שונות: יחסם הדו-ערכי של חז"ל אל הגבורה הפיזית והחושניות המינית שייצג; הופעתו כמבשר דמותו של ישו בכתבי-יד נוצריים; יחסיו המפותלים עם דלילה, כפי שהונצחו במכחולם של רמברנדט ורובנס; שמשון באופרה של סן-סנס מן המאה התשע עשרה ובסרט ההוליוודי שובר הקופות של זמנו, "שמשון ודלילה" של ססיל ב. דה-מיל, וכמובן גלגוליו בתרבות העברית החדשה החל ברומן "שמשון" של זאב ז'בוטינסקי, דרך "שיר השועלים" של אורי אבנרי וכלה בשירים משל לאה גולדברג, יהודה עמיחי, דוד אבידן ואחרים. מקום חשוב תופסת בספר גם התייחסות לתפקוד דמותו של שמשון ברבדים שונים של התרבות הכללית, כסמל של כוח וכמיתוס של גבורה והקרבה, כולל התייחסות לדמותו במסגרת דיונים על האופציה הגרעינית של ישראל ("ברירת שמשון").
בספר זה מציע פרופסור פישלוב כמה הבחנות עקרוניות לתיאור הדינמיקה המורכבת האופיינית לגלגוליה של דמות ספרותית חשובה.

הופעותיו של שמשון בספרות, באמנות ובתרבות
----------------------------------------

על המגוון הגדול של הופעותיו של שמשון בספרות, באמנות ובתרבות כותבת פרופסור יאירה אמית במאמר הסקירה שפרסמה על הספר מחלפות שמשון: "הספר מפגיש את הקוראים עם מגוון עשיר ביותר, הכולל עשרות רבות של מקורות מאוחרים למקרא, השואבים את השראתם מדמותו של שמשון המקראי. יש שהמפגש הוא בלתי צפוי ומדהים ובכל מקרה הוא מאלף ומרתק".

עניין מיוחד אצל קוראים וחוקרים קשור לנושא התאבדותו של שמשון, אשר נדון בספר תחת הכותרת "תמות נפשי עם פלשתי[ני]ם", ואשר מביא התייחסויות של חסידיו של ברוך גולדשטיין, רוצח מערת המכפלה בחברון, שניסו להצדיק מעשיו תוך קישורו לדמותו של שמשון המקראי.

נושא התאבדותו של שמשון נדון במאמרים, אשר הפנו לספר מחלפות שמשון. במאמרה של ד"ר יעל שמש, למשל, "התאבדות במקרא על רקע תופעת ההתאבדות בתרבות הכללית ובמקורות ישראל", כותבת בין השאר המחברת: "כל אחת מפגיעותיו של שמשון בפלשתים לא נבעה מתחושת ייעוד ורגש לאומי שפיעמו בקרבו, אלא ממניעים אישיים."

גם אלי אשד מתייחס לספר מחלפות שמשון וכותב במאמרו "מתאבד בעזה: האופרה 'שמשון ודלילה'" כי הסיפור [של שמשון] שימש בעבר כנושא ליצירות מפורסמות של סופרים כמו זאב ז´בוטינסקי ופליקס סלטן, פלק הלפרין (שכתב על "שמשון הגיבור" בילדותו), לאה גולדברג, דוד אבידן, אהרן אמיר (בספרו "פלשת") ושולמית לפיד. אפילו אפרים סידון חיבר סדרת טלוויזיה קומית שלמה על זמנו של שמשון בשם "חצי המנשה".

מאמרים וספרים הדנים בנושא יחסיו של שמשון עם הנשים בחייו, במיוחד עם דלילה, מפנים לספר מחלפות שמשון, אשר מקדיש לנושא זה פרק שלם. למשל, מאמרו של פרופסור אוריאל סימון שכותרתו היא "וילך מנוח אחרי אשתו: מקום האשה בחברה המקראית", ספרה של פנינה גלפז-פלר, נשים עליך שמשון (2003), ובספרה של רחל רייך, האשה אשר נתת עמדי: נשים כעילה לעימות ומלחמה במקרא (2005) ובספרו של דויד גרוסמן, דבש אריות (2006).
**דַּקַּר בֻּלְבּוּסִין** (שם מדעי: ***Epinephelus tukula***) הוא מין של דג מקבוצת הדקרים שבמשפחת הדקריים החי במימי האזור האינדו פסיפי בין חופי אפריקה הדרומית, מזרח אפריקה ומדגסקר עד לחופי אוסטרליה ויפן במזרח. הדג מצוי גם בים סוף.

מאפיינים
--------

אורכו של דקר זה יכול לעלות על 2.6 מטר ומשקלו עולה על 110 ק"ג. הוא בעל קשקשים אפורים כשגופו מכוסה בכתמים אפורים כהים עד שחורים החל מאחורי פתחי הזימים הגדולים שלו. הדקר בעל לסתות גדולות וחזקות ושפתיים בשרניות הפונות קדימה ובתוכם שורות של שיניים חדות המעוצבות להריגה. המצח מוגבה והסנפירים קצרים יחסית ואינם פרוקים. הזנב שרירי ועוזר לדג להאיץ לטווח קצר, בדרך כלל במרדף מתוך מארב לטרף.

הדקר מצוי רוב זמנו בשוניות אלמוגים ובחוליות בקרבת החוף. זהו דג טורף הניזון מלהקות דגים קטנים, סרטנים, רכיכות כמו דיונונים וגם מבטאים קטנים. הוא פוער את לסתו כדי לחטוף טרף במהירות. לעיתים דקרים ממתינים לטורפים נוספים כמו כרישונים לבני קצוות הדוחקים דגים החוצה מחרכי אלמוגים ועט על הדגים. הדקר מצוי ביחסי הדדיות עם דגי נקאי המנקים את שיניו.

הדקר נידוג בידי אנשים למאכל, בעיקר לחופי דרום-מזרח אסיה. לא ברור כמה הדיג משפיע על אוכלוסייתו. נכון להיום, מצב שימורו הוא: "ללא חשש".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דקר בולבוסין** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  דקר בולבוסין באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  דקר בולבוסין במילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית