**כָּל אַלְמָנָה וְיָתוֹם לֹא תְעַנּוּן** הוא איסור מן התורה לצער אלמנה ויתום.

המקור בתורה
-----------

נאמר בתורה:

> 
> כָּל אַלְמָנָה וְיָתוֹם לֹא תְעַנּוּן. אִם עַנֵּה תְעַנֶּה אֹתוֹ, כִּי אִם צָעֹק יִצְעַק אֵלַי - שָׁמֹעַ אֶשְׁמַע צַעֲקָתוֹ. וְחָרָה אַפִּי וְהָרַגְתִּי אֶתְכֶם בֶּחָרֶב, וְהָיוּ נְשֵׁיכֶם אַלְמָנוֹת וּבְנֵיכֶם יְתֹמִים.
> 
> 
> 
> 

במכילתא (מסכתא דנזיקין, פרשה יח) נחלקו תנאים על אזכור האלמנה והיתום: לדעת רבי ישמעאל דין האלמנה והיתום ככל אדם, שאסור לענותו, והוזכרו רק כדוגמה ("דיבר הכתוב בהווה". רש"י). לדעת רבי עקיבא הכתוב עוסק באלמנה ויתום בלבד.
פוסקי ההלכה נטו לדעת רבי עקיבא.

לדעת הרמב"ם (ספר המצוות, לא תעשה רנ"ו) איסור זה נמנה כלאו אחד משס"ה מצוות לא תעשה. הרמב"ן (בהשגותיו שם) חולק, ולדעתו המילה "אם ענה תענה **אותו**" (שמוסבת הן על האלמנה והן על היתום, אך בלשון יחיד) מלמדת שכל אחד מהם נמנה כלאו בפני עצמו.

האלמנה והיתום
-------------

ה"אלמנה" מוזכרת במקרא פעמים רבות בין העניים הזקוקים לתמיכה חומרית. ברם, בהקשר כאן מציינים הראשונים שהדברים אמורים גם באלמנה עשירה ואפילו אלמנתו של מלך, מפני ש"דמעתה מצויה ונפשה שפלה". הדבר נלמד מהלשון המכלילה: "כל אלמנה". יש שהעלה אפשרות שדין זה נוהג גם בגרושה.

"יתום" הוא היתום מאב או מאם, וכל עוד הוא תלוי באחרים ואיננו מסוגל להתפרנס בכוחות עצמו

> 
> ועד אימתי נקראים יתומים לעניין זה--עד שלא יהיו צריכין לאדם גדול להיסמך לו לאומנם ולהיטפל בהן, אלא יהיה עושה כל צורכי עצמו לעצמו כשאר כל הגדולים.
> 
> 
> 
> — משנה תורה לרמב"ם, ספר המדע, הלכות דעות, פרק ו', הלכה י'
>

איסור ה'עינוי' וחובת הסיוע
--------------------------

במכילתא למדו מכפל הלשון "אם ענה תענה" שאין הבדל בין עינוי מרובה למועט. אף הובאה במדרש דוגמה קיצונית ל'עינוי', שכאשר יתום ואלמנה באים לרב לשאול שאלה, והוא מתעכב "עד שתהא גומע כוסך, או עד שתהא נועל סנדלך, או עד שתהא עוטף טליתך" - הרי זה 'עינוי'.

פוסקי ההלכה למדו מכאן לא רק איסור על התנהגות שלילית כלפי יתום ואלמנה, אלא גם חיוב לדאוג לרווחתם.

כך הגדיר הרמב"ם (הלכות דעות ו, י) את המצווה:

> 
> חייב אדם להזהר ביתומים ואלמנות, מפני שנפשן שפלה למאד ורוחם נמוכה... והיאך נוהגין עמהן? לא ידבר אליהם אלא רכות, ולא ינהוג בהן אלא מנהג כבוד, ולא יכאיב גופם בעבודה ולבם בדברים קשים, ויחוס על ממונם יותר מממון עצמו. כל המקניטן או מכעיסן או הכאיב להן או רָדָה בהן או איבד ממונן - הרי זה עובר בלא תעשה, וכל שכן המכה אותם או המקללן.
> 
> 
> 
> 

לדעת בעל ספר החינוך (מצווה סה) תקנות חכמים בדיני ממונות לטובת יתומים ואלמנות הן בהשראת מצווה זו. לדעתו, חובה על בית הדין למנות אפוטרופוס על נכסי היתומים כדי לנהלם כראוי. כמו כן קבעו חכמים, שמי שבידו שטר חוב על נכסי יתומים - אינו פורע את חובו מן הירושה עד שיישבע שאביהם לא פרע את חובו. ככלל נאמר בתלמוד שבית הדין הם "אביהם של יתומים".

העונש למי שעובר על האיסור
-------------------------

בתורה הוזכר עונש בידי שמיים למי שמענה יתום ואלמנה, מידה כנגד מידה: "אִם עַנֵּה תְעַנֶּה אֹתוֹ, כִּי אִם צָעֹק יִצְעַק אֵלַי - שָׁמֹעַ אֶשְׁמַע צַעֲקָתוֹ. וְחָרָה אַפִּי וְהָרַגְתִּי אֶתְכֶם בֶּחָרֶב, וְהָיוּ נְשֵׁיכֶם אַלְמָנוֹת וּבְנֵיכֶם יְתֹמִים".

בידי אדם, לדעת הרמב"ם אין מענישים את העובר על האיסור. אחד הנימוקים לכך הוא שהאיסור איננו מעשה מוגדר כל צורכו, וגם תמיד יוכל המענה לטעון שהתכוון לטובתם (ראו להלן).

על אף שאין ענישה בידי בית הדין, בעל מנחת חינוך דן באפשרות שהמצער יתום ואלמנה יהיה פסול לעדות.

ה'עינוי' המותר
--------------

הרמב"ם (שם) מסייג את האיסור:

> 
> במה דברים אמורים? בזמן שעינה אותן לצורך עצמו, אבל עינה אותם כדי ללמדן תורה או אומנות או להוליכן בדרך ישרה - הרי זה מותר. ואף על פי כן לא ינהוג בהן מנהג כל אדם, אלא יעשה להם הפרש וינהלם בנחת וברחמים גדולים וכבוד.
> 
> 
> 
> 

בלשון פירוש ספורנו (שמות שם): "אם תענהו ליסרו ולהיטיב לו - אין זה אלא גמילות חסדים". כיוצא בזה מסופר בתלמוד שרב הונא היה מעניש את חייא בר רב, בנו היתום של רב, כדי לחנכו. על פי גרסאות מסוימות, מקור ההיתר 'לענות' יתום לתועלתו הוא כבר במכילתא דרשב"י.

ביאורים
-------

1. ↑  הבדל בינם לבין תלמידים אחרים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר שמות, פרק כ"ב, פסוקים כ"א–כ"ג
2. ↑  אמנם המצווה "ואהבת לרעך כמוך" שוללת עינויו של כל אדם, אבל האיסור המיוחד כאן, עם חומרתו היתירה כמפורט בהמשך הפסוקים, נאמר על אלמנה ויתום בלבד.
3. ↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר המדע, הלכות דעות, פרק ו', הלכה י'   
 ספר מצוות גדול מצות עשה ק"פ, ועוד.
4. ↑  כמו בדברים יד, כט
5. ↑  רמב"ן בשמות שם
6. ↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר המדע, הלכות דעות, פרק ו', הלכה י'.
7. ↑  רמב"ן שם.
8. ↑  רבי אברהם בן הרמב"ם בפירושו לשמות שם.
9. ↑  מנחת חינוך מצווה סה, באתר אוצר הספרים היהודי השיתופי
10. ↑  משנה, מסכת שבועות, פרק ז', משנה ז'. יש אומרים שאין קשר בין הדברים: דין זה נוהג בכל מי שבא לפרוע את חובו שלא בנוכחות בעל החוב, ללא הבדל בין יתומים קטנים לגדולים או גם כשבעל החוב לא מת אלא נעדר מסיבה אחרת (מנחת חינוך, שם).
11. ↑  תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף ל"ז, עמוד א'; תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ל"ז, עמוד א'
12. ↑  הלכות דעות, שם
13. ↑  ספר החינוך, שם. וראו מנחת חינוך סה, ח אות ח
14. ↑  מנחת חינוך סה, ח
15. ↑  תלמוד בבלי, מסכת ערכין, דף ט"ז, עמוד ב'
16. ↑  ראו 'תורה שלמה' משפטים אות שעט

| ספר שמות |
| --- |
| פרשת שמות | גזירות פרעה • שעבוד מצרים • משה בתיבה • בתיה בת פרעה • בריחת משה למדין • הסנה הבוער • צפורה במלון • משה בארמון פרעה |
| פרשת וארא | עשר מכות מצרים • מכת דם • מכת צפרדע • מכת כינים • מכת ערוב • מכת דבר • מכת שחין • מכת ברד |
| פרשת בא | מכת ארבה • מכת חושך • פסח מצרים • מכת בכורות • יציאת מצרים • קידוש בכורות • תפילין |
| פרשת בשלח | עמוד הענן ועמוד האש • קריעת ים סוף • שירת הים • שירת מרים • מרה • אילם • מן • פרשת המן • תחום שבת • רפידים • מלחמת עמלק |
| פרשת יתרו | יתרו וצפורה • עצת יתרו • שלושת ימי ההגבלה • מעמד הר סיני • עשרת הדיברות • לא תעשון אתי |
| פרשת משפטים | עבד עברי • אמה עברייה • חובל • נזקי בהמה (קרן, שן ורגל) • נזקי בור • נזקי אש • גנבה והבא במחתרת • דיני שומרים • מפתה • כל אלמנה ויתום לא תענון • טרפה • אחרי רבים להטות • ברית האגנות • לוחות הברית |
| פרשת תרומה | בניית המשכן • ארון הברית • הכפורת • הכרובים • השולחן • המנורה • יריעות המשכן • קרשי המשכן • האדנים • הפרוכת • מזבח הנחושת • קלעי חצר המשכן. |
| פרשת תצוה | הדלקת הנרות במקדש • בגדי כהונה • קורבן התמיד • שבעת ימי המילואים • חנוכת המשכן • מזבח הזהב |
| פרשת כי תשא | מחצית השקל • כיור הנחושת • קטורת הסמים • שמן המשחה • חטא העגל • שבירת הלוחות • שלש עשרה מידות הרחמים • קרינת פני משה |
| פרשת ויקהל | יריעות המשכן • קרשי המשכן • הארון • השולחן • המנורה • מזבח הזהב • מזבח הנחושת • כיור • קלעי החצר |
| פרשת פקודי | סיכום הקמת המשכן • חנוכת המשכן |
| דמויות בספר | שפרה ופועה • עמרם • יוכבד • משה • אהרן • מרים הנביאה • פרעה • בתיה • יתרו • צפורה • נחשון בן עמינדב • יהושע בן נון • בצלאל בן אורי • אהליאב בן אחיסמך |
| ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים |