recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אֵשֶׁל הַפְּרָקִים** (שם מדעי: *Tamarix aphylla*) הוא אשל בתצורת עץ גבוה המתנשא לגובה 4-15 מטרים. זאת לעומת מיני האשל האחרים הגדלים בארץ ישראל שצורתם שיחנית.

מאפיינים
--------

לאשל הפרקים אין כלל עלים. ענפי האשל הצעירים בנויים חוליות חוליות של פרקים קטנים ומפרקי הרוחב שבין הפרקים נראים בבירור.

האשל פורח בחודשים אוגוסט-נובמבר. הפרחים הם לבנבנים, יושבים על תפרחות ערוכות במרבדים. הפרי הוא הלקט מרובה זרעים.

לפי הספרות הבוטנית, צמח זה יכול לגרום לתגובה אלרגית.

לאור הסתגלנות הגבוהה שלו לאש הוא עשוי לשמש כ"מחסום אש". אף כאשר הוא יבש, האשל קשה לשריפה, בשל ריכוז האפר הגבוה בו (30–40%), וכן ריכוז גבוה של מלחים בעלוותו. לאחר שעבר שריפה הוא בדרך כלל יגדל מחדש.

תפוצה
-----

בית הגידול של אשל הפרקים הוא ואדיות גדולים במדבר הקיצוני, ששם אופקי לחות גבוהים, וחולות נודדים שבהם הצמח עוצר חולות וגדל. הקרן הקיימת לישראל תרבתה את העץ והיא נוהגת לשתול אותו כעץ עוצר חולות. אשל הפרקים הוא צמח מוגן על פי החוק.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אשל הפרקים** |
| ויקימינים טקסונומיה בוויקימינים: **Tamarix aphylla** |

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* TPL
* EOL
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* צמחיית ישראל ברשת
* צמח השדה
* Tropicos
 |

* אשל הפרקים, באתר טיולי

הערות שוליים
------------

1. ↑  אשל הפרקים באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  ר' בדף האלרגניים באתר "צמח השדה"
**בית הדין של אמריקה** (באנגלית: **Beth Din of America**) הוא בית דין, המשמש יהודים בכל ארצות הברית כפורום ליישב מחלוקות בתהליכי דין תורה, השגת גיטין ואישור סוגיות של מעמד אישי יהודי. הוא נוסד בשנת 1960 והוקם מחדש בשנת 1994. המוקד של בית דין של אמריקה הוא בתחומים של דיני משפחה, גירושין יהודיים ומעמד אישי, וגם שפיטה של סכסוכים כספיים. בית הדין מזוהה עם הסתדרות הרבנים דאמריקה (RCA) וממומן על ידי האיחוד האורתודוקסי (OU). המנהל הנוכחי של בית הדין הוא הרב שלמה וייסמן, שהחליף את הרב יונה ריס (אנ') בשנת 2008.

מנהיגות
-------

בית הדין של אמריקה מפוקח על ידי דירקטוריון, אבל אותו הגוף אינו מכריע בתיקים או קובע מדיניות בתחום סוגיות ההלכה היהודית. על פעילותו של בית דין של אמריקה מפקחת הנהגתו הרבנית, שחבריה הם:

* הרב מרדכי ויליג, אב בית דין
* הרב יונה ריס (אנ'), חבר בית דין
* הרב שלמה וייסמן, מנחם (מנהל)
* הרב מיכאל זילברמן, רכז גיטין

פעולות היום-יום וניהול תיקים של בית הדין של אמריקה מנוהלים על ידי צוות המבצעים של בית-דין, המורכב מהרב שלמה וייסמן (מנהל), הרב מיכאל זילברמן (רכז גיטין) וג'ורדנה מונדרו (עורך דין מינהלי). בנוסף, הרב איתמר רוזנצווייג (אנ') הוא עורך "Jewishprudence", בלוג המפרסם עדכונים על מדיניות הארגון ודיונים על ההלכה היהודית ותורת המשפט.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  , נצפה 20 בינואר 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297163605171
* GND: 1025555805
* LCCN: no2014008246
* VIAF: 238188078
* WorldCat (עם VIAF): 238188078

 |
**בית הולשטיין-גוטורפ**, הוא ענף של בית אולדנבורג, אשר שלט בשוודיה בין השנים 1751–1881, ובנורווגיה בין השנים 1814–1818. השושלת הנוכחית, בית ברנדוט, דה יורה היא גם ענף של בית הולשטיין-גוטורפ, מאחר שהמלך האחרון מבית הולשטיין-גוטורפ אימץ את המלך הראשון מבית ברנדוט, קרל הארבעה עשר, מלך שוודיה.

היסטוריה
--------

בשנת 1743 אדולף פרדריק, נסיך הולשטיין-גוטורפ נבחר לנסיך הכתר של שוודיה, כוויתור שוודי לרוסיה, מתוך אסטרטגיה להשגת שלום לאחר אסון המלחמה של אותה שנה, והוא הפך להיות מלך שוודיה בשנת 1751.

גוסטב השלישי, מלך שוודיה, בנו הבכור של אדולף פרדריק, היה נלהב מהעובדה שסבתא רבתא-רבא שלו הייתה צאצאית של בית ואסה, והביע את רצונו כי השושלת תיקרא אף היא "בית ואסה", אולם לא הייתה דרך יעילה לכפות את השינוי הזה. ההיסטוריונים אף הם לא קיבלו את השינוי, ובשל כך הבית מכונה בית הולשטיין-גוטורפ.

בשנת 1809, בנו של גוסטב השלישי, גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה הודח בעקבות אובדן פינלנד, ועם מותו של דודו, קרל השלושה עשר, מלך שוודיה בשנת 1818, נכחדה השושלת בשוודיה. בשנת 1810, ז'אן בפטיסט ברנדוט, שהיה מרשל צרפת, נבחר ליורש העצר, והפך למייסד השושלת הנוכחית השוודית, שושלת בית ברנדוט.

בשנת 1836, גוסטב, בנו של המלך המודח גוסטב הרביעי אדולף, קיבל את התואר נסיך ואסה באוסטריה, עם זאת, השימוש בשם זה הפסיק כאשר ילדו היחיד של הנסיך ששרד, בתו קרולה מוואסה מתה ללא ילדים.

נישואיו של גוסטב החמישי, מלך שוודיה עם ויקטוריה, נסיכת באדן בשנת 1881 איחד את בית ברנדוט עם בית הולשטיין-גוטורפ, מאחר שוויקטוריה הייתה נינתו של המלך המודח גוסטב הרביעי אדולף.

מלכי שוודיה
-----------

* 1751–1771: אדולף פרדריק
* 1771–1792: גוסטב השלישי
* 1792–1809: גוסטב הרביעי
* 1809–1818: קרל השלושה עשר

מלך נורווגיה
------------

* 1814–1818: קרל השני

ראו גם
------

* בית הולשטיין-גוטורפ

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הולשטיין-גוטורפ** בוויקישיתוף
ה**סרבו-סייק** (בקרואטית: **Serbo-Sijek** – "שוסעת סרבים" וכן "שוסעת גרונות") הייתה סכין ששימשה את התנועה הפשיסטית הקרואטית "אוסטאשה" לרצח אסירי מחנות הריכוז שהקימו במדינתם, מדינת קרואטיה העצמאית, תחת הנאצים ובהנהגת אנטה פאבליץ'. בסכין השתמשו לייעול הרצח השיטתי הידני של יהודים, סרבים, צוענים ומתנגדי-משטר, בייחוד במחנה יאסנובאץ.

סכין "סרבוסייק" מיאסנובאץ
האוסטאשה העדיפו לרצוח את קורבנותיהם באופן "ידני", שכן כך לא בזבזו קליעים יקרים על "תת-אדם", וגם סיפקו את יצריהם הסדיסטיים ואת תורתם הגזענית והאגררית. הכלים הנפוצים בשימוש זה היו הלמות מקב (Malij) או שיסוע הגרון בסכין, בייחוד בפגיון השירות האישי של האוסטאשה, שעליו, ועל רימון ואקדח (לצד איקונין של ישו הצלוב) נשבעו חברי התנועה אמונים. לצורך שיסוף הגרון נתחבבה על האוסטאשה סכין קצבים גרמנית ממפעלו של גברידר גרפראת' (אחר-כך "הוברטוס סולינגן") בהזמנה מיוחדת של קרואטיה העצמאית.
במשך הזמן עוצבה הסכין מחדש בידי החרשים שבין אסירי המחנה, והם הפכוה ללהב צר ומעוקל, שהוצמד לכפפה שהאוסטאשה שמו (כדי להימנע ממגע ישיר עם האסירים). אורך הלהב היה 12 סנטימטר, והוא אפשר לרצוח אסירים לפי גחמה ולאלתר, וכן במהירות גדולה. כך רצחו כמה סוהרים מספר אלפי אסירים בלילה אחד, וראש להם היה הסגן פטר ברזיצה. הם פיתחו מיומנות בלתי-רגילה ויכלו לעקור איברים חיצוניים (אוזניים, אפים וכדומה) ואיברים פנימיים (לב, כליות ועוד) ברגע. על עור הכפפה נכתב "Gräwiso" ולכן נודעה הסכין גם כ"גרוויזו".

ראו גם
------

* יאסנובאץ
* פטר ברזיצה
* אוסטאשה
* אנטה פאבליץ'
* וייקוסלאב לובוריץ'

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סרבוסייק** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Vladimir Dedijer (Editor), Harvey L. Kendall (Translator), The Yugoslav Auschwitz and the Vatican: The Croatian Massacre of the Serbs During World War II (Prometheus Books. July 1992)
2. ↑  בתוכנית הטלוויזיה הקרואטית "יאסנובאץ: דם ואפר" (Krv i pepeo Jasenovca), מאת זורדאן זאפראנוביץ', 1983 (חלק 3 וגו'), אשר הנציחה את זוועות המחנה, נזכרת עדות בקשר ל"סרבוסייק".
3. ↑  ר' דייוויד מ. קנדי (David M. Kennedy et al. "The Library of Congress World War II Companion (Simon and Schuster, 2007, ע' 640, 646וגו': 
"ביאסנובאץ, סדרת מחנות בקרואטיה, תנועת האוסטאשה הימנית-לאומנית רצחה סרבים, יהודים, צוענים, מוסלמים ויריבים פוליטיים למשטר לא בגאז אלא בכלים ידניים, כגון הגרביזו או הסרבוסייק (מילולית: חותכת-סרבים)"

והש' עם ניקולה ניקוליץ', Taborišče smrti--Jasenovac; Nikola Nikolic, Jože Zupančić (translator),Založba "Borec", (הוצאת זאלוז'בה "בורץ'", ליובליאנה 1969) עמ' 72 וגו'
**בית הדין של האינקוויזיציה**  (בספרדית: **Auto de fe de la Inquisición**) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר פרנסיסקו דה גויה שצויר בין השנים 1812–1819 ומתאר בית דין של האינקוויזיציה הספרדית. היצירה מוצגת באקדמיה לאמנויות יפות של סן פרננדו (אנ') במדריד.

היסטוריה ורקע
-------------

האינקוויזיציה הספרדית הוקמה בשנת 1478 כדי לשמור על האורתודוקסיה הקתולית. האוטו דה פה (טקס הענשה פומבי של כופרים ומומרים) הראשון התרחש בסביליה בשנת 1481, אז שישה אנוסים הועלו על המוקד. אף על פי שהאינקוויזיציה הייתה בדעיכה, היא הסתיימה רשמית רק ב-1834. במהלך חייו, גויה היה מודע למדי להיסטוריה ולהשפעה החזקה שהייתה לכנסייה על החברה הספרדית והוא שרטט, צייר והדפיס סצנות רבות המתארות את הברבריות והאכזריות של האינקוויזיציה הספרדית ואת התקופה הסוערת והלוחמנית בה חי.

גויה נקרא פעמיים למשפט על ידי האינקוויזיציה. הפעם הראשונה הייתה ביחס לסדרת ההדפסים "לוס קפריצ'וס (אנ')", שפורסמה בשנת 1799. הפעם השנייה הייתה בשנת 1815, לאחר שרשויות הכנסייה גילו את ציוריו המאחה העירומה והמאחה הלבושה בין רכושו המוחרם של מנואל גודוי. בשני המקרים הוא חמק מעונש רציני.

היצירה הייתה חלק מאוספו של מנואל גרסיה דה לה פראדה (ספ'), ומוצגת באקדמיה לאמנויות יפות של סן פרננדו במדריד.

תיאור היצירה
------------

ציור זה שייך לסדרת ציורים הכוללת את "לוחם השוורים (אנ')" ו"בית המשוגעים (אנ')", ומשקפת נהלים אשר ליברלים כגון גויה התנגדו להם ורצו בנטישתם, אבל הרפורמות שלהם נתקלו בהתנגדות מצד פרננדו השביעי, מלך ספרד.

בציור מתואר אוטו דה פה מטעם בית הדין של האינקוויזיציה הספרדית, הנמצא בתוך כנסייה הבנויה בסגנון גותי. ארבעת הנאשמים עוטים על ראשם קפירוטה (אנ') (כובע מוארך דמוי חרוט) ולובשים סאנבניטוס (אנ') (גלימות ענישה) המתארות את עבירותיהם. מספר גדול של אורחים ממלא את פנים הכנסייה כשהם עדים לדרמה. כל דמות בקדמת הבמה מוארת באור ייחודי ומאופיין היטב, ואילו הרקע מאוכלס על ידי המון אנונימי של אנשים אשר ראשיהם נעלמים באפלולית מעמקי האולם.

אנשי הדת האינקוויזיטורים מכונסים סביב הנאשמים. איש דת מעל במה מורמת קורא את גזר הדין, ובאותה במה בצד שמאל אנו יכולים להבחין בנשים מצועפות. הסצנה נשלטת על ידי השופט המזוהה על פי לבושו. הוא יושב בנוחיות בצד שמאל, מבטו מופנה לאחד מארבעת הנידונים. מאחוריהם יושבים דמויות דתיות ממסדרים קתולים שונים, דומיניקנים, פרנציסקנים, קרטוזיאנים וכדומה.

ראו גם
------

* המאחה העירומה
* המאחה הלבושה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הדין של האינקוויזיציה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  
"Goya en el Museo de la Academia". האקדמיה לאמנויות יפות של סן פרננדו. (בספרדית)
2. 1 2  
"Tribunal de la Inquisición". Fundation Goya en Argon. (באנגלית)
**סרביה החדשה** (בסרבית: **Нова Србија**) הוא חבל ארץ לשעבר באימפריה הרוסית שנוסד על ידי הגנרל הרוסי-סרבי יובאן הורוואט בשנת 1752. חבל הארץ ממוקם באוקראינה דהיום וחופף ברובו את שטח מחוז קירובוגרד. בירת חבל הארץ ומרכז ההגירה של הסרבים הייתה העיר נובומירהורוד (מירגורוד החדשה).

המייסד של המקום, יובאן הורוואט, הגיע למקום פיזית כבר בסוף ספטמבר 1751 ובשנת 1752 הקים בו את סרביה החדשה. רוב היישובים בסרביה החדשה נקראו על שם יישובים בסרביה עצמה ובאישור יליזבטה, קיסרית רוסיה, קראו על שמה התושבים מבצר שבנו. ב-1759 הקים הורוואט גדודי צבא לסרביה החדשה, והתחיל לפעול למען הקמת בית לאומי לסרבים בשטח האימפריה הרוסית. הוא הקים בית משפט עליון, משרדים שונים כגון; כלכלה, חוץ, אוצר, ביטחון וכו'. בסופו של דבר, הואשם הורוואט בשחיתות והוגלה מן המקום על ידי יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה. בשנת 1764 במסגרת חלוקה מנהלית מחדש של האימפריה הרוסית התפרקה סרביה החדשה והועברה לשליטת ממשלת נובורוסיה. הורוואט חזר למקום רק ב-1775 ונפטר קרוב לסרביה החדשה ב-1886.

סרביה החדשה, למרות שמה, לא כללה בעיקר סרבים. למעשה, רוב התושבים באזור היו מולדובנים ואוקראינים, והסרבים היוו כ-11 אחוזים בלבד מתוך האוכלוסייה. האוכלוסייה באזור בשיאה הגיעה ל-5,482 תושבים, ב-1757.

לקריאה נוספת
------------

* אלמנקו גלוהאק, (1990). **Porijeklo imena Hrvat**, איגוד הכותבים ביוגוסלביה.
* בריאן דוויאס, (2016). **The Russo-Turkish War, 1768-1774: Catherine II and the Ottoman Empire**, הוצאת בלומסברי.

קישורים חיצוניים
----------------

* Nova Srbija i Slavenosrbija
רבי **שלמה** בן יוסף **אבן אַיוּב** (ראשית המאה ה-13, רמון ספרד, גרנדה – ?), מדען, פילוסוף, רופא ומתרגם יהודי-ספרדי שפעל בפרובאנס במאה ה-13.

תרגום ספר המצוות לרמב"ם
-----------------------

אבן איוב עזב את ספרד לפני שנת 1240, ועקר לבדרש, שבפרובאנס. לבקשת חכמי בדרש, תרגם את ספר המצוות לרמב"ם לעברית.

תרגומו של אבן איוב לא נדפס בשלמותו, אך חלקים ממנו ובעיקר הקדמתו לתרגומו נדפסו בידי מהדירי ספר המצוות. ההקדמה נדפסה בפני עצמה בידי משה שטיינשניידר בכרך ה' של הסדרה "קובץ על יד" (תרנ"ג), עמ' 21–23. בהקדמתו כתב כי תרגם את הספר "אות באות תיבה בתיבה" לבקשת חכמי בדרש, והתנצל על שניגש גם הוא לתרגם את הספר למרות שכבר תרגומוהו אחרים (משה אבן תיבון). הרב חיים הלר הוכיח שקטעים מתרגומו נכנסו למהדורות ספר המצוות המודפסות המבוססות על תרגומו של אבן תיבון.

תרגומים נוספים
--------------

תרגומים נוספים של אבן איוב, הם:

* ספר ההגיון של אל-פאראבי
* ביאורו האמצעי של אבן רושד לספר "השמים והעולם" של אריסטו (ה'י"ט, 1258)
* "ספר החרוזים", תרגום של "עיקרי חכמת הרפואה" או "קנון הרפואה" בן 11 הכרכים של אבן סינא, בצורת שיר, עם ביאור (ה'כ"א, 1261)
* שני חיבורים קצרים של רבי יונה אבן ג'נאח (1264)

כתבים רפואיים שלו
-----------------

ידועים שני כתבים רפואיים שלו: האחד, **שר המשקים**: אוסף של משחות, משקאות, סמים, תחבושות ומרקחות. ו**מאמר בטחורים**.

קישורים חיצוניים
----------------

* מרדכי מרגליות (עורך כללי), "ר' שלמה אבן איוב", **אנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל**, תל אביב: י' צ'צ'יק, תש"ו, עמוד 1265, באתר היברובוקס
**שתיקות הארמון** (בערבית תוניסאית: **صمت القصور**) הוא סרט דרמה תוניסאי-צרפתי משנת 1994 שביימה, כתבה וערכה מופידה טלאטלי, והפיקו אחמד באהא וריצ'רד מגניאן. הסרט מספר על נערה מתבגרת בשם עליה, שבעקבות שחרורה של תוניס מהשלטון הצרפתי היא משתחררת מארמון בו שירתה.

הסרט הופץ לראשונה בקנדה ב-4 בספטמבר 1994, ולאחר כמה ימים, ב-7 בספטמבר, הופץ בצרפת. בישראל הסרט הוקרן בסינמטק ירושלים ובסינמטק תל אביב. שפות הסרט הן ערבית וצרפתית, ואורכו כ-127 דקות.

מופידה טלאטלי סיפרה שהיא כתבה את הסרט בתגובה למחלתה החמורה והפתאומית של אמה, ושלאחר שהיא הכינה אותו היא הבינה שהיא לא ידעה הרבה על חייה של אמה. הסרט היה מועמד וזכה במספר פרסים.

תקציר העלילה
------------

הסרט מספר על עליה, בתם של משרתת בארמון ה"ביי" (מושל תוניסיה) ושל אחד מגברי הארמון. עליה היא נערה מתבגרת המתחקה בזיכרונותיה אחר זהותה וזהות אביה המסתורי. הסרט מתמקד בהתבגרותה של עליה המשתחררת בסופו של דבר משלטון הארמון ושתיקותיו, על רקע שחרורה של תוניס מהשלטון הצרפתי. הסרט משרטט ברגישות וצבעוניות רבה את עולמן של הנשים המשרתות בארמונות העשירים, מצד אחד הוא מראה את חולשתן וניצולן, ומצד שני הוא מראה את ההווי, המוזיקה והצבע בחיי היום יום של הארמון.

שחקנים ודמויות
--------------

* **אמל חדילי** - חדיג'ה
* **נג'יה אורגי** - חלתי חדא
* **הנד סברי** - עליה
* **פאטימה בן סיידן** - מרודיה
* **זהירה בן עמאר** - חביבה

הפצה
----

הסרט הופץ לראשונה בקנדה ב-4 בספטמבר 1994, בצרפת ב-7 בספטמבר 1994 ובארצות הברית ב-30 בספטמבר 1994. בישראל הסרט שודר בסינמטק ירושלים ובסינמטק תל אביב.

ביקורות
-------

הסרט זכה לביקורת חיובית מפסטיבל הסרטים של ניו יורק שהתקיים בשנת 1994. מבקר העיתון "New York Times", קארין ג'יימס, תיאר את הסרט כ"סיפור אוניברסלי של גיל העמידה עם טוויסט פמיניסטי". לאחר השחרור הרחב של הסרט בשנת 1996, אתר "L.A. Times" שיבח את הסרט ואמר שהסרט "אכזרי ומרכז". בשנת 2011, הסופר פול סדרה, כתב מאמר המתאר את הרלוונטיות של הסרט כיום בעולם הערבי.

פרסים
-----

הסרט זכה במספר פרסים: מצלמת הזהב של פסטיבל הקולנוע בקאן, קערת הזהב של פסטיבל הסרטים קרתגו, פרס מפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ופרס מפסטיבל הסרטים של איסטנבול.

קישורים חיצוניים
----------------

* "שתיקות הארמון", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "שתיקות הארמון", באתר AllMovie (באנגלית)
* "שתיקות הארמון", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "שתיקות הארמון", באתר אידיבי
* "שתיקות הארמון", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  שתיקות הארמון, באתר סינמטק ירושלים
2. ↑  קרין ג'יימס, FILM FESTIVAL REVIEW; A Daughter Revisits Her Mother's Oppression, באתר "New York Times", ב-30 בספטמבר 1994
3. ↑  Movie Review : 'Silences' Speaks of Women's Struggles, נכתב על ידי KEVIN THOMAS, באתר "L.A. Times", ב-22 במרץ 1996
4. ↑  Films for the Classroom: Silences of the Palace, נכתב על ידי פול סדרה, ב-2 בנובמבר 2011
איתי פינקי סטנדאפ מג'יק בהנחיית כנס
**איתי פִּינקי** (נולד ב-4 במרץ 1985) הוא אמן חושים וסטנד-אפ מג'יק ישראלי המתמחה באמנות הקסמים ומשלב קטעי סטנד-אפ בין קסמיו.

מלבד עבודתו כאמן, משמש כפרזנטור בערוצי הטלוויזיה השונים ובקמפיינים מסחריים וכמנחה כנסים בחברות אמדוקס, קומדע, צ'קמרקס וסייברארק.

ביוגרפיה
--------

פינקי נולד ברמת השרון תחת השם איתי פינקיאל, לזוג הורים ארגנטינאים.

בגיל 17 החל להופיע במועדוני סטנד-אפ ברחבי הארץ בתור קוסם שמשלב קטעי הומור ובדיחות.

### סטנד-אפ מג'יק

בשנת 2010, כאשר היה בן 25, נסע לביקור בלאס וגאס, ארצות הברית, שם נחשף לאמנים פן וטלר ומק קינג (Mac\_King) המשלבים בין עולם הסטנד-אפ לקסמים.

לאחר שהבין כי ניתן לשלב בין התחומים, החליט ליצור מופע סטנד-אפ מג'יק מקורי בישראל בו ישלב קטעי סטנד-אפ מקוריים משלו.

בשנת 2014, טס לשתי הופעות בעיר סופיה, בולגריה, שאחריהן הוזמן להתארח בערוץ bTV ולהתראיין במגזין התרבות, שמונה (Осем).

בשנת 2019, יצא לסיבוב הופעות ארצי עם המופע סטנד-אפ מג'יק והחל להופיע באופן קבוע במועדון סטנד-אפ פקטורי לצד אורי חזקיה, עפר שכטר, ארז שלם, שגיב פרידמן ואמנים נוספים.

### ליל המכשפים

בחודש מאי 2014, חבר ליזם דרור ליוור ויחד יצרו את מופע ליל המכשפים (Sorcerers Night) שדורג בשנת 2020 כמופע הטוב ביותר בישראל על פי אתר TripAdvisor.

### טלוויזיה

בשנת 2012, השתתף בתוכנית הריאליטי מי יפיל את המאסטר, הפיל את המאסטר מקס מייבן והגיע לשלב הגמר.

בסוף שנת 2012, הגיש פינה קבועה בתוכנית לחיות טוב בערוץ 2.

בשנת 2020, הגיש פינה קבועה של סטנדאפ מג'יק בתוכנית פותחים יום ברשת 13.

### קמפיינים מסחריים

בשנת 2014, נבחר לפרזנטור בקמפיין למוצרי מותג הטיפוח אקס (AXE), מבית יוניליוור.

בשנת 2016, נבחר לפרזנטור בקמפיין דיגיטלי לשיווק מכשירי הסלולר של המותג מייזו (MEIZU) מטעם רשת באג.

בשנת 2018, נבחר לפרזנטור בקמפיין דיגיטלי של חברת הסטרט-אפ Here Mobility שצולם באירופה.

בשנת 2022, נבחר לפרזנטור בקמפיין של היחידה הטכנולוגית של התעשייה האווירית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איתי פינקי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של איתי פינקי
* ערוץ היוטיוב הרשמי
* עמוד הפייסבוק הרשמי
* עמוד האינסטגרם הרשמי

הערות שוליים
------------

1. ↑  Checkmarx Company Kick Off, 2022, Facebook
2. ↑  עולמו הקסום של איתי פינקי, באתר web.archive.org, ‏2018-01-04
3. ↑  עולמו הקסום של איתי פינקי, זוהר אליה, באתר על השרון (מקומון רמת השרון), 17 בספטמבר 2017
4. ↑  *Itai Pinki the stand-up magician - BTV coolT Bulgaria*, נבדק ב-2022-01-27
5. ↑  Истинска магия, Списание Осем (בבולגרית)
6. ↑  איתי פינקי במופע סטנד-אפ מג'יק, באתר סטנד אפ פקטורי, ‏2020-06-21
7. ↑  חוות דעת על Sorcerers Night - תל-אביב, ישראל, באתר Tripadvisor
8. ↑  Debra Kamin, And now for the next trick, making Hebrew disappear, www.timesofisrael.com (ב־American English)
9. ↑  קוטלר, עמית (2014-10-26). "תישארו, יש קוסם: האטרקציה שמכשפת את התיירים בתל-אביב". *Ynet*. נבדק ב-2022-01-27.
10. ↑  Sorcerers Night – Magic and comedy show for grown ups (ב־American English)
11. ↑  *איתי פינקי - "לחיות טוב" קארין מגריזו וקובי מחט*, נבדק ב-2022-01-27
12. ↑  *איתי פינקי - קסמים בפסח בתכנית "לחיות טוב"*, נבדק ב-2022-01-27
13. ↑  *Axe - המספר שישיג לך דייט*, נבדק ב-2022-01-27
14. ↑  *סרטון 1 - MEIZU קורא מחשבות*, נבדק ב-2022-01-27
15. ↑  *החידה הטכנולוגית של התעשייה האווירית*, נבדק ב-2023-01-18
**איתי לב** (נולד ב-28 באוקטובר 1970) הוא יוצר קולנוע עצמאי ישראלי, מפיק, תסריטאי ובמאי.

ביוגרפיה
--------

לב נולד וגדל בכפר סבא, בנעוריו למד בתיכון כצנלסון בעיר. בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (1997). ב-1996 יצר את סרטו הקצר הראשון, "חרדונים", שזכה בפרס הרשות השנייה ליוצרים צעירים. בשנים 1998–2003 ביים כתבות והיה עוזר במאי בערוץ 2, בתוכניות כגון החרצופים, שוקו טלעד וקפה טלעד. ב-2003 ביים גם קליפים בערוץ 24.

סרטו הראשון היה "חמש דקות בהליכה", סרט פשע קומי בכיכובם של אלון אבוטבול, שרון אלכסנדר ונועה תישבי; הסרט זכה ב-2002 בפרס ירושלים לבמאים ישראלים חדשים[דרוש מקור]. ב-2006 ביים את סרט הילדים "גיבורים קטנים", בכיכובם של אביגיל אריאלי וציון ברוך, שהופץ בבתי הקולנוע בישראל ובצרפת; הסרט זכה במספר פרסים בינלאומיים, בהם פרס לסרט הטוב ביותר בפסטיבל זלין לסרטי ילדים בצ'כיה. ב-2011 יצא סרטו השלישי, "מלח ים", שהוא ראשון בסדרה של חמישה סרטים; בסרט מככבים ליאת גליק, יעל רייך, יפתח קליין וליאור מילר.

ב-2009 יצא סרטו הדוקומנטרי "בעולם אחר אין מילים", בשיתוף עם יעל רייך; הסרט עוסק בהתמודדות של אחיה של יעל, אילון, עם פגיעת ראש קשה. שנה מאוחר יותר צילם את סרטו התיעודי השני, "בלפסט בלוז", העוסק בהשוואה בין הסכסוכים הפוליטיים בישראל ובצפון אירלנד.

ב-2022 שודר בכאן 11 סרטם התיעודי של לב ופרופ' גדעון גרייף בשם "בכינו בלי דמעות" (כשם ספרו של גרייף). הסרט כולל צילומים ממסע שערך גרייף למחנה ההשמדה אושוויץ עם ניצולי הזונדרקומנדו בשנת 1993. הניצולים מספרים את סיפורם ועדויותיהם במקומות שבהם התרחשו האירועים.

קישורים חיצוניים
----------------

* איתי לב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* איתי לב, באתר AllMovie (באנגלית)
* איתי לב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קורות חיים של איתי לב, באתר "טרנספקס הפקות"
* ביוגרפיה של איתי לב ופרטים על סרטו "בלפסט בלוז" (אורכב 30.08.2012 בארכיון Wayback Machine), באתר "גם סרטים" (באנגלית)
* נמרוד דביר, מהלב, 10 באוגוסט 2006 - ריאיון עם איתי לב לרגל צאת סרטו "גיבורים קטנים"
* הסרט המלא "חמש דקות בהליכה", בוואלה VOD

הערות שוליים
------------

1. ↑  סרוטים: על "מלח ים", באתר nrg
2. ↑  בכינו בלי דמעות, אתר יוטיוב]

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb17838877v (data)
* ISNI: 0000 0000 4716 8725
* LCCN: no2007057973
* VIAF: 63787063
* WorldCat: lccn-no2007057973

 |
**מייס קורונל** (באנגלית: **Mace Coronel**; נולד ב-10 במרץ 2004) הוא שחקן אמריקאי ממוצא יהודי. הוא מוכר מתפקידו בתור דיקי הארפר בסדרה "ניקי, ריקי, דיקי ודון" (2014–2018) ובשל הופעתו בתור ג'יי קלסו בסיטקום "מופע שנות ה-90" (2023-הווה).

ביוגרפיה
--------

קורונל נולד בניו יורק, והתגורר במהלך ילדותו בין היתר בקונטיקט, קליפורניה ונבדה. הוא בנם של מארק קורונל ושל גרייס מורלי, מורה למשחק ושחקנית לשעבר. יש לו שני אחים-למחצה גדולים ממנו מנישואיה הראשונים של אימו למנחה הטלוויזיה מונטל ויליאמס (אנ'). אביו ממוצא יהודי-הולנדי ואילו אימו ממוצא קנדי-צרפתי. יש לו אזרחות כפולה; אמריקאית והולנדית.

קריירה
------

קורונל הוא משחק באופן מקצועי מאז שנת 2012 והופיע במספר סרטים קצרים ובכמה הפקות טלוויזיה. פריצת הדרך הראשונה שלו הייתה בגיל שבע כשהופיע בסדרת הטלוויזיה "חשיפה לדרום" ואופרת הסבון של CBS, "היפים והאמיצים".

בשנים 2014–2018 קורונל כיכב בקומדיית המצבים האמריקאית "ניקי, ריקי, דיקי ודון" של ניקלודיאון הוא גילם את התפקיד של "דיקי הארפר", שמקפיד מאוד על המראה החיצוני שלו ודואג למה שאנשים אחרים חושבים עליו. באוגוסט 2017, קורונל עזב את הסדרה במהלך ההפקה של העונה הרביעית, מה שהביא לכך שהפרקים האחרונים של הסדרה צולמו בלעדיו.

בשנת 2020 שיחק בסדרת המותחן "*Wireless*" של שירות הסטרימינג קוויבי. 

בשנת 2021 שיחק בתפקיד ראשי במיני סדרה, "קולין בשחור ולבן" ששודרה בנטפליקס. באפריל אותה שנה פורסם שקורונל ישחק בסדרת הטלוויזיה העתידית "Sonny Boy".

בשנת 2023 החל לשחק בסדרה הקומית "מופע שנות ה-90" בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס"; את דמותו של ג'יי קלסו, בנם של מייקל קלסו וג'קי ברקהארט.

פילמוגרפיה
----------

### טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | *Up in Arms* | ילד קטן | סדרת רשת; פרק: "Hungry Games" |
| 2013 | חשיפה לדרום | צ'ארלי | פרק: "Lovesick Blues" |
| *The Ghost Speaks* | פיליפ גאנס | פרק: "The Ghost of Murder Hill/The Sailor's Secret" |
| 2013–2014 | היפים והאמיצים | אר.ג'יי פורסטר | 9 פרקים |
| 2014 | *Santa Hunters* (אנ') | ריצ'רד | סרט טלוויזיה של ניקלודיאון |
| 2014–2018 | ניקי, ריקי, דיקי ודון | דיקי הארפר | תפקיד ראשי (4 עונות); 79 פרקים |
| 2019 | *Zoe Valentine* | מיילו וארגאס | 7 פרקים |
| 2020 | *Wireless* | ליונל בראדוק | 5 פרקים |
| 2021 | קולין בשחור ולבן | ג'ייק | מיני סדרה |
| 2023 - הווה | מופע שנות ה-90 | ג'יי קלסו | תפקיד ראשי; 10 פרקים |

קישורים חיצוניים
----------------

* מייס קורונל, ברשת החברתית טוויטר
* מייס קורונל, ברשת החברתית אינסטגרם
* מייס קורונל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Denise Petski, Deadline, Deadline, ‏4 בנובמבר 2019
2. ↑  Tim Nudd, Ad of the Day: Tesla Thinks This Fan-Made Ad Is Out of This World, and You Will Too, Adweek, ‏2 בפברואר 2014
3. ↑  Nellie Andreeva, Deadline, Deadline, ‏4 בספטמבר 2017
4. ↑  Kristen Lopez, IndieWire, IndieWire, ‏6 בספטמבר 2021
5. ↑  Kori Williams, What Happened to Dicky in 'Nicky, Ricky, Dicky & Dawn'? Is He Acting?, Distractify, ‏5 במרץ 2021
**רודולף לובינסקי** (בגרמנית: **Rudolf Lubinski**;‏ 31 באוקטובר 1873, זאגרב, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 27 במרץ 1935, זאגרב, ממלכת יוגוסלביה) היה אדריכל קרואטי ממוצא יהודי, מבולטי האדריכלים מזרם האר נובו באזור קרואטיה.

קורות חיים
----------

רודולף לובינסקי נולד בזאגרב. בהמשך, יצא ללימודי אדריכלות באוניברסיטה הטכנית בקרלסרוהה. לאחר לימודיו התמחה במשרדו של האדריכל יוזף דורם(גר') בקרלסרוהה, ותחת ניהולו של דורם השתתף בפרויקטים בפרייבורג, קלן, ואופנבורג. כן נטל חלק בפרויקט תכנון בניין הספרייה של אוניברסיטת היידלברג.

ב-1907 שב לזאגרב, פתח משרד תכנון עצמאי ועסק בתכנון עירוני מטעם הרשות המקומית ובכלל זה תכנון מספר שכונות מגורים. בהמשך, תכנן מספר מבני ציבור ובכללם הספרייה הלאומית וספריית האוניברסיטה בעיר. בין 1926 ל-1930 עסק בתכנון והקמת בית הכנסת הספרדי "קהל הגדול" (לאדינו: Kal Grande) בסרייבו. בית הכנסת נבנה בסגנון נאו-מורי, הכיל 1,000 מקומות ישיבה ובתוכו שולבו גם ארכיון, ספרייה ומוזיאון. לובינסקי העסיק במשרדו אדריכלים אשר לימים פתחו משרדים עצמאיים ונמנו עם בולטי האדריכלים באזור קרואטיה.

רודולף לובינסקי נפטר בזאגרב ב-1935 ונקבר בבית העלמין מירוגוי שבעיר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רודולף לובינסקי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009755089805171
* GND: 13288996X
* ISNI: 0000 0000 1980 3816
* ULAN: 500321707
* VIAF: 67640038
* WorldCat: viaf-67640038

 |
**אין אף אחד** הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי ים רפאלי. השיר יצא לאור ב-1 במרץ 2021, בהוצאת חברת התקליטים "ארומה מיוזיק". השיר נכתב והופק על ידי רפאלי, עידו נצר ועמית מרדכי.

רקע
---

השיר מדבר על ההתנהלות הגברית לאחר פרידה. בראיון לאתר "פרוגי" רפאלי אמר על משמעות השיר כי "קשה לנו הגברים להבין שכשקשר נגמר – יכול להיות טוב לבת הזוג לשעבר. אבל כן, יכול להיות להן טוב וכדאי שנבין".

ביקורות
-------

מאיה שמש מאתר "פרוגי", ביקרה את השיר באופן חיובי וציינה כי "המילים בשילוב עם גוון הקול הייחודי של רפאלי יוצרות אפקט שגורם לנו לרצות לשמוע את השיר שוב ושוב". היא גם ציינה לטובה את הווידאו קליפ המלווה את השיר. מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי, העניק לשיר 3.5 כוכבי זהב מתוך 5. "זהו שיר של פחות תוכן ויותר אווירה טובה, שנוצרת בהפקה עדכנית תוססת ומנסה להתחבר למשמעות של הטקסט, אבל מפספסת אותו".

קישורים חיצוניים
----------------

* לדף השיר באתר הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. 1 2  ים רפאלי אין אף אחד, האתר של חרסונסקי
2. 1 2  ים של כישרון: ים רפאלי הוציא סינגל חדש, אתר פרוגי, 1 במרץ 2021

| ים רפאלי |
| --- |
| דיסקוגרפיה |
| סינגלים | "שהכאב ימצא לו חברים" • "מילים שהייתי אומר רק לך" • "הכל מהתחלה" • "אין אף אחד" |
| השתתפות בסינגלים | "ורוד שחור" • "ימים טובים" |
דאגלס קוריגן
**דאגלס קוריגן** (באנגלית: **Douglas "Wrong Way" Corrigan**;‏ 22 בינואר 1907 - 9 בדצמבר 1995) היה טייס אמריקאי. 

בשנת 1938 הוא טס משדה התעופה לויד בנט בברוקלין שבניו יורק לאירלנד, למרות שהיה אמור לטוס בכלל לקליפורניה. הוא טען שעשה זאת בטעות, עקב שגיאות ניווט שנגרמו בגלל העננות הכבדה שהסתירה כל ציון על האדמה כמו גם תנאי האור הגרועים והחלשים שבעטיים לא קרא נכון את המצפן שברשותו. קוריגן היה מכונאי מטוסים מוכשר (הוא היה אחד מאלו שבנו את מטוסו של צ'ארלס לינדברג *The Spirit of St. Louis*) וערך מספר שינויים במטוסו שלו כדי להתאים אותו לטיסה טרנס-אטלנטית. בין 1935 ל-1937 הוא פנה מספר פעמים כדי לקבל אישור לבצע טיסה טרנס-אטלנטית ללא עצירה מניו יורק לאירלנד, וסביר להניח ש"שגיאת הניווט" שלו הייתה מחאה כנגד הבירוקרטיה הממשלתית. אולם הוא מעולם לא הודה שטס לאירלנד בכוונה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דאגלס קוריגן** בוויקישיתוף
* דאגלס קוריגן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb146744128 (data)
* ISNI: 0000 0000 3932 824X
* LCCN: no89013754
* SNAC: w60g435n
* VIAF: 69192397
* WorldCat: lccn-no89013754

 |
**ואדי סודר**
(למפת סיני מוגדלת)אל ערישאל עריש
אסמאעיליהאסמאעיליה
שארם א-שייח'שארם א-שייח'
סואץסואץ
ג'בל קתרינהג'בל קתרינה
טאבהטאבה
נואיבהנואיבה
אבו רודסאבו רודס
נח'לנח'ל
א-טורא-טור
פורט סעידפורט סעיד
**ישראל**
**ירדן**
**ערב  
הסעודית**
**הים התיכון**
**הים האדום**ואדי סודר**ואדי סודר**(למפת סיני רגילה)אל ערישאל עריש
אסמאעיליהאסמאעיליה
שארם א-שייח'שארם א-שייח'
סואץסואץ
ג'בל קתרינהג'בל קתרינה
טאבהטאבה
נואיבהנואיבה
אבו רודסאבו רודס
נח'לנח'ל
א-טורא-טור
פורט סעידפורט סעיד
**ישראל**
**ירדן**
**ערב  
הסעודית**
**הים התיכון**
**הים האדום**ואדי סודר**ואדי סודר**
עין סודר בוואדי סודר
אחת מבריכות מוית אל גולת בוואדי סודר
**ואדי סודר** (בערבית: **وادي سدر**), הוא נחל במערב חצי האי סיני המנקז את האזור שממזרח לחלקו הצפוני של מפרץ סואץ. אגן הניקוז של הנחל כולל את ג'בל א-רחה וג'בל א-זרפה מצפון וג'בל בודיע ממזרח. אפיק הנחל הוא בכיוון כללי של צפון מזרח - דרום מערב. בחלקו העילי הוא מתפתל ובעל אופי קניוני ובהגיעו בסמוך למפרץ סואץ הוא מישורי ורחב. שפכו נמצא בסמוך לעיירה ראס סודר. 

לאורך הנחל עובר הכביש המוביל מצומת פרקר - הנמצאת בצידו המזרחי של מעבר המיתלה - לראס סודר. 

באפיק הנחל נובעים מספר מעיינות (סדר הרשימה מצפון מזרח לדרום מערב):

* עין תיסר אל מילח
* עין סודר - מקור השם משם הנחל, כנראה מהשם הערבי לעץ השיזף. מי המעיין טובים לשתייה ובמקום יש מטע תמרים גדול.
* עין אבו רג'ום - על שם גל פלמר - גל האבנים שהוקם מעל מצוק הנחל לזכר החוקר הבריטי אדוארד הנרי פלמר שנרצח במקום יחד עם משלחתו ב-1882. במקום נמצאות שורת בריכות הנקראות מוית אל גולת.
* עין א-דיסה
* עינות א-רתמה
* עין א-רוית
* באר הניך
* באר אום ג'ירף - מצפון לג'בל סין בשר.
* עין אבו ג'ראד - נמצא במוצא הוואדי מהאזור ההררי. אולי על שם הארבה, ארבה - ג'ראד בערבית.

כ-20 ק"מ מדרום למעבר המיתלה, על גדת אפיק הנחל נמצאת מצודת קלעת אל ג'ונדי (בערבית: מצודת החייל) שנבנתה על ידי צלאח א-דין ב-1180 בקירוב. המצודה הייתה חלק ממערך הביצורים שבנה הכוח המוסלמי במלחמתו בצלבנים.

בחלקו המערבי של הנחל, מעל גדתו הדרומית, נמצא ג'בל סין בשר הבולט מעל סביבתו ומתנשא לגובה של 618 מטר מעל פני הים. החוקר מנשה הראל הציע לזהותו כהר סיני. הראל אף סבר כי נתיב המסע בסיני של יציאת מצרים עבר בוואדי סודר.

באזור העיירה ראס סודר, הנמצאת בשפכו של הנחל, נתגלו בעבר בארות נפט, דבר אשר הביא לפיתוח האזור.

לקריאה נוספת
------------

מנשה הראל, קלעת אל ג'ונדי, ב"נופים ואתרים" עמ' 293-297, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1973

קישורים חיצוניים
----------------

* צבי אילן, ואדי סודר וגולות שיזף, דבר, 28 בנובמבר 1975

הערות שוליים
------------

1. ↑  זאב וילנאי, **סיני עבר והווה**, הוצאת אחיעבר, 1969
2. ↑  תמונת ההר, אתר מדרשת שדה בוקר
**פיקטרטיים** (שם מדעי: *Picathartes*; פירוש השם המדעי: "pica" - עורבני, "cathartes" - נשר) הם משפחת עופות בעלת סוג יחיד ו-2 מינים החיים רק ביערות הגשם של מערב אפריקה.

מינים אלה מכונים עורבים אך לא שייכים למשפחת העורביים (Corvidae), אם כי הם מקורבים אליה. הם קרובים גם למשפחות בבריים (Timaliidae), חטפיתיים (Muscicapidae), זרזיריים (Sturnidae) ולמין היחידי במשפחתו בבלר רליתי (Eupetes macrocerus). ע"פ בדיקות החלמונים הם השתייכו למשפחה שונה מעט מהם.

לשני המינים ישנו ראש חשוף מנוצות ובעל עור צהוב על הפנים עם מקור ארוך ושחור, צוואר לבן או אפור ועליו כתמים אדמדמים או כחולים. הגוף לבן והכנפיים והזנב שחורים.

המינים חיים ביערות גשם וכן מסתובבים באזורי סלעים ומחפשים פירות וחסרי חוליות למאכל. את קינם המיוחד הם מכינים מבוץ שמהודק לקיר מערה מגוננת.
מינים אלה מצויים בסכנה בטבע עקב כריתת היערות בהם הם חיים.

מינים
-----

* עורב קירח-ראש (Picathartes gymnocephalus)
* עורב אפור-צוואר (Picathartes oreas)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיקטרטיים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* פיקטרטיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* פיקטרטיים באתר 10000birds
**רודולף סאנטו**, ישנה גם גם שימוש בשם רז'ה סאנטו, (במקור **שפיץ**, בהונגרית: **Szántó Rudolf**, בודפשט, 12 בינואר 1899 – ברית המועצות, 1943) היה סופר, עיתונאי, מתרגם יהודי-הונגרי. בעלה הראשון של הסופרת לילי ברודי.

ביוגרפיה
--------

סאנטו נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף שפיץ, סוכן (1862–1936) ושל נטי פני (1865–1931). בשל השתתפותו בתנועת נוער הפועלים של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, הוא נשלח למחנה המעצר זאלאגרסג בסוף שנת 1919 לאחר נפילת הרפובליקה. לאחר שחרורו למד כמה סמסטרים בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (אוניברסיטת אטווש לוראנד) ואחר כך היגר לברלין. הוא חי מעבודה מזדמנת, מכר בבתי קפה את רישומיו של שותפו לחדר, הצייר אאורל ברנאט. החל משנת 1923 עבד בפראג כעיתונאי למדיניות חוץ והיה איש אמונו של נשיא הרפובליקה הצ'כוסלובקית אדווארד בנש. לאחר שובו להונגריה, מ-1926 עד סתיו 1939, היה בעל טור מדיניות החוץ של היומון פשטי נפלו, אחרי זה כפובליציסט שלו וגם סגן העורך. כמקדם פעיל של התקרבות הונגריה ליוגוסלביה, הוא נלקח בשנת 1941 (לאחר ההתקפה הגרמנית-הונגרית על יוגוסלביה) למחנה העונשין בסנטאנדרה, אחרי זה למישקולץ ואחר כך - עם חברו ג'רג' באלינט - לטוקאי. בשנת 1942 נשלח במסגרת שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) לחזית המזרחית עם פלוגת העונשין, שם נהרג (או נרצח). הוא היה אחד הנציגים הבולטים של העיתונות ההונגרית המתקדמת בין שתי המלחמות. הוא גם פרסם את מאמריו והרצאותיו בכתבי עת; באלינט תרגם להונגרית את יצירותיהם של פרנץ ורפל ואנדרה מורואה.

חייו הפרטיים
------------

אשתו הראשונה הייתה שטפניה שימון, איתה התחתן ב-30 בספטמבר 1923 בבודפשט. הם התגרשו בשנת 1933. הוא התחתן לאחר מכן עם הסופרת לילי ברודי, עמה התגורר בין השנים 1933–1937.

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון ביוגרפי הונגרי
* אנדראש מיהאי רונאי: מאמר לחג המולד (24 בדצמבר 1979 מאמר ביומון נפסבאדשאג)
* אנדראש מיהאי רונאי: רק הנס (24 במאי 1917) מאמר בכתב עת. מקוון
* דיולה אייש: הונגרים (בודפשט, 1938)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Szántó Adolf halotti bejegyzése a XIV. kerületi polgári halotti akv. 768/1936. folyószáma alatt".
2. ↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség házassági akv. 81/1888. folyószáma alatt".
3. ↑  "Szántó Rudolf és Simon Stefánia házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 1609/1923. folyószáma alatt".
4. ↑  "Szántó Rudolf és Bródy Lili házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi házassági akv. 178/1933. folyószáma alatt".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 8020 9680
* VIAF: 306153892
* WorldCat: viaf-306153892

 |
**אין כמו בבית** (באנגלית: **No Place Like Home**) היא קומדיית מצבים של ה-BBC שכתב ג'ון ווטקינס. בתפקידים הראשיים כיכבו ויליאם גונט ופטרישה גרווד בדמות ארתור ובריל קרבטרי, זוג נשוי המצפים לחיות בשלווה אחרי שארבעת ילדיהם הבוגרים עזבו את הבית. לצערם זה לא קורה.

הסדרה שודרה במשך חמש עונות בשנים 1983 עד 1987, והשתתף בה מרטין קלונס באחד מתפקידיו הראשונים.

תקציר עלילה
-----------

ארתור ובריל קרבטרי גידלו ארבעה ילדים וציפו ליום שהם יעזבו את הבית, והוא יחזור להיות שלהם בלבד. הם תכננו ירח דבש שני כשהצאצא האחרון יעזוב סוף סוף את הבית. אבל כל תקוותיהם נופצו כאשר זה אחר זה חזרו הגוזלים כולם אל הקן כשהם מפוכחים מאשליות לגבי העולם שבחוץ. עבור הילדים פשוט אין מקום כמו הבית.

הבת הבכורה היא לוריין (בוורלי אדמס) שהתחתנה עם שוטר תנועה בשם ריימוד קוד (דניאל היל), אבל בעונה האחרונה היא משליכה אותו. את מקומו בליבה של לוריין תופס רוג'ר דאף (רוג'ר מרטין) שהוא בעל אופי דומה לזה של ריימונד. ילדי קרבטרי האחרים הם נייג'ל, סטודנט לרפואה, פול וטרייסי, שאיתם מופיעים גם החברים והחברות שלהם. לחיים התוססים של המשפחה מוסיפים השכנים החטטנים משפחת בוטינגס, ובעיקר ורה הצווחנית, אוהבת החיות.

לעיתים קרובות ארתור וטרוור, בעלה של ורה, מוצאים מקלט בחממה, בעיקר כשהמצב נעשה בלתי נסבל, ושם הם מחפשים נחמה בכוסית שרי תוצרת בית.

צוות השחקנים
------------

| דמות | שחקן | עונות |
| --- | --- | --- |
| ארתור קרבטרי | ויליאם גונט | 1 - 5 |
| בריל קרבטרי | פטרישה גרווד | 1 - 5 |
| נייג'ל קרבטרי | מרטין קלונס | 1 - 3 |
| נייג'ל קרבטרי | אנדרו צ'ארלסון | 4 - 5 |
| פול קרבטרי | סטיבן ווטסון | 1 - 3 |
| טרייסי קרבטרי | די סדלר | 1 - 5 |
| לוריין קוד | בוורלי אדמס | 1 - 5 |
| ריימונד קוד | דניאל היל | 1 - 4 |
| ורה בוטינג | מרשה וורן | 1 - 3 |
| ורה בוטינג | אן פנפולד | 5 |
| טרוור בוטינג | מייקל שארוול-מרטין | 1 - 5 |
| רוג'ר דאף | רוג'ר מרטין | 5 |
|

הפצה ב-DVD
----------

שתי העונות הראשונות של "אין כמו בבית" יצאו ב-DVD בשנת 2006. שאר העונות לא יצאו ב-DVD

לקריאה נוספת
------------

* The Penguin TV Companion by Jeff Evans מסת"ב 0-14-051467-8

קישורים חיצוניים
----------------

* "אין כמו בבית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "אין כמו בבית" באתר ה-BBC
**דאגלס דורסט** (באנגלית: **Douglas Durst**; נולד ב-19 בדצמבר 1944) הוא מפתח נדל"ן יהודי-אמריקאי, ראש "ארגון דורסט" שהוקם על ידי סבו.

ביוגרפיה
--------

דגלאס דורסט, השני מבין ארבעה ילדים, נולד ב-19 בדצמבר 1944 וגדל בסקרסדייל, מדינת ניו יורק, למשפחה יהודית. הוא בנם של משקיע הנדל"ן סימור דורסט ואשתו ברניס הרשטיין. אחיו הם רוברט דורסט, טומי וונדי. סבו של אביו של דורסט, ג'וזף דורסט, שהיה חייט כשהיגר מהאימפריה האוסטרו-הונגרית בשנת 1902, הפך בסופו של דבר למנהל ומפתח יזמות נדל"ן, שהקים את ארגון דורסט בשנת 1927. סימור הפך לראש העסק המשפחתי בשנת 1974 עם מות אביו.

כשדגלאס היה בן שש, אמו נפטרה כתוצאה מנפילה בבית משפחה בסקארסדייל. אביו סיימור הועמד בראש הארגון המשפחתי בשנת 1974.

דאגלס סיים בית ספר פרטי בשנת 1962 ואוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1966. הוא חזר לניו יורק ולמד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי במשך שנתיים תוך התמחות בתכנון ערים. לאחר סיום הלימודים הוא הצטרף לעסק משפחתי.

בשנת 1992 לאחר פרישת אביו מניהול העסק, הוא הועמד בראש העסק המשפחתי על חשבון אחיו הבכור רוברט.

במהלך השנים דאגלס דורסט ניהל מספר פרויקטי פיתוח גדולים בעיר ניו יורק: בניין קונדה נאסט (1999), בניין הלנה (2005), בניין פיק (2007) ומגדל בנק אוף אמריקה (2008).[דרושים מקורות]

דאגלס דורסט ידוע כתומך בשילוב פיתוח בר קיימה בפרויקטים שבאחריות החברה שהוא מנהל. בניין חדש לאוניברסיטת ניו יורק שנבנה על ידי החברה קיבל התקן האמריקאי לבנייה ירוקה LEED.[דרוש מקור]

בשנת 2010 החברה בניהול דאגלס דורסט הייתה מעורבת בפיתוח תשתיות של אתר מגדל החירות.[דרוש מקור]

דאגלס דורסט מנהל מספק קרנות צדקה.[דרוש מקור]

הוא התחתן בשנת 1967 ולזוג נולדו שלושה ילדים ששתיים מהם משולבים בניהול "ארגון דורסט".

ביוני 2021 הוא היה עד במשפט של אחיו רוברט. בין היתר הוא ציין שידוע לו שאשתו של אחיו הייתה מעוניינת להתגרש והוא לא דיבר עם אחיו מאז שנת 1999.

קישורים חיצוניים
----------------

* ביוגרפיה
* מידע מאתר פורבס

הערות שוליים
------------

1. ↑  Chilewich, Aron. "Robert Durst's Jewish background". *Jewish Journal*. Tribe Media Corp. נבדק ב-7 בספטמבר 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  Rubinstein, Dana (10 בינואר 2011). "New York Real Estate: Douglas Durst Takes Helm to Change City Landscape". *Wall Street Journal*. new York City: Dow Jones & Company. נבדק ב-18 בדצמבר 2016. `{{cite news}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009899342705171

 |
**ואדים יורייביץ' קרסיוב** (באוקראינית: **Вадим Юрійович Карасьов**; נולד ב-18 במאי 1956 בקורוסטישיב) הוא פוליטולוג ופוליטיקאי אוקראיני, מנהל המיזם הפרטי "המכון לאסטרטגיות גלובליות". אחד ממנהיגי מפלגת המרכז המאוחד (אנ').

ביוגרפיה
--------

ואדים קרסיוב הוא בוגר האוניברסיטה הלאומית חרקוב עם תואר בכלכלה פוליטית, ולאחר מכן לימודים לתואר שני.

בשנים 1986–1996 לימד כלכלה פוליטית ומדעי המדינה באוניברסיטה. אז הוא היה סגן המנהל הראשון של סניף חרקוב של המכון הלאומי למחקרים אסטרטגיים (2002-1996).

מאז 1992 קרסיוב עוסק בייעוץ פוליטי. כאסטרטג פוליטי השתתף במערכות הבחירות בשנים 1994–2010. בבחירות לנשיאות 1999, הוא היה ראש הקבוצה האידאולוגית והאנליטית של מטה הבחירות של ליאוניד קוצ'מה.

מאז 2014, קרסיוב משתתף קבוע בתוכניות אירוח פוליטיות בטלוויזיה בערוצי הטלוויזיה הפדרליים האוקראיניים והרוסיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ואדים קרסיוב** בוויקישיתוף
* ואדים קרסיוב, ברשת החברתית פייסבוק
* ואדים קרסיוב, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  ИНСТИТУТ ГЛОБАЛЬНЫХ СТРАТЕГИЙ, igls.com.ua
**מייסון צ'מברלין** (באנגלית: **Mason Chamberlin**‏; 1727 – 1787) היה צייר פורטרטים אנגלי, שהיה אחד החברים המייסדים של האקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1768. הוא היה תלמידו של פרנסיס היימן. הוא זכור בעיקר בזכות דיוקנו של בנג'מין פרנקלין.

קורות חייו
----------

צ'מברלין היה תלמידו של פרנסיס היימן. בשנת 1768 הוא היה אחד החברים המייסדים של האקדמיה המלכותית. הוא הציג 50 עבודות באקדמיה בין 1769 ל־1786. כולם היו דיוקנאות. השמות של רובם אינם ידועים בקטלוגים, אך בשנת 1771 הציג ציור באורך מלא של הנסיך אדוארד והנסיכה אוגוסטה, ובשנת 1774 אחד של קתרין מקולאי. הוא גם הציג 22 יצירות בחברת האמנים ושתים בחברה האמנים החופשית.

דיוקן פרנקלין
-------------

צ'מברלין ידוע בזכות דיוקנו של בנג'מין פרנקלין, שהוזמן על ידי בעל אדמות וירג'יני עשיר וחבר של פרנקלין בלונדון, הקולונל פיליפ לודוול השלישי. צ'מברלין צייר אותו בשנת 1762. הציור מראה את פרנקלין יושב בחדר העבודה שלו וברק מכה מחוץ לחלון ופוגע בכליא ברק שעל ביתו. פרנקלין מסתכל שמאלה על סט פעמוני הברק (מכשיר שהמציא), שהיה מצלצל כאשר הברק היה פוגע במוט שעל הגג. פרנקלין יכול היה להשתמש בחשמל על מנת לבצע את הניסויים שלו.

מייסון צ'מברלין, בנג'מין פרנקליןמאוחר יותר בשנת 1762 (או בתחילת 1763) נוצר הדפס (אולי כחלק מההסכם בין צ'מברלין ללודוול), על ידי החרט יליד אירלנד אדוארד פישר (1730–1785). בנו של פרנקלין ויליאם ביקש למכור 100 עותקים של ההדפס באמריקה, מתוכם 18 פרנקלין הפיץ בעצמו, בעיקר לחברים בניו אינגלנד. זה היה ההדפס המועדף על פרנקלין באותה תקופה, בין השאר בגלל היותו מדויק.

הציור המקורי נמצא בבעלות מוזיאון פילדלפיה לאמנות. גם בנו של פרנקלין, ויליאם, הזמין העתק של הציור זה, כדי שפרנקלין ייתן לו אותו במתנה לתלייה בחדר האוכל של ביתו החדש – ההנחה היא שהעותק נשלח לאמריקה, אך נעלם.

מותו
----

צ'מברלין נפטר בבנייני בארטלט, הולבורן, ב־20 בינואר 1787.

משפחתו
------

בנו, שנקרא גם מייסון, היה צייר פורה שהציג 68 נופים בלונדון בין השנים 1780–1827, מתוכם 58 הוצגו באקדמיה המלכותית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מייסון צ'מברלין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Mason Chamberlin (1722-1787), Portrait painter"
2. ↑  Radford, Ernest (1885–1900). "Chamberlin, Mason". Dictionary of National Biography. London: Smith, Elder & Co.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007527020205171
* BNE: XX5449226
* GND: 132648342
* ISNI: 0000 0000 7877 5923
* LCCN: nr97041919
* RKD: 250290
* SNAC: w6kv0801
* ULAN: 500008275
* VIAF: 50393927
* WorldCat: lccn-nr97041919

 |
**בית בולאך** (בגרמנית: Haus Bulach) הוא מבנה היסטורי הממוקם במושבת הטמפלרים וילהלמה (היום בני עטרות).

היסטוריה
--------

המבנה הוא ממבניה הראשונים של המושבה וילהלמה. הוא הוקם בשנות ה-20 של המאה ה-20 לאחר מלחמת העולם הראשונה על ידי בני משפחת בולאך, ממקימי וילהלמה. המבנה הוקם במרכז המושבה, סמוך לכנסייה (Gemeindehaus) ולמבנה הדואר והמחלבה. עם הקמתו היה המבנה מוקף גדר אבן, אשר נהרסה לאחר 1948. לאחר קום המדינה המבנה היה בשימוש כבית המועצה האזורית חבל מודיעין ותפקד בשימוש זה עד שנת 1994. אחר כך ננטש והוזנח. בשנת 2008 יזם מושב בני עטרות שיפוץ במבנה. השיפוץ הושלם במרץ 2009, וכיום המבנה משמש כבית משרדים של חברת גולדרט קונסלטינג. המבנה אינו מוכרז כבניין לשימור.

ארכיטקטורה
----------

קירות המבנה עשויות לבני כורכר אשר נחצבו במחצבה בצפון המושבה סמוך לבית הקברות הטמפלרי כשביניהן טיט. המבנה בעל שלוש קומות, כשקומת המרתף נמצאת במחציתה מעל פני הקרקע. בחזית המבנה מרפסת תלויה המוחזקת על ידי שתי קורות ברזל עם פרזול אומנותי (וזאת בניגוד למבנה בית הספר בו המרפסת מוחזקת על ידי קורות אבן בעלות עיטורי צלב). חלונות המבנה בעלי קשתות טמפלריות אופייניות ובעלי מסגרת שטוחה. החלונות בעלי "מנטשלאך", מחזיקי תריסים בדמות אנושית, אשר הוסרו במהלך שיפוץ המבנה. מרתף המבנה הוא בעל שלושה חללים, כשהחלל המרכזי וחלקו של החלל הדרום-מערבי הם בעלי תקרה עם משטח גלי. שאר החלל בעל תקרת עץ אופיינית. חדרי המבנה עוטרו ציורי קיר אופייניים. חדר האוכל היה מעוטר במלואו (ציור דמוי "שטיח") אולם עיטורים אלו נמחקו עם שיפוץ המבנה. במהלך השיפוץ שוחזרו ציורי הקיר בחלל הכניסה לבית.

גלריה
-----

* בית בולאך לפני שיפוצו, 2008בית בולאך לפני שיפוצו, 2008
* שחזור צבעי הקיר במבנה (במרובע ניתן לראות את צבעי הקיר המקוריים)שחזור צבעי הקיר במבנה (במרובע ניתן לראות את צבעי הקיר המקוריים)

קישורים חיצוניים
----------------

* הצעה לשימור המבנה (הצעה זו לא בוצעה בסופו של דבר)
* ynet, הכל נשאר במשפחה: מבתי הטמפלרים לארץ המגף, באתר ynet, 16 במאי 2011
באינטרנט, המחשב הביתי מהווה "לקוח" שמקבל את המידע שהגיע מהשרת, ומציג אותו למשתמש באמצעות תוכנה ייעודית, לרוב דפדפן. המושג "תכנות בצד הלקוח" מתאר את הפעולות שמבצעים הדפדפן ושאר חלקי המחשב של הלקוח, כדי להציג על צג הלקוח את הדף שהגיע מהשרת.

לקוח אינטרנט
------------

בראשית ימיה של רשת האינטרנט, עת נוצר צורך להציג באינטרנט מידע גם בצורה גרפית (להבדיל מהעברת טקסט בלבד), פותחה למטרה זו שפת התגיות HTML. התגיות, המהוות הוראות מוסכמות ליצירת מצג גרפי סטטי, נשמרות כקובץ טקסט בעל סיומת .html או .htm אשר מאוחסן על השרת. כאשר המחשב המרוחק מבקש מהשרת גישה אל הקובץ הזה, נשלח אליו תוכנו, ולפיו הדפדפן בונה את הדף ב**צד הלקוח**.

תכנות בצד לקוח
--------------

המגבלה העיקרית של שפת ה-HTML היא שהיא מסוגלת ליצור דפים סטטיים בלבד. כדי לשפר את חוויית המשתמשים, וכדי ליצור שמישות גבוהה, פותחה שיטה שכונתה Dynamic HTML ומטרתה לאפשר דפים דינמיים ואינטראקטיביים, על ידי רשימת הוראות לדפדפן לבצע שינויי עיצוב שונים, למשל, במקרים מוגדרים, כמו בעקבות פעולה של המשתמש.

כדי לבצע פעולות אלו פותחו שפות תכנות המיועדות לפעול בצד הלקוח, כשהבולטות בהן הן JavaScript‏, ActionScript, ושפת Java בצורת ההפעלה המכונה Applet. שפות אלו הן שפות תוכנה לכל דבר, אך בניגוד לרוב שפות התוכנה הרגילות ובניגוד לתכנות בצד שרת, בחלק מהמקרים קוד המקור של שפות אלו נשלח כמו שהוא אל הדפדפן, כשהוא משולב בקוד ה-HTML או כקובץ נפרד. הדפדפן פועל כמפרש ומבצע את ההוראות, או מעביר את הקוד לPlug-in. כך הדף יכול להשתנות מיידית, ללא צורך בשליחת בקשה לשרת וקבלת דף מעודכן.

לרוב, שפות תכנות בצד לקוח משמשות לבדיקה ראשונית של הקלט, וכן לשינוי אופן הצגת הדף (מהצורה הראשונית שהורה קוד ה-HTML) בעת אירוע כלשהו. לדוגמה, ניתן להורות שאלמנט מסוים בדף ישנה את תכונותיו (כגון מיקום, צורה או אפילו תוכן) בעת מעבר העכבר מעליו. כמו כן ניתן באמצעותן לשלוט על חלק מרכיבי המחשב, למשל, להורות להדפיס את הדף הנוכחי בעת אירוע מסוים (כמו לחיצה על קישור).

כשהאינטרנט הפך אינטראקטיבי ושולבו בו טפסים, תכנות בצד לקוח נעשה חיוני: הוא מאפשר לבדוק טפסים לפני שליחתם, להציג ולהסתיר אזורים בדף, ליצור חלונות עריכה אינטרנטיים מסוג WYSIWYG (כמו אלו שמשמשים בפורומים וכדומה), להקפיץ חלונות פופ אפ ועוד.

שימושים נוספים
--------------

קיימים יישומים נוספים הפועלים דרך האינטרנט ומהווים צד לקוח. עם יישומים אלה ניתן למנות תוכנות FTP, מנהלי הורדות, לקוחות שיתוף קבצים כמו אימיול וביטורנט, ו-ווידג'טים המתממשקים לאתרי אינטרנט ועושים שימוש בטכנולוגיות חדשות כמו Silverlight ודומותיה, המאפשרות לפתח יישומים המיועדים לשולחן העבודה ולאינטרנט כאחד.

דוגמה נוספת לצד לקוח - תוכנות המציגות תוכן מהאינטרנט בהתאם לדרישת המשתמש. בין התוכנות האלה ניתן למנות את Google Earth ואת תוכנת הלקוח של Second Life.

ראו גם
------

* צד-שרת
* פרוטוקול תקשורת
* AJAX (תכנות)
* קצה קדמי וקצה אחורי
* דף אינטרנט דינמי
* יישום רשת
**ריצ'רד ג'יימס בראדשו** (באנגלית: **Richard James Bradshaw**;‏ 26 באפריל 1944 - 15 באוגוסט 2007) היה מנצח אופרה בריטי ומנהל כללי של להקת האופרה הקנדית בטורונטו.

חייו
----

בראדשו נולד בראגבי, וורוויקשייר, אנגליה. הוא סיים את לימודי התואר הראשון בהצטיינות באנגלית באוניברסיטה של לונדון בשנת 1965. בין 1975 ל-1977 היה מנהל המקהלה באופרה של פסטיבל גליינדבורן. מ-1977 עד 1989 היה מנצח הבית של האופרה של סן פרנסיסקו.

בשנת 1988 כיהן כמנצח אורח של להקת האופרה הקנדית וב-1989 התמנה למנצח הראשי ולממונה על המוזיקה. בשנת 1994 התמנה למנהל אמנותי וב-1998 למנהל כללי. הוא ניצח על יותר מ-60 אופרות בלהקת האופרה הקנדית.

בשנת 2004 קיבל את תואר מסדר אונטריו על "הבאת תהילה בינלאומית ללהקת האופרה הקנדית, כולל הזמנה ראשונה מאז ומעולם לפסטיבל אדינבורו, שם קצרה שני פרסים יוקרתיים."

בשנת 2006 קיבל בראדשו את פרס אמנויות הבמה של המושל הכללי. באותה שנה גם נחנך מרכז ארבע העונות לאמנויות הבמה, התגשמות חלום בן 30 שנה הן ללהקת האופרה הקנדית והן לבראדשו עצמו. בספטמבר של אותה שנה פתחו בראדשו והלהקה את העונה בשלוש הפקות מלאות של מחזור הטבעת של וגנר, המנצח הראשון מאז וגנר עצמו שחנך בית אופרה במחזור שלם של טבעת הניבלונגים.

ב-15 באוגוסט 2007 מת בראדשו אחרי שהתמוטט, כנראה בהתקף לב, בנמל התעופה הבינלאומי של טורונטו. הוא הותיר אחריו את אשתו דיאנה, בתו ג'ני ובנו ג'יימס. מותו הפתאומי בא כזעזוע לקהילת האופרה בטורונטו ובקנדה.

קישורים חיצוניים
----------------

* ריצ'רד בראדשו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ריצ'רד בראדשו, באתר AllMusic (באנגלית)
* ריצ'רד בראדשו, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ריצ'רד בראדשו, באתר Discogs (באנגלית)

* "Canadian Who's Who 1997 entry". *University of Toronto Press*. נבדק ב-17 באוגוסט 2007. `{{cite web}}`:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
* "Order of Ontario recipients for 2004 announced". נבדק ב-17 באוגוסט 2007. `{{cite web}}`:  (עזרה)
* "Canadian Opera Company biography". אורכב מ-המקור ב-2007-08-08. נבדק ב-17 באוגוסט 2007. `{{cite web}}`:  (עזרה)
* "Richard Bradshaw of Canadian Opera Company dies at 63". *Canadian Broadcasting Corporation*. 16 באוגוסט 2007. נבדק ב-17 באוגוסט 2007. `{{cite news}}`:  (עזרה)


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 12066955
* BnF: cb141585723 (data)
* GND: 1012007448
* ISNI: 0000 0001 1932 6578
* LCCN: no2001087920
* MusicBrainz: 20191493-b1b2-420f-b752-cd5c8e76dbe0
* NKC: xx0264482
* SUDOC: 158732154
* VIAF: 17431653
* WorldCat: lccn-no2001087920

 |