recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**בזיק ויויו** (צרפתית: **Joë chez les abeilles**) היא סדרת אנימציה צרפתית בת 39 פרקים, שהופקה לטלוויזיה בין השנים 1960 ל-1963. בשנת 1973 עובדה עלילת הסדרה מחדש כסרט קולנוע קצר באורך 60 דקות ויצאה לאקרנים. הסדרה שודרה בישראל בטלוויזיה החינוכית בשנות השמונים בתחילה בתוכנית "מה פתאום" ומאוחר יותר ב"רכבת ההפתעות".

שיר הנושא
---------

את הגרסה העברית של שיר הפתיחה כתבה דתיה בן-דור ושרה שלומית אהרון. השיר היה פופולרי בקרב ילדים ואף עובד למשחק ידיים.

עלילת הסדרה (1960 - 1963)
-------------------------

יויו הוא ילד אשר נתקל יום אחד בשני נערים אשר מנסים לגנוב דבש מתוך כוורת דבורים. הוא מצליח לעצור אותם. על מנת להודות לו מלכת הדבורים דובשנית מבקשת מבזיק, היועץ המועדף עליה, לכווץ את יויו לגודל של חרק בעזרת קסם על מנת לתת לו את ההזדמנות לבקר בממלכת הדבורים כאות הוקרה. בזיק ויויו מגלים יחד ממלכה מלאה בהפתעות וסכנות.

עלילת הסרט (1973)
-----------------

בגרסת הסרט הקצר (כ- 60 דקות), קבוצת נערים נתקלת בטירה מפחידה במהלך טיול. הנערים מגלים ענק גדול ממדים אשר גר בה. הענק תופס את הילדים ומכווץ אותם במכונת כיווץ לגודל חרקים. אחד הילדים, יויו, מצליח לברוח מהטירה ויוצא למסע הרפתקאות בכוורת דבורים. כאשר הוא מציל את הכוורת, מלכת הדבורים מכתירה אותו. לבסוף כל הדבורים בכוורת וחיות אחרות מהיער מתקיפות את הטירה ומצילות את חבריו של יויו, אשר בסוף חוזרים לגודלם הטבעי.

קישורים חיצוניים
----------------

* "בזיק ויויו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "בזיק ויויו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* מילות השיר "בזיק ויויו", באתר שירונט
**ריקרדו גבריאל אלברס** (בספרדית: **Ricardo Gabriel Álvarez**; ‏‏נולד ב־12 באפריל 1988) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר התקפי בולס סארספילד ובנבחרת ארגנטינה.

קריירה
------

אלברס החל לשחק כבר כילד בקבוצת הילדים של בוקה ג'וניורס. את משחקו הראשון בקבוצת בוגרים שיחק ב-2008 במדי קבוצת ולס סארספילד וספג בו פציעה ברצועה הצולבת הקדמית. הוא חזר לשחק רק בעונה שאחריה, בקלאוסורה 2009, בה זכתה הקבוצה באליפות ושותף בה רק במשחק אחד. אלברס שב לשחק בקביעות רק בעונת קלאוסורה 2010, אז שיחקה הקבוצה גם בגביע ליברטדורס ולכן שיתפה שחקני ספסל רבים. ב-2011 הוא החל לבלוט לטובה בקבוצה והיה שותף בזכייתה בקלאוסורה 2011 ובהעפלתה לחצי גמר גביע ליברטדורס.

ב-5 ביולי 2011 עבר אלברס לאינטר מילאנו תמורת 12.8 מיליון אירו. משחקו הראשון באינטר היה בהפסד למילאן בסופר קאפ האיטלקי ב-6 באוגוסט. את שערו הראשון במדי הקבוצה הבקיע ב-22 בנובמבר.

ב-1 בספטמבר 2014 הושאל אלברס לסנדרלנד מהפרמייר ליג.

ב-4 בינואר 2016 חתם עד לסוף העונה בסמפדוריה האיטלקית.

ב-2 בספטמבר 2011 שיחק לראשונה במדי נבחרת ארגנטינה, במשחק ידידות מול נבחרת ונצואלה. הוא שיחק גם במוקדמות מונדיאל 2014 ונכלל בסגל הנבחרת למשחקי מונדיאל 2014.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריקרדו אלברס** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams

הערות שוליים
------------

1. ↑  הידיעה על המעבר (בספרדית)

| **נבחרת ארגנטינה – מונדיאל 2014 (מקום שני)** |
| --- |
| 1 רומרו • 
2 גאראי • 
3 קמפאניירו • 
4 סבאלטה • 
5 גאגו • 
6 ביגליה • 
7 די מריה • 
8 פרס • 
9 היגוואין • 
10 מסי • 
11 מ. רודריגס • 
12 אוריון •
13 א. פרננדס • 
14 מסצ'ראנו •
15 דמיצ'ליס •
16 רוחו •
17 פ. פרננדס •
18 פלאסיו •
19 אלברס •
20 אגוארו •
21 אנדוחר •
22 לאבסי •
23 בסנטה •
מאמן: סאבלה | ארגנטינהארגנטינה |
**ריקנבאקר** (באנגלית: **Rickenbacker**) היא חברה אמריקאית לייצור גיטרות חשמליות. חברה זו הייתה הראשונה שייצרה את הגיטרה החשמלית בשנות ה-30. כל הייצור נעשה במפעלים בסנטה אנה שבקליפורניה.

היסטוריה
--------

החברה הוקמה בשם *Electro String Instrument Corporation* על ידי אדולף ריקנבאקר וג'ורג' בושון. ריקנבאקר שהיגר לארצות הברית משווייץ, שינה את הכתיב של שמו ל-Rickenbacker כדי להיראות פחות גרמני ולהקל על דוברי אנגלית.

הגיטרות הראשונות שהחברה זכו לכינוי "גיטרות מחבת", מכיוון שהצד הקדמי של הגוף שלהן היה עשוי ממתכת והיה בעל צורה עגולה.

החברה ייצרה גם מגברים תואמים לגיטרות האלה. את המגבר הראשון של Electro String עיצב ואן נסט (Van Nest) ושיכללו על ידי ראלף רוברטסון (Ralph Robertson) ו ב. לאנסינג (James B. Lansing). ב-1940 ליאו פנדר הקים בית מלאכה לתיקון מגברי Electro String, שהתפתח מאוחר יותר לפנדר, אחת החברות הגדולות לייצור מגברים וגיטרות.

עד אמצע שנות ה-50 חברת ריקנבאקר ייצרה בעיקר גיטרות Lap Steel, הנפוצות במוזיקת קאנטרי, אך מ-1956 החלה להתמקד בגיטרות חשמליות שאפיינו את הרוק אנד רול, שהחל להיכנס אז לאופנה.

ב-1963 ריקנבאקר פיתחו גיטרה חשמלית עם 12 מיתרים, שבה המיתרים הורכבו בזוגות. תחילה זה היה אבטיפוס נסיוני בלבד, אך צלילו הבהיר משך תשומת לב של מוזיקאים רבים והוא יוצר באופן המוני.

גיטרות של ריקנבאקר זכו לפרסום רב בשנות ה-60 בזכות העובדה שכל חברי הביטלס הרבו להשתמש בהן - ג'ון לנון וג'ורג' האריסון השתמשו בגיטרות חשמליות, פול מקרטני השתמש בגיטרה בס של ריקנבאקר ואף המתופף רינגו סטאר ניגן בה באלבומי הסולו שלו. לאור ההשפעה שהייתה לביטלס על עולם המוזיקה של שנות ה-60, גיטריסטים של להקות רבות אחרות השתמשו בגיטרות ריקנבאקר, ביניהן - הרולינג סטונז, המי, הבירדס, הביץ' בויז, הצבים, קרידנס קלירווטר רבייבל, ג'פרסון איירפליין.

בעקבות ירידת קרנו של סגנון הפלישה הבריטית בסוף שנות ה-60, פחת גם השימוש בגיטרות ריקנבאקר ואת מקומן תפסו גיטרות פנדר וגיבסון, שהתאימו יותר לרוק הכבד שהחל להיכנס לאופנה. עם זאת, גיטרות ריקנבאקר שימשו כמה אמנים בולטים בשנות ה-80, ביניהם אר.אי.אם. טום פטי ו-U2. עם חזרתה לאופנה של מוזיקת שנות ה-60 שהתרחשה בשנות ה-90 (למשל, כבריטפופ), חזרו גם גיטרות לשמש כמה אמנים ידועים, ביניהם אואזיס, ג'ף באקלי, רדיוהד, הלהקה הישראלית רוקפור והזמר אביב גפן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריקנבאקר** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ריקנבאקר (באנגלית)
* ריקנבאקר, ברשת החברתית טוויטר
* פורום ומרשם גיטרות, כולל פורום אספני rickenbacker ישראלים
**כריסטיאן גונטר** (בגרמנית: **Christian Günter**, נולד ב-28 בפברואר 1993 בפילינגן-שווינינגן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בפרייבורג מהבונדסליגה בעמדת המגן השמאלי.

קריירת מועדונים
---------------

גונטר הצטרף לפרייבורג בשנת 2006, כאשר היה בן 13. כנער התבלט גונטר ונחשב ככישרון גדול, והיה קפטן בקבוצות הנערים של פרייבורג. בעונת 2012/13 הצטרף גונטר לסגל הקבוצה הבוגרת של פרייבורג. תחילה שיחק בעיקר בקבוצת המילואים, אך החל מעונת 2013/14 הפך לשחקן הרכב קבוע בפרייבורג. בעונה זו הצטיין גונטר, וסיים עם פרייבורג במקום ה-14, בטווח ביטחון של תשע נקודות ממבחני ההישרדות בבונדסליגה, כשקבוצתו ספגה 61 שערי ליגה. הצלחה זו אף הקנתה לו זימון לנבחרת גרמניה. בעונה זו השתתף גונטר עם פרייבורג במפעל הליגה האירופית, לנוכח העובדה שפרייבורג סיימה חמישית בעונת 2012/13. פרייבורג וגונטר כשלו להעפיל לשלבי הנוק אאוט כשסיימו במקום השלישי בבית שכלל את סביליה, סלובן ליברץ ואשטוריל. בעונת 2014/15 גונטר לא החמיץ ולו משחק אחד של פרייבורג בבונדסליגה, אך נשר עם קבוצתו אל הבונדסליגה השנייה בתום העונה, על אף שיפור משמעותי בהגנה, שספגה 47 שערים. בעונה זו הבקיע גונטר את שער הבכורה שלו בקבוצה הבכירה של פרייבורג, בניצחון 0–2 על שאלקה 04 בנובמבר 2014. בעונת 2015/16 היה גונטר חלק מהצלחת הקבוצה שהעפילה מחדש לבונדסליגה. בעונת 2016/17 גונטר היה חלק מחוליית הגנה שכללה את מנואל גולדה, צ'יילאר סויונג'ו, פסקל שטנצל ומארק אוליבר קמפף, וסיימה את העונה במקום השביעי בבונדסליגה עם 60 ספיגות. בזכות המקום השביעי זכו גונטר ופרייבורג בכרטיס למוקדמות הליגה האירופית, אך כשלו עוד לפני שלב הבתים כאשר הודחו על ידי דומז'אלה.

קריירה בינלאומית
----------------

גונטר שיחק בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה. במאי 2014 ערך הופעה בודדת בנבחרת גרמניה הבוגרת, בתיקו 0-0 מול נבחרת פולין, במשחק הכנה למונדיאל 2014, כאשר החליף בדקה ה-81 את חברו דאז לפרייבורג, אוליבר זורג. עם זאת, גונטר לא זומן לסגל הגרמני למונדיאל 2014 עצמו. גונטר היה מועמד להצטרף כבוגר לסגל נבחרת גרמניה האולימפית לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו בשנת 2016, אך לא זומן לבסוף.

נכלל בסגל נבחרת גרמניה לטורניר מונדיאל 2022.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריסטיאן גונטר** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל, באתר ESPN

הערות שוליים
------------

1. ↑  Flick beruft Moukoko, Füllkrug und Götze in WM-Kader באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל הגרמנית, 10 בנובמבר 2022 (בגרמנית)

| **נבחרת גרמניה – יורו 2020** |
| --- |
| 1 נוייר • 
2 רודיגר • 
3 הלסטנברג • 
4 גינטר • 
5 הומלס • 
6 קימיך • 
7 האברץ • 
8 קרוס • 
9 פולאנד • 
10 גנאברי • 
11 ורנר • 
12 לנו •
13 הופמן • 
14 מוסיאלה •
15 זולה •
16 קלוסטרמן •
17 נויהאוס •
18 גורצקה •
19 סאנה •
20 גוזנס •
21 גונדואן •
22 טראפ •
23 ג'אן •
24 קוך •
25 מילר •
26 גונטר •
מאמן: לב | גרמניהגרמניה |

| **נבחרת גרמניה – מונדיאל 2022** |
| --- |
| 1 נוייר • 
2 רודיגר • 
3 ראום • 
4 גינטר • 
5 קהרר • 
6 קימיך • 
7 האברץ • 
8 גורצקה • 
9 פילקרוג • 
10 גנאברי • 
11 גצה • 
12 טראפ •
13 מילר • 
14 מוסיאלה •
15 זולה •
16 קלוסטרמן •
17 בראנדט •
18 הופמן •
19 סאנה •
20 גונטר •
21 גונדואן •
22 טר שטגן •
23 שלוטרבק •
24 אדיימי •
25 בלה-קוצ'אפ •
26 מוקוקו •
מאמן: פליק | גרמניהגרמניה |
מטה המפלגה בשנות ה-30
**ריקֶן סֵייוּקאי** (ביפנית: 立憲政友会, מילולית: "ידידי הממשלה החוקתית") הייתה מפלגה באימפריה היפנית בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה.

את המפלגה יסד איטו הירובומי ב-15 בספטמבר 1900, כהמשכה של מפלגת קנסייטו, והיא הייתה למעשה ברית פוליטית של אנשי ממשל ובירוקרטיה. סייוקאי הייתה המפלגה החזקה ביותר בבית התחתון של הדיאט של יפן מ-1900 ועד 1921. המפלגה תמכה בממשלה ריכוזית ובהוצאות גדולות על עבודות ציבוריות. אף על פי שחבריה כינו עצמם ליברלים, במונחים מודרניים נחשבת המפלגה לשמרנית. לעיתים קרובות התנגדו חבריה לרפורמות סוציאליות, ותמכו בשליטה ביורוקרטית ובמיליטריזם על מנת להשיג קולות. סייוקאי ראתה במפלגת ריקן מינסייטו יריבתה העיקרית.

מפלגת סייוקאי תפסה את השלטון באוקטובר 1900, עם הקדנציה הרביעית של איטו הירובומי. תחת מנהיגה השני היה סיונג'י קינמוצ'י שכיהן במשך שתי קדנציות בין 1906 ל-1912, ולאחר מכן תחת ימאמוטו גונבאה בין 1913 ו-1914. מנהיג המפלגה (ולאחר מכן ראש ממשלת יפן) חיזק את קשריה עם הזאיבצו, ובכך חיזק את הבסיס הכלכלי של המפלגה. 

הארה טקאשי, מנהיגה השלישי של המפלגה, היה לראש הממשלה בספטמבר 1918, ומילא את כל ממשלתו בחברי מפלגתו, מלבד שר הצבא, שר הימייה ושר החוץ. המפלגה הגיעה לשיא הפופולריות שלה בשנות ה-20.

לאחר ההתנקשות בחייו של הארה ב-1921, עזב חלק גדול מחברי המפלגה למפלגה אחרת, אך סייוקאי הצליחה לשמור על מירב הקולות בדיאט, ומנהיג המפלגה, טנאקה גיאיצ'י, כיהן בתפקיד ראש הממשלה מ-1927 עד 1929.

מפלגת סייוקאי תקפה את מפלגת מינסייטו, שבראשה עמד ראש הממשלה המאגוצ'י אוסאצ'י, על חתימה על אמנת לונדון, שהגבילה את החימוש הימי. חברי המפלגה טענו השאמנה מפרה את סעיף 11 לחוקת מייג'י, הקובע את הפרדת הממסד הצבאי מזה האזרחי.

לאחר הניצחון בבחירות ב-1932, הקים אינוקאי צויושי ממשלה, העלה את ערך הין ונקט בפעולות אחרות להחייאת הכלכלה היפנית. אך לאחר ההתנקשות באינוקאי בניסיון ההפיכה של 15 במאי 1932, החלו להופיע במפלגה סימני פילוג שהקשו על המשך פעילותה.

חברי המפלגה החליטו לפרק אותה ב-1940, ולהצטרף לטאיסיי יוקוסאנקאי, המפלגה הפשיסטית שהנהיג פומימרו קונואה במשטר החד-מפלגתי שקם ביפן. 

איצ'ירו הטויאמה, שהיה חבר מפלגת סייוקאי, הוביל מספר חברים-לשעבר נוספים, והקים את המפלגה הליברלית ב-1945.

לקריאה נוספת
------------

* Spencer, David S. *Some Thoughts on the Political Development of the Japanese People: Part V'', in **The Journal of International Relations**, Vol. 10, No. 3 (Jan. 1920), pp. 313-336.*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריקן סייוקאי** בוויקישיתוף
* ריקן סייוקאי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n87925562
* NDL: 00266022
* VIAF: 294069195
* WorldCat: lccn-n87925562

 |
**סלאבים!** (באנגלית: **Slavs!**, ובשמו המלא: **Slavs!: Thinking About the Longstanding Problems of Virtue and Happiness**) הוא מחזה מאת טוני קושניר מ-1994, המתרחש בברית המועצות המתפוררת, במהלך לידתה המחודשת כאוסף של מדינות עצמאיות. ההצגה כוללת ארבע מערכות, המתרחשות בין השנים 1985 ל-1992. ההצגה עלתה לראשונה בתיאטרון השחקנים של לואיוויל (אנ') בלואיוויל, קנטקי ב-8 במרץ 1994. מאוחר יותר עברה ל-New York Theatre Workshop (אנ') בניו יורק ב-12 בדצמבר 1994, בהפקה בהשתתפות זוכת פרס האוסקר מריסה טומיי ומישה ברטון.

תקציר העלילה
------------

העלילה מתחילה במוסקבה, מרץ 1985, כאשר מיכאיל גורבצ'וב מחליף את קונסטנטין צ'רניינקו בתפקיד המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.

קתרינה היא מאבטחת לסבית נמרצת במתקן ארכיון סובייטי המחזיק את מוחם של מנהיגי ברית המועצות המנוחים. פופולטיפוב, בכיר בממשל הסובייטי אשר השיג לה את העבודה במתקן, מנסה לחזר אחריה. לרוע מזלו של פופוליטפוב, היא כבר מאוהבת באונקולוגית בונפילה, צאצאית של אחד מאבות המהפכה.

סרג' הוא בולשביק שהאובססיה שלו לעתיד מביאה לתוצאות קטלניות. וודיה היא נערה צעירה שמתה מהרעלת פסולת גרעינית. היא מופיעה שוב בשנת 1992 בסיביר, אך הפעם חיה ואילמת. בסיביר, קתרינה ובונפילה מתמודדות עם הנפולת ועם הסבל האנושי שנגרם מהפסולת הגרעינית. רודנט, ביורוקרט לא אינטליגנטי במיוחד, נשלח גם הוא למשימת רצון טוב למען המדינה, ומתמודד עם מצוקותיהן של וודיה האילמת ואמה הזועמת.

הפקת ניו יורק המקורית
---------------------

### שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות |
| --- | --- |
| מריסה טומיי | קתרינה סרפימה גלב |
| מישה ברטון | וודיה דומיק |
| ג'וזף וייסמן (אנ') | פרלפסריאנוב |
| ברברה אדה-יאנג | בבוקשה ראשונה, גב' דומיק |
| בן האמר | סמוקוב |
| ג׳ון כריסטופר ג׳ונס | פופולטיפוב |
| מרי שולץ | בבושקה שנייה, בונץ'-ברואביץ' |
| דייוויד צ'נדלר | רודנט |
| ג'רלד היקן | סרג' |

### צוות

| שם | תפקיד |
| --- | --- |
| ליסה פיטרסון | בימוי |
| ניל פאטל (אנ') | עיצוב במה |
| גבריאל ברי | עיצוב תלבושות |
| כריסטופר אקרלינד (אנ') | עיצוב תאורה |
| דארן ל. ווסט | עיצוב קול |
|

תגובות וביקורות
---------------

הפקת ניו יורק המקורית של המחזה זכתה לביקורות חיוביות מצד וינסנט קנבי מהניו יורק טיימס, שכתב כי המחזה הוא "יצירה של דמיון מבריק וחסר מנוחה". קנבי שיבח את קושנר, על דבריו ה"מסנוורים, עוקצניים ומעוררי צחוק בבטן", וכן את הופעתה המדהימה של טומיי.

המגזין ניו יורק שיבח את הופעותיהם של ג'וזף וייסמן (אנ') (פרלפסריאנוב) ומישה ברטון (וודיה דומיק), עליה נכתב שהיא "ילדה קטנה וחמודה, המפגינה קסם מושלם אפילו במתן רטוריקה מופרזת מדי שקושנר משמיע לכולם". המגזין ציין לחיוב גם את עיצוב התפאורה של ניל פאטל (אנ').

הוצאה לאור
----------

המחזה יצא לאור על ידי Broadway Play Publishing (אנ') כחלק מאוסף מחזות מאת טוני קושנר.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  SUNDAY VIEW; In 'Slavs!' Kushner Creates Tragic Burlesque The New York Times. 18 December 1994
2. ↑  Steven Culp in "Slavs!" (אורכב 25.04.2012 בארכיון Wayback Machine) Steven Culp on TV. Retrieved on 24 December 2011
3. ↑  Simon, John. *From "Slavs!" to Slavonia. New York Magazine. 9 January 1995*
בגאומטריה דיפרנציאלית, בהינתן עקומה במישור {\displaystyle \gamma :[0,L]\to \mathbb {R} ^{2}} בפרמטריזציה טבעית, **משוואות פרנה (Frenet)** הן משוואות דיפרנציאליות המתארות את השינוי של הווקטור המשיק לעקומה והווקטור הנורמל לו, כתלות בעקמומיות העקומה. חשיבותן של משוואות אלה היא שבהינתן תנאי התחלה ופונקציית עקמומיות רגולרית, ניתן לשחזר את העקומה באופן גלובלי באמצעות פתרון המשוואות.

תהי {\displaystyle {\vec {\gamma }}\in C^{2}[0,L]} עקומה רגולרית ({\displaystyle \ |{\vec {\gamma }}'(s)|\neq 0}) וגזירה פעמיים ברציפות בפרמטר הטבעי. נגדיר וקטור משיק על ידי

{\displaystyle \ {\vec {v}}(s)={\vec {\gamma '}}(s)=d{\vec {\gamma }}/ds}
מכיוון שהעקומה נתונה בפרמטריזציה טבעית זהו וקטור יחידה, כלומר הנורמה או הגודל שלו שווה ל-1. נשלים וקטור זה לבסיס אורתונורמלי בעל אוריינטציה חיובית (בעזרת כלל יד ימין) על ידי וקטור יחידה נוסף, {\displaystyle {\vec {n}}(s)} הניצב לווקטור המשיק. משוואות פרנה טוענות ש-

{\displaystyle \ {\begin{array}{c}{\vec {v'}}(s)={\frac {d}{ds}}{\vec {v}}(s)=+k(s){\vec {n}}(s)\\{\vec {n'}}(s)={\frac {d}{ds}}{\vec {n}}(s)=-k(s){\vec {v}}(s)\end{array}}}
כאשר {\displaystyle \ k(s)} היא העקמומיות. זוהי מערכת משוואות דיפרנציאליות רגילות ליניאריות ומסדר ראשון. נהוג להציג את המשוואות בצורה מטריציונית:

{\displaystyle \left[{\begin{array}{c}{\vec {v'}}\\{\vec {n'}}\end{array}}\right]=\left[{\begin{array}{cc}0&+k(s)\\-k(s)&0\end{array}}\right]\left[{\begin{array}{c}{\vec {v}}\\{\vec {n}}\end{array}}\right]}
נשים לב שמטריצת המקדמים היא מטריצה אנטי-סימטרית. עובדה זו נכונה גם במקרה הכללי יותר. 

  

את המשוואות ניתן להסיק באופן הבא: 

1. מאחר ש-v מוגדר להיות וקטור יחידה הוא מקיים את השוויון {\displaystyle \langle {\vec {v}},{\vec {v}}\rangle =1}. נגזור את שני אגפי המשוואה {\displaystyle 0=2\langle {\vec {v'}},{\vec {v}}\rangle }. כלומר: 'v אורתוגונלי ל-v ולכן הוא פרופורציונלי, או מקביל, ל-n. גורם הפרופורציה מוגדר להיות {\displaystyle \ k(s)} - העקמומיות. מכאן נובעת משוואת פרנה הראשונה.
2. באותו אופן, נגזור את {\displaystyle \langle {\vec {n}},{\vec {n}}\rangle =1} ונקבל ש-'n מקביל ל-v.
3. כעת נגזור את {\displaystyle \langle {\vec {v}},{\vec {n}}\rangle =0} ונקבל {\displaystyle \ 0=\langle {\vec {v'}},{\vec {n}}\rangle +\langle {\vec {v}},{\vec {n}}'\rangle =\langle k{\vec {n}},{\vec {n}}\rangle +\langle {\vec {v}},\lambda {\vec {v}}\rangle =k+\lambda } ומכאן {\displaystyle \ \lambda =-k} ומשוואת פרנה השנייה.

ראו גם
------

* משוואות פרנה-סרה (הכללה לעקומים במרחב תלת-ממדי)
**מגדל אירפול** (באנגלית: **Earful Tower** - "המגדל מלא האוזניים"- משחק מילים על השם מגדל אייפל) היה הסמל והלוגו של פארק השעשועים אולפני הוליווד של דיסני באתר הנופש דיסניוורלד שבפלורידה מאז הקמתו של פארק השעשועים ועד החלפת הסמל בכובע הקוסם בשנת 2001. מגדל זהה בצורתו משמש כיום כסמל וכלוגו של פארק השעשועים אולפני וולט דיסני באתר הנופש דיסנילנד פריז.

המגדל הוא למעשה מגדל מים שלראשו מחוברים שתי אוזניים שחורות כדוגמת אוזניו של מיקי מאוס, ובכך דומה המגדל לראשו של מיקי מאוס. המגדל בנוי בדומה למגדלי המים שהיו מקובלים באולפני הסרטים של הוליווד בראשית המאה, ועליהם היה (ולרוב עדיין נמצא) לוגו האולפן.

בחג המולד נהוג להלביש על המגדל כובע סנטה קלאוס אדום.

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל דיסני** |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מגדל אירפול** בוויקישיתוף

| סמלי הפארקים ואתרי הנופש של חברת וולט דיסני |
| --- |
| אתר הנופש דיסנילנד | **טירת היפהפייה הנרדמת**  • ההרפתקה הקליפורנית של דיסני - **פסגת גריזלי** |  |
| אתר הנופש דיסניוורלד | **טירת סינדרלה** • אפקוט - **ספינת החלל כדור הארץ** • אולפני הוליווד של דיסני - **כובע הקוסם** • ממלכת החיות של דיסני - **עץ החיים** |
| אתר הנופש טוקיו דיסני | דיסנילנד - **טירת סינדרלה** • דיסניסי - **הר פרומתאוס** |
| אתר הנופש דיסנילנד פריז | דיסנילנד - **טירת היפהפייה הנרדמת** • אולפני וולט דיסני - **מגדל אירפול** |
| אתר הנופש דיסנילנד הונג קונג | דיסנילנד הונג קונג - **טירת היפהפייה הנרדמת** |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במבנה גבוה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו מגדל (פירושונים).
מגדל אייפל בפריז שבצרפת, מהמבנים המפורסמים בעולם
מגדל סי אן בטורונטו שבקנדה - המבנה הגבוה ביותר בעולם בין השנים 1975–2007
העיר שיבאם שבתימן ובה מאות מגדלים שנבנו במאה ה-16
מגדל משוחזר של "חומה ומגדל" בחניתה
**מגדל** הוא מבנה גבוה משמעותית ביחס לשטח הבסיס שלו.

שימושי מגדלים
-------------

### יתרונות אסטרטגיים

לאורך ההיסטוריה השימוש במגדלים לצורך השגת יתרון טקטי על אויבים הוא נפוץ. מגדלים כחלק ממערך ביצורים שימשו כנקודת תצפית טובה וכמקום טוב למקם כלי ירי. בתקופות עתיקות אף השתמשו במגדלים ניידים, הנקראים מגדלי מצור, שנגררו אל עבר חומות האויב ושימשו נקודת תצפית, בסיס לכלי ירי ובסיס להנחתת לוחמים על החומות הנצורות. גם כיום נעשה שימוש במגדלי תצפית בבסיסים צבאיים.

### אנרגיה פוטנציאלית

גובהם הרב של מגדלים מעניק לגופים הנמצאים בראשם אנרגיה פוטנציאלית כבידתית גדולה. מגדל מאפשר לאדם לנצל את כוח הכבידה שמפעיל כדור הארץ על גופים כדי להפיל אותם מגובה רב ולהרוויח אנרגיה קינטית רבה. את העיקרון הזה מנצלים מגדלי מים שבהם אוגרים מים בגובה רב כדי שייווצר לחץ שיזרים אותם בצנרת. כמו כן העיקרון מנוצל במגדל החמצה שלרוב משמש לאגירת תבואה ובו התבואה תופסת את מלוא נפח המיכל הודות לכבידה. גם מגדלי קידוח משתמשים בגובה כדי לכוון מקדחות מגבוה אל האדמה.

העיקרון מנוצל גם בענפי ספורט. בקפיצות סקי משתמשים במגדלים בראש מדרון כמשטח בסיס כדי להגדיל את שיפוע המדרון. בקפיצה למים קופצים לבריכה מפלטפורמה מוגבהת. גם מגדלים המשמשים לקפיצת בסיס מנצלים את אותו העיקרון. גובה המגדל מאפשר לצונחים לחוות נפילה חופשית בעוצמה רבה.

### גורדי שחקים

גורדי שחקים לרוב אינם נחשבים למגדלים, על אף שהם חולקים מאפיינים דומים. הם מנצלים את גובהם כדי להכיל נפח רב ביחס לשטח המועט שהם תופסים על פני הקרקע. גורדי שחקים משמשים בעיקר למגורים או כשטח משרדי.

### תקשורת

 ערך מורחב – **מגדל תקשורת**  

בתקופות שונות שימשו המגדלים רבות לצורכי תקשורת. בתקופות קדומות וגם כיום מנוצלת העובדה שמגדלים נראים ממרחק רב כדי להפיץ מידע על פני קילומטרים רבים. דוגמאות לכך הם מגדלורים המסמנים חופים ונמלים ומגדלי שעון המראים את השעה. ממגדלים ניתן גם להפיץ קול למרחק רב והדבר מנוצל במגדלי פעמונים ומינרטים של מסגדים.

כיום משמשים מגדלים לתמיכה באנטנות המשדרות וקולטות גלי רדיו הנושאים שידורי רדיו, טלוויזיה, תקשורת סלולרית ותקשורת נתונים.

### שימושים נוספים

למגדלים שימושים רבים נוספים, בהם:

* כיעד תיירותי המאפשר תצפית פנורמית.
* כאובייקט אדריכלי, אמנותי או סמלי. לדוגמה צריח מחודד וזיגוראת
* לספק גישה לתנאים אטמוספיריים. לדוגמה לשם הפעלת טורבינת רוח, קיום מדידות מטאורולוגיות והפעלת מגדל-טלסקופ.
* לניסויים הנדסיים. לדוגמה בחינת עמידות של עצמים לנפילה חופשית ובדיקת מעליות.
* לתמוך בגשר תלוי.
* למטרות קירור. לדוגמה בארובה ומגדל קירור.
* לאפשר גישה למקומות ועצמים גבוהים. לדוגמה מעבורת חלל על כן השיגור.
* כעמדת תצפית על המתרחש סביב. לדוגמה מגדל פיקוח ומגדל של שומר יערות.

ראו גם
------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מגדל** בוויקישיתוף
* צריח

קישורים חיצוניים
----------------

* מגדל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* מגדלים, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007541455705171
* BNE: XX527089
* BnF: cb11965217k (data)
* GND: 4203577-6
* LCCN: sh85136296
* NDL: 01058855
* NKC: ph206864
* TDVİA: kale

 |
אין תמונה חופשית
**ריקי רקלס** (**Rikki Reckless**) הוא שם הבמה של אסף עינב, סולן הארד רוק וגלאם מטאל ישראלי, אשר החל את פעילותו כאשר הקים את להקת קרוספייר בשנת 2000, יחד עם הגיטריסט ג'סי בולט במטרה להחיות את סגנון הרוק האמריקני של שנות ה-80.

הלהקה הוציאה מספר סינגלים ואלבום בכורה בשם "Dirty Games", בחברת "Perris Records". בשנת 2011 הצטרף רקלס כסולן ללהקת לאוד נ' קליר (LOUD n' CLEAR), עימה הקליט את האלבום "Playing With Thunder" אשר ראה אור בשנת 2012.

פעילות
------

רקלס הקליט עם להקת קרוספייר 3 סינגלים ואלבום, בהם השתתף ככותב (לצד ג'סי בולט) וכזמר המבצע שירה ראשית יחד עם קולות רקע. אחד מהסינגלים הכיל מחרוזת שבוצעה על ידי הלהקה בקדם-האירוויזיון 2005, שם שר לצד יזהר כהן את "עולה עולה" ו-"אבניבי" בגרסאות רוק כבד. בנוסף, החל רקלס לעבוד עם הלהקה על חומר לאלבום השני, אולם שירים אלו הגיעו רק לשלב החזרות והקלטות ה-דמו, משום שבשנת 2008 פרש מן הלהקה.
בשנת 2011 שב לפעול בז'אנר כסולן להקת לאוד נ' קליר, אשר בעבר הופיעה על במות לצד קרוספייר, בין היתר כאשר היו השתיים להקות החימום בהופעותיו של פול דיאנו (סולן להקת Iron Maiden לשעבר) ברחבי ישראל בשנת 2004.
בשנת 2012 הקליט שירה וקולות ליווי באלבום "Playing With Thunder", ונטל חלק פעיל בעיבודים המוזיקליים. האלבום זכה לביקורות משבחות ובימים אלו נמצאת הלהקה במגעים עם מספר חברות תקליטים והפצה בעולם.

הופעות
------

ריקי רקלס וקרוספייר ביצעו מספר רב של הופעות ברחבי ישראל במשך השנים, כאשר מרביתן היו הופעות בהן ביצעה הלהקה חומר מקורי, וחלקן מופעי מחווה ללהקות רובים ושושנים ובון ג'ובי. רקלס גם שר בפסטיבל מטאליסט 2005, שם חיממו קרוספייר את מגאדת' ו-Destruction, והשתתף במספר מופעי-מחווה כזמר אורח, כגון המחווה לאינגווי מלמסטין והמחווה לאיירון מיידן ומטאליקה. בנוסף, ביצע מופעים שלמים כזמר בלהקת מחווה ללהקת לד זפלין. בתקופה מסוימת הופיע רקלס עם לאוד נ' קליר בתפקיד הגיטריסט, כאשר סולן הלהקה היה לב קרז'נר. לאוד נ' קליר, להקתו של רקלס, מתכוננת לצאת למסע הופעות במהלך 2013 לקידום האלבום.
**סלאבישה ויינר** (בסרבו-קרואטית: **Slaviša Vajner**, בסרבית קירילית: **Славиша Вајнер**; ‏27 ביוני 1903, נובי וינודולסקי, דלמטיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 21 בינואר 1942, סמוך לפיינובאץ, ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה אשר נהרג בקרבות לשחרור יוגוסלביה. ב-1944 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה.

קורות חייו
----------

סלאבישה ויינר נולד בכפר נובי וינודולסקי ורכש השכלה תיכונית בעיירה קופריבניצה. הוא למד הנדסה באוניברסיטת זאגרב והיה פעיל בקרב חוגי המפלגה הקומוניסטית. במהלך שנות ה-30 עבד בסרייבו וכיהן כיושב ראש אגודת המהנדסים בעיר. ב-1940, הפך לחבר מן המניין במפלגה הקומוניסטית. במהלך מלחמת העולם השנייה, באפריל 1941, עם כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הצטרף ויינר לכוחות הפרטיזנים היוגוסלבים ונשלח לאזור רומאנייה(אנ') כדי לארגן כוח פרטיזנים במקום.

הוא פיקד על יח' הפרטיזנים בקרבות באזור בוסניה ובהמשך שרת במטה הכללי של כוחות הפרטיזנים באזור בוסניה. תעוזתו בקרבות הוציאה את שמעו למרחוק והוא נודע בכינויו "הזקן מרומאנייה". ב-21 בינואר 1942, בסמוך לכפר פיינובאץ הותקפו כוחות הפרטיזנים ובכללם חברי המטה הכללי בבוסניה על ידי כוחות גרמניים עדיפים. 59 פרטיזנים נהרגו, סלאבישה ויינר נפצע קשה ושם קץ חייו כדי לא ליפול בשבי הגרמנים. בהמשך, אותרו שרידי גופתו והוא נקבר בסרייבו. סלאבישה ויינר הפך לגיבור עממי והונצח בשירים ובקטעי עיתונות שונים.

ב-25 בנובמבר 1944 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הזקן מהרי רומאניה, באתר ארגון הפרטיזנים, לוחמי המחתרות והגטאות, אוחזר ב-22 באוגוסט 2014.

| יהודים גיבורי יוגוסלביה יוגוסלביהיוגוסלביה |
| --- |
|  | נסים אלבחרי • אליאס אנגל • איזידור ברוך • פאבלה גוראנין • רוברט דומאני • סלאבישה ויינר • וויו טודורוביץ' • אסתר עובדיה • פאבלה פאפ • משה פיאדה • אדולף שטיינברגר |  |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 305578587
* WorldCat: viaf-305578587

 |
במתמטיקה, **משוואה פונקציונלית** היא משוואה שהנעלם שלה הוא פונקציה (בדרך כלל פונקציה ממשית). למשוואות המאפשרות הצבה של שני פרמטרים או יותר, כמו משוואת קושי f(x + y) = f(x) + f(y)\,\!, יש בדרך כלל פתרונות רציפים מעטים. 

פונקציית זטא של רימן מקיימת את המשוואה הפונקציונלית {\displaystyle f(s)=2^{s}\pi ^{s-1}\sin \left({\frac {\pi s}{2}}\right)\Gamma (1-s)f(1-s)}, שיש לה חשיבות מהותית בהבנת הפונקציה (כאן גמא מייצג את פונקציית גמא, שבעצמה מקיימת כל אחת מן המשוואות f(x)={f(x+1) \over x}\,\!, 
f(y)f\left(y+\frac{1}{2}\right)=\frac{\sqrt{\pi}}{2^{2y-1}}f(2y)
ו-f(z)f(1-z)={\pi \over \sin(\pi z)}\,\!\,\,\,). 

* דוגמאות נוספות

פונקציית הסינוס מקיימת את המשוואה {\displaystyle f(x+y)=f(x)f(\pi /2-y)+f(y)f(\pi /2-x)\,\!}.
פונקציית הקוסינוס מקיימת את המשוואה {\displaystyle g(x+y)=g(x)g(y)-g(\pi /2-y)g(\pi /2-x)\,\!}
את המשוואה f(xy) = f(x) f(y)\,\! מקיימת כל פונקציה מהצורה f(x)=x^a.
את המשוואה f(x + y) = f(x)f(y), \,\! מקיימת כל פונקציה מהצורה f(x)=a^x.
המשוואה {\displaystyle f(x+y)+f(x-y)=2[f(x)+f(y)]\,\!} נקראת **כלל המקבילית**.

פתרון משוואה פונקציונלית
------------------------

יש שלל טכניקות לפתרון משוואה פונקציונלית (או מערכת משוואות פונקציונלית), אבל אין בתחום הזה תאוריה שלמה. אפשר להציב ערכים שונים לפונקציה ולהפוך אותה למערכת משוואות בעלי נעלם יחיד שהוא הפונקציה. דוגמה לכך היא פתרון המשוואה:

f(x+y)^2 = f(x)^2 + f(y)^2\,
על ידי הצבה של ערכים שונים ל-y ביחס ל-x, כגון {\displaystyle x=y} ו- x=-y, אפשר לגלות כי הפתרון היחיד של הפונקציה הוא {\displaystyle f(x)=0}.

קישורים חיצוניים
----------------

* משוואה פונקציונלית, באתר MathWorld (באנגלית)
* משוואות פונקציונליות, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007553158205171
* BnF: cb11979437x (data)
* LCCN: sh85052317
* NDL: 00564961
* NKC: ph120401

 |
סטפאנו בוארי ב-2009
**סטפאנו בוארי** (באיטלקית: **Stefano Boeri**;‏ נולד ב-25 בנובמבר 1956) הוא אדריכל ומתכנן ערים איטלקי.

ביוגרפיה
--------

בוארי נולד במילאנו, בנם של האדריכלית ומעצבת הרהיטים צ'יני בוארי (אנ') והנוירולוג רנאטו בוארי. אחרי לימודים ב"תיכון הקלאסי" של מילאנו, למד שפות ותכנון הערים.
בשנת 1980 סיים לימודי אדריכלות באוניברסיטה הפוליטכנית במילאנו ובהמשך סיים תואר שלישי בתכנון ערים באוניברסיטת IUAV (אנ') לאדריכלות בוונציה. עבודת הדוקטורט שלו דנה ב"שפות ודימויים של אורבניסטיקה מנוהלת. גרסאות של תוכנית המתאר של מילאנו" - 
I linguaggi e
le immagini dell’urbanistica amministrata. Variante al piano regolatore di Milano.
התמנה לפרופסור לתכנון ערים במכון הפוליטכני במילאנו וכפרופסור אורח באוניברסיטאות שונות, כולל בבית הספר לעיצוב (אנ') באוניברסיטת הרווארד, במכון ברלאחה (אנ') ברוטרדם, במכון הפוליטכני בלוזאן, במכון סטרלקה במוסקבה ובאקדמיה לאדריכלות במנדריזיו (אנ'), בשווייץ. הציג בתערוכות ופסטיבלים בינלאומיים רבים.

בוארי היה עורך ראשי של המגזין הבינלאומי "דומוס (אנ')" בשנים 2004–2007, ושל המגזין "אביטארה (אנ')" בשנים 2007–2011. בשנת 2000 הקים בוארי את רשת המחקר Multiplicity. בוארי מפרסם באופן קבוע מאמרים בעמודי התרבות של העיתון Il Sole 24 Ore (אנ') - עיתון כלכלי חשוב בארצו.

משרד האדריכלות שלו מעורב בכמה מיזמים של שינויים באזורי הנמל בים התיכון - בג'נובה, נאפולי, מיטילנה, סלרנו, טריאסט.

אחיו טיטו (אנ') הוא כלכלן ואחיו השני סנדרו הוא עיתונאי.

פרויקטים
--------

* 2007 - המושב החדש של קבוצת המדיה RCS (אנ') (ריצולי-קוריירה דלה סרה) במילאנו.
* 2009 - שיקום האזור לה מדלנה בסרדיניה, מושב של G8 (ארגון המדינות המתועשות).

מיזמים נוספים:

* המרכז האירופי למחקר ביומד (ביו-רפואי) מתקדם במילאנו - בתוך הפרק החקלאי דרום-מילאנו.
* המושב החדש של חברת סימנס במילאנו.
* מגדלי מגורים בשכונת איזולה.
* המרכז האזורי של ים התיכון במרסיי - כשמרסיי הייתה לבירת התרבות של אירופה.

ספרים
-----

* 2000 - *Mutations* (עם סנפורד קווינטר, רם קולהאס, דניאלה פבריציוס, הנס אולריך אובריסט, נדיה טאזי) - על הנופים העירוניים של ימינו

כולל *Uncertain States of Europe USE* - על סוף הדגמים המסורתיים של ערים, על הקונפיגורציה החדשה של המדינות ושל הערים - מיזם מחקרי קיבוצי
* *Italy. Cross Sections of a Country* 1998 - אטלס של הנוף העירוני האיטלקי בן זמננו
* 2007 - *Milano.Cronache del Abitare.*. - אטלס של הדגמים החדשים של המגורים במילאנו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטפאנו בוארי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סטפאנו בוארי
* על המדינות הבלתי ודאיות של אירופה
* ב"אנציקלופדיה טרקאני של המאה ה-21, 2012

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007432166005171
* BIBSYS: 10002704
* BnF: cb13499398p (data)
* GND: 12109118X
* ICCU: VEAV028890
* ISNI: 0000 0000 8396 9052
* LCCN: nr96005366
* NLP: A32580800
* PIC: 378739
* RERO: 02-A003018386
* SUDOC: 057620008
* ULAN: 500254727
* VIAF: 79150344
* WorldCat: lccn-nr96005366

 |
**ונדלה קירסבום** (בלועזית: **Vendela Kirsebom**) היא דוגמנית נורווגית-שוודית, אשר נולדה ב-1967 בסטוקהולם לאם נורווגית ואב טורקי.

ביוגרפיה
--------

### קריירת הדוגמנות

בגיל שלוש עשרה היא התגלתה במסעדה בעירה על ידי סוכנות פורד, ובגיל שמונה עשרה לאחר שסיימה תיכון, נסעה לאיטליה על מנת לפתח שם את קריירת הדוגמנות שלה. לאחר מכן עברה לארצות הברית, ושימשה כדוגמנית הבית של חברת הקוסמטיקה אלמיי. היא הופיעה מספר פעמים במגזין בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד, וב-1993 הופיעה על שער המגזין.

בין היתר, השתתפה בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט.

### קריירה משחק והנחיה

שיחקה את נבלית העל נורה פרייס בסרט "באטמן ורובין", ושיחקה גם דוגמנית שמלות כלה בסרט "אבא מתארס".

היא הופיעה בסרט של וולס דיסני "התנהגות של דוגמנית" לצד ג'סטין טימברלייק, העוסק בנערה החולמת להצליח בתעשיית האופנה, וכן הופיעה בתפקיד עצמה בסדרה "מרפי בראון" ובסרט ההמשך לסרט "רומי ומישל - פגישת מחזור".

ב-1999 הנחתה את תחרות המלודיפסטיבלן.

ב-2006 החלה להנחות את התוכנית "דוגמנית העל הבאה של נורווגיה", וב-2007 הנחתה את העונה הרביעית של התוכנית "דוגמנית העל של שוודיה".

### חיים אישיים

ונדלה קירסבום נשואה לפוליטיקאי הנורווגי אולאף תומסן, ולה שתי בנות. בנוסף משמשת שגרירה של רצון טוב עבור קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **ונדלה קירסבום** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 7072088
* ISNI: 0000 0003 6120 7593
* LCCN: n2002016556
* VIAF: 223897305
* WorldCat: viaf-223897305

 |
**משוואה כימית** מייצגת תגובה כימית בעזרת סמלים ונוסחאות כימיים, ובה המגיבים מופיעים בצד שמאל והתוצרים (אנ') בצד ימין. בין כל המגיבים סימני "+", וכך גם בין התוצרים; בין המגיבים לתוצרים מופיע חץ שמסמן את כיוון התגובה, ולעיתים מוסיף מידע נוסף לגביה, כמו תנאי התגובה, זרזים, או היותה תגובת שיווי משקל. לצד כל מגיב או תוצר יופיע לעיתים מספר, המייצג את היחס המספרי (הסטויכיומטרי) בין כלל המשתתפים בתגובה. היאטרוכימאי (סוג של כימיה רפואית קדם-מודרנית) ז'אן בגין כתב את המשוואה הכימית הראשונה בשנת 1615.

משוואה לדוגמה
-------------

להלן המשוואה לתגובה בין חומצה הידרוכלורית לבין נתרן:
{\displaystyle 2{\rm {HCl}}+2{\rm {Na}}\rightarrow 2{\rm {NaCl}}+{\rm {H}}\_{2}}

בתגובה זו, חומצה הידרוכלורית (HCl) מגיבה עם נתרן (Na), ומתקבלים כתוצרים נתרן כלוריד (NaCl) וגז מימן (H2).

המספרים בתגובה מראים שהמגיבים משתתפים במספר שווה (לשניהם הקידומת "2"), ועל כל שתי מולקולות חומצה ושני אטומי נתרן מתקבלים שתי יחידות נתרן כלוריד, ומולקולה אחת של מימן (המורכבת משני אטומי מימן). כאמור, המספרים הם יחס סטויכיומרי - כמה מולקולות נצרכות וכמה נוצרות, אך לא מייצגים בהכרח את מנגנון התגובה - ייתכן שהתגובה מורכבת למעשה מכמה שלבים נפרדים, בהם משתתפים מספרים שונים של מולקולות. המשוואה הכימית מסכמת את כלל שלבי התגובה.

מצב צבירה
---------

לעיתים קרובות מסומן במשוואה מצב הצבירה של המשתתפים בתגובה. לדוגמה, בתגובה החמצון הבאה בין חמצן למימן, היוצרת מים:
{\displaystyle {\rm {O}}\_{2({\rm {g)}}}+2{\rm {H}}\_{2({\rm {g)}}}\rightarrow 2{\rm {H}}\_{2}{\rm {O}}\_{({\rm {l)}}}}

האות "g" מסמלת גז (gas) והאות "l" - נוזל (liquid); מוצק מסומן באות "s"‏ (solid). מצב נפוץ מאוד בתגובות הוא כאשר חומר מומס במים, ואז יסומן ב-"aq"‏ (aqueous).

ראו גם
------

* כתיב כימי

קישורים חיצוניים
----------------

* משוואה כימית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007284923405171
* BNE: XX5158026
* BnF: cb121441778 (data)
* GND: 4177120-5
* LCCN: sh85022909
* NKC: ph561418

 |
**רבי סעדיה הלוי** המכונה **מירקאדו** (נולד בא' בכסלו ה'תקכ"ח, 22 בנובמבר 1767) היה פוסק הלכה, ומרבני העיר איזמיר שבטורקיה.

קורות חייו
----------

נולד באיזמיר, לאביו אברהם הלוי. בבר המצווה שלו נשא נאום שהפליא את שומעיו בגדולתו כבר בגיל זה. בבחרותו למד אצל הרב אלישע שוחמי.

בי"א באייר ה'תקנ"ג נפטרה רעייתו בגיל צעיר, ובהספד לה כתב "שבחיים חיותה לא הפילה דבר מדברי ארצה, ומכל שכן עכשיו שמתה בעווה"ר, שבודאי אני חייב להתעסק בהספדה, לספוד לצרה ולבכותה, וכן לעשות השתדלות כדי לקבור אותה בקבר טוב ולעשות כל דצריך לפי הכבוד".

תאריך פטירתו לא ידוע, אך ידוע שנפטר קודם שנת ה'תר"א, בה יצא ספרו.

  

נכדתו קאדין רחל נישאה לרבי רחמים נסים יצחק פלאג'י, בנו של רבי חיים פלאג'י. בין המחותנים היה קשר רב שנים, והרב פלאג'י הביאו רבות בספריו. ציטוט מעניין שמביא בשמו הרב פלאג'י "ובכתבי הקודש להרב סעדיה הלוי ז"ל בעל ס' נוה צדק, נמצא כתוב דיש להיזהר שלא לעשות זיווג עם אשתו בלילה שנולד הנביא שלהם דקורין לא כן תדפנו רוח, כי הזמן גרמא שיוליד בן פריץ. וגילה הרב בעש"ט זיע"א דמשומדים שיש בעולם הן הם שיצאו מזיווג אותה הלילה".

ספריו
-----

בשנת ה'תר"א 1840 יצא לאור ספרו נווה צדק על יד החזקה לרמב"ם ובסופו לקט חידושים ודרשות, בהשתדלות בנו אברהם חיים הלוי, אשר נודע כמומחה לענייני טריפות.

השקפתו
------

האמין בלימוד תורה לצד עיסוק במלאכה, ולא רצה ליהנות מכתרה של תורה. וכן כותב בהקדמתו לספרו "שלש שעות ראשונות ביום יצא אדם לפעולתו ולעבודתו, ואחרי כן עלה אל ביתו יושב ודן בעומקא של הלכה".

קישורים חיצוניים
----------------

* ספרי רבי מירקאדו סעדיה הלוי, באתר הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  נוה צדק, דף לד, א
2. ↑  נדפס בסוף ספרו נוה צדק, דרוש א
3. ↑  נווה צדק דף פ"ד ע"ג
4. ↑  ספר נווה צדק, דרוש ו להספד דף קג ע"א
5. ↑  ר' רחמים נסים יצחק פאלאג'י, יפה ללב, ג, אורח חיים סי' תכה, דף יג ע"א.
6. ↑  ימצא חיים סימן ע"ג, אות ט.
7. ↑  הקדמת המגיה לספר נווה צדק.
8. ↑  **בהתאסף גיליון ט"ז**, ירושלים: איגוד עמלי התורה, תשפ"א

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007508278505171

 |
הרב **סעדיה "רבנו" בנבנישתי** (1876–1957) היה מורה ומחנך בירושלים, בבוכרה, בסוריה ובלבנון, מנהיג הקהילה היהודית בקוריינטס שבארגנטינה, וחבר בית הדין של העדה הספרדית בירושלים.

ביוגרפיה
--------

נולד בירושלים ב-29 בפברואר 1876 (ד' באדר ה'תרל"ו) לרחל ולרב בכור יוסף בנבנישתי. בילדותו למד בבית הספר דורש ציון, ומשם המשיך לישיבת תפארת ירושלים, שם למד אצל הרב יצחק אשכנזי והרב בן ציון אברהם קואינקה.

בגיל 18 סיים את לימודיו והחל לשמש כמורה לעברית, לדקדוק ולתלמוד בתלמוד תורה של העדה הספרדית בירושלים שהיה תחת ניהולו של הרב נסים אלישר. בהמשך שימש במשרות הוראה שונות בבית הספר דורש ציון ובבית יתומים מקומי. נישא ליוכבד בת אברהם מזרחי שהייתה אחייניתו של הרב נחמן בטיטו, ופעלה רבות באגודת "בנות ירושלים".

לאור הצלחתו בתחום ההוראה, נשלח בשנת 1911 (ה'תרע"א) למוסקבה שברוסיה, ומשם עבר לח'אנות קוקנד, שם שימש כמורה בבית הספר של הקהילה היהודית בעיר במשך שבע שנים, ולצד זאת גם כשוחט וכמוהל. בסיום תפקידו עבר לבוכרה, שם שהה במשך כשנתיים.

בשנת 1920 (ה'תר"ף) חזר לירושלים, ולאחר תקופה קצרה הוזמן על ידי הרב חזקיה שבתי, ששימש כרבה של חלב שבסוריה בתקופה זו, לבוא לשמש בעירו כמורה בבית הספר של חברת כל ישראל חברים ובתלמוד תורה למשך ארבע שנים. בסיום תפקידו שם עבר לביירות שבלבנון, שם שימש כמורה במשך כשנתיים.

בשנת 1927 (ה'תרפ"ז) עבר להתגורר בקוריינטס שבארגנטינה, שם שימש כמנהיגה הרוחני של הקהילה הספרדית המקומית, וסיפק להם את כל צורכי הדת. בשנת 1937 (ה'תרצ"ז) חזר לירושלים, ומונה לשמש כחבר בבית הדין של העדה הספרדית בעיר.

הלך לעולמו בחודש אוגוסט 1957 (אב ה'תשי"ז) ונקבר בהר המנוחות.

קישורים חיצוניים
----------------

* משה דוד גאון, "סעדיה המכונה רבנו בנבנשתי", **יהודי המזרח בארץ ישראל** ח"ב, ירושלים, תרצ"ח, עמ' 711, באתר היברובוקס
* דוד תדהר (עורך), "הרב סעדיה בנבנישתי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3136

הערות שוליים
------------

1. ↑  לעיתים גם בן וינישטי
2. ↑  לפי מ.ד. גאון, חזר בשנת ה'תרצ"ה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 16159818755713812180
* WorldCat (עם VIAF): 16159818755713812180

 |
נמל מרסמשט
**נמל מרסמשט** (במלטית: **Il-Port ta' Marsamxett**, באנגלית: **Marsamxett Harbour**) שהיה ידוע בעבר בשם **מרסמוצ'טו** (**Marsamuscetto**) הוא אחד משני הנמלים הטבעיים הנמצאים משני צדדיו של חצי האי שברס (Sceberras), עליו שוכנת ולטה, בירת מלטה. הנמל גובל מדרום בערים ולטה ופלוריאנה, ממערב בפייטה (Pietà), טא' שביאש וגזירה (Gżira) ומצפון בסלימה (Sliema). 

מוצאו של נמל מרסמשט אל הים התיכון שוכן בפינה הצפון-מזרחית שלו, ובמרכזו שוכן האי מנואל, המחובר ליבשה באמצעות גשר. האי מוקף בשני ערוצים - ערוץ סלימה (Sliema Creek) מצפון וערוץ לצרטו (Lazzaretto Creek) מדרום. בחלקו הדרומי של הנמל שני מפרצים קטנים - ערוץ מסידה (Msida Creek) שמשמש כולו כמעגן ליאכטות וערוץ פייטה (Pietà Creek). על הנמל משקיפים שלושה מבצרים - מבצר סנט אלמו בצפון-מזרחה של וולטה, מבצר טיגנה בסלימה ומבצר מנואל על האי מנואל.

בניגוד לנמל הגדול השוכן ממזרח לוולטה והמוקדש בעיקרו לפעילות מסחרית, משמש נמל מרסמשט בעיקר לפעילות נופש, ומעבר למעגן בערוץ מסידה, שוכנים בו מספר מעגנים נוספים. מעבורת נוסעים חוצה את הנמל ומקשרת בין סלימה לוולטה. חברת מצר גוזו מפעילה קו מעבורת מטען מרציף סה מזון (Sa Maison) בנמל לנמל מג'אר באי גוזו, אחת ליום בימי חול.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נמל מרסמשט** בוויקישיתוף
**אוסקר אדריאן אהומאדה** (בספרדית: **Oscar Adrián Ahumada**; נולד ב-31 באוגוסט 1982 בסראטה שבארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.

קריירה
------

ערך את הופעת הבכורה שלו בריבר פלייט ב-24 בנובמבר 2002 במשחק מול אולימפו. ב-2004 עבר לוולפסבורג הגרמנית, אך כבר ב-2005 חזר למולדתו בשל עניינים משפחתיים. אחרי 5 שנים בריבר פלייט עבר לוראקרוס המקסיקנית. ב-30 באוגוסט 2011 חתם חוזה ל-2.5 שנים עם רוסטוב. לראשונה במדי רוסטוב הופיע ב-21 בספטמבר 2011 במשחק הגביע הרוסי מול טום טומסק (המשחק נגמר 1-3 לזכות רוסטוב).

נבחרות צעירות
-------------

לאהומאדה יש 3 הופעות בנבחרת הנוער עד גיל 20, יחד עם הנבחרת הוא זכה באליפות העולם לנוער 2001.

תארים
-----

קבוצתיים
* גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - 2001
* אליפות ארגנטינה - 2003, 2004, 2008 (ריבר פלייט)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוסקר אהומאדה** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
**סירסה** (באנגלית: **Cirsa**) היא חברה ספרדית המחזיקה ומפעילה בתי קזינו ברחבי העולם.

נכון לשנת 2017 מעסיקה החברה כ-14,000 עובדים, מחזיקה בכ-50,000 מכונות ארקייד, 88 אולמי בינגו ו-212 בתי קזינו.

מטה החברה הראשי נמצא בעיר טראסה, ספרד.

היסטוריה
--------

החברה הוקמה בשנת 1978 תחת השם קומפניה אינטרנסיונאל דה רקרטיבוס (Compañía Internacional de Recreativos S.A) על ידי מנואל לאו הרננדס (Manuel Lao Hernández).

בשנת 1983, החליפה החברה את שמה לסירסה (Cirsa) וכמו כן גם את הלוגו והמיתוג שלה.

בשנת 1985, רכשה החברה את הקזינו הראשון שלה קזינו דה מרבלה (Casino de Marbella), הממוקם בעיר מאלגה, ספרד.

בשנת 1990, החלה החברה להתרחב אל מחוץ לספרד ורכשה בתי קזינו בוונצואלה, הרפובליקה הדומניקנית, ארגנטינה וצ'כיה.

בשנת 1996, קיבלה החברה אישור להפעלה של מכונות קזינו במיסיסיפי, ארצות הברית.

בשנת 1999, קיבלה החברה זיכיון להפעלת הגרלות לוטו בבואנוס איירס ולהקמת בתי קזינו על שתי ספינות בנמל פוארטו מאדרו.

בשנת 2001, הודיעה הנהלת סירסה על הסכם שיתוף פעולה עם תאגיד הבינגו העולם לוטומטיקה (Lottomatica) וחנכו בית קזינו בסטוקהולם שנחשב לגדול ביותר באירופה.

בשנת 2002, נתנה חסות למועדון הכדורגל הארגנטינאי צ'קריטה ג'וניורס.

בשנת 2007, הקימה סירסה את חברת נורטיה (Nortia Corporation) במטרה לקדם השקעות בתחום הנדל"ן, אמנות ותעופה.

בשנת 2012, התחילה לספק שירותי הימורים וירטואליים והייתה לנותנת החסות הראשית של מועדון הכדורגל הספרדי ריאל בטיס.

בשנת 2018, רכשה סירסה את חברות סיארה משינס (Sierra Machines SAC) ואינמוביליארה ראפיד (Inmobiliaria Rapid) מפרו.

בחודש אפריל 2018, הודיעה קבוצת בלקסטון (The Blackstone Group) על רכישת חברת סירסה, תמורת כ-120 מיליון אירו.

בשנת 2019, רכשה את חברת ספורטיום אפואסטס דפורטיבס (Sportium Apuestas Deportivas), תמורת כ-70 מיליון אירו.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של Cirsa

הערות שוליים
------------

1. ↑  History, CIRSA (באנגלית)
2. ↑  ACADI Association, with ADMIRAL, LOTTOMATICA or CIRSA as members, explains how activity should resume in Italy, InfoPlay (באנגלית)
3. ↑  Cirsa, Los diccionarios y las enciclopedias sobre el Académico (בספרדית)
4. ↑  Spanish Gambling Giant CIRSA Starts Online Operations, GamingZion (באנגלית)
5. ↑  CIRSA, patrocinador del Real Betis, Mundo Deportivo, ‏25 באוגוסט 2011 (בספרדית)
6. ↑  Real Betis secure new shirt sponsor - SportsPro Media, www.sportspromedia.com
7. ↑  Matt Russell, Blackstone Group acquires Cirsa, Casino Review, ‏9 במאי 2018 (באנגלית)
8. ↑  Blackstone reviews CIRSA options as pandemic wipes out IPO potential
9. ↑  The Blackstone Group Acquires 100% of Cirsa, Lawyer Monthly | Legal News Magazine (באנגלית)
10. ↑  Cambio en las apuestas: Cirsa compra el 50% de Sportium por 70 millones, La Vanguardia, ‏19 ביולי 2019 (בספרדית)
**ג'וזף סמואל "ג'ו" וייד** (אנגלית: **Joseph Samuel "Joe" Wade**‏; 7 ביולי 1921 - 12 בנובמבר 2005) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.

וייד נולד בשורדיץ' שבלונדון, ובעת שלמד בבית הספר היה אלוף מועדון האיגרוף לנוער של לונדון. במלחמת העולם השנייה הוא שובץ לחיל האוויר המלכותי, והוצב בבסיס החיל קרדנהיל שבהירפורדשייר. בתקופת שירותו שם הוא השתתף כשחקן אורח במספר משחקים לא רשמיים במדי הירפורד יונייטד מהליגה הדרומית.

במאי 1944 הוא חתם על חוזה חובבן בארסנל, ובאוגוסט 1945 על חוזה המקצוען שלו. הוא היה שחקן מילואים בעמדת הבלם, ובשנות ה-40 כמעט ולא שיחק; הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק גביע ה-FA מול וסטהאם יונייטד ב-5 בינואר 1946. ההרכב של ארסנל התבסס בעיקר על שחקני קבוצת המילואים, וספג הפסד 0 - 6 הנחשב לכבד ביותר בתקופה שלאחר המלחמה. וייד המשיך לשחק מדי פעם; הוא ערך את הופעת הבכורה בליגה בניצחון 4 - 2 על לידס יונייטד ב-16 בנובמבר 1946, אך בין אותה שנה ל-1952 השתתף רק ב-16 משחקים, בין השאר בגלל הצורך להתחרות על המקום בהרכב עם הכוכבים וולי ברנס, ליונל סמית' ולורי סקוט.

ברנס ספג פציעה קשה בברכו בגמר גביע ה-FA של 1952, ולמשך כל עונת 1952/1953 הוחלף על ידי וייד. הוא השתתף ב-44 משחקים בכל המסגרות, ובסיום העונה זכתה ארסנל באליפות שביעית בגלל ממוצע שערים עדיף לעומת פרסטון נורת' אנד; היה זה התואר האחרון של המועדון עד 1970. בעונה שלאחר מכן, 1953/1954, ספג וייד פציעה בברכו בגלל שלולית במגרש המוצף במשחק הידידות מול קווינס פארק ריינג'רס. לאחר שהחלים מהפציעה הוא ניסה להתמודד עם מקום בהרכב עם לן ויליס וברנס שהחלים בינתיים. הוא המשיך לשחק לסירוגין בקבוצה הבוגרת, אך לאורך כל עונת 1955/1956 היה בקבוצת המילואים, ולפרקים אף מאמן קבוצת הנוער של ארסנל.

באביב 1956 הוא עזב את ארסנל, וחזר להירפורד יונייטד כמאמן-שחקן. בסך הכל נטל חלק ב-86 משחקי ליגה, 7 משחקי גביע ה-FA ו-25 משחקים לא רשמיים בתקופת המלחמה, בהם לא הבקיע ולו שער אחד. בהירפורד הוא החל במסורת של הדחת קבוצות מקצועניות מגביע ה-FA, בהן אלדרשוט ב-1956/1957 וקווינס פארק ריינג'רס ב-1957/1958. וייד זכה ב"דאבל" של גביע הליגה הדרומית והחטיבה הצפון-מערבית של הליגה הדרומית בעונת 1958/1959.

ב-1962 פרש מכדורגל על מנת להקדיש את מירב זמנו לחנויות הספורט שלו, אותן ניהל בהירפורד ובלאומינסטר. הוא חזר להירפורד כמאמן זמני לאחר התפטרותו של ג'ון צ'ארלס ב-1971, אך לא המשיך מעבר לכך בקריירת האימון שלו.

לקריאה נוספת
------------

* טוני מתיוס, WHO'S WHO OF ARSENAL (עמודים 294 - 295), מיינסטרים, 2007 (מסת"ב 1-84596-232-X)
**יוסף (ג'ו) ורשבה** (באנגלית: Joseph Wershba; ‏19 באוגוסט 1920 - 14 במאי 2011) היה עיתונאי ומפיק טלוויזיה אמריקאי. עבד במשך 50 שנים ברשת הטלוויזיה האמריקאית CBS וזכה בשני פרסי אמי.

ורשבה נולד בניו יורק למהגרים יהודים מפולין. דודו, יהודה ורשבה, עלה ארצה עם משפחתו ונמנה עם מייסדי בית הכנסת הגדול ברחוב דיזנגוף בתל אביב.

בשנת 1944 החל ורשבה לעבוד ברשת CBS. לאורך שנות עבודתו הוא שימש תסריטאי, עורך וכתב שטח. שנים רבות הוא עבד לצידם של העיתונאים אדוארד מורו ווולטר קרונקייט. בין השנים 1968–1988 הפיק את תוכנית הטלוויזיה "60 דקות".

בכפוף לנוהלי הרשת שמרו ורשבה ורעייתו, שירלי, את נישואיהם בסוד. שירלי ורשבה עבדה עמו בתוכניתו של אדוארד מורו, בה היו יחד כתבי השטח בחשיפת עלילות השווא של המקארתיזם. פרק זה בחייהם המקצועיים והאישיים נראה בסרט "לילה טוב ובהצלחה" (2005), בו גילם רוברט דאוני ג'וניור את דמותו.

ורשבה זכה על מפעל חייו בפרס סילוריאן. פרסים נוספים בהם זכה: פרס אמי, פרס הילמן ואחרים. על תוכניתו בנושא לי הרווי אוסוולד בשנת 1963 היה מועמד לפרס פוליצר.

ראו גם
------

* העימות עם מקארתי

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'ו ורשבה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Joseph Wershba, Renowned CBS News Producer, Passes, emmys.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 3421 9095
* LCCN: n97049375
* SNAC: w6b889k2
* VIAF: 68213759
* WorldCat: lccn-n97049375

 |
**ונדרליי קורדיירו דה לימה** (בפורטוגזית: **Vanderlei Cordeiro de Lima**; נולד ב-11 באוגוסט 1969) הוא רץ מרתון ברזילאי, זוכה מדליית הארד באולימפיאדת אתונה (2004). הדליק את הלפיד האולימפי באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.

חייו
----

דה לימה נולד בקרוזיירו דו אואסטה שבמדינת פרנה בדרום ברזיל. הוא גדל במשפחה ענייה שעסקה בחקלאות, ומגיל 8 סייע בפרנסתה.

בשנות ה-90 החל להתחרות בריצות בינוניות וארוכות, אך בסופו של דבר התמקד בריצת המרתון. את שיאו האישי, 2:08:31 שעות, קבע ב-1998. להישג המשמעותי הראשון בזירה הבינלאומית הגיע דה לימה ב-1999, אז זכה במדליית הזהב במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בוויניפג. הוא שמר על תוארו גם במשחקים שנערכו בסנטו דומינגו ב-2003.

באולימפיאדת אתונה (2004) היה דה לימה קרוב להיות הברזילאי הראשון בהיסטוריה שזוכה במדליית הזהב בריצת המרתון האולימפית. בקילומטר ה-35 הוביל בכ-30 שניות על פני מתחריו, כשלפתע התפרץ לעברו קורנליוס הוראן, כומר אירי שכבר ביצע לפני כן פרובוקציות באירועי ספורט שונים. התקרית התרחשה במשך 10 שניות בלבד, אך דה לימה איבד את הקצב ואת המומנטום, ומתחריו, האיטלקי סטפנו בלדיני והאמריקאי מב קפלזיגי חלפו על פניו והוא סיים במקום השלישי.

איגוד האתלטיקה הברזילאי ערער על התוצאות, אך ערעורו נדחה. תחת זאת, העניק לו הוועד האולימפי הבינלאומי את מדליית פייר דה קוברטן, המוענקת לספורטאים שגילו רוח ספורטיבית יוצאת דופן. בשנת 2005 הציע כדורעפן החופים עמנואל רגו, שזכה במדליית זהב באתונה, להעניק את המדליה בה זכה לדה לימה, אך זה סירב.

דה לימה הודיע על פרישתו ב-31 בדצמבר 2008, מיד לאחר מרוץ סאו סילבסטרה המסורתי שנערך מדי שנה בסאו פאולו לרגל חג הסילבסטר.

בטקס הפתיחה של אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערך ב-5 באוגוסט 2016 התכבד דה לימה בהדלקת הלפיד האולימפי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ונדרליי דה לימה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ונדרליי דה לימה (בפורטוגזית)

* ונדרליי דה לימה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי

* ונדרליי דה לימה, באתר olympedia.org

* ונדרליי דה לימה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית

* ונדרליי דה לימה, באתר Track and Field (גברים)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 10415
* ISNI: 0000 0000 4046 8346
* LCCN: n2008215371
* VIAF: 24084497
* WorldCat: lccn-n2008215371

 |