**יוסף קְרוּק** (**Kruk**;‏ 5 בדצמבר 1885, צ'נסטוחוב – 6 ביולי 1972, ירושלים), היה יהודי חילוני יליד פולין, מצעירותו בעל גישה לאומית-סוציאליסטית, שעמדה בבסיס מעורבותו ב"שלוש מהפכות" כפי שנקרא ספר זכרונותיו. את גישתו הסוציאליסטית סיכם בזכרונותיו במלים אלו:

> כל הזמן לא חדלתי להדגיש את האופי **ההומאניסטי** של הסוציאליזם. הייתי סובר (ועד היום הנני סבור כן), כי תנועת השיחרור חייבת לשאת לא רק אופי פוליטי־סוציאלי, עליה לעורר גם חושים חדשים ולחנך ליחסי־אנוש טובים יותר, ליחסים חדשים בין איש לרעהו; עליה ליצור לא רק חברה סוציאל־פוליטית חדשה, כי אם גם ידידות אנושית עמוקה וחדשה. 
> 
> 

עד למהפכה הרוסית ב-1917 הוא פעל בשלושה מעגלים לאומיים: היהודי, הפולני והרוסי. אחרי מלה"ע הראשונה, עם חזרתה של פולין למעמד של מדינה עצמאית, והשתלטות הבולשביקים על רוסיה, פעל קרוק בעיקר בפולין, והיה שותף בהנהגת המפלגה הסוציאליסטית-דמוקרטית. ב-1940, בנסיבות מלה"ע ה-2, עלה לארץ-ישראל, בה עסק בעיקר במלאכת העיתונאות.

ביוגרפיה
--------

יוסף קרוק נולד בשנת 1885 במשפחה יהודית מתבוללת בצ'נסטוחוב שבפולין הרוסית, בנם של אריה ליב ושרה. עוד בשנות לימודיו בגימנסיה היה פעיל בארגון סוציאליסטי פולני ועמד במרכזה של התארגנות סוציאליסטית יהודית קרובה לציונות בשנת 1903, באמצעותה סייעו הוא ושותפיו לפעילים פוליטיים להבריח את הגבול מרוסיה ואליה, כמו גם בהברחת חומרי תעמולה ונשק לרוסיה. כפי שעולה מכותרת זכרונותיו - "תחת דגלן של שלוש מהפכות" - מראשית דרכו הפוליטית ניסו קרוק ושותפיו לשלב בין זיקתו ל"שלוש המהפכות" (הרוסית, הפולנית והיהודית) לבין הסוציאליזם. כך, כאשר ב-1905, על רקע המהפכה הרוסית הראשונה, מהפכת 1905, התכנסו מפגינים לאספה ביער ליד צ'סטנוחוב, "יחד עם הסיסמה הישנה 'פועלי כל הארצות התאחדו!', הופיעה בפעם הראשונה על הדגל האדום הסיסמה שלנו: 'פועלי **כל העמים,** התאחדו!' ".

ב-1905 נאלץ קרוק לברוח מעירו ותחנתו הראשונה הייתה קראקוב, שם פגש בין השאר את יוזף פילסודסקי, שבאותו הזמן ניסה להשיג עצמאות לפולין. פילסודסקי ואשתו מאריה, שמחו לארח את מי שחשבו כיהודי נוסף שהצטרף לתנועה הלאומית הפולנית, אך קרוק העמיד אותם על טעותם כאשר הסביר שמצד אחד, בהמשך לרעיונות שלמד מהמשורר הפולני אדם מיצקביץ', לפיהם על כל אדם המזדהה עם לאומיותו להזדהות עם לאומיותם של אחרים, הוא אכן מזדהה עם מאבקו של העם הפולני כנגד העריצות הרוסית, אך מצד שני הוא רואה עצמו שייך לעם היהודי. קרוק הביא בזכרונותיו קטעים משיחתו עם פילסודסקי, אשר "שאל בתמיהה" האם קרוק "רוצה לתמוך בז'ארגון?!" (כלומר בשפת היידיש). קרוק אישר אך הסביר כי "מדובר על הרבה יותר מאשר על הלשון בלבד. כמו אצל מיטב הפולנים, מדובר גם אצל היהודים בתחיה לאומית בכללה". פילסודסקי תהה "לשם מה זה נחוץ?", וקרוק כתב כי הוא למרות ש"השאלה הייתה ידועה" לו, הוא התפלא לשמוע אותה מצידו של "מנהיג פועלים סוציאליסטי מפורסם ומוכר". פליאתו של קרוק הייתה בעיקר באשר להערתו של פילסודסקי, לפיה "היהודים המשכילים והמתקדמים מדברים פולנית וקוראים פולנית ורואים את עצמם כפולנים", וכי "היהודים אינם אלא בני דת, והיהדות אינה אלא דת". שעל כך ענה לו קרוק כי: "אנשים בודדים יכולים אולי להתבולל, כי זהו עניינם האישי. ואולם מבחינה ציבורית, בתורת עם אין היהודים רוצים להתבולל. ודעתי היא שעם איננו יכול להתבולל. עם חי כקולקטיב ויש לו תרבות מפותחת משלו".

ב-1905 השפיעו האירועים ברוסיה גם על התנועות המהפכניות בגליציה, וכשהיה קרוק בקראקוב, הוא נשא הרצאה בה הגיב בחריפות כנגד נטייתם של הסוציאליסטים הפולנים לפעול ולדבר נגד הרגש היהודי הלאומי, תופעה שהתחדדה עוד יותר על רקע העובדה שכסוציאליסטים, כיבדו הפולנים את היהודים הדתיים, כולל את "הקנאים ביותר" כפי שתיאר זאת קרוק. בדבריו - שגונו לאחר מכן על ידי איגנאס דאשינסקי (אנ'), מנהיג הסוציאליסטים הפולנים, אמר קרוק: 

> "יש שתי אינקביזיציות. האחת שררה בספרד, כאשר פרדינאנד ואיזבלה ארגנו בעזרת טורקוומאדו את האינקביזיציה. הם לא התעניינו בלאומיותם של היהודים. דבר זה לא היה חשוב להם אז — הם רק התעניינו בדעותיהם הדתיות של היהודים ובגללן העלו יהודים על המוקד. עתה, במאה העשרים, כאשר המתעניינים פחות בהשקפות הדתיות, רוצים הסוציאליסטים הפולנים לעשות הכול, כדי ליטול מן היהודים את רגשות־הלב שלהם, את נשמתם הלאומית. זוהי האינקביזיציה החדשה המודרנית. גם אם הדבר נעשה באמצעים טכניים אחרים מאשר בספרד, הרי מבחינה מוסרית אין זה פחות אכזרי ומזיק".
> 
> 

ב-1905 שימש קרוק ציר מטעם הציונים הסוציאליסטים בקונגרס הציוני השביעי בבזל. לאחר הקונגרס נשאר בשווייץ, הצטרף לתנועת הטריטוריאליסטית (בין השאר לקח חלק ביוזמה להקים התיישבות יהודית באנגולה). אחרי גל הפוגרומים שהחל באוקטובר 1905, עבר למינכן לטובת פעולות ההברחה שהיו קשורות למפעל 'ההגנה העצמית'. ב-1906 חזר לווארשה בהוראת המפלגה, לאור התקווה שהמהפכה תישא פרי. בהגיעו לווארשה, וכדי להימנע משירות צבאי הוא נרשם כסטודנט לרפואת שיניים. פעילותו הביאה למעצרו והוא ישב בכלא בפולין כמה חודשים (1907-1906).

בהמשך למד משפטים ובשנת 1913 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ציריך. במלחמת העולם הראשונה שהה בלונדון. בעקבות מהפכת אוקטובר היה שותף בהקמת ועד הצירים המהפכנים בלונדון. בהמשך עבר ללנינגרד ולבסוף חזר לפולין.

בשנות ה-20 וה-30 בפולין עמד קרוק בראש המפלגה הסוציאליסטית הבלתי תלויה, שהייתה משותפת ליהודים ופולנים והמשיכה את הדרך של המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית הרוסית. בשנת 1926 הוא היה ממתנגדי יוזף פילסודסקי והוא נעצר בכלא ברזה קרטוסקה, שם ריצה מאסר של שנה ורבע מתוך שנה וחצי שנגזרו עליו. באפריל 1928 נמצא זכאי במשפט על כרוז תעמולה חריף שפרסם. בשנת 1935 ביקר בלונדון והשתתף בפגישה של ותיקי התנועה הטריטוריאליסטית היהודית, שבה טען בעד הגירה יהודית לדרום אמריקה.

בשנת 1937, גברה המתיחות בין יהודים ופולנים במפלגה וירדה התמיכה במפלגה, והיא התפרקה. קרוק ורבים מתומכיו הצטרפו למפלגת פועלי ציון בפברואר 1938 וקרוק צורף למרכז המפלגה ונהיה לפעיל בה. קרוק נימק את מעברו לתמיכה בציונות בהצלחת ההתיישבות היהודית בארץ ישראל.

בעבודתו העיתונאית הוא היה מעורכי העיתונים "הײַנט" ו"דאָס וואָרט". בפרוץ מלחמת העולם השנייה שהה קרוק בוורשה, ברח ממנה לליטא והגיע לארץ ישראל בראשית שנת 1940. מעת עלייתו לארץ ישב בירושלים. בסוף שנת 1950 יצא לפריז לכהן בתפקיד מזכיר אוֹזֶ"ה העולמית.

בישראל כתב ב"דבר" וב"לעצטע נייעס" וכן בעיתוני תנועת הפועלים ברחבי העולם.

במאי 1968 התאלמן מאשתו, ד"ר רעיה (אירנה) קרוק לבית רפפורט, שותפתו לאורך כל הדרך, שבין השאר לקחה חלק "בכינוס הבלתי ליגאלי הראשון של תלמידי הגימנאסיה בשווידר (בשנת 1903), וגם "הייתה האשה היחידה שייצגה את הגימנאסיה בווארשה". קרוק תיאר את משפחתה כ"אצילית, אינטליגנטית ומסורתית, אשר עוד אבות אבותיה באו למוסקבה מספרד ומפורטוגל. ואכן רעיה נולדה במוסקבה, אך בגירוש הגדול, בהיותה עוד ילדה קטנה, גורשה יחד עם הוריה מעיר הולדתה". ב-1905 למדה רפואה באוניברסיטת ברן, ולקחה חלק בפעילות פוליטית בעיר בה ישבו 'גולים פוליטיים' רבים, בעיקר מרוסיה.

יוסף קרוק נפטר בשנת 1972 בביתו שבירושלים בתום מחלה ממושכת, בגיל 86. נקבר לצד אשתו בהר המנוחות. בלווייתו נכח קהל סופרים, עיתונים ואנשי ציבור.

ספריו
-----

* **צבאות שחרור: (פרקים היסטוריים)**, תל אביב: מחלקת ההסברה של הועד הפועל, תש"ט 1948.
* **אומאפהענגיקייט, טעראָר, פרייהייט**, תל אביב: מחלקת החלוץ; ביי דעם ועד הפועל פון דער הסתדרות אין ארץ-ישראל (סדרת 'יסודות') תש"י. (ביידיש)
* **מהפכה, טרור, עצמאות: רוסיה, פולין, אירופה המערבית, ארצות הברית, אירלנד**, תל אביב: מפלגת פועלי ארץ ישראל, תשי"ב.
* **תחת דגלן של שלש מהפיכות: (רוסים, פולנים, יהודים): אישים ותנועות בדורי, זכרונות**; תרגם מיידיש [כרך א]: [מרדכי] חלמיש; כרך ב: תרגם מיידיש וערך: משה הורביץ, 2 כרכים, תל אביב: מחברות לספרות, תשכ"ח–תש"ל.

קישורים חיצוניים
----------------

* ירושלים: מסיבה לכבוד ד"ר י. קרוק, דבר, 10 באפריל 1947
* אברהם ארסט, ד"ר יוסף קרוק (למלאת לו ששים שנה), דבר, 13 באפריל 1947
* מסיבת היובל לד"ר יוסף קרוק, דבר, 16 באפריל 1947
* ד"ר י. קרוק בן שבעים, דבר, 20 בנובמבר 1950
* א. ח. אלחנני, ד"ר יוסף קרוק – בן שבעים, דבר, 9 במרץ 1956
* א. ח. אלחנני, ד"ר יוסף קרוק בן שבעים וחמש, דבר, 11 באפריל 1962
* בן-צבי ובן-גוריון מברכים את ד"ר יוסף קרוק, דבר, 20 באפריל 1962
* אריה טרטקובר, אגדת השנים שחלפו, דבר, 21 במאי 1972 (עם צאת כרך ב של ספרו "תחת דגלן של שלוש מהפכות")
* מת יוסף קרוק, דבר, 7 ביולי 1972

הערות שוליים
------------

1. ↑  יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות, תל אביב, מחברות לספרות, 1968 (תורגם מיידיש).
2. ↑  תחת דגלן של שלוש מהפכות, עמ' 374.
3. 1 2  הקבר של יוסף קרוק בהר המנוחות, באתר BillionGraves.
4. ↑  יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות, תל אביב, מחברות לספרות 1968, פרקים 6, 9
5. ↑  יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות, עמ' 190 [ההדגשה במקור]
6. ↑  קרוק, תחת דגלן, עמ' 337. הציטוט מדברי מיצ'קביץ: "אין להעלות על הדעת שבעתיד יוכל איזה שהוא עם ללכת בדרך הקידמה בנפרד משאר העמים, אם אותו העם אינו רוצה להביא כליה על עצמו ולהזיק על־ידי כך לעניין הכללי".
7. ↑  קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות, עמ' 205
8. ↑  קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות, עמ' 225.
9. ↑  12 מאסרים, 16 בתי־סוהר, הַבֹּקֶר, 14 באפריל 1947.
10. ↑  קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות, עמ' 290
11. ↑  תחת דגלן, עמ' 312, 349
12. ↑  הדיסרטציה: "Die Rolle der auswärtigen Staaten für die Emanzipation der Juden in der Schweiz" (תפקידן של המדינות הזרות באמנציפציה ליהודים בשווייץ).
13. ↑  פרץ ליסטק, על דרכו הפוליטית של ד"ר קרוק, דבר, 8 באוגוסט 1972.
14. ↑  ד"ר קרוק יצא לחפשי, דבר, 30 במרץ 1927.
15. ↑  ד"ר קרוק יצא זכאי בדין, הצפירה, 3 במאי 1928.
16. ↑  מכתב מלונדון, דואר היום, 28 ביוני 1935; קבלת פנים לטריטוריאליסטים בבית הלורדים ובבית הנבחרים, דואר היום, 4 באוגוסט 1935.
17. ↑  ישראל ריטוב, עוד על דרכו הפוליטית של ד"ר קרוק, דבר, 15 באוגוסט 1972.
18. ↑  גרי פועלי ציון, הצופה, 21 באפריל 1938.
19. ↑  אנו תושבי וארשה, דבר, 4 בספטמבר 1969.
20. ↑  דרישת שלום מוילנה, המשקיף, 17 בדצמבר 1939; מגבית קרן היסוד בליטא, הַבֹּקֶר, 8 בינואר 1940.
21. ↑  עיתונאי פילט על סכנת כליון היהדות תחת השלטון האדום, המשקיף, 28 במרץ 1940.
22. ↑  ד"ר קרוק נתמנה למזכיר "אזע" העולמית, חרות, 20 בנובמבר 1950.
23. ↑  מת יוסף קרוק, דבר, 7 ביולי 1972.
24. ↑  יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות, תל אביב, מחברות לספרות, עמ' 186
25. ↑  י. קרוק – למנוחות, דבר, 9 ביולי 1972
26. ↑  צבאות השחרור, דבר, 26 בדצמבר 1948; חיים הניג, צבאות שחרור, דבר, 14 בינואר 1949.
27. ↑  ז. ליבאי, סיכום מאלף, דבר, 17 באוקטובר 1952; נתן גורן, "מהפכה, טרור, עצמאות", דבר, 9 בינואר 1953.
28. ↑  אריה טרטקובר, אגדת השנים שחלפו, דבר, 21 במאי 1972 (עם צאת כרך ב של ספרו "תחת דגלן של שלוש מהפכות").

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007511870005171
* ISNI: 0000 0000 4714 1039
* LCCN: nr00030741
* VIAF: 61384782
* WorldCat: lccn-nr00030741

 |