recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**שובו של העדר** הוא ציור שמן על לוח עץ מאת פיטר ברויגל האב, שצויר בשנת 1565 ונמצא במוזיאון לתולדות האמנות שבווינה. זוהי יצירה גדולה, 117 × 159 ס"מ, המהווה חלק מהסדרה המתארת את חודשי השנה. מסדרה זו נותרו כיום חמש תמונות בלבד, המתארות תקופות שונות במהלך השנה. הציור מתאר את חודש נובמבר, בו מכנסים את העדר.

ציור זה הוא חלק מסדרת חודשי השנה: 

* ציידים בשלג (דצמבר - ינואר) 1565, המוזיאון לתולדות האמנות, וינה
* יום אפרורי (פברואר - מאי) 1565, המוזיאון לתולדות האמנות, וינה
* קציר התבואה (יולי - אוגוסט) 1565, המוזיאון הלאומי, פראג
* הקוצרים (אוגוסט - ספטמבר) 1565, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ניו יורק
* **שובו של העדר** (אוקטובר - נובמבר) 1565, המוזיאון לתולדות האמנות, וינה

בציור מתוארים בוקרים העולים מן המרעה שבעמק, בידיהם מוטות והם מכנסים את העדר לכיוון משכן החורף שלו בכפר.

כמו ביצירות אחרות של ברויגל בסדרת עונות השנה, נמצאים ברקע צוקים שאינם נמצאים בנוף הטבעי בארצות השפלה. ייתכן כי חלק מתיאורי ההרים מבוסס על רישומים שעשה ברויגל בעת ששהה באיטליה בשנת 1553, אך סביר להניח כי מקורם של נופים אלה הוא בדמיון היוצר של האמן.

כמו בציור קציר התבואה של ברויגל, גם כאן מוליכה הקומפוזיציה של הציור את עין המתבונן אל צידו הימני של הציור, ובכך מועצמת תחושת העומק של הציור. עם זאת, בציור זה יש גם הולכה מעגלית של עין המתבונן, בכיוון השעון: הנהר זורם מלמעלה משמאל למטה מימין, והעדר עולה מימין למטה למעלה משמאל. הסופה המאיימת בפינה הימנית העליונה מתכתבת עם הצוקים בפינה השמאלית העליונה. כמו כן, הצבעים הקרים שבחלק העליון מתכתבים עם הצבעים החמים שבחלק התחתון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שובו של העדר** בוויקישיתוף

* *Pieter Bruegel the Elder: Drawings and Prints*, a full text exhibition catalog from The Metropolitan Museum of Art, which includes material on *The Return of the Herd*


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* RKDimages ID: 221183

 |
***Po volne moei pamyati*** (ברוסית: **По волне моей памяти**; בעברית: **לפי גל זיכרוני**) הוא אלבום קונספט של המלחין דויד טוחמנוב משנת 1976. האלבום נקרא על שם אחד השירים הכלולים באלבום לפסוקיו של ניקולס גיין בתרגום רוסי. 

האלבום יצא בברית המועצות בשנת 1976 ופשוט זעזע את הקהל - הוא לא התאים לסטנדרטים של אותה תקופה. זה לא היה רק אוסף שירים - זה היה אלבום קונספט רציני ומוחשב שבגינו בחרה אשתו הראשונה של טוחמנוב, טטיאנה סאשקו, יצירות ספרות איקוניות של קלאסיקות גדולות: מהמשוררת היוונית העתיקה סאפפו ועד אנה אחמטובה, וטוחמנוב עצמו כתב את המוזיקה ועשה את העיבוד. מרבית הצעירים והמעט ידועים בעת יציאת האלבום סולנים קיבלו פרסום רחב, בעיקר אודיו. האלבום נוצר באווירה של סודיות, באולפן הביתי של טוחמנוב ואף אחד לא ידע מה יגיע בסוף.

טוחמנוב הגדיר את ז'אנר האלבום כארט רוק. מוזיקאים שהשתתפו ולא השתתפו באלבום דירגו אותו כ"מהפכה" במוזיקה הפופולרית העכשווית (בעיקר סובייטית); מיד לאחר הופעתו הפך לאלבום פולחן בברית המועצות.

קישורים חיצוניים
----------------

* MusicBrainz Po volne moei pamyati באתר MusicBrainz
* Discogs Po volne moei pamyati באתר Discogs

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 7996eaef-4137-30fc-9a65-c285d5e3d71c

 |
**שריר הַמִּלְעָס** (TA: *musculas masseter*) הוא שריר לעיסה חזק הנמצא בצד הלחי, בחלקה האחורי. השריר מניע את הלסת התחתונה במפרקי הלסת מעלה וקדימה כך שפעולתו סוגרת את הפה. הסיבים העמוקים של השריר מניעים את הלסת אחורה.

שריר המלעס מסוגל להפיק את הכוח הגדול ביותר בגוף האדם, ובספר השיאים של גינס (1992) מתועדת נשיכה בעוצמה של 442 קילוגרם-כוח למשך שתי שניות. כוח שריר תלוי בשטח החתך שלו והמלעס אינו גדול, אך הוא פועל באופן דומה למפצח אגוזים, כלומר כוח קטן שמושקע בין הקצוות שלו בחיבור לגולגולת וללסת התחתונה מתורגם למומנט גדול, ולכן גם לכוח גדול יותר שפועל על השיניים הטוחנות בסמוך לנקודת הציר במפרק הלסת. עקרון פעולתם של עגורן ושל מגבה מכני הוא דומה. יתר שרירי השלד, וגם הגדולים בהם בירך ובעכוז, נאחזים קרוב לציר ביחס לקצה האיבר ולכן לא ניתן להפיק מהם כוח כה גדול.

תיאור
-----

תחילתו של שריר המלעס בגבול התחתון והפן הקדמי של קשת העול.

השריר נאחז בפן הצידי של ענף הלסת התחתונה ובזיז הַוָּוִי שלה.

עצבוב
-----

שריר המלעס מעוצבב על ידי עצב הלסת התחתונה (CN V3), היוצא מתוך העצב המשולש, דרך **עצב המלעס** (nervus massetericus).

תמונות נוספות
-------------

* תמונת דימות תהודה מגנטית אופקית של ראש, בגובה השיניים התחתונות, המראה את שריר המלעס ושכניו. כרית הלחי השמאלית גדולה יותר בגלל שלאדם בתמונה הייתה ליפומה בכרית הלחי הזו.תמונת דימות תהודה מגנטית אופקית של ראש, בגובה השיניים התחתונות, המראה את שריר המלעס ושכניו. כרית הלחי השמאלית גדולה יותר בגלל שלאדם בתמונה הייתה ליפומה בכרית הלחי הזו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שריר המלעס** בוויקישיתוף
* שריר המלעס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TA98: A04.1.04.002

 |
יובל טל
**יובל טל** (נולד ב-1965) הוא המייסד והנשיא של חברת פיוניר, חברת תשלומים אינטרנטית והמייסד של BorderFree, חברת מסחר אלקטרוני.

ביוגרפיה
--------

טל נולד בישראל. הוא השלים את לימודיו התיכוניים ברמת השרון. הוא שירת בצה"ל ולאחר מכן קיבל תואר בוגר אוניברסיטה בהנדסת מכונות, ובהמשך קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה בהנדסה ביו-רפואית מאוניברסיטת תל אביב.

קריירה
------

טל החל את הקריירה המקצועית שלו בחברת רדוור בתפקיד סמנכ"ל פיתוח עסקי. בהמשך שימש כמנהל חברת R-U-Sure Ltd. ב-1999 היה טל מייסד שותף של חברת E4X, חברה שהציעה פתרונות תשלום מקוונים. תחת ניהולו, החברה הכניסה יותר מ-500 מיליון דולר בחמש השנים הראשונות לפעילותה, וב-2007 החברה מותגה מחדש ושינתה את שמה ל-FiftyOne. החברה מאפשרת לקמעונאים לשווק ולמכור מוצרים ושירותים ברחבי העולם במטבע המקומי של הצרכן. החברה ביצעה מיתוג מחדש ב-2013 ושינתה את שמה ל-BorderFree. ב-2015 נרכשה החברה על ידי חברת Pitney Bowes תמורת 395 מיליון דולר. החברה מאפשרת כיום ביצוע משלוחים מחנויות בארצות הברית לצרכנים ברחבי העולם

ב-2005 ייסד טל את חברת פיוניר.

קישורים חיצוניים
----------------

* יובל טל, ברשת החברתית LinkedIn
* יובל טל באתר crunchbase
* ביוגרפיה של יובל טל באתרו האישי, גרסת ארכיון
* שלומית לן, ‏"להתחרות בבנקים זה כמו להיכנס לבית זקנים בגיל 30", באתר גלובס, 5 בנובמבר 2016
* יוסי דהן, "תובנות על יזמות עם יובל טל", באתר הפודקאסט "יזמות או למות", 20 בדצמבר 2017

הערות שוליים
------------

1. ↑  רשימת 12 המשפיעים בפינטק ובאיקומרס בישראל, באתר tech12, ‏2022-01-09
2. ↑  R U Sure Ltd.: Private Company Information - Bloomberg, www.bloomberg.com
**בַּעַל פְּרָצִים** היה מקום ליד עמק רפאים וירושלים. מסופר ששם הכה דוד את הפלשתים, כנאמר בספר שמואל ב', פרק ה', פסוק כ', ובשינויים קלים בספר דברי הימים א', פרק י"ד, פסוק י"א: "וַיַּעֲלוּ בְּבַעַל פְּרָצִים וַיַּכֵּם שָׁם דָּוִיד וַיֹּאמֶר דָּוִיד פָּרַץ הָאֱלֹהִים אֶת אוֹיְבַי בְּיָדִי כְּפֶרֶץ מָיִם עַל כֵּן קָרְאוּ שֵׁם הַמָּקוֹם הַהוּא בַּעַל פְּרָצִים." מהכתובים נראה שמדובר במקום גבוה, ששימש כנראה לפולחן, לאור שמו הכולל את המילה "בעל". ייתכן כי אזכור "הַר פְּרָצִים" בספר ישעיהו, פרק כ"ח, פסוק כ"א רומז לאותו מקום ולמלחמה הנדונה: "כִּי כְהַר פְּרָצִים יָקוּם יְהוָה כְּעֵמֶק בְּגִבְעוֹן יִרְגָּז לַעֲשׂוֹת מַעֲשֵׂהוּ זָר מַעֲשֵׂהוּ וְלַעֲבֹד עֲבֹדָתוֹ נָכְרִיָּה עֲבֹדָתוֹ."

הזיהוי
------

מבחינת מיקום טופוגרפי, יש לבקש את בעל-פרצים בגבעה מעל עמק רפאים ('אל בקעה'), סמוך לאתרה של ירושלים בימי דוד. מההצעות שהועלו במחקר, נראית ביותר הצעתו של קלאי לאזור דיר אבו תור, רכס מעל עמק רפאים הנשקף אל עיר דוד. מאותם שיקולים ייתכן גם זיהוי על גבעת הכנסייה הסקוטית, בסמוך לאותו רכס (אך ללא תצפית לעיר דוד). במחקר הוצעו גם רכס שרפת, ורכס מר-אליאס. מהכתובים כולם לא עולה כי מדובר בהכרח במקום יישוב. עם זאת עמיחי מזר הציע לזהות את בעל-פרצים באתר אותו חפר בשכונת גילה, בסמוך לאיתור ברכס שרפת שהציעו אלט וכוכבי.

האתר בגילה
----------

באתר בשכונת גילה נחשפו יישוב ו'מגדל'(?) מתקופת הברזל 1, ומגדל שמירה מתקופת הברזל 2ג-ד. מבנהו של האתר, מיקומו ומבנה האבן (ה'מגדל') שנתקיים בו בתקופת הברזל 1 מעלים כמה תמיהות. קיימת אפשרות כי למיקום האתר ולמבנהו היה גם היבט פולחני. האתר מתאים אפוא לשיקוליו הטופוגרפיים של אלט ואולי גם לאספקט הפולחני הנרמז בשם 'בעל-פרצים'. אולם כאמור, נראה שיש להעדיף מיקום הסמוך יותר לעיר דוד ולעמק רפאים, כדעת קלאי. לפיכך יש להטיל ספק בזיהוי בעל פרצים עם האתר בגילה, אולם לא ניתן לשלול זיהוי זה לחלוטין.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אנציקלופדיה מקראית ב: 291-290
2. 1 2  אלברכט אלט 1927: 16 = Alt, A. 1927. Das Institut im Jahre 1926. PJb 23: 5-51,

ובעקבותיו משה כוכבי, הסקר בארץ יהודה. יהודה, שומרון וגולן - סקר ארכיאולוגי בשנת תשכ"ח (עורך: משה כוכבי), תשל"ב, עמ' 28, מס' 1.
3. ↑  פרוקש 70:1909
4. ↑  אתר סקר ישראל מס' 1/76/105{16-12}
5. 1 2  עמיחי מזר 32-31:1981 = Mazar, A. 1981. Giloh : An Early Isralite Settlement Site Near Jerusalem. IEJ 31: 1-36.

עמיחי מזר 1990: 101 = Mazar, A. 1990. Iron Age I and II Towers at Giloh and the Israelite Settlement. IEJ 40: 77-101.
שריר הסובך
**שריר הסובך** (סֹבֶךְ, TA: Musculus gastrocnemius) הוא שריר חזק הממוקם בחלקה האחורי של השוק. השריר הגדול והתת עורי נותן לשוק את צורתה המוכרת. לשריר הסובך שני ראשים (שהקנו לו את הכינוי העממי "שריר התאומים") ויש המתייחסים אליו כחלק משריר גדול יותר בשם שריר הסובך השלש ראשי (הכולל גם את שריר הסוליה).

שריר הסובך הוא כופף כפי (מניע את כף הרגל כלפי מטה) עיקרי של הקרסול אליו הוא מחובר דרך גיד אכילס וכן הוא כופף של הברך. ככופף כפי, שריר הסובך משתתף בכל פעולה הדורשת את הרמת העקב מהקרקע, כגון הליכה, ריצה, ניתור ועמידה על קצות האצבעות וכן בעמידה עצמה.

תיאור
-----

שריר הסובך ממוקם ביחד עם שריר הסוליה במדור האחורי השטחי של השוק. שני ראשיו, הראש הצידי (Caput laterale musclus gastrocnemii) והראש התיכון (Caput mediale musclus gastrocnemii) מחוברים בחלקם העליון לעילית העלי הצידי של עצם הירך ולעילית העלי התיכון של עצם הירך בהתאמה. חלקו התחתון של השריר נאחז בעצם העקב דרך גיד אכילס. שריר הסובך מאופיין בסיבים מהירים (סיבים לבנים) באחוז גבוה, בשל הצורך שלו לפעילויות אנ-אירוביות יומיומיות (כמוזכר לעיל). מכיל MHC מסוג 2, בכמות גבוהה. כמות גבוהה של SR, המאפשר שחרור יוני סידן בקצב גבוה המאפשר כוח מתפרץ גבוה (לצורך קפיצה\ריצה וכדומה)

עצבוב
-----

שריר הסובך מעוצבב על ידי שורשי העצב של העצה הראשון והשני (S1, S2) דרך **עצב השוקה**.

ליקויים נפוצים
--------------

* **עווית שריר לילית** - תופעה שכיחה שמנגנונה אינו ידוע, בה בעת היקיצה השריר מתכווץ וגורם לכאבים עזים. ההתכווצות נמשכת בין מספר שניות למספר דקות וגורמת לכאבים עזים. העווית נובעת ממגוון סיבות, כגון צריכת תרופות לטיפול במחלות לב ולחץ דם או צריכת אלכוהול, אך בדרך כלל ללא כל סיבה ידועה. בעת התכווצות כדאי לדרוך על הרגל ולהפעיל עליה הרבה ממשקל הגוף וזה יפסיק את הכאב. אם השריר נשאר מעט תפוס (מה שלא קורה בהכרח), ניתן להקל את הכאב בעזרת משככי כאבים ולסיוע בתהליך ההחלמה מומלץ לבצע עיסויים לשריר וכן מתן קומפרסים חמים. לעיתים השריר מתכווץ עקב חוסר איזון בין ריכוז המגנזיום לסידן, אך תופעה זו יכולה לקרות בכל שריר.
* מתיחה או קרע של השריר (באנגלית Muscle strain) הניגרם בד״כ ממתיחת השריר והפעלת לחץ כבד על השריר.
* טנדינופטיה של גיד אכילס
* תסמונת מדור אחורי.

ראו גם
------

* אנטומיה - מונחים
* שורש כף הרגל
* גיד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שריר הסובך** בוויקישיתוף
* שריר הסובך, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  *הוא קרע את התאומים ברגל!*, נבדק ב-2021-09-13

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TA98: A04.7.02.044

 |
**אומרו סיסוקו אמבאלו** (בפורטוגזית: **Umaro Sissoco Embaló**; נולד ב-23 בספטמבר 1972) הוא פוליטיקאי, איש צבא ומדינאי גינאי, ונשיא גינאה ביסאו החל מ-27 בפברואר 2020. בעבר כיהן גם כראש הממשלה.

אמבאלו נולד בביסאו. הוא למד יחסים בינלאומיים ומדע המדינה בליסבון ובאוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד. אמבאלו דובר שפות רבות, ובהן פורטוגזית, אנגלית, צרפתית, ערבית, סוואהילי וספרדית. במקביל גם שירת בצבא המקומי ולמד לימודי ביטחון במקומות רבים, ובהם תל אביב-יפו, יוהנסבורג, בריסל ופריז. אמבאלו נושא בדרגת בריגדיר גנרל.

מנובמבר 2016 ועד ינואר 2018 עמד בראשות הממשלה. אמבאלו התמודד בבחירות לנשיאות בשנת 2019 הוא סיים במקום השני בסיבוב השני עם כ-27% מהקולות. מהסיבוב השני ניצח עם רוב של כ-54% מהקולות. כנגד הבחירות הושמעה ביקורות רבה, ובית המשפט העליון והפרלמנט לא אישרו את תוצאותיהן. למרות זאת, ארגן אמבאלו טקס השבעה אלטרנטיבי ובכך כנס לתפקיד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אומרו סיסוקו אמבאלו** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1250828295
* VIAF: 16164418822420231533
* WorldCat (עם VIAF): 16164418822420231533

 |
**וודי הרמן שוֹ השני** (באנגלית: **Woody Herman Shaw II**;‏ 24 בדצמבר 1944 – 10 במאי 1989) היה חצוצרן ומלחין ג'אז אמריקאי.

חייו
----

שו גדל בניוארק שבניו ג'רזי והחל את לימודי המוזיקה שלו בגיל 11. בתחילת הקריירה שלו שו הושפע מהחצוצרנים דיזי גילספי, קליפורד בראון, לי מורגן, פאטס נבארו, פרדי האברד ובוקר ליטל. כמו כן נגני הסקסופון ג'ון קולטריין ואריק דולפי, עמו הוא גם ניגן והקליט בראשית שנות השישים, השפיעו בצורה משמעותית על פיתוח סגנונו הייחודי. 

בשנות השישים הוא ניגן עם שליחי הג'אז של ארט בלייקי בתקופה שנחשבת לאחת התקופות הטובות בתוך שנות היובש של ההרכב. כמו כן הוא היה החצוצרן בהרכב של מקס רואץ' ושל הוראס סילבר. במתקופה זו ניגן באלבומים של אנדרו היל, ג'קי מקלין, מק'קוי טיינר, צ'יק קוריאה ואחרים.

בראשית שנות השבעים הוא החל לנגן כמוביל בעצמו. הייתה זו תקופה חלשה עבור הג'אז ובעוד נגנים רבים החלו לעסוק בפיוז'ן שו המשיך בהארד בופ ולאחר מכן בפוסט-בופ. בעשור הזה, לאחר שעבר להקליט עבור קולומביה זכה להכרה, אך מבחינה מסחרית מעולם לא הצליח באופן משמעותי. אלבומו "United" מ-1974 היה מועמד לשני פרסי גראמי וזכה לתואר אלבום השנה בסקר הקוראים של העיתון דאון ביט. באותו סקר הגיע שו למקום הראשון ברשימת החצוצרנים הטובים ביותר ולמקום הרביעי ברשימת מוזיקאי הג'אז הטובים ביותר. 

במהלך שנות השמונים המשיך להוביל הרכבים בהצלחה נכבדת, וכן עבד בכמה פרויקטים משמעותיים עם הסקסופוניסטים דקסטר גורדון וקני גראנט, וכן עם החצוצרן פרדי האברד.

ב-27 בפברואר 1989 שו נפגע בתאונה בתחנת רכבת תחתית בברוקלין לאחר שנפל במורד גרם מדרגות עד לפסים. הגורמים לתאונה נותרו לא ידועים, ידוע רק שלשו היו בעיות ראייה קשות, וכן שככל הנראה במשך שנים רבות הוא סבל מבעיות בריאותיות הקשורות בשימוש בסמים. 

ב-10 במאי באותה השנה נפטר שו מאי-ספיקת כליות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וודי שו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של וודי שו

* וודי שו, באתר AllMusic (באנגלית)

* וודי שו, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* וודי שו, באתר Discogs (באנגלית)

* וודי שו, באתר Songkick (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007319514705171
* BIBSYS: 3094999
* BNE: XX1120749
* BnF: cb13899719b (data)
* CiNii: DA16492006
* GND: 134520858
* ICCU: LO1V173324
* ISNI: 0000 0001 0906 202X
* LCCN: n82099721
* MusicBrainz: 5cdab4ea-500b-4bcf-a5fc-92e8eb2b6ad6
* NTA: 074225677
* RERO: 02-A003826428
* SNAC: w63279s4
* SUDOC: 146203674
* VIAF: 59270872
* WorldCat: lccn-n82099721

 |
**אומרי טְגאַמְלָק אַבֵרָה** (נולד ב-12 ביולי 1973) הוא ישראלי ממוצא אתיופי הפעיל למען שמירת מורשת עולי אתיופיה בישראל, שכתב את הספר **אַסתרי**.

ביוגרפיה
--------

טגאמלק הוא ילד חמישי מבין שישה ילדים, אימו הייתה קדרית ואביו אורג. נולד באזור ווזבה שבאתיופיה, וגדל בכפר יהודי ללא חשמל ובתי ספר, ועסק ברעיית צאן. יום אחד החליט הכפר כולו לעלות לישראל, ב-1983–1984 הם נדדו שנה בדרכים ועברו את סודאן, ועלו לישראל במסגרת מבצע משה. טגמאלק למד שנה בפנימייה תורנית, בגיל שבע עשרה היה לחילוני ועבר לפנימיה חילונית. בצבא שירת כמפקד כיתה במשמר הגבול. החל ללמוד חינוך באוניברסיטת חיפה אך הפסיק את לימודיו ועבד בבנייה, בחנות ירקות וכמאבטח.

ספרו **אַסתרי** קרוי על שם הציפור המיתולוגית של יהודי אתיופיה, אסתרי, שנודדת לפי האגדה בין אתיופיה לירושלים, מספרת ליהודי אתיופיה על נפלאות ארץ הקודש ומספרת לאנשי ירושלים על יהודי אתיופיה שומרי המצוות. אסתרי הוא גם שם באמהרית ל"יום כיפור". הספר מתאר את עלילות ביתא ישראל באתיופיה, מסעם לישראל וחייהם בישראל, וגם נוגע בהתנכרות החברה הישראלית אליהם.

טגמלאק אברה מוזמן לבתי ספר ואירועי תרבות כמספר על הסאגה של יהודי אתיופיה ועלייתם לישראל.

ספרו
----

* **אסתרי**; הוצאת ידיעות אחרונות, תל אביב, 2007, תשס"ח.

בשנת 2009 הספר הופיע בתרגום לצרפתית של רוזי פנחס-דלפואש בהוצאה לאור Actes Sud בארל, בסדרת Lettres hébraiques

לקריאה נוספת
------------

* יהודית רונן, "על "אתיופיה" מאת הגר סלמון ועל "אסתרי" מאת אומארי טגאמלק אברה", עתון 77, גיליון 331, יולי 2008, עמ' 12–17

קישורים חיצוניים
----------------

* אומרי טגמלאק אברה, ברשת החברתית פייסבוק
* קציעה עלון, על "אסתרי", באתר הארץ, 4 ביוני 2008
* דורון קורן, הבשורה על פי אומרי, באתר ynet, 15 בינואר 2008
* אריק גלסנר, ביקורת על "אסתרי", מעריב, 2008
* אסתריי - אומרי טגמלאק אברה
* ריאיון עם אומרי בתוכנית אנשים בלילה עם קובי מידן בגלי צה"ל, 2014
* amlak-avera רוויו על הספר בתרגום בצרפתית - באתר לתרבות mediatheques
* באתר FNAC

הערות שוליים
------------

1. ↑  באתר המכון לתרגום ספרות עברית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007522691005171
* BnF: cb161071484 (data)
* ISNI: 0000 0000 6667 1035
* LCCN: no2008055536
* SUDOC: 135888271
* VIAF: 44106102
* WorldCat (עם VIAF): 44106102

 |
**המשרד הראשי של האס אס** (בגרמנית: **SS-Hauptamt**, בקיצור **SS-HA**) היה משרד הפיקוד המרכזי של האס אס בגרמניה הנאצית עד לשנת 1940.

הקמה
----

בשנת 1931 הוקם "משרד האס אס" (SS-Amt) שנועד לשמש כמטה המפקח על כלל היחידות המשתייכות לפיקוד המרכזי של האס אס (Allgemeine SS). בשנת 1933, כאשר המפלגה הנאצית עלתה לשלטון, שונה שמו של ה-SS-Amt לSS-Oberführerbereichen והמשרד פיקד על כל יחידות האס אס שבגרמניה הנאצית. 

ב-30 בינואר 1935 היה המשרד ל-SS-HA, וכעת פיקח על האס אס, על מחנות הריכוז, על היחידות למשימות מיוחדות (SS Verfügungstruppe) ועל משמר הגבול (Grenzschutz).

לקראת סוף שנות ה-30 התעצם כוחו של ה-SS-HA והוא הפך למשרד הגדול והעוצמתי ביותר באס אס. זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה התרחבו במהירות היחידות למשימות מיוחדות, ובשנת 1940 הפכו לוואפן אס אס. בשלב זה לא הצליח המשרד הראשי לנהל את ארגון האס אס כולו, וכתוצאה מכך קטן המשרד ואיבד את מרבית הכוח שהיה לו לפני המלחמה לטובת המשרד הראשי להנהגת האס אס (SS Führungshauptamt) ולשאר המשרדים הראשיים של האס אס.

גוטלוב ברגר, לשעבר ראש המשרד הראשי של האס אס, עומד בתא הנאשמים במהלך משפטי נירנברג, 1949. הוא נידון ל-25 שנות מאסר באשמת פשעי מלחמה נגד האנושות, אך שוחרר בשנת 1951.
עם סיום מלחמת העולם השנייה נשפטו חברי המשרד הראשי של האס אס והואשמו בפשעי מלחמה. ניתן למצוא מסמכים של המשרד הראשי (במיקרופישים) בארכיון הלאומי של ארצות הברית (NARA), קולג' פארק, מרילנד. המסמכים המקוריים נמצאים בגרמניה, ברשותם של ה-Bundesarchiv בברלין.

מבנה ארגוני
-----------

בשנת 1940 נותר הארגון אחראי על נושאים מנהלתיים באס אס כדוגמת הקצאות כוח אדם, אספקה, שינויי שיבוצים והעלאות בדרגה. ה-SS-HA הורכב מ-11 מחלקות:

* המשרד המרכזי (Amt Zentralamt).
* מחלקת קצין רפואה ראשי (Amt Leitender Ärzt beim Chef SS-HA).
* מחלקת מנהלה (Amt Verwaltung).
* מחלקת הגיוס של הוואפן אס אס (Amt Ergänzungsamt der Waffen-SS).
* המחלקה לצרכים צבאיים (Amt Erfassungsamt).
* מחלקת הכשרה אידאולוגית (Amt für Weltanschauliche Erziehung).
* מחלקת הכשרה גופנית (Amt für Leibeserziehhung).
* מחלקת הכשרה מקצועית (Amt für Berufserziehung).
* מחלקת השליטה הגרמאנית (Amt Germanische Leitstelle) - פיקחה על משרדי התעמולה והגיוס של הוואפן אס אס בנורווגיה, דנמרק, בלגיה והולנד.
* מחלקת הגיוס הגרמאני (Amt Germanische Ergänzung).
* מחלקת החינוך הגרמאני (Amt Germanische Erziehung).

טכנית היה המשרד הראשי של האס אס כפוף למטה האישי של הרייכספיהרר אס אס (Persönlicher Stab Reichsführer-SS), אך בפועל היה עצמאי.

קישורים חיצוניים
----------------

* מבחר מסמכים של המשרד הראשי של האס אס.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mark C Yerger (1997). Allgemeine-SS. Atglen, PA: Schiffer Publishing Ltd, p 13. מסת"ב 0-7643-0145-4.
2. ↑  Yerger, p 14-15.
**לורנס "לורי" בראון** (אנגלית: **Laurence "Laurie" Brown**;‏ 22 באוגוסט 1937 - 30 בספטמבר 1998) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.

בראון נולד בעיירה שילדון שבמחוז דרהאם, והחל את הקריירה שלו כשחקן חובב במועדונים שילדון טאון, ווקינג טאון, בישופ אוקלנד ופולהאם. בשלהי עונת 1958/1959 השתתף בשלושה משחקים במדי דרלינגטון. לאור יכולתו הטובה הוא זומן לנבחרת החובבים של אנגליה, ולנבחרת בריטניה הגדולה לקראת אולימפיאדת 1960 ברומא.

עם חזרתו לאנגליה מהמשחקים האולימפיים הוא חתם על חוזה מקצוני עם נורת'המפטון טאון, והיה מלך השערים של המועדון בעונת 1960/1961 שבה הוא העפיל לליגה השלישית. הוא החל לשחק בעמדת החלוץ המרכזי, אך בהמשך עבר לשחק במרכז חוליית ההגנה והתבלט בתפקידו החדש. באוגוסט 1961 הוא הוחתם על ידי ארסנל מהליגה הראשונה, ותוך זמן קצר זכה למקום קבוע בהרכב של המועדון הלונדוני.

בראון השתתף ב-109 משחקים במדי ארסנל לאורך שתיים וחצי עונות, והבקיע שני שערים. באותה תקופה המועדון זכה להצלחה פחותה בהשוואה ליריביו האחרים מלונדון, ובפברואר 1964 הפתיע את האוהדים בכך שעבר לטוטנהאם הוטספר, הנחשב ליריב המר ביותר של ארסנל, תמורת סכום של 40,000 לירות שטרלינג. אחד המניעים למהלך זה היה הגעתו של הסקוטי איאן יור. בראון היה לאחד השחקנים הבודדים ששיחקו בשני המועדונים, ובצירוף מקרים נדיר משחקו הראשון היה ב-22 בפברואר 1964 מול ארסנל; בראון כמעט והבקיע בניצחון של טוטנהאם בתוצאה 3 - 1.

בראון לא הצטיין בטוטנהאם, ובסך הכל השתתף ב-62 משחקים בשתי עונות. ב-1966 הוא הועבר לנוריץ' סיטי, ושיחק שם במשך שתי עונות. לאחר מכן הוא הצטרף לברדפורד פארק אווניו בתפקיד מאמן-שחקן, והדריך את המועדון בעונת הירידה מהפוטבול ליג. באוגוסט 1969 הוא הצטרף לאלטרינצ'אם, אך התפטר מתפקידו בספטמבר 1970. לאחר מכן הוא עבד כמאמן במועדונים קינגס לין וסטוקטון.

לאחר פרישתו הוא עבד במספר עבודות, שהאחרונה מביניהן הייתה חלבן במחוז דרהאם.

בתו היא שחקנית ההוקי שדה הבינלאומית לשעבר קארן בראון.

לקריאה נוספת
------------

* טוני מתיוס, WHO'S WHO OF ARSENAL (עמוד 46), מיינסטרים,‏ 2007 (מסת"ב 1-84596-232-X)

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* לורי בראון, באתר olympedia.org

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 7890 385X
* LCCN: n99254992
* PIC: 282454
* SUDOC: 097579343
* ULAN: 500033112
* VIAF: 46097558
* WorldCat: lccn-n99254992

 |
**המשקאות הלבנים** היא משפחה של ארבעה משקאות אלכוהוליים: וודקה, ג'ין, רום וטקילה.

המשותף למשפחת **הלבנים**:

1. כולם תזקיקים - משקאות אלכוהוליים המיוצרים על ידי התססה של חומר הגלם ואחר כך זיקוקו.
2. כולם משקאות אלכוהוליים חזקים. רמת האלכוהול הטיפוסית במשקה לבן היא 40%.
3. לאחר הפקתם הם נשארים חסרי צבע כמו מים. חלק מהמשקאות עוברים תהליכים של סינון ותיבול, שאינם משפיעים על צבעם. כמו כן, חלק מהמשקאות עוברים תהליכים של צביעה או יישון, וכתוצאה מכך צבעם משתנה.
4. כולם הפכו למשקאות בינלאומיים, והם משמשים כבסיס האלכוהולי למרבית הקוקטיילים בעולם. בין הקוקטיילים המפורסמים ניתן למצוא את קוסמופוליטן (וודקה), מרטיני יבש (ג'ין), דאקירי (רום) ומרגריטה (טקילה).

משפחה זאת נבדלת ממשפחות תזקיקים אחרות כגון משפחת הוויסקי ומשפחת הברנדי בהיותה שקופה ("לבנה"), ומכאן מקור שמה.
ארבעת המשקאות בקבוצה זו חולשים על כל שטחי העולם כמעט (למעט אפריקה ומזרח אסיה).

וודקה - מזרח אירופה וצפון אסיה.

ג'ין - מערב אירופה, בעיקר אנגליה.

רום - דרום אמריקה והאיים הקאריביים.

טקילה - מקסיקו.

צורת הגשה קלאסית
----------------

באופן מסורתי, לכל המשקאות הלבנים צורת הגשה אחידה:

1. נקי - בכוס הייבול, ללא קרח.
2. על קרח - בכוס גבוהה, עם קרח.
3. עם תוספת - בכוס גבוהה, עם קרח וסטירר, כאשר התוספת מוגשת בצד בקנקן קטן או בבקבוק קטן.
4. קפוא - בכוס שוט.

כאשר המשקה אינו לבן, חוקי ההגשה משתנים. למשל, רום שאינו לבן יגיע בכוס אולד פאשן כאשר הוא מוגש נקי או על קרח.
יש לציין שלא בכל המקומות מקפידים על ההגשה הקלאסית, משיקולים שונים. למשל, במקומות רבים מגישים משקה לבן עם תוספת כאשר התוספת כבר מעורבבת בתוך הכוס, כדי לחסוך בכלים ובזמן.
עוף במולה פובלנו
**מוֹלֶה** (מספרדית: **Mole**, מנאוואטל: **Mōlli**, מוֹלִיל) הוא שם גנרי לקבוצת רטבים מקסיקנים. המילה מולה נכללת לרוב גם בשמות מאכלים המבוססים על רטבים אלה.

מולה הוא רוטב סמיך והומוגני, שהכנתו ממושכת וטעמו מורכב, בניגוד לרוטב סלסה שהוא דליל יותר, פשוט בהרכבו ומכיל חתיכות גלויות של כמה ממרכיביו. השימוש הפופולרי ביותר במולה הוא כרוטב לבשר עוף, אך הוא נפוץ גם כרוטב לאנצ'ילדס.

הסוגים הידועים ביותר של מולה מיוצרים במדינות אואחאקה ופואבלה שבמקסיקו. מאז 1977 נערך בקהילת סאן פדרו אטוקפאן שבמקסיקו סיטי בכל חודש אוקטובר פסטיבל מולה שבו נמכרים רטבים ומאכלים שבהם נעשה שימוש ברטבים אלה.

הטעם הפופולרי ביותר הוא כנראה מולה פובלנו (שמקורו בפואבלה). הרוטב מיוצר מפלפלת צ'ילי מיובשת, אגוזים וזרעים טחונים (כגון שקדים, בוטנים ושומשום), תבלינים, קקאו, מלח, ולעיתים גם עלי אבוקדו, בצל, שום ופירורי לחם (להענקת סמיכות).

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מולה (רוטב)** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: sh2018002803

 |
מפת הרובע היהודי בעת החדשה
רחוב חב"ד
**רְחוֹב חַבָּ"ד** הוא רחוב עיקרי והארוך ביותר ברובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים. קרוי על שמה של חסידות חב"ד, ובו בית הכנסת ובית המדרש של חב"ד.

הרחוב, ומקבילו (הנמוך ממנו) רחוב היהודים, בנויים לאורך ציר הקארדו של העיר העתיקה ומעליו; הם גבוהים בכ-2–5 מטר ממפלס החיים בתקופה הרומאית והביזנטית.

היסטוריה
--------

בראשית התקופה העות'מאנית, במאה ה-16, הוקם ברחוב מבנה גדול (הממוקם בקרן הרחובות חב"ד-אור החיים הצפון-מערבית; על גבי המבנה תוספת משנות ה-70 של המאה ה-20). ההתיישבות היהודית ברחוב התגברה בשנות ה-50 של המאה ה-19.

במאה ה-19, היה רחוב חב"ד מרכז מסחרי, שכלל חנויות רבות ויריד קבוע בשם "ח'אן חברון", אליו היו תושבי חברון הערבים מביאים תוצרת חקלאית: ירקות, ביצים ועופות למכירה; יהודים אנשי הגליל מצפת ומטבריה היו מביאים אליו: שמן זית, גבינה צפתית, דגי טבריה, וקצת מרכולת מדמשק, שהייתה עוברת דרך טבריה - פירות יבשים וכדומה. כן הם היו קונים שם "גליונות לשנה טובה", לוחות שנה, "מחצית השקל", קבלות מוזהבות, "מזרחים", מפיות לחלות וכיוצא בזה", מבתי הדפוס בירושלים.

בשנת 1918 ערך המשרד הארצישראלי מפקד ברחוב ומצא שהתגוררו בו 781 נפש.

במלחמת העצמאות נהרס רוב הרחוב, לאחר שהלגיון הערבי כבש אותו, ותושביו היהודים נכנעו ונאלצו לעזוב; ולאחר תקופת שבי בירדן, עברו להתגורר בשכונות המערביות של ירושלים.

לאחר מלחמת ששת הימים בשנות ה-70 של המאה ה-20, שומרו ושופצו הבתים הישנים ושרידיהם, ונבנו בתים חדשים למגורים כחלק משיקום הרובע היהודי כולו. בראשית המאה ה-21, הרחוב משמש בעיקר למגורים ופועלות בו חנויות אחדות, למזון, מזכרות לתיירים ועתיקות.

לקריאה נוספת
------------

* יהושע בן-אריה, ‏**עיר בראי תקופה - ירושלים במאה התשע-עשרה**, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1979, באתר "כותר"

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רחוב חב"ד** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  יהושע בן-אריה, **עיר בראי תקופה**, א, ירושלים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1979, עמ' 358.
2. ↑  גד פרומקין, **דרך שופט בירושלים**, עמ' 42.
3. ↑  המשרד הארץ-ישראלי של ההסתדרות הציונית, **ספירת יהודי ארץ ישראל, חוברת א**, יהודה, יפו תרע"ח, עמ' 5.

| רחובות מרכזיים בעיר העתיקה  |
| --- |
| הרובע הארמני | רחוב הפטריארכיה הארמנית • רחוב סנט ג'יימס • רחוב אררט • רחוב הארמנים |
| הרובע היהודי | רחוב היהודים • רחוב הקארדו • רחוב משגב לדך • רחוב תפארת ישראל • רחוב בתי מחסה • רחוב חב"ד |
| הרובע המוסלמי | רחוב הגיא • רחוב שער האריות • רחוב שער הפרחים • רחוב השלשלת • ויה דולורוזה • מעלות המדרשה • רחוב בית הבד |
| הרובע הנוצרי | רחוב דוד • רחוב השער החדש • רחוב הבורסקאים • רחוב הפטריארכיה הלטינית • רחוב הנוצרים |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987010400060205171
* VIAF: 8221163813731239110006
* WorldCat (עם VIAF): 8221163813731239110006

 |
**מרי אליזבת מסטרנטוניו**, (באנגלית: **Mary Elizabeth Mastrantonio**; נולדה ב-17 בנובמבר 1958) היא שחקנית קולנוע וזמרת אמריקאית. שיחקה בתפקידים ראשיים בסרטים "פני צלקת", "מצולות" ו"רובין הוד: נסיך הגנבים". הייתה מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1986 על הופעתה בסרט "צבע הכסף".

ביוגרפיה
--------

מסטרנטוניו נולדה בפרבר לומבארד שבשיקגו, אילינוי.
מסטרנטוניו היא ממוצא איטלקי, בתם של מרי ופרנק מסטרנטוניו.
גדלה בפרבר אוהק פארק שבמערב אילינוי ולמדה ב"אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין".

הופיעה לראשונה, בפולחן הפשע האלים של  בריאן דה פלמה "פני צלקת" בתור ג'ינה מונטנה אחותו הצעירה של הפושע הקובני המסוכן טוני מונטנה (אל פצ'ינו), במהלך הסרט מנסה טוני לגונן יתר על המידה על אחותו. הופעתה בסרט הפשע צדה את עיניו של מרטין סקורסזה אשר החליט ללהק אותה לתפקידה של כרמן חברתו של המהמר הצעיר וינסנט לאוריה (טום קרוז) בדרמת ההימורים "צבע הכסף", הייתה מועמדת על הופעתה זו לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשנת 1986.

לוהקה על ידי ג'יימס קמרון לסרטו השלישי "מצולות" לתפקידה הראשי של לינדזי בירגמן מהנדסת הספינה.
ב-1991 גילמה את העלמה מריאן אהבתו של האביר רובין מלוקסלי (קווין קוסטנר) בסרט ההרפתקאות התקופתי "רובין הוד: נסיך הגנבים". 
בשנת 2000 שיחקה בתפקידה הקולנועי הגדול האחרון עד כה בדרמת האסונות הביוגרפית "הסערה המושלמת" אודות אחת הסערות הגדולות בהיסטוריה המודרנית. בסרט הופיעה בתור לינדה גרינלו קפטנית האונייה "האנה בודן" ויריבתו הידידותית של קפטן אוניית "אנדריאה גייל" בילי טיין (ג'ורג' קלוני).

מסטרנטוניו הצטרפה לעונה הרביעית והחמישית של סדרת הפשע "ללא עקבות", הופיעה במשך תשעה פרקים בדמותה של אן קסידי.
הייתה ב-2003 מועמדת לפרס הטוני על הופעתה במחזמר "Man of La Mancha".
החליפה ב-2010 את השחקן אריק בוגוסיאן שגילם את קפטן דניאל רוס בסדרה "חוק וסדר: כוונה פלילית", בסדרה מגלמת את המפקדת החדשה של תחנת המשטרה זואי קאלאס.

בשנת 2013 לוהקה לסדרת הדרמה של CBS - "בני ערובה", הגרסה האמריקאית לסדרת הישראלית באותו שם ששודרה בערוץ עשר.

### חיים אישיים

מסטרנטוניו גרה בלונדון לצד בעלה, הבמאי האירי פאט או'קונור ושני בניה.

פילמוגרפיה
----------

* פני צלקת (1983)
* צבע הכסף (1986)
* לילה מסחרר (1987)
* נערת החודש (1989)
* מצולות (1989)
* בשם התביעה, בשם ההגנה (1991)
* רובין הוד: נסיך הגנבים (1991)
* חולות לבנים (1992)
* משחק למבוגרים בלבד (1992)
* רבע דולר (1995)
* אי ודאות (1999)
* בצל התמימות (1999)
* הסערה המושלמת (2000)
* סלמנדר (2017) - סרט טלוויזיה

### טלוויזיה

* גרים (2012–2013)
* בני ערובה (2013)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרי אליזבת מסטרנטוניו** בוויקישיתוף

* מרי אליזבת מסטרנטוניו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* מרי אליזבת מסטרנטוניו, באתר AllMovie (באנגלית)
* מרי אליזבת מסטרנטוניו, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* מרי אליזבת מסטרנטוניו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* מרי אליזבת מסטרנטוניו, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* מרי אליזבת מסטרנטוניו, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007428759705171
* BNE: XX1305913
* BnF: cb140309495 (data)
* CANTIC: a11724171
* GND: 135329213
* ISNI: 0000 0001 1455 7959
* LCCN: no96043163
* MusicBrainz: 1ea0ec95-7dda-46de-8514-4b8d63fa5d0a
* NLP: A1611629X
* NTA: 119483475
* SNAC: w6fp4099
* SUDOC: 059683341
* VIAF: 117408328
* WorldCat: lccn-no96043163

 |
**נחל כרכום** (בערבית: **ואדי ע'דיד** – עורו המקומט של הגמל ו**ואדי אלע'בארה** – נחל האבק) הוא נחל אכזב הזורם בגבול עם דרומו של הר הנגב, מיובליו של נחל פארן.

תוואי הנחל
----------

ראשיתו בנחל כ-2 ק"מ מערבית להר כרכום. באזור זה של הנחל מצוקי גיר לבן שנוצרו בתקופת האאוקן. מכאן ממשיך תוואי הנחל בעמק שטוח ובו צוצחים צמחי רותם. לאחר כמה ק"מ הוא עובר בין הרכס הצפוני של הר כרכום לבין רכסי הר גבריאל והר מיכאל. במקום זה ממוקמת באר כרכום, הבאר שכיום אין בה מים, נחפרה לעומק של כמה מטרים ומוסתרת על ידי שיח אשל. ממקום זה ממשיך הנחל לכיוון צפון לנחל ברוקה ומכאן פונה לכיוון מזרח ועובר בין קירות מצר כרכום ומכאן הוא ממשיך בין עמק רחב ידיים שנתחם בין סלעי גיר ואדמת סחף. בגדתו הדרומית של הנחל נמצא מקור מים נמצא כ-5 ק"מ לפני מפגשו של הנחל עם נחל פארן. מקור המים הוא ת'מילה מסלע חרסית ונקראת ביר אל'עבארה שמו הערבי של הנחל. מכאן ממשיך הנחל ונשפך אל נחל פארן צפונית לבאר עדה.

לאורך אורכו של הנחל מצויים ציורי סלע רבים שייתכן וצוירו על ידי רועי צאן בסביבה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  מנחם מרקוס, **מדריך ישראל החדש: הר הנגב והערבה**, ירושלים, כתר, 2001, עמ' 158–159
2. ↑  שחר שילה, הר כרכום: מה הסיפור של ההר המיסטי בנגב?, באתר ynet, 6 במרץ 2013
סמל סן ברתלמי.
 הסמל של סן ברתלמי על לוחית רישוי של רכב.
**סמל סן ברתלמי** הוא סמלו של סן ברתלמי, אי בצפון האנטילים הקטנים שבים הקריבי, קולקטיב מעבר לים של צרפת. הסמל קיבל תוקף רשמי ב-15 בפברואר 1794. קיימים בו אזכורים למי ששלטו בו בעבר. צרפת, האבירים ההוספיטלרים, ושוודיה.

תיאור הסמל הוא של מגן המחולק לשלושה פסים אופקיים, בפס העליון שלושה פלר דה ליס בצבע זהב עם רקע כחול, בפס האמצעי צלב מלטזי לבן עם רקע אדום, ובפס התחתון שלושה כתרי זהב עם רקע כחול. על גבי המגן כתר מוראלי בצורת חומה של טירה עם שלושה מגדלים. בצידי הסמל תומכים - שני שקנאים ובחלקו התחתון באנר עם הכיתוב Ouanalao" "אואנאלו" שזה הוא שמו של האי בפי הילידים עוד לפני שכריסטופר קולומבוס גילה את האי ב-1493, וקרא לו על שם אחיו ברתולומיאו.

הפלר דה ליס מייצג את הריבונות הצרפתית, הצלב המלטזי את ההוספיטלרים וכתרי הזהב את השוודים. כולם יחד הם תזכורות הרלדיות להיסטוריה של האי כמושבה הנשלטת תחילה על ידי ממלכת צרפת, אחר כך על ידי האבירים ההוספיטלרים ובהמשך גם ממלכת שוודיה. לאחריהם חזר האי לשלטון צרפתי.

הסמל משמש גם באופן לא רשמי כדגל של סן ברתלמי כשהוא ממוקם במרכז הדגל ומסביבו רקע לבן.

קישורים חיצוניים
----------------

* ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמל סן ברתלמי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "סן ברתלמי קולקטיב מעבר לים".
2. ↑  "סן ברתלמי".
3. ↑  "Archived copy". *stbartsvilla.com*. אורכב מ-המקור ב-28 בנובמבר 2010. נבדק ב-30 ביוני 2022. `{{cite web}}`:  (עזרה);  (עזרה)

| סמלי מדינות אמריקה הצפונית, מדינות אמריקה המרכזית והאיים הקריביים |
| --- |
| מדינות | איי בהאמה • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • ארצות הברית • בליז • ברבדוס • גואטמלה • ג'מייקה • גרנדה • דומיניקה • האיטי • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פנמה • קובה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| שטחים תלויים | איי הבתולה הבריטיים • איי הבתולה של ארצות הברית • איי טורקס וקאיקוס • איי קיימן • אנגווילה • ארובה • ברמודה • גוואדלופ • גרינלנד • הולנד הקריבית (בונייר, סאבא, סנט אוסטתיוס) • מונטסראט • מרטיניק • סן ברתלמי • סן מרטן • סנט מארטן • סנט פייר ומיקלון • נבאסה • פוארטו ריקו • קוראסאו |
| אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הצפונית • אמריקה הדרומית |
**מרחבים** הוא בית ספר למחוננים ולמצטיינים שנוסד בתחום מועצה אזורית מטה יהודה בספטמבר 1989 ושכן בבית שמש. בשנת 1990 הוא עבר למקומו הנוכחי, בין קריית ענבים למעלה החמישה, בסמוך לבית הספר היסודי "אלון". בבית הספר לומדים תלמידים מכיתות ג'-ט'. התלמידים בבית הספר מגיעים ממגזרים וממקומות שונים: דתיים, חילונים, יהודים וערבים, בני מושבים ובני קיבוצים, בני ישובים קהילתיים וערים. התלמידים מגיעים מיישובי מטה יהודה ומהסביבה. בית הספר מרחבים הוא מוסד רשמי של משרד החינוך, הפועל תחת הנחייתו ופיקוחו של האגף למחוננים ולמצטיינים.

תוכנית הלימודים
---------------

הנושאים הנלמדים בבית הספר כוללים אומנות, מדעים ועיון. התלמידים המחוננים, לומדים יום אחד בשבוע במרחבים ובשאר ימות השבוע בבית הספר שלהם, ולעומת זאת, הילדים המצטיינים לומדים בשעות אחר הצהריים. בית הספר עצמו פועל ארבעה ימים בשבוע, בכל יום לומדת שכבת גיל אחרת, מלבד כיתות ו'-ט' שלומדות ביחד.

בכיתות הנמוכות (ג'-ה'), מחולקים התלמידים לקבוצות ולומדים קורסים שונים שבית הספר בחר. מכיתה ו' ומעלה, בוחרים התלמידים את הקורסים אותם ירצו ללמוד. בסוף השנה מתקיים הפנינג, המסכם את שנת הלימודים בכל המקצועות.

קישורים חיצוניים
----------------

* בית הספר מרחבים, ברשת החברתית פייסבוק
* בית הספר מרחבים, ברשימת בתי הספר באתר מועצה אזורית מטה יהודה
**האי פרנקלין** (באנגלית: **Franklin Island**) הוא אי באורך 12.6 ק"מ, השוכן בים רוס, כ-128 ק"מ מזרחית לכף היקי, ארץ ויקטוריה.

היסטוריה
--------

האי התגלה ב-27 בינואר 1841 על ידי ג'יימס קלארק רוס, ונקרא על שם סר ג'ון פרנקלין, החוקר הנודע של החוג הארקטי, שבתפקידו כמושל ארץ ואן דימן שבטסמניה, בשנת 1840, אירח כיד המלך את המשלחת, כשעגנה בדרכה דרומה בהובארט.
אף כי האי נמצא רק 80 ק"מ צפונית לאי בופור ונראה במבט ראשון כמשתייך לאותה קבוצה,, לא מקובל לראות באי פרנקלין חלק מארכיפלג רוס.

באי שוכנת מושבת קינון גדולה של פינגוויני אדלי.

**צוק ברנאקי** (76°8′S 168°20′E﻿ / ﻿76.133°S 168.333°E﻿ / -76.133; 168.333) הוא מצוק תלול, בקצה הדרומי של האי פרנקלין. את שמו נתנה לו משלחת צלב הדרום, 1900-1898, על שם לואיס ברנאקי, חבר המשלחת. השם הגנרי שונה מ"כף" ל"צוק" על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים כדי למנוע כפילות עם כף ברנאקי על חוף ארץ ויקטוריה.

**שרטוני פרנקלין** (76°0′S 169°0′E﻿ / ﻿76.000°S 169.000°E﻿ / -76.000; 169.000) הם שרטונים בסמוך לאי פרנקלין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנקלין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Tom Griffiths, "Slicing the Silence"' Harvard University Press,2007, p. 167

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NARA: 10047266
* VIAF: 262148574295324430009
* WorldCat (עם VIAF): 262148574295324430009

 |
מנזר דונסקוי
**מנזר דונסקוי** (ברוסית: **Донско́й монасты́рь**) הוא מנזר גדול מדרום למרכז מוסקבה. המנזר הוקם ב-1591. נודע כמקום קבורה לאנשי שם.

היסטוריה
--------

המנזר הוקם בנקודה בה שכנה כנסייה בימי בוריס גודונוב, שהכילה את האיקונה "גבירתנו של נהר הדון" (Донская икона Божией Матери) מאת תאופנוס היווני. לפי האגדה לקח דמיטרי דונסקוי את האיקונה איתו לקרב קרב קוליקובו עם אורדת הזהב בשנת 1380 וניצח בעזרתה בקרב. המנזר מנציח את שמו.

המנזר שימש כמוצב צבאי שהגן על הדרך הראשית מן הקרמלין דרומה. כך למשל ב-1618 נהדפה הסתערות כוחות קוזאקים אוקראינים למרגלות חומות המנזר.

ב--1683 הועלה ראש המנזר לרמת ארכימנדריט, והמנזר זכה לעצמאות ולנחלות.

ב-1711 הוקמה הקתדרלה הגדולה ובה נקברו הצארים משושלת בגרטיוני ודוכסי מינגרליה מבית דאדיאני. ב-1812 תקף צבא נפוליאון את המנזר, אך אוצרותיו (בראשם האיקונה גבירתנו של נהר הדון) הועברו לוולוגדה מבעוד מועד וניצלו.

בעת מהפכת אוקטובר 1917 שהו במנזר 48 נזירים. טיכון, פטריארך מוסקבה ורוס כולה, נכלא במזנר בשנת 1922 על ידי שלטונות ברית המועצות ולא יצא ממנו עד מותו שלוש שנים לאחר מכן. הוא גם נקבר במנזר בקבר לא מסומן שהתגלה רק ב-1992.

ב-1924 השתמשו השלטונות במקום כמושבת עונשין. כן אוחסנו במקום שרידים ממנזרים וכנסיות שהרסו הקומוניסטים ברחבי מוסקבה (בהם קתדרלת ישו המושיע, מגדל סוחארב ועוד).

מקום קבורה
----------

בית הקברות של מנזר דונסקוי בשלג
### בית הקברות הישן

משפחות אצולה רבות בחרו לקבור את מתיהן בכנסיות ובקפלות בתחומי הממנזר. בית הקברות הישן (Некрополь Донского монастыря) ממוקם בדרום-מזרח המתחם ובמהלך המאה ה-18 והמאה ה-19 נקברו בו מדינאים והיסטוריונים, סופרים ומשוררים, מדענים ופילוסופים, ציירים וארכיטקטים. בהם ניקולאי רפנין, אוסיפ בובה, וסילי פרוב, ניקולאי ז'וקובסקיו ועוד. לאחר התפרקות ברית המועצות נקברו במקום עצמותיהם של רוסים שנמלטו מברית המועצות ומתו בגלות, בהם הגנרלים ולדימיר קאפל ואנטון דניקין וכן הסופר אלכסנדר סולז'ניצין.

### בית הקברות החדש

 ערך מורחב – **בית העלמין דונסקויה החדש**  

מדרום למנזר, בסמוך אך מחוץ לחומותיו, נפתח ב-1910 בית קברות נוסף, שכונה "בית הקברות החדש" (Новое Донское кладбище). בית קברות זה הפסיק לקלוט נפטרים בסוף שנות השמונים. בין היתר נקברו במקום מריה, בתו של אלכסנדר פושקין, רודולף אבל, פאינה רנייבסקיה, פאבל סודופלאטוב ואחרים.

בתקופת הטיהורים הגדולים של סטלין, נקברו במקום קרבנות הוצאה להורג בקברי אחים. בין היתר נקברו במקום ככל הנראה שרידיהם של וסילי בליוכר, סטניסלב קוסיאור, מיכאיל טוכאצ'בסקי, ניקולאי יז'וב, וסבולוד מיירהולד, איסאק באבל, אולג פנקובסקי, גריגורי קוליק, אלכסנדר יגורוב וכן פיוטר קרסנוב, שהוצא להורג בעוון שיתוף פעולה עם הנאצים ב-1947.

בין 1927 לאמצע שנות השבעים פעל במקום קרמטוריום (משרפת גופות), היחיד במוסקבה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מנזר דונסקוי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מנזר דונסקוי

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Recovery of St. Tikhon’s relics in February 1992, דיווח על מציאת השרידים באתר הכנסייה הפרבוסלבית באמריקה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 150937709
* WorldCat: viaf-150937709

 |
**פירט יארוויס** (באסטונית: **Piret Järvis**; נולדה ב-6 בפברואר 1984) היא מנחת טלוויזיה וזמרת אסטונית.

ביוגרפיה
--------

יארוויס נולדה בטאלין, לאחר לימודיה בתיכון היא סיימה תואר במדיה ויחסי ציבור באוניברסיטה הבינלאומית של קונקורדיה (International University of Concordia), הסניף האסטוני של אוניברסיטת קונקורדיה שבמדינת וושינגטון, לאחר מכן למדה עיתונאות באוניברסיטת טרטו.

ב-2002 הצטרפה ללהקת הבנות "ונילה נינג'ה" (בה היא הייתה שרה לצד טרינו קיווילאן). היא כתבה את המילים לרבים משירי הלהקה, ושימשה פעמים רבות כדוברת הלהקה במהלך ראיונות רבים לתקשורת. הלהקה השתתפה בגמר הלאומי של אסטוניה עבור תחרות האירוויזיון 2003, והייתה המועמדת המועדפת על הציבור.

ב-2005 ייצגה הלהקה את שווייץ באירוויזיון 2005, שם עלתה לגמר ולבסוף הגיעה למקום ה-8.

ב-2005 נבחרה לאישה הסקסית ביותר באסטוניה על פי המגזין "Kroonika", היא שימשה כמגישה במספר ערוצי טלוויזיה במדינתה ובין היתר עבדה בין השנים 2007-2008 ב-MTV אסטוניה.

ב-2011 הציגה את תוצאות הניקוד של אסטוניה באירוויזיון 2011 שנערך בדיסלדורף. באותה שנה גם הופיעה בסרט "Kormoranid ehk Nahkpükse ei pesta 
".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פירט יארוויס** בוויקישיתוף

* פירט יארוויס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* פירט יארוויס, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* פירט יארוויס, באתר Discogs (באנגלית)
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 98fe3f83-3d37-4164-b982-9c947358bc6f
* VIAF: 4380149544593700490008
* WorldCat (עם VIAF): 4380149544593700490008

 |
**סמל מדינת פלורידה** או **החותם הגדול של מדינת פלורידה** (באנגלית: **Great Seal of the State of Florida**) משמש כסמלה הרשמי של מדינת פלורידה שבארצות הברית על גבי מסמכים רשמיים ודברי חקיקה. כמו כן, הסמל מוצג על בנייני הממשל המדינתי ורכבים של הממשל המדינתי. הסמל מופיע במרכזו של דגל המדינה.

על הסמל ניתן לראות אינדיאנית משבט הסמינול, המפזרת פרחים, ומאוחוריה דקל המסמל את המדינה לאורך חוף ים. ברקע ניתן לראות אוניית קיטור ושמש זורחת. סביב הסמל רשום "החותם הגדול של מדינת פלורידה" ו"באל נשים מבטחנו" ("In God we Trust").

היסטוריה
--------

הצורה המוקדמת ביותר של סמל פלורידה מקורה בשנת 1861, בה מתואר עץ דקל ועץ רחב עלים נוסף ולפניהם יושבת אישה שלרגליה ארגזים וחביות. מאחורי העצים והאישה מצויר קו החוף של מדינת פלורידה עם ספינות המפליגות סביב קו החוף.

בשנת 1868 נקבע בחוק על ידי בית המחוקקים של פלורידה מהם האלמנטים המצויים בסמל, אולם במהלך השנים השתנה מראה הסמל בשל ציורים שונים של האלמנטים - לעיתים מצויר אינדיאני בלבוש של אינדיאנים שהתגוררו במישורים הגדולים ולא לבוש סמינולי וכן עץ הדקל מוחלף לעיתים בעץ דקל קוקוס אשר אינו גדל בפלורידה. לעיתים אף מצוירים הרים ברקע, אף שאין הרים בפלורידה.

בשל השינויים שונה תיאורו של הסמל מעת לעת על מנת להביא לדיוקים יותר גדולים בציורו.

בשנת 1970 נקבע שסוג הדקל יהיה דקל סבל (Sabal Palm), שהוכרז בשנת 1953 רשמית כעץ המדינה.

בשנת 1985 אושר ציור רשמי של הסמל על ידי מושל המדינה בוב גרהאם ובית המחוקקים של המדינה.

| סמלי מדינות ארצות הברית |
| --- |
| סמל פדרלי | סמל ארצות הברית |  |
| סמלי מדינות | אוהיו • אוקלהומה • אורגון • איווה • איידהו • אילינוי • אינדיאנה • אלבמה • אלסקה • אריזונה • ארקנסו • ג'ורג'יה • דלאוור • דקוטה הדרומית • דקוטה הצפונית • הוואי • ויומינג • ויסקונסין • וירג'יניה • וירג'יניה המערבית • ורמונט • וושינגטון • טנסי • טקסס • יוטה • לואיזיאנה • מונטנה • מיזורי • מיין • מינסוטה • מיסיסיפי • מישיגן • מסצ'וסטס • מרילנד • נבדה • נברסקה • ניו ג'רזי • ניו המפשייר • ניו יורק • ניו מקסיקו • פלורידה • פנסילבניה • קולורדו • קונטיקט • קליפורניה • קנזס • קנטקי • קרוליינה הדרומית • קרוליינה הצפונית • רוד איילנד |
| סמלי אזורים מבודדים | סמואה האמריקנית • גואם • איי מריאנה הצפוניים • פוארטו ריקו • איי הבתולה של ארצות הברית |
| סמל מחוז קולומביה ווושינגטון | וושינגטון, מחוז קולומביה |
פירמאנים מוצגים בכנסייה יוונית באיסטנבול. מכוח הוראותיהם, הוענקה הכנסייה לקהילה
**פירמאן** (מפרסית **فرمان**; טורקית **Ferman**) הוא צו מלכותי שנהג במספר מדינות מוסלמיות בתקופות שונות בהיסטוריה, ובהן האימפריה העות'מאנית, האימפריה המוגולית ובאיראן בתקופתו של השאה מוחמד רזא שאה פהלווי. פירמאנים הוצאו לעיתים גם על ידי שליטים שאינם המונרך, או על ידי עושי דברו. משמעות נוספת שקיבלה המילה פירמאן היא "זיכיון" או חזקה. למשל, הזיכיון שניתן לקהילות דתיות שונות לניהול המקומות הקדושים ניתן כצו והובן כזכיון. 

באימפריה העות'מאנית עסקו הפירמאנים בנושאים חילונים, שכן סמכותו הדתית של הסולטאן הייתה טבועה בו מהיותו הח'ליפה. הפירמאנים קובצו לקודקס, או קנון (Kanun), שהיה מעין קובץ צווים וחיקוקים. 

מקורו של המושג במילה הפרסית שמשמעותה "צו" או "פקודה".

דוגמאות לפירמאנים
-----------------

* על פי המסורת המקומית, בכנסייה במנזר סנטה קתרינה שבחצי האי סיני, שמור פירמאן אשר נטען כי נחתם בידי מוחמד עצמו. הפירמאן העניק הגנה למנזר מפני פוגעים מוסלמים.
* פירמאן שהוצא בשמו של הסולטאן אהמט השלישי בשנת 1727 אישר את הקמת בית הדפוס הראשון באיסטנבול.
* "פירמאן הטנזימאט" שפרסם הסולטאן אבדילמג'יט הראשון ב-3 בנובמבר 1839, פתח את תקופת ההתחדשות והרפורמה באימפריה העות'מאנית באמצע המאה ה-19.
* ב-28 באוגוסט 1840 פרסם שליט מצרים מוחמד עלי פירמאן המכריז על חפותם של יהודי דמשק, לאחר עלילת דמשק.
* ב-5 בינואר 1856 פרסם הסולטאן הטורקי פירמאן שהתיר את חפירת תעלת סואץ.
* פירמאן מ-1880 התיר לארכאולוגים גרמנים לחקור את שרידי פרגמון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פירמאן** בוויקישיתוף
חותם בית המלוכה הדני המופיע על מוצרים שלהם הרשאה מלכותית
**הרשאה מלכותית** (באנגלית: **Royal Warrants of Appointment**) הוא חותם הניתן מזה מאות שנים לחברות ויחידים המספקים סחורות או שירותים לחצר המלכות או לחברי משפחת המלוכה. ההרשאה המלכותית מאפשרת למספק השירות או הסחורה לפרסם את העובדה כי הוא נותן השירות לבית המלוכה, כך מקבל הספק תדמית של יוקרה ואיכות. בבריטניה, הרשאות ניתנות בהווה על ידי שניים מחברי משפחת המלוכה לחברות ולסוחרים המספקים סחורות ושירותים לאותם בני משפחה. מספר משפחות מלוכה נוספות בעולם מעניקות הרשאות דומות, כולל משפחות המלוכה בהולנד, בלגיה, תאילנד, דנמרק ושוודיה.

על אף הענקת הרשאה מלכותית, הסוחר ממשיך לספק את סחורתו, או שירותיו, בתמורה לתשלום. החותם המלכותי המעיד על ההרשאה מופיע לרוב על גבי עטיפת המוצר, ועל פרסומי החברה או נותן השירות, ונוסחו הוא "By Appointment to" בצירוף תוארו ושמו של הלקוח המלכותי. ההרשאה המלכותית הידועה המוקדמת ביותר ניתנה לחברת אורגים בשנת 1155 על ידי הנרי השני, מלך אנגליה.

מחזיקי הרשאות מלכותיות בבריטניה
-------------------------------

הרשאות מלכותיות בבריטניה מוענקות בתחילת המאה ה-21 על ידי שניים מבני משפחת המלוכה: אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת ונסיך ויילס. הרשאות מלכותיות שניתנו על ידי אליזבת, המלכה האם פקעו באופן אוטומטי בשנת 2007, חמש שנים לאחר מותה.

כ-800 חברות ויחידים, בהם מספר חברות שאינן בריטיות, מחזיקות ביותר מ-1100 הרשאות מלכותיות לבני משפחת המלוכה הבריטית. כדי לזכות בהרשאה מלכותית על היחיד, או החברה, לספק לבן משפחת המלוכה שירותים או סחורה במשך למעלה מחמש שנים בטרם תישקל הבקשה לקבלת ההרשאה. ההרשאות ניתנות על פי שיקול דעתו של הלורד צ'מברלין, העומד בראש ועדת ההרשאות לבעלי המלאכה המשרתים את משק הבית המלכותי. ההרשאות ניתנות לתקופה קצובה וברת חידוש, של חמש שנים, אולם ניתן לבטלן בכל עת. חלק ממחזיקי ההרשאות צברו ותק של למעלה מ-100 שנה. לא קיימת חובה כי מעניק ההרשאה ישתמש באופן אישי במוצר או בשירות שלו ניתנת ההרשאה. כך למשל, סיגריות של יצרן מסוים אשר להן הוענקה משך שנים הרשאה מלכותית נקנו לצורך שימושם של אורחי בית המלוכה. הרשאה זו בוטלה מטעמי מדיניות ציבורית.

הרשאות מלכותיות מוענקות אך ורק לבעלי מלאכה ומסחר. בעלי מקצוע, סוכנויות כח אדם, מתכנני מסיבות, אנשי תקשורת, משרדי ממשלה, ובתי עינוגים, אינם עומדים בתנאים להענקת הרשאה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Royal Warrant Holders Association

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **הרשאה מלכותית** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4514394-8

 |
תצלום אווירי של אתר הפירמידות במרואה
**נוביה** הוא שמו העתיק של חבל הארץ בו זורם נהר הנילוס הנמצא באזור מפגש הגבולות בין מצרים וסודאן של ימינו ואשר שימש כבית לשלוש ממלכות כושיות בתקופת קדם: הראשונה, ממלכת קֶרמַה הקרויה על שם בירתה (בערך 2,400 לפנה"ס - 1,500 לפנה"ס), השנייה, ממלכת נפטה (1,000 לפנה"ס - 300 לפנה"ס) והשלישית ממלכת מְרוֹאֶה (300 לפנה"ס - 300).

כל אחת משלוש הממלכות הייתה בעלת תרבות, כלכלה, מערכת פוליטית וצבאית עשירה, וכל אחת מהן הושפעה רבות מממלכת הפרעונים במצרים, ששכנה מצפון לנוביה והיוותה לה מתחרה על ההגמוניה האזורית. לקראת סוף תקופת הפרעונים כבשו מלכי ממלכת נפטה את מצרים, והקימו בה שושלת פרעונים הידועה באגיפטולוגיה כשושלת ה-25.

שלטון ממלכת נפטה היה קצר יחסית והסתיים עם כיבוש האזור בידי אשור בשנת 656 לפנה"ס, אולם חרף הזמן הקצר הייתה השפעתה של תרבות מצרים על הנובים אדירה, אחד מביטוייה של השפעה זו היה פרץ בנייה של מבני פירמידה, פרץ שהתחזק בתקופת יורשי ממלכת נפטה - מלכי שושלת מרואה.

כיום מונים כ-220 פירמידות המרוכזות בשלושה מוקדים בסודאן, אשר שימשו כאתרי קבורתם של מלכי נפטה ומרואה. הפירמידות הראשונות בנוביה נבנו באתר הנקרא אל - קורו, המכיל את קברי המלך קאשטה ויורשו פייה, יחד עם יורשיו של פייה שאבאקה וטאנווטמני. באתר נמצאות גם 14 פירמידות של מלכות.

פירמידות נוביות מאוחרות יותר נבנו באתר נורי, על גדתו המערבית של הנילוס בנוביה העליונה. אתר זה שימש כנקרופוליס של 21 מלכים ו-52 מלכות ונסיכים. הפירמידה הגדולה ביותר באתר היא זו של המלך והפרעה בן השושלת ה-25 - תהרקה.

האתר הגדול ביותר שהתגלה בסודאן הוא האתר במרואה, הנמצא כ-100 קילומטרים מצפון לבירה ח'רטום. בתקופת ממלכת מרואה נקברו באתר כ-40 בני אצולה נובים.

צורתן החיצונית של הפירמידות הנוביות שונה מזו של אלו אשר נבנו במצרים ואשר שימשו כמקור ההשראה לבנאים הנובים. הפירמידות הנוביות נבנו לגבהים גבוהים יחסית (בין 6 לשלושים מטרים) ועל פני בסיס צר של לא יותר משמונה מטרים, מה שמשווה להן מראה של מבנים צרים וארוכים שדופנותיהם נוסקות מעלה בזווית של כ-70° ביחס לאופק. לשם השוואה, רוב הפירמידות במצרים נבנו על בסיס רחב פי חמישה ובזווית של בין 40° ל-50°. לרוב הפירמידות הנוביות מוצמד מעין מזבח להקרבת קורבנות, פרט נוסף אשר נשאב מתרבות הפירמידות המצרית.

כל הפירמידות בנוביה נשדדו כבר בימי קדם, אולם מהממצאים במקום ניתן להסיק כי הקבורים בתוכן היו חנוטים, מכוסים בתכשיטים וחתומים בארונות קבורה מעץ, בדומה לנהוג בתרבות מצרים. כשנחקרו הקברים במאות ה-19 וה-20, נמצאו בתוך חלק מהם קשתות אשפות חיצים, רתמות סוסים, קופסאות עץ, פרטי קדרות, זכוכית צבעונית ושאר פריטים אשר העידו על קשרי מסחר חזקים בין התרבות המרואית לזו של מצרים.

ראו גם
------

* הפירמידות במצרים
* פירמידות במרכז אמריקה

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פירמידות נוביות** |

* Pyramids of Nubia - שלושת אתרי הפירמידות העיקריים בנוביה (באנגלית)
* Nubian Pyramids - תמונות מאתר הפירמידות במרואה (באנגלית)