recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**טייסת 617** המוכרת בכינוי **פורצי הסכרים** (*The Dambusters*), היא טייסת תקיפה טייסת תקיפה של זרוע האוויר של הצי המלכותי המפעילה מטוסי F-35 לייטנינג II ומשמשת ככוח התקיפה העיקרי של נושאת המטוסים אה"מ מלכה אליזבת'.

היסטוריה
--------

הטייסת הוקמה ב-21 במרץ 1943 כטייסת הפצצה מיוחדת על בסיס מטוסי אוורו לנקסטר, במטרה לעשות שימוש ב-"פצצה קופצת" בתקיפת סכרים ומטרות ימיות, זאת היא ביצעה בהצלחה במהלך מבצע נזיפה. בהמשך השתמשה הטייסת בפיתוחים וסוגי חימוש ייחודיים ומדויקים כמו פצצת "טולבוי" ו-"גרנד סלאם". 

לאחר המלחמה עברה הטייסת מספר גלגולים; היא נסגרה בשנת 1955 ונפתחה מחדש ב-1958 עם קליטת מפציץ האוורו וולקן, נסגרה שוב בשנת 1981 עם הוצאת הוולקן משירות והוקמה מחדש ב-1983 עם קליטת הטורנדו. בינואר 2014 נסגרה הטייסת בפעם השלישית כחלק מההוצאה ההדרגתית של הטורנדו משירות חיל האוויר המלכותי, באפריל 2018 הוקמה הטייסת מחדש בגלגולה הרביעי עם קליטת מטוסי ה-F-35 לייטנינג II. לאורך ההיסטוריה המוקדמת של הטייסת היא הוצבה בבסיס חיל האוויר המלכותי לוסימות' שבמזרח סקוטלנד, בשנת 2018 עם הקמתה מחדש היא הועברה לבסיס חיל האוויר המלכותי מרהאם בנורפוק.

כיום עם כניסתה של אה"מ המלכה אליזבת' טייסת 617 היא טייסת תקיפה של זרוע האוויר של הצי המלכותי המפעילה מטוסי F-35 לייטנינג II ומשמשת ככוח התקיפה העיקרי של נושאת המטוסים.

מטוסי הטייסת לאורך השנים
------------------------

* מפציץ אוורו לנקסטר סימן B-1 של הטייסת, 1944.מפציץ אוורו לנקסטר סימן B-1 של הטייסת, 1944.
* מפציץ קנברה עם סימולי הטייסת.מפציץ קנברה עם סימולי הטייסת.
* מפציץ אוורו וולקן סימן B-2 של הטייסת, 1962.מפציץ אוורו וולקן סימן B-2 של הטייסת, 1962.
* מטוס תקיפה טורנדו סימן GR-4 של הטייסת, 2004.מטוס תקיפה טורנדו סימן GR-4 של הטייסת, 2004.
* מטוס תקיפה F-35 לייטנינג II של הטייסת, 2018.מטוס תקיפה F-35 לייטנינג II של הטייסת, 2018.

ראו גם
------

* גאי גיבסון
* מבצע נזיפה
* טירפיץ

לקריאה נוספת
------------

פול בריקהיל, **פורצי הסכרים**, תרגם מאנגלית: אריה חשביה. הוצאת דשא, 1960; בהוצאת זמורה ביתן, 1983.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טייסת 617** בוויקישיתוף
* עמוד הטייסת באתר חיל האוויר המלכותי.
* אתר 'פורצי הסכרים'.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 365147423208944882652
* WorldCat: viaf-365147423208944882652

 |
**ג'ובאני ברנרדינו נאנינו** (באיטלקית: **Giovanni Bernardino Nanino**, ‏סביבות 1560–1623) היה מלחין, מורה ואמן שירה איטלקי משלהי תקופת הרנסאנס וראשית תקופת הבארוק, מנותני הטון בקבוצת המלחינים של האסכולה הרומאית. ג'ובאני ברנרדינו היה אחיו הצעיר של המלחין, שהשפעתו הייתה גדולה קצת יותר, ג'ובאני מריה נאנינו.

חייו
----

נאנינו נולד בוולראנו והחל לשיר כסופרן-נער בקתדרלה המקומית, כמו אחיו לפניו. ייתכן, שמשרתו הראשונה הייתה כמאסטרו די קאפלה ב"סנטה מריה דאי מונטי" בשנת 1586 וידוע שזכה במשרת מאסטרו די קאפלה ב"סן לואיג'י דאי פראנצ'זי" ברומא בשנת 1591, אחרי שאחיו פרש כדי להצטרף למקהלת האפיפיור. מכל מקום, שני האחים התגוררו יחד באותה תקופה בבית שבבעלות הכנסייה והקדישו חלק גדול מזמנם להוראת מוזיקה לנערי מקהלה. בהמשך למינוי ב כנסיית סן לואיג'י דיי פראנצ'זי יצר קשר עם החשמן מונטאלטו, פטרון עשיר ורב-השפעה של אמנות ומוזיקה ואפשר ששימש מורה, מלחין וארכיבר לחשמן בכנסייתו, "סן לורנצו אין דאמאסו".

יצירותיו
--------

המוזיקה של נאנינו משנות ה-80 וה-90 של המאה ה-16 כתובה בניב שמרני ונמנעת מן הנטיות הנסיוניות של אחיו ושל לוקה מארנציו. הוא העדיף למזג בכתיבתו את הטכניקה וסגנון הביטוי של מלחיני רומא המוקדמים יותר, כגון פלסטרינה. בערך משנת 1610 ואילך אימץ לו את טכניקת הבסו קונטינואו ביצירות הקודש שלו - נטייה הרחוקה משמרנות - דבר שאחיו לא עשה מעודו. חלק גדול מן המוזיקה המוקדמת שלו חילוני (כמו מדריגלים), אך הוא הוציא לאור כמה ספרי מוטטים אחרי 1610, לאחר מות אחיו. עובדה זו מעוררת את ההשערה, שכאשר כתב מוזיקה באותן צורות כמו אחיו, בחר באמצעים סגנוניים מנוגדים, ואחרי מות אחיו אימץ לו במהירות את הסגנון המתקדם של תקופתו והשתמש בו לכתיבת מוזיקה באותן צורות, שבהן נקט אחיו ביתר שמרנות.

לקריאה נוספת
------------

* גוסטב ריז (1954). "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות' ISBN 0-393-09530-4.
* מנפרד בוקופצר (1947). "מוזיקה בתקופת הבארוק". ניו יורק, נורטון ושות' ISBN 0-393-09745-5
* "ג'ובאני ברנרדינו נאנינו", מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים, לונדון, מקמילן ISBN 1-56159-174-2

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'ובאני ברנרדינו נאנינו, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ג'ובאני ברנרדינו נאנינו, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007370948505171
* BNE: XX1423586
* GND: 1089453787
* ISNI: 0000 0000 8421 919X
* LCCN: n86867053
* MusicBrainz: 3f742468-d19e-4c10-b73b-ec762d663623
* NKC: jx20140117004
* NTA: 168217678
* VIAF: 6437170
* WorldCat: lccn-n86867053

 |
**הפירמידה** (ברוסית: **ПираМММида**) היא דרמת פשע רוסית משנת 2011 בבימויו של אלדר סלוואטוב. העלילה מבוססת על הסיפור הביוגרפי החלקי "פירמידה" שכתב סרגיי מברודי.

עלילה
-----

רוסיה, תחילת שנות התשעים. סרגיי ממונטוב מחפש היכן ליישם את עצמו ולהטביע את חותמו. הוא מזמין מודל של נייר ערך עם כיתוב אימפריאלי, קישוט עשיר, סימני מים ודיוקן משלו במרכז. הוא מתחיל בקמפיין פרסום ובתוך מעט יותר משבועיים גורם לאנשים לעמוד בשורה לקבל את ניירות הערך הללו המכונים "ממונטובקי" ברוסית עם עריך גבוה מערכם האמיתי. בנקאים בעלי עוצמה וגופים ממשלתיים וממלכתיים נמצאים בבלבול - לאף אחד אין מושג איך לעצור את כדור השלג המתגלגל הזה ו-MMM, החברה שיצר ממונטוב, כבר צברה כבר יותר מעשרה מיליון משקיעים.

יתרה מזאת, ממונטוב חושש כי אין אנשים עשירים במדינה וכל התעשייה הסובייטית חשופה להפרטה. הוא צובר "חמדנות פרטיות" ומחליט לבצע הפרטה משלו. דרכו נחסמת על ידי סוכנו של האימפריאליזם המערבי - בליאבסקי (רמיזה לבוריס ברזובסקי) עם בנק ה-MegaVAZ שלו (רמז ל-LogoVAZ האמיתי). בליאבסקי מגיע מלמעלה - הוא בעל קשרים בקרמלין והאחראי על הטלוויזיה הממלכתית. בליאבסקי מציע לשתף יחד את רוסיה. ממונטוב מסרב: "אני לא סוחר ברוסיה!", מה שמושך אליו את רשויות המס, שמבלי לבדוק מסמכים, מציבות דרישות בלתי נתפסות לתשלום מיסים עליו, שממונטוב מבצע. עדיין יש מספיק כסף להרוס את בנק בליאבסקי. במדינה באותה תקופה כבר נמצאים 20 מיליון משקיעים ובכל שבוע מספרם עולה במיליון, ערך ניירות ה"ממונטוב" משתווה לרובל.

ממונטוב מאיים לתפוס את השלטון בעזרת משקיעים העומדים בפני אסון. ממונטוב נתפס כאפוטרופוס למדינה בתוך סביבה מושחתת ומבקש שינוי בחוק - לאפשר לזרים להיות מעורבים במערכת הפיננסית כדי להכפיף את האוליגרכיה המערבית ובכך להפוך את בוריס ילצין למנהיג אמיתי ברוסיה. אבל בליאבסקי מתחיל לאיים על חייה של בתו של ממונטוב והוא בסופו של דבר נופל בפח.

במגדל אוסטנקינו, ממונטוב המוכה שוב מסרב לשתף פעולה עם בליאבסקי, למרות ההזדמנות המוצעת להפוך ל"ראש המדינה". ממונטוב מקווה לשחרר את בתו ולהגן על עצמו על ידי הקלטת שיחה עם נציג שירות הביון המסכל (שהציע "הרשאות" דומות), מעוזרו ורה, אך היא בורחת מאנשי בליאבסקי ומפילה את ההקלטה בפארק. כך באשמת אי תשלום מיסים, ממונטוב מוכנס לכלא ויוצא רק אחרי 7 שנים.

שחקנים ודמויות
--------------

* אלכסיי סרבריאקוב - סרגיי ממונטוב
* פיודור בונדרצ'וק - בליאבסקי
* פיוטר פיודורוב - אנטון
* יקטרינה וילקובה - ורה
* אנסטסיה ריצ'י - כפתור
* ניקיטה סלופין - זוטיק
* סרגיי קולקטאקוב - ראש הממשלה
* יורי צורילו - גנרל
* אלכסיי גורבונוב - קולונל
* ארטיום מיכלקוב - מייג'ור
* איגור יאצקו - רזו
* דניאל ספיוואקובסקי - גוטוב
* אנה מיכאלקובה - אשתו של ממונטוב
* ולדימיר פרמיאקוב - ליוניה גולובקוב (הופעת קמע)
* בוגדן טיטומיר - הופעת קמע

ראו גם
------

* סרגיי מברודי

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הפירמידה

* "הפירמידה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "הפירמידה", באתר AllMovie (באנגלית)

* "הפירמידה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "הפירמידה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* "הפירמידה", במסד הנתונים הקולנועיים Kinopoisk.ru

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Создатели фильма "ПираМММида" превратили Мавроди в Наполеона". RIA Novosti.
2. ↑  "Алексей Серебряков: «Мы не хотели делать Мавроди упырем»". Komsomolskaya Pravda.
3. ↑  "МММ, кино". Lenta.ru.
**ג'ובאני מריה נאנינו** (באיטלקית **Giovanni Maria Nanino**;‏ 1543/4 - 11 במרץ 1607) היה מלחין ומורה איטלקי משלהי תקופת הרנסאנס. נאנינו היה שותף לקבוצת המלחינים של האסכולה הרומאית ונודע בהשפעתו הרבה כמורה למוזיקה ברומא של סוף המאה ה-16. 
ג'ובאני מריה היה אחיו הבכור של המלחין ג'ובאני ברנרדינו נאנינו.

חייו
----

נאנינו נולד בטיבולי ושר כנער בקול סופרן בקתדרלה של ויטרבו. בשנות ה-60' של המאה ה-16 למד ככל הנראה אצל ג'ובאני פלסטרינה בסן לואיג'י דה פרנקזי ברומא; בכל אופן, הוא החליף שם את פלסטרינה כמאסטרו די קאפלה, אחרי פרישתו של זה. ב-1577 הצטרף למקהלת האפיפיור כטנור ונשאר במקהלה כל ימי חייו. במשך תקופה זו הגיע אליו מדי פעם, בדרך הרוטציה, תפקיד המאסטרו די קאפלה.

במהלך שנות ה-90' של המאה ה-16 יצא שמו לתהילה כמורה ורבים ממלחיני העתיד למדו עמו ושרו במקהלותיו, ביניהם פליצ'ה אנריו, אנטוניו צ'יפרה וגרגוריו אלגרי (מחבר המיזררה המפורסם).

יצירותיו
--------

מכלול יצירתו של נאנינו לא היה גדול, אבל הצטיין בטיבו והמוזיקה שלו - בייחוד המדריגלים - נהנתה מפופולריות עצומה בשעתה. נדיר היה, שקובץ מדריגלים היוצא לאור ברומא לא יכיל לפחות מדריגל אחד של נאנינו, במקרים רבים במיקום הבולט ביותר בספר - אפילו לפני פלסטרינה. המדריגלים של נאנינו מצטיינים בגיוונם. אף כי אינם מקיפים כאלה של מארנציו, שכתב, אחרי הכל, למעלה מ-500 מדריגלים. הדוגמאות של נאנינו לסוגה זו נעות מרציני עד מאוד, זוויתי וקונטרפונקטי עד לקנצונטה קלילה שבקלילות; את עוצמת המבע שלו משווים לעיתים לזו של מארנציו.

נוסף למדריגלים המפורסמים שלו, כתב נאנינו מוטטים, מוזיקה לקינות, קאנונים ושירי קודש. נכון ל-1980 לא יצאה לאור שום מהדורה מלאה של יצירותיו, והרבה מן המוזיקה שלו עודנו בכתב יד.

לקריאה נוספת
------------

* ריז, גוסטב (1954), "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות' ISBN 0-393-09530-4
* "גוב'אני מריה נאנינו" (1980) מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים, לונדון, מקמילן.ISBN 1-56159-174-2.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ובאני מריה נאנינו** בוויקישיתוף

* ג'ובאני מריה נאנינו, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ג'ובאני מריה נאנינו, באתר Discogs (באנגלית)
* ג'ובאני מריה נאנינו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007291243905171
* BIBSYS: 13023519
* BnF: cb148069768 (data)
* GND: 124137954
* ISNI: 0000 0001 2123 2765
* LCCN: n87811608
* MusicBrainz: abceb55e-7e01-4bb5-97d4-8aa685166fec
* NKC: xx0056431
* NTA: 097055271
* SNAC: w69w0s03
* SUDOC: 081597614
* VcBA: 495/3004
* VIAF: 19945945
* WorldCat: lccn-n87811608

 |
**צ'אודר צדפות** (באנגלית: **Clam chowder**) הוא מרק המכיל ציר וצדפות. פרט לצדפות נהוג להוסיף למרק גם חתיכות תפוח אדמה ובצל המטוגן קלות בשומן. לא מקובל להוסיף למנה ירקות, אם כי רצועות גזר מוספות לעיתים, בעיקר לצורך קבלת צבע. כמו כן לעיתים מוסיפים פטרוזיליה או עלי דפנה לצורכי עיטור המנה והוספת טעם.

**צ'אודר דגים בסגנון ניו אינגלנד**, היא וריאציה על המרק המקורי, שלה מוסיפים כמות נכבדת של חלב או שמנת. יש הטוענים, שבשנים האחרונות המרק מכיל יותר ויותר חלב כתוצאה מהתיירות בניו אינגלנד, בעוד שהמנה המקורית צלולה בהרבה ממה שנהוג להגיש היום. לפי הטענה, תיירים שנרתעים ואינם רגילים לטעם הצדפות ופירות הים שבמנה מעדיפים את המנה עם יותר חלב. בעבר היה נהוג במסעדות להגיש את המרק עם השמנת בצד והסועד היה מוסיף כראות עיניו, מנהג זה אינו שכיח עוד.

**צ'אודר דגים בסגנון מנהטן**, הוא וריאציה של המרק המקורי שלה מוסיפים עגבניות ליצירת צבע אדום ולקבלת טעם נוסף. משנת 1890 נקראה המנה "צ'אודר דגים בסגנון קוני איילנד", או "צ'אודר דגים בסגנון שוק הדגים פולטון". הכינוי מנהטן הודבק למנה רק בתחילת המאה ה-20. מסעדות בדרך כלל מגישות את הצ'אודר בסגנון מנהטן או בסגנון ניו-אינגלנד, אך לא בשניהם.

המנה **"צ'אודר דגים"** דומה ל"צ'אודר צדפות" אך את מקומן של הצדפות מחליפים חתיכות דג, פעמים רבות בקלה. למנה מוסיפים שמנת, תירס ולפעמים בצל.

"קרקרי צדפות" המוגשים כתוספת למרק
קרקרים קטנים ומלוחים בעלי שש צלעות, הנקראים "קרקר צדפות" מוגשים בדרך כלל בתוספת למנת המרק. בארצות הברית, מוגש צ'אודר בסגנון ניו אינגלנד בקערות העשויות לחם שאור, במיוחד בסן פרנסיסקו שבה המנה פופולרית בקרב תיירים ונחשבת כ"מנה מקומית" מאז 1849.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'אודר צדפות** בוויקישיתוף
* רון (שפאץ) כהן, אוכל של מקומות קרים - מכינים קלאם צ'אודר כמו בבוסטון, באתר ynet, 7 בנובמבר 2006, מתכון "צ'אודר צדפות" מאת השף רון (שפאץ) כהן
* האימא של המרקים החורפיים, מתכון ל"צ'אודר צדפות" ו"צ'אודר דגים" באתר מגזין ים
**ראימונד טומאש אנדז'ייצ'ק** (בפולנית: **Rajmund Tomasz Andrzejczak**‏; נולד ב-29 בדצמבר 1967) הוא גנרל פולני בדימוס, אשר שימש כראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים של פולין בין השנים 2018-2023.

ביוגרפיה
--------

אנדז'ייצ'ק נולד בשווידניצה ב-29 בדצמבר 1967. ב-1987 הוא התגייס לצבא פולין וב-1991 סיים ללמוד באקדמיה לכוחות השריון בפוזנן. לאחר מכן למד באקדמיית ההגנה הצ'כית עד 2001. בין השנים 2003–2005 הוא שימש כמפקד גדוד השריון ה-1 באוז'יש, ולאחר מכן שימש כמפקד הכוח הפולני באונדו"ף. בין השנים 2008–2009, הוא היה סגן מפקד בריגדת הפרשים המשוריינת ה-34 בז'אגאן, ולאחר מכן שימש כמפקד כוח המשימה העיט הלבן באפגניסטן. ב-9 באוגוסט 2011 הוא הועלה לדרגת גנרל בריגדי. בין השנים 2012–2014 הוא היה מפקד הבריגדה הממוכנת 17 במיידזיז'ץ' (אנ'). בסתיו 2014 הוא הפך לסגן המפקד וראש המטה של הדיוויזיה הממוכנת ה-12 בשצ'צ'ין. ב-3 במאי 2016 הוא הפך להיות מפקד הדיוויזיה. ב-11 באוגוסט של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל דיוויזי. ב-29 ביוני 2018 הוא הועלה לדרגת גנרל ברוני. ב-8 ביולי הוא מונה לראש המטה הכללי. ב-7 בנובמבר 2019 הוא הועלה לדרגת גנרל. ב-25 ביוני 2021 נוספה קדנציה נוספת לכהונה שלו. למרות זאת, ב-10 באוקטובר 2023 הוא בחר לעזוב את הצבא.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ראימונד אנדז'ייצ'ק** בוויקישיתוף
* 
* ראימונד אנדז'ייצ'ק באתר ממשלת פולין

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 66147965902384082689
* WorldCat: viaf-66147965902384082689

 |
**יוסוף קמסו מארה** (בצרפתית: **Youssouf Kamso Mara**; נולד ב-24 בדצמבר 1994 בקונאקרי שבגינאה) הוא כדורגלן גינאי המשחק בעמדת הקשר בסלובן ליברץ ובנבחרת גינאה.

קריירת מועדונים
---------------

בעונת 2016/2017 שיחק מארה בהייר מהליגות הנמוכות בצרפת. בעונת 2017/2018 חתם מארה בולאשים מליגת המשנה הצ'כית, ובחצי השני של העונה שיחק בהשאלה בויסוצ'ינה ייהלבה מליגת העל הצ'כית.

ב-18 ביולי 2018 חתם מארה בסלובן ליברץ מליגת העל הצ'כית. ב-30 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 לוויקטוריה פלזן במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2018/2019. ב-14 במאי 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על באניק אוסטרבה במסגרת בליגה. בשלוש העונות הראשונות שלו במועדון ערך מארה 83 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע עשרה שערים.

ב-13 בספטמבר 2021 חתם בבית"ר ירושלים. ב-26 בינואר 2022 שוחרר מבית"ר עקב מצבה הכלכלי הרעוע, אך ב-10 בפברואר שבועיים לאחר ששוחרר חזר לבית"ר ירושלים. בסוף העונה חזר לסלובן ליברץ.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-12 באוקטובר 2019 ערך מארה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה, בהפסד 0–1 לנבחרת קומורו במשחק ידידות.

קישורים חיצוניים
----------------

* קמסו מארה, ברשת החברתית פייסבוק
* קמסו מארה, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams

הערות שוליים
------------

1. ↑  Vlašimskou stopu v první lize rozšíří Kamso Mara! באתר הרשמי של ולאשים, 11 בינואר 2018 (בצ'כית)
2. ↑  Kamso Mara přestupuje do Slovanu Liberec באתר הרשמי של ויסוצ'ינה יילהאבה, 19 ביולי 2018 (בצ'כית)
3. ↑  אופיר סער‏, פוטר והוחזר: קמסו מארה שב לסגל בית"ר ירושלים לבקשת אבוקסיס, באתר וואלה!‏, 10 בפברואר 2022
כריכת אחד מגיליונות כתב העת.
**מסורה ליוסף** הוא כתב עת תורני על שם הרב יוסף קאפח היוצא לאור בישראל החל משנת תשס"ד על ידי מכון מש"ה, ועוסק במורשתו של הרב יוסף קאפח. עד לשנת תשע"ז יצאו לאור תשעה גיליונות.

אופי כתב העת
------------

כתב העת כולל מחקרים בנושאים שונים הקשורים בהגותו של הרב קאפח, וברובם יש שילוב של תכנים תורניים ומדעיים. בין הנושאים: חקר רמב"ם, מאמרי הלכה, פרשנות המקרא, מסורות ניקוד וטעמים, ריאליה מקראית ותלמודית, פילוסופיה יהודית, גנוזות, שירת ימי הביניים של יהדות ספרד, מנהגי יהדות תימן, רבני תימן, ועוד. עורך כתב העת הוא יוסף פרחי, יושב ראש מכון מש"ה, ויחד איתו חברים במערכת ד"ר יחיאל קארה והרב צפניה ערוסי.

בין הכותבים נמנים רבנים וחוקרים מתחומים מגוונים. הבולטים שבהם הם הרב ד"ר רצון ערוסי, פרופ' משה קוה, פרופ' יוסף טובי, פרופ' זהר עמר, פרופ' דב שוורץ, פרופ' אליעזר שלוסברג, פרופ' צבי לנגרמן, פרופ' מלך שפירא, פרופ' אהרן גימאני, הרב פרופ' דרור פיקסלר, הרב ד"ר חננאל סרי, הרב ד"ר יהודה זולדן, פרופ' מנחם קלנר, הרב אהרן קאפח וד"ר אדם בן נון.

במאמר שהתפרסם בכתב העת נחשף כי דברי הרמב"ם בספרו מורה נבוכים גרמו לפרופ' סטיבן הוקינג לחזור בו מטענתו שעצם קיומו של ממד הזמן בעולם מהווה הוכחה לכך שאין בורא לעולם.

קישורים חיצוניים
----------------

* רשימת מאמרים שפורסמו במסורה ליוסף, באתר רמבי"ש
* רשימת מאמרים שפורסמו במסורה ליוסף, באתר רמב"י
* סקירה על כרך ח ומאמרים נבחרים ממנו, באתר נצח ישראל
* סקירה על כרך ט ומאמרים נבחרים ממנו, באתר נצח ישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  הערך מלך שפירא בוויקיפדיה היידית
2. ↑  משה קוה, מדע ואמונה על פי הרמב"ם לאור התגליות המדעיות החדשות, מסורה ליוסף ט (תשע"ו) עמ' 320-301.
מקלון צמר גפן
מקלוני צמר גפן במגוון צבעים
**מקלון צמר גפן**, **מָטוֹשׁ**, **צַמְרוֹן** או **מקל ניקוי אוזניים** הוא קיסם עשוי עץ, פלסטיק או נייר דחוס, שבשני קצותיו צמר גפן. במקור, המקל נועד לניקוי תעלת האוזן (אנ') משעוות אוזניים, עם זאת, העמדה הרופאית המקובלת היא ששימוש כזה מזיק לתעלת האוזן. אולם, למקלון הצמר גפן יש גם שימושים נוספים בתחומי הרפואה, ההיגיינה והקוסמטיקה. אורכם המקובל של המקלות לשימוש ביתי הוא כ-7.5 ס"מ. המקלות המיועדים לצרכים רפואיים, ארוכים יותר, ומגיעים לכ-15 ס"מ, כאשר רק בצדם האחד מוצמד צמר גפן.

היסטוריה
--------

מקלון צמר גפן הומצא בשנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי ליאו גרסטנצאנג (Leo Gerstenzang), אמריקאי ממוצא יהודי-פולני. גרסטנצאנג הצמיד כותנה לקיסמי שיניים, כאשר הצטרך לנקות את אוזניו. תחילה, שיווק גרסטנצאנג את המקלות בשם Baby Gays, ואחר כך בשם Q-tips, אשר התקבע כשם גנרי למקלות צמר גפן בארצות הברית.

ב-2019 העביר האיחוד האירופי תקנות שאוסרות על ייצור מקלוני ניקוי מפלסטיק כחלק מהמאבק לניקוי הסביבה והפסקת זיהום האוקיינוסים.[דרושה הבהרה]

בעקבות השימוש הנרחב במטושים במגפת הקורונה בישראל בשנת 2020, פרסמה האקדמיה ללשון העברית בראשית 2021 כי המילה "מטוש" נבחרה על ידי הציבור כ"מילת השנה".

שימושים
-------

השימוש הנפוץ ביותר למטוש הוא לניקוי תעלת האוזן משעוות אוזן. עם זאת, העמדה הרווחת בקרב רופאים היא כי שימוש זה מיותר ויכול להזיק, שכן השעווה נועדה להגן על תעלת האוזן מפני דלקות, והסרתה הופכת את התעלה לפגיעה יותר. בנוסף, השימוש עלול לשרוט את עור התעלה ולגרום לזיהום. מחקר שנערך במרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל מצא קשר בין שימוש במקלות אוזניים לשכיחות דלקת האוזן החיצונית בקרב ילדים.

ברפואה נעשה שימוש במקלות לשם נטילת תרביות וכן לשם נטילת דגימות לבדיקת סמני DNA. שימוש נוסף ברפואה הוא לשם מריחת חומרי חיטוי, כגון יוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקלון צמר גפן** בוויקישיתוף
ויקימילון ערך מילוני בנושא **צמרון,**  בוויקימילון 

* ענת שלו‏, 1,000 אנשים מגיעים למיון כל חודש בגלל מקלות אוזניים, באתר וואלה!‏, 10 במאי 2017

הערות שוליים
------------

1. ↑  עברית לבריאות, באתר האקדמיה ללשון העברית. השם חודש על ידי האקדמיה ללשון העברית על פי הפועל "טָשׁ" שמשמעו שפשף. מקור הפועל בלשון חז"ל, והוא קרוב אל טִשְׁטֵשׁ. שם זה רוֹוח בקרב אנשי רפואה ומעבדה, אך פחות מוכר בציבור הרחב.
2. ↑  Rod Moser, "Q-Tips Weapons of Ear Destruction", WebMD, 13.11.2006
3. ↑  לירן כוג'הינוף, יום המילה העברית: מילת השנה – מטוש, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 05 בינואר 2021
4. ↑  שעווה באוזניים באתר "איגוד רופאי אף אוזן גרון"
5. ↑  שרית רוזנבלום, "מחקר: מקלות אוזניים גורמים נזק לילדים" ידיעות אחרונות, 7 במאי 2007 (באתר מרכז שניידר)
בסלנג עברי, **גִּרְבּוּץ** הוא גירוד באשכים. המילה היא הֵלְחֵם של המילים "גירוד" ו"ביצים" (סלנג לאשכים), והיא מתייחסת לנגיעה אינטימית באזור המפשעה, בעיקר בקרב גברים. גרבוץ יכול להיות גירוד של שק האשכים, הפין או חיץ הנקביים או התעסקות אחרת בהם, שאינה מינית. הפעולה היא לעיתים מודעת ולעיתים לא מודעת, והיא ברוב הפעמים כבכולן נחשבת לא-מנומסת כשהיא נעשית בפומבי.

גירוי עור מטריד באזור החלציים מופיע מסיבות מגוונות, סיבות שכיחות הן הזעה או לחלופין היעדר לחות מספקת, או כשבד התחתונים צמוד יתר על המידה. לצד אלה ישנו גירוי ממקור של מחלות ככיני ערווה, אקזמה, או פטרת העור במפשעה (Tinea cruris), או כתגובה לגירוי כשפשפת, דלקת עור אלרגית (אלרגיה לבָּד של התחתונים), או עקיצת יתוש.

לצד מתן מענה של הרגעה לתחושת גרד מתון, פעולת גירוד מהווה, בקבוצות תרבותיות מסוימות, כשהיא נעשית באופן גלוי ליד אנשים נוספים, "טקס גברי". במרבית הנסיבות החברתיות גרבוץ מעיד על גסות רוח. אחת הדרכים שנהוגות כדי להימנע מגירוד גלוי, היא הכנסת היד לכיס המכנס וגירוד מבעד לאריג בִטנת הכיס. התעסקות כזו נובעת לא אחת מצורך פיזי - לסדר ו'להפריד' את עור האשכים מהירכיים ואת עור הפין מהאשכים, כשהם נצמדים זה לזה, להרים את איברי המין ולהזיזם מצד לצד, למשל במקרה של מכנסיים לוחצים.

מלבד המשמעות הפיזית-המילולית, המושג גרבוץ משמש בעברית המדוברת - בעיקר בצורת הפועל שלו - לביטוי מצב של בטלה, שעמום, עצלות, עיסוק בעצמי והנאה תפלה. זאת כיוון שמשחק באשכים הוא פעולה שנעשית בעיקר במצב של מנוחה, ויש שהיא משדרת אמירה של חוסר עניין או וולגריות.

ייצוג תרבותי בולט להקשר זה מצוי בדמותו של אל באנדי, גיבור הסדרה "נשואים פלוס", שהדפוס הקבוע של הכנסת היד למכנסיו נושא גם משום הבעת התמסכנות. המונח נפוץ בשיח הסלנג הישראלי כבא לתאר בטלה וחוסר-מעש, ו"לגרבץ" הפך למטפורה התנהגותית שכבר אינה תלויה בהקשר של פעולת גירוד האשכים הקונקרטית, מה שמאפשר החלה של הביטוי גם על נשים ועל אובייקטים מופשטים.

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **גרבץ** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **גרבוץ** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **גרבצן** |

קישורים חיצוניים
----------------

* רוביק רוזנטל ורפאל ניר, גרבוץ במילון הסלנג המקיף
* אסור לפספס‏, למה גברים מגרבצים? מומחים מנסים לענות על השאלה, באתר וואלה!‏, 13 בנובמבר 2022
**שָאריטֶה** (בגרמנית **Charité Universitätsmedizin Berlin**) הוא בית חולים ובית ספר לרפואה בברלין שנוסד בשנת 1710 וקשור מבחינה אקדמית לאוניברסיטת הומבולדט ולאוניברסיטה החופשית של ברלין. בארבעת הקמפוסים שלו לומדים מעל 7,000 סטודנטים לרפואה, והצוות הרפואי והסיעודי בו מונה מעל 14,000 איש.

היסטוריה
--------

בחודש נובמבר 1709 הורה המלך פרידריך הראשון מפרוסיה להקים בית חולים בין כותלי העיר ברלין כהכנה לקראת מגפת הדבר שכבר הכתה במזרח המדינה. בית החולים הוקם בשנת 1710, אך המגפה לא הכתה את העיר כמצופה, ולכן שימש בעיקר כבית חולים לעניי העיר אשר לא גבה תשלום כלשהו על שירותיו והיה מוסד חסד. בשל כך זכה בשנת 1727 לשמו, "שאריטה" - Charité, שפירושו בצרפתית "חסד". כבר בשנת 1713 נבנה בין כתליו תיאטרון אנטומי, והמקום הפך למוסד לימודי. רשמית, השאריטה הפך לבית ספר לרפואה צבאית רק בשנת 1795.

עם הקמת אוניברסיטת ברלין בשנת 1810 (כיום אוניברסיטת הומבולדט) החל השאריטה לשמש את הלומדים בה, ובשנת 1828 הפך לבית חולים אוניברסיטאי. אבי הפתולוגיה המודרנית, רודולף וירכו, היה האנטומיסט והפתולוג שם במחצית המאה ה-19.

במשך כל השנים היה השאריטה הטוב והמפורסם שבבתי החולים בברלין, ובין כתליו שירתו הבולטים שברופאי גרמניה, בהם חתני פרס נובל ברפואה ומדעים.

בין השנים 1928–1949 ניהל את המחלקה הכירורגית הפרופ' ארנסט פרדיננד זאורברוך. תלמידו היה הפרופ' מכס מרכוס.

עם חלוקת ברלין אחרי מלחמת העולם השנייה נשאר בית החולים בצד המזרחי, אך לאחר איחודה מחדש ובסיוע אמריקאי, חל מהלך של חיזוקו ושילובו עם בתי חולים אחרים עד לאיחוד והפיכתו לבית החולים האוניברסיטאי הגדול ביותר באירופה .

בבית הספר לרפואה שאריטה קיים מוזיאון המוקדש למדענים של האוניברסיטה. המעבדות בברלין נקראים : "בית אשהיים-צונדק" על שם פרופ' ברנרד צונדק היהודי-ישראלי, ועמיתו פרופ' אשהיים שפיתחו בשנת 1928 את בדיקת השתן המהפכנית לגילוי הריון ..

לקריאה נוספת
------------

* נסים לוי, יעל לוי, **רופאיה של ארץ-ישראל 1799-1948**, מהדורה שנייה, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, עמוד 50.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שאריטה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של שאריטה (בגרמנית ובאנגלית)
* שאריטה, ברשת החברתית פייסבוק

* שאריטה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* שאריטה, ברשת החברתית אינסטגרם

* שאריטה, ברשת החברתית LinkedIn

* שאריטה, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרופ' יוסף שנקר מתראיין בחדשות nrg, בתאריך 15.4.2015, דליה מזורי:"הפרופ' היהודי הטיח בגרמנים :"גירשתם אותנו" .

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007259767405171
* BnF: cb151159018 (data)
* GND: 10070261-2
* ISNI: 0000 0001 2218 4662
* LCCN: n85264779
* NKC: olak20211117550
* SUDOC: 145683710
* VcBA: 494/29647
* VIAF: 131145599
* WorldCat: lccn-n85264779

 |
**סאקו קונדה** (בצרפתית: **Sékou Condé**; נולד ב-9 ביוני 1993) הוא כדורגלן גינאי המשחק בשאטרלו הצרפתית.

קריירת מועדונים
---------------

קונדה התחיל את הקריירה שלו בדניפרו דניפרופטרובסק מליגת העל האוקראינית אך לא זכה בה לדקות משחק. את עונת 2014/2015 התחיל עם שתי הופעות במדי הכח עמידר רמת גן מהליגה הלאומית, אך בספטמבר 2014 הצטרף להפועל פתח תקווה.

בפברואר 2015 שוחרר מהמועדון לאחר שלא הצליח לתפוס מקום בהרכב.

באוגוסט 2015 חזר לאוקראינה כאשר חתם באולימפיק דונצק.

כעבור עונה אחת חתם באמקאר פרם.

ביולי 2018 קונדה חתם בשאטורו.

בקיץ 2022 הצטרף לבווה.

קריירה בינלאומית
----------------

בספטמבר 2015 זומן לראשונה לסגל נבחרת גינאה. ב-9 באוקטובר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-2 נגד אלג'יריה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סאקו קונדה** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  ארז נעמן, ‏זה החיזוק? צ'ימאזי וקונדה חתמו בהפועל פ"ת, באתר ONE‏, 21 בספטמבר 2014

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"סאקו קונדה"**.
**בבון המדריאס** או **בַּבּוּן הַמִּצְרִים** (שם מדעי: *Papio hamadryas*) הוא מין קוף מהמשפחה קופים בעלי זנב. זהו הבבון הצפוני ביותר מבין מיני הבבון. תחום מחייתו נמשך מים סוף במצרים עד לאתיופיה וסומליה. מין זה חי גם בחצי האי ערב.

תיאור
-----

בדומה לכל הבבונים, גודל הזכר כפול מגודל הנקבה. ישבניהם בולטים ובגוון אדמדם בשונה ממרבית הבבונים. מאפיין ייחודי לבבון המצרי הוא הבדלי גוונים בין הזכר לנקבה: פרוות הזכר בצבע כסוף והוא בעל רעמה המתפתחת בסביבות גיל עשר שנים, בעוד פרוות הנקבה היא חומה, וללא רעמה. פניהם פחוסות, ואפם בולט בדומה לכלב, הפנים ללא פרווה, בצבע ורדרד עד חום, שמתכהה אצל הזכרים בגיל מאוחר. אורכו הממוצע של זכר בוגר הוא 75 סנטימטרים ואורך זנבו הוא 50 סנטימטרים. במשקלו הוא מגיע ל-20 קילוגרם. התינוקות נולדים כהים, וצבעם מתבהר לאחר כשנה. נקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל 51 חודשים, וזכרים בגיל 57 עד 81 חודשים.

בבון מצרים חי באזורים מדבריים, בסוואנות, בצוקים ובאזורים סלעיים.

תזונתם של בבוני מצרים מורכבת משורשים ומבעלי חיים קטנים כגון חלזונות, תולעים וחרקים שונים.

תוחלת החיים הממוצעת של בבון מצרים היא 35 שנים.

חברה
----

במערכת החברתית של בבוני מצרים ניתן לזהות מספר מבנים:

* קבוצה של זכרים ונקבות העומדת בראש ההיררכיה, לה זכר מוביל ומגונן. בקבוצה זו יכול להיות זכר אחד, ועד 10 נקבות.
* קבוצות מלוכדות של זכרים, אשר לא ינסו להזדווג עם הנקבות, אלא אם יודח הזכר הדומיננטי.

בקבוצה של בבוני מצרים יכולים להיות עד 60 פרטים. הנקבה היא המטפלת בגורים. בבוני מצרים יכולים להתרבות במשך כל השנה.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* נקבה עם גור באתיופיהנקבה עם גור באתיופיה
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בבון מצרים** בוויקישיתוף
* בבון מצרים, באתר ITIS (באנגלית)
* בבון מצרים, באתר NCBI (באנגלית)
* בבון מצרים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* בבון מצרים, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* בבון מצרים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* בבון מצרים, באתר GBIF (באנגלית)
* בבון מצרים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  בבון מצרים באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548219505171

 |
**גמל שלמה אוסטרלי** (שם מדעי: ***Hierodula majuscula***) הוא חרק בסדרת גמלי השלמה. גמל שלמה זה הוא מהגדולים ביותר באוסטרליה, באורך של כ-7 סנטימטרים בבגרותו. הם נפוצים באזורים הטרופיים שבצפון אוסטרליה, וניזונים מפרפרים גדולים, שפיריות ושלל מינים אחרים של חסרי חוליות.

תיאור
-----

גמל שלמה זה בעל גוף ארוך וירוק. לנקבה והזכר מופיעות כנפיים כאשר הם מגיעים לבגרות. החלק הפנימי של זוג הרגליים הקדמיות בעל גוון אדום ושחור והצד התחתון של בית החזה סגול. תחת איום, לדוגמה טרף גדול יותר, גמל השלמה חושף את הצבעים הללו על ידי הרמת רגלי הטרף הקדמיות. ניתן להבדיל בין הזכר והנקבה על ידי הפרש הגדלים ביניהם, הנקבה גדולה בעוד הזכר קצר ודק יותר. כנפי הזכר ארוכות יותר מאשר כנפי הנקבה והוא נוטה להשתמש בהן יותר. דרך נוספת לקבוע את מינו של גמל השלמה האוסטרלי (שחלה על כל זני גמל השלמה) היא על פי מספר הפסים הרוחביים שעל גופו - לנקבות יש 6 ולזכרים 7.

רבייה והתנהגות
--------------

רביית גמל שלמה אוסטרלי ענק
הנקבות מוכנות לרבייה כשבוע לאחר הפיכתן מנימפות לבוגרות. הנקבה היא אגרסיביות במיוחד והיא מרבה לטרוף את הזכר בעת הרבייה. הזכר מסוגל להמשיך בתהליך הרבייה גם לאחר שהנקבה סיימה לאכול את ראשו וצווארו. גופו של הזכר יספק לנקבה חלבון רב בשביל ייצור הביצים. יתרה מכך, מוחו של הזכר מעכב את שחרור הזרע. אכילת הראש מביאה גם להסרת העיכוב ובכך מגדילה את הסיכוי להפריה מוצלחת. לאחר 20–40 יום מהזדווגות מוצלחת, תטיל הנקבה את הביצים בתוך שכבת קצף שנקראת תיק ביצים. תיק הביצים מתקשה ושומר על הביצים במהלך החורף. הביצים מתפתחות בתוך השק במשך מספר חודשים ולאחר מכן יצאו ממנו כ-400 נימפות חדשות.

בשבי
----

גמל השלמה האוסטרלי הוא חיית מחמד נפוצה אצל חובבי גמלי שלמה עקב גודלו המרשים והקלות היחסית שבגידולם. רבים מצליחים לזווג בשבי את מין זה תוך כדי שמירה על הזכר על ידי הצעת אוכל כהסחת דעת עבור הנקבה.

ראו גם
------

* גמל שלמה ירוק

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גמל שלמה יערות גשם אוסטרלי** בוויקישיתוף
* גמל שלמה יערות גשם אוסטרלי, באתר NCBI (באנגלית)
* גמל שלמה יערות גשם אוסטרלי, באתר GBIF (באנגלית)
* גמל שלמה יערות גשם אוסטרלי באתר TheAnimalFacts
* עובדות על גמל שלמה יערות גשם אוסטרלי באתר Ipfactly
* גמל שלמה יערות גשם אוסטרלי באתר USMantis
**דוד באָטוויניק** (יידיש, קרי: בוֹטוִויניק, נכתב גם בוטביניק; באנגלית: **David Botwinik**;‏ 12 בדצמבר 1920 – 9 בפברואר 2022) היה מלחין מוזיקת יידיש ומורה למוזיקה יהודי-קנדי יליד פולין.

ביוגרפיה
--------

באטוויניק נולד בשנת 1920 בעיר וילנה שבפולין (כיום בירת ליטא). בגיל 12 החל את לימודיו בקונסרבטוריון "יידישער מוזיק" בעירו. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה התיישב בלודז'. מאוחר יותר למד בקונסרבטוריון למוזיקה סנטה צ'צ'יליה (אנ') שברומא. ב-1956 היגר למונטריאול ועבד כמורה למוזיקה ומנהל מקהלה בבית הספר היהודי "פרץ" ובתלמוד תורה. לתקופה קצרה פרסם את כתב העת "דר נייער דור" ("הדור החדש") ואת העיתון הסאטירי "שמייזר" ("המצליף").

ב-2010 יצא לאור ספרו "משואה לחיים" (ביידיש: פון חורבן צום לעבען), בהוצאת הליגה ליידיש (ניו יורק). ספר זה מכיל 56 יצירות מקוריות, כולל שירי שואה ביידיש, שירי ילדים וקומפוזיציות מקהלות, עם שירים של משוררים שונים, חלקם של באָטוויניק עצמו. בשנת 2017 יצא לאור תקליטור המכיל 15 שירים תחת הכותרת "משואה לחיים": שירי אמנות ביידיש. בתקליטור מופיעים, בין היתר, הזמרים ליסה וילסון, ג'ון פקרד, איאן דנולפו ולואי דנטו.

באטוויניק נפטר ב-9 בפברואר 2022.

לקריאה נוספת
------------

* **מחורבן לחיים** (חורבן צום לעבען) מאת דוד באָטוויניק, בהוצאת הליגה ליידיש (ניו יורק) - ביוגרפיה, מסת"ב 978-1-878775-18-4
* דף הספר "מחורבן לחיים" ביידיש, ב-worldcat.org
* דף נוסף של הספר "מחורבן לחיים" ביידיש, ב-worldcat.org
* ביוגרפיה של דוד באָטוויניק
* THE YIDDISH BOOK CENTER'S Wexler Oral History Project - עדות וידאו של באטוויניק ביידיש במונטריאול, 2011.
* אתרו של באטוויניק (באנגלית)

קישורים חיצוניים
----------------

* שיר החלוצים - מילים: שמרקה קצ'רגינסקי. מנגינה: דוד באָטוויניק. באתר יד ושם
* דוד בוטביניק (1920-), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007302047405171
* GND: 14236052X
* ISNI: 0000 0001 0790 3016
* LCCN: no2010114353
* VIAF: 140321960
* WorldCat: lccn-no2010114353

 |
ישויות מדיניות רומניות במאה ה9-13, לפי ספרו של אובידיו דרימבה תולדות התרבות והציוויליזציה הרומנית 1987 ע' 404 

**סנסלאו** או **סנסלאב** (מאה ה-13) היה שליט (ווייבוד) רומני (ולאכי) שמלך במונטניה (ולאכיה) ( הקרויה גם "טרנסאלפינה" Transalpina ) המרכזית והדרומית, בחלקים ההרריים בין הנהרות ארג'ש ודמבוביצה. 

ייתכן כי היה בנו של מנהיג בשם מילשב ושהשם סנסלאו או סנבלס הם זהים עם 
**סטניסלב**. בירתו המשוערת הייתה ב**ארג'ש**.
שמו מוזכר בדיפלומת האבירים של יוחנן הקדוש (היואניטים או הטמפלרים) שהוצאה ב-2 ביולי 1247 על ידי מלך הונגריה, בלה הרביעי (1235-1270). דיפלומה זו מבטיחה לאבירים הנ"ל את השליטה ב**באנאט של סברין** (אולטניה) ובאזור שנקרא אז **קומניה**.
האבירים קיבלו גם שטחים ממזרח לנהר אולט אבל שלא כללו את הישות המדינית של סנסלאו.

לפי ההיסטוריון הרומני **יואן אורל פופ** סנסלאו היה בפועל עצמאי ביחס למלך הונגריה.
לפי ההיסטוריון ההונגרי **אישטוואן ואשארי** תוארו מצביע על כך שהיה אחראי על יחידה טריטוריאלית תחת חסות המלך. 
הדיפלומה מתייחסת גם לישויות טריטוריאליות - "קנזאטים" של **יואן**, **פרקש** והוויווד ליטובוי.
למרות שהשמות סנסלאו וליטובוי הם ממקור סלבי, הדיפלומה מציינת שהם היו **"אולאטי"** או **ולאכים**, כלומר רומנים.
באותה התקופה המישור לאורך הדנובה אוכלס על ידי קומנים ומונגולים (טטרים).
החל משנת 1270-1272, אחרי מותו של סנסלאו, לדעת חוקרים אחדים, ליטובוי הרחיב את שליטתו גם בשטחי מונטניה, מזרחה מהאולט. 
אחרים סבורים שצאצאי סנסלאו הגשימו את האחדות הפוליטית של ולאכיה (מונטניה), שהפכה לסופית בימיו של בסראב הראשון.
מחקרים ארכאולוגיים של נ. קונסטנטינסקו תומכים גם הם בכך שהבירה הנסיכותית הראשונה של הארץ הייתה בארג'ש ולא מערבה מהנהר אולט.
ההיסטוריון ניאגו ג'ובארה סבור שהדמויות של מישלב וסנסלאו היו זהות.

קישורים חיצוניים
----------------

* ויקיפדיה הרומנית והאנגלית
* Georgescu, Vlad *(Author)* – Calinescu, Matei *(Editor)* – Bley-Vroman, Alexandra *(Translator)*: *The Romanians – A History*; Ohio State University Press, 1991, Columbus; ISBN 0-8142-0511-9

(ולאד ג'ורג'סקו ומתיי קלינס'קו (עורכים), תרגום: אלכסנדרה בליי-ורומן - "הרומנים -היסטוריה", הוצאת אוניברסיטת המדינה של אוהיו,קולומבוס 1991 ) 

* Pop, Ioan Aurel: *Romanians and Romania: A Brief History*; Columbia University Press, 1999, New York; ISBN 0-88033-440-1

(יון אורל פופ - *הרומנים ורופמניה: תקציר היסטוריה* , הוצאת אוניברסיטת קולומביה ניו יורק, 1999)

* Treptow, Kurt W. - Popa, Marcel: *Historical Dictionary of Romania* (part *‘Historical Chronology’*); Scarecrow Press, Inc. 1996, Lanham&Folkestone; ISBN 0-8108-3179-1

(קורט טרפטוו ומרצ'ל פופה - לקסיקון היסטורי של רומניה, החלק "כרונולוגיה היסטורית", הוצאת סקרקראו, לנהם &פוקסטון, 1996) 

* Vásáry, István: *Cumans and Tatars: Oriental Military in the Pre-Ottoman Balkans, 1185-1365*; Cambridge University Press, 2005, Cambridge; ISBN 0-521-83756-1

(אישטוואן ואשארי - *קומנים וטטרים:צבאות מזרחים בבלקנים הטרום-עות'מאנים, 1185-1365, הוצאת אוניברסיטת קיימברידג', 2005)*

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ovidiu Drimba - Istoria culturii şi civilizaţiei româneşti, Editura Ştiinţifică şi Pedagogică, Bucureşti, 1987, vol.2, pag.404
2. ↑  ו.ג'ורג'סקו- 1991
3. ↑  ואשארי- 2005
**רוקט לאב - מתחם שיגורים 1** (באנגלית: **Rocket Lab Launch Complex 1**,ידוע גם כ-**Mahia Launch Complex**) - אתר שיגורים לחלל שמשמש את חברת רוקט לאב לשיגור לוויינים באמצעות משגר הלוויינים שהיא פיתחה. הבסיס ממוקם בחלק המזרחי של האי הצפוני של ניו זילנד. השיגור הראשון בוצע בשנת 2017 וזה היה השיגור הפרטי הראשון המוצלח שבוצע מנמל חלל פרטי.

המתחם נמצא בחצי האי כ-50 ק"מ מהיישוב הקרוב. תחילה היה תוכנן להקים אתר שיגורים באזור האי הדרומי אך החברה לא הצליחה לקבל כל האישורים במועד שתוכנן ולכן בנובמבר 2015 הוכרז על שינוי מיקום. עבודות באתר החלו בדצמבר 2015 ובספטמבר 2016 הוכרז על פתיחת האתר.

באתר נבנה כן שיגור, מרכז בקרה, מבנה לאחסון משגר ומכל דלק.

השיגור הראשון בוצע ב-25 במאי 2017. השיגור עבר ללא בעיות, אך משגר לא הצליח להגיע למסלול המתוכנן. בשיגור שבוצע ב-21 בינואר 2018 לוויינים ששוגרו הגיעו למסלול המתוכנן.

אתרי שיגור
----------

* **LC-1A** – נבנה בשלב ראשון של הפרויקט ומותאם לשיגורי משגר אלקטרון בעל יכולת להגיע למסלול מסונכרן-שמש עם עד 150 ק"ג של מטען. נכון לסוף 2023 בוצעו 26 שיגורים.
* **LC-1B** – עבודות הקמה החלו בשנת 2019 ובשנת 2022 בוצע שיגור ראשון. כן שיגור מותאם לשיגורי משגר אלקטרון. נכון לסוף 2023 בוצעו 12 שיגורים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוקט לאב - מתחם שיגורים 1** בוויקישיתוף
* 
* תיאור האתר (דף 42)

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  החלטה על בניית כן שיגור שני
**ארגוס מצויץ וייטנאמי** (שם מדעי: *Rheinardia ocellata*) הוא מין של פסיון גדול דמוי טווס, החי ביערות דרום-מזרח אסיה והוא בעל זנב ארוך ביותר בצבע חום. בעבר היה המין היחיד בסוג ארגוס מצויץ אך לאחרונה הופרד מין נוסף - ארגוס מצויץ מלאי (*Rheinardia nigrescens*) למין עצמאי. הוא קרוב רחוק של המין ארגוס גדול.

מאפיינים
--------

הארגוס הוא עוף גדול המגיע לאורך 1.9-2.3 מטר, בתוספת הזנב הארוך של הזכרים ומשקלו 1.5 ק"ג בממוצע. הארגוס הוא עוף חום ובעל נקודות לבנות לאורך גופו. הראש כתום עם עור כחול סביב לעיניים ומקור ורוד. הרגליים לבנות ועל הראש ציצות רחבות שהקנו לו את שמו. הנקבה לעומת הזכר הרבה יותר מוסווה אם כי צבעה חום מנוקד וראשה בעל פסים שחורים. כמו כן הזנב שלה קצר מאוד והיא קטנה מהזכר.

הארגוסים חיים בחבורות קטנות ביערות גבוהים בדרום-מזרח אסיה, בווייטנאם, לאוס ומלזיה. הוא מחפש ביער חסרי חוליות קטנים, זוחלים קטנים, רכיכות, פטריות ועלים למאכל. הוא מסוגל לעופף למרות אורך הזנב אך אינו מוצלח בכך ותעופתו מסורבלת. הוא עושה את זה בעיקר כדי לברוח מטורפים יבשתיים או כדי לעופף לעבר ענפים נמוכים. הוא עושה זאת בעיקר כדי למצוא נקבות ולקרוא להם.

הארגוסים בעונת הרבייה פורשים את כנפיהם וזנבותיהם הארוכים ופורכעים אותם וכן מנערים את ראשם אחורה. הם משדלים את הנקבה לבוא אחריהם וייתכן שיזדווגו איתה מתחת לזנבם הארוך. הזכרים טריטוריאליים מאוד ויתקפו כל מסיג גבול. הזוג מקנן על ענף גבוה ושם יטיל את הביצים. הם יישארו יחדיו עד עונת הגשמים ואז ייפרדו.

הארגוס מצוי בסכנה חמורה בטבע עקב פגיעה בבית גידולו הטבעי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארגוס מצויץ וייטנאמי** בוויקישיתוף
* ארגוס מצויץ וייטנאמי, באתר ITIS (באנגלית)
* ארגוס מצויץ וייטנאמי, באתר NCBI (באנגלית)
* ארגוס מצויץ וייטנאמי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* ארגוס מצויץ וייטנאמי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* ארגוס מצויץ וייטנאמי, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ארגוס מצויץ וייטנאמי באתר הרשימה האדומה של IUCN
יחיאל שיינבוים
**יחיאל** (**איליה**) **שיינבויים** (1914 - 1 בספטמבר 1943) היה לוחם מחתרת יהודי בגטו וילנה ומראשי המחתרת.

ביוגרפיה
--------

מסע ההלוויה של יחיאל שיינבוים (1944), שנהרג בקרב ב-1 בספטמבר 1943
יחיאל (איליה) שיינבוים נולד ב-1914 באודסה. עם התייתמותו מאמו בגיל 3 עבר לעיר קובל שבווהלין. למד בגימנסיה תרבות, חבר בתנועת "דרור" ובהכשרת קלוסובה. למד הנדסת חשמל, ושירת כקצין בצבא הפולני. ארגן את סניפי תנועת "דרור" בפולין. עבר הכשרה בקיבוץ בורוכוב והתכונן לעלייה לארץ ישראל. נישא, דחה את עלייתו ונשאר בווילנה בשליחות התנועה. בשלהי שנת 1939 עסק בהעברת חברים מפולין, מהחלק שהיה תחת הכיבוש הנאצי, דרך ווהלין אל וילנה.
עם הכיבוש הנאצי היה אחד ממפקדי הלוחמים בגטו וילנה; יחידתו כונתה "יחידת הלוחמים של יחיאל".

יחידת לוחמי יחיאל
-----------------

מלבד פ.פ.או. היה קיים בגטו וילנה צוות לוחמים שני, "יחידת הלוחמים של יחיאל". חבריו נטלו חלק בולט בעיצוב תנועת ההתנגדות. ארגון זה הציב לעצמו כמטרה להקים קבוצות גדולות ככל האפשר ולהוציאן למלחמת פרטיזנים ביער. הארגון (בהנהגתו של יחיאל שיינבוים) הצליח להעביר ליערות כמה מאות פרטיזנים שהיו הגרעין לקבוצות הפרטיזנים היהודיות.

יחיאל נהרג במהלך קרב נגד הנאצים בגטו ווילנה. הוא נקבר בבית העלמין הישן בעיר. אשתו פסיה, שלחמה לידו, ניצלה וברחה ליערות, עלתה לישראל והקימה משפחה. בין הפריטים שהביאה פסיה לארץ לאחר השואה הייתה פיסת בגד ספוגה בדמו של שיינבאום מיום מותו. ב-10 באוגוסט 2021 הפיסה הובאה לקבורה בקיבוץ יגור, שם היא נקברה לצד קברה של אחותו של יחיאל, אורה.

לקריאה נוספת
------------

* **פנקס קאוועל**, הוצאת הארגון, בואנוס איירס 1951, עמ' 235–239. (ביידיש)
* חיים לזר-ליטאי, **חורבן ומרד**, מוזיאון הלוחמים והפרטיזנים, 1988.
* יצחק ארד, **וילנה היהודית במאבק ובכליון**, הוצאת יד ושם, אונ' תל אביב, וספרית פועלים, תל אביב, תשל"ו.
* עשהאל לובוצקי, **לא דרכי האחרונה - סיפורו של איסר לובוצקי**, ראשון לציון: ידיעות ספרים, 2017, מסת"ב 9789655641028.

קישורים חיצוניים
----------------

* ספר קובל, הוצאת הארגון, 1957. עמ' 526-7
* אלחנן מגיד, איליא שיינבוים, דבר, 31 בינואר 1946
* דיוקנו של יחיאל-איליה שיינבוים: תצלום בארכיון בית לוחמי הגטאות
* מסע ההלוויה של יחיאל-איליה שיינבוים בגטו וילנה: תצלום בארכיון בית לוחמי הגטאות
* המצבה על קברו של יחיאל-איליה שיינבוים בגטו וילנה: תצלום בארכיון בית לוחמי הגטאות
* וילנה בתקופת השואה: סופו של הגטו, באתר יד ושם
* על משפחתו באתר יוצאי קובל

הערות שוליים
------------

1. ↑  עשהאל לובוצקי, **לא דרכי האחרונה**, הוצאת ידיעות ספרים, 2017. *המחתרת*, עמוד 86: "בהמשך הרחוב חשפו הגרמנים מלינה, מקום מסתור, ופוצצו את הבית על יושביו. יחיאל (איליה) שיינבוים, מפקד קבוצת המאבק השנייה, ראה את מעשי הגרמנים מעמדתו ברחוב סטראשון 12. הוא פתח באש על החיילים הגרמנים, וחבריו לעמדה זרקו רימונים. בחילופי האש בין הגרמנים ובין הלוחמים היהודים נהרג יחיאל שיינבוים, והגרמנים פוצצו את העמדה שירה ממנה."
2. ↑  ליאור אל-חי, 78 שנים אחרי שנהרג בגטו: דמו של הלוחם הגיבור הובא לקבורה בישראל, באתר ynet, 10 באוגוסט 2021
"כרתליס דדה" ("אם גאורגיה"), תיאור בצורת צלמית של האישה הגאורגית על ידי הנריק הרינייבסקי
**הנריק הרינייבסקי** (בגאורגית: **ჰენრიხ ჰრინევსკი**, הֶנריך הרינֶבסקי, ברוסית: **Генрих Викторович Гриневский**;‏ 22 בנובמבר 1869 – 4 במרץ 1938) היה צייר פולני-גאורגי, גרפיקאי, מאייר הידוע גם כאיש-אקדמיה בתחום האדריכלות הגאורגית המסורתית ומחנך. נעצר והוצא להורג במהלך הטיהורים הגדולים של סטלין, ורוב יצירותיו המקוריות הושמדו.

ביוגרפיה
--------

הרינייבסקי נולד כבן לפטריוט פולני גולה במערב גאורגיה, בעיר כותאיסי, שהייתה באותם ימים חלק מהאימפריה הרוסית (פלך כותאיסי של מלכות המשנה של הקווקז). בין השנים 1895-1898 הוא למד אדריכלות בפירנצה וקארלסרוהה. בשנת 1898 הוא התיישב בטביליסי שם צייר ולימד. בתקופת העצמאות הקצרה של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, בין השנים 1918-1921, הוא ניהל את בית הספר לאומנויות של טביליסי, ועזר להפיכתה לאקדמיה הגאורגית לאומנויות יפות. בשנת 1922 הוא מונה לפרופסור במוסד, ולאחר מכן בשנת 1927 הוא מונה לתפקיד סגן רקטור האקדמיה. 

באותם ימים היה הרינייבסקי מעורב בכל פרויקט תרבותי גדול; הוא היה חלק ממקימי מוזיאון ההיסטוריה של טביליסי והיה חבר בוועדה מיוחדת שפעלה להגן על המורשת התרבותית הגאורגית. הוא לימד פולקלור ואדריכלות כנסייתית והפיק אלבום של אקוורלים בשם "אדריכלות עתיקה של גאורגיה", וניתוח כולל של הלבוש המסורתי הגאורגי וספר לימוד על נקודות המבט החד־ממדיות ותאוריות של הצללים. 

איוריו של הרינייבסקי הופיעו בקביעות בעיתונות הגאורגית ובמהדורות של סופרים גאורגים מובילים, במיוחד איליה צ'בצ'בדזה. הוא גם יצר את הקיר עם ציורי הדמויות הדתיות שבכנסיית כשוותי. הוא היה מעורב בפרויקט משותף של הקמת מבנה בנק האצולה הגאורגי (כיום משמש המבנה את ספריית הפרלמנט הלאומית של גאורגיה). הוא התנגד לתוכנית הרפורמות האידאולוגיות באקדמיה לאומנויות שקידמו השלטונות הסובייטים. בשנת 1937, בתקופת הטיהורים הגדולים, הוא נעצר והוצא להורג בירייה. הסטודיו של נהרס בידי אנשי הנ.ק.ו.ד. וחלק גדול מעבודתו אבד ללא תקנה.

מקורות
------

* הנרייקה ג'סטינסקה (2001), "אמנים פולנים בגאורגיה, תערוכת קטלוג טביליסי", מסת"ב 999280260X (או מסת"ב 9994065580), אנגלית, פולנית וגאורגית
* ההיסטוריה של ספריית הפרלמנט הלאומית של גאורגיה, באתר הספרייה, בגאורגית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנריק הרינייבסקי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLP: a0000003190494
* VIAF: 317287758
* WorldCat: viaf-317287758

 |
**נָאגוֹ** (ביפנית: **名護市**) היא עיר אשר ממוקמת בחלקו הצפוני של האי אוקינאווה שביפן. נכון ל-2008, נאמדת אוכלוסיית העיר בכ-60,600 נפש בצפיפות של 288 איש לקילומטר רבוע. שטחה הכולל של העיר הוא 210.30 קילומטר רבוע. העיר הוקמה ב-1 באוגוסט 1970, ואירחה את ישיבת ארגון המדינות המתועשות בשנת 2000.

תיירות
------

נאגו היא עיר תיירותית אשר חופיה מושכים אליה מבקרים מקומיים ומכל רחבי העולם. החוף המרכזי, המכונה "חוף נאגו", ממוקם בסמוך לכביש 58 בפארק המאה ה-21. אתר תיירות פופולרי נוסף הוא "פיינאפל פארק" אשר ממוקם סמוך לכביש 84. "פיינאפל פארק" הוא מוזיאון אינטראקטיבי שבו המבקרים יכולים לראות כיצד מגדלים את פרי האננס ואיך מייצרים ממנו יין. בנוסף במקום אוסף עצום של קונכיות.

נאגו מארחת בכל שנה מרוץ אופניים בינלאומי אשר מכונה "טור דה אוקינאווה" ומתקיים בנובמבר. מבקרים וספורטאים מכל רחבי תבל מגיעים לאי על מנת להשתתף בתחרות.

כלכלה
-----

מבשלות הבירה המקומית "אוריון" ממוקמות בעיר.

חינוך
-----

בעיר ממוקמת האוניברסיטה הציבורית "מיאו" אשר בתחילת דרכה הייתה פרטית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נאגו** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של נאגו (ביפנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007564725305171
* CiNii: DA07715915
* LCCN: n85253571
* MusicBrainz: c412aeb3-d066-4d64-b9b0-62f2d80cf5d7
* NDL: 00301585
* VIAF: 139626814
* WorldCat: lccn-n85253571

 |
|  |
| --- |
|  **הסכסוך האתיופי-סומלי** |
| **מקור הסכסוך** |
| **היסטורי**: מלחמת אתיופיה–אדאל |
| **אישים**: מנליק השני • אחמד גראן |
| **שטחים במחלוקת**: מחוז סומלי (אוגדן • האאד) |
| **מלחמות** |
| **התנגשויות**: המלחמה האנגלו-סומלית • התנגשות הגבול של 1964מלחמת אוגדן • התנגשות הגבול של 1982המלחמה בסומליה • המאבק באוגדן |
| **מעורבים**: ברית המועצות • ארצות הברית • בריטניה • איטליה • צרפת |
|  |
| **ראו גם: היסטוריה של סומליה והיסטוריה של אתיופיה** |

מפת מחוז סומלי המראה את האאד (גרמנית).
**האאד** או **האווד** (בסומלית: **Hawd**; בערבית: **هَوْد**) הוא אזור פורה בקרן אפריקה, שכולל את החלק הצפון-מזרחי של מחוז סומלי שבאתיופיה, וכן חלקים מסומליה. שטחו של האאד אינו מוגדר, על פי כמה מקורות גבולו המזרחי הוא העיר הרר י.מ. לוויס מספק פירוט רב יותר, ומסמן שגבולו הדרומי הוא הרי גוליה והרי אוגו. "הקצוות המזרחיים והצפוניים נכנסים עד לרפובליקת סומליה, בזמן שהמערביות והדרומיות (שיותר מאוחר התאחדו עם אזור אוגדן הסמוך) יצרו חלק ממחוז הררג האתיופי.". אחרי כיבושה של מזרח אפריקה האיטלקית במהלך המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה על ידי בעלות הברית, אזור זה יחד עם אוגדן היווה מוקד סכסוך בין סומליה לאתיופיה.

הבריטים החלו לשלוט באזור ב-1941 כחלק מההסכם האנגלו-אתיופי על מנת לבנות מחדש את אתיופיה אחרי מלחמת העולם השנייה. הבריטים הוסיפו את האזור לקולוניה שלהם סומלילנד הבריטית, אך באופן רשמי האזור היה תחת שליטה אתיופית. אחרי שבריטניה פינתה את האזור בשנת 1954 היא שמרה על נוכחות צבאית בהאאד. הבריטים שמרו על ההשפעה באזור כאשר נתנו לרועים סומלים להיכנס באופן חופשי לאזור האתיופים גינו את הבריטים אך הם טענו שהאזור אינו שייך לאתיופיה אלא היה חלק מסומלילנד האיטלקית.

בשנת 1960 כאשר סומליה הוקמה מאיחודם של סומלילנד הבריטית וסומלילנד האיטלקית היא סירבה להכיר בגבולות שנחתמו בעבר. במהלך שנות ה-60 ושנות ה-70 עימותי גבול שיגרתיים עד אשר זה הגיע לכדי מלחמה, מלחמת אוגדן שבה סומליה הפסידה הפסד צורם ממנו לא התאוששה. נכון ל-2007 הגבול עדיין מתוח, באזור עצמו עמלים קבוצות בדלניות כמו החזית הלאומית לשחרור אוגדן והחזית לשחרור מערב סומליה לשעבר על מנת להסתפח לסומליה או להקים מדינה עצמאית.

קישורים חיצוניים
----------------

* האאד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  I.M. Lewis, A Modern History of the Somali, fourth edition (Oxford: James Currey, 2002), pp. 2f
**הצלת יהודי גאורגיה, בוכרה, איראן ואפגניסטן בצרפת הכבושה** הייתה פרשה בה ניצלו יהודים יוצאי אזורים אלה שהתגוררו בצרפת של וישי כתוצאה מיוזמה מקומית של יהודים שטענו כי מוצאם האתני אינו מגזע יהודי.

מספר משפחות של יהודי גאורגיה וכ-100 משפחות של יהודי בוכרה, איראן ואפגניסטן, טענו כי הם גאורגים או ג'וּגוּטים בני דת משה. טענות אלה נתקבלו על ידי חלק מזרועות השלטון הנאצי לעיתים משיקולים תועלתיים מדיניים. כתוצאה מכך ניצלו חלק מיהודים אלה משואת יהודי צרפת ומצד שני הגביר את מאמצי זרועות השלטון הנאצי להגביר את חקר ההשתייכות הגזעית של יושבי אזורים אלה ובכללם יהודי ההרים.

פרידריך וילהלם אויילר (גר')‏ (1995-1908), ארכיבאי והמומחה החשוב ביותר של הרייך השלישי בנושא הגנאלוגיה היהודית, העביר למשרד החוץ הנאצי חוות דעת המתייחסת ליהודי איראן, אפגניסטן ויהודי הקווקז. הוא קבע בחוות דעתו כי יהודים אלה אינם, כפי הנראה, בני הגזע היהודי. ב-7 בנובמבר 1942 העביר משרד החוץ הנאצי את חוות הדעת למנהל המשרד הראשי לגזע והתיישבות. במכתב תשובה שהועבר ב-7 בינואר 1943 דחה המשרד לגזע והתיישבות את מסקנות המומחה, ופנה, עוד באותו היום, אל "המכון לחקר הספר וארצות-חוץ" וביקש את חוות דעתו בדבר מוצא היהודים ההרריים. המכון, שנציגו גרהארד טייך הוציא תזכיר בעניין ב-27 בינואר של אותה שנה, דחה את טיעוניהם של אויילר ודר' ואלדמאר הולץ (Waldemar Holtz‏), וטען כי "היהודים הקווקזים" (הגאורגים ויהודי ההרים) הם יהודים לכל דבר.

בעקבות הממצאים הסותרים הועבר כל החומר לאוניברסיטת טיבינגן. ב-16 בפברואר של אותה שנה ניסח, פרופ' גרהארד קיטל (1948-1888), תאולוג וחוקר דתות פרוטסטנטי אנטישמי, תזכיר שסיכם את המסקנות בזהירות. "קיימת הצדקה ליחס מיוחד כלפי היהודים הקווקזים. לגבי האיראנים אין בסיס איתן לכך. היהודים האפגנים נמצאים במצב ביניים בין השניים. באשר ליהודים ההרריים בקווקז – אין אחידות דעים. היהודים האחרים רואים בהם יהודים וכן כך גם הסובייטים." סיכם. לפיכך החליט מנהל המשרד למדיניות הגזע בלשכת המפלגה הנאצית לדחות את ההכרעה בדבר הטיפול ביהודים ההרריים. משרד הביטחון הראשי של הרייך תמך אף הוא בעמדה זו.

המדיניות הגרמנית בשטח הייתה, בסופו של דבר, שונה בכל מקרה. ביישובים בהם התגוררו יהודים הרריים, יחידים או קבוצות קטנות, לצידם של יהודי רוסיה האשכנזים, בין שהם מקומיים ובין פליטים שהגיעו מרוסיה, לא הבדילו הנאצים ביניהם והם נרצחו יחד עם היהודים הרוסים. במקומות בהם ישבו יהודי ההרים בנפרד מהאחרים, הם ניצלו. הגרמנים נעצרו בצפון הקווקז, הם לא הגיעו לגאורגיה, לבוכרה, לאיראן ולאפגניסטן. יהודי גאורגיה, בוכרה, איראן ואפגניסטן ששהו בצרפת הכבושה ניצלו.

מקורות
------

* אלי אליגולאשווילי, כיצד ניצלו היהודים יוצאי גרוּזיה בצרפת הכבושה, יד ושם, תשכ"ז, כרך ו' עמ' 220-217
* אסף אלטשילדי, הצלת היהודים יוצאי בוכרה איראן ואפגניסטן בצרפת הכבושה (1944-1940), יד ושם, תשכ"ז, כרך ו' עמ' 243-221. מופיע גם בספרו של בן ציון יהושע-רז, **מנדח ישראל באפגאניסטאן לאנוסי משהד באיראן**, ISBN 9653426533, מוסד ביאליק, ירושלים
* מרדכי אלטשולר (1990), **יהודי מזרח קאווקאז**: תולדות היהודים ההרריים מראשית המאה התשע-עשרה, עמ' 119-117, ISBN 9652350311
* מרדכי אלטשולר, יחס הנאצים ליהדותם של 'ההרריים' ושל עדות מזרחיות אחרות, פעמים 27, תשמ"ו
* בנימין בן-דוד, הצלת יהודי בוכארה שבפאריס, פעמים 27, תשמ"ו

ראו גם
------

* עבדול חוסיין סרדארי
* מוחמד חלמי

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוקטור למשפטים, ששימש כשופט במשפטים פוליטיים רבים ברייך השלישי