recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**רוסקי סטנדרט** (ברוסית: **Русский Стандарт**) היא אחת מיצרניות הוודקה הגדולות בעולם ומייצרת וודקת פרימיום שנושאת את אותו השם. המותג נוסד על ידי רוסטם טאריקו (Roustam Tariko) בשנת 1998. כיום רוסקי סטנדרט היא חלק מקבוצת רוסט (Roust Group), שהיא יצרנית הוודקה השנייה בגודלה בעולם (IWSR, 2019).

היסטוריה
--------

רוסטם טאריקו, המייסד של רוסקי סטנדרט, הציג את המוצר שמהווה ספינת הדגל, רוסקי סטנדרט אוריג'ינל בשנת 1998, כ"וודקת הפרימיום הרוסית האותנטית הראשונה". שנתיים לאחר השקתה, עלו מכירות רוסקי סטנדרט אוריג'ינל על אלה של כל מותגי הפרימיום וודקה המיובאים לשוק הרוסי. עובדה זו הובילה להתרחבות עולמית ולהשקתן של רוסקי סטנדרט "פלטינום", בשנת 2001, "אימפריה וודקה" - מותג היוקרה של החברה ב-2004, ורוסקי סטנדרט "גולד" ב-2008.

ב-2006 הקימה החברה מזקקה חדישה בסנקט פטרבורג. למזקקה זו יכולת ייצור של 36 מיליון ליטרים בשנה.

מיצוב שוק
---------

נכון לשנת 2020, וודקה רוסקי סטנדרט היא וודקת הפרימיום הרוסית הנמכרת ביותר בעולם (IMPACT, 2020). נתח השוק בקטגוריית וודקת הפרימיום ברוסיה הוא 30%, והמכירות עברו רף של 3.6 מיליון קרטונים של 9 ליטרים ברחבי העולם.

בבריטניה, רוסקי סטנדרט היא הוודקה השנייה הנמכרת ביותר (Nielsen, 2019) והיא נמכרת ב-85 שווקים באירופה, ארצות הברית ואסיה, כמו גם ב-1,200 שדות תעופה.

ייצור
-----

לייצור רוסקי סטנדרט וודקה משתמשים במים שמקורם בקרחון של אגם לאדוגה (Lake Ladoga), שבצפון רוסיה. החיטה המשמשת לייצור רוסקי סטנדרט וודקה היא חיטת חורף רוסית, הגדלה על האדמה השחורה של הערבה הרוסית.

המגוון
------

* רוסקי סטנדרט אוריג'ינל
* רוסקי סטנדרט גולד - לפי החברה, וודקה זו קיבלה את השראתה ממתכון וודקה סיבירי עתיק, שהיה אהוב במיוחד על הצאר פטר הגדול. מכילה תמציות שורש סיבירי זהוב[דרושה הבהרה].
* רוסקי סטנדרט פלטינום - בייצורה של פלטינום משתמשים במערכת סינון ייחודית בכסף.
* אימפריה וודקה - מסוננת בשכבות של גבישי קוורץ מהרי אורל. לאחר תהליך הייצור מונחת אימפריה למשך 72 שעות במיכלי "מנוחה", לפני שהיא מבוקבקת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוסקי סטנדרט** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של רוסקי סטנדרט
אלדד בן-חורין (משמאל) בפגישה עם שר החוץ היפני דאז, טארו אסו
**אלדד בן-חורין** (נולד ב-4 באפריל 1960) הוא מאסטר לאמנויות לחימה ומורה ישראלי לקראטה, המכהן כיושב ראש התאחדות הסומו בישראל, וכיושב ראש ארגון מצילי הבריכה בישראל.

ביוגרפיה
--------

אלדד בן-חורין נולד בתל אביב, להורים ניצולי שואה. בילדותו התנסה בן-חורין בענפי ספורט רבים ובאמנויות לחימה רבות, כגון: קראטה, סומו, ג'ודו, טאקוונדו, קרב מגע ואייקידו. בטרם שירותו הצבאי הוסמך לחגורה שחורה בקראטה על ידי מורים בכירים מיפן. במהלך שירותו הצבאי, השתתף במלחמת לבנון הראשונה ולאחר מכן שירת 10 שנים כמדריך קרב מגע. בן-חורין הוא בוגר המכללה לחינוך גופני במכון וינגייט, והוא בעל תואר אקדמאי בחינוך, מורה בכיר לאמנויות לחימה ומנחה בכיר ל-שיטת NLP.

בשנות ה-80 של המאה ה-20, השתלם בן-חורין שנה וחצי ביפן והתמקצע באמנויות הלחימה קראטה וסומו. במהלך שהותו ביפן התמחה בשוריקן - כוכבי נינג'ה, בטמאשיוורה - שבירות ובבאליסונג - סכיני פרפר. לאחר חזרתו לישראל, הקים שמונה מועדוני אמנויות לחימה ברחבי הארץ.

בשנת 1998 ייסד את התאחדות הסומו הישראלית לחובבים, מהלך שנעשה בעידוד ובתמיכת ארגון הסומו העולמי, הממוקם בטוקיו. במהלך כהונתו כיו"ר ההתאחדות הסומו, התקבלה ההתאחדות כחברה מן המניין להתאחדות הסומו האירופאית, מהלך שסלל את הדרך להשתתפויות של משלחות ישראליות בתחרויות בחו"ל. בשיאה, בשנת 2006, דורגה נבחרת ישראל תחת הדרכתו של בן-חורין במקום ה-7 בעולם לנוער, ובמקום ה-7 בעולם לבוגרים. בשנה זו אף זכתה מדינת ישראל לביקור היסטורי של מועדון הסומו המקצועני מטוקיו, סאדוגאטאקה. בכירי המועדון ערכו קרבות ראווה בחוף תל אביב ובאמפי בקיסריה עם מתאבקי סומו צעירים תחת הדרכתו של בן-חורין, ואף נפגשו עם שר התיירות, יצחק הרצוג.

סגנו של בן-חורין בהתאחדות הסומו הוא הזמר והמומחה העולמי לסומו מקצוענים, מוטי דיכנה.

בן-חורין השתתף בשנת 2009 בעשיית סרט הסומו הישראלי המצליח "סיפור גדול", בכיכובם של איציק כהן, דביר בנדק, אלון דהן, שמוליק כהן ועירית קפלן, ובבימוים של שרון מימון וארז תדמור. כוכבי הסרט למדו סומו אצל בן-חורין, אשר שימש כיועץ מקצועי לעשיית הסרט וככוריאוגרף קרבות הסומו שבו. הסרט סייע לפריצת היאבקות הסומו לתודעה המקומית, וצפו בו מעל ל-300,000 צופים.

בשנת 2009 ייסד את ארגון מצילי הבריכה בישראל, בצוותא עם מנכ"ל הארגון, ד"ר בני כנען. הארגון פועל להביא להתאגדות מצילי הבריכה בישראל, להעלאת שכרם ולשיפור תנאי העסקתם.

כיום, מפעיל בן-חורין בית ספר לאמנויות לחימה, שמרכזו במודיעין, מנחה קורסים להסמכת מטפלים בשיטת NLP ומפעיל קליניקה ל-NLP ואימון אישי בשיטת אדלר. בן-חורין מחזיק בחגורה שחורה דאן 7 בקראטה בשיטת קוניבה-קאי ובחגורה שחורה דאן 5 בשיטת שיטו-קאי.

קישורים חיצוניים
----------------

* חוקת הסומו הרשמית של התאחדות הסומו בישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  מירב לוי, ביקור נדיר של מתאבקי סומו בישראל, באתר News1 מחלקה ראשונה‏, 10 במאי 2006
4. ↑  אלדד בן-חורין - סומו במכבים
5. ↑  עמי אטינגר, ביקור נדיר בכותל, באתר nrg‏, 5 ביוני 2006
6. ↑
7. ↑  הנהלת ארגון מצילי בריכה בישראל
**ישראל מהרשק** (9 באפריל 1900 – 15 ביוני 1948) היה חלוץ איש העלייה השלישית, ממייסדי קיבוץ אשדות יעקב, שליח ההסתדרות ב"החלוץ" בליטא ולטביה, ומיוזמי ההתיישבות בנגב.

תולדות חייו ופועלו
------------------

ישראל מהרשק נולד בריגה, אז חלק מהאימפריה הרוסית. עד גיל 17 למד ב"חדר", שמע שיעורים בתלמוד מפי מורה מיוחד, והשלים את ידיעותיו בגימנסיה. כבר בגיל צעיר היה פעיל בתנועת צעירי ציון.

ב-1917 יצא לרוסיה להמשיך את לימודיו ופעילותו בתנועת צעירי ציון. לאחר זמן קצר נאלץ להפסיק את לימודיו וגויס לצבא האדום, בו שירת בלנינגרד. על גדודו הוטל לאסוף מחוצות העיר את גוויות המתים, חללי טיפוס וכולרה. בעבודה זו דבקה בו מחלת הטיפוס. מהרשק חזר לריגה רצוץ ומדולדל בגופו. לאחר שנח בבית והחלים שב לפעילות ציבורית.

ב-1920 היה מזכיר הסניף הריגאי של צעירי ציון. באותה שנה עלה לארץ ועבד עם זאב ברזילי במזכירות מועצת פועלי תל אביב.

מהרשק היה בין אנשי חבורת "אחדות", שגרעינה יוצאי לטביה. תחילה עבדה הקבוצה בבנין בשכונת בורוכוב. ב-1922, כשהסתיימה העבודה בשכונת בורוכוב, עזב מהרשק את מזכירות מועצת פועלי תל אביב ועבר עם חלק מהקבוצה לירושלים, לבית הכרם, שם הקימה את ראשוני בתי השכונה מטעם המשרד לעבודות ציבוריות של ההסתדרות.

ב-1924 הגיע מהרשק עם קבוצת אחדות לגשר שבעמק הירדן והחל לעבד שם את האדמה. מהרשק היה אחד מהשניים או השלושה שבמשך כעשור ניהלו את המשא ומתן המפרך עם פיק"א על אופי ההתיישבות של המקום.

פעמיים היה שליח "החלוץ" בליטא מטעם ההסתדרות והקיבוץ.

מהרשק היה פעיל מרכזי במרכז החקלאי וריכז במסגרתו את הוועדה לנוער עולה ובניר שיתופי, ומיוזמי המפעל ההתיישבותי בנגב. כך כתב חיים גבתי ב"ישראל מהרשק: קובץ לזכרו":

> 
> זכות מיוחדת הייתה לו להיות בין היוזמים הראשונים לכיבוש הנגב. רבים היו המאמצים שהשקיע בהקמת שלוש המצפות בנגב, - היתד הראשונה שתקענו בחבל ארץ זה. לאחר שחלפה תקופת הגישושים והניסיונות במצפות והתברר הצורך בהרחבת ההתיישבות בנגב והקמת רשת יישובים רבים בשטחים שבידינו, היה מהרשק האיש שקרא את כולנו, את המרכז החקלאי ואת המוסדות המיישבים לאזור כוח לביצוע מפעל-ההשקאה בנגב, ששימש יסוד ובסיס לעליית אחת-עשרה הנקודות במוצאי יום-כיפור תש"ז ולהמשך הפעולה הזאת כעבור חדשים מספר. תוכנית ההשקאה הראשונה שהוכנה ביזמתו והובאה בפני המוסדות נתנה את הדחיפה העיקרית למפעל התיישבותי זה שקבע את גורל הנגב.
> 
> 
> 
> — חיים גבתי, ישראל מהרשק: קובץ לזכרו
> 

נפטר בשנת 1948 בבית החולים בילינסון לאחר מחלה קשה, והובא למנוחות בבית העלמין אשדות יעקב. על שמו של מהרשק קרוי המבנה באשדות יעקב איחוד המכיל את הספרייה ואת חדר המוזיקה.

חיים אישיים
-----------

ביתו תמר נישאה לרמטכ״ל לעתיד חיים בר-לב ונכדו עמר בר-לב היה מפקד סיירת מטכ"ל, שכמהן כחבר כנסת וכשר מטעם מפלגת העבודה.

לקריאה נוספת
------------

* ישראל מהרשק: קובץ לזכרו, ארכיון קיבוץ אשדות יעקב איחוד, תש"ט

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ישראל מהרשק** בוויקישיתוף
* חיים גבתי, במרכז הפעולה ההתישבותית (לזכר ישראל מהרשק), דבר, 5 ביוני 1949
* הקהק"ל בסימן עליה, הצופה, 10 באוגוסט 1944
* ארכיון בית לוחמי הגיטאות
* אתר ההנצחה של קיבוץ אשדות יעקב איחוד
* תמונה מדף הפייסבוק של עמר בר לב

הערות שוליים
------------

1. ↑  ישראל מהרשק, דבר, 16 ביוני 1948
2. ↑  צבי לוריא, איך ועל ידי מי נשלחו הילדים העולים לחינוך - מה נותר מהאמת בהודעת ד. בן-גוריון, משמר, 31 ביולי 1944

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007286148505171
* ISNI: 0000 0003 7493 5354
* VIAF: 251329523
* WorldCat: viaf-251329523

 |
**אלדאיר אלחנדרו קינטאנה רוחאס** (בספרדית: **Aldair Alejandro Quintana Rojas**) הוא כדורגלן קולומביאני, המשחק בעמדת השוער בקבוצת אתלטיקו נסיונל.

קריירת מועדונים
---------------

אלדאיר החל את הקריירה שלו ככדורגלן באקדמיה של טולימה, לאחר שעזב את קבוצת הילדים של ריבר פלייט הארגנטינאית, שם יוצג על ידי רדאמל גרסיה, אביו של רדאמל פלקאו ואומן על ידי שוער העבר הארגנטינאי, אובלדו פיליול, בין השנים 2011–2013. לאחר שב-2014 כלל לא שיחק במדי אינדפנדיינטה מדיין, עבר לאתלטיקו פוטבול קלוב שנה מאוחר יותר, שם ערך את הופעת הבכורה שלו כמקצוען. ב-2016 המשיך לשחק בליגה השנייה במדי אורסומרסו ואת הפריצה שלו עשה ב-2018, כאשר הצטרף לאתלטיקו וילה. בשנה הראשונה שיחק רק ארבעה משחקי ליגה, אבל ב-2019 כבר הפך לשוער הראשון של הקבוצה והפגין יכולת טובה מאוד, שהפכה אותו לאחד השוערים הטובים בליגה. בסוף אותו טורניר, נרכש על ידי אתלטיקו נסיונל. בתחילה הפך לשוער שחילק את דקות המשחק שלו עם השוער השני דאז, חוסה קוואדראדו, אך לאחר עזיבתו של האחרון, הפך לשוערה הראשון של הקבוצה.

נבחרת לאומית
------------

קיבל את זימון הבכורה שלו לנבחרת ב-27 באוגוסט 2019, כאשר זומן על ידי המאמן קרלוס קיירוש לשני משחקי הידידות מול ברזיל וונצואלה. ביוני 2021 זומן על ידי המאמן החדש של הנבחרת למוקדמות מונדיאל 2022 ולטורניר הקופה אמריקה 2021.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net

הערות שוליים
------------

1. ↑  12.6.21 Futbolred.comDe la Liga a la Copa América: los jugadores que estarán con Selección
ציור של ישיבה משנת 1888
**ישיבה** היא אירוע שבו שני אנשים או יותר מתכנסים לדיון בנושא אחד או יותר. על פי רוב ישיבה היא בעלת אופי רשמי.

אופן ההתכנסות בישיבה
--------------------

פגישות יכולות להתקיים פנים אל פנים כאשר כל המשתתפים נוכחים באותו החדר
ישיבה יכולה להתקיים פנים אל פנים, כך שכל המשתפים נוכחים באותו מקום פיזי וגם באופן וירטואלי תוך שימוש בטכנולוגיות מידע ותקשורת. למשל, ניתן לקיים שיחת ועידה באמצעות כמו קו הטלפון. כמו כן, רשת האינטרנט מאפשרת שימוש בסקייפ וועידת וידאו.

ישיבה המתקיימת באמצעות האינטרנט מכונה ישיבה מקוונת. 
פגישות מקוונות יכולות להתקיים בין חברי צוות וירטואלי, שהוא צוות עבודה אשר חבריו ממוקמים במיקומים גאוגרפים שונים ומשתמשים בטכנולוגיות שונות לצורך ההתקשרות ביניהם. הן יכולות לאפשר גם עבודה מהבית.

תדירות וחזרתיות של המפגשים
--------------------------

מכיוון שניתן לערוך ישיבה פעם אחת או יותר, נהוג שמארגן הישיבה מודיע מראש על התדירות והחזרתיות של המפגשים.

* הסוג הנפוץ ביותר הוא מפגש חד פעמי.
* מפגשים חזרתיים מאפיינים פגישות המתקיימות כל תקופת זמן מסוימת, כמו ישיבות צוות שבועיות.
* סדרת מפגשים כוללת מספר פגישות אשר כל אחת מהן מוקדשת לנושא או היבט מסוים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ישיבה** בוויקישיתוף
* תבניות אפשריות לתיעוד דיון/ישיבה, באתר "אבני ראשה"
* ישיבות-עבודה, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562926605171
* BnF: cb11949715t (data)
* GND: 4032055-8
* LCCN: sh85083267
* LNB: 000145603
* NKC: ph121337

 |
**ישראל לנדרס** (1931 – 2009) היה עיתונאי ועורך ישראלי.

ביוגרפיה
--------

נולד בתל אביב וגדל בקרית עבודה, אחת השכונות הראשונות של חולון. התייתם מאביו בהיותו בן עשר, ועבר עם אמו ואחותו הצעירה אל בית סבו, הרב הראשי הראשון של רמת גן, שלמה זלקינד לנדרס. 

לנדרס למד באוניברסיטה העברית ספרות עברית ומדע המדינה, ובמקביל קיבל תואר מוסמך במשפטים. מאמצע שנות ה-50 כתב ב"אמר", העיתון המנוקד לעולים, שבו פרסם אחרי מלחמת סיני, באילוצי צנזורה, כתבה על חיילי צה"ל שנהרגו מירי כוחותינו. 

בשנת 1960 הצטרף לעיתון "דבר" ועבד בו עד לסגירתו ב-1995. שימש ככתב פרלמנטרי, ראש המערכת בירושלים, שליח העיתון בוואשינגטון, עורך עמודי הפנים וגיליונות שבת וחג. במקביל עבד שנים רבות ככתב ב"הדואר", ביטאונה של ההסתדרות העברית באמריקה.

בשנות ה-90 היה חבר מועצת העיתונות בישראל.

ב-1998 ערך את ספר השנה של אגודת העיתונאים בתל אביב, ובו ציין כי הסיסמה "טוב למות בעד ארצנו" הוחלפה ב"טוב לחיות בעד עצמנו", וכי "לא השלטון מאיים על חופש העיתונות אלא ברוני תקשורת, ששיקוליהם בעיקר כלכליים". כמו כן ערך ריאיון עם בנימין נתניהו, שהיה בקדנציה הראשונה שלו כראש הממשלה, בו פרש את השקפותיו על התקשורת הישראלית.

חיים אישיים
-----------

היה נשוי ולו שלושה ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

**ממאמריו**

* ישראל לנדרס, "או"ם – שמום", דבר, 27 בדצמבר 1968
* ישראל לנדרס, חומר נפץ לאומי־דתי, דבר, 4 באוגוסט 1974
* ישראל לנדרס, דרכו של בגין אל נובל, דבר, 8 בדצמבר 1978
* ישראל לנדרס, גנרל "רוסי" סייע לבריחה מפולין, דבר, 23 בספטמבר 1983
* ישראל לנדרס, *שרת, הכוח השקט*, 1980, בתוך: **שוחר שלום**, עמ' 183–185

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  אורי דרומי, עיתונאי מהזן הישן, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2009
2. ↑  הנאהבים והנעימים - כותרות 'דבר' של השבוע הזה - אבל פעם. באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 72 ביולי 2016
3. ↑  פרופ' זמיר: בי"ד לאתיקה יסייע להיאבק בחקיקה נגד התקשורת, מעריב, 10 במרץ 1991
4. ↑  רזי גוטרמן וישראל לנדרס, ממרחק הזמן, באתר אגודת העיתונאים בתל אביב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007311972305171

 |
פיצה רומאית
**פיצה רומאית** או **רומאנית** (באיטלקית: **Pizza Romana**) היא סגנון של פיצה שמקורה ברומא, אך נפוצה כיום גם מחוץ לה, בעיקר במרכז איטליה.

בניגוד לפיצה נפוליטנה, המוכרת תחת איכות Traditional Speciality Guaranteed) TSG) לפי האיחוד האירופי ועל ידי אונסק"ו כמורשת תרבותית בלתי מוחשית, אין כיום הכרה מקבילה לפיצה רומאית, ובהתאם לכך אין הגדרה רשמית מוסכמת לגביה.

סוגי פיצות רומאיות
------------------

פיצה אל-טליו
ישנם שלושה סגנונות שונים של פיצה העשויים להתייחס לפיצה רומאית באיטליה:

### פיצה אל-טליו

**פיצה אל-טליו** (באיטלקית: **Pizza al taglio**) או **פיצה על משקל** - זו בדרך כלל מגיעה בפרוסות מלבניות, ולרוב יש בסיס בצק עבה יותר, בדומה לפוקאצ'ות. היא נאכלת לרוב כאוכל רחוב יום-יומי או טייק אוויי.
  

### פיצה עגולה

פיצה עגולה
פינסה
**פיצה עגולה** (באיטלקית: **Pizza tonda**) - פיצה עם בסיס בצק דק. זו הפיצה הנפוצה ביותר המוגשת בעת ישיבה במסעדות ברומא, וכן זהו ככל הנראה הסגנון הנפוץ ביותר של פיצה במסעדות ברוב אזורי איטליה. לפעמים זו מכונה 'פיצה נמוכה' (Pizza bassa) כדי להבדיל מ'פיצה גבוהה' (הסגנון הנפוליטני). אחד ההבדלים העיקריים במרכיבי הבצק בהשוואה לסגנון הנפוליטני הוא בתוספת השמן התורמת לפריכות המתקבלת, המתואר באמצעות המילה "scrocchiarella", כינוי אונומטופי מקומי עבור סוג פיצה זה בניב הרומנסקו.
  

### פינסה

**פינסה** (באיטלקית: **Pinsa**) - פוקצ'ה שמוצאה באזור לאציו, האופיינית למטבח הרומאי. זו הייתה ידוע כבר ברומא העתיקה והייתה, כמו גם היום, מנה פופולרית מאוד, המשמשת לעיתים קרובות לליווי מאכל נקניקים וגבינות במקום לחם. השם 'פינסה' מקורו מהמילה "Pinsare" (מלטינית: "Pinsere", שפירושה "להאריך"), פועל שמסביר גם את צורתה העגלגלה בעובי של כשני סנטימטרים. הפינסה עשירה מאוד בחלל בתוך הבצק, שהופך אותה פריכה מבחוץ ורכה מבפנים.

ראו גם
------

* פיצה נפוליטנה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיצה רומאית** בוויקישיתוף
פולקסווגן וריאנט
**פולקסווגן וריאנט** היא מכונית סטיישן קומפקטית מסדרה 3, שיוצרה על ידי חברת פולקסווגן הגרמנית בין השנים 1961–1973. הפולקסווגן וריאנט הוצגה לראשונה בפברואר 1962, כחצי שנה לאחר השקת ה"פולקסווגן 1500" מסדרת פולקסווגן סדרה 3.

הפולקסווגן וריאנט יוצרה בגרמניה (1,202,955 יחידות), בברזיל (297,762 יחידות) ובאוסטרליה.

בארצות הברית הפולקסווגן וריאנט שווקה תחת השם "Squareback".

הפולקסווגן וריאנט קרויה גם "פולקסווגן סדרה 3, וריאנט".

פולקסווגן וריאנט, 1,600
פולקסווגן וריאנט, - מבט לתא הנהג
פולקסווגן וריאנט, 1,600

מפרט טכני ומידות
----------------

* 2 דלתות סטיישן
* מנוע אחורי, 4 צילינדרים, 1,493 סמ"ק, מנוע מקורר אוויר, בעל הספק 33 כ"ס ו-44 כ"ס
* מנוע 1,584 סמ"ק, מנוע מקורר אוויר, בעל הספק 40 כ"ס, ו-53 כ"ס, יחס דחיסה 1:8.5
* תמסורת ידנית - 4 מהירויות
* תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות
* מצבר הרכב - מקומו מתחת למושב האחורי
* אורך הרכב - 4,225 מ"מ
* אורך הרכב - 4,270 מ"מ (משנת 1970 - תוספת של 45 מ"מ)
* רוחב - 1,605 מ"מ
* גובה - 1,475 מ"מ
* בסיס גלגלים - 2,400 מ"מ

ראו גם
------

* פולקסווגן
* פולקסווגן סדרה 3

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פולקסווגן וריאנט** בוויקישיתוף
**ישי צימרמן** (נולד ב-1933) הוא קצין צה"ל במילואים, בעל עיטור העוז על פועלו במבצע הר געש.

ביוגרפיה
--------

צימרמן גדל בקיבוץ עין חרוד ולאחר פיצולו בעין חרוד איחוד. ב-1952 התגייס לצה"ל ושירת כמפקד טנק בגדוד 82 של חיל השריון. לאחר הקמת יחידה 101 התנדב לשורותיה יחד עם בן כיתתו מהקיבוץ מאיר הר-ציון. הוא השתתף בפעולות התגמול וכן בפעולת הנקמה על רציחתה של שושנה הר-ציון (יחד עם בני כיתתו מעין חרוד, מאיר הר-ציון, זאב סלוצקי ויורם נהרי וכן עמירם הירשפלד ואיתן בן-טוב). לאחר הקמת סיירת צנחנים שירת כקצין בשורותיה.

בנובמבר 1955 פיקד על כוח במבצע הר געש וזכה על פועלו בעיטור העוז. תיאור המעשה: "ביום ה-2 בנובמבר 1955, שימש סג"ם ישי צימרמן כמפקד יחידת משנה בקרב על משלט א-צבחה שבאזור ניצנה הישראלי. היחידה שבמסגרתה פעל הסתערה על מוצב הפיקוד של האויב ועמדת המרגמה שלו. תוך כדי כך נפצעו רוב הקצינים וחלק ניכר מן החוגרים והתקדמותה שובשה. בנסיבות אלה המשיך סג"ם ישי צימרמן עצמאית בביעור עמדות האויב עד לחיסול ההתנגדות."

בשירות המילואים התקדם לדרגת רב-סרן. הוא השתתף במבצע סיני ופיקד על פלוגה מסייעת. עם הקמת סיירת חטיבה 80 הצטרף לשורותיה. הוא נפצע מירי בידו במהלך הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים. במלחמת יום הכיפורים שירת כקצין בגדוד סיור ונ"ט 582 של חטיבה 317, הגדוד הופנה מהגזרה הצפונית לחזית הדרום, סופח לחטיבה 14 והשתתף במבצע אבירי לב. צימרמן נטל חלק במלחמת לבנון הראשונה, באוגוסט 1982 נטל ללא רשות, יחד עם קצין מילואים נוסף, מטוס ססנה משדה התעופה הבינלאומי ביירות והטיסו לישראל. מטוסי קרב של חיל האוויר הוזנקו, יירטו את המטוס וליוו אותו עד נחיתתו בשדה התעופה חיפה. צימרמן וחברו הועמדו לדין והוא נידון לחודש מאסר בפועל, קנס של 15,000 שקלים והורדה לדרגת סגן. הוא המשיך לשרת במילואים כנהג מוביל טנקים והשתתף בין היתר במלחמת לבנון השנייה ובמבצע צוק איתן.

היה פעיל במחאה על תוכנית ההתנתקות שיזם מפקדו לשעבר אריאל שרון.

צימרמן עוסק במסגרות. הוא משתתף משנת 2011 בתחרות טכנוראש של הטכניון, בשנה הראשונה זכה במקום השני, ב-2012 זכה במקום הראשון, וכך גם ב-2014, וב-2018.

צימרמן נשוי ואב לשישה ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* סג"מ ישי צימרמן, באתר הגבורה
* ישי צימרמן באתר הצנחנים
* פעם לוחם, תמיד לוחם: המילואימניק בן ה-80, באתר ישראל היום, 21 באוקטובר 2013
* אלי אלון, הקצינים "שאלו" "ססנה" שחנה בנמל בירות [1982], באתר News1 מחלקה ראשונה‏, 16 בינואר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  אביתר בן-צדף, ניצחון הרוח, באתר News1 מחלקה ראשונה‏, 2 בדצמבר 2019
2. ↑  צועדים מהעמק לירושלים במחאה על ההתנתקות, באתר גלובס, 3 באוקטובר 2004
3. ↑  גיא גרימלנד, הסטודנט אייל משה כהן מהטכניון זכה בתחרות היו-יו הגדולה בעולם, באתר TheMarker‏, 17 ביוני 2011
4. ↑  טכנוראש בטכניון
5. ↑  הטכניון, ‏להעלות מעלית חלל באמצעות מברגה, באתר "הידען", 22 ביוני 2014
6. ↑   youtube zimerman 01, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:10)
7. ↑  ynet, בן 84 ניצח בתחרות "ביצקופטר" בטכניון, באתר ynet, 3 במאי 2018
8. ↑  יוסי וקנין, ישי צימרמן בן ה-86 מעין חרוד איחוד רוצה לקשט את קיבוצו במטוס 'כפיר', באתר mynet‏ עפולה ועמק, 14 בספטמבר 2020
**מרינה ולנטינובנה ינטאלצבה** (ברוסית: **Мари́на Валенти́новна Ента́льцева**; נולדה ב-7 באפריל 1949 בלנינגרד, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) היא דיפלומטית רוסייה, שימשה כראש שירות הפרוטוקול של ראש ממשלת רוסיה בשנים 2012–2018. קודם לכן שימשה כראש שירות הפרוקוטול של נשיא רוסיה משנת 2008 עד 2012 כשבשתי המקרים שימשה כראש הפרוטוקול של דמיטרי מדבדב.

ביוגרפיה
--------

בשנת 1984 סיימה את לימודיה במחלקה לפיזיקה מולקולרית בפקולטה לפיזיקה של אוניברסיטת לנינגרד ובשנים 1984–1991 עבדה כמהנדס תהליכים בחברת VNIITVCH בלנינגרד. מאז 1991 שימשה כעוזרתו של יו"ר הוועדה ליחסי חוץ של עיריית סנקט פטרבורג (כאשר יו"ר הוועדה באותה תקופה היה ולדימיר פוטין).

מאז שנת 2000 עבדה בלשכתו של נשיא הפדרציה הרוסית. ב-5 באפריל 2004, לאחר ארגון מחדש שבוצע בלשכת נשיא הפדרציה הרוסית, היא מונתה לעמוד ראש מנהלת הפרוטוקול והארגון של נשיא הפדרציה הרוסית ומאז 13 במאי 2008 הייתה ראש הפרוטוקול של נשיא הפדרציה הרוסית ולאחר מכן המשיכה לסייע לדמיטרי מדבדב כראש הפרוטוקול של ראש ממשלת הפדרציה הרוסית משנת 2012 עד התפטרותה בנובמבר 2018. בתקופה זו שימשה כסגנית ראש משרד ראש ממשלת רוסיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרינה ינטאלצבה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Круг распадается: глава протокола ушла из правительства
**ישראל לבנון** (בלועזית: **Israel Levanon-Leiwandman**) ‏1910–2000, היה פעיל ציוני דתי ברומניה, המזכיר הראשי של הרב הראשי של יהדות רומניה בתקופת השואה, אלכסנדר שפרן, סגן ראש עיריית חיפה וראש המועצה הדתית שלה, פובליציסט ומחבר ספר זכרונות.

קורות חיים
----------

נולד לאביו הרב ר' דוב בער ופסיה לייבנדמן, במיכְילן (Michăileni), שבבוקובינה, אך במהרה עברה משפחתו לרומניה. למד בבית המדרש לרבנים בסוצ'אבה, הוסמך לרבנות, אך מעולם לא השתמש בתוארו. ייסד ביאשי את תנועת הנוער הדתית "תורה ועבודה" וב-1934 התמנה לנשיא התנועה ברומניה כולה.

ב-1940 עבר לבוקרשט, שם הצליח לאחד את התנועות המזרחי, הפועל המזרחי, "תורה ועבודה" ובני עקיבא לתוך מסגרת אחת. היה פעיל בתנועת העלייה וחבר בוועד העלייה, גם בתקופה בה העלייה נאסרה. התמנה למזכיר הראשי של הרב אלכסנדר שפרן וסייע בידו בתקופת שואת יהודי רומניה. פעל למען הצלת פליטים וסיפק להם מקלט אצל האדמו"ר מבוהוש, שהתגורר באותה תקופה בבוקרשט.

ב-1950 עלה לישראל והתחיל בפעילות פוליטית בחיפה. נבחר למועצת העיר והיה חבר בה במשך 18 שנים וכיהן כסגן ראש העירייה וכראש המועצה הדתית.

ישראל לבנון פרסם מאמרים רבים בעיתונות וספר זיכרונות בשם "עם שרידי חרב", שזכה לשלוש מהדורות ("החן במדבר", מצא חן במדבר" ו"עם שרידי חרב").

נשא לאישה את ציפורה, בת האדמו"ר דוד פרידמן מפלוישט לבית רוז'ין (אחיו של האדמו"ר רבי יצחק מבוהוש-ת"א). לזוג היו שני ילדים, הרב דוד דב לבנון - לשעבר אב בית דין בית הדין הרבני באשקלון, ופנינה, אשת הרב יהושע קמפינסקי, לשעבר מנהל אולפנת הרא"ה ברמת גן.

קברו בחלקת אדמור"י בית רוז'ין בבית הקברות נחלת יצחק, סמוך לקבר אשתו וחותנו.

לקריאה נוספת
------------

* Baruch Tercatin şi Lucian-Zeev Herşcovici, „Prezenţe rabinice în perimetrul românesc", Editura HASEFER, Bucureşti, 2008 - ברוך טרקטין וזאב-לוצ'יאן הרשקוביץ', "נוכחויות רבניות במרחב הרומני", הוצאת HASEFER, בוקרשט, 2008. (ברומנית)

קישורים חיצוניים
----------------

* ישראל לבנון (1910-2000), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  מודעות אבל, באתר ערוץ 7

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007301296705171
* GND: 1144314658
* ISNI: 0000 0000 6697 0959
* LCCN: nr99015796
* VIAF: 78698873
* WorldCat: lccn-nr99015796

 |
**מר קו** (באיטלקית: **La Linea**) היא סדרת סרטוני אנימציה איטלקית שנוצרה על ידי הקריקטוריסט וכותב הפרסומות האיטלקי אוסוולדו קוונדולי. הסדרה בת 90 פרקים שמוספרו כ-225 פרקים באורך של שתים וחצי דקות כל אחד שהופקו במקור לשידור בערוץ RAI האיטלקי בשנים 1971–1986. בהתחלה, במשך שנים, הדמות הופיעה בפרסומות של חברה איטלקית ליצור סירים. לאור ההצלחה האדירה של הפרסומת, הדמות החלה להופיע בסדרה עצמאית שנקראה באיטליה "הקו" ודרכה התפרסמה ברוב העולם. לאורך השנים שודרה הסדרה בלמעלה מ-40 מדינות ברחבי העולם. כל פרקי הסדרה נמכרים כיום בגרסת DVD והדמות ממשיכה עדיין להופיע בפרסומות למוצרים שונים.

בישראל הסדרה שודרה לראשונה בערוץ הראשון במהלך שנות ה-80 במסגרת התוכנית "חברים מצוירים" שהגישה גילת אנקורי. החל משנת 2009 הסדרה משודרת בערוץ ג'וניור.

המוזיקה המנוגנת ברקע סרטוני הסדרה נוצרה על ידי פרנקו גודי בנוסח המזכיר ג'אז. הדמות של מר קו מדברת בג'יבריש, תערובת של קולות ומילמול אשר בתוכו ניתן לזהות מילים באיטלקית במבטא של מילאנו ולעיתים מילים באנגלית, במבטא איטלקי בולט. בכל הפרקים, הקולות מבוצעים על ידי קרלו בונומי.

עלילה
-----

אישיותו של מר קו מאופיינת כטיפוס ים-תיכוני חם-מזג וקצר-רוח, בטלן, שובב והרפתקן. התנהגותו ילדותית משהו, שזורה בתגובות מעוררות גיחוך, ומצב רוחו משתנה בקלות לפי הנסיבות שבהן הוא מצוי והמצבים שנקלע אליהם. יש לו נטייה להסתבך בקלות עם כל דבר שנתקל בו ועם כל מי שנקרה בדרכו. הוא מביע את תחושותיו בהבלטה מוגזמת. סימן ההיכר העיקרי שלו אלה פרצי הצחוק הפרועים עם נטפי רוק מרובים, המביעים לגלוג וזלזול. כל אלה משתלבים יפה בקלילות ובעליזות של העלילה. מר קו הוא איש מצויר ההולך לאורך קו אופקי אינסופי, כאשר הוא מהווה, באותו הזמן, חלק מהקו שעליו הוא הולך. קו ההליכה מוגדר ומוגבל רק על ידי רצונו של הצייר והעיפרון שלו אשר גם מספקים למר קו לאורך התקדמות העלילה את האביזרים הנחוצים לו (או הלא נחוצים לו) ויוצרים למעשה את היקום שבו הוא חי. כמו כן, בכל פעם שמר קו נתקל בדרכו במכשולים הוא נוהג לפנות לצייר על מנת שזה יצייר עבורו את הפתרון. אם מר קו אינו מרוצה מהפתרונות של המצייר ומהחפצים והמכשולים שזה מעמיד לפניו, הוא מתרגז ורוטן ופותח את פיו במילות זעם וקללות בשפתו הלא-מובנת. צבע הרקע משתנה בהתאם לרגשות ולאווירה שמר קו מרגיש, אם כי רוב הסדרה אופיינה בצבעים לבן, כחול ושחור. העלילה סובבת סביב מבנה קבוע של "מרוצה - מופתע - חסר שביעות רצון - מתוסכל - זועף - מקטר" וכו', במעברים חדים ביניהם. בסוף כל פרק נוהג הצייר, לרוב, לקטוע את הקו האופקי שעליו הדמות הולכת ובכך לגרום למר קו ליפול לתוך תהום.

אזכורים בתרבות
--------------

* ב־2005, יצא ווידאו־קליפ לשיר של להקת ג'מירוקוואיי, *Don't) Give Hate a Chance)* שהיה מעין מחווה לסדרת סרטוני מר קו. הווידאו־קליפ הוא מעין פירוש באנימציה למלחמה בטרור ומציג דמויות תלת־ממדיות בדמותו של מר קו וכמו כן גם ידו של הצייר אשר מופיעה מספר פעמים במהלך הווידאו-קליפ.
* סרטוני מר קו משודרים בקביעות בתחנות הרכבת התחתית במספר ערים בגרמניה ובשוודיה.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מר קו (באנגלית)

* אתר האינטרנט הרשמי של מר קו (באיטלקית)

* "מר קו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "מר קו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb17048810d (data)
* VIAF: 9269154983566667860002
* WorldCat (עם VIAF): 9269154983566667860002

 |
**פיצויי מלחמה** הם פיצויים המשולמים על ידי צד אחד או יותר ליתר הצדדים לאחר מלחמה בין הצדדים. הפיצויים מיועדים לפצות על נזקים והוצאות ובדרך כלל מוכתבים על ידי המנצחים למנוצחים. הפיצויים יכולים לבוא לידי ביטוי בתשלומים או בהעברת בעלות על טובין, אך לא בהעברת ריבונות על טריטוריות.

הנוהג לחייב מנוצחים בפיצויי מלחמה קיים עוד מימי קדם, אלכסנדר מוקדון גבה פיצויי מלחמה וקרתגו שילמה לרפובליקה הרומית פיצויי מלחמה לאחר המלחמות הפוניות.

תשלום פיצויי מלחמה מוטל רק כשיש צד מנצח וצד מנוצח, אם אין הכרעה ברורה, כמו במלחמת איראן–עיראק, לא נקבעו תשלומי פיצויי מלחמה, למרות שהיו נזקי מלחמה גדולים מאוד.

דוגמאות בהן הוטלו פיצויי מלחמה משמעותיים
----------------------------------------

בהסכם שימונוסקי סין המובסת נאלצה לשלם פיצויים ליפן ולוותר לטובתה על האי פורמוזה ועל חצי-האי ליאודונג(אנ'), שנמצא מדרום למנצ'וריה. בנוסף, הסכימה סין לקבל את התנאי היפני להכיר בעצמאות קוריאה.

אחרי מלחמת צרפת–פרוסיה, על פי תנאי הסכם פרנקפורט (1871)(אנ') צרפת המובסת נאלצה להעביר לגרמניה את מחוז אלזס-לורן ולשלם פיצויים בגובה של 5 מיליארד פרנק. הכוחות הגרמניים נשארו בחלקים של צרפת עד שהתשלום האחרון של השיפוי שולם בספטמבר 1873, (לפני המועד המתוכנן).

אחרי מלחמת העולם הראשונה הוטל על גרמניה תשלום פיצויים כבדים, שגרמו לאינפלציה חריפה ולעליית רגשות לאומיים שהובילו לעליית המפלגה הנאצית לשלטון. בנוסף להם הוטלו בחוזה ברסט-ליטובסק תשלומי פיצויי מלחמה על רוסיה, אולם סעיף זה בחוזה בוטל באופן חד-צדדי על ידי הממשלה הבולשביקית זמן קצר לאחר מכן, ובהסכם רפאלו (1922) הדרישה לפיצויים בוטלה רשמית. ובחוזה ניי הוטל על בולגריה לשלם פיצויים לרומניה, לממלכת יוגוסלביה וליוון.

קישורים חיצוניים
----------------

* פיצויי מלחמה בלקסיקון כלכלה וסטטיסטיקה, באתר מעות
* פיצויי מלחמה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* פיצויי מלחמה, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  חניבעל ברקה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007549299005171
* LCCN: sh2004003394
* NKC: ph284031

 |
**כריסטופר "כריס" בריאן הריסון** (באנגלית: **Christopher Bryan "Chris" Harrison**, נולד ב-26 ביולי 1971) הוא מנחה טלוויזיה אמריקאי. מוכר בשל הנחיית תוכנית המציאות "הרווק", כבר 23 עונות.

ביוגרפיה
--------

הריסון נולד בדאלאס, טקסס. את לימודיו התיכוניים סיים בשנת 1989 בבית הספר "תיכון היילאנדס", ולאחר מכן למד באוניברסיטת אוקלהומה סיטי, לשם התקבל עם מלגת כדורגל.

### קריירה

מ-1993 ועד 1999 עבד ככתב ספורט בערוץ טלוויזיה מקומי באוקלהומה ועבד גם בערוץ ספורט שעוסק ברכיבת סוסים.

משנת 2002 מנחה הריסון את התכנית המציאות המצליחה "הרווק", ממנה קיבל את עיקר פרסומו, ושנה לאחר מכן ב-2003 החל להנחות את התכנית המקבילה "הרווקה" כבר 15 עונות, ובשנת 2014 את הספין אוף "הרווק בגן עדן", שנכון להיום עומדת על 6 עונות.

בשנת 2005 הנחה הריסון את טקס מיס אמריקה, ושב להנחות אותו שוב בשנים 2011–2013 לצדה של בורק ברק בשנים 2014–2015 לצדה של לארה ספנסר וב-2016 שוב לצדה של ברק.

בשנת 2008 הנחה את טקס פרסי המוזיקה האמריקאית בשידור חי, כשלצידו הנחתה ניקול שרזינגר.

בשנת 2015 החל להנחות את הגרסה האמריקאית לשעשועון "מי רוצה להיות מיליונר?", כאשר הריסון החליף את טרי קרוז בתפקיד. הריסון הנחה את התכנית מהעונה ה-14, עד לביטולה בתום העונה ה-17 ב-2019.

### חיים אישיים

ב-1994 נישא לבת זוגו עוד מימי הקולג', גוון הריסון. יש להם שני ילדים. במאי 2012, לאחר 18 שנות נישואים, הריסון ואשתו הודיעו שהם מתגרשים. נכון ל-2018, הריסון בזוגיות עם העיתונאית לורן זימה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **כריס הריסון** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **כריס הריסון** |

* כריס הריסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* כריס הריסון, ברשת החברתית טוויטר

* כריס הריסון, ברשת החברתית אינסטגרם

| זיכיון הרווק |
| --- |
| תוכניות | הרווק (2002 – הווה) • הרווקה (2003 – הווה) • הפנטהאוס (2010 – 2012) • הרווק בגן עדן (2014 – הווה) • הרווק מציג: הקשב לליבך (2020) |
| מתמודדים בולטים | טרוויס ליין סטורק • ג'ייק פבלקה • קייטלין בריסטו • קתלין בוטזאטו (גרסה רומנית) • דודו אהרון (גרסה ישראלית) |
| מנחה | כריס הריסון |
| גרסאות בינלאומיות | ישראל |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 8060 3936
* LCCN: nb2009025531
* SUDOC: 073991937
* VIAF: 56110508
* WorldCat: lccn-nb2009025531

 |
גנס שני מימין עם חבורת "מחברות לספרות" בבית הקפה קנקן, ברחוב דיזנגוף 13 בתל אביב, ראשית שנות הארבעים
**שמעון גנס** (**גן**) (כ"ה בכסלו תרס"ח, 1 בדצמבר 1907, וילנה – י"ג באב תשכ"ז, 19 באוגוסט 1967, תל אביב ) היה סופר ועיתונאי ישראלי יליד ליטא.

ביוגרפיה
--------

שמעון גנס נולד בשנת 1907 בעיר וילנה, בן לשמואל וחנה גנס. קיבל חינוך יהודי מסורתי, ולאחר מלחמת העולם הראשונה, בנערותו, עבר לקובנה. שם סיים את לימודיו בסמינר למורים עבריים של "תרבות", והמשיך ללמוד באוניברסיטת קובנה.

בקובנה היה גנס חבר בחבורת המשוררים העבריים "פֶּתַח", שייסדו דו-שבועון ספרותי בשם זה, יחד עם לאה גולדברג, א. ד. שפירא (לימים שפיר), ארי גלזמן (שנספה בשואה), ישראל קפלן ונתן גרינבלאט (לימים גורן).

בשנת 1935 (תרצ"ה), בטרם סיים את לימודיו האקדמיים, עלה גנס לארץ ישראל. אליו התלוותה לאה גולדברג, שלשם קבלת סרטיפיקט נישאה לו נישואים פיקטיביים. לימים הציגה עצמה לאה גולדברג כמה וכמה פעמים כגרושתו.

בארץ המשיך בחבורת "יחדיו" ובכתב העת שלה, "טורים", השתתף בבמות ספרותיות נוספות כמו "כתובים". ואולם, בארץ לא עלה בידו של גנס, שהיה טיפוס נוגה ונחבא אל הכלים, למצוא את מקומו מבחינה ספרותית ולממש את כישוריו.

גנס התפרנס כעיתונאי בעיתונים "הארץ", "על המשמר" ו"האמץ", ובעשר השנים האחרונות לחייו ב"דבר" ו"אומר".
כתב ביקורות קולנוע ותיאטרון ופיליטונים על התרחשויות בשדה התרבות.

בשנת 1940 פרסם ספר סאטירי קצר בשם "היטלר קורא בתנ"ך" (תל אביב: קו מג'ינו, ת"ש).
כן תרגם מרוסית ספר לבני הנעורים מאת טייס חיל האוויר הסובייטי גיבור ברית המועצות גנרל מיכאיל וודופיאנוב (Водопьянов) בשם "טייסי הקוטב" (מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1942).

במשך ארבע השנים האחרונות לחייו סבל גנס ממחלה ממושכת, ולא היה פעיל כלל. נפטר בתל אביב בגיל 60.
נקבר בבית העלמין הדרום בחולון. עורך העיתון דבר, יהודה גוטהלף, שהיה מקורב לו, ספד לו.

היה נשוי לאריקה חייבי ואב לנעמי.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "שמעון גן (גנס)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יז (1968), עמ' 5149
* א. ד. שפיר, שמעון גנס (גן), דבר, 20 באוגוסט 1967
* שמעון גן למנוחות, דבר, 21 באוגוסט 1967
* גרשון אלימור, לזכר נעדרים: שמעון גנס (גן), דבר, 18 בספטמבר 1967

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007307947005171
* ISNI: 0000 0000 6692 0265
* LCCN: nr96024891
* VIAF: 2367550
* WorldCat: lccn-nr96024891

 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  תאריך לידה ע"פ מצבתו.
**פרנסיס כריס מאלונגה נטסאי** (בצרפתית: **Francis Chris Malonga Ntsayi**; נולד ב-11 ביולי 1987) הוא כדורגלן צרפתי-קונגולזי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ראסינג בסאנסון.

קריירת מועדונים
---------------

מאלונגה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של אוסר אלייה הצטרף בגיל 14, כעבור שנתיים הצטרף ללוהאן-קישו בה שיחק שנה. בגיל 17 הצטרף למחלקת הנוער של נאנסי. ב-11 באוגוסט 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-1 נגד קן. 5 ימים לאחר מכן בישל את שער הניצחון לפסקל ברנגואר בניצחון 1-2 נגד ניס. ב-25 באוגוסט 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1-4 נגד אוסר. את עונתו הראשונה בקבוצה סיים עם 32 משחקים ו-5 שערים. במחזור ה-10 של עונת 2008/2009 נפצע וגמר את העונה מוקדם מהצפוי.

באוגוסט 2010 חתם במונקו תמורת מיליון אירו. ב-12 בספטמבר 2010 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במונקו בתיקו 2-2 נגד אולימפיק מרסיי. ב-7 בנובמבר הבקיע צמד בניצחון 0-4 נגד נאנסי, קבוצתו לשעבר. בתום העונה, ירדה מונקו לליגה השנייה. לאחר שגם בעונת 2011/2012 לא זכה לדקות משחק רבות בקיץ 2012 הושאל ללוזאן ספורט השווייצרית עד לסיום העונה.

בקיץ 2013 סיים את חוזהו במונקו וחתם בויטוריה דה גימארייש הפורטוגלית.

בקיץ 2014 חזר ללוזאן ששיחקה אז בליגה השנייה.

בקיץ 2015 חתם בלאוואל מהליגה הצרפתית השנייה בכדורגל.

ב-31 בינואר 2019 מאלונגה חתם במרטיג מהליגה הרביעית בצרפת, אחרי שנה וחצי שלא שיחק כדורגל.

בקיץ 2021 מאלונגה חתם בראסינג בסאנסון.

קריירה בינלאומית
----------------

מאלונגה אמנם נולד בצרפת, אך הוא החליט לנצל את שורשיו הקונגולזים ולייצג את נבחרת קונגו. ב-24 במרץ 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 0-0 נגד זמביה. מאלונגה נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2015.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריס מאלונגה** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"כריס מאלונגה"**.
המצודה ובתי העיר צידון
מראה המבצר מכיוון דרום. בקדמת התמונה נראה הגשר המוביל אליו ומשמאל המגדל המערבי. בחומה נראים שרידי העמודים הרומים ששולבו בחומה. מימין נראה המסגד
**מבצר הים בצידון** (בערבית: **قلعة صيدا البحرية** , בצרפתית: **Château de la Mer a Sidon**) הוא מבצר צלבני בעיר צידון בדרום לבנון. הוא שוכן על אי זעיר בכניסה הצפונית אל מעגן צידון, ומחובר אל היבשת שמדרום לו באמצעות גשר אבן באורך 80 מטר שבו תשע קשתות.

היסטוריה
--------

המבצר הוקם בידי צלבנים מאנגליה ומצרפת על שרידיו של מקדש פיניקי שהוקדש לאל מלקרת. הקמת המבצר החלה ביום 11 בנובמבר 1227 והוא הושלם ב-2 במרץ 1228. הוקמו בו מגדל גדול בצידו המערבי של האי ומצודה מרובעת קטנה יתר בצידו המזרחי. ביצורים אלו הוקפו בחומה שצידה הפונה אל היבשה הוא החזק ביותר, ושולבו בה שרידי עמודים רומים שנועדו לחזקה.
בין המבצר ליבשה הוקם גשר אבן ובו ארבע קשתות, אך זה הגיע באותה עת רק עד אמצע המיצר בין האי ליבשה. 40 המטרים הנותרים גושרו על ידי גשר עץ וניתן היה להורסו בקלות ולנתק את האי מהיבשה. הכניסה למבנה מעוטרת בתבליטי אריות.

ב-1253 הקים המלך לואי התשיעי אולם מרכזי במבצר. כאשר המוסלמים כבשו את צידון, הם הרסו את המבצר, והסולטאן הממלוכי אל אשראף חליל אשר שלט במחצית השנייה של המאה ה-13 בנה מסגד בצידו המזרחי של האי. בשנת 1447, בתקופת שלטונו של הסולטאן אלמלכ אלט'אהר סייף א-דין ג'קמק, חודש המבצר.

לקריאה נוספת
------------

* מאיר בן דב, *מבצר הים ומבצר היבשה בצידון* , **קדמוניות** י"ט (76-75), (1986), עמ' 119-113

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מבצר הים בצידון** בוויקישיתוף
* The Fortress and the Khan

הערות שוליים
------------

1. ↑  1991 Crusader archaeology: the material culture of the Latin East Routledge Adrian J. Boas.
**נימפאה כחולה** (שם מדעי: *Nymphaea caerulea*, נקראת גם **נימפאה תכולה** או **לוטוס כחול**) היא צמח-מים רב-שנתי, הגדל במים מתוקים. תפוצתה של הנימפאה היא באזורים הטרופיים של כדור הארץ ויש המזהים אותה עם צמח הנלומבו, שהיה מקודש במצרים העתיקה ומופיע רבות באמנות המצרית הקדומה. גבעוליו מושרשים בקרקעית הבריכה, והצמח בעל פקעת ועלים מעוגלים ודמויי לב אשר צפים על המים.

הפרח
----

הפרח בצבע לבן-תכלכל ומכאן שמו. עלי הכותרת מחודדים וערוכים בדורים (בצורת עיגולים) מרובים. הגביע בצמח זה משתנה לעלי כותרת, ואלה משתנים לאבקנים. ריבוי האיברים, והמעבר בין עלי הכותרת לאבקנים, מעיד על מוצאה הקדום של הנימפאה.

השפעות פסיכולוגיות ופסיכואקטיביות
---------------------------------

מחקרים הראו שלנימפאה הכחולה יש תכונות פסיכואקטיביות, ויכול להיות ששימשה לטקסים דתיים במצרים העתיקה ובמספר תרבויות דרום אמריקאיות עתיקות. מינון של בין 5 ל-10 גרם גורם לגירוי עדין, שינוי בתהליכי מחשבה, תפיסה חזותית מוגברת וחזיונות עדינים בעין סגורה. 

פרח זה קרוב לפרח הנלומבו (Nelumbo), הידוע גם כפרח הלוטוס הקדוש. פרחי הנלומבו ופרחי הנימפאה מכילים את האלקואידים נוציפרין (Nuciferine) ואפורפין (Aporphine). תכונות אלו הופכות את הנימפאה אפשרות הגיונית (ביחד עם עוד מספר פרחי לוטוס) בנוגע לפרח שאוכלי הלוטוס המיתולוגיים אכלו בסיפור האודיסאה.

בתרבות המודרנית הפרח משמש כדי לרקוח מספר משקאות, כגון משקה חליטה, יין ומרטיני של לוטוס כחול. המתכונים לרוב המשקאות הללו כוללים השריית עלי הכותרת במים עד שלושה שבועות. תה לוטוס נרקח על ידי הרתחת הפרח השלם במים ל-10-20 דקות.

תפוצת הצמח בישראל, בעבר וכיום
-----------------------------

נימפאה כחולה שצולמה בנחל סעדיה
בעבר הצמח היה נפוץ בנחל הירקון ובמעיינות אחדים בעמק זבולון ובנחל סעדיה. בגלל זיהום נחלי החוף נפגעה תפוצתו, והיום תפוצתו קטנה. לפיכך, לאחר ניקוי הירקון לקחו זרעים של הצמח מגן המקלט של אוניברסיטת תל אביב, והשיבו אותו לירקון. הנימפאה גדלה גם באזור עמק החולה.

שימושים של הצמח בעבר
--------------------

בעבר הכינו מפירות הנימפאה קמח לאפיית לחם, ואכלו את שאר חלקיו. כמו כן הפרעונים הקדומים נהגו לאכול את הניצן או את הפרח שגורם לחידוד החושים.

מין נוסף ותפוצה עולמית
----------------------

מין קרוב לנימפאה הכחולה הוא נימפאה לבנה, הנדירה אף היא בישראל.
נימפאה לבנה היא מין שבא מאירואסיה, ואילו נימפאה כחולה היא מין טרופי, שישראל היא גבול תפוצתו הצפוני.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **נימפאה כחולה** |
| ויקימינים טקסונומיה בוויקימינים: **Nymphaea nouchali var. caerulea** |

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TPL
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |
הרב **שמעון הוברבנד** (כ"ח בניסן תרס"ט, 19 באפריל 1909-אוגוסט 1942) היה רב, סופר והיסטוריון. הוא פעל רבות בגטו ורשה ובין השאר ניהל את המדור הדתי של החברה היהודית לעזרה הדדית ונבחר למועצת הרבנים של גטו ורשה, היה חבר הנהלה של ארכיון עונג שבת בניהולו של עמנואל רינגלבלום.

לפני השואה
----------

נולד בחנצ'ין ליד קיילצה בפולין. התחנך אצל אבי אמו, האדמו"ר ר' שמואל חיים הלוי הורביץ מחנצ'ין, שהסמיכו לרבנות. כתב כבר בצעירותו סיפורים בעברית וביידיש. לאחר שעבר לפיוטרקוב שבמחוז לודז' ייסד את "החברה למדע יהודי" שבמסגרתה עסק בשאלות על עיקרי האמונה לאור המדע המודרני. בנוסף לימד תולדות ישראל, וכתב מאמרים שונים בתולדות ישראל כמו על חיי היהודים בפולין ורופאים יהודיים, בדת ומדע.

בימי השואה
----------

בתחילת המלחמה בהיותו בפיוטרקוב הפולנים ריכזו את ספרי התורה מבתי הכנסת בעיר לבית כנסת אחד. בכ"ז בטבת ת"ש (8 בינואר 1940) הרב הוברבנד וחברים נוספים פרצו את דלת בית הכנסת שבו רוכזו ספרי התורה, והצילו כ-300 ספרי תורה. רעייתו ובניו נהרגו בהפצצות על פיוטרקוב וסביבתה באותו זמן, והוא החליט לעבור לוורשה.

בגטו ורשה סייע במתן עזרה ומילא תפקידים חשובים. היה מנהל המדור הדתי של חברת 'יס"ס', חברה יהודית לעזרה הדדית, ומאוחר יותר נבחר למועצת הרבנים של הגטו. בנוסף שימש כחבר הנהלה של ארכיון "עונג שבת" בניהולו של ד"ר עמנואל רינגלבלום. תפקידו היה לאסוף עדויות מאנשי הגטו על חייהם בו ולרשום רשימות משלו. בייחוד התייחס לחיים הדתיים בגטו. המשיך בכתיבת העדויות והרשימות גם בתנאים הקשים ביותר, ועל עבודתו זו זכה בפרס מטעם "הארגון היהודי לתרבות". רינגלבלום הטיל עליו גם לרכז את החומר ההיסטורי המופיע בספרות השו"ת של רבני פולין. הוא הספיק לכתוב רק את החלק הראשון שיצא לאור לאחר המלחמה ביידיש, תורגם לעברית בזמן מאוחר יותר והודפס בספר "קידוש השם - כתבים מימי השואה" כמו כתביו האחרים.

בגטו חלה בטיפוס הבהרות אך החלים ממנה. זמן די קצר לאחר שקם מחוליו נשלח לטרבלינקה בה' באלול תש"ב (18 באוגוסט 1942) ושם נספה יחד עם רעייתו השנייה.

| תקופת חייו של הרב שמעון הוברבנד על ציר הזמן |
| --- |
| 
ציר הזמןציר הזמן

 |

לקריאה נוספת
------------

* הרב שמעון הוברבנד, **קידוש השם - כתבים מימי השואה**, בעריכת נחמן בלומנטל ויוסף קרמיש, סקירה ביוגרפית בתחילת הספר.
* אסתר פרבשטין, **בסתר רעם**.

קישורים חיצוניים
----------------

* על הרב הוברבנד באתר "זכור - אמונה בימי השואה
* על הרב הוברבנד באתר "ההתנגדות היהודית בשואה"
* שמעון הובערבאנד (1909-1942), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  התאריך האחרון שידוע ממנו הוא יום גירושו לטרבלינקה בה' באלול תש"ב, 18 באוגוסט 1942

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007280121205171
* CiNii: DA09398085
* GND: 1014542979
* ISNI: 0000 0000 8340 6874
* LCCN: n86056730
* VIAF: 21159939
* WorldCat: lccn-n86056730

 |
**שמעון היבש** (נולד ב-23 באפריל 1948) הוא כדורגלן עבר ישראלי.

חייו
----

היבש נולד ב-1948 לבתיה ואהרון. הוא התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של מכבי פתח תקווה בשנת 1956 ושיחק בעמדת הקשר המרכזי, ולעיתים תפקד גם בעמדת הקיצוני. בין השנים 1964 ל-1975 היבש שיחק בקבוצת הבוגרים של מכבי פתח תקווה, עמה זכה ב-1973 בגביע 25 שנים למדינת ישראל, לאחר ניצחון על מכבי חיפה. לאחר מכן עבר למכבי הרצליה בה שיחק 5 עונות, עד ל-1981.

ב-1964, למרות גילו הצעיר, הוא נכלל בסגל נבחרת ישראל במשחקי גביע אסיה אך לא זכה לדקות משחק. ב-1965, הוא ערך את הופעתו הראשונה בנבחרת במשחק ידידות לא רשמי נגד קבוצת ספרטק מוסקבה, בו שותף לאורך כל 90 הדקות. ב-1966 הוא זכה עם נבחרת ישראל בטורניר אליפות אסיה לנוער עד גיל 20 במנילה, ואף שיחק במשחק הגמר מול הנבחרת המקבילה מבורמה, שהיה הפעם השלישית ברציפות שבה התמודדו שתי הנבחרות במשחק הגמר של הטורניר. ב-1968 סיים עם הנבחרת במקום הרביעי בטורניר זה בסיאול.

היבש משמש כיום כיו"ר ועדת הביקורת של מכבי פתח תקווה, והיה ממארגני כנס כדורגלני ופעילי מכבי פתח תקווה לדורותיהם (2002). הוא הפיק וערך את "אלבום כדורגלני ופעילי מכבי פתח תקווה לדורותיהם 1912–1992".

שימש שנים רבות כמנהל משאבי אנוש בחברת אמרז.

היבש משמש כיו"ר ארגון יוצאי בוצ'אץ' ופעיל בנושאי הנצחת זיכרון השואה.

היבש נשוי בשנית ואב לשתי בנות.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987011946157705171

 |
**סיפור לואיזיאנה** (באנגלית: **Louisiana Story**) הוא סרט אמריקאי בשחור לבן שאורכו 78 דקות, לעיתים תכופות רואים בו בטעות סרט תיעודי. הוא נכתב בידי פראנסס ה. פלאהרטי ובעלה רוברט ג. פלאהרטי. הסיפור דן בהרפתקאותיו של ילד ממוצא קיג'ון ודביבון המחמד שלו, שחיים באורח אידילי בשחקם במוצא הנהר של לואיזיאנה.

עלילת המשנה העיקרית עוסקת באביו הקשיש המתיר לחברת נפט לקדוח נפט בלשון הים בכניסה לביתם. בצילום מרשים בסרט ניתן לראות בזעיר אנפין מתקן לקידוח נפט מורכב על הסכר הדקיק. למרות שישנו רגע של משבר כשמתקן אחר גורם כמעט לאסון, הבעיה נפתרת והסכר והמתקן והקודחים הידידותיים עוזבים במהרה, מותירים מאחוריהם סביבה נקיה באופן לא רגיל ומשפחת קיג'ון עשירה. הסרט מומן למעשה בידי חברת נפט גדולה.

היבט אחר משמעותי של העלילה הוא הימצאותו של תמסח ענק באזור, שמאמינים שהוא טרף את הדביבון והוא ניצוד כנקמה.

את תפקיד הילד חסר השם מגלם ג'וזף בודריו. צלם הסרט היה ריצ'רד ליקוק והוא נערך בידי הלן ואן דונגן, שגם היו עוזרי המפיק. ההפצה המקורית הייתה דרך מפיץ הסרטים Lopert Films Inc.

הסרט צולם במוצא הנהר של לואיזיאנה והשתמש בתושבים מקומיים כשחקנים. הסרט אינו עוסק בתרבות הקייג'ון ולא בטכניקת קידוח הנפט ואף אינו תיעודי וסיפורו בדוי לחלוטין.

הסרט היה מועמד לפרס האוסקר לתסריט ולסרט בשנת 1948. בשנת 1949 זכה וירג'יל תומסון בפרס הפוליצר עבור המוזיקה של תכליל הסרט (המכיל רק יצירה אחת בסגנון הקיג'ון). הסרט הוגדר לאחרונה כ"חשוב תרבותית" על ידי ספריית הקונגרס ונבחר לשימור על ידי ארכיב הסרטים הלאומי של ארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

* "סיפור לואיזיאנה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "סיפור לואיזיאנה", באתר נטפליקס
* "סיפור לואיזיאנה", באתר AllMovie (באנגלית)
* "סיפור לואיזיאנה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "סיפור לואיזיאנה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 8007335
* BnF: cb146618353 (data)
* GND: 4500175-3
* LCCN: no2013116041
* VIAF: 219193469
* WorldCat (עם VIAF): 219193469

 |
**כריסטופר טוני וולטסנהולם** (באנגלית: **Christopher Tony Wolstenholme**; נולד ב-2 בדצמבר 1978) הוא מוזיקאי בריטי וחבר בלהקת הרוק הבריטית "מיוז". וולסטנהולם מנגן בבס ושר את קולות הרקע, לעיתים הוא גם מנגן בגיטרה וקלידים במקום בס, אך לרוב בהופעות חיות מנגן בקלידים מורגן ניקולס. 

שני שירים של מיוז נכתבו ומושרים על ידי וולסטנהולם: "Save Me" ו-"Liquid State" מהאלבום The 2nd Law. הם מתארים את המאבק של וולסטנהולם באלכוהוליזם.

ביוגרפיה
--------

וולסטנהולם נולד ברות'רהאם, דרום יורקשייר, אנגליה וכשהיה בן 11 עבר עם משפחתו לטיינמות', דבון. הוא ניגן בתופים בלהקה בזמן שדומיניק האוורד ומת'יו בלאמי ניגנו בלהקה אחרת. לאחר שנתיים בהן עבדו בסיסטים כושלים בלהקתם של האוורד ובלאמי, וולסטנהולם נטש את התופים והחל לנגן בבס, הוא הצטרף אליהם ויחד הם יצרו את "The Rocket Baby Dolls" שלאחר מכן שינו את שמם למיוז.

מתגורר בלונדון, נשוי ואב לשישה. ב-2008 קיבל יחד עם שאר חברי הלהקה מאוניברסיטת פלימות' תואר דוקטור של כבוד באמנות, על תרומתו למוזיקה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריס וולסטנהולם** בוויקישיתוף
* כריס וולסטנהולם, ברשת החברתית טוויטר
* כריס וולסטנהולם, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* כריס וולסטנהולם, באתר Last.fm (באנגלית)
* כריס וולסטנהולם, באתר AllMusic (באנגלית)
* כריס וולסטנהולם, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* כריס וולסטנהולם, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0003 7191 7775
* LCCN: no2010074205
* MusicBrainz: a9e11992-57f5-4a9b-b59f-a6f5e2a2060c
* NKC: xx0032551
* VIAF: 85500794
* WorldCat: lccn-no2010074205

 |
"**סיפור מגילת אסתר**", או "**ציור לפורים**" (1893), הוא ציור המתאר חלקים ממגילת אסתר ומיוחס ליוסף צבי גייגר. העבודה נמצאת כיום באוסף מוזיאון ישראל.

תיאור
-----

הציור היה באוסף היודאיקה של היינריך פויכטונגר. בשנת ה'תשכ"ט (1969-1968) נרכש אוסף פויכטונגר כולו על ידי מוזיאון ישראל, ובתוכו ציור זה. העבודה הוצגה בתערוכת האוסף, שנערכה במוזיאון בשנת 1971, תחת השם "ציור לפורים". ישעיהו שחר, אוצר התערוכה, ייחס את הציור ליוסף צבי גייגר בעקבות כתובת בחלקו התחתון של הציור, המעידה על מקום ותאריך היווצרו: "נעשה בשנת תרנ"ג לפ"ק פה עיה"ק צפתוב"ב אמן:". ייחוס זה נתמך ברישום בגב העבודה על פי שמחה קפלן, ולפיה אליהו גייגר, בן האמן, אישר את מקורה של היצירה בשנת 1960.

חביבה פלד מביאה במאמרה אודות גייגר את השערתו של יצחק איינהורן, כי העבודה נעשתה על ידי משה בן יצחק מזרחי. השערה זו נשענה על השוואה להדפס אבן מאוספו. עם זאת, פלד שללת השערה זו בהתבסס על השוואת סגנון הקליגרפיה של שני האמנים.

בדומה לעבודות כגון "עקדת יצחק" מאת גייגר, גם כאן למרות השימוש בסממנים ריאליסטים בני התקופה, הציור איננו חורג מן הסגנון העממי-סמלי. גייגר איננו יוצר רקע כל שהוא לתיאורים. המרחב מסומל על ידי בתיאור עשב או מרצפות בלבד. התיאור ממחולק לשלושה רגיסטרים (רצועות רוחב), המוקפות במסגרת ובה דגם של מלבנים צבעוניים, המשתלבים גם בעלילת הסיפור כפרטים אדריכליים. לצד התיאורים מופיעות כתובות המבארות את הסצנות השונות. ברגיסטר העליון מופיע תיאור של המן, החובש כובע ליצנים בעל שלושה חלקים. הוא אוחז בידו חצוצרה ומוליך סוס עליו רוכב מרדכי היהודי, המתואר לבוש בגדי מלכות ואוחז בידו ספר תורה קטן. לצידו מתוארת אסתר המלכה לפני אחשוורוש, החובש כתר מלכות גדול.

ברגיסטר האמצעי מתוארים שלושה פרשים, היוצאים לבשר בממלכה על הגזרות כנגד היהודים. הם מתוארים כחיילים עות'מאנים, שלראשיהם תרבושים. הרגיסטר התחתון, ובו סיפור הריגת עשרת בני המן, מחולק לשני חלקים של אותו הסיפור בעזרת עמוד המעוטר בבסיסו עם דמות חיה. בצד ימין מתוארים הבנים כקבוצה של דמויות סכמאטיות, שלראשן כובע משולש. מאחוריהם חייל חבוש קסדה, האוחז בשוט ועל כתפו תלוי רובה. בצד ימין מתואר חייל נוסף, החובש קסדה מעוטרת, התולה את אחד הבנים על העמוד. בצידו השני של התיאור, ברוח החג, צייר האמן 21 רגלים לעשרת בני המן.

הערות שוליים
------------

1. ↑  מס' 438 בקטלוג האוסף; ראו: שחר, ישעיהו, **אוסף פויכטונגר: מסורת ואמנות יהודית**, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1971, עמ' 163
2. 1 2 3  ראו: פישר, יונה (עורך), **אמנות ואומנות בארץ-ישראל במאה הי"ט**, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1979, עמ' 135