recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
סניף הבנק ביפו
**דויטשה פלשתינה בנק** (**Deutsche Palästina-Bank**) היה בנק זר שפעל בארץ ישראל בין 1897 עד מאי 1921.

רקע
---

כתוצאה מהסכמי הקפיטולציות שנחתמו עם האימפריה העות'מאנית, הורחבה ההתיישבות של נתיני המעצמות בארץ ישראל ובכללם גרמנים. בתחילה היו אלו אנשי מיסיון, אך אחר כך גם סוחרים ובעלי מקצועות חופשיים. לשיאה הגיעה התיישבות הגרמנים עם בוא הטמפלרים לארץ ישראל.  

בירושלים נפתח ב-1851 בנק על ידי מלוויל ברגהיים, יליד פרוסיה. ברגהיים היה מסיונר, רוקח וגם, יחדיו עם בניו, שלח את ידו בסחר של שטרות והמחאות. לאחר מותו הבנק פשט את הרגל. בנק נוסף נפתח עם שליחותו של כריסטיאן פרידריך שפיטלר, איש המיסיון על שם סנט כרישונה בירושלים, ב-1856. יוהנס פרוטיגר, בנקאי שווייצרי, הגיע לירושלים על מנת להתמנות לסגן מנהל הבנק בשם המיסיון. לאחר מכן הקים את "בנק פרוטיגר" שהיה קרוי בפי כל "הבנק הגרמני". עם מחלתו של פרוטיגר בא הקץ גם על בנק זה.

הקמת הבנק
---------

התפתחות הכלכלה הגרמנית בארץ ישראל דרשה הקמת בנק חדש. משרד החוץ הגרמני תמך בהקמה ונפתחה שלוחה של "החברה הגרמנית לארץ ישראל ולמזרח התיכון", שמאוחר יותר נוסד ממנה דויטשה פלשתינה בנק. הבנק הוקם עם הון של 450,000 מארק גרמני, ופתח סניפים בירושלים (נפתח ב-1897), ביפו (נפתח ב-1899) ובחיפה (נפתח ב-1904), ונציגויות בדמשק, ביירות, טריפולי (לבנון), אלכסנדריה שכם ועזה.

אחרי הקמת אוצר התיישבות היהודים חיפש הרצל לרכוש בנק על מנת לממש את תוכניתו הכלכלית. הוא פנה לבעלי בנק דויטשה פלשתינה על מנת לקנותו. התוכנית לא יצאה לפועל ובסופו של דבר נוסדה אפ"ק.

הבנק היה חלק ממערכת הבנקאות הזרה בארץ ישראל של לפני מלחמת העולם הראשונה שכללה את בנק קרדי ליונה הצרפתי, אפ"ק האנגלי והבנק האימפריאלי העות'מאני והבנק האגרו עות'מאני הטורקים.

ב-1914 נרכש על ידי הבנק הגרמני המזרחי (Deutsche Orient Bank). הבנק נסגר בארץ ישראל עם תחילת המנדט הבריטי בטענת "רכוש אויב", אך המשיך לפעול בגרמניה תחת הבנק שרכש אותו.

קישורים חיצוניים
----------------

* נחום גרוס, DIE DEUTSCHE PALÄSTINA-BANK 1897-1914 EIN FORSCHUNGSFRAGMENT (בגרמנית), Journal of Business History, 1988
* דויטשה פלשתינה בנק מתוך האוסף של צבי ויהודה ברלב, משרד ברלב ושות', רואי חשבון
* הבנקאות בחיפה - בנקים עם אוריינטציה גרמנית ב"חיפה מבלי לקום מהכורסא"

הערות שוליים
------------

1. ↑  פטר ברגהיים– החלוץ 'המשומד' בבלוג "סיפורי ארץ ישראל - מצבות מדברות
2. ↑  נחום גרוס, תמורות כלכליות בארץ ישראל בסוף התקופה העות'מאנית, קתדרה, חוברת 2, תשל"ז
3. ↑  שלמה נקדימון, **הבנק - יצירתו של בנימין זאב הרצל**, הוצאת סטימצקי, 2003, פרק 8
4. ↑  איתן בורנשטיין, בנקאות בארץ ישראל, **רבעון לבנקאות**, אדר ב' תשע"ד מרץ 2014
5. ↑  א' פ' מיכאליס, מאה שנה בנקאות ומטבע בארץ-ישראל, **רבעון לבנקאות**, כסלו תשמ"ה, דצמבר 1984
6. ↑  נחום גרוס, DIE DEUTSCHE PALÄSTINA-BANK
7. ↑  איתן בורנשטיין, האחות הפולנייה של בנק לאומי, **רבעון לבנקאות**, אייר-סיון תשע"ב מאי 2012
8. ↑  יהודה ברלב ומיכה אבני (עורך:איתמר לוין), **ערך נקוב התפתחות הבנקאות בישראל בראי תעודות של ניירות ערך מאוסף ברלב**, חמו"ל, 2013, עמ' 19
9. ↑  הכרזות - פרוק העסקים של הבנק החקלאי הקיסרי העות'מאני בפלשתינה (א"י}, דואר היום, 24 במאי 1921
**בית מורשה בירושלים** הוא מרכז אקדמי להכשרת מנהיגות יהודית ציונית, המקיים תוכניות בלימודי יהדות, תרבות וחינוך יהודי. במרכז בתי-מדרש לנשים ולגברים. בעבר פעלה בו המכללה האקדמית ע"ש רוברט מ' ברן אשר העניקה תארים בשיתוף אוניברסיטת בר-אילן.

פעילות
------

בראש המרכז עומד פרופ' בנימין איש שלום. בראש בתי המדרש עמדו בעבר הרב אליהו בלומנצוייג, הרב שג"ר הרב פרופ' דניאל שפרבר והרב ד"ר יהודה ברנדס בראש בית המדרש לגברים. הרב ד"ר בנימין לאו עמד בראש תוכנית "בית המדרש לצדק חברתי", שהוקמה בשיתוף פעולה עם "מעגלי צדק". מטרת בית מדרש זה ללמוד סוגיות חברתיות ולהגביר את העיסוק הדתי בנושאי חברה וצדק חברתי. בראש בית המדרש לנשים בבית מורשה עמדה הרבנית ד"ר מיכל טיקוצ'ינסקי.

בבית מורשה פעלו מכוני מחקר בתחומי אתיקה, יהדות ומדינה, חקר מחשבת חז"ל וחקר ההלכה, מחלקה לזהות יהודית-ציונית המובילה תוכניות אסטרטגיות בחינוך יהודי-ציוני בשיתוף צה"ל, משטרת ישראל ובתי-ספר תיכוניים. המוסד מקיים כנסים, ערבי עיון ופעילויות לציבור הרחב, ומפעיל ספרייה במדעי היהדות.

המחלקה לזהות יהודית-ציונית מפעילה הוצאת ספרים המפרסמת ספרים העוסקים במחשבה, הלכה ותרבות יהודית. בראש ההוצאה לאור עומדת חיותה דויטש. בין היתר רואים אור בהוצאת ספרים זו: כתב העת "אקדמות", סדרת הספרים "חכמים" של הרב בני לאו וספרי "אגדה למעשה" של הרב יהודה ברנדס.

בשנת 2013 השיק בית מורשה תוכנית בשם "פתיחתא - בית מדרש למתחילים". התוכנית מיועדת לחוזרים בתשובה ולגרים.

בית מורשה היה ממוקם בבית מלי"ץ שבקריית מוריה הסמוכה לשכונת ארמון הנציב. בנובמבר 2012 עבר המוסד ל"יד הרב ניסים" שבשכונת טלביה.

ראו גם
------

* בוגרי בית מורשה

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בית מורשה בירושלים
* אתר בית המדרש לצדק חברתי
* בית מורשה (ירושלים), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  פתיחתא באתר בית מורשה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007303191405171
* ISNI: 0000 0001 2202 0078
* LCCN: n99832984
* VIAF: 168173113
* WorldCat: lccn-n99832984

 |
**זיגמונד הרינג** (10 במאי 1899 - 5 בינואר 1986) היה חצוצרן, מלחין ומורה למוזיקה. הוא כתב עשרות ספרי הדרכה לתלמידי חצוצרה וטרומבון אשר נלמדים עד היום.

ביוגרפיה
--------

זיגמונג הרינג נולד בשנת 1899 בוורשה שבפולין וזמן קצר לאחר מכן עברה משפחתו לכרתים. בגיל שבע הרינג התחיל לנגן בחצוצרה ובגיל 12 קיבל מלגת לימודים לאקדמיה המלכותית למוזיקה בווינה. מורו לחצוצרה באקדמיה היה פרנץ רוסבאך, ומורהו להלחנה היה פרנץ שרקר. הוא סיים את האקדמיה בשנת 1918. בשנת 1923 נתמנה הרינג לתפקיד חצוצרה ראשונה בתזמורת קליבלנד. שנתיים לאחר מכן, ליאופולד סטוקובסקי המליץ לו להיבחן לתזמורת פילדלפיה, והוא התקבל. הרינג ניגן בתזמורת הזאת כ-39 שנים, בין 1925 עד 1964.

במקביל לנגינתו בתזמורת, הרינג עבד כמורה לחצוצרה בבתי ספר למוזיקה בפילדלפיה. בין השנים 1934 ו-1939 לימד הרינג בבית הספר למוזיקה גראנוף (אנ') ובין השנים 1945 ו-1981 בבית הספר למוזיקה סטלמנט (אנ'). הוא גם לימד בסטודיו שלו שבביתו ובין השנים 1948 ו-1954 לימד במשרה חלקית בבית הספר הארט למוזיקה שבאוניברסיטת הארטפורד שבהרטפורד. הוא נפטר ב-5 בינואר 1986. כמה מספריו יצאו לאחר מותו.

לקריאה נוספת
------------

* Thomas Ross Erdmann, **An annotated bibliography and guide to the published trumpet music of Sigmund Hering**, Lewiston, NY : Edwin Mellen Press, 1997

קישורים חיצוניים
----------------

* Elisa Koehler, **A Dictionary for the Modern Trumpet Player**, Rowman & Littlefield, 2015, עמ' 80-81. (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sigmund Hering | composer / arranger - concert band Noten & Partituren - HeBu Musikverlag GmbH, www.hebu-music.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007461650305171
* GND: 120890399
* ISNI: 0000 0001 0895 2004
* LCCN: no93011239
* VIAF: 46331755
* WorldCat (עם VIAF): 46331755

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"זיגמונד הרינג"**.
**A-12 אוונג'ר** (באנגלית: **Avenger**; מילולית: "נוקם") הייתה תוכנית אמריקנית של מקדונל דאגלס וג'נרל דיינמיקס לפיתוח מטוס תקיפה חמקן לכל מזג אוויר שיחליף את ה-A-6 אינטרודר בצי האמריקני ובחיל הנחתים האמריקני. התוכנית היתה לקנות 620 כאלה עבור נושאות המטוסים, ועוד 238 בשביל חיל הנחתים.

המטוס תוכנן ככנף מעופפת בצורת משולש שווה-שוקיים, כאשר תא הטייס מוקם ליד קודקודו. המטוס יועד להיות מונע על ידי שני מנועי טורבו-מניפה מדגם F412-GE-D5F2 מתוצרת ג'נרל אלקטריק, היוצרים דחף של 13,000 ליברות-כוח (58 קילו-ניוטון) כל אחד, ונועד לשאת שני טילי AIM-120 אמראם, שני טילי AGM-88 הארם ופצצות שונות. כל החימוש נישא בארבעה תאים פנימיים, כששניים נועדו לחימוש אוויר-אוויר, הגנה עצמית - ושניים נועדו לפצצות. בסך הכל נשא המטוס 2.3 טונות של חימוש. על הנייר, זה מעט מאוד; מטוסים מ-1947 בגודל דומה נשאו יותר. לשם השוואה, אינטרודרים נושאים 8.2 טונות של חימוש, כולל מטען חורג כמו מוקשים ימיים, מל"טים להטעיית נ"מ ועוד. המטוס יועד לפעול מנושאות מטוסים ולכן כנפיו תוכננו כך שניתן יהיה לקפלן בעת חניה על-מנת להקטין את מוטת הכנפיים.

לצד החמקנות המבנית, קיבל הA-12 אוונג'ר עוד ציוד להגנה. בין המפלטים הותקנו כוורות של נורי הטעיה, ולצדן מערכת בשם ALE50, שהיא בעצם פיתיון מכ"ם נגרר: גוף שנפלט מהמטוס ומחובר אליו בכבל ארוך, ועוצב כך שיחזיר היטב קרינת מכ"מ. אם נחשף האוונג'ר ויורים לעברו, יפגע הפיתיון הנגרר ולמטוס לא יאונה כל רע.

החמקנות נתנה לאוונג'ר שני יתרונות התקפיים:

היתרון הראשון הוא היכולת לחדור לשטח אויב בטיסה גבוהה, בעוד מטוסי תקיפה אסטרטגית כמו ה-F15E מתגנבים בטיסה מסוכנת בוואדיות ומאחורי רכסים. כשאתה טס גבוה, צפיפות האוויר נמוכה ואפשר להתקדם מהר יותר בפחות מאמץ וכך לחסוך בדלק. בנוסף קל יותר להתקדם במהירות כשאין סיכוי שתתנגש באיזו צלע הר או תגלח אנטנה.

היתרון השני הוא היכולת לזהות מטרות ולצפות בהן ממרחק ביטחון, בדרך לזירת הפעולה. כשאתה טס בוואדיות, אתה רואה רק את הוואדי שלפניך. אם בגזרה צצו סיור מטוסי קרב חדש, שתי סוללות נ"מ ניידות וטיול משפחות של בית ספר יסודי בצמוד למטרה, את כל אלה תגלה רק כשאתה מגביה מעבר למחסה ונכנס לשלב ביצוע המתקפה.

המטוס סבל ממספר בעיות במהלך פיתוחו, במיוחד עם החומרים מהם תוכנן, והפיתוח התעכב והתייקר, והתקציב טיפס ל-5 מיליארד דולר (בהתאמת אינפלציה לימינו, 10.5 מיליארד). כאשר העלות המוערכת של כל מטוס צמחה יותר ל-165 מיליון דולר, בוטל המיזם כולו על ידי תת-מזכיר ההגנה, דיק צ'ייני בינואר 1991 לאחר שיוצרו ממנו רק כמה דגמים. ולאחר מכן, נטען שכל העניין קרה בכוונה כדי לשאוב כסף. שתי החברות חטפו תביעת ענק, ונדרשו לשלם פיצוי בסך 2 מיליארד דולר למשלם המסים האמריקאי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **A-12 אוונג'ר** בוויקישיתוף
* A-12 אוונג'ר
* ניצן סדן, החמקן הלבן: A12 אוונג'ר, מטוס מעולם אחר, באתר כלכליסט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007539452205171
* LCCN: sh91005485

 |
|  |
| --- |
| **יש להשלים ערך זה**: בערך זה חסר תוכן מהותי. |
| הנכם מוזמנים להשלים את החלקים החסרים ולהסיר הודעה זו. שקלו ליצור כותרות לפרקים הדורשים השלמה, ולהעביר את התבנית אליהם. |

**רונלד ארל "רון" גריינר** (11 באוגוסט 1922 - 21 בפברואר 1981) היה מלחין אוסטרלי שעבד במשך רוב הקריירה המקצועית שלו בממלכה המאוחדת. הוא זכור בעיקר בזכות מוזיקת הקולנוע והטלוויזיה שלו, בהם חיבור המוזיקה לסדרות האסיר, פול טמפל ודוקטור הו. ב-1969 חיבר את המוזיקה לסרט לפני בוא החורף בכיכובם של חיים טופול ודייוויד ניבן.

ילדות
-----

רון ארל גריינר נולד באת'רטון, קווינסלנד, אוסטרליה, הבן הבכור של מרגרט קלארק, פסנתרנית חובבת מוכשרת, ורונלד אלברט גריינר, מחסנאי ומנהל דואר בהר מאליגן, עיירה קטנה שנבנתה כדי לתמוך בהפקת פחם מאבן חול מונולית בצורת שולחן בגובה 400 מטר שקרסה על פני השטח במרחק 100 קילומטרים מקרנס. למרות היותה מאוד מבודדת, הקהילה המקומית שמרה על המורל גבוה בריקודים ובבידור חברתי. המוצא הזה הפך לחשוב מאוד כאשר התפוצצות מכרה ענקית שאירעה ב-19 בספטמבר 1921 שהרגה 75 עובדים (שליש מהאוכלוסייה הבוגרת). מוכשרים צעירים מהמקום כדוגמת רון גריינר עזרו להחזיר את האמונה בעתיד. כשהיה בערך בן 4 הביע עניין במוזיקה ולכן לימדה אותו אמו לנגן מנגינות פשוטות בפסנתר, כאשר כורה וולשי עורר בו עניין בכינור. בנוסף לכישוריו המוזיקליים הוא הצליח לשחזר מנגינות ששמע בבית הספר או בפטיפון. נגנים קלאסיים והאזרחית לשעבר של הר מוליגאן, מרי וורדל, זוכרים את גריינר מנגן בפסנתר מגיל צעיר כאשר "עוד לא הגיע לפדל".

חינוך
-----

משפחת גריינר עזבה את הר מאליגן ב-1930. עד אפריל 1932 הם חיו בחוף הצפוני של קווינסלנד, בקהילה כפרית גדלה שנקראת אלומבה שממוקמת בצד המזרחי של מונולית אבן אחרת, פירמידת וולש בגובה 922 מטרים. בגיל 9, כחלק מבית הספר של אלומבה, גריינר זכה בפרס השני על סולו כינור בהשבעת קרנס ובית הספר המחוזי אייסטדפורד. זה האזכור העיתוני הראשון שבו מצוין שהוא מופיע בפומבי. בתחילת 1933 משפחת גריינר עבר לקרנס איפה שחוץ מעבודת בית ספר באדג' היל סטיי (1933–1934) וקרנס היי (1935–1936), הוא החל למידה רצינית של תאוריית מוזיקה ופירוש. משפחתו התמקמה מחדש מדרום לבריזביין ב-1937, שם הוא סיים את לימודי התיכון שלו ב"סיינט ג'וזפסקולג' נאג'י בריזביין וקיבל תעודת בגרות ב-1938. ב-1939 הוא נרשם לאוניברסיטת בריזביין כדי ללמוד הנדסה אזרחית ומוזיקה, וקיבל את ה-Associate of Trinity College London Diploma) A.T.C.L. Diploma - חבר בטריניטי קולג' לונדון דיפלומה) בפסנתר ובלימודי הרמוניה, קונטרפונקט וחיבור מוזיקלי תחת פרסי בריאר בבריזביין.

קישורים חיצוניים
----------------

* רון גריינר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* רון גריינר, באתר AllMovie (באנגלית)
* רון גריינר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* רון גריינר, באתר AllMusic (באנגלית)
* רון גריינר, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* רון גריינר, באתר Discogs (באנגלית)
* רון גריינר, באתר SecondHandSongs

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007389357205171
* ADB: grainer-ronald-erle-12558
* BNE: XX1216341
* BnF: cb13922177w (data)
* GND: 1061970078
* ISNI: 0000 0000 6302 4430
* LCCN: no92022761
* MusicBrainz: 7afdc323-5ac7-4af5-ad30-6eb905d40a6d
* NKC: xx0173901
* NTA: 072091738
* SUDOC: 122213521
* Trove: 1462652
* VIAF: 56798131
* WorldCat: lccn-no92022761

 |
**אנדרטת ניופורט** היא אנדרטה למלחמת העולם הראשונה הניצבת בעיר הנמל ניופורט שבבלגיה. היא מנציחה את שמותיהם של 553 אנשי צבא בריטים שנפלו במלחמה באותו אזור ומקום קבורתם לא נודע.

ב-2023 הוכרז אתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם אתרי קבורה וזיכרון של מלחמת העולם הראשונה (החזית המערבית), הכולל בין היתר את האנדרטה.

האנדרטה
-------

האנדרטה ניצבת בקרבת אפיק נהר האיזר, הזורם בעיר. היא עמוד מלבני בגובה של שמונה מטר, המצופה באבן גיר. הוא ניצב על גבי במה משולשת נמוכה, שבשלושת קודקודיה מוצבים פסלי אריות הניצבים על משמר האנדרטה. שמות החללים שהונצחו באנדרטה נחרתו על גבי לוחות ארד המקיפים את חלקה התחתון. על גבי חלקה העליון חרותות שורות מתוך אודת הזיכרון:

**הם לא יזקינו, כפי שנזקין אנו שנותרנו**

**גיל לא ילאה אותם, ולחומרה לא ידונו השנים**

**עם רדת החמה ולעת בוקר**

**אנו נזכור אותם**

מקצת החללים ששמותיהם הונצחו על גבי האנדרטה נפלו על הגנת העיר ב-1914 בעת שירותם בדיוויזיית הצי המלכותי, אך מרביתם לחמו ונפלו בעיר ב-1917 בשורות הגיס ה-15, שסבל אז מהתקפות גזי לחימה של הגרמנים.

האנדרטה עוצבה על ידי האדריכל הסקוטי ויליאם ברייס ביני (אנ') ופסלי האריות פוסלו על ידי צ'ארלס סארג'נט ג'אגר (אנ'). האנדרטה נחנכה ב-1 ביולי 1928 על ידי ג'ורג' מקדונו (אנ'), ששימש כשליש הראשי של הצבא הבריטי. האנדרטה נבנתה על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ומתוחזקת על ידה.

בקרבת האנדרטה ניצבת האנדרטה לאלברט הראשון, מלך הבלגים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרטת ניופורט** בוויקישיתוף
* האנדרטה, באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה

הערות שוליים
------------

1. ↑  תקציר מנהלים של מסמך המועמדות לאתר המורשת מ-2018, עמ' 1–12 (זמין להורדה באתר אונסק"ו (באנגלית))
נוף היסטורי של מינדן בסביבות 1647
**הנסיכות-בישופות של מינדן** (בגרמנית: **Fürstbistum Minden**‏; **Bistum Minden**‏; **Hochstift Minden**‏; **Stift Minden**) הייתה נסיכות כנסייתית של האימפריה הרומית הקדושה. היא חולנה בהדרגה בעקבות הרפורמציה הפרוטסטנטית כשהיא עברה תחת שליטתם של שליטים פרוטסטנטיים, ועל ידי שלום וסטפליה משנת 1648 היא נמסרה לנסיכות הבוחר מברנדנבורג כנסיכות מינדן. אין לבלבל אותה עם הדיוקסיה הרומית-קתולית מינדן, שהייתה גדולה יותר, ושעליה הפעיל הנסיך-הבישוף סמכות רוחנית.

היסטוריה
--------

הבישופות נוסדה על ידי קרל הגדול בשנת 803, לאחר שכבש את הסקסונים. היא הייתה כפופה לארכיבישופות קלן.

היא הפכה ל**נסיכות-בישופות מינדן** (בגרמנית: **Fürstbistum Minden**) בשנת 1180, כשדוכסות סקסוניה פורקה.

באשר לדיוקסיית מינדן, היא חדלה להתקיים בעקבות ההשתלטות השוודית של 1648.

לפני פירוקה, אזור הבישופות כלל, בנוסף לבית הנסיך-הבישוף החילוני, חלקים מנסיכות בראונשווייג-וולפנביטל וכל שאומבורג-ליפה. הדיוקסיה שנחרבה עברה להשגחה של שליח המשנה של המשלחות הנורדיות ב-1667. בין השנים 1709 ל-1780 הוא היווה חלק משליח המשנה של סקסוניה העליונה והתחתונה, לפני ששולבה מחדש במיסיונות הנורדיים. ב-1821 הפך אזור הבישופות לשעבר של מינדן בגבול הנסיכות-הבישופות לשעבר לחלק מהדיוקסיה של פאדרבורן, בעוד שהחלק הבראונשווייגי הפך לחלק מנציגות השליחים של אנהלט ובראונשווייג ב-1825, רק כדי להצטרף לדיוקסיית הילדסהיים ב-1834. אזור שאומבורג-ליפה נשאר עם המשלחות הנורדיות עד לפירוקן ב-1930, והפך לחלק הראשון של הדיוקסיה של אוסנבריק ולאחר מכן של הילדסהיים החל מ-1965.

### מעבר לנסיכות חילונית

במאה ה-16, הרפורמציה הפרוטסטנטית החלה להשתלט במדינה, בהשפעת דוכסות בראונשווייג-לינבורג. מינדן נכבשה על ידי שוודיה במלחמת שלושים השנים וחולנה. שלום וסטפאליה של 1648 העניק אותה למרקיזות ברנדנבורג כ**נסיכות מינדן** (בגרמנית: **Fürstentum Minden**).

לאחר 1719 נוהלה מינדן על ידי ברנדנבורג-פרוסיה יחד עם רוזנות ראוונסברג הסמוכה בשם מינדן-ראוונסברג. בשנת 1807, היא הפכה לחלק מממלכת וסטפאליה. ב-1814 היא חזרה לפרוסיה והפכה לחלק מפרובינציית וסטפאליה.

נכון לשנת 1789, שטח הנסיכות היה 1,100 קילומטרים רבועים (420 מילים רבועים). היא גבלה עם (עם כיוון השעון מצפון): נחלה של רוזנות הסן-קאסל, נסיכות הבוחר מהנובר, רוזנות שאומבורג-ליפה, מובלעת נוספת של הסן-קאסל, נסיכות ליפה, רוזנות ראוונסברג, ונסיכות-בישופות אוסנבריק. היא כללה את הערים מינדן וליבקה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בישופות מינדן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 242214268
* WorldCat: viaf-242214268

 |
**ויל** (בגרמנית שווייצרית: **Wil**) היא בירת מחוז ויל בקנטון סנט גאלן בשווייץ.

ויל היא העיר השלישית בגודלה בקנטון סנט גאלן, אחרי העיר סנט גאלן וראפרסוויל-ג'ונה. העירייה לשעבר, ברונשהופן, התמזגה עם העיר ויל ב-1 בינואר 2013. לאחר המיזוג, מספר זיהוי הקהילה השתנה מ-3425 ל-3427.

ב-1984, הוענק לוויל פרס וואקר על כך שהיא פיתחה ושימרה את המורשת האדריכלית שלה.

גאוגרפיה
--------

נכון לשנת 2022, השטח הכולל של העיר ויל משתרע על שטח של 20.82 קמ"ר. 50.1% מהשטח משמש למטרות חקלאיות בלבד, 18.9% מהשטח מיוער, 30.1% מיושב ו-0.9% לא בשימוש. במהלך שני העשורים האחרונים (1979/85-2004/09) הקרקעות המיושבות גדלו בכ-0.27 קמ"ר והקרקע החקלאית התרחבה אף היא בכ-0.28 קמ"ר.

עוד בטרם ההתמזגות של הערים ברונשהופן ווויל בשנת 2013, ונכון לשנת 2006, שטחה של ויל השתרע על כ - 7.6 קמ"ר. מתוך השטח הזה, 32.1% שימש למטרות חקלאיות, ו-13.9% מהשטחים היו מיוערים. 53.4% מהשטחים היו מיושבים ו-0.7% לא היו בשימוש (עקב היותם על נהרות).

סמל
---

שלט האצולה של העיר מכיל דוב שחור פרוע בצידו השמאלי, וקונכייה של חילזון והאות האנגלית W (משם העיר Wil) בצידו הימני.

דמוגרפיה
--------

אוכלוסייתה של ויל (נכון לדצמבר 2020) כללה 24,132 נפש. נכון לשנת 2013, 27.3% מהאוכלוסייה הם אזרחים זרים. במהלך שלוש השנים האחרונות (2010–2013) גדלה האוכלוסייה בשיעור של 3.13%. בשנת 2000, מתוך האוכלוסייה הזרה, 272 הגיעו מגרמניה, 776 הגיעו מאיטליה, 1,876 יוצאי יוגוסלביה, 135 הגיעו מאוסטריה, 309 הגיעו מטורקיה ו-578 ממדינות אחרות. שיעור הילודה בעירייה בשנת 2013 עמד על 11.2% בעוד ששיעור התמותה עמד על 7.5 לאלף תושבים.

לפני המיזוג עם ויל, בשנת 2011, אוכלוסייתה של ברונשהופן כללה 4,654 נפש.

רוב האוכלוסייה (נכון לשנת 2000) דוברת גרמנית (85.1%), בעוד ש-4.5% דוברי אלבנית ו-3.0% דוברים איטלקית.

אישים מוכרים שנולדו בעיר
------------------------

פביאן שר
* קארין קלר-סוטר - פוליטיקאית שווייצרית
* אלכס צילה - רוב אופניים שווייצרי
* פביאן שר - כדורגלן שווייצרי המשחק בעמדת הבלם
* שטפן קינג - רוכב אופניים שווייצרי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויל** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ויל

הערות שוליים
------------

1. ↑  Download, web.archive.org, ‏2005-03-06
2. ↑  Gemeinden, web.archive.org, ‏2016-11-13
3. 1 2 3 4  Swiss Statistics - Portraits of communes, web.archive.org, ‏2012-07-30
4. ↑  Wil commune (St. Gallen canton, Switzerland), www.fotw.us
5. ↑  PX-Web - Tabelle wählen, www.pxweb.bfs.admin.ch
6. ↑  Der Kanton St. Gallen und seine Menschen in Zahlen - Ausgabe 2009, web.archive.org, ‏2010-05-07

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4066084-9
* HDS: 001403
* MusicBrainz: 0fb425e9-f082-4908-b861-698ccc126442
* VIAF: 312810246
* WorldCat: lccn-n83059214

 |
**שרה גודרידג'** (באנגלית: **Sarah Goodridge**‏; 5 בפברואר 1788 – 28 בדצמבר 1853) הייתה ציירת אמריקאית שהתמחתה במיניאטורות. היא הייתה אחותה הגדולה של אליזבת גודרידג', גם היא מיניאטורית אמריקאית.

קורות חייה
----------

גודרידג' נולדה בטמפלטון, מסצ'וסטס, ילדתם השישית של אבנעזר גודרידג' ואשתו ביולה צ'יילדס. בגיל צעיר היא החלה לצייר והראתה יכולת אמנותית. באותה העת, ההזדמנויות החינוכיות של נשים היו מוגבלות במקום בו גודרידג' התגוררה, ולכן היא הייתה אמנית אוטודידקטית. היא למדה בבית הספר המחוזי המקומי. הרישומים המוקדמים שלה של אנשים סביבה היו על קליפת עץ ליבנה מכיוון שלא היו לה משאבים לרכישת נייר. היא שהתה עם אחיה, ויליאם, כמה חודשים במילטון, ולמדה שם בפנימייה. היא גם קיבלה כמה שיעורי ציור בבוסטון שם ליוותה את אחיה. בבוסטון היא פגשה את גילברט סטיוארט שהתעניין בעבודתה.

בשנת 1820 היא התגוררה עם אחותה אליזה בבוסטון והחלה לקבל שיעורים ולצבוע דיוקנאות מיניאטוריות. היא הרוויחה מספיק מעבודתה כדי לפרנס את עצמה ואת משפחתה במשך כמה עשורים. בסופו של דבר היא התמחתה במיניאטורות שצוירו על שנהב, וקיבלה שיעורים מאלקנה טיסדייל. ציוריה הוצגו בבוסטון ובוושינגטון. לאחר שכושר הראייה שלה נפגע בשנת 1851, היא פרשה מציור והתגוררה ברידינג, מסצ'וסטס.

גודרידג' נודעה בזכות דיוקנאותיו של הפוליטיקאי דניאל ובסטר ועמיתו האמן גילברט סטיוארט. בין עבודותיה של גודרידג' נמצא דיוקן מיניאטורי של שדיים, שכותרתו "יופי חשוף", במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק. הציור בוצע בשנת 1828, והוצג על ידי האמנית בפני חברה הקרוב דניאל ובסטר.

גלריה
-----

* גילברט סטיוארט גילברט סטיוארט
* אנה פרקינס אנה פרקינס
* ג'יין וינטרופ ג'יין וינטרופ
* אדוארד אפלטון אדוארד אפלטון
* מיס ווטסון מיס ווטסון
* אשה עם מסרק אשה עם מסרק
* קריסטופר בלדווין קריסטופר בלדווין

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שרה גודרידג'** בוויקישיתוף
* שרה גודרידג', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* שרה גודרידג', באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Sarah Goodrich: Mapping places in the heart" (ארכיון)
2. ↑  Catherine Palmer Mitchell (1931). "Goodridge, Sarah". Dictionary of American Biography. New York: Charles Scribner's Sons.
3. ↑  Carol Kort, Liz Sonneborn, **A to Z of American Women in the Visual Arts**, Infobase Publishing, 2014-05-14, מסת"ב 978-1-4381-0791-2. (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 6706 5627
* LCCN: nr94006774
* RKD: 32659
* SNAC: w6c837x4
* ULAN: 500022221
* VIAF: 46642169
* WorldCat: lccn-nr94006774

 |
**לֵה** (או **לֵיי**) (בכתב טיבטי: **གླེ**་) היא בירת טריטוריית האיחוד לדאק, בהודו, והעיר הגדולה ביותר בה. העיר ממוקמת בגובה של 3,500 מטר מעל פני הים, ונכון לשנת 2011 התגוררו בה כ-30,870 בני אדם, מרביתם טיבטים-בודהיסטים.

היסטוריה
--------

העיר הוקמה בסביבות המאה ה-8 והיוותה במשך שנים רבות תחנת מעבר על דרך המסחר החשובה לאורך עמק האינדוס, בין טיבט במזרח וקשמיר במערב, וכן בין הודו וסין. במשך השנים ועד היום חיו בעיר זה לצד זה בסבלנות הדדית תושבים מדתות שונות, ובעיקר בודהיסטים טיבטים ומוסלמים. 

מעל העיר מתנשא "ארמון לה" בן 9 הקומות ההרוס, שנבנה בסביבות שנת 1640, ובו התגוררה משפחת המלוכה של "ממלכת לדאק", שהתקיימה בעבר באזור. הארמון ננטש באמצע המאה ה-19, לאחר שהעיר נכבשה בידי כוחות קשמיריים ומשפחת המלוכה גלתה לעיר סטוק שבמערב נהר האינדוס. מראהו דומה לארמון הפוטאלה המפורסם בלהסה, בירת טיבט, ארמונו ההיסטורי של הדלאי למה. למרגלותיו נמצא הרובע העתיק של לה, המצוי כיום בסכנת הרס בשל האקלים הקשה והזנחה. בתקופת האימפריה המוגולית גברה ההשפעה המוסלמית באזור, בתגובה לניסיונות לכיבושים מצפון על ידי ממלכת טיבט, והיא סופחה מבחינה מנהלתית לקשמיר. כמו כן נבנה בה מסגד סוני, שקיים עד היום.

אקלים ותחבורה
-------------

האקלים בלה קיצוני. בחורף הקשה (מאוקטובר ועד מרץ) הטמפרטורה יכולה לרדת עד למינוס 18 מעלות צלזיוס, ובקיץ (ביולי-אוגוסט) היא נוסקת, ויכולה להגיע ללמעלה מ-30 מעלות. זאת אף על פי שיורדים בה רק כ-90 מילימטרים של משקעים בשנה. במרבית השנה הדרכים לעיר, מסרינגאר ומקרגיל שבקשמיר במערב וממנאלי מדרום, חסומות בגלל הצטברות השלגים ונפתחות רק לזמן קצוב בחודשי הקיץ. בעיר קיים גם שדה תעופה קטן.

דמוגרפיה
--------

על פי נתוני 2001, כ-77% מתושבי לה הם בודהיסטים, 14% מוסלמים, 8% הינדים ו1% מדתות אחרות. העיר כוללת גם לא מקומיים רבים, כולל אנשי ממשל וסוחרים (בעיקר בחודשי הקיץ שבהן פתוחה לה לתיירות). סביב העיר ישנם כפרים רבים, ואוכלוסיית מחוז לה היא 117,000 בני אדם (2001).

תיירות
------

לעיר מגיעים בחודשי הקיץ המעטים תיירים רבים, ויש בה תשתית תיירותית מפותחת יחסית, הכוללת מלונות, אכסניות ומסעדות רבות, לצד שוק תוסס. רוב התיירים מגיעים לעיר על מנת לצאת לסיורים בכפרים ובמנזרים הבודהיסטיים ולטרקים בלדאק, בעמק זנסקאר ובעמק נוברה. בקרבת העיר נמצא מעבר ההרים קרדונג-לה, שנהוג לראות בו את מעבר ההרים הגבוה בעולם העביר לכלי רכב יבשתיים.

גלריה
-----

* מראה הארמון מהעירמראה הארמון מהעיר
* השוק בלההשוק בלה
* שאנטי סטופה, שנבנתה בשנת 1983 על ידי יפןשאנטי סטופה, שנבנתה בשנת 1983 על ידי יפן
* מראה הרובע העתיק של העירמראה הרובע העתיק של העיר
* שער העיר להשער העיר לה
* מראה של העיר לה ופאתיה מה"שאנטי סטופה"מראה של העיר לה ופאתיה מה"שאנטי סטופה"
* ארמון לה המתנשא מעל העירארמון לה המתנשא מעל העיר

קישורים חיצוניים
----------------

* | מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימסע מדריך למטייל בוויקימסע: **לה (עיר)** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **לה (עיר)** |
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של לה
* גילי חסקין, אהבה ממבט ראשון בלדאק, באתר ynet, 28 במאי 2008
* טלי חרותי-סובר (ליי, הודו), התיירות פוגעת בחבל לדאק שבצפון הודו, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2009
* יעל שושנה כהן, לה לה לנד: מסע לעיר לה בהודו, באתר ynet, 9 במרץ 2014
* לה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007560073305171
* GND: 4421566-6
* LCCN: n85107777
* VIAF: 133754479
* WorldCat (עם VIAF): 133754479

 |
**אורי וולש** היה הצנזור הצבאי הראשי בין אוגוסט 1953 לינואר 1955.

וולש החליף את סגן-אלוף אבנר בר-און בתפקיד הצנזור הצבאי הראשי באוגוסט 1953.

ב-4 בספטמבר 1954 העביר ראש אגף המודיעין אלוף-משנה בנימין גיבלי לצנזור הצבאי הראשי סגן-אלוף אורי וולש את הוראת הרמטכ"ל רב-אלוף משה דיין להטיל איפול מוחלט על שחרורם הצפוי של חיילי הלגיון הירדני שנשבו על ידי צה"ל, כחלק מעסקת חליפין שנועדה להביא לשחרורו של סמל יצחק ג'יבלי שנפל בשבי הירדני חודשיים קודם לכן במבצע ברוך 1. האיפול נדרש בשל חשש כי קציני לגיון קיצונים יחבלו בעסקת החליפין, ואולי אפילו ירצחו את ג'יבלי. גיבלי הסביר לוולש כי יש לאסור גם ציטוט ידיעות בנושא זה ממקורות במזרח ירושלים או בעמאן. השניים שקלו אם להעביר הוראה מפורשת על האיפול למערכות העיתונים – ובכך לגרור את תשומת-לבם לנושא – ולבסוף סוכם שלא להודיע דבר אלא לפסול כל חומר בנידון שיוגש לצנזורה. למחרת הודיע רדיו רמאללה על שחרור חיילי הלגיון. "ידיעות אחרונות" התקשר לצנזורה ושאל אם מותר לצטט את הידיעה ונענה בשלילה. אך העיתון "הדור" פרסם את הידיעה בכותרת ראשית. עקב זאת ביטלה הצנזורה את האיסור לצטט מקורות זרים. ב-9 בספטמבר, הופיעה ב"זמנים" ידיעה תחת הכותרת "מאמצים לשחרורו של יצחק ג'יבלי", אשר קישרה בין שחרור חיילי הלגיון לבין גורלו של חייל צה"ל השבוי. "מעריב" של אותו יום העתיק את הידיעה. בירור שנערך בצנזורה העלה, שהידיעה הוגשה לבסיס הצנזורה בירושלים וראש המשמרת אישר אותה. להצדקתו טען שהידיעה הסתמכה על "חוגי האו"ם" וכי בהוראות הקבע שלו לא היה כל אזכור של הסמל ג'יבלי. ראש המשמרת הודה ששגה בכך שלא התקשר עם הממונים עליו וקבל את הנחיותיהם.

סמל ג'יבלי שוחרר לבסוף והוחזר בשלום לישראל, אך רב-אלוף דיין זעם על הפרסום ובינואר 1955 הדיח את סגן-אלוף וולש בגינו, אף על פי שוולש נהג כפי שנהג בעקבות סיכום עם הממונה עליו, אלוף-משנה בנימין גיבלי. ב-1 בפברואר 1955 שב סגן-אלוף אבנר בר-און לכהן כצנזור צבאי ראשי.

| הצנזור הצבאי הראשי  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| גרשון דרור • אבנר בר-און • אורי וולש • אבנר בר-און • יצחק שני • רחל דולב • מירי רגב • סימה וואקנין-גיל • אריאלה בן-אברהם • אייל סמואלוב (ממלא מקום) • דורון בן ברק • קובי מנדלבליט |

 |
**שלי ברזניאק**; (נולדה ב-10 ביולי 2000) היא טניסאית ישראלית. אלופת ישראל לשנת 2019, וסגנית אלופת ישראל לשנת 2020.

דירוג השיא שלה ביחידות WTA הוא 790, שהושג ב-16 בספטמבר 2019. דירוג השיא שלה בזוגות WTA הוא 650, שהושג ב-22 ביולי 2019.

ביוגרפיה
--------

שלי ברזניאק גדלה בבת ים. היא החלה לשחק טניס בגיל 5, לאחר שהלכה לשיעור ניסיון במרכז הטניס ביפו. בגיל 12 החלה להתאמן עם המאמן מיקי זרגרי במועדון הטניס בבת ים. היא החלה להתקדם בטניס גם בזכות תמיכה של עיריית בת ים, ואגודת "עוצמה". היא זכתה באליפות בכל הגילאים הצעירים עד גיל 16, במקביל ללימודיה בתיכון אורט מלטון בעיר. היא זכתה בתחרות הבינלאומית לנוער הראשונה שנערכה בתל אביב. לאחר מכן הגיעה למקום שני בתחרות בינלאומית לנוער שנערכה ברמת השרון, ולמקום הראשון בתחרות בינלאומית שנערכה בבת ים ובבאר שבע.

בשנת 2019 זכתה לראשונה באליפות ישראל בטניס לאחר שניצחה בגמר את האלופה לשנת 2017, ולדה קאטיץ' בשתי מערכות. בשנת 2020 הגיעה לגמר אליפות ישראל, בו הפסידה ללינה גלושקו ב-3 מערכות.
ברזניאק מייצגת את ישראל בגביע הפדרציה.

גמרים טורנירי ה-ITF
-------------------

| טורנירים |
| --- |
| 100 אלף דולר טורנירים |
| 80,000 $ טורנירים |
| 60,000 $ טורנירים |
| 25,000 $ טורנירים |
| 15,000 $ טורנירים |
| טורנירים של 10,000 דולר |

### זוגות: 2 (0 תארים, 2 סגנים)

| תוצאה | W – L | תאריך | טורניר | נדבך | משטח | בת זוג | יריבים | ציון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הפסד | 0–1 | יוני 2019 | ITF עכו, ישראל | 25,000 | קשה | יקטרינה דמיטריצ'נקו | סילביה נג'יריץ' איפק סוילו | 2–6, 0–6 |
| הפסד | 0–2 | יוני 2019 | ITF נתניה, ישראל | 15,000 | קשה | לינה גלושקו | יקטרינה דמיטריצ'נקו אנסטסיה זכרוב | 0–6, 4–6 |

קישורים חיצוניים
----------------

* שלי ברזניאק, באתר ה-WTA
* שלי ברזניאק, באתר ה-ITF
* שלי ברזניאק, באתר גביע הפדרציה

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Shelly Bereznyak | Player Stats & More – WTA Official". *Women's Tennis Association*.
2. ↑  שי בנימין-שמש, הכירו את שלי ברזניאק מבת ים - השם החם הבא של הטניס הישראלי, באתר mynet‏ בת ים, 21 במאי 2018
3. ↑  אורן אהרוני, שלי ברזניאק ודניאל צוקרמן אלופי ישראל בטניס, באתר ynet, 29 בדצמבר 2019
4. ↑  גלושקו אלופת ישראל בנשים, עוליאל זכה בגברים, באתר ONE‏, 25 בדצמבר 2020
5. ↑  "Seleção feminina perde com Israel e desce ao Grupo III da Fed Cup". *www.record.pt* (בפורטוגזית).
**לואיס קרל דאנק** (נולד ב-21 בנובמבר 1991) הוא כדורגלן אנגלי המשחק כבלם במועדון ברייטון אנד הוב אלביון.

קריירה
------

דאנק גדל במחלקת הנוער של ברייטון. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במאי 2010. ב-4 באוקטובר 2013, הוחלט להשאיל את דאנק לבריסטול סיטי. מקיץ 2014, דאנק היה שחקן פותח בברייטון ובמשך שלוש עונות הוא שיחק כארבעים משחקי ליגה לעונה באליפות. בעונת 2016/17, סיימה ברייטון במקום השני באותה תחרות ובכך השיגה עלייה לפרמיירליג. בסוף קיץ 2017, דאנק האריך את חוזהו עד אמצע 2022. שלוש שנים לאחר מכן החוזה נוהל מחדש והוארך לשלוש עונות.

ביולי 2023, התחייבות זו הוארכה בשנה נוספת. דאנק הפך לשחקן מפתח בהרכב ברייטון ועזר לה להעפיל לפרמייר ליג בעונת 2016/2017.

נבחרת לאומית
------------

באוקטובר 2018, זומן לראשונה לסגל נבחרת אנגליה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-3 על ארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לואיס דאנק** בוויקישיתוף   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**

הערות שוליים
------------

1. ↑  BRIGHTON DEFENDER LEWIS DUNK TO JOIN ENGLAND SQUAD FOR CROATIA AND SPAIN TRIP, thefa
גרביל ענק (Rhombomys opimus).
גולגולת של גרביל
**גֶּרְבִּיליים** (שם מדעי: Gerbillinae) היא תת-משפחה של מכרסמים במשפחה עכבריים.

הגרבילים הם חיות מדבר. ישנם כ-110 מינים של גרבילים, ואזורי המחיה שלהם מתפרשים על פני אסיה, אפריקה והמזרח התיכון.

נקבת הגרביל יכולה להמליט עד 10 גורים בהמלטה אחת. מין מונגולי של הגרביל הובא לארצות הברית על ידי דוקטור ויקטור שוונטקר בשנת 1954. רוב הגרבילים הם חיות ליליות, תכונה אופיינית לחיות המאכלסות אזורים מדבריים; רובם צמחוניים, בעוד המינים הקטנים אוכלי זרעים בעיקר.

במערב סין הגיעו הגרבילים למדרגת אסון טבע. החל מ־19 באוגוסט 2003, נוהגים לשחרר במערב סין עיטים כדי להילחם בגרבילים, המשמידים כ־46,000 קילומטר רבוע של ערבות עשב.

מבנה גוף
--------

אורכו הטיפוסי של הגרביל נע בין 15 ל-30 סנטימטרים, כשזנבו מהווה כמחצית מאורכו. מין יחיד, הגרביל הענק, שמקורו בטורקמניסטן, גדל עד לאורך של 40 ס"מ.  

למיני הגרבילים השונים פרווה בגוונים שונים – החל מלבן, דרך גוונים שונים של חום, צהוב ואפור, ועד שחור, ולעיתים גוונים מעורבים. בגפיים הקדמיות יש 4 אצבעות ובגפיים האחוריות 5.

גרבילים בשירות האדם
-------------------

מזגם הנוח של הגרבילים תורם לחיבה הרבה של בני אדם אליהם. תכונות אלה חיבבו את הגרבילים גם על חוקרים באקדמיה. בשל מזגם העדין, חריצותם וסקרנותם הגדולה, גרבילים רבים משמשים כחיות מחקר פופולריות לניסויים ביולוגיים והתנהגותיים. תוחלת החיים בשבי כשש שנים.

הגרביל משמש גם כחיית מחמד פופולרית. בעיקר המין גרביל מונגולי שהוא הגרביל היחיד שמותר ליבוא, סחר ואחזקה בישראל. בעולם נהוג לגדל גם "גרביל עב-זנב" (*Pachyuromys duprasi*) ואף יפה זנב שמצוי בסיני. למינים המבויתים של הגרביל המונגולי ובמידה מעטה יותר לגרביל עב-זנב מופעי צבע רבים כגון שחור, לבן, אפור, אדמוני ועוד, שהתקבלו בעזרת רבייה סלקטיבית של מגדלי חיות.

סוגים
-----

* סוג ומין יחיד Ammodillus imbellis
* סוג ומין יחיד Brachiones przewalskii
* סוג ומין יחיד Desmodilliscus braueri
* סוג ומין יחיד Desmodillus auricularis
* Dipodillus
* Gerbilliscus
* Gerbillurus
* גרביל (Gerbillus)
* מריון (Meriones)
* סוג ומין יחיד Microdillus peeli
* סוג ומין יחיד Pachyuromys duprasi
* Psammomys - בו הפסמון
* סוג ומין יחיד Rhombomys opimus
* סוג ומין יחיד יפה זנב (Sekeetamys calurus)
* סוג ומין יחיד Tatera indica
* Taterillus

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גרביל** בוויקישיתוף
* גרבילים, באתר ITIS (באנגלית)
* גרבילים, באתר NCBI (באנגלית)
* גרבילים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* גרבילים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* גרבילים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kam, M. I.S. Khokhlova and A.A. Degen, **Granivory and plant selection by desert gerbils of different body size**, Ecology 78:2218-2229, 1997
2. ↑  Deng Shasha, China's booming gerbil population put on the pill, Xinhua News Agency, 25/3/2009
3. ↑  Nick McMaster, China Uses 'the Pill' to Stop Gerbil Overpopulation, NEWSER, 25/3/2009
4. ↑  רשימה לבנה – יונקים המותרים ביבוא, סחר ואחזקה בישראל, באתר רשות הטבע והגנים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007565440905171
* BnF: cb12145746w (data)
* LCCN: sh85054289
* NKC: ph124868

 |
**השביתה הכללית במצרים** נערכה ב-6 באפריל 2008. אף על פי שעל פי חוקי מצרים אסור לשבות, פועלי הטקסטיל במדינה פתחו בשביתה כמחאה על תנאי שכר נמוכים, תנאי עבודה ירודים, ליקויי בטיחות ועלייה במחירי המזון (אנ'). השביתה נקראה לעיתים בשם "האינתיפאדה המצרית", והיא התרחשה יומיים לפני מערכת הבחירות המוניציפליות במדינה. פעילי המחאה תיאמו את פעולותיהם באמצעות הרשתות החברתיות.

השביתה דוכאה בתקיפות על ידי משטרת מצרים, שניסתה ללא הצלחה לחדור לשורות השובתים ולהשתלט על מפעלי הטקסטיל. התקשורת הממלכתית במצרים, תחת השפעת הרודן חוסני מובארכ, הכריזה על השביתה ככישלון, אך בפועל השביתה השיגה את מטרתה: העלאת המודעות לתנאי העבודה הקשים של מעמד הפועלים במצרים וברחבי העולם הערבי. שביתה זו היוותה אירוע מקדים לאירועי האביב הערבי, בשנת 2011, והייתה ניסיון ראשון מסוגו לארגן פעולות מחאה המוניות בעזרת רשתות חברתיות בעולם הערבי.

ארגון השביתה
------------

השביתה אורגנה על ידי תנועת הנוער של ה-6 באפריל ותנועת כפאיה, בהן הייתה נוכחות בולטת של פועלי תעשיית הטקסטיל. הם תכננו את השביתה לקראת ה-6 באפריל בעיקר בעזרת פייסבוק, בלוגים באינטרנט ומסרונים. הפעילים תכננו שביתה נרחבת בערים רבות במצרים, מלווה בהפגנות ופעולות מחאה, וביקשו מפועלי הטקסטיל לא להגיע לעבודתם באותו יום. שביתת הפועלים המרכזית הייתה במחלה אל-קוברא, ונתמכה על ידי פעילי האחים המוסלמים במצרים, כאות התנגדות לשלטון מובארכ.

ב-5 באפריל בשעות הערב עצרה משטרת מצרים בלוגר שהפיץ מידע על השביתה ושלושה פעילים ממפלגת העבודה האסלאמית שהפיצו מודעות לקראת השביתה.

כוחות הביטחון בקהיר מכים מפגינים, 6 באפריל 2008

יום השביתה
----------

השביתה במחלה אל-קוברא, כשעה נסיעה מקהיר, הייתה אמורה להתחיל בשעה שבע בבוקר, אך אנשי כוחות הביטחון המצריים חדרו למפעלי הטקסטיל בלבוש אזרחי וניסו לאיים על העובדים. חלקם אילצו פועלים לעבוד, ועצרו קבוצות של פעילים בניסיון למנוע מחאה המונית. עיתונאים שנכחו במקום הכריזו על השביתה ככישלון ועזבו את המקום לפני שהמהומות החלו. רק לקראת הצהריים פרצה מחאה אלימה, ומשטרת מצרים השתמשה בגז מדמיע, כדורי גומי ותחמושת חיה נגד המפגינים. שני בני אדם, בהם נער בן 15, נהרגו על ידי המשטרה. כמו כן נעצרו מנהיגי מפלגות האופוזיציה ומארגני ההפגנות. הבלוגר מוחמד אל-שרקאווי נדון ל-4 שנות מאסר ועונה קשות בכלא המצרי.

ערוצי התקשורת הרשמיים, שנשלטו על ידי ממשלת מצרים, קראו לאזרחים לא להשתתף בשביתה, ואיימו במאסר על השובתים. כוחות משטרה נרחבים הוצבו במרכז קהיר, במחלה אל-קוברא ובאוניברסיטאות מצרים בניסיון להרתיע ולמנוע פעולות מחאה. בכיכר א-תחריר החלה הפגנה ספונטנית, אך המפגינים נעצרו מיד על ידי המשטרה. למרות נוכחות המשטרה, סטודנטים באוניברסיטת חלואן ובאוניברסיטת קהיר קיימו הפגנות והביעו הזדהות עם פועלי הטקסטיל.

השביתה העלתה את המודעות לתנאי העבודה הקשים של מעמד הפועלים במצרים וברחבי העולם הערבי, אך לוותה באלימות רבה ובהשתתפות נמוכה מזו שציפו לה המארגנים.

מארגני השביתה ניסו שוב את כוחם בארגון אירועי מחאה נגד ממשלת מובארכ לקראת ה-4 במאי 2008, יום הולדתו של מובארכ, אך נחלו כישלון. למרות זאת, השביתה הכללית ב-6 באפריל נחשבת לאירוע מקדים לאירועי האביב הערבי, בשנת 2011, והייתה ניסיון ראשון מסוגו לארגן פעולות מחאה המוניות בעזרת רשתות חברתיות בעולם הערבי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **השביתה הכללית במצרים** בוויקישיתוף
**הרכבת התחתית של קאזאן** (ברוסית: **Казанский метрополитен**; בטטרית: **Казан метросы** - "קאזאנסקי מטרופוליטן") היא מערכת הסעת המונים הפועלת בעיר קאזאן מאז שנת 2005 והיא הרכבת התחתית הראשונה שהוקמה לאחר התפרקות ברית המועצות.

הרכבת התחתית בקאזאן נחנכה ב-27 באוגוסט 2005 בעת חגיגות 1,000 שנה לעיר קאזאן.

הרכבת הפכה למערכת הרכבת התחתית השביעית במספר בשטח רוסיה וה-15 במספר בשטחי ברית המועצות לשעבר.

היסטוריה
--------

התוכניות הראשונות לבניית רכבת תחתית בקאזאן צצו כבר בשנות ה-30 של המאה ה-20, אך יישומן נדחה עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה.

בשנות ה-60 שוב תוכנן לבנות מערכת רכבת תחתית ובשנת 1969 הוצגה תוכנית אב והחלו בחפירות בכמה מרובעי העיר, אך העבודות לא התקדמו מעבר לכך.

בשנת 1983 החלו הכנות מחודשות לבנייה, אך התפרקות ברית המועצות בלמה כל התקדמות בנושא ובשנת 1995 אף לא הופיעה העיר ברשימה הממשלתית של ערי מיליון ברוסיה שמתוכננת בהן בניית רכבת תחתית.

בשנת 1996 אישר נשיא רוסיה בוריס ילצין החלטה לבניית רכבת תחתית בעיר. בנייתה החלה בפועל ב-27 באוגוסט 1997 כשחפירת התעלות החלה במאי 2000. הבנייה התקדמה באופן אינטנסיבי בשנים 2003–2005. על הבנייה שקדה חברת קזמטרוסטרוי (Казметрострой) בסיוע מכון "קזגראז'דאנפרויקט" (Казгражданпроект) ובמימון מכון "לנמטרוגיפרוטרנס" (Ленметрогипротранс).

הרכבת התחתית החלה לעבוד באוגוסט 2005 כשנחנכה בטקס חגיגי בנוכחות נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, נשיא קזחסטן נורסולטאן נזרבאייב ונשיא טטרסטן שינטימר שאימייב. הקו נחנך בתחילה באורך 7.1 קילומטר וכלל חמש תחנות. שעתיים לאחר הטקס, החלה הרכבת לעבוד באופן סדיר.

הרכבת מסיעה בממוצע כ-30 מיליון נוסעים בשנה. בשנת 2016 החלה בניית הקו השני של הרכבת בהשקעה של כ־48 מיליארד רובל.

המערכת
------

אורכו של הקו הראשון של הרכבת ("הקו האדום") הוא 15.8 קילומטר. לאורך הקו פועלות 10 תחנות:

* תחנת שדרות הניצחון
* תחנת גורקי
* תחנת אמטייבו
* תחנת כיכר טוקאיה
* תחנת חירות הבד
* תחנת הקרמלין
* תחנת חירות העז
* תחנת יאשלק
* תחנת צפון
* תחנת אביאסטרויטלנאיה

הנסיעה ברכבת מתבצעת בכרטיסי נסיעה חודשיים. עלות נסיעה בודדת מגיעה ל-25 רובלים (כ-1.50 ש"ח). כל שלטי ההכוונה ברכבת התחתית כתובים בשלוש שפות: טטרית, רוסית ואנגלית. מאז 2010 נשמעת הכריזה ברכבת בשלוש שפות אלו.

גלריה
-----

* תחנת חירות העזתחנת חירות העז
* תחנת הקרמליןתחנת הקרמלין
* תחנת כיכר טוקאיהתחנת כיכר טוקאיה
* תחנת חירות הבדתחנת חירות הבד
* גשר מעבר בתחנת אמטייבוגשר מעבר בתחנת אמטייבו
* תחנת אמטייבותחנת אמטייבו
* תחנת גורקיתחנת גורקי
* תחנת שדרות הניצחוןתחנת שדרות הניצחון
* תחנת יאשלקתחנת יאשלק
* תחנת צפוןתחנת צפון
* תחנת אביאסטרויטלנאיהתחנת אביאסטרויטלנאיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרכבת התחתית של קאזאן** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של הרכבת התחתית של קאזאן (ברוסית)
* רכבת לפניך - מה קורה בעולם?
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**מרדכי** (**מקס**) **קֶנֶת** (במקור: **מקס קנטרוביץ'**; 26 במרץ 1909 – 6 בדצמבר 1987) היה שופט ישראלי, שכיהן כנשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב (1952–1979).

ביוגרפיה
--------

מרדכי (מקס) קנת נולד ב-1909 בלונדון. הוריו, חנה לבית יאסקולקה וחיים קנטרוביץ, היו תושבי חברון שגורשו מהארץ עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה והתיישבו באנגליה.[דרושה הבהרה] ב-1919 עלה עם משפחתו לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הוא למד בבית הספר המנדטורי למשפטים, ובמקביל היה בשנת 1930 פקיד בבית המשפט המחוזי בירושלים. משנת 1931 היה מתורגמן בבית המשםפט המחוזי ובהמשך עבר לכהן כמתורגמן ראשי של בית המשפט המחוזי בתל אביב. הוא השתלם באוניברסיטת לונדון, הוסמך למשפטים וקיבל רישיון עריכת דין בארץ ישראל.

באוגוסט 1937 מונה לשופט בבית המשפט השלום וכמנהל ההוצאה לפועל. ב-1947 מונה כשופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב ועם הקמת מדינת ישראל היה בין ששת השופטים הראשונים שמונו לבתי המשפט המחוזיים בישראל. באוגוסט 1949 עִברת את שמו ושם משפחתו ל'מרדכי קנת'. בשנת 1951 הוא היה שופט במשפט אלזה טרנק. בקיץ 1952 התמנה כנשיא תורן, ומ-1977 עד 1979 כיהן כנשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב.

קנת כיהן במשך 42 שנים על כס המשפט. בתפקידו כשופט פסק את פסק הדין הראשון שניתן, בתביעה אזרחית, אחרי הכרזת העצמאות של מדינת ישראל.[דרוש מקור]
ב-1958 כיהן כאב בית הדין הצבאי המיוחד ששפט את אלוף-משנה יששכר שדמי, שהועמד לדין באשמת רצח וחריגה מסמכות בהקשר לטבח כפר קאסם; שדמי זוכה מאשמת הרצח והורשע בסעיפי החריגה מסמכות, הוא ננזף והוטל עליו קנס סמלי של עשר פרוטות, והוא המשיך בשירותו הצבאי.

ב-1979 עמד קנת עמד בראשות ועדת קנת - ועדת חקירה ממלכתית לבדיקת מצב בתי הכלא בישראל. כמו כן נמנה עם חברי ועדת בכור שחקרה את רצח ארלוזורוב.

בשנת תשל"ט (1979) הוענק לקנת עיטור "יקיר העיר תל אביב-יפו".

קנת נפטר בדצמבר 1987, בגיל 78. נטמן בבית העלמין קריית שאול.

משפחתו
------

קנת היה נשוי לטובה לבית חיון (1913–1998), ואב לשניים: חיים ודליה.

בתו דליה קובל היא שופטת לשעבר שכיהנה בבית משפט השלום בירושלים.

אחיו נתן קנת היה מבכירי עורכי הדין בארץ. אחיו חנוך (הנרי) קנת (קנטרוביץ') היה המושל היהודי בחברון מטעם המנדט הבריטי, ולאחר מכן שימש בתפקידים משפטיים בכירים שונים בממשל הבריטי.

קישורים חיצוניים
----------------

* מרדכי קנת, באתר הרשות השופטת
* דוד תדהר (עורך), "מכס קנטרוביץ", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 897

הערות שוליים
------------

1. ↑  Notice, פלסטיין בולטין, 25 בדצמבר 1930
2. ↑  Notice, פלסטיין בולטין, 8 בדצמבר 1931
3. ↑  Notice, פלסטיין בולטין, 9 במרץ 1932
4. ↑  New premises for Tel Aviv execution office, פלסטיין פוסט, 8 במרץ 1937
5. ↑  continued, פלסטיין פוסט, 15 באוגוסט 1937; continued, פלסטיין פוסט, 15 באוגוסט 1937; 3 new Judges, 5 Registrars and 9 Magistrates appointed, פלסטיין פוסט, 15 באוגוסט 1937
6. ↑  הודעה בדבר מינויים, העיתון הרשמי 3, עמ' 11
7. ↑  והיה שמך עברי, דבר, 28 באוגוסט 1949; דוד תדהר (עורך), "מקס קנטרוביץ", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 2062.
8. ↑  הורכב בית הדין למשפט א/מ שדמי, חרות, 16 בנובמבר 1958; אורי דן, 3 על ספסל שופטים: ביה"ד המיוחד שידון את אל"מ שדמי, מעריב, 17 בנובמבר 1958; אורי דן, א"מ שדמי נקנס בעשר פרוטות וקיבל נזיפה: נמצא אשם בחריגה מסמכות – זוכה מאשמת רציחות, מעריב, 26 בפברואר 1959.
9. ↑  מרדכי קנת באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
10. ↑  טובה קנת באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
**אלכסנדר נובל** (בגרמנית: **Alexander Nübel**; נולד ב-30 בספטמבר 1996) הוא כדורגלן גרמני, המשחק בעמדת השוער בשטוטגרט.

קריירה
------

### שאלקה

נובל נולד בעיר פאדרבורן ובילדותו שיחק במחלקת הנוער של קבוצת פאדרבורן 07, אליה הצטרף בגיל 9. בגיל 19 נובל הצטרף לשאלקה 04 והחל לשחק בקבוצת המילואים של הקבוצה ששיחקה בליגה הרביעית בגרמניה. ב-14 במאי 2016 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של שאלקה כאשר נכנס כמחליף במסגרת המחזור האחרון של עונת 2015/2016 בבונדסליגה. בשתי העונות הבאות נובל שימש כשוערו המחליף של ראלף פאהרמן השוער הבכיר של המועדון. לאחר פגרת החורף של עונת 2018/2019 נובל הפך לשוער הראשון של הקבוצה, ומלבד שלושה משחקים בהם ריצה עונש הרחקה נובל שיחק בכל משחקי הליגה עד סיום העונה.

באוגוסט 2019 נובל מונה על ידי מאמנה החדש של שאלקה דייוויד ואגנר לקפטן החדש של הקבוצה, נובל החל את העונה כשוער הפותח של שאלקה. ב-4 בינואר 2020 נובל חתם באלופת גרמניה, באיירן מינכן, מעבר שיצא לפועל ב-1 ביולי 2020 כאשר נובל יהפוך לשחקן חופשי בשל סיום חוזהו בשאלקה 04. נובל זכה להשוואות לשוערה לשעבר של שאלקה ושל נבחרת גרמניה ובאיירן מינכן בהווה, מנואל נוייר, והוגדר כיורש העתידי של נוייר בבאיירן מינכן.

### באיירן מינכן

ב-1 ביולי 2020 נובל חתם על חוזה לחמש שנים בבאיירן מינכן.

ב-27 ביוני 2021 הושאל לשנתיים למונקו.

ב-25 ביולי 2023 הושאל לשטוטגרט לעונה אחת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסנדר נובל** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל, באתר ESPN

הערות שוליים
------------

1. ↑  המחליף של נוייר: אלכסנדר נובל חתם בבאיירן, באתר ynet, 4 בינואר 2020
2. ↑  מיכאל יוכין, עומד בשער, באתר וואלה ספורט, ‏17.1.2020
3. ↑
**יואכים ניקולאס אגרט** (בשוודית: **Joachim Nicolas Eggert**; ‏22 בפברואר 1779 - 14 באפריל 1813) היה מלחין ומנצח שוודי.

תולדות חייו
-----------

יואכים ניקולאס אגרט נולד ב-1779 בגינגסט על ריגן, בזמנו חלק מפומרניה השוודית.

אגרט החל לנגן בכינור בגיל צעיר מאוד. הוא המשיך בלימודי המוזיקה בסטראלזונד, במקצועות הכינור וההלחנה. בראשית המאה ה-19 נוספו למקצועות אלה לימודי תאוריה של המוזיקה בבראונשווייג ובגטינגן, אצל ניקולאוס פורקל.

בשנת 1802 התמנה למשרתו הראשונה כממונה על המוזיקה (קאפלמייסטר) בתיאטרון החצר של שוורין. כעבור שנה היה לכנר בתזמורת החצר המלכותית של שוודיה. עד מהרה קיבל הזמנות ראשונות ליצירות מוזיקליות. ב-1807 התמנה לחבר באקדמיה השוודית המלכותית למוזיקה; באותה שנה הופיע לראשונה בניצוח. בין 1808 ל-1812 עבד כקאפלמייסטר של תזמורת החצר המלכותית.

אגרט נפטר ב-14 באפריל 1813 בעיירה תומסטורפ, גוטלנד המזרחית, שוודיה. מותו, בהיותו בן 34, נגרם ממחלת השחפת.

יצירתו
------

יצירותיו העיקריות היו אופרות, קנטטות, דרמות מוזיקליות וסימפוניות. כמו כן חיבר יצירות רבות בהזמנת תזמורת חצר המלוכה השוודית. הוא הביא יסודות של הקלאסיקה הווינאית אל התרבות המוזיקלית של שוודיה. במסגרת פעילותו כקאפלמייסטר שילב לראשונה יצירות של בטהובן ברפרטואר הקונצרטים השוודי. עוד קנה לו מוניטין כשניצח על הביצועים הראשונים בשוודיה של "עונות השנה" מאת היידן וחליל הקסם של מוצרט.

### מבחר מיצירותיו

**אופרות**

* המורים בספרד
* Svante Sture och Märta Leijonhufvud

**סימפוניות**

* סימפוניה מס' 1 בדו מינור
* סימפוניה מס' 2 בסול מינור Skjöldebrand
* סימפוניה מס' 3 במי במול מז'ור
* סימפוניה מס' 4 בדו מז'ור

קישורים חיצוניים
----------------

* יואכים ניקולאס אגרט, באתר ספוטיפיי
* יואכים ניקולאס אגרט, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* יואכים ניקולאס אגרט, באתר Discogs (באנגלית)
* מאמר על אגרט מאת המוזיקולוג הישראלי **אבישי קלאי**
* יואכים ניקולאס אגרט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הביוגרפיה של יואכים ניקולאס אגרט מאת המוזיקולוג הישראלי אבישי קלאי.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX5118431
* BnF: cb165474203 (data)
* CiNii: DA17454217
* GND: 13213330X
* ISNI: 0000 0001 1048 3227
* LCCN: no2006084102
* MusicBrainz: aa4f67d6-c555-440b-a881-a737167f1fc2
* NTA: 104172339
* SELIBR: 206769
* VIAF: 28222446
* WorldCat: lccn-no2006084102

 |
**קארס פור קידס** - (או: **קארס4קידס**, באנגלית: **Kars4Kids**) היא עמותה ללא מטרות רווח הפועלת בישראל מאז 2006, ומטרתה מימון תוכניות חינוכיות וחברתיות עבור בני נוער בישראל. מודל הפעילות המרכזי שלה מתבסס על קבלת מכוניות בתרומה, והענקת הטבות מס לתורמים בתמורה.

רקע
---

העמותה הוקמה בארצות הברית בשנת 1994 כיוזמה קטנה ללא מטרות רווח, שהפכה עם השנים לארגון עם שלוחות בקנדה, באנגליה, והחל מ-2006 גם בישראל. המודל של הארגון הוא קבלת מכוניות בתרומה, ובתמורה הענקת החזר מס לתורמים. הוא מוכר את כלי הרכב במכרזים, ומשתמש בהכנסות למימון הפעילויות החינוכיות שלו.

בארצות הברית שוכן מטה הארגון בלייקווד, שם מקבל הארגון בתרומה מכוניות, סירות, יאכטות ועוד מכל רחבי ארצות הברית. מדי שנה נתרמות כ-40,000 מכוניות לארגון.

בישראל, פועלת העמותה תחת עמותת "עורה הקיצה", שמטרותיה הן מתן הזדמנות שווה לילדים להשתלבות בחברה. העמותה מממשת את תרומות הרכבים ומוציאה לפועל את תוכניות התמיכה לבני הנוער המשתתפים בתוכנית.

פעילות
------

העמותה פועלת למימון תוכניות חברתיות וחינוכיות המיועדות לבני נוער יהודים ממשפחות ממעמד סוציו אקונומי נמוך המעוניינים ללמוד בישראל. בני נוער אלו, שלעיתים מגיעים ארצה ללא הכרת השפה או התרבות, מקבלים סיוע וליווי בהסתגלות לחיים החדשים, תוך מילוי הצרכים השונים ותמיכה לאורך הדרך.

בין הפעילויות שמקיימת העמותה ניתן למנות מימון שכר לימוד לרכישת השכלה גבוהה עבור בני הנוער; מימון עלויות מחייה לשהות בני הנוער בארץ, כולל שכר דירה ומזון באמצעות קיצבה חודשית; תמיכה חברתית וליווי אישי הכולל מפגשים שבועיים; טיולים בליווי חונכות; והקמת קהילה תומכת ומגובשת המורכבת מבני הנוער המשתתפים בתוכניות, ומפעילה מפגשים לאורך מעגל השנה.

מדי שנה, תומכת העמותה בכ-150 נערים ונערות מעל גיל 18 שסיימו תיכון ומגיעים לישראל ללימודים קצרים, בתקווה שיישארו לתמיד. זאת באמצעות התוכניות ומערך משפחות מאמצות, הלוקחות את הצעירים תחת חסותם.

### מטרות

המטרה המרכזית של העמותה היא לאפשר לכל נער ונערה יהודים לחיות בישראל בקהילה תומכת, מסגרת חברתית ורכישת השכלה גבוהה. מטרה נוספת היא טיפוח דור של מבוגרים מאוזנים, משכילים ופרודוקטיבים התורמים לחברה הישראלית ומשתלבים בה.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קארס פור קידס
* קארס פור קידס, ברשת החברתית פייסבוק

* קארס פור קידס, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* קארס פור קידס, ברשת החברתית אינסטגרם

* קארס פור קידס, ברשת החברתית LinkedIn

* קארס פור קידס, סרטונים בערוץ היוטיוב

* קארס פור קידס, באתר פינטרסט

* אתר העמותה

* אתר העמותה בארצות הברית

* נמרוד צוק, הצילו! חם פה והילד שכח אותי באוטו!, באתר כלכליסט, 16 ביולי 2015

הערות שוליים
------------

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"קארס פור קידס"**.