recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**זיהוי קצוות** היא פעולה מתמטית מרחבית שמטרתה למצוא את קווי הקצה של עצמים בתמונה דיגיטלית. קווי קצה (שפות) מוגדרים כגבול בין רמות בהירות שונות. בדרך כלל, השוני בין רמות בהירות שבינן עוברת שפה הוא חד.
זיהוי קצוות הוא כלי בסיסי בעיבוד תמונה וראייה ממוחשבת, המשמש בסיס לאלגוריתמים רבים לזיהוי עצמים וצורות בתמונות.

מוטיבציה
--------

באמצעות גילוי שפות, ניתן להגדיר גבולות של אובייקטים בתמונה, צללים, לקבוע אוריינטציה של משטחים ועוד.
כמו כן, ניתן לחבר נקודות על שפות לכדי קונטור שלם או קו ארוך. קווים מסוג זה יכולים לשמש לזיהוי אובייקטים (כפי שאנשים מסוגלים להבחין בין חפצים שונים לפי קווי התאר שלהם בלבד).
שפות מבדילות בין אזורים בעלי צבע שונה וטקסטורה שונה ובכך זיהוי שלהן יכול לתרום לסגמנטציה של תמונה, שהיא בעיה קשה בראייה ממוחשבת.

בנוסף, העין האנושית טובה בזיהוי שפות ובאפיון תמונה אך ורק לפי השפות. מעוניינים לשחזר בתכונה משמעותית וחזקה זו בראייה ממוחשבת.

מהי שפה
-------

שפה מוגדרת כשינוי חד בבהירות התמונה לאורך עקום.

מקורות לשפות בתמונה יכולים להיות שונים: גאומטריה של אובייקטים (קוי מתאר), הסתרות בין אובייקטים שונים בתמונה (סוס על רקע עצים מסתיר אותם ויוצר שפה בינו לבין העצים), שינויי צבע וטקסטורה וכו'.

שיטות
-----

* אלגוריתם קני
* אופרטור סובל
* אופרטור פרוויט

ראו גם
------

* ראייה ממוחשבת
* עיבוד תמונה
* סגמנטציה (מחשוב)

לקריאה נוספת
------------

* בן-צבי דורון, **עיבוד ספרתי של תמונות**, תל אביב : האוניברסיטה הפתוחה, תשנ"ו 1996.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זיהוי קצוות** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Computer Vision: Algorithms and Applications, Richard Szeliski, Springer, 2010
2. ↑  M. Concetta Morrone , D. C. Burr, Feature Detection in Human Vision: A Phase-Dependent Energy Model, **Proceedings of the Royal Society of London. Series B. Biological Sciences 235.1280 (1988): 221-245**
פירוש נוסף ערך זה עוסק בפוליטיקאי אמריקאי יליד מקסיקו. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו ראול רואיס.

**ראול רואיז** (באנגלית: **Raul Ruiz**, בספרדית נהגה **ראול רואיס**; נולד ב-25 באוגוסט 1972) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-25 של מדינת קליפורניה, ברציפות מאז 2013. קודם לכן ייצג את מחוז הקונגרס ה-36 בין השנים 2023-2013. טרם כניסתו לפוליטיקה של ארצות הברית עבד כרופא וסייע במאמץ ההומניטרי ברעידת האדמה בהאיטי בשנת 2010.

ביוגרפיה
--------

רואיז נולד בסקטקס שבמקסיקו וגדל בקואצ'לה (Coachella) שבקליפורניה. שני הוריו היו עובדי משק. את לימודיו התיכוניים השלים בבית הספר התיכון קואצ'לה ואלי בגיל 17, ולאחר מכן החל ב-1990. את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. באוניברסיטה זו סיים בהצטיינות את לימודיו, בטרם התקבל לבית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד. הוא היה הלטיני הראשון שקיבל שלושה תארים מתקדמים מאוניברסיטת הרווארד: דוקטור לרפואה (M.D.) מבית הספר לרפואה, תואר שני במדיניות ציבורית (M.P.P) מבית הספר לממשל ע"ש ג'ון פיצג'רלד קנדי, ותואר שני בבריאות הציבור (M.P.H.) מבית הספר לבריאות הציבור של הרווארד.

בתום לימודיו הגבוהים בילה רואיז את זמנו בעבודה במקסיקו, באל סלוודור ובסרביה, והשלים התמחות ברפואה במסלול להכשרה ברפואה דחופה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת פיטסבורג בשנת 2006. לאחר מכן החל לעבוד כרופא חירום במרכז הרפואי ע"ש דווייט אייזנהאואר, בית חולים ללא מטרות רווח השוכן בעמק קואצ'לה. בשנת 2010 ייסד את "יוזמת הבריאות של עמק קואצ'לה", ובשנה העוקבת התמנה לדיקן-עמית בכיר בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קליפורניה בריברסייד. ב-2012 קיבל רואיז את "פרס המפקד לשירות ציבורי" מהדיוויזיה המוטסת ה-82 של צבא ארצות הברית על מאמציו לסיוע הומניטרי עבור קורבנות רעידת האדמה בהאיטי.

בבחירות 2012 התמודד רואיז אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-36 של קליפורניה. טרם הבחירות היה זה מחוז הקונגרס ה-45, שיוצג בידי מרי בונו הרפובליקנית מזה 15 שנה, והיא בעצמה החליפה את בעלה המנוח סוני בונו. בראשית מערכת הבחירות בין השניים היו סיכוייו של רואיז להיבחר לקונגרס נמוכים. באוקטובר אותה שנה זכה לתמיכתו של נשיא ארצות הברית לשעבר ביל קלינטון. המחוז החדש היה בעל אוכלוסייה לטינית רבה יותר מזו שבמחוז הקודם, והלטינים היוו ערב הבחירות כמחצית מבעלי זכות ההצבעה. רואיז פנה אליהם תוך הצגת תעמולה בספרדית, בעוד בונו טענה כי רואיז שמאלני רדיקלי והדגישה את מעצרו ב-1997 במסצ'וסטס במהלך מחאה נגד היחס לעמים ילידים בארצות הברית. בסופו של דבר ניצח רואיז את בונו ונבחר אל הקונגרס ה-113 של ארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ראול רואיז** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של ראול רואיז בבית הנבחרים האמריקאי (באנגלית)
* ראול רואיז, ברשת החברתית פייסבוק

* ראול רואיז, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* ראול רואיז, סרטונים בערוץ היוטיוב
* ראול רואיז באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* SNAC: w6pw7b2p
* US Congress: R000599

 |
**גוסטבו חימנו** (בספרדית: **Gustavo Gimeno**; נולד ב-1976) הוא מנצח ספרדי. כיום הוא המנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של לוקסמבורג ומנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של טורונטו. הוא המנהל המוזיקלי המיועד של התיאטרון המלכותי של מדריד.

ביוגרפיה
--------

גוסטבו חימנו נולד בוולנסיה והוא בנו של קלרינתן, חימנו למד נגינה בכלי הקשה ובפסנתר בצעירותו. אחיו הגדול למד נגינה בקלרינט ובכינור.

חימנו הצטרף לסקציית כלי ההקשה של תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית בשנת 2001, ובאפריל 2002 מונה לנגן כלי ההקשה הראשי של תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית. במהלך הקריירה שלו בתזמורת, חימנו המשיך את לימודיו בקונסרבטוריון של אמסטרדם, עם התמקדות בניצוח. הוא קיבל עידוד והדרכה ממאריס יאנסונס, והפך לעוזר מנצח ליאנסונס בקונצרטחבאו. הוא השתתף בניצוח כיתות אמן עם אד ספאנחארד, איוואן פישר והנס מונק. חימנו גם מינה את קלאודיו אבאדו וברנרד הייטינק בין מורי הניצוח האחרים שלו. בפרט, הוא סייע לאבאדו בתזמורת מוצרט (בולוניה) ובתזמורת פסטיבל לוצרן.

גוסטבו חימנו צבר ניסיון נוסף בניצוח עם תזמורות אחרות באמסטרדם. מ-2009 עד 2012, הוא היה המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של אמסטרדם. לאחר מכן היה המנצח הראשי של Het Orkest באמסטרדם מ-2012 עד 2013. הוא עזב את תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית ב-2013 כדי להקדיש את הקריירה שלו לניצוח. גימנו הגיע לתשומת לב בינלאומית גדולה יותר בפברואר 2014 בהופעת אורח עם תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית, במקום מאריס יאנסונס, בקונצרט שכלל את הבכורה ההולנדית של הקונצ'רטו לפסנתר מס' 2 מאת מגנוס לינדברג.

חימנו הפך למנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של לוקסמבורג בתחילת עונת 2015–2016, תפקידו הראשון בתזמורת במשרה מלאה, עם חוזה ראשוני של ארבע שנים. במרץ 2017, תזמורת לוקסמבורג הודיעה על הארכת חוזהו של גימנו עד לעונת 2021–2022. גוסטבו ביצע מספר הקלטות מסחריות עם תזמורת לוקסמבורג עבור הלייבל Pentatonn. גימנו אמור לסיים את כהונתו בתזמורת בתום עונת 2024–2025.

בפברואר 2018, חימנו ניצח לראשונה על התזמורת הסימפונית של טורונטו. על בסיס הופעת אורח זו, תזמורת טורונטו הודיעה על מינויו של חימנו למנהל המוזיקלי הבא שלה, החל מעונת 2020–2021, עם חוזה ראשוני לחמש שנים. בשנת 2019, חימנו ניצח לראשונה בתיאטרון המלכותי של מדריד, וחזר באפריל 2022 כדי להנחות את ההפקה של המלאך הלוהט (אופרה). ביולי 2022, התיאטרון המלכותי של מדריד הודיע על מינויו של חימנו למנהל המוזיקלי הבא שלו, החל בעונת 2025–2026, עם חוזה ראשוני לחמש שנים.

בישראל ניצח חימנו על התזמורת הפילהרמונית הישראלית.

גוסטבו חימנו ומשפחתו מתגוררים באמסטרדם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גוסטבו חימנו** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של גוסטבו חימנו
* 

* גוסטבו חימנו, ברשת החברתית פייסבוק

* גוסטבו חימנו, באתר ספוטיפיי

* גוסטבו חימנו, באתר AllMusic (באנגלית)

* גוסטבו חימנו, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* גוסטבו חימנו, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1068733373
* ISNI: 0000 0004 4730 1265
* LCCN: n2016006815
* MusicBrainz: 3526dc11-f5eb-423c-addc-7c4d4783d715
* SUDOC: 244087148
* VIAF: 315106403
* WorldCat: lccn-n2016006815

 |
**ח'רבת כוִיזִבָּה** (נהגה - KWEZIBA) היא חורבה ארכאולוגית במזרח הרי יהודה.

תיאור האתר
----------

החורבה נמצאת כ-2 ק"מ דרומית מזרחית לכפר אל-ערוב, על גבול מדבר יהודה. היא שוכנת על מורדות גבעה, ברום של כ-860 מטרים מעל פני הים.

בחורבה נתגלו חרסים מהתקופות הרומית והביזנטית. בנוסף, במקום מספר שרידי מבנים, המשולבים בתוך טרסות חקלאיות, וביניהם נתגלו חרסים מימי הביניים. למרגלות החורבה מספר מעיינות, שלאורכם שרידי בריכות קדומות. מעיינות אלו מהווים מקור המים הראשי לאמת הערוב, אשר סיפקה יחד עם אמת הביאר את המים לאמת המים הרומית לירושלים.

זיהוי אפשרי
-----------

בספר דברי הימים נזכרים ברשימת בני שבט יהודה "אַנְשֵׁי כֹזֵבָא".

יש סבורים שח'רבת כויזבה משמרת שם יהודי קדום- **כפר כוסבה**, שהיה מקומו של שמעון בן כוסבה, הידוע יותר בכינוי "בר כוכבא". ויש המזהים אותו עם "בִקְעַת בֵּית כּוּזֵבָא", שמוזכר במדרש תנחומא.

בשנת 2009, התראיינו כמה מיוצאי החורבה בכתבה על צבי מסיני וטענו כי הם ממוצא יהודי.

קישורים חיצוניים
----------------

* חורבת כוזיבה (כוזיבא), באתר עמוד ענן

הערות שוליים
------------

1. ↑  משה כוכבי (ע), **יהודה, שומרון וגולן: סקר ארכיאולוגי בשנת תשכ"ח**, ירושלים: כרטא ירושלים, 1972, עמ' 50
2. ↑  צביקה צוק, **מים בקצה המנהרה - לטייל במפעלי המים הקדומים**, יד יצחק בן-צבי, 2011, עמ' 278-276
3. ↑  ספר דברי הימים א', פרק ד', פסוק כ"ב.
4. ↑  ראו:

	* משה כוכבי, **יהודה שומרון וגולן - סקר ארכיאולוגי בשנת תשכ"ח**, ירושלים: הוצאת האגודה לסקר ארכיאולוגי בישראל, כרטא, ה'תשל"ב,
	* מנדל וואהלמאן, **חקרי הארץ**, תל אביב: הוצאת שטיבל, ה'תרצ"ט, עמ' 43
	* שמואל מאור, **מרד בר כוכבא ומשיחיות בהגות היהודית**, תשע"ב/ 2012, עמ' 59
	* חנן אשל ובועז זיסו, תשיעי, **מרד בר כוכבא, העדות הארכאולוגית**, יד יצחק בן-צבי, (ראו מקורות נוספים שם...), עמ' 100
5. ↑  מדרש\_תנחומא\_חוקת#פסקה\_א
6. ↑  "The Jewish Origins of Palestinians", *Channel 1 (Israel)* (News Report) (באנגלית), 11:50, 2009, נבדק ב-2022-02-23
**ראנמה ½**, (באנגלית: **½ Ranma**, ביפנית: **½らんま**) היא סדרת אנימה ומנגה קומית אשר נכתבה על ידי רומיקו טאקאהשי (הידועה גם כיוצרת הסדרה אינויאשה).

גיבור הסדרה הוא נער העונה לשם **ראנמה סאוטומה**, אשר אוּמן מגיל צעיר מאוד באמנויות לחימה שונות. עקב קללה קסומה שנפלה עליו בעת נפילה למעיין מים מקולל במהלך מסע האימונים שלו, כשהוא נרטב ממים קרים הוא הופך לנערה, וחוזר להיות נער רק כאשר הוא נרטב בחזרה ממים חמים.

המאנגה רצה ביפן בין השנים 1987 ל-1996 והאנימה בין 1987 ל-1992. הסדרה כוונה לקהל את הנוער משני המינים. בעקבות הצלחת הסדרה הופקו גם שני סרטים.

בישראל, הסדרה המותאמת שודרה מגיל 14 בערוץ הילדים ברצועת הערב "טלמאנגה" מיולי 2007 עד ינואר 2008.

עלילה
-----

במהלך מסע אימונים בסין, ראנמה ואביו גנמה סאוטומה נופלים בטעות לתוך מעיינות הטרגדיה המקוללים, אותם מעיינות מקללים את היצורים שמימיהם נוגעים בהם בכך שהמעינות הופכים אותם ליצור שטבע באותם מעיינות. רנמה נפל והפך לנערה בזמן שגנמה נפל למעיין אחר והפך לפנדה, שמפו נפלה למעיין אחר והפכה לחתול, מוס נפל למעיין אחר והפך לאווז, ריוגה היביקי נפל למעיין אחר והפך לחזרזיר ואילו טארו גרבונים נפל למעיין הטראגי ביותר והפך ליצור שנוצר משילוב של איש פרה ונחש. הקללה ניתנת להפיכה על ידי מגע עם מים חמים, אך היא לא מוסרת על ידי כך והמקולל שוב ישנה צורה במגע עם מים קרים.

בהגיעם ליפן, גנמה מספר להפתעת בנו שארגנו לו אירוסים עם נערה שאף פעם לא הכיר רק מספר רחובות ממיקומם. באותו זמן סואן טנדו, ראש משפחת טנדו מספר לשלוש בנותיו (קאסומי, בת 19, נאביקי, בת 17, ואקאנה, בת 16) שאחת מהם תתארס לראנמה כדי שיהיה לו יורש זכר להעביר אליו את הדוג'ו שלו. הפעם הראשונה ששלושתן רואות את רנמה הייתה בזמן שהוא היה בצורתו הנשית, דבר שגרם לבלבול רב, אך במהרה לומדים כולם וגם אקנה טנדו שרנמה הוא בעצם זכר.

האחיות המבוגרות של אקנה דוחפות אותה לאירוסין בגלל שהיא שונאת בנים (מצב הנגרם עקב האופן בו הבנים היו מתנהגים אליה בבית הספר) והרי רנמה הוא חצי אישה. ובכך מתחילה מערכת היחסים בין רנמה לאקנה שסביבה, בין השאר (כמו רוב הסדרות בקטגוריה שוג'ו), סובבת הסדרה.

במהלך הסדרה מגיעה שמפו, אמזונה סינית שמכירה רק את "הצד הנשי" של רנמה ומחויבת לפי חוקי השבט שלה להרוג אותו. כשהיא מגיעה לביתם של משפחת טנדו שמפו ורנמה נלחמים ורנמה מנצח, ולפי חוקי השבט שלה היא צריכה להתחתן איתו, מה שמגביר את המתח בינו לבין אקנה. חוץ משמפו ישנן בנות נוספות שמאוהבות ברנמה (בניגוד לרצונו) כגון: אוקיו וקודצ'י קונו (כשאוקיו מאורסת לו).

לרנמה יש גם מספר גדול של אויבים: טאטוואקי קונו שמאוהב באקנה וברנמה (הנערה) וחושב שרנמה לוקח לו את שתיהן (מה שגורם לו לשנוא את רנמה, ובכך להיקלע לריבים עם אחותו, קודצ'י), ריוגה המשמש לרנמה כאויב/חבר לפי הסיטואציה (הסיבה לאויבו ביניהם היא האהבה הגדולה של ריוגה לאקנה גם בצורתו האנושית וגם בצורת החזיר שלו, "פי צ'אן"), מוס המאוהב בשמפו (האוהבת את רנמה), הפוסאי המאסטר של גנמה ושל סואן טנדו שתמיד מחפש לבני נשים ונשים להטריד (היחידה אשר מצליחה לאזן אותו היא סבתה של שמפו, קולוגן).

רנמה פזיז ולא חכם במיוחד, וזו הסיבה לכל מיני דברי מוזרים ומשונים שתמיד קורים לו וגורמים לו ולאקנה לריב הרבה, ביחד עם הסתבכויות בלא מעט עלילות משעשעות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ראנמה חצי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ראנמה חצי (ביפנית)
* הסדרה באתר המוזיאון השונן (ביפנית)
* מקור נרחב על הסדרה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: d88fc0d0-181e-48a9-89fb-8528c9112e1d

 |
**חומץ שרי** הוא חומץ בן יין העשוי מיין שרי ומיוצר בספרד במחוז קדיס, ובמשולש שבין העיר חרס דה לה פרונטרה לעיירות סאנלוקאר דה באראמדה (ספ') ואל פוארטו דה סנטה מריה (ספ') הידוע בשם "משולש השרי".

על פי החוק, על מנת לשאת את השם "חומץ שרי מחרס דה לה פרונטרה" הספרדי, החומץ חייב לעבור יישון בעצי אלון אמריקאיים במשך לפחות שישה חודשים. את תקופת היישון עליו לעבור ב"משולש השרי" וחייב שיהיה לו מינימום של 7 מעלות חומציות. רוב חומצי השרי מיושנים באותה מערכת בה מיושן הברנדי המיוצר באזור.

הייצור והאיכות של חומץ השרי מנוטר ומבוקר על ידי גוף ממשלתי המפקח על אזור גידול היין של משולש השרי. הגדרתו של חומץ השרי מאזור חרס מוסדרת על ידי החוק הספרדי והאיחוד האירופי.

היסטוריה
--------

חומץ שרי קיים מאז שהחל יצור השרי בחרס, כאשר היינות שעברו בטעות תהליך החמצה נחשבו כהרוסים. אומנם רק משנת 1950 החלו להתייחס לחומץ השרי, כמוצר בפני עצמו. מייצריו אף החלו ליישן אותו, באותה הדרך בה יישנו יין.

חביות המכילות חומץ הוסרו במהירות מחנויות היין, כדי למנוע מהיין להפוך לחומץ. חבית שהכילה חומץ, לא יכולה לאחסן יין שוב, בשל הסיכון לתסיסה חומצית.
בעבר החומץ ניתן לצוות העובדים ומשפחתו של בעל החנות. או שהיה נמכר בסמוך לדלת חנות היינות. רבים מהם אוחסנו ונשכחו ונמצאו לאחר שנים רבות ומגלים אותם גם היום.

שימוש
-----

חומץ השרי "התגלה" במקור על ידי שפים צרפתיים. צרפת הייתה השוק הגדול ביותר עבור חומץ שרי בשנת 2008.

ויניגרט מחומץ שרי הוא עשיר בטעם מיוחד ומתאים למאכלים רבים. לא רק לסלטים. אלא גם לאספרגוס או ארטישוק מאודים.

המאכל "רינונס אל חרס" (Riñones al Jerez) הוא מאכל מסורתי של אזור חרס המכיל: כליות כבש עם רוטב העשוי מיין שרי וחומץ שרי.

לחומצי השרי האיכותיים ביותר יש טעם עמוק ומורכב המאפשר לחזק טעמים של מרקים, תבשילים, רטבים ותבשילי קדרה.

זני ענבי החומץ
--------------

קיימים מספר זני ענבים המשמשים לייצור היין ממנו מכינים את החומץ:

* פלומינו: רוב חומצי השרי מופקים מיינות מעינב הפלומינו. כאשר נעשה שימוש ביין צעיר או שהתיישן.
* אל פדרו סימנז: יינות המופקים מפדרו סימנז, הם יינות מתוקים, ולעיתים אף מתוקים מאוד. לכן חומץ המופק מיינות אלה בדרך כלל יהיה מתוק יותר מחומצים אחרים.
* מוסקט : כמויות קטנות של חומץ שרי מופקים מענבי מוסקט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חומץ שרי** בוויקישיתוף
* החוק הספרדי המסדיר את חומץ השרי (בספרדית)
יעקב מורטקוביץ'
קברם של יעקב מורטקוביץ' ואשתו ינינה בבית העלמין היהודי בוורשה (המצבה מתארת כוננית ספרים)
**יעקב** (**יאקוּבּ**) **מוֹרטקוֹביץ'** (בפולנית: **Jakób Mortkowicz** (לעיתים **Jakub**);‏ 25 במרץ 1876, אופוצ'נו – 9 באוגוסט 1931, ורשה) היה מוציא לאור בשפה הפולנית ומוכר ספרים יהודי-פולני ורשאי.

קורות חיים
----------

יעקב בן אליהו מורטקוביץ' נולד בשנת 1876 באוֹפּוֹצְ'נוֹ שבפולין הרוסית במשפחה יהודית. סיים לימודים תיכוניים בעיר ראדום, ולאחר מכן, משלא התקבל ללימודים גבוהים בוורשה מסיבות פוליטיות, נסע ללמוד במינכן, בריסל ואנטוורפן, שם סיים את לימודיו באקדמיה למסחר. בעת לימודיו שם היה חבר אגודת הסטודנטים הפולנים והתאחדות הצעירים הסוציאליסטים. לאחר שובו לפולין עבד עבור הבנק של היפוליט ואוולברג (אנ'). הוא המשיך בפעילותו הסוציאליסטית, הצטרף למפלגה הסוציאליסטית הפולנית, ובגין פעילותו זו, שכללה בין היתר הפצת עיתונות בלתי-חוקית, הוא נכלא ב-1899 במבצר ורשה (אנ') ולאחר מכן הוגלה בכפייה להרי הקווקז.

לאחר ששב מגלותו לוורשה בשנת 1903, נכנס כשותף בעסקי מכירת הספרים של גבריאל צֶנטנֶרשוֶור (Centnerszwer, (פול')), וב-1912 היה לבעלי העסק. בשנת 1915 ייסד את הוצאת הספרים מורטקוביץ' בוורשה (Mortkowicz Towarzystwo Wydawnicze w Warszawie), שהייתה מהוצאות הספרים החשובות ביותר בפולין שלפני המלחמה.
בין מפעליו החשובים היה הוצאה לאור של כל כתבי ניטשה בתרגום לפולנית. בין הסופרים שהוציאו את ספריהם אצל מורטקוביץ' היה הפדגוג וסופר הילדים יאנוש קורצ'אק.

למורטקוביץ' הוענק צלב הקצונה של מסדר תחיית פולין (Polonia Restituta, (אנ')).

מורטקוביץ' התאבד בירייה ב-1931, בגיל 55, בעקבות דיכאון על רקע תוצאותיו של המשבר הכלכלי העולמי.  

נקבר בבית העלמין היהודי בוורשה.

מורטקוביץ' היה נשוי למתרגמת ינינה מורטקוביץ; 1875–1960).
בתם האנה מורטקוביץ'-אולצ'קובה הייתה משוררת וסופרת, שכתבה יצירות רבות לילדים. בתה שלה (נכדתו של מורטקוביץ'), יואנה אולצ'ק-רוניקר (אנ'), היא סופרת ותסריטאית.

לקריאה נוספת
------------

* Marianna Mlekicka, *Jakub Mortkowicz, księgarz i wydawca*, Wrocław: Ossolineum, 1974.

* יואנה אולצ'אק-רוניקר, **בגן הזיכרון**, הוצאת שוקן, 2012, תרגם מפולנית עוזי פריידקין

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **יעקב מורטקוביץ'** |

* רפל זֶ'בּרובסקי, יעקב מורטקוביץ' (אורכב 18.05.2015 בארכיון Wayback Machine), במילון הפולני למדעי היהדות, המכון ההיסטורי היהודי (בפולנית)

עם מותו:

* דער בעקאנטער בוכהענדלער און פערלעגער מארטקאוויטש איז בעגאנגען זעלבסטמארד, אונזער עקספרעס, 10 באוגוסט 1931
* וורשה | התאבדותו של המו"ל היהודי הידוע יעקב מורטקוביטש, הצפירה, טור 2, 11 באוגוסט 1931
* בעקאנטער פערלעגער יאקוב מארטקאוויטש בעגאנגען זעלבסטמארד, היינט, 11 באוגוסט 1931
* נאכ'ן טראגישען טויט פון יודישען פערלעגער מארטקאוויטש, אונזער עקספרעס, 11 באוגוסט 1931
* וורשה | הלויתו של המו"ל הפולני הידוע יעקב מורטקוביטש, הצפירה, טור 1, 12 באוגוסט 1931

* Economic Distress in Poland Drives Jews to Suicide, Six Cases in One Day, JTA, August 17, 1931

הערות שוליים
------------

1. ↑  וורשה | התאבדותו של המו"ל היהודי הידוע יעקב מורטקוביטש, הצפירה, טור 2, 11 באוגוסט 1931

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1035395088
* ISNI: 0000 0001 1774 0249
* NKC: js2015869499
* NTA: 133872084
* VIAF: 89328521
* WorldCat: viaf-89328521

 |
הרב **חיים דוד גז** היה רב תוניסאי ובן למשפחת הרבנים גז. בנו של הרב יוסף גז (הראשון) ואביו של הרב הראשי של יהדות תוניסיה הרב יוסף גז (השני). מחבר הספר "חיים לישראל". ספרו זה מצוטט רבות בכתבי חכמי תוניס, בדרך כלל מכונה בראשי התיבות "**חיי"ל**".

ביוגרפיה
--------

נולד בערך בשנת ה'תקפ"ג לרב יוסף גז מחבר ספר 'פי המדב"ר' ולבתו של הרב יהודה הכהן טנוג'י. אחיו הם הרבנים אליהו חי גג' ובן ציון גז.

היה תלמידו של הרב אברהם הכהן יצחקי, מגדולי רבני יהדות תוניסיה בכל הדורות ומחבר הספר "משמרות כהונה". ר' חיים דוד מצטט את רבו מספר פעמים בספרו "חיים לישראל".

נישא לג'אזלה, ביתו של הרב ישועה בלעיש, אותה תיאור בנו יוסף גז בהקדמה לספר "חיים לישראל" כתומכת משמעותית בפעילותו הרוחנית של בעלה: "תבורך מנשים הורתי מרת אמי ועטרת ראשי גאזלה נ"ע בת... החכם ושלם הכולל ישעיה בלעיש זצ"ל.. להשליך אחר גוה תמרוקי הנשים ותענוגיהן צופיה הליכות ביתה לעזור לבעלה לשקוד על דלתי בתי החכמה והמדע יומם ולילה לא ישבות... ובעבורה זכה לכל אלה".

נפטר כבן שבעים שנה, כפי שכתב בנו בהקדמה לספרו: "כי עלה מות בחלונינו יום שמת רבי אבינו רועינו הודנו והדרנו חשכו מאורות עינינו נפלה עטרת ראשנו כבן שבעים שנה עלה למנוחות. עוונותינו הטו אלה הצדיק אבד לא נצרכה אלא לקבלינהו בשמחה לכפר על בני ישראל".

כתביו
-----

בנו הרב יוסף גז מתאר את ר' חיים דוד כמי שבימי חייו: "אחז מעשה אבותיו הקדושים ויש שכמו לסבול משא של תורה וזכה לחבר על רוב התלמוד והרמב"ם שולחן ערוך ונושאי כליהם ועל הרב קהלת יעקב ושמחת יום טוב ופשטים ושו"ת כי אם בתורה ה' חפצו תורת חכם מקור חיים".

לאחר פטירתו פעלו בני משפחתו להוציא לאור מכתביו, והספר היחיד שהודפס הוא ספר החידושים **חיים לישראל** על סדר מועד בתלמוד בבלי. בן המחבר מציין את השותפים המרכזיים בהדפסת הספר: דודו הרב אליהו חי גג', חתנו של דודו הרב יעקב אלחאייק והרב שלמה שתרוג.

חלק' א' של הספר הודפס בתוניס בשנת תרס"ט בדפוס יעקב בן הרב אליהו חי גג', ובמהדורה חדשה על ידי יצחק גבריאל מימראן בירושלים בשנת תשס"ט, לצד הוצאה ראשונה של **חלק ב'** של הספר מכתבי יד שנמצא באוסף הספרייה הלאומית. כתב היד כולל חידושים על המסכתות בבא קמא, בבא בתרא, מכות, עבודה זרה, תמורה וחולין, ואורכו נ"ט דף בכתיבה מערבית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  משה חלמיש, **הקבלה בצפון אפריקה למן המאה הט"ז: סקירה היסטורית ותרבותית**, הקיבוץ המאוחד, תשס"א - 2001, עמ' 76
2. ↑  רפאל כהן, **מלכי תרשיש**, תשמ"ו, עמ' קמ"א
3. ↑  **אוצר ההלכה סימנים <א'-כ"ד>**, בני ברק: מכון הרב מצליח, תשס"ז
4. ↑  הרב אברהם הכהן יצחקי, משמרות כהונה חלק א', באתר HebrewBooks
5. ↑  הרב חיים דוד גז, **חיים לישראל ח"א**, תונס: יעקב בן אליהו חי גג', תרס"ט, עמ' דף ע"ח ודף ו' ע"ב
6. 1 2 3 4  חיים דוד גז, הקדמת בן המחבר, **חיים לישראל**, תוניס: יעקב בן הרב אליהו חי גג', תרס"ט
7. ↑  חיים דוד גז, שער, **חיים לישראל**, תוניס: יעקב בן הרב אליהו חי גג', תרס"ט
8. ↑  על פי רישומי בעלות בשער הספר, כתב היד היה שייך לרב מאיר מאזוז ראש ישיבת כסא רחמים.
9. ↑  חידושים על הש"ס, גג' חיים דוד בן יוסף, באתר הספרייה הלאומית
**רומן הונטיוק** (באוקראינית: **Роман Гонтюк**; נולד ב-2 בפברואר 1984) הוא ג'ודוקא אוקראיני אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג.

קריירה
------

הונטיוק התחרה שלוש פעמים במשחקים האולימפיים. באתונה 2004 הוא זכה במדליית הכסף, לאחר שהגיע עד שלב הגמר והפסיד לאיליאס איליאדיס היווני. בבייג'ינג 2008 הוא זכה במדליית הארד, לאחר שהפסיד בחצי הגמר לאולה בישוף הגרמני, וניצח בקרב על הארד את דמדינסורנגין ניאמקו המונגולי. בלונדון 2012 הוא הודח בסיבוב הראשון, לאחר הפסד לטיאגו קמילו הברזילאי.

הונטיוק מחזיק במדליית הארד מאליפות העולם 2005 שנערכה בקהיר, מצרים. ברבע הגמר הוא ניצח את טיאגו קמילו הברזילאי. בחצי הגמר הפסיד לגיום אלמונט ההולנדי, ונשר לקרב על הארד, בו גבר על קים מין-קיו הדרום קוריאני.

במהלך הקריירה זכה הונטיוק במדליות רבות בטורנירים מהסבב העולמי, וביניהן מדליית זהב בגביע העולם בבאקו ומדליית כסף בגראנד סלאם פריז היוקרתי.

קישורים חיצוניים
----------------

* רומן הונטיוק, ברשת החברתית פייסבוק
* רומן הונטיוק, ברשת החברתית אינסטגרם
* רומן הונטיוק, באתר olympedia.org
* רומן הונטיוק, באתר איגוד הג'ודו העולמי
* רומן הונטיוק, באתר JudoInside.com

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
2. ↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
**אלקה דה לוי** (בהולנדית: **Elka de Levie**;‏ 21 בנובמבר 1905 – 12 בדצמבר[דרושה הבהרה] 1979) הייתה מתעמלת אולימפית יהודייה-הולנדית, זוכת מדליית הזהב הקבוצתית בהתעמלות נשים באולימפיאדת אמסטרדם. היהודיה היחידה בנבחרת ההתעמלות האולימפית ההולנדית, שניצלה בשואה.

קורות חיים
----------

דה לוי נולדה באמסטרדם ב-1905. היא הייתה חברה בנבחרת ההולנדית להתעמלות נשים, שזכתה במדליית הזהב האולימפית באולימפיאדת אמסטרדם, במדליית כסף זכתה נבחרת איטליה ובמדליית ארד נבחרת בריטניה. הנבחרת כללה 5 נשים יהודיות (סטלה בליץ-אחסטריבה, אנה דרזדן-פולק, יודיק טיימנס-סימונס והלנה קלוט-נורדהיים), ואף המאמן חריט קלירקופר היה יהודי. אולימפיאדת אמסטרדם הייתה הראשונה בה נכלל מקצוע התעמלות הנשים. התחרות הייתה לקבוצות, ומדליות אישיות לא חולקו. דה לוי זכתה במדליית הזהב ביחד עם קבוצתה.

מבין חמש החברות היהודיות בנבחרת התעמלות הנשים של הולנד, הייתה דה לוי ניצולת השואה היחידה. שלוש מתעמלות נספו במחנה סוביבור (קלוט-נורדהיים, דרזדן-פולק ותמנס-סימונס), וכן המאמן קלירקופר בסוביבור. בליץ-אחסטריבה נספתה באושוויץ. בשנת 1997 הונצחו בנות הנבחרת ומאמנן קלירקופר ביד לאיש הספורט היהודי, במכון וינגייט.

ב-1929 התחתנה עם אנדראס אברהם בואז ונולדו להם שתי בנות. הזוג התגרש בשנת 1943. אלקה דה לוי ובנותיה שרדו את השואה לאחר ששהו במחבוא במהלך המלחמה. היא נפטרה באלמוניות בשנת 1979 באמסטרדם.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלקה דה לוי, באתר olympedia.org
* דף הנצחה ליהודיות מבין נבחרת המתעמלות ההולנדית ב-1928 באתר יד לאיש הספורט היהודי.
* תמונה של אלקה דה לוי ושל ישראל ויינסחנק. דה לוי הייתה השורדת היחידה מבין כל המתעמלים היהודים ההולנדים שהשתתפו באולימפיאדת אמסטרדם (1928) (בהולנדית)
* אלקה דה לוי באתר יד ושם
**חנוך בר-שלום** (1959 - 1 במאי 2012) היה שף ועיתונאי ישראלי.

ביוגרפיה
--------

בר-שלום, בנם של שלום ומלכה סעידי, נולד בשכונת כפר שלם בתל אביב וגדל ברמת גן. עם סיום שירותו הצבאי בנח"ל למד במכינה באוניברסיטה העברית בירושלים ועבד באחת מיחידות אכיפת הגבייה של מס הכנסה במשך שש שנים.

בגיל 29 נתקל בכתבה בעיתון על פתיחת קורס בישול של רשת מלונות דן. הבישול המשותף עם חבריו ללימודים והקניות בשוק מחנה יהודה היו תחילת החיבור שלו לבישול, והוא עזב את עבודתו והצטרף לקורס ומאז עסק בתחום.

בסיום הקורס החל לעבוד במספר מסעדות, בהן מסעדת "בוגרשוב 39", וכשבאחד הימים השף לא הגיע לעבודה הוא קיבל על עצמו להכין את ארוחת הצהריים ומאז הפך לשף של המסעדה. באחד הימים ראתה אותו עיתונאית האוכל אלינוער רבין, שהייתה סועדת קבועה במסעדה, בזמן שהוא מגיש מנה מסוגננת לאחת המלצריות, ולקחה אותו לערוך סטיילינג ל"ספר העוף", ומשם החל לעבוד בתחום הסטיילינג של צילומי האוכל.

בשנת 1992 הקים בר-שלום את הקייטרינג שלו, שאף נשא את שמו. לאחר שנה החל לפרסם טור בידיעות אחרונות, ובהמשך לייעץ קולינרית למספר חברות מזון ובתי מלון, בהם: "אל על", "מלון מצפה הימים", "המלון הסקוטי" ו"שטראוס-עלית".

מטבחו של בר-שלום התאפיין באוכל פשוט, איכותי וים תיכוני.

בשנת 2008 הוציא את ספר הבישול הראשון שלו, "טעם של מקום", בהוצאת מודן.

בר-שלום נפטר ב-1 במאי 2012, בגיל 52 כתוצאה מדום לב. נקבר בבית העלמין צוחר במועצה אזורית אשכול.

פרסומיו
-------

* **טיפים שמנים שאסור להחמיץ :שמן זית, חומץ בן-יין** - כרמל מזרחי, 2000
* **טעם של מקום** - מודן, 2008.
* **עשבי תיבול: מתכונים לכשרון חושים** - מועצת הירקות

קישורים חיצוניים
----------------

* רשימת הפרסומים של חנוך בר-שלום, בקטלוג הספרייה הלאומית
* יעל גרטי, חנוך בר-שלום, טעם של מקום: ראיון חגיגי, באתר ynet, 28 בנובמבר 2007
* להכיר: שף חנוך בר שלום(הקישור אינו פעיל), באתר של פסקל פרץ-רובין
* מערכת וואלה!‏, נפטר השף חנוך בר שלום, באתר וואלה!‏, 1 במאי 2012
* חדשות האוכל 10, השף חנוך בר שלום נמצא ללא רוח חיים בדירתו, באתר nana10‏, 1 במאי 2012

פרי עטו:

* ללכת עם להרגיש בליי, באתר ynet, 23 באוקטובר 2002
* השף והים, באתר ynet, 26 ביוני 2002
* פודינג אורז עם עלי ורדים מסוכרים, באתר ynet, 23 באוקטובר 2005
* סבתא לא לבד - מבשלים דייסה, באתר ynet, 26 בדצמבר 2005
* מטבח יווני - לא רק סופלקי וסלט, באתר ynet, 6 באוגוסט 2006
* תנו כבוד למלך - שמן זית, מדריך ומתכונים, באתר ynet, 5 בדצמבר 2006
* עם בשר, פלפלים או גבינה - גרסאות חדשות לשקשוקה, באתר ynet, 21 במרץ 2007
* מתכון: בגט אפוי בחמאת שום וזיתים, באתר ynet


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007299971505171
* ISNI: 0000 0000 7906 1068
* LCCN: n2008035632
* VIAF: 297271727
* WorldCat: lccn-n2008035632

 |
לורד **דייוויד אליאנס** (באנגלית: **David Alliance**; נולד ב-15 ביוני 1932) הוא איש עסקים יהודי-בריטי ממוצא איראני ופוליטיקאי חבר המפלגה הליברל-דמוקרטית.

חייו האישיים
------------

אליאנס נולד בעיר כאשאן שבאיראן בשם **דאוד אליאנס** (בפרסית: **داوود آلیانس**), והתחנך בבית הספר "איתיחאד". אליאנס הוא גרוש ואב לשלושה ילדים, שניים מהם מאומצים. הוא מתגורר כיום בלונדון ובמנצ'סטר.

עיסוקיו
-------

אליאנס היה היושב ראש של קבוצת "N Brown PLC", חברה העוסקת במכירת בגדים, בשנים 1968-2012, והוא הבעלים של 33% ממניותיה. כמו כן, הוא היה ממייסדי חברת "Coats PLC" ("מעילים בע"מ", שנקראה בעבר "Coats Viyella PLC"), אשר חולשת על 22% מנתח השוק הבינלאומי, מעסיקה כ-70,000 עובדים ב-67 מדינות שונות ומוערכת כיום בשווי של 2 מיליארד ליש"ט. בנוסף, אליאנס הוא הבעלים של מספר חברות קטנות יותר וכן של מספר אוספי יצירות אמנות. בשנת 1986 היא התמזגה עם החברה בבעלות של הארי ג'נוגלי.

אליאנס לוקח חלק במספר ועדות באנגליה, בין היתר בקרן הנסיך הבריטי ליזמות צעירה, במועצה לתעשייה ולהשכלה גבוהה ובקרן אוניברסיטת מנצ'סטר. כמו כן, אליאנס הוא חבר בגופים רבים, ביניהם "החברה המלכותית לעידוד האמנות, היצרנים והמסחר", "מכון העיר והגילדות של לונדון", ו"בית הספר הגבוה להנדסה ולעיצוב שנקר" בישראל, בו הוא חבר לשם כבוד. אליאנס הוא אחד התורמים המרכזיים להקמתו של "המרכז ללימודים איראניים" באוניברסיטת תל אביב, שהוקם בשנת 2006. אליאנס הוא בעל תואר דוקטור למדעים מאוניברסיטת הריוט-וואט הסקוטית ובעל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת מנצ'סטר.

ב-18 במאי 2009 הוענק לאליאנס תואר דוקטור לשם כבוד בפילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב. במסגרת הענקת התואר נכתב:

> 
> לורד דיוויד אליאנס מקבל דוקטור לשם כבוד לפילוסופיה לאות הוקרה על היותו אחד הבכירים והמצליחים שביזמי בריטניה הגדולה; על מנהיגותו הפעילה באין-ספור ארגונים חברתיים ... על פעולותיו נדיבות הלב בעלות החזון באמצעות קרן משפחת אליאנס המקדמת מפעלי יהדות, מדע, חינוך, רווחה ובריאות בישראל ובבריטניה; ולאות הוקרה מיוחדת על פעילותו המסורה במשך עשרות שנים לביצור ביטחונה הלאומי של ישראל; על תרומתו לחיזוק חוסנה של החברה בישראל במיוחד בתמיכתו במדע ובאקדמיה; על יוזמותיו הברוכות לשיפור רווחתן וביטחונן של קהילות יהודיות בתפוצות; ועל יחסיו המיוחדים עם המרכז ללימודים איראניים באוניברסיטת תל אביב, מרכז המתרחב ומשגשג בחסותו.
> 
> 
> 
> 

אליאנס קיבל תואר CBE ("מפקד") במסדר האימפריה הבריטית בשנת 1984, ובשנת 1989 הועלה לתואר הגבוה ביותר GBE ("אביר מפואר"). הוא אף זכה בשנת 2004 בתואר "לורד לחיים" כ**ברון אליאנס** של מחוז מנצ'סטר. כמו כן, אליאנס לוקח חלק בפעילות פוליטית בפרלמנט של בריטניה כחבר המפלגה הליברל-דמוקרטית. ב"רשימת האנשים העשירים" לשנת 2009 שערך העיתון האנגלי "סאנדיי טיימס", מוקם אליאנס במקום ה-267 מבין עשירי אנגליה, עם הון מוערך של 208 מיליון ליש"ט.

קישורים חיצוניים
----------------

* דייוויד אליאנס ב"רשימת עשירי אנגליה" (באנגלית)
* פירוט אודות הונו של אליאנס (באנגלית)
* דייוויד אליאנס באתר CrunchBase (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007597811305171
* LCCN: no2015087848
* UKPARL: DD89L1C0
* VIAF: 316745522
* WorldCat: lccn-no2015087848

 |
**ישראל קאנאל**, הידוע גם בשמות מייטק ויהודה, היה חייל התנגדות היהודית בגטו ורשה, השתתף במרד גטו ורשה בשנת 1943.

ביוגרפיה
--------

אנדרטה לפינוי לוחמי גטו ורשה, שמו של ישראל ישראל קנאל בטור השלישי.
ישראל קאנאל נולד בבידגושץ' שבפולין. הוא היה חבר בארגון הציוני עקיבא. קאנאל שירת במשטרה היהודית בגטו בפיקודו של יוסף שרינסקי. בתחילת המאבק בגטו החליטו מנהיגי הארגון כי יש להתנקש בבוגדים בגטו ובמשתפי פעולה עם הנאצים. בראש רשימת החיסול הציבו ראשי ההתנגדות את מפקד משטרת הגטו שרינסקי. קאנאל נבחר לביצוע גזר הדין. הוא התאים למשימה בשל ניסיונו כשוטר וכן משום שבמסגרת עבודתו יכול היה להסתובב בגטו ללא חשש.

ב-20 באוגוסט ארב קאנאל לשרינסקי. הוא ירה בו באקדח היחיד שהיה ברשות הארגון. שרינסקי נפצע בצווארו, אך לא מת; הוא רק נעלם משטח הגטו. ישראל קאנאל הצליח להסתלק. ב-21 באוגוסט 1942 הוא ביצע ניסיון חיסול כושל בשרינסקי בדירתו ברחוב נובוליפקי בוורשה. שרינסקי נפצע קשה משני כדורים.

במהלך מרד הגטו באפריל 1943 היה קאנאל מפקד של לוחמי ה-JCO בגטו המרכזי.
עם נפילת בונקר המפקדה במילא 18 בידי הגרמנים, ישראל היה בין המפקדים והלוחמים של אי"ל שיצאו מהגטו דרך תעלות הביוב ברחוב פרוסטה ב-10 במאי 1943. בין המפקדים שיצאו איתו היו מארק אדלמן, צביה לובטקין, טוסיה אלטמן, מיכאל קלפפיש, יהודה ונגרובר, הירש ברלינסקי, אליעזר גלר וטוביה בוז'יקובסקי. הלוחמים הועברו ליערות לומיאנקי, כ-7 ק"מ צפונית לוורשה, במטרה להצטרף לפרטיזנים, באמצעות משאיות שארגן שמחה רותם (קז'יק).

מאוחר יותר הוא נעצר על ידי הגרמנים וככל הנראה נרצח באושוויץ-בירקנאו בשנת 1943.

הנצחה
-----

שמו של ישראל קנאל מופיע על לוח הזיכרון שהוצב באנדרטה לפינוי לוחמי גטו ורשה ברחוב פרוסטה 51 בוורשה.

ראו גם
------

* מיכאל קלפפיש
* יצחק צוקרמן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ישראל קאנאל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Bartoszewski, Władysław (1984). *1859 dni Warszawy* (בפולנית). Znak. ISBN 9788370061524.
2. ↑  Apfelbaum, Marian (2007). *Two Flags: Return to the Warsaw Ghetto* (באנגלית). Gefen Publishing House Ltd. ISBN 9789652293565.
3. ↑  Kerenji, Emil (2014-10-10). *Jewish Responses to Persecution: 1942–1943* (בערבית). Rowman & Littlefield. ISBN 9781442236271.
4. ↑  Zuckerman, Yitzhak ("Antek") (1993-05-07). *A Surplus of Memory: Chronicle of the Warsaw Ghetto Uprising* (באנגלית). University of California Press. p. 302. ISBN 9780520912595. Izrael Kanal.
5. ↑  ישראל גוטמן, **יהודי ורשה 1939–1943, גיטו, מחתרת, מרד**, הוצאת ספרית הפועלים, 1977, עמ' 432
6. ↑  צביה לובטקין, **בימי כיליון ומרד**, בית לוחמי הגטאות והוצאת הקיבוץ המאוחד, תש"ם-1980, עמ' 179-169
7. ↑  שמחה רותם (קז'יק), **ובתוכי העבר... בארגון היהודי הלוחם**, משרד הביטחון-הוצאה לאור, בית לוחמי הגטאות והוצאת הקיבוץ המאוחד, תשמ"ד-1984, עמ' 61-58
8. ↑  איתמר לוין, שלומית לן, **הקרב האחרון, מרד גטו ורשה: הסיפור האמיתי**, ידיעות אחרונות ספרי חמד, 2009, עמ' 352-347
9. ↑  אהרן כרמי, חיים פרימר, **מן הדליקה ההיא, סיפורם של שני לוחמים מגיטו וארשה**, בית לוחמי הגטאות והוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ג-1961, עמ' 239-237
**דמיטרי "דימה" ריבינסקי** (נולד ב-1 במאי 1970) הוא אלוף ושיאן ישראל בשחייה בעבר ומאמן ראשי בקבוצת הפועל דולפין נתניה. הוביל ארבעה שחיינים למשחקים האולימפיים: אלכסיי מנז'ולה (סידני 2000), זוהר שיקלר (ריו דה ז'ניירו 2016), מיכאל לייטרובסקי (טוקיו 2020) ומרטין קרטאבי (פריז 2024).

ביוגרפיה
--------

ריבינסקי נולד וגדל בקייב שבאוקראינה הסובייטית, שם החל לשחות בגיל 5, שחה בפנימיית ספורט בעיר הולדתו בהדרכת ארכדי איבצ'נקו. בצעירותו התאמן בקרב חמש מודרני, באגרוף. עלה לישראל בשנת 1992 והתאמן בקבוצת הפועל ירושלים בהדרכת לאוניד שייחט.

### 1993

#### אלוף ישראל

באליפות ישראל שנערכה באפריל 1993 זכה ריבינסקי בשתי מדליות זהב אישיות, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.43 שניות, לפני ערן גרומי חברו לקבוצת הפועל ירושלים (24.47 שניות) ורז דר מהפועל הוד השרון בית ברל (24.76 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חופשי הוא ניצח באופן ברור אך השעון האלקטרוני במסלול שלו לא נעצר ולכן הוא קיבל תוצאה זהה לזו של השני מורן זומרפלד ממכבי נהריה (54.02 שניות) ורז דר (54.08 שניות).

בתחרות השחייה של המכביה ה-14 שנערכה באוניברסיטת תל אביב ביולי אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם עידו מירון, אורי שטיפט ויואב מאירי בשיא ישראלי חדש של 3:53.80 דקות, לפני מקסיקו ודרום אפריקה. מדליית ארד, בשמחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.82 שניות, אחרי נואל שטראוס שקבע שיא מכביה חדש של (52.06 שניות) וברט סטון (52.28 שניות), שניהם מארצות הברית. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.14 שניות.

### 1994

באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1994 זכה ריבינסקי בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.02 דקות, לפני אורן אזרד מהפועל נס ציונה (24.40 שניות) ואיתן אורבך ממכבי חיפה (24.44 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:59.91 דקות, אחרי מורן זומרפלד (1:56.08 דקות) ואהוד דקטר מהפועל עומר (1:58.04 דקות). נוסף לכך, הוא פסל בשלב המוקדמות במשחה ל-100 מטר חופשי.

### 1995

כשבועיים לפני אליפות אירופה שנערכה בווינה אוסטריה בשנת 1995, פרק את כתף שמאל ולמרות כל זאת בחר להשתתף באליפות וסיים במקום 25 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 23.93 שניות.(אנ') עקב כך פרש משחייה תחרותית והחל לאמן.

מספר שנים לאחר מכן שחה עם שחייני ירושלים רבתי, איתמר שחר, שלומי אמון ואלכסיי מנז'ולה וביחד שברו את השיא הישראלי לאגודות במשחה ל-4x50 מטר חופשי בתוצאה של 1:36.11 דקות.

### קריירת מאמן

משנת 1995 עבד כעוזר מאמן בקבוצתו הפועל ירושלים עד לשנת 1997. משם עבר לאמן בקבוצת ירושלים רבתי כעוזר מאמן של ברי אבנר. בשנת 2007 חזר לאמן בהפועל ירושלים. לאחר מכן, עבד כשנתיים בקבוצת הפועל בית שמש בשנים 2012–2014, מ-2014 החל לאמן בהפועל דולפין נתניה ומשנת 2016 כמאמן ראשי של הקבוצה.

בין השחיינים הבולטים שאימן ריבינסקי, נמנים השחיינים האולימפיים: אלכסיי מנז'ולה (סידני 2000), זוהר שיקלר (ריו דה ז'ניירו 2016), מיכאל לייטרובסקי (טוקיו 2020) ומרטין קרטאבי (פריז 2024) ואלופי ישראל נסטיה קורוטקוב, אהוד סגל, גיא ברנע, מרקוס שלזינגר, לימור מרמלשטיין, אולגה צינקר, בועז טלסקי וג'ואן קופטי.

משפחה
-----

בנו של ריבינסקי, דייוויד ריבינסקי התאמן בהדרכת אביו. שחיין נבחרת ישראל לנוער וזוכה מדליית ארד באליפות ישראל (2019) במשחה ל-50 מטר חופשי.

לקריאה נוספת
------------

* ד"ר ברוך צ'יש, פסילה אמריקאית במישחה שליחים העניקה לישראל ניצחון בשיא חדש, הארץ, 12 ביולי 1993

קישורים חיצוניים
----------------



| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |
**גשר רוסקי** או פשוט **הגשר הרוסי** (ברוסית: **Русский мост**) הוא גשר מעוגן כבלים בעיר ולדיווסטוק העובר מעל מפרץ בוספורוס המזרחי ומאחד את חצי האי נאזימוב עם כף נובוסילסקי באי הרוסי. בניית הגשר החלה ב-3 בספטמבר 2008 והושלמה לקראת אירוח פסגת APEC בשנת 2012.

זהו הגשר השני בגובהו בעולם, גובהו מגיע ל-324 מטרים ובעת בנייתו הוא היה לגשר מעוגן כבלים הגדול בעולם, באורך 1,104 מטרים. שר התחבורה איגור לוויטין תיאר את הגשר בתור האובייקט המורכב והייחודי ביותר, לא רק כחלק מההכנות לפסגת APEC כי אם בתחום ההנדסה בכלל ברוסיה ובעולם.

הפרויקט נבנה על ידי חברת NPO Mostovik.

תוכנית ראשונה לבניית גשר בלב העיר ולדיווסטוק, שיחבר את חצי נאזימוב עם האי הרוסי (רוסקי) הוקמה עוד בשנת 1939 אך לא יושמה.

באוקטובר 2007 חברת NPO Mostovik זכתה במכרז לבניית גשר שיחבר את העיר עם האי הרוסי, כאשר כשותף עיקרי לבנייה הצטרף מכון Giprostroymost מסנקט פטרבורג, שהתמחה בבניית גשרים. עלות התכנון עצמו עלה 643 מיליון רובלים רוסיים והושלם כחצי שנה לפני תום מועד ההגשה במרץ 2008. 

במאי 2008 הוגשו תוכניות העבודה לממשלת מחוז פרימוריה וב-31 באוגוסט 2008 אושר בהתחלת העבודה בתאם להנחיית הממשל המקומי וצו נשיאותי. הבנייה הושלמה 4 שנים לאחר מכן והגשר נחנך ב-2 ביולי 2012. חודש לאחר מכן נפתח הגשר לכלל הציבור.

מאפיינים
--------

* המשקל הכולל של קורות המתכת הראשיות: 23,000 טון
* האורך הכולל של הגשר: 1,885.53 מטר
* האורך הכולל עם רמפות: 3,100 מטרים
* מפתח מרבי של הגשר: 1,104 מטרים
* רוחב הגשר: 29.5 מטרים
* הרוחב הכולל של הכביש המהיר: 21 מטרים
* מספר הנתיבים: 4 (2 בכל צד)
* מספר העמודים: 2
* גובה העמודים: 320.9 מטרים
* הכבל הארוך/הקצר: 579.83 מטרים/135.771 מטרים

גלריה
-----

* מראה לילי אל הגשרמראה לילי אל הגשר
* בניית הגשר, סוף 2011בניית הגשר, סוף 2011
* הגשר לאחר שנחנך, 2013הגשר לאחר שנחנך, 2013

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גשר רוסקי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של גשר רוסקי
**דניאל מוחמד דאוורי** (בפרסית: **دانیال داوری**; בגרמנית: **Daniel Mohammad Davari**; נולד ב-6 בינואר 1988 בגיסן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן איראני-גרמני המשחק בעמדת השוער ברוט-וייס אוברהאוזן מהליגה הרביעית בגרמניה.

לדאוורי ארבע הופעות במדי נבחרת איראן.

קריירת מועדונים
---------------

דאוורי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת המילואים של מיינץ 05, בשנת 2009 עבר לזו של איינטרכט בראונשווייג, כאשר שימש גם כשוער השני של הקבוצה הראשונה. לאחר פציעתו של השוער הראשון, דאוורי קיבל את אפודת השוער הראשון. לאחר שהוא חזר מפציעה, דאוורי המשיך כשוער הראשון של המועדון ועלה עם המועדון לבונדסליגה בסיום עונת 2012/2013. ב-18 באוגוסט 2013, דאוורי ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה בהפסד 2-1 נגד בורוסיה דורטמונד.

ב-29 במאי 2014 דאוורי חתם לשנתיים בגראסהופרס ציריך השווייצרית. ב-30 ביולי 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עבור המועדון במוקדמות ליגת האלופות נגד ליל.

ב-11 ביוני 2015 חתם בארמיניה בילפלד מהליגה השנייה בגרמניה, שם שימש בעיקר שוער משנה לוולפגנג הסל במשך שתי עונות.

ביוני 2017 חתם דאוורי בשורות העולה החדשה לבונדסליגה השנייה, דיסבורג. דאוורי שימש בדיסבורג שוער שני, ובינואר 2019, לאחר שערך שבע הופעות בלבד במדי דיסבורג, חתם ברוט-וייס אוברהאוזן מהליגה האזורית המערבית, שהיא הרביעית בהייררכיית הליגות בגרמניה.

בקיץ 2020, דאוורי חתם ברוט-וייס אסן.

קריירה בינלאומית
----------------

דאוורי נולד לאם גרמנית ממוצא פולני ולאב איראני ממוצא מאזנדראני, ומשום כך היה זכאי לשחק עבור שלוש הנבחרות. ב-21 בינואר 2013 זומן לסגל נבחרת איראן, אך הוא דחה את הזימון כיוון שהעונה בקבוצתו הייתה בעיצומה, והוא קיבל את הזימון לקראת המשחק שלאחר מכן. ב-15 בנובמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-3 נגד תאילנד במוקדמות גביע אסיה 2015. דאוורי זומן לסגל האיראני למונדיאל 2014, אך ישב על הספסל כשוער משנה של עלירזא חקיקי.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **דניאל דאוורי** |

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

| **נבחרת איראן – מונדיאל 2014** |
| --- |
| 1 אחמדי • 
2 היידארי • 
3 חאג'-ספי • 
4 חוסייני • 
5 סדקי • 
6 נקונם • 
7 שוג'אעי • 
8 ר. חקיקי • 
9 ג'האנבח'ש • 
10 אנסארי-פרד • 
11 הדאדיפאר • 
12 חקיקי •
13 מחיני • 
14 טיימוריאן •
15 מוטאזרי •
16 קוצ'אן-נז'אד •
17 אלנמח •
18 רחמני •
19 בייקזאדך •
20 בית-אשור •
21 דז'אגה •
22 דאוורי •
23 פולאדי •
מאמן: קיירוש | איראןאיראן |
**שאול יצחק מודיאנו** (באיטלקית: **Saul Isaac Modiano**; ביוונית: **Σαούλ Ισαάκ Μοδιάνο**; 1816, סלוניקי, יוון – 1883, שם) היה פילנתרופ ובנקאי יהודי.

קורות חיים
----------

מודיאנו נולד בשנת 1816 בסלוניקי, ליצחק ואסתר לבית בן-יהודה, הבכור בין 3 אחים למשפחת מודיאנו אחת ממשפחות ה'פראנקוס' העשירות והחשובות בסלוניקי, יוון.

מודיאנו התייתם מהוריו בגיל צעיר ובבחרותו נכנס לעסוק בבנקאות ובמסחר בינלאומי בבית המסחר היווני ולסטוס ולאחר זמן עמד ברשות עצמו כבנקאי וסוחר בעל שם. עסקיו התפרשו על פני ארצות רבות בבלקן, במרכז ובמערב אירופה: יוון, טורקיה, הונגריה איטליה וצרפת. נתינותו האיטלקית ונישואיו לבת למשפחת קאזיס אפשרו לו למנף את עסקיו וברבות הימים להפוך לאחד האנשים העשירים במקדוניה במאה ה-19.

פעילות פילנתרופית
-----------------

מודיאנו תרם מהונו לבני הקהילה היהודית בסלוניקי ובמיוחד ליתומים ואלמנות. עיקר פעילותו הפילנתרופית הייתה בשיקום הקהילה לאחר אסונות שפקדו את העיר ובהקמת מוסדות חינוך, הקמת בתי חולים, ובתי אבות. על שמו נקראו מספר מבנים ומתחמים בעיר; בית כנסת 'בית שאול' - בית כנסת ליוצאי איטליה, 'סיטה שאול' - מרכז מסחרי.

חיים אישיים
-----------

מודיאנו נישא בגיל צעיר לפקימה קאזיס ונולדו להם 5 בנים ו-4 בנות. אחד מבניו, יעקב היה בתחילת המאה ה-20 ראש הקהילה היהודית בסלוניקי. נכדו, אלי מודיאנו היה אדריכל ידוע בעיר.

קישורים חיצוניים
----------------

* Money, Power, Politics, and the Great Salonika Fire of 1917

הערות שוליים
------------

1. ↑  'פנקס הקהילות יוון', ריבוד חברתי ע. 220
2. ↑  יהודית דישון, סלוניקי היהודית בעיני נוסע יהודי-גרמני בראשית המאה העשרים: העיר סלוניקי הערה מס. 21, ההגמוניה על המסחר הייתה בידי שתי משפחות יהודיות אצילות: אלאטיני ומודיאנו
3. ↑  עיתון חבצלת, ידיעה על בית המסחר של שאול מודיאנו, באתר הספריה הלאומית, ‏18 באפריל 1888
4. ↑  בית הכנסת המפואר 'בית שאול' נחרב על ידי הגרמנים בשנת 1943.
5. ↑  זיכרון שלוניקי: גדולתה וחורבנה של ירושלים דבלקן - כרך 1 - דף 160
**שאחריאר סאדיג' אפשאר** (באנגלית: **Shahriar Sadigh Afshar**; בפרסית: شهریار افشار, נולד בשנת 1971) הוא פיזיקאי איראני-אמריקאי וממציא עטור פרסים. הוא ידוע בעיקר בתכנון וביצוע "הניסוי של אפשאר" במכון IRIMS בבוסטון.

ביוגרפיה
--------

מאז יולי 2004, אפשאר הוא פרופסור מן החוץ במחלקה לפיזיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת רואן (Rowan) בניו ג'רזי וזאת למרות שיש לו תואר ראשון (.B.S) במדעים בלבד.
כמו כן יש מספר פטנטים על שמו בתחום ההיי-טק.

"ניסוי אפשאר"
-------------

אפשאר תכנן וביצע ניסוי אופטי אשר לדבריו מדגים סתירה של עקרון ההשלמה (principle of complementarity) במכניקת הקוואנטים. כתוצאה ממחלוקת עזה וטענות כנגד הניסוי, אפשאר התלונן על כך שהוא הותקף על רקע דת ומוצא אתני

קריירה עסקית
------------

לאחרונה אפשאר משמש כנשיא, מנכ"ל ו-CTO של סטארטאפ בקיימברידג', מסצ'וסטס בשם Immerz Inc, המפתח מוצר בתחום המדיה.

הפרסום סביב בוזון היגס
----------------------

ב -18 בנובמבר 2009, ערב השקתו של  מאיץ LHC, הודיע אפשאר על הימור כנגד מציאת בוזון היגס, הידוע גם בשם "החלקיק האלוהי", ובמקום זאת הוא הציע את התאוריה שלו על מקור האינרציה. עם ההכרזה ב-4 ביולי 2012 על ידי מדענים ב-CERN כי הם זיהו את בוזון היגס נראה כי אפשאר הפסיד את ההימור.

הערות שוליים
------------

1. ↑  S. S. Afshar (2004). "Waving Copenhagen Good-bye: Were the founders of Quantum Mechanics wrong?". *Harvard seminar announcement*. נבדק ב-2013-12-01.
2. ↑  Is It a Particle, a Wave Or Both? Science Team Revisits Nature of Light. *Newswise*, March 12, 2007.
3. ↑  Patents, March 19, 2014
4. ↑  30 Smartest People Alive Today. March 19, 2014.
5. ↑  Afshar SS; Flores E; McDonald KF; Knoesel E. (2007). "Paradox in wave-particle duality". *Foundations of Physics*. **37** (2): 295–305. arXiv:quant-ph/0702188. Bibcode:2007FoPh...37..295A. doi:10.1007/s10701-006-9102-8.
**לירוי אלן**, באנגלית: **Leroy Allen** ‏ (1951-2007) היה צייר אקוורל ואמן פיגורטיבי עטור פרסים. סגנונו הריאליסטי התמקד בחיים ובקהילה האפרו-אמריקאית, וזיכה אותו ביותר מ-30 פרסי אמנות.

ביוגרפיה
--------

אלן היה יליד קנזס סיטי, קנזס. הוא קיבל את פרס האמנות הראשון שלו בכיתה ב' כאשר זכה בפרס הלאומי לחינוך באמנות עבור ציור בעפרון של סצנת סוסים. במהלך לימודיו בתיכון, הוא נשכר על ידי ה-Progressive Shopper News, עיתון צרכנות, לצייר טור שבועי - קריקטורה. הקריקטורה הייתה על דמות בשם סליי, פושע לא מוצלח, ושימשה כדי להרתיע צעירים מחיי פשע. בתיכון, סדרת הציורים שאלן יצר הפכה לחוברת קומיקס.

אלן הצטרף לצבא ושירת בווייטנאם והשתחרר ב-1972.

עם סיום לימודיו בבית הספר לאמנות יפה של אוניברסיטת קנזס (1977), אלן התקבל לעבודה על ידי Hallmark Cards ב-1980, שם הפך למפקח טכני. במהלך השנים, אלן עבד והציג עם אמני הלמרק הידועים, כולל תומאס בלאקשיר, ננסי דוורד, הנרי דיקסון, שיין אוונס ואחרים. הוא פרש מהולמרק לאחר 24 שנים.

על הכישורים האמנותיים של אלן, כתב מבקר האמנות מניו אורלינס דאג מקאש: "אף שאנשים רבים חושבים על צבעי מים כבחירה העדינה של ״ציירי יום ראשון״, זו עשויה להיות למעשה הטכניקה האמנותית הקשה ביותר לשליטה. בצבע המים מסוגלים ליצור ציור בזריזות שכמעט ולא מורגשת בידו של האמן - הישג הדומה להליכה על פני שדה מושלג מבלי להשאיר עקבות. גם (לירוי) אלן וגם (דין) מיטשל יכולים לעשות בדיוק את זה."

  

### מוות

אלן מת מהתאבדות במרץ 2007 והובא למנוחות בקנזס סיטי, קנזס. בשנת 2008,

דיוקן פחם של לירוי אלן מאת האמן לוני פאוול, נכלל בתערוכה "To Create a Better World: Artists as Educators."

קישורים חיצוניים
----------------

* לירוי אלן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Presenting the magnificent 7 Emerging artists of 2003". *Kansas City Star*. 4 May 2003. p. 20.
2. ↑  Leroy Allen
3. ↑  Leroy Allen, Petrucci Family Foundation Collection of African American Art (באנגלית אמריקאית)
4. ↑  Johnson, PhD, Eloise (2004). Leroy Allen "Sacred Center". Stella Jones Gallery. p. 2.
5. ↑  MacCash, Doug (25 June 2004). "Romantic Realists: Watercolorists demonstrate mastery of the medium". The Times Picayune. pp. 18–19.
6. ↑  "Presenting the magnificent 7 Emerging artists of 2003". *Kansas City Star*. 4 May 2003. p. 20.
7. ↑  MacCash, Doug (25 June 2004). "Romantic Realists: Watercolorists demonstrate mastery of the medium". *The Times Picayune*. pp. 18–19.
8. ↑  "These art teachers are accomplished artists too". *Kansas City Star*. 21 Aug 2008. p. E23.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2004051065
* ULAN: 500125986
* VIAF: 96610376
* WorldCat (עם VIAF): 96610376

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"לירוי אלן"**.
הרב **יהודה אלבז** (ה'תק"ל, 1770, צפרו, מרוקו – ט"ו בשבט ה'תר"ז, 1847, צפרו, מרוקו) היה דיין פוסק ומחבר ספרים.

ביוגרפיה
--------

נולד בשנת ה'תק"ל (1770) למשה ולאמו בעיר צפרו שבמרוקו. אביו היה צאצא של הרמב"ם אלבאז. את ידיעותיו התורנית רכש אצל אביו ואצל חכמי עירו, בהגיעו לפרקו נשא את רבקה בתו של רב העיר הרב שאול ישועה אביטבול.

בשנת ה'תקס"א התמנה לדיין על ידי רבי שאול סרירו ורבי רפאל אבן צור. שמש גם כמוהל ומהל עשרות ילדים.

מכיוון שהיה עשיר היה משלם מס ולא כנהוג שרבנים פטורים ממס, היה מלווה כסף לבני קהילתו, היה ידוע באהבתו לארץ, ואף כתב מספר שירים על חיבת הארץ ושדריה, בספרייתו הגדולה היו הרבה כתבי יד, אשר שמשו לו לכתיבת ספריו, מספרייתו הודפס ספר משיח אלמים לרבי יהודה כלץ (הראשון). ניהל קשרי מסחר עם ידידו רבי רפאל אהרן מונסונייגו רבה של פאס.

נודה כבעל כתיבה מליצית ושנונה, ולמשל, חידה על שמו:

> 
> שמו ראש שמי ושני לו עשירית ומחציתו, ושוב מחצית אחר דוגמתו, אך ראש האותיות הוא כלול בעצמותו, ותשלום ארבעה וחמשה גבולתו, במעט השקפה תבין השם על מתכונתו
> 
> 
> 
> 

שר העיר העליל עלילה עליו ועל תלמידו - ידידו רבי עמור אביטבול ועל כן ברח למכנאס.

נפטר בה'תר"ז ונטמן בעירו צפרו.

על מצבתו נרשם:

> 
> **י**ראי **ה**שם **ו**שומרי **ד**רכיו **ה**טובים הם בעני עצמם כאין, **א**פיל **ל**פניכם **ב**קשתי **א**ני **ז**עיר שם אל תעלימו עין, העתירו בעד הנעדר מביניכם ויהי לאין, אשר הוא טמון בחורי עפר מעלומי העין, וכפר עוניו ויסלח אשמתו באהבתו ובחמלתו בורא יש מאין...
> 
> 
> 
>

משפחתו
------

היה חתנו של רבי שאול ישועה אביטבול, נולדו לו ארבעה בנים, רבי שמואל מחבר ספר רובע הקב, ועוד. אליעזר שאול, ורבי עמרם אשר כיהן אחריו כרב העיר מחבר ספר חיי עמרם בניין נעורים ועוד.

מנכדיו הם רבי אבא אלבז ורבי רפאל משה אלבז, מצאצאיו: רבי יעקב סודרי, ועוד.

כתביו
-----

רבים מאגרותיו נדפסו בספרו של רבי דוד עובדיה קהילת צפרו ושדריה.

חידושים בשמו נדפסו בספר של בנו 'חיי עמרם'.

ספריו:

1. **שבות יהודה** שו"ת בהלכה.
2. **שבות יהודה** חידושים על התורה ודרשות.

לקריאה נוספת
------------

* הרב יקותיאל מיכאל אלבז והרב מאיר אלבז, מבוא לשו"ת **שבות יהודה**.
* שמעון ואנונו, **ארזי הלבנון - אנציקלופדיה לגאוני וחכמי יהדות ספרד והמזרח** חלק ב עמוד 220 בערכו.
* **קול זמרה** : קול זמרה, קול בכי / שירתם של הרבנים למשפחת אלבאז - רבי יהודה ובניו רבי שמואל ורבי עמרם אלבאז, ששמשו בקודש כרבני העיר צפרו מרוקו ; ערוכים, מנוקדים ומפורשים בצירוף מקורות ומבוא / מאת שלום אלדר.

קישורים חיצוניים
----------------

* עמוד הנצחה, באתר קהילת צפרו
* יהודה אלבז, באתר "החכם היומי"
* יהודה בן משה אלבז (1770-1847), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  הקדמת הרב פרופ' משה עמאר לספר 'בנאות מדבר'.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007302441605171
* VIAF: 97398513
* WorldCat (עם VIAF): 97398513

 |