recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**יונדאי גטס** היא מכונית סופרמיני של חברת יונדאי הקוריאנית הנמכרת ברוב העולם חוץ מארצות הברית, קנדה וסין משנת 2002. המכונית מוצעת עם תיבת הילוכים ידנית בעלת 5 הילוכים ותיבת הילוכים אוטומטית בעלת 4 הילוכים.

למרות ההצלחה הגדולה של ממשיכות דרכה, היונדאי i20 באירופה ושל יונדאי אקסנט בקוריאה הדרומית, הגטס ממשיכה להימכר ברחבי העולם. בישראל הרכב התחיל להימכר בשנת 2003 והפך לרכב מבוקש בציי הליסינג ובחברות ההשכרה.

מנוע
----

כאשר הושקה הגטס, בשנת 2002 היא הוצגה עם מנועי בנזין 1.3 ליטר ו-1.5 ליטר ומנוע טורבודיזל 1.5 ליטר. בשנת 2004 התווסף לגטס מנוע בנזין 1.1 ליטר והמנוע 1.3 ליטר הוחלף על ידי 1.4 ליטר וה 1.5 ליטר הוחלף על ידי 1.6 ליטר.
בשנת 2008 יונדאי הציגה את הגטס החשמלית המסוגלת להגיע למהירות מרבית של 120 קמ"ש ולמרחק של 120 ק"מ.

בטיחות
------

הגרסה הבסיסית של גטס (GLF) הוצעה עם כרית אוויר אחת בלבד לנהג ועל כך קיבלה ביקורת שלילית רבה. גרסאות אחרות- GLI, GLS ודגם הספורט כבר הגיעו עם שתי כריות אוויר. הגטס קיבלה 4 כוכבים במבחני הריסוק המסכמים של יורו NCAP כאשר היא קיבלה 4 כוכבים לבטיחות מבוגרים וילדים וכוכב אחד בלבד לבטיחות הולכי רגל.

רמת האבזור GLS היא הגרסה היותר מאובזרת ונחשבת לטובה וחזקה מבחינת בטיחות.

שיווק
-----

היא ידועה ברוב העולם כיונדאי גטס אך ישנם מקומות בהם היא נמכרת תחת שם אחר. בקוריאה הדרומית עצמה היא נקראת יונדאי קליק וכך גם בסוריה, בהודו היא נקראת יונדאי גטס פיים, ביפן היא נקראת יונדאי TB, בוונצואלה היא נקראת דודג' בריזה ובמלזיה היא נקראת אינוקום גטס. ונצואלה ומלזיה הן היחידות כיום אשר ממשיכות למכור את הרכב.

מחליפה
------

בסוף שנת 2008 יונדאי הציגה את ה-i20, שהחליפה את הגטס. אך למרות זאת, לאור ההצלחה הגדולה במכירות, מכירת הגטס המשיכה באירופה עד שנת 2011 במקביל למכירת ה-i20. כמו כן, הגטס ממשיכה להימכר בוונצואלה, מלזיה, וייטנאם והמזרח התיכון. בחלק מהארצות בהן ה-i20 לא נמכרת, הוחלט שה-i10 תחליף את הגטס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יונדאי גטס** בוויקישיתוף
*
רבי **גדליה טיקטין** (השני) (ה'תק"ע 1810, צ’נסטוחוב – ז' באב תרמ"ו, 8 באוגוסט 1886) היה רב אשכנזי, רב של ברסלאו.

ביוגרפיה
--------

נולד בצ’נסטוחוב לרב שלמה זלמן טיקטין (גר') רבה של ברסלאו, בנו של רבי אברהם טיקטין, הוא היה תלמידו של חיים אוירבך בלונטשיץ שבפולין. ב-1829 התארס למרים בורנשטיין בלונטשיץ.

במאי 1843 נבחר לרבה של קהילת ברסלאו על ידי 200 אנשים בעלי דעות דומות. ב-1846 חתם על הקריאה לפגישת התאולוגים השמרנים. רק בספטמבר 1847 הוכר רשמית כרב אורתודוקסי.

מינויו של טיקטין כרב המדינה של שלזיה על ידי פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה בפקודת הממשלה מיום 30 בינואר 1854 היה בסימן פיצול בקהילה היהודית של שלזיה שכבר התעורר במהלך כהונתו של אביו לאורתודוקסים, שדוברם טיקטין היה, כמו אביו. לפניו, ורפורמים ניסו להשיג את מינויו של רב העיר ברסלאו אברהם גייגר לרב המדינה. גם לאחר מינויו על ידי המלך, התקשה טיקטין לעמוד על סמכותו הרבנית בקהילה השסועה. רק לאחר מותו של גייגר הגיעו הוא ויורשו מנואל יואל להסכם שהחזיר את השקט בין הקבוצות המתחרות. יחד עם הרב יואל הליברלי, חנך טיקטין את בית הכנסת הראשי החדש של ברסלאו.

טיקטין נודע בפעילות החסד שלו, בשנת 1870 קיבל את מסדר הנשר האדום (אנ'), מדרגה רביעית, כהוקרה על שירותיו לחולים ולפצועים במלחמת צרפת–פרוסיה.

נישא שנית לרחל בת צבי קלאצקא מוילנה אחותו של המומר יוליאן קלצ'קו.

לקריאה נוספת
------------

* 1931 ,Jüdische Persönlichkeiten in und aus Breslau, עמ' 44.
* מיכאל מאיר, רבי גדליה טיקטין והפלג החרדי של קהילת ברסלאו (1845–1854), מיכאל, ב, עמ' 92–107.
* הרב נתן צבי פרידמן, אוצר הרבנים, פריט 4336.

קישורים חיצוניים
----------------

* **גדליה טיקטין**, במהדורת 1906 של אנציקלופדיה יודאיקה (באנגלית)
* רבי גדליה טיקטין (השני), בלקסיקון הרבני "אישי ישראל"


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1168631378
* VIAF: 1884153954866905680006
* WorldCat (עם VIAF): 1884153954866905680006

 |
חמסן באנטארקטיקה
**חמסניים** (שם מדעי :Stercorariidae) היא משפחה בסדרת החופמאים. החמסניים היא משפחה של עופות ימיים. במשפחה סוג יחיד - **חמסן** (*Stercorarius*).

מאפיינים
--------

החמסניים מקננים על האדמה באזורי אקלים ממוזג ובאזורי הקוטב והם ידועים בנדידתם ארוכת הטווח.

במהלך השנה למעט בעונת הרבייה הם ניזונים מדגים, שיירים ופגרים. חמסניים רבים ניזונים מטרף שנתפס על ידי עופות אחרים, הם נוהגים לרדוף אחר שחפים, שחפיות ועופות ימיים אחרים כדי לגנוב את טרפם; המינים הגדולים עשויים אף להרוג ולאכול עופות בוגרים. בתקופת הרבייה כשהם מצויים על האדמה הם ניזונים בדרך כלל מלמינגים ומביציהן וגוזליהן של ציפורים אחרות.

באופן כללי הם בינוניים ביחס לעופות גדולים והם לרוב בעלי נוצות אפורות או חומות ולעיתים קרובות עם סימנים לבנים על כנפיהם. להם מקור מוארך, עם קצה מאונקל ורגל בעלת קרומי שחייה עם טופרים חדים.

החמסניים נחלקים לשני סוגים, כשהמינים הקטנים יותר משתייכים לסוג *Stercorarius*, בעוד שהמינים הגדולים יותר משתייכים לסוג *Catharacta*. כל המינים נצפו בישראל לבד מהחמסן הצ'יליאני והחמסן החום.

| שם | שם מדעי | תמונה | מוטת כנפיים | אורך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| חמסן גדול | *stercorarius skua* |  | מוטת כנפיים: 125–140 ס"מ | אורך: 50–58 ס"מ |
| חמסן דרומי | *stercorarius maccormicki* |  | מוטת כנפיים: 130 - 140 ס"מ | אורך: 50–58 ס"מ |
| חמסן זנבתן | *stercorarius longicaudus* |  | מוטת כנפיים: 102-117 ס"מ | אורך: 38–58 ס"מ |
| חמסן רחב-אברה | *stercorarius pomarinus* |  | מוטת כנפיים: 110-138 ס"מ | אורך: 46-67 ס"מ |
| חמסן טפיל | *stercorarius parasiticus* |  | מוטת כנפיים: 107–125 ס"מ | אורך: 41–48 ס"מ |
| חמסן צ'יליאני | *stercorarius chilensis* |  | מוטת כנפיים: 130-138 ס"מ | אורך: 5-58 ס"מ |
| חמסן חום | *stercorarius antarctica* |  | מוטת כנפיים: 126–160 ס"מ | אורך: 52–64 ס"מ |
|

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חמסניים** בוויקישיתוף
* חמסניים, באתר ITIS (באנגלית)
* חמסניים, באתר NCBI (באנגלית)
* חמסניים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* חמסניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* חמסניים, באתר GBIF (באנגלית)
* חמסניים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4388721-1
* NKC: ph589557

 |
**אמנון רדום** (שם מדעי: ***Nimbochromis***) הוא סוג של דג טרופי ממשפחת האמנוניים האנדמי לאגם מלאווי שבמזרח אפריקה. אמנון זה ידוע בהתנהגות של התחזות למת כדי למשוך דגים קטנים ואז לחטוף אותם. הוא אחד הדגים הבודדים שלמדו לעשות זאת. בשל כך קיבל את שמו וכן בשם "kaligono" - ישנוני בשפת הניאנג׳ה (אחת משפות בנטו), של תושבי מלאווי.

אמנון זה מכיל 5 מינים המגיעים לאורך ממוצע של 25 סנטימטרים והוא בעל סנפירים רחבים ולסתות רחבות. הדג בעל גוונים כחולים, אך חלק מהמינים עוטים פסים כהים המסייעים בהסוואה בעודם שוכבים על צידם.

הדג הוא פיסקיבור הניזון בעיקר מאמנוניים קטנים יותר אותם הוא מפתה בדמיון לנבלה מרקיבה בקרקעית האגם. הוא שוכב על צידו ללא תנועה ומחכה לדגים שיתקרבו, אז הוא מאיץ לעברם בעזרת שרירי הזנב הגדולים שלו ואוכל אותם. חלק מהמינים הם טורפים אורבים ממחסה של סלעים לטרף במקום פיתוי.

כמו מרבית האמנונים הנקבות שומרות על צאצאיהם בפיהם מטורפים אחרים עד לגדילתם מעבר לגודל מסוים.

אמנונים אלה נידוגים בידי הדייגים של מלאווי ולפעמים מצויים באקווריום כדגי נוי בשל צבעיהם המפוארים.

מינים
-----

* *Nimbochromis fuscotaeniatus*
* *Nimbochromis linni*
* *Nimbochromis livingstonii*
* *Nimbochromis polystigma*
* *Nimbochromis venustus*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמנון רדום** בוויקישיתוף
* אמנון רדום, באתר ITIS (באנגלית)
* אמנון רדום, באתר NCBI (באנגלית)
* אמנון רדום, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* אמנון רדום, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* אמנון רדום, באתר GBIF (באנגלית)
**פול טמפל** (באנגלית: **Paul Temple**) הוא דמות בדיונית, מאת הסופר הבריטי פרנסיס דרברידג' (Francis Durbridge‏; 1912–1998), שיצר את הדמות לעיתים בשיתוף פעולה עם סופרים אחרים ולעיתים לבדו, כבסיס לסדרת תסכיתים ששודרה בתחילה ברשת ה-BBC ולאחר מכן במדינות שונות בעולם, ולסדרת ספרים מצליחה, אותה פרסם תחת שם העט "פול טמפל", ואף לסרטי קולנוע.

טמפל הוא בלש פרטי חובב וכותב ספרות מתח. ביחד עם אשתו, לואיז טמפל (Louise Temple) ששם החיבה שלה הוא "סטיב" (Steve), הוא פותר תעלומות מסוג "מי עשה זאת" (whodunnit). המאפיין את העלילה אינו הפעולה, אלא הדיאלוג השנון וההומוריסטי.

טמפל החל את דרכו ברדיו. בין שנות ה-30 לשנות ה-60 שודרו מספר סדרות "פול טמפל" ברשת ה-BBC. השדרים הידועים יותר בגילום הזוג פול וסטיב היו פיטר קוק ומרג'ורי וסטברי. התסכיתים זכו להצלחה רבה, ושודרו גם בגרמניה בין 1949 ל-1967 שם כונו "Straßenfeger" - "מטאטאי רחובות", בשל כך שבעת שידורם התרוקנו הרחובות. בשנת 2006 שידרה תחנת הרדיו BBC-4 סדרה חדשה בת 8 פרקים מעלילות הבלש. הסדרה ניסתה לחקות את איכות הקול הגרועה של סדרות המקור, ושודרה במונו ולא בסטראו, תוך שימוש באפקטים קוליים ובמיקרופונים בנוסח שנות ה-40. הצלחת הרעיון הובילה לשידור סדרה נוספת באותה תחנת רדיו בשנת 2008

בין 1946 ל-1952 צולמו גם ארבעה סרטי פול טמפל. בשלושה מהם גילם את הבלש השחקן ג'ון בנטלי. סדרה נוספת של 64 פרקים שודרה בטלוויזיה בערוץ ה-BBC בכיכובם של פרנסיס מתיוז ורוז דרינקווטר כזוג הבלשים. הסדרה, שהחלה את שידוריה בשנת 1964, הופקה בשיתוף פעולה של ה-BBC עם רשת הטלוויזיה הגרמנית ZDF ובכך הייתה להפקה הבינלאומית הראשונה של עידן הטלוויזיה.

הסדרה הייתה גם נושא לסדרות קומיקס. חוברות קומיקס של פול טמפל יצאו בגרמניה אך לא זכו להצלחה, וכיום הן נדירות ונחשבות לפריטים לאספנים. רצועת קומיקס יומית של פול טמפל הופיעה בעיתון "London Evening News" מאמצע שנות ה-50 עד תחילת שנות ה-60.

בישראל החל קול ישראל בשידור הסדרה ב-21 באפריל 1964 ועד ל-1968, בבימוי ובהפקת ראובן מורגן ובכיכובם של בצלאל לוי כפול טמפל ונילי קינן כאשתו סטיב. הסדרה, ששודרה בימים בהם לא פעלה תחנת טלוויזיה בישראל, זכתה לקהל מאזינים רחב. היא הייתה ידועה גם בשל נעימת הפתיחה "The frightened city" בביצוע הצלליות, שהוסיפה נופך של אימה לתסכיתים.

קישורים חיצוניים
----------------

* נעימת הנושא של הגרסה ששודרה בישראל:  The Frightened City, בביצוע "הצלליות", סרטון באתר יוטיוב (הנעימה עברה רימאסטרינג (אנ') בשנת 2004 והופצה ביוטיוב על ידי הסניף הבריטי של חברת פרלופון)
* אריאל הירשפלד, ימי הרדיו - כשדלת חרקה כל המדינה רעדה. סודו של פול טמפל, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2008
* יהודה עצבה, על ראובן מורגן ותסכית המתח פול טמפל, באתר מספר סיפורים
* פול טמפל, פרק שמיני ואחרון, באתר מספר סיפורים
* The Paul Temple File
* Paul Temple
* צבי לביא, פול טמפל גוסס, מעריב, 9 בספטמבר 1966
**יהושע עמיר** (נולד בשם: **Hermann Falk Neumark**; ‏1911–2002) היה רב קונסרבטיבי, היסטוריון ומתרגם ישראלי ממוצא גרמני. עיקר מחקרו עסק בהגות היהודית מול דתות העולם בעת העתיקה ובתקופה המודרנית. תרגם רבים מספרי הפילוסופיה היהודית לעברית ובתוכם - ספריהם של מרטין בובר ופרנץ רוזנצוויג.

ביוגרפיה
--------

יהושע עמיר נולד בשם צבי יהושע נוימרק (או בשמו הלועזי הרמן פלק) כבן שני מתוך ארבעה ילדים לרב מנחם נוימרק ואשתו. מוצא המשפחה היה בפוזנן. אימו נפטרה עת מלאו לו 13 והוא גדל יתום מאם.

בשנת 1930 החל ללמוד לימודים קלאסיים באוניברסיטה של בון ושנה לאחר מכן החל ללמוד בבית המדרש הליברלי לחכמת ישראל בברלין. הוא הושפע בשנים אלה מליאו בק ומיוליוס גוטמן. בשנת 1937, לאחר מספר שנים באוניברסיטת וירצבורג, הוא הגיש את עבודת הדוקטורט שלו על יצירתו של פילון האלכסנדרוני, זמן קצר לפני הגבלות הנאצים על יהודים באקדמיה.

הוא חזר לברלין וקיבל היתר הוראה ורישיון עלייה לארץ ישראל. פרידתו מן הקהילה הסתכמה בדרשה שהוא נושא בבית הכנסת בקלן, לפני שהקהילה, כולל אביו, נשלחת למחנה טרזנישטט.

עמיר הגיע לארץ ישראל ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה. בעשר השנים הבאות הוא עבד במשרות הוראה זמניות, שיעורים פרטיים, עבודות ארכיון, תרגום ועריכה. תוך כדי כך הוא המשיך ללמוד באוניברסיטה העברית. באותה תקופה עמיר גם התנדב לצבא הבריטי ולאחר מכן עבר לפעול בארגון ההגנה. הוא נפצע במהלך פעילותו.

בשנות המדינה הראשונות עסק עמיר בהוראת עברית, היה חבר בסגל ההוראה של אולפן העברית הראשון. הוא לקח חלק בפעילות הקהילתית של "אמת ואמונה", קהילה קונסרבטיבית.

בשנות השישים, כאשר הוא כבר בשנות החמישים לחייו, החל יהושע עמיר ללמוד באוניברסיטת תל אביב בחוג לפילוסופיה ובחוג ללימודים קלאסיים.

יהושע עמיר הוא אביו של יהוידע עמיר.

תרגומיו
-------

* כתבי פילון האלכסנדרוני (תורגם מיוונית)
* כוכב הגאולה, פרנץ רוזנצוויג (תורגם מגרמנית) - המקור בגרמנית הוא פרי עבודתה של ד"ר רחל פרוינד**,** בוגרת אוניברסיטת בדרנגפורט ואוניברסיטת "פרידריך וילהלם" שבברסלאו, שבשנת 1932 הגישה עבודה על הפילוסופיה הקיומית של פרנץ רוזנצוויג עליה קבלה תואר דוקטור בפילוסופיה. העבודה יצאה כספר בשנת 1933. [התזה המקורית מצויה בארכיון לאו בק בירושלים]. פרופ' פול מנדס פלור באוניברסיטת שיקגו תרגם ב-1959 את ספרה של פרוינד לאנגלית. התרגום לעברית נעשה מגרמנית שנעשה על ידי יהושע עמיר יצא לאור תחת הכותרת: הפילוסופיה הקיומית של פראנץ רוזנצוייג : לנתוחו של "כוכב הגאולה". על תרגומו זה, זכה בפרס טשרניחובסקי לתרגום בשנת 1972.

קישורים חיצוניים
----------------

* ישראל נוימארק, יהושע עמיר - קוים ביוגרפיים, **דעת**, באתר JSTOR
* יהושע עמיר, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  יהושע עמיר, חתן פרס טשרניחובסקי לתרגומי־מדע, על המשמר, 28 בינואר 1972.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007257751605171
* BIBSYS: 90583625
* BnF: cb11988458v (data)
* CiNii: DA02409026
* GND: 109334906
* ISNI: 0000 0000 8175 1893
* LCCN: n82277189
* NTA: 070677654
* RERO: 02-A002925860
* SUDOC: 027952401
* VIAF: 109695773
* WorldCat: lccn-n82277189

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 



**שאנטי דווי** (11 בדצמבר 1926 - 27 בדצמבר 1987) נולדה בדלהי, הודו. כבר בתור ילדה קטנה בתחילת שנות השלושים היא החלה לטעון כי יש לה זכרונות מחיה הקודמים. המקרה הובא לידיעתו של מהאטמה גנדי ששלח ועדה כדי לחקור את הדברים ודו"ח בעניין פורסם בשנת 1936. דו"ח נוסף שעסק בפרשה התבסס על ראינות שנערכו עימה ועם קרובי משפחה בשנת 1936 ופורסם בשנת 1952. לאחר מכן שאנטי התראיינה בפני סופר שוודי שהוציא לאור ספר על סיפור חיה בשנת 1994, הספר תורגם בשנת 1998.

שאנטי סיפרה להוריה כשהייתה בערך בת ארבע שביתה ה"אמיתי" נמצא בעיר מטורה ובו חי בעלה, במרחק של כ-145 קילומטרים מדירתם בניו דלהי. הוריה לא ייחסו חשיבות לעניין והיא ברחה מהבית בגיל שש בניסיון להגיע לבדה למטורה. לאחר שנכשלה בבריחתה, סיפרה בבית הספר כי הייתה אישה נשואה ונפטרה עשרה ימים לאחר שילדה ילד. מורתה ומנהל בית הספר שוחחו עימה ובשיחתם היא אמרה מילים ושמות הנהוגים בדיאלקט של מטורה אותו מעולם לא שמעה באוזניה. יתרה מכך, היא חשפה בפניהם את שמו של בעלה הסוחר מחייה הישנים, "קדר נת'". מנהל בית הספר איתר סוחר מהעיר מטורה העונה לשם זה ושאשתו נפטרה עשרה ימים לאחר לידת בן, שמה היה לודגי דווי. קדר נת' נסע לדלהי והתחזה לאחיו, אך שאנטי דווי זיהתה אותו מיד ואת "בנה" הראשון. היא ידעה פרטים אינטימיים על חייו עם אשתו, וכך קדר השתכנע ששאנטי דווי היא למעשה גלגול נשמתה של אשתו המנוחה. לאחר שמהאטמה גנדי שמע על המקרה, הוא נפגש עם הילדה והקים ועדה שתחקור את נכונות טענותיה. הוועדה הסיעה את שאנטי לעיר מטורה ב-15 בנובמבר 1935. היא זיהתה שם מספר חברי משפחה מחייה הקודמים, כולל את סבה. היא גילתה שבעלה לא עמד בהבטחות שהבטיח לה ערב "מותה", על כך שלעולם לא ישא אישה אחרת, ולאחר מכן חזרה לבית הוריה בדלהי. הוועדה הסיקה פה אחד ששאנטי דווי היא אכן מקרה של גלגול נשמות של לוגדי דווי המנוחה.

שאנטי לא נישאה מעולם. היא סיפרה את סיפורה בסוף שנות החמישים ושוב בשנת 1986 בריאיון עם עיתונאים. בראיון האחרון היא תיארה את חוויית סף המוות שחוותה כאשר הייתה לודגי דווי. עיתונאי אחר המשיך לראיין ולהיפגש עימה גם בשנת 1987, השיחה האחרונה ביניהם נערכה ארבעה ימים לפני יום פטירתה, ב-27 בדצמבר 1987.

ראו גם
------

* גלגול נשמות
* חוויית סף מוות

קישורים חיצוניים
----------------

* גיא רייט, חייה של שאנטי: סיפור על ילדה קטנה וגלגולי נשמות, באתר מאקו, 11 ביוני 2021
* ביובריינקו, שאנטי דווי - סיפור הודי של לידה מחדש שהשאיר את העולם בשוק, גלגול נשמות, יוטיוב, 1 באוקטובר 2021

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 7906 6838
* LCCN: n2001056330
* SELIBR: 271622
* VIAF: 56590490
* WorldCat: lccn-n2001056330

 |
**אמליה "איימי" פרדי** (באנגלית: **Amelia "Amy" Purdy**; נולדה ב-7 בנובמבר 1979) היא שחקנית אמריקאית, דוגמנית, גולשת סנואובורד ברמה עולמית וזוכת מדליית ארד באולימפיאדת הנכים בסוצ'י בשנת 2014 ומדליית כסף בהמשחקים הפארלימפיים פיונגצ'אנג בשנת 2018, מייסדת עמותת  Adaptive Action Sports המסייעת לנכים בספורט, מעצבת בגדים וסופרת.

חיים וקריירה
------------

פרדי נולדה וגדלה בלאס וגאס, נבדה, לאחר לימודי התיכון היא עברה לגור בהרים כדי לגלוש בסנואובורד. כשהייתה בת 19 חלתה פרדי בדלקת קרום המוח, ובתוך פחות מ-24 שעות המחלה השפיעה על מערכת הדם שלה וגרמה לאלח דם ולכשל איברים. הרופאים נאלצו לקטוע את שתי רגליה מתחת לברך, והיא איבדה גם את שתי הכליות והטחול. הרופאים נתנו לפרדי רק 2% סיכוי לשרוד, אך לאחר שלושה שבועות ללא הכרה היא התעוררה, החלימה ממחלתה וקיבלה רגליים תותבות. שנתיים לאחר מכן, היא קיבלה תרומת כליה מאביה.
שבעה חודשים אחרי שקיבלה את רגליה התותבות החלה פרדי לגלוש בסנואובורד, ובתוך מספר חודשים הגיעה למקום השלישי בתחרות סנואובורד בממות' מאונטין(אנ'), קליפורניה. לאחר מכן קיבלה פרדי מענק מקרן CAF, ארגון ללא כוונת רווח המסייע לאתלטים בעלי מוגבלויות והתמודדה במספר תחרויות גלישה בארצות הברית. בשנת 2003 עברה פרדי לסן דייגו ושימשה כדוברת קרן CAF, ובמקביל עסקה בטיפול בעיסוי. בפברואר 2003 שיחקה בקליפ של מדונה.

בחודש מאי 2011 נאמה פרדי בועידת TED באורנג', קליפורניה. בנאומה, שכותרתו "חיים מעבר לגבולות" סיפרה פרדי על תקופת מחלתה, על המשבר שחוותה בעקבות המחלה ועל חזרתה לחיים רגילים, ודיברה על היכולת של כל אדם להתגבר על מגבלותיו. בין היתר אמרה: "במקום להסתכל על האתגרים והמגבלות שלנו כעל משהו שלילי או רע, אנחנו יכולים להתחיל להסתכל עליהם כמו ברכות, מתנות מפוארות שניתן להשתמש בהם כדי להצית את הדמיון שלנו ולעזור לנו ללכת רחוק יותר מאשר אי פעם ידענו שאנחנו יכולים ללכת."

בשנת 2014 השתתפה פרדי בתוכנית המציאות האמריקאית "רוקדים עם כוכבים" בעונה ה-18 והגיעה לגמר במקום השני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איימי פרדי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של איימי פרדי (באנגלית)
* איימי פרדי, ברשת החברתית פייסבוק

* איימי פרדי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* איימי פרדי, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2015028082
* NLK: KAC201709248
* NLP: a0000003423829
* VIAF: 182146937743513830690
* WorldCat: lccn-no2015028082

 |
**איהר אליאכסנדרביץ' בוקי** (בבלארוסית: **Ігар Аляксандравіч Бокій**; נולד ב-28 ביוני 1994) הוא שחיין בלארוסי. בוקי, בעל לקות ראייה, מתחרה במסגרת המשלחת הבלארוסית, והוא בעל 13 מדליות פאראלימפיות, מהן 11 מדליות זהב. בשנת 2015 נבחר לשחיין השנה הנכה של סווימינג וורלד

המשחקים הפאראלימפיים
--------------------

### לונדון 2012

בוקי ערך את הופעת הבכורה שלו במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים לונדון (2012). הוא השתתף בשבעה מקצי שחייה בקטגוריות S13 ו-SB13, בהם זכה בשש מדליות פאראלימפיות, מהן חמש מדליות זהב ומדליית כסף, תוך שהוא קובע ארבעה שיאי עולם ושיא פאראלימפי אחד.

במקצה ל-100 מטר חופשי, הוא זכה במדליית הזהב כשקבע שיא עולם של 51.91 שניות, במקצה ל-400 מטרים חופשי הוא עצר את השעון בשיא עולם של 3:58.78 דקות,, הוא קבע שיא עולם נוסף ב-100 מטרים גב עם תוצאה של 56.97 שניות, וב-20 מטרים מעורב העמיד את שיא העולם על 2:06.30 דקות.

בוקי זכה במדליית הזהב החמישית במקצה ל-100 מטרים פרפר, כשעצר את השעון על שיא פאראלימפי של 55.50 שניות, והוסיף מדליית כסף במקצה ל-50 מטר חופשי עם תוצאה של 24.07 שניות, אחרי צ'ארלס בוואר הדרום אפריקאי שסיים בתוצאה של 23.99 שניות. בוקי השתתף גם במקצה ל-100 מטרים חזה, בו סיים בתוצאה של 1:08.98 דקות, ובמקום השביעי.

### ריו 2016

באולימפיאדת הנכים ריו דה ז'ניירו (2016) זכה בוקי בשבע מדליות פאראלימפיות, בהן שש מדליות זהב ומדליית ארד אחת. במשחה ל-100 מטרים בסגנון חופשי הוא זכה במדליית הזהב כשהוא עוצר את השעון על שיא פאראלימפי של 50.90 שניות, ובמשחה ל-50 מטרים חופשי זכה עם שיא פאראלימפי נוסף בתוצאה של 23.44 שניות. בוקי זכה במדליית הזהב במקצה ל-400 מטרים חופשי כשהעמיד את השיא הפאראלימפי בקטגוריה S13 על 3:55.62 דקות,הוא ניצח גם את המשחה ל-200 מטרים מעורב עם שיא פאראלימפי של 2:04.02 דקות, וזכה במדליית הזהב גם במשחה ל-100 מטרים פרפר עם שיא עולם של 53.85 שניות, ובמשחה ל-100 מטרים גב עם שיא עולם של 56.68 שניות.

במשחה ל-100 מטרים חזה, זכה בוקי במדליית הארד עם תוצאה של 1:06.71 דקות, אחרי אלכסיי פדינה האוקראיני ופרידבסבק מוסבקוב האוזבקי שזכו במשותף במדליית הזהב עם תוצאה של 1:04.94 דקות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איהר בוקי** בוויקישיתוף
* איהר בוקי, ברשת החברתית אינסטגרם
* איהר בוקי, באתר Swimrankings

הערות שוליים
------------

1. ↑  Men's 100m Freestyle - S13
2. ↑  Men's 400m Freestyle - S13
3. ↑  Men's 100m Backstroke - S13
4. ↑  Men's 200m Ind. Medley -SM13
5. ↑  Men's 100m Butterfly - S13
6. ↑  Men's 50m Freestyle - S13
7. ↑  Men's 100m Breaststroke - SB13
8. ↑  Men's 100m Freestyle - S13 Final
9. ↑  Men's 50m Freestyle - S13 - Standings
10. ↑  Men's 400m Freestyle - S13 Final
11. ↑  Men's 200m Individual Medley - SM13
12. ↑  Men's 100m Butterfly - S13
13. ↑  Men's 100m Backstroke - S13
14. ↑  Men's 100m Breaststroke - SB13 Final
קוקו סבזי
**קוּקוּ** (פרסית: **کوکو**) הוא מאכל מהמטבח הפרסי העשוי מביצים ורכיבים נוספים. הקוקו מזכיר את הפריטטה האיטלקית, על אף שהוא על פי רוב מכיל פחות ביצים ומטוגן במשך פחות זמן על חום נמוך, לפני שהוא נהפך ומקבל צליה קלה לקבלת שכבה עליונה פריכה.

המנה מוגשת חמה או קרה, כמתאבן, מנה צדדית או מנה עיקרית, ויכול להיות משולב עם יוגורט וסלט. בחלקים מסוימים מצפון אירן הקוקו הוא ארוחת צהרים נפוצה כשהוא מוגש לצד אורז לבן או לחם.

המנה מוזכרת כבר בספרי בישול מתקופת השושלת הספווית (1501-1736) והשושלת הקג'ארית באירן (1789–1925).

הכנה
----

הכנת הקוקו כוללת על פי רוב טיגון מרכיביו בשמן על אש נמוכה ובמחבת מכוסה. כיום מקובל גם לאפות את הקוקו ולעיתים להוסיף לו שמרים. התוצאה הסופית היא חביתה עבה המזכירה פשטידה המוגשת על פי רוב לצד לחם או אורז.

סוגים
-----

קוקו ירוק, המכונה בפרסית **קוקו סבזי** (פרסית: **کوکو سبزی**, (באזרית göyərti küküsü) הוא הסוג הפופולרי ביותר, ומוגש באופן מסורתי בנורוז ובחג הפסחא הנחוג על ידי הארמנים והגיאורגים האירנים. הוא עשוי מביצים עם ירקות ירוקים בהם כרישה, פטרוזיליה וכוסברה. בצפון אירן מקובל להוסיף לו גם שום.

בחלק מהווריאציות, גרדו קוקו בפרסית או קוזלו קוקו באזרית, מוסיפים לקוקו הירוק גם אגוזי מלך שמשנים את מרקם המנה.

סוג אחר של קוקו נעשה עם בצל מקורמל ופרחי כרובית, מכונה קוקו-יה גולקלם. קוקו סיבזמיני נעשה עם תפוחי אדמה ותבלינים דוגמת זעפרן וכורכום.

קוקו עם חצילים מכונה קוקו-יה בדאנג'אן, ונעשה עם חצילים מעוכים, ביצים ורכיבים נוספים כמו פטרוזיליה, אגוזי מלך, בצלים וברברית.

ישנה גם גרסה של המנה בשם אשבל או שנעשית עם ביצי דגים.

ראו גם
------

* חורשט סבזי
* סבזי חורדאן

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קוקו (מאכל)** |

* קוקו סבזי מתכון בבלוג האוכל 'השולחן'
* מתכון לקוקו חצילים (בדאמג'אן) באתר 'המתכונים' למתכוני עדות

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנציקלופדיה אירניקה בערך כוסברה והמטבח הקג'ארי
**לורן וילבר אקטון** (באנגלית: **Loren Wilber Acton**; נולד ב-7 במרץ 1936) הוא פיזיקאי אמריקאי, שטס במשימת מעבורת החלל STS-51-F כמומחה מטען עבור מעבדת המחקר של חברת לוקהיד קורפוריישן בפאלו אלטו שבקליפורניה.

ביוגרפיה
--------

אקטון נולד בלויסטאון שבמונטנה. הוא נשוי ואב לשניים. סיים תואר ראשון במדעים בפיזיקה הנדסית מאוניברסיטת מונטנה סטייט בשנת 1959, והוא גם דוקטור לפילוסופיה באסטרו-גאופיזיקה מאוניברסיטת קולורדו בבולדר בשנת 1965. בנוסף לכך בשנת 2000 לורן זכה בפרס George Ellery Hale, שהוענקה לו המחלקה לפיזיקה סולרית בחברה האסטרונומית האמריקאית על תרומתו לאורך תקופה ממושכת בתחום האסטרונומיה הסולרית. בשנת 2006 התמודד בבחירות להיות נציג המדינה של מחוז 69 של מונטנה, אך הפסיד.

### קריירה מדעית

אקטון היה מדען בכיר במעבדה למדעי החלל, מעבדת המחקר של חברת לוקהיד בפאלו אלטו, קליפורניה. כמדען מחקר, תפקידו העיקרי כלל ביצוע מחקרים מדעיים על השמש ואובייקטים שמימיים אחרים באמצעות מכשירי חלל מתקדמים.

### קריירה בנאס"א

הוא נבחר כאחד מארבעה מומחי מטען המשא עבור Space-lab 2 ב־9 באוגוסט 1978, ולאחר שבע שנות אימונים טס ב-STS-51-F / Space lab-2 בשנת 1985. בסיום המשימה, אקטון נסע יותר מ-2.8 מיליון מיילים ב-12 מסלולי כדור הארץ, והוא מתעד מעל 7 ימים בחלל. משימת ספייסלאב 2: STS-51-F (הידועה גם בשם Space-lab 2) הייתה הטיסה ה -19 של תוכנית מעבורת החלל של נאס"א והטיסה השמינית של Challenger Shuttle. הטיסה שוגרה ממרכז החלל קנדי, פלורידה, ב־29 ביולי 1985, ונחתה פחות משמונה ימים לאחר מכן ב-6 באוגוסט. בעוד שהמטען העיקרי של המשא STS-51-F היה מודול המעבדה Space-lab 2. הדבר שקיבל הכי הרבה פרסום הם שני הניסויים המיוחדים עבור חברות קוקה-קולה ופפסי כדי לנסות להתאים את משקאותיהן לאסטרונאוטים השוהים בחלל.

### לאחר נאס"א

לאחר נאס"א, היה כפרופסור למחקר לפיזיקה באוניברסיטת מונטנה, שם היה אחראי על הקמת קבוצת הפיזיקה הסולרית ומעבדת מדעי החלל וההנדסה. קבוצת השמש MSU מקיימת היום תוכנית מחקר פעילה תחת תמיכה של נאס"א ו-NSF ומעורבת באופן פעיל בפעילות היום-יומית ובניצול מדעי של משימות לוויין למחקרי השמש. אקטון היה החוקר הראשי של ניסוי הרנטגן הטלסקופ הרך (SXT) הנקראה "משימת יוחו"."משימת יוחו" התמקדה בחקר תהליכים סולריים עתירי אנרגיה, כמו התלקחות סולארית, התפרצויות וחימום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לורן אקטון** בוויקישיתוף
* לורן אקטון באתר נאס"א (באנגלית)
* Spacefacts biography of Loren Acton
* Loren Acton Academic Homepage
* Montana State University Solar Physics Group
* Montana State University Physics Department
* Montana State University
* World Championship in Cooperation

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* SNAC: w6vz15k9

 |
**פסיפס הקשת בענן** היא יצירת פסיפס שיצר האמן לב סירקין בשנת 1973, והתנוססה עד 2012 על גבי בניין מרכזיית טלפון אנלוגית של בזק בדרך חברון בירושלים. לאחר שנהרסה מרכזיית הטלפונים הועתק הפסיפס ב-2021 לקיר ייעודי באותו אתר. 

מבנה המרכזיה הוקם לצורך אחסון ציוד ולא לאנשים ולפיכך הוקם כתיבת-ענק ללא חלונות כמעט. שמעון פרס, שר התקשורת באותה עת, שהיה אחראי על שירותי הטלפוניה, הציע לעטר את קיר המבנה ביצירת אמנות. זמן מה לפני כן עלה סירקין לישראל. הוא נודע כמי שיצר את יצירת הפסיפס הגדולה באירופה "אוקטובר", שהשתרעה על פני 2,000 מ"ר במרכז מוסקבה. 

יצירת הפסיפס נמשכה כשנה והוא כולל 50,000 אבני פסיפס. אורך הפסיפס 13.5 מטרים ורוחבו 5.3 מטרים. גם לאחר למעלה מ-40 שנה לא ניזוק באופן משמעותי. הסצנה המתוארת בפסיפס היא הקשת בענן שנראתה בשמיים עם תום המבול והיציאה מתיבת נח. מתחת לפסיפס היה מוטבע הפסוק "אֶת קַשְׁתִּי נָתַתִּי בֶּעָנָן וְהָיְתָה לְאוֹת בְּרִית בֵּינִי וּבֵין הָאָרֶץ" (ספר בראשית, פרק ט', פסוק י"ג).

בשנת 2009 הוצא צו הריסה למבנה, והתעורר צורך למצוא פתרון לשימור הפסיפס, וב-2012 הפסיפס הוסר מהמבנה לקראת הריסתו הצפויה. בשנת 2018 נהרס המבנה. בשנת 2021 היצירה הותקנה מחדש על קיר חלופי באותו מקום.

הפסיפס מככב בסרט התעודה "חלום של אידיוט" שביים בנו של לב, דני סירקין, ב-2007.

קישורים חיצוניים
----------------

* ניר חסון, סופו של פסיפס: צו הריסה ליצירה "קשת בענן" בירושלים, באתר הארץ, 19 ביוני 2009

הערות שוליים
------------

1. 1 2  ברוך מאירי, "לא באתי לקחת - אני רוצה לתת", מעריב, 6 ביולי 1977
2. ↑  ניר חסון, הפסיפס "קשת בענן", המורכב מ-50 אלף אבנים, הוחזר למקומו בירושלים, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2021
פירוש נוסף ערך זה עוסק בשכיר חרב ספרטני. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו קסאנתיפוס (פירושונים).

**קְסָאנְתִיפּוֹס** (ביוונית: Ξάνθιππος, בלטינית: Xanthippus) היה מצביא שכיר חרב ספרטני, שנלחם בשירותה של קרתגו במלחמה הפונית הראשונה. הישגו הגדול היה הניצחון על הצבא הרומאי בקרב בגרדס (255 לפנה"ס) ושביית הקונסול מרקוס אטיליוס רגולוס.

בשנת 256 לפנה"ס פלשו הרומאים לאפריקה לאחר שהתגברו על הצי הקרתגי בקרב אקנומוס, והביסו את צבא קרתגו בקרב אדיס. המפלה הייתה הרת-אסון לקרתגים. תנאי השלום שהציב להם אטיליוס רגולוס היו קשים מכדי שיוכלו לקבלם, ועתה נשקפה סכנה של ממש כי עירם תיפול במצור לידי הרומאים. באותם רגעים קריטיים לגורל ארצם, מספר ההיסטוריון היווני פוליביוס, נחלץ לעזרתם קסאנתיפוס, שכיר-חרב ספרטני בשירותם, "שגדל בחינוך הלאקוני והיה בעל ניסיון צבאי מתאים". קרוב לוודאי כי מנהיגי הקרתגים הם שפנו אל קסאנתיפוס כדי להסתייע בכישוריו הצבאיים. הוא יעץ להם להיערך לקרב במישור תוך ניצול יתרונם בפרשים ובפילים, ובהסכמתם ערך את הכוחות, אימן את החיילים ועודד את רוחם לקראת ההתנגשות הצפויה. עצותיו הוכחו כנבונות, ובקרב שניטש בתחילת מאי 255 בעמק הנהר בגרדס (בהווה: מג'רדה) ניגפו חילות רגולוס והוא עצמו נפל בשבי. לאחר הניצחון, שהיה נקודת מפנה חשובה במלחמה בין הקרתגים לרומאים, שב קסאנתיפוס לארצו. דיודורוס כותב כי בשל קנאתם לו, העמידו הקרתגים לרשותו אונייה רעועה במיוחד, והוא טבע עימה במימיו הסוערים של הים האדריאטי. פוליביוס הכיר כנראה את סיפור המעשה, אך פקפק באמינותו ולכן לא הזכיר אותו בחיבורו אלא ברמז.

מקורות
------

* פוליביוס. **היסטוריה**. כרך ראשון, ספרים א-ו. תרגם וכתב מבואות בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, 1991.

* Polybius. Translated by W.R. Paton. The Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1922-1925. Digitized copy in: LacusCurtius.
* Diodorus. Translated by C.H. Oldfather. The Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1933-1957.

Appianus. Translated by H. White. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1912 (reprinted 1964).

הערות שוליים
------------

1. ↑  הציטוט: פוליביוס, ספר ראשון 32 (בתרגום ב' שימרון). Polybius, 1.32-36; Diodorus, 23.14-16; Appianus, *Lib.*, 3.
2. ↑  Polybius, 1.36..2-4; Diodorus, 23.16.
**חוק החברות הממשלתיות, התשל"ה – 1975** הוא חוק המסדיר את דיני החברות הממשלתיות במדינת ישראל, לרבות אופן הקמת חברה, ניהולה באמצעות האורגנים השונים, מיזוג חברות ועוד.

חברה ממשלתית הן חברות אשר המדינה מחזיקה בהן חלק גדול מהון המניות, ובמקרים לא מעטים אף הון המניות כולו, משמע חברה שיותר ממחצית כוח ההצבעה באספותיה הכלליות או הזכות למנות יותר ממחצית מספר הדירקטורים שלה הם בידי המדינה או בידי המדינה יחד עם חברה ממשלתית או חברת בת ממשלתית.

היסטוריה חקיקתית
----------------

בשנת 1960 הכין משרד המשפטים טיוטה של הצעת חוק חברות ממשלתיות, ומאז קיבלה הממשלה, באמצעות ועדת השרים לענייני כלכלה, שורה של החלטות בדבר הקמתן, ארגונן ופעולותיהן של חברות ממשלתיות ובדבר הפיקוח הממשלתי עליהן. החברות הממשלתיות שמשו נושא לדו״חות של שתי ועדות מומחים, האחת בראשות זיגפריד מוזס מבקר המדינה לשעבר (״ניהול המפעלים העסקיים של המדינה", 1965), והשנייה בראשות אהרן ברק מהאוניברסיטה העברית בירושלים (״הוועדה להכנת חוק חברות ממשלתיות", 1970). בעקבות זאת נחקקה הצעת החוק הראשונה ב-29 מאי 1973 על ידי הממשלה. בשנת 1975 התקבל נוסח חדש לחוק, שכונה חוק החברות הממשלתיות, תשל"ה-1975. מטרת החוק הייתה לספק דרך לבקר את החברות הממשלתיות ולפזר את השליטה. כל התיקונים אשר נעשו אחרי הבהירו עניינים חשובים המגדירים ומסבירים את החוק בצורה טובה יותר כך שלא יהיו אי הבנות.

עיקרי החוק
----------

חוק זה מבוסס על הניסיון שנרכש בארץ ובכלל זה הליקויים שנתגלו. הממשלה ראתה כי חשוב לטפל בנושא דרך חקיקה מקיפה. החוק מיועד לחול בראש ובראשונה על החברות שהשליטה בהן היא כולה או בעיקרה (יותר מ-50%) בידי הממשלה דרך הון המניות, כוח ההצבעה ומינוי חברי הדירקטוריון. החוק חל גם על חברות-בת של חברות ממשלתיות.

**מטרת החוק** היא לעשות איזון בין מעמד המדינה לבין מעמד השותפים הפרטיים. מטרתו להשאיר בידי החברות את הגמישות העסקית והתפעולית הדרושה להשגת מטרותיהן המשקיות, אך גם להבטיח למדינה את הפיקוח המתחייב לנוכח כספי הציבור המושקעים בחברות אלה ולנוכח המשימות הממלכתיות המוטלות עליהן.

### הוראות מיוחדות הנוגעות לחברות הממשלתיות

החוק דן בהקמת חברה ממשלתית והפיכת חברה לחברה ממשלתית. החוק קובע הוראות באשר הקמת חברה ממשלתית ורישומה, פירוק ומיזוג של חברות ממשלתיות, הפיכת חברה לחברה ממשלתית, קניית ומכירת מנויות של חברה ממשלתית והחלטות הכרוכות באישור הממשלה. בנוסף, החוק מגדיר את תפקידו של הדירקטור, כשרותו, דרכי המינוי, הייצוג של אוכלוסיות שונות, תקופת הכהונה שלו ודרכי פסילתו של הדירקטור. וכן החוק מגדיר על אלו חברות חל החוק ועל אלו חברות לא חל חוק זה ובאיזה תנאים לא חלות הוראות לגבי גיוס הון, ביטול, הוראות מעבר, וכו'.

קישורים חיצוניים
----------------

* חוק החברות הממשלתיות, בספר החוקים הפתוח
* היסטוריית החקיקה של חוק החברות הממשלתיות, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת

הערות שוליים
------------

1. ↑  חוק החברות הממשלתיות - תשל"ג 1973, באתר נבו
2. 1 2  חוק החברות הממשלתיות, תשל"ה-1975, באתר www.nevo.co.il
3. 1 2  חוק התכנית הכלכלית )תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2019,) התשע"ח-2018, באתר הכנסת
**סנונית שהם** (נולדה ב-25 בנובמבר 1947) היא פרופסור אמריטה במחלקה למדעי המידע באוניברסיטת בר-אילן.

ביוגרפיה
--------

סנונית שהם נולדה במחנות המעצר בקפריסין. הוריה היו ניצולי שואה שהעפילו על האונייה מולדת. היא גדלה בקריית אתא ואת שירותה הצבאי עשתה בחיל המודיעין. ב-1972 סיימה תואר ראשון בהצטיינות יתרה בהיסטוריה באוניברסיטה העברית. ב-1979 סיימה התמחות בספרנות בהצטיינות יתרה באוניברסיטה העברית. במקביל היא שימשה כמנהלת הספרייה להיסטוריה באוניברסיטת העברית בשנים 1978–1979. את הדוקטורט כתבה בהנחיית פרופ' מייקל באקלנד, בנושא ההתנהגות ארגונית באוניברסיטת ברקלי, קליפורניה.

שהם הייתה בין צוות החוקרים של המרכז ללימודי אירופה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית, ב-1982 החלה ללמד כחלק מהסגל האקדמי של אוניברסיטת בר-אילן. ב-1998 מונתה לראש המחלקה ללימודי מידע באוניברסיטת בר-אילן, תפקיד בו כיהנה עד 2005. כראש המחלקה ללימודי מידע. היא יזמה ובצעה רפורמה מקיפה בתוכניות הלימודים של המחלקה ללימודי מידע: פתחה תוכנית לימודים לתואר שלישי; פתחה תוכנית לימודים לתואר ראשון (כמקצוע ראשי) באישור המועצה להשכלה גבוהה. כמו כן, פתחה מגמות חדשות ל'ניהול ידע' ו'טכנולוגיות מידע'. הפכה את המחלקה למחלקה מחקרית, כאשר מחקר ופרסומים הפכו למרכזיים.[דרוש מקור]

היא פרשה לגמלאות ב-2016.

בשנים 2008–2020, הייתה שהם יו"ר הוועד המנהל של המרכז לספריות וספרות בישראל.

החל מפברואר 2021 שהם משמשת יושבת ראש "ארגון מעפילי קפריסין" הפועל למען הנצחת המעפילים שהוגלו על ידי ממשלת בריטניה למחנות המעצר בקפריסין ותומכיהם, הנחלת מורשתם וגיבוש קהילת המעפילים, המסייעים להם ובני משפחותיהם.

פרסומים
-------

### ספרים

* 1994: תהליך התכנון בספריה הציבורית: מדריך למנהל הספרייה
* 2002: הסטטיסטיקה בשירות הספרייה

* 1984: Organizational adaptation by public libraries
* 2000: Classification and Browsing: The conjunction of readers and documents

### מאמרים נבחרים

* 2001: Library anxiety among undergraduates: A study of Israeli B. Ed students
* 2005: Knowledge workers as fractals in a complex adaptive organization
* 2009: Knowledge management as a mechanism for technological and organizational change management in Israeli universities
* 2019: The role of academic libraries in research and teaching

חיים אישיים
-----------

נשואה ליעקב שהם, אם לארבעה וסבתא. בין ילדיה, פרופ' אמיר שהם והשופטת טל לחיאני שהם.

קישורים חיצוניים
----------------

* סנונית שהם, באתר אוניברסיטת בר-אילן
* סנונית שהם (1948-), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. 1 2  יום עיון לכבוד פרישתה של פרופ' סנונית שוהם: "השלכות העולם הדיגיטלי על החברה ומוסדותיה", באתר אוניברסיטת בר-אילן, 15 בנובמבר 2016
2. ↑  חברי הוועד המנהל, באתר המרכז לספריות וספרות בישראל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007268007105171
* BIBSYS: 4000976
* ISNI: 0000 0001 1697 8597
* LCCN: n83130130
* NTA: 12964451X
* ORCID: 0000-0003-3634-9792
* VIAF: 108896223
* WorldCat: lccn-n83130130

 |
**KH-11 KENNEN** היא סדרת לווייני ריגול של ארצות הברית ששוגרה החל בשנת 1976. הלוויינים היו הראשונים שניצלו אות דיגיטלי ולכן היה ניתן להעביר את הצילום באופן מיידי דרך תקשורת. בכך שימוש ביחידת נחיתה כפי שהיה בלווייני צילום קודמים התבטל. הלוויינים הגיעו לרזולוציה של 0.06 מ'. הם נבנו בלוקהיד קורפוריישן.

הפרויקט התחיל באישור של נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון בשנת 1971. לפי השערות באפיון ותכנון ראשוני השתתף אדווין לנד. הלוויין מצויד במראה בקוטר 2.4 מ'. הנתונים מועברים ללווייני תמיכה מסדרה SDS ומשם לתחנת קרקע של משרד הסיור הלאומי בוירג'יניה. הלוויין מצויד במנוע שמאפשר לבצע עדכון מסלול במידת הצורך. חיישני CCD של הלוויין פותחו בווסטינגהאוס.

הלוויינים פועלים במסלול מסונכרן-שמש. מערכת פעילה כוללת 4 יחידות. בעקבות ביטול חלק של תוכנית FIA הוזמנו לוויינים נוספים. בסך הכול שוגרו 19 לוויינים, כולל לוויין ששוגר בשנת 2022. הלוויינים מהדור הראשון פעלו כ-3 שנים. פיתוח הלוויינים הגדיל בין היתר את זמן פעילותם. לוויינים של הדור הרביעי ששוגרו לפני יותר מעשור פעילים גם בשנת 2023.

מפציץ סיני שצולם על ידי הלוויין
לוויינים ראשונים היו במשקל כ-12,000 ק"ג. בהמשך משקלם גדל לכ-19,600 ק"ג. הגדלת המשקל חייבה לעבור למשגר מדגם דלתא 4.

עלות שיגור בשנת 1990 הייתה כ-2.8–3.9 מיליארד דולר (במחירי 2022).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **KH-11 KENNEN** בוויקישיתוף
* תיאור הלוויינים, באתר Encyclopedia Astronautica
* נתוני שיגורים, באתר Gunter's Space Page

הערות שוליים
------------

1. ↑  Robert D. Reischauer, U.S. Costs of Verification and Compliance Under Pending Arms Treaties, CBO – Congressional Budget Office, ‏1 September 1990
פרריה באיידהו
תפוצת הפרריות בארצות הברית
ה**פְּרֶרְיָה** (באנגלית: **Prairie**) היא שטח ערבה גדול ממדים המצוי באמריקה הצפונית, מקנדה בצפון, לאורך מרכז ארצות הברית ועד לצפון מקסיקו (המהווה את גבולה הדרומי של הפרריה). מדובר בשטחי עשב ענקיים בעלי אקלים ממוזג, עם עונה גשומה שלאחריה עונה יבשה. בפרריות גדלים מעט מאוד עצים, אך ישנם עשבים, שיחים נמוכים ופרחים. הטמפרטורה בהם נמוכה יותר מאשר בסוואנה הטרופית ובהרבה מקרים יש בה אזורים הרריים. בחורפים הפרריה יכולה להתכסות בשלג.

ידועה גם בשם "הערבות הגדולות" (Great Plains) (אנ').

הפרריה בקנדה נמצאת במדינות מניטובה, ססקצ'ואן ואלברטה.

הפרריה בארצות הברית נמצאת במדינות דקוטה הצפונית, דקוטה הדרומית, נברסקה, קנזס, אוקלהומה ובחלק ניכר ממדינות מונטנה, ויומינג, קולורדו, ניו מקסיקו, טקסס, מיזורי, איווה, אילינוי, אינדיאנה, ויסקונסין ומערב ודרום מינסוטה. גם סנטרל ואלי בקליפורניה נחשב לפרריה. 

באזורי הפרריה חיים ביזון אמריקאי, אנטילוקפרה, אייל קנדי, הזאב האפור, דוב גריזלי ובעיקר קויוט. כמו כן נראים בה אייל פרדי לבן-זנב ואייל פרדי שחור-זנב, וכן נובחניות המושכות חמוס שחור הרגל ואת השועל המהיר. ישנם גם ציפורים רבות המקננות בפרריה, דוגמת מינים שונים של גבתוניים ושל קלקרידיים, עגור קנדי, שליו קשקשים, שכווי הלענה, כוס המחילות, המשתלט על מאורות של נובחניות, מיני עקב ועיט זהוב. מהזוחלים ישנם כמה עכסנים, איגואנית מקרינה טקסנית ונחש בירית.

הערבה שופעת בצמחים מהמין *Bouteloua gracilis* ועוד מיני דגניים. בפרריה ישנם גם הרבה פרחים כמו ממשפחת הציפורניים המלבלבים לאחר החורף.

חלק מהאזורים הפכו לאדמות חקלאיות, וכן אדמות מרעה המשמשות עדרי בקר וצאן.

ראו גם
------

* המישורים הגדולים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרריה** בוויקישיתוף
* פרריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערבות של הפרריה במונטנה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531650605171
* GND: 4047015-5
* LCCN: sh85106080

 |
**שפת תסריט** (באנגלית: Scripting language) היא שפת תכנות לכתיבת תסריטים (**סְקְרִיפְּטִים**). תסריט הוא תוכנית מחשב הנכתבת על מנת למכן ביצוע משימות, שאחרת נדרש היה לבצען ידנית, על ידי משתמש בסביבת תוכנה.

תסריטים נכתבים ומורצים באופן מיידי, ללא צורך בהרצת מהדר או מקשר, ופעמים רבות הם נכתבים בידי האדם שגם יעשה בהם שימוש. התוכנה המריצה תסריטים מכונה מפרש והיא מקבלת כקלט את קוד המקור של התסריט, או פקודות ביניים כדוגמת Bytecode אם כי במקרים אחרים (כגון לואה) מדובר על שפות דינמיות. סביבות התוכנה שהתסריטים נכתבים עבורן, הן בדרך כלל תוכנות העוברות הידור, ובניגוד לתסריט, למשתמש לא ניתנת האפשרות לצפות או לשנות את קוד המקור שלהן.

מגוון רחב של שפות תסריט מתאים לשימושים רבים. מחד, ישנן שפות המותאמות לפתרון בעיה בתחום צר ומן הצד השני קיימות שפות תסריט לשימוש כללי.

היסטוריה
--------

שפות התסריט צמחו משפות העיבוד באצווה של המחשבים המרכזיים משנות ה־50 של המאה ה־20. מחשבים אלו לא היו אינטראקטיביים ושפות כדוגמת JCL שימשו להעברת רצף של פקודות. שפות התסריט הראשונות שפותחו בשנות ה־60 עבור המעטפת של מערכות הפעלה סיפקו שיפור ניכר בשימושיות והציגו לראשונה את השימוש בהחלפת מחרוזות תוך כדי ריצת התסריט. דוגמה למערכת הפעלה שכללה שפת תסריט למעטפת היא Multics, מסוף שנות ה־60. מאז כמעט כל מערכת הפעלה כללה שפת תסריט אחת לפחות.

החל משנות ה־80 נפוצו שפות תסריט לשימוש כללי, כדוגמת TCL או לואה שנועדו להיטמע בכל סביבת הרצה ולמזג בין חלקי תוכנה שונים שייתכן ואף פותחו בשפות שונות. שפות תסריט אחרות כדוגמת Visual Basic for Applications משנות ה־90 נועדו למכן תהליכים בכלי תוכנה מבוססי ממשק משתמש גרפי ואף לאפשר תסריטים המשלבים כמה כלים התומכים בשפה.

כלי תוכנה עשויים לכלול תמיכה במספר שפות תסריט בו זמנית. לדוגמה, דפדפנים תמכו בעשור הראשון של המאה ה־21 בדרך כלל בשפת JavaScript ובשפה נוספת כדוגמת VBScript, במקרה של אינטרנט אקספלורר.

סוגי שפות תסריט
---------------

קיימות כמה סוגי שפות תסריט והמוכרות שבניהם הן Perl, Python ו-JavaScript

דוגמה לקוד בפייתון:

```
def print\_smaller\_num():
    first\_num = 1
    second\_num = 2
    
    if first\_num <= second\_num:
        print(first\_num)
    else:
        print(second\_num)

```
דוגמה לקוד Perl:

```
$name = "Larry";
$index = 45;

```
דוגמה לקוד JavaScript:

```
function logSmallerNum() {
 var firstNum = 1;
 var secondNum = 2;
 console.log(firstNum + secondNum);
}

```

ראו גם
------

* פייתון
* פרל
* JavaScript

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שפת תסריט** בוויקישיתוף
* שפת תסריט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007534995705171
* LCCN: sh2006007256
* NKC: ph135534

 |
**זכריה** (בלטינית: **Zacharias**, זכריאס) היה אפיפיור מ-3 או 5 בדצמבר 741 עד 22 במרץ 752. הוא היה יווני מסנטה סברינה שבקלבריה והיה לאפיפיור האחרון מבין האפיפיורים הביזנטיים. קרוב לוודאי שהיה כומר של הכנסייה הרומית וככזה חתם על הצו של המועצה הרומית בשנת 732 והיה ביחסים קרובים עם גרגוריוס השלישי, אותו ירש ב-10 בדצמבר 741.

זכריה היה דיפלומט נבון. כשהבין שהברית של קודמו בתפקיד עם הדוכס הלומברדי מספולטו לא תורמת להגנת ערי האפיפיור נגד המלך הלומברדי ליותפראנד, פנה זכריה אל המלך ישירות. ספר האפיפיורים, ה"ליבר פונטיפיקליס" מציין את ההשפעה האדירה שהייתה לזכריה על ליותפראנד וראטכיס (אנ') יורשו. ההתמודדות עם נסיכים אלה במצבי חירום שונים תרם לשמירת האזור מהתקפות לומברדיות.

התכתבות ששרדה בין זכריה ובוניפציוס הקדוש, השליח של גרמניה, מראה עד כמה גדולה הייתה השפעתו של אפיפיור זה על האירועים בצרפת ובגרמניה. הוא עודד את הדחתו של המלך המרובינגי האחרון של הפרנקים, כילדריך השלישי, ובברכתו הוכתר פפין הגוץ כמלך הפרנקים בסואסון בשנת 752.

זכריה מת ב-22 במרץ 752 ונקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש. מחליפו היה סטפנוס, שמת זמן קצר לפני ההכתרה ואינו נחשב לאפיפיור. לאחר מכן הוא הוחלף על ידי סטפנוס אחר שהפך לסטפנוס השני.

במאמץ לנצר את רומא, זכריה בנה את כנסיית סנטה מריה סופרה מינרווה על מקדש עתיק למינרווה ליד הפנתיאון. כמו כן, זכריה שיקם את ארמון הלטראנו והעביר את ראשו של גאורגיוס הקדוש לכנסיית סן ג'ורג'ו אל ולאברו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זכריה** בוויקישיתוף
* זכריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**גרגוריוס השלישי** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**סטפנוס השני** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007397413005171
* BnF: cb10638204p (data)
* GND: 100964397
* ISNI: 0000 0000 7978 5744
* LCCN: nr2003013166
* NKC: xx0025925
* RERO: 02-A011609936
* SELIBR: 222668
* SUDOC: 081065639
* VcBA: 495/45904
* VIAF: 268783427
* WorldCat: lccn-nr2003013166

 |
**בגדי מעצבים** הוא ביגוד המתויג בשמם של מעצבי אופנה נודעים.

לרוב, ה"מעצב" אשר שמו מופיע על התווית של הבגד יהיה: 

* מעצב על אירופי, כגון, שאנל, כריסטיאן דיור איב סן לורן ופראדה.
* מותג של מוצרי בית אירופאים יוקרתיים כגון גוצ'י לואי ויטון ועוד.
* מותג ביגוד ספורט אמריקאי כגון קלווין קליין, דונה קארן וראלף לורן.

המונח "בגדי מעצבים", לרוב איננו מתייחס לביגוד יוקרתי שהוכן והותאם באופן אישי על ידי מעצבי על (ראו אופנה עילית) אלא לבגדים אשר נמכרים בשיווק המוני ואשר נושאים את שמם של מעצבי העל בשל הסכם רישוי בין המעצב ליצרנית הבגד.

הסכמים אלה מאפשרים ליצרני פריטי הלבשה למכור את תוצרתם במחיר גבוה והם מספקים למעצב מקור הכנסה נוסף. 

איכות הבגדים והדמיון (או היעדר הדמיון) לסגנון הביגוד של המעצב יכולים להשתנות במידה ניכרת בהתאם ליצרנית הביגוד המחזיקה ברישיון על המותג ובהתאם לתנאי ההסכם עם המעצב. חלק מן ההסכמים הללו עשויים לכלול הגבלות על מספר הסגנונות השונים של הבגדים אשר יופקו, או סעיף אשר מעניק למעצב את היכולת להטיל וטו על עיצובים אשר לא מוצאים חן בעיניו.

מתן רישוי לשימוש בשמות מעצבי אופנה הפך למנהג נפוץ בתעשיית האופנה העולמית החל משנות ה-70 של המאה ה-20.

בנוסף לבגדים עצמם, מתלווה לבגדי המעצבים קו אבזרים (אקססוריס) ואבזרים הנושאים אף הם את חתימתו של המעצב.

בגדי מעצבים בישראל
------------------

בגדי המעצבים בישראל נושאים שמות של מעצבים ישראלים ומותאמים לתרבות המקומית, לצו האופנה ולטעם הקהל הישראלי. בגדי המעצבים המקומיים צברו פופולריות רבה במיוחד בתעשיית האופנה הישראלית במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 והפכו לענף בפני עצמו בתחום האופנה. ביטוי להצלחה הניכרת של בגדי מעצבים בישראל הם מרכזי האופנה וחנויות הבגדים הרבים שהוקמו במהלך עשור זה במרכזי הקניות השונים בכל רחבי ישראל.

על אף שבגדי המעצבים המעוצבים בישראל מושפעים לרוב מהמגמות העולמיות, הם מותאמים לרוב לתרבות המקומית ובחירת הבדים של הבגדים נעשית לפי מזג האוויר בעונה.

ראו גם
------

* עיצוב
* אופנה
**ברידג'ט מוינאהן** (באנגלית: **Bridget Moynahan**; נולדה ב-28 באפריל 1971) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. כיכבה בסרטי הקולנוע "אני רובוט", "שר המלחמה" ו"ג'ון וויק 1" ומשחקת בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "שוטרים בדם".

ביוגרפיה
--------

מוינאהן נולדה בבינגהמטון שבמדינת ניו יורק וגדלה במסצ'וסטס. לאחר לימודי התיכון החלה בקריירת דוגמנות ועברה לניו יורק. הצטלמה למגזיני אופנה ונשים בולטים בהם גלאמור, ווג, קוסמופוליטן ו-Elle. במקביל למדה משחק.

ב-1999 הופיעה במספר פרקים של סדרת הטלוויזיה "סקס והעיר הגדולה" כנטשה, רעייתו של "מר ביג". בשנת 2000 שיחקה בתפקיד ברמנית ורקדנית, בסרט הקולנוע "חופשיות על הבר" שזכה להצלחה קופתית רבה. ושיחקה בתפקיד קטן בקומדיה "שפוט שלה" בכיכובה של אמנדה פיט. ב-2002 שיחקה בסרט "כל הפחדים כולם" בתפקיד מושא חיזוריו של ג'ק ראיין. ב-2003 כיכבה בסרט "השתול" לצדם קולין פארל ואל פצ'ינו. ב-2004 שיחקה בתפקיד הראשי לצדו של ויל סמית' בסרט "אני, רובוט" וב-2005 בתפקיד הנשי הראשי לצדו של ניקולס קייג' בסרט "שר המלחמה". ב-2006 שיחקה בסרט "בלתי ידוע" לצד גרג קיניר, בסרט "אחי, אני והיא", ושיחקה בסדרת הטלוויזיה "שש מעלות" ששודרה ברשת ABC. הסדרה לא זכתה להצלחה וירדה בטרם השלימה עונה מלאה.

משנת 2010 מככבת בסדרת הטלוויזיה "שוטרים בדם" המשודרת ברשת CBS. בסדרה היא מגלמת את דמותה של התובעת ארין, בת למשפחת שוטרים אירית-אמריקאית.

ב-2011 שיחקה בסרט הקולנוע "פלישה עולמית: קרב לוס אנג'לס".

מוינאהן שיחקה בסדרת הסרטים "ג'ון וויק" כאשתו של גיבור הסרט, ג'ון.

בשנת 2021 התארחה בדמותה של נטשה בסדרה "פשוט ככה"; הפקה מחודשת של HBO Max לסדרת הטלוויזיה "סקס והעיר הגדולה" (שם שיחקה גם מוינהאן).

חיים אישיים
-----------

מוינאהן הייתה במערכת יחסים עם כוכב הפוטבול טום בריידי, במשך שלוש שנים. לאחר שנפרדו גילתה שהיא בהריון ולשניים נולד בן באוגוסט 2007. באוקטובר 2015 נישאה לאיש העסקים אנדרו פרנקל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברידג'ט מוינאהן** בוויקישיתוף
* ברידג'ט מוינאהן, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* ברידג'ט מוינאהן, ברשת החברתית אינסטגרם
* ברידג'ט מוינאהן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ברידג'ט מוינאהן, באתר AllMovie (באנגלית)
* ברידג'ט מוינאהן, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* ברידג'ט מוינאהן, באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* ברידג'ט מוינאהן, באתר Metacritic (באנגלית)
* ברידג'ט מוינאהן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* ברידג'ט מוינאהן, באתר MusicBrainz (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007355652805171
* BNE: XX1718505
* BnF: cb14616403j (data)
* GND: 143554492
* ISNI: 0000 0001 1461 6584
* LCCN: no2003073686
* MusicBrainz: ed1984d6-bbd6-4100-8b3f-aa4bc33a9cac
* NKC: xx0052516
* NLP: a0000002467469
* SUDOC: 136097065
* VIAF: 66718874
* WorldCat: lccn-no2003073686

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בהר ברכס דאגלס, באי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו הר סטיבנסון.

אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה, העוסק בהר ברכס דאגלס, באי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה, עם הערך "הר סטיבנסון (רכס בריטניה)", העוסק בהר ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.

**הר סטיבנסון** (באנגלית: **Mount Stephenson**) הוא הר בחלקו המרכזי של רכס דאגלס, בצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.

גובהו של ההר 2,987 מטרים מעל פני הים, והוא הגבוה בהרי רכס דאגלס, והנקודה הגבוהה ביותר באי אלכסנדר. ההר השני בגובהו הוא הר אגברט (שגובהו 2,895 מטרים מעל פני הים), הממוקם 15 קילומטרים דרומית - דרום-מזרחית מהר סטיבנסון.

ההר הוא ההר ה-317 בגובהו באנטארקטיקה.

ההר מתנשא לגובה של 2,987 מטרים מעל סביבתו; והוא ההר ה-97 בעולם בהתנשאותו.

ההר ממוקם בראשם של קרחון טוינבי, וקרחון סדג'וויק; ההר ממוקם 8 קילומטרים ממערב למפרץ ג'ורג' השישי.

היסטוריה
--------

### גילוי ההר

ההר נצפה ממרחק לראשונה בשנת 1909, על ידי המשלחת הצרפתית לאנטארקטיקה בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו, אולם המשלחת באותה עת חשבה כי רכס דאגלס כולו (כמו גם הר זה) אינם מצויים באי אלכסנדר (אלא בחצי האי האנטארקטי).

חלק זה של רכס דאנגלס נסקר בשנת 1936 על ידי סטיבנסון (Stephenson), פלמינג (Fleming), וברטרם (Bertram) אנשי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בפיקודו של ג'ון ריימיל.

הרכס מופה כולה בהתבסס על תצלומי האוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בשנת 1947.

ההר נסקר ומופה בשנית על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1948, הסקר הסתמך על הסקרים על הקרקע ועל תצלומי האוויר של משלחת רון.

### מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי אנשי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.

ההר (וכן נונאטאק סטיבנסון) נקרא על שמו של אלפרד סטיבנסון (Alfred Stephenson), שהיה מנהיג משלחת החקר מטעם המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, אשר חקרה את אזור מפרץ ג'ורג' השישי בשנת 1936.

### טיפוס על ההר

מעולם לא טיפסו לפסגת ההר.

ראו גם
------

* נונאטאק סטיבנסון
* הר אגברט
* הר ספיבי
* הר האקל

לקריאה נוספת
------------

• Damien Gildea, **Antarctic Peninsula - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide**
• Defense Mapping Agency 1992, **Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica**, P 377

קישורים חיצוניים
----------------

* הר סטיבנסון באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* הר סטיבנסון באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* הר סטיבנסון באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* הר סטיבנסון באתר peakbagger
* מפת אזור הר סטיבנסון
* תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח עבור הר סטיבנסון (לפי גבהים)

הערות שוליים
------------

1. ↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי והיסטורי
3. 1 2  מידע גאוגרפי
4. ↑  מידע גאוגרפי על הר אגברט
5. ↑  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
6. 1 2  הרי העולם לפי התנשאותם
7. ↑  מידע היסטורי
8. ↑  מידע היסטורי על נונאטאק סטיבנסון