recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אחיינו של ויטגנשטיין** (בגרמנית: **Wittgensteins Neffe**) היא נובלה אוטוביוגרפית מאת הסופר האוסטרי תומאס ברנהרד, שיצאה לאור בשנת 1982. הנובלה היא מונולוג של המספר, ברנהרד, על זכרונותיו מפאול ויטגנשטיין, בן למשפחת ויטגנשטיין.

תמצית העלילה
------------

הנובלה היא מונולוג רצוף, ללא חלוקה לפסקאות, של המספר, ברנהרד, על זכרונותיו מפאול ויטגנשטיין, המוצג כאחיינו של הפילוסוף הנודע לודוויג ויטגנשטיין (אך למעשה אינו אחיינו של לודוויג ויטגנשטיין, אלא נכד דודו). תחילתה בשנת 1967, שבה היו שניהם מאושפזים בשתי מחלקות נפרדות של אותו בית חולים - המספר בביתן הרמן לחולי ריאה, וויטגנשטיין בביתן לודוויג לחולי נפש. בין שני הביתנים חצצה גדר, שנועדה למנוע מעבר ביניהם, אם כי מעבר כזה התאפשר מחמת פרצות בגדר. אירינה, חברה משותפת של שניהם שלמעשה הובילה לתחילת ידידותם, מבקרת אצל שניהם, וכך כל אחד מהם יודע שהאחר מאושפז לא רחוק ממנו. המספר משתוקק לבקר אצל ויטגנשטיין, אך בריאותו הרופפת אינו מאפשרת לו זאת, ובסופו של דבר הם מצליחים להיפגש בבית החולים רק פעם אחת.

פאול ויטגנשטיין גילה עניין רב במוזיקה קלאסית ובמרוצי מכוניות, ואת הכסף הרב שקיבל ממשפחתו בזבז עד שנותר חסר כל. המשך הנובלה עוסק בקשרים שבין המספר לוויטגנשטיין במשך שים-עשרה השנים הבאות, עד לפטירתו של ויטגנשטיין. 

במונולוג משולבות דעותיו של ברנהרד על הפסיכיאטריה ("הפסיכיאטר הוא הנבער שבכל הרופאים"), על פרסים ספרותיים ("אין לך דבר בלתי נסבל כטקסי הענקת פרסים; הטקסים האלה אין בהם כדי לרומם, כמו שהייתי סבור לפני שזכיתי בפרס הראשון שלי - אדרבא, הם משפילים אותך, ועוד בדרך הכי מבישה"), על האומללות ("אני נמנה עם האנשים שאינם סובלים בעצם שום מקום על פני האדמה והם מאושרים רק בין המקומות, בין המקום שעזבו למקום שהם נוסעים אליו") ועוד.

מבקרת הספרות בתיה גור תיארה את הנובלה:

"אחיינו של ויטגנשטיין" הוא מין וידוי המתאר יחסים בין שני בני אדם חריגים ומורדים, שתכונותיהם הקיצוניות, השקפת עולמם ופגיעותם האיומה מכלות אותם בייסורים קשים. ... תומאס ברנהאד וידידו היחיד אינם יכולים להסיח את דעתם מהכיעור, מהצביעות, השקר וההשפלה שבקיום, ומאחר שהם מלאים שנאה עצמית (יותר מכל הם מלאים בה) ומשום שלעולם אינם מניחים לעצמם לנוח מהשנאה, אינם מוצאים להם שנייה של נחת, כמעט.

שם הספר
-------

שם הספר, "אחיינו של ויטגנשטיין", הוא בהשראת ספרו של דני דידרו, "אחיינו של רמו" (Le Neveu de Rameau).

לקריאה נוספת
------------

* בתיה גור, **מבלי דלג על דף**, כתר ספרים, 2008, הפרק "שיר האהבה שבשנאה", עמ' 104–109. (הפרק ב"גוגל ספרים")

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **אחיינו של ויטגנשטיין** |

* הספר "אחיינו של ויטגנשטיין", באתר "סימניה"
* אחיינו של ויטגנשטיין, באתר OCLC (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אין לבלבל עם הפסנתרן פאול ויטגנשטיין, אחיו של לודוויג ויטגנשטיין
2. ↑  **אחיינו של ויטגנשטיין**, בתרגום נילי מירסקי, הוצאת עם עובד, 1996, עמ' 11–12
3. ↑  **אחיינו של ויטגנשטיין**, עמ' 93
4. ↑  **אחיינו של ויטגנשטיין**, עמ' 123
5. ↑  בתיה גור, שיר האהבה שבשנאה, ב"גוגל ספרים"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4509408-1
* LCCN: n88069322
* NLA: 35361312
* NSK: 000399943
* VIAF: 215954227
* WorldCat (עם VIAF): 215954227

 |
**DSV Alvin** (תעתיק לעברית **אלווין DSV**) היא צוללת אמריקאית שנבנתה ב-1964 וביצעה עשרות אלפי צלילות. קרויה ע"ש אליין וין (Allyn Vine) מהנדס מהמכון האוקיינוגרפי בוודס הול.

פרטים טכניים
------------

בשל בלאי בצוללת ומתקניה, כמעט כולם שופצו או הוחלפו במהלך הזמן. במהלך השנים הובילה האלווין למעלה מ-12,000 מדענים אל קרקע האוקיינוס. עומק הצלילה המרבי של הצוללת הוא 4500 מטרים ומשקלה הוא 16 טון. האלווין מצוידת בציוד מתקדם הכולל בין היתר, שתי זרועות חיצוניות, ציוד צילום, מדי לייזר לשם קביעת מרחקים, ומדחפי ריחוף. הצוללת נבנתה בהתאם לתקנים שהיו בזמן בנייתה, ומכיוון שכך אין שירותים בצוללת, אין חימום, ולצוללים אסור ללבוש בגדי פליז בשל כללי בטיחות אש.

פעולות מפורסמות
---------------

בשנת 1966, לאחר התנגשות שני מטוסים אמריקאים מעל חוף ספרד, נפלה פצצת מימן מאחד מהם ושקעה אל קרקעית הים. האלווין נשלחה למקום והצליחה לאתר את הפצצה בעומק של 780 מטר, אך כשלה בניסיון למשות את הפצצה.

ב-1968 בעת הורדתה למים נקרע כבל האחיזה שלה שחיברה אל סיפון הספינה. אלווין נפלה חמישה מטרים עד המים ומשם המשיכה לצלול ללא שליטה עוד כ-1500 מטרים. שלושת אנשי צוותה נחלצו מיד עם נפילתה אך סוגרי הצוללת נותרו פתוחים בשל כך והיא התמלאה במים. לאחר כעשרה חודשים חולצה הצוללת כשהיא שלמה יחסית, אך מלאה במים. מזון שנותר בצוללת לא התקלקל כמעט בשל תנאי הקור ומיעוט החמצן בעומק זה.

לאחר תיקונה נשלחה הספינה לחקור את אזור רכס ההרים המרכז אטלנטי שלאורכו שוכנים הרי געש רבים. ב-1977 נשלחה הצוללת לחקור את אזור איי גלאפגוס הגעשיים. החוקרים בראשות רוברט בלארד גילו סוג חדש של נביעות הידרותרמיות המכונות מעשנות שחורות שמהן נפלטו מים חמים עשירים במתכות ומינרלים, וכן גילו יצורים חיים אקסטרמופילים, אשר ניזונו מהמתכות בתהליך כימוסינתזה.

ב-1979 נשלחה הצוללת לאוקיינוס השקט, וגילתה שם זרמי מים שחורים ורותחים אשר נוצרו מהתכת מתכות במים. בצלילה הראשונה כוון מד החום עד טמפרטורה של 30 מעלות ובעת הצלילה הוא הגיע למעלה הגבוהה ביותר. בשלב זה לא יכלו החוקרים לדעת על הטמפרטורה השוכנת במים לאשורה. בצלילה השנייה כוילו מדי החום ליכולת מידה גבוהה בהרבה, בעת הצלילה נמצא כי חום המים הגיעה עד 400 מעלות. חלונות הצוללת לא תוכננו במיוחד לעמידה בטמפרטורה כה גבוהה, אך דבר לא אירע להם.

ב-1986 הייתה האלווין מעורבת במציאת הטיטניק על ידי משלחת שבראשה עמד רוברט בלארד.

ב-6 באוגוסט 2004, הכריזה קרן המדע הלאומית על כלי רכב חדש שימלא את מקומו של ה-DSV Alvin. כלי הרכב החדש יוכל להגיע לעומק גדול יותר ויצויד בציוד משוכלל יותר מזה שב-DSV Alvin. גורלה של ה-DSV Alvin אינו ידוע, ויש אומרים שצוללת זו תיכנס למוזיאון, או שתשמש למחקר ימי במים רדודים (באופן יחסי לכלי הרכב החדש שימלא את מקומה).

ראו גם
------

* המכון האוקיינוגרפי בוודס הול

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **DSV Alvin** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007605339405171
* GND: 4273777-1
* LCCN: n88174465
* VIAF: 143176744
* WorldCat: lccn-n88174465

 |
שער הספר "צורת הארץ" במהדורה השנייה
כריכת הספר "צורת הארץ" במהדורה האחרונה
**צורת הארץ**, הוא ספר אסטרונומיה בעברית מאת רבי אברהם בר חייא העוסק בנושאים הבאים: מהלך הירח, ליקויי חמה ולבנה, מהלך כוכבי הנבוכה, תיאור אופן המזלות, חלוקת כוכב ארץ לאזורי אקלים, מידת כוכב ארץ והוויכוח סביב מהלך כוכבי שבת.

המחבר ותקופתו
-------------

מחבר הספר הוא **רבנו אברהם ב"ר חייא הנשיא**.
בשל הכבוד שרחשו לו הכל, כונה "**הנשיא**" (בערבית: צאחב אל שארטה), כינוי הניתן לבעלי משרה חשובה בחצר המלכות.
היה מגדולי ספרד. מושבו היה בעיר סוריה שבספרד, ובברצלונה.
תאריך לידתו ופטירתו אינם ידועים בדיוק. החוקרים משערים שנולד בסביבות שנת 1065 ונפטר בסביבות השנים 1135–1145.
עסק גם במתמטיקה, בהנדסה, בפיזיקה, באסטרולוגיה ובענייני מוסר ופילוסופיה. כמו כן ציפה לישועה ועסק בחישוב הקץ ובביאת המשיח.
רבנו אברהם חי בתחילת תקופת הראשונים - המאה ה-11.
ראשונים נוספים שחיו בזמנו: ר' אברהם אבן עזרא, הרמב"ם.

החיבור
------

בנוסף לשמו "צורת הארץ", מוכר גם בשמו הלטיני **"סבסורדה"** (Savasorda), שם שהוא בעצם כינוי למחבר אשר היה מכונה "הנשיא", ובערבית – "צאחב אל שארטה", שבשיבוש ללטינית הפך ל"סבסורדה".
החיבור הוא אחד מהחיבורים הראשונים העוסקים באסטרונומיה, חכמת התכונה, בלשון הקודש.
החיבור הוא פרי התקופה בה שלט בכיפה - 'כיפת השמים' - מאז המאה ה-2, האסטרונום היווני הנודע תלמי, הנקרא בשמו בטלמיוס, בחיבורו "אלמגסט", בו טען למודל הגיאוצנטרי. 'צורת הארץ' ראה אור כ-300 שנה (בשנת 1133) לפני שתורות התכונה החדשות של קופרניקוס, קפלר וגלילאו, הגיעו לעולם באיחור של כ-13 מאות, אחרי תלמי.
עקב היותו החיבור הראשון בתחומו שנכתב בלשון הקודש, זכה 'צורת הארץ' לתפוצה רחבה. אף בקרב העמים לא נטמנה ידו בצלחת וזכה להצלחה גדולה, בשל היותו מאגד אסכולות החלוקות ביניהן בנושאים רבים ושונים בחכמת התכונה. בין המוזכרים בספרו נמצא מן המפורסמים שבעולם מדע התכונה, כגון: בטלמיוס, בן רש"ד, אל מאמון, אברכש ועוד.

המהדורות
--------

הספר יצא לאור בשלוש מהדורות.
המהדורה הראשונה יצאה לאור בשנת ש"ו (1546) בבזל על ידי ההבראיסט והבלשן סבסטיאן מינסטר. במהדורה זו הוסיף מינסטר הערות שוליים בלטינית ושרטוטים נוספים שהופיעו בכתבי היד. ותלמידו אוסוואלד שרקנפוכס (אנ') תרגם את הספר ללטינית.

המהדורה השנייה, יצאה לאור באופיבאך בשנת ת"פ (1720) על ידי ר' יהונתן ב"ר יוסף מרוז'ינוי, מחבר הספר "ישועה בישראל" על הלכות קידוש החודש להרמב"ם. במהדורה זו נדפסו הגהות וביאורים של הלבוש לצורת הארץ, והגהות ממספר רבנים נוספים.

בשנת 1956 תשט"ז, תורגם הספר גם לספרדית על ידי מיליאס ואליקרוסה, ברצלונה.

המהדורה האחרונה יצאה לאור בשנת תשס"ט על ידי המהדיר ר' רפאל לסרי, בוגר ישיבת חברון. ההדרה בוצעה ע"פ שלושה כתבי יד, המוקדמים ביותר מבין כתבי היד המצויים היום; כ"י לונדון, הספרייה הבריטית, קטלוג מרגליות 1006 (מס' 6432 במכון לתצלומי כתבי יד עבריים בירושלים); כ"י לונדון, הספרייה הבריטית 12277 OR (מס' 8821 במכון לתצלומי כתבי יד עבריים); כ"י האוניברסיטה העברית בירושלים מס' 927 B. במהדורה זו נוספו קטעים רבים שהושמטו מהמהדורות הקודמות וחודשו ושופצו כל השרטוטים.

קישורים חיצוניים
----------------

* רבי אברהם ב"ר חייא הנשיא, **צורת הארץ**, באתר היברובוקס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 7568153653260955900005
* WorldCat (עם VIAF): 7568153653260955900005

 |
המרכז המסחרי הישן בשכונה
הגן הארכאולוגי אשקלון
**שכונת אפרידר** היא שכונה באשקלון, שתוכננה במקור בשנת 1949 כשכונה עירונית לעולים מארצות דוברות אנגלית, והוקמה ביוזמת יהדות דרום אפריקה. השם "אפרידר", כשמה של חברת בת של עמידר שהקימה את השכונה, מהווה ראשי תיבות של "אפריקה דרומית". 

על פי התוכנית הראשונית, תוכננו 750 יחידות דיור "משופרות ומשוכללות" לעולים. התחלת הבנייה התעכבה, ורק בסוף 1950 החלה בנייתם של בתים חד קומתיים דו משפחתיים על שטח כחצי דונם לכל משפחה. ביוני 1952 נחנכו 120 דירות ראשונות וב-15 ביולי 1952 קיבלו 5 המשפחות הראשונות את ביתן. לצוות המתכננים ולהנהלת חברת אפרידר היה חזון להקים שכונת צמרת המורכבת מיוצאי אירופה וארצות אנגלו סכסיות. 

בתחילת 1953 הוקמה עבור שכונת אפרידר (יחד עם שכונת ברנע) המועצה המקומית אשקלון, באופן זמני לשנתיים עד לאיחוד עם עיריית אל-מג'דל (אז נקראה מגדל-אשקלון) בתחילת 1955.

הרחובות באפרידר נקראים ברובם בשמות של צמחים, אילנות ופרחים ושמות של ציפורים המצויות בישראל. רחובות אחרים נקראים בשמות של ערים חשובות בדרום אפריקה, שתושביהן עזרו בבנייתה של אשקלון החדשה.

שכונת אפרידר זכתה למוניטין של מקום מגורים בעל איכות חיים גבוהה עם אוכלוסייה בעלת רמה סוציואקונומית גבוהה בהשוואה לשאר השכונות של אשקלון. הופעל בה מרכז לבריאות המשפחה. בנוסף נפתח בה בית המלון הראשון - הבית הוורוד. לאחר מכן נוספו לשכונה בתי מלון נוספים מסעדות, בית הקולנוע רחל, בית העם וגן ארכאולוגי. כמו כן התקיימו אירועים רבים ומגוונים כמו הצגות פסטיבלים תערוכות וכדומה.

כיום מונה שכונת אפרידר כ-21 אלף תושבים כשברובה נשמרה רוח התכנון המקורי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שכונת אפרידר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ערים חדשות יוקמו בדרום הארץ ובצפונה, דבר, 4 בנובמבר 1949
2. ↑  מגדל גד, דבר, 10 באוקטובר 1950
3. ↑  נחנכו הבתים הראשונים באשקלון, דבר, 10 ביוני 1952
4. ↑  נחנכה מועצה מקומית לאשקלון, דבר, 27 בפברואר 1953
5. ↑   איחוד רשויות מקומיות בישראל 1949-2013 במשרד הפנים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007270501905171

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בארכאולוג ישראלי. אם התכוונתם למוזיקאי, יוצר ומדבב שנקרא באותו שם, ראו דורון בן-עמי.

**דורון בן עמי** (נולד ב-1965) הוא ארכאולוג ישראלי שגילה במהלך מחקריו מספר ממצאים ארכאולוגיים חשובים. מחקריו עוסקים בארכאולוגיה המקראית ותקופת הברזל בארץ ישראל.

חייו
----

בשנת 2003 קיבל בן עמי תואר ד"ר לפילוסופיה מהמכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית על מחקריו בתל חצור בתקופת הברזל 1 ו-2, תחת הפרופסור אמנון בן תור. הוא עובד כיום כחוקר במכון.

בן עמי הוא המגלה של קבר מפואר סמוך לעיר דוד, שזוהה כקברה של הלני המלכה.

בשנת 2007 החל לנהל את החפירה הארכאולוגית בחניון גבעתי. תחת ניהולו התגלו מספר ממצאים חשובים בחפירה. בנובמבר 2015 (ה'תשע"ו) פרסם בן עמי, יחד עם הארכאולוגים יאנה צ'חנוביץ ושלומה כהן, מנהלי החפירה מטעם רשות העתיקות, כי לדעתם על פי הממצאים שנמצאו באתר, מקום מצודת החקרא היה בחניון גבעתי שבעיר דוד. הממצאים שתומכים בהשערה הם: חומת ביצור, מקטע מגדל גדול, שרידי חלקלקה, עשרות מטבעות המתוארכים על פי שמות המלכים המוטבעים בהם לתקופה בה המצודה התקיימה, ראשי חצים מברונזה ואבני קלע מעופרת המאפיינים את הצבא הסלווקי וכן 200 ידיות של אמפורות עם חותמות מרודוס.

בשנת 2016 הופיע בפרק השביעי של הסדרה והארץ הייתה תוהו ובוהו: תולדות ארץ ישראל והסביר על מצודת החקרא בחניון גבעתי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דורון בן עמי** בוויקישיתוף
* דורון בן עמי (1965-), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ‏ Institute of Archaeology - Dr. Doron Ben-Ami
2. ↑  ד"ר דורון בן עמי, באתר של עמותת אלע"ד.
3. ↑  ‏Israeli archaeologists uncover 2,000-year-old mansion
06/12/2007 ‏
4. ↑  ד"ר דורון בן עמי, באתר "מפה".
5. ↑  פתרון לאחת החידות הארכאולוגיות הגדולות בהיסטוריה של ירושלים (נובמבר 2015), באתר רשות העתיקות.
6. ↑  אתר למנויים בלבד ניר חסון, אחרי מאה שנות חיפושים בירושלים, נמצאה המצודה האבודה מימי החשמונאים, באתר הארץ, 3 בנובמבר 2015.
7. ↑  והארץ הייתה תוהו ובוהו - תולדות ארץ ישראל פרק 7: הממלכה האחרונה, באתר YouTube, ‏19 בדצמבר 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007258457405171
* GND: 1041707789
* LCCN: no2014108378
* SUDOC: 166028320
* VIAF: 97663776
* WorldCat: lccn-no2014108378

 |
**אלפ ד'ואז** (בצרפתית: **Alpe d'Huez**), הוא אתר נופש וסקי בהרי האלפים, הנמצא בגובה של כ-1,850 מ' מעל פני הים. הוא מפורסם בזכות הכביש העולה אל האתר, הכולל 21 פניות חדות, מעלה אשר הפך לעלייה המפורסמת והיוקרתית ביותר בטור דה פראנס ב-30 השנים האחרונות.

פסגה זאת, הנחשבת לאחת הקשות לטיפוס בצרפת, נכללה לראשונה במסלול המירוץ ב-1952. אז זכה בניצחון בקטע הרוכב האיטלקי המפורסם, פאוסטו קופי אשר ניצח באותה שנה גם במירוץ כולו. אולם, רק ב-1976 נכללה שוב הפסגה במסלול המירוץ ואז זכה בקטע ההולנדי יופ זוטמלק. מאז ועד היום, פוקד המירוץ את העלייה המפורסמת כמעט בכל שנה. רוכבים הולנדים רבים זכו בשנות השבעים והשמונים בקטעים שהסתיימו באלפ ד'ואז ומאז, צובעים אלפי אוהדים הולנדיים את ההר בתלבושתם הכתומה בעת שנערך עליו המירוץ וכך זכה ההר גם לכינוי ה"הר הולנדי". 

הטיפוס אל ההר נמשך כ-13.8 קילומטר, בשיפוע של 8.1% בממוצע. הנקודה שכנראה הפכה את הטיפוס על פסגה זו לכה פופולרית במירוץ, אינה נעוצה כנראה בקושי הטיפוס, שכן ישנם הקשים ממנו, אלא בתבנית העלייה עם העיקולים החדים שבה, המצטלמת היטב בטלוויזיה. 

בשנים האחרונות, מצטופפים כמיליון צופים לאורך המסלול, כדי לעודד את המתחרים. לעיתים הם חוסמים את הדרך בצורה מסוכנת שאף גרמה לתאונות בעבר. המפורסמת שבהן התרחשה ב-1999 בעת שג'וזפה גריני רכב בדרכו לניצחון בטוח. סמוך לסיום הוא נתקל בצופה גרמני שביקש לצלם אותו ונפל על הכביש. שניהם יצאו ללא פגע וגריני הצליח לעלות על אופניו ולחצות את קו הסיום כמנצח.

מספר רוכבים זכו פעמיים בניצחון בקטעים שהסתיימו באלפ ד'ואז:

* יופ זוטמלק, הולנד, (1976, 1979)
* הני קויפר, הולנד, (1977, 1978)
* פיטר וינן, הולנד, (1981, 1983)
* ג'אני בוניו, איטליה, (1990, 1991)
* מרקו פנטאני, איטליה, (1995, 1997)
* לאנס ארמסטרונג, ארצות הברית, (2001, 2004)

הטיפוס המהיר ביותר של המסלול היה ב-1997 כאשר מרקו פנטאני מאיטליה סיים את המסלול ב-37 דקות ו-35 שניות. לאנס ארמסטרונג האמריקני השיג ב-2004 את התוצאה הטובה השנייה בכל הזמנים, 37 דקות ו-36 שניות.

גראנט תומאס ניצח את הקטע בטור דה פראנס 2018 והוא בין הבודדים שניצח את הקטע בעודו לובש את החולצה הצהובה.

מאז מרץ 2019, אתר הסקי מארח את אירוע החורף הרשמי של פסטיבל הTomorrowland, המאכלס כ22,000 אנשים מדי שנה.

ראו גם
------

* טור דה פראנס
* אוטקם

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלפ ד'ואז** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אלפ ד'ואז (בצרפתית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb11953079w (data)
* GND: 7543369-2
* VIAF: 249429969
* WorldCat: viaf-249429969

 |
**אלן רנקין קופ**, באנגלית: **Ellen Rankin Copp** (4 באוגוסט 1853 – 8 באוגוסט 1901), נקראה גם אלן האוזר רנקין, הייתה פסלת אמריקאית. עבודותיה הוצגו בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו ב-1893.

ראשית חייה
----------

אלן האוזר רנקין נולדה באטלנטה, אילינוי, בתם של ד"ר אנדרו קמפבל רנקין וסוזנה רוש האוזר רנקין. אביה היה רופא ששימש כמנתח צבאי במלחמת האזרחים האמריקאית. בשנת 1888 אלן החלה ללמוד כסטודנטית במכון לאמנות של שיקגו בשנות השלושים לחייה לאחר כמה שנים בהוראה. במכון לאמנות למדה אצל לורדו טאפט, כאחת מעוזריו הסטודנטיות שלו שכונו "הארנבים לבנים".

קריירה
------

בשנת 1890, אלן רנקין קופ זכתה במדליה הראשונה לפיסול שהוענקה על ידי המכון לאמנות של שיקגו. היא יצרה את "אמהות" עבור בניין אילינוי, ואת "פלא" עבור בניין הוואי, שניהם בתערוכה הקולומביאנית העולמית ב-1893. הפסל של פלה בגובה 8 מטר הועלה כ"פסל הגדול ביותר שנעשה על ידי אישה". ארבע יצירות נוספות של קופ הוצגו בתערוכה: דיוקן תבליט ברונזה של הרייט מונרו, המוצג בארמון של אמנות; דיוקן תבליט ברונזה של ברטה פאלמר, בספריית בניין האישה; ושתי עבודות קטנות יותר בתוך בניין אילינוי.

פסל "פלא", בביתן הוואי בתערוכה הקולמביאנית, 1893
לאחר התערוכה, קופ לקחה את בנה לאירופה, והמשיכה ללימודי אמנות במינכן; היא הציגה שם את פסל "כוח האומות" שלה ב-1895.

קופ יצרה פסלי דיוקן של תושבי שיקגו מפורסמים, וכן פס שלו הכומר רנקין, עבור העיר ריפלי, אוהיו. ב-1896 היא הגישה הצעה שאפתנית לאנדרטה למלחמה בטקסס.

חיים אישיים
-----------

אלן האוזר רנקין נישאה לוויליאם ה. קופ ב-1874. נולדו להם חמישה בנים; ארבעה מתו בינקותם. אלן רנקין השאירה את ויליאם קופ בבית כשלקחה את בנם לאירופה, והחלה להשתמש בשמה מלפני הנשואים. בשנת 1897, בעלה ויליאם קופ, שהיה מובטל, תקף את הוריה ואחותה של אלן בסכין גילוח ובאקדח. גרונו של אביה נחתך, וקופ נורה, אך לא היו הרוגים. בנם שנותר בחיים יו דירבורן קופ (1878–1956), שנקרא יו דואק רנקין לאחר שהוריו נפרדו, הפך גם הוא לאמן, הידוע בעיקר כמאייר מדע בדיוני.

אלן רנקין קופ נפטרה ב-1901, בת 48 שנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלן רנקין קופ** בוויקישיתוף
* אלן רנקין קופ, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Mrs. Ellen Rankin Copp"
2. ↑  Woman of the Century
3. ↑  **Campbell's Illustrated Monthly**, 1893. (באנגלית)
4. ↑  Allen Stuart Weller, **Lorado Taft: The Chicago Years**, University of Illinois Press, 2014-10-15, ISBN 978-0-252-09646-4. (באנגלית)
5. ↑  **The National Cyclopaedia of American Biography**, J.T. White, 1898. (באנגלית)
6. ↑  John Joseph Flinn, **Official Guide to the World's Columbian Exposition ...**, Columbian Guide Company, 1893. (באנגלית)
7. ↑  "Catharine Coles' Columbian Correspondence 1893". *The Times-Picayune*. 1893-07-01. p. 3. נבדק ב-2024-02-25.
8. ↑  International Women Sculptors: 1893 Exposition--P. 1, arcadiasystems.org
9. ↑  **The National Magazine: An Illustrated Monthly**, Bostonian Publishing Company, 1897. (באנגלית)
10. ↑  "For the Texan Heroes"
11. ↑  "Chicago Boy Abroad"
12. ↑  "To Slay a Family"
**טסניי** (בתיגרינית: **ተሰነይ**, מבוטא Tessenei או Tesseney), היא עיירת שוק במחוז גאש-בארקה במערב אריתריאה. העיירה שוכנת מדרום-מערב לעיר קסאלה (Kassala) שבסודאן על גדות נהר גאש. העיר הייתה שדה קרבות במלחמת העצמאות של אריתריאה שבמהלכה נחרב חלק ניכר ממנה. למרות שחלק גדול ממנה נבנה מחדש היא עדיין מוקפת בשדות מוקשים.

סקירה כללית
-----------

טסניי ממוקמת 45 ק"מ מגבול אריתריאה-סודאן וכ-115 ק"מ מהעיר בארנטו (Barentu). היא משמשת כמרכז לאוכלוסיית מערב המדינה. אוכלוסייתה מונה 64,000 איש ממגוון של קבוצות אתניות. מצפון לפרברי טסניי ניצבות כמה גבעות שמהם ניתן לצפות בנוף יוצא דופן של הגבעות והעמקים של סודאן. בשנים האחרונות דווח על הימצאותם של אריות בסביבה. נוף עולם החי של הסביבה כולל גם קופים וצבועים נקודים וצמחיית האזור כוללת עצי שיטה ודקלי דום מצרי.

השם טסניי, שמבוטא גם בצורת הקנטה "סניי", מקורו לא בשפה התיגרינית אלה בשפת התיגרה ופירושו "מקום נעים לגור". בשפתם של ילידי האזור נקרא המקום גם סאבוט (Sabbot). ב-1929 קראו השלטונות הקולוניאלים האיטלקים למקום "כפר גאספריני" (Gasperini) על שם מושל אריתריאה. טסניי מחולקת לכמה רבעים (Hillas) שבכל אחד מהם מתגוררת קבוצה אתנית אחרת. הקבוצות האתניות שבעיירה כוללות אנשים שמוצאם הוא משבט האוסה שבניגריה, מסודאן, מעם הבני-אמר (Beni-Amer), ומסומליה. אספקת המים לעיירה מבוצעת על ידי מערכת משאבות שנבנתה בשנות השלושים שמזינה מאגר מים גדול.

היסטוריה
--------

בתקופה הקולוניאלית היו טסניי והכפר השכן עלי גידיר מרכזו של מיזם פיתוח חקלאי שניצל את כמויות המים העצומות של נהר הגאש שזורם בעונות הגשומות מרמות אריתריאה, נשפך לנהר אטברה ומשם לנילוס הכחול. המיזם החל בשנת 1905 כאשר בדיקות היתכנות שלו החלו בניהולם של מהנדסים איטלקיים. העבודות החלו ב-1924 וכללו בניית סכר קטן שנבנה כדי לאצור את המים באגם קטן ונחנך בשנת 1928, ובנייתה של מערכת השקיה נרחבת שנועדה להשקות שטח אדמה של 100 קמ"ר. הגידול העיקרי היה כותנה שיוצאה לאיטליה כמו כן נבנו בעיר מפעלים לעיבוד סיבי וזרעי הכותנה, מפעלים לייצור בדי הכותנה ותחנת כוח. בתקופה מסוימת נסללה מסילת ברזל שקישרה את טנסיי עם העיר קסאלה (Kassala) שבסודאן. מסילה זו פורקה בשנות השישים. בכפר עלי גידיר נבנה מחנה העבודה למיזם ונבנו בו סדנה ומחסן למכונות חקלאיות וציוד חקלאי, הכול נוהל על ידי קבוצה של מנהלים איטלקים.
בשנות השישים נשלחו מורים מטעם חיל השלום האמריקני לתרום לקידום החינוך באזור. כמו כן הוקמה בטסניי מרפאה בתרומה אמריקנית. אירועי מלחמת העצמאות של אריתריאה גרמו להריסתם של מפעלים קולוניאליים אלה. שרידים של הבנייה האיטלקית ניצבים עדיין בטסניי.

במהלך המלחמה בשנים 1961–1991, הופגזה העיירה שוב ושוב והתנהלה בה לחימה קשה בשל קרבתה לגבול עם סודאן, שממנה קיבלו המורדים נשק ואספקה, אך היא גם הייתה הראשונה ששוחררה ב-1998 וסבלה מנזקים כבדים. העיירה היא נקודת מעבר לפליטים אריתראים השבים מסודאן.

כלכלה ותחבורה
-------------

טסניי היא מקום מפגש לסוחרים ונוודים. בכיכר המרכזית שבחזית המסגד פועלים בתי עסק מגוונים כמו חייטים, בתי קפה, בארים וחנויות. שוק חליפין לכספים פועל במקום. 

בעונה הגשומה (יולי-ספטמבר), רוב השטח מסביב לעיר הוא בלתי עביר, אך לאחרונה נסלל כביש אספלט בין בארנטו לבין טסניי. קווי אוטובוסים פועלים בין טנסיי לבין קאסלה, בארנטו ועיר הבירה אסמרה.

קישורים חיצוניים
----------------

* Tessenei Eritrea, Eritrea.be
**בנטו מתאוס קרפסקי** (בפורטוגזית: **Bento Matheus Krepski**; נולד ב-10 ביוני 1999 בקוריטיבה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אתלטיקו פרנאאנסה מליגת העל הברזילאית.

קריירת מועדונים
---------------

בנטו גדל במחלקת הנוער של אתלטיקו פרנאאנסה. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הברזילאית.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-18 באוגוסט 2023 זומן בנטו לראשונה לסגל נבחרת ברזיל, לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2026 נגד נבחרות בוליביה ופרו. ב-23 במרץ 2024 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת בניצחון 1-0 על אנגליה במשחק ידידות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בנטו** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Fernando Diniz convoca Seleção Brasileira para a estreia das Eliminatórias באתר הרשמי של קונפדרציית הכדורגל הברזילאית, 18 באוגוסט 2023 (בפורטוגזית)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"בנטו (כדורגלן)"**.
גיליון דער עמעס
**דער עמעס** (נהגה "דֶר אֶמֶס"; "האמת" בהברה אשכנזית ובאורתוגרפיה הסובייטית של היידיש) היה עיתון סובייטי ביידיש שיצא לאור במוסקבה משנת 1918 ועד 1938.

היסטוריה
--------

"דער עמעס" הוצא לאור ביוזמת הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ונוהל בידי הייבסקציה, הזרוע היהודית של המפלגה. ה"יבסקציה", בהמשך לגישתם של מייסדי 'הבונד' (1897) ואוטונומיסטים יהודים אחרים במזרח אירופה, ראתה ביידיש את לשונם של המוני היהודים (בעוד העברית נתפשה כשפת האליטה הרבנית ומקושרת לדת ולריאקציה), ולכן ביקשה לטפח תרבות פרולטרית-לאומית יהודית ביידיש שתדבוק בתכנים סוציאליסטיים. כחלק מתהליך זה עודדו השלטונות הוצאת עיתונים ביידיש, בהם "דער עמעס" שיצא במוסקבה, ו"דער שטערן" ("הכוכב") שיצא בחרקוב.

העיתון שימש את המפלגה להפצת תעמולה קומוניסטית בקרב יהודי ברית המועצות, כנגד התנועות האידאולוגיות היריבות, כמו הציונות והבונד. הוא האשים את "הציונים הבורגנים" בהפצת רעיון הלאומיות היהודית כפעילות שעוררה תגובות אנטישמיות, ובפסילת ה"מנטליות הגלותית" כדי לעודד יהודים להגר מרוסיה לארץ ישראל. כותבי העיתון פנו לכל מגוון האוכלוסיות היהודיות בברית המועצות בכוונה לחנך ולהפנות אותם לאורח החיים היהודי החדש שאימצו, ולשם כך תקפו את כל מי שעמד בדרכם - מורי עברית, מנהיגים ומוסדות דתיים, והדת היהודית עצמה. בתקופה שלאחר מלחמת האזרחים הרוסית הקדיש העיתון טור קבוע לתיאור הרעב, האלימות והרדיפות שהיו מנת חלקם של היהודים תושבי העיירות בתחום המושב לשעבר, באשמת כוחות "ריאקציוניים" ו"קונטר-רבולוציוניים", ועודדו אותם לתמוך במפלגה הקומוניסטית כדי לזכות בהגנתה ובסיועה.

העיתון נאבק נגד אנטישמיות בברית המועצות ומחוץ לה, ועם עליית היטלר לשלטון בגרמניה הוקיע שוב ושוב את משטרו הגזעני.

"דער עמעס" השתמש בכתיב היידי הסובייטי המתוקנן החדש וכל המילים שמקורן בעברית אויתו אחרת, ללא אותיות מנצפ"ך סופיות ועוד. הדבר נעשה הן על מנת להסיר כל זכר לשפה זו, שנחשבה ל"שפה ריאקציונית" מהיותה קשורה לדת ולציונות; והן כדי להקל על דור שלא היה מסוגל לקרוא את המילים העבריות ונזקק לאיות אחיד ותקני עם אותיות אהו"י. כך למשל נכתבו בעיתון מילים כמו "קלייקוידעש" ("כלי קודש"), "קידעשאשעמ" (קידוש השם), "באל-טפילע ומאגיד" (בעל תפילה ומגיד) ועוד. הכתיב "עמעס" עצמו הוא גרסה יידישיסטית של הכתיב העברי התקני, "אמת".

עורכו הראשון של "דער עמעס", משנת 1918, היה שמעון דימנשטיין. ב-1921 עבר תפקיד העורך לידי משה ליטווקוב, שמילא אותו עד שבתקופת הטיהורים הגדולים סר חינו בעיני הממשל. הוא הודח מהתפקיד באוקטובר 1937, נעצר והוצא להורג שבועות אחדים לאחר מכן. ב-1938 נסגר העיתון בידי השלטונות.

ראו גם
------

* יידישיזם

קישורים חיצוניים
----------------

* דער עמעס, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  David Shneer, **Yiddish and the creation of Soviet Jewish culture, 1918-1930**, Cambridge University Press, 2004.
2. ↑  Yiddish for Comrades, פורוורד, 2 בדצמבר 2009.
**סלסט מלוי** (באנגלית: **Celeste Maloy**; נולדה ב-22 במאי 1981) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת יוטה. מלוי, חברת המפלגה הרפובליקנית, עבדה טרם שירותה בקונגרס האמריקאי כיועצת המשפטית הראשית של חבר בית הנבחרים כריס סטיוארט וכסגנית התובע המחוזי במחוז וושינגטון שביוטה.

ביוגרפיה
--------

מלווי נולדה בסידר סיטי שביוטה, וגדלה במבנה יביל עם חמישה אחים בהייקו שבנבדה. אמה עבדה בחברת "Avon" ואביה היה לוחם אש בהתנדבות. היא השלימה את לימודיה התיכוניים בתיכון פאהרנגט ואלי השוכן באלאמו. לאחר מכן עבדה מלוי באוניברסיטת דרום יוטה, שם השלימה לימודי תואר ראשון בחקלאות. היא בעלת תואר שני במשפטים מבית הספר למשפט ע"ש ג'. רובן קלארק של אוניברסיטת בריגהאם יאנג משנת 2015. במשך 11 שנים עבדה כשומרת קרקעות בשירות שימור משאבי הטבע ביוטה.

לאחר לימודי המשפטים שלה עבדה מלוי במחוז וושינגטון שביוטה כסגנית התובע המחוזי, והתמחתה בדיני קרקעות ציבוריים הקשורים למדיניות קרקע ומים. היא טענה בשם בעלי קרקעות תושבי יוטה בפני ועדת המשנה לפיקוח וחקירות של בית הנבחרים של ארצות הברית. מלוי המשיכה לעבוד בתחומי זכויות קרקע וחזקה עם איגוד מחוזות יוטה וסניף שירות המים במחוז וושינגטון. עבודתה כסגנית התובע המחוזי הובילה אותה לממשק תכוף עם כריס סטיוארט, נציג מחוז הקונגרס השני של יוטה בקונגרס, ובשנת 2019 שכר אותה סטיוארט כיועצתו המשפטית בלשכתו המחוזית ובמשרדו בגבעת הקפיטול.

לאחר שכריס סטיוארט הכריז על פרישתו מהחיים הפוליטיים בעקבות בעיות הבריאות של רעייתו, הכריזה מלוי ביוני 2023 על התמודדותה אל בית הנבחרים האמריקאי במחוז הקונגרס השני של יוטה. סטיוארט תמך פומבית במלוי והעניק לה את חסותו בבחירות המיוחדות לאחר ש-13 מתמודדים רצו להחליפו בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית.

ב-24 ביוני 2023 זכתה מלוי במועמדות מפלגתה בכנס של המפלגה הרפובליקנית ביוטה, אך עדיין נאלצה לעמוד בפני בחירות מקדימות לאחר ששני מועמדים אחרים אספו מספיק חתימות כדי לכפות על המפלגה פריימריז. ב-6 בספטמבר זכתה בפריימריז זה. ב-21 בנובמבר אותה שנה ניצבה בפני קת'לין רייבה, חברת הסנאט של יוטה ומועמדת המפלגה הדמוקרטית, וגרפה 57% מקולות הבוחרים. ב-28 בנובמבר 2023 הושבעה לתפקיד בידי יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית מייק ג'ונסון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סלסט מלוי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של סלסט מלוי בבית הנבחרים האמריקאי (באנגלית)
* סלסט מלוי, ברשת החברתית פייסבוק

* סלסט מלוי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* סלסט מלוי, ברשת החברתית אינסטגרם
* סלסט מלוי באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ניק אסקו, Utah district elects Celeste Maloy to succeed Stewart, באתר Roll Call‏, 21 בנובמבר 2023 (באנגלית)
2. ↑  אלכסנדרה מרקז, Celeste Maloy wins GOP nomination for heavily Republican Utah House seat, באתר NBC News‏, 7 בספטמבר 2023 (באנגלית)
3. ↑  מייקל שנל, House swears in Utah Republican Celeste Maloy, באתר The Hill‏, 28 בנובמבר 2023 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* US Congress: M001228

 |
**פורום פילם** היא חברה ישראלית העוסקת בהפצת סרטים לבתי קולנוע, ערוצי טלוויזיה ופלטפורמות DVD. בבעלות קבוצת תיאטראות ישראל, פורום פילם מייצגת בישראל מספר חברות הפצה בינלאומיות כולל וולט דיסני, סוני, אולפני המאה ה-20 חברות עצמאיות נוספות כמו Weinstein, Lions Gate ו-Film Nation.

מעבר לפעילותה המרכזית בישראל, פורום פילם מפעילה גם זרועות הפצה במדינות מרכז אירופה: בולגריה, הונגריה, פולין, צ'כיה, סלובקיה ורומניה.

רקע
---

בשנת 1930, עם פתיחתו של בית הקולנוע הראשון בחיפה, "עין דור", משה גרידינגר, איש עסקים בתחומי המזון והספנות, הבחין בהזדמנות עסקית מבטיחה והצטרף כשותף לעסק.

באוקטובר 2010, אושר המיזוג בין פורום פילם לחברת ההפצה א.ד. מטלון. במסגרת המיזוג, פורום פילם רכשה את פעילות ההפצת סרטים של א.ד. מטלון, עם התחייבות להפיץ את הסרטים בתפוצה רחבה של לפחות 19 בתי קולנוע ברחבי ישראל.

ב-2019, הרשות לתחרות פשטה על משרדי פורום פילם בחשד לעבירות על חוק ההגבלים. חקירה זו חשפה חשדות לתיאום מחירים והפרות אחרות של תנאי התחרות. לאחר כשנתיים של חקירה, הוגש כתב אישום נגד מוקי גרידינגר, בעלי החברה, ונגד פורום פילם בעבירה של הפרת תנאי מיזוג בנסיבות מחמירות. ביהמ"ש קבע כי פורום פילם סירבה לספק סרטים לקולנוע לב תל אביב וחייב אותה בתשלום קנס של 650 אלף שקלים.

קישורים נוספים
--------------

* פורום פילם מעברון 1992, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 0:13)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אודות: פורום פילם, באתר www.rav-hen.co.il
2. ↑  אוני, אסף; הדרי, צאלה קוטלר (2020-01-04). "הצצה לאימפריית הקולנוע הבינלאומית של האחים מחיפה". *Globes*. נבדק ב-2024-03-24.
3. ↑  פרנט, צמרת (2010-10-06). "אושר המיזוג בין חברות הפצת הסרטים פורום פילם ו-א.ד. מטלון". *Globes*. נבדק ב-2024-03-24.
4. ↑  מוזס, שני (2019-02-07). "הרשות לתחרות פשטה על משרדי פורום פילם". *Globes*. נבדק ב-2024-03-24.
5. ↑  רז-חיימוביץ', מיכל (2019-03-05). "כבר לא חיים בסרט: מה עובר על בתי הקולנוע של ישראל". *Globes*. נבדק ב-2024-03-24.
6. ↑  שני מוזס, רשות התחרות: "פורום פילם סירבה לספק סרטים לקולנוע לב ת"א", באתר גלובס, ‏2020-02-02
7. ↑  שפיר, ניצן (2022-12-12). "פורום פילם סירבה לספק סרטים לקולנוע לב, ותשלם קנס של 650 אלף שקל". *Globes*. נבדק ב-2024-03-24.
**פולשים מהחלל** (באנגלית: **Space Invaders**) הוא משחק ארקייד שציין את תחילת עידן משחקי הווידאו ואת תחילת תור הזהב של משחקי הארקייד.

עם צאתו לשוק בשנת 1978 הפך ללהיט בזכות עליונותו על משחקי מחשב קודמים, שהיו דלי גרפיקה ועם אפשרויות תוכן מועטים יותר. המשחק ריתק צעירים כזקנים אליו. נערכו תחרויות עולם לקביעת אלופי המשחק, ותוצאות השיא נכנסו לספר השיאים של גינס.

תיאור המשחק
-----------

ספינות חוצנים מגיחות ממעלה המסך ומטרת השחקן לעצור אותן באמצעות תותח, אותו ניתן להזיז ימינה ושמאלה. בו זמנית יורקים הפולשים פצצות שמאיימות להשמיד את התותח. הפולשים מתקדמים באיטיות לתחתית המסך והופכים מאיימים ומהירים יותר עם הזמן.

לשחקן יש אפשרות להפגע פעמיים אך בפעם השלישית הוא נפסל והמשחק מסתיים. המשחק יסתיים בניצחון אם השחקן מצליח להשמיד את כל הפולשים, והמשחק אף יברך אותו על ש"הציל את האנושות".

מדי פעם עוברת חללית מהירה בראש המסך, ופגיעה מוצלחת בה מעניקה נקודות רבות לשחקן.

בשלב מאוחר יצאה גרסה משופרת של המשחק כשהדמויות לא רק נעות בטור אלא גם "עפות" במסלול לא ליניארי.

השפעות המשחק
------------

בעקבות הפופולריות הרבה של המשחק יצאו גרסאות שונות שלו לפלטפורמות משחק שונות. עם השנים היה ניתן לשחק את המשחק או וריאציה שלו במחשבים האישיים, מכשירים חכמים וקונסולות משחקים. המשחק זכה להמשכים רבים (לא כולם בהפקת Taito המקורית) ואף לגרסאות אשר התבססו על עקרונותיו אך יצרו משחקים מעט שונים. לדוגמה, חברת קוקה-קולה שכרה את יצרנית משחקי המחשב אטארי כדי ליצור משחק בשם Pepsi Invaders ("פולשי הפפסי", על שם מתחרתה של קוקה-קולה) למען עובדיה, אשר שיחקו במשחק וירו בשם המתחרה במקום בצלמיות חייזרים.

וראציות של המשחק ממשיכות לצאת גם בעשור הראשון של המאה ה-21, כגון פלישת התרנגולות (Chicken Invaders), אשר החליף את החייזרים בתרנגולות. האזכורים למשחק המקורי בולטים במיוחד במשחק הרביעי בסדרה, במהלכו נשאב גיבור המשחק לתוך חור שחור ונאלץ להילחם ב-10 גלים של חייזרים בצורת קוביות המייצגים פרודיה על המשחק המקורי.

ראו גם
------

* גלגה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פולשים מהחלל** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של פולשים מהחלל
* פולשים מהחלל ברשת
* פולשים מהחלל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16704582q (data)

 |
**טיסה 610 של ליון אייר** הייתה טיסה של חברת הלואו קוסט האינדונזית ליון אייר, שהתרסקה בים ג'אווה (אנ') מצפון לאי ג'אווה בבוקר 29 באוקטובר 2018, כשעל סיפונה 181 נוסעים ושמונה אנשי צוות.

הטיסה המריאה בשעה 6:21 מנמל התעופה הבינלאומי סוקרנו-האטה שליד ג'קרטה ועשתה דרכה לנמל התעופה דפטי אמיר בעיר פנגקל פיננג (אנ'), הגדולה שבערי האי האינדונזי באנגקה (אנ'). דקות מעטות לאחר ההמראה התקשרו הטייסים למגדל הפיקוח וביקשו לשוב לנמל התעופה ממנו המריאו. בשעה 6:31 התרסק המטוס לים, כ-15 ק"מ מצפון לג'קרטה.

המטוס
-----

המטוס בטיסה היה מסוג בואינג 737 MAX. המטוס היה חדש, ונקנה על ידי חברת התעופה באוגוסט 2018. עד זמן התאונה צבר המטוס בסך הכל כ-800 שעות טיסה. זוהי ההתרסקות הראשונה של מטוס מסוג "בואינג 737 MAX", מאז נכנס הסוג לשימוש ב-2017.

מנכ"ל ליון אייר הודיע כי דווחה תקלה במטוס בלילה הקודם להמראה, וכי מהנדסים בדקו את המטוס, תיקנו את התקלה ואישרו כי המטוס כשיר לטיסה.

בעיות קודמות במטוס
------------------

המטוס היה בשימוש בלילה שלפני התאונה בטיסה מנמל תעופה הבינלאומי נגורה ראי בבאלי לנמל התעופה הבינלאומי סאקרנו הטה בג'קרטה.

דוחות מפורטים מהטיסה חשפו שהמטוס היה מעורב בתקרית רצינית. נוסעי הטיסה דיווחו רעידות קשות, טיסה לא יציבה שהורגשה כמו "נסיעה ברכבת הרים" וריח של גומי שרוף במטוס. בשלב מסוים, המטוס צנח ביותר מ-60 מטר בכמה שניות בודדות. הנוסעים הונחו להיות חגורים מההמראה ועד הנחיתה. הקלטה מבקרת התנועה האווירית העידה שהטייסים שיגרו התראת פאן פאן (אות המצוקה הבינלאומי המציין מצב חירום) שלאחר מכן החליטו לבטל ולהמשיך בטיסה לג'קרטה.

יומן התחזוקה של המטוס חשף שהמטוס חווה כשל לא מוגדר בניווט בצד של הקברניט, בעוד שהצד של טייס המשנה הוגדר להיות במצב תקין.

מנהל החברה הצהיר כי במטוס היו "בעיות טכניות" ושהמקרה טופל בהתאם למדריכי התחזוקה של היצרן.

בבוקר התאונה המטוס הוגדר ככשיר לטיסה ומוכן להמראה על ידי המהנדסים.

התרסקות דומה במטוס נוסף
-----------------------

כעבור 4.5 חודשים ב-10 במרץ 2019 התרסק מטוס של אתיופיאן איירליינס, אף הוא מטוס בואינג 737 MAX 8 ואף הוא סמוך להמראה. הועלו חששות לתקלה זהה.

בעקבות 2 התאונות הורו ממשלות וחברות תעופה רבות לקרקע את כל מטוסי בואינג מדגם 737 MAX.

בשיא המשבר כשליש ממטוסי בואינג 737 MAX בעולם קורקעו ומניית חברת בואינג איבדה כ-27 מיליארד דולר משוויה תוך יומיים. ב-13 במרץ 2019 חברת בואינג המליצה לקרקע את כל 350 מטוסי הנוסעים מדגם בואינג 737 MAX, לאחר שנשיא ארצות הברית לשעבר, דונלד טראמפ, קרקע את המטוסים בארצות הברית. המטוס נשאר מקורקע עד 9 בדצמבר 2020.

* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טיסה 610 של ליון אייר** בוויקישיתוף
* תיק התאונה והיסטוריית המטוס של טיסה 610 של ליון אייר, באתר Aviation Safety Network (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  גופות וטלפונים: חיפושים בלב ים אחר שלד המטוס, באתר ynet, 29 באוקטובר 2018
2. ↑  סוכנויות הידיעות, אינדונזיה: מטוס עם 189 בני אדם התרסק בלב ים, באתר ynet, 29 באוקטובר 2018
3. 1 2  Euan McKirdy and Devianti Faridz, Lion Air plane crash: Debris found in sea off Jakarta, Indonesia, *CNN*, ‏29 באוקטובר 2018
4. ↑  Indonesia: 'No survivors' after Lion Air flight crashes into sea, *Al-Jazeera*, ‏29 באוקטובר 2018
5. ↑  Boeing 737 Max not safe? 2 Crashes, 62 airlines in danger?, eturbonews.com, ‏10 במרץ 2019 (באנגלית)
6. ↑
7. ↑  כתבה בדה מרקר
פירוש נוסף ערך זה עוסק בפרופסור לרפואה. אם התכוונתם לסופר ומשורר, ראו לייב אוליצקי.

**אריה ליאו אוֹלִיצְקי** (Olitzki;‏ 4 ביוני 1898 – 1983) היה רופא ישראלי, פרופסור לבקטריולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים וממניחי היסודות לתחומי הבקטריולוגיה והאפידמיולוגיה בישראל. חתן פרס ישראל למדעי הרפואה לשנת תשכ"ז (1967).

קורות חיים
----------

אוליצקי נולד בשנת 1898 באלנשטיין שבפרוסיה המזרחית, הקיסרות הגרמנית. למד רפואה באוניברסיטאות ברסלאו וברלין, וב-1921 קיבל מהאחרונה תואר דוקטור לרפואה. בין השנים 1921–1923 היה אסיסטנט במכון להיגיינה בברסלאו.

לאחר עלייתו לארץ ישראל, בשנת 1924, ניהל את המעבדות הבקטריולוגיות בבית החולים "הדסה" בירושלים ובצפת. במקביל לעיסוקו בפרקטיקה, הצטרף בשנת 1928 לסגל האוניברסיטה העברית. בשנת 1944 מונה לראש המחלקה לבקטריולוגיה, בשנת 1949 קוּדם לדרגת פרופסור, ובשנים 1961–1965 היה דיקן הפקולטה לרפואה. תרומתו הנודעת כחוקר נגעה להישגו בחקר מחלת הצרעת.

תחום עניינו העיקרי נגע לאפידמיולוגיה של מחלות מידבקות, בראשן מחלות המעיים טיפואיד ודיזנטריה. עם קום מדינת ישראל, סייע למשרד הבריאות בהקמת המערך לאפידמיולוגיה ובריאות הציבור. במהלך מלחמת העצמאות, ניהל אוליצקי את בדיקות המים בירושלים. אוליצקי כיהן כנשיא האגודה הישראלית למיקרוביולוגיה.

בשנים 1964 ו-1968 יצאו לאור שני כרכיו של ספרו, שחיבר יחד עם פרופ' נתן גרוסוביץ', "יסודות תורת החיידקים והחסינות".
בשנת תשכ"ז-1967 זכה אוליצקי בפרס ישראל למדעי הרפואה.
על שמו נקרא רחוב בבאר שבע.

כתביו בעברית
------------

* **יסודות תורת החִסון**, ירושלים: [חמו"ל], תרצ"ח. (מהדורה נוספת: דפוס א. פרידמן, ת"ש.)
* עם מ. שלובסקי [=מ. שילה], **הסוגים השונים של גורמי טיפוס הבטן בישראל ובמזרח הקרוב וחשיבותם במחקר האפידמיולוגי**, ירושלים: נדפס בהרשאת הממשלה בדפוס עזריאל, תש"ט.
* עם נתן גרוסוביץ, **יסודות תורת החיידקים והחסינות**, ירושלים: קרית-ספר, 1964–1968. (מהדורה נוספת: תשל"ג-1973.)

לקריאה נוספת
------------

* 'אוליצקי, אריה (ליאו)', בתוך: דוד קלעי, **ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי**, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 27–28. (הספר בקטלוג ULI)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אריה ליאו אוליצקי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799, נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך: אוליצקי, לאו פרופ', עמוד 85

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007266152805171
* BIBSYS: 15033060
* CiNii: DA02183105
* GND: 1280195908
* ISNI: 0000 0004 0194 4353
* NKC: jo20231190744
* NTA: 148577539
* SUDOC: 144237245
* VIAF: 297143927
* WorldCat: viaf-297143927

 |
**עמיר יפה** (4 במרץ 1940 – 3 במרץ 1977) היה קצין צה"ל, אשר עוטר בעיטור העוז על לחימתו כמפקד גדוד שריון בחזית סיני במלחמת יום הכיפורים.

ביוגרפיה
--------

עמיר יפה היה בנם הבכור של תמר ושל אורי, מראשוני המפקדים בפלמ"ח. הוא נולד וגדל בקיבוץ מעוז חיים, שהיה ביתו למשך מרבית חייו. הוא למד בבית הספר היסודי ובבית הספר התיכון שבקיבוץ, ובנעוריו היה פעיל בגדנ"ע. ב-1957 התגייס לצה"ל והוצב לבקשתו בחיל השריון. יפה עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך, לאחר שסיים קורס קציני שריון, הוצב כמפקד בגדוד טנקים סדיר והיה בין חיילי צה"ל שקלטו לשימושו את טנק השוט הבריטי.

בתום שירותו הסדיר חזר יפה לקיבוצו. הוא הדריך בתנועת המחנות העולים, היה לרכז הבנייה בקיבוץ ובשנת 1964 נשא אשה. בשנת 1966, נענה לבקשת מפקדיו בצבא והתגייס לשירות קבע, בו שירת עד מותו. מפקדיו העריכו אותו כמפקד מקצועי ויסודי, הנותן דוגמה לחייליו ומודע לצורכיהם. יפה השתתף בקורס תותחנות טנקים בבריטניה ואחריו מונה למפקד פלוגה בגדוד 82 – גדוד טנקי השוט של חטיבה 7. פלוגתו השתתפה במלחמה על המים בצפון ישראל.

במלחמת ששת הימים לחם יפה בראש פלוגתו בציר הצפוני של סיני במסגרת אוגדה 84 בפיקודו של האלוף ישראל טל. בין השאר השתתפה פלוגתו בהבקעת המערך המצרי בצומת רפיח ובקרב ההבקעה השלישי של הג'יראדי. לאחר מלחמת ששת הימים, התמנה יפה למפקד מדור תותחנות בבית הספר לשריון, וב-1969 היה למפקד גדוד 77 בחטיבה 7 ולחם עם הגדוד במלחמת ההתשה בחזית תעלת סואץ. ב-1971 למד יפה במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה של צה"ל. לאחר מכן היה למפקד קורס מפקדי טנקים בבית הספר לשריון.

במלחמת יום הכיפורים, פיקד יפה על גדוד 198, אשר היה מאויש בחניכי קורס קציני שריון וקורס מפקדי טנקים של בית הספר לשריון. הוא לחם עם גדודו בחזית סיני במסגרת חטיבה 460, שהשתייכה לאוגדה 162. גדודו עבר דרך קרבות ארוכה – מקרבות היום הראשון למלחמה, דרך מתקפת הנגד של 8 באוקטובר בגזרה הצפונית של התעלה, מערכת הצליחה של תעלת סואץ, הלחימה בגדה המערבית של התעלה ועד לקרב העיר סואץ. הגדוד הצטיין בלחימתו אולם סבל אבדות כבדות בנפש ובציוד. על לחימתו בראש הגדוד עוטר יפה לאחר המלחמה בעיטור העוז.

לאחר המלחמה התמנה יפה למפקד חטיבת השריון במילואים 679 בפיקוד הצפון. ב-1975 מונה למדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, ובאמצע שנת 1976 היה למפקד חטיבת השריון 14 הסדירה באוגדת סיני.

ב-3 במרץ 1977 נספה עמיר יפה בתאונת דרכים בדרכו לסיני, בן 37. הוא הניח אשה וארבעה ילדים.

יפה נקבר בקיבוצו מעוז חיים. שמו הונצח על אנדרטת חללי השריון בלטרון ועל אנדרטת חללי חטיבה 679 ברמת הגולן.

לקריאה נוספת
------------

* ישי וקסלר, יהודה טל, **גדוד טנקים 198 במלחמת יום הכיפורים: סיפור מלחמה**, תל אביב: משרד הביטחון, 2002
* תומר לויסמן, **בשדה הקרב של הזיכרון**, כנרת זמורה-ביתן דביר, נובמבר 2020, עמוד 266

קישורים חיצוניים
----------------

* עמיר יפה באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של []
* קורות החיים של עמיר יפה, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
* עיטור העוז שהוענק לעמיר יפה, באתר "בעוז רוחם" של אגף כוח האדם בצה"ל
* עדות אל"ם עמיר יפה - מג"ד 198, בפני אוספי החומר בוועדת אגרנט, באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים
* גדוד טנקים 198 במלחמת יום הכיפורים(הקישור אינו פעיל) (סקירה על הספר) באתר יד לשריון.

| מפקדי עוצבת יפתח  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אהרון גל • אורי אור • עמיר יפה • אמציה חן • אלי גבע • יצחקי חן • שלמה ינאי • איל בן ראובן • חנן ברנשטיין • אבי מזרחי • יוסי סילמן • הלל קוברינסקי • גיל מעוז • ארי סינגר • אמיר חמוד • אופיר לוי • רפי וולפסון • נריה ישורון • גידי כפיר-אל • אלעד אפרתי |

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בשלושה מגדלים בבוסטון, ארצות הברית. אם התכוונתם למגדל בשיקגו, ראו מרכז ג'ון האנקוק.

**מגדל ג'ון האנקוק** או **בניין ג'ון האנקוק** (באנגלית: **John Hancock Tower**) הוא השם בו ידועים שלושה בניינים שונים בבוסטון, מסצ'וסטס, אם כי לרוב הכוונה היא למגדל הזכוכית שתכנן איי אם פיי.

Hancock Place ("מגדל ג'ון האנקוק")
----------------------------------

שמו הרשמי של הבניין הידוע בשם "מגדל ג'ון האנקוק" הוא "**Hancock Place**". הבניין הוא גורד שחקים בעל 60 קומות המתנשא לגובה 241 מטרים. הוא תוכנן על ידי איי אם פיי ושותפו הנרי קוב.

נכון ל-2007, המגדל הוא הגבוה בבוסטון, הגבוה בניו אינגלנד, ה-45 בגובהו בארצות הברית וה-135 בגובהו בעולם.

כתובת הבניין היא רחוב קלרנדון 200. החברה משתמשת גם בשם Hancock Place וגם בשם "רחוב קלרנדון 200" ככתובות למשרדים בבניין.
חברות ג'ון האנקוק היו הדיירים המרכזיים של הבניין, אך ב-2004 החברה הכריזה שחלק ממשרדיה יעברו לבניין חדש ברחוב קונגרס 601.

### ליקויים הנדסיים

בעת בניית המגדל נתקלו הבונים בבעיות תכנון קשות. בתחילת דרכו הבניין התפרסם יותר כפגם תכנוני מאשר כהישג אדריכלי. פתיחתו התעכבה מ-1971 ל-1976, והעלות הכוללת שלו עלתה מ-75 ל-175 מיליון דולר. הפרשות הקשורות בשמו של המגדל היוו מבוכה והוציאו שם רע לבוני המגדל, לאדריכל שתכנן אותו ולענף האדריכלות.

#### נפילת החלונות

"ארמון הדיקט"
הפגם התכנוני המסוכן והבולט ביותר של המגדל היה שמשותיו הפגומות. שמשות במשקל של כ-227 ק"ג נפלו מהבניין והתרסקו למדרכות. המשטרה סגרה את הרחובות הסמוכים למגדל בכל פעם שמהירות הרוח הגיעה ל-72 קמ"ש. לפי הבוסטון גלוב, אוניברסיטת MIT בנתה דגם של כל האזור הסמוך למגדל במנהרת הרוח שלה כדי לזהות את הבעיה. הסיבה המדויקת לא נחשפה לציבור, כתוצאה מהסכמים משפטיים ומצו איסור פרסום, אך הבעיה מוסברת כשילוב של שיטת הבנייה כפולת-השמשות ושל הפרשי הלחץ בין האוויר בתוך ומחוץ למגדל.

באוקטובר 1973 משרדו של פיי הודיע כי כל השמשות יוחלפו בעלות של כ-5–7 מיליון דולר. בזמן השיפוצים, עץ לבוד ("דיקט") החליף את השמשות, וזיכה את המגדל בכינויים "ארמון הדיקט" ו"בניין הדיקט הגבוה בעולם".

בניין ברקלי
-----------

**בניין ברקלי** הידוע גם בשם **בניין ג'ון האנקוק הישן** הוא בניין בן 26 קומות המתנשא לגובה של כ-151 מטרים. בניין זה היה השני מבין בנייני ג'ון האנקוק בעיר. הבניין ידוע בעיקר בגלל "מגדלור מזג האוויר" שלו, מעין מגדלור המשדר אורות בצבעים שונים כתחזית מזג האוויר.

בניין סטפן ל. בראון
-------------------

**בניין סטפן ל. בראון** הוא הישן מבין בנייני ג'ון האנקוק. הבניין הושלם ב-1922, וממוקם ברחוב קלרנדון 197. בשנים האחרונות הבניין נודע בשם "בניין קלרנדון". ב-2001 שמו שונה לשם הנוכחי, על שם היושב ראש של חברת ג'ון האנקוק.

רחוב קונגרס 601
---------------

ב-2002, חברת מניולייף התחילה בבניית בניין בן 14 קומות ברחוב קונגרס 601. הבניין תוכנן על ידי סקידמור, אווניגס ומריל (SOM), מתכנניהם של מרכז ג'ון האנקוק ומגדל סירס בשיקגו.

ב-2004, מנכ"ל הפעילות של מניולייף בבוסטון דאז הכריז כי הבניין יקרא "בניין ג'ון האנקוק". לפי מניולייף שמו של הבניין, שהושלם ב-2004, הוא "קונגרס 601", ולפי אתר גורדי השחקים העולמי שמו הוא "מגדל מניולייף".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מגדל ג'ון האנקוק** בוויקישיתוף
* מבנה מגדל ג'ון האנקוק

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007581400105171
* LCCN: sh2014000822
* VIAF: 212144782720067583500
* WorldCat: viaf-212144782720067583500

 |
**ברוס ארנולד יאנג** (באנגלית: **Bruce A. Young**; נולד ב-22 באפריל 1956 בוילמט, אילינוי) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ותסריטאי אמריקאי.

קריירה
------

יאנג החל לשחק לראשונה בסרט Thief מ-1981 בו שיחק בתפקיד מכונאי. 

ב-1983 שיחק בסרט בכיכובו של טום קרוז, שעשועים מסוכנים.

ב-1986 שיחק בסרט הקומי יחסים פשוטים של גארי מרשל. באותה שנה הופיע בסרט צבע הכסף. שנה לאחר מכן הופיע בסדרת הפשע רחוב ג'אמפ 21 בתפקיד הסמל ג'יימס אבדו.

ב-1991 שיחק בלרקוד עם טייסים של ג'ים אברהמס. שנה לאחר מכן שיחק באינסטינקט בסיסי בתור רד הידינג.

ב-1994 שיחק בסרט הקומדיה האקדח מת מצחוק ⅓33: העלבון האחרון. 

ב-1996 שיחק בסרט "חיים נורמלים" לצד אשלי ג'אד, ובסרט הדרמה "פנומן" בכיכובו ג'ון טרבולטה, בתור הסוכן ג'ק האץ'. באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בדרמת הפשע האמריקאית-קנדית "סנטינל" ברשת UPN. בסדרה יאנג גילם את הקפטן סימון בנקס למשך 4 עונות עד שהאחרונה הסתיימה ב-1999. 

ב-2001 הופיע בסרט המדע הבדיוני של ג'ו ג'ונסטון פארק היורה 3 בתור הטייס מ. ב. נאש.

ב-2004 דיבב דמויות בסרט האנימציה מרד החיות.

ב-2009 שיחק בסרט הדרמה "Into Temptation" בתור לויד מונטאג. שנה לאחר מכן השתתף בסרט המתח "The Next Three Days".

ב-2015 השתתף בסדרת-הבת של מסע בין כוכבים "Star Trek: Renegades" בתור בוראדה.

בנוסף על עבודתו כשחקן הוא גם תסריטאי שהסריט את הסדרה "E/R" (אנ'), שבה גם כיכב, ואת הסרט "The Lord Protector: The Riddle of the Chosen" מ-1996.

קישורים חיצוניים
----------------

* ברוס א. יאנג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX4957755
* GND: 1248299698
* ISNI: 0000 0001 1705 1363
* LCCN: no2010020949
* NKC: xx0065914
* VIAF: 161205733
* WorldCat: lccn-no2010020949

 |
**שאחטי** (ברוסית: **Шахты**) היא עיר במחוז רוסטוב שברוסיה. העיר ממוקמת כ-75 קילומטרים (47 מיל) מצפון-מזרח לרוסטוב על הדון. נכון למפקד 2010, אוכלוסייתה מונה כ-239,987 תושבים.

שאחטי הייתה ידועה בעבר כ"אלכסנדרו-גרושבסקיה" (עד 1867), "גורנוי גרושסקויה פוסלן" (1867–1881), וכ"אלכסנדרובסק-גרושבסקי" (1881–1920).

היסטוריה
--------

התיאטרון המקומי בעיר
היישוב המודרני נוסד בתחילת המאה ה-19. ייתכן והכפר נקרא לראשונה על שמו של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה. עד אמצע המאה ה-19 פעלו באזור זה כחמישים ושבעה מכרות פחם. בשנת 1867 הכפר קיבל מעמד של עיר ששמה שונה ל"גורנוי גרושסקויה פוסלנייה" ("Горное Грушевское Поселение").

בשנת 1914 כבר התגוררו בשאחטי כ-54,000 תושבים. מקור ההכנסה העיקרי בעיר היה כריית פחם, שהתחלה באזור עוד מסוף המאה ה-18. למרות עוני התושבים, בעיירה היו רשתות רכבת, טלגרף, טלפון, חשמל ואינסטלציה. בנוסף על כך, פעלו גם ספריות, בתי חולים וסניף דואר. העיר החליפה כובשים כמספר פעמים במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, עד אשר נכבשה על ידי הצבא הסובייטי ב-28 באפריל 1919. במקביל, רבים מתושבי שאחטי חלו בטיפוס הבטן.

בשנת 1920 ניתן לעיר שמה הנוכחי. השם, שפירושו המילולי הוא "מכרות" ברוסית, נבחר בשל המכרות הרבים בעיר. בשנים 1920–1924 הייתה שאחטי חלק ממחוז דונייצק שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. במהלך שנות ה-20 נהרסו רבות מהכנסיות והארכיונים. בשנת 1928, העיר אירחה את משפט שאחטי, הראשון והמבשר של משפטי הראווה של שנות ה-30.

בשנת 1941 הוכרזה בשאחטי רפובליקה קוזאקית עצמאית, אם כי זו דוכאה על ידי הנ.ק.ו.ד. ב-22 ביולי 1942 נכבשה העיר על ידי הוורמאכט במסגרת החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה. בורות פחם ומבנים רבים פוצצו על ידי הגרמנים במהלך נסיגתם ב-12 בפברואר 1943. 29 מתושבי העיר זכו בתואר גיבור ברית המועצות. ב-1948 חזרו רמות ייצור הפחם העירוניות למה שהיו טרם המלחמה. במהלך שנות שלטונו של ליאוניד ברז'נייב הגיעה העיר לשיא התפתחותה. בשנים אלו התגוררו בעיר למעלה מ-250,000 וכעשרה מיליון טונות של פחם נכרו בשטחה מדי שנה.

בשנות ה-70 וה-80 ביצע הרוצח הסדרתי אנדריי צ'יקטילו רציחות רבות בסביבת העיר.

הפרסטרויקה נחשבת להרסנית במיוחד בשאחטי. מפעלים ועסקים רבים הופרטו, מה שגרם לעלייה חמורה בפשע ובשימוש בסמים. בימינו שאחטי היא המרכז התעשייתי העיקרי של דונבאס המזרחית. העיר היא גם אחת היצרניות והיצואניות העיקריות של אריחים במזרח אירופה.

ערים תאומות
-----------

לשאחטי מספר ערים תאומות:

* ארמניהארמניה ארמאביר (אנ'), ארמניה
* גרמניהגרמניה גלזנקירכן, נורדריין-וסטפאליה, גרמניה (מ־1989)
* בולגריהבולגריה ניקופול, בולגריה
* אוקראינהאוקראינה סוורודונצק, אוקראינה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שאחטי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של שאחטי (ברוסית)
* שאחטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Pospelov, p. 26
2. ↑  p.88, Stalingrad, Antony Beevor
3. ↑  "Города-побратимы". *shakhty-gorod.ru* (ברוסית). Shakhty. נבדק ב-2020-02-04.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007473618305171
* GND: 4843612-4
* MusicBrainz: 50031266-9246-4a31-98c2-b9f5f51abbad
* VIAF: 134830462
* WorldCat (עם VIAF): 134830462

 |