recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**סמואל בל ווה** (באנגלית: **Samuel Waugh**‏: 1814 – 1885) היה צייר פורטרטים ונופים פנורמיים אמריקני מהמאה ה-19. נושאי הדיוקן שלו כללו את הנשיא אברהם לינקולן.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד בשנת 1814 בניו וילמינגטון, פנסילבניה, אז חלק ממחוז מרסר, פנסילבניה. על פי כמה דיווחים, אביו, ג'יימס ווה, היה חלוץ-מתנחל בניו וילמינגטון שם ניהל את חנות הכלבו הראשונה. מעט ידוע על ראשית חייו והשכלתו של סמואל. הוצע כי הוא עבד בחנות של צבעי בפיטסבורג ולקח גם שיעורי ציור אצל ג'יי אר סמית', שפרסם את עצמו כ"אמן של תיאטרון פיטסבורג".

הוא הצטרף לאחיו ג'ון בטורונטו בשנת 1833. בשנת 1834 הציג את ציוריו בתערוכת אגודת האמנים והחובבים בטורונטו שם הם נשפטו "בין הדיוקנאות הטובים ביותר".

בטורונטו הוא הפך לחברו של הצייר האמריקני הוותיק, שמקורו במחוז מרסר, ג'יימס באומן. שניהם החלו לתכנן נסיעה לרומא, איטליה, אך באומן שינה את דעתו ובמקום זאת החליט להתיישב בדטרויט, ווהו נשאר בקנדה ועבר להתגורר במונטריאול.

הוא נסע לאיטליה בסוף 1836 או בתחילת 1837 שהה ברומא ובנאפולי עד 1841 או 1842. הוא חזר לפילדלפיה שם התקיים כצייר פורטרטים ונוף מוביל.

בשנת 1849, ווה הציג בפילדלפיה את הפנורמה האיטלקית הראשונה שלו, "גרנד טור דרך איטליה", שהתבסס על רישומיו האיטלקיים. הציור הזה הפך להצלחה ונדד בערים אמריקאיות שונות במשך שש שנים. הפנורמה השנייה שלו, המתארת הפלגה מבוסטון לאיטליה, הוצגה בשנת 1854.

ב-28 בספטמבר 1885 נפטר ווה בעת ביקור אחותו בג'נסוויל, ויסקונסין.

משפחה
-----

בתו מנישואיו הראשונים לשרה לנדנהול, אידה ווה (1846-1919), הייתה ציירת דמויות עטורת פרסים, ודיוקנה של ד"ר פול ג'יי סארטיין קיבל את פרס נורמן ווה דודג' בשנת 1896 באקדמיה הלאומית. היא איירה גם ספרי ילדים שכתבה איימי אלה בלאנשארד.

אשתו השנייה, מרי אליזה יאנג ווה, הייתה ציירת מיניאטורות. בנם פרדריק ג'אד ווה (1861–1940), יליד בורדנטאון, ניו ג'רזי, זכור בעיקר כצייר ימי. נכדו, קולטון ווה, היה גם אמן, הידוע בעבודתו בציורי הקומיקס דיקי דארה. אחיינו, הנרי ווה (1835–1865), היה שחקן וצייר סצינות ונוף.

הכרה
----

ווה היה אחד מציירי הדיוקנאות המובילים בפילדלפיה עוד בחייו והיה ידוע בארצות הברית בזכות הפנורמות האיטלקיות שלו. ווה הציג לעיתים קרובות באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה ובאגודת קרן האמנים של פילדלפיה, האקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק, ובאתניאום בוסטון.

בשנת 1847 הוא הפך לחבר כבוד באקדמיה הלאומית לעיצוב ובחברה לאמנות בטורונטו.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמואל בל ווה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Samuel Bell Waugh - Biography, www.askart.com
2. ↑  Francis Courtney Wemyss, **Theatrical Biography: Or, The Life of an Actor and Manager**, R. Griffin, 1848. (באנגלית)
3. ↑  Samuel Bell Waugh, 1814-1885
4. ↑  Palmquist, Peter E. and Thomas R. Kailbourn. Pioneer Photographers from the Mississippi to the Continental Divide: A Biographical Dictionary, 1839-1865. Stanford (California): Stanford University Press, 2005, p. 615.
5. ↑  Meganne Fabrega, Girls Together, The Paris Review, ‏2013-07-09 (באנגלית)
6. ↑  Henry W. Waugh sketches, 1858, www.aaa.si.edu (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2005002657
* RKD: 83095
* SNAC: w60g5b2k
* ULAN: 500022634
* VIAF: 95820615
* WorldCat: lccn-no2005002657

 |
**איירין רוזנפלד** (**Irene Rosenfeld** נולדה ב-3 במאי 1953) היא אשת עסקים אמריקאית יהודיה, כיהנה כמנכ"לית ויושבת ראש חברת המזון והמשקאות האמריקאית הבינלאומית "Mondelēz International" (לשעבר "קראפט"), מהגדולות בתחום בעולם.

ביוגרפיה
--------

רוזנפלד נולדה בווסטברי שבמדינת ניו יורק. הוריה הם סימור, ממוצא יהודי רומני, וג'ואן בלקר, ממוצא יהודי גרמני. לרוזנפלד תואר ראשון בפסיכולוגיה, תואר שני במדעי העסקים, ותואר דוקטור בשיווק וסטטיסטיקה מאוניברסיטת קורנל. נשואה ולה שני ילדים.

רוזנפלד עבדה בתחילה בסוכנות פרסום בניו יורק, ובהמשך הצטרפה לחברת המזון "General Foods" ועסקה בתחום חקר שוק. עוסקת כשלושים שנה בעסקי המזון.

ב-2004 מונתה למנכ"לית חטיבת החטיפים של "פפסיקו", "Frito-Lay". במהלך תפקידה קידמה את ייצורם של מוצרים בריאים יותר. ב-2006 מונתה למנכ"לית "קראפט", אחת משתי חברות המזון הגדולות בארצות הברית, וב-2007 מונתה גם ליושבת ראש החברה. במסגרת תפקידה קידמה את עסקי החברה בארצות הברית, קנדה ומוסקבה. ב-2010 הובילה את מהלך רכישת חברת הממתקים "קדבורי" הבריטית. ב-2012 נותרה בתפקידה בראש חטיבת החטיפים של קראפט, שפוצלה מתוך קראפט ושינתה את שמה ל-"Mondelēz International". היא פרשה מתפקידה בסוף 2017.

ב-2010 דורגה במקום השני ברשימת 10 הנשים החזקות בארצות הברית של המגזין פורבס, ב-2011 דורגה במקום העשירי ברשימה זו, וב-2012 במקום ה-13. שכרה הוערך ב-2010 ב-19.288 מיליון דולר, מה שהציב אותה במקום ה-48 בדירוג שכר המנכ"לים של פורבס.

רוזנפלד חברה בארגון "המועדון הכלכלי של שיקגו", ומכהנת כחברת דירקטוריון ב-"Grocery Manufacturers Association", ב-"Consumer Goods Forum", ובאוניברסיטת קורנל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איירין רוזנפלד** בוויקישיתוף
* איירין רוזנפלד (אורכב 31.12.2012 בארכיון Wayback Machine), באתר חברת Mondelez International (באנגלית)
* איירין רוזנפלד, באתר המגזין פורבס (באנגלית)
* ניצן פלד, ‏33 היהודים המשפיעים בעולם, באתר ‏מאקו‏, 25 בספטמבר 2012
* איירין רוזנפלד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  נתן ליפסון, מה שלמדתי מאיירין רוזנפלד, באתר הארץ, 23 ביוני 2010
2. ↑  רויטרס, ‏מנכ"לית לקראפט, באתר גלובס, 27 ביוני 2006
3. ↑  לאחר חודשים של מאבק: קראפט תרכוש את קדבורי תמורת 19.2 מיליארד דולר, באתר גלובס, 19 בינואר 2010
4. ↑  אתר למנויים בלבד ג'ולי קרסוול, הניו יורק טיימס, הנשים המעטות שפרצו את תקרת הזכוכית - נפלו לתהום עמוקה, באתר TheMarker‏, 17 באוגוסט 2017
5. ↑  סוכנויות הידיעות, מישל אובמה בראש דירוג הנשים החזקות של המגזין "פורבס", באתר הארץ, 7 באוקטובר 2010
6. ↑  The 100 Women Who Run The World, באתר פורבס
**מחלף דרור** (נקרא בעבר **צומת דרור**) הוא מחלף בדרום השרון, שמחבר בין כביש 4 לכביש 553, ומהווה את אחד מהמחלפים העמוסים ביותר בישראל.

עלות הבנייה שלו נאמדה ב-350 מיליון שקל, אך בגלל הנזקים שנגרמו למחלף הוערכו התיקונים בעוד כמה מיליוני שקלים. המחלף קרוי על שם היישוב הסמוך אליו, בני דרור.

היסטוריה
--------

בפברואר 2011 פורסם המכרז להקמת מחלף דרור. במסגרת הקמת המחלף נכללו ביטול צומת אבן יהודה מזרח, ביצוע עבודות הסדרה לתוואי נחל דרור וכן הקמת גשר להולכי רגל לחציית כביש 4 לכיוון צפון.

ביולי 2011 זכתה חברת רמט במכרז למחלוף צומת דרור. מלבד רמט התחרו במכרז כ-5 חברות נוספות. החברה הייתה אמורה להקים את המחלף תוך שלוש שנים (עד סוף 2014).

בדצמבר 2013, עוד לפני סיום העבודות להקמת המחלף, התקיים טקס שבו נחנך המחלף. בטקס השתתף שר התחבורה, ישראל כ"ץ, שציין כי המחלף לדעתו מהווה מודל למחלף טוב, שמשלב פתרונות למכוניות, שבילי אופניים, אוטובוסים, ואף קו רכבת שיעבור בעתיד במרכזו, מלבד עצם העובדה שהעבודות להקמת המחלף לא היו קרובות לסיומן, היה דבר נוסף שהקשה על סיום העבודות להקמת המחלף. באותה תקופה הייתה כמות משקעים שנחשבה קיצונית יחסית לתקופה וזאת כחלק מהסופה במזרח התיכון של אותה שנה, וכתוצאה מכך חלקו העליון של המחלף שקע, ונגרמו סדקים ושברים באספלט של כבישי המחלף. בעקבות זאת הוחלט כי הפתיחה בפועל של המחלף והכבישים הסמוכים אליו תהיה רק בפברואר של השנה שלאחר מכן.

בתחילת ינואר 2014 פורסם דו"ח ביניים של הוועדה שמינה השר כ"ץ, שבדקה את שקיעת מחלף דרור. הוועדה טענה כי "הגשם זירז את הנזק שנגרם למחלף וייתכן כי תרם לחשיפה מוקדמת יותר של בעיות אשר היו מתגלות מאוחר יותר", וכי "הפרויקט לא היה מוכן לחורף". מלבד הוועדה של השר כ"ץ היו גורמים רבים נוספים שטענו כי התרחש מחדל בעת הקמת המחלף, ביניהם חבר הכנסת מיקי רוזנטל שבעת דיון של הוועדה לביקורת המדינה של הכנסת טען כי היה מחדל עוד בתכנון המחלף ואם לא הייתה מתרחשת הסופה היה ככל הנראה מתרחש אסון עם הרוגים רבים; מלבדם היה גם מהנדס המחלף שהתריע על מצבו הרעוע של המחלף אך פוטר.

רק באפריל 2014 נפתח המחלף לנוסעים, ומאז משמש את תושבי נתניה, עמק חפר והשרון.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ליאור גוטמן, מע"צ פרסמה מכרז להקמת מחלף בצומת דרור בעלות של 350 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 27 בפברואר 2011
2. ↑  אבי בר-אלי, סוף לפקקים בצומת בני דרור בשרון? מחלף דרור יוקם תוך 3 שנים, באתר TheMarker‏, 3 ביולי 2011
3. 1 2  ליאור גוטמן, נתיבי ישראל חנכה מחלף שהעבודות עליו טרם הסתיימו, באתר כלכליסט, 17 בדצמבר 2013
4. ↑  ליאור גוטמן, אחרי שקיעת הכביש, מחלף דרור יפתח לתנועה רק בפברואר, באתר כלכליסט, 18 בדצמבר 2013
5. ↑  הלל פוסק, מחלף דרור שקע - הדו"ח חושף את הכשלים, באתר ynet, 2 בינואר 2014
6. ↑  אתר למנויים בלבד דניאל שמיל, בעקבות הנזקים החמורים: מחלף דרור ייפתח רק עוד שלושה חודשים, באתר TheMarker‏, 7 בינואר 2014
7. ↑  אתר למנויים בלבד דניאל שמיל, אחרי שיקום של ארבעה חודשים: מחלף דרור נפתח לתנועה, באתר TheMarker‏, 16 באפריל 2014
אזור שפך הלי לתמזה, ברקע הדוקלנדס
מראה בפארק עמק לי
**נהר לי** (באנגלית: **Lea** או **Lee**) הוא נהר באנגליה, הזורם מאזור לוטון דרום-מזרחה, דרך הרטפורד, אנפילד, טוטנהאם, סטרטפורד ומזרח לונדון ונשפך אל התמזה. הנהר מהווה גבול טבעי בין אסקס למידלסקס ולהרטפורדשייר. אזור השפך נקרא בו קריק (Bow Creek) ומהווה את הגבול בין הרבעים טאואר האמלטס ממערבו וניוהאם ממזרח לו. לאחר שנים רבות של הזנחה, שוקם עמק הנהר בין 2005 ל-2012 (לרגל אולימפיאדת לונדון) והוא מהווה פארק עירוני גדול לשתי גדות הנהר (באורך 42 ק"מ) בשם "פארק עמק לי" (Lee Valley Park).

אטימולוגיה של השם
-----------------

לפי Oxford Dictionary of London Place Names, השם לי נזכר בשפה האנגלו סקסונית במאה ה-9, למרות שסביר כי הוא עתיק יותר, כנראה מן השורש הקלטי lug שמשמעו בהיר. השם נכתב Lig(e)an (במקור מ-880) או Lygan (במקור מ-895). בימי הביניים נכתב Luye או Leye. הכתיב Lea מקובל מערבית (במעלה הנהר) להרטפורד ואילו הכתיב Lee מאפיין את חלקו התחתון של הנהר.

היסטוריה
--------

במאה ה-9 מוזכר הנהר כחלק מהגבול בין האנגלים לדנים. מלך אנגליה אלפרד הגדול חסם ב-896 את שפך הנהר לתמזה, כלא את הצי הדני בנהר לי והכניע על ידי כך את הדנים. ב-1110 ציוותה מתילדה, רעיית הנרי הראשון, מלך אנגליה על בניית גשר בעל שלוש קשתות על הנהר שיקל עליה את הגישה למנזר בארקינג. בצד הנהר הוקמו בימי הביניים טחנות מים בבעלות הכנסייה.

ב-1577 הוקם תא השיט (lock) הראשון בנהר, דבר שאיפשר מעבר כלי שיט גדולים במעלה הזרם והפך אותו לנתיב מים. ב-1613 החלה בעמק הלי יצירת New River, מערכת תעלות ונתיבי מים מלאכותיים על מנת להוביל מים צלולים ללונדון ישירות מהרדפורד, תוך מעקף האזורים המזוהמים במורד הלי. דלדול הזרימה במורד הלי תוקן על ידי מערכת תעלות ותאי שיט, הנקראת Lee Navigation, שהוקמה בין השנים (1765-1770), פרי תכנונו של המהנדס האזרחי ג'ון סמיטון (John Smeaton). סעיף של המערכת מחבר את הלי לתעלת ריג'נטס. במהלך המהפכה התעשייתית שימשו מי הלי לאספקת מים למרכזי התעשייה השונים שקמו סביבו, ואלה הזרימו אליו את שפכיהם.

במהלך המאה ה-20 התדלדלה תנועת כלי השיט, הזרימה (מיוחד במורד הנהר) הואטה מאוד ובעמק סביבו התפתחו ביצות וחלקו כוסה (כך למשל ביצות האקני, שהפכו למגרש כדורגל). עוד ב-1944 העלה מתכנן הערים פטריק אברקרומבי (Patrick Abercrombie) רעיונות לשיקום האזור ופיתוחו כפארק לרווחת התושבים, אך לא נעשה דבר. ב-1961 החל פרויקט שיקום מוגבל באזור האקני וב-1967 הוקמה רשות לפיתוח העמק. הפרויקט התרחב והואץ לקראת אולימפיאדת לונדון ב-2012, אז נחנך כפארק עירוני גדול, הכולל מתקני ספורט, מסלולי רכיבה על אופניים, מגרשי גולף, טניס, הוקי שדה ועוד.

שיר על שם הנהר מופיעה באלבומה השלישי של אדל, 25, שיצא ב-20 בנובמבר 2015.

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל לונדון** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לי** בוויקישיתוף
* לי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* אתר המוקדש ל"נהר השני של לונדון"
* היסטוריה קצרה, קובץ PDF להורדה באתר אנפילד
* על נתיב השיט באתר תעלות ונהרות בריטניה
* על נתיב השיט באתר מוזיאון תעלות בריטניה
* אתר פארק עמק הלי

הערות שוליים
------------

1. ↑  על פארק עמק הלי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007551960605171
* LCCN: sh2004005285
* NKC: ge1075011
* VIAF: 315530571
* WorldCat (עם VIAF): 315530571

 |
ליים אצבע, בעל פרי בצבע חום
עץ **ליים האצבעות** (שם מדעי: ***Citrus australasica***), ידוע גם כ**ליים קוויאר** וכ**פינגר ליים** (Finger Lime), הוא עץ קטן הגדל בעיקר באזור גבול החוף של קווינסלנד וניו סאות' ויילס, אוסטרליה.

העץ בגובה 2–7 מטרים. העלים שלו באורך 1–6 ס"מ וברוחב של 3–25 מ"מ, העלים חלקים עם קצה קטום ומחורץ לכיוון הקדקוד. הפרחים של העץ הם לבנים עם עלי כותרת באורך 6–9 מ"מ. הפרי של העץ הוא גלילי, באורך 4–8 ס"מ, לפעמים הפרי מעט עקום, כיום קיימים מספר סוגים של הפרי בצבעים שונים כמו: ורוד וירוק.

טיפוח ושימושים
--------------

ליים האצבעות הפך לפופולרי בשל יחוסו כאוכל גורמה מסוג בושפוד (אנ') (אוכל המיוחס באופן מסורתי לילידים אוסטרלים ומשמש כיום כאוכל מסורתי של האוכלוסייה האוסטרלית). הכינוי "ליים קוויאר" נבע מהדימוי של בקבוקוני המיץ העגולים של פרי ליים האצבעות לקוויאר, ניתן להשתמש בבקבוקוני המיץ לקישוט, לתיבול סלט ולהוספה למתכונים שונים. בקבוקוני המיץ הם רעננים ונותנים טעם חמצמץ כאשר לועסים אותם. המיץ שבבקבוקונים דומה לטעם של ליים רגיל. אפשר להשתמש בליים האצבעות להכנת ריבה וחמוצים. אפשר להשתמש בקליפת הפרי של ליים האצבעות כתבלין.

אפשר למצוא את פרי ליים האצבעות במספר רחב של צבעים: ירוק, צהוב, כתום, אדום, סגול, שחור וחום. לעץ ליים האצבעות יש את המספר הגדול ביותר של צבעים בין כל עצי הליים.

ב-1990 החל שימוש מסחרי בפרי ליים האצבעות להכנת ריבות. החלו לגדל לראשונה את עצי ליים האצבעות באופן מסחרי באוסטרליה, בעקבות ביקוש גדול של הפרי.

ישנם מספר מזיקים ומחלות אשר מזיקים לעץ ליים האצבעות, כמו:צרעת העפצים, זחלים ו-Dieback (אנ') (מצב בו ענף צעיר שנגזם בנקודה מסוימת, קטע נוסף מנקודת החיתוך לכיוון הגזע יתייבש וימות זמן קצר לאחר ביצוע החיתוך). ד"ר אנדרו ג'סופ, אשר ערך מחקר על זבוב הפירות, הגיע למסקנה שלא קיימת סכנה שזבוב הפירות יפגע בפרי ליים האצבעות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ליים אצבע** בוויקישיתוף
* ליים אצבע, באתר ITIS (באנגלית)
* ליים אצבע, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* ליים אצבע, באתר Tropicos (באנגלית)
* ליים אצבע, באתר GBIF (באנגלית)
* ליים אצבע, באתר IPNI (באנגלית)
המונח "פנצ'ר" מפנה לכאן. לערך העוסק בלהקת פופ ישראלית, ראו פנצ'ר (להקה).
תקר בגלגל
**תֶּקֶר**, **נֶקֶר** או **פָּנְצֶ'ר** הוא נקב בגלגל. מקור המילה פנצ'ר במילה האנגלית puncture (ניקוב).

תקר יכול לקרות רק בגלגלים המבוססים על מילוי אוויר. בגלגלים כאלו יש צמיג עשוי גומי קשיח ומחוספס הבא במגע עם הכביש. הצמיג מלא באוויר בלחץ, או בפנימית עדינה יותר הנמצאת בתוך הצמיג ומלאה באוויר. חפץ חד כגון מסמר עשוי לחדור את הצמיג בלי להסב לו נזק משמעותי, ולפוצץ את הפנימית, או ליצור קרע בצמיג ללא פנימית, כך שהאוויר הכלוא בגלגל משתחרר. מצב זה קרוי תקר.

תת-לחץ אוויר בצמיגים מגדיל את הסיכוי לתקר, בייחוד כאשר הרכב עמוס.

בכלי רכב מסוימים, למשל אופניים לגיל הרך, עשויים הצמיגים גומי מלא, ואין בהם אפשרות לתקר. חסרונותיהם של צמיגים מגומי מלא הם משקלם הגבוה יותר ויכולת בלימת הזעזועים הפחותה בהשוואה לצמיגים מלאים אוויר.

בהשאלה משמש המושג גם לכל תקלה בלתי צפויה.

מניעה
-----

* כיום ישנם סוגי דבק מיוחדים ("ג'יפה" בלשון העם) שניתן להחדיר לצמיג או לפנימית, המונעים תקרים על ידי סתימת חורים (קטנים מספיק), תוך כדי סיבוב הגלגל בנסיעה. ניתן גם להשתמש בהם לצורך תיקון לאחר היווצרות התקר.
* אמצעי המשמש למניעת תקרים באופניים הוא ה"פס-גומי" - יריעת גומי ברוחב הצמיג, המושחל בין הפנימית לצמיג, ומונע את ניקוב הפנימית על ידי קוצים החודרים דרך הצמיג. באין פס-גומי ייעודי, ניתן להשתמש בפנימית ישנה, חתוכה לצורת רצועה מעגלית.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **תקר** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **תקר** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 01071724

 |
**מרנגה** (**Merengue**) הוא הריקוד הלאומי בהיספניולה. היום הסגנון פופולרי מאוד גם בקולומביה ובארצות אחרות בדרום אמריקה.

מקורות המרנגה
-------------

קיימות שתי גרסאות בנוגע למקור של המרנגה:

האחת, מקורה בעבדים שנקשרו יחדיו ואולצו לגרור רגל אחת כאשר נכפו לבצע איסוף קני סוכר בקצב התופים עליהם תופפו ברקע. עבד אשר לא היה עומד בקצב היה מקבל עונש חמור.

השנייה, טוענת שאחד מגיבורי האזור המוכרים נפצע ברגלו באחת מהמהפכות ברפובליקה הדומיניקנית. בני העיר קיבלו אותו וחגגו את ניצחונו וכחלק מהזדהות עמו רקדו כאשר הם גוררים רגל אחת.

מרנגה קיים מאז שנותיה הראשונות של הרפובליקה הדומיניקנית (בהאיטי, הריקוד נקראה Meringue). אפשרי ששם הריקוד, מקורו בקצף אוורירי ולבן העשוי סוכר וביצים המשול לאופי הריקוד, לקצבו המהיר יחסית והדייקנות שבו.

באמצע המאה ה-19, צבר המרנגה תאוצה ושירי מרנגה הושמעו כמעט בכל אירוע ברפובליקה הדומיניקנית ובאיים הקריביים. כמו כן הפך המרנגה לריקוד פופולרי בדרום אמריקה.

קיים גיוון רב במוזיקה של המרנגה, קיימים סוגים מגוונים של קצבי ריקוד, ממהירים ועד לאיטיים. הקצב המקובל במועדונים ומסעדות הוא בולרו איטי (סוג של ריקוד ספרדי, Slow Bolero), אשר משתנה למרנגה, הדומה לסגנון הג'ייב בשלביו הסופיים. המרנגה הנפוץ באולמות נשפים הוא איטי יותר ונרקד עם דגש על תנועות רגליים ואגן.

התפשטות המרנגה בארצות הברית החלה באזור ניו יורק, בתחילה לא היה נפוץ אך הפך לכך כעבור מספר שנים, כריקוד המתאים לרחבות ריקודים קטנות ומלאות באנשים.

מקורות המרנגה
-------------

מרנגה הוא שילוב של שני ריקודים, המינואט (Minuet) האפריקאי והצרפתי, מסוף המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18. העבדים השחורים ראו את הריקודים שנערכו בערבי הנשפים של אדוניהם, וכאשר חגגו את הפסטיבלים שלהם, הם החלו לחקות את הריקודים אותם ראו "Masters' Dances". אך אותם ריקודים אירופאיים לא היו ריקודים שכיף לרקוד, הם היו אחידים ומשעממים, כך שבמשך הזמן הוסיפו העבדים מוטיבים נוספים באמצעות תיפוף לריקודים אשר הפכו אותם לקיצביים יותר.

המרנגה המקורי נרקד במעגל. כל זוג עמד והחזיק ידיים. הם עמדו בריחוק יחסי אחד מהשני. התנועות המקוריות של ריקוד זה היו ניעור הכתפיים ותנועות מהירות של הרגליים. לא הייתה תנועה קיצונית של האגן כפי שקיימת היום, זאת מכיוון שריקודים אפריקאים בנויים רק מתנועה של הידיים ומצעדים מסובכים.

מכאן שמקור המרנגה דומה מאוד לזה של ה"קייק ווק" ("Cake Walk") הדרום אמריקאי.

קישורים חיצוניים
----------------

* מרנגה, באתר הרפובליקה הדומיניקנית
מקבץ פסלי משפחת האדם דמויי טוטם בגן
מסכה מתולתלת בגלריית הבית
**גן דודזון** הוא גן וגלריה של פסלי פסיפס של האמן מאיר דודזון. הגן שוכן בקיבוץ אילון שבגליל המערבי. בגלריה ובגן כ-300 יצירות של פסלי פסיפס בגדלים שונים המשתרעים על פני שטח של 3 דונם.

דודזון, שהיה מפקד בהגנה ובפלמ"ח, השתחרר משירות צבאי בשנת 1950. הוא החל לעבוד בבניין, ובמקביל הקים יחד עם אשתו גן קקטוסים ליד ביתו. עיסוקו בבניין ובאבן הביא אותו לעסוק גם בניסיונות בפסול. בתחילה השתמש בכלים שונים ובגרוטאות שמצא בחצר, אותם כיסה בבטון ולתוכם שילב שברי אבנים מאבן מקומית. בהמשך עבר ליצירת פסלים שצופו באבני פסיפס. הקקטוסים שתנאי הגידול לא התאימו להם לא שרדו, הצמחייה במקום הוחלפה, בצמחייה המתאימה יותר לתנאי המקום הכוללת עצי אלון מצוי, קטלב מצוי ועצים נוספים. בגן שולבו פסלים רבים פרי יצירתו הכוללים דמויות אדם דמוי טוטם המייצגים את משפחת האדם. פסלים גדולים של חיות שונות כגון: קוף, טווס, צב ועוד. דמויות אדם וחוה, גוליית ועוד.

במקביל לפיתוח הגן, יצר דודזון יצירות המתאימות לתלייה על קירות הבית, כגון מסכות שונות, דמויות אנושיות, חיות, ופסלים קטנים.

במקביל לפיתוח הגן, עבד דודזון במפעל המוזאיקה של הקיבוץ, והפך לאמן המוביל של המפעל. בין יצירותיו: רצפת הפסיפס בבית הנשיא ועיטור קירותיו של בית הכנסת התוניסאי בעכו.

לאחר פטירתם של דודזון ואשתו, הפך הבית שבו הם גרו לגלריה שבו ניתן לראות את הבית הקיבוצי של פעם, ואת יצירותיו הרבות של דודזון. את הגלריה והגן, מנהלת כלתו של דודזון, דליה, המדריכה במקום ומספרת את סיפורו של האמן, הבית והגן.

גלריית תמונות
-------------

|  |
| --- |
| * הצעקה בגלריית הבית הצעקה בגלריית הבית
* גוליית, מיצירותיו המוקדמות שבהן השתמש בשילוב אבנים במקום פסיפסגוליית, מיצירותיו המוקדמות שבהן השתמש בשילוב אבנים במקום פסיפס
* דליה דוידזון ופסל ציפור בגן.דליה דוידזון ופסל ציפור בגן.
 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גן דודזון** בוויקישיתוף
* אתר גן דודזון
**הספרייה הציבורית של ברגן** (בנורווגית: **Bergen Offentlige Bibliotek**) היא ספרייה בברגן שבנורווגיה.

היסטוריה
--------

בימי הביניים הערים ברגן וטרונדהיים היוו את מרכז הספרות של נורווגיה, מנזרים וכנסיות בערים אלו הכילו ספרים רבים, כנסיית סאנט מארי בעיר החזיקה אוסף ספרים אשר היה פתוח לקהל הרחב, ב-1766 הויקאר דויד שונפלד תרם כמות גדולה של ספרים למקום, דבר שהוביל את הכנסייה לפתוח מבנה נפרד לספרייה.

ב-1869 ספרן האוניברסיטה פול בוטן-האנסן החליט להציע בסביבות 12,000 עותקי ספרים למכירה, בעקבות כך קמה אגודה שהחליטה להקים ספרייה ציבורית בעיר המבוססת על ספריו של בוטן-האנסן והאגודה הציעה לעירייה לרכוש את ספרים אלה ולעביר אותם לבעלותה, בניין הספרייה הראשון הוקם במבנה שבו שכנה בעבר מבשלת בירה.

ב-1876 הועברו אוספי ספריית הכנסייה לספרייה הציבורית של ברגן שם נשמרו עד שהועברו מאוחר יותר לספריית אוניברסיטת ברגן.

המבנה הנוכחי הוקם ב-1917 על ידי אולף נורדהגן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הספרייה הציבורית של ברגן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הספרייה הציבורית של ברגן (בנורווגית)
* 

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007410247205171
* ISNI: 0000 0001 2177 4679
* LCCN: n82124024
* SUDOC: 067089194
* VIAF: 145259117
* WorldCat: lccn-n82124024

 |
תבנית {{סוכנות ממשלתית}} ריקה מתוכן. יש להזין פרמטרים בערך או בוויקינתונים. 
**המכון הלאומי למחלות מידבקות** (באנגלית: **National Institute for Communicable Diseases**, בראשי תיבות **NICD**) הוא מכון לאומי לבריאות הציבור של דרום אפריקה, המספק מידע על מיקרוביולוגיה, וירולוגיה, אפידמיולוגיה, מעקב ובריאות הציבור כדי לתמוך בתגובת הממשלה לאיומי מחלות מידבקות.  

המכון נוצר בשנת 2001 על ידי שילוב של גופים שונים שעברו בירושה מארגוני האם של NHLS. המכון הלאומי לשעבר לווירולוגיה שולב עם מעבדות המומחים של SAIMR לשעבר למיקרוביולוגיה, פרזיטולוגיה ואנטומולוגיה כדי ליצור מכון למחלות מידבקות עם אוריינטציה לבריאות הציבור, הדומה למרכזים לבקרת מחלות ומניעתן של ארצות הברית.

ה־NICD משמש כמשאב ידע ומומחיות על מחלות מידבקות לממשלת דרום אפריקה, למדינות קהילת הפיתוח של אפריקה הדרומית וליבשת אפריקה. המוסד מסייע בתכנון מדיניות ותוכניות לתמיכה ולתגובה למחלות מידבקות. מטה הארגון ביוהנסבורג ומהווה חלק משירות מעבדת הבריאות הלאומי שהוקם ב־2001.

המכון היה הגוף המרכזי לטיפול במגפת הקורונה בדרום אפריקה מאז 2020 והיה הגוף הראשון לחקור את התפתחות וריאנט אומיקרון של נגיף הקורונה במדינה.

קישורים חיצוניים
----------------

*

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Health | South African Government". *www.gov.za*. נבדק ב-2021-11-28.
2. ↑  "South Africa", *Wikipedia* (באנגלית), 2019-02-20, נבדק ב-2021-11-28
3. ↑  Wan, Kang-Lin; Jiang, Yi; Liu, Zhi-Guang; Zhao, Xiu-Qin; Li, Ma-Chao; Liu, Hai-Can; Xiao, Tong-Yang; Huang, Ming-Xiang; Zhao, Li-Li (2019-08-07). "Prevalence, risk and genetic characteristics of drug-resistant tuberculosis in a tertiary care tuberculosis hospital in China". *Infection and Drug Resistance* (באנגלית). **12**: 2457–2465. doi:10.2147/IDR.S209971. PMC 6689547. PMID 31496759.
4. ↑  "SA's private hospitals have been hit by a mysterious and deadly fungal infection that is spreading across the globe, and no one knows how to stop it". *BusinessInsider*. נבדק ב-2021-11-28.
5. ↑  "South Africa". Ianphi.org. נבדק ב-2021-11-28.
6. ↑  "About us | NICD". 2020-07-05. אורכב מ-המקור ב-2020-07-05. נבדק ב-2021-11-28.
7. ↑  "NICD About Us: Overview". *NICD*. NICD. נבדק ב-1 בנובמבר 2021. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**אהרן (אהרל'ה) ויסברג** (נולד ב-1981) הוא עיתונאי ישראלי, ראש דסק כדורסל באתר וואלה! ספורט ובמגזין "שישבת" של עיתון ישראל היום ובעל טור בעיתון שביעי. הוא משמש פרשן כדורסל בתחנת הרדיו כאן רשת ב', ומרצה בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת בר-אילן ובקורס כתבי ספורט "קול הספורט". בעל בלוג כדורסל ברשת פייסבוק בשם "אהרל'ה ויסברג - מאחורי הקַלָּעים".

קריירה
------

בגיל 16 ייסד את האתר של הכדורסלן עודד קטש. ב-1999 התגייס לצה"ל ושימש ככתב לענייני צבא בעיתון במחנה. לאחר שחרורו, שימש במשך כשנתיים כעורך במדור הספורט של מעריב, במקביל לעבודתו כעורך מדור הספורט וסגן ראש מערכת החדשות של במחנה.

ב-2005 כתב יחד עם ערן סלע את הספר "היכל התהילה" ובו בחרו את 50 הכדורסלנים הגדולים בתולדות ישראל (הוצאת מודן). בשלהי אותה שנה מונה לראש דסק כדורסל באתר ynet. ויסברג כיהן גם כעורך הראשי של ירחון הספורט PLAY, והשיק שם את טורו הפרשני בנושאי כדורסל בשם "מאחורי הקַלָּעים".

ב-2010 עבר לידיעות אחרונות במטרה להחליף בעתיד את הכתב הוותיק רפאל נאה, אולם כעבור תקופה קצרה עזב את העיתון. מאז פברואר 2011 עובד ויסברג בעיתון ישראל היום כעורך וכתב במוספי שישבת וישראל השבוע ובדסק החדשות ובעל טור במדור הספורט.

החל מסוף שנת 2015 עובד כראש דסק כדורסל בוואלה! ספורט. לאורך עונת המשחקים 2016/2017 שימש כפרשן בשידורי הכדורסל של ערוץ 20, שליוה את משחקי הפועל ירושלים עד לחצי גמר היורוקאפ, לצד השדר עמית הורסקי.

ויסברג, בוגר תואר ראשון במדעי המדינה ותקשורת ציבורית באוניברסיטת בר-אילן, הוא אחד המראיינים הבולטים בתקשורת הספורט הישראלית, ובמהלך השנים נפגש עם כמה מכוכבי הכדורסל המרכזיים בעולם, ובראשם: יאניס אדטוקומבו, ריק פיטינו, ז'ליקו אוברדוביץ', דינו מנגין ודיאן בודירוגה.

הוא אחראי לכמה חשיפות מרכזיות בעיתונות הספורט בישראל, ובראשן מינויו של עודד קטש למאמן פנאתינייקוס, חזרתו של פיני גרשון למכבי תל אביב בתפקיד עוזר המאמן ופרישתו המפתיעה של מוני פנאן ממכבי תל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

* תולדות קטשפר: הסיפור האמיתי, 18 באפריל 2008, ערן סלע, כדורסלע
* אהרל'ה ויסברג, מאחורי הקַלָּעים: פיינל 4+4, באתר ynet, 14 באפריל 2010
* אמילי גרינצוייג‏, אהרל'ה ויסברג עוזב את ידיעות אחרונות, באתר וואלה!‏, 17 בינואר 2011
* אמילי גרינצווייג‏, אהרל'ה וייסברג מצטרף לישראל היום, באתר וואלה!‏, 23 בפברואר 2011
* הלו, אלוף אירופה, אלוף אירופה! 3 במרץ 2011, ערן סלע, כדורסלע
* אלכסנדר כץ, אחרי 4.5 שנים: אהרל'ה ויסברג עוזב את ישראל היום לטובת אתר וואלה, באתר אייס, 21 בספטמבר 2015
* אמא, התיוונתי, 30 בדצמבר 2016, שביעי

הערות שוליים
------------

1. ↑  ישראל-עמק הסילקון השני בחשיבותו בעולם: AOLמנכ"ל, באתר וואלה!‏, 14 בדצמבר 1999

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007438322005171

 |
**לאנה פודר** (בבוסנית: **Lana Pudar**; נולדה ב-19 בינואר 2006) היא שחיינית בוסניות, זוכת מדליית ארד באליפות העולם בבריכת 25 מטר (אבו דאבי 2021), אלופת אירופה (רומא 2022) ואלופת עולם לנערות (נתניה 2023) במשחה ל-200 מטר פרפר. זוכת מדליית ארד באליפות אירופה (רומא 2022) במשחה ל-100 מטר פרפר.

ביוגרפיה
--------

### 2021

באולימפיאדת טוקיו (2020) סיימה במקום 19 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.32 שניות.

#### מדליית ארד באליפות עולם בבריכת 25 מטר

באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות בדצמבר אותה שנה היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא לאומי חדש של 2:04.88 דקות, אחרי ג'אנג יופיי מהרפובליקה העממית של סין (2:03.01 דקות) ושרלוט הוק מארצות הברית (2:04.35 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.51 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא לאומי חדש של 56.28 שניות ועלתה מהמקום השישי למשחה הגמר ובמקום 23 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.37 שניות.

### 2022

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בסוף יוני 2022 היא סיימה במקום שישי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.58 דקות, בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא לאומי חדש של 2:07.58 דקות, במקום שמיני במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.44 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 57.67 שניות ובמקום 29 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 27.14 שניות.

#### אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה באוגוסט היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.80 דקות, לפני הלנה רוזנדל באך מדנמרק (2:07.30 דקות) ואילריה קוזינטו מאיטליה (2:07.77 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.27 שניות, אחרי לואיז הנסון משוודיה (56.66 שניות) ומארי ווטל מצרפת (56.80 שניות).

#### אלופת עולם בבריכת 25 מטר

באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה במלבורן, אוסטרליה ב-15 בדצמבר היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:05.23 דקות ובמקום עשירי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.71 שניות.

### 2023

#### מקום רביעי באליפות עולם

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.05 דקות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 2:06.60 דקות ועלתה ראשונה למשחה הגמר ובמקום עשירי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.34 שניות.

#### אלופת עולם לנערות

באליפות העולם לנוער שנערכה במכון וינגייט, בספטמבר אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות אישיות, 2 זהב ו-1 כסף והייתה לשחיינית המצטיינת באליפות. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.77 שניות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אליפות חדש של 2:07.20 דקות ומדליית כסף במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.26 שניות, אחרי ליה שאקלי מארצות הברית (26.20 שניות).

שיאים אישיים
------------

### בריכה אולימפית

* 100 מטר פרפר: 56.95 שניות (2023), **שיא בוסניה והרצגובינה**
* 200 מטר פרפר: 2:06.26 דקות (2023), **שיא בוסניה והרצגובינה**

### בריכת 25 מטר

* 100 מטר פרפר: 56.28 שניות (2021), **שיא בוסניה והרצגובינה**
* 200 מטר פרפר: 2:04.88 דקות (2021), **שיא בוסניה והרצגובינה**

ראו גם
------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לאנה פודר** בוויקישיתוף
* לאנה פודר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* לאנה פודר, ברשת החברתית אינסטגרם
* לאנה פודר, באתר olympedia.org
* לאנה פודר, באתר Swimrankings
אח עם כלי בישול
**אח** הוא מתקן בערה, בדרך כלל מלבנים או אבן, שנמצא בבית, בו שומרים אש לחימום הבית ולבישול מזון. מתקן בערה זה בדרך כלל מורכב מאבן אח אופקית ולעיתים קרובות משולבת עם קיר נמוך וחלקי מאחורי האח, קמין, תנור אפייה, קולט אדים או ארובה. למשך מאות שנים, האח היה נחשב כמאפיין המרכזי, האינטגרלי והחשוב ביותר של הבית. בעידן המודרני, מאז הופעת ההסקה המרכזית, ברוב הבתים, האח הוחלף בתנורי החימום, כיריים, תנורי אפייה וכן מכשירי חשמל ביתיים אחרים.

לפני המהפכה התעשייתית, תכנון מקובל של אח היה להציב אותו באמצע החדר כמוקד פתוח, כאשר העשין היה יוצר דרך חור עשן בגג. בעיצובים שלאחר המהפכה התעשייתית, הגג היה מוצק ורציף יותר, ואילו האח הוצב בצד החדר וצויד בדרך כלל בארובה.

במהלך השנים, הונהג מס על אחים באימפריה הביזנטית (בתקופת שלטונו של ניקפורוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית ב-802–811, אם כי ייתכן שהמס הונהג אפילו לפני שלטונו של ניקפורוס הראשון במהלך המאה ה-7), אנגליה (19 במאי 1662 – 1689) וסקוטלנד (19 במאי 1662 – 1690).

דת ופולקלור
-----------

בתנ"ך מוזכרת האח שבערה בחודש כסלו ב"בית החורף" של יהויקים מלך יהודה:

> 
> וְהַמֶּלֶךְ יוֹשֵׁב בֵּית הַחֹרֶף בַּחֹדֶשׁ הַתְּשִׁיעִי וְאֶת הָאָח לְפָנָיו מְבֹעָרֶת.
> 
> 
> 
> — ספר ירמיהו, פרק ל"ו, פסוק כ"ב
> 

על פי התלמוד הבבלי, המילה אח בעברית מקורה ב"אחוות" העצים המבעירים ותורמים יחד זה לבערתו של זה.

במיתולוגיה היוונית האלה הסטיה הייתה אלת אש האח, בעוד שבמיתולוגיה הרומית האלה וסטה הייתה אלת אש האח.

בפרס העתיקה, על פי המסורות הזורואסטריות, לכל בית היה אח ששימש להקרבת קורבנות ותפילות.

באמונות עממיות אלבניות מסורתיות, הואטר (אנ') נחשב כאח ביתי שמהווה קישור רוחני בין דורות העבר (האבות הקדמונים), ההווה והעתיד (צאצאי המחר) של השבט.

בזרם הניאו-פגאניזם גרמאני, האח נחשב ככינוי לתא משפחתי או קבוצת פולחן מקומית.

ראו גם
------

* קמין

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אח** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Haldon, John F. (1997). *Byzantium in the Seventh Century: the Transformation of a Culture*. Cambridge University Press.
2. ↑  Gibson, Jeremy. *The Hearth Tax, other later Stuart Tax Lists, and the Association Oath Rolls*. Federation of Family History Societies.
3. ↑  ויקימילון ערך מילוני בנושא **אח,**  בוויקימילון
4. ↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף כ', עמוד א' "והאח לפניו מבערת", מאי אח?... ושמואל אמר עצים שנדלקו באחוונא - ובפירוש רש"י "באחוה - כל העצים נדלקין זה מזה הקטן מדליק הגדול"
5. ↑  Hansen, William F.. *Handbook of classical mythology*. Santa Barbara, Calif.: ABC-CLIO, 2004. 202. מסת"ב 1576072266
6. ↑  Boyce, Mary. *A history of Zoroastrianism*. 2nd impression with corrections. ed. Leiden: E.J. Brill, 1989. 154. מסת"ב 9004088474

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007534661005171
* LCCN: sh91004510
* NDL: 00564794

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:נק"ל   
פרמטרים [ שנות שירות ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**רובה בייקר** (באנגלית: **Baker rifle**) או בשמו הרשמי **רובה רגלים דגם 1800** (באנגלית: **Pattern 1800 Infantry Rifle**) היה רובה מחורק, בהצתת חלמיש בעל טעינת לוע, אשר פותח על ידי הצבא הבריטי ושירת את כוחות האימפריה הבריטית, צבא ארצות הברית, ומדינות נוספות בין שנת 1801 לאמצע המאה ה-19. הבייקר היה הרובה המחורק הראשון לשרת באופן רשמי בצבא הבריטי וכדי לעשות בו שימוש הוקמו יחידות הרובאים הבריטיות, שהפעילו בעזרת הבייקר כוח אש מדויק בשדה הקרב של תחילת המאה ה-19.

בשונה מהמוסקט חלק הקנה שהיה נפוץ בצבאות התקופה, טכנולוגיית הרובה המחורק שבאה לידי ביטוי ברובה הבייקר, הביאה ליכולת אש מדויקת בהרבה וטווח אפקטיבי רב יותר. המחיר היה תפעול מסורבל עם זמני טעינה ארוכים יותר, שכן הבייקר נטען מהלוע (בדומה למוסקט) אך הקנה המחורק הצריך מאמץ רב יותר לטעינת הנשק. בצבא הבריטי נוסדו יחידות הרובאים כדי לעשות בו שימוש, הרובאיים נדרשו לעשות שימוש בטקטיקות לוחמה שונות והם הוצבו בקדמת הקו במטרה לפגוע במטרות איכות של האויב. רובאיים אלו היו יחידות חיל רגלים קלות שתפקדו בשדה הקרב בשיטות לחימה דומות ליחידות קומנדו של ימינו - שכללו איגופים, הסוואה והסתתרות כדי לפגוע בכוחות האויב באש מדויקת ואיכותית.

ראו גם
------

* מוסקט (רובה)
* רגימנט הרובאים

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **רובה בייקר** |

* אודות הבייקר באתר England.prm.ac.uk.
* אודות הבייקר באתר War is Boring.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הבייקר תוכנן כדי לירות אש אפקטיבית עד ל-200 יארד (183 מטר), אך טווח זה משתנה בהתאם ליכולת היורה תנאי שדה הקרב ודגם הרובה.
2. ↑  הטווח המקסימלי היה תלוי ביכולת היורה ותנאי שדה הקרב, ישנן עדויות לירי אפקטיבי עד לטווח של כ-550 מטר.
פירוש נוסף ערך זה עוסק במאכל. אם התכוונתם לאתר ארכאולוגי בשם זה, ראו תל קרקור.

קרקר שבור
"סמרגוסבורד", ארוחת מזנון שוודית, בה מוגשים מגוון קרקרים וסוגי לחם לצד מתאבנים שונים
"קרקר צדפות"
חבילת פחית שימורים של קרקר עמיד המתלווה למנת קרב. פג תוקף של לפחות שמונה שנים.
**קרקר** או **מַצִּיָּה** הוא ביסקוויט מלוח, דק, יבש ופריך שפותח מביסקוויטים שהיו נהוגים כמזון למסעות ימיים[דרוש מקור] – זולים ובעלי חיי מדף ארוכים.

ב-1801 פתח ג'וסיה בנט מפעל אפייה במילטון, מסצ'וסטס ומכר "ביסקוויט מים" - ביסקוויט עשוי קמח ומים שישרוד במסעות ימיים ארוכים היוצאים מנמל בוסטון. השם "קרקר" ניתן למאפה בשל הצליל שנשמע בעת אפייתו.[דרוש מקור] המפעל מכר קרקרים ששימשו במלחמת האזרחים האמריקנית. המפעל עדיין ממוקם במילטון, ומוכר קרקרים.

בצק הקרקר מחורר כדי למנוע יצירת כיסי אוויר בעת האפייה. לעיתים מוסיפים לבצק גבינה או תבלינים. את הקרקרים אוכלים כמו שהם או עם גבינה קשה, ממרח פטה, ממרח גבינה רכה ועוד. לעיתים מגישים אותם בארוחת מזנון לצד ממרחים ומטבלים שונים.

בארצות הברית קיימים סוגי קרקרים המוגשים לצד מרק או בתוכו, למשל קרקרים משושים המכונים "קרקר צדפות" משום שנהוג להגיש אותם עם צ'אודר צדפות.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מציה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קרקרים** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531388705171
* BnF: cb144277682 (data)
* LCCN: sh85033708

 |
**לודוויג אדינגר** (בגרמנית: **Ludwig Edinger**; ‏13 באפריל 1855 - 26 בינואר 1918) היה אנטומיסט ונוירולוג יהודי גרמני, ממייסדי אוניברסיטת גתה בפרנקפורט.

קורות חיים
----------

נולד למשפחה יהודית מוורמס; אביו היה סוחר טקסטיל ופוליטיקאי, חבר הפרלמנט של הדוכסות הגדולה של הסן, ואמו הייתה ביתו של רופא מקרלסרוהה. 

אדינגר התגאה במקורו ממשפחה מהמעמד הנמוך ובשל כך אף ניסה בשנת 1873 לקדם חוק חינוך חינם לכל ילד, אך ללא הצלחה.

אדינגר למד רפואה בין השנים 1872 ל-1877 בהיידלברג ובשטרסבורג. את מחקריו לנוירולוגיה החל לפרסם בתקופתו כעוזר לרופא בגיסן בין השנים 1877 - 1882. 
ולאחר התמחות נוספת בנוירולוגיה עבר לברלין, לייפציג ופריז ולבסוף פתח מכון לנוירולוגיה בפרנקפורט בשנת 1883.

בשנת 1909, לאחר מחלוקת בין אדינגר לבין קרן סנקנברג על כספו של המכון הנוירולוגי עבר אדינגר לאוניברסיטת פרנקפורט והפך למנהל המחלקה הנוירולוגית.

אדינגר מת בפתאומיות ב-26 בינואר 1918 מהתקף לב. בצוואתו ביקש שמוחו ייחקר במכון שלו. המחלקה הנוירולוגית של הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת גתה נקראת על שמו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לודוויג אדינגר** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה של אדינגר באתר הביוגרפיות הרפואי "Whonamedit?"
* לודויג אדינגר (1855-1918), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260633105171
* BnF: cb13474498b (data)
* GND: 118687840
* ISNI: 0000 0001 0915 977X
* LCCN: n85112136
* NKC: nlk20000084853
* NLG: 243545
* NTA: 113458797
* SNAC: w6tg5jgw
* SUDOC: 068530803
* VIAF: 74000706
* WorldCat: lccn-n85112136

 |
**זיג זאואר P365** הוא אקדח חצי-אוטומטי עם מסגרת פולימרית מתוצרת זיג זאואר המיועד לנשיאה יומיומית. קוטר האקדח 9 מ"מ. משקלו כ-500 גרם, אורכו 147 מ"מ, ועוביו 26 מ"מ, דבר המאפשר הסלקה עמוקה ונוחות נשיאה. האקדח מגיע עם שתי מחסניות של 10 כדורים, וקיימות מחסניות מקוריות המאריכות ל-12,15,17 כדורים. האקדח מגיע עם כוונות טריטיום המיועדות לירי בלילה. ב-2018 וגם ב-2019 האקדח היה הנמכר ביותר בארצות הברית. זמין במספר רב של מטווחים וחנויות בישראל.

יחודו של האקדח הוא במחסנית המיוחדת שלו שמאפשרת לו לשאת 10 כדורים, כמו גלוק 26, בעוד מבחינת הממדים החיצוניים שלו הוא יותר קטן מן הגלוק 43, שנושא 3 או 4 כדורים פחות.

בשל הפופולריות הרבה של האקדח, בשנים שלאחר הוצאתו חברות רבות יצאו עם דגמים חדשים בעלי מאפיינים דומים: springfield helcat, smith shield plus, taurus gx4, ועוד.

לאקדח קיימות מספר גרסאות בהן: P365XL הגדול במעט הן באורך הקנה והן באורך הידית וכמות הכדורים , וגרסת -P365X שלו הכנה להתקנת כוונת השלכה, בנוסף האקדח בגרסת ה P365X מגיע עם מחסנית של 12 כדורים ובהתאם ידית האחיזה ארוכה במעט מגרסת הבסיס ודומה לידית האקדח בגרסת P365XL, מנגד אורך הקנה בגרסת ה P365X דומה ל P365 ובכך מהווה מעין הכלאה בין P365 ל P365XL. 
בחודש אוגוסט 2022 הושק P365 XMACRO אשר מגיע עם קיבולת של 17 כדור, כוונות לילה ומפצה סטייה מובנה. האקדח דומה בגודלו לגלוק 43X.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זיג זאואר P365** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  National Rifle Association, An Official Journal Of The NRA | SIG Sauer P365: The Best-Selling Handgun of 2019, An Official Journal Of The NRA (באנגלית)
2. ↑  Sig Sauer P365, נשק הגבעה
3. ↑  Travis Pike Travis Pike is a Marine infantry veteran, Firearms Enthusiast, NRA certified instructor He’s a lifelong shooter who just happened to be mediocre enough with a gun, A. Keyboard to Combine the Two, write He currently teaches concealed carry courses, Sig Sauer P365 [Review+Video: Why So Popular?], Pew Pew Tactical, ‏19 באוקטובר 2019 (באנגלית)
סריקת סי.טי של אישה מבוגרת עם תסמונת אוגילבי
**תסמונת אוגילבי** (**Ogilvie's syndrome**) היא תופעה רפואית בה קיימת התרחבות של המעי הגס יחד עם סימנים ותסמינים של חסימת מעיים, אולם בהיעדר סיבה מכנית לחסימה עצמה (מצב שמתואר לעיתים כסוג של "פסאודו-חסימה" או "חסימה תפקודית" - להבדיל ממצב של חסימת מעי מכנית). 

הסיבה להרחבה ראשונית של המעי אינה ידועה במרבית המקרים, כאשר בחלקם המועט הסיבה היא הסננה של תאים ממאירים לעצבים סימפתטים. סיבה נפוצה יחסית למצבים כאלו היא משנית ללקיחת תרופות כגון אופיאטים, תרופות נוירולפטיות, מצבים מטבוליים חריפים, זאבת, סקלרודרמה, מחלת פרקינסון ומחלות אחרות. מצב זה עלול להופיע לאחר ניתוח.

האבחנה של התסמונת היא על ידי הדמיה עם חומר ניגוד - כך ניתן להבחין באופן טוב יחסית בין חסימה מכנית, לחסימה שאינה על רקע מכני. גם כאן, הטיפול אשר ניתן בתחילה הוא nasogastric tube ("זונדה") לצורך הקלה על החסימה עצמה, מתן נוזלים תוך ורידי ותיקון אלקטרוליטרי, בנוסף לטיפול בנאוסטיגמין (הפועל באופן פראסימפתומטי ומביא למעבר צואה וגזים במעי). 90% מן החולים מבריאים לאחר טיפול במתן נאוסטיגמין, כאשר לפני מתן התרופה יש לשלול חסימה מכנית על מנת לא לגרום לנקב כתוצאה מלחץ מוגבר על המעי במתן נאוסטיגמין. כמו כן יש לנטר את החולה, היות שאחת מתופעות הלוואי של התרופה היא ברדיקרדיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תסמונת אוגילבי** בוויקישיתוף

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**מפלגת כוח העם** (בקוריאנית: **국민의힘**, בהנג'ה: **國民의힘**, לעיתים נהוג לציין את שמה בראשי תיבות בכתב לטיני: **PPP**) היא מפלגה פוליטית בקוריאה הדרומית שחבריה מחזיקים ב-106 מושבים מתוך 300 מושבי האספה הלאומית (בית המחוקקים) והיא אחת משתי המפלגות הפוליטיות הגדולות בקוריאה, לצד המפלגה הדמוקרטית. המפלגה הוקמה בפברואר 2020 ממיזוג מספר מפלגות נושאות מצע שמרני-ליברלי כלכלי, ומאז בחירות לנשיאות קוריאה הדרומית 2022 מכהן כנשיא קוריאה הדרומית המועמד מטעמה, יון סוק-יאול.

הפוליטיקה של קוריאה לאורך רוב השנים התפלגה בין מפלגה שמרנית מפלגה ליברלית במסגרת מערכת שתי מפלגות גדולות. המפלגה השמרנית הגדולה, "מפלגת חירות לקוריאה", בהנהגת הנשיא לשעבר פאק גון-הייה, ספגה מפלה פוליטית קשה ב-2016 בעקבות גילוי פרשיות שחיתות שלטונית רבות והתדרדרה ממעמדה ומהתמיכה הציבורית שניתנה לה קודם לכן. בעקבות קריסתה של המפלגה נפל הגוש השמרני הפרלמנטרי ופולג ובבחירות 2017 מועמד המפלגה הדמוקרטית, מון ג'יאה-אין, נבחר לנשיאות מול אופוזיציה מפולגת. בעקבות הנפילה את הסיעות השמרניות התאחדו מספר מפלגות, לקראת הבחירות הפרלמנטריות ב-2020, להקים את מפלגת כוח העם (PPP).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מפלגת כוח העם של קוריאה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מפלגת כוח העם של קוריאה (בקוריאנית)
* מפלגת כוח העם, באתר The Diplomat (באנגלית)
* האספה הלאומית של קוריאה, חלוקת מושבים (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0005 1164 3180
* LCCN: n2021046996
* NLK: KAB202304674
* VIAF: 1163023801989362955
* WorldCat (עם VIAF): 1163023801989362955

 |
**אבישי (אבי) אביבי** (26 בדצמבר 1947 - 18 באוקטובר 2016) היה בתחילת דרכו שחקן וזמר, ומשנות השמונים היה אחד המעצבים האמנותיים (ארט דיירקטור) ומעצבי התפאורות הבולטים בישראל, בסרטי קולנוע, בהפקות טלוויזיוניות ובפרסומות. אביבי התגורר בתל אביב והיה נשוי לענת אביבי, נכדתה של מרים ברנשטיין-כהן.

קריירה
------

אביבי החל את דרכו כזמר ושחקן. הוא כיכב ב-1971, לצד עוזי פוקס במחזמר "קפוץ", שעיקרו היה שירים שהלחין עבור המחזמר דני סנדרסון. המחזמר, שכלל סצנות עירום, לא זכה להצלחה רבה. אותה תקופה ביצע אביבי את השיר "תנו ללכת", שחודש מאוחר יותר על ידי גבי שושן תחת השם "בראשית".

אביבי היה בשנות השבעים חבר קבוצת העין השלישית. בין השאר ביצע במסגרת פעילות החבורה את השיר "היי ג'ו בוא נעלה על הגל" של דוד אבידן. השיר הופיע בסרט "שלושה ואחת" של החבורה (1973), בו כיכב לצידם של אסי דיין, יונה אליאן ואורי לוי.

משנות השמונים התמקד אביבי בעיקר בעיסוקו כמעצב אמנותי וכמעצב תפאורות. בין השאר שימש בתפקיד זה בסרטים ישראליים כמו "המיועד" עליו זכה עם ענת אביבי בפרס אופיר; "רומן בהמשכים", "השגעון הגדול", "אלכס חולה אהבה", "סיפור שמתחיל בלוויה של נחש", "איש שאהב בעברית", "מול היערות", "אדמה משוגעת" (עליו זכה בפרס אופיר נוסף), "מלך של קבצנים" ו"המילים הטובות" של שמי זרחין. במקביל, שימש אביבי כמעצב בהפקות הוליוודיות כמו "שעתם היפה ביותר" (של שמעון דותן), "פגישה עם המוות" (עם פיטר יוסטינוב), "הנזל וגרטל" בהפקת קנון גרופ, "לא בלי בתי" (עם סאלי פילד), "רחובות ההרג (עם מייקל פארה), "גיבורים קטלניים" (1994, עם מייקל פארה), "הטל צל ארוך" (של וילמוש זיגמונד, עם מייקל יורק וליב אולמן) ו"המקור" (עם אל פצ'ינו). בשנת 2010 זכה בפרס אופיר על העיצוב האמנותי בסרט "זוהי סדום". אביבי שימש כמעצב אומנותי בסרט "יונה" משנת 2014 של הבמאי ניר ברגמן (עליו זכה בפרס אופיר רביעי). ובשנת 2015 עיצב תפאורה לסרט "המילים הטובות" ובשנת 2016 לסרט "הלהקה האחרונה בלבנון".

החל באמצע שנות התשעים החל אביבי עוסק גם בעיצוב אמנותי לפרסומות ולהפקות טלוויזיה מיוחדות. אביבי עיצב מאות פרסומות ושלח ידו גם בעיצוב תפאורה לתוכניות טלוויזיה כמו "לילה גוב" והפקת ליל בחירות 2006 של ערוץ 10.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אבישי אביבי** בוויקישיתוף

* אבישי אביבי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* אבישי אביבי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אבישי אביבי, באתר ספר הקולנוע הישראלי
* פילמוגרפיה של אביבי באתר הניו יורק טיימס
* קדימון בעיצוב תפאורה של אבישי אביבי זכה בפרס כסף בתחרות Promax 2008

הערות שוליים
------------

1. ↑  לירון זייד וגלעד שלמור, ‏הזמר גבי שושן הלך לעולמו בגיל 66, באתר ‏מאקו‏, 6 בפברואר 2016
2. ↑  עכבר העיר, שני סרטים זכו בפרס אופיר, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2006
3. ↑  ספי קצב, הפתעה: שליחותו של הממונה על משאבי אנוש הוא סרט השנה, באתר mako,‏ 21 בספטמבר 2010
**ברנרד אוננגה איטואה** (בצרפתית: **Bernard Onanga Itoua**; נולד ב-7 בספטמבר 1988) הוא כדורגלן קונגולזי המשחק בעמדת הבלם.

קריירה
------

איטואה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אוסר. בקיץ 2008 הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון בה שיחק שנתיים. בעונת 2010/2011 איטואה שיחק שני משחקים בקבוצה הבוגרת.

בקיץ 2011 חתם בליטקס לובץ' מליגת העל הבולגרית. ב-18 באוגוסט 2011 איטואה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 לדינמו קייב במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.

ב-12 באוגוסט 2012 איטואה חתם בהפועל רמת גן מליגת העל. ב-4 בדצמבר 2012 איטואה הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-2 להפועל באר שבע. בסיום העונה, ירדה רמת גן לליגה הלאומית, אך זכתה בגביע המדינה בכדורגל. איטואה פתח בהרכב במשחק הגמר, בו ניצחה הקבוצה את עירוני קריית שמונה, 4-2 בדו-קרב בעיטות עונשין.

בקיץ 2013 חתם באלוורסברג מהבונדסליגה השלישית לשלוש עונות.

בקיץ 2014 חתם לשנתיים בפלטניאס מליגת העל היוונית. בעונתו הראשונה, איטואה היה שחקן מפתח, אך בעונתו השנייה בקבוצה מיעט לשחק.

איטואה התחיל את עונת 2016/2017 ללא קבוצה, עד שבספטמבר 2016 איטואה חתם בגז מתאן מדיאש מליגת העל הרומנית.

באוגוסט 2017 איטואה חתם באלקי אורוקליני.

איטואה נולד בצרפת להורים מהגרים מהרפובליקה של קונגו. איטואה זומן מספר פעמים לסגל נבחרת הרפובליקה של קונגו, אך טרם ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוננגה איטואה** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  רענן ברנובסקי‏, הפועל רמת גן: הבלם ברנאר אוננגה חתם, באתר וואלה!‏, 12 באוגוסט 2012
**אנקר הנריק יורגנסן** (בדנית: **Anker Henrik Jørgensen**  ‏ 13 ביולי 1922 – 20 במרץ 2016) היה פוליטיקאי דני, שכיהן כראש ממשלת דנמרק בשנים 1972–1973 ובשנים 1975–1982. כיהן כנשיא המועצה הנורדית פעמיים: בשנת 1986 ובשנת 1991.

אמנם תדמיתו הפוליטית רעועה בעקבות חוסר הצלחתו למתן את המשברים הכלכליים בתקופתו, אך רבים מעריכים אותו בשל צניעותו.

ביוגרפיה
--------

יורגנסן נולד ב־13 ביולי 1922 בקופנהגן. התייתם בגיל צעיר לאחר שהוריו נפטרו משחפת. בזמן מלחמת העולם השנייה יורגנסן היה מעורב במחתרת הדנית. התחתן בשנת 1948. הזוג התגורר עשורים בשיכון פועלים, אשר יורגנסן עזב רק בגיל 86.

בגיל 28 החל להיות מעורב באיגודי עובדים והוביל את התאחדות העובדים הכללית הדנית בשנים 1968–1972. נבחר לראשונה לפולקטינג בשנת 1964. בזמן פעילותו הפוליטית יורגנסן היה ממוקם בצד השמאלי של המפלגה, ועסק רבות בזכויות עובדים. הוא נודע במיוחד לאור הביקורת החריפה שלו על המעורבות האמריקאית במלחמת וייטנאם.

כהונתו הראשונה כראש הממשלה נמשכה כ-14 חודשים עד לבחירות שנערכו בשנת 1973. יורגנסן חזר לכהן כראש ממשלת מיעוט בשנת 1975. כיהן כשר החוץ במשך חודשיים בשנת 1978.

מאחר שיכולותיו למשול בממשלת מיעוט היו מוגבלות, יורגנסן התפטר מראשות הממשלה בספטמבר 1982 והעביר את השלטון לפול שליטר ממפלגת העם השמרנית. ללא בחירות. הוא נשאר בהנהגת המפלגה עד 1987 ובפרלמנט עד 1994.

יורגנסן נפטר ב-20 במרץ 2016 בקופנהגן בגיל 93.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנקר יורגנסן** בוויקישיתוף
* אנקר יורגנסן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb13191254b (data)
* GND: 119007347
* ISNI: 0000 0000 5196 3801
* LCCN: n82075550
* MusicBrainz: e69db915-3ec4-4785-9265-a1f4c6e5821d
* SELIBR: 192123
* SUDOC: 035464836
* VIAF: 73994177
* WorldCat: lccn-n82075550

 |
צמד פרקדו על עטיפת תקליטור של יצירותיו
**פרקדו** (בלעז: **PercaDu**) הוא צמד נגני כלי הקשה ישראלי. הצמד נוסד ב-1996 על ידי תומר יריב ועדי מורג, וזכה מאז להצלחה הן בישראל והן ברחבי העולם. הצמד זכה בפרסים רבים בתחרויות מוזיקה בינלאומיות רבות, הופיע בפסטיבלים שונים בארץ ובעולם (בין השאר בפסטיבל ישראל) ואף הלחין ומבצע את המוזיקה במחזה של תיאטרון בית ליסין. הצמד מופיע בקונצרטים רבים בישראל ובעולם, הן באופן עצמאי והן בשיתוף פעולה עם תזמורות נחשבות.

היסטוריה
--------

הנגנים תומר יריב ועדי מורג נפגשו בשנת 1996 בסדנת המוזיקה של אלון בור, נגן כלי ההקשה הראשון של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. בהנחייתו של בור הקימו את צמד פרקדו, ששמו נגזר מהמילים "Percussion" (הקשה) ו-"Duo" (צמד).

כבר בתחילת דרכו זכה הצמד להערכה רבה בארץ ובעולם. זכייה במקום הראשון בתחרות הבינלאומית הנחשבת של Percussive Arts Society בארצות הברית הביאה לפרסום הצמד בעולם ופתחה בפניו דלתות רבות. יריב ומורג התקבלו ללימודים בכיתת הסולנים היוקרתית של האקדמיה המלכותית בקופנהגן, אותם סיימו השניים בשנת 2002. בהמשך הדרך זכה הצמד בפרסים רבים נוספים בישראל ובעולם, כגון פרס השופטים ופרס חביבי הקהל בתחרות הבינ"ל לכלי הקשה בלוקסמבורג, פרס תחרות המוזיקה הקאמרית של האקדמיה למוזיקה של תל אביב ופרס הצטיינות של שר החינוך והתרבות.

בשנת 2001 הצמד אומץ על ידי המרכז למוזיקה ירושלים והופק לראשונה תקליטור של יצירותיו.

הצמד מופיע ברחבי הארץ והעולם, הן בקונצרטים עצמאיים והן באירועים שונים. הצמד השתתף מספר פעמים בפסטיבל ישראל.

בנוסף להופעותיו הרגילות, הצמד מופיע יחד עם תזמורות שונות ברחבי העולם. בשנת 2006 הצמד הוזמן על ידי המנצח זובין מהטה להופיע כסולנים בקונצרט של התזמורת הפילהרמונית הישראלית ביצירה שהוזמנה במיוחד עבורם אצל המלחין אבנר דורמן. בעקבות שיתוף פעולה זה הוזמן הצמד להופיע בשנת 2007 בקונצרט דומה יחד עם תזמורת פסטיבל וורביה ובמרץ 2009 יחד עם התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק בקונצרט דומה בניצוחו של זובין מהטה בקרנגי הול.

הצמד הלחין את המוזיקה למחזה "אקווה" של תיאטרון בית ליסין, ומבצע אותה במהלך ההצגה על הבמה. שיתוף פעול זה הקנה לצמד את המועמדות לפרס התיאטרון הישראלי לשנת 2008 בקטגוריית מלחין השנה.

הצמד מעביר כיתת אמן למוזיקה בבית הספר ג'וליארד בניו יורק.

מוזיקה
------

צמד פרקדו מנגן על למעלה מ-50 כלי הקשה שונים, ובפרט במרימבות שנבנו במיוחד בשבילם, מערכות תופים, דרבוקות וכלי הקשה מסורתיים מתרבויות שונות ברחבי העולם. במהלך ההופעות עובר הצמד בין הכלים השונים, לעיתים אף במהלך הנגינה של אותה היצירה.

הרפרטואר של הצמד כולל יצירות קלאסיות שעובדו למרימבה ולכלי הקשה, וכן יצירות עכשוויות שנכתבו במיוחד לכלים אלו. חלק מהיצירות שמבצע הצמד נכתבו במיוחד בשבילו ובשיתוף עמו. יריב ומורג אף כתבו מספר יצירות בעצמם ועיבדו יצירות קלאסיות לנגינה בכלי הקשה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרקדו - אתר הבית(הקישור אינו פעיל)
* פרקדו, באתר "הבמה"
* נעם בן זאב, פרקדו: מערכת יחסים עם תוף מרים, עכבר העיר, 11 בספטמבר 2009

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרקדו, אתר התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק
2. ↑  מרב יודילוביץ', מחווה ממאסטרו מהטה, באתר ynet, 11 במרץ 2009
3. ↑  מועמדים לפרס התיאטרון הישראלי לשנת 2008, אתר פרס התיאטרון הישראלי