recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**יצחק לוריא** (נולד ב-3 בנובמבר 1940) הוא שחיין עבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה שהשתתף באולימפיאדת רומא (1960) במדי נבחרת ישראל.

ביוגרפיה
--------

לוריא נולד וגדל בקיבוץ גבעת ברנר. הוא התאמן בקבוצת השחייה של הפועל גבעת ברנר.

שבועיים לפני המשחקים האולימפיים, בתחרות שחייה בין נבחרת ישראל לנבחרת יוון שנערכה בבריכת "בת גלים" בחיפה בתחילת אוגוסט 1960 קבע לוריא במשחה ל-100 מטר פרפר שיא ישראלי חדש בתוצאה של 1:07.5 דקות, שיפור לשיאו הישראלי (1:10.5 דקות).

### אולימפיאדת רומא 1960

באולימפיאדת רומא (1960) סיים לוריא במקום ה-42 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:00.9 דקות ובמקום ה-17 הלפני אחרון במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם יורם שניידר, גרשון שפע ועמירם טראובר בתוצאה של 4:37.6 דקות, הוא שחה את סגנון הפרפר בתוצאה של 1:06.9 דקות.

בתחרות שחייה שנערכה בקבוצת שילר ביולי 1962 במסגרת ליגה אזורית מחוז הדרום קבע לוריא במשחה ל-50 מטר פרפר תוצאה של 30.0 שניות.

בתחרות שחייה שנערכה בקיבוץ חצור באוגוסט 1963 קבע לוריא במשחה ל-200 מטר פרפר תוצאה נאה של 2:27.3 דקות.

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת "בת גלים" בחיפה באוקטובר 1967 זכה לוריא בשתי מדליות כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:04.1 דקות, אחרי אברהם מלמד שקבע שיא ישראלי חדש של 59.8 שניות והיה לשחיין הישראלי הראשון ששחה מתחת לדקה במשחה זה ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:27.7 דקות, שוב אחרי מלמד שקבע שיא ישראלי חדש נוסף של 2:14.1 דקות.

לוריא עבד כמורה לספורט.

קישורים חיצוניים
----------------

* יצחק לוריא, באתר olympedia.org
* יצחק לוריא, באתר Swimrankings
* יצחק לוריא, אתר "סיפורי גבעת ברנר"
* אורי ירון, הגל החדש בשחייה, מעריב, 23 ביולי 1974

הערות שוליים
------------

1. ↑  שלושה שיאים ישראליים ושלושה שיאים יווניים - בתחרות שחיה בחיפה, דבר, 10 באוגוסט 1960
2. ↑  לוריא שחה 50 מ' פרפר ב- 30.0 ש', דבר, 15 ביולי 1962
3. ↑  לוריא: 200 פרפר - 2:27.3 ד', דבר, 25 באוגוסט 1963
4. ↑  שלמה מוזר, מלמד הדהים ב-100 מ' פרפר - 59.8 ש', דבר, 22 באוקטובר 1967

|  משלחת ישראל לאולימפיאדת רומא (1960)  |
| --- |
| מרוץ אופני כביש **מרוץ אופני כביש** | הנרי אוחיון • יצחק בן דוד |
| אתלטיקה **אתלטיקה** | אילנה אדיר • גדעון אריאל • עמוס גרודז'ינובסקי • אילה חצרוני • ברוך פיינברג • יאיר פנטילט • דוד קושניר • אילנה קרשיק |
| הרמת משקולות **הרמת משקולות** | גזי כהן • אדוארד מרון |
| התעמלות **התעמלות מכשירים** | רות אבלס • ראלי בן-יהודה • מרים קארה |
| סיף **סיף** | דוד ואן-חלדר • מיכאל רון |
| קליעה **קליעה** | רפאל פלס • חנן קריסטל |
| שחייה **שחייה** | עמירם טראובר • יצחק לוריא • יורם שניידר • גרשון שפע |
מונטניה (בצהוב) במפת רומניה
**מונטניה** (ברומנית: **Muntenia**) הוא חבל ארץ בדרום רומניה. ממערב למונטניה נמצא חבל אולטניה, חבל בעל היסטוריה משותפת רבת שנים עם מונטניה. יש הקוראים לטריטוריה של מונטניה יחד עם אולטניה בשם מונטניה.

במהלך ההיסטוריה, לפני איחוד הנסיכויות שיצר את רומניה המודרנית, מונטניה, יחד עם אולטניה, היוו נסיכות רומנית שכונתה על ידי הרומנים **צארה רומנאסקה** או **נסיכות מונטניה**, ומחוץ לרומניה הוכרה בשם ולאכיה. תושבי מונטניה הראשונים היו הגטים והדאקים שאכלסו את שטח זה מאז ימי קדם. במשך עשרות שנים זה היה שדה הקרב של מלחמות רבות בין דאצ'ינים שנשלטו על ידי בורביסטה לרומאים שנשלטו על ידי טריאן.

גאוגרפיה
--------

מונטניה גובלת בדרום עם בולגריה, בצפון עם חבל טרנסילבניה, במערב עם חבל אולטניה, בדרום-מזרח עם חבל דוברוג'ה ובצפון-מזרח עם חבל מולדובה.

חבל מונטניה מכיל את יחידות הניהול האדמיניסטרטיביות הבאות:

* מחוז ארג'ש שבירתו העיר פיטשט.
* מחוז בראילה שבירתו העיר בראילה.
* מחוז בוזאו שבירתו העיר בוזאו.
* מחוז קלראש שבירתו העיר קלראש.
* מחוז דמבוביצה שבירתו העיר טרגובישטה.
* מחוז ג'יורג'יו שבירתו העיר ג'יורג'יו.
* מחוז יאלומיצה שבירתו העיר סלובוזיה.
* מחוז אילפוב שבירתו העיר בופטאה.
* מחוז פרחובה שבירתו העיר פלוישט.
* מחוז טלאורמאן שבירתו העיר אלכסנדריה.
* חלק ממחוז אולט שבירתו העיר סלטינה.
* המרחב המוניציפלי של בוקרשט

טופוגרפיה
---------

גבולות מונטניה הם גבולות טבעיים, במזרח האולט, בדרום ובדרום מזרח הדנובה ובצפון רכס הרי הקרפטים. את חבל מונטניה חוצים הנחלים ארג'ש עם יובליו העיקריים: ולסאן Vâlsan, ראו דואמני Râu Doamnei, סאבאר Sabar, דמבוביצה Dâmboviţa ונאז'לוב Neajlov ויאלומיצה עם יובלה, פרחובה Prahova. שני הנחלים מובילים את מימיהם אל הדנובה.

מרבית שטחה של מונטניה הוא חלק מהמישור הרומני, ערבה המכונה **קמפיה רומנה** Câmpia Română המחולקת על ידי הנחלים. החלק הגדול ביותר, המושקה על ידי יאלומיצה, הוא הברגאן Bărăgan.

האקלים של מונטניה הוא ממוזג-יבשתי כמו ברומניה כולה, אך הטמפרטורה משתנה בהתאם לעונה והגובה. כאן הממוצע השנתי של הטמפרטורה הוא 10-11 מעלות צלזיוס, כאשר הקיצים חמים מאוד וחורף יותר מתון. באזור ההר הטמפרטורות נמוכות בהרבה והשלג קיים במשך חודשים רבים של השנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מונטניה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Enjoy Romania, Muntenia

| אזורים היסטוריים ברומניה |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| **דוברוג'ה** (צפון דוברוג'ה) **-** **מולדביה** (בסרביה • בודג'אק • בוקובינה • הרצה) **-** **טרנסילבניה** (באנאט • קרישאנה • מרמורש) **-** **ולאכיה** (מונטניה • אולטניה) | מפת האזורים |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ge160077

 |
**יצחק ליכטמן** (דצמבר 1909 – 28 בספטמבר 1991) היה אחד מ-47 ניצולי מחנה ההשמדה סוביבור בפולין ומהמעורבים הבולטים במרד והבריחה שהתרחשו במחנה.

יצחק ליכטמן נולד ב-1909 בז'ולקייבקה-אוסאדה שבפולין. ב-15 במאי 1942 נלקח עם משפחתו ואחיו למחנה ההשמדה סוביבור וברמפת המיון צורף לקבוצת אנשים שנבחרו להיות לאסירי עבודה ועבד כסנדלר. אשתו ובנו בן החמש נשלחו להשמדה. במחנה הכיר את עדה פישר, לה נישא לימים.

במהלך מרד סוביבור ב-14 באוקטובר 1943, איש ה-SS יוזף ולסטר פותה להגיע מהמשאית שבה הוביל יהודים שלא ניתן היה להוביל לתאי הגזים ברגל כביכול כדי לנסות מגפיים חדשות בבית המלאכה של הסנדלר. שם נהרג בגרזן על ידי יצחק ליכטמן והסנדלר שלום פליישקר.

לאחר הבריחה הגדולה מהמחנה ב-18 באוקטובר 1943 הצטרף ליכטמן לפרטיזנים באזור Żukowo וביוני 1944 התגייס לצבא הפולני. הוא עלה לארץ עם עדה ליכטמן ב-1950.

נפטר ב-28 בספטמבר 1991 והובא לקבורה בבית הקברות ירקון.

הוא ואשתו גולמו בסרט "הבריחה מסוביבור" של ג'ק גולד על ידי שחקנים. שניהם רואיינו על קורותיהם במלחמה והצהרותיהם על מחנה המוות התפרסמו בספר בעל אותו השם.

לקריאה נוספת
------------

* ז'ול שלביס, **מחנה ההשמדה סוביבור** Unrast-Verlag, Hamburg/Münster 2003, מסת"ב 3-89771-814-6 .

קישורים חיצוניים
----------------

* טל בשן, הבריחה מיער הינשופים, מעריב, 9 באוקטובר 1987, המשך, המשך

הערות שוליים
------------

1. ↑  Schelvis: *Vernichtungslager Sobibor*. Münster 2003, S. 332, Anm. 477. (siehe Literatur)
2. ↑  Schelvis: *Vernichtungslager Sobibór*. Münster 2003, S. 279 und 280.
3. ↑  יצחק ליכטמן באתר GRAVEZ
4. ↑  Richard Rashke: *Flucht aus Sobibor*. Bleicher Verlag, Gerlingen 1998, מסת"ב 3-88350-740-7.
**Clavelitos** (ציפורנים, פרחי ציפורן) הוא שיר שנכתב בידי הספרדים חנרו מונראל (Genaro Monreal) - מילים, ופדריקו גלינדו (Federico Galindo) - לחן, ב-1949.
השיר הפך להיות חלק מהמורשת התרבותית הספרדית, ופופולרי בקרב הטונות האוניברסיטאיות - מקהלות סטודנטים הפועלות כמסדרים עם סמלים ומסורות המועברים בירושה לאורך שנים בפקולטות שונות בספרד ואף מחוצה לה.

מקובל בנוסף לבצעו באירועים רשמיים של האוניברסיטאות, ועם סיום טקס הענקת פרס סרוונטס - הפרס היוקרתי ביותר בתחום הספרות הספרדית.

השיר זכה לביצועים רבים, בין המוכרים בעולם הוא זה של חוזליטו.

פרח הציפורן נחשב לפרח הלאומי של ספרד.

> 
> יפהפייה תני לי את הציפורן  
> 
> תני לי את הציפורן שבפיך  
> 
> לשם כך אין צורך  
> 
> להתבייש הרבה או מעט.  
> 
> אני אתן לך פעמון  
> 
> מבטיח לך יפהפייה  
> 
> אם תתני לי דבש זה  
> 
> שנושאת את בפיך.  
> 
>   
> 
> ציפורנים, ציפורנים  
> 
> ציפורנים אהובי  
> 
> אני מגיש לך ציפורנים  
> 
> אדומים כגחלת  
> 
> אם יום אחד ציפורנים  
> 
> לא אצליח להביא לך  
> 
> אל תחשבי שאינני אוהב אותך  
> 
> אלא שלא יכולתי לאחוז בהם.  
> 
>   
> 
> באותו ערב בין השמשות  
> 
> ראיתי את שפתי הדובדבן שלך  
> 
> מעולם לא ראיתי בסנטה קרוס  
> 
> פה יפה מזה.  
> 
> וכשראיתי את הציפורן  
> 
> שנשאת בשערך  
> 
> משהתבוננתי בו הוא דמה בעיני  
> 
> לחתיכת שמיים.  
> 
>   
> 
> ציפורנים..
> 
> 
> 
> — מילות השיר בתרגום חופשי
>

קישורים חיצוניים
----------------

* הביצוע של חוזליטו בצירוף מילות השיר בספרדית, סרטון באתר יוטיוב
**דניס כריסטופר** (באנגלית: **Dennis Christopher**; נולד ב-2 בדצמבר 1955) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, התפרסם בזכות תפקידיו בסרטים "תרגילים בהתבגרות", "Fade to Black" ו"ג'אנגו ללא מעצורים".

חייו
----

נולד בשם כריסטופר קראלי בפילדלפיה. שיחק לראשונה בתפקיד קטן בסרטו של רוברט אלטמן "חתונה"
כריסטופר פרץ לתודעה בשנת 1979 בזכות תפקיד ראשי בדרמת ההתבגרות בבימויו של פיטר ייטס "תרגילים בהתבגרות", על הופעתו בסרט בתור רוכב האופניים הצעיר דייב סטולר זכה בפרס באפט"א לפריצת השנה והועמד לאותה הקטגוריה גם בטקס גלובוס הזהב.
כריסטופר זכה לביקורות טובות גם בשנת 1980 על תפקידו בקומדיית האימה "Fade to Black" בתור הצעיר אריק בינפורד, הופעה עלייה היה מועמד לפרס סאטורן.
ב-1981 השתתף בדרמת הספורט הביוגרפית "מרכבות האש" בתפקיד האצן האמריקאי האגדי צ'ארלי פדוק.

ב-1990 שיחק במיני סדרת האימה המוערכת המבוססת על רומן האימה הפופולרי "זה" בתפקיד ההיפוכונדר האסתמטי אדי קספברק .
בשנת 1993 השתתף בסרטו האמריקאי הראשון של הבמאי הישראלי אבי נשר "דולפגנגר".
לאורך שנות ה-90 וה-2000 התפרסם כריסטופר בעיקר בזכות הופעותיו בטלוויזיה בסדרות "פרופילר" בתפקיד הרוצח הסדרתי המסתורי "ג'ק כל העסקאות", "החדר האבוד" בתור ד"ר מרטין רובר מומחה לזיהוי פלילי ,"דדווד", ו"אנג'ל" בתפקיד השד הזקן סיירוס וייל.
ב-2012 הופיע כריסטופר במערבון הספגטי של קוונטין טרנטינו "ג'אנגו ללא מעצורים" בתפקיד לאוניד מוגוי עורך דינו של קלווין קנדי (לאונרדו דיקפריו).

פילמוגרפיה
----------

* חתונה (1978)
* תרגילים בהתבגרות (1979)
* מרכבות האש (1981)
* דולפגנגר (1993)
* 
* מלכת המגרש (2010)
* ג'אנגו ללא מעצורים (2012)

### טלוויזיה

* זה - (1990)
* הבלדה על לוסי וויפל (2001) - סרט טלוויזיה
* *Deadly Invasion: The Killer Bee Nightmare*‏(1995) - סרט טלוויזיה של פוקס
* פרופילר - (1996–1999)
* אנג'ל - (2004)
* החדר האבוד - (2006)
* דדווד - (2006)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דניס כריסטופר** בוויקישיתוף
* דניס כריסטופר, ברשת החברתית טוויטר
* דניס כריסטופר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* דניס כריסטופר, באתר AllMovie (באנגלית)
* דניס כריסטופר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1297547
* BnF: cb140461337 (data)
* GND: 131614053
* ISNI: 0000 0000 7823 4254
* LCCN: no99086815
* NTA: 071667636
* SNAC: w6qr5t4j
* SUDOC: 162333803
* VIAF: 13446662
* WorldCat: lccn-no99086815

 |
**ניקולאס ולאר** (בצרפתית: **Nicolas Vallar**; נולד ב-22 באוקטובר 1983) הוא כדורגלן טהיטי המשחק בעמדת הבלם בסנטרל ספורט.

קריירה
------

ולאר התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אנז'ה, ובשנת 2001 הצטרף לקבוצת המילואים של מונפלייה. בשנת 2003 חתם בסט, במדיה שיחק שלוש עונות ובשתיים מהם רשם עליית ליגה.

בשנת 2006, ולאר חתם בפנאפייל מהליגה הפורטוגזית השנייה, קבוצתו הראשונה מחוץ לצרפת. בהמשך, שיחק בא.ס. אקסלסיור ומונטשו-בורגון.

בשנת 2009, ולאר חזר לטהיטי וחתם בדראגון, עמה זכה בליגת העל הטהיטית בעונת 2011/2012.

קריירה בינלאומית
----------------

ולאר, שיחק בצעירותו בנבחרת טהיטי. בשנת 2012, זומן לראשונה לסגל נבחרת טהיטי לקראת גביע אוקיאניה לאומות 2012 ואף מונה לקפטן הנבחרת. ולאר היה שותף לזכייה ההיסטורית של הנבחרת בגביע. ולאר, השתתף עם הנבחרת בגביע הקונפדרציות 2013, וכבש שער עצמי בהפסד 1–6 לניגריה.

תארים
-----

דראגון
* ליגת העל הטהיטית: 2011/2012

נבחרת טהיטי
* גביע אוקיאניה לאומות: 2012

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניקולס ולאר** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**אפרים איש-כישור** (באנגלית: **Ephraim Ish-Kishor**; ד' באב ה'תרכ"ג, 20 ביולי 1863 – ט"ז בתשרי ה'תש"ו, 23 בספטמבר 1945) היה מחנך, עיתונאי וסופר עברי ופעיל התנועה הציונית.

ביוגרפיה
--------

נולד בשם **אפרים שפינדלמן** בפונימון (Poniemuń) שבפולין (כיום Panemunė, במערב ליטא). בצעירותו התחנך חינוך כללי לצד חינוך עברי. בצעירותו היגר לאנגליה, ושימש מורה לעברית במזרח העיר לונדון. שם החל גם בפעילות ציבורית לקידום הרעיון הציוני, והיה חבר באגודת "חובבי ציון" באנגליה. בשנת 1887 השתתף בעריכת העיתון הציוני היידי "המצפה". בשנת 1891 היה עורך העיתון "די יִידישע נאַציונאַלציַיטונג" ('העיתון הלאומי היהודי'), ובמסגרתו התנגד בפומבי לתוכניות הברון הירש להתיישבות יהודית שלא בארץ ישראל. בביקורו של בנימין זאב הרצל באנגליה סייע לו בכינוס האספה הראשונה במדינה של התנועה הציונית.

בשנת 1896 ייסד את ארגון "המכבים הקדמונים" – ארגון מסדרי ציוני, שמטרותיו היו הושטת עזרה לחברים הנתונים בצרה, בדומה לארגונים בריטיים דומים של עזרה הדדית, ועמד בראשו (בתפקיד המצביא העליון, High Commander).
בשנת 1897 השתתף כציר בקונגרס הציוני הראשון. לאחר מכן היגר לארצות הברית, שימש מורה לעברית וייסד בה את חברת הביטוח "יהודה". בשנת 1939 עלה לארץ ישראל ובשנותיו האחרונות הצטרף לצה"ר.

בערב ראש השנה ה'תש"ו הדליק נרות חג בביתו ונכווה בפניו וגופו מאש שתפסה בבגדיו. ב-23 בספטמבר 1945 נפטר בבית החולים "שערי צדק" ונקבר בהר הזיתים. (קברו של איש-כישור נהרס בתקופת ירושלים החצויה וכיום מצוין בפלָטת בטון פשוטה, ללא כל שם.)

בתו שולמית איש-כישור (Sulamith Ish-kishor;‏ 1896–1977) הייתה סופרת בארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

* כרטיס הקבר של אפרים איש-כישור, באתר הר הזיתים
* ידיד, ה' איש־כישור על מצבה של חברת "יהודה" וסיכוייה הגדולים בעתיד (מתוך שיחה עם מנהל חברת-האחריות, השוהה עתה בארץ), דואר היום, 19 בפברואר 1933

* F. M. Ephraim Ish-Kishor, פלסטיין פוסט, 24 בספטמבר 1945

הערות שוליים
------------

1. ↑  לוית א. איש-כישור, דבר, 25 בספטמבר 1945

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007502749105171
* VIAF: 308279608
* WorldCat: viaf-308279608

 |
**דניס יורייביץ' טן** (ברוסית: **Денис Юрьевич Тен**;‏ 13 ביוני 1993 – 19 ביולי 2018) היה מחליק אמנותי על קרח קזחי ממוצא קוריאני, בעל מדליית ארד אולימפית (סוצ'י 2014), סגן אלוף עולם (לונדון 2013), אלוף משחקי אסיה (2011), אלוף האוניברסיאדה (אלמטי 2017) ו-5 פעמים אלוף קזחסטן בהחלקה אמנותית על קרח ליחידים.

ב-19 ביולי 2018, נרצח טן בדקירות סכין בעיר הולדתו אלמטי על ידי שודדים שניסו לגנוב את מראות מכוניתו.

ביוגרפיה
--------

טן נולד וגדל באלמטי, בן למשפחה מהמיעוט הקוריאני בקזחסטן. ב-2004 עבר עם אמו למוסקבה, רוסיה וב-2010 הוא עבר עם אמו לקליפורניה, ארצות הברית.

באולימפיאדת ונקובר (2010) סיים טן במקום 11 בתחרות ליחידים. במשחקי אסיה שנערכו בעיר הולדתו בשנת 2011 זכה טן במדליית זהב בתחרות ליחידים.

### סגן אלוף העולם

באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בלונדון, אונטריו, קנדה בשנת 2013, זכה טן במדליית כסף בתחרות לגברים בתוצאה של 266.48 נקודות, אחרי פטריק צ'ן מקנדה שזכה בפעם השלישית ברציפות (267.78 נקודות) ולפני חאווייר פרננדס מספרד (249.06 נקודות).

### מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת סוצ'י (2014) זכה טן במדליית ארד בהחלקה אמנותית לגברים, בתוצאה של 255.10 נקודות, אחרי יוזורו האניו מיפן (280.09 נקודות) ופטריק צ'ן (275.62 נקודות), המדליה היחידה שזכתה מדינתו קזחסטן במשחקים אלו. בהמשך הוא נעדר מאליפות העולם שנערכה במרץ אותה שנה.

טן זכה באליפות ארבע היבשות שנערכה בסיאול, קוריאה הדרומית בשנת 2015, וקבע את התוצאה הכללית השלישית הגבוהה ביותר בשיטת הניקוד של איגוד ההחלקה הבינלאומי, באותה נקודת זמן. באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בשאנגחאי סין במרץ של אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בתחרות לגברים בתוצאה של 267.72 נקודות, אחרי חאווייר פרננדס (273.90 נקודות) ויוזורו האניו (271.80 נקודות).

באוניברסיאדה שנערכה באלמטי בפברואר 2017 זכה טן במדליית זהב בתחרות לגברים בתוצאה של 266.97 נקודות.

ב-19 ביולי 2018, בגיל 25 בלבד, נרצח טן באלמטי בדקירת סכין שפגעה בעורק הירך, על ידי שודדים שניסו לגנוב את מראות מכוניתו.

הלווייתו נערכה ב-21 ביולי 2018 בהשתתפות קהל של אלפים באלמטי, קזחסטן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דניס טן** בוויקישיתוף
* דניס טן, ברשת החברתית פייסבוק
* דניס טן, ברשת החברתית טוויטר
* דניס טן, ברשת החברתית אינסטגרם
* דניס טן, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* דניס טן, באתר olympedia.org
* דניס טן - ISU

הערות שוליים
------------

1. 1 2  דניס טן, מדליסט הארד מסוצ'י 2014, נרצח, באתר אתר ערוץ הספורט, ‏19.07.18
פעילות של CIRCA בסקוטלנד
**צבא הליצנים המורדים המתקומם החשאי** (**Clandestine Insurgent Rebel Clown Army**, או בראשי תיבות: **CIRCA**) היא רשת של קבוצות פעילי שמאל שהתפתחה בבריטניה המוחה נגד תאגידים, גלובליזציה, מלחמה, שלטונות וגורמים נוספים המבטאים לדעתם אי צדק, באמצעות שימוש בליצנות בשילוב עם אמנות מודרנית ופעולה ישירה בלתי אלימה.

הקבוצה החלה לפעול בשנת 2003 בעקבות ביקורו של ג'ורג' בוש בבריטניה בזמן מלחמת עיראק, וזכתה לפרסום כשהייתה מהקבוצות הבולטות בהפגנה נגד ה־G8 ביולי 2005. במהלך פסגת ה-G8 בהייליגנדם טענה המשטרה הגרמנית כי אחד מפעילי הקבוצה התיז חומצה על פניו של שוטר. הקבוצה הכחישה וטענה כי נעשה שימוש בנוזל לבועות סבון בלבד; המשטרה חזרה בה לאחר מכן מטענתה כי היה מדובר בחומר חומצתי או מסוכן. 

המשתתפים בקבוצה לובשים בדרך כלל בגדים בצבעי הסוואה, המקושטים בצבעים זוהרים, ובסמלים פוליטיים. התחפושות יוצרות אווירה משעשעת וגם מאפשרות אלמוניות, דבר המסייע למפגינים להימנע מהסתבכות עם החוק. פעמים רבות, הליצנים חמושים במנקי־אבק וברובי־מים. התחפושות בכללותן והאיפור המסורתי (שכולל בדרך כלל אף אדום ופנים לבנים) יוצר תחושה של גיחוך המאתגרת תפישות מוקדמות בנוגע לפעילים הרדיקליים.

יש הטוענים שהשם "ליצנים" מטעה, כי מרבית הפעילים אינם ליצנים מקצועיים; ואף אינם פועלים בטכניקות של ליצנות מקצועית, אלא רק לבושים כליצנים. מבקרי הקבוצה טוענים עוד, כי פעילויותיהם מסיטות לעיתים את נושא המחאה שלשמו התכנסה ההפגנה, ואת תשומת הלב התקשורתית לבעיות, לטובת סיקור מעשי־הליצנים. 

פעילות של קבוצות דומות ל"צבא הליצנים" קיימת גם במדינות אחרות. כך, למשל, ניסתה קבוצה כזאת להיכנס מישראל לרצועת עזה ב-7 ביוני 2009, אך צה"ל לא איפשר זאת, בנימוק שהקבוצה לא ביקשה מראש אישור להיכנס לרצועה. 

"השוטרת אז-אולי" - ליצנית בתחפושת שוטרת בשכונת שייח' ג'ראח. פברואר 2022

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Clandestine Insurgent Rebel Clown Army** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של Clandestine Insurgent Rebel Clown Army

ביאורים
-------

1. ↑  מכנה את עצמה: השוטרת 'אז-אולי יהיה יותר טוב', ממשטרת 'ישר-אל הלב'

הערות שוליים
------------

1. ↑  Der Spiegel, Attentat mit Pustefix?
2. ↑  Jean Peters, "Widerstand muss zärtlich sein"
3. ↑  MATTI FRIEDMAN, Netanyahu plans major policy speech next week, Associated Press וראו גם כתבה ב"הארץ", 8.6.2009
4. ↑  שלומית שרביט ברזילי, אור גדול: הכירו את השוטרת 'אז-אולי יהיה יותר טוב', ממשטרת 'ישר-אל הלב', באתר ynet, 5 בדצמבר 2021  
אתר למנויים בלבד ניר חסון, היא הדמות המשעשעת בכל הפגנה. הסיפור שלה לא משעשע בכלל, באתר הארץ, 05 בינואר 2022  
אתר למנויים בלבד ניר חסון, המשטרה החזירה עצורות בהפגנה בשייח ג'ראח לחקירה במקום להביאן לבית המשפט, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2021
**דניס יוסט** (באנגלית: **Dennis Yost**;‏ 20 ביולי 1943, דטרויט – 7 בדצמבר 2008) היה זמר אמריקאי.

חייו
----

דניס יוסט נולד בדטרויט. כאשר הוא היה בן שבע משפחתו עברה לג'קסונוויל. במהלך לימודים בבית הספר הוא התחיל לתופף בלהקה מקומית ובהמשך התחיל לשיר. בשנת 1965 הוא הצטרף ללהקה The Classics כזמר. כאשר הלהקה הופיע בדייטונה ביץ' היא משכה תשומת לב של בדי בואי והוא שכנע אותם לעבור לאטלנטה. שם הם חתמו על חוזה עם "קפיטול רקורדס". תוך זמן קצר הם הוציאו את הסינגל הראשון Pollyanna. בעקבות תלונות של להקה ותיקה באותו שם מניו יורק הם שינו שם הלהקה ל-Classics IV. 

בשנת 1967 הלהקה חתמה על חוזה עם Imperial Records. תוך זמן קצר הם הוציאו מספר להיטים כמו Spooky, Stormy ו-Traces שהגיעו למקומות מכובדים במצעד הפזמונים. Spooky היה בראש מצעד פזמונים קנדה הוט 100, Stormy הגיע למקום השני ב-בילבורד הוט 100 ו- Traces למקום החמישי..

לקראת שנת 1970 הלהקה התפרקה ויוסט הקים להקה חדשה בשם Dennis Yost and the Classics IV. הלהקה החדשה לא הצליחו לשחזר את ההצלחה של המקורית ורק שיר בודד הגיע למקום ה-39 ב-Billboard Hot 100 בשנת 1972.

בשנת 1975 יוסט פירק את הלהקה ועזב את תעשיית הבידור. לאחר מספר שנים הוא חזר להופיע כסולן. בשנת 1981 הוא הוציא תקליט Going Through the Motions.

בשנת 1993 הוא עבר לנשוויל בה המשיך לשיר ועסק בכתיבת שירים. באותה שנה להקת Classics IV נכללה ב"אולם התהילה" של ג'ורג'יה.

בשנת 2006 יוסט נפל ממדרגות ועבר ניתוח קשה. חבריו ארגנו הופעה לכבודו במטרה לאסוף כסף לשיקומו. אומנם הוצאות ארגון ההופעה עברו את הסכום שהתקבל ממכירת הכרטיסים.

דניס יוסט נפטר בשנת 2008 בהמילטון בה התגורר בשנים אחרונות עם משפחתו.

קישורים חיצוניים
----------------

* דניס יוסט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* דניס יוסט, באתר ספוטיפיי
* דניס יוסט, באתר AllMusic (באנגלית)
* דניס יוסט, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* דניס יוסט, באתר Discogs (באנגלית)
* ביוגרפיה
* דניס יוסט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 68cbd980-66c5-4612-9bca-981b9e5c6916

 |
רוטוטום
**רוטוטם** או **רוטוטום** (באנגלית: **Rototom**) הוא תוף חסר-מעטפת, לו רק ראש ומסגרת אבץ או אלומיניום. בניגוד לתופי "טם" אחרים (כמו טמטמים), לרוטוטמים יש גובה צליל מדויק, ויש הכותבים להם תפקידים כמו לכלים הרמוניים. את הרוטוטמים ניתן לכוון בקלות על ידי סיבוב ראש התוף. מכיוון שהראש מסתובב על חוט, הסיבוב מגביר או מוריד את הראש ביחס לקצה התוף, ולכן מגדיל או מקטין את המתח בראש.

שני מתופפים שהשתמשו ברוטוטמים בתחילת דרכם היו ביל ברופורד וטרי בוזיו. בן בבן, המתופף של Electric Light Orchestra השתמש ברוטוטמים, בעיקר באלבומים **Discovery** ו-**Secret Messages**. הרוטוטמים הומצאו על ידי חברת REMO. ניק מייסון מלהקת פינק פלויד השתמש בהם בפתיחה של השיר Time באלבומם *The Dark Side of the Moon* של 1973.

מאסטר ג'יימס הולאנד, מתופף לשעבר בתזמורת הפילהרמונית של לונדון, ממליץ מאוד על השימוש ברוטוטמים בספרו **Percussions**, חלק מאנציקלופדיה מוזיקלית שפורסמה על ידי יהודי מנוחין. הולאנד המליץ עליהם כתחליף לתופי הטימפני, כיוון שיש להם צליל דומה והם יותר שקטים וזולים (ולכן מתאימים לתלמידי טימפני, שלא רוצים להשקיע בקניית טימפני).

רוג'ר טיילור מקווין משתמש בהם בגרסת הכיסוי של "Let There Be Drums" ב-**Return of the Champions**.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוטוטום** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 104b6bfb-d695-4214-9ea7-1117857065c3

 |
**Cliffs of Dover** (מילולית: צוקי דובר) הוא שיר אינסטרומנטלי מאת הגיטריסט אריק ג'ונסון, שיצא לאור בשנת 1990 באלבומו Ah Via Musicom. גרסת האלבום של השיר הולחנה בסולם סול מז'ור, והוא נוגן בגיטרת גיבסון ES-335 (ופנדר סטראטוקסטר). שמו של השיר לקוח מצוקי דובר הלבנים לאורך קו החוף הבריטי. השיר בלט בין היתר גם במשחק הווידאו גיטאר הירו III.

מבנה השיר
---------

השיר פותח בסולו גיטרה חופשי אשר משתמש בטכניקות שונות כגון דילוג מיתרים ופריטה מעורבת, ואינו תלוי במקצב כלשהו. לאחר מכן התופים נכנסים והשיר עובר למקצב 4/4.

בעוד ג'ונסון אכן כתב את השיר, הוא מצטנע ואומר: "אני אפילו לא יודע אם אני רשאי לקחת קרדיט על כתיבת השיר... זה פשוט היה שם בשבילי יום אחד... נכתב באמת בחמש דקות... כמו מתנה ממקום גבוה יותר לה כולנו ראויים. אנחנו רק צריכים להקשיב לזה ולהיות מוכנים לקבל את זה."

שבחים
-----

השיר דורג במקום ה-17 ברשימת 100 סולאי הגיטרה הטובים בכל הזמנים של המגזין "גיטר וורלד", לצד סולואים של אומנים כגון לד זפלין וג'ימי הנדריקס. בשנת 1991 השיר זכה בפרס גראמי להופעת הרוק האינסטרומנטלי הטובה ביותר, בניצחון על להקות כמו להקת האחים אולמן ("Kind of Bird"), ראש ("Where's My Thing?") ויס ("Masquerade"). בנוסף, השיר הופיע כקטע לנגינה במשחק הווידאו גיטאר הירו II: אגדות הרוק (2007).

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על השיר "Cliffs of Dover" באתר AllMusic

הערות שוליים
------------

1. ↑  אריק ג'ונסון, באתר גיטר וורלד, 100 סולאי הגיטרה הטובים בכל הזמנים
**דניס מאן** (ברומנית: **Dennis Man**; נולד ב-26 באוגוסט 1998 בוולדימירסקו שברומניה) הוא כדורגלן רומני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת פארמה מהסרייה ב' ובנבחרת רומניה.

קריירת מועדונים
---------------

מאן גדל במחלקות הנוער של CS ולדימירסקו ואתלטיקו ארד, ובשנת 2014 הגיע למחלקת הנוער של אוטה ארד מליגת העל הרומנית. בסך הכל ערך 34 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 15 שערים.

ב-6 בספטמבר 2016 חתם מאן במועדון כדורגל סטיאווה בוקרשט מליגת העל הרומנית. הוא שיחק במועדון במשך ארבע עונות וחצי, בהן ערך 114 הופעות ליגה והבקיע 41 שערים. הוא זכה עם המועדון בגביע הרומני.

ב-29 בינואר 2021 חתם מאן על חוזה לארבע עונות בפארמה מהסרייה א'. ב-31 בינואר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-0 לנאפולי במסגרת המחזור ה-20 בליגה לעונת 2019/2020. ב-3 באפריל הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד בנוונטו במסגרת המחזור ה-29 בליגה. בסך הכל ערך 14 הופעות ליגה והבקיע שני שערים בחצי העונה הראשונה שלו במועדון, שהסתיימה בירידת המועדון לסרייה ב'.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-27 במרץ 2018 ערך מאן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רומניה, בניצחון 1-0 על נבחרת שוודיה במשחק ידידות. ב-10 ביוני 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 4-0 על נבחרת מלטה במסגרת מוקדמות יורו 2020.

תארים
-----

מועדון כדורגל סטיאווה בוקרשט
* הגביע הרומני (1): 2019/2020

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דניס מאן** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams

הערות שוליים
------------

1. ↑  Dennis Man, transferat la Steaua București באתר הרשמי של אוטה ארד, 6 בספטמבר 2016 (ברומנית)
2. ↑  DENNIS MAN JOINS PARMA באתר הרשמי של פארמה, 29 בינואר 2021 (באנגלית)
**אנדריי ווזנסנסקי** (ברוסית: **Андрей Вознесенский**;‏ 12 במאי 1933 – 1 ביוני 2010) היה משורר רוסי וסובייטי.

חייו
----

ווזנסנסקי, יליד מוסקבה, היה בן למהנדס שהתמחה בתחום בניית תחנות כוח הידרואלקטריות. למד בבית הספר במוסקבה וכבר בגיל 14 שלח את שיריו לבוריס פסטרנק. לצד ולדימיר מאיאקובסקי ווזנסנסקי ראה בו את מורו בשירה. הקשר ביניהם נמשך לאורך שנים. בשנת 1957 אנדריי ווזנסנסקי סיים את לימודיו במכון לאדריכלות במוסקבה והוסמך לאדריכל. 

בשנת 1958 פורסם ספר שיריו הראשון שזכה לתגובה צוננת מהשלטונות. עורך הספר פוטר מעבודתו ואף נשקל לגנוז את כל הספרים שהודפסו. ווזנסנסקי כמו בלה אחמדולינה ויבגני יבטושנקו קיבל יחס צונן מהשלטונות גם בהמשך. בשנת 1963, במהלך פגישת ניקיטה חרושצ'וב עם נציגי אנשי התרבות הסובייטי, ווזנסנסקי הוצג כאויב וכרושצ'וב אף איים שיגרש את ווזנסנסקי מהמדינה. למרות יחס זה, ווזנסנסקי קיבל אישורים לצאת מגבולות המדינה באופן תדיר, אך הוא לא היה רשאי להופיע עם שיריו בארצות הברית. במהלך נסיעות אלו הוא התיידד עם ארתור מילר ואלן גינסברג.

בשנת 1963 ווזנסנסקי כתב שיר שהוקדש לחייו של ולדימיר לנין בזמן גלותו בצרפת. בשנת 1964 הוא התחתן עם זויה בוגוסלבסקי והם היו נשואים עד יום מותו. קובץ שירים שהוא כתב בשנת 1965 היה בסיס להצגה מוצלחת בתיאטרון טגנקה בשנת 1965. במהלך שנות ה-60 הוא הרבה להופיע עם שיריו במוזיאון הפוליטכני במוסקבה.

בשנות ה-70, ווזנסנסקי פרסם מספר ספרים עם שיריו החדשים, הופיע הרבה בטלוויזיה ובשנת 1978 הוענק לו פרס ברית המועצות. אומנם כבר באותה שנה ווזנסנסקי השתתף באלמנך "מטרופול" שיצאה לאור בצרפת ללא ידיעת השלטונות.

במשך שנים ווזנסנסקי כתב מילים לשירים פופולריים של מלחינים שונים. הוא שיתף פעולה עם ריימונד פאולס וזמרת ידוע אלה פוגצ'ובה.

על בסיס שיריו נכתבה אופרת רוק הראשונה בברית המועצות שהועלתה על הבמה על ידי מארק זכרוב בשנת 1981 ומוצגת עד היום.

בשנות ה-80 המשורר החל לכתוב פרוזה והוצאו לאור מספר ספריו. בשנת 1983 ווזנסנסקי כאדריכל היה שותף לתכנון אנדרטה לכבוד 200 שנים לידידות בין רוסיה ובין גאורגיה.

בשנים אחרונות המשורר היה חולה מאוד אך המשיך לכתוב שירה. ווזנסנסקי נפטר בשנת 2010 בפרדלקינו (שלאחר מכן אוחדה עם מוסקבה) משבץ מוחי ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.

במשך מספר שנים ווזנסנסקי היה מארגן מפגשים חצי שנתיים לזכר מורו בוריס פסטרנק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדריי ווזנסנסקי** בוויקישיתוף
* אנדריי ווזנסנסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אנדריי ווזנסנסקי (ברוסית)
* יצירות של אנדריי ווזנסנסקי
* אנדריי ווזנסנסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007269540805171
* BIBSYS: 90116961
* BNE: XX1163800
* BnF: cb131791599 (data)
* CiNii: DA06109658
* GND: 118805770
* ISNI: 0000 0001 2148 0451
* LCCN: n50082201
* LNB: 000077641
* MusicBrainz: 97ba0278-7a27-40fb-99dc-0f0b402639fb
* NDL: 00459919
* NKC: jn19990210658
* NLA: 36538143
* NLK: KAC201770626
* NLP: A11868818
* NSK: 000041535
* NTA: 069577722
* RERO: 02-A000173851
* SELIBR: 100381
* SNAC: w6t44dgd
* SUDOC: 028184254
* Trove: 1279935
* VIAF: 112228766
* WorldCat: lccn-n50082201

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בבימה מתרוממת מתכווננת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו אפרון (פירושונים).
אפרון בקיבוץ גן שמואל 2016
אפרון פשוט מדגם SA-650 בתערוכת אגריטק 2006
**אֶפרון** (ידוע גם בשם **מיכלזון או מיכלסון**) הוא בימה מתרוממת ניידת לצרכים חקלאיים. האפרון הוא מנוף אשר בקצהו קבוע התקן בהתאם למשימה שהמפעיל נדרש לבצע. על פי רוב ההתקן הוא סל לנשיאת אדם, כתחליף לסולם, בעיקר לצורך קטיף במטע, אולם ישנם גם דגמים שבהם בראש הזרוע קבוע מסור לגיזום או התקנים אחרים. לאפרון דגמים בעלי שלושה גלגלים לניידות גבוהה יותר או ארבעה גלגלים ליציבות גבוהה יותר.

שמו של הכלי ניתן לו על ידי ממציאו, יגאל מיכלזון, כהלחם שמותיהם של שני ילדיו, אפרת וירון. בשנת 1969 זכה מיכלזון בפרס קפלן על המצאתו. נימוקי הזכייה תיארו את האפרון כ"מיתקן פשוט וזול ובעל גמישות הפעלה גדולה ביותר". האפרון יוצא מישראל לארצות הברית ואוסטרליה בשנת 1975 היו בישראל כ-2,000 אפרונים ועוד כמה מאות יוצאו אל מחוץ לישראל.

לנהיגת אפרון בישראל דרוש רישיון מפעיל של משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  עדין קוה, אוסף כלים חקלאיים, אתר קיבוץ רביבים.
2. ↑  11 אישים, צוותות ומפעלים, זכו ב"פרס קפלן" ל־1969, דבר, 2 ביולי 1969.
3. ↑  הזוכים בפרס קפלן, דבר, 9 ביולי 1969.
4. ↑  ייצור מכונות קטיף הופסק בשל גיוס איש המפתח, מעריב, 4 בינואר 1974.
5. ↑  א. סדומי, מכונות חוסכות רבבות ימי עבודה, דבר, 29 בספטמבר 1975.
**מריה לואיזה "מאלה" גרוס** (בגרמנית: **Maria-Luisa Grohs**; נולדה ב-13 ביוני 2001) היא כדורגלנית גרמנייה, המשחקת בעמדת השוערת בבאיירן מינכן מהבונדסליגה לנשים ובנבחרת גרמניה.

קריירת מועדונים
---------------

גרוס במדי באיירן מינכן ב-2019
### נוער

גרוס החלה את קריירת הכדורגל שלה במועדון גיוונבנק מעיר מגוריה מינסטר. ב-2016 עברה לקבוצת הנוער של המועדון בוכום(גר'), ובמדיה השתתפה ב-17 משחקים במסגרת הבונדסליגה לצעירים במחוז מזרח-מערב(גר'). בתום עונת 2016-17 ירדה הקבוצה ליגה, וכך גרוס שיחקה במסגרת הליגה האזורית לנוער במחוז מערב.

### בוגרים

#### באיירן מינכן ב'

לקראת עונת 2019-20 עברה גרוס למועדון באיירן מינכן מהבונדסליגה לנשים. בתחילה שיחקה במדי הקבוצה השנייה של המועדון ששיחקה בבונדסליגה השניה(אנ'). את הופעת הבכורה שלה בקבוצה ערכה ב-11 באוגוסט 2019, בניצחון 4:1 על קבוצת המילואים של איינטרכט פרנקפורט.

#### באיירן מינכן

ב-30 בינואר 2021 שיחקה לראשונה במדי הקבוצה הראשונה של באיירן, בניצחון 13:0 על וולדורפר(גר') בגביע הגרמני.

את הופעת הבכורה שלה בבונדסליגה ערכה ב-17 באפריל 2021, בהפסד 3:2 להופנהיים(אנ').

לקראת עונת 2022-23, הפכה גרוס לשוערת הפותחת של באיירן. ב-27 באוקטובר 2022, במשחק ליגת האלופות לנשים נגד בנפיקה ליסבון(אנ'), במצב של 2:2, עצרה גרוס פנדל של בנפיקה בדקה ה-89, ודקות לאחר מכן כבשה ג'ורג'יה סטאנוויי את שער היתרון לבאיירן, מה שהוביל לניצחון 3:2 בחוץ.

קריירה בינלאומית
----------------

### נבחרות צעירות

גרוס שיחקה תחת התאחדות הכדורגל של וסטפאליה(אנ') בגילאי 14, 16 ו-18, בין השנים 2015-2018, במסגרת הגביע הלאומי.

ב-16 בפברואר 2017 ערכה גרוס את הופעת הבכורה שלה במדי נבחרת גרמניה עד גיל 16(אנ'), בניצחון 2:1 על נבחרת פורטוגל עד גיל 16. 4 ימים לאחר מכן, שיחקה בהפסד 2:0 לנבחרת הולנד עד גיל 16.

ב-29 בנובמבר 2017 שותפה לראשונה במשחקי נבחרת גרמניה עד גיל 17(אנ'), בניצחון 4:1 על נבחרת פינלנד באותו הגיל.

בין ה-30 באוגוסט 2019 ל-9 במרץ 2020, שותפה גרוס ב-6 משחקים במדי נבחרת גרמניה עד גיל 19(אנ').

### נבחרות בוגרות

בספטמבר 2022 נקראה גרוס לראשונה להתאמן יחד עם סגל הנבחרת הבוגרת.

הישגים ותארים
-------------

**באיירן מינכן**

* בונדסליגה: 2020-21

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מריה לואיזה גרוס** בוויקישיתוף
* מריה לואיזה גרוס, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Soccerdonna (בגרמנית)
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  הפרופיל של מאלה גרוס, באתר באיירן
2. ↑  באיירן ניצחה 13:0 בגביע הגרמני, באתר datecenter.dfb.de
3. ↑  באיירן הפסידה 3:2 להופנהיים, באתר datecenter.dfb.de
רבי **מרדכי שלמה פרידמן** (י"ג בתשרי תרנ"א, 27 בספטמבר 1890; בויאן – ה' באדר תשל"א, 2 במרץ 1971) היה האדמו"ר מבויאן בניו יורק. לאחר השואה היה אדמו"רה המרכזי של החסידות. כיהן כחבר מועצת גדולי התורה בארצות הברית וכנשיא אגודת האדמו"רים בארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

נולד בבויאן למלכה בת רבי יוחנן טברסקי מרחמסטריווקא ולרבי יצחק, נכדו של רבי ישראל מרוז'ין. בשנת תרס"ח נישא לחוה שרה בתו של רבי ישראל שלום יוסף ממז'יבוז' (בן דודו של אביו).

בזמן מלחמת העולם הראשונה נמלט יחד עם אביו ואחיו לווינה. לאחר פטירת אביו בשנת תרע"ז (1917), נשאר בווינה יחד עם אמו וכיהן שם באדמו"רות. בשנת תרפ"ה ביקר בארצות הברית וחסידי בית רוז'ין שם ביקשו ממנו להישאר ולכהן להם כאדמו"ר. חסידי רוז'ין בדרוהוביטש גם הם ביקשו ממנו לכהן כאדמו"ר. הוא חשש לנסוע לארצות הברית עקב חינוך הבנים, אך דודו רבי ישראל פרידמן מצ'ורטקוב תמך בכך באמרו שיחזק שם את מצב היהדות. בשנת תרפ"ז פתח את בית מדרשו בלואר איסט סייד במנהטן. הוא נהג לבקר בישיבת תורה ודעת ולחזק את הבחורים. בשנת תרצ"ט מונה לסגן נשיא אגודת ישראל בארצות הברית.

לאחר פטירת אחיו רבי ישראל בשנת תשי"א, נשאר האדמו"ר היחיד לכל חסידי בית בויאן בעולם. החסידים כולם קיבלוהו כרבם, ונהגו אליו כחסידים אל אדמו"ר. 

בשנות החמישים הקים רבי מרדכי-שלמה את מתיבתא תפארת ישראל בירושלים. הוא ביקר בארץ ארבע פעמים, בל"ג בעומר תש"ט (אז פגש את אחיו רבי ישראל לאחר עשרים ושתיים שנה שלא נפגשו, עקב המלחמות וריחוק המקום), בחנוכה תשי"ג, בחנוכה תשי"ח ובל"ג בעומר ושבועות תש"כ. בשני ביקוריו שבל"ג בעומר הדליק את ההדלקה במירון, ובשאר השנים שלח כסף לרב שמחה קפלן, רבה של צפת יחד עם עוד אחד מחסידיו, שיהיו שליחיו לקיים את המנהג. 

נפטר בה' באדר תשל"א (1971), ארונו הובא לישראל ונטמן בהר הזיתים בירושלים. השאיר אחריו שני בנים, ישראל שלום יוסף ויצחק, אך הם לא ראו את עצמם כמתאימים לכהן כאדמו"רים ולכן הוחלט להכתיר את נכדו הרב נחום דב ברייאר, בן בתו מלכה וחתנו הרב מנחם מנדל ברייאר.

הנצחתו
------

תלמוד תורה "תפארת מרדכי שלמה" הקרוי על שמו, במבנה בית הספר למל
על שמו תלמוד תורה "תפארת מרדכי שלמה" של החסידות בירושלים ובתי כנסת של החסידות: "תפארת מרדכי שלמה" בבני ברק, "תפארת מרדכי שלמה" בשכונת גרין פארק במודיעין עילית, "תפארת מרדכי שלמה" בשכונת האתרוג ובשכונת הדקל בביתר, ו"היכל מרדכי שלמה" בשכונת ההדס בביתר.

לקריאה נוספת
------------

* דב בער רבינוביץ, **בקודש חזיתיך** (שלושה כרכים) על ארבעת ביקורי האדמו"ר בארץ ישראל. יצא לאור על ידי מכון משכנות הרועים, לכבוד חתונת בת האדמו"ר שבט תשע"ו.

קישורים חיצוניים
----------------

* אשר זלקא ראנד (עורך), "הרב ר' מרדכי שלמה פרידמאן שליט"א", **תולדות אנשי שם** ח"א, ניו יורק, תש"י, עמ' 103–104, באתר היברובוקס
* הרב אהרון טויסיג נושא דברים ביארצייט לאדמו"ר רבי מרדכי שלמה פרידמן מבויאן ניו יורק זצ"ל, באתר בינינו.
* מרדכי שלמה פרידמן (1890-1971), מבויאן, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  נכדו של רבי שלום יוסף מסדיגורה. בנישואיו הראשונים היה רבי ישראל שלום יוסף נשוי לדודתו של רבי מרדכי שלמה, אך היא נפטרה ללא צאצאים.
2. ↑  הישיבה הגדולה של בית רוז'ין משתכנת בבית הקבע שלה, הצופה, 16 באוגוסט 1967, עמ' 4.
3. ↑  ⁨האדמו"ר מבויאן הגיע לארץ ⁩ | ⁨הצפה⁩ | 10 מאי 1949 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309221005171
* ISNI: 0000 0000 6976 8019
* LCCN: nr2004009989
* VIAF: 97263702
* WorldCat: lccn-nr2004009989

 |
מקור ההשראה של כותרת העמוד הקורינתי המצויר בידי קלוד פרו
**קאלימאכוס** היה פסל ואדריכל יווני שפעל במחצית השנייה של המאה ה-5 לפנה"ס. הוא נודע באתונה ובקורינתוס וככל הנראה גם נולד באחת משתי הערים.

חייו
----

קאלימאכוס נודע באתונה כבעל כישרון אסתטי בלתי רגיל ואף זכה לכינוי "katatêxitechnos" שפירושו פרפקציוניסט. חלק גדול מעבודותיו נהרסו ואבדו עם השנים אך נעשו מהם העתקים במאה השנייה על ידי פסלים רומיים. בין העתקים אלו פסלי ונוס, פסלי רקדנים לאקוניים ומאֶנדות. מבין יצירותיו שהשתמרו ניתן למנות את האפריז של ניקה במקדש אתנה שבאקרופוליס של אתונה.

היצירה הידועה ביותר, המיוחסת לו על פי האדריכל והסופר הרומי מרקוס ויטרוביוס פוליו היא עיצוב כותרת העמוד הקורינתי אשר אומץ כחלק מהסדרים הקלאסיים. הכותרת הקורינתית כוללת תבליטי עלים מסוג אקנתוס העוטפים את העמוד ונראים כתומכים את האבקוס. על פי ויטרוביוס, האגדה מספרת כי מקור השראתו של קאלימאכוס לכותרת היה סלסלת קש שהונחה על יד קברה של ילדה מעל שיח קטן של אקנתוס. בסלסלה היו כמה מצעצועיה והם כוסו בלבנה מלבנית על מנת להגן עליהם מפני הגשם. אילוסטרציה של מקור ההשראה צוירה על ידי הצרפתי קלוד פרו (כפי שנראה בתמונה משמאל).

הכותרת הקורינתית בעיצובו של קאלימאכוס שוכפלה והפכה לאידיאל עיצובי ששימש אדריכלים רבים. היא משמשת ככותרת עמודים ברבבות מבנים קלאסיים מתקופתו של קאלימאכוס ועד סגנונות אדריכליים מאוחרים עד כדי המאה ה-20.

עבודה נוספת המיוחסת לקאלימאוס היא בניית מנורת זהב אשר הייתה תלויה בתקרת האולם המרכזי של הארכתיאון. על פי הגאוגרף היווני מן המאה השנייה, פאוסניאס, שראה ותיאר בספרו יצירות רבות של קאלימאכוס, גאוניותה של מנורה זו הייתה הצורך למלאה מחדש רק פעם אחת בשנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קאלימאכוס** בוויקישיתוף
* קאלימאכוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 118984365
* ULAN: 500006440
* VIAF: 95720105
* WorldCat: viaf-10645973

 |
**ואלרי סטפנוביץ' קורולינצ'וק** (באוקראינית: **Валерій Степанович Королянчук**; נולד ב-15 באוקטובר 1965) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדת הקשר.

קריירה
------

קורולינצ'וק התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל מקומיות בעיר צ'רנוביץ, עד שבשנת 1983 הצטרף לבוקווינה צ'רנוביץ. בינואר 1984 קורולינצ'וק הצטרף לכוחות הצבא הדרומיים של ברית המועצות למשך שנתיים. כאשר שסיים את שירותו חזר לשחק כדורגל בבוקווינה, בה שיחק עוד ארבע עונות נוספות. בקיץ 1990 קורולינצ'וק חתם בצ'רנומורץ אודסה מליגת העל הסובייטית.

בקיץ 1991 קורולינצ'וק חתם בהפועל כפר סבא מהליגה הישראלית הראשונה. בקיץ 1993 הושאל להפועל דליית אל-כרמל לעונה אחת, בסיומה חזר לכפר סבא. בהמשך הקריירה שלו בישראל, קורולינצ'וק שיחק במכבי יבנה, הפועל טייבה, הפועל אשדוד, הפועל בית שאן, מ.ס. אשדוד, הפועל אכסאל והפועל בת ים.

בקיץ 2000 פרש מכדורגל והפך לחבר הנהלה בבוקווינה צ'רנוביץ, אך כעבור שנתיים חזר לשחק כדורגל עבור המועדון ורשם 28 הופעות במהלך העונה.

תארים
-----

בוקווינה צ'רנוביץ
* אליפות אוקראינה הסובייטית: 1988

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ואלרי קורולינצ'וק"**.
**ואלרי יעקובי** (ברוסית: **Валерий Якобий**; ‏15 במאי 1834 – 13 במאי 1902) היה צייר, מהפכן ואתנוגרף רוסי.

ביוגרפיה
--------

ואלרי יעקובי נולד למשפחה של בעל אחוזה והחל את לימודיו באוניברסיטת קאזאן, אך הפסיק את לימודיו כדי להתגייס לצבא הרוסי במהלך מלחמת קרים. בשנת 1856 לאחר פרישתו מהצבא החליט לנטוש את לימודיו באוניברסיטה ולעסוק בקריירה אמנותית במקום זאת.

בשנים 1856–1861 למד באקדמיה הקיסרית לאמנויות, וקיבל מדליית זהב קטנה על ציורו "החג של הקבצן" (1860). בשנת 1861 הוא צייר את מה שהיות ציורו החשוב ביותר "מנוחת האסיר". בשנים 1861–1869 נסע יעקבי לאירופה עם מענק מהאקדמיה, וביקר בגרמניה, שווייץ, צרפת ואיטליה.

בשנת 1870 הפך יעקובי לאחד מהחברים המייסדים של אגודת האמנות הנוודים. אבל בשנת 1872 הוא הוצא מהאגודה, בשל כישלונו להשתתף בתערוכת חבריה וחוסר הסכמתו הכללית עם האידיאלים של החברה. מאוחר יותר הוא נחשב לשמרן וספקן ברעיונותיהם.

יעקובי היה חבר באקדמיה הקיסרית לאמנויות לאחר 1868, הפך לפרופסור ב-1871 ולימד באקדמיה בין השנים 1878–1889. הוא התגורר בעיקר בסנקט פטרבורג ויצר ציורים היסטוריים כמו "הליצנים בחצר אנה יונובנה" (1872), "ארמון הקרח" (1878)

לאחר ארגון מחדש גדול של האקדמיה ב-1891, הוא פוטר והחל לחלק את זמנו בין סנט פטרסבורג, אלג'יריה וצרפת.

יעקובי מת בניס ב-1902.

גלריה
-----

* מנוחת האסירמנוחת האסיר
* ארמון הקרחארמון הקרח
* נערהנערה
* נוף המזרחנוף המזרח

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ואלרי יעקובי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  КУРИХИН, ФЕДОР НИКОЛАЕВИЧ | Энциклопедия Кругосвет, www.krugosvet.ru (ברוסית)
2. ↑  Якоби Валерий Иванович (БСЭ, цитаты), www.oval.ru
3. ↑  Valery Jacobi
4. ↑  Якоби Павел Иванович (БСЭ, цитаты), www.oval.ru

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0004 2381 1754
* NKC: js2017949303
* RKD: 41252
* ULAN: 500057675
* VIAF: 96065686
* WorldCat: viaf-96065686

 |
**ואלרי פקרס** (בצרפתית: **Valérie Pécresse**; נולדה ב-14 ביולי 1967) היא פוליטיקאית צרפתית חברת מפלגת הרפובליקנים, המכהנת כנשיאת מחוז איל-דה-פראנס (אזור המטרופולין של פריז). היא הייתה מועמדת קואליציית השמרנים בבחירות לנשיאות צרפת 2022. בבחירות לנשיאות היא הגיעה למקום החמישי עם כ-4.8% מהקולות, התוצאה הגרועה ביותר של מועמד הרפובליקנים מאז הקמת המפלגה.

ביוגרפיה
--------

פקרס נולדה בניי-סיר-סן. היא בתם של הכלכלן דומיניק רו ושל קתרין ברטאניה. ב-1988 סיימה תואר ראשון מבית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז וב-1992 סיימה תואר במשפטים מבית הספר הלאומי למינהל. היא לימדה משפטים במכון למדע המדינה פריז, עבדה בסוכנות הידיעות הצרפתית.

ב-1997 החלה לעבוד בלשכתו של ראש ממשלת צרפת ליונל ז'וספן ולאחר מכן בלשכתו של נשיא צרפת ז'אק שיראק.

ב-2002 נבחרה לאספה הלאומית כנציגת המושב השני של מחוז איוולין מטעם מפלגת האיחוד למען תנועה עממית (UMP). היא כיהנה כחברה בוועדת התרבות ובוועדת החוקה וכן שימשה הדוברת של מנהיג המפלגה ניקולא סרקוזי.

ב-2007 מונתה לשרה להשכלה גבוהה ומחקר בממשלתו של פרנסואה פֿיוֹן. ביוני 2011 מונתה לשרה לענייני תקציב ורפורמות וכן לדוברת הממשלה. ב-2012 בעקבות הפסד השמרנים בראשות סרקוזי, חזרה לכהן כחברה באספה הלאומית ושימשה חברה בוועדת הכספים.

בדצמבר 2015 נבחרה לנשיאת מחוז איל-דה-פראנס, היא נבחרה לתקופת כהונה נוספת ביוני 2021.

ב-2017 היא הקימה את מפלגת "Soyons libres" ("בואו נהיה חופשיים") בתוך מפלגת הרפובליקנים. היא פרשה ממפלגת הרפובליקנים בשנת 2019 לאחר תבוסת המפלגה בבחירות לפרלמנט האירופי וחזרה אליה ביולי 2021 כדי להתמודד בפריימריז שקדמו לבחירות לנשיאות בשנת 2022.

בדצמבר 2021 נבחרה למנהיגת גוש השמרנים לקראת הבחירות לנשיאות צרפת 2022 לאחר ניצחון בסיבוב השני של הבחירות המקדימות על אריק צ'יוֹטי. בסיבוב הראשון היא הגיעה למקום החמישי עם כ-4.8% מהקולות, התוצאה הגרועה ביותר של מועמד המפלגה. לאחר תבוסתה, היא הכריזה על תמיכתה בעמנואל מקרון בסיבוב השני. כיוון שלא חצתה את הסף של 5% מקולות הבוחרים, פקרס אינה זכאית להחזר על הוצאות הקמפיין, שעלה כ-7 מיליון אירו, מתוכם כ-5 מיליון אירו הוצאו מכיסה הפרטי. היא הכריזה על קמפיין למימון המונים במטרה להחזיר את ההוצאות.

פקרס נשואה ואם לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ואלרי פקרס** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של ואלרי פקרס
* ואלרי פקרס, ברשת החברתית פייסבוק

* ואלרי פקרס, ברשת החברתית טוויטר

* ואלרי פקרס, ביישום טלגרם

* ואלרי פקרס, ברשת החברתית אינסטגרם

* ואלרי פקרס, ברשת החברתית טיקטוק

* ואלרי פקרס, ברשת החברתית LinkedIn

* ואלרי פקרס, סרטונים בערוץ היוטיוב
* ביוגרפיה

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Nicu Calcea, "How the centre-left and centre-right in France collapsed", The New Statesman, April 11 2022
2. ↑  Paul Boulben, "Présidentielle 2022 : qui est Valérie Pécresse, la candidate désignée par LR ?", La nouvelle répulique, April 12 2021
3. ↑  France 24, "French Socialist, Green, conservative candidates back Macron in election run-off against Le Pen", April 10 2022
4. ↑  Victor Jack, "French election losers appeal to voters to help repay campaign debts", Politico, April 11 2022

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb15066842p (data)
* GND: 140784942
* ISNI: 0000 0000 7731 9774
* LCCN: n2007030861
* RERO: 02-A020410801
* SUDOC: 068738374
* VIAF: 51978507
* WorldCat: lccn-n2007030861

 |
האפיפיור פיוס השמיני נישא בסדיה ג'סטטוריה (המאה ה-19)
האפיפיור אורבנוס השני נישא על הסדיה ג'סטטוריה. תחריט מסביבות 1650
הסדיה ג'סטטוריה של האפיפיור פיוס השביעי בארמון ורסאי
**סדיה ג'סטטוריה** (באיטלקית: **Sedia gestatoria** - "כס נשיאה") הוא כס טקסי נישא על-גבי אפריון, אשר שימש לנשיאת האפיפיור, כך שקהל המאמינים יוכל לראותו. האפיפיורים פאולוס השישי ויוחנן פאולוס הראשון הסתייגו מהסדיה ג'סטטוריה, אך עשו בו שימוש למרות זאת. עם זאת, עם מינויו לאפיפיור בשנת 1978, סירב יוחנן פאולוס השני להנשא על הכס, ומאז הוא אינו בשימוש והוא הוחלף לחלוטין בפופמוביל.

הכס עצמו מכוסה משי בצבע השני ומעוטר בעושר. בכל אחד מצדדיו קבועות שתי טבעות מצופות זהב, שדרכן עוברים שני מוטות. המוטות נישאים על כתפיהם של 12 "חתנים" ("פאלפרניירי" - palafrenieri) במדים אדומים. שתי מניפות ליטורגיות גדולות (flabella) עשויות נוצות יען לבנות נישאות בכל אחד משני צדדיו של הכס, ומסמלות את סמכות האפיפיור. כס נוסף קטן יותר שנישא על ידי שמונה אנשים היה גם הוא בשימוש במקומות צרים.

מקורו של הכס מיוחס לאימפריה הביזנטית שקיסריה נישאו באופן דומה, או לטקסים קדומים יותר באימפריה הרומית. מאז שימש הכס משך כאלף שנים, בעיקר לנשיאת האפיפיור במהלך אירועים טקסיים אל ומבזיליקת פטרוס הקדוש ובזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו. בין היתר שימש הכס מאז המאה ה-16 לפחות, גם בטקסי הכתרת אפיפיורים, ומקורו של מנהג זה, שרווח בעבר בטקסי הכתרת בישופים במספר מדינות, הוא, אולי, בנוהג לשאת את הקונסול הנבחר ברומא העתיקה על גבי הסלה קורוליס (sella curulis). אירועים נוספים בהם נעשה שימוש בכס כללו את הטקסים בהם קיבל האפיפיור את ברכת המדינות הווסאליות שהיו נתונות למרותו, וכאשר חגג את סעודת האדון בפומבי, אירוע שלשמו הוצמד אל הכס משטח דמוי שולחן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סדיה ג'סטטוריה** בוויקישיתוף
* אודות הסדיה ג'סטטוריה באתר אנציקלופדיה קתוליקה
באנליזה מתמטית של מרחבים מטריים, ה**קוטר העלסופי** של קבוצה קומפקטית הוא מספר המודד את גודל הקבוצה באופן שמדמה פיזור של מטען חשמלי, בדומה לקיבול אלקטרוסטטי. את המושג פיתח מיכאל פקטה, שעסק רבות בנושא.

את הקוטר הרגיל של קבוצה קומפקטית מגדירים כמרחק הגדול ביותר האפשרי בין זוגות של איברים בקבוצה, דהיינו {\displaystyle \ d\_{2}(A)=\max {d(x\_{1},x\_{2})}}, כאשר \ d(\cdot,\cdot) היא פונקציית המרחק בקבוצה. כהכללה של מושג זה, ניתן להגדיר קוטר מסדר n, המודד את המכפלה הגדולה ביותר של מרחקים בין זוגות נקודות, שאותה אפשר להשיג מפיזור n נקודות בקבוצה. הקוטר מסדר n מוגדר לפי הנוסחה {\displaystyle \ d\_{n}(A)=(\max \prod \_{1\leq i<j\leq n}{d(x\_{i},x\_{j})})^{\frac {2}{n(n-1)}}}, כאשר המקסימום נלקח מבין כל הבחירות האפשריות של נקודות {\displaystyle \ x\_{1},\dots ,x\_{n}\in A} (הנקודות שבהן המקסימום מתקבל נקראות **נקודות פקטה**). הגורם {\displaystyle \ {\frac {2}{n(n-1)}}} בחזקה נבחר כך ש- {\displaystyle \ d\_{n}(A)} הוא הממוצע ההנדסי של המרחקים.

סדרת הערכים {\displaystyle \ d\_{n}(A)} היא סדרה יורדת, כלומר {\displaystyle \ d\_{2}(A)\geq d\_{3}(A)\geq \dots }, והגבול {\displaystyle \ d(A)=\lim \_{n\rightarrow \infty }d\_{n}(A)} נקרא **הקוטר העלסופי** של \ A. תחת הגדרה זו, הקוטר העלסופי של קבוצה סופית הוא אפס, הקוטר העלסופי של מעגל שווה לרדיוס שלו, והקוטר העלסופי של קטע שווה לרבע אורכו של הקטע.

תכונות נוספות של הקוטר העלסופי, כאשר \ A קבוצה במרחב אוקלידי:

* {\displaystyle \ d(\alpha A)=|\alpha |d(A)} לכל קבוע \ \alpha
* אם {\displaystyle \ A\_{s}} קבוצת הנקודות שמרחקן מ-A לכל היותר s, אז הקוטר העלסופי "רציף" במובן הבא: הגבול של {\displaystyle \ d(A\_{s})}, כאשר s שואף לאפס, הוא {\displaystyle \ d(A)}
* כאשר \ A קבוצה במישור המרוכב ו- {\displaystyle \ P:\mathbb {C} \rightarrow \mathbb {C} } העתקה פולינומית ממעלה m, אז {\displaystyle \ d(P^{-1}(A))=d(A)^{1/m}}

מקורות
------

* הערך "Transfinite diameter" ב"אנציקלופדיה של המתמטיקה"

* M. Fekete, "Ueber die Verteilung der Wurzeln bei gewissen algebraischen Gleichungen mit ganzzahligen Koeffizienten" Math. Z. 17 (1923) pp. 228–249(הקישור אינו פעיל)
* כמה דוגמאות

ראו גם
------

* רדיוס קונפורמי
* קיבולת (אנליזה מרוכבת)
מטה העיתון במילאנו
**קוֹרִייֶרֶה דֶלָה סֶרָה** (באיטלקית: **Corriere della Sera** – "שליח הערב") הוא עיתון יומי איטלקי, בבעלות קבוצת RCS. יוצא לאור ממרץ 1876, ונחשב לעיתון האיטלקי הנפוץ ביותר מתחילת המאה ה-20. מערכת העיתון נמצאת במילאנו, והוא מודפס בפורמט ברואדשיט.

היסטוריה
--------

העיתון פורסם לראשונה ביום ראשון 5 במרץ 1876. בשנת 1899 החל העיתון להציע מוסף מאויר שבועי, La Domenica del Corriere ("יום ראשון של השליח"). 

בתחילת המאה ה-20, בניהולו של לואיג'י אלברטיני, הפך "קוריירה דלה סרה" לעיתון הנפוץ ביותר באיטליה, ומאז שמר על חשיבותו והשפעתו. "קוריירה דלה סרה" הדפיס לראשונה קומיקס באיטליה בשנת 1908 כמוסף לילדים, Corriere dei Piccoli. מטה העיתון נמצא באותם מבנים מתחילת המאה ה-20, ולכן הוא מכונה בפי העם "עיתון ויה סולפרינו" על שם הרחוב שבו הוא נמצא מאז. כפי שהשם מעיד, הוא היה היה במקור עיתון ערב.

בתקופת המשטר הפשיסטי באיטליה, העיתון מימן את פרס מוסוליני שהוענק בין היתר לסופרים עדה נגרי ואמיליו צ'קי.

מריו בורסה, אנטי-פשיסט לוחמני, מונה לעורך הראשי של העיתון במאי 1945. הוא פוטר בגלל נטיותיו הפוליטיות באוגוסט 1946 והוחלף על ידי גוגלילמו עמנואל, עיתונאי ימני. עמנואל כיהן בתפקיד עד 1952. 

בשנות ה-50 של המאה ה-20 העיתון בלט כמוקד של הממסד השמרני באיטליה, היה אנטי-קומוניסטי ובעד נאט"ו. באותן השנים הוא השפיע על עיצוב דעותיהם של המעמדות הגבוהים והבינוניים במדינה.

בשנות ה-60 של המאה ה-20 בעלי העיתון, משפחת קרספי, מכרו את חלקו ל-RCS Media. בנוסף נסחרו מניות העיתון בבורסה איטליאנה. בעלי המניות העיקריים שלה היו קבוצת פיאט וכמה מהקבוצות התעשייתיות והפיננסיות הגדולות באיטליה. בשנת 1974 עברה RCS Media לבעלת השליטה בעיתון.

בשנת 1988 תפצתו של "קוריירה דלה סרה" הייתה 715,000 עותקים ביום, והוא היה לעיתון השני הנקרא ביותר באיטליה. העיתון השיק את מוסף השבת שלו, IO Donna, בשנת 1996. בשנת 1997 חזר להיות העיתון האיטלקי הנמכר ביותר עם תפוצה של 687,000 עותקים ביום.

בשנת 2003, עורך העיתון, פרוצ'יו דה בורטולי, התפטר מהתפקיד. עיתונאים ופוליטיקאים מהאופוזיציה טענו כי ההתפטרות נבעה מביקורת העיתון על סילביו ברלוסקוני.

בשנת 2004 השיקה אתר אינטרנט בשפה האנגלית, המתמקד באקטואליה ובתרבות האיטלקית. באותה שנה הוא היה העיתון הנמכר ביותר באיטליה עם תפוצה של 677,542 עותקים ביום. 

הגרסה המקוונת של העיתון היא אחד מאתרי החדשות הפופולרים ביותר בשפה האיטלקית, ומושך יותר מ-2.4 מיליון קוראים מדי יום. 

ב-24 בספטמבר 2014 שינה "קוריירה דלה סרה" את פורמט הגיליון הרחב שלה לפורמט ברלינר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוריירה דלה סרה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קוריירה דלה סרה (באיטלקית)
* קוריירה דלה סרה, ברשת החברתית פייסבוק

* קוריירה דלה סרה, ברשת החברתית טוויטר

* קוריירה דלה סרה, ברשת החברתית אינסטגרם
* קוריירה דלה סרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  שירות עתי"ם, ‏העיתונים באיטליה שובתים; מוחים על הסכנה שמהווה ברלוסקוני על חופש העיתונות, באתר גלובס, 10 ביוני 2003

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4208422-2
* LCCN: n87845878
* SUDOC: 027761231
* Trove: 1120665
* VIAF: 179878632
* WorldCat (עם VIAF): 179878632

 |