recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| **יש לערוך ערך זה**. ייתכן שהערך סובל מבעיות ניסוח, סגנון טעון שיפור או צורך בהגהה, או שיש לעצב אותו, או מפגמים טכניים כגון מיעוט קישורים פנימיים. |
| אתם מוזמנים לסייע ולערוך את הערך. אם לדעתכם אין צורך בעריכת הערך, ניתן להסיר את התבנית. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. |

**איביצה באגו** (בקרואטית: **Ivica Bago**, נולד ב-21 בספטמבר 1985) הוא מתעמל ורקדן קרואטי-ישראלי.

ביוגרפיה
--------

באגו נולד בקאנין שבקרואטיה לאם מעצבת אופנה ואב ששירת בצבא היוגוסלבי ולו אח גדול ואחות קטנה, כילד מגיל צעיר החל לעסוק בספורט והחזיק בתואר אלוף קרואטיה בהתעמלות קרקע וקפיצה במוט. כשהיה בן שש פרצה המלחמה בבלקן ואביו הלך להילחם בעוד אמו איבדה את עבודתה והמשפחה עברה להתגורר במקלט.

באגו השתתף באליפות העולם בהתעמלות (אנ') שנערכה במלבורן בנובמבר 2005. הוא זכה במדליית ארד בתרגיל קרקע בגביע העולם בהתעמלות בקטגוריה ב' שנערך בטהראן, איראן בשנת 2006.

עקב תאונת אימונים החל להשתתף בתוכנית מציאות בארצו בה הזוכה יישחק בסרט מוזיקלי, הוא נבחר לרקדן הטוב ביותר בתוכנית, אך לבסוף הפקת הסרט לא יצאה לפועל. לאחר התוכנית הצטרף לתיאטרון המוזיקלי של זגרב והופיעה במחזות "היפה והחיה", "שיקגו" ו"בילי אליוט", הוא קיבל הצעה להופיע בלהקת סירק דו סוליי אך סירב.

במהלך סיור של להקתה של ענבל פינטו בקרואטיה הוא ניגש למבחני בד ללהקת המחול והתקבל, עקב כך עבר להתגורר בישראל. המסגרת הלהקה הוא לקח חלק בין השאר במופעים "אויסטר", "הידרה" ו"שייקר", ב-2008 עבר ללהקת "ורטיגו" והחל להתגורר בקיבוץ נתיב הל"ה שם נמצא מרכז הלהקה, במסגרת ורטיגו הוא לקח חלק במופע "רעש לבן", רקדנים וכוריאוגרפים רבים שעבדו עמו ציינו את הכריזמה שלו והוא הוגדר כרקדן מחונן.

הוא דגמן בארצו תקופה ובישראל השתתף בהפקות אופנה של המוסף זמנים מודרניים ובמגזין גו ודגמן לחברות דיזל ורנואר, ב-2009 הוביל את הקמפיין לרשת "אירוקה".

ב-2009 התפרסם כשהשתתף בתוכנית "לא נפסיק לרקוד" שם הגיע למקום השני, באותה שנה הופיע בבלט קונטיקט.

ב-2010 ו-2011 שימש רקדן בלהקת המחול הקיבוצית ולקח חלק במופעים "אינפראדום", "זיכרון דברים", "טרנספורמר", "אקודום", "60 הרץ" ו-"בין קודש לחול". הוא משמש גם ככוריאוגרף ומדריך לריקוד בין היתר לימד בבלט של ניקוסיה, קפריסין.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **איביצה באגו** |

* "איביצה באגו", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* איביצה באגו, באתר וואלה!‏, 7 באוקטובר 2008
* איביצה באגו, באתר בית צבי

הערות שוליים
------------

1. ↑  38th ARTISTIC GYMNASTICS WORLD CHAMPIONSHIPs Melbourne, AUSTRALIA - November 22nd - 27th 2005
2. ↑  תוצאות גביע העולם בטהראן, באתר gymnasticsresults.com
3. ↑  סליחה, יש לך ג'וצ'י על הבטן, באתר ynet, 8 ביוני 2009
4. ↑  דורון חלוץ, הבחור הכי יפה בטלוויזיה יורד מהמסך, באתר הארץ, 6 בפברואר 2009
**ישיבת הרב קוק ביפו** הייתה ישיבה גבוהה שהוקמה בשנת ה'תרס"ט (1909) ביפו, על ידי רבן של יפו והמושבות, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, ונסגרה בשנת 1915 בעקבות מלחמת העולם הראשונה. קודם להקמתה תוכנן ששמה יהיה "אוצר חיים", אך לא ידוע על שימוש בשם זה לאחר הקמתה.

ייסוד הישיבה
------------

בשנת תרס"ז החל הראי"ה קוק בפעולות להקמת ישיבה ייחודית לבחורים כישרוניים מרחבי הארץ והעולם, שתכלול תוכני לימוד רבים ותגדל אנשים שישפיעו על המצב הרוחני והתרבותי בארץ־ישראל.

תוכנית הלימודים
---------------

תוכנית הלימודים בישיבה עוצבה על ידי הראי"ה קוק בשיתוף ר' שם טוב גפן, הסופר אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ (אז"ר), ד"ר נחמן שלזינגר, ד"ר יעקב שלום ענגיל, הרב ד"ר בנימין מנשה לוין, הרב ד"ר משה זיידל ואנשים נוספים. תוכנית הלימודים כללה בין היתר לימוד פנימיות התורה, אמונה ומחשבת ישראל, מדעים ושפות זרות. לתלמידים המעוניינים בכך, ניתנה אפשרות ללמוד מלאכת־כפיים בבית המלאכה של תלמוד התורה 'שערי תורה', אשר שכן בסמוך לישיבה. כל זאת בנוסף לסדרי הלימוד הרגילים הנהוגים בישיבות – לימוד ש"ס ופוסקים בבקיאות ובעיון – בהכוונתו של הראי"ה, ועל פי דרכו המיוחדת.

פעילות הישיבה במהלך השנים
-------------------------

לאחר כשנתיים של פעולות הקמה, בשנת תרס"ט, נפתחה הישיבה, וכמה עשרות תלמידים למדו בה במשך השנים, עד לסגירתה בסביבות שנת תרע"ה, בשל מלחמת העולם הראשונה. ככל הנראה, ברוב שנות פעילותה שכנה הישיבה במתחם המוסד 'שערי תורה' בשכונת נווה־שלום. בין מגידי השיעורים בישיבה היו הראי"ה, ר' זלמן שך, ר' שם טוב גפן ועוד. בין התלמידים המפורסמים שלמדו ב'אוצר חיים' ניתן למנות את הרבנים יצחק לוי, ישראל פורת ויהושע קניאל, הלל פרלמן ("מר שושני"), המשורר יוסף צבי רימון, ועוד.

לקריאה נוספת
------------

* ידידיה ונגרובר (עורך), **רבי שם טוב גפן: פרקי חיים איגרות ומאמרים**, מטולה: נזר דוד, תשע"ז, עמ' 27–33; 111–138
* הרב מתניה אריאל, "לימודי החול בישיבת הרב קוק ביפו", **אסיף ב**, איגוד ישיבות ההסדר, תשע"ה, עמ' 307–329
* ידידיה ונגרובר, "הישיבה החדשה 'אוצר חיים' שהננו ניגשים לייסד", **המעיין**, מכון שלמה אומן, תשרי תש"פ (231)
* **פנקסי הראי"ה ד**, מכון הרצי"ה, תשע"ז, עמ' תסב-תצה.
* **פנקסי הראי"ה ג**, מכון הרצי"ה, עמ' שא-שכג.

קישורים חיצוניים
----------------

* משה נחמני, שעריה נעולים, באתר ישיבה
* יוסף אבנרי, ‏הרב קוק ופעילותו החינוכית בתקופת יפו, **ניב המדרשיה**, י"ח-י"ט, (תשמ"ה-תשמ"ו), באתר "דעת"
* "אפילו הרב נריה לא ידע"; הסוד הגדול של ישיבת הרב קוק ביפו נחשף, באתר ערוץ 7, 18 במאי 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  שם הישיבה נזכר באיגרת ששלח הראי"ה, התפרסמה במאמר "הישיבה החדשה 'אוצר חיים' שהננו ניגשים לייסד: איגרות חדשות של מרן הראי"ה קוק זצ"ל בעניין הקמת הישיבה ביפו", בתוך כתב העת "המעיין", גיליון 60, עמ' 370-380.
2. ↑  ידידיה ונגרובר, ****ר' שם טוב גפן: פרקי חיים איגרות ומאמרים****, מטולה: נזר דוד, מהדורה שנייה, ה'תשע"ח, עמ' 27, באתר אוצר החכמה; שם, עמ' 121, מובאת התכתבות בנושא בין הראי"ה לרב שם טוב גפן. בחלק מהמסמכים אף נזכרה הישיבה בתור "ישיבה לתורה ולחכמת האמת" (עמ' 124).
3. ↑  ראה **לשלושה באלול**, מכון הרצי"ה, ירושלים תשס"ג, עמ' מב.
4. 1 2  ר' שם טוב גפן, עמ' 132.
5. ↑  ראה **אגרות הראי"ה א**, איגרת קמו, עמ' קפז; **אגרות הראי"ה ב**, איגרת שעו; תשכג.
6. ↑  ראה **אגרות הראי"ה א**, איגרת רח, עמ' רסא.
7. ↑  ר' שם טוב גפן, עמ' 131.
**אירמה שטרן** (באנגלית: **Irma Stern**), ‏ 2 באוקטובר 1894 – 23 באוגוסט 1966) הייתה ציירת יהודיה דרום אפריקאית. נחשבת, יחד עם מאגי לאובסר, למייסדת האקספרסיוניזם בדרום אפריקה..

אירמה שטרן נולדה בעיירה קטנה בטרנסוואל למשפחת ממוצא יהודי-גרמני. במהלך מלחמת הבורים אביה נעצר. לאחר סיום המלחמה, המשפחה חזרה לגרמניה. בשנת 1913 אירמה שטרן החלה ללמוד ציור באקדמיה לציור בגרמניה. היא התקרבה לתנועת האקספרסיוניסטים בגרמניה ובשנת 1919 בברלין נערכה התערוכה הראשנה שלה. בשנת 1920 היא חזרה לקייפטאון. 

בשנת 1926 אירמה שטרן התחתנה אך כבר בשנת 1934 הזוג נפרד.

בשנת 1927 היא זכתה בפרס בתערוכה בבורדו.

אירמה שטרן הרבה לטייל ברחבי אפריקה ואירופה וזה היה בסיס לציוריה.

במהלך חייה לאירמה שטרן היו תערוכות רבות באירופה ובדרום אפריקה. בשנת 1971 בבית בו היא התגוררה רוב השנים הוקם מוזיאון על שמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אירמה שטרן** בוויקישיתוף
* מוזיאון אירמה שטרן
* קורות חיים

הערות שוליים
------------

1. ↑  Fransen, Hans (1982). *Three Centuries of South African Art*. Johannesburg: Ad. Donker (Pty) Ltd. pp. 286–292. ISBN 0-86852-012-8.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007305281705171
* GND: 119175754
* ISNI: 0000 0000 7860 3574
* LCCN: no91007891
* NLA: 35523530
* NLP: a0000001992483
* NSK: 000582911
* NTA: 112953506
* RKD: 75111
* SUDOC: 070720657
* Trove: 983705
* ULAN: 500089669
* VIAF: 50029855
* WorldCat: lccn-no91007891

 |
**סודילקוב** (באוקראינית: **Судилків** נהגה בפי תושביו היהודים **סדילקוב**) הוא כפר במחוז חמלניצקי שבאוקראינה.

היסטוריה
--------

העיירה סודילקוב הייתה חלק מהאימפריה הרוסית בעת חלוקת פולין השלישית בשנת 1973 כאשר בהמשך עברה לבעלות אוקראינה.

ישנם עדויות לקיום קהילה יהודית במקום החל מהמאה ה-16.

בוגדן חמלניצקי השמיד את הקהילה היהודית במקום בשנת 1654, וכך גם באביב 1919 חיילים אוקראינים ביצעו פוגרום בתושבי העיירה, ואלו ששרדו ברחו מהעיירה.

במפקד האוכלוסין של 1897 מתוך אוכלוסייה של 5,551 תושבים 2,712 היו יהודים. לאחר השואה לא נותרה קהילה יהודית במקום.

לעיירה נודעה חשיבות בתולדות הדפוס העברי, פעלו בה לאורך השנים שישה בתי דפוס עבריים, וספרים תורניים רבים הודפסו בהן בין השנים 1798–1899, כמו כן היו בעיירה מקומות רבים לייצור טליתות, והטליתות היו מפורסמות באיכותן.

אנשים מפורסמים
--------------

* משה חיים אפרים מסדילקוב, רב מפורסם מהעיר.
* מוריס שוורץ

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סודילקוב** בוויקישיתוף
* חיים דב פרידברג, ****תולדות הדפוס העברי בפולניה**, פרק מד: **סדילקאב**, עמ' 153–155**, תל אביב, תש"י, באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Sudilkov: Jewish History
2. ↑  International Jewish Cemetery Project
3. ↑  "Sudilkov: Jewish History".
4. ↑  הברמן, אברהם מאיר, 1901-1981, **תולדות הספר העברי**, באתר היברובוקס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007524604305171
* VIAF: 316603339
* WorldCat (עם VIAF): 316603339

 |
האדמו"ר רבי שלמה הלברשטאם (הראשון) מבאבוב
רבי בן-ציון הלברשטאם מבאבוב
**ישיבת עץ חיים** היא רשת ישיבות שהתקיימה בגליציה, ומרכזה בבובובה הוקמה בשנת תרמ"ג (1883) בוישניצה על ידי רבי שלמה הלברשטאם האדמו"ר הראשון מבאבוב, והתפתחה לממדי ענק בתקופת בנו רבי בן ציון הלברשטאם. בשיא כוחה מנתה הישיבה 300 בחורים בסניף המרכזי, וכ-2000 תלמידים בלמעלה מ-40 סניפים.

הקמת הישיבה
-----------

הישיבה הוקמה בשנת ה'תרמ"ג (1883) בווישניצה, והצמיחה מקרבה לומדים ומשפיעים בהרבה ישיבות. בשנת תרנ"ג (1893) עבר רבי שלמה לבובובה והעביר את ישיבתו לשם. אחר פטירתו בתרס"ה עבר ניהול הישיבה לידי בנו, רבי בן ציון. הישיבה התקיימה עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה, אז נמלט הרבי לווינה שם שהה 3 שנים, ואחר כך שהה במרינבאד מספר שנים נוספות.

הקמת הישיבה מחדש
----------------

בשנת תרע"ט (1919) הקים מחדש את הישיבה בקראקא. הוא ראה כי בהשפעת מלחמת העולם הראשונה צצו ארגונים שונים של השכלה וציונות שסחפו את הצעירים. הוא ראה זאת כ"צו השעה", ופתח מחדש את ישיבת "עץ חיים". מסופר כי הרבי ניחן בכישרון מיוחד לרדת לנבכי נפש האדם ואף היה בעל חכמה בהוויות העולם, מה שתרם להצלחתו. מאות סטודנטים יהודים שהרבי יצר איתם קשר שבו לשמירת מצוות בעטיו. הישיבה התפתחה במהירות, ותוך תקופה קצרה מהקמתה מחדש כבר למדו בה כשלש מאות בחורים. הרבי היה נשאר ער לילות ארוכים, הן כדי ללמוד ולדבר עם התלמידים, והן כדי לטפל בנטל הכלכלי של הישיבה. הוא אף הפך לבעל חוב בשל ההוצאות הרבות. בשנת תרפ"א (1921) שב הרבי לבאבוב, מלווה במאות תלמידיו. המקום היה צר מהכיל את כל המתדפקים על דלתה של ישיבתו, והוא החל לפתוח ישיבות נוספות בעיירות הסמוכות. בכתבה משנת ה'תרצ"ה מתואר על כארבעים ישיבות ובהם למעלה מאלפיים תלמידים.

בישיבה היה קיים ארגון בשם "תומכי דאורייתא" לסייע כלכלית בידי התלמידים.

##### בית הספר למלאכה

חידוש שהנהיג הרבי, שלא היה קודם, בסביבות שנת ה'תרצ"ה (1935) הקים בוסלוי ישיבה שמשלבת לימוד מלאכה, כמלאכת יד, לאלו שאינם מוכשרים ללימוד מלאכת קודש כרבנים שוחטים ודיינים.

ישיבת באבוב לאחר השואה
----------------------

לאחר השואה הקים רבי שלמה הלברשטאם את ישיבת באבוב בארצות הברית, באפר איסט סייד. לאחר מכן הועברה הישיבה לקראון הייטס.
בתשכ"ז עברה הישיבה לבורו פארק.

כיום ישנם בבורו פארק ישיבות באבוב משני הפלגים.

#### בישראל

בקריית באבוב נמצאת ישיבת **קדושת ציון**, ישיבה מיוחדת לבחורים אמריקאיים הבאים ללמוד בארץ. הישיבה קרויה על שם רבי בן ציון, מייסד הישיבות.

בשנת ה'תשס"ה (2005) הקים האדמו"ר הנוכחי מבאבוב את ישיבת עץ חיים בבני ברק על שמה של הישיבה בבאבוב. בראשות הישיבה עומד הרב מאיר לוריא, ראש כולל חלקת יעקב (ברייש). המשפיע הוא רבי אשר ישעיה רוזנבוים, האדמו"ר מזוטשקא.

לקריאה נוספת
------------

* **נר המערבי ונרותיו שהדליק**, תשנ"א, באתר אוצר החכמה

קישורים חיצוניים
----------------

* קובץ המאור, **חסידות באבוב**, באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  רבי שלמה הלברשטאם בקובץ המאור, אתר היברובוקס.
2. ↑  אשר זלקא ראנד (עורך), "הרב ר' בן-ציון האלבערשטאם זצוק"ל הי"ד", **תולדות אנשי שם** ח"א, ניו יורק, תש"י, עמ' 34, באתר היברובוקס.
3. 1 2 3  י. מ. נימאן, בחצר הרבי מבובוב, דבר, 5 באוגוסט 1935
4. ↑  ראו גם **נר המערבי ונרותיו שהדליק**, תשנ"א, רשימת חלקית של 35 סניפים וכאלף תלמידים בין השנים תרפ"ט - תר"צ
**קבוצת אגמונט** (באנגלית: **Engmont Group**; תעתיק מלא: **Egmont Group of Financial Intelligence Units**) הוא ארגון בינלאומי המאחד את רשויות המודיעין הפיננסי של מדינות מרחבי העולם ומטפל בנושאי הלבנת הון ומימון טרור.

הגופים החברים בקבוצה אוספים מידע על פעילויות פיננסיות חשודות וחריגות, מעבדים אותו ומשתפים את הממצאים עם גורמי אכיפת החוק הרלוונטיים.

הקבוצה מאגדת יחידות מודיעין פיננסי מ-167 מדינות מרחבי העולם וביניהן מדינת ישראל שצורפה בשנת 2002.

היסטוריה
--------

קבוצת אגמונט הוקמה בשנת 1995 כקבוצה של 24 יחידות מודיעין פיננסי ממדינות שונות, במטרה להתמודד עם עבירות הלבנת ההון ומימון טרור הכרוכות בהעברות כספים בין מספר מדינות.

שם הקבוצה נגזר משמו של ארמון אגמונט בבריסל, בלגיה.

בשנת 2002, צורפה הרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור כחברה בקבוצה.

בחודש פברואר 2008, המטה המרכזי של הקבוצה הועבר לאונטריו, קנדה.

בשנת 2021, זכתה ישראל במקום הראשון בתחרות החקירה הכלכלית הטובה בעולם.

ראו גם
------

* הלבנת הון
* חוק איסור הלבנת הון
* עיצום כספי
* השתמטות ממס
* Tracfin

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Egmont Group** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של Egmont Group
* תקציר למסמך בנושא עבירות מס חמורות של קבוצת אגמונט, אתר אמנט
* דו"ח בנושא המאבק בניצול והתעללות מיניים בילדים במרחב המקוון, אתר הרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור
* סוגיות בחוקי הלבנת הון - סקירה משווה, אתר כנסת ישראל.

הערות שוליים
------------

1. ↑  About - The Egmont Group, egmontgroup.org
2. ↑  Egmont Group, GOV.IL
3. ↑  שלמה טייטלבאום, ישראל זכתה במקום הראשון בתחרות החקירה הכלכלית הטובה בעולם, באתר כלכליסט, 29 באוגוסט 2021
4. ↑  החקירה הכלכלית הטובה בעולם: כך זכתה ישראל במדליה, באתר ביזנעס, ‏2021-08-29

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 16103137-7
* VIAF: 169912157
* WorldCat: viaf-169912157

 |
זה המחוז שבו גרים אנשים גברים

  

מחוז סרמרסוק הוקם ב-1 בינואר 2009 באיחוד של מספר מחוזות שנשאו את שם היישוב הגדול ביותר בהם למחוז אחד גדול כחלק מרפורמה שנעשתה בחלוקה המנהלית של גרינלנד שחלקה מחדש את האי לחמישה מחוזות גדולים והפארק הלאומי צפון-מזרח גרינלנד במקום מספר רב יותר של מחוזות קטנים.

גאוגרפיה
--------

גבולות המחוז: הפארק הלאומי צפון-מזרח גרינלנד, בצפון; המחוזות אוואנאטה, קקרטליכ, קקאטה, ים לברדור, במערב; מחוז כויאשק בדרום; והאוקיינוס האטלנטי הצפוני במזרח. שני חופי המחוז מלאים בפיורדים בהם גם פיורד קנגרטיטיווק שהוא הפיורד הגדול בעולם. פני השטח באזורי החוף ובמיוחד בחוף המזרחי גבוהים ומשתפלים עד למרכז האי הנמוך המכוסה קרח. במחוז סרמרסוק עובר קו הרוחב 66.5° צפון, שצפונית לו משתרע החוג הארקטי; האקלים במחוז סרמרסוק הוא אקלים ארקטי כמו בשאר גרינלנד והקרקע היא קפאת-עד ברובה.

תחבורה
------

במחוז סרמרסוק כמו בשאר גרינלנד, לא קיימים כבישים למעט רחובות הערים מכיוון שההתיישבות קיימת רק באזורי החוף ומרכז האי אינו מיושב לחלוטין, נמצא שהתחבורה בין שלושת האזורים המיושבים במחוז סרמרסוק - נוק ופאמיוט בחוף המערבי, וטאסילאק בחוף המזרחי מתבצעת על ידי טיסות אותם מפעילה אייר גרינלנד בין הערים לנוק, אף שגם למחוז כויאשק בדרום יש חוף משני צדי האי, רק במחוז סרמרסוק קיימות טיסות סדירות בין שני החופים ובו נמצאים שדות-התעופה היחידים לחופה המזרחי של גרינלנד.

שפה
---

מכיוון שלמחוז חוף במזרח ובמערב, דוברים בו הן את הניב המערבי - כַּלׇשִׂיסוּט (Kalaallisut) והן את המזרחי - טוּנוּמִיסוּט (tunumiusut) של השפה הגרינלנדית; ובעצם בו נמצאת עיקר האוכלוסייה הדוברת את הניב המזרחי. כמו כן, אף על פי שדנית כבר אינה שפה רשמית בגרינלנד, היא מדוברת בפי רוב התושבים ובמיוחד בערים הגדולות.

גלריית תמונות
-------------

* מראה החוף המזרחי של סרמרסוק בסמיכות לקו-רוחב °N64מראה החוף המזרחי של סרמרסוק בסמיכות לקו-רוחב °N64
* פיורד קנגרטיטיווק במחוז סרמרסוקפיורד קנגרטיטיווק במחוז סרמרסוק
* העיר טאסילאק במזרח מחוז סרמרסוקהעיר טאסילאק במזרח מחוז סרמרסוק

ראו גם
------

* מחוזות גרינלנד
* גרינלנד
* מחוזות דנמרק

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מחוז סרמרסוק** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מחוז סרמרסוק (בגרינלנדית ובדנית)
* מחוז סרמרסוק, ברשת החברתית פייסבוק

* מחוז סרמרסוק, ברשת החברתית אינסטגרם

* מחוז סרמרסוק, ברשת החברתית LinkedIn

* מחוז סרמרסוק, סרטונים בערוץ היוטיוב
**אנטולי דנייפרוב** (ברוסית: **Анато́лий Днепро́в**; באוקראינית: **Анатолій Дніпров**, **אנטולי דניפרוב**; שם ספרותי של **אנטולי פטרוביץ' מיצקביץ'**, באוקראינית: **Анатолій Петрович Міцке́вич**; ‏17 בנובמבר 1919 – 7 באוקטובר 1975) היה פיזיקאי, קיברנטיקאי וסופר מדע בדיוני סובייטי-אוקראיני שפעל בברית המועצות מסוף שנות ה-50 ועד שנות ה-70 של המאה ה-20.

אף שלא היה מפורסם מחוץ למדינות הגוש המזרחי, תרם דנייפרוב תרומה חשובה למדע הבדיוני העוסק בטכנולוגיה מתקדמת והשלכותיה, וכן בנושאים של בינה מלאכותית. סיפוריו היצירתיים התבססו על המומחיות שלו כמדען.

ביוגרפיה
--------

נולד בשנת 1919 ביקטרינוסלב (כיום דניפרו) שבאוקראינה.

דנייפרוב עבד כפיזיקאי במכון לכלכלה עולמית ויחסים בינלאומיים (אנ') של האקדמיה הסובייטית למדעים (אנ') במוסקבה. אך זכה לפרסומו בעיקר בשל סיפורי המדע הבדיוני שלו שחקרו נושאים של קיברנטיקה, רובוטיקה ואינטליגנציה מלאכותית.

חלק מסיפוריו המפורסמים ביותר הם "סרטנים על האי", "משוואות מקסוול" ו"המומיה הסגולה". הסיפורים התפרסמו בעיקר בברית המועצות ובמזרח אירופה אך גם בארצות הברית. והוא זכה להערכה על האותנטיות המדעית של כתיבתו.

דנייפרוב נחשב לחלוץ מוקדם בחשיבה על רעיונות כמו מכונות המסוגלות לשכפל את עצמן ובינה מלאכותית.

סיפורו הקצר "המשחק" מ-1961 הקדים ניסויים מחשבתיים מאוחרים יותר כמו ניסוי "החדר הסיני" (של ג'ון סרל מ-1980) בחקר השאלה האם מכונות באמת מסוגלות לחשוב.

דנייפרוב הלך לעולמו במוסקבה בשנת 1975 בגיל 55.

קישורים חיצוניים
----------------

* Анатолий Днепров (ברוסית) באתר "fantlab.ru" (מעבדת הפנטזיה), מאורכב בווייבאק מאשין - ערך מקיף עם ביבליוגרפיה של כל כתביו

הערות שוליים
------------

1. ↑  לפי ערכו ב-fantlab, להלן "קישורים חיצוניים", תאריך הלידה הוא 18 בנובמבר.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 108949498X
* ISNI: 0000 0000 5858 2470
* LCCN: no2006135326
* NKC: xx0065494
* VIAF: 85726602
* WorldCat: lccn-no2006135326

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"אנטולי דנייפרוב"**.
**מאניבאל** (באנגלית: **Moneyval**) הוא ארגון אירופאי אזורי העוסק במניעת הלבנת הון ומימון טרור.

הגופים החברים בקבוצה אוספים מידע על פעילויות פיננסיות חשודות וחריגות, מעבדים אותו ומשתפים את הממצאים עם גורמי אכיפת החוק הרלוונטיים.

הקבוצה מאגדת יחידות מודיעין פיננסי מ-47 מדינות מרחבי העולם וביניהן מדינת ישראל שצורפה בשנת 2013.

הארגון מבצע ביקורות למדינות החברות בו ובודק את עמידתן ביישום התקנים הבינלאומיים.

היסטוריה
--------

מאניבאל הוקמה תחת השם PC-R-EV בשנת 1997 על ידי מועצת אירופה במטרה לפקח אחר יישום של התקנים הבינלאומיים למניעת הלבנת הון ומימון טרור.

בשנת 2002, הוחלף שם הארגון לוועדת המומחים לבדיקת הלבנת הון ומימון טרור.

בשנת 2010, הוחלף שם הארגון ל-Moneyval.

בשנת 2011, החל הארגון לתפקד כגוף עצמאי הכפוף למועצת אירופה.

בשנת 2013, צורפה הרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור כחברה בקבוצה.

ראו גם
------

* הלבנת הון
* חוק איסור הלבנת הון
* עיצום כספי
* השתמטות ממס
* Tracfin
* Egmont Group

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Moneyval** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של Moneyval
* ארגון Moneyval פרסם את דו"ח הפעילות השנתי לשנת 2018, אתר אמנט
* הודעת הפיקוח על הבנקים בנושא כתב אישום נגד חב' פועלים שירותי נאמנות, אתר בנק ישראל
* ביקורת על ישראל בתחום המלחמה בהלבנת הון, ערוץ 7
* טיוטת צו איסור הלבנת הון, אתר משרד המשפטים

הערות שוליים
------------

1. ↑  MONEYVAL, www.fatf-gafi.org (באנגלית)
2. ↑  MONEYVAL, GOV.IL
3. ↑  "Moneyval : כל החדשות והעדכונים - גלובס". *Globes*. נבדק ב-2022-02-05.
4. ↑  Request by the Principality of Monaco to be evaluated by the Select Committee of Experts on the evaluation of anti-money laundering measures (PC-R-EV), search.coe.int
5. ↑  מגן, הדס (2006-01-19). "ישראל תצורף כמשקיפה פעילה בארגון Moneyval". *Globes*. נבדק ב-2022-02-05.
**עקיבא בן מנחם הכהן** (בהונגרית: **Akiba ha-Kohen** ? - פראג, 1496) היה הרב הראשון בעיר בודה שמוזכר ברשומות. כיהן גם כראש ישיבה בפראג. בכתבי בני דורו הוא מכונה "ראש לכל גולה".

ביוגרפיה
--------

עקיבא בן מנחם הכהן מילא תפקיד חשוב לצד הפרפקט היהודי יעקב מנדל כעוזרו הנאמן והחשוב בעיר בודה בעת מלכותו של מתיאש הראשון, מלך הונגריה. עקיבא הכהן היה איש משמעותי בקהילה היהודית הן בשל אדיקותו וידענותו, הן בשל עושרו האישי והן בשל מעשי הצדקה וגמילות החסדים שלו. הוא היה פופולרי מאוד בקהילה וכונה ה"נשיא". עקיבא הכהן מילא תפקיד גם בחצר המלוכה, אך עושרו והשפעתו עוררו טינה בקרב האצילים ההונגרים שהכפישו אותו בפני המלך מתיאש. אין ידוע אם המלך גירש אותו או שעזב את ממלכת הונגריה מרצונו החופשי, אך במהרה הוא הפך לראש ישיבה שהקים בפראג, בה גם לימד. גם שם חתרו נגדו ולכן היה עליו לברוח שלוש פעמים מאויביו. כהבעת תודה לבורא עולם על הצלחתו לברוח שלש פעמים, העניק לשלושה מבתי הכנסת בפראג פרוכות יקרות לארון הקודש, אחת לאלטשול, אחת לאלטנוישול ואחת לבית הכנסת פינחס.

מנישואיו נולדו לו שנים עשר בנים ושלוש עשרה בנות, ושתים עשרה מהן התחתנו עם כהנים. מסופר, כי כאשר כל בני המשפחה עלו לברכת כהנים, המליצו על בני המשפחה, 25 במספר, את הפסוק "**כה** תברכו" ('כה' בגימטריה הוא 25). החתן ה-13, בעל בתו יוכבד, היה הרב שבתי בן ישעיה הורביץ, רב ודיין ממנהיגי קהילת פראג במחצית המאה ה-16 ואביו של רבי אברהם הורוביץ. על מצבת חתנו בבית הקברות היהודי העתיק בפראג נכתב שהוא היה "חתנא דנשיאה עקיבא שהיה ראש לכל גולה". מענף זה של המשפחה יצאו מספר רבנים, ביניהם הרב שמואל אליעזר הלוי איידלס (המהרש"א). עקיבא נקבר בבית הקברות היהודי העתיק בפראג והיה לו מוניטין של סמכות הלכתית עד סוף ימיו.

ראו גם
------

* Frumkin, Eben Shemuel, pp. 111 et seq.;
* Ha-Nesher, iv. 110 et seq. Concerning Akiba's descendants, see Meir Perels, Megillat Yuḥasin.
* S. Kohn, *A zsidók története Magyarországon* (1884), 227–8;
* S. Bűchler, *A zsidók története Budapesten* (1901), 57–58; idem, in: *Magyar-Zsidó Szemle*, 27 (1910), 82–83; B. Mandl, in: *Mult és Jövő*, 25 (1935), 316; mhj, 2 (1937), 537–8;
* A. Schreiber, *Hebraeische Kodexueberreste in ungarlaendischen Einbandstafeln* (1969), 122.

לקריאה נוספת
------------

* הרב עקיבא הכהן, בתוך: פטר אויווארי (עורך), לקסיקון יהודי הונגרי, 1929.
* מאיר קייזרלינג, ‏"עקיבא הכהן, מאופן", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית).
* יוסף כהן צדק, **הנשר**, שנה רביעית, גליון 28, י"ח בתמוז ה'תרכ"ד, עמ' 110–113, באתר אוצר החכמה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Budapest". *Jewish Virtual Library*.
2. 1 2  Scheiber, Alexander (2007). "Akiva ben Menahem ha-Kohen of Ofen". *Encyclopaedia Judaica*.
3. ↑  קלמן ליעבן, **גל עד**, פראג ה'תרט"ז, מס' 77, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
**אולנואידס** (שם מדעי: **Olenoides**) הוא סוג נכחד של טרילוביט, אשר חי בקמבריון והוא תואר מממצאי מאובנים שהתגלו לראשונה בפצלי ברג'ס שבקולומביה הבריטית, קנדה. הסוג תואר ב-1877 בידי החוקר Seth Eugene Meek. משמעות שמו מיוונית היא: "Olenus"- על שם אולנוס מהמיתולוגיה היוונית, אדם שלצד אשתו הפך לאבן ו-oides - דומה ל...

תיאור
-----

טרילוביט זה הגיע לאורך של 10 ס"מ בקירוב והיה מכוסה בשריון גרמי לאורך הראש, החזה העליון וסביב הבטן היו קוצים רבים. הטרילוביט נע בזחילה על קרקעית הים ובה חיפש מזון, אותו אולי איתר עם מחושיו. חלק מהפרטים שנמצאו היו שבורים, אולי לאחר שנטרפו בידי האנומלוקאריס, טורף-העל של תקופתו.

המאובנים שלו היו נפוצים בתקופתו במדינות רבות: ארצות הברית (יוטה, ניו יורק, איידהו, נבדה, פנסילבניה, וירג'יניה וויומינג) ובקנדה (קולומביה הבריטית וניופאונדלנד), גרינלנד, קזחסטן ורוסיה. הממצאים הרבים מרמזים שהיה זה אחד מהנפוצים ומהשמורים ביותר מבין הטרילוביטים.

מינים
-----

בעבר נכללו בסוג זה מינים רבים אך מרביתם בוטלו או הועברו לסוגים אחרים:

* O. nevadensis
* O. sassikaspa
* O. serratus
* O. dawsoni - הועבר לסוג *Kootenia*
* O. burgessensis - הועבר לסוג *Kootenia*
* O. buttsi - לא מזוהה
* O. convexus - לא מזוהה
* O. incertus - מבוטל
* O. pennsylvanicus - מבוטל

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אולנואידס** בוויקישיתוף   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**
מאובן האנומלוקאריס מפצלי ברג'ס. המאובן השלם הראשון שנתגלה
**אנומלוקאריס** (שם מדעי: ***Anomalocaris***; מילולית: "חסילון חריג") הוא סוג של פרוק רגליים קדום מאוד מהתקופה הראשונה בה היו יצורים חיים - הקמבריון, והוא חי לפני 501–530 מיליון שנה.

מאפיינים
--------

יצור זה היה מאבותיהם של שאר פרוקי הרגליים ובמראהו דמה ללובסטר ענקי באורך מטר אחד ובעל מבנה גוף שמזכיר דיונון. היו לו זוג מחושים קוצניים גדולים בתחתית הראש איתם הוא מישש את עולמו, בדומה לזרועות הדיונון. הגוף הכיל חלקים קשיחים בלוחיות ותחתיהם היו אונות דמויות רעפים איתם היצור נע קדימה, בדומה למרבה רגליים, אך מתחת למים. הזנב הורכב מחלקי לוחיות קשיחים, בדומה לזנב הלובסטר. העיניים היו מורכבות מ-16,000 עדשות גדולות.

יצור זה היה טורף שלכד יצורים קטנים יותר באמצעות מחושיו הקדמיים ואכל אותם עם לסתותיו. ככל הנראה זה היה טורף העל הראשון בעולם. הוא ניזון מיצורים בעלי שלד חיצוני קשה כמו הטרילוביטים שהיו נפוצים בתקופתו והיו בעלי לוחיות שריון קשה ובמספר מאובנים כמו של האולנואידס ישנם שברים שייתכן שנגרמו מטריפתו של האנומלוקאריס. חוקרים אחרים סוברים שהוא ניזון דווקא מיצורים בעלי גוף רך.

יצור זה היה נפוץ מאוד במימי הקמבריון ונמצא בקנדה, סין ואוסטרליה בין השאר. הוא נכחד בסוף תקופתו.

בתרבות
------

האנומלוקאריס נראה בסדרה של ה-BBC, ללכת עם מפלצות בחלק א' של הפרק הראשון, בו הוא מוצג כטורף-על במימי סין הקדומים טורף טרילוביטים. בפרק זוג פרטים נלחמים ביניהם ואחד פוצע את שריון יריבו, מה שמוביל להקת הייקויכטיסים רעבים למצוץ את דמו. ואולם ייתכן שהיצור שנראה בפרק הוא דווקא קרובו ההוקאריס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנומלוקאריס** בוויקישיתוף
* אנומלוקאריס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* אנומלוקאריס, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑
**טוביה אושרי** (25 בנובמבר 1937 – 29 בדצמבר 2019) היה עבריין, מראשי הפשע המאורגן בישראל.

ביוגרפיה
--------

אושרי נולד וגדל בשכונת כרם התימנים בתל אביב. בגיל 13 נתפס גונב כסף ונשלח להתחנך בקיבוץ. לפני גיוסו לצה"ל עבד כעוזר במסגרייה. שירת בצה"ל בחטיבת גולני, ולאחר שחרורו חזר לעבוד במסגרייה והכיר את רחמים אהרוני ("גומדי"). הוא הקים עמו את כנופיית הכרם, ועסק עמו בפריצה ושוד מלטשות יהלומים.
השניים דאגו לכך שעמוס אוריון, אז חייל משוחרר, יקבל משרה בחברת ברינקס, כיוון שלא היה לו עבר פלילי. הכוונה הייתה לזכות דרכו בגישה לברינקס ולבצע שם שוד.

אושרי נכלל ברשימת ה-11 - מסמך משטרתי בו נכללו אישים שהמשטרה הגדירה כראשי הפשע המאורגן בישראל.

אושרי הורשע ברצח עמוס אוריון ועזר כהן, בשנת 1980 במפעל בשר שהיה בבעלותו של אושרי. גופות הנרצחים בותרו ונקברו בחולות אשדוד. על אושרי נגזר מאסר עולם, על אף טענתו שביצע את הרצח מתוך הגנה עצמית. לאחר 16 שנות מאסר וקציבת עונשו, שוחרר ממאסרו והחל לנהל חנות בשוק הכרמל שבתל אביב.

בשנת 1981 עלו טענות בדבר קשר חשאי בין מפקד פיקוד המרכז רחבעם זאבי לבין אושרי.

בשנת 2015 שודרו שתי כתבות על ידי העיתונאי עמרי אסנהיים בתוכנית "עובדה", שבהן נטען כי אהרוני ואושרי ניהלו קשר חשאי עם זאבי. בתחקיר "עובדה" מ-14 באפריל 2016 הודה אושרי כי הורה לאנשיו לפוצץ לבנת חבלה צה"לית בפתח דירתה של העיתונאית סילבי קשת, בעקבות כתבה בה מתחה ביקורת חריפה על התנהלותו של זאבי כאלוף פיקוד המרכז, תוך הסוואת זהותו כ"גנרל המקסיקני קסטאנייטאס".

ב-29 בדצמבר 2019 הלך לעולמו בגיל 82.

חיים אישיים
-----------

לאושרי יש שלושה ילדים מאשתו הראשונה.
בהמשך הכיר אושרי את שרה דנוך, ילידת כרם התימנים, אף היא, שהפכה לבת זוגו ונולדה להם בת בשנת 1979.

קישורים חיצוניים
----------------

* החבר'ה הטובים - המשך, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2008
* אבי כהן, מת טוביה אושרי מראשי "כנופיית הכרם", באתר ישראל היום, 29 בדצמבר 2019
* איתי בלומנטל, טוביה אושרי, מראשי הפשע המאורגן בישראל בשנות ה-70, הלך לעולמו, באתר ynet, 29 בדצמבר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  נדחה ערעור אושרי וחבריו ברצח הכפול, דבר, 27 בדצמבר 1983
2. ↑  טוביה אושרי העיד, דבר, 30 בינואר 1981
3. ↑  סערה סביב הצעת להט למנות את זאבי למנכ"ל מוזיאון הארץ, דבר, 11 בנובמבר 1981
4. ↑  עמרי אסנהיים, הרוצחים מבר בקר: "כך גייסנו את גנדי", "עובדה", 25 בינואר 2015
5. ↑  יהונתן ליס, תחקיר "עובדה": רחבעם זאבי תקף מינית באופן סדרתי והילך אימים באמצעות עבריינים, באתר הארץ, 14 באפריל 2016
6. ↑  N12 - טוביה אושרי, מראשי כנופיית הכרם, הלך לעולמו בגיל 82, באתר N12, ‏2019-12-29
7. ↑  אושרי ישלם מזונות זמניים לבת של שרה דנוך, מעריב, 10 בפברואר 1986
**הערצת חכמי הקדם** (באיטלקית: **Adorazione dei Magi**) הוא ציור לא גמור שצייר בשנת 1481 לאונרדו דה וינצ'י. דה וינצ'י הוזמן על ידי הנזירים האוגוסטינים של כנסיית סאן דונאטו, סקופטו, שבקרבת פירנצה, לצייר ציור שיקשט את המזבח הגבוה בכנסייה ויתאר את חכמי הקדם ("המאגים" או "האמגושים") הבאים לסגוד לרך הנולד ישו, כמתואר בברית החדשה:

> 
> בעת שנולד ישוע בבית לחם יהודה, בימי הורדוס המלך, באו לירושלים חכמים מן המזרח. שאלו: "היכן מלך היהודים אשר נולד? כי ראינו את כוכבו במזרח ובאנו להשתחוות לו. כאשר שמע זאת הורדוס המלך נדהם הוא וכל ירושלים עמו. הוא כנס את כל ראשי הכהנים וסופרי העם ושאל אותם איפה יולד המשיח. אמרו לו: "בבית לחם יהודה, כי כן נכתב על ידי הנביא: 'ואתה בית לחם ארץ יהודה, אינך צעיר באלופי יהודה, כי ממך יצא מושל אשר ירעה את עמי ישראל': אז קרא הורדוס בחשאי לחכמי המזרח וברר אצלם מתי הופיע הכוכב. אחרי כן שלח אותם לבית לחם באמרו: "לכו חקרו היטב על-אודות הילד וכאשר תמצאו אותו הודיעו לי כדי שאבוא ואשתחוה לו גם אני."
> 
> 
> 
> — הברית החדשה, הבשורה על פי מתי, פרק ב, 1-8
>

רקע היסטורי
-----------

התחליף של ליפי
דה וינצ'י החל בביצוע העבודה, אך לא סיימה, משום שעקר למילאנו חודשים ספורים לאחר מכן, ב-1482. בסופו של דבר קושט המזבח ב-1496 בתמונה אחרת - *הערצת חכמי הקדם* של פיליפינו ליפי, שציורו דומה מאוד לזה של לאונרדו, למעט הרקע בירכתי התמונה.
הציור של ליפי שרד ומוצג אף הוא בגלריה אופיצי. הכנסייה עצמה נהרסה ב-1529 בעקבות מצור על פירנצה.

ב-1568 הזכיר ג'ורג'ו ואזארי בספרו "חיי האומנים", כי התמונה עברה לרשותו של אדם בשם אמריגו בנצ'י.

ב-1621 הפכה התמונה לנכס של משפחת מדיצ'י, ומ-1768 הוצגה בחדר המדליות של המשפחה, שבארמונה, כיום גלריה אופיצי בפירנצה. לאחר תקופה קצרה בווילה של מדיצ'י בקסטלו, הועברה התמונה ב-1784 סופית לגלריה אופיצי ומאז היא שמורה שם, ומוצגת באולם לאונרדו, לצד ציורים אחרים של לאונרדו ושל ורוקיו. גודל הציור הוא 246x243 סנטימטרים, והוא נחשב ליצירתו הניידת הגדולה ביותר של לאונרדו. סבורים שהוא קוצץ בכ-10 סנטימטרים מחלקו התחתון.

תיאור התמונה
------------

בציור מתואר ישו כשהוא בזרועותיה של אמו, מרים הבתולה. חכמי הקדם כורעים ברך, ויוצרים תבנית משולש עם ישו ומרים. ביתרת התמונה מופיעות דמויות שונות, ובהם אחת שמשערים כי היא מייצגת את דה וינצ'י עצמו (הדמות שבימין התמונה).

בירכתי התמונה משמאל הריסותיו של מבנה פגני, שבנאים משפצים אותו. קיימות הערכות שהמבנה מייצג את בזיליקת קונסטנטינוס בפורום הרומאי. בירכתיים מימין מוצג קרב בין פרשים על רקע נוף טרשי. קיימת פרשנות כי החלק האחורי מייצג את העולם הפגאני שהנצרות, שתחילתה מתוארת בחלק הקדמי, דחקה את מקומו.

המתבונן בציורו של ליפי יכול להיווכח בדמיון הרב בין שני הציורים, בעיקר בחלקם הקדמי.

מחקרים חדשים
------------

ב-2002 מינתה גלריה אופיצי את המומחה לטכניקה אמנותית מאוריציו סרקיני להערכת מצב היצירה, לצורך בחינת היתכנות לשיקום. נעשו צילומים בטכניקות תת-אדום, על-סגול ורדיוגרפיה. מסקנתו העיקרית של החוקר מניתוח ממצאיו הייתה שלאונרדו אמנם רשם את הרישומים המקדימים, אך שכבת הצבע נעשתה על ידי אמן אחר.

ראו גם
------

* שלושת האמגושים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הערצת חכמי הקדם** בוויקישיתוף
* תיאור מפורט של התמונה בתוכנית של florence.tv

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4415834-8

 |
**הארי בולוס** (באנגלית:**Harry Bolus** ‏:  28 באפריל 1834 - 25 במאי 1911) היה בוטנאי, מאייר בוטני, איש עסקים ונדבן דרום אפריקאי. קידם את הבוטניקה בדרום אפריקה והוריש את ספרייתו וחלק גדול מהונו לאוניברסיטת קייפטאון.

ביוגרפיה
--------

בולוס נולד בנוטינגהאם שבאנגליה. הוא התחנך בבית הספר Castle Gate בנוטינגהאם. המנהל ג'ורג' הרברט התכתב באופן קבוע עם וילאם קנסיט מגאהמטאון וקיבל דגימות צמחים ממנו מדרום אפריקה. בתמורה המנהל התבקש לשלוח את אחד מתלמידיו כעוזר מחקר של קנסיט לדרום אפריקה.

הארי בולוס הגיע לפורט אליזבת במרץ 1850. הוא בילה שנתיים אצל ויליאם קנסיט ולאחר מכן עבר לפורט אליזבת. לאחר ביקור קצר באנגליה, התיישב בגראף-ריין, שם גר במשך 19 השנים הבאות.

בשנת 1857 נשא לאישה את סופיה קנסיט, אחותו של ויליאם קנסיט. בין השנים 1858–1870 נולדו להם 3 בנים ובת. בשנת 1864 איבד את בנו הבכור, וחבר הציע לו להתמסר לבוטניקה כדי להקטין את אובדנו. הוא בנה את האוסף הבוטני שלו משנת 1865 ותוך זמן קצר התכתב עם עמיתים כמו ג'וזף דלטון הוקר בגני קיו, וויליאם הנרי הארווי בדבלין ופיטר מקאוואן בגרהמסטאון.

בשנת 1875 הצטרף לאחיו וולטר בקייפטאון, והתיישב בפרבר קנילוורת, שם ייסדו חברת תיווך בשם "בולוס ברס". בשנה שלאחר מכן ביצעו הוא וגותרי את ביקורם הראשון בגני קיו, ולקחו עמם מספר רב של דגימות צמחים לשם מתן שמות. בולוס תיאר את התקופה כ"ארבעים ימים מאושרים ".

כשהגיעה הספינה לטירת וינדזור באוקטובר 1876, פגעה בשונית מול האי דאסן וכל הדגימות שלו אבדו.   הוא לא נבהל, והחל לאסוף דגימות חדשות ולארגן משלחות לפינות שונות של דרום אפריקה. הוא היה בוטנאי שטח מעולה ופרסם ספרים רבים על תצפיותיו.

עסקי התיווך שלו פרחו ולכן הצליח לרכוש ספרים בוטניים רבים. כרכים שלמים של כתבי עת בוטניים וספרים נדירים של פייר-ג'וזף רדוטה, ניקולאוס ג'וזף פון ז'קין, פרדיננד באואר ופרנסיס מאסון.

הוא גם תרם את אוספיו והספרייה הנרחבת שלו לקולג' הדרום אפריקאי. הוא היה אחד החברים המייסדים של החברה הפילוסופית בדרום אפריקה.

הארי בולוס אהב לבקר באנגליה וביצע בסך הכל 14 מסעות לדרום אפריקה וממנה.

הוא מת מאי ספיקת לב באוקסטד, אנגליה, ב -25 במאי 1911.

בשנה לאחר מכן, בנו הצעיר פרנק נישא להרייט מרגרט לואיזה קנסיט, נכדתו של ויליאם קנסיט. היא עבדה כעוזרת של הארי באוספים שלו בזמן שהותה בקולג', ולכן מונתה לאוצרת האוספים בשנת 1903, ופרשה מתפקיד זה בשנת 1955.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הארי בולוס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mary Gunn, L. E. W. Codd, **Botanical Exploration Southern Africa**, CRC Press, 1981-06-01, מסת"ב 978-0-86961-129-6. (באנגלית)
2. ↑  Windsor Castle (1), www.bandcstaffregister.com
3. ↑  *Wreck of Windsor Castle* (באנגלית), University of Cape Town Libraries, South Africa, 1876, נבדק ב-2021-10-06
4. ↑  "Louisa Bolus Biography"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007603735605171
* Botanist: Bolus
* DSI: 3360
* GND: 117617954
* ISNI: 0000 0000 4901 317X
* LCCN: no2006088318
* NTA: 126836949
* SNAC: w64b67wb
* SUDOC: 241534860
* VIAF: 39135229
* WorldCat: lccn-no2006088318

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**חנה מוּניץ** (נולדה ב-1946) הייתה מנכ"לית האופרה הישראלית בין השנים 1995–2016.

ביוגרפיה
--------

מוניץ נולדה ב-1946 בגרמניה. היא למדה באוניברסיטת תל אביב בחוגים לפילוסופיה, תיאטרון ומשפטים.

מוניץ הצטרפה לתיאטרון "במת השחקנים" ב-1968 ושנתיים לאחר מכן לתיאטראות הבימה, צוותא ותיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער.

בשנת 1977 הצטרפה לתיאטרון הקאמרי ושם עבדה כמנהלת שיווק, פרסום, יחסי ציבור ופרויקטים מיוחדים. אחד מהפרויקטים היה הקמת האופרה הישראלית החדשה במסגרת התיאטרון. לאחר הקמתה בשנת 1985, מילאה בה מספר תפקידים ביניהם סמנכ"לית. בשנת 1995 מונתה לתפקיד מנכ"לית.

מוניץ נשואה ואם לשני ילדים.

פרסים והוקרות
-------------

* 2006 - אות אשת העיר תל אביב בתחום אמנות הבימה.
* 2011 - עיטור האבירות האיטלקי, "קומנדטורה" ("אביר המפקד"), מטעם המסדר האיטלקי למצוינות.

קישורים חיצוניים
----------------

* עומר שומרוני, "ריאיון עם חנה מוניץ", גלובס, 5 בנובמבר 2008
* אייל מלובן, עכבר העיר אונליין, "אין שיקולי רייטינג. האופרה לא תהיה מה שהיא לא", באתר הארץ, 11 במאי 2011, 11 במאי 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  "שלוש עשרה נשים יקבלו את אות "אשת העיר" מעיריית ת"א", אתר הבמה, 27 בפברואר 2006
2. ↑  ציפי שוחט, עיטור כבוד מנשיא איטליה למנכ"לית האופרה הישראלית חנה מוניץ, הארץ, 29 במרץ 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007590691305171
* VIAF: 27145304382178571623
* WorldCat (עם VIAF): 27145304382178571623

 |
**ג'ון הרטפילד** (באנגלית: **John Heartfield**‏; 19 ביוני 1891 – 26 באפריל 1968) הוא שמו האנגלי של אמן הפוטומונטז' הגרמני **הלמוט הרצפלד**. היה גרפיקאי גרמני, שהיה ידוע בכרזותיו הפוליטיות ובראיית הנולד החדה בכל הקשור לגרמניה ולמלחמת העולם השנייה, כבר בשנות ה-30.

ביוגרפיה
--------

הרטפילד נולד כהלמוט הרצפלד ושינה את שמו במהלך מלחמת העולם הראשונה כדי להביע את סלידתו מן הלאומנות הגרמנית. לאחר המלחמה הוא הצטרף לקבוצת אנשים שבין חבריה היה ג'ורג' גרוס, שייסדה את קבוצת הדאדא הברלינאית. בתקופה זו הוא החל לפתח את סגנונו האמנותי שכלל שימוש בתמונות ביצירות פוטומונטז'. הרטפילד היה קומוניסט נלהב ונהג ליצור עבודות בעלות מסרים פוליטיים שתוקפות את אויבי המפלגה הקומוניסטית של גרמניה והתפרסמו ב-AIZ – עיתון הפועלים המאויר.

עם עליית הנאצים לשלטון הגרמני בשנת 1933 נאלץ הרטפילד לברוח מגרמניה בשל דעותיו הקומוניסטיות. באפריל 1933 הוא נאלץ לגלות עם אחיו לפראג, שם המשיך לעבוד עבור העיתון AIZ בו יצר כרזה שבועית, ברובן פוליטיות וחדות כנגד המשטר הנאצי ובעד הקומוניזם. אחת מעבודותיו המוכרות יותר נעשתה בשנים אלו לעיתון זה - "הידד החמאה נגמרה", עבודה שנעשתה בעקבות אמרתו של גרינג "ברזל מחזק את הידיים, חמאה רק גורמת להשמנה". עבודה זו מתארת משפחה גרמנית תחת המשטר הנאצי ישובה לשולחן האוכל וניזונה מכלי נשק ושאריות מכונות מברזל. 

כאשר הנאצים השתלטו על צ'כוסלובקיה בשנת 1938 ברח עם אחיו לאנגליה, שם המשיך הרטפילד לפעול נגד המשטר הנאצי במסגרות אמנותיות שונות. שנה אחת לאחר מכן הוא יצר עבודה בשם "Kaiser Adolf" שפורסמה בדף הראשי של העיתון *פוסט*. העבודה הציגה את היטלר באופן נלעג בלבושו של הקייזר הגרמני וילהלם השני. באותה שנה אף הציג בלונדון תערוכה בשם "מלחמתו של אדם אחד נגד היטלר", ותערוכה לא חוקית בבזל.

הרטפילד חזר לגרמניה בשנת 1950 והתיישב בגרמניה המזרחית. הוא נפטר בשנת 1968 בברלין.

לקריאה נוספת
------------

* דנה אריאלי-הורוביץ, "בין נמוך לגבוה: פוטומונטאג' ברפובליקת ויימאר", **קשר**, 1999, גיליון 26, עמ' 56-66.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון הרטפילד** בוויקישיתוף
* ג'ון הרטפילד, ברשת החברתית Goodreads
* ג'ון הרטפילד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ג'ון הרטפילד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007277131705171
* BIBSYS: 90192478
* BNE: XX1302321
* BnF: cb11907082q (data)
* GND: 118547437
* ICCU: RAVV060432
* ISNI: 0000 0000 8189 4288
* LCCN: n79139067
* LNB: 000226364
* NDL: 00442820
* NKC: jn20000700683
* NLA: 35182980
* NLP: a0000002014544
* NTA: 069176655
* PIC: 4962
* RKD: 36746
* SELIBR: 336452
* SNAC: w632116x
* SUDOC: 026917017
* Trove: 855361
* ULAN: 500018521
* VIAF: 120725202
* WorldCat: lccn-n79139067

 |
**זאב** (**ווֹלפגנג**) **שטַיינברג** (27 בנובמבר 1918 – 22 במאי 2011) היה ויולן ומלחין ישראלי.

ביוגרפיה
--------

נולד בשם **ווֹלפגנג שטיינברג** בשנת 1918 בטריר שבגרמניה למרגרטֶה לבית הירשלנד ולפאול שטיינברג. אביו ניגן בכינור וסיים את האקדמיה בקלן עם אדולף בוש, אך בחר לעסוק ברפואה. זאב החל לנגן בגיל חמש ואף שר במקהלת הקתדרלה בטריר, לפי דרישת אביו. בחמש-עשרה שנותיו הראשונות התגורר בעיר טריר, עד שבשנת 1934, לאחר עליית הנאצים לשלטון, כשהיה בן 15, עלה לארץ ישראל, ואחרי שנים אחדות של הפסקה, חידש ב-1940 את לימודי הנגינה וההלחנה אצל עדן פרטוש. משנת 1942 היה חבר בפילהרמונית הארץ-ישראלית והיה לנגן הראשון בקבוצת הוויולות.

שטיינברג הזמין אצל בונה העוגבים גדעון שמיר עוגב ביתי קטן, בדומה לזה שהיה בבית הוריו בגרמניה, ושמיר מילא את בקשתו.

משנת 1959 היה שטיינברג חבר ברביעייה הישראלית. כן לימד ויולה ומוזיקה קאמרית באקדמיה למוזיקה בתל אביב וישב בחבר השופטים של קרן התרבות אמריקה-ישראל ושל המועצה הישראלית לתחרות הנבל הבינלאומית. שטיינברג נמנה עם מייסדי אנסמבל מוזיקה נובה.

בשנת 2008 קיבל שטיינברג אזרחות כבוד של העיר טריר.
בשנת 2010 העניקה עיריית תל אביב-יפו אות הוקרה מיוחד לזאב שטיינברג בן ה-92, ותיק הנגנים בישראל.

זאב שטיינברג מת בשנת 2011, בן 92. נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.

יצירתו
------

שטיינברג כתב בשיטת שנים-עשר הטונים, והשמיד את יצירותיו המוקדמות, שלא נכתבו בה. מאז ראשית שנות ה-60' השתמש שטיינברג בכתיבתו בסגנון מזרחי, שבא לביטוי במלודיה ובעיטורים, שאותם התאים לשיטת שנים-עשר הטונים. בשנת 1969 כתב לראשונה יצירה ווקאלית, "רחב והמרגלים", קנטטה לקריין, זמרת אלט, שתי חליליות, צ'מבלו וצ'לו, עם אפשרות להוספת כלי הקשה. היצירה מתבססת על פסוקים מפרק ב' בספר יהושע. 10 שנים לאחר מכן כתב שלושה שירים לזמרת סופרן, חליל צד, קרן יער (או ויולה) וצ'לו, למילים של המשורר האוסטרי אנטון וילדגנס.

"מבוא ופוגה" לחליל, ויולה ונבל מ-1970 היא מחווה למוזיקה מתקופת הבארוק, שהייתה אהובה על שטיינברג, אבל מזווית ראייה מודרנית.
ב"וריאציות על שיר ילדים" ("יונתן הקטן") מ-1972, לשלישיית כלי קשת וקרן יער, נקט שטיינברג במגוון משעשע של סגנונות הלחנה, מבאך ועד וברן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זאב שטיינברג** בוויקישיתוף

* זאב שטיינברג, באתר AllMusic (באנגלית)
* זאב שטיינברג, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* זאב שטיינברג, דף שער בספרייה הלאומית
* זאב שטיינברג: ביוגרפיה(הקישור אינו פעיל), באתר המרכז למידע למוזיקה בישראל (באנגלית)

* Pamela Hickman, Meet composer Ze’ev Steinberg, ynet, July 19, 2009 - ראיון

* "עוגב הבית לשעבר של זאב שטיינברג ז"ל", באתר עמותת חובבי העוגב
* חגי חיטרון, הוויולן זאב שטיינברג, מבכירי התזמורת הפילהרמונית, מת בגיל 93, באתר הארץ, 23 במאי 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  חגי חיטרון, אות הוקרה לנגן הוויולה זאב שטיינברג, עכבר העיר, 24 במאי 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007268381805171
* GND: 14105753X
* ISNI: 0000 0003 8594 6710
* MusicBrainz: d9c8cad5-f79b-4f49-9054-43ce2d67993a
* NTA: 322030889
* VIAF: 120307688
* WorldCat: viaf-120307688

 |
חטא עץ הדעת, הנחש כרוך סביב העץ.
**מתו בְּעֶטְיוֹ של נחש** היא ברייתא ידועה המובאת בתלמוד, המספרת על ארבעה צדיקים יוצאי דופן, אשר מתו רק בגלל גזירת המיתה שגזר הקב"ה על האדם לאחר חטא עץ הדעת. צדיקים אלה לא היו ראויים למות אלמלא חטא זה.

מקור
----

נכתב בברייתא המופיעה בתלמוד בבלי במסכת בבא בתרא:

> 
> תנו רבנן: ארבעה מתו בעטיו [בגלל עצתו] של נחש ואלו הן: בנימין בן יעקב ועמרם אבי משה וישי אבי דוד וכלאב בן דוד. וכולהו גמרא [ואת כולם למדנו במסורת] לבר [חוץ] מישי אבי דוד דמפרש ביה קרא [שהמקרא כותב זאת עליו בפירוש] דכתיב: (שמואל ב יז, כה) "ואת עמשא שם אבשלום תחת יואב על הצבא ועמשא בן איש ושמו יתרא הישראלי אשר בא אל אביגיל בת נחש אחות צרויה אם יואב". וכי בת נחש היא? והלא בת ישי היא! דכתיב: (דברי הימים א ב, טז) "ואחיותיהם צרויה ואביגיל". אלא, בת מי שמת בעטיו של נחש:
> 
> 
> 
> — תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף י"ז, עמוד א'.
>

גזירת המוות
-----------

כאשר הניח הקב"ה את האדם בגן עדן, הוא הזהיר אותו שאם יאכל מפרי עץ הדעת - יהיה בן מוות: "וּמֵעֵץ הַדַּעַת טוֹב וָרָע לֹא תֹאכַל מִמֶּנּוּ כִּי בְּיוֹם אֲכָלְךָ מִמֶּנּוּ מוֹת תָּמוּת". ואכן, לאחר האכילה מעץ הדעת, בתוך הקללה שקלל הקב"ה את האדם, נכללה קללת המוות: "בְּזֵעַת אַפֶּיךָ תֹּאכַל לֶחֶם **עַד שׁוּבְךָ אֶל הָאֲדָמָה** כִּי מִמֶּנָּה לֻקָּחְתָּ כִּי עָפָר אַתָּה **וְאֶל עָפָר תָּשׁוּב**".

הברייתא מספרת על יחידי סגולה שלא חטאו מעולם שהם "מתו בעטיו [בגלל עצתו] של נחש", ומפרש רש"י: "לא היו ראוין למות אלא שנגזרה גזירת מיתה על כל תולדותיו של אדם הראשון בעצתו של נחש", כלומר אלמלא חטא עץ הדעת לא היו מתים, שהרי הם עצמם לא חטאו מעולם.

ראשונים מתקשים היאך טענה זו מתיישבת עם האמור במגילת קהלת "כִּי אָדָם אֵין צַדִּיק בָּאָרֶץ אֲשֶׁר יַעֲשֶׂה טּוֹב וְלֹא יֶחֱטָא".

מספר תירוצים נאמרו ביישוב הקושיה:

* התוספות מיישבים שהפסוק בקהלת, עוסק ברוב בני האדם.
* המהרש"א מפרש שהיה בהם קצת חטא, אך לא היה זה חטא שראוי למות בגינו.
* הפני יהושע כתב שוודאי אין אדם שלא חטא מימיו אפילו בשוגג, אלא שהצדיקים הללו אפשר שאם חטאו בשוגג נתכפר להם על ידי ייסורים או על ידי יום הכיפורים ולא היו ראויים למות, אלא בעטיו של נחש.

זהות הצדיקים
------------

הצדיקים המובאים בברייתא הם:

1. בנימין בן יעקב
2. עמרם אבי משה
3. ישי אבי דוד
4. כלאב בן דוד

המהר"ל ציין שכל הצדיקים היו בני אבות צדיקים או הורי בנים צדיקים, והסביר שזכות האב והבן היא זו שסייעה להם: בנימין הוא בנו של יעקב אבינו, שידוע כ"בחיר האבות". עמרם הוא אביו של משה רבנו, שידוע כ"גדול הנביאים". ישי הוא אביו של דוד המלך, וכלאב הוא בנו של דוד.

ראו גם
------

* צדיקים שנכנסו בחייהם לגן עדן
* חטא עץ הדעת
* נחש הקדמוני

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר בראשית, פרק ב', פסוק י"ז
2. ↑  מגילת קהלת, פרק ז', פסוק כ'
3. ↑  שמואל אליעזר בן יהודה אידלש, **חידושי אגדות**, באתר היברובוקס
4. ↑  פני יהושע על שבת נ,ה ב, טקסט דיגיטלי באתר ספריא
5. ↑  בועז שלום, האם הארבעה שמתו "בעטיו של נחש" לא חטאו כלל?, באתר "טעמו וראו"
**מנחם צור** (נולד בשנת 1942 בתל אביב) הוא מלחין ישראלי, פרופסור אמריטוס למוזיקה במקצועות תאוריה והלחנה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. צור בוגר האקדמיה המשיך לימודיו בארצות הברית במוסדות מאנס קולג', שרה לורנס קולג' ואוניברסיטת קולומביה בניו יורק, שם השלים דוקטורט ב-1975 ומאז הוא חבר סגל האקדמיה בירושלים. בין מוריו שהשפיעו על דרכו כמלחין וכמחנך היו מריו דוידובסקי וקרל שכטר.

מנחם צור כתב עד היום למעלה מ-180 יצירות בכל ז'אנרים הקוליים והכליים: מוזיקה קאמרית, מוזיקה סימפונית, מוזיקה לבמה ומחול, מוזיקה אלקטרונית ואופרה. בשנת 2001 העניקה לו אקו"ם פרס למפעל חיים ובאותה שנה אף קיבל את פרס ראש הממשלה להלחנה, פרס שאותו קיבל בשנית בשנת 2010. פרסים אלה מצטרפים לשורה ארוכה של פרסים שהענקו לו בעבר, בהם כמה פרסי אקו"ם ופרס גוגנהיים (האמריקאי) בשנת 1981 ופרס אנגל ב-1991. בשנת 2007 קבל את פרס המורה המצטיין באקדמיה בירושלים. יצירותיו יוצאות לאור בישראל ומחוצה לה וזוכות לביצועים של אנסמבלים ותזמורות.

בין התפקידים הציבוריים שמילא צור נמנים: יו"ר איגוד הקומפוזיטורים בישראל וראש החוג ודיקן בפקולטה לקומפוזיציה באקדמיה בירושלים. היה חבר מל"ג במדעי הרוח. הוא מרבה להרצות מחוץ לישראל בהזמנת אקדמיות ואוניברסיטאות בנושאי מוזיקה עכשווית ומוזמן לפורומים של שיפוט בינלאומי לקומפוזיציה.

צור מתגורר בירושלים. הוא נשוי ואב לשניים. ארכיונו האישי מופקד באוסף המוזיקה של הספרייה הלאומית.

רשימת יצירות חלקית
------------------

* "שכנים","הלילה האחרון" אופרה

מוזיקה סימפונית\*תשע סימפוניות
* 18 קונצ'רטי

מוזיקה קאמרית:

* CARTOONS לאנסמבל מורחב ולאמנית קול (ענת פיק).
* סקס-טט פרוע (לאנסמבל מיתר)
* רביעיית חליל ומיתרים
* 5 רביעיות מיתרים
* חמישיית קלרינט ומיתרים
* 3 שלישיות לפסנתר

מוזיקה אלקטרונית
* "מזמורים" לסרט אלקטרוני
* "שילובים" למקהלת ילדים ופסקול אלקטרוני

כתבים
* מאמר בביטאון The Musical Quarterly
* מאמרים בביטאון האקדמיה למוזיקה
* מאמר בכתב העת הספרותי "פרוזה"
* "הרמוניה ליד המקלדת", ספר לימוד, מחבר-שותף עם פרופ' דליה כהן ונפתלי וגנר, הוצאת "אקדמון", ירושלים

קישורים חיצוניים
----------------

* מנחם צור, באתר Discogs (באנגלית)
* חגי חיטרון, פרופ' מנחם צור בראיון על ההידרדרות במצבה של המוזיקה האמנותית בישראל, עכבר העיר, 7.1.2009
* פירוט מלא של יצירותיו באתר ArtPro
* מידע על מנחם צור בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית
* רשימת הפרסומים של מנחם צור, בקטלוג הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ארכיון מנחם צור 1971-, הספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007285255705171
* BnF: cb170204328 (data)
* CiNii: DA16175535
* GND: 1089199708
* ISNI: 0000 0000 8226 3760
* LCCN: n85230163
* RERO: 02-A018759455
* VIAF: 432558
* WorldCat: lccn-n85230163

 |
**מתתיהו קלהורה** (כונה גם: **מתתיהו אפטייקר**) היה רופא ורוקח יהודי בקרקוב, מבני משפחת קלהורה. הוצא להורג באשמת ביזוי הנצרות בי"ד בכסלו ה'תכ"ד (1663), בפיוטרקוב טריבונלסקי.

קורות חייו
----------

נולד לדוד בן משה קלהורה, בנו של רבי ישראל שמואל קליהרי, כאבותיו היה גם הוא רוקח ורופא מבוקש בקרקוב.

במסגרת תפקידו שימש כרופא גם בכמה מנזרים בסביבת קרקוב. בחורף תכ"ד הואשם מתתיהו בביזוי ישו ואמו מרים הקדושה, לאחר שהתווכח עם נזיר דומיניקני ממכריו בשם "סירוציוס הבללי" ששימש כמטיף בכנסייה על שם אדלברט מפראג (וויטייך הקדוש) (אנ'). הנזיר האשים את מתתיהו שהשאיר באחת הכנסיות פתק שהכיל גידופים כלפי ישו הנוצרי ואמונתו.

בין עדי הקטגוריה היה יהודי מומר בשם הירונים רובינקובסקי מקרקוב, שהתגורר בעבר עם מתתיהו בבית אחד, שהעיד שהוא כותב הפתק. במשפט זה שנערך בטירת ואוול בקרקוב, נידון מתתיהו למיתה בעינויים קשים.

לאחר שמשפחתו הגישה ערעור, נקבע מועד למשפט חוזר ב-26 בדצמבר 1663 (כ"ו בחשוון ה'תכ"ד) בפיוטרקוב. למשפט השני נקראו עדים נוספים: אברהם שתדלן ורבי השיל מקראקא. בינתיים נפטר רבי השיל בכ' בתשרי ה'תכ"ד עקב הפרשה, ולמשפט החוזר הופיעו על דוכן העדים רובינקובסקי ואברהם שתדלן בלבד. שמו של השופט היה סולינסקי (פול').

מתתיהו נידון למיתת שריפה בעינויים קשים לפני מותו, והעונש הוצא לפועל בפיוטרקוב בי"ד בכסלו ה'תכ"ד (13 בדצמבר 1663); פיו ולשונו נחתכו, עורו הופשט מעליו בחייו, ולבסוף הוא הועלה על המוקד. את אפרו ירו מקנה תותח. ומה שנשאר מגופתו נקבר בבית הקברות היהודי העתיק בקרקוב שעל יד בית הכנסת הרמ"א.

בזמן המשפט אירעו בקרקוב התנפלויות אנטישמיות על היהודים, בהן נהרגו יהודים רבים ורכוש רב נבזז. תופעות אלו נמשכו גם אחר ביצוע פסק הדין.

מותו נחקק בזיכרון הקולקטיבי של קהילת קראקא, ולזכרו חיבר רבי ברכיה בירך הדרשן מקרקוב תפילת אל מלא רחמים; 

> 
> "את נשמת הקדוש והטהור ר' מתתיהו בן החבר ר' דוד שמסר נפשו ונשמתו על קדוש השם המיוחד לקרבן ניחֹח ואשו, בקדושה ובטהרה, כפתו ידו על העמוד לשריפה י"ד לירח כסליו במנינה וספירה, וצעק צעקה גדולה ומרה, ה' הוא אלקים באימה וביראה ובשפה ברורה, חתכו פיו ולשונו ושרפו כלו כליל והגדילה המדורה, ככבשן אש רשפי שלהבת-יה, ראוי להזכירו אצל חנני' מישאל ועזריה, חתכו ממנו רצועות בחיים חיותו ונתחו אותו לנתחים כהנה וכהנה הוסיפו ליסרה, צברו אפרו והכניסו אותו בכלי היורים, ויורו המורים, והיתה לאבק ולרוח סערה, העל אלה תתאפק ד' ותחשה אדון כל היצירה, על שמך הגדול המחלל לעיני העמים, ועל דם חסידך הנשפך בידי זדים ארורה, שכר חציך, מדם אויבך ודמם תשפוך כדם פרים וחית היערה, כו'"
> 
> 
> 
> — חיים דב פרידברג, ****לוחות זכרון****, פרנקפורט דמיין תרס"ד, עמ' 68, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
> 

המאורע מוזכר גם בספר "שם יעקב" שהודפס כחמישים שנה לאחר מכן, בו נכתב: "כמו שאירע בימינו ובזמננו שחיטת נפש הקדוש והטהור מוהר"ר מתתיהו מקראקא שפשטו עורו מראשו ועד כף רגלו".

קישורים חיצוניים
----------------

* אלכסנדר גוטרמן, יהודים ספרדיים על אדמת פולין, יד בן צבי.
* רבי חיים נתן דמביצר, ****כלילת יופי**, חלק א'**, קרקוב תרמ"ח, עמ' כ"ד, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).

הערות שוליים
------------

1. 1 2  צבי קארל, ****ערים ואמהות בישראל**, חלק ב'**, ירושלים תש"ח, עמ' 310, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
2. ↑  מאיר בלבן, ****שלשלת היחס של משפחת אורנשטיין - ברודא****, ורשה תרצ"א, עמ' 16, באתר אוצר החכמה.
3. ↑  יעקב בן יחזקאל סג"ל, ****שם יעקב****, פרנקפורט דאודר תע"ו, דף נ"ב עמ' ב', באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).