recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**"אנשים יפים כאלה"** (באוקראינית: **Такі красиві люди**) הוא סרט הבכורה העלילתי בבימויו של דמיטרי מויסייב, שיצא באולפן הקולנוע הלאומי.

הבכורה התקיימה בתוכנית התחרות המרכזית של פסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-43 של מולודיסטי. הסרט השתתף בפסטיבלי קולנוע באיטליה, פולין, ארמניה ("משמש הזהב"), ארצות הברית. הסרט יצא לאקרנים ב-24 בספטמבר 2014.

זה היה הסרט הראשון של הבמאי דמיטרי מויסייב שעד לסרט זה ביים רק סרטים קצרים. הוא גם כתב תסריט לסרט ושיחק בעצמו בתפקיד משני. הצילומים התקיימו במספר אתרים באוקראינה לרבות חוף ים אזוב. הסרט הופק בתמיכה ממשלתית מלאה.

הסרט מתאר חיי משפחה ואישה בודדת (מרטה) בת 38 שמתגוררים בבתים נפרדים באזור בודד על שפת הים. הם מתפרנסים מדיג. מפעם לפעם לאזור מגיעים נופשים. מרטה הכירה גבר (איוואן) שהגיע לאזור מעיר איוואנו-פרנקיבסק והציג את עצמו כסופר. לאחר סיום חופשתו הוא חוזר לעיר מגוריו. מרטה נוסעת אחריו ובחיפושים התברר שאיוואן עובד כמלצר, אך אכן פרסם ספר לפני כעשור ושלא זכה להצלחה. היא חוזרת לביתה הבודד ופוגשת את איוואן שחזר.

קישורים חיצוניים
----------------

* "אנשים כל כך יפים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "אנשים כל כך יפים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

 Такі красиві люди, סרטון באתר יוטיוב

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"אנשים כל כך יפים"**.
**מרק עגבניות** הוא מרק המורכב מעגבניות. הוא משמש לרוב כמרכיב במאכלים מורכבים יותר, ושלא כמו רוב המרקים, נהוג להגישו חם או קר. המרק יכול להכיל חתיכות עגבנייה או להתבסס על מחית בלבד.

בארצות הברית צורת הממכר הנפוצה ביותר של מרק עגבניות היא בקופסאות שימורים. פעמים רבות נהוג לאכול מרק עגבניות יחד עם טוסטים. ניתן גם להפוך מרק עגבניות לקרם עגבניות על ידי החלפת מים בחלב בשלב ההכנה. ניתן גם להוסיף שמנת חמוצה, גבינה מגוררת, קרקרים או סלסה.

מרק עגבניות קר וקיצי, המקובל במטבח הספרדי, נקרא "גספצ'ו".

בשנת 1989 אישה התלוננה כי עורה הפך להיות כתום. בבדיקה רפואית התברר כי הגורם לשינוי הצבע היה הרגלי האכילה של האישה, אשר צרכה אך ורק מרק עגבניות ולכן ספגה כמות של קארוטין, חומר הקיים בעגבניות, בשיעור של פי עשרה מהממוצע.

  

בשנת 1870 הגיעו בשעת ערב, למסעדת Delmonico's בניו יורק וויקטוריה וודהול ואחותה טנסי קלאפין Tennessee Claflin והזמינו מרק עגבניות. מנהל המסעדה הסביר להן שהוא לא יכול להגיש להן את מבוקשן, כי יווצר כאן תקדים.

באותה תקופה נאסר על נשים להיכנס למסעדה לבד, או ללא גבר לאחר השעה 6 בערב. היה זה חוק לא כתוב. האחיות יצאו מהמסעדה אל הרחוב, קראו לעגלון שהביא אותן אל מסעדה והזמינו מרק עגבניות לשלושה. האירוע סוקר על ידי העיתונות של אותה התקופה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מרק עגבניות** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מרק עגבניות** |

* דידי דמרר, מתכון למרק עגבניות בבזיליקום, באתר "וואלה"
* אדר קפלן-מור, מתכון למרק עגבניות, באתר "אכול ושאטו"
* אבנר לסקין, מתכון למרק עגבניות טוסקני, באתר "מבשלים"
* מתכון למרק עגבניות ואורז, באתר "FoodisGood"

הערות שוליים
------------

1. ↑  ישראל רוזנבלט, "עורה נעשה כתום מאכילת מרק עגבניות", מעריב, 3 בינואר 1989
2. ↑  שעה היסטורית 86. אלכס אנסקי משוחח עם הפרופסור מיכאל הר סגור על המתקנות הגדולות של ארצות הברית ושל כל העולם. על האחיות וודהל, פמיניסטיות בארה"ב של המאה ה- 19 - YouTube

החל מדקה 25:47
צנחנים מעל אצטדיון רמת גן במפגן הנעילה של המכביה השלישית - יוכבד קאשי לקחה חלק במפגן הצניחה
**יוכבד קאשי** (1929 – 3 בנובמבר 2022) הייתה מפקדת יחידת מקפלות המצנחים, והייתה האישה הראשונה יחד עם מנוחה פידל שעברה קורס צניחה צבאית של צה"ל.

ביוגרפיה
--------

יוכבד קאשי נולדה במשהד, איראן. הוריה עברו מרוסיה לאיראן לפני שנולדה והשתקעו בעיר משהד.

ב-1932, כשהיא בת 3, המשפחה עלתה לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב.

בשנת 1946 הצטרפה יוכבד לארגון ההגנה, שובצה ליחידה של קשרים-רצים, והשתתפה בהגנת שכונת התקווה בחלקה המוקדם של מלחמת העצמאות.

### שירות בצה"ל

במאי 1948 התגייסה לחיל נשים בצה"ל, ושירתה כמ"כ ומדריכה בבסיס האימונים של חיל הנשים. בשנת 1949 סיימה קורס קצינות ועברה לאזור הדרום. שם שרתה בתפקיד קצינה במפקדת פיקוד הדרום בבאר שבע.

ב-1950 הוצבה בבית הספר לצניחה, אז בבה"ד 8, בבסיס תל נוף. שם פיקדה על יחידת מקפלות המצנחים.

קאשי ביקשה להשתתף בקורס צניחה, אך נדחתה על רקע מגדרי. מפקדת חיל הנשים באותה תקופה, אל"ם שושנה ורנר, טענה שהצנחנות הוא מקצוע גברי, ואינו מתאים לנשים וסירבה לתת את אישורה. רופא הצנחנים טען שהשתתפות בצניחות עלולה לגרום נזקים לגוף האישה, שימנעו ממנה בעתיד את האפשרות להיכנס להיריון וללדת. קאשי התעקשה ולבסוף הצליחה, בעזרת דוגמאות של צנחניות מארצות אחרות, לשכנע את יהודה הררי, המקים והמפקד של בית הספר לצניחה. הררי השיג אישור להשתתפותה של קאשי בקורס צניחה, אך האישור הותנה בכך שהיא לא תהיה הצנחנית היחידה. חיילת בעלת כושר מעולה בשם מנוחה פידל, בת  מושב חגלה, התנדבה להצטרף לקורס ושתי הנשים עברו אותו בהצלחה, כולל חמש צניחות המקנות זכות ל"אות הצנחן".

שתי הצנחניות השתתפו בצניחת הראווה באצטדיון רמת גן, בטקס הסיום של המכביה השלישית. קאשי המשיכה לבצע צניחות והגיעה ל-12 צניחות, שהקנו לה את כנפי הצניחה. תצלומה של קאשי הופיע בכרזה של יום העצמאות בשנת 1951, והתנוסס גם על שער השבועון במחנה.

קאשי השתחררה מהשירות הצבאי ב-1952 בדרגת סגן משנה.

חיים אישיים
-----------

לאחר שחרורה מצה"ל נישאה לצייר צבי מילשטיין. מילשטיין קיבל ב-1956 מלגת לימודים בצרפת, והזוג עבר לגור שם. קאשי לימדה אמנות פלסטית באוניברסיטה בפריז.

בשנת 2020 התאלמנה קאשי, ובשנותיה האחרונות התגוררה בבית אבות בנורמנדי.

יוכבד קאשי הייתה אחותה הבוגרת של הזמרת עליזה קשי.

קישורים חיצוניים
----------------

* יוכבד קאשי - הצנחנית הראשונה בצה"ל
* יחידת מקפלות מצנחים - מפקדת היחידה בשנים 1951 - 1952 יוכבד קאשי
* עופר אדרת, הצנחנית מספר אחת מתה בגיל 93, באתר הארץ, 10 בנובמבר 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  הלכה לעולמה הצנחנית הראשונה בצה"ל: "דוגמה למופת וחלוציות פורצת דרך", באתר ynet, 3 בנובמבר 2022
2. ↑  אתר למנויים בלבד עופר אדרת, מנוחה קוטיק, אחת משתי הצנחניות הראשונות בצה"ל, נחשפת בגיל 90, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2022
3. ↑  על פי עדות מאיר קאשי בתוכנית "שבת עולמית" בנושא שכונת התקווה, בעריכת יצחק נוי, ששודרה ב"כאן רשת ב'" ב-2019 ובשידור חוזר ב-15 באוקטובר 2022,
4. ↑  עדות קצינת התחבורה, הארץ, 23 בפברואר 1950  
פרשת המכונית וסימני הצמיגים במשפט הרצח של הנערה הבידואית, על המשמר, 23 בפברואר 1950
5. ↑  ברוח אמיצה, "העולם הזה", גיליון 683 מ-30 בנובמבר 1950, עמוד 14
**ניר מאור** הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן בחיל הים כמפקד שייטת הצוללות, מפקד בסיס אשדוד וראש מספן כוח האדם.

ביוגרפיה
--------

מאור נולד בקיבוץ אשדות יעקב, אחד משלושה ילדיהם של ברכה ועמי מאור. אביו שירת כקצין בחיל הים. אחיו צור שירת כקצין בחיל השריון ונהרג במלחמת לבנון הראשונה.

מאור עשה שירותו בחיל הים. שירת כקצין בשייטת הצוללות. פיקד על הסטי"ל אח"י געש בשנים 1980–1981, פיקד על הצוללת אח"י גל בשנים 1982–1984, ועל הסטי"ל אח"י משגב. שימש מפקד פלגה 34 של שייטת ספינות הטילים. שימש ראש מחלקת תורה והדרכה בחיל הים. היה שותף בפיתוח ואפיון הצוללות מסדרת דולפין ופיקד על שייטת הצוללות בשנים 1990–1992.

בשנים 1994–1996 פיקד על בסיס אשדוד. בשנים 1996–1999 שימש ראש מספן כוח האדם.

לאחר שחרורו מצה"ל, שימש מאור מנהל מוזיאון ההעפלה וחיל הים עד שנת 2020. מאז סיום תפקידו, הוא ממשיך לקיים מחקרים בתחום ההעפלה.

### ועדת חקירה בראשותו

בעקבות הפגיעה באח"י חנית במהלך מלחמת לבנון השנייה מונה לעמוד בראש ועדת החקירה של חיל הים לנושא, "ועדת מאור".

במסגרת התחקיר התברר כי בשנת 2003, הזהיר בכיר באגף המודיעין במטכ"ל קצינים במספן המודיעין, כי עליהם לקחת בחשבון שהטיל יעבור לידי החזבאללה. בנוסף התברר, כי בבוקר האסון בדיון במספן, הציג אחד מקציני המודיעין הימי תרחיש של הימצאות הטיל בידי חזבאללה. הוא אף העלה את הדברים על הכתב, אולם בחיל לא נעשה דבר כדי להיערך לירי הטיל, והספינה שטה מול חופי ביירות מבלי להפעיל את מערכות ההגנה הדרושות.

מפקד חיל הים, האלוף דודו בן-בעש"ט, הודה כי החיל ראה בתרחיש של ירי טיל מסוג זה מחוף לבנון "משהו בתחום הבדיוני והמופרך".

מאור נשוי ואב לשלושה ומתגורר בזכרון יעקב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניר מאור** בוויקישיתוף
* דברים שרואים משם, מגזין המושבות

הערות שוליים
------------

1. ↑  חנן גרינברג, התחקיר: קצין באח"י חנית ניתק לבדו מערכת התרעה, באתר ynet, 7 בנובמבר 2006
2. ↑  תא"ל ניר מאור, **תחקיר מבצעי – פגיעת טיל חוף-ים באח"י חנית**, מנ 22,חיל הים/לשכת מפקד הבה"ד, 30 אוקטובר 2006
3. ↑  בני מיכלסון, שני כישלונות מודיעיניים והצלחה אחת, מבט מל"מ גיליון 75, יוני 2016, עמ' 4–7

| מפקדי שייטת הצוללות  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| יוסף דרור • הדר קמחי • אברהם דרור • גדעון רז • ישראל לשם • גדעון רז • דורון עמיר • שאול חורב • מיכאל קיסרי • חיים כפיר-קופרט • ניר מאור • דוד לוריא • אורי דיסטניק • יובל צור • אייל בן-ציון • יהונתן ורט • עמית פרבר • עודד גור לביא • גיל אגינסקי-פרץ • ד' |

 |

| מפקדי בסיס אשדוד |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| יקותיאל נץ • ברוך ברושי • מיכאל ברקאי • דב רם • איתן ליפשיץ • יוסף אלדר • מוסה לוי • אריה מרמרי • אברהם אשור • עמי אילון • אלכס טל • עוזי לבנת • יוסי לוי • חיים געש • שי ברוש • ניר מאור • זאב ינובסקי • שלמה פרומר • דניאל מעוז • מנחם לוי • יורם לקס • ירון לוי • דוד סער סלמה • דרור פרידמן • עידו בן-משה • גיא גולדפרב • יובל אילון • אמיר גוטמן • אלי סוחוליצקי • איתן פז |  |

 |
בית נפגעי פעולות איבה - בית אורן 9 תל אביב
**ארגון נפגעי פעולות איבה (הארגון היציג)** הוא עמותה המייצגת את נפגעי פעולת האיבה, שהוכרו על ידי המוסד לביטוח לאומי והרשות המאשרת במשרד הביטחון, נקבעה להם דרגת נכות של 20% ויותר (או 10% ויותר והגישו תביעתם עד ליום ה-1.1.1996), מקבלים גמלת נכות חודשית ומשלמים דמי חבר, אלמנות ואלמנים, יתומים והורים שכולים. 

הארגון משמש כארגון היציג, בעקבות החלטת ממשלה משנת 1998, והוא ארגון א-פוליטי וא-מפלגתי. 

מייסד הארגון הוא דב קלמנוביץ'. בראש הארגון עומד ועד הנבחר מדי שלוש שנים בצורה דמוקרטית, מבין חברי הארגון. עד לשנת 2017, יושב ראש הארגון היה יהושע כהן. משנת 2017 יו"ר הארגון הוא אייבי מוזס. מנכ"ל הארגון הוא עו"ד רועי כהן.

ראו גם
------

* אלמגור - ארגון נפגעי טרור

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ארגון נפגעי פעולות איבה
* ארגון נפגעי פעולות איבה, ברשת החברתית פייסבוק

* ארגון נפגעי פעולות איבה, סרטונים בערוץ היוטיוב
* ארגון נפגעי פעולות איבה, באתר "גיידסטאר ישראל"

הערות שוליים
------------

1. ↑   חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה, תש"ל-1970, בספר החוקים הפתוח
2. ↑  יו"ר חדש לארגון נפגעי פעולות איבה, באתר ערוץ 7, 6 במרץ 2017
**צבי זָוִירי** (**זאוירי**) (**ז'בורז'נסקי**) (18 בדצמבר 1912 – 31 במאי 1948) היה סופר ילדים ונוער עברי ומורה ישראלי.

ביוגרפיה
--------

זוירי נולד בעיר גרודנה שבפולין (כיום בבלארוס) למשפחה ציונית. למד עברית מילדות והשלים לימודי הגימנסיה של "תרבות". היה פעיל בתנועת הנוער "השומר הצעיר" ובמסגרתה עלה לארץ ישראל בשנת 1930.
תחילה למד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, והמשיך בעבודת החקלאות בתחנת הניסיונות החקלאית בעכו. לאחר מספר שנות עבודה בפרדסי יקנעם החל ללמד חקלאות לחנך ולנהל את המשק החקלאי במוסד "אהבה" שבקריית ביאליק.

בעת הגיוס של היישוב היהודי לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה, התגייס זוירי לצבא הבריטי, ושימש בין השאר גם כצנזור צבאי במחנה השמיני. בשנת 1945, עם תום המלחמה, שב למוסד "אהבה", וחזר לניהול והוראה במקום.

זוירי התגייס להגנה ואחר כך גם לצה"ל. הוא השתתף בקרב לטרון ונהרג בו, בגיל 36. נקבר בחלקה הצבאית בבית העלמין נחלת יצחק.

זוירי זכה לראות רק אחד מספרי הילדים שלו יוצא לאור. לאחר מותו יצא לאור ספר נוסף. ספריו היו כינוס של סיפוריו לילדים שפרסם בעיתוני הילדים הידועים של התקופה, "דבר לילדים" ו"משמר לילדים".
מדבריו של צבי זוירי הובאו גם בקובץ "גוילי אש", לזכר הנופלים במערכות ישראל.

ספרו "הרפתקות יובל ועוד סיפורים" זכה בפרס למדן ב-1958, כאשר יצא לאור, כעשור לאחר מותו. הספר יצא לאור מחדש בדצמבר 2007 בהוצאת משרד הביטחון ביוזמת בתו, דנית בר.

ספריו
-----

* **אווז הפז: מעשיה בחרוזים לפי נושא של גרים**; הציורים מאת איזה הרשקוביץ, תל אביב: רודין, תש"ו.

לאחר מותו:

* **הרפתקות יובל: ועוד ספורים**; ציורים: נחום גוטמן, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשי"ח. (קובץ סיפורים בהמשכים שפורסמו ב"דבר לילדים") (מהדורה מחודשת, בתוספת שני סיפורים מספרות העולם שתרגם זוירי: תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשס"ח 2007)

קישורים חיצוניים
----------------

* כתבי צבי זוירי בפרויקט בן-יהודה
* צבי זוירי, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
* קורות החיים של צבי זוירי, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
* חיים, יד לנופלים | צבי זאוירי, על המשמר, 9 ביוני 1949
* שירי לב-ארי, יובל רוצה להקים קיבוץ, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2007
* יעל דר, סיפורי ילדים מהזמן שבו תנים ייללו בארץ, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2007
* שמעון לוי, איך לגדל צבר, באתר הארץ, 16 במאי 2008 (על "הרפתקאות יובל")

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007307007705171
* ISNI: 0000 0000 7068 3442
* VIAF: 97485143
* WorldCat: viaf-97485143

 |
**קילינדשי הרטמן** (בהולנדית: **Quilindschy Hartman**; נולד ב-14 בנובמבר 2001 בזווינדרכט שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת פיינורד מליגת העל ההולנדית.

קריירת מועדונים
---------------

הרטמן גדל במחלקות הנוער של VVGZ, אקסלסיור רוטרדם ופיינורד. ב-21 באוגוסט 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של פיינורד, בניצחון 1-0 על ואלבייק במסגרת המחזור השלישי בליגת העל ההולנדית לעונת 2022/2023. ב-10 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על קמבור במסגרת המחזור ה-12 בליגה.

קריירה בינלאומית
----------------

הרטמן הוא חלק מסגל נבחרת הולנד עד גיל 21. נכלל בסגל הנבחרת לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2023. במרץ 2023 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת לקראת משחקי מודמות המונדיאל נגד יוון ואירלנד. באוקטובר ערך את הופעתו הבכורה בהפסד 2-1 לצרפת בו כבש שער.

תארים
-----

פיינורד
* אליפות הולנד (1): 2022/2023

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קילינדשי הרטמן** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  DEZE 23 SPELERS GAAN MET JONG ORANJE NAAR HET EK 2023 באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית, 29 במאי 2023 (בהולנדית)
הפסל "המשכיות החיים" בקריית מוצקין. הפסל הוא משה סנדובסקי
**משה סנדובסקי** (נולד בשנת 1931) הוא פסל ישראלי.

ביוגרפיה
--------

נולד ב-1931 בעיר פיוטרקוב טריבונלסקי, פולין. ניצול השואה. ב-1947 עלה לישראל, במסגרת עליית הנוער, והתחנך בקבוצת כנרת. ב-1949 היה ממייסדי קיבוץ האון. כיום מתגורר בקריית ביאליק. בין השנים 1971–1975 למד באורנים - המכללה האקדמית לחינוך, בטבעון. עד הפרישה לגמלאות עסק בהוראת אומנות ויצירה, בבתי ספר יסודיים תיכוניים, ובסמינרים למורים. לימד מלאכה, את הבנים, בכל בתי הספר היסודיים בקריית ים: אורים, זבולון, מפלסים וסיני.

יצירה
-----

סנדובסקי מפסל דמויות חצי פיגורטיביות עד מופשטות, תוך העדפה לדמות האישה, המעוצבת בפסליו ככוח בורא, כסמל הפריון, והאימהות. פסליו המבטאים מצבי ייסורים וכאב, מעוצבים בתנוחות התכנסות והפנמה, ואילו רגעי ההתעלות והשמחה - בתנועות פתוחות וזורמות. סנדובסקי משתמש בחומרים מגוונים, כמו: ברונזה, אבן וברזל. פסליו מתאימים לבית ולחוץ, והם מפוזרים בידי אספנים, מוזיאונים, גלריות, במקומות ציבוריים כמו: בית נשיא מדינת ישראל – בירושלים, בטכניון – בחיפה, וכמונומנטים, ברחבות בנתניה, בקריית מוצקין, בקריית ביאליק ובנצרת עילית. סנדובסקי חבר מן המניין באגודת הציירים והפסלים בישראל. בשנת 2000 זכה למדליית העיר חיפה לפיסול.

תערוכות
-------

* בית האמנים על שם מארק שאגאל חיפה, 1984, 1985, 1986.
* תיאטרון חיפה, 1985.
* מרכז תרבות, קריית ים, 1986.
* עיריית חיפה, 1987.
* מגדל חיפה, 1987.
* בית האמנים ע"ש יוסף זריצקי, חיפה, 1988.
* מוזיאון בית התנ"ך, תל אביב, 1989, 1995.
* מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, אשדות יעקב איחוד, 1990.
* מוזיאון יק"א, חצרות האיכרים כפר תבור, 1990.
* מוזיאון עירוני בית ליברמן, נהריה, 1990.
* בית יד לבנים, תל אביב, 1992.
* מרכז הירידים תל אביב, 1992, 1993.
* גלריה עין הוד, 1993.
* היכל התרבות, נתניה, 1994.
* אמפיתיאטרון קיסריה, 1996.
* ארט אקספו, ניו יורק, 1998, 1999, 2000.
* גלריית קסטרא, חיפה, 2003.
* גלריית אלכס מנם, פריז, 2004.
* גלריית דילון, יפו העתיקה, 2005.
* ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו, תל אביב, 2016.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משה סנדובסקי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של משה סנדובסקי
* משה סנדובסקי, באתר מוזיאון ישראל, ירושלים
* משה סנדובסקי תערוכת יחיד בפיסול / גלריית בית רובינשטיין

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007288993805171
* ISNI: 0000 0000 5460 883X
* LCCN: nr2003028327
* VIAF: 19623799
* WorldCat: lccn-nr2003028327

 |
**חתול בצמרת** (באנגלית: **Top Cat**) היא סדרת אנימציה קומית שעוסקת בחבורת חתולי רחוב וניסיונותיהם להתעשר ולשנות את חייהם. את מזימותיהם מנסה לסכל שוטר המקוף דיבול. הסדרה נוצרה כפרודיה על סדרת הטלוויזיה "The Phil Silvers Show".

הסדרה נוצרה על ידי חברת האנה-ברברה ושודרה בערוץ ABC בין ה-27 בספטמבר 1961 ל-1962, בשחור ולבן, ובשידורים חוזרים בערוץ Cartoon Network בצבע (הסדרה נוצרה במקור בצבע). הסדרה מכילה עונה אחת שלה 30 פרקים בני חצי שעה כל אחד. בעקבות הסדרה יצא ב-1987 סרט טלוויזיה בשם "חתול בצמרת פוגש את חתולי בוורלי הילס", שבו חתול מהחבורה מתעשר, וב-1995 יצאה סדרת טלוויזיה בשם "Top Cat Interviews". סדרת קומיקס המבוססת על הסדרה יצאה לאור בין 1962 ל-1973 וכללה 51 גיליונות.

ב-2012 יצא סרט תלת־ממד מונפש שמבוסס על הסדרה.

עלילה
-----

עלילת הסדרה דנה בניסיונותיהם של חתולי הרחוב, בהנהגת טופ קט (בתרגום חופשי: "החתול הראשי") שמכונה "טי. סי.", להתעשר ולמצוא לעצמם בתים נוחים. מזימותיו של טופ קט כוללות יצירת סיור מודרך בעיר לתיירים, שכולל ביקור במקומות חשובים היסטורית, שלמעשה מסתכמים בספסל ושאר אביזרים שנמצאים ברחוב, שבהם כביכול השתמשו אנשים מפורסמים, כשלמעשה אין זה כך. מזימה אחרת כוללת התחזות לראג'ה ופמלייתו, על מנת ללון בבית מלון בחינם. מזימותיהם של החבורה לרוב נכשלות או נפסקות באמצע, והם נאלצים לחזור למגורם בפחי אשפה ברחוב.

מזימותיהם כוללות את שוטר המקוף דיבול - בחורף כשהחיים ברחוב נמאסו עליהם, החבורה עברה לגור בדירתו כנגד רצונו, לאחר ששכנעו את מפקדו שדיבול הזמין אותם ללון אצלו למשך החורף.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של חתול בצמרת (באנגלית)
* חתול בצמרת, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* "חתול בצמרת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "חתול בצמרת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  טריוויה על הסדרה, באתר IMDb
2. ↑   "חתול בצמרת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
3. ↑   "Top Cat Interviews", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
4. ↑  Top Cat, באתר Don Markstein's Toonopedia
5. ↑  חדשות על הסדרה, באתר IMDb
**בית הקברות הצבאי בחולון** הוא בית קברות צבאי המצוי בשולי העיר חולון. הוא החמישי בגודלו בישראל על פי מספר החללים הטמונים בו - 559.

בית הקברות
----------

מתחם בית הקברות ממוקם ממערב לכביש נתיבי איילון, וצמוד מדרום-מזרח למתחם בית הקברות האזרחי הגדול חולון-בת ים. מעבר להולכי רגל מחבר ביניהם.

שטח בית הקברות הוא מישורי ומשתרע על פני כ-12 דונם. צורתו היא כטרפז המתמשך לאורך כ-140 מטר מצפון לדרום, ובו תשע חלקות. הכניסה אליו היא מצפון מזרח. בצמוד למרכז פאתו המזרחית ממוקמת רחבת טקס.

כנהוג בבתי הקברות הצבאיים בישראל משופע שטח האתר בעצים ובצמחייה אחרת.

בית הקברות נפתח בשנת 1974. החללים הראשונים שהובאו לקבורה בו היו כחמישים נופלי מלחמת יום הכיפורים, שהועברו אליו ממקומות הקבורה הזמניים שלהם.

במקום קבורים שבעה חללים שעוטרו בציונים לשבח של צה"ל וחלל נוסף שעוטר בעיטור המופת של שירות בתי הסוהר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הקברות הצבאי בחולון** בוויקישיתוף
* בית הקברות, באתר יזכור

הערות שוליים
------------

1. ↑  הנתון מעודכן לחודש אוגוסט 2023.

| בתי הקברות הצבאיים של מדינת ישראל |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אופקים • אילת • אשדוד • אשקלון • באר טוביה • באר שבע • בית ג'ן • בנימינה • דגניה א' • דימונה • הר הזיתים • הר הרצל • הרצליה • חדרה • חולון • חורפיש • חיפה • טבריה • כפר ורבורג • כפר סבא • לוד • מגדל העמק • נגבה • נהריה • נחלת יצחק • נס ציונה • נוף הגליל • נתניה • עספיא • עפולה • פרדס חנה • צפת • קריית גת • קריית ענבים • קריית שאול • קריית שמונה • ראש פינה • ראשון לציון • רביבים • רחובות • רמלה • רעננה |  |

 |
**מרסלו אמאדו דיאלו טריטואלי** (בפורטוגזית: **Marcelo Amado Djaló Taritolay**; נולד ב-8 באוקטובר 1993) הוא כדורגלן ספרדי אזרח גינאה ביסאו המשחק בעמדת הבלם.

קריירת מועדונים
---------------

מרסלו נולד בברצלונה, לאב יליד גינאה ביסאו ולאם ממוצא ארגנטינאי. הוא התחיל את הקריירה שלו במחלקות נוער מקומיות ובגיל 16 הצטרף למחלקת הנוער של ריאל מדריד. ביולי 2012, מרסלו חתם בבדלונה מהליגה הספרדית השלישית בכדורגל. בבדלונה שיחק עונה אחת ורשם 21 הופעות. בקיץ 2013, מרסלו חתם בקבוצת המילואים של גרנאדה.

ב-19 באוגוסט 2014 חתם ביובנטוס מהסרייה א' והושאל מיידית בחזרה לקבוצת המילואים של גרנאדה. ב-14 בינואר 2015, מרסלו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה בהפסד 0–4 לסביליה במסגרת גביע המלך הספרדי.

ב-11 ביולי 2015, מרסלו הושאל לז'ירונה. ב-9 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד ז'ימנסטיק טרגונה, בה הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה. לעומת זאת, לא רשם ולו דקת משחק אחת בליגה במדי הקבוצה. ב-18 באפריל 2016 הושאל ל-UCAM מורסיה עד לסיום העונה.

ב-7 ביולי, חתם לשנתיים בדפורטיבו לוגו מהליגה השנייה. ב-11 בדצמבר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-3 נגד נומנסיה.

ב-3 ביולי 2017 מרסלו חתם לשלוש שנים בפולהאם מהפוטבול ליג צ'פמיונשיפ.

ב-15 באוגוסט 2018, מרסלו חזר לספרד וחתם באקסטרמדורה. ב-27 באוגוסט 2019, מרסלו חזר לקדנציה שנייה בדפורטיבו לוגו.

ב-31 באוגוסט 2021, מרסלו חתם בבואבישטה מליגת העל הפורטוגלית עד לסיום העונה, עם אופציה לעונה נוספת.

ב-5 באוגוסט חתם בהרקולס.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-8 ביוני 2019 מרסלו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה ביסאו בהפסד 2-0 לאנגולה. ב-26 במרץ 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-3 נגד אסוואטיני.

מרסלו השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2019.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר National Football Teams

| **נבחרת גינאה ביסאו – גביע אפריקה לאומות 2019** |
| --- |
| 1 י. מנדש • 
2 נג'אק • 
3 בורה • 
4 מרסלו • 
5 רודינילסון • 
6 ת. דאבו • 
7 ז'ז'יניו • 
8 ז'אקיטה • 
9 רומאריו • 
10 פלה • 
11 ז'ורז'יניו • 
12 ר. דאבי •
13 מנדי • 
14 סוארס •
15 ט. סילבה •
16 קסאמה •
17 מאמה באלדה •
18 פיקטי •
19 ג'. מנדש •
20 מאנה •
21 נאנו •
22 מ. קאנדה •
23 סה •
מאמן: ב. קאנדה | גינאה ביסאוגינאה ביסאו |
**אדגר מיגל יה** (בפורטוגזית: **Edgar Miguel lé**, נולד ב-1 במאי 1994 בביסאו שבגינאה ביסאו) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק כבלם או כמגן ימני בקבוצת איסטנבול בשאקשהיר.

קריירה
------

### קריירת מועדונים

יה נולד בביסאו, בירת גינאה ביסאו והיגר בצעירותו לפורטוגל, שם שיחק תחילה במערכת הנוער של הקבוצה הקטנה אוירס. ב-2008, כשהיה בן 14, הצטרף למחלקת הנוער של ספורטינג ליסבון והוא שיחק שם במשך 4 שנים. בקיץ 2012, יחד עם חברו לקבוצה אגושטיניו קה, הצטרף לברצלונה אתלטיק הספרדית, קבוצת המילואים של ברצלונה, ששיחקה באותה תקופה בליגה השנייה. במהלך תקופתו בברצלונה סבל ממספר רב של פציעות שמנעו ממנו לשחק בתדירות גבוהה. את הופעת הבכורה במדי ברצלונה ב' ערך יה ב-8 בדצמבר 2012, בתיקו 1-1 עם אלצ'ה. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה ערך 19 הופעות בלבד בליגה השנייה.

ב-3 בדצמבר 2014 ערך את הופעתו הראשונה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף במקומו של ג'רמי מתייה במשחק גביע המלך הספרדי מול וסקה. בסוף העונה זכתה ברצלונה בגביע ולכן התואר נרשם גם לזכותו. במהלך עונה זו, עונת 2014/2015, ערך יה 29 הופעות ליגה במדי ברצלונה ב', שהתקשתה מאוד וירדה לליגה השלישית בסוף העונה. ב-27 באוגוסט 2015 עזב את ברצלונה ב' וחתם על חוזה לשלוש שנים בוויאריאל ב', קבוצת המילואים של ויאריאל שמשחקת בליגה השלישית.

### קריירת נבחרות

ב-2012 החל יה לשחק במדי נבחרת פורטוגל עד גיל 19 והוא זומן לסגלה לאליפות אירופה עד גיל 19, אך הוא נעדר מהטורניר בשל פציעה. בטורניר סיימה נבחרתו במקום השלישי בביתה ובזכות כך העפילה לאליפות העולם לנוער 2013, שנערך בטורקיה. יה השתתף עם הנבחרת בטורניר, שיחק בשלושה משחקים והבקיע שער בשמינית הגמר, בו הפסידה פורטוגל 3-2 לגאנה והודחה מהטורניר. ב-2014 החל לשחק בנבחרת פורטוגל הצעירה.

תארים
-----

### ברצלונה

* הגביע הספרדי (1): 2014/2015

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדגר יה** בוויקישיתוף
* אדגר יה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* Edgar Ié: el central del Barça B,‏ En un momento dado,‏ 2.5.2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  Barcelona sign Sporting Lisbon duo Agostinho Ca & Edgar Ie,‏ Goal.com,‏ 19.7.2012
2. ↑  1-1: El Barça B, de tú a tú contra el líder,‏ מונדו דפורטיבו, 8.12.2012
3. ↑  El Villarreal confirma el fichaje de Edgar Ié,‏ מונדו דפורטיבו, 27.8.2015

| **נבחרת פורטוגל – אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)** |
| --- |
| 1 וארלה • 
2 אסגאיו • 
3 אילורי • 
4 פיגיירדו • 
5 יה • 
6 פודסטווסקי • 
7 מרטינס • 
8 אוליביירה • 
9 פאסיינסיה • 
10 פרננדש • 
11 אגרה • 
12 פריירה •
13 פיטה • 
14 הנריקה •
15 פונסקה •
16 ראמוס •
17 מאנה •
18 סילבה •
מאמן: רוי ז'ורז' | פורטוגלפורטוגל |
**כוח הקרקע הרב לאומי** הוא כוח רב-לאומי המורכב מחיילים מאיטליה, הונגריה וסלובניה. הכוח שימש גם כקבוצת קרב של האיחוד האירופי במחצית הראשונה של 2007 ובמחצית השנייה של 2012.

היסטוריה
--------

ב-14 בנובמבר 1997 נפגשו בבודפשט שרי ההגנה של איטליה, הונגריה וסלובניה וסיכמו על הקמת כוח צבאי משותף. שנתיים לאחר מכן אושרר ההסכם בידי הפרלמנטים של שלוש המדינות. נקבע כי בסיס הכוח יהיה באודינה שבאיטליה, והיא תוקם על בסיס הבריגדה האלפינית יוליה. ב-5 בספטמבר 2002 החלו להגיע לאודינה קצינים הונגרים וסלובנים כדי להקים את הכוח. ההקמה באופן רשמי הייתה ב-29 בנובמבר. נקבע כי מפקד הקבוצה יהיה גנרל איטלקי אשר משמש במקביל כמפקד הבריגדה האלפינית יוליה, וכסגניו משמשים קצין סלובני והונגרי. הפעלת הכוח אפשרית רק בהסכמה משותפת של שלוש המדינות.

בין 2003–2004 השתתף הכוח במשימת שמירת שלום בקוסובו. במחצית הראשונה של 2007 הוגדר הכוח כקבוצת קרב של האיחוד האירופי ולפיכך היה בכוננות עד סוף השנה. הכוח הוגדר מחדש כקבוצת קרב במחצית הראשונה של 2012.

קישורים חיצוניים
----------------

* פגישה של מפקדי הכוח (בסלובנית)
* מידע על הכוח באתר משרד הביטחון האיטלקי (באיטלקית)
* מידע על הכוח באתר crwflags (באנגלית)
**גרנד הוטל** (באוקראינית: **Гранд-Готель**) הוא אחד מהמלונות הוותיקים בעיר לבוב שבאוקראינה.

היסטוריה
--------

המלון נפתח בשנת 1893. הוא נבנה במקום בניין דו-קומתי שהיה שייך למשטרה ובו נולד לאופולד פון זאכר-מאזוך. באותה תקופה, הוא היה הכי טוב בעיר מבחינת נוחות. במלון הותקנה תאורה חשמלית, חללי הפנים נעשו בסגנון נאו-בארוק. בעשורים הראשונים לקיומו של המלון היו בקומה הראשונה ארבע חנויות ובקומות העליונות 48 חדרים בודדים ומסעדה. בנוסף למטרתו הישירה, הפך המלון למרכז חיי חברה, בו נערכו לעיתים קרובות פגישות ושהו אורחים מפורסמים.

עד שנת 2010, המלון אירח יותר מ-100,000 אורחים ממדינות שונות בעולם, כולל דיפלומטים ופוליטיקאים מפורסמים, אנשי בידור ואנשי קולנוע.

מאז 2014, המלון נסגר שוב לרגל שיקום רחב היקף. הוא הורחב ל-121 חדרים וכולל סוויטה בסגנון לאופולד פון זאכר-מאזוך מוזיאון קטן.
פריס הילטון נכחה בפתיחת המלון לאחר השחזור האחרון, שהתקיים ב-31 במרץ 2018.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלון גרנד הוטל** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מלון גרנד הוטל

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  Пэрис Хилтон с женихом открыла отель во Львове, www.segodnya.ua (ברוסית)
**קרב לה קאטו** התחולל ב-26 באוגוסט 1914, לאחר נסיגת הבריטים והצרפתים מקרב מונס וכחלק מהנסיגה הגדולה למארן.

רקע
---

ב-25 באוגוסט בלילה דחקו כוחותיו של אלכסנדר פון קלוק הגרמני את הגיס הבריטי השני בפיקודו של גנרל הוראס סמית'-דוריאן סמוך ללה קאטו. הגיס השני התנתק מכוחותיו של דאגלס הייג, שכללו שלוש דיוויזיות וכוח פרשים קטן והיו במרחק שמונה ק"מ מזרחה. הגיס נקלע למצב בו גם נסיגה הייתה בהכרח חושפת אותו למתקפה גרמנית, ועל כן החליט סמית'-דוריאן לתקוף למחרת בבוקר, על אף עייפות החיילים לאחר כמה ימי לחימה בנסיגה, ובניגוד לדעת מפקדו, ג'ון פרנץ', שביקש לשמור על הצבא בכל מחיר מפני שחשש מפני "סדאן שנייה".

לרשות הגרמנים עמדו שלוש דיוויזיות שיכלו להשתתף בתקיפה באותו יום. הגיס המזרחי בפיקודו של פון קלוק היה רחוק מדי ושני גייסות ניסו לאגף את הבריטים ממערב. תנועה זו נעצרה על ידי הארמייה הצרפתית השישית בפיקודו של מונורי.

מהלך הקרב
---------

ב-26 באוגוסט עם שחר החלה הארטילריה הגרמנית בהרעשת הקו הבריטי שהתפרס לאורך שמונה ק"מ. בניגוד לקרב מונס שבו התנהלו חילופי האש העיקריים באש רובים, כאן הוכיחה התותחים את יעילותם של ירי מהיר ושל פגזי רסס על כוחות חי"ר. בעוד הבריטים פרסו את תותחיהם במרחק 50–200 מטרים מאחורי קווי החי"ר והיו חשופים לעין הגרמנים, התותחים הגרמנים ירו אש תלולת מסלול ממקום שנסתר מעין הבריטים.

לאחר אבדות כבדות, החלו להתפורר אגפי הבריטים בשעות הצהריים והחי"ר הגרמני החל בהתקדמות. הבריטים ניסו לבלום אותם בעיקר באש רובים מתוך תעלות רדודות שנחפרו בחיפזון, טקטיקה שהאטה את הגרמנים עד שדוריאן הצליח לנהל נסיגה מסודרת כשעל אגפו השמאלי מגן כוח פרשים צרפתי, ואגפו השני חשוף.  

בלילה נסוגו כוחות הבריטים והצרפתים לסן-קנטן לאחר ש-7812 בריטים נפגעו, כולל 2,600 שבויים. כמו כן, הם השאירו מאחור 38 תותחים, לאחר שהתותחנים פירקו מרובם את הסדנים והכוונות.

לאחר הקרב
---------

מטרת הבריטים הייתה לאפשר נסיגה מסודרת של חיל המשלוח ולעכב ככל הניתן את הגרמנים בתנועתם מערבה. מטרה זו הושגה למשך חמישה ימים, לאחר שקרב לה קאטו אילץ את הגרמנים להתארגן מחדש.

מאוחר יותר, ספג דוריאן ביקורת ממפקדו ג'ון פרנץ' שפקד עליו לסגת ולא להתעכב בלה קאטו.

לקריאה נוספת
------------

* ברברה טוכמן, **אוגוסט 1914**, הוצאת דביר, 1999 עמ' 371–374

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרב לה קאטו** בוויקישיתוף
* תיאור הקרב באתר firstworldwar
* קרב לה קאטו
* קרב לה קאטו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007560412005171
* LCCN: sh85075419

 |
**מכון החוק האירופאי** (באנגלית: **European Law Institute**; בראשי תיבות: **ELI**) הוא ארגון עצמאי ללא כוונת רווח שהוקם בשנת 2011 על מנת ליזום, לערוך ולתמוך במחקר, לגבש המלצות, ולספק הנחיות בתחום של פיתוח משפטי אירופי מתוך שאיפה לקדם אינטגרציה משפטית באירופה.

מקור ההשראה להקמת הארגון היה הארגון המקביל בארצות הברית, American Law Institute, שהוקם בשנת 1923 ונועד לקדם יעדים דומים בתוך ארצות הברית (בה פועלות במקביל חמישים שיטות משפט). מטה הארגון נמצא בווינה והוא מאוגד כארגון בינלאומי ללא מטרת רווח על פי הדין הבלגי. נשיאו הראשון היה סר פרנסיס ג'ייקובס, פרקליט ראשי בבית הדין לצדק של האיחוד האירופי. אחריו כיהנה בתפקיד פרופ' Christiane Wendehorst, מומחית למשפט פרטי באוניברסיטת וינה. מאז פברואר 2021 מכהן בתפקיד פרופ' Pascal Pichonnaz, מומחה לדיני חוזים שווייצריים ודיני צרכנות אירופיים בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת פריבורג.

ל-ELI יש שני סוגי חברים: אינדיבידואלים ומוסדיים, שלחלקם יש זכות הצבעה. לארגון כ-1600 חברים אינדיבידואלים מעשרות מדינות ובהם פרופסורים למשפטים, עורכי דין, שופטים ובעלי מקצוע אחרים בעולם המשפט, כולם מובילים בתחומיהם בזירה הבינלאומית ותורמים בעבודתם לקידום מטרות הארגון. עם החברים המוסדיים נמנים ערכאות שיפוטיות גבוהות, בתי מחוקקים, לשכות עורכי דין, מוסדות אקדמיים וארגונים בינלאומיים.

חברים ישראלים בארגון: פרופסור שמעון שטרית ופרופסור רונן פרי.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מכון החוק האירופאי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1065029543
* LCCN: no2012126738
* SUDOC: 260513555
* VIAF: 266029190
* WorldCat: viaf-266029190

 |
מחנה פלס, מבט מפלס נח"ל. הפס השחור מתחת לבסיס הוא כביש הגישה לחמדת.
**מחנה פלס**
(למפת צפון השומרון מוגדלת)מחנה פלס**מחנה פלס**(למפת צפון השומרון רגילה)מחנה פלס**מחנה פלס**(למפת ישראל רגילה)ירושליםירושלים
תל אביבתל אביב
חיפהחיפה
ראשון לציוןראשון לציון
אשדודאשדוד
באר שבעבאר שבע
נתניהנתניה
אילתאילת
קריית שמונהקריית שמונה
בית שאןבית שאן
קצריןקצרין
טבריהטבריה
עפולהעפולה
חדרהחדרה
נהריהנהריה
עכועכו
כרמיאלכרמיאל
אשקלוןאשקלון
מצפה/רמוןמצפה  
רמון  

ערדערד
עזהעזה
יריחויריחו
**ירדן**
**סוריה**
**לבנון**
**סיני**
**(מצרים)**
**הים התיכון**
נצרתנצרת
לודלוד
רהטרהט
**הים  
האדום**מחנה פלס**מחנה פלס**(למפת ישראל מוגדלת)ירושליםירושלים
תל אביבתל אביב
חיפהחיפה
ראשון לציוןראשון לציון
אשדודאשדוד
באר שבעבאר שבע
נתניהנתניה
אילתאילת
קריית שמונהקריית שמונה
בית שאןבית שאן
קצריןקצרין
טבריהטבריה
עפולהעפולה
חדרהחדרה
נהריהנהריה
עכועכו
כרמיאלכרמיאל
אשקלוןאשקלון
מצפה/רמוןמצפה  
רמון  

ערדערד
עזהעזה
יריחויריחו
**ירדן**
**סוריה**
**לבנון**
**סיני**
**(מצרים)**
**הים התיכון**
נצרתנצרת
לודלוד
רהטרהט
**הים  
האדום**מחנה פלס**מחנה פלס**
**מחנה פלס** (בעבר: "פלס גולני") הוא בסיס צבאי בבקעת הירדן הקרוי על שמו של סגן־אלוף משה סטמפל (פלס) שנהרג בשנת 1968 כאשר פיקד כמג"ד הנח"ל המוצנח על מרדף אחר מחבלים בעמק הירדן (היתקלות אשר נקראה "מרדף ואדי שובש").

המחנה הוא חלק בא"ח מבסיס אימונים חטיבתי אשר כולל את מחנה פלס ומחנה בקעות אשר בהם מתבצעת טירונות של טירונים מחטיבת כפיר כאשר כל מחזור מבצע את כל מסלול הטירונות כולל שלב האימון המתקדם באחד מהבסיסים בהתאמה ואת מחנה סערה אשר הוא בסיס המפקדה של הבא"ח .
במחנה פלס שוכנות גם באופן בלעדי הפלוגות של נצח יהודה 

בעבר, משנת 2000 עד 2004 שימש הבסיס כמחנה הטירונים של חטיבת גולני וזאת לאחר עזיבת בסיס הטירונים "בזק" (בין א-זבאבדה לקבטיה ליד העיר ג'נין) ששימש עד אז את חטיבת גולני (בעבר: "פלס גולני").

המחנה ממוקם בבקעת הירדן ליד היישובים רועי, חמדת ובקעות.
כיום ממוקם בפלס נחל בסיס האם של גדוד אריות הירדן.

ב־15 במאי 2002, הגיע מחבל חמוש לבסיס, והתבצר במטווחים ליד הבסיס. כח מילואים של חיל התותחנים שהגיע למקום זיהה את המחבל, פתח עליו באש והרגו.

ראו גם
------

* מחנה בקעות

קישורים חיצוניים
----------------

* מחנה פלס באתר מתגייסים של צה"ל

* דף זיכרון למשה סטמפל אשר על שמו נקרא הבסיס
* תיאור המירדף אשר בו נהרג משה סטמפל
**סול אסטבנס** (בספרדית: **Sol Estevanez** נולדה ב-31 באוגוסט 1977) היא שחקנית ארגנטינאית.

ביוגרפיה
--------

סול היא הצעירה מבין 3 אחים, כשאחיה הבוגרים הם השחקן סבסטיאן אסטבנס ודייגו. היא ביתם של התסריטאי אנריקה אסטבנס ומוניקה אסטבנס ובת דודתו של השחקן ארנאן אסטבנס.

היא החלה את הקריירה שלה בגיל 17 היא שיחקה בכמה טלנובלות עד שנישאה לשחקן הטניסאי הארגנטינאי מריאנו פוארטה, בגלל הטיולים של בעלה, לקחה הפסקה בקריירת המשחק לאחר 7 שנים חזרה לקריירת המשחק, בשנת 2009 לסדרה *Legacy of Love*, ששודרה בערוץ Telefe.

בשנים 2012–2013 החלה לגלם את אנג'י בסדרה Dulce Amor ("אהבה מתוקה") לצד קרינה סמפיני, סבסטיאן אסטבנס וחואן דרטס.

בשנת 2014 שיחקה בסדרה Camino Al Amor ("דרך לאהבה") וגילמה את דמותה של ג'ינה קולוצ'י/לוין לצד סבסטיאן אסטבנס, חואן דרטס וקרינה סמפיני.

| שנה | סדרה | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 2000 | היום רופאים | לילי |
| 2001 | PH | לא ידוע |
| 2002 | בעלים בבית | חיננית |
| 2009-2010 | *Legacy of Love* | בלן |
| 2012-2013 | אהבה מתוקה | אנחלס אנג'י גרין |
| 2014 | דרך לאהבה | ג'ינה |
| 2017 | Heidi, bienvenida a casa | ריטה |

קישורים חיצוניים
----------------

* סול אסטבנס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
**דייוויד קוסטבייל**(באנגלית: **David Costabile**; נולד ב-9 בינואר 1967) הוא שחקן אמריקאי. מוכר בעיקר בתפקידיו בכמה סדרות טלוויזיה כגון "מיליארדים", "שובר שורות", "טיסת הקונקורד", "Suits", "הסמויה". השתתף גם בהצגות בברודוויי.

ביוגרפיה
--------

קוסטבייל נולד בוושינגטון הבירה, להורים ממוצא איטלקי. לאחר סיום לימודי התיכון ב-1985, החל ללמוד באוניברסיטת טאפטס, וסיים את לימודיו באוניברסיטת ניו יורק בתוכנית מיוחדת ללימודי משחק ב-1998. החל להופיע בברודוויי והשתתף בין השאר במחזמר "טיטניק" ב-1997 ו"הסערה" ב-1995. בשנת 2005 הופיע בתור לאנס ב"שני אדונים מוורונה".

קוסטבייל ידוע בעיקר בזכות תפקידיו הטלוויזיוניים ב"הסמויה" (בתור תומאס קלאבנוב, העורך הראשי של "בולטימור סאן"), "טיסת הקונקורד" (בתור דאג), "Suits" (בתור דניאל הרדמן, לשעבר שותף בכיר במשרד עורכי הדין של פירסון הרדמן), ו"שובר שורות"(כגיל בטיקר). בנוסף שיחק קוסטבייל באחד התפקידים הראשיים בסדרה "מיליארדים" בתור מייק "ואגס" וגנר.

קוסטבייל הופיע בתפקידי משנה בסדרות רבות.

הוא הופיע גם במספר פרסומות טלוויזיה, כולל מודעות עבור מיקרוסופט ו-FedEx. 

קוסטבייל שיחק ב-2009 תפקיד חשוב בסרט "אדם בודד", בתור גארי, בעלה של ג'נה פישר. הוא שיחק עם ג'ניפר אניסטון בשנת 2010 בסרט "אקסית במצור". ב-2012 הופיע בסרט "לינקולן" בתור הנציג הרפובליקני, ג'יימס אשלי. ב-2013 הופיע בסרט "תופעות לוואי" בתור קארל מילבאנק, וב-2016 גילם את צ'יף ב"13 שעות: החיילים הסודיים של בנגאזי".

### חיים אישיים

ב-2012, נישא לאלייזה באלדי. לזוג שתי בנות, והם גרים בניו יורק.

פילמוגרפיה
----------

| שנה | כותרת | התפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | אחרי בית ספר | מר אנדרסון |  |
| 2009 | אדם בודד | גארי |  |
| 2010 | אקסית במצור | עורך דין |  |
| 2012 | לינקולן | ג'יימס אשלי |  |
| 2013 | תופעות לוואי | קארל מילבאנק |  |
| ראנר ראנר | פרופסור הורשטין |  |
| שמש שקרנית | סימון בויד | סדרת טלוויזיה |
| 2016 | 13 שעות: החיילים הסודיים של בנגאזי | הצ'יף |  |
| 2017 | העיתון | ארט בוכוואלד |  |
| 2019 | הלכלוך: סיפורה של מוטלי קרו | דוק מקג'י |  |
| 2023 | מתודלקים | מדוקס |  |
| *Waco: The Aftermath* | השופט סמית' | מיני-סדרה |
| TBA | *The Snack Shack* | שופט |  |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דייוויד קוסטבייל** בוויקישיתוף
* דייוויד קוסטבייל, ברשת החברתית אינסטגרם
* דייוויד קוסטבייל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* דייוויד קוסטבייל, באתר AllMovie (באנגלית)
* דייוויד קוסטבייל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* דייוויד קוסטבייל, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX5404675
* GND: 135055490
* ISNI: 0000 0001 3990 6588
* LCCN: no2011136896
* VIAF: 179340018
* WorldCat: lccn-no2011136896

 |
דף מתוך מחברת רייכנאו (אנ') (Reichenauer Schulheft). השיר פנגור באן מופיע מצד שמאל למטה.
**פנגור באן** הוא שיר באירית עתיקה מהמאה ה-9 שכתב נזיר אודות החתול שלו, בו הוא משווה בין עיסוקו בלימוד לעיסוקיו של החתול. זהו ככל הנראה השיר המפורסם ביותר ששרד מאירלנד המוקדמת, והוא היווה מקור השראה לכמה יצירות מודרניות בתחום הספרות, המוזיקה והקולנוע.

השיר מופיע רק בכתב יד הקרוי מחברת רייכנאו (אנ') (Reichenauer Schulheft), שנכתב במנזר הבנדיקטני שברייכנאו או בסביבותיו על ידי נזיר אירי, וכולל רשימות הקשורות ללימודיו. מלבד השיר, כתב היד מכיל רשימות בנושאים מגוונים, ביניהם דקדוק, לוגיקה, אסטרונומיה, קטע מהפואמה אינאיס, ועוד. כתב היד שמור כיום במנזר סנקט-פול, לאוואנטל (אנ') שבאוסטריה. שם מחבר השיר אינו ידוע.

פירוש המלה "באן" הוא "לבן", ו"פנגור" היה כנראה שם נפוץ לחתולים באירלנד. ייתכן גם שמקור המלה "פנגור" מוולשית, ופירושה עובד בניקוי של צמר (כחלק מתהליך הפקת הבד) בעזרת אבקה לבנה הקרויה אדמת ניקוי הצמר (אנ') .
החזקת חתולים במנזרים הייתה מנהג שגור במטרה להגן על המזווה ועל כתבי היד שבסקריפטוריום מעכברים ומזיקים אחרים. חתולים כאלה מופיעים גם באיורים של הספר של קלס שנכתב באירלנד באותה התקופה.

בתרבות המודרנית
---------------

לשיר מספר תרגומים מודרניים לאנגלית, על ידי ויסטן יו אודן, ג'יימס מרקנד, רובין פלאוור, שיימוס היני פול מולדון, ואיוון בולאנד.
גרסתו של אודן הולחנה על ידי סמואל ברבר ונכללה במחזור השירים Hermit Songs (שירי נזירים) תחת השם The Monk and His Cat (הנזיר וחתולו). השיר היווה השראה גם ליצירות נוספות, ביניהם ספרי נוער וילדים.

בסרט האנימציה הסוד של קלס, השואב מהמיתולוגיה הקלטית, שניים מדמויות המשנה הם נזיר בשם איידן ובן לווייתו, חתול לבן בשם פנגור באן. בזמן הקרנת כתוביות הסיום, איידן (השחקן מיק לאלי (אנ')), מדקלם קטע באירית מודרנית בהשראת השיר.

קישורים חיצוניים
----------------

* רשומה בדף הפייסבוק של "היסטוריה גדולה, בקטנה" אודות פנגור באן וחתולי מנזר אחרים.
* גרסה באנגלית בתרגומו של רובין פלאוור.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר Irish Archaeology
2. ↑  A Light in the Darkness: Theologies of the Book of Kells
Hayes, Kieran I. Spiritus; Baltimore Vol. 17, Iss. 2, (Fall 2017): 212-227. DOI:10.1353/scs.2017.0028
3. 1 2  הערות המתרגם שיימוס היני באתר poetryfoundation.org
4. 1 2  Chisholm, Rose. "Notes on the "Hermit Songs" Texts." Journal of Singing - The Official Journal of the National Association of Teachers of Singing 66.1 (2009): 7–13. Web.
5. ↑  רשומה בדף הפייסבוק של "היסטוריה גדולה, בקטנה"
6. ↑  תרגומים לשיר של אודן ומרקנד אתר אוניברסיטת ג'ורג'טאון
7. ↑  Moi, R. (2019). "Chapter 8 Hay". In Paul Muldoon and the Language of Poetry. Leiden, The Netherlands: Brill
8. ↑  תרגומים לשיר פנגור באן אתר .eurfa.org.uk
9. ↑  The Monk and His Cat (op. 29, no. 8) אתר songofamerica.net
10. ↑  ספרי פנגור באן באתר של פיי סמפסון
11. ↑
12. ↑  טריוויה, הסוד של קלס באתר tvtropes.org
**חיה לאומית** או **בעל חיים לאומי** היא בעל חיים שנבחר לסמל מדינה או עם. לעיתים זהו סמל רשמי - המופיע או לא מופיע על גבי סמל המדינה, ולעיתים סמל לא רשמי. כמו כן, למדינות מסוימות יש חיה לאומית ו/או ציפור לאומית, סוס לאומי, נחש לאומי וכדומה.

דוגמאות לחיות לאומיות
---------------------

### ירדן – ראם לבן

ראם לבן
החיה הלאומית של ירדן היא הראם הלבן.

### קנדה - בונה קנדי

החיה הלאומית של קנדה היא בונה קנדי, ובנוסף, הסוס הלאומי של קנדה הוא סוס קנדי.

### סקוטלנד – חד־קרן

החיה הלאומית של סקוטלנד היא חד קרן.

### אוסטרליה - קנגורו

החיה הלאומית של אוסטרליה היא קנגורו בנוסף הדוב הלאומי הוא קואלה.

### ישראל

כיום, לישראל אין חיה לאומית רשמית, אך דוכיפת מצויה היא הציפור הלאומית; צפע המצוי – הנחש הלאומי; כלב כנעני – הכלב הלאומי; ונבו יריחו – העקרב הלאומי. הצבי הארץ־ישראלי מהווה את אחד מסמליה של ארץ ישראל הנקראת בתנ"ך גם ארץ הצבי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חיה לאומית** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Service Canada Government of Canada, Service Canada Gouvernement du Canada, Canada.ca, www.canada.ca
2. ↑  Official symbols of Canada, web.archive.org, ‏2016-06-24
3. ↑  Scotland's National Animal - The Unicorn, www.visitscotland.com (באנגלית)
**סינבון**  היא רשת אמריקאית של בתי מאפה. 942 סניפיה פועלים ביותר מ-30 ארצות (נכון ל 2021). הם ממוקמים לרוב בקניונים ושדות תעופה. החברה בבעלות פוקוס מותגים. מטה החברה הוא בסנדי ספרינגס, ג'ורג'יה.

מוצר הדגל של החברה הוא מאפה בצק שמרים גדול, ממולא קינמון בצורת שבלול.

היסטוריה
--------

סינבון הייתה שלוחה של רשת Restaurants Unlimited שנוהלה על ידי ריץ' קומן. קומן רצה ליצור את שבלול הקינמון המושלם, עד שלבסוף העסיק את ג'רלין ברוסו כדי להשלים את המתכון האייקוני. סניף סינבון הראשון נפתח ב-4 בדצמבר 1984 בפדרל ווי, וושינגטון.

המאפייה הראשונה מכרה בתחילה רק את הסינבון הקלאסי. החנות הזכיינית הראשונה של סינבון נפתחה באוגוסט 1986 בפילדלפיה. ב-1991 נפתחה החנות הראשונה מחוץ לקניונים בדטרויט.

לסינבון יש זיכיונות בינלאומיים רבים כמו בפקיסטן, קפריסין, פולין וקנדה. הרשת הייתה הזכיינית הראשונה שפתחה סניף בלוב אחרי הדחת מועמר קדאפי ב-2011.

בישראל
------

בישראל החברה פעלה דרך אר.או. קיי השקעות בע"מ שקנתה את הזיכיון.
הסניף הראשון נפתח באבן גבירול, תל אביב. לאחר מכן הסניפים התרחבו לפארק הקרח באילת, עמק רפאים בירושלים ונמל התעופה בן-גוריון. סניפים נוספים היו קיוסק בקניון רחובות וחנות בקריון שנסגרו בתחילת 2015. בדצמבר 2015 סטטוס הרשת בישראל החל להשתנות. הסניפים באילת ובירושלים נסגרו לחלוטין והסניף בתל אביב שינה את שמו ל'סינמון', אבל כל הסמלים בתוך הסניף עצמו נשארו ללא שינוי; הסניף בתל אביב נסגר באוגוסט 2016.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סינבון** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סינבון (באנגלית)
* סינבון, ברשת החברתית פייסבוק

* סינבון, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* סינבון, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  About Us. focusbrands.com
2. ↑  "Cinnabon At-A-Glance."
3. ↑  אודות סינבון
4. ↑  הסניף ברחובות
5. ↑  הסניף בקריון
6. ↑  סגירת הסניף בירושלים
**הלמה קיסנר** (בגרמנית: **Helma Kissner**; נולדה ב-23 בדצמבר 1923) היא פושעת מלחמה גרמנייה מתקופת מלחמת העולם השנייה והשואה.

ביוגרפיה
--------

הלמה קיסנר נולדה ב-23 בדצמבר 1923 בסנסבורג, (פרוסיה המזרחית, רפובליקת וויימאר) למשפחה של נגר ועקרת בית. להלמה היו שתי אחיות, אחת מהן מתה בסוף מלחמת העולם השנייה. בשנת 1934 הצטרפה קיסנר לאגודת הנערות הגרמניות ובשנת 1941 הצטרפה למפלגה הנאצית. באמצע מלחמת העולם השנייה, הוכשרה קיסנר כמפעילת רדיו, ואז נשלחה כמפעילת רדיו וכקשרית ליחידת התמיכה הנשית בוואפן אס אס.

### סיוע לפשעי מלחמה

לפי מרכז שמעון ויזנטל, הלמה קיסנר שימשה בין 21 באפריל ל-7 ביולי 1944 כמפעילת רדיו באושוויץ, שם, מטבע עבודתה, הייתה לה גישה לכל המסמכים הרשמיים, ובכך תרמה לרצח המוני של אנשים במחנה.

לאחר מכן הועברה קיסנר למחנה ריכוז אחר - נאצוויילר-שטרוטהוף, שם נעצרה על ידי בעלות הברית עם שחרורו בנובמבר 1944. קיסנר נכלאה ועוכבה עד 18 ביולי 1948, לאחר מכן שוחררה והוחזרה לגרמניה.

### המשך חייה

לאחר שחרורה התיישבה קיסנר בקיל, שם נישאה לגבר בשם מאס ואימצה את שם משפחתו בעת רישום הנישואין. בשנת 2015, לבקשת מרכז ויזנטל, פתחו התובעים הגרמניים בחקירת מעורבותה בפשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות במהלך שירותה באושוויץ.

עם זאת, בספטמבר 2016, הוכרה קיסנר כבלתי ניתנה לשפיטה עקב היותה סנילית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Reuters (2016-09-09). "Auschwitz radio operator ruled unfit to stand trial". *The Guardian* (באנגלית בריטית). נבדק ב-2023-02-04.
2. ↑
3. ↑  "Архивированная копия". אורכב מ-המקור ב-2016-07-29. נבדק ב-2019-09-24.
מחלף עלה תלתן מלא עם דרכי שירות
מחלף עלה תלתן מלא
**מחלף עלה תלתן** (באנגלית: Cloverleaf interchange) הוא מחלף בעל שני מפלסים במפגש שני כבישים מהירים. המחלף מאפשר מעבר בין הכבישים ללא שימוש במנגנוני ויסות מעכבי תנועה כדוגמת רמזורים או מעגלי תנועה.

מאפיינים
--------

הפניות שמאלה במחלף עלה תלתן (בכבישים בהם נוהגים בצד ימין) מתבצעות על ידי חציית גשר או מנהרה מעבר לכביש היעד אליו רוצים לפנות, פנייה ימינה לתוך כביש בצורת לולאה בת 270 מעלות וכניסה לנתיב המתמזג עם כביש היעד. שמו של סוג מחלף זה בא מדמיון השרטוט שלו לצמח התלתן בעל ארבעת העלים.

מחלף עלה תלתן בעל ארבע לולאות הוא מחלף מלא, כיוון שכל הפניות בו מתבצעות באופן חופשי ללא מנגנוני ויסות. קיימים גם סוגי מחלף עלה חלקיים המשולבים עם מחלף מסוג מחלף יהלום. במחלפים אלה קיימות אחת עד שלוש לולאות ושאר הפניות החסרות מתבצעות בהכוונת רמזורים. שילוב אפשרי אחר הוא עם מחלף ערימה שבו פניות חסרות לולאה מבוצעות באמצעות רמפה ארוכה המורכבת בדרך כלל ממספר גשרים.

יתרונות וחסרונות
----------------

### יתרונות

מחלפי עלה תלתן הם הזולים ביותר לבנייה במפגש שני כבישים מהירים שבו נדרשים כל שמונת כיווני הפנייה ללא אמצעי ויסות מעכבי תנועה. מחיר הבנייה הזול נובע מהעובדה שגם מחלף מלא דורש בניית גשר אחד בלבד. במחלף ערימה, לשם השוואה, ייתכן שימוש ביותר מעשרה גשרים.

### חסרונות

מחלפי עלה תלתן סובלים מבעיה מרכזית המכונה 'אריגה'. המקור לבעיה זו נובע מהקרבה בין נתיבי הכניסה והיציאה במחלף, שגורמת לכלי הרכב הנכנסים לכביש לחצות את מסלול כלי הרכב היוצאים ממנו. בתנועה עמוסה גורמת האריגה לעומסי תנועה במחלף ולכן מחלפי עלה תלתן מתאימים למפגש בין שני כבישים שהתנועה העוברת ביניהם היא דלילה. פתרון חלקי אפשרי לבעיה הוא הגדלת הלולאות ובכך הרחקת הכניסות והיציאות, אך בפתרון זה המחלף שבלאו הכי גדול משמעותית ממחלף יהלום הופך לגדול מאוד. חלופה אחרת, אך יקרה, היא הסבת פניות של עלה תלתן לפניות רמפה-ישירה הלקוחות ממחלף ערימה. במקרה כזה הופך המחלף למחלף מסוג 'עלה תלתן ערימה'. דרך נוספת להתמודדות עם השפעות האריגה היא הוספת נתיב שירות עצמאי לפונים במחלף, כך שהתנועה שאינה פונה במחלף מבודדת ואינה מושפעת מעומסים אפשריים ביציאה ובכניסה.

חיסרון נוסף הוא רדיוס הפנייה בלולאות, המחייב הפחתת מהירות כלי הרכב באופן משמעותי. עקב כך, תאונות התהפכות של כלי רכב בלולאה הן מחזה נפוץ. ככל שרדיוס הלולאות גדול יותר, כך התנועה בהן זורמת מהר ובאופן בטוח יותר.

היסטוריה
--------

המחלפים הראשונים מטיפוס זה נבנו בארצות הברית בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20. ייתכן שהמחלף הראשון מביניהם נפתח ב-1929 במדינת ניו ג'רזי. מהנדס אזרחי בשם ארתור הייל מארצות הברית רשם פטנט על התכנון עוד בשנת 1916. באירופה נרשם פטנט בשווייץ בשנת 1928 והחל מ-1936 נבנו מחלפי עלה תלתן בכבישים מהירים בגרמניה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מחלף עלה תלתן** בוויקישיתוף
* Kurumi's Guide to Interchanges, על מחלף עלה תלתן (אנגלית)
**ג'ון סילאס "ג'ק" ריד** (באנגלית: **John Silas "Jack" Reed**;‏ 22 באוקטובר 1887, פורטלנד, אורגון - 19 באוקטובר 1920, מוסקבה) היה עיתונאי אמריקאי והקים בשנת 1919 את המפלגה הקומוניסטית הראשונה של ארצות הברית, שהפכה אחר-כך למפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית.

חייו
----

ריד למד סוציולוגיה וכלכלה בהרוורד ועבד אחר-כך, בין השנים 1910–1913 כעיתונאי. הוא דיווח על שביתת עובדי המשי בפטרסון, ניו ג'רזי ונעצר בגלל שרצה לשאת נאום למען הפועלים. בשנת 1913 נשלח למקסיקו. דיווחיו על המהפכה המקסיקנית ביססו אותו כעיתונאי. ככתב של שני עיתונים הוא סיקר את מלחמת העולם הראשונה בצרפת, בגרמניה, בסרביה, ברומניה ובבולגריה. הוא הכיר את לואיז בראיינט בשנת 1915 בעיר הולדתו פורטלנד ונשא אותה לאישה בנובמבר 1916. השניים נסעו לרוסיה באוגוסט 1917 וחזרו באפריל 1918, וכך יצא להם לחוות את מהפכת אוקטובר מקרוב ולסקר אותה. ספרו של ריד על המהפכה "עשרת הימים שזעזעו את העולם", שלנין כתב עבורו את ההקדמה, פרסם אותו בכל העולם.

ב-30 באוגוסט 1919 הוא גורש, יחד עם רבים אחרים, מהמפלגה הסוציאליסטית של אמריקה בגלל קיצוניות, והם הקימו שתי מפלגות. ריד עמד בראשה של "מפלגת הפועלים הקומוניסטית", שהתמזגה מאוחר יותר עם המפלגה השנייה, המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית.
באוקטובר 1919 הוא הואשם בבגידה וברח לברית המועצות. בדרך הוא נעצר בפינלנד ושוחרר רק אחרי שביתת רעב, לאחר שמצב בריאותו הידרדר. הוא הצליח להגיע ביוני לסנקט פטרבורג, ובמטרה להצטרף אליו, הגיעה בריינט לגטבורג. בינתיים נשלח ריד לבאקו על ידי גריגורי זינובייב. הנסיעה ברכבת הייתה ארוכה, ושם הוא נדבק בטיפוס. בריינט הגיעה למוסקבה, וחזר לשם לפגוש אותה. הוא היה מאוכזב מאוד מהגישה של מנהיגי המפלגה כלפיו, מהוועידה בבאקו וממהלך המהפכה בכלל. הוא תכנן לחזור לארצות הברית, אך ב-25 בספטמבר הוא חלה, ואחרי שלושה שבועות נפטר מהמחלה, בגיל 33.

הוא אחד האמריקאים הבודדים, שלהם קבר כבוד בבית הקברות של חומת הקרמלין. תחת שלטונו של סטלין נאסר ספרו על המהפכה להפצה. הניו יורק טיימס בחר בו בשנת 1999 במקום ה-7 ברשימת הספרים העיתונאיים החשובים ביותר.

בשנת 1981 ביים וורן בייטי סרט עליו שנקרא בעברית "אדומים", שבו הוא שיחק את התפקיד הראשי ודיאן קיטון שיחקה את בריינט. הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר.

ספרים
-----

* ג'ון ריד: **עשרת הימים שזיעזעו את העולם**. הוצאת הקיבוץ המאוחד. 1992

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון ריד** בוויקישיתוף
* עמוד ה-IMDb על הסרט של וורן בייטי
* ג'ון ריד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי ג'ון ריד בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* ג'ון ריד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* ג'ון ריד (1887-1920), דף שער בספרייה הלאומית
* ג'ון ריד, ברשת החברתית Goodreads

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007266951705171
* BIBSYS: 90152419
* BNE: XX920115
* BnF: cb12176145r (data)
* CiNii: DA0079870X
* GND: 118598937
* ISNI: 0000 0001 2281 3094
* LCCN: n81082936
* LNB: 000152900
* MusicBrainz: f6940294-52ee-4384-b3c0-cb90e66fd3be
* NARA: 10568920
* NDL: 00453848
* NKC: jn20000604592
* NLA: 35445462
* NLG: 70994
* NLK: KAC201840076
* NLP: a0000001181139
* NSK: 000132931
* NTA: 071051864
* RERO: 02-A012335191
* SELIBR: 234215
* SNAC: w6bv7xpb
* SUDOC: 030321743
* Trove: 955393
* VIAF: 68971815
* WorldCat: lccn-n81082936

 |