recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
בובת המן תלויה מעץ מוצגת במהלך תהלוכת עדלאידע
**יצירת בובת המן** הוא מנהג יהודי מסורתי הנפוץ בעיקר בקרב ילדים במהלך חג פורים. המנהג כולל יצירה, תצוגה, ולעיתים גם שריפה של בובה המייצגת את המן הרשע, דמות ממגילת אסתר אשר הסית את מלכו אחשוורוש מלך פרס כנגד האוכלוסייה היהודית בממלכה, במטרה לבצע בה רצח עם. המנהג משקף את השמחה והניצחון של העם היהודי על אויביו ומהווה חלק מהחגיגות והאטרקציות המיוחדות לפורים.

רקע
---

המנהג של בובת המן, אשר מסמל את ניצחון היהודים על אויביהם בסיפור פורים, התפתח והתרחב לתחומים נוספים בחגיגות יהודיות, בהם גם ל"ג בעומר. במשך שנים, נהגו להבעיר במדורות ל"ג בעומר בובות המייצגות את "צוררי ישראל לדורותיהם", כאשר בובת ההמן נכללת כחלק מהמדורה. דרך זו של הצגה ושריפה של בובות כללה לא רק את דמויות היסטוריות או דמויות מהמקרא אלא גם דמויות עכשוויות אשר נתפסו כאויבי העם היהודי או כסמלים למאבקים פוליטיים וחברתיים.

בתקופות היסטוריות שונות, המנהג התאים את עצמו לתרבות ולאזור הגאוגרפי של הקהילה היהודית המקיימת אותו. במקומות מסוימים, המנהג כלל שריפת בובת המן במרכז העיירה או הקהילה, תוך כדי שירה וריקודים מסביב לאש. במקומות אחרים, המנהג התבטא ביצירת בובות מקרטון או חומרים אחרים, והדגש הונח על האספקט החינוכי והיצירתי.

למנהג בובת המן יש שורשים עמוקים המתחברים לחגיגת פורים ולסיפור המקראי של מגילת אסתר. המנהג נולד מהרצון להמחיש ולחגוג את ההצלחה בניצחון המוסרי והפיזי על המן ועל תוכניותיו הרשעות להשמיד את היהודים. עם הזמן, המנהג פותח וקיבל צורות שונות בקהילות היהודיות השונות.

בובת המן משמשת ככלי חינוכי חשוב בהעברת המסורת וההיסטוריה היהודית לדורות הצעירים. היא מאפשרת דיאלוג ודיון בנושאים כמו אנטישמיות, התמודדות עם אויבים, וחשיבותה של אחדות בתוך הקהילה היהודית. כמו כן, היא מעודדת יצירתיות בקרב ילדים ומבוגרים כאחד, בתהליך יצירת הבובה ובחיפוש דרכים חדשניות להציגה ולחגוג איתה.

בשנים האחרונות, השימוש בבובת המן כפלטפורמה לביקורת חברתית ופוליטית השתדרג והרחיב את היקפו. דוגמאות לכך כוללות שריפת בובות המייצגות את נשיא עיראק לשעבר סדאם חוסיין או את נשיא איראן לשעבר מחמוד אחמדינז'אד. כמו כן, נושאים פנימיים ישראליים ומאבקים מגדריים או פוליטיים, כאשר בובות מתארות דמויות שונות מתוך החברה הישראלית והציבור החרדי. דוגמה לכך ניתן לראות בשריפת בובה בדמותו של יוסי שריד בשכונת מאה שערים.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  ישראל כהן, הפילוג הליטאי: ילדים צהלו סביב '.. באתר כיכר השבת, ‏2018-05-03
2. ↑  *יהודי ג'רבה קיימו את מנהגם לתלות בובת המן ועשרת בניו על עץ גבוה ולשרוף אותו ואותה במדורה גדולה*, נבדק ב-2024-03-14
3. ↑  זוהר, מאת אסף (2000-03-21). "בובות המן הרשע בדמות שריד נתלו במאה שערים; יישרפו כמנהג פורים". *Globes*. נבדק ב-2024-03-14.
**נחשון כל יכול** היא סדרת ספין אוף ישראלית המשודרת בערוץ הופ! החל משנת 2003, ומשמשת המשך לסדרה "דפנה ודודידו". לסדרה יש עונה אחת ו-78 פרקים באורך 7 ל-12 דקות. כמו כן, דמותו של נחשון מככבת גם ב"הופ! כיתה א'", בשתי עונות של "הקייטנה של הופ!" ובספיישל יום העצמאות של הערוץ לכבוד חגיגות ה-60 למדינת ישראל. וכן, גם במספר תשדירים לחיסכון במים, בפסטיגל 2006 ובמותק של פסטיבל בשנים 2008 - 2009.

עלילה
-----

עלילת הסדרה מספרת על נחשון כל יכול, שפותר בעיות עם חבובה הפרח המדבר וויקטור הטלפון המדבר בעזרת השפה העברית. 

בסדרה "דפנה ודודידו", נחשון מופיע כנחשון המנחש. נחשון המנחש הוא בעל חנות אליה פונה דודידו על מנת לרכוש ממנה מוצרים שונים. בעקבות אי יכולתו המילולית של דודידו להסביר באיזה מוצר הוא מעוניין, צריך נחשון לנחש למה הוא מתכוון, כאשר דודידו מנחה אותו בתנועות "כן" ו-"לא". דבר זה מחקה את הקושי של הזאטוטים להתבטא במילים, והופך את התוכנית חביבה על ילדים בגילאים שונים.

ב"הופ כיתה א'" נחשון והכפפה מכבים בפינה שבה מלמדים את הצופים מילים ואותיות. 

ב"קייטנה של הופ" הוא מופיע בשתי עונות: "מא' ועד ת'", כנחשון המנחש לצד יעל דואני וכל הבובות של הערוץ ו"עברית שפה יפה" כשבה הוא נוסע עם המכונה המעופפת שלו שנקראת "אמבטוס" (שילוב של אמבטיה ומטוס), כשבעונה הזאת מככבים גם דודידו שעוזר לנחשון לאתר חרוזים למילים וסבתו של נחשון (אסף אשתר) שמגיבה בשיחת וידאו לדקלומים שאותם הוא מקריא.

הדמויות והשחקנים
----------------

* **נחשון** (אסף אשתר): הדמות הראשית בסדרה. בכל פרק נחשון נתקל בבעיה והצופים בבית עוזרים לו לפתור אותה.
* **ויקטור** (שמעון כהן): הטלפון הישנוני בביתו של נחשון. כל פעם שמצלצלים הוא תמיד עונה בעצמו.
* **חבובה** (שרון בר עזר): הפרח של נחשון. מייעצת לנחשון בעת צורך
* **כפפת המחשבות** (אסף אשתר): כפפה צהובה אותה מפעיל נחשון כדי לעוץ לו עצות.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של נחשון כל יכול
* נחשון כל יכול, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
**יהושע סירקין** (1838 – 1922) היה סופר עברי ופעיל ציוני, מראשוני חובבי ציון, יו"ר אגודת "דורשי ציון" במינסק, יוזם הספרייה הלאומית בירושלים, ממקימי ההתיישבות עין זיתים בארץ ישראל.

קורות חיים
----------

נולד ברוסיה הלבנה, בנו של יעקב סירקין. בשנת 1869 הוציא את ספרו "מערכת הדומם" על מינרלוגיה - "לתועלת סוחרים באבנים יקרות ומחצבים אחרים, צורפים, חרשי אבן ומתכות, ומבקשי בינה להשכיל". היה מראשי הקהילה היהודית של מינסק, בעל עמדה בכירה בהנהלת מסילת הברזל ליבוי-רומני. 

עם התעוררות התנועה הלאומית היהודית נרתם סירקין לפעילות ציונית אינטנסיבית. הוא עמד בראש אגודת "דורשי ציון" ("אגודת האלף") במינסק, כמו כן היה ממייסדי ומראשי האגודה "קיבוץ נדחי ישראל" במינסק. 

במאי 1890 השתתף באספה הראשונה של הוועד האודסאי בווילנה, שבחר מחליף ליהודה לייב פינסקר שהתפטר מראשות תנועת חיבת ציון.

בקונגרס הציוני השני, שהתקיים בבזל, בשנת 1898, נבחר סירקין כחבר הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית, לצד מנהיגים ציוניים בולטים ובהם מנחם אוסישקין, יחיאל צ'לנוב ויעקב ברנשטיין-כהן. 

סירקין היה ממקימי ההתיישבות עין זיתים בארץ ישראל. בראשית 1891 הגיע לארץ ישראל יחד עם שני חבריו מראשי אגודת "דורשי ציון" (המכונה גם "אגודת האלף") ממינסק לצורך הקמת התיישבות חקלאית בארץ ישראל. הם פנו לפקידי הברון רוטשילד ובהם אל יהושע אוסוביצקי. אוסוביצקי הציע את אדמות ביריה ועין זיתים. אנשי אגודת "דורשי ציון" רכשו מידיו של אוסוביצקי 5,600 דונם קרקע בעין זיתון ובביריה. האוכלוסייה הערבית השכנה החלה מעלה תביעות על פיהן אוסוביצקי לא רכש את כל האדמות שהוא מכר לאגודה אלא רק מקצתן והגישו תביעה לבית הדין העות'מאני שאף הוציא צו האוסר על המשך העבודות במקום. אוסוביצקי פעל בביירות לביטול הגזירה וסירקין יצא בטענות קשות מאוד כנגדו. סירקין נסע לפריז וקיבל את תמיכת הברון באגודה.

הריחוק של אנשי "אגודת האלף" שנשארו במינסק לא אִפשר ניהול של המקום. סירקין, יושב ראש האגודה, היה עסוק בפעילות ציבורית מקיפה ובעסקיו הפרטיים ולא היווה מנהיגות מקומית ראויה בפיתוח המושבה. באוגוסט 1894 פוטרו כל הפועלים השכירים וחמישה עשר הפקידים שניהלו את המקום חזרו לרוסיה.

בשנת 1894 יזם את הקמת הספרייה הלאומית בירושלים, על בסיס מדרש אברבנאל שהייתה רק ספרייה ירושלמית. הוא ביקר בירושלים וכינס את חברי "ועד בית הספרים" וכן את בן יהודה ומשכילים אחדים מתושבי העיר. הוא ישב בראש הישיבה, שהתקיימה בח' בסיוון תרנ"ד. סירקין רכש ספריות שלמות בחו"ל כדי להעבירן לארץ ישראל.

במחצית השנייה של המאה ה–19 נעשו ניסיונות לחדש מילה עברית ל-Kultur. תחילה השתמשו בתעתיק המילה לעברית — "קולטור". בשנת 1894 הציע סירקין את המונח ״פקח־קח״, אולם ההצעה לא נקלטה, ובתחילת המאה ה-20 התקבעה המילה "תרבות".

ספריו
-----

* **מערכת הדומם** על מינרלוגיה, 1869
* **שארית יעקב: דבר בעתו**, 1891
* **חזיונות לילה :משעפים בדברי ימי ישראל**, 1903

קישורים חיצוניים
----------------

* רשימת הפרסומים של יהושע סירקין, בקטלוג הספרייה הלאומית
* כתבי יהושע סירקין בפרויקט בן-יהודה
* יהושע סירקין (1838-1922), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד אילון גלעד, בין הקולטור לקולטורא: כך נבחרה המלה העברית לתַּרְבּוּת, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2015

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007311016705171
* ISNI: 0000 0001 0812 7725
* LCCN: no2007032404
* VIAF: 68704534
* WorldCat: lccn-no2007032404

 |
צ'ארלס ברוקינג, ההתנגשות בין קומנדר ווקר והצי הצרפתי, מאי 1745
**צ'ארלס ברוקינג** (באנגלית: **Charles Brooking**;‏ 1723 – 1759) היה צייר אנגלי של סצינות ימיות.

ביוגרפיה
--------

סביר מאוד שאביו של ברוקינג היה צ'ארלס ברוקינג (האב) (1677–1738), שתועד כמועסק בבית החולים גריניץ' (לונדון) בין השנים 1729–1736 כצייר וכמעצב. צ'ארלס ברוקינג (האב) היה פעיל קודם בפלימות' ובאירלנד. ב־27 בנובמבר 1732 תועד "המאסטר צ'ארלס ברוקינג" כחניך.

סיפור הקשור לאמן הימי דומיניק סארס על צ'ארלס ברוקינג - שהוא עבד עבור סוחר אומנות בלסטר סקוור, לונדון, שניצל אותו עד "שהתגלה על ידי טיילור ווייט, גזבר בית החולים פונדלינג ליתומים בלונדון.

ברוקינג נודע הרבה יותר לאחר שנת 1754, כאשר כתוצאה מגילויו הוא נבחר על ידי בית החולים פונדלינג לצייר את מה שמכונה "ספינת דגל מול הרוח", שלאחריו נבחר למנהל והאפוטרופוס של בית החולים. ציור זה הוא יצירה ים גדולה שנועדה להתאים לציור אחר, במקום לא ידוע.

צ'ארלס ברוקינג, ספינת דגל מול הרוח
ברוקינג נפטר ב־25 במרץ 1759, ולפי הדיווחים הותיר את משפחתו חסרת כל.

יצירה
-----

העבודות המוקדמות ביותר של ברוקינג הן שתי תמונות, האחת מתארת סצנה של נמל והשנייה ספינה בוערת, עליה חתם בגיל 17, ומתוארכת לשנת 1740. מכיוון שתואר כ"צייר ים מהולל" בשנת 1752, כשעבד אצל הבוטנאי ג'ון אליס (1710-76), הוא כנראה צייר לפחות 12 שנים לפני אותו מועד. אליס העסיק את ברוקינג כצייר צמחים. דוגמה ליצירה קודמת של ברוקינג היא ציורו על התנגשות בין ווקר לצי אוניות צרפתיות שהתרחשה ב־23 במאי 1745, שפורסם על ידי בוידל בשנת 1753. ציור זה נמצא כעת במוזיאון הימי של גריניץ'.

פרט לציורים כמו אלה, המתעדים אירועים היסטוריים ספציפיים, העבודות המוקדמות של ברוקינג אינן קלות לתארוך מדויק, פרט לסגנון ולנושא. שתי התמונות הראשונות שלו מראות השפעה מסוימת של פטר מונמי, אבל הוא כבר הציג סימנים בולטים של סגנון אישי מובהק. עד מהרה הוא התרחק מהמסורות הקבועות של הז'אנר הימי, שכללו ציורי ספינות רשמיות, אם כי ישנן לפחות שתי יצירות כאלה עליהן הוא חתם, המציגות ספינות בסגנון הקבוע. חלק מההדפסים הקיימים הזהים, מיוחסים לשני הציירים פיטר מונמי וברוקינג.

בציוריו ישנה תשומת לב קפדנית במיוחד לפרטים המראים את הידע העמוק שלו בארכיטקטורה של ספינות, כמו גם את כושר ההתבוננות הטובה שלו בתנאי הגלים והרוח באוקיינוס. נראה שהוא בילה הרבה זמן בים וייתכן שהיה בעל סירה או ספינה קטנה.

בשנותיו הראשונות הוא כנראה הועסק בתפקיד ימי כלשהו, אולי בסירת ניווט בגרבסנד.

חלק מיצירותיו המאוחרות מראות השפעתו של וילם ואן דה ולדה (הבן).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'ארלס ברוקינג** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Biography of Charles Brooking, National Maritime Museum (ארכיון)
2. ↑  Archives: "The Call of the Sea" at the St. Barbe Museum and Art Gallery, web.archive.org, ‏2011-05-24
3. ↑  Brooking at the National Maritime Museum, web.archive.org, ‏2004-03-30
4. ↑  Charles Brooking Online, www.artcyclopedia.com

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb13618186k (data)
* DSI: 461
* GND: 122417496
* ISNI: 0000 0000 6708 4596
* LCCN: nr92042770
* NTA: 215128001
* RKD: 12981
* SUDOC: 056590873
* ULAN: 500005055
* VIAF: 71258959
* WorldCat: lccn-nr92042770

 |
**תאופיק ברהום** (בערבית: **توفيق برهوم**; נולד בשנת 1990) הוא שחקן ערבי-ישראלי.

ביוגרפיה
--------

ברהום נולד בכפר עין ראפה, מערבית לירושלים. הוא בן למשפחה מוסלמית, ומגדיר עצמו גם כ"פלסטיני". כשהיה בן 14 נשלח לכפר הנוער "מאיר שפיה" ליד זכרון יעקב.

### קריירה בישראל

בשנת 2012 שיחק בתפקיד משני בסדרת הדרמה "אופוריה", ששודרה בהוט 3.

בשנת 2014 לוהק לשחק בתפקיד אורח בסדרת הנעורים "החממה" וגילם את נור. באותה שנה, גילם את דמותו של עדנאן בסרט של נסים דיין "מפריח היונים". באותה שנה הצטלם גם בתפקיד הראשי בסרט "ערבים רוקדים" (המבוסס על ספרו של סייד קשוע), בו גילם את דמותו של איאד. על תפקיד זה היה מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר לשנת 2014.

בשנת 2015 שיחק בסרטו של ארז תדמור "ארץ פצועה" בו גילם את המחבל.

### קריירה מחוץ לישראל

בשנת 2015 שיחק בתפקיד הראשי בסרט הפלסטיני "האיידול"(אנ') בבימויו של האני אבו אסעד, בו גילם את דמותו של מוחמד עסאף. באותה שנה, שיחק בסרט היווני "אהבה יוונית", בו גילם את פארס, פליט מלחמת האזרחים בסוריה.

בנוסף ב-2015 שיחק בסרט האמריקאי "אבודים בעיר הלבנה", בכיכובם של היילי בנט, תומאס דקר ובוב מורלי.

בשנת 2018 שיחק בסרט הבריטי-אמריקאי "מריה מגדלנה" בכיכובה של רוני מארה.

בנוסף ב-2018 שיחק גם במיני-סדרה האמריקאית "המגדלים הגבוהים" בדמותו של חאליד אל-מיהדאר, אחד מחוטפי טיסה 77 של אמריקן איירליינס.

בשנת 2020 שיחק במותחן הדרמה האמריקאי "מסלול נקמה" לצדם של בלייק לייבלי וג'וד לאו. שיחק גם בסדרה הבריטית "בגדאד סנטרל" של ערוץ 4 את דמותו של אמג'ד ושיחק בסדרת הפנטזיה הבריטית "מכתב למלך" (אנ') ששודרה בנטפליקס.

בשנת 2022 שיחק בתפקיד ראשי בסרטו של טאריק צאלח "הילד מגן עדן"

בשנת 2023 ישחק בסרטו התנכ"י של הבמאי טרנס מאליק "*The Way of the Wind*".

בשנת 2024 הוא מצטלם בסרט "אות משמיים: הסימן הראשון".

קישורים חיצוניים
----------------

* תאופיק ברהום, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* תאופיק ברהום, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* תאופיק ברהום, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* תאופיק ברהום, באתר ספר הקולנוע הישראלי

הערות שוליים
------------

1. 1 2  עידוא דגן, הכוכב הפלסטיני: הסתירו ישראליותי ולא שילמו לי, באתר nrg‏, 23 באוקטובר 2015
2. ↑  תאופיק ברהום: סיפור חייו
**ת'ומאס רוסלס ג'וניור** (באנגלית: **Thomas Rosales .Jr**; נולד ב-3 בפברואר 1948) הוא שחקן קולנוע ופעלולן אמריקאי. הוא הופיע במעל 100 סרטים.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד בפברואר 1948 בעיר אל פאסו, טקסס. הוא שיחק לראשונה בסרט המלחמה על כוכב הקופים מ-1973, עליו לא קיבל קרדיט. לאורך השנים שיחק בסרטים רבים אך ברובם הוא משמש בתפקידים משניים וקטנים או כאנטגוניסט.

ב-1983 שיחק בסרט רעם כחול ובאותה שנה השתתף בסדרה צוות לעניין.

ב-1985 שיחק בסדרה מקגייוור ולאחר שנתיים הופיע בסדרה הקומית היפים והאמיצים ובסרט הנרדף של פול מייקל גלייזר בתפקיד צ'יקו.

ב-1990 שיחק בסרט המדע הבדיוני רובוקופ 2 בתור צ'ט. באותה שנה שיחק בסרט הקומדיה שוטר בגן ילדים.

ב-1993 שיחק בסרט אחרון גיבורי הפעולה וגם בסדרתו של צ'אק נוריס ווקר ובאותה שנה הופיע גם בסדרות תיקים באפלה, ד"ר קווין רופאה במערב ולויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן.

ב-1994 שיחק בסרטו של ז'אן דה-בונט ספיד ובסרט הקומדיה השוטר מבוורלי הילס 3. אותה שנה הופיע בסדרת המדע הבדיוני של מייקל קרייטון ER.

ב-1995 שיחק בסרט הפשע היט. בשנת 1996 שיחק בסרט האימה "פחד עד מוות 2".

ב-1997 שיחק בסרטו של סטיבן ספילברג פארק היורה: העולם האבוד בתור קרטר, הנהג של דיטר סטארק (פיטר סטורמר). באותה שנה השתתף בסרט המדע הבדיוני גברים בשחור וגם בסרט הפעולה קון אייר, בסרט עימות חזיתי ובסרט סודות אל איי.

ב-1999 הופיע בסדרת הערפדים אנג'ל. שנה אחריה שיחק בטראפיק של הבמאי סטיבן סודרברג.

ב-2001 שיחק בקומדית הפשע אושן 11.

ב-2003 שיחק בסרטו של גור ורבינסקי שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה. אותה שנה השתתף בסדרה רינו 911.

ב-2008 שיחק בסרט הקומי סופרהירו. שנה לאחר מכן השתתף בסרט ברונו שהופק בידי סשה ברון כהן.

ב-2012 שיחק בסדרה NCIS בתור פדרו הרננדז.

ב-2014 שיחק בסרט המדע הבדיוני כוכב הקופים: השחר בתור גבר זקן. באותה שנה שיחק בסרט הפעולה הצורך במהירות בתור ואלט. שנה לאחר מכן שיחק במשברים בע"מ בתור נהר רכב זעיר.

ב-2017 שיחק בסרט "The Beautiful Ones".

קישורים חיצוניים
----------------

* תומאס רוזאלס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1018205616
* ISNI: 0000 0003 5993 7802
* LCCN: no2016155400
* VIAF: 220668265
* WorldCat: lccn-no2016155400

 |
**דיוויזיית השריון ה-7 של צבא ארצות הברית** (באנגלית: **7th Armored Division**) הייתה דיוויזיית שריון אמריקאית אשר לחמה במלחמת העולם השנייה בחזית המערבית.

היסטוריה
--------

הדיוויזיה הוקמה ב-1 במרץ 1942 לאחר הצטרפותה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, וכמפקדה הראשון מונה לינדזי מק'דונלד סילבסטר. הדיוויזיה נחתה בחופי נורמנדי ב-13–14 באוגוסט 1944, והשתתפה במבצע קוברה ובהסתערות לעבר הסן, ולאחר מכן סייעה לדיוויזיה ה-5 במהלך המצור על מץ. ב-25 בספטמבר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה התשיעית, והחלה במסע להולנד, שם נדרשה להגן על האגף הימני (המזרחי) של המסדרון שנפתח במבצע מרקט גארדן. לאחר מכן פעלה הדיוויזיה בדרום-מזרח הולנד, כדי שכוחות בריטים וקנדים והדיוויזיה ה-104 יוכלו לפנות את הגרמנים משפך הסכלדה בדרום-מערב הולנד, על מנת לפתוח את נתיבי המשלוח לנמל אנטוורפן, כדי לאפשר לאוניות בעלות-הברית להביא אספקה מבריטניה. ב-30 בספטמבר החלה הדיוויזיה בקרב אוברלון, וב-8 באוקטובר הוחלפה על ידי דיוויזיית השריון הבריטית ה-11, והוכפפה תחת פיקוד הארמייה השנייה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-8, וב-1 בנובמבר מונה רוברט הסברוק למפקד הדיוויזיה. במהלך הקרב על הבליטה לחם צוות קרב מהדיוויזיה בפיקודו של ברוס קלארק בקרב סן וית, ולאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה כחלק מהקורפוס ה-5, ובכלל זה בגשר רמאגן. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בכיתור כיס הרוהר, וב-16 באפריל 1945 נכנע הקורפוס ה-53 לפני כוחות הדיוויזיה. לאחר מכן הועברה הדיוויזיה שוב תחת פיקוד בריטי, ויצרה קשר עם כוחות הצבא האדום.

באמצע יולי החלו חיילי הדיוויזיה לחזור לארצות הברית, וב-9 באוקטובר 1945 פורקה הדיוויזיה. במהלך מלחמת קוריאה הוקמה הדיוויזיה מחדש, אולם היא לא השתתפה בלחימה, ובשנת 1953 שוב פורקה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיוויזיית השריון השביעית** בוויקישיתוף
* דיוויזיית השריון ה-7 (באנגלית)
יפןיפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא סוזוקי. 
אדמירל **קנטרו סוזוקי** (ביפנית: **鈴木 貫太郎**‏; 24 בדצמבר 1868 - 17 באפריל 1948) היה ראש הממשלה ה-42 של יפן, מ-7 באפריל 1945 עד 17 באוגוסט 1945.

ביוגרפיה
--------

קנטרו סוזוקי נולד במחוז אוסקה והיה סגן שר חיל הים במלחמת העולם הראשונה, ולאחר מכן מפקד צי, ולאחר מכן ראש המטה הכללי של חיל הים מ-1925 עד 1929. הוא ניצל בקושי מהתנקשות בתקרית 26 בפברואר ב-1936. כקצין ים צעיר, הוא פיקד על שייטת משחתות בזמן מלחמת רוסיה–יפן והשתתף בקרב הימי העיקרי, קרב צושימה. הוא פרש מחיל הים ב-1937.

כסגן יושב ראש (ולאחר מכן גם יושב ראש) חברי מועצת בית המשפט במהלך מלחמת העולם השנייה, סוזוקי התנגד למלחמה עם ארצות הברית. כראש ממשלה, הוא תרם למשא ומתן לשלום עם בעלות הברית, ועזר לשכנע את הקיסר הירוהיטו להסכים לתנאי הכניעה של הצהרת פוטסדאם לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי באוגוסט 1945. הוא ניצל מניסיון התנקשות במהלך תקרית קיוג'ו ונפטר מסיבות טבעיות לאחר המלחמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קנטרו סוזוקי** בוויקישיתוף
* קנטרו סוזוקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**קוניאקי קויסו** | **ראש ממשלת יפן  1945** | **הבא**:**נרוהיקו היגשיקוני** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987012438465905171
* CiNii: DA01926714
* ISNI: 0000 0000 8043 9785
* LCCN: n83072399
* NDL: 00075423
* NLP: a0000001897296
* SUDOC: 204436907
* VIAF: 121894135
* WorldCat: lccn-n83072399

 |
**SDI** (ראשי תיבות באנגלית של: **S**oftware-**d**efined **i**nfrastructure) או **תשתית מוגדרת תוכנה** היא הגדרה של תשתית מחשוב טכנית לחלוטין בשליטת תוכנה ללא התערבות ידנית. היא פועלת באופן חופשי, ללא תלות ספציפית בחומרה והיא ניתנת להרחבה על ידי תכנות.

בגישת ה-SDI, דרישות התשתית של היישום מוגדרות באופן הצהרתי (הן דרישות פונקציונליות והן לא פונקציונליות) כך שניתן יהיה להפיק אוטומטית חומרה מספקת ומתאימה כדי לעמוד בדרישות אלו.

פריסות אופייניות מצריכות יכולות מחשוב ענן עם רשת מוגדרת תוכנה (SDN) כתנאי ראשוני למערכת SDI.

היתרונות של SDI כוללים בהפחתה או ביטול מאמץ ועלות של תחזוקת תשתיות IT, רשת, וחומרה, מאפשר לחברות להעביר מיקוד לחלקים אחרים של התוכנה, מבטיח עקביות ובמקביל מאפשר הרחבה, פריסה מרחוק באמצעות תצורה ללא זמן השבתה, וכן מאפשר למנף את הכוח של גרסאות כגון git.

יכולות מתקדמות מאפשרות מעבר מתצורה אחת לאחרת ללא השבתה, על ידי חישוב אוטומטי של מערך שינויי המצב בין תצורה אחת לאחרת ומעבר שלב אוטומטי בין כל שלב, וכך להשיג את השינוי המלא באמצעות תוכנה בלבד.

*

הערות שוליים
------------

1. ↑  "CIO Asia - Drive for innovation boosts demand for software-defined technologies: IDC". *CIO Asia* (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2016-03-04. נבדק ב-2018-09-11.
2. ↑  "SDI wars: WTF is software defined infrastructure?" (באנגלית). נבדק ב-2018-09-11.
**ציפורה אפרת** (27 בספטמבר 1914 - 3 במאי 2012) הייתה חברת השומר הצעיר בקן וילנה וחברת ההנהגה הראשית, לאחר עלייתה לארץ ישראל הייתה ממעצבי מערכת החינוך במוסד החינוכי הרי אפרים.

קורות חייה
----------

אפרת נולדה בווילנה לרבקה וניסן וולק. ב-1923 בהיותה בת תשע, הצטרפה לקן השומר הצעיר ובגיל 15 נהפכה מדריכה ולאחר מכן ראש גדוד. בין חניכיה היו אבא קובנר. בשנת 1931 הייתה ראש קן וילנה, שאז מנה 1,200 חניכים. באותה שנה גם סיימה את לימודיה בגימנסיית תרבות.

כהכנה לחיים בארץ ישראל, השתלמה בצבעות. אביה רצה שתמשיך בלימודים גבוהים, ואף גרם לבית ספר לרפואה בבריסל לקבל אותה כסטודנטית, אך ציפקה לא הייתה מוכנה לעזוב את התנועה. באמצע שנת 1933 יצאה להכשרה, שם גייסו אותה בשנת 1934 להנהגה הראשית בוורשה.
ב-27 בספטמבר 1936, יום הולדתה ה-22, הגיעה ציפקה עם בן זוגה אהרן אפרת לארץ ישראל, לקיבוץ "אמריקה בניר" חדרה, שהיה אחר כך לקיבוץ עין השופט. משפחתה של ציפקה נרצחה בפונאר.

ב-1943 התגייסה לטפל בילדי טהראן ודאגה לחלקם בין הקיבוצים. בין 1944 ל-1947 הייתה מחנכת של חברת הנוער הישראלית הראשונה - נערים שהתגייסו לפלמ"ח, לחמו במלחמת העצמאות ולימים הקימו את קיבוץ הראל. ב-1951 לאחר השתלמות של שנתיים בסמינר הקיבוצים בתל אביב החלה ציפקה את תפקידה בחינוך והוראה במוסד החינוכי הרי אפרים, תפקיד שהמשיכה בו עשרות שנים. מ-1985 ועד שנת 2011 עבדה במטבח בקיבוצה.

כתביה
-----

ציפקה כתבה מספר ספרים:

* שיחות עם מדריכים, 1978
* חברת הנעורים - אתגר ומציאות, 1981
* ואוסיף ללכת, 1990 - ספר לזכרו של בעלה
* מדורות - השוה"צ בווילנה ובגליל - ספר בו השתתפה כעורכת
* לריב אפשר רק בשניים, 1998 - חוברת

קישורים חיצוניים
----------------

* ציפקה אפרת באתר ההנצחה של קיבוץ עין השופט
* מידע על צפורה אפרת בקטלוג הספרייה הלאומית
* הספרים של צפורה אפרת, באתר "סימניה"
* צפורה אפרת (1914-2012), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007282820905171
* GND: 113174649X
* ISNI: 0000 0003 7529 2303
* LCCN: n78088622
* VIAF: 256738955
* WorldCat: viaf-256738955

 |
**פרא** הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1999 בכתיבה ובימוי של יורם גל, עם עומר ברנע בתפקיד הראשי.

הסרט הופק על ידי יורם גלל ואשתו נילי דותן בסיוע קרן הקולנוע הישראלי והקרן לעידוד הסרט הישראלי.

תקציר העלילה
------------

דור (עומר ברנע) הוא נער בן 17 המכונה "פרא" שזה עתה סיים תיכון ומתכונן להתגייס לצה"ל ולשרת בסיירת. הוריו התגרשו ומגיל שנתיים הוא גדל אצל סבתו (אריקה קנולר). הוא מאוהב ברננית (עדי עזרוני) שלומדת אתו באותה כיתה אך מתבייש לגלות לה. הוא עדיין בתול ומספק את צרכיו המינים באוננות והזיות מיניות בלתי פוסקות.

לבסוף הוא מחליט לשים קץ לבתוליות שלו, הוא נפרד מסבתו ונוסע לתל אביב. בבית קפה הוא מנסה להתחיל עם בחורה (אפרת כהן) אך בעלה מופיע לפתע. הוא מסתובב ברחובות ונפגש עם זונה (גילה גולדשטיין) שמנסה לפתות אותו אבל זה לא מצליח. הוא נמלט ממנה למונית והנהג (ניר מנקי) מסיע אותו לבקשות לחוף תל ברוך ומסביר לו על סוגי הזונות. פרא נתקל שם בקוקסינל (רינן חיים), בורח משם ונרדם לבסוף על החוף.

הוא מתעורר בעזרתו של "הרב דנינו" (אייל רוזלס), עבריין שחזר בתשובה ומנסה להשפיע על פרא לחזור בתשובה. הוא מכוון את פרא לחבר שלו המכונה "הזאב" (דור פלס) שגר עם אשתו ג'ורג'ינה (לני שחף). "הזאב" הוא ביסקסואל חסר ילדים והוא מתאהב בפרא ומציע לאמצו. בינתיים מאבד פרא את בתוליו לג'ורג'ינה, עוזב אותם ונוסע לאילת. שם הוא פוגש בטלילה (בהט קלצ'י), פרופסורית בת 40 ומבלה אתה שבוע בסקס בלתי פוסק.

פרא מתחיל לעבוד בבניין אך מפוטר לאחר שהכה את הקבלן (נתן כוגן) שרימה אותו במשכורת. הוא ממשיך בעבודה בשטחים אבל גם כאן הוא מתעמת עם המעסיק שלו (ארז גוטליב).

הוא חוזר לדירתה של טלילה בתל אביב שמזמינה את עורך הדין שלה, מיכאל לביא (גבי שושן), שעורך חוזה לשתף את פרא ברכושה אך פרא מסרב לחתום, בורח משם ומתגייס.

בלשכת גיוס הוא פוגש את "הנסיכה" שלו והם מודים אחד בפני השנייה כי תמיד שאפו להתקרב זה לזו, אך התביישו.

לאחר שבעה חדשים הוא עוזב את "הנסיכה" ומועבר ללבנון.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| עומר ברנע | פרא |  |
| דור פלס | הזאב |  |
| לני שחף | ג'ורג'ינה |  |
| בהט קלצ'י | טלילה |  |
| גבי שושן | מיכאל לביא | עורך דין |
| אייל רוזלס | הרב דנינו |  |
| גילה גולדשטיין | זונה |  |
| עדי עזרוני | רננית |  |
| נתן כוגן | מנהל עבודה |  |
| ארז גוטליב | מתנחל |  |
| ניר מנקי | נהג מונית |  |
| אריקה קנולר | סבתא |  |
| אפרת כהן | אישה בקפה |  |
| שמעון סיאני | חלבני | מוכר ארטיקים |
| דבי בסרגליק | אישה עם ילד |  |
| רינן חיים | קוקסינל |  |
| יורם גל | אבא של פרא |  |

קישורים חיצוניים
----------------

* "פרא", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "פרא", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "פרא", באתר אידיבי
* "פרא", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**קולין סקסטון** (באנגלית: **Collin Sexton**; נולד ב-4 בינואר 1999) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת יוטה ג'אז מליגת ה-NBA. גובהו 1.85 מטרים והוא משחק בעמדת הרכז.

קריירת מכללות
-------------

סקסטון נולד בעיר מריאטה שבג'ורג'יה, ולמד בתיכון במבלטון הסמוכה. בין השנים 2017–2018 למד באוניברסיטת אלבמה, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן אייברי ג'ונסון. ב-25 בנובמבר 2017 קלע סקסטון 40 נקודות בהפסד קבוצתו לאוניברסיטת מינסוטה. במשחק הפתיחה של טורניר ה-NCAA הוביל סקסטון את קבוצתו לניצחון על אוניברסיטת וירג'יניה טק עם 25 נקודות, אך במשחק השני הודחה אלבמה על ידי האלופה שבדרך, אוניברסיטת וילנובה. בסיום העונה זכה סקסטון בתואר "פרשמן העונה" של המחוז הדרום-מזרחי (SEC), וכן נבחר לחמישייה השנייה של העונה במחוז לאחר שהעמיד ממוצעים של 19.2 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-3.6 אסיסטים למשחק.

לאחר הדחת קבוצתו הודיע סקסטון על כוונתו לוותר על שלוש שנות לימודיו הנותרות באוניברסיטה, והכריז על מועמדותו לבחירה בדראפט ה-NBA.

קריירת ה-NBA
------------

סקסטון נבחר בבחירה השמינית של דראפט ה-NBA 2018 על ידי קליבלנד קאבלירס. בליגת הקיץ 2018 קלע סקסטון 19.6 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר לחמישיית הטורניר. לאורך עונת הרוקי שלו קלע סקסטון 16.7 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה. בעונת 2019/2020 הוביל את קלעי קבוצתו, עם ממוצע של 20.8 נקודות למשחק, אולם הקאבלירס סיימו עם המאזן הנמוך ביותר באזור המזרחי; 19–46.

נבחרת ארצות הברית
-----------------

בשנת 2016 זכה סקסטון במדליית זהב באליפות העולם בכדורסל עד גיל 17, כשחקן נבחרת ארצות הברית, וזכה בפרס ה-MVP של הטורניר לאחר שרשם ממוצעים של 17.0 נקודות ו-4.2 אסיסטים למשחק.

סטטיסטיקות הקריירה
------------------

### בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018/2019 | קליבלנד | 82 | 72 | 31.8 | 0.430 | 0.402 | 0.839 | 2.9 | 3.0 | 0.5 | 0.1 | 16.7 |
| 2019/2020 | קליבלנד | 65 | 65 | 33.0 | 0.472 | 0.380 | 0.846 | 3.1 | 3.0 | 1.0 | 0.1 | 20.8 |
| 2020/2021 | קליבלנד | 60 | 60 | 35.3 | 0.475 | 0.371 | 0.815 | 3.1 | 4.4 | 1.0 | 0.2 | 24.3 |
| 2021/2022 | קליבלנד | 11 | 11 | 28.7 | 0.450 | 0.244 | 0.744 | 3.3 | 2.1 | 0.9 | 0.0 | 16.0 |
| 2022/2023 | יוטה | 48 | 15 | 23.9 | 0.506 | 0.393 | 0.819 | 2.2 | 2.9 | 0.6 | 0.1 | 14.3 |
| **קריירה** |  | 266 | 223 | 31.3 | 0.464 | 0.380 | 0.826 | 2.9 | 3.2 | 0.8 | 0.1 | 19.0 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קולין סקסטון** בוויקישיתוף
* קולין סקסטון, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* קולין סקסטון, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Basketball-Reference
* פרופיל, באתר Sports-Reference
* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר פיב"א
* פרופיל, באתר ליגת ה-NBA
* פרופיל, באתר ESPN
פירוש נוסף ערך זה עוסק בעיר במצרים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו לוקסור (פירושונים).

**לוקסור** (בערבית: **الْأُقْصُر**; בערבית מצרית: **الاقصر**, תעתיק מדויק: **אלְאֻקְצֻר**) היא עיר במצרים העליונה (דרום מצרים) ובירת המחוז הקרוי על שמה. העיר משתרעת על פני 43 קמ"ר על הגדה המזרחית של נהר הנילוס כ-500 ק"מ דרום-מזרחית לבירה קהיר. לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2023 אוכלוסיית העיר מנתה 284,952 בני אדם, ובכך היא העיר השנייה בגודלה במצרים העליונה, אחרי אסואן. 

העיר לוקסור שוכנת במקומה של העיר העתיקה תבאי ומשום כך היא מכונה לעיתים "המוזיאון הפתוח הגדול בעולם". בין השאר נמצאים בשטח העיר בת-ימינו אתרי המקדשים של כרנכ ומקדש לוקסור. מעברו השני של נהר הנילוס, על הגדה המערבית, ניצבים המקדשים והקברים של הנקרופוליס של תבאי, הכוללים את עמק המלכים, עמק המלכות, הרעמסאום וכן את אתר דיר אל-בחרי, הכולל את מקדש חתשפסות. אלפי תיירים מכל קצווי תבל פוקדים את האתרים הארכאולוגיים של העיר והתיירות מהווה מקור הכנסה חשוב לעיר המודרנית.

היסטוריה
--------

 ערך מורחב – **תבאי (מצרים)**  

לעיר נודעה חשיבות החל במאה ה-11 לפנה"ס: לאחר שהגיעה אליה אוכלוסייה עשירה ומבוססת, נודעה תבאי כמרכז החכמה, האמנות, הדת, התרבות והכוח הפוליטי של מצרים. העיר המשיכה להוות את המרכז הדתי של מצרים עד לתקופה ההלניסטית, כשהאל הראשי היה אמון (לו מוקדש המקדש בכרנך שמצפון ללוקסור). לאחר שהעיר נהרסה על ידי אשורבניפל מלך אשור, היא שוקמה בתקופה הרומית. אוכלוסיות נוצריות החלו להגיע לעיר ובנו בה מספר מנזרים. 

ב-17 בנובמבר 1997 בוצע במקדש חתשפסות שבסמוך לעיר, פיגוע שנודע בשם "טבח התיירים בלוקסור", בו רצחה חוליה של ארגון הטרור אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה 62 איש, כולל 58 תיירים. בעקבות הפיגוע נפגעה מאוד התיירות בעיר בשנים שלאחר מכן, והממשלה המצרית תגברה משמעותית את מערך האבטחה בעיר ובאתריה.

כלכלה
-----

כלכלתה של העיר, כמו גם ערים נוספות במצרים, תלויה במידה רבה בתנועת התיירות לעיר. ענף תעסוקה עיקרי נוסף הוא חקלאות, במיוחד גידול קנה סוכר. בסמיכות לעיר מצוי נמל תעופה בינלאומי.

ערים תאומות
-----------

* ברזילברזיל פרינטינס, אמזונאס, ברזיל

גלריה
-----

* פסל פרעוני במקדש לוקסורפסל פרעוני במקדש לוקסור
* שרידי מקדש לוקסור ולידו מסגד על גדת נהר הנילוסשרידי מקדש לוקסור ולידו מסגד על גדת נהר הנילוס
* רחוב תחנת הרכבת בלוקסוררחוב תחנת הרכבת בלוקסור
* כדור פורח מעל לוקסורכדור פורח מעל לוקסור

ראו גם
------

* כרנכ
* אסואן
* ממפיס (מצרים)

קישורים חיצוניים
----------------

* | מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימסע מדריך למטייל בוויקימסע: **לוקסור** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **לוקסור** |
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של לוקסור
* לוקסור(הקישור אינו פעיל), באתר משרד התיירות של מצרים
* לוקסור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Egypt: Governorates, Major Cities & Towns - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, citypopulation.de

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562105205171
* BnF: cb11954968z (data)
* GND: 4074401-2
* LCCN: n83205199
* MusicBrainz: 69e42221-f9b4-4d57-b6f5-7fe4123a73b6
* NARA: 10046315
* NKC: xx0127062
* VIAF: 146202496
* WorldCat (עם VIAF): 146202496

 |
**יילץ** (ברוסית: **Елец**) היא העיר השנייה בגודלה במחוז ליפצק שברוסיה. היא ממוקמת על שתי גדות הנהר ביסטראיה סוסנה. ישנו עוד נהר בשם יילצ'יק הזורם לביסטראיה סוסנה ויחד הם יוצרים נהר באורך של 265 ק"מ. העיר מתפרשת לאורך של 65.05 קמ"ר. כיום מתגוררים ביילץ כ-108,404 תושבים. יילץ המודרנית היא מרכז תעשייתי ותרבותי.

רקע כללי על העיר
----------------

יילץ ממוקמת במרחק של 70 ק"מ מבירת המחוז על מפגש המסילות ליפצק-אוריול, מוסקבה-דונבאס. מתחנת הרכבת של יילץ יוצאות רכבות ל-5 כיוונים שונים.

נשיא רוסיה ולדימיר פוטין כינה ב-2007 את העיר יילץ בשם "העיר של המלחמה הקדושה". וזאת מפני שיילץ בהיותה ממוקמת בקצה רוסיה ספגה במאורעות מלחמת העולם השנייה מכה קשה מאוד, והקריבה קורבנות רבים.

בעיר נולדו, גרו ולמדו הסופרים איוואן בונין ומיכאיל פרישווין, הפילוסופים וסילי רוזנוב וסרגיי בולגקוב, המלחין טיכון חרניקוב, והאמן ניקולאי ז'וקוב, כמו גם שחקנים מפורסמים, רופאים ואנשי ציבור אחרים. מוצרי התחרה של יילץ, האקורדיון שהומצא ביילץ, מוצרי עור ועוד ידועים היום בכל רחבי העולם.

היסטוריה של העיר
----------------

בשנת 1414 נהרסה יילץ על ידי הכיבוש הטטארי. במשך רוב המאה ה-15 וה-16 העיר יילץ לא מאוזכרת בשום מקום ולכן ישנו ספק בעצם קיומה בתקופה זו. בסוף שנת 1591 החלה בנייה מחדש של מבצר יילץ, על פי פקודת פיודור הראשון. בתחילה, העיר הייתה מיושבת על ידי חיילים בשירות צבאי בלבד. ב-1618 נשרפה העיירה על ידי ההטמאן האוקראיני סגידאצ'ני.

במאה ה-17 וה-18 המחוז יילץ אוכלס באופן נרחב. רוב האוכלוסייה של המחוז היו צאצאי אנשי צבא ורק חלק קטן מהאוכלוסייה היו צמיתים. בשנת 1760 נשרפה כל העיר יחד עם כפרים סמוכים. לאחר מכן, העיר נבנתה מחדש על פי תוכנית חדשה והמבצר עצמו נעלם.

התפתחות של העיר
---------------

ביילץ יותר מ-25 בתי ספר תיכוניים והשכלה גבוהה. בתוכם נכללים בתי ספר לחינוך מקצועי יסודי ותיכוני, ובכללם: בית הספר לטכנאי רכבת, המכללה התעשייתית-כלכלית, מכללת המדינה לאמנות, בתי-ספר לרפואה ועוד.

ביילץ קיימת האוניברסיטה העתיקה ביותר הנקראת על שמו של המשורר המפורסם איוון בונין. האוניברסיטה נוסדה בשנת 1939 כמוסד חינוכי, ובשנת 2000 קיבלה מעמד של אוניברסיטה קלאסית. בשנת 2012 היו באוניברסיטה כ-18 פקולטות שונות.

בעיר קיימים כ-226 מונומנטים של היסטוריה ותרבות. בנוסף לכך פועלים בעיר תיאטראות רבים כגון: תיאטרון "באניפיס" (משנת 1994), תיאטרון של מחול פופ "אלתא", תיאטרון לאומי לנוער "פרויקט". כמו כן ישנה תזמורת ג'אז הפועלת בעיר ואף אנסמבל כוריאוגרפיה.

יילץ היא ביתו של אחד מהספורטאים האולימפיים הרוסים הראשונים - אלכסנדר פטרוב. בעיר פועלים מספר מתקני ספורט כגון: אצטדיונים עם 9 מיליון מקומות לאנשים, מגרש כדורגל אחד מלאכותי ("ויקטוריה"), 42 אולמות ספורט (במפעלי העיר, במוסדות חינוך), 65 מגרשי ספורט פשוטים ו-2 בריכות שחייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יילץ** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של יילץ
* אתר העירייה
* 
* יילץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* יילץ (מחוז ליפצק, רוסיה), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  המפקד הלאומי הרוסי לשנת 2010

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007540200305171
* GND: 4446219-0
* LCCN: n96054920
* MusicBrainz: 63a59f0b-797b-4b78-88f5-d4d3716d7ad7
* NKC: ge328999
* VIAF: 153772068
* WorldCat (עם VIAF): 153772068

 |
**אתי אסתר ניבה לבני** (נולדה ב-1 ביוני 1948) הייתה חברת הכנסת לשעבר מטעם מפלגת שינוי בכנסת ה-16.

ביוגרפיה
--------

לבני (במקור פיירשטיין) היא ילידת תל אביב וכיום היא תושבת הרצליה. במקצועה היא עורכת דין.

בפעילותה הציבורית הרבתה לעסוק בתחום התרבות ועמדה בראש עמותות וועדות בתחום האמנות, וכעורכת דין פעלה עם שולמית אלוני לעריכת טקסי נישואין אזרחיים.

בבחירות לכנסת השש עשרה (2003) הוצבה במקום ה-12 ברשימת שינוי ונבחרה לכנסת. ובין תפקידיה היו: יו"ר הוועדה למעמד האישה, סגנית יו"ר הכנסת, חברה בוועדת חוקה, חוק ומשפט וחברה בוועדת החוץ והביטחון.

לבני פעלה בכנסת למען קהילת ההומואים והלסביות, קידום זכויות האישה וייצוגה ובתחומים נוספים. כחלק מהפעילות הציבורית, יזמה לבני הפגנות תמיכה בתוכנית ההתנתקות, לקחה חלק במאבק לשימור היכל התרבות ובמאבק נגד שינוי שמו של מוזיאון תל אביב.

בפיצול סיעת "שינוי" לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה (2006), עזבה לבני יחד עם מרבית חברי הכנסת של הסיעה את המפלגה ועברה למפלגת "חץ" והתמודדה מטעמה במקום השישי ברשימה. חץ לא עברה את אחוז החסימה ולבני נותרה מחוץ לכנסת השבע עשרה.

בנובמבר 2008 התמודדה לבני בבחירות המקדימות של מפלגת קדימה לכנסת ה-18 והוצבה במקום ה-51 ברשימת המפלגה לכנסת. בבחירות לכנסת התשע עשרה הוצבה לבני במקום העשירי ברשימת המפלגה לכנסת.

חיים אישיים
-----------

הייתה נשואה ליו"ר דירקטוריון חברת החדשות של ערוץ 2, איש התקשורת יצחק לבני, עד למותו ב-2017. לזוג שלושה ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אתי לבני** בוויקישיתוף
* 

* אתי לבני, באתר הכנסת

* אתי לבני, באתר כנסת פתוחה

הערות שוליים
------------

1. ↑  שביט בן-אריה, **חברות הכנסת: נשים מובילות בישראל**, תשע"א
2. ↑  רשימת קדימה בבחירות לכנסת השמונה עשרה באתר ועדת הבחירות המרכזית.
3. ↑  קדימה בראשות שאול מופז, באתר electionsfe.azurewebsites.net (ארכיון)

| יושבי ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי של הכנסת |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| יעל דיין • לימור לבנת • נעמי בלומנטל • יעל דיין • מרינה סולודקין • יעל דיין • גילה גמליאל • אתי לבני • ענבל גבריאלי • גדעון סער • ליה שמטוב • ציפי חוטובלי • עליזה לביא • עאידה תומא סלימאן • עודד פורר • עאידה תומא סלימאן • פנינה תמנו-שטה |

 |
**ראיין אלכסנדר חזקיה אדליי** (באנגלית: **Ryan Alexander Hezekiah Adeleye**; נולד ב-28 באפריל 1987) הוא כדורגלן אמריקאי-ישראלי המשחק בעמדת הבלם בקבוצה האמריקאית אטלנטיק סיטי.

קריירה
------

אדליי נולד וגדל בארצות הברית לאב ניגרי שהתגייר, ולאם יהודייה מקונטיקט. אדליי התחיל את הקריירה שלו בקבוצות הכדורגל של מכללת דוידסון ואוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. לאחר שסיים את לימודיו במכללה שיחק בקרוליינה דינמו וג'רזי אקספרס. בקיץ 2009 הגיע לישראל כשנכלל בסגל ארצות הברית למשחקי המכבייה ה-18. במהלך הטורניר התרשם מיכולתו גיא עזורי מאמן הפועל באר שבע, ואדליי חתם במועדון ואף קיבל אזרחות ישראלית.

ב-18 באוגוסט 2009 ערך אדליי את הופעת הבכורה שלו בהפועל באר שבע, בהפסד 0–1 להפועל פתח תקווה במסגרת גביע הטוטו. ב-15 באוקטובר 2009 התמוטט אדליי במהלך אימון הקבוצה וכעבור כמה ימים הצטרף לאימונים, אך התקשה להשתלב בהרכב הקבוצה. ב-5 בדצמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 0–2 על הפועל פתח תקווה. ב-17 באפריל 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 0–4 נגד מכבי נתניה. בשתי העונות שלאחר מכן השתלב אדליי בהרכב הקבוצה, אך בעונת 2012/2013 חלה ירידה במעמדו והוא חתם בהפועל אשקלון מהליגה הלאומית.

תום עונת 2013/2014 ירדה אשקלון לליגה א' ואדליי חזר לארצות הברית וחתם בפורט לודרדייל סטרייקרס מה-NASL. ב-31 ביולי 2015 חזר לישראל וחתם בהפועל ירושלים מהליגה הלאומית. בתום עונה אחת חזר לארצות הברית וחתם בקבוצת פיטסבורג ריברהאונדס.

בינואר 2018 חתם באטלנטיק סיטי.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  אבישי בראל, ‏שוב בישראל: ראיין אדלי חתם בהפועל ירושלים, באתר ONE‏, 31 ביולי 2015
מוצב כאוכבא
**מוצב כאוכבא** היה מוצב בגזרה המזרחית ברצועת הביטחון בלבנון שהיה ממוקם בפאתי הכפר כאוכבא, על הרכס המערבי של מורדות החרמון. מזרחית לו שכנו ארבעת מוצבי צד"ל זומריא, חצביא, שוויא ומגל.
עד תחילת שנת 1994 היה מוצב כאוכבא מוצב צה"לי ובדרך כלל איישה אותו פלוגה סדירה עם צוות מרגמות 81 מהמסייעת וכוח שריון בגודל של כמחלקה.

הפעילות מרכזית הייתה פתיחת צירים למוצב עצמו ותל שרפה. כמו כן הוצאו מארבי לילה של טנקי ארטישוק ומארבי חי"ר, לרבות מארב קבוע ממוצב חצביא של צד"ל.

בשנת 1994 בעקבות החלטת צה"ל להעביר את האחריות על רצועת הביטחון לידי צד"ל, הועבר מוצב כאוכבא לאחריות צד"ל. המוצב היה חלק מגדוד חצביא (גדוד 30 של צד"ל) תחת פיקודה של החטיבה המזרחית ביחידת הקישור ללבנון. משימתו של מוצב כאוכבא הייתה לשמור על צומת הצירים המרכזית בגזרה המזרחית הנמצאת קרוב לגבול הסורי. המוצב שלט בתצפית על מעבר זומריא (מעבר בין רצועת הביטחון ללבנון). ב-28 בפברואר 1999 נפגעה סמוך למוצב שיירה בה נסע מפקד יק"ל דאז, תא"ל ארז גרשטיין. נגד השיירה הופעל ממטען רב עוצמה שהניחה חוליית פעילי חזבאללה. מהפיצוץ נהרגו גרשטיין ושלושה אנשים נוספים שהיו עמו ברכב: הקשר האישי של גרשטיין, סמ"ר עומר אל-קבץ; נהגו האישי, רס"ב עמאד (סאמר) אבו ריש; וכתב קול ישראל, אילן רועה..

עיקר חשיבותו של המוצב נבעה ממיקומו על הרכס בין החצבני לליטאני וכחוצץ בין הכפרים זלייה, קלייה, ויוחמור אל בקע לרצועת הביטחון.

מוצב כאוכבא ננטש על ידי גדוד 30 של צד"ל בעת נסיגת צה"ל מלבנון במאי 2000.

ראו גם
------

* צבא דרום לבנון
* המערכה ברצועת הביטחון
* רצועת הביטחון

לקריאה נוספת
------------

* אהוד ערן, **תמצית געגוע: סיפורו של ארז גרשטיין והמלחמה בלבנון**, תל אביב: ידיעות ספרים, 2007, מסת"ב 9655116824
* משה (צ'יקו) תמיר, **מלחמה ללא אות**, תל אביב: מערכות - משרד הביטחון, 2005, מסת"ב 9650512969
* יוסי פלד (כתבה: רונית ורדי), **איש צבא**, תל אביב: ספרית מעריב, 1993
* עמוס הראל ואבי יששכרוף, **קורי עכביש**, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2008, מסת"ב 9654824310
* אהוד גונן, דצמבר, הוצאת גלובלי, דאנאקוד 800-1307030 (עמ 19-30)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוצב כאוכבא** בוויקישיתוף
* מוצב כאוכבא, באתר "מפת סיפור מוצבי אזור הביטחון בלבנון"

הערות שוליים
------------

1. ↑  רז שגיא, "**להיות מג"ד**", מודן, 2013, עמודים 146-147.
2. ↑  אביחי בקר, תא"ל אמיתי נער מוסדות, הארץ, ‏ 20.05.1999, כפי שהועלה באתר פרש.
פירוש נוסף ערך זה עוסק באפיפיור משנת 913. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו לנדו (פירושונים).

**לנדו** (הידוע גם בשם **לנדוס**, בלטינית: **Lando**; מת במרץ 914) היה האפיפיור מספטמבר 913 עד מותו במרץ 914. כהונתו הקצרה כאפיפיור הייתה במהלך תקופה נשכחת בהיסטוריה האפיפיורית והרומית, המכונה "ססקולום אובסקורום" (904–964). הוא היה האפיפיור האחרון שהשתמש בשם אפיפיורי (במקרה שלו, שם הולדתו) שלא היה בשימוש קודם לכן עד לבחירתו של האפיפיור פרנציסקוס בשנת 2013.

ביוגרפיה
--------

על פי הליבר פונטיפיקליס, לנדו נולד בסבינה, ואביו היה רוזן לומברדי עשיר בשם טאינו מפורנובו. בליבר נטען גם כי תקופת האפיפיורות שלו נמשכה רק ארבעה חודשים ועשרים ושניים יום. רשימה שונה של אפיפיורים, המצורפת בהמשך של ה*ליבר פונטיפיקליס* על מנזר פרפה, וציטוט של גרגורי מקטינו ב-*Chronicon Farfense* שנכתב במאה השתים עשרה, טוענים כי כהונתו של לנדו נמשכה שישה חודשים ועשרים ושישה ימים. זה קרוב יותר לתקופה שנרשמה על ידי פלודוארד מריימס, שנכתבה במאה העשירית, של שישה חודשים ועשרה ימים. שלטונו הסתיים בין 5 בפברואר 914, כאשר הוא מוזכר במסמך של רוונה, לבין סוף מרץ או בתחילת אפריל, כאשר יורשו, יוחנן העשירי, נבחר.

לנדו נחשב למועמד של תיאופילקט הראשון, רוזן טוסקולום, ואשתו תיאודורה, שהיו האנשים החזקים ביותר ברומא באותה העת. התיאופילקטים שלטו על כספי האפיפיור באמצעות המונופול שלהם על המשרד של וסטריוס, וגם שלטו על המיליציה הרומית והסנאט הרומי. במהלך שלטונו של לנדו, פושטים ערבים, שפעלו מהמעוז שלהם על נהר הגריליאנו, הרסו את הקתדרלה של סן סלווטורה בווסקוביו בבישופות מולדתו. שום מסמך מלשכתו של לנדו לא שרד. המעשה היחיד של שלטונו אשר נרשם הוא תרומה למחוז בהנהגתו הרוחנית של הבישופ מסבינה המוזכר במעשה שיפוטי של 1431. לנדו נתן מתנה אישית גדולה כדי לשחזר את הקתדרלה של סן סלוואטורה, כך שאנשי הדת שהיו אז בטופיה יוכלו לחזור אליה. לאחר מותו במרץ 914, נבחר יוחנן העשירי כמחליפו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לנדו** בוויקישיתוף
* לנדו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* לנדו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Pietro Fedele, "Ricerche per la storia di Rome e del papato al. sec. X", *Archivo della Reale Società Romana di Storia Patria*, 33 (1910): 177–247.
2. 1 2 3  J. N. D. Kelly and Michael Walsh, "Lando", *The Oxford Dictionary of Popes*, 2nd ed. (Oxford University Press, 2010), p. 120.
3. 1 2 3 4 5  Umberto Longo, "Landone, papa", *Dizionario Biografico degli Italiani* **63** (2004).
4. 1 2  Harald Zimmerman, "Lando", in Philippe Levillain, ed. *The Papacy: An Encyclopedia*, Vol. 2, Gaius–Proxies (New York: Routledge, 2002), p. 896.
5. ↑  "Lando", *The Oxford Dictionary of Popes*, ed. J. N. D. Kelly, (Oxford University Press, 1988), 121.
6. ↑  Roger Collins, *Keepers of the Keys of Heaven: A History of the Papacy*, (Basic Books, 2009), 175.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**אנסטסיוס השלישי** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**יוחנן העשירי** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 100951449
* NKC: xx0025977
* VcBA: 495/45968
* VIAF: 10203492
* WorldCat: viaf-10203492

 |
**חיים גדליה (האגין) דילקריס** (או: **אבגרדן** או **יצחק**; באנגלית: **Hagin fil Deulacres**; כנראה נפטר ב-1290) היה פרסביטר יהודי אנגליה, הרב הראשי הממונה מטעם השלטונות על יהדות אנגליה. האחרון שכיהן בתפקיד זה לפני גירוש יהודי אנגליה.

ביוגרפיה
--------

אבגרדן, בשמו היהודי, יצחק או חיים, נולד בלונדון. אביו היה איש עסקים בשם קריס (Cresse) או דילקריס (Deulacresse), אחיו של רבי אליהו מנחם מלונדריש. האב נפטר בשנת 1269 וזכה להערכה רבה. אדוארד הראשון, מלך אנגליה, מצוטט כמי שהוסיף בכתב ידו על גבי שטר הצוואה של האב: "הוא מעולם לא חטא כלפינו בהיותו בחיים, אלא חי ביושר ובאמונה לפי מנהגי היהודים כיהודי טוב ונאמן".

אבגרדן, או האגין, אינו מוזכר במקורות היהודיים כי לא היה מקובל על הקהילה היהודית בזמנו. יחסי הקהילה עם השלטונות ערב גירוש יהדות אנגליה היו מעורערים. הקהילה סבלה לאורך כל ימי שלטונו של אדוארד הראשון מרדיפות, עלילות דם והאשמות בזיוף מטבעות. לאחר שכבר גמלה בלבו של אדוארד ההחלטה על גירוש היהודים, פנתה אם המלך אלינור מפרובנס, שהיהודי אבגרדן נשא חן בעיניה, אל בנה בבקשה למנות יהודי שיהיה אחראי ומפקח על הקהילה היהודית.

הוא התמנה למשרתו ב-15 במאי 1281 והחזיק במשרה זו עד יום הגירוש בשנת 1290. שמו כראש רבני אנגליה מוזכר רק במקורות נוצריים בני התקופה. הוא לא מוזכר בין המגורשים, ולכן משערים כי נפטר לפני הגירוש. הוא עצמו קיבל תעודת ביטחון מיוחדת לקראת הגירוש, אך רכושו של בנו הוחרם.

שמו המקורי היה כפי הנראה "Hoggen" – כינוי גנאי שהוענק לו בידי האנגלים, צורת הרבים של "Hog", "חזיר" באנגלית ימי-ביניימית.

אדולף נויבאואר מייחס לו את תרגומן של כמה מעבודותיו בתחום האסטרולוגיה של רבי אברהם אבן עזרא.

קישורים חיצוניים
----------------

* "אַבְגַרְדֵן דֵּילַכְּרִיס", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק א, עמוד 12, באתר היברובוקס
* הרב נפתלי יעקב הכהן, "אבגרדן די לאכריס", **אוצר הגדולים אלופי יעקב**, חיפה, תשכ"ז–תש"ל, חלק ב, עמוד ט, באתר היברובוקס
* יוסף יעקבס, ‏האגין דילקרס, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  צורות נוספות: Dieulacresse, Dieulacres, Deulacresse. ובעברית גם: די לקריס, דון לקריס, לכריס, לקריש, לכריש, די(י)לקרש, דלכריש.
2. ↑  אבגרדן היה אחיינו ולא כפי שטעו כמה חוקרים לומר שהיה אחיינו של אליהו מלונדון (אנ') - אליהו כהן (Elias le Eveske), רבה הראשי (פרסביטר) של יהדות אנגליה בין השנים 1243–1257, שכנראה התנצר בסוף ימיו. ראו על כך ססיל רות, ****מבוא לתולדות המחבר****, בתוך: מרדכי יהודה ליב זק"ש (מהדיר), **פירושי רבנו אליהו מלונדריש ופסקיו**, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשט"ז, לדבריו שגה בכך יוסף יעקבס (אנ') ובעקבותיו אחרים. ראו גם: ריצ'רד גוטהייל ויוסף יעקבס, ‏אליהו מלונדון, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית).
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
מקרה היעלמותה של **אלכסנדרה (סשה) ברנדט** (נולדה ב-8 בדצמבר 1984) הוא מן המפורסמים שבמקרי ההיעדרות הבלתי מפוענחים במדינת ישראל.

הוריה עלו ארצה ביחד עמה ועם אחותה הקטנה מאוקראינה ב-1992 והתגוררו ברמת גן. ב-1993 כשנה לפני היעלמותה הוריה פתחו בהליכי גירושין. 

ברנדט נראתה לאחרונה ב-24 בנובמבר 1994 בשעה 14:00 בצהריים בגן ציבורי שנקרא "גן דוד המלך" ליד בי"ס זומר ברמת גן, אותו בית ספר בו היא למדה טרם היעלמותה. עדויות שונות טוענות כי ראו אותה עם אדם מבוגר ליד בית הספר ומשם לא נראתה.

המשטרה חקרה הן את בני המשפחה והן גורמי פשע שונים בחשד לאחריות להיעלמה, אך לא העלתה שום ממצא בעל משמעות. בין השאר נחקר ב-2003 עבריין המין אורן קורידו, שביוזמתו סיפר כי הוא אנס ורצח אותה, אולם התברר שהוא נתן עדות שקר. גם המשפחה ניסתה להפעיל חוקרים פרטיים שימצאו פרטים שיעידו על גורלה של ברנדט אך לשווא, המשפחה העלתה תיאוריה כי ברנדט נחטפה למזרח אירופה כחלק ממעגל סחר בנשים אך טענות אלו נדחו על ידי המשטרה.

בפברואר 2013, כמעט 20 שנה לאחר שנראתה בפעם האחרונה, פנתה אחותה של אלכסנדרה למשטרה לאחר שאמה של ברנדט, תהילה, טענה כי נתקלה בה במקרה במהלך אירוע משפחתי ברמת גן. האישה בה נתקלה הכחישה שהיא בתה הנעדרת וטענה כי אין לה קשר אליה. לאחר התערבות המשטרה, האישה הסכימה לעבור סדרת בדיקות שיוכיחו את טענתה כי היא לא אלכסנדרה ברנדט אך לאחר שתהילה ברנדט סירבה לבצע בדיקות דנ"א שיבדקו את הקשר בניה הוחלט שבדיקות הדי.אן.איי יבדקו מול הדגימה של אחותה הקטנה של אלכסנדרה, יוליה (לילך) ברנדט. לאחר בדיקות נמצא באופן חד משמעי כי האישה איננה ברנדט ומדובר באישה חרדית מאשדוד.

קישורים חיצוניים
----------------

* דף הנעדרת של ברנדט באתר משטרת ישראל
* שרה ליבוביץ-דר, אחותה של אלכסנדרה ברנדט: אמשיך לחפש אחריה בכל הכוח, באתר nrg‏, 5 במרץ 2011
* יהונתן ליס, יובל גורן וג'קי חורי, גיא חבר, עדי יעקבי, אלכסנדרה ברנדט ומג'די חלבי: ההיעדרויות שעדיין נחקרות, באתר הארץ, 19 במאי 2009
* סרטונים אלמוג בוקר, 20 שנה אחרי שהילדה נעלמה, אמה טוענת: "נתקלתי בה בחתונה", באתר nana10‏, 21 בפברואר 2013
* אטילה שומפלבי ואלכסנדרה לוקש, 27 שנה אחרי היעלמות ילדה מרמת גן: "כמו בסיפור של מדלן מקאן, זה לא נגמר", באתר ynet, 7 ביוני 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  אבי כהן, כך סידרו הפדופילים את המשטרה, באתר ynet, 22 במאי 2003
2. ↑  אם ילדה שנעלמה לפני 20 שנה: "ראיתי אותה", באתר ynet, 21 בפברואר 2013
3. ↑  יניב קובוביץ, אלכסנדרה ברנדט לא נמצאה - כך קובעת בדיקת DNA, באתר הארץ, 27 בפברואר 2013
**אסיל מרון פרחאת** (נולדה ב-13 במאי 1997) היא שחקנית ישראלית.

משתתפות הסרט סינמה סבאיא מתארחות אצל מיכל הרצוג 2022.

ביוגרפיה
--------

פרחאת נולדה בנצרת, האמצעית בין שלוש אחיות. אביה פסיכולוג ואמה מורה לאנגלית בתיכון. 

למדה בתיכון נזירות פרנציסקניות בנצרת. בגיל 15 החלה ללמוד שיעורי משחק במרכז "כאן יאמא כאן" לאומניות הבמה, שם החלה להשתתף בהצגות תיאטרון במסגרת הלימודים. 

בשנת 2017 החלה ללמוד במסלול למשחק של החוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב, שם סימה את לימודי תואר השני במסלול ישיר ב-2021. בארבע שנות לימודיה באוניברסיטה גילמה תפקידים ראשיים ומרכזיים בהפקות שונות כגון: הדה גאבלר ב"הדה גאבלר" מאת הנריק איבסן, היפוליטה וטיטניה ב"חלום ליל קיץ" מאת ויליאם שייקספיר, הבת החורגת ב"שש נפשות מחפשות מחבר" מאות לואיג'י פיראנדלו והמלכה ב"איבון נסיכת בורגונדיה" מאת ויטולד גומברוביץ'. במהלך התואר השני קיבלה מלגת הצטיינות מקרן ארדיטי. 

את דרכה בטלויזיה החלה ב-2019 כשקיבלה את התפקיד של דוניא בעונה השלישית של הסדרה "פאודה" בבימוי של רותם שמיר.

ב-2021 היא שיחקה בתור צעירה פלסטינית המאתגרת את אורח החיים השמרני בסביבתה, בסרט "סינמה סבאיא", זוכה פרס סרט הביכורים הטוב ביותר בפסטיבל ירושלים ופרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר לשנת 2022. את הסרט ביימה אורית פוקס רותם.

ב-2021 הייתה מאמנת ומנהלת טקסט בסדרה הישראלית-גרמנית "המטרה: מינכן". בסדרה הייתה אחראית על אימון השחקנים על מבטאים שונים בערבית.

ב-2022 גילמה פרחאת את איה בסדרת הטלוויזיה "בוגד", שנוצרה על ידי רון לשם ועמית כהן ובוימה על ידי אסף פולונסקי.

ב 2022 התחילה לעבוד בערוץ  הערבי של ערוצי- i24NEWS בתור מפיקה, ולאחר חודשיים קודמה למגישת חדשות ועורכת. 

ב-2023 הצטלמה לשני סרטים, "בלה" של זהר שחר וג'מאל ח'לאילה ו"נוטוק" של מיה חטאב.

קישורים חיצוניים
----------------

* אסיל פרחאת, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* כרטיס השחקן, באתר שח"ם – ארגון השחקנים והשחקניות בישראל
* אסיל פראחת, באתר הפקולטה לאמנויות ע"ש יולנדה ודוד כץ באוניברסיטת תל אביב

הערות שוליים
------------

1. ↑  אסיל מרון פרחאת, באתר arts.tau.ac.il
2. ↑  דובדבני, שמוליק (2022-09-02). ""סינמה סבאיא" - קולנוע מצוין ששם את הנשים במרכז". *Ynet*. נבדק ב-2024-03-23.