recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
הצוללת E18 לאחר שעברה את מצר ארסונד, ספטמבר 1915
**שייטת הצוללות הבריטית בים הבלטי** בת 9 הצוללות, פעלה במשך שלוש שנים במהלך מלחמת העולם הראשונה כשהיא מסופחת לצי הבלטי. המשימה העיקרית של השייטת הייתה למנוע יבוא עפרות ברזל משוודיה לאימפריה הגרמנית. בנוסף להצלחתה של השייטת הבריטית במשימתה המקורית, היא גם גרמה לאוניות חיל הים הגרמני בים הבלטי להיצמד לבסיסיו ומנעה מצי הים הפתוח תנועה חופשית. בסיס השייטת היה בטאלין (שהייתה אז בשליטה רוסית) ולאורך רוב התקופה פיקד עליה קפטן פרנסיס קרומי.

הצוללות
-------

הצוללת E15 כשהיא מקורקעת, לפני התקיפה הגרמנית
### דגם E

הצוללות מדגם E נכנסו לים הבלטי דרך המצרים הדניים במים שעומקם 10 מטרים בלבד. ב-19 באוגוסט 1915, עלתה הצוללת E15 על שרטון בארסונד, קרוב לאי סלטהולם. תוך הפרה של הנייטרליות הדנית, תקפה אותה ספינת טורפדו גרמנית ו-15 מאנשיה נהרגו. שאר הצוללות חדרו לים הבלטי ללא היתקלויות נוספות. הצוללות E18 ו-E19 חברו לשאר הכוח בספטמבר 1915.

* הצוללת E9 הטביעה 4 אניות קיטור ב-18 וב-19 באוקטובר 1915.
* הצוללת E18 אבדה בים הבלטי במאי 1916 בפעולה ליד טאלין. בדיקה של השרידים שהתגלו ב-2009 ליד היומאה העלתה את ההשערה שהיא נתקלה במוקש ימי תוך כדי ציפה.
* הצוללת E19 הטביעה 4 אניות קיטור גרמניות ב-10 וב-11 באוקטובר 1915. היא גם הטביעה את הסיירת הקלה הגרמנית, 'SMS Undine'.

### דגם C

4 צוללות מדגם C נשלחו בספטמבר 1915 בדרך מפותלת ועקיפה. הן נגררו סביב נורדקאפ עד לארכנגלסק ומשם נלקחו על גבי ארבות לקרונשטאדט, דרך הנהרות והאגמים שיהפכו מאוחר יותר לתעלת בלומורקנאל.  

הצוללות הגיעו לסנקט פטרבורג בספטמבר 1916, אך בגלל בעיות מכניות הוכשרו לפעולה רק ב-1917.

* הצוללת C32 נתקעה ליד העיר פרנו בצידו הצפון-מזרחי של מפרץ ריגה ב-24 באוקטובר 1917 בניסון לעכב תנועת כוחות גרמניים לאיים האסטוניים היומאה, סארמאה ומוהו.

סיום המלחמה
-----------

ב-1918, עם פלישת הצבא הגרמני וחתימת חוזה ברסט-ליטובסק, נאלצה השייטת לעזוב להלסינקי תחת חסותה של הרפובליקה הפינית. התערבות הצבא הגרמני במלחמת האזרחים הפינית ונחיתתם של 10,000 חיילים גרמנים בהאנקו, אילצו את צוותי השייטת להטביע את 8 הצוללות שנותרו לאחר המלחמה ואת 3 אוניות הסיוע מחוץ לנמל הלסינקי.  

לגורל דומה זכה הצי הרוסי המקביל שהותיר בסיום המלחמה 4 צוללות בשוודיה והטביע אותן מחוץ לנמל האנקו.  

צוותי הצוללות פונו באוניות רוסיות לפטרוגרד ומשם ברכבת למורמנסק על מנת לחבור לכוחות מדינות ההסכמה בצפון רוסיה, כמה שבועות בלבד לפני שפעילות חבלנית פגעה במסילת הרכבת למורמנסק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שייטת הצוללות הבריטית בים הבלטי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  British Submarines and the Baltic Sea
2. ↑  British Submarine E13
3. ↑  The sinkings of E-9
4. ↑  BBC NEWS | UK | Sub's wartime grave discovered
5. ↑  The Submarine Massacre of 1915
6. ↑  Eastern Front and Baltic Sea, Naval War
המושג **קהילות רצוניות** הוא שם כולל לצורת חיים בשיתוף. הצורות הנפוצות הן קומונה או קואופרטיב. בקהילות אלו, לחברים יש בדרך כלל חזון משותף והם מתחלקים בדרך כלל בתחומי האחריות ובמשאבים. קיימים צירופים רבים של שיטות שונות כדוגמת ההתיישבות העובדת. 

קיימות צורות שונות ורבות של קהילות רצוניות, המובדלות על בסיס צורה, עיקרון מכונן, מבנה חברתי, יחס לסביבה, ומאפיינים נוספים. אין קשר הכרחי בין קהילות רצוניות לסוציאליזם או אנארכיזם, אולם חברים רבים מחזיקים בדעות אלו ואף משתתפים בתנועות פוליטיות אלו. 

צורה נפוצה של קהילה רצונית היא ניהול בתי-עסק או פרנסה בצורה שבטית על ידי לקיחת חלק בקואופרטיב עובדים ברמה זו או אחרת של שיתוף (לדוגמה: הקואופרטיב אגד לפני הפיכתו לחברה), החל מבעלות משותפת וכלה בחברה אוטונומית מבחינה כלכלית ותרבותית (כדוגמת תנועות הבוגרים בישראל). צורה אחרת היא המעבר להתיישבות קהילתית, גם היא ברמה משתנה של שיתוף (כדוגמת הקיבוץ). 

בראשית המאה ה-21, הוקמו בישראל הקהילות הרצוניות: כפר אקולוגי, בתיף ואחרות.

הגישה הנטורליסטית
-----------------

על פי תפיסה זו בני אדם חיו בצורה שבטית במשך מיליוני שנים לפני שמרביתם עברו לחיים מאורגנים בערך לפני עשרת אלפים שנים. לטענתם, החיים בחברה הסדרית אינם טבעיים ולא משרתים את צרכיו של המין האנושי או של כדור הארץ ומנסים לפתח צורות חיים חדשות הדמות לצורת החיים השבטית. לרוב קהילות רצוניות המבוססות על תפיסה זו בלבד אינן נוטות להתחבר לקהילות נוספות.

תפיסה נטורליסטית קיצונית שואפת להחזיר גם את שיטות הייצור לצורתן הקדומה, וקוראות לסיפוק הצרכים ישירות מן הטבע. גישות מתונות יותר משאירות את צורות הייצור על כנן, אך משתיתות את מערכות היחסים ביניהן על קשרים בלתי פורמליים במידה משתנה.

גישה זו נכללת במושג המטריה פרימיטיביזם.

הגישה השיתופית
--------------

על פי התפיסה השיתופית, החברה האנושית הקיימת יצרה דפוסי חיים מוטעים שונים, הקשורים לאופייה התחרותי, כדוגמת יצירת היררכיה, יצירת מערכי שליטה וסמכות וכו'. מחזיקי גישה זו מנסים להשתית את החברה האנושית על יסודות אחרים, שלא מתוך התחרות החיצונית שלטענתם יביאו לצמיחה ועושר רב יותר עבור חבריהן ואנושות ככלל. לעיתים, קהילות רצוניות המושתתות על גישה זו, נוטות לחבור לקהילות דומות על מנת לקדם את תפישת עולמם ולהרחיב את צורת חיים זו. לאור זאת הוקמו מספר תנועות, לדוגמה התנועה הקיבוצית ותנועות שיתופיות נוספות בארץ ובעולם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קהילה רצונית** בוויקישיתוף
* פדרציית הקהילות הרצוניות בצפון אמריקה
* חופרים וחולמים - מדריך לקהילות רצוניות בבריטניה
* אירוטופיה - מדריך קהילות רצוניות וכפרים אקולוגיים באירופה
* רשת הכפרים האקולוגיים העולמית
* נוודים אקולוגיים מבקרים בקהילות רצוניות בעולם
* קהילת סינקופה
* אתר למנויים בלבד ליזה רוזובסקי, מבשלים, מכבסים ומגדלים ביחד ילדים: כך נראים החיים בקהילות השיתופיות בברלין, באתר הארץ, 8 בפברואר 2018
* אתר למנויים בלבד גילי מלניצקי, "על מה מוציאים את הכסף? כבר עמדנו במבחנים שלא הכל כיף בהם", באתר TheMarker‏, 19 באפריל 2019
* אתר למנויים בלבד שירה מייקין, יקר לכם? אתם חנוקים? זה פתרון הדיור האולטימטיבי בשבילכם, באתר TheMarker‏, 9 בפברואר 2024
אתתית דגלים של הצי המלכותי, 1940
**אתת** הוא אדם שעיסוקו בקיום תקשורת באמצעות מכשירי איתות, כגון הליוגרף ומנורת איתות, המשמשים להעברת מסרים בקוד מורס, וסמפור, סימנור ודגלים, המשמשים להעברת מסרים בקודים משלהם. אתתים שימשו בתקשורת צבאית ובתקשורת אזרחית.

מכשירי האיתות מבוססים על קו ראייה בין שני האתתים, ולכן הם מוגבלים מאוד מבחינת המרחק בין האתתים ומספר המשתתפים בתקשורת (בדרך כלל רק שניים). להתגברות על הטווח המוגבל שימשו "תחנות ממסר", שהעבירו את האות הלאה, עד שהגיע ליעדו. כשהעבירו באמצעות סמפור הודעה מפריז לליל, מהלך של 193 קילומטר, נעשה שימוש ב-15 תחנות. המעבר לתקשורת אלקטרונית, בקשר רדיו ובקשר קווי, הפטורה ממגבלות אלה, צמצם מאוד את הצורך באתתים, והוא נותר בעיקר למצבי חירום.

אתתים פעילים גם כיום בהנחיית תנועתן של רכבות ובהנחייתם של מפעילי עגורנים. 

הכשרה של אתת לתפקידו כללה לימוד של התפעול הטכני של מכשיר האיתות ולימוד שיטת הקידוד המתאימה. בישראל רישוי אתתים לרכבת נעשה בהתאם לפקודת מסילות הברזל ורישוי אתתים לעגורן נעשה בהתאם לחוק הבטיחות בעבודה.

בתפעול רכבות
------------

הרמה התחתונה של תפעול הרכבות היא השליטה המתבצעת על ידי האתתים - עובדי רכבת אשר הוסמכו להפעיל מערכות איתות לשם הנחיית תנועת הרכבות. בין היתר האתת הוא הגורם האחראי על בטיחות תנועת הרכבות, הוא בעל הסמכות העליונה בתפעול ליקויים/שיבושים במסילה מול הגורמים בשטח. בתפעול השוטף האתתים מבצעים בפועל את הוראות הפיקוד ומכוונים את תנועת הרכבות על מנת שכל רכבת תגיע ליעדה על פי לוח הזמנים. האתתים אחראים לוודא שהרכבות נוסעות בהתאם ללוח הזמנים ולהוראות הסימנורים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אתת** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  תקנות הבטיחות בעבודה (עגורנאים, מפעילי מכונות הרמה אחרות ואתתים), התשנ"ג-1992
**האגודה הספרותית היהודית-הונגרית** (בהונגרית: **Izraelita Magyar Irodalmi Társulat**, בקיצור: **IMIT**) קיימה את האספה הכללית המכוננת ב־14 בפברואר 1894, לאחר דיון ממושך ביוזמת הלשכה היהודית הלאומית בהונגריה. מטרת האגודה הייתה להציג את הספרות הדתית והמדעית היהודית ואת חיי הקהילות היהודיות בהונגריה, על ידי פרסום והפצה של יצירות רלוונטיות, הקראות פומביות של יצירות, העלאת סוגיות קריירה והענקת פרסים. מקום מושב האגודה היה בבודפשט ונוהלה על ידי דירקטוריון ואספה נבחרת. היא פרסמה ספר שנה, שבכל אחד מכרכיו פורסמו מחקרים רבים בעלי עניין לציבור. האגודה הספרותית פרסמה את התרגום הראשון הרשמי של התנ"ך להונגרית שתורגם במלואו בארבעה כרכים והותאם בקפדנות לטקסט העברי המקורי. נשיא האגודה היה הרב שמואל קוהן (כהן).

פעילות
------

היקף פרסומי האגודה, לרבות הכרכים של "ספר השנה", הגיע ל 48. בכל כרך בספר השנה פורסמו מחקרים רבים בעלי עניין לציבור. שני הכרכים הראשונים נערכו על ידי וילמוש (בנימין זאב) בַּכֶר ופרנץ מזאי. הכרכים 3 ו -4 נערכו על ידי וילמוש בכר ויוז'ף באנוצי, ובהמשך נערכו הכרכים על ידי באנוצי (שהיה ממקימי האגודה והרוח החיה בה) לבד. האגודה הספרותית הוציאה לאור בנוסף לתרגום התנ"ך גם תנ"ך לנוער בשני כרכים. פרסומים משמעותיים אחרים של החברה היו תולדות יהודי העיר שּוֹפּרוֹן ושל בודפשט (פולאק, ביכלר); צורת ארגון הקהילות היהודיות במדינות אירופה, חיי רש"י (וולס); ספריית הדיפלומות של יהדות הונגריה (פריש); ספר התפילות של שמעון פֵּצִ'י (גוטמן-הרמוש); תולדות הספרות היהודית וההיסטוריה האוניברסלית של היהודים. נשיאי החברה היו: שמואל קוהן, ואחר כך דיולה פישר. התנאים האומללים של תקופת מלחמת העולם הראשונה מנעו מהחברה לתפקד כהלכה, אך בשנת 1928 היא הוקמה מחדש עם ההנהלה הבאה: נשיא: אדולף ורטהיימר, יו"ר משותף: דיולה פישר, מזכיר: פרנץ הבשי, גזבר: פרנץ סֵיקֶיי. יועץ משפטי: גזה דֵשִי. האגודה המשיכה את פעילותה ברוח הישנה ולפי מטרות של המייסדים.

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון יהודי הונגרי
* רשימת ספרי השנה של האגודה הספרותית היהודית הונגרית 1895 - 1948

קישורים חיצוניים
----------------

* בן-ציון אייזנשטט, ר' בנימין זאב ווילהעלם באכער, **דור רבניו וסופריו**, תרנ"ה-תרס"ה, חלק א, עמודים 10–11, באתר HebrewBooks
* בנימין זאב בכר, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה **(באנגלית)**
* רשימת הפרסומים של בנימין זאב בכר, בקטלוג הספרייה הלאומית
**קופץ לשניה** הוא אלבומו הרביעי של דני סנדרסון, שיצא בדצמבר 1990.

רקע
---

לאחר אלבומו הקודם "חכם על קטנים", שהתאפיין במוזיקה אלקטרונית, חזר סנדרסון הן לסגנונו המקורי והן לשיטות ההקלטה המסורתיות. בנוסף, הוא חזר לעבודה עם נגניו.

האלבום מתאפיין במוזיקת רוק התואמת את התקופה, ובאופי אינטימי יותר מקודמיו. הלהיט הגדול ביותר מהאלבום, "זה הכל בשבילך", הוא דואט עם הזמרת מזי כהן, בעבר שותפתו של סנדרסון בלהקת גזוז. השיר זכה להצלחה אדירה, הפך לאחד השירים המזוהים ביותר עם סנדרסון, וזכה במקומות הראשונים במספר מצעדי שירי סנדרסון שנערכו לאורך השנים. שירים נוספים שהצליחו מתוך האלבום הם "היא אני והוא", "תהיה ריאלי", "הבית האפור" ו"היא חולה".

רשימת השירים
------------

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי דני סנדרסון. מלבד היא חולה : דני סנדרסון ומנחם זילברמן

| קופץ לשניה |
| --- |
| מס' | שם | משך |
| 1. | כמה קצב | 4:05 |
| 2. | הבית האפור | 3:40 |
| 3. | היא אני והוא | 2:55 |
| 4. | תהיה ריאלי | 4:04 |
| 5. | מודה באשמה | 3:55 |
| 6. | היא חולה | 2:59 |
| 7. | אל תיתן לה ללכת | 2:59 |
| 8. | עם קטן מוקף רוקדים | 3:08 |
| 9. | באש ובמים | 2:44 |
| 10. | זה הכל בשבילך (עם מזי כהן)  | 3:23 |
| 11. | נרים כוסית | 4:33 |

קרדיטים
-------

עיבודים והפקה מוזיקלית: דני סנדרסון

משתתפים:

* תופים : ישראל נחום
* בס : אריה וולניץ
* גיטרות: דני סנדרסון
* קלידים : רועי זוארץ

קולות:

"כמה קצב" : הראלה בר ואופירה יוספי

"הבית האפור" ו"היא חולה": דני סנדרסון

"היא אני והוא" : דני סנדרסון ואריה וולניץ

"תהיה ריאלי": אפרים שמיר, רועי זוארץ, אופירה יוספי, ירון גוטפריד ואריה וולניץ

"מודה באשמה" : גידי גוב, אופירה יוספי ואפרים שמיר

"אל תיתן לה ללכת" : גידי גוב, אפרים שמיר ואריה וולניץ

"עם קטן מוקף רוקדים": אפרים שמיר ומאיר פניגשטיין

"באש ובמים" : הראלה בר

"זה הכל בשבילך": שירה - מזי כהן

"נרים כוסית": אפרים שמיר

הוקלט ובושל על ידי יואב שדמה באולפן "הטוסטר", 1990

עריכה דיגיטלית : בן ברנפלד, ה.מ. אקוסטיקה בע"מ

חיתוך : CBS HAARLEM, HOLLAND

צילומים : דניאל חכים

עיצוב עטיפה: אופטובסקי/דרי

מפיק : דני סנדרסון

מפיק אחראי : זאב אולמן

| דני סנדרסון |
| --- |
| אלבומי אולפן | גודל טבעי (1982) • חף מפשע (1984) • חכם על קטנים (1987) • קופץ לשניה (1991) • מת לבכות 2 (1994) • הלא נודע (1997) • תולדות המים (2001) • קונגו בלו (2005) • לא יפריד דבר (2009) • מכאן הדרך (2017) |
| אלבומי הופעה | Black&White (2004) |
| אוספים ומארזים | הטובים לטיס - נבחרת שירים (1992) • המיטב (2006) • האלבומים המקוריים (2008) |
| הרכבים | להקת הנח"ל • כוורת • גזוז • דודה |
| שירים | ילד מזדקן (1973) • נתתי לה חיי (1974) • הבלדה על ארי ודרצ'י (1974) • גוליית (1975) • אצל הדודה והדוד (1987) |
| הצגות | נתתי לה חיי (2011) |

קישורים חיצוניים
----------------

* האלבום קופץ לשניה באתר Discogs
**מקצועות חופשיים** הוא אלבומה החמישי של להקת הרוק "מוניקה סקס", שיצא ב-25 במרץ 2014.

את האלבום הפיק מוזיקלית אייל אבן צור ורוב שירי האלבום נכתבו והולחנו על ידי הסולן יהלי סובול, כשיוצאי דופן הם "איש גדול", "פרטים קטנים" ו"שדרה ושמה ים" שכתב והלחין שחר אבן צור, ו"שוב יורד אור חקי אפרורי" שכתב מאיר ויזלטיר.

זהו גם השיר הראשון שלא נכתב על ידי אחד מחברי הלהקה.

מבין שירי האלבום זכו להצלחה השירים "איש גדול", "שוב יורד אור חקי אפרורי", ו"מרוב אהבה" שני השירים האחרונים גם יצאו כסינגלים לתחנות הרדיו השונות.

באלבום השתתפו חברי ההרכב המקורי: הסולן יהלי סובול שכתב, שר, ניגן בגיטרה והלחין את מרבית השירים, הגיטריסט פיטר רוט והמתופף שחר אבן צור, וכן הצטרף אליהם המוזיקאי ספי אפרתי, שגם עיבד את השירים יחד עם חברי הלהקה.

רשימת השירים
------------

1. 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | 1 | כסף חדש 04:21 |
|  | 2. | נעלי קח אותי מכאן 03:14 |  |  |
|  | 3. | שוב יורד אור חקי אפרורי 04:00
גיטרה,שירה:יהלי סובול
גיטרה בס:פיטר רוט
פסנתר,קלידים:ספי אפרתי
תופים,קלידים:שחר אבן צור |  |  |
|  | 4. | איש גדול 03:11 |  |  |
|  | 5. | האדם המואר 03:47 |  |  |
|  | 6. | מקצועות חופשיים 03:35 |  |  |
|  | 7. | הקיץ עבר 04:14 |  |  |
|  | 8. | שדרה ושמה ים 03:34 |  |  |
|  | 9. | מרוב אהבה 03:16
גיטרה,שירה:יהלי סובול
גיטרה בס:פיטר רוט
קלידים:ספי אפרתי
תופים:שחר אבן צור |  |  |
|  | 10. | מח הלטאה 02:46 |  |  |
|  | 11. | פרטים קטנים 03:56 |  |  |
|  | 12. | אהבה שהלכה לישון 04:15 |  |  |
|  | 13. | בעיר ההיא על מאדים 05:01 |
**פרנץ יעקב אורגלר** (בגרמנית: **Franz Yaakov Orgler**;‏ 22 באוגוסט 1914 – 13 בינואר 2015) היה אתלט יהודי-גרמני, סגן אלוף המכביה השנייה (1935) בריצת 800 מטר ושיאן מכבי העולמי בריצת 1500 מטר.

ביוגרפיה
--------

אורגלר נולד וגדל בוופרטל-ברמן למשפחה יהודית ליברלית. אביו, קורט אורגלר, היה עורך דין מכובד ואמו אדל אורגלר-בלומנטל. משנת 1931 היה קורט אורגלר יו"ר הקהילה היהודית של ברמן עד לפירוקה. לפרנץ היו שלושה אחים האנס יואכים, מארי-לואיז ואווה. בגיל 17 הוא התאמן במועדון הבורגני של ברמן שחור-לבן במגרש הספורט "מלאק". הוא היה האתלט היהודי היחיד במועדון. בהמשך עבר להתאמן בקבוצת הכח קלן בגרמניה.

במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 זכה אורגלר במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:04.8 דקות, אחרי אברהם רוזנקרנץ מארצות הברית (2:02.4 דקות) ולפני לאון פאסי מיוון (2:05.8 דקות).

במאי 1937 ברח אורגלר מהנאצים לשוודיה.

באליפות סטוקהולם שנערכה במרץ 1946 קבע אורגלר בריצת 1500 מטר שיא מכבי עולמי של 4:01.4 דקות.

חיים אישיים
-----------

שלושת אחיו הצליחו לברוח בזמן מגרמניה הנאצית. אווה ברחה לאיטליה בשנת 1933 ובהמשך לארגנטינה, מארי-לואיז ברחה לאנגליה בשנת 1939 והנס יואכים ברח גם הוא לשוודיה בשנת 1939.

ב-20 ביולי 1942 נלקחו הוריו, קורט ואדל אורגלר לדיסלדורף וגורשו משם לגטו טרזינשטט ומשם למחנה ההשמדה אושוויץ ב-28 באוקטובר 1944, שם ככל הנראה נרצחו זמן קצר לאחר מכן. תאריך המוות המדויק אינו ידוע. לפני גירושם כתבו הוריו מכתב פרידה לילדיהם.

בשנת 1947, לאחר עשר שנים של מגורים קבועים בשוודיה, הוא קיבל אזרחות שוודית ושירת בצבא. מאז הוא מכנה את עצמו בשם פרנס אורגלר. במשך 56 שנים היה נשוי לאשתו מצפון שוודיה.

נפטר ב-13 בינואר 2015.

קישורים חיצוניים
----------------

* אוהו!, דבר, 8 במרץ 1934
* מדור הספורט, דואר היום, 28 בינואר 1934
* טובי האטלטים הקלים באירופה, דואר היום, 15 במאי 1936
* שיאים, תוצאות ותוכנית מפורטת של תחרויות המכביה, מעריב, 1 בספטמבר 1957
* פרנץ אורגלר בתערוכה יהודים וספורט לפני השואה: רטרוספקטיבה ויזואלית, באתר יד ושם
* Between success and persecution: Jewish Athletes in Germany, באתר כוכבי ספורט יהודים גרמנים (באנגלית)
* Der Sport als Lebensretter – Franz Orgler zum 100. Geburtstag – Prof. Lorenz Peiffer (בגרמנית)
* תמונה של פרנץ אורגלר, שני מימין (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  בתפוצות - יהודי אחר, דבר, 5 בדצמבר 1933
2. ↑  הישגי המכביה השנייה (סכום שני), דואר היום, 7 במאי 1935
3. ↑  בספורט - שיא מכבי עולמי ב-1500 מטר, באתר הארץ, 29 ברץ 1946

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1064690882
* VIAF: 313272219
* WorldCat (עם VIAF): 313272219

 |
**אלן "אלי" קנדזיורה** (בגרמנית: **Ellen "Elli" Kendziora**;‏ נולדה בשנת 1919) היא אתלטית יהודיה-גרמניה, אלופת המכביה השנייה (1935) בריצת 100 מטר.

ביוגרפיה
--------

קנדזיורה התאמנה בקבוצת "הכח" קלן.

במכביה השנייה שנערכה באפריל 1935 זכתה קנדזיורה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 13.1 שניות, לפני סיביל קוף מארצות הברית (13.2 שניות) ובת ארצה לורה מאייר (13.3 שניות) ובריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם רות רייך, לילו בוקופצר ולורה מאייר בתוצאה של 55.8 שניות, לפני פולין (56.0 שניות) ואוסטריה (57.4 שניות).

ביום הספורט הבינלאומי של מכבי ברלין שנערך ב-16 ביוני 1935 זכתה קנדזיורה במדליית כסף בריצת 100 מטר אחרי לורה מאייר.

קישורים חיצוניים
----------------

* תמונות של אלן "אלי" קנדזיורה (באנגלית)
* Entwicklung der Leichtathletik Bestleistungen des Deutscher Kreis des Makkabi-Weltverbandes (historisch) (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  בספורט, הארץ, 21 בספטמבר 1934
2. ↑  Maccabiah Games before World War II (באנגלית)
3. ↑  תמונה של אלן "אלי" קנדזיורה מסיימת שנייה אחרי לורה מאייר (באנגלית)
**Desire** (בעברית: **תשוקה**) היא להקת דום-דת' גותי מפורטוגל.

היסטוריה
--------

הלהקה נוסדה ביולי 1992 על ידי Flame בשם Cadaver Corpse ולאחר מכן שינתה את שמה ל-Incarnated. בסתיו של אותה השנה, Mist מצטרף ללהקה. ב-1994 שינתה את שמה ל-Desire ופעלה עד 2015.

לאחר שינוי שם הלהקה ל-Desire ב-1994, Dawn הצטרף ללהקה.

ב-1995 הוציאה את הדמו הראשון שלה, ומאוחר יותר באותה שנה, הלהקה חתמה על חוזה עם חברת התקליטים Portuguese Skyfall Records. ב-1996 הלהקה שחררה את האלבום המלא הראשון שלה, Infinity... A Timeless Journey Through an Emotional Dream.

האלבום נחשב בעיתונות לאומית ובמספר עיתונויות בינלאומיות כאחת ההפצות הפורטגזיות הטובות ביותר באותה השנה, והראשון בסצנה הפורטוגזית שהציג ז'אנר עגום, מלודי ומיזנתרופי.

במרץ 1997, היא החלה לעבוד על המיני-אלבום הראשון שלה, "Pentacrow ...Misanthropic Tragedy...", שהדגיש עוד יותר את הצד האפל, האבדוני והפואטי ביותר של הלהקה. המיני אלבום שוחרר ב-1998.

בתחילת 1999 בוטל החוזה עם Portuguese Skyfall Records. לאחר תקופה זו, הלהקה חוותה שינויי מערך קבועים ועיקריים, שהובילו לעיכוב עצום בעבודה על פרויקטים חדשים. לאחר מכן, Tempest ו-Ashes הצטרפו ללהקה כאשר הם ניגנו על גיטרת בס וקלידים, בהתאמה.

באפריל 2001, Desire החלה לעבוד עם L'Enfant Terrible Studios כדי להקליט את האלבום השני שלה, Locus Horrendus - The Night Cries of a Sullen Soul.... תהליך המיקסינג של האלבום נערך ב-Edit Studios ותהליך המאסטרינג נערך באולפני Finnvox הפינים. האלבום יצא לאור במאי 2002, לרגל חגיגות 10 השנים של הלהקה. האלבום קיבל מספר ביקורות גבוהות (9/10, 10/10) בכמה כתבי עת ואתרי אינטרנט. האלבום אף נחשב, לפי מספר פרסומים, לאחד האלבומים הטובים ביותר של שנת 2002.[דרוש מקור] באוגוסט 2002, האתר ההולנדי המוכר, Doom-Metal.com, בחר באלבום זה כאלבום החודש.

בגלל סיבות רבות שהובילו לעיכובה של הלהקה, המיני אלבום הבא שנקרא "CrowcifiX" שוחרר רק בתחילת 2009.

בסתיו 2012, לרגל חגיגות 20 שנים להיווסדות הלהקה, היא הופיעה בשני מופעים, בליסבון ובפורטו, ובאמצע 2013 הופיעה Desire בפעם האחרונה בשידור חי בפסטיבל ההולנדי "Dordrecht Doom Day III". בשנת 2016, לרגל חגיגות 20 שנה לאלבום הבכורה, "Infinity... A Timeless Journey Through an Emotional Dream", האלבום הונפק מחדש בוויניל כפול ותקליטור דיגיפאק, שיצא לאור ב-17 בנובמבר דרך חברת התקליטים הפורטוגזית Alma Mater Records.

ב-27 בינואר 2015 הודיעה הלהקה על פירוקה אך ב-2017 היא התאחדה מחדש, וב-16 בדצמבר 2017 הופיעה לראשונה מאז האיחוד.

דיסקוגרפיה
----------

* Advance Tracks 95 - דמו, 1995
* Infinity... A Timeless Journey Through an Emotional Dream - אלבום אולפן, 1996
* Pentacrow ...Misanthropic Tragedy... - מיני-אלבום‏, 1998
* Locus Horrendus - The Night Cries of a Sullen Soul... - אלבום אולפן, 2002
* Crowcifix - מיני-אלבום‏, 2009

קישורים חיצוניים
----------------

* ‏ Desire ב-Encyclopedia Metallum

הערות שוליים
------------

1. ↑  ‏ Desire ב-Encyclopedia Metallum.
2. 1 2  : Biography - Spirit of Metal, www.spirit-of-metal.com
3. ↑  pendulo.pt, DESIRE, Rastilho Records (באנגלית)
4. ↑  Desire: Locus Horrendus - The Night Cries Of A Sullen Soul... Review, www.doom-metal.com
5. ↑  Desire (14), Discogs (באנגלית)
**לורה מאייר** (בגרמנית: **Lore Meyer**) היא אתלטית יהודייה-גרמנייה, אלופת המכביה השנייה (1935).

ביוגרפיה
--------

מאייר התאמנה במכבי פרנקפורט.

במכביה השנייה שנערכה באפריל 1935 זכתה מאייר ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם רות רייך, לילו בוקופצר ואלן קנדזיורה בתוצאה של 55.8 שניות, לפני פולין (56.0 שניות) ואוסטריה (57.4 שניות), מדליית כסף בריצת 60 מטר בתוצאה של 8.4 שניות, אחרי סיביל קוף מארצות הברית (8.3 שניות) ולפני מרילה פרייוולד מפולין (8.6 שניות) ומדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 13.3 שניות, אחרי בת ארצה אלן קנדזיורה (13.1 שניות) וסיביל קוף (13.2 שניות).

ביום הספורט הבינלאומי של מכבי ברלין שנערך ב-16 ביוני 1935 זכתה מאייר במדליית זהב בריצת 100 מטר לפני אלן קנדזיורה.

קישורים חיצוניים
----------------

* תמונה של לורה מאייר, ראשונה משמאל (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תמונה של לורה מאייר באמצע שורת הנשים, (בגרמנית)
2. ↑  Maccabiah Games before World War II (באנגלית)
3. ↑  תמונה של לורה מאייר מנצחת את אלן "אלי" קנדזיורה בריצת 100 מטר (באנגלית)
תבנית {{אישיות משחק}} ריקה מתוכן. יש להזין פרמטרים בערך או בוויקינתונים. 
**יניב לוי** (נולד ב-14 בפברואר 1976) הוא שחקן תיאטרון וטלוויזיה ישראלי. בוגר הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין וזוכה במלגת הצטיינות בלימודים.

ביוגרפיה
--------

לוי הוא בוגר הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין בשנים 2000-2003. זכה במלגת הצטיינות בלימודים בשנים 2002–2003.
בשנת 2003 שיחק בפרק הראשון של סדרת הדרמה "משחק החיים" ששודרה ב-HOT שיחק בתור שחקן באודישן.

בשנת 2004 שיחק בסדרת הדרמה "מיכאלה" ששודרה ב-HOT גילם את יובל אקריש.

בשנת 2005 שיחק בכמה פרקים בודדים בתפקיד קטן בסדרת הדרמה "טלנובלה בע"מ" ששודרה ב-HOT בתפקיד משוגע בבית משוגעים שרננה הייתה בו כשניסתה להתאבד.

בשנת 2006 גילם כתב באחד הפרקים של סדרת הדרמה "האלופה" ששודרה ב-HOT.

בשנת 2011 שיחק בסדרה הקומית "השועלים" בתפקיד רחמים באותה השנה גילם גם אבישי בן בסט בסדרה הקומית "בנות הזהב" ששודרה בערוץ עשר.

בשנת 2015 השתתף באחד הפרקים בסדרת הפעולה "המדרשה" ששודרה בערוץ 2 גילם טרמפיסט.

בשנת 2017 השתתף באחד הפרקים של סדרת הדרמה "מתים לרגע" ששודרה ב-HOT שיחק בתפקיד אודי.

בשנת 2018 גילם את אבינועם בסדרה "האחיות המוצלחות שלי" ששודרה ב-Yes. באותה השנה השתתף גם בסדרה "חטיפה: קו 300" גילם את קובי פרומר.

בשנת 2019 שיחק בסדרת דרמת המתח "בתולות" ששודרה ב-HOT בתור פקח. באותה השנה גם שיחק בסדרה הקומית "שב"ס" בערוץ כאן 11 בתפקיד שר.

בשנת 2020 גילם את סמי בסדרה הדרמה הקומית "רון" ששודרה ב-Yes. באותה השנה גם שיחק בסרט הטלוויזיה דוקו-דרמה "ענת אלימלך: הילדה הכי יפה בירושלים".

בשנת 2021 שיחק בסדרה "פגע וברח" בתפקיד שאול מנדל.

בשנת 2022 השתתף בסדרת הטלוויזיה "מי שמע על חווה ונאווה" בתור שומר.

בשנת 2023 גילם את מאיר בסדרת הטלוויזיה "אלף" ששודרה ב-Yes.

בשנת 2024 גילם את קוליש בסדרה "האחיין שלי בנץ" ששודרה בערוצים כאן חינוכית וכאן 11.

קריירה בתיאטרון
---------------

לוי משחק גם בהצגות רבות, בהן בתיאטרון בית ליסין.
הוא שיחק בהצגות פילומנה, "מייק", "חלום של לילה בלב קיץ", "תמונות יפואיות", ו"בעלת הבית". כמו כן גם בהצגות הילדים "המלאך", "הקוסם מארץ עוץ".
לוי הוא גם מוזיקאי שהלחין ועיבד מוזיקה להפקות בעל זבוב, "אוזו ומוזו" ו"סיפור אהבה ארץ ישראלי".

קישורים חיצוניים
----------------

* יניב לוי באתר ספר הקולנוע הישראלי
* לילך גביש, זיכרונות מהמכולת, אתר הבמה, 15 בדצמבר 2010
* יניב לוי באתר בית ליסין

הערות שוליים
------------
פירוש נוסף ערך זה עוסק בלוטננט-קולונל בריטי בעל עיטור כוכב הארד האמריקאי ממלחמת העולם השנייה וראש העיירה וודסטוק שבאוקספורדשייר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו ג'ון ספנסר.

**ג'ון אלברט ויליאם ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס העשירי ממרלבורו** (אנגלית: **John Albert William Spencer-Churchill, 10th Duke of Marlborough**‏; 18 בספטמבר 1897 - 11 במרץ 1972) היה פוליטיקאי מוניציפלי, קצין בכיר בעל אות גבורה ואציל אנגלי.

קורות חיים
----------

צ'רצ'יל הוא בנו הבכור של צ'ארלס ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס התשיעי ממרלבורו, ושל אשתו הראשונה קונסואלו ואנדרבילט שהייתה אמריקנית יורשת הון. ב-1909 הוא החל ללמוד באיטון קולג'. ב-1914 קיבל דרגת לוטננט כששירת ברגימנט משמר החיים הראשון של הצבא הבריטי לאורך כל מלחמת העולם הראשונה. לאחר מכן למד במכללת כרייסטצ'רץ' שבאוניברסיטת אוקספורד. ב-30 ביוני 1934 מת אביו, והוא הפך לדוכס מרלבורו העשירי, הרוזן ה-12 מסנדרלנד, המרקיז העשירי מבלנדפורד, והברון ספנסר מוורמלייטון ה-14.

בין 1937 ל-1942 עמד בראשות העיירה וודסטוק שבאוקספורדשייר. בשנה האחרונה לכהונתו מונה לתפקיד לוטננט-קולונל ברגימנט משמר החיים, ושימש קצין קישור לכוחות האמריקניים. על חלקו בלחימה הוענק לו עיטור כוכב הארד האמריקני. תוך כדי מלחמת העולם השנייה התיר לארח באחוזת בלנהיים את בית הספר התיכון מלוורן קולג', ואת MI5 לאחר שבית הספר הועבר למקום אחר.

ב-1920 נישא לאשתו הראשונה, אלכסנדרה מרי קאדוגאן (1900–1961). היא הייתה בתו של הנרי קדוגאן, ויסקונט צ'לסי, שהיה בנו ויורשו של ג'ורג' הנרי קדוגאן, רוזן קדוגאן החמישי. לזוג נולדו שני בנים ושלוש בנות:

* ליידי שרה קונסואלו ספנסר-צ'רצ'יל (1921–2000): נישאה והתגרשה מאדווין ראסל, גאיס בורגוס ותאו רובאניס.
* ליידי קרולין ספנסר-צ'רצ'יל (1923–1992): נישאה למייג'ור צ'ארלס הוגנוט ווטרהאוס
* ג'ון ג'ורג' ואנדרבילט הנרי ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס האחד-עשר ממרלבורו (2014-1926)
* ליידי רוזמרי מילדרד ספנסר-צ'רצ'יל (נולדה ב-1929): נישאה לצ'ארלס רוברט מיור והייתה בת לוויה למלכה אליזבת השנייה.
* לורד צ'ארלס ג'ורג' ויליאם קולין ספנסר-צ'רצ'יל (נולד ב-1940): נישא לג'יליאן ספרקלס פולר ולאחר מכן לאליזבת ג'יין וינדהאם.

בחג הפסחא של 1950 החליט להתיר לתיירים להיכנס לארמון, לראשונה בתולדותיו.

שישה שבועות לפני מותו ב-1972 הוא נישא לאשתו השנייה פרנסס לאורה קאנפילד (1915–1990), אלמנתו של המו"ל האמריקני מייקל טמפל קאנפילד (אשתו הראשונה הייתה קרוליין לי בובייה, אחותה של ז'קלין קנדי-אונאסיס), קאנפילד הייתה אף היא צאצאית למשפחת אצולה וגיסתו של הסופר איאן פלמינג. במותו ירש אותו בנו ג'ון ספנסר-צ'רצ'יל, המרקיז מבלנדפורד. הוא קבור מתחת לקמרון שבקפלה בארמון בלנהיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס העשירי ממרלבורו** בוויקישיתוף
* מידע באתר thepeerage.com
* מידע באתר הרשמי של ארמון בלנהיים

| דוכסי מרלבורו |
| --- |
| ג'ון צ'רצ'יל | הנרייטה גודולפין | צ'ארלס ספנסר | ג'ורג' ספנסר | ג'ורג' ספנסר-צ'רצ'יל | ג'ורג' ספנסר-צ'רצ'יל |
| 1702–1722 | 1722–1733 | 1733–1758 | 1758–1817 | 1817–1840 | 1840–1857 |
| ג'ון וינסטון ספנסר-צ'רצ'יל | ג'ורג' צ'ארלס ספנסר-צ'רצ'יל | צ'ארלס ריצ'רד ספנסר-צ'רצ'יל | ג'ון אלברט ויליאם ספנסר-צ'רצ'יל | ג'ון ג'ורג' ואנדרבילט הנרי ספנסר-צ'רצ'יל | צ'ארלס ג'יימס ספנסר-צ'רצ'יל |
| 1857–1883 | 1883–1892 | 1892–1934 | 1934–1972 | 1972–2014 | מאז 2014 |
**הכוכב הבא 2015** היא העונה השנייה של תוכנית המציאות "הכוכב הבא", ששודרה במהלך שנת 2014, ושידוריה הסתיימו בפברואר 2015. זוכה העונה הוא נדב גדג', ואף הלך לאירווזיון 2015 כנציג ישראל. מנחי העונה הם אסי עזר ורותם סלע.

זוכה העונה הוא נדב גדג', אשר זכה בכך שיצג את ישראל באירוויזיון 2015.

רקע
---

העונה צולמה בסוף 2013 ותחילת 2014, ושודרה מסוף 2014 עד פברואר 2015. בפברואר 2015 שודר הגמר של העונה, שם היו ארבעה אנשים שהתחרו אחד בשני עד שיהיה זוכה אחד.

בעונה זו שולחן השופטים גדל בשופט אחד, וכך, יש 5 שופטים במקום 4 כמו העונה הקודמת, אך השופטים מהעונה הקודמת לא חזרו לעונה זו, מה שאומר שיש 5 שופטים חדשים, ביניהם הראל סקעת וקרן פלס.

שלב הגמר של התוכנית
-------------------

### הסיבוב הראשון

בסיבוב הראשון התחרו ארבעת האנשים הנותרים בשיר פנוי-הגמר, ואז מתחרה אחד הועף מהתוכנית ונראה כי הוא מקום אחרון; מקום רביעי. מעונה זו התחילו ההצבעות באפליקציית mako, של קשת 12. כל העונה שודרה בקשת 12.

### הסיבוב השני

בסיבוב השני היו השלושה האחרונים בתחרות אחד מול השני, מול השלישי. בסוף המקום הראשון היה נדב גדג', שהיה בן 16 בנציגות לאירווזיון.

ראו גם
------

* הכוכב הבא
* כוכב נולד
* ישראל באירוויזון
* ישראל באירוויזון 2015
* אירוויזון 2015
**אריה קרול** (8 בנובמבר 1923 - 27 ביולי 2008) היה פעיל ציבור ישראלי למען יהודי ברית המועצות והתיישבות בנגב. חתן פרס ישראל לשנת ה'תש"ס (2000) על מפעל חיים - תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.

ביוגרפיה
--------

קרול נולד בשנת 1923 בעיירה ליד מינסק בבלארוס. עלה לארץ ישראל כילד עם הוריו בשנת 1935 למושבה בת שלמה.

הוא היה חבר בגרעין "עלומים" של תנועת בני עקיבא ובמסגרת זו היה שותף להקמת קיבוץ טירת צבי בעמק בית שאן ולאחר מכן היה מרכז הסניף הירושלמי של בני עקיבא. ב-1946 פיקד על היאחזות ביריה בגליל, אשר פונתה שלוש פעמים בידי הבריטים. ב-1947 נמנה עם מייסדי קיבוץ סעד בנגב, שהוקם בן-לילה ב-1947 על ידי בוגרי תנועת בני עקיבא, ועמד בקרבות קשים על הגנת האזור בעת מלחמת העצמאות.

הוא שימש כמרכז המשק בקיבוץ, עם הפסקות קצרות, עד לשנת 1963. בשנת 1959 הוביל מערכה ציבורית למען התיישבות יהודית בנגב ובשנים 1963–1967 ניהל את מפעלי "שער הנגב".

בשנים 1968–1987 היה קרול ממונה בארגון הממשלתי "נתיב" על הפעילות החשאית בברית המועצות ושליחת תיירים יהודים מתנדבים מרחבי העולם אל פעילי העלייה שם. אריה קרול יזם מערך ענף לקשר וסיוע ליהודים ולפעילות יהודית-ציונית ברחבי כל ברית המועצות. באופן זה סייע להעצמת הקשר של העם היהודי עם "יהדות הדממה" שמעבר למסך הברזל. במסגרת פעילות זו הועברו ליהודי ברית המועצות – למרות ניסיון החסימה שהעמיד השלטון הסובייטי – כמויות ניכרות של תשמישי קדושה, ספרים ללימודי עברית ויהדות, ספרות עברית, ספרי תולדות עם ישראל לרבות ברוסית, קלטות שירים עבריים וסיוע פרטני לעידוד הפעילות היהודית-ציונית ובין השאר לטובת אסירי ציון. במהלך למעלה משני עשורים, הביאו "התיירים" של קרול את זמרת הארץ ברחבי האימפריה הסובייטית. מבצע אדיר ממדים זה עבר למעשה ללא תקלות, נטע ביהודים הכלואים בברית המועצות תקווה ותרם לחיזוק זהותם היהודית-ציונית של בודדים וגם קהילות בארצות המערב. משיאי הפעילות שיזם "נתיב" הייתה השתתפות משלחת מו"לים מישראל בירידי הספרים הבינלאומיים הדו-שנתי שנערכו במוסקבה ושאיפשרה הפצת תרבות ישראל להמונים אשר פקדו את הביתן הישראלי.

עם נפילת הקומוניזם ב-1989, עבר לסייע לפעילות בתחום קליטת העלייה מברית המועצות לשעבר בדמות מיזם "בית ראשון במולדת" לקליטה בתנועה הקיבוצית ושיגור שליחים ישראלים לפעילות גלויה של עידוד העלייה.

בשנים 1987–1991 כיהן כמזכיר תנועת הקיבוץ הדתי.

קרול השיא משואה בטקס הדלקת המשואות בשנת תשנ"א - 1991. ביום העצמאות תש"ס - 2000 קיבל פרס ישראל על מפעל חיים, תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.

אריה קרול היה נשוי לרחל לבית דרוזדובסקי (דור) שנפטרה ב-1988. לזוג נולדו חמש בנות. לאחר מכן נשא לאישה את ד"ר סילויה שנקולבסקי-קרול, מרצה באוניברסיטת בר-אילן והאוניברסיטה העברית בירושלים ומומחית לארכיונאות.

קרול נפטר בכ"ח בתמוז ה'תשס"ח (27 ביולי 2008). נקבר בבית העלמין של קיבוץ סעד.

קישורים חיצוניים
----------------

* אריה קרול קורות חיים באתר פרסי ישראל
* משה שטרן, אבי השליחים, מקור ראשון, 1 באוגוסט 2008
* שלמה רוזנר, צמח יעקובסון ואלי סומר, בעריכת נילי אושרוף: "בנתיב הדממה" - הוצאת מרכז שזר - ירושלים 2013
* אריה קרול באתר של נחמיה לבנון, עמודים 323-326

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר "Billiongraves"
2. ↑  מינהל חברה ונוער, טקס הדלקת המשואות (עמ' 55–56), באתר משרד החינוך

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16767888k (data)

 |
**נהר אורנג'** (באנגלית: **Orange River**, באפריקאנס: **Oranjerivier**) או גַרְיֵיפּ (**Gariep**), הוא הנהר הארוך ביותר בדרום אפריקה. אורכו כ-2,200 ק"מ.

שם הנהר
-------

בני הנאמה, שהם הראשונים שהגיעו לנהר, קראו לו "נוּ גַרְיֵיפּ". את השם "אורנג'" נתן לו הקולונל הבריטי רוברט גורדון, לכבוד ויליאם מאורנג', הוא ויליאם השלישי, מלך אנגליה. מאז תום שלטון האפרטהייד בדרום אפריקה מבכרים השלטונות את השם המקורי, גרייפ, אך השם אורנג' עודו מקובל, בעיקר בהתייחסויות בינלאומית לנהר. בלסוטו, שהנהר זורם גם בתחומה, הוא מכונה סֵנקוּ.

מסלול
-----

הנהר מתחיל את דרכו בהרי דראקנסברג, סמוך לגבול דרום-אפריקה-לסוטו, במרחק של כ-193 ק"מ מערבה לאוקיינוס ההודי וברום 3,000 מטרים. חלקים אלה של הנהר קופאים לעיתים. משם זורם הנהר מערבה לעבר סכר גרייפ (הגדול ביותר בדרום אפריקה) ואחריו אל סכר ונדרקלוף. קטע זה של הנהר זורם באזור הררי. מערבה מסכר ונדרקלוף פני השטח הם מישוריים יותר, והנהר מנוצל אינטנסיבית להשקיה. 

בהמשך, דרומה מקימברלי, מתלכד הנהר עם יובלו העיקרי, נהר ואל. הוא זורם הלאה דרך האזורים הצחיחים של דרום הקלהארי, מהווה את הגבול בין דרום אפריקה לנמיביה ונשפך אל האוקיינוס האטלנטי במפרץ אלכסנדר. בקטע הסמוך לשפך, שאורכו כ-33 ק"מ, לא ניתן כמעט לשוט עקב אשדות ומחסומי חול.

עוצמת הזרימה ושטח אגן הניקוז
----------------------------

עוצמת הזרימה בנהר יורדת חדות בחודשי החורף היבשים. כמות המשקעים בסביבת מוצא הנהר היא כ-2,000 מילימטרים בשנה. ככל שהנהר מתקדם מערבה יורדת כמות הגשם (עד 50 מילימטרים בלבד בקטע המערבי) ומתגברת ההתאיידות. בקיץ, לעומת זאת, הנהר זורם בעוצמה, המקשה על ביצוע פרויקטים הנדסיים עליו.

שטח אגן הניקוז של הנהר הוא כ-977 אלף קמ"ר, בשטחי דרום אפריקה, לסוטו, ונמיביה.

פרויקטים לניקוז המים וניצולם
----------------------------

שני פרויקטים גדולים לניצול מי הנהר יצאו לפועל. האחד, פרויקט נהר אורנג' (ORP - Orange river project) בוצע בשיא ימי האפרטהייד, בתקופת ממשלתו של הנדריק פרוורד. במסגרת הפרויקט הוקם סכר גרייפ (שנקרא בעת בנייתו סכר הנדריק פרוורד) ומי הנהר פוצלו לשניים - חלקם זרם בנהר אורנג' אל סכר ונדרקלוף, ונוצל בשני הסכרים על ידי תחנות כוח הידרואלקטריות. חלק אחר הוזרם בתעלה אל פרובינציית הכף המזרחית, שם שימשו המים להשקיית אזורים צחיחים. כך הושגו שלוש מטרות - ייצוב הזרימה בנהר, פתרון בעיית המחסור במים בכף המזרחי וייצור חשמל.

הפרויקט השני הוא פרויקט המים של רמות לסוטו (Lesotho Highlands Water Project - LHWP) שהוחל בביצועו ב-1986 והשלב הראשון שלו (והיחיד עד כה שיצא לפועל) הושלם ב-2002. הפרויקט, מיזם משותף של ממשלות לסוטו ודרום אפריקה, כולל מערכת של מנהרות וסכרים, שמטרתה לספק מים מאגן הניקוז של נהר ואל בלסוטו לאזורים הסובלים ממחסור במים דרום אפריקה, בתמורה לגמול כספי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אורנג'** בוויקישיתוף
* דוח על אגן האורנג', המכון האפריקאי למחקרי מים
* אורנג', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548579705171
* GND: 4309681-5
* VIAF: 316747057
* WorldCat (עם VIAF): 316747057

 |
**קורי העכביש** (באנגלית: **The Cobweb**) סרט דרמה אמריקאי משנת 1955 בבימויו של וינסנט מינלי עם ריצ'רד וידמרק, גלוריה גראהם, שרל בואייה, לורן באקול וליליאן גיש בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס על הרומן "קורי העכביש" של ויליאם גיבסון (אנ') המתאר את הנעשה במוסד פסיכיאטרי פרטי שבו הרופאים ומשפחותיהם, הצוות הרפואי והמנהלי, והמאושפזים הקשורים אחד לשני כמו בקורי עכביש.

הסרט הוא גם הופעת בכורה בקולנוע של שני שחקנים צעירים - ג'ון קר וסוזן סטרסברג המופיעים בתור שני מאושפזים צעירים במוסד.

תקציר העלילה
------------

ד"ר סטיוארט מקייבר (ריצ'רד וידמרק) הוא פסיכיאטר המנהל מוסד פרטי לחולי נפש. הוא גר במקום ביחד עם אשתו קארן (גלוריה גראהם) ושני ילדיהם. הוא משקיע הרבה בעבודה ובחולים ופחות באשתו וילדיו. על רקע זה היחסים ביניהם מידרדרים.

בין המאושפזים המבוגרים נמצאים גם זוג צעירים: סטיב הולט (ג'ון קר) הסובל מדיכאון ועבר כמה ניסיונות התאבדות, וסו ברט (סוזן סטרסברג) הסובלת מחרדות קשות. סטיב מציע לה לצאת איתו לקולנוע אך היא דוחה אותו בגלל חרדה.

מג ריינהרט (לורן באקול) היא מזכירה של המוסד. מג היא אלמנה לאחר שבעלה ובנה נהרגו בתאונה. ד"ר מקייבר מתחיל ביחסים איתה לאחר שהיחסים עם אשתו התערערו.

המנהלת האדמיניסטרטיבית של המוסד היא ויקטוריה אינץ' (ליליאן גיש) אישה רווקה מזדקנת וחמורת סבר הנמצאת במוסד מאז הקמתו.

הרופא הראשי במוסד הוא ד"ר דבנל (שרל בואייה), מאהב שרמנטי ורודף נשים. הוא מתחיל לחזר אחרי קארן וויקטוריה לא סובלת זאת וכותבת נגדו דו"ח אותו היא מתכוונת להגיש לחבר הנאמנים של המוסד. ד"ר מקייבר משכנע אותה לא לעשות זאת וד"ר דבנל מגיש את התפטרותו.

בהתייעצות עם המאושפזים מחליטים להחליף את וילונות הספרייה וסטיב בעל כישורי הציור מתמנה לתכנן אותם. קארן עוקפת את ויקטוריה ובהסכמת הנאמנים היא מזמינה וילונות מודרניים לטעמה אך בינתיים מאחסנת אותם בדירתה. סו מסכימה לבסוף לצאת העירה וג'ון לוקח אותה לקולנוע ובחזרה למוסד היא מרשה לו לנשק אותה על לחיה.

קארן מגלה שבעלה בוגד בה עם מג ובחמת זעם היא תולשת את הוילונות ומחליפה אותם בווילונות שלה. כאשר זה מתברר לסטיב הוא מקבל התקף זעם, רץ לנהר הסמוך ומבקש להתאבד.

מוזעקת משטרה ומחפשים. ד"ר מקייבר ומג מגיעים והיא אומרת לו שלדעתה כדאי להם להיפרד. הוא חוזר למוסד עם קארן במחשבה שסטיב אבוד. להפתעתם הם רואים אותו בפתח המוסד, רועד עם בגדים קרועים. הם מטפלים בו ותוך כל זה הם מתקרבים זה לזה.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ריצ'רד וידמרק | ד"ר סטיוארט מקייבר | מנהל המוסד |
| גלוריה גראהם | קארן מקייבר | אשתו של ד"ר מקייבר |
| שרל בואייה | ד"ר דבנל | רופא בכיר |
| לורן באקול | מג ריינהרט | מזכירה |
| ליליאן גיש | ויקטוריה אינץ' | מנהלת אדמיניסטרטיבית |
| ג'ון קר | סטיב הולט | מאושפז |
| סוזן סטרסברג | סו ברט | מאושפזת |

קישורים חיצוניים
----------------

* "קורי העכביש", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "קורי העכביש", באתר AllMovie (באנגלית)
* "קורי העכביש", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "קורי העכביש", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לקורי העכביש, באתר יוטיוב
**קימברלי** (אנגלית: **Kimberley**) היא עיר כורים במרכזה של הרפובליקה של דרום אפריקה, צומת דרכים ומסילות רכבת ובירתה של פרובינציית הכף הצפוני.

היסטוריה
--------

לקימברלי חלק חשוב בהיסטוריה של יישוב אפריקה הדרומית החל מאמצע המאה ה-19. מה שהחל במציאתן של שתי אבנים לבנות במורד גבעה על גדת הנהר אורנג', שהסתברו כיהלומים במשקל 21.25 קרט ב-1866 ו-83.50 קרט ב-1871, נמשך כהגירה גדולת-היקף (של כורים, בני-עונשין ומחפשי עושר) אל המחוז החדש - שעד אז היה ידוע כמושבת צבעונים בני חריקואה, הגירה ששיאה בייסוד העיירה **בהלה חדשה** (*New Rush*) שבמהירות הוסב שמה לקימברלי, על שם המזכיר הבריטי של מושבת הכף, הרוזן מקימברלי. הגבעה על גדת האורנג' נחצבה והונמכה ללא הכר, והפכה לבור, שעד 1914 הוצאו ממנו 2,720 קילוגרמים של יהלומים גולמיים. החור הגדול, מכרה היהלומים של קימברלי וכנראה הבור הגדול בעולם מעשה ידי-אדם, הוא כיום אתר תיירות.

העיר היוותה את כור-עושרו של ססיל רודס, ובהלת היהלומים אליה שימשה מנוף, בין היתר, לראשיתו של קונצרן האחים דה בירס, כיום בעל השליטה על מרבית פעילות כריית היהלומים בעולם. התפתחותה המרשימה של העיר באותה עת ניכרה בין השאר בכך שבספטמבר 1882 היא הייתה ליישוב הראשון בחצי הכדור הדרומי שהיו בו פנסי רחוב חשמליים.

בעת מלחמת הבורים השנייה הוטל מצור על קימברלי, מצד האפריקאנרים שבאו מההרפובליקה הדרום-אפריקאית וממדינת אורנג' החופשית. הקרב שהתחולל בין אוקטובר 1899 ופברואר 1900 הסתיים בניצחון מתיישבי המובלעת האנגלית, שהתגוננו חרף חוסר מוכנותה של העיר.

קימברלי שוכנת בסמוך למפגש הנהרות ואל ואורנג', כ-170 ק"מ מערבית מבלומפונטיין ו-470 ק"מ מדרום-מערב ליוהנסבורג.

בתקופה שלאחר האפרטהייד שונתה מסגרת המינהל המקומי העירוני והיא היום תחת הרשות העירונית סוֹל פְּלָאטיֶה, על שמו של האינטלקטואל והפוליטיקאי השחור שנקבר בעיר.

ראו גם
------

* היסטוריה של דרום אפריקה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קימברלי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קימברלי

רחוב מרכזי בצילום ממִפנה המאה ה-19
* קימברלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007552758505171
* LCCN: n81099120
* MusicBrainz: 51405fdf-bbb1-4999-bd42-7e49533ce49e
* NARA: 10044591
* NKC: ge1092785
* VIAF: 131360913
* WorldCat: lccn-n81099120

 |
**תנועת הריבונות** היא תנועה פוליטית חוץ-מפלגתית הפועלת להחלת הריבונות הישראלית ביהודה ושומרון. התנועה הוקמה בשנת 2010 על ידי יהודית קצובר ונדיה מטר, והיא כוללת את "פורום הריבונות" בו חברים אישי ציבור ואקדמיה בהם קרולין גליק, יורם אטינגר, גאולה כהן ומרדכי קידר.

התנועה מובילה פעילות חוץ פרלמנטרית לחיזוק המשילות במדינה ולעידוד ההתיישבות ביהודה ושומרון, תוך דגש מיוחד על אזור גוש עציון ובקעת הירדן. התנועה מקיימת גם מאבקים ציבוריים והסברתיים בזירה המדינית, פעילות לחיזוק ועידוד חיילי צה"ל ופעילות חינוכית ציונית לקבוצות בני נוער.

התנועה מוציאה לאור את כתב העת "ריבונות" ואת אתר האינטרנט "ריבונות" הכוללים כתבות, מאמרים ועדכונים סביב חזון הריבונות. במקביל יוזמת התנועה כנסים בהם מופיעים שרים, חברי כנסת, אנשי ציבור, הגות ואקדמיה הפורסים את משנתם סביב דרכי יישום חזון הריבונות והצורך המדיני בימין הישראלי למנף את המהלך עד ביצועו.

נוער ריבונות
------------

מטה הנוער של תנועת הריבונות, "נוער ריבונות", הוקם על ידי מספר בוגרים של צעירי הבית היהודי ביניהם יאיר בוכניק ואביחי גרינוולד, ומגבש סביבו צעירים המשקיעים ממרצם ומזמנם למען הריבונות. המטה מונה כיום כשלוש מאות וחמישים פעילים, המחולקים לגרעינים לפי אזורי מגורים, ולצוותים מרכזיים הכוללים עבודה תמידית במישורי המדיה, בשטח על ידי הסברה לעוברי אורח, ופעילות בפן הפרלמנטרי. סלוגן התנועה הוא "העם תומך בריבונות" והוא מודפס על חולצות, צמידים, תיקים, כובעים ושלטי חוצות ברחבי הארץ.
יו"ר נוער הריבונות היא הוד פישרמן.

סטודנטים למען ריבונות
---------------------

בשנת 2020 נפתח בתנועה אגף נוסף הפונה לסטודנטים ומקים תאים באוניברסיטאות ובמוסדות להשכלה גבוהה על מנת לחזק גם שם את התודעה בנושא. האגף הוקם על ידי עדן סלמן, יו"ר האגף כיום הוא אביתר גילאי.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של תנועת הריבונות
* תנועת הריבונות, ברשת החברתית פייסבוק
* תנועת הריבונות, סרטון באתר יוטיוב

* תנועת הריבונות: "נתניהו כבר אינו מנהיג מחנה הימין", באתר הקול היהודי
"האולם הגדול" בשנת 1936
**ברגהוף** (מגרמנית: **Berghof**) היה הכינוי לביתו הפרטי של היטלר במתחם הנופש, האירוח והשליטה הנאצי באוברזלצברג שבקרבת העיירה ברכטסגאדן שבבוואריה.

היסטוריה
--------

הבית הוקם על בסיסה של בקתת הרים בסגנון אלפיני שנבנתה בשנת 1916 כבית נופש עבור איש עסקים מצפון גרמניה, וכונתה "בית וכנפלד".
בשנת 1928 הושכר הבית להיטלר ולאחותו-למחצה, אנגלה, אשר שימשה בו כסוכנת הבית. אנגלה עזבה את הבית בשנת 1931 לאחר מות בתה גלי ראובל בדירתו של היטלר במינכן.
בשנת 1933 רכש היטלר את "בית וכנפלד" מכספים שקיבל ממכירת ספרו "מיין קאמפף".
בין השנים 1935–1936 בוצעו שיפוצים מאסיביים והרחבה משמעותית של בקתת ההרים המקורית. השינויים נעשו בתכנונם של האדריכל אלואיס דגאנו והיטלר עצמו, והמבנה המחודש קיבל את השם **ברגהוף**. למבנה נוספו מרפסת שמש גדולה, חדרי אירוח ועבודה, אולם קולנוע ומרתף. העיצוב הפנימי התאפיין בצבעוניות וקישוטיות מופרזת ובריהוט כבד, ובאופן כללי בראוותנות חסרת טעם.
בקיר המרכזי של חדר האירוח הותקן חלון גדול אשר השקיף לכיוון אוסטריה, מולדתו של היטלר. תחזוקת הבית הייתה נתונה בידי צוות גדול של עובדים, גננים וטבחים.

היטלר התגאה בברגהוף ובכל הזדמנות הזכיר כי רכש אותו בכספו הפרטי. הוא נהג לשהות בו מספר חודשים בכל שנה, גם בזמן המלחמה. בתקופת שהותו שם נהג לקיים בברגהוף פגישות ודיונים מדיניים וצבאיים, לצד אירועי תרבות מוזיקליים ואחרים.

הסביבה
------

לאחר הקמת הברגהוף "נרכשו" שטחים נוספים בסביבה על ידי מקורביו של היטלר מידי התושבים המקומיים, אשר בעצם אולצו לוותר על נחלות שבהן החזיקו במשך דורות, וכל אחד מהם הקים לעצמו בית נופש ראוותני משלו. כך נבנו באזור אוברזלצברג שבקרבת הברגהוף מספר נוסף של מבני אירוח ונופש בבעלות הצמרת הנאצית. נוסף להם הוקמו מבני שירות לצוותי התחזוקה והשומרים, ומחסנים.

המפורסם שבמבנים אלה היה "בית התה" – היה בית תה במבנה מעוגל שנבנה במעבה החורש הטבעי במרחק של כקילומטר מהברגהוף. בשביל המוליך שביניהם נהג היטלר לטייל מדי יום כאשר שהה במקום, ובדרך כלל בחברת אחד מאורחיו, תוך כדי דיונים פוליטיים ופילוסופים.

כתוצאה מתהליך זה הפך האזור כולו בשנות ה-30 לאתר תיירות עממי, אשר חייב הגבלות תנועה וגישה אליו.

אחרית דבר
---------

ב-14 ביולי 1944 עזב היטלר את הברגהוף בפעם האחרונה, ועבר להתגורר באופן קבוע במפקדת החזית של מזרח פרוסיה – "מאורת הזאב".

אזור אוברזלצברג הופצץ קשות מן האוויר בתקופת המלחמה, וחלק מן ההפצצות גרמו נזקים קשים גם לברגהוף.
ב-4 במאי 1945, לאחר התאבדותו של היטלר, הציתו חיילי האס אס הנסוגים את הריסות המבנה, וחיילי בעלות הברית שכבשו את המתחם בזזו את שנותר ממנו.
בית התה המעוגל לא נפגע, אך נהרס בשנת 1951 בידי ממשלת בוואריה, על מנת למנוע ממנו מלהפוך למקום כינוס ועלייה לרגל לניאו נאצים. הריסות המבנים נותרו פזורים באזור עד שנת 2006, אז פונו ההריסות והשטח נוקה משרידי המבנים.

ממשלת בוואריה, אשר חששה מהפיכת המקום לאתר תיירות, נטעה עצים בשיפולי הגבעה על מנת לטשטש את המיקום המדויק, ולא סימנה אותו עד לשנת 2008, אז נקבע באתר שלט ציון.
כיום (2009) ניתן להבחין באתר הברגהוף בשרידי החומות ובסיסי הבטון של המבנה, אשר כוסו בצמחייה ובעצים.

ראו גם
------

* אתרי המפקדה של אדולף היטלר
* קן הנשרים
* מאורת הזאב

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברגהוף** בוויקישיתוף
* אוסף תמונות חוץ ופנים (באנגלית)
נוויל צ'מברלין מראה את ההכרזה האנגלו-גרמנית לקהל ב-30 בספטמבר 1938
צ'מברלין מקריא את עיקרי ההסכם בשובו לבריטניה
"**שלום בדורנו**" או "**שלום בזמננו**" (באנגלית: **Peace for Our Time**) הוא כינוי לנאום שנישא ב-30 בספטמבר 1938 על ידי ראש הממשלה הבריטי, נוויל צ'מברלין, על אודות הסכם מינכן, ובו הכריז כי הביא "שלום בדורנו". כינוי זה של הנאום הוא אזכור של מילותיו של בנג'מין דיזראלי, אשר בשובו מקונגרס ברלין בשנת 1878 אמר: "שבתי מגרמניה עם שלום לדורנו" (באנגלית: I have returned from Germany with peace for our time). הנאום ידוע לשמצה משום שבדיעבד הוא נתפס כנאיבי, שכן פחות משנה לאחר ההסכם, בעקבות מעשי התוקפנות של קנצלר גרמניה, אדולף היטלר והפלישה לפולין, הכריזה בריטניה מלחמה על גרמניה והחלה מלחמת העולם השנייה, וכעבור כמה חודשים התפטר צ'מברלין מתפקידו.

הנאומים
-------

צ'מברלין נחת בבריטניה ב-30 בספטמבר 1938 ונאם לקהל שהתגודד לקבל את פניו:

> 
> בראייתי, יישוב הבעיה הצ'כוסלובקית, אשר הושג זה עתה, הוא רק ההקדמה לפתרון גדול יותר אשר יביא שלום לאירופה כולה. הבוקר שוחחתי שוב עם הקנצלר הגרמני, הר היטלר, והנה ההסכם אשר נושא עליו את שמו כמו גם את שמי. חלקכם, אולי, כבר שמעתם על תוכנו, אבל ברצוני להקריא לכם זאת: "...אנו מתייחסים להסכם שנחתם אמש ולהסכם הימי האנגלו-גרמני כסמל לרצון של שני עמים לעולם לא להילחם שוב האחד כנגד השני".
> 
> 
> 
> 

מאוחר יותר הוא עמד מחוץ למעון ראש הממשלה בדאונינג 10, קרא שוב מן ההסכם וסיכם:

> 
> חבריי היקרים. בפעם השנייה בהיסטוריה שלנו, ראש ממשלה בריטי שב מגרמניה בהביאו הסכם עם כבוד. אני מאמין שזהו **שלום בדורנו**. אנו מודים לכם מעומק ליבנו. שובו לביתכם ושתהיה לכם שינה ערבה.
> 
> 
> 
>
שלט במבואת בית הספר לעבודה סוציאלית, האוניברסיטה העברית
**אברהם דורון** (1929 – 20 ביוני 2021) היה פרופסור לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים. חתן פרס ישראל בחקר העבודה הסוציאלית לשנת תשס"ד (2004).

ביוגרפיה
--------

דורון נולד בראדום שבפולין, ניצול שואה שהוריו ואחיו נספו במלחמת העולם השנייה. בשנת 1946 הוא עלה לארץ ישראל וכעבור שנה הצטרף לארגון ההגנה. עם קום המדינה שירת דורון בצה"ל בין השנים 1948–1950, ונטל חלק בקרבות על ירושלים במלחמת העצמאות. לאחר שחרורו הוא הצטרף לבית הספר לעבודה סוציאלית של האוניברסיטה העברית בירושלים והוסמך כעובד סוציאלי (1951). לאחר מכן המשיך דורון בלימודים כלליים בסוציולוגיה ובהיסטוריה (1951–1954), ובשנים 1959–1961 למד באוניברסיטת שיקגו, שאותם סיים כמוסמך במינהל שירותי רווחה.

בשנת 1963 הצטרף דורון לסגל בית הספר לעבודה סוציאלית של האוניברסיטה העברית. בשנים 1965–1967 הוא יצא ללימודי דוקטורט בבית הספר הגבוה לכלכלה ולמדע המדינה בלונדון שבאנגליה. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בנושא הפן החברתי הנלווה להתפתחות הביטוח הלאומי במדינת ישראל. בשובו לישראל הוא חזר לבית הספר לעבודה סוציאלית והתקדם בו בדרגי ההוראה, בהיותו מרצה בכיר (1973), פרופסור חבר (1978), מנהל בית הספר לעבודה סוציאלית (1979–1981) ופרופסור מן המניין משנת 1989. במקביל הוא הוזמן לשמש פרופסור אורח באוניברסיטת מרילנד (1976–1977, 1989–1990) ובאוניברסיטת טורונטו (1985–1987).

דורון עסק בנושא הרווחה והביטוח הלאומי מהשנים הראשונות לקיום המדינה, וצבר ניסיון וידע רב בנושאים אלו. בשנים 1963–1965 הוא היה חבר הוועדה לקביעת צרכיו של נזקק. מאוחר יותר הוא כיהן בוועדה לתכנון חוק ביטוח סיעוד (1980–1983) ושימש יועץ למוסד לביטוח לאומי בנושא חוק הבטחת הכנסה (1977–1979). בשנים מאוחרות יותר היה דורון חבר המועצה לתכנון חברתי שבמשרד ראש הממשלה (1986–1988), חבר הצוות לקידום האוכלוסייה הערבית בשירות הציבורי (1993–1996) וחבר ועדת ההיגוי של המועצה הלאומית לצמצום פערים חברתיים והמלחמה בעוני (1997).

בשנת 1970 פרסם עם יונה רוזנפלד וד"ר רפאל מוזס מחקר על האוכלוסייה במחנות הפליטים בגדה המערבית ועזה.

בשנת 1987 הוענק לדורון הפרס על שם יצחק קנב לחקר מדיניות הרווחה, ובשנת 1999 הוענק לו אות פאול ברוואלד לשירות מצטיין. דורון היה חתן פרס ישראל לחקר העבודה הסוציאלית לשנת תשס"ד 2004.

דורון היה נשוי לחוה לבית בלוי, ולהם בת ובן. בנם הוא פרופסור ישראל (איסי) דורון, משפטן וגרונטולוג, ראש המרכז לחקר ולימוד הזיקנה באוניברסיטת חיפה.

נפטר ביוני 2021.

מפרסומיו
--------

* **עובדים בשכר נמוך וסבסידיות לשכרם**, 1976 (עם רפאל רוטר).
* **מדינת הרווחה בעידן של תמורות**, הוצאת מאגנס, 1985.
* **בזכות האוניברסליות – האתגרים של המדיניות החברתית בישראל**, הוצאת מאגנס, 1992.
* **מדינת הרווחה בישראל**, הוצאת אשכולות, 1992 (עם פרופסור רלף קרמר).

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופ' אברהם דורון, באתר פרס ישראל
* מאמרים של אברהם דורון(הקישור אינו פעיל) באתר "אופקים חדשים"

הערות שוליים
------------

1. ↑  יחיאל לימור, אין פתרון ציוני לבעיית הפליטים, מעריב, 11 בנובמבר 1970

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007305069105171
* BnF: cb162123345 (data)
* GND: 136312462
* ISNI: 0000 0001 0653 7763
* LCCN: n80089316
* VIAF: 34864486
* WorldCat (עם VIAF): 34864486

 |
**תנועת שח"ר** (ראשי התיבות של שלום, חינוך ורווחה), היא תנועה שהוקמה ביוני 2002 על ידי יוסי ביילין במטרה לאחד את תנועות השמאל תחת הנהגתו. ביילין הקים את התנועה לאחר שהתאכזב ממדיניות העבודה בה היה חבר, ובמיוחד מחברותה בממשלת האחדות הלאומית בראשות אריאל שרון.

למרות הקמת התנועה לא פרש ביילין מהעבודה ואף התמודד בפריימריס לקביעת רשימתה לבחירות לכנסת ה-16 בדצמבר 2002, ואולם כשל להשיג מקום ריאלי. עקב כך פרש מהמפלגה עם יעל דיין, שכשלה אף היא בפריימריס והצטרפה לשח"ר. ימים ספורים לאחר מכן הודיעו השניים על ריצה משותפת עם מרצ והבחירה הדמוקרטית, ושוריינו להם המקומות ה-11 וה-12 ברשימה המאוחדת. המיקום הנמוך לו זכו נבע מכך שהשניים הצטרפו לאחר שכבר נקבעה רשימת מרצ לכנסת.

תנועת שחר התמודדה עם המפלגות מרצ והבחירה הדמוקרטית בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2003, מלבד בחמש ערים - באר שבע ובית שאן שם התנועה לא נכנסה למועצת העיר, בחדרה ובמודיעין המפלגה זכתה לשני מנדטים כל אחת ובעיילבון שם התמודדה התנועה עם הבחירה הדמוקרטית ללא מרצ, אך כנציגי מרצ והרשימה המשותפת זכתה למנדט אחד.

ביילין ודיין לא נבחרו לבסוף לכנסת לאחר שהרשימה המשותפת זכתה בשישה מנדטים בלבד, כישלון שבעקבותיו הודיע יו"ר מרצ יוסי שריד על התפטרותו. לאחר הבחירות התאחדו המפלגות מרצ ושח"ר והקימו את תנועת יחד, וב-17 במרץ 2004 נבחר ביילין לעמוד בראשה.

לקראת הבחירות לכנסת ה-17 גברה במפלגה המאוחדת אי הנחת מהשם החדש, שלא זכה להכרה מספקת בציבור, ועלו דרישות לחזור ולשנותו ל"מרצ". היו"ר ביילין התנגד לכך, וכפשרה הוחלט לשנות את שם המפלגה ל"מרצ-יחד".

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **שח"ר** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  אטילה שומפלבי, ביילין מקים תנועת שלום אחת לכל השמאל, באתר ynet, 3 ביוני 2002
2. ↑  הארץ‏, הפריימריס בעבודה: וילנאי במקום הראשון; ביילין בחוץ, באתר וואלה!‏, 10 בדצמבר 2002
3. ↑  סמדר שמואלי וורד לוביץ', ביילין ודיין מצטרפים למרצ, באתר ynet, 12 בדצמבר 2002
4. ↑  אטילה שומפלבי, ביילין נבחר וכבר מאיים: נילחם בעבודה יותר מבליכוד, באתר ynet, 17 במרץ 2004