recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**תל אל-עג'ול** נמצא במרחק של 6 ק"מ מדרום מערב לעזה. התל נמצא על הגדה הצפונית של נחל הבשור, במוצא הנחל לים התיכון. שטחו של התל 112 -132 דונם.

זיהוי התל
---------

הזיהוי של התל שנוי במחלוקת. הארכאולוג הבריטי פלינדרס פיטרי זיהה את המקום עם העיר עזה מתקופת הברונזה התיכונה והברונזה המאוחרת. אבל חפירות שנערכו בשטחה של עזה של היום העלו שרידים של עיר מתקופת הברונזה המאוחרת ותקופת הברזל. זיהויים נוספים אפשריים שהוצעו: בית עֶגְלַיִם המתוארת באונומסטיקון של אוסביוס ככפר היושב על החוף 14 ק"מ מעזה. הארכאולוג אהרון קמפינסקי הציע לזהות באתר את שֶרוּחַן המופיע בספר יהושע, יט, ו – *וּבֵית לְבָאוֹת, וְשָׁרוּחֶן: עָרִים שְׁלֹשׁ-עֶשְׂרֵה, וְחַצְרֵיהֶן* בפרק המספר על נחלת שבט שמעון. ויקטור גרן הציע לזהות את התל עם אנתדון.

הממצאים באתר
------------

קדרה ממשפחת הכלים הדו-גוניים מתל אל עג'ול המאה ה-16 לפנה"ס. מוזיאון הכט
הממצאים באתר כוללים שני בתי קברות גדולים מתקופת הברונזה התיכונה I. רוב הקברים היו של קבורת יחיד מכווצת. בתוך הקברים נמצאו קנקנים, קערות שטוחות וספלים עמוקים. בחלק מהקברים היו פירים וחדרים מעוגלים. בחלקם נמצאו פגיונות.

על התל נמצאה סוללה, ארמון גדול, רחובות ובנייני מגורים. באתר נמצאו כרטושים הנושאים את שמה של המלכה המצרית חתשפסות ושל המלך תחותמס השלישי. ממצאים אלה מעידים על נוכחות מצרית באתר בתקופת שלטונם המשותף במצרים.

באתר נמצאה כמות גדולה ביותר של תכשיטי זהב וכסף. התכשיטים כללו: תליונים, עגילים וצמידים שיוצרו בטכניקות מתוחכמות. סיכות רכיסה מעוטרות. באתר נמצאו גם חותמות טביעה וחותמות גליל דמויי חרפושית.

באתר התגלו משפחת כלים קרמיים בעלת עיטור ייחודי בשם "שוקולד על לבן", שם זה ניתן להם על ידי פיטרי לאחר חפירותיו באתר.

החפירות באתר
------------

תל אל-עג'ול היה האתר השלישי לאחר תל גמה ותל אל-פארעה (דרום) שנחפר על ידי פיטרי. החפירות נערכו בשנים 1930–1934 במסגרת בית הספר הבריטי לארכאולוגיה במצרים. בשנת 1938 התקיימה עונת חפירות נוספת שמנהליה היו מקיי, ומרגרט א' מריי. דוחות החפירות התפרסמו בחמישה כרכים תחת הכותרת "עזה הקדומה".

לקריאה נוספת
------------

|  |  |
| --- | --- |
| פורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרובפורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב | ל**פורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב** |

* אולגה טפנל, "עג'ול, תל אל-", האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכיאולוגיות בארץ ישראל, כרך ג' ע' 1155-1150, בעריכת אפרים שטרן, איילת לוינזון-גלבוע, יוסף אבירם, 1992

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תל אל-עג'ול** בוויקישיתוף
* תל אל-עג'ול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  בחפירת העתיקות, דבר, 9 במרץ 1932  
חיים ברגר, לאורף חוף הנגב, דבר, 20 בדצמבר 1932
2. ↑  הילדה פטרי, חפירות סיר פלינדרס פטרי בעזה העתיקה, דואר היום, 6 במרץ 1933

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* SUDOC: 125904541
* VIAF: 305357503
* WorldCat (עם VIAF): 305357503

 |
**רות איזקסון** (24 בפברואר 1922 – 11 במאי 2008) הייתה פעילה חברתית בישראל, יושבת-ראש ויצו העולמית, יושבת-ראש אגודת ידידי הבימה ונשיאת עמותת משפחות מייסדי תל אביב.

ביוגרפיה
--------

שלט בכיכר איזקסון בהרצליה
נולדה בתל אביב ליצחק ציזלינג, שהיה מפקד "ההגנה" בתל אביב ואחיו של אהרן ציזלינג, שר החקלאות הראשון ומחותמי מגילת העצמאות. אמה סימה הייתה בתם של לאה ודוד איזמוז'יק, ממייסדי תל אביב, שכיהן כסגנו של מאיר דיזנגוף בעיריית תל אביב. למדה בגימנסיה הרצליה, בת מחזורם של אריה (לובה) אליאב ודן טולקובסקי. שירתה בהגנה. בשנות ה-40 למדה היסטוריה ומדעי היהדות באוניברסיטה העברית בירושלים, שם הכירה את בעלה לעתיד אליהו איזקסון.

רות איזקסון הקדישה את חייה לפעילות ציבורית והתנדבותית. הייתה מראשי פעילות ויצו ישראל. בשנות ה-60 הייתה סגניתה של יו"ר ויצו ישראל חנה לוין. בשנות ה-70 מונתה כחברת ההנהלה העולמית ושימשה יושבת-ראש מחלקת חינוך לגולה. במסגרת תפקידה ארגנה כנסים וסמינריונים ברחבי העולם. בשנת 1977 מונתה ליו"ר הנהלת ויצו העולמית, תפקיד אותו מילאה עד 1984. בשנות כהונתה כיו"ר ויצו העולמית עסקה רבות בהידוק הקשר שבין ההנהלה העולמית וההנהלה הארצית של הארגון. 

אחרי שפרשה מויצו מונתה כיו"ר אגודת הידידים של התיאטרון הלאומי "הבימה" ופעלה יחד עם המנכ"ל דאז יעקב אגמון. בשנותיה האחרונות הייתה נשיאת העמותה של משפחות מייסדי תל אביב. בתקופתה כנשיאת העמותה חל יובל המאה להקמת תל אביב, והיא יזמה אירועים ופרסומים שונים לרגל היובל.

הייתה נשואה (עד למותו ב-2007) לאליהו איזקסון, מוותיקי הפרדסנים בישראל ונשיא התאחדות האיכרים. ילדיה הם: המשורר מירון ח. איזקסון, איש העסקים אורני איזקסון וארבל הוברמן. כלתה היא אשת העסקים אירית איזקסון, יו"ר חברת ישראכרט.

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007408042805171
* VIAF: 74156495293317560164
* WorldCat: viaf-74156495293317560164

 |
**דוריאיוס** (ביוונית: **Δωριεύς**; המאה ה-6 לפנה"ס) היה נסיך ספרטני בנו של אנכסנדרידס השני ואחיהם של קלאומנס הראשון ולאונידס הראשון. יצא למסעות מלחמה בצפון אפריקה וסיציליה ומת במהלכם.

ביוגרפיה
--------

דוריאיוס היה בנו של אנכסנדרידס השני מלך ספרטה שנחשב לצאצאו של הרקולס. הרודוטוס מוסר סיפור מפוקפק אודות לידתו. לפי טענת הרודוטוס אשתו האהובה של אנכסנדרידס לא ילדה לו ילדים. והאפורים דרשו ממנו להיפטר ממנה ולשאת אחרת. אולם הוא סרב, על כן הרשו לו האפורים לשאת אשה נוספת, מנהג שחרג מהכללים המקובלים. האישה החדשה ילדה לו את קלאומנס. אולם לפתע ילדה הקודמת את דוריאיוס, ואחר כך את לאונידס, ואת קלאומברוטוס, אולם החדשה לא ילדה עוד. הסיפור הוא ככל הנראה המצאה שנועדה להכפיש את קלאומנס.

הרודוטוס טוען שקלאומנס לא היה מיושב בדעתו, לעומת דוריאיוס שהצטיין בפיקחות. אולם קלאומנס היה הבכור ולכן ירש את הכס. האחים הצעירים יותר לאונידס וקלאומברוטוס השלימו עם הדבר, אולם דוריאיוס לא היה מסוגל לשאת זאת, על כן ביקש מקלאומנס לשלוח אותו בשליחות מחוץ לספרטה. קלאומנס שמח להיפטר ממנו והעניק לו את האמצעים הדרושים כדי לצאת למסע. אם כי יש המעריכים שקלאומנס עצמו עמד מאחורי הרעיון. דוראיוס יצא לצפון אפריקה, וניסה לייסד שם מושבה. הוא נאחז באזור במשך שלוש שנים, אולם המקומיים שלא אהבו את הנוכחות הספרטנית, איחדו כוחות עם קרתגו והכריחו אותו לסגת.

בלית ברירה חזר דוריאיוס לספרטה. הוא קיבל את עצת האורקל מדלפי לצאת למסע חדש בסיציליה, ולנסות לייסד מושבה ספרטנית בעיר הרקלאה. מיקום העיר כיום לא ידוע. אולם בדרך לסיציליה עבר ביוון הגדולה, שבאיטליה. באזור שררה מלחמה בין הערים סיבריס וקרוטון, הרודוטוס מצטט מקורות שעל פיהן סייעו דוריאיוס ואנשיו לבני קרוטון, ומקורות אחרים השוללים את הטענה. בשנת 510 לפנה"ס בערך, הם הגיעו בסופו של דבר לסיציליה. המשלחת התבררה ככישלון, הקרתגים ששלטו בחלק המערבי של האי, לא חפצו גם כאן בשכן ספרטני, וכמו באפריקה איחדו כוחות עם ערים אחרות והביסו את הספרטנים בקרב. דוריאיוס עצמו נהרג. לקלאומנס לא היו ילדים, ועל כן לאונידס ירש אותו לאחר מותו. אילו רק דוריאיוס לא היה יוצא למסע ככל הנראה היה הוא יורש אותו.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוריאיוס באתר ליוויוס
* דוריאיוס באנציקלופדיה הצבאית המקוונת

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרודוטוס, ספר חמישי, 41-39.
2. 1 2 3  ביוגרפיה באתר ליוויוס
3. ↑  הרודוטוס, ספר חמישי, 42.
4. ↑  הרודוטוס, ספר חמישי, 44-45.
5. 1 2  דוריאיוס באנציקלופדיה הצבאית המקוונת

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 123284309
* LCCN: no00070960
* RERO: 02-A010194723
* VIAF: 46309334
* WorldCat: lccn-no00070960

 |
דיוקן דורותי ג'ורדן (1791, Dorothy Jordan), מאת ג'ון ג'ונס (John Jones), בעקבות ציורו של ג'ון הופנר (John Hoppner).
**מצוטינט** (באנגלית: **Mezzotint**) היא שיטת ליצירת הדפסים המתבססת על הטונאליות של צבעי ההדפסה אשר הייתה פופולרית בין המאה ה-17 לבין ראשית המאה ה-19 כטכניקה ליצירת רפרודוקציות של יצירות אמנות.

מקור השם הוא באיטלקית: mezzo - חצי; tinto - גוון או ציור. בשונה מן התחריט או התצריב, השיטה מבוססת על חריצת כל לוח ההדפסה באלפי שריטות קטנות, בכיוונים רבים, בעזרת מכשיר מתכתי מיוחד בעל שיניים הנקרא 'מטרש' (Rocker). בתהליך העבודה האמן משייף את לוח ההדפסה במקומות בהן הוא מבקש ליצור גוונים בהירים או משטחים חסרי צבע. בשל דרך עבודה זו האמן עובד באופן של החסרת חומר - מן הגוון הכהה אל גוונים בהירים יותר.

בתהליך ההדפסה השריטות הקטנות מכילות את צבע ההדפסה ומעבירות אותו אל הנייר במכבש הדפוס. בשל עומקן הרדוד של הנקודות, פלטת ההדפסה יכולה להפיק רק מספר קטן באופן יחסי של הדפסים איכותיים ועשירי צבע.

לקריאה נוספת
------------

* אליק מישורי, **תולדות האמנות: מבוא כללי**, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 2000, עמ' 324–325
* קריגר, דן, **גרפיקה אמנותית: תחריט - תצריב וטכניקות נילוות**, ידיעות אחרונות, תל אביב, 2000/1999, עמ' 59–60

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מצוטינט** |

* היסטוריה מוקדמת של מצונטיט, מאתר הגלריה הלאומית, לונדון
* מצוטינט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* חריטת מצוטינט, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531467805171
* GND: 4179272-5
* LCCN: sh85084639
* NKC: ph319019

 |
**ויגו אולפרט פישר קמפמן** (בדנית: **Viggo Olfert Fischer Kampmann**; ‏21 ביולי 1910 – 3 ביוני 1976) היה ראש ממשלת דנמרק בשנים 1960–1962.

ביוגרפיה
--------

קמפמן נולד בפרדריקסברג שבדנמרק. ב-1934 סיים לימודים לתואר ראשון בכלכלה ובמדע המדינה באוניברסיטת קופנהגן. עבד בשירות המדינה בארצו ובשנים 1938 עד 1948 שימש כמזכיר ועדת המיסים הממשלתית. במקביל היה מזכיר ועדת השרים לענייני כספים.

בימי הכיבוש הגרמני של דנמרק במלחמת העולם השנייה היה קמפמן פעיל בשורות המחתרת הדנית. 

לאחר המלחמה עבד בנציבות המיסים הדנית. היה יושב ראש המזכירות הכלכלית של ממשלת דנמרק ויושב ועדת התקציבים הממלכתית.

### קריירה פוליטית

ב-1953 נבחר קמפמן לראשונה לפרלמנט של דנמרק בשורות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. 

כיהן כשר האוצר במשך כחודש בשנת 1950 ושוב משנת 1953 ועד 1960. בתפקידו זה מילא תפקיד פעיל בקבלת חוק הפנסיות הלאומי בשנת 1956.

לאחר מותו של ראש הממשלה הנס כריסטיאן הנסן בא קמפמן במקומו. כיהן כראש ממשלת דנמרק וכמנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית מה-19 בפברואר 1960. לאחר הבחירות הכלליות בדנמרק ב-1960 הרכיב ממשלת מיעוט.

תפקודו של קמפמן כראש ממשלה נפגע עקב הפרעה דו-קוטבית ממנה סבל. מדי פעם היה נוטה לשתיית אלכוהול ונעדר מתפקידו במשך ימים. כלי התקשורת בארצו לא פרסמו תופעות אלו.

ב-3 בספטמבר 1962 פרש קמפמן מתפקיד ראש הממשלה ומנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לאחר שלקה במספר התקפי לב. במקומו מונה לראש ממשלה שר החוץ בממשלתו יאנס אוטו קראג. 

לאחר פרישתו שימש כפרשן פוליטי וכראש נציבות הקבילות על העיתונות בדנמרק.

קמפמן נפטר ב-3 ביוני 1976, בגיל 65.

קמפמן וישראל
------------

בינואר 1962 ערך קמפמן ביקור בן שישה ימים בישראל. היה זה ביקור ראשון בישראל של אישיות דנית בכירה ובמהלכו הועלתה על נס הצלת יהודי דנמרק מהשמדה במהלך מלחמת העולם השנייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויגו קמפמן** בוויקישיתוף
ידיעות מאתר עיתונות יהודית היסטורית:

* ויגו קמפמן, ראש ממשלתו של העם הדני האמיץ, חרות 9 בינואר 1962 (ביוגרפיה)
* קמפמן פורש; קראג במקומו, דבר, 2 בספטמבר 1962
* ביקור קמפמן בישראל:
	+ אורח יקר מגיע לישראל, חרות, 7 בינואר 1962
	+ ראש ממשלת דנמארק הגיע לביקור בישראל, חרות, 11 בינואר 1962
	+ ר"מ דניה בטקס קריאת ככר בירושלים על שם ארצו: "ככר זאת תהיה לאות ולסמל לידידות הקיימת בין ישראל ודניה", חרות, 12 בינואר 1962
	+ ראש ממשלת דניה בנגב ובגליל, חרות, 14 בינואר 1962
	+ טקס לציון הצלת יהודי דנמרק ייערך היום בתל אביב חרות, 15 בינואר 1962
	+ ראש ממשלת דנמרק - אורחה של תל אביב, חרות, 16 בינואר 1962
	+ ר"מ דניה: "הביקור בישראל היה חוויה בלתי נשכחת", חרות, 17 בינואר 1962

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1128443503
* ISNI: 0000 0000 5343 2967
* LCCN: no2005008659
* SELIBR: 192546
* SUDOC: 180996037
* VIAF: 14740351
* WorldCat: lccn-no2005008659

 |
**מצוות קידוש השבת בדברים** היא מצוות עשה מהתורה שתוכנה הוא אזכור של קדושת השבת באמירה. מצווה זו מתקיימת על ידי קידוש בליל שבת והבדלה במוצאי שבת (נחלקו הראשונים אם הבדלה מדאורייתא או מדרבנן), ומדרבנן גם קידוש נוסף בבוקר שבת.

מקור המצווה
-----------

קידוש ומזמורים לליל שבת
מקור המצווה הוא הפסוק בעשרת הדיברות: "זָכ֛וֹר אֶת־י֥וֹם הַשַּׁבָּ֖ת לְקַדְּשֽׁוֹ" (ספר שמות, פרק כ', פסוק ז')

הרלב"ג בפירושו לתורה מבאר את טעמה של מצווה זו:

> 
> זכור את יום השבת לקדש אותו משאר הימים. וזאת הזכירה היא בדיבור, לא בלב לבד, והיא תהיה בכניסתו וביציאתו. ובזה ישלם קידוש יום השבת מבין שאר הימים, רוצה לומר שנזכור ההבדל אשר בין יום השבת לשאר הימים, כדי שנזהר מעשיית מלאכה בו. והנה זאת הזכירה אשר בכניסתו קראו אותה רבותינו ז"ל 'קידוש', ואשר ביציאתו קראוה 'הבדלה'. וכל זה נכלל בתיבת 'קידוש' כי הקידוש הוא הִבָּדֵל דבר מדבר.
> 
> 
> 
>

דיני המצווה
-----------

ישנה חובה על אזכור קדושת השבת בליל שבת, דבר הנעשה על ידי תפילת ערבית של שבת, ועל ידי הקידוש הנעשה על היין בתחילת סעודת ליל שבת, וכן בהבדלה הנעשית בסיומה של השבת (ישנם ראשונים הסוברים שהבדלה מדרבנן). בנוסף ישנו איסור על אכילה ושתייה מזמן כניסת השבת ועד לאחר הקידוש, וכן מצאת השבת ועד עשיית ההבדלה.

ישנה מחלוקת האם מדין התורה די בקידוש הנעשה באמירה (כדוגמת תפילת ליל שבת), בעוד המצווה לערוך את הקידוש על יין היא מדרבנן (דעת הרמב"ם), או שאף עריכת הקידוש על היין היא חובה מהתורה (דעת רש"י[דרוש מקור]). בנוסף, יש דיון באחרונים אם מאחר שתקנו קידוש על הכוס, אם מן הסתם יוצאים את המצוה מן התורה על ידי התפילה, או שמא מן הסתם מתכוונים שלא לצאת ידי מצוות קידוש בתפילה כדי לצאת ידי המצוה מדאורייתא על הכוס.

הקידוש הנעשה ביום השבת הוא תקנה מדרבנן, היות שמדין התורה די בקידוש הנעשה בליל שבת.

דינים הנלמדים אגב המצווה
------------------------

בגמרא מובאת דרכו של שמאי שהיה מזכיר את השבת בעת שהיה קונה דבר לשבת ביום חול, דבר אותו למד ממצווה זו ('זכרה עד שלא תבוא'). בנוסף היו שהסמיכו למצווה זו השארת מנה יפה שהזדמנה בימות החול, לשבת. דבר נוסף שהוזכר אגב מצווה זו הוא מניית ימי השבוע על פי יום השבת ('ראשון בשבת', 'שלישי בשבת', כפי שנאמר בשיר של יום בתפילת שחרית). גם תקנת עירוב תבשילין הוסמכה למצווה זו.

ראו גם
------

* קידוש
* הבדלה

קישורים חיצוניים
----------------

* מצות הזכירה של יום השבת, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת"
* מצוות קידוש השבת, נעם פיינטוך, אתר ישיבת ההסדר ירוחם.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו בחידושי רבי עקיבא איגר.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007286508905171
* LCCN: sh85133818
* LNB: 000303836

 |
**ראמי כעיב** (בערבית: **رامي كعيب**; נולד ב-8 במאי 1997 בנישפין שבשוודיה) הוא כדורגלן תוניסאי-שוודי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת הירנפיין מליגת העל ההולנדית ובנבחרת תוניסיה.

קריירת מועדונים
---------------

כעיב החל את הקריירה המקצוענית שלו באלפסבורג מליגת העל השוודית, במדיה ערך 57 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.

ב-13 בינואר 2021 חתם כעיב על חוזה לארבע עונות וחצי בהירנפיין מליגת העל ההולנדית.

קריירה בינלאומית
----------------

כעיב שיחק בנבחרות הצעירות של שוודיה.

בחודש מאי 2022 החליט לייצג את נבחרת תוניסיה. ב-10 ביוני 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-0 על נבחרת צ'ילה במשחק ידידות.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams

הערות שוליים
------------

1. ↑  Heerenveen sign Swedish full-back באתר Football Oranje, ‏ 13 בינואר 2021 (באנגלית)
2. ↑  محترف الدوري الهولندي ينضم لنسور قرطاج באתר Kooora, ‏ 19 במאי 2022 (בערבית)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ראמי כעיב"**.
**S-500** (מכונה "פרומתאוס", ברוסית: **Прометей**) היא מערכת טילי קרקע-אוויר רוסית המיועדת ליירוט טילים בליסטיים, הנמצאת בפיתוח חברת אלמז-אנטיי. פיתוח המערכת החל בשנת 2009 והסתיים בשנת 2020.

כללי
----

מערכת S-500 היא מערכת חדישה הכוללת טילי יירוט קרקע-אוויר, אולם שלא כמשתמע משמהּ, היא אינה שדרוג של המערכות הקודמות S-400 ו-S-300.

המערכת מתוכננת ליירוט טילים בין יבשתיים וכן נגד מטרות אוויריות. הטווח האפקטיבי המתוכנן הוא 600 קילומטרים עבור טילים בליסטיים ו-400 קילומטרים עבור הגנה אווירית. היא מסוגלת להעסיק בו זמנית 19 מטרות על-קוליות הנעות במהירויות של 5 קילומטרים לשנייה.

במקור, פיתוח המערכת היה אמור להסתיים בשנת 2012, אך נדחה רשמית ל-2017. בפברואר הודיע 2017 סגן שר ההגנה של רוסיה, יורי בוריסוב, שאב טיפוס ראשון יהיה מוכן לקראת שנת 2020. ברם, כבר באביב 2017 טען המפקד העליון של חיל האוויר הרוסי, ויקטור בונדרב, כי המערכת תיכנס לשירות כוחות הנ"מ בזמן הקרוב וכי חניכי האקדמיה הצבאית של כוחות האוויר והחלל כבר מתאמנים על המערכת.

במקביל לפיתוח מערכת יבשתית מפתחת החברה גם גרסה ימית של המערכת שתוצב על נושאות המטוסים מסדרת שטורם, שאף הן נמצאות בשלבי פיתוח.

באוקטובר 2021 נכנסה מערכת ראשונה של טילי קרקע-אוויר S-500 לשירות בארמייה ה-15 של כוחות האוויר והחלל למטרות מיוחדות.

מבנה המערכת
-----------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
* רכב השיגור **77P6**, מבוסס על משאית מסוג BAZ-69096 10x10
* עמדות פיקוד ושליטה **55K6MA** ו **85Zh6-2**, על BAZ-69092-12 6x6
* מערכת **(91N6A(M** (שיפור של 91N6), על גבי נגרר BAZ-6403.01 8x8
* מערכת **96L6-TsP** (שיפור של**96L6**) על גבי BAZ-69096 10x10
* מערכת **76T6**, על גבי BAZ-6909-022 8x8
* מכ"ם **77T6**, על גביBAZ-69096 10x10

מפעילים
-------

* רוסיהרוסיה הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית

ראו גם
------

* הגנה מרחבית בגובה רב
* S-75 דווינה
* S-125 נייבה
* S-200
* S-300
* S-400

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **S-500** בוויקישיתוף
* S-500, באתר CSIS Missile Threat

הערות שוליים
------------

1. ↑  Р. И. А. Новости, ВКС получат комплексы С-500 в ближайшее время, РИА Новости, ‏20170408T1238 (ברוסית) РИА, אפריל 2017
2. ↑  ВЗГЛЯД / Москву прикрыли от ударов из космоса: Общество, web.archive.org, ‏2021-10-13
סמליל ההרכב
**S.U.N. Project** הוא הרכב המתכנה רוק-טראנס פסיכדלי. חבריו הם **היי-מן מקוי**, **מתיאס רומולר** ו**מרקו מניצ'לי** - במקור נגני הבי מטאל מהמבורג שנתקלו לראשונה במוזיקה פסיכדלית בתחילת שנות ה-90 בהיותם בחופשה בגואה. לאחר החופשה החלו לכתוב טראנס המשלב גיטרות חשמליות בעזרת מחשבי אטארי וסינתיסייזרים וב-1997 יצא אלבום הבכורה **דרוזופילה**.

מקור השם
--------

השם S.U.N נבחר בשנת 1996 במשמעות שמש עם הוספת הנקודות לשם קישוט בלבד. יש המפרשים כ - Stupid Unrespectable Noise ("רעש טיפשי ולא מכובד").

דיסקוגרפיה
----------

* 1997 - Drosophila
* 1998 - Macrophage
* 1999 - Zwork
* 2000 - Paranormal
* 2001 - Guitar Trax
* 2001 - The Remixes
* 2003 - Sexperimental
* 2004 - Insectified
* 2005 - Wicked
* 2009 - RemiXes II
* 2012 - Metallic Taste

הרכבי-צד
--------

* CONsequencer - מקוי עם מילקה (Milque)
* Slap - מרקו ומקוי
* Ouija - מרקו, מקוי ותקליטנים שונים
* Marco Menichelli - מרקו

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של S.U.N. Project
* S.U.N. Project, ברשת החברתית פייסבוק

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: f3f74f1f-cdbd-42b5-941c-46a437abce10

 |
**ילד הזהב** (באנגלית: **Golden Boy**) הוא סרט ספורט ודרמה רומנטית אמריקאי משנת 1939 בבימויו של רובן ממוליאן, עם ויליאם הולדן וברברה סטנוויק בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס על מחזה בשל זה מאת קליפורד אודטס (אנ').

הפסקול המוזיקלי של ויקטור יאנג היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר.

זה היה הסרט הראשון בו שיחק ויליאם הולדן בתפקיד ראשי.

תקציר העלילה
------------

ג'ו בונפרטה (ויליאם הולדן) הוא כנר צעיר שגר עם אביו (לי ג'יי. קוב), אחותו אנה (ביאטריס בלין) וגיסו סיגי (סם לוין) בדירה אחת המשמשת גם כמכולת ממנה מתפרנס האב. ג'ו לומד כינור במשך עשר שנים ואביו המתפרנס בדוחק קנה לו כינור יוקרתי ב-1500 דולר ומצפה שבנו יתקדם לדרגה של כנר מקצועי מפורסם.

ג'ו מגיע למסקנה כי מנגינת כינור לא יוכל להתפרנס. הוא מבקש להיות מתאגרף מקצועי כדי שיוכל להרוויח הרבה כסף ולעזור לאביו ולמשפחתו. הוא נפגש עם אמרגן האיגרוף תום מודי (אדולף מנז'ו), ומשכנע אותו להעסיק אותו. במשרדו של מודי הוא נפגש עם לורנה מון (ברברה סטנוויק) המשמשת כעוזרת ונערתו של מודי הנמצא בתהליך גירושים. הוא משכנע את מודי להחתים אותו על חוזה ומצליח יפה בקרבות איגרוף למורת רוחו של אביו שרוצה שימשיך את חייו ככנר.

כשג'ו מגיע לביתו הוא מוצא שם את הכינור היקר שקנה לו אביו. משהו מתעורר בנפשו והוא מחליט לעזוב את האיגרוף. מודי שולח את לורנה כדי שתשכנע אותו ותפעיל עליו את קסמיה כאשה. ג'ו מתאהב בה ומחליט לחזור לאיגרוף.

בינתיים שמע על "נער הזהב" הזה, הגנגסטר אדי פיוזלי (ג'וזף קליה), ומפתה אותו לעבוד אצלו עם משכורת שמנה וקרב גדול שייערך במדיסון סקוור גארדן נגד Chocolate Drop. פיוזלי מהמר בסכומים גדולים על ניצחונו של ג'ו ומורה לו להילחם בכל כוחו כדי לנצח.

ג'ו נלחם בכל כוחו וחובט ביריבו שמתמוטט ומת. הוא מוכרז כמנצח אך הוא שבור מזה שהרג את יריבו. לורנה מנחמת אותו, עוזבת את מודי ושניהם מחליטים לחזור הביתה ולהתמקד בקריירה של ג'ו ככנר לשמחתו של האב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ילד הזהב** בוויקישיתוף

* "ילד הזהב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "ילד הזהב", באתר נטפליקס
* "ילד הזהב", באתר AllMovie (באנגלית)
* "ילד הזהב", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "ילד הזהב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**צפע מזרחי** (שם מדעי: *Macrovipera lebetina*) הוא נחש ארסי בסוג צפע גדול ממשפחת הצפעיים, המצוי מצפון אפריקה ובחלקים נרחבים מהמזרח התיכון ועד חבל קשמיר במזרח. קיימים חמישה תת-מינים.

תיאור המין
----------

זהו הצפע הגדול ביותר באירופה המגיע לאורך מקסימלי של 160 ס"מ, ולמשקל מקסימלי של 2.7 ק"ג, אם כי האורך הממוצע נע בין 80–100 ס"מ. קיימים קצת הבדלים באורך הנחשים בין תת-המינים השונים, הנקבה לרוב גדולה מן הזכר. 

הראש רחב ובצורת משולש ונפרד מהצוואר והחוטם מעוגל ופחוס. הגוף עבה וצבעו אפור בהיר, אך גם קיימים פרטים בצבע אפור-ירוק, בז', אפור-צהבהב, חאקי או חום-אדמדם.

תפוצה ואזור מחיה
----------------

הצפע המזרחי נפוץ באלג'יריה, תוניסיה, קפריסין, טורקיה, סוריה, עיראק, איראן, בקווקז, ארמניה, גאורגיה, דאגסטן, אזרבייג'ן, טורקמניסטן, אוזבקיסטן, קזחסטן, טג'יקיסטן, אפגניסטן, פקיסטן וחבל קשמיר.

בעבר היה נפוץ גם בצפון ישראל, אך הוא נכחד בתחילת המאה ה-20.

הצפע המזרחי מעדיף אזורים חמים ויבשים עם מעט צמחייה, כמו מורדות הרים ומישורי כורכר. לרוב הם נמצאים במורדות הרים שמשתפלים למקורות מים. הוא שכיח גם באזורי כרמים ושדות חקלאיים. 

הוא מצוי באזורים הרריים עד לגובה של 1,500 מטר, כאשר השיא היה פרט שנמצא בגובה מעל 2,000 מטר.

התנהגות ותזונה
--------------

הנחש חי לרוב על הקרקע, אך מסוגל לטפס על שיחים ועצים נמוכים. בפרטים החיים באזורי הרים נצפתה הגירה, בקיץ הנחשים היו נפוצים באזורי נקיקים ובחורף באזורים סלעיים חשופים. בחורף הנחש בתרדמת למשך 2 עד 6 חודשים. 

הצפע המזרחי ניזון בעיקר מיונקים קטנים כמו עכברים, עכברושים וארנבות קטנות, אך גם מציפורים, צפרדעים, לטאות ונחשים קטנים יותר. 

אויביו העיקריים הם בעיקר הנמיה, גירית הדבש (נדירה ביותר בישראל אך קיימת), אפעה קריני, קוברה כספית, הדיה מצויה, כוח אפור, עקב עיטי ולעיתים אף שועלים.

הנקבות מטילות כ-14–20 ביצים בין אמצע מאי עד סוף יוני ואף עד לאוגוסט, תלוי בתת-מין. לאחר כחודש עד חודשיים הביצים בוקעות מהן יוצאים נחשים צעירים בעלי אורך של 15 עד 20 ס"מ.

ארס
---

 ערך מורחב – **ארס**  

הכשה של הצפע המזרחי מחייבת קבלת טיפול ומתן נסיוב נגד ארס מתאים. חומרת ההכשה תלויה במספר גורמים כמו גודל הנחש, העונה, הטמפרטורה ואזור ההכשה.

מקרי מוות מהכשות מין זה הם נדירים יחסית, ומתרחשים לרוב במקרים בהם לא ניתן כל טיפול או במקרים בהם תהיה תגובה אלרגית חמורה לארס. אולם, הכשה עלולה לגרום לדימום, נקרוזה ואף עלולה להסתיים בכריתת הגף הנפגע.

תת-מינים
--------

* *Macrovipera lebetina cernovi* - נפוץ באירן, טורקמניסטן, אפגניסטן ופקיסטן
* *Macrovipera lebetina lebetina* - נפוץ בקפריסין
* *Macrovipera lebetina obtusa* - נפוץ בטורקיה, סוריה, עיראק, הקווקז, אזרבייג'ן, דאגסטן, אירן, אפגניסטן ופקיסטן
* *Macrovipera lebetina transmediterranea* - נפוץ באלג'יריה ותוניסיה
* *Macrovipera lebetina turanica* - נפוץ בטורקמניסטן, טג'יקיסטן, אוזבקיסטן, קזחסטן, אפגניסטן ופקיסטן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צפע מזרחי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |



1. ↑  צפע מזרחי באתר הרשימה האדומה של IUCN
יהודי חרדי תוקע בשופר לאות כניסת השבת ממרפסתו, בשנת 1925.
מחצצר השבת ברחובות תל אביב, מתריע על כניסתה. 1934
**צפירת שבת** היא קול צופר המושמע בשכונות דתיות וחרדיות בישראל ובמספר מדינות נוספות, בזמן הדלקת הנרות לפני כניסת שבת וחג. מטרת הצפירה היא הכרזה על כניסת השבת או החג, ותזכורת לחדול ממלאכות האסורות בשבת וחג, ולהדליק את נרות השבת והחג.

מקור המנהג
----------

נוהג זה מופיע כבר במשנה בסוף מסכת סוכה, במשנה המתארת את התקיעות שנערכו בכל יום בבית המקדש, מציינת המשנה שלוש תקיעות שנתקעו זמן מה קודם לכניסת שבת על מנת להבדיל את העם ממלאכה, ושלוש תקיעות בשעת כניסת השבת עצמה שנועדו להכריז כי מכאן ואילך אסורה כל מלאכה עד לצאת השבת או החג. במשך השנים שימשו כלים שונים לפעולה זו, בין השאר שופר וחצוצרה.

בדומה למנהג הקדום, גם כיום מקובל להשמיע את הצפירה פעמיים, פעם אחת זמן מסוים קודם לזמן כניסת שבת, והשנייה בזמן כניסת שבת.

בשנים האחרונות הוחלפו במקומות רבים הצופרים ברמקולים המשמיעים מוזיקה חסידית או מזמורי שבת לפני ובסמוך לצפירה. כך למשל נהוג בעיר בני ברק. בין השאר הוביל את מיזם זה רפאל הלפרין שתרם מערכות כאלו למקומות רבים.

בישראל, בזמן מבצע צוק איתן לא הושמעה צפירת השבת במקומות רבים, לבקשת פיקוד העורף, על מנת למנוע בהלה מיותרת מהתושבים.

במספר מקומות גררו התקנת צופר או רמקול התנגדות של התושבים החילונים בסביבה להפעלתם.

בשוק מחנה יהודה בירושלים נהגו בעבר לתקוע בשופר כמה שעות לפני כניסת השבת (ככל הנראה, שם צולמה התמונה המצורפת לערך). דבר זה נועד לבשר לבעלי העסקים בשוק כי הגיע העת לחדול מעסקים לסגור את העסק ולהתחיל בהכנות לקראת שבת, שלא ייווצר מצב שבו נסגרים העסקים בשוק עם כניסתה של השבת ובעלי העסקים והקונים יגיעו לידי חילול שבת. וכיום ישנם חסידים שעוברים בין הדוכנים כדי לזרז את המוכרים לקראת כניסת השבת.

במספר מקומות נהוג להשמיע צפירה גם ביציאת השבת, כמו למשל בקריית בעלז בירושלים שם מושמעת הצפירה בזמן יציאת השבת לשיטת רבינו תם. בספר יוסיפון מובא שבירושלים בזמן בית המקדש היה עולה התוקע בערב שבת ובצאת השבת.

ראו גם
------

* בית התקיעה
* תותח הרמדאן

הערות שוליים
------------

1. ↑  רונית מזרחי, עמית בוניאל, בגובה העיניים עם יעקב הלפרין, באתר nrg‏, 23 באוקטובר 2009
2. ↑  יצחק טסלר, כפר סבא: חילונים נלחמים בצופר השבת, באתר nrg‏, 24 במרץ 2010

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
**"כלא 400"** הוא הכינוי של כלא הנשים של צה"ל. הכלא היה פלוגה בבסיס כליאה 394 המוכר בקיצור בשם כלא 4. הכלא היה כלא צבאי בתוך מחנה צריפין שפעל במשך כ-80 שנה, מתקופת המנדט הבריטי, ושימש את צה"ל מקום המדינה ועד שנת 2021, עת הוחלפו הוא וכלא שש בכלא נווה צדק (כלא 10).

מפה

מבנה הכלא
---------

הפלוגה הכילה את כל החיילות מכל הדרגות (חוגרות, קצינות ונגדות) אשר קיבלו עונש מחבוש. המפקדות בפלוגה זו היו נשים בלבד. החבושות בה הועסקו בבית מלאכה שנמצא בתחומי הפלוגה. בפלוגה זו התקיימו גם תאי "בידוד", שמטרתם כמטרת מחלק ההפרדה בפלוגה ב' ואגף ההפרדה בפלוגה ג'. סגל הפלוגה הורכב ממפקדת פלוגה בדרגת סרן/סגן, מפקדת מחלקה בדרגת סגן או סג"ם ומתחתיהן סמלות ומדריכות כלואים.

קישורים חיצוניים
----------------

* לאה ענבל, סטלאג ארבע, כותרת ראשית, 30 במרץ 1988
* כתבי "ידיעות אחרונות", מאחורי הסורגים, באתר ynet, 7 בפברואר 2008
* יואב זיתון, 80 שנה אחרי שהוקם, כלא 4 נסגר | תיעוד מהסיור האחרון, באתר ynet, 13 במרץ 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  יואב זיתון, 80 שנה אחרי שהוקם, כלא 4 נסגר: תיעוד מהסיור האחרון, באתר ynet, 13 במרץ 2021
**ניטרוגליצרין** הוא תרכובת נוזלית, כבדה, שמנונית ונפיצה מאוד. ניטרוגליצרין הוא תוצר הניטרציה של גליצרין.

לניטרוגליצרין שימוש צבאי בתור מרכיב חשוב בתערובת הדינמיט ושימוש ברפואה המודרנית. התרכובת נוסתה לראשונה בשנת 1847 על ידי הכימאי האיטלקי אסקאניו סובררו.

שימוש צבאי
----------

לניטרוגליצרין מעולם לא היה שימוש צבאי בצורתו הטהורה בשל חוסר יציבותו הרבה והסיכון שכרוך בשימוש בו. רק בשנת 1867 הצליח הממציא השוודי אלפרד נובל להוסיף לניטרוגליצרין חומרים לא פעילים כמו פחם, ניטרוצלולוזה, נסורת עצים וכך ייצב את החומר כדי שיהיה בטוח לשימוש. לתערובת שהוא יצר הוא קרא דינמיט והדינמיט לקח חלק חשוב בתחום הצבאי ל-40 השנים הבאות.
בנוסף לשימושו של הניטרוגליצרין בתערובת הדינמיט, הוא גם מרכיב חשוב באבק שרפה נטול עשן המשמש עד היום צבאות בכל העולם.

שימוש רפואי
-----------

ניטרוגליצרין משמש כתרופה שמרחיבה כלי דם ומשמשת למניעת תעוקת לב.
ההשפעות הרפואיות הן:

* שיכוך כאבים בחזה
* ירידה בלחץ הדם
* הגברת קצב הלב

מבנה כימי
---------

נוסחה: {\displaystyle \,{\mbox{CH}}\_{2}({\mbox{ONO}}\_{2})-{\mbox{CH}}({\mbox{ONO}}\_{2})-{\mbox{CH}}\_{2}({\mbox{ONO}}\_{2})}

ניטרוגליצרין
שם: 1,2,3-Tris-nitrooxy-propane

צבע: צהבהב, אבל חסר צבע כאשר נמצא בצורתו הטהורה ביותר.

מראה: נוזל שמנוני מעט.

צפיפות: 1.13 ב-15 מעלות צלזיוס.

נקודת היתוך: 13.2 מעלות צלזיוס.

נקודת רתיחה: 50-60 מעלות צלזיוס.

מסה מולקולרי: 227.0872 גרם\מול.

מהירות התפוצצות: 7,700 מטר לשנייה.

בתרבות
------

בסרט **שכר האימה** – סרט מתח משנת 1953 בבימויו של אנרי ז'ורז' קלוזו, מסופר על מסע להעברת ניטרוגליצרין.

ראו גם
------

* חומר נפץ
* דינמיט
* אבק שרפה
* אלפרד נובל

לקריאה נוספת
------------

* **חומרי נפץ, הדף ופירוטכניקה** , מאת לוי שגיב, הוצאת קרוננברג ספרות מקצועית, תל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניטרוגליצרין** בוויקישיתוף
* ניטרוגליצרין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ניטרוגליצרין, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531390805171
* BnF: cb11968823w (data)
* GND: 4042391-8
* LCCN: sh85092085
* NDL: 00568571

 |
מזבח בכלא מאמרטינום המנציח את כליאתם של פטרוס ופאולוס.
**כלא מאמרטינום** המכונה גם **טוליאנום** (בלטינית: **Mamertinum** או **Tullianum**) היה כלא ברומא העתיקה. הכלא היה ממוקם על המדרון הצפון מזרחי של גבעת הקפיטולין, לצד המדרגות הגמוניאניות שהובילו מהפורום הרומאי אל גבעת הקפיטולין. הכלא צפה לעבר הפורומים הקיסריים ובהם פורום נרווה, פורום אספסיאנוס ופורום אוגוסטוס. מדרום למבנה בצידם השני של המדרגות הגמוניאניות ניצב הטאבולאריום.

בכלא זה היו כלואים הקדושים הנוצריים פטרוס ופאולוס.

מקור השם
--------

מקור שם הכלא אינו ידוע. בעת העתיקה נקרא "טוליאנום", ככל הנראה על שם המלכים הרומיים טולוס הוסטיליוס או סרוויוס טוליוס. לפי סברה אחרת מקור השם במילה הלטינית הקדומה "טוליוס", שמשמעו זרם מים - או צינור מים. השם "מאמרטינום" הוא מתקופת ימי הביניים, ומתייחס למקדש האל מרס שניצב בסמוך או למרטירים פאולוס ופטרוס שהיו כלואים בכלא.

היסטוריה
--------

שלט המציין אסירים ידועים שהיו כלואים בכלא מאמרטינום
הכלא הוקם, ככל הנראה, סמוך לביזת רומא בשנת 386 לפנה"ס. במקור היה המבנה מאגר מים תת-קרקעי, אולם בהמשך שימש המבנה ככלא - כאשר האסירים הוכנסו לקומה התחתונה במבנה באמצעות חור בתקרתו. קוטרו של חדר מעגלי זה כ-7 מטרים, וייתכן שהיו בו למעשה שתי קומות, שביניהן רצפת עץ. בקומתו השנייה של המבנה (הקומה שמעל לפני הקרקע) חדר טרפוזאידי שגודלו 5 מטרים על 3.6 מטרים. חזית המבנה נבנתה בשנת 22 לספירה.

בכלא זה נשמרו רק אסירים בעלי חשיבות רבה- לרוב מדובר היה במצביאים זרים שהוכנעו על ידי הצבא הרומי והובאו לעיר רומא על מנת להיות מובלים בתהלוכות הניצחון לאורך הפורום הרומי. הכליאה הייתה לזמן קצר - בין תהלוכת הניצחון לבין ההוצאה להורג בחניקה (כליאה שלעצמה לא הייתה ענישה מקובלת על פי המשפט הרומי).

לפי המסורת הנוצרית נכלאו כאן בין היתר הקדושים הנוצריים פטרוס, פאולוס והאפיפיור סיקסטוס השני. מאז ימי הביניים שימש הכלא ככנסייה. בקפלה בקומה התחתונה של המבנה ניצב צלב הפוך, מאחר שעל פי המסורת הנוצרית השליח פטרוס שהוחזק בקומה זו נצלב הפוך.

המבנה שימש ככלא עד שנת 368.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כלא מאמרטינום** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של כלא מאמרטינום (באיטלקית)
* סמיואל בול פלאטנר, **מילון טופוגרפי של רומא העתיקה**, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1929
* תיאור המבנה באנציקלופדיה הקתולית

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 304910930
* WorldCat: viaf-304910930

 |
**ניטוקריס הבבלית**, שמוכרת גם בשם מלכת בבל, נזכרת בכתביו של הרודוטוס, כמי שהסבה את נהר הפרת כדי להגן על עירה.

הרודוטוס מתאר אותה כאחת המלכות הגדולות והחזקות של בבל. וטוען שהיא יזמה מפעלי בנייה עצומים. כמו כן הוא מספר שהיא חששה מהתקפה מצד מדי ולכן היטתה את נהר הפרת כדי שיצור מחסום בין בבל לבין הגבול עם מדי. הוא מספר גם שהיא בנתה את קברה בתוך שער העיר במקום שבו הנכנסים והיוצאים מבבל יכלו לראות. על הקבר היא כתבה; "אם אחד ממלכי בבל אשר יבואו אחרי יהיה במצוקת כסף יפתח את הקבר וייקח כסף כרצונו, אולם לא יפתח ללא צורך אם לא ידע לחץ כי לא טוב יהיה זה לו." דריווש הראשון מלך פרס החליט לפתוח את הקבר, ולא מצא בפנים אוצרות כי אם גופה ואת המילים; "לו לא תאבת לאוצרות ובצע נבזה לא פתחת ארונות מתים". הרודוטוס טוען שלבנה קראו **לבינטוס**, ושם זה נשא גם בעלה. הוא מוסיף וטוען שבימי בנה נכבשה בבל בידי כורש מלך פרס.

אלכסנדר שור שתרגם את כתבי הרודוטוס לעברית, מזהה את ניטוקריס זו כאשתו של נבוכדנצר השני. סברה מסתברת כיוון שאשתו של נבוכדנצר מתוארת כאשה חכמה וחזקה מה גם שמייחסים לה את בניית הגנים התלויים בבבל. אם כי לרוב היא ידועה בשם אמיטיס ממדי, מה גם שבבל נכבשה בידי כורש שנים רבות אחרי מותו של נבוכדנצר בימי מלכותו של נבונאיד שלא היה קשור אל בית המלוכה הבבלי. ייתכן שהרודוטוס טעה ולבינטוס שהוא למעשה נבונאיד לא היה בנה של ניטוקריס או שניטוקריס לא הייתה אשתו של נבוכדנצר.

ראו גם
------

* ניטוקריס המצרית

לקריאה נוספת
------------

* הרודוטוס. **היסטוריה**. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998.
* **כתבי הירודוטוס**. מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. ירושלים, ראובן מס, תרצ"ה. העתק דיגיטלי באתר "דעת".

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרודוטוס, ספר ראשון, 185.
2. ↑  הרודוטוס, ספר ראשון, 187.
3. ↑  הרודוטוס, ספר ראשון, 188.
4. ↑  **כתבי הרודוטוס** עמ' 70 הערה 1.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1017758352
* VIAF: 220958825
* WorldCat (עם VIAF): 220958825

 |
כלא סוגאמו בשנת 1945
כלא סוגאמו בדצמבר 1948
**כלא סוגאמו** (ביפנית: **巢鴨拘置所**) ברובע איקבוקורו, הוא בית מאסר המהווה כיום חלק מטושימה, טוקיו, יפן.

היסטוריה
--------

כלא סוגאמו נבנה במקור בשנת 1895, תוך שימוש בבתי הכלא באירופה כמודל. בשנות השלושים נודע בכך שאכלס אסירים פוליטיים, כולל קומוניסטים רבים ומתנגדים אחרים לחוקי שמירת השלום בשנות השלושים והארבעים. שם נכלאו גם מרגלים מטעם בעלות הברית, כולל ריכרד זורגה שנתלה בכלא ב-7 בנובמבר 1944.

הכלא לא נפגע במהלך הפצצת טוקיו במלחמת העולם השנייה, וכוחות הכיבוש של בעלות הברית השתלטו עליו במהלך כיבוש יפן כדי לשכן חשודים בפשעי מלחמה כשהם ממתינים למשפט בפני בית הדין הצבאי הבינלאומי למזרח הרחוק. לאחר סיום המשפטים, שימש כלא סוגאמו בכליאתם של כמה מהמורשעים והיה מקום להוצאתם להורג של שבעה אסירים שנידונו למוות בתלייה ב-23 בדצמבר 1948.

תמונת מעצר של איווה טוג'ורי ד'אקינו, *שושנת טוקיו*, נלקחה בכלא סוגאמו במרץ 1946
המתחם המקורי היה בגודל של 2.43 הקטר בלבד. בניית גדרות חיצוניות הרחיבה את המתקן לכפול מהגודל המקורי. לאחר שנכבש על ידי כוחות בעלות הברית, הופעל המתקן על ידי הארמייה השמינית של צבא ארצות הברית, אם כי פעולת הכלא בפועל טופלה על ידי יפנים. כ-2,500 אנשי צבא הוקצו לאבטחת בית הכלא, אולם לא יותר מ-500 בכל זמן נתון. הכלא הופעל על ידי כוחות הצבא האמריקני מדצמבר 1945 ועד מאי 1952. במבנה שוכנו כאלפיים פושעי מלחמה יפניים במהלך פעולתו.

האסירים אכלו אוכל יפני שהוכן על ידי יפנים והגישו האסירים עצמם. היו מקרים שבהם הגיש ראש הממשלה לשעבר הידקי טוג'ו אוכל לכל שאר אסירי "A". חלק מהירקות ששימשו בארוחות אלה גודלו בתוך המתחם.

לאחר סיום כיבוש יפן עבר כלא סוגאמו לשליטה ממשלתית אזרחית יפנית. רוב פושעי המלחמה שנותרו קיבלו חנינה או שחרור על ידי הממשלה. בשנת 1962 תפקודו כבית סוהר הסתיים. בשנת 1971 פורקו בנייני הכלא.

בשנת 1978 הוקם בניין סאנשיין 60, עם השלמת גורד השחקים הגבוה ביותר ביפן, באתר כלא סוגאמו לשעבר. כל שנותר מהנצחת הכלא הוא אבן שעליה חרוטה, ביפנית הכתובת "התפללו למען שלום נצחי".

ראו גם
------

* כלא לנדסברג בבוואריה, גרמניה
* כלא שפנדאו במערב ברלין

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כלא סוגאמו** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 01161466
* VIAF: 137235177
* WorldCat: lccn-n82163124

 |
**גליציה החדשה** או **גליציה המערבית** (בפולנית: **Nowa Galicja** או **Galicja Zachodnia**; בגרמנית: **Neugalizien** או **Westgalizien**) היה אזור מנהלי של המלוכה ההבסבורגית, שהוקם מהשטח שסופח במהלך החלוקה השלישית של פולין ב-1795.

היסטוריה
--------

לאחר מרד קושצ'יושקו הכושל של 1794, פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הסכים עם יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה לחלק את פולין שוב ובכך לבטל לחלוטין את האיחוד הפולני-ליטאי שנותר, החלטה שאליה הצטרפה פרוסיה ב-24 באוקטובר 1795. המלוכה ההבסבורגית, שלא השתתפה בחלוקה השנייה, קיבלה כעת חלק שהכיל את האדמות שמצפון לממלכת גליציה ולודומריה שנרכשו בחלוקה הראשונה של 1772. המלוכה ההבסבורגית כבשה בעקבות כך את כל פולין קטן, המשתרעת לאורך נהר הוויסלה העליון עד לפאתי פראגה וורשה, יובלי הבוג והפיליצה היוצרים את הגבול הצפוני עם פרוסיה המזרחית החדשה.

ב-1803 היא אוחדה עם ממלכת גליציה ולודומריה, אך שמרה על אוטונומיה מסוימת. האזור נשאר שטח של האימפריה האוסטרית גם כאשר, בשנת 1807, נפוליאון בונפרטה הקים את דוכסות ורשה משטחים בפולין גדול שפרוסיה סיפחה בחלוקה השנייה והשלישית וכעת נאלץ לוותר על פי חוזה טילזיט. אוסטריה הפסידה את גליציה החדשה במלחמת הקואליציה החמישית ב-1809, לאחר שקורפוס בפיקודו של פרדיננד קרל יוזף, ארכידוכס אוסטריה-אסטה ב-15 באפריל 1809 החל את מלחמת פולין-אוסטריה בפלישה לדוכסות ורשה. למרות תוכניותיו של הארכידוכס להיכנס כמשחרר לאומי, הוא הובס על ידי כוחותיו של הנסיך יוזף פוניאטובסקי בקרב רשין. אוסטריה הובסה לבסוף בקרב וגראם ב-6 ביולי, ולאחר מכן צורפה גליציה החדשה לדוכסות ורשה על ידי הסכם שנברון.

עם ההחלטה הסופית של קונגרס וינה בשנת 1815, השטח הפך לחלק מפולין הקונגרסאית, שנשלט באוניה פרסונלית על ידי אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, בעוד קרקוב שמרה על עצמאותה כעיר החופשית של קרקוב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גליציה המערבית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007567788605171
* VIAF: 123288608
* WorldCat: lccn-n91037542

 |
**רילקומרס בע"מ** היא חברת פיתוח תוכנה ישראלית, בשליטת קבוצת **יעל תכנה ומערכות בע"מ,** שהוקמה בשנת 1999. מטה החברה ממוקם בתל אביב.

רילקומרס מעסיקה למעלה מ־ 120 עובדים.

מייסדי החברה הם דרור יעקובסון ונאור מן. כיום היזם דרור יעקובסון משמש כמנכ"ל החברה.

השליטה בחברה נרכשה בשנת 2019 על ידי קבוצת יעל, אחת מקבוצות ה-IT הגדולות בישראל, ורילקומרס משמשת כזרוע הדיגיטל של הקבוצה.

היסטוריה
--------

רילקומרס הוקמה בשנת- 1999, מתוך זיהוי צורך עסקי בפיתוח פתרונות High-End של אתרי מסחר ותוכן.

הלקוח הראשון של החברה היה ידיעות אחרונות ובמסגרת עבודתם המשותפת פותח והושק בשנת 2000 אתר ynet. במשך 11 השנים הבאות המשיכה רילקומרס להיות זרוע הפיתוח והטכנולוגיה של ynet. בד בבד לעבודה על ynet התפתחה רילקומרס לתחומים נוספים ותכננה ופיתחה מגוון אתרים, פורטלים ואפליקציות מובייל עבור חברות גדולות ומרכזיות במשק הישראלי, ביניהן: בנק לאומי, בנק הפועלים, בנק דיסקונט, שטראוס, שופרסל, חצי חינם, מלונות דן, הפניקס ועוד.

פעילות בשנים האחרונות
---------------------

מתחילת העשור הקודם הרחיבה רילקומרס את תחומי פעילותה באמצעות רכישה והקמה של חברות בת העוסקות בתחומי דיגיטל שונים.

בשנים האחרונות השיקה רילקומרס פלטפורמות דיגיטליות אשר זיכו את ללקוחותיה במספר רב של פרסי מצטייני המחשוב IT Awards.

חברות בת
--------

* יוניק יו אי (uniQui): סטודיו לאפיון ועיצוב חווית משתמש.
* דעת (daat solutions): מרכז הייטק חרדי.
* רילמרקטינג (realmarketing): חברת שיווק.

#### יוניק יו אי (uniQui)

סטודיו העוסק בגיבוש אסטרטגיית מוצר, אפיון חוויית משתמש ועיצוב ממשק המשתמש.

הסטודיו מנהל את ארגון "חוויית משתמש ישראל" (uxi.org.il), ארגון שהוקם במטרה לקדם את הידע בישראל בתחומים של חוויית משתמש (User Experience – UX), ממשק משתמש (User Interface – UI) ושמישות (Usability).

#### דעת - מרכז הייטק חרדי

דעת הוא מרכז פיתוח ובדיקות המעסיק נשים חרדיות ופועל מתוך רילקומרס משנת 2010. לדעת התמחות משולבת בפיתוח בטכנולוגיות דיגיטל מודרניות לצד פיתוח בתוך מערכות ליבה ארגוניות העושות שימוש בשפות פיתוח ותיקות. לצד פעילות הפיתוח מפעילה דעת גם פעילות בדיקות תוכנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רילקומרס** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של רילקומרס
* 13 פרויקטים בביצוע רילקומרס – בין זוכי תחרות מצטייני המחשוב
* קבוצת יעל תהפוך לחברת אחזקות-ותנפיק חברות בנות, באתר גלובס, 6 ביולי 1999
* אתר חווית משתמש ישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  יוסי הטוני, יעל רוכשת את רילקומרס במיליוני שקלים, באתר אנשים ומחשבים, ‏2019-11-19
2. ↑  Yossi Dahan, איך שיחת צ'אט הובילה להקמת חברה מצליחה בתחום פיתוח תוכנה (נאור מן), באתר יזמות או למות !!!, ‏2017-05-03
3. ↑  יוסי הטוני, מי אלוף האלופים של 2019?, באתר אנשים ומחשבים, ‏2020-02-16
**אלקאיוס** (יוונית: Ἀλκαῖος;‏ 620 לפנה"ס – 570 לפנה"ס לערך) היה משורר יווני לירי יליד העיר מיטילנה אשר באי לסבוס האגאי.
במיטילנה חיה ופעלה המשוררת היוונית האגדית סאפפו, ויכול מאוד להיות שאלקאיוס היה ידידה הקרוב ואף מאהבה. הלה החליף מספר יצירות עם סאפפו ואף הקדיש לה את אחד משיריו.

פעילותו הצבאית והפוליטית
------------------------

אלקאיוס נטל חלק פעיל, כמו משוררים אחרים, במלחמה שניטשה בין עירו לבין אתונה בין השנים 608 ו-606 לפנה"ס. הוא השתייך למעמד האריסטוקרטי שבמיטילנה, מה שסיבך אותו לא פעם במצבים עדינים ומורכבים. הוא התבצר בעמדתו מול הסיעה הטיראנית, הספק-דמוקרטית, שבעיר, זו שהגדירה עצמה כקולו של העם, ובשל כך נאלץ, כמו רבים אחרים, לצאת לגלות.
בתקופת גלותו שירת אלקאיוס כלוחם שכיר בצבאות זרים, ובדומה לו, אחיו. ואף השתתף בניסיון פיזי-צבאי של קבוצת הגולים לשוב בחזרה למיטילנה. מהלך זה זכה לביטוי בכמה מיצירותיו, שם הוא תוקף את השליט המיטילני פיתאקוס, אשר הכשיל את ניסיונו לשוב לעיר מולדתו.

יצירתו
------

יצירותיו נתפרסמו מציטטות שנודעו בחיבוריהם של יוצרים שונים, כגון המשפט: "ההגנה המבוצרת ביותר של עיר הפוליס היא חזית הלוחמים האזרחים שבה".

נושאי יצירותיו היו מגוונים, וביניהם נמצא שירי הלל לאלים, מכתמים פוליטיים, לעיתים בעלי גוון אישי מאוד, וכן שירי אהבה ויין, כאלה שהוקראו בקול וברגש ב"סימפוסיום" האפלטוני.

מיצירותיו נותרו רק קטעים בודדים, ואלה מצאו ביטוי בכתביהם של יוצרים מאוחרים וכן בפפירוסים שונים, כמו עשר המגילות שנמצאו באלכסנדריה ההלניסטית.

אלקאיוס פיתח משקל לירי שנקרא על שמו, "המשקל האלקיאי" והורטיוס, המרבה להביא ציטטות מאלקאיוס, להללו ולהתייחס ליצירתו כמודל לחיקוי, מחמיא למשקל זה.

#### פרגמנט בפפירוס שנמצא באוקסירינכוס

בכתביו של אלקאיוס מופיע האזכור הוודאי הראשון בספרות היוונית הקלאסית של מקום כלשהו בארץ ישראל. פרגמנט פגום מפפירוס (אנ') מהמאה ה-2 לספירה שנמצא באוקסירינכוס (אנ') שבמצרים, מזכיר את העיר הפלשתית אשקלון. מצבו הגרוע של הפפירוס אינו מאפשר לדעת את תוכנו המדויק של השיר, אולם בשורה הקודמת לאזכור אשקלון, נזכר שמה של "בבל הקדושה", וברור כי השיר כולל התייחסות לפעולות צבאיות של הצבא הבבלי נגד העיר. קטע זה מתוך השיר כנראה מתייחס לאחיו של אלקאיוס, אנטימנידס (Antimenidas), שכפי הידוע מתוך שיר אחר של אלקאיוס, שירת בצבא הבבלי. ייתכן ושובו מהשירות הצבאי לביתו בלסבוס סיפק את ההזדמנות לכתיבת השיר, משום שבשיר הקודם אנו קוראים כי אנטימנידס הגיע מקצה העולם, שם נלחם לצד הבבלים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלקאיוס** בוויקישיתוף
* אלקאיוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* אלקאיוס, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  M. Stern, **Greek and Latin Authors on Jews and Judaism**, Vol. III: I. Alcaeus, p. 1
2. ↑  M. Stern, **Greek and Latin Authors on Jews and Judaism**, Vol. III: I. Alcaeus, p. 2

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007273037705171
* BIBSYS: 90193838
* BNE: XX995176
* BnF: cb121387870 (data)
* CANTIC: a11132449
* CiNii: DA00907587
* GND: 118501720
* ICCU: CFIV024042
* ISNI: 0000 0003 7467 7439
* LCCN: n81024909
* MusicBrainz: e48e97fc-97ba-4e89-af15-0b0783022a0d
* NKC: jn19981000081
* NLA: 35990578
* NLG: 14565
* NLP: A11828274
* NSK: 000141705
* NTA: 069035121
* RERO: 02-A000005365
* SELIBR: 175080
* SUDOC: 02984701X
* Trove: 1175794
* VcBA: 495/7392
* VIAF: 228050642
* WorldCat: lccn-n81024909

 |
**אלק פאלוש** (במקור עד 1903 **פרידמן**, בהונגרית: **Falus Elek**; אורושהזה, 26 בדצמבר 1883 – בודפשט, 17 במאי 1950) היה גרפיקאי יהודי-הונגרי, אמן, מעצב תפאורות. אחד הנציגים הבולטים של מאיירי ספרים ההונגרים.

קורות חיים
----------

אלק פאלוש למד בבית הספר לציור אומנותי בבודפשט, בכל קיץ צייר במושבת האומנות בבאיה מארה, ואחר כך עבד אצל הצייר והמורה לציור טיוואדר זמפלני במושבת האמנים בסולנוק. משנת 1904 הוא הציג את עבודותיו בסגנון ארט נובו בהונגריה. הוא צבר ניסיון בנסיעותיו למינכן, וללונדון, ועבד כמעצב תעשייתי וכמאייר בלונדון. מאוחר יותר פעל כמעצב פנים בברלין. בהונגריה הוא משך את תשומת הלב בעיקר עם כרזותיו האומנותיות ועם עטיפות הספרים שצייר/אייר, תוך שימוש מוצלח במוטיבים עממיים הונגריים.

משנת 1909, אייר את כתב העת ניוגט ואת הספרים שהוצאו על ידי המגזין. הוא היה בין מקימי מושבת האמנים בקצ'קמט (1909) יחד עם ציירים אחרים ממושבת האמנים של באיה מארה ובניהולו של הצייר ההונגרי-יהודי בלה איוואני-גרינוולד. הוא מונה שם לראש בית המלאכה לאריגת שטיחים. בהמשך עסק בעיצוב פנים (האודיטוריום של תיאטרון מרכז העיר) ובתכנון ביתנים לתערוכות. הוא עיצב את התפאורות להצגות תיאטרון הקומדיה של בודפשט כמו לשמשל להצגות פרי עטם של מלכיאור לנדיאל: טייפון ושל פרנץ מולנר: שומר הראש. גם תכנון עיצובי הקרמיקה ועיצובי השטיחים שלו זכו להצלחות גדולות והוא היה גם מעצב קישוטי בניינים ומעצב פנים פופולרי בחוגי הבורגנות הגבוהה.

מבחר יצירותיו
-------------

* יוז'ף קיש: נשירת העלים: פסוקים; שירים עם ציוריו של אלק פאלוש, בודפשט: זינגר וולפנר, 1908.
* מלכיאור לנדיאל: טייפון: (דרמה בארבע מערכות), איור אלק פאלוש. בודפשט: ניוגט, 1909.
* תערוכת זיכרון טיבור פּויה/ אלק פאלוש, ליפוט הרמן, אישטוואן זדור. בודפשט, 1938.

חברויות
-------

* אגודת פאל סינאי מרשה (פאלוש היה אחד המייסדים). האגודה הוקמה ב־12 במרץ 1920, לכיבוד זכרו של הצייר, ולעידוד כישרונות צעירים. היא פעלה עד שנת 1949.

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון אומנות. כרך ב' בודפשט: מוציא לאור אקדמיה, 1966. אלק פאלוש ראה עמוד 18.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלק פאלוש** בוויקישיתוף
* גלריה קיזלבך, אלק פאלוש
* גרפיקה יישומית (אמנות כרזות וספרים)
* גזה לנדיאל: קצ'קמט ניוגט, 1909.
* גזה לנדיאל: אלק פאלוש והניוגט, 1932.
* לקסיקון אומנות הבמה ההונגרי, אלק פאלוש
* לקסיקון יהודי הונגרי, 1929, אלק פאלוש

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Születési bejegyzése az orosházi izr. hitközség születési akv. 34/1883. folyószáma alatt".
2. ↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 595/1950. folyószáma alatt".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1212816366
* ISNI: 0000 0000 7943 5787
* VIAF: 121461756
* WorldCat: viaf-121461756

 |
**רשת קיימברידג'** הייתה קבוצת אנשי מודיעין ואנשי שירות החוץ בבריטניה שריגלו עבור הק.ג.ב. - ארגון המודיעין הסובייטי.

רשת קיימברידג' כללה קבוצה של צעירים שנפגשו כסטודנטים או מרצים באוניברסיטת קיימברידג' בשנות ה-30 של המאה העשרים. קישרה אותם אהדה לברית המועצות ולקומוניזם והתנגדות לפשיזם (וכנראה אף נטייה להומוסקסואליות). הקבוצה כללה מספר לא ידוע של צעירים, שנהוג לכנותם **חמישיית קיימברידג'** על סמך מידע שסיפק עריק ה-ק.ג.ב. אנטולי גוליצין. גוליצין טען שהרשת כללה חמישה מרגלים, אף שידע לנקוב בשמם של שלושה בלבד. לימים זוהה אדם רביעי, אך קיים ויכוח לגבי זהותו של "האדם החמישי". כיום מוערך כי היו יותר מחמישה אנשים, שמתוכם מוכרים היטב ארבעה, אשר גויסו לשירות המודיעין הסובייטי באמצע שנות ה-30 על ידי סוכנים מאגף ביון החוץ בנ.ק.ו.ד. בפיקודו של אברהם סלוצקי. לימים הגיעו ארבעתם לתפקידים בכירים בשירות המודיעין ובשירות החוץ בבריטניה והעבירו סודות כמוסים ביותר לברית המועצות.

הארבעה היו:

* גאי ברג'ס: איש שירות השידור ושירות החוץ הבריטי. ערק ב-1951 לברית המועצות.
* דונלד מקלין: איש שירות החוץ הבריטי שערק יחד עם ברג'ס לברית המועצות ב-1951.
* קים פילבי: בכיר במודיעין הבריטי שערק לברית המועצות ב-1963.
* אנתוני בלאנט: האריסטוקרט שבחבורה. קרוב רחוק של המלכה ובעל תואר אצולה. שירת במודיעין הבריטי בימי מלחמת העולם השנייה. בגידתו נחשפה כעבור שנים רבות, לעת זקנתו. לא הועמד לדין אך תואר האצולה נשלל ממנו והוא נפטר כמנודה.

לאחר שנים הועלתה סברה כי ברשת היה עוד חבר חמישי: ג'ון קיירנקרוס (John Cairncross), איש מודיעין בריטי שהודה בריגול אך מעולם לא הועמד לדין.

ב-2003 הפיק שירות השידור הבריטי, ה-BBC, סדרת דרמה על רשת קיימברידג' בשם "מרגלי קיימברידג'". הסדרה הוצגה בערוצי הלוויין בישראל (Yes) בחודש מאי 2004.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רשת קיימברידג'** בוויקישיתוף
**פיוטר קוצ'רה** (בפולנית: **Piotr Kuczera**; נולד ב-25 בפברואר 1995) הוא ג'ודוקא פולני. קוצ'רה מתחרה בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג ומחזיק בשתי מדליות ארד מאליפות אירופה (קאזאן 2016).

באוקטובר 2015 זכה קוצ'רה במדליית ארד באליפות העולם עד גיל 21 שנערכה באבו דאבי. בפברואר 2016 הוא זכה במדליית כסף בטורניר 'European Open Oberwart'. בספטמבר 2016 הוא זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית ארד בגראנד פרי זאגרב לאחר שניצח את דאריו גרסיה הגרמני בקרב על המדליה.

באליפות אירופה שנערכה באותה השנה בקאזאן, קוצ'רה זכה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג. בקרב הראשון הוא ניצח את אקסל קלרז'ה הצרפתי, בשמינית הגמר הוא ניצח את איליאס איליאדיס היווני וברבע הגמר גבר על מרקוס נימן השוודי. בחצי הגמר הוא הפסיד לוורלאם ליפרטליאני הגיאורגי ונשר לקרב על הארד בו גבר על אלכסנדר קוקול הסרבי. עוד באותה האליפות קוצ'רה זכה בארד נוסף עם נבחרת פולין בקטגוריית הנבחרות. באפריל 2018 הוא זכה במדליית ארד בגראנד פרי טביליסי.

בגראנד פרי תל אביב 2020, זכה קוצ'רה במדליית הארד לאחר שניצח בקרב על המדליה את דבלאט בובונוב האוזבקי. באולימפיאדת טוקיו 2020, קוצ'רה הודח בסיבוב השני לאחר הפסד ללאשה בכאורי הגיאורגי שזכה בזהב.

פרסים
-----

מקור:

* **אליפות אירופה**:

קאזאן 2016: מדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג
* **תחרויות מהסבב העולמי (מאסטרס, גראנד סלאם, גראנד פרי)**:

גראנד פרי זאגרב 2016: מדליית ארד
גראנד פרי טביליסי 2018: מדליית ארד
גראנד פרי תל אביב 2020: מדליית ארד

קישורים חיצוניים
----------------

* פיוטר קוצ'רה, ברשת החברתית פייסבוק
* פיוטר קוצ'רה, ברשת החברתית אינסטגרם
* פיוטר קוצ'רה, באתר olympedia.org
* פיוטר קוצ'רה, באתר איגוד הג'ודו העולמי
* פיוטר קוצ'רה, באתר JudoInside.com
* פיוטר קוצ'רה באתר JudoInside

הערות שוליים
------------

1. 1 2  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.