recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**קח סיכון** היה שעשועון טלוויזיה ששודר בערוץ 1 בין השנים 1988–1990. בעונתו הראשונה, הנחה את השעשועון אבי קושניר. בעונה השנייה, שונה שם השעשועון ל"קח סיכוי" והונחה בידי חני נחמיאס.

מהלך התוכנית
------------

בשעשועון התחרו שני זוגות מתמודדים בחידות ומשימות.

כל זוג נשאל בתורו שאלה, שאם היה יודע את התשובה עליה, היה מקבל נקודות. אם לא היה יודע את התשובה, על אחד המתמודדים באותו זוג היה לומר את המשפט "קח סיכון" (בעונה השנייה, "קח סיכוי") והשאלה הייתה עוברת לזוג השני. אם גם הזוג השני לא היה יודע את התשובה, הייתה השאלה חוזרת שוב לזוג הראשון ואם לא היה מוסר תשובה לשאלה, היה עליו לבצע משימה. כשאחד הזוגות היה מוסר תשובה לא נכונה, היה הזוג השני מקבל את הנקודות.

בסיום התוכנית, הזוג שצבר פחות נקודות, היה מודח מהמשחק וזכה בפרס ניחומים (בעונה הראשונה עמד הפרס של 50 ש״ח), ואילו הזוג שצבר יותר נקודות, היה עולה לשלב "משימת הגמר", בו היה עליו לבצע מספר משימות תוך דקה אחת. אם היה עומד באתגר, היה זוכה ב-200 ש"ח, ואם היה נכשל, לא היה זוכה בפרס כספי כלשהו (כך היה באופן רשמי, אך בפועל הזוג המנצח שנכשל במשימת הגמר קיבל אף הוא 50 ש״ח).

קישורים חיצוניים
----------------

* "קח סיכון", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
אזור המסלולים, 2009
**נמל התעופה הבין-לאומי סנגסטר** (באנגלית: **Sangster International Airport**) הוא נמל תעופה בינלאומי כ-5 ק"מ ממזרח למונטיגו ביי, ג'מייקה. שמו המקורי של הנמל היה נמל התעופה מונטיגו ביי, וב-1967 נקרא על שמו של ראש ממשלת ג'מייקה, דונלד סנגסטר. זהו נמל התעופה העמוס ביותר בג'מייקה ובאיים הקריבים כולם.

היסטוריה
--------

ג'מייקה הייתה אי פעיל מבחינת תחבורה אווירית עוד מראשית ימי התעופה. ב-1940 הוחלט על הקמת נמל תעופה במקום וב-1947 הושלמה בנייתו. מונטיגו ביי הייתה עיר נופש לעשירים ומפורסמים מארצות הברית וקווי התעופה הראשונים לאזור, שהיו קווי חופשה ונופש, הופעלו על ידי חברת פאן אמריקן וורלד איירווייז, שהפעילה את השדה עד 30 בספטמבר 1949, אז נטלה ממשלת ג'מייקה את הפעלת השדה. מבנה הטרמינל הראשון הוקם ב-1953 ועם השנים הפך הנמל לגדול ולעמוס יותר משני נמלי התעופה הבינלאומיים של ג'מייקה (השני הוא נמל התעופה הבינלאומי נורמן מנלי ליד קינגסטון).

נתונים
------

בנמל עברו בשנת 2014 3,633,998 נוסעים. מבין 1.7 מיליון תיירים המגיעים לאי, 72% משתמשים בנמל תעופה זה. 

זהו נמל התעופה המועדף על מטיילים שנוסעים ליעדי נופש פופולריים כמו מונטיגו ביי, נגריל או אוצ'ו ריוס. שדה התעופה מאכלס גם מטוסים פרטיים עם אזור נפרד לאותם מטוסים, כולל דלפקי הגירה ושירות מכס נפרד.

בין החברות המפעילות טיסות לנמל אייר קנדה, אמריקן איירליינס, ג'ט בלו איירווייז, דלתא איירליינס, וירג'ין אטלנטיק, ווסט ג'ט, יונייטד איירליינס, סאות'ווסט איירליינס, קופה איירליינס, קיימן איירווייז, תומאס קוק איירליינס, ת'ומסון איירווייז, US איירווייז ו-Arkefly.

אירועים יוצאי דופן
------------------

ב-21 בינואר 1960 התקלקל אחד מארבעת מנועיו של מטוס לוקהיד קונסטליישן של חברת התעופה הקולומביאנית אוויאנקה שהיה בטיסה סדירה מניו יורק לבוגוטה דרך מונטיגו ביי. המטוס תוקן במיאמי והמשיך בדרכו. בעת הנחיתה במונטיגו ביי התרסק המטוס על המסלול ועלה בלהבות. 35 נוסעים (מתוך 39) ו-2 אנשי צוות (מתוך 7) נספו בתאונה האווירית הקשה ביותר שפקדה את ג'מייקה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נמל התעופה הבין-לאומי סנגסטר** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי סנגסטר
* ריכוז נתונים על נמל התעופה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sounds familiar, doesn't it?, .Jamaica Observer, ‏21 בינואר 2010
2. ↑  דף הנתונים באתר נמל התעופה
3. ↑  tripsavvy, Sangster International Airport Guide
4. ↑  על התאונה באתר בטיחות אווירית
**פטרסהאגן** (בגרמנית: **Petershagen**) היא עיר במחוז מינדן-ליבקה במדינת נורדריין-וסטפאליה בגרמניה. אוכלוסיית העיר מונה כ-25,000 תושבים. העיר פטרסהאגן מורכבת מהעיירה פטרסהאגן וכ-30 כפרים שאוחדו לכדי ישות מוניציפלית מאוחדת. פטרסהאגן העיר שוכנת לגדות נהר הווזר, כ-11 קילומטרים צפונית למינדן.

היסטוריה
--------

בשנת 784 כשל קרל הגדול בצליחת הווזר במקום בו שוכנת כיום פטרסהאגן, בהקשר זה אוזכר לראשונה שמו הקדום של העיר - Huculvi - בכתובים. בשנת 1306 הקים הבישוף של מינדן גוטפריד פון ולדאק טירה על שם פטר הקדוש, הקדוש הרשמי של העיר מינדן. עם חלוף הזמן נקראה הטירה פטרסהאגן, והשם דבק גם ביישוב שהתפתח סביבה. במאות ה-16 וה-17 שופצה הטירה והוסבה לארמון בסגנון הרנסאנס המקומי (Weserrenaissance). בשנת 1648, כחלק משלום וסטפליה עברה העיר, יחד עם בישופות מינדן כולה, לשלטון ברנדנבורג. 

בתקופת השלטון הנאצי הוקמו מפעלי חימוש ומחנות עבודה סמוך לעיר. מתים רבים, רובם שבויי מלחמה ועובדי כפייה ממדינות בנלוקס וברית המועצות ממחנות העבודה נקברו בקבר אחים בבית הקברות היהודי של פטרסהאגן. העיר שוחררה על ידי הצבא הבריטי מהשלטון הנאצי. 

בית הכנסת הישן בפטרסהאגן

קהילה יהודית
------------

בשנת 1548 התיישבו לראשונה תושבים ראשונים בפטרסהאגן, תחת חסותו האישית של הבישוף של מינדן. ב-1680 מנתה הקהילה היהודית העיר 8 משקי בית וקיימה מניין קבוע. בשנת 1714 תפחה האוכלוסייה היהודית בפטרסהאגן בעקבות המעבר הכפוי של יהודים מהכפרים הסמוכים לעיר על פי צוו של מלך פרוסיה פרידריך וילהלם ה-1. ב-1796 הוקם בית כנסת ראשון בעיר, וב-1845 הוקם בית הכנסת אשר קיים עד היום. 

ב-1933 מנתה הקהילה היהודית בפטרסהאגן כ-100 חברים, מהם כ-43 בתחומי העיר עצמה. בפרעות ליל הבדולח הושחת בית הכנסת בעיר, אך נותר על כנו בשל סמיכותו למבנים שכנים, שמנעה את העלאתו באש. ב-2–1941 שולחו למזרח כל חברי הקהילה שלא עזבו את גרמניה עד מועד זה. בשנות ה-80 שוקם בית הכנסת ששימש שנים רבות כמחסן על ידי אגודה מקומית שהוקמה למטרה זאת. כיום פועל במקום אתר זיכרון לזכר הקהילה היהודית שהושמדה. בתחומי העיר פטרסהאגן מצויים ארבעה בתי קברות יהודיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פטרסהאגן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פטרסהאגן (בגרמנית)
* אתר מכון גתה - זיכרון מוגן, שימור בתי כנסת באזורים כפריים בווסטפליה
* אתר בית הכנסת הישן בפטרסהאגן - גרמנית
* אתר עיריית פטרסהאגן - בגרמנית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531119205171
* GND: 4045366-2
* LCCN: n96081033
* MusicBrainz: 861d8fa2-f00a-456b-8aa3-ce85f01d0d1e
* VIAF: 152611372
* WorldCat: lccn-n96081033

 |
**ויליאם הואר** (באנגלית: **William Hoare**‏; בערך 1707 – 12 בדצמבר 1792) היה צייר פורטרטים ויוצר דפוס אנגלי מהעיר באת'.

ביוגרפיה
--------

נולד ליד איי (אנ'), סאפוק. ויליאם הואר קיבל השכלה מכובדת בפרינגדון. הוא הראה יכולת לצייר ונשלח ללונדון ללמוד אצל ג'וזפה גריסוני, שעזב את פירנצה ללונדון בשנת 1715. כשגריסוני חזר לאיטליה בשנת 1728 נסע איתו הואר, לרומא והמשיך בלימודיו בהנחיית פרנצ'סקו אימפריאלי. הוא נשאר ברומא תשע שנים, וחזר ללונדון ב־1737/8.

משלא הצליח להתבסס בלונדון, התיישב הואר בבאת', עיר ספא הפופולרית בקרב המעמדות העשירים יותר. שם הוא השיג עבודות רבות של דיוקנאות רשמיים של מנהיגים חברתיים של אותם ימים (כולל גאורג פרידריך הנדל) ואנשי פוליטיקה (למשל, ראשי הממשלה רוברט וולפול, ויליאם פיט, הרוזן הראשון של צ'אתאם).

לרוב הדיוקנאות ישנן מספר גרסאות, דבר המצביע על כך שהיה לו אולפן, והן פורסמו עוד יותר על ידי הפקת הדפסים על ידי חרטים מובילים. הואר עצמו היה צורב עדין ופרסם מספר לוחות פרטיות, בעיקר של בני משפחה וחברים, כולל מיס הואר (כנראה מרי), כריסטופר אנסטיי והדוכס השלישי מבופור. הפסטלים שלו הושפעו מרוזלבה קריארה.

ויליאם הואר היה הדיוקנאי האופנתי הראשון שהתיישב בבאת', והוא היה המוביל שם עד הגעתו של תומאס גיינסבורו בשנת 1759. הוא נותר הצייר המועדף על ידי פטרונו הדוכס ניוקאסל, משפחתו, חסדיו ומקורביו הפוליטיים. בין פטרוניו החשובים האחרים נכללים הרוזנים מפמברוק וצ'סטרפילד והדוכס מבופור. עם גיינסבורו וג'ושוע ריינולדס הוא היה חבר מייסד באקדמיה המלכותית לאמנויות.

הואר היה מעורב מקרוב בניהול בית החולים המלכותי בבאת' משנת 1742. הוא שימש כמנהל בית החולים, והתוודע למבקריו הבולטים של באת ולמשפחות בעלי הקרקעות שבסביבה. צ'למרס תיאר אותו כ"צייר אנגלי גאוני וחביב".

הוא נפטר בבאת' ב־12 בדצמבר 1792.

בנו, פרינס הואר, זכה לתהילה כצייר וכמחזאי. בתו, מרי הואר, הייתה גם היא ציירת ידועה.

גלריה
-----

* הנרייטה הנרייטה
* ג׳ורג׳ רייס ג׳ורג׳ רייס
* ג׳ורג׳ גרנוויל ג׳ורג׳ גרנוויל
* ויליאם פיט ויליאם פיט
* דיוקן אשה דיוקן אשה
* אשה מתרחצת אשה מתרחצת
* ליידי פרנסיס שירלי ליידי פרנסיס שירלי
* הדוכסית מנורפוק הדוכסית מנורפוק

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויליאם הואר** בוויקישיתוף
* ויליאם הואר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Hoare, William (1707/8–1792), portrait painter, Oxford Dictionary of National Biography (באנגלית)
2. ↑  William Hoare's portraits
3. ↑  Mineral Water Hospital's historic paintings given new home at the RUH, Bath Echo, ‏2019-10-08 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX4873331
* GND: 124317359
* ISNI: 0000 0000 8246 698X
* LCCN: nr91018002
* NLA: 35079706
* NLP: A37162573
* RKD: 38624
* SNAC: w6x376t4
* Trove: 820434
* ULAN: 500011916
* VIAF: 61399384
* WorldCat: lccn-nr91018002

 |
**קרויזטוצרוס** (שם מדעי: ***Croizetoceros***) הוא סוג נכחד של אייל שחי באירופה במשך תקופת הפליוקן עד הפליסטוקן המוקדם שלפני 5.5 עד 1.5 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלו התגלו לראשונה במאה ה-17 בצרפת משרידי קרניים ולסתות גדולות. מרבית המאובנים התגלו ברחבי צרפת וספרד של סוף הפליוקן והפליסטוקן המוקדם ובאוקראינה, פולין ומולדבה מהפליוקן.

מאפיינים
--------

אייל זה היה בינוני בגודלו והוא הגיע לגובה של מעט פחות ממטר בכתפיים, לאורך 1.5 מטר ולמשקל של 60 קילוגרם בקירוב. קרני האייל דמו לקרני אייל אדום עם 4–5 ענפים שהסתעפו מהמבנה המרכזי ופנו מעלה, דומים בצורתם לקרני האאוקלדוצרוס שחי באותו אזור וזמן. השיניים שלו היו נמוכות יחסית ובחלק מהממצאים הכילו סימני שחיקה מלעיסת עשבים.

סוג זה היה קרוב לסוג אייל, ובעבר השתייך אליו כתת-סוג. במשך הזמן הועבר לכמה סוגים שונים *Cataglochis*,‏ *Anoglochis* ו-*Polycladus* עד שהוגדר בשנת 1970 בידי החוקר הנורוגי היינץ שהעביר אותו על סמך הבדלים מולקולריים לשאר הסוגים. הוא השתייך לשבט איילים (*Cervini*) שבקבוצת איילי העולם הישן, לצד הסוג אייל.

מינים
-----

* *Croizetoceros proramosus*
* *Croizetoceros ramosus*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרויזטוצרוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**ויליאם מייקל הארנט** (באנגלית: **William Michael Harnett**‏;  10 באוגוסט 1848 – 29 באוקטובר 1892) היה צייר אירי-אמריקאי, שנודע בזכות טבע הדומם של חפצים רגילים.

ראשית חייו
----------

הארנט נולד בקלונאקילטי שבמחוז קורק, אירלנד בתקופת הרעב הגדול. זמן קצר לאחר לידתו משפחתו היגרה לאמריקה והתיישבה בפילדלפיה. בהיותו אזרח ארצות הברית בשנת 1868 התפרנס כצעיר על ידי חריטה תוך שהוא לוקח שיעורי לילה באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה ובהמשך, בניו יורק באקדמיה לעיצוב. ציור השמן הידוע הראשון שלו, טבע דומם, מתוארך לשנת 1874.

יצירה
-----

סגנון ציור טרומפ-לויל שהשתמש בו הארנט היה ייחודי והיווה השראה לחיקויים רבים, אבל כבר מספר ציירים הולנדים מהמאה ה -17 התמחו בציור טבע דומם בעל דיוק רב. רפאל פיל, שעבד בפילדלפיה בתחילת המאה ה -19, היה חלוץ בסגנון זה באמריקה. מה שמייחד את עבודתו של הארנט, מלבד מיומנותו הגבוהה, הוא העניין שלו לתאר חפצים שבדרך כלל לא הפכו לנושאי ציור.

הארנט צייר כלי נגינה, אך צייר גם את "פרסת הזהב הלא שגרתית" (1886), פרסת חלודה אחת שהוצגה ממוסמרת על לוח. הוא צייר ערימה סתמית של ספרי יד שנייה שהונחו על גבי ארגז (1878), כמו גם כלי נשק ואפילו מטבעות נייר. עבודותיו נמכרו היטב, אך סביר יותר שהן נמצאו תלויות בטברנה או במשרד עסקים מאשר במוזיאון, מכיוון שהן לא תואמות את התפיסה של אמנות גבוהה.

הארנט בילה את השנים 1880–1886 באירופה, שהה במינכן משנת 1881 ועד תחילת 1885. הציורים הידועים ביותר של הארנט, ארבע הגרסאות של After The Hunt, צוירו בין השנים 1883 - 1885. כל אחד מהם הוא קומפוזיציה מרשימה של ציוד צייד ובעלי חיים מתים, התלויים על דלת מעוטרת וחור המנעול מצד שמאל.

בסך הכל, עבודתו של הארנט ניתנת להשוואה לזו של ג'ון פטו הצעיר ממנו. שני האמנים הכירו זה את זה, וניתן לערוך השוואה בין שני ציורים המציגים כינורות. "המוזיקה וההצלחה" של הארנט מ־1888 מציג את הכינור תלוי זקוף על דלת עם צירים מעוטרים ומאחוריה קטע נייר מעט קרוע. האלמנטים מסודרים בצורה יציבה ומכוונת. ציורו של ג'ון פטו משנת 1890 מציג את הכינור תלוי בשיפוע, אבל סדוק ובלוי, עם מיתר אחד קרוע. התווים קרועים בקצוות, וממוקמים באקראי מאחורי הכלי. הצירים פחות מעוטרים ואחד מהם שבור. חפציו של הארנט מראים סימני שימוש אך נשמרים היטב, בעוד שהחפצים הצנועים יותר של פטו כמעט התבלו. בסגנון דומה צייר גם ג'ון הברל.

שנים מאוחרות ומוות
------------------

מחלת שיגרון פגעה בהארנט בשנותיו האחרונות והפחית את מספר ציוריו אך לא את איכותם.

הוא נפטר בעיר ניו יורק בשנת 1892.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויליאם הארנט** בוויקישיתוף
* ויליאם הארנט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ויליאם הארנט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Frankenstein, Alfred. *The Reality of Appearance: The Trompe l'Oeil Tradition in American Painting*. Greenwich, Connecticut: New York Graphic Society Ltd, 1970 p. 56
2. ↑  Frankenstein, Alfred. *After the Hunt: William Harnett and other American Still Life Painters 1870–1900*. Berkeley: University of California Press, 1953.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007435332005171
* BnF: cb14975564j (data)
* GND: 119112876
* ISNI: 0000 0000 8157 1825
* LCCN: nr90023310
* RKD: 36076
* SNAC: w6126crh
* SUDOC: 031816584
* ULAN: 500032464
* VIAF: 76589507
* WorldCat: lccn-nr90023310

 |
המוזיאון והספרייה של האגודה.  
‏ צולם על ידי אלכסנדר רוינאשווילי
**האגודה להפצת אוריינות בקרב הגאורגים** (בגאורגית: **ქართველთა შორის წერა-კითხვის გამავრცელებელი საზოგადოება**) הייתה ארגון צדקה שנוסד על ידי אינטלקטואלים גאורגים מובילים במאי 1879, במטרה לקדם את התחייה התרבותית בקרב איכרי גאורגיה, שהייתה אז חלק ממלכות המשנה של הקווקז של האימפריה הרוסית. הארגון המשיך להתקיים גם בתקופה הסובייטית, עד לשנת 7‏/1926.

בהתארגנותם של האצילים איליה צ'בצ'בדזה ודימיטרי קיפיאני והמחנך יעקב גוגבשווילי, הופעלו, רשת של בתי ספר, חנויות ספרים וספריות ברחבי גאורגיה; אימנו מורים ותמכו בעיתונות הגאורגית. הנסיך צ'בצ'בדזה, סופר בולט, המשיך לשחק תפקיד מפתח באגודה, ובשנת 1885, הוא ירש את היושב ראש הראשון של האגודה, דימיטרי קיפיאני, עד שנפטר בהתנקשות בשנת 1907. הארגון, שאושר על ידי השלטונות האימפריאליים, התערב למעשה בכל פעילויות המשכילים הגאורגים, במספר פעולות נדבנות ורשמיות, והיה אחד מהמרכיבים שתרמו להתעוררות הלאומית הגאורגית במחצית השנייה של המאה ה-19.

בשנת 1923 נפתחה מחדש ספריית הפרלמנט הלאומית של גאורגיה, ועם פירוק האגודה, מספר שנים לאחר מכן, הועברו הספרים של ספריית האגודה אליה.

מקורות
------

* סטפן ג'ונס (2005), **סוציאליזם בצבעים גאורגיים**: הדרך האירופית לסוציאל-דמוקרטיה, 1883-1917, עמ' 37, מסת"ב 0674019024, (באנגלית)
* דויד מרשל לאנג (1962), **ההיסטוריה המודרנית של גאורגיה**, עמ' 109

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 312608756
* WorldCat: viaf-312608756

 |
כורסה
כורסה בסגנון אר דקו.
**כורסה** (בכתיב ארכאי: **כורסא**) היא כיסא ישיבה מרופד. הכורסאות המרופדות פותחו לראשונה בצרפת בה נקראו *Fauteuil confortable* - "כורסה נוחה".

הכורסאות של ראשית המאה ה-20 הכילו קפיצים הן בכיסא והן במשענת הגב, וצופו בכותנה, קטיפה ועור בעלי חיים.

הכורסה מהווה לרוב רהיט המשמש בחדר המגורים, לצד הספה. סידור אופייני של חדר מגורים כולל שולחן קפה נמוך, שמצדו הרחב ספה בה ניתן להושיב שנים או שלושה אנשים, ומצדו הצר ממוקמת כורסה אחת. לרוב הן הכורסה והן הספה פונים למערכת הבידור הסלונית (הטלוויזיה ועזריה הנלווים).

כורסאות אפיינו מועדוני ג'נטלמנים באנגליה ומכאן שמה של הכורסה באנגלית: Club chair - "כיסא מועדונים". ניתן לראות כורסאות במבואות (לובי) של בתי מלון, ובטרקליני עסקים בשדות תעופה.

ניקוי כורסא מתחלק לשתי קטגוריות, כורסת בד וכורסת עור. ניקוי כורסת בד מתבצע בעזרת מכונת קיטור אשר מבצעת הזרקה ויניקה של חומרי ניקוי. בתהליך ניקוי כורסא ניתן להסיר כתמי שומן,אוכל ועוד.

היסטוריה
--------

מקורה של הכורסה במצרים העתיקה בה ישבו הפרעונים על כיסאות מרופדים. כיסאות מעין אלה התגלו בקברי הפרעונים, והיוו פיתוח של הכיסאות המקוריים, כאשר הכורסאות כללו גם משענת גב, ומשענות יד. כורסאות אלה היו עשויות עץ או נצרים, והריפוד נוסף לכורסאות אלה לפני כ-2,500 שנים. הסימפוזיון היווני - משתה שנערך בשכיבה, הביא ליצירת רהיט שהוא בין מיטה לבין כורסה, עליו שכב או ישב אדם אחד. הספה היוותה פיתוח של הכורסה, ואפשרה לשני אנשים לשבת זה לצד זה. ציורים מתקופת ראשיתה של האימפריה הרומית מראים אנשים יישובים זה לצד זה על כורסה או ספה.

סגנונות האמנות המקומית השפיעו על עיצוב הכורסאות והספות, כך בתקופה הביזנטית שובצו ברהיטים אלה פסיפסים, והאמנות הגותית יצרה כורסאות גבוהות וצרות. בתקופת הרנסאנס עוצבו כורסאות כרהיטים יקרי ערך, ושובצו בהם אבנים יקרות, זהב, כסף ושנהב.

המהפיכה התעשייתית הביאה להפיכת הכורסה מחפץ יוקרה בבעלות אצילים בלבד, לחפץ שגם מעמדות הביניים יכלו לרכוש. שיטות יצור תעשייתיות ושיטות עיבוד וכיפוף עץ מודרניות הביאו לייצור תעשייתי של רהיטים ובהם כורסאות. במחצית השנייה של המאה ה-20 התפתח עיצוב הכורסה באיטליה ובסקנדינביה והכורסאות הפכו שוב ליצירות אמנות, תוך שימוש בחומרי ריפוד חדשים (כגון קצף הגומי).

בשנות ה-60 של המאה ה-20 הפכה הכורסה לחלק מתרבות הפופ, ועוצבה בהתאם תוך שימוש בצבע, בצורות לא שגרתיות (כגון כורסה בצורת כף יד) ובחומרי גלם לא שיגרתיים (כגון אבן, ברזל, סוגי פלסטיק, קרטון ונייר).

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **כרסה** |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **כורסה** |

* ההיסטוריה של הכורסה
**קפוצ'ין לבן ראש פנמה** (שם מדעי: *Cebus imitator*) הוא מין של קוף מהסוג קפוצ'ין החי באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית. מין זה סווג עד 2013 כתת־מין של קפוצ'ין לבן-ראש (*Cebus capucinus*) והופרד ממנו בעקבות בדיקות גנטיות.

קפוצ'ין זה הוא אחד מהקופים הידועים ביותר באמריקה המרכזית. זהו קוף בעל גוון בלונדיני עם פנים ורודות, זרועות ופלג גוף תחתון שחור וזנב מתפתל ומעט לופתני, אך לא מספיק חזק לתלייה מענפים. הקפוצ'ין מגיע לאורך 335–453 מ"מ ולמשקל 3.9 ק"ג, בינוני בגודלו.

הוא חי בחבורות גדולות של עד 40 פרטים ביער, בקבוצות אותם מנהיג זכר שליט ומחפשים מזון במשך הימים. קוף זה הוא אוכל-כול מובהק המנצל כל אפשרות לגוון במזונו. הוא חובב במיוחד פירות טרופיים כמו הפיקוס, מנגו, בננה ופירות שונים מהמשפחות חלבלוביים, פואתיים וברומליים. הוא ניזון גם מאגוזים ופרחים וכן מיצורים קטנים כמו חרקים, עכבישים, רכיכות, סרטנים, צדפות וחולייתנים קטנים. הקוף מיומן בשימוש באבנים כדי לפצח טרף כמו צדפות או סרטנים.

הקפוצ'ין מצוי גם בחיפושים לצד קופים נוספים כמו קוף עכביש, קוף סנאי ואף שאגן אדום ונצואלי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קפוצ'ין לבן ראש פנמה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------
**ריצ'רקר** (ricercar, ricercare, recercar) הוא סוג של יצירה אינסטרומנטלית מסוף הרנסאנס ומתחילת הבארוק. משמעות המונח "ריצ'רקר" באיטלקית היא "לחקור". הריצ'רקר חוקר לרוב פרמוטציות שונות של נושא, והנושא יכול להתבסס לפעמים על יצירה אחרת. כך למשל Ricercar sopra Benedictus יהיה ריצ'רקר שהנושא בו לקוח ממוטט בשם "בנדיקטוס". המונח יכול לציין לעיתים גם אטיוד או יצירה לימודית שחוקרת טכניקת נגינה בכלי או בשירה.

בימינו, כאשר מזכירים את השם "ריצ'רקר" מתייחסים ליצירה פוליפונית הדומה לפוגה, בעלת אופי רציני ונושא הכתוב בערכים ריתמיים ארוכים.

במאה ה־16 המילה התייחסה לסוגים שונים של יצירות, ובאופן כללי באותה תקופה המינוח היה גמיש. השמות "קנצונה", "טוקטה" ו"פנטזיה" יכלו כולם להתייחס לאותו סוג של מוזיקה, וההחלטה כיצד לקרוא ליצירה הייתה בידי המלחין. למרות זאת, ריצ'רקרים משתייכים לשני סוגים כלליים: האחד, הומופוני ברובו, הכולל מדי פעם מעברים, קצת בדומה לטוקטה; הסוג השני, יצירה פוליפונית הבנויה לרוב בצורת וריאציות וכוללת כניסות חיקוייות. ניתן למצוא דוגמאות לשני סוגי הריצ'רקרים ביצירותיו של ג'ירולאמו פרסקובלדי. בראייה היסטורית, הסוג השני של הריצ'רקר, זה הפוליפוני, הוא החשוב יותר והוביל להתפתחות הפוגה.

אותו סוג שני פוליפוני של ריצ'רקרים החל להתפתח באמצע המאה ה־16 והתפתח במקביל למוטט, וחלק עם המוטט את דרכי הטיפול החיקוייות בנושאים. טרנסקריפציות אינסטרומנטליות של מוטטים היו עניין נפוץ בסוף המאה ה־16, ומלחינים החלו ליצור יצירות לכלי נגינה דוגמת לאוטה או מקלדת שהיו דומות באופיין למוטטים. 

במהלך תקופת הבארוק, הריצ'רקר התפתח בהדרגה לפוגה, בדיוק כפי שהקנצונה התפתחה לסונאטה. יצירות מסוימת, שלא ניתן להבדיל בינן לבין פוגות, נקראות "ריצ'רקר", לרוב בשל הערכים הריתמיים הארוכים והסגנון הרציני. דוגמאות טובות לכך הן הריצ'רקרים ב־3 וב־6 קולות מאת י"ס באך מתוך "המנחה המוזיקלית".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריצ'רקר** בוויקישיתוף
* ריצ'רקר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרמוטציה – המיקום של הנושא או הקו הראשי ביחס לשאר הקולות.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb151051057 (data)
* GND: 4205436-9
* SUDOC: 110850394

 |
**זדנק קובק** (בצ'כית: **Zdeněk Koubek**; ‏ 8 בדצמבר 1913 - 12 ביוני 1986) היה אתלט צ'כוסלובקי טרנסקסואל. הוא זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר ובמדליית ארד בקפיצה לרוחק במשחקי העולם לנשים (לונדון 1934). הוא זכה במספר אליפויות צ'כוסלובקיה בריצות מ-100 מטר ועד 800 מטר, בקפיצה לרוחק בקפיצה לגובה וכן קבע מספר שיאי עולם בריצת 800 מטר. בשנת 1936 עבר ניתוח להתאמה מגדרית ופרש מספורט תחרותי.

שיאיו העולמיים נמחקו.

ביוגרפיה
--------

קובק נולד כנקבה בשם **זדנה "זדנקה" קובקובה** (Zdena "Zdeňka" Koubková) בפסקוב מוראביה ליד אוסטרבה, למשפחה בת 8 אחים ואחיות. מספר חודשים לאחר הולדתו המשפחה עברה להתגורר בברנו מוראביה, שם גדל והתחיל להתאמן באתלטיקה.

בשנת 1930 הוא זכה באליפות צ'כוסלובקיה במדליית כסף בריצת 800 מטר (2:30 דקות) ובקפיצה לגובה (1.40 מטר).

בשנת 1934 זכה קובק ב-5 תוארי אליפות צ'כוסלובקיה בריצות ל-100 מטר ל-200 מטר ול-800 מטר, בקפיצה לרוחק ובקפיצה לגובה.

בתחרות שנערכה ב-14 ביוני 1934 קבע קובק בריצת 800 מטר שיא עולם חדש של 2:16.4 דקות.

במשחקים העולמיים לנשים שנערכו בלונדון באוגוסט 1934 זכה קובק בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 2:12.8 דקות, לפני מרתה ורטמן משוודיה (2:13.8 דקות) והאלופה היוצאת גלאדיס לן מבריטניה (2:14.2 דקות). מדליית ארד, בקפיצה לרוחק בשיא לאומי חדש של 5.695 מטר, אחרי טראוטה גיפנר (5.805 מטר) והדוויג בושולטה (5.79 מטר), שתיהן מגרמניה.

באותה העת החלו לדון בעיתונים בגבריותו המוגזמת ביחס לנשים, וציינו כי מכנסיים יתאימו לו יותר מחצאית.

בשנת 1935 פרש מספורט תחרותי ונסע למסע של 6 חודשים בארצות הברית. שנה לאחר מכן, הוא עבר ניתוח לאישור מגדר ושינה את שמו. הוא ויתר על האפשרות להיות מאמן אתלטיקה ורק לאחר מלחמת העולם השנייה הצטרף כשחקן בקבוצת הרוגבי של אחיו ירוסלב.

הוא היה נשוי לאישה והזוג התגורר בפראג, עד למותו בשנת 1986 בהיותו בן 73.

בשנת 1935 יצא רומן על אודותיו "שיא העולם של זדנה" מאת לידה מרלינובה, על קריירת הספורט שלו וחייו המוקדמים לפני השינוי המגדרי.

ראו גם
------

* טרנסג'נדריות ואינטרסקסואליות בספורט

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זדנק קובק** בוויקישיתוף
* Vanessa Heggie, Testing sex and gender in sports; reinventing, reimagining and reconstructing histories, National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine (באנגלית)
* Zdeněk Koubek, ‏translide (בצ'כית)
* ינון, רשימות ספורטאים, דבר, 20 בדצמבר 1935
* נ. בן-אהרון, בעולם - הסנסציה סביב לקובקובה, דואר היום, 26 בדצמבר 1935
* בעולם - שיאי קובקובה נישארים בתקפם, דואר היום, 5 בינואר 1936

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1151074527
* ISNI: 0000 0005 0031 4613
* LCCN: no2019074018
* NKC: xx0218184
* VIAF: 4317151247946944270002
* WorldCat: lccn-no2019074018

 |
**האגודה למדעי התעופה והחלל בישראל** היא איגוד מקצועי של מהנדסי אווירונאוטיקה, ובין מטרותיה - קידום תחומי התעופה והחלל בישראל, באמצעות עידוד מחקרים, ייזום פרויקטים ותוכניות חינוך שונות.

תולדות האגודה
-------------

ב-15 בפברואר 1951 הוקמה בתל אביב "אגודה למדעי התעופה בישראל", ביוזמת מהנדסי אווירונאוטיקה ששירתו במחלקת ההנדסה של חיל האוויר, ובהם דוד אביר ויוסף זינגר. בתחילת 1958 נוסדה בירושלים "האגודה האסטרונאוטית בישראל". שתי האגודות האלה התאחדו בשנת 1968, ויצרו את "האגודה הישראלית למדעי התעופה והחלל", יו"ר העמותה הוא המהנדס הבכיר איש התעשייה האווירית עמנואל בלאס. ביובל השנים לקיומה פעלה האגודה כמיטב יכולתה להגשמת מטרותיה: קידום הפעילות המקצועית בישראל במדעים ובטכנולוגיה של האווירונאוטיקה והאסטרונאוטיקה, הפצת מידע בישראל בתחומים אלה, וקיום קשר ושיתוף פעולה עם גופים בינלאומיים. בנוסף מוציאה לאור האגודה את כתב העת ביעף.

הכינוס השנתי לתעופה וחלל
------------------------

בשנת 1959 הוחל במפעל, שהפך לאחד המרכזיים בפעילויות האגודה לאורך השנים - ארגון הכינוס הישראלי השנתי לתעופה וחלל. המטרה הייתה ליצור במה ישראלית להצגת פעילויות אווירונאוטיות, הישגים, מחקרים ובעיות, ולדיון פתוח בנושאים אלה. במה זו הייתה מיועדת לבטא את הרמה המדעית, הטכנולוגית והמבצעית של התעופה בישראל, ומאוחר יותר גם בעולם.

הכינוס הראשון, שהתקיים בתל אביב ובחיפה באפריל 1959, היה סימפוזיון על בעיות התעופה האזרחית. הוא אורגן ביוזמת האגף לתעופה אזרחית במשרד התחבורה, בשיתוף פעולה עם האגודה למדעי התעופה והמחלקה לאווירונאוטיקה בטכניון. הוגשו בו תשע הרצאות רבות-עניין על נושאים כגון: בעיות הטווח של ממטוסי סילון טרנס-אטלנטיים, תחזיות של מטוסי תובלה על-קוליים, בעיות תובלה אווירית באירופה, ותקנות בטיחות אווירית. כן הוגשה סקירה על תעשיית המטוסים בישראל, והרצאות על חקר ביצועים בעבודות חקלאיות של מטוסים, על בעיות פיתוח שדה התעופה בלוד, על המחקר האווירונאוטי בארץ ועל חינוך אווירונאוטי גבוה. במסגרת סימפוזיון זה נערך גם סיור במעבדות המחלקה לאווירונאוטיקה בטכניון בחיפה.

משנת 1960 ואילך הפך האירוע השנתי להיות הכינוס לתעופה ואסטרונאוטיקה, כאשר אל הגופים המארגנים הצטרפה האגודה האסטרונאוטית בישראל. היום הראשון של הכינוס בשנת 1960 הוקדש ברובו לבעיות של תעופה אזרחית, וביום השני הוצגו נושאי מחקר, כולל בתחומי אסטרונאוטיקה והנעה רקטית.

פעילויות בינלאומיות
-------------------

האגודה הישראלית למדעי התעופה והחלל מייצגת את ישראל וחברה בפדרציה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה (IAF - International Astronautical Federation) ובמועצה הבינלאומית למדעי האווירונאוטיקה (International Council of the Aeronautical Sciences‏ -ICAF) החל מ-1958. בנוסף מקיימת האגודה קשרים עם ארגונים דומים ברחבי העולם.

סמל האגודה
----------

סמל האגודה מכיל בתוכו אלמנטים עיצוביים בהשראת סמל התעשייה האווירית, סמלי יחידות במערך ההגנה האווירית בחיל האוויר ודגל ישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של האגודה למדעי התעופה והחלל בישראל
**תורת המיקוח של נאש** היא חלק ממשפט נאש השלם.

תורת המיקוח של נאש מציגה פתרונות כאשר:

* יש קונפליקט בין אינטרסים לגבי הסכמה.
* יש לאנשים את האפשרות לסיום הסכם הדדי מועיל.
* אין הסכם עשוי להיות מוטל על כל אדם ללא אישורו.
* המודל האסטרטגי או המודל הלא שיתופי כרוך במידול תהליך המיקוח.

ניתן לחלק זאת באמצעות כותרות כדלהלן:

עתה, נצטרך לאמץ את גישת האקסיומות, הכולל הפשטה פרטי התהליך של המיקוח ורואה רק את הקבוצה של תוצאות או הסכמים המקיימים תכונות "סבירות".

את הגישה הציע המתמטיקאי ג'ון פורבס נאש, בספר בעל 1,950 עמודים, שבו הוא קובע:

* "אחד קובע כאקסיומות כמה מאפיינים שנראים לו טבעי כפתרון, ולאחר מכן הוא מגלה שאקסיומות אלו למעשה קובעות את הפתרון הייחודי."
* "אחד קובע כאכסיומות כמה מאפיינים שהיה נראים טבעי לפתרון ליש ולאחר מכן מגלה שאכסיומות למעשה לקבוע את פתרון ייחודי."

השאלה הראשונה לענות עליה היא: מה הן אכסיומות סבירות?
כדי לקבל תובנה רבה יותר, בואו נתחיל עם דוגמה פשוטה:

נניח ש- 2 שחקנים צריכים לחלק יחידה אחת של טוב. אם לא יושג הסכם, שני השחקנים לא מקבלים שום דבר. ההעדפות זהות. לאחר מכן אנו מצפים:

* 2 השחקנים מסכימים (יעיל), כל אחד לקבל מחצית (סימטריה)
* בשלב הבא אנו רואים תרחיש כללי יותר. אנו נשתמש ב- X כדי לציין קבוצה של הסכמים אפשריים ו-D לציון תוצאת מחלוקת.

דוגמה נוספת:

X = {(x1, x2)|x1 + x2 = 1, xi≥ 0}, D =(0,0).

נניח כי לכל שחקן i יש העדפות, המיוצגות על ידי תועלות Ui כפונקציה של {X {D. נציין את סט התוצאות האפשריות הניתנות על ידי הקבוצה U שמוגדרות על ידי:

U = {(v1, v2) | u1(x)= v1, u2(x)= v2 for some x. X }
(d =(u1(D), u2(D)

בעיה המיקוח היא זוג ( U, ד) שבו U. R2 ו-D. U. אנו נניח כי U הוא קמור וקבוצה קומפקטית.

קיים v שייך ל u כך ש:v > d (i.e. vi > di, לכל i.

נסמן את קבוצת כל בעיות המיקוח האפשריות ב-b.

פתרון מיקוח הוא פונקציית b→u.
"**זה הסוד שלי**" הוא שעשועון הטלוויזיה הישראלי הראשון. הוא שודר בטלוויזיה הישראלית החל מ-1975 ועד 1979. ב-1993 שודרה עונה נוספת של התוכנית.
התוכנית הייתה באופן רשמי תוכנית מקור ישראלית, שהמשיכה כתוכנית ששודרה לפני כן בקול ישראל. עם זאת, היא דומה לשעשועונים אמריקאיים משנות ה-50 דוגמת I've Got a Secret (אנ'). תוכנית דומה שודרה בטלוויזיה ביפן בשנות ה-60.

שלושת המתמודדים הם ידוענים אשר צריכים לגלות מהו הסוד של המשתתף האלמוני שלפניהם. לצורך כך יש להם מספר מוגבל של שאלות וזמן מוגבל כדי לשאול אותן. בגרסה הישנה, בהנחיית אורי זוהר, המגבלות היו 4 דקות ו-20 שאלות, ובגרסה החדשה בהנחיית טוביה צפיר, המגבלות הן 3 דקות ו-30 שאלות. כאשר מתגלה הסוד, מוקרנת כתבת שטח, שמתארת את הסוד ובעליו.

שעשועון זה הוא היחיד משעשועוני הטלוויזיה בישראל שלא חולקו בו פרסים. ב-2008 עלה לשידור בקשת השעשועון "תאמין לי" המהווה גרסה מחודשת של התוכנית בהנחיית גבי גזית בה השתתפו בין היתר לימור גולדשטיין וגליה אלבין.

בדצמבר 2016 השעשועון שב לעשר תוכניות, הפעם בהנחיית אבי נוסבאום, במסגרת אירועי הפרידה מרשות השידור. בשנת 2017 יצא השעשועון בהנחיית נוסבאום לעונה נוספת.

תוכנית הרדיו
------------

תוכנית הרדיו שודרה בקול ישראל בשנות ה-50 וה-60. באמצע שנות ה-50 ערך את התוכנית שמואל רוזן. בשנות ה-60 צוות התוכנית כלל את יצחק טישלר, משה ריבלין, אורי דביר ומרדכי נאור והוא נערך בידי יצחק שמעוני ודן בירון.

משתתפים
-------

תחילה הנחה את התוכנית אורי זוהר. לאחר חזרתו בתשובה, הוחלף על ידי טוביה צפיר, שהנחה את התוכנית גם ב-1993.
בין המתמודדים בשנות השבעים היו: אורי אלוני, שאול ביבר, בלה אלמוג, נתן דונביץ', שפרירה זכאי, מאיר עוזיאל, משה טימור, אלי תבור, נורית גפן, יגאל שילון ומשה רום (לימים ראש עיריית חולון).

חוקי התוכנית
------------

בתוכנית שלושה סיבובים:

* סיבוב ראשון ושני: הידוענים צריכים לנחש את סודו של האלמוני שלפניהם (לרוב מקצועו, תחביבו או אירוע מעברו - הגדרה זו של הסוד נמסרה לאנשי הצוות על ידי המנחה).
* סיבוב שלישי: בעונות הראשונות הידוענים היו צריכים לזהות את הסוד המשותף לשלושת בעלי הסוד שהוצגו בפניהם. בעונות המתקדמות המטלה הוחלפה לזיהוי מי מבין שלושת האלמונים הוא בעל הסוד שהוגדר להם מראש (שניים אחרים היו מתחזים).

השאלות שהציג צוות המתמודדים לבעל הסוד היו חייבות להיות כאלה שמאפשרות לו לענות עליהן ב-"כן" או "לא".

במקרה שבעל הסוד היה אישיות ידועה, התבקשו המתחרים לכסות את עיניהם ולזהות את בעל הסוד ואת סודו. אם גם קולו של בעל הסוד נחשב למוכר, הוא היה עונה בניע ראש, ואת התשובה הקולית לאנשי הצוות מכוסי העיניים היה מוסר המנחה.

בתרבות
------

* בתוכנית "רחוב סומסום" נעשתה גרסה פרודית לשעשועון, במסגרת אחד הפרקים ששודרו בפורים, בהנחיית מוישה אופניק.

* פרודיה נוספת היא פרסומת לאבקת כביסה בשם "פרימקס" של חברת "שמן" בהנחיית אורי זוהר (שגם הנחה את השעשועון במקור).

קישורים חיצוניים
----------------

* "זה הסוד שלי", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* יוסי שמר מלמד אספרנטו בתוכנית 'זה הסוד שלי', סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלדד הראל, קומה אחא, מעריב, 8 בנובמבר 1963
2. ↑  אלדד הראל, זה הסוד שלי, מעריב, 27 במרץ 1961
3. ↑  שגיא בן נון‏, התוכנית "זה הסוד שלי" חוזרת למסך במסגרת הפרידה מרשות השידור, באתר וואלה!‏, 05 בספטמבר 2016
4. ↑  דואר דואר ודורשיו, מעריב, 24 בפברואר 1956
5. ↑  רדיו, חרות, 21 במרץ 1956
6. ↑  מפי הגיבורים הראשיים, מעריב, 6 באפריל 1966
7. ↑  לזנוח את השיטתיות, מעריב, 2 במרץ 1967
**ג'יין קלייר רידלי** (באנגלית: **Jeanne Clare Ridley**;‏ 28 באוגוסט 1925, סקרנטון – 17 ביולי 2007) הייתה סטטיסטיקאית, סוציולוגית ודמוגרפית אמריקנית. היא ידוע בעיקר על עבודותיה בהקשר לגידול אוכלוסין.

ביוגרפיה
--------

ג'יין רידלי נולדה בסקרנטון וסיימה אוניברסיטת מישיגן בשנת 1947 עם תואר בכלכלה. היא המשיכה ללימודי סוציולוגיה באוניברסיטת קולומביה בה סיימה תואר שני בשנת 1951. בהמשך היא חזרה למישיגן וקיבלה תואר שלישי בשנת 1958.

בשנים 1957–1963 ג'יין רידלי עבדה באוניברסיטת ואנדרבילט ועסקה באנתרופולוגיה וסוציולוגיה. בשנת 1963 היא עברה לאוניברסיטת פיטסבורג בה קיבלה מינוי של פרופסור חבר בסוציולוגיה ודמוגרפיה. בשנים 1967–1972 היא עבדה באוניברסיטת קולומביה בה ניהלה מחלקה לדמוגרפיה.

בשנת 1972 רידלי קיבלה המינוי של פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת פיטסבורג ועבדה בה עד שיצאה לגמלאות בשנת 1990.

רידלי נפטרה בשנת 2017 בביתה במרילנד.

ג'יין רידלי פרסמה מספר עבודות בתחום ילודה והייתה עורכת של ספר Public Health and Population Change: Current Research Issues בשנת 1965.

היא קיבלה תואר עמיתה באיגוד האמריקני לסטטיסטיקה ב-1976 (באותה שנה עם קימיקו באומן).

קישורים חיצוניים
----------------

* ביוגרפיה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007448959205171

 |
**הוועדה לענייני אינדיאנים של הסנאט של ארצות הברית** (באנגלית: **United States Senate Committee on Indian Affairs**) היא ועדה של הסנאט של ארצות הברית המופקדת על פיקוח וחקיקה בעניינים הקשורים לילידים אמריקאים וכן לילידי הוואי ואלסקה. ועדה דומה התקיימה בשנים 1820–1947, ולאחריהן סופחה לוועדת האנרגיה ומשאבי הטבע. ועדה חדשה לענייני ילידים הוקמה בשנת 1977 – בהתחלה כוועדה נבחרת. בתחילה נועדה הוועדה להיות זמנית, אך הוגדרה כקבועה בשנת 1984. הוועדה נוטה לכלול סנאטורים ממדינות המערב והמישורים הגדולים בארצות הברית, שם יש ריכוז משמעותי יותר של אינדיאנים.

לוועדה יש סמכות לחקור את הבעיות הייחודיות של הילידים האמריקאים ולהציע חקיקה להקלת קשיים אלה. נושאים אלה כוללים, אך אינם מוגבלים לחינוך מקומי, פיתוח כלכלי, ניהול קרקעות, שירותי בריאות ותביעות נגד ארצות הברית. בנוסף, כל החקיקה המוצעת על ידי חברי הסנאט הנוגעת לאינדיאנים, ילידי הוואי או ילידי אלסקה, היא בסמכות הוועדה.

נכון לינואר 2021, יושב ראש הוועדה הוא בריאן שץ מן המפלגה הדמוקרטית. הוא מכהן בתפקיד מאז שנת 2021.

היסטוריה
--------

בשנת 1977 אישר הסנאט חוק שהקים מחדש את הוועדה לענייני האינדיאנים כוועדה נבחרת זמנית. הוועדה הנבחרת הייתה אמורה להתפרק בסוף הקונגרס ה-95, בינואר 1979 – אך בעקבות מספר הארכות ביניים, הסנאט הצביע על הפיכת הוועדה לקבועה ב-6 ביוני 1984.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הוועדה לענייני אינדיאנים של הסנאט של ארצות הברית** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Adlai, Stevenson (4 בפברואר 1977). "S.Res.4 - 95th Congress (1977-1978): Committee System Reorganization Amendments". *www.congress.gov*. נבדק ב-6 באפריל 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)

| ועדות הסנאט של ארצות הברית ארצות הבריתארצות הברית |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| הוועדה לענייני אינדיאנים • ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע • ועדת האתיקה • הוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים • ועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים • ועדת הבריאות, החינוך, העבודה והפנסיונים • הוועדה המיוחדת להזדקנות • ועדת ההקצבות • ועדת החוץ • הוועדה לענייני חיילים משוחררים • ועדת החקלאות, התזונה והיערנות • ועדת הכוחות המזוינים • ועדת הכללים והניהול • ועדת הכספים • ועדת המודיעין • ועדת המסחר, המדע והתחבורה • ועדת המשפט • ועדת הסביבה והעבודות הציבוריות • השדולה לשליטה בינלאומית בסמים הנרקוטיים • ועדת העסקים הקטנים והיזמות • ועדת התקציב | סמל הסנאט האמריקאי |

 |
**ז'וזה אלברטו טיישיירה פרייריניה** (בפורטוגזית: **José Alberto Teixeira Ferreirinha** ‏ 21 בפברואר 1960 – 4 בפברואר 1990), הידוע בקיצור כ**זה בטו**, היה כדורגלן פורטוגזי ששיחק בעמדת השוער בפורטו, בביירה מאר ובנבחרת פורטוגל.

קריירת מועדונים
---------------

זה בטו נולד במטוסיניוס שבפורטוגל. הוא הגיע למחלקת הנוער של פורטו בגיל 17, וערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית שנתיים לאחר מכן, בעונת ספורט בביירה מאר. לאחר שלוש שנים נוספות על הספסל של פורטו, הוא החל לשמש כשוער הראשון של הקבוצה בעונת 1983/1984. הוא פתח בהרכב בגמר גביע אירופה למחזיקות גביע 1983/1984 בו הפסידה פורטו ליובנטוס בתוצאה 2-1 ולקח חלק באירוע שנוי במחלוקות: תוך איבוד עשתונותיו, תקף את קוון המשחק עם דגלו שלו. הוא הורחק על ידי אופ"א לתקופה של שנה. בשנים הבאות נאבק זה בטו עם יוזף מילנארצ'יק על חולצת השוער הראשון, עד שבסופו של דבר הפסיד בקרב, ואיבד גם את מקומו כשוער השני לאחר פריצתו של ויטור באיה בן ה-18.

ב-4 בפברואר 1990, 17 ימים לפני יום הולדתו ה-30, נהרג זה בטו בתאונת דרכים בפורטו.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-12 באוקטובר 1986 ערך זה בטו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל, כששיחק 90 דקות בתיקו 1-1 נגד נבחרת שוודיה במסגרת מוקדמות יורו 1988. בסך הכל ערך זה בטו 3 הופעות בנבחרת פורטוגל.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר National Football Teams

הערות שוליים
------------

1. ↑  Estrelas do FCP: Zé Beto
**אורי זוהר** (14 בינואר 1937 – 5 בספטמבר 2002) היה ספורטאי ישראלי אלוף ישראל, שיאן ישראל במשך שנים ארוכות וזוכה מדליית ארד במשחקי אסיה (טוקיו 1958) בהדיפת כדור ברזל. הספורטאי היחיד שהשתתף באופן פעיל ב-8 מכביות.

ביוגרפיה
--------

זוהר נולד בפתח תקווה, גדל בבת ים, ולמד בבית הספר לקציני ים עכו. את שירותו הצבאי עשה בחיל הים.

### מדליית ארד במשחקי אסיה

במשחקי אסיה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1958 זכה זוהר במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 14.75 מטר, אחרי פרדמון סין ברר מהודו שקבע שיא משחקים חדש של 15.04 מטר והיטושי גוטו מיפן (14.80 מטר). באותה שנה הוא גם הוכתר כשיאן אסיה להדיפת כדור ברזל וגם זכה בתואר "ספורטאי השנה".

הוא זכה להיות משביע האתלטים במכביה ה-11, והיה אחד ממדליקי המשואות בטקס פתיחת המכביה ה-13.

מלבד היותו ספורטאי פעיל הוא גם היה מאמן אתלטיקה שלקח תחת חסותו ספורטאים רבים. בין חניכיו ניתן למנות את הקופצת למרחק מיה קלה בנצור, האצן מולי אפשטיין, טובי סלילת, מריאן רכבוך ועוד רבים אחרים שהתאמנו תחתיו.

זוהר הקים את מחלקת המחוננים באגודת מכבי חיפה, שמטרתה הייתה לזהות בתלמידים פוטנציאל ולעזור להם לממשו.

בגיל 50 הוא הוכתר כאלוף העולם בהדיפת כדור ברזל לוותיקים. אורי זוהר זכה בפרס עירו, חיפה, בתחום הספורט. הוא הוכתר על ידי ההתאחדות לספורט כאחד מ-50 הספורטאים המצטיינים של ישראל מאז קום המדינה.

מותו
----

זוהר נפטר ב-5 בספטמבר 2002. הותיר אחריו את אשתו דבורה וארבעה ילדים, בהם הבכור איקה זהר ובן הזקונים דדי זהר.

הנצחתו
------

בשנת 2004, בעזרת עיריית חיפה ובעידוד משפחתו להנצחתו, נקראה כיכר על שמו של אורי זוהר בצומת הרחובות הראל ופלמ"ח שברוממה הישנה בחיפה, בסמוך למקום מגוריו.

ראו גם
------

* ישראל במשחקי אסיה

קישורים חיצוניים
----------------

* אלופי ואלופות ישראל באתלטיקה באתר *gbrathletics* (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתלטיקה במשחקי אסיה 1958, בוויקיפדיה באנגלית
תמונה אישית
**אורי ולרשטיין** (נולד ב-1971) הוא עורך דין ישראלי המכהן כמנהל רשות האכיפה והגבייה. בעבר כיהן כמשנה לכונסת הרשמית ולממונה על הליכי חדלות פירעון ושיקום כלכלי.

ביוגרפיה
--------

ולרשטיין בוגר הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בר-אילן.
ולרשטיין, בעל תואר שני במנהל עסקים Executive MBA למנהלים במגזר הציבורי, אותו סיים בהצטיינות, בעל ניסיון מקצועי רב בתחומים משפטיים, כלכליים, ותהליכיים, בעולם החובות והחייבים. בעבר כיהן עו"ד ולרשטיין בתפקיד המשנה לממונה על הליכי חדלות פירעון ושיקום כלכלי במשרד המשפטים. במסגרת תפקידו הקודם הוביל עו"ד ולרשטיין את כל ההיערכות לרפורמה בדיני חדלות פירעון, ששותפים לה, הנהלת בתי המשפט, הממונה על הליכי חדלות פירעון ושיקום כלכלי, ורשות האכיפה והגבייה. בתפקידו כמשנה לממונה, היה אחראי ולרשטיין גם להנחיית ניהולם של כלל תיקי חדלות הפירעון שבאחריות הממונה, מקצועית ותהליכית.

בינואר 2022 החליט שר המשפטים גדעון סער למנות את ולרשטיין לתפקיד.

חיים אישיים
-----------

בזוגיות, אב לארבעה ילדים, מתגורר בכפר סבא.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אורי ולרשטיין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------
פירוש נוסף ערך זה עוסק בבסיס נתונים מקוון. אם התכוונתם ללהקת רוק בריטית, ראו מיוז.
הלוגו של Project MUSE
**MUSE** הוא בסיס נתונים מקוון שהוקם בשנת 1993, המאפשר גישה לגרסאות אלקטרוניות של כתבי עת מדעיים רבים, בעיקר תחומי החברה, האמנויות והרוח. האתר מופעל על ידי הוצאת הספרים של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס האמריקאית. נכון לחודש נובמבר 2009, נכללו באתר כ-158,450 מאמרים מכ-427 כתבי עת שונים.

בניגוד למתחרהו העיקרי, JSTOR, באתר אין מדיניות של פרסום מאמרים לאחר תקופת צינון מסוימת, כלומר, גם מאמרים מהגיליון העדכני ביותר של כתב העת מתפרסמים בו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **MUSE** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של MUSE (באנגלית)
* MUSE, ברשת החברתית פייסבוק

* MUSE, ברשת החברתית טוויטר

* MUSE, ברשת החברתית LinkedIn

* MUSE, סרטונים בערוץ היוטיוב
* מדריך התחברות באתר אוניברסיטת בר-אילן

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007584071305171
* BIBSYS: 12027341
* LCCN: n96089174
* NLA: 35528495
* RERO: 02-A023790294
* SUDOC: 173130666
* Trove: 985699
* VIAF: 149092937
* WorldCat: lccn-n96089174

 |
**מיכאיל איבנוב** (באנגלית: **Mikhail Ivanov**; ‏ 1748 -  16 באוגוסט 1823) היה צייר, אקוורל ואקדמאי רוסי.

ביוגרפיה
--------

אביו היה חייל בגדוד סמיונובסקי. בשנת 1762, הוא ואחיו התקבלו לאקדמיה הקיסרית לאמנויות. בתחילה הוא לקח קורסים מעשיים בציור, בשנת 1764, הפך לתלמידו של איוון גרוט, אשר הדריך אותו בציור ציפורים, חיות ופרחים. הוא זכה במדליית כסף בשנת 1769, ואחריה מדליית זהב בשנת 1770. הנוף שלו המתאר עץ זית, חיילים ורועי צאן. זיכה אותו במסע לימודי למערב אירופה.

בפריז למד אצל ז'אן בטיסט לה פרינס, איתו העתיק נופים של המאסטרים הישנים. הוא נמשך במיוחד לאמנים הולנדים ופלמים. 

בשנת 1773, הוא וארקיפ אחיו, נסעו לרומא, שם צייר נופים בשטח והעתיק עוד ציורים מהמאסטרים הישנים, שרבים מהם שלח בחזרה לאקדמיה ברוסיה. ב-1779, נסע דרך ספרד ושווייץ לרוסיה. עם שובו הכירה בו האקדמיה כמועמד לתואר "אקדמאי".

בשנת 1780, הוא קיבל משימה ללוות את הנסיך גריגורי פוטיומקין, ובהתאם להוראותיו של הנסיך לצייר את כל המקומות והאירועים שהיו בדרכם. הוא עשה רישומים וצבעי מים רבים ברחבי חצי האי קרים והקווקז, כמו גם סצנות קרב, המתארות את המצור על אוצ'קיב (1788) ואת המצור על איזמעיל (1790). ב-1785, הוא קיבל תואר אקדמאי. עבודתו האחרונה במשימה זו הייתה תיאור מותו של פוטיומקין בבסרביה (1791), אשר נחרט על ידי גבריאל סקרודומוב והופץ ברבים.

לאחר מכן, הוא חזר לסנט. פטרבורג ושימש כאוצר במוזיאון הארמיטאז'. בשנת 1792 נישא לאלמנתו של סקרודומוב, מריה איבנובנה. משנת 1800 לימד באקדמיה שיעורים בציור קרב. משנת 1804 לימד גם ציור נוף.

גלריה
-----

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיכאיל איבנוב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Русская живопись. Русский пейзажист и баталист Михаил Матвеевич Иванов, web.archive.org, ‏2016-12-26
2. ↑  Alexey Usov, Natalia Shabelnikova, Boris Yablokov, **History of the Russian Far East. From Ancient Times to the Present Day**, State Academic University for the Humanities, 2021, מסת"ב 978-5-6048041-2-4
3. ↑  Путевые альбомы М.М.Иванова в собрании Русского музея. Художник-академик при светлейшем князе. Альбомы известного пейзажиста Михаила Матвеевича Иванова (1748–1823), www.nasledie-rus.ru

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1239600194
* RKD: 41236
* ULAN: 500032717
* VIAF: 95882960
* WorldCat: lccn-no2019062794

 |
תרשים חיבור מנוי ל-MSAG
**Multi-service access gateway** (ידוע גם כ-**Multi-service access node**, או בקיצור **MSAN**/**MSAG**; בתרגום חופשי: מתג מרובה שירותים) הוא רכיב תקשורת ברשתות NGN אשר ממוקם בארון סעף ומשמש להעברת מספר שירותים כגון: טלפוניה, אינטרנט ו-IPTV מספק השירות למנוי, השירותים מבוססי IP.

בעבר ספק השירות היה נדרש לספק כל שירות על גבי רכיב רשת שונה:

* מרכזיית טלפוניה לשירותי קול
* DSLAM לשירותי אינטרנט

מאפייני ה-MSAG
--------------

ה-MSAG בנוי באופן המאפשר התקנה, החלפה או הסרה של כרטיסי תקשורת בטכנולוגיות שונות לדוגמה: VDSL, ADSL לשירותי אינטרנט ו-POTS לשירותי טלפוניה. כך אפשר לספק שירותי תקשורת מותאמים לדרישות המנוי. בנוסף יש תמיכה בסוגי חיבור שונים ל-MSAG כמו סיב אופטי, כבלי נחושת, כבלי רשת ואלחוט. בכך ה-MSAG יכול להיות מחובר בסיב אופטי אל ליבת הרשת של ספק השירות מצד אחד, ומהצד השני מחובר באמצעות כבלי נחושת אל המנוי. בנוסף יש סוללות גיבוי במקרה של הפסקת חשמל.

לרוב ה-MSAG ימוקם בקרבת בית לקוח על גבי מדרכה ברחוב, בתוך ארון סעף, חדרי תקשורת בבנייני מגורים ומשרדים, או לחלופין ימוקם ה-MSAG במרכזיה של ספק השירות.

הערות שוליים
------------

1. ↑  MSAN's - Multi Service Access Nodes, Lanode
2. ↑  Paul S. Cawte, The Future of Copper, Pscomms, 19.09.2013
**Nach dir, Herr, verlanget mich** (בעברית: אליך ה' נפשי אשא), רי"ב 150, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך. היא בוצעה במועד לא ידוע, בניגוד לרוב הקנטטות שלו שנכתבו לאירועים או מועדים ידועים. הקנטטה בולטת בתזמור המועט שלה, בשימוש הרב יחסית במקהלה ולא בזמרי סולו ובקטע לשלישייה.

היסטוריה ומילים
---------------

כתב היד של היצירה לא שרד לימינו והוא נמצא בכתביו של תלמידו של באך, כריסטיאן פרידריך פנצל. לכן, לא ידוע במדויק תאריך ההלחנה. עם זאת, מקובל להניח שזו אחת הקנטטות המוקדמות שלו, כאשר טווח השנים המשוער ליצירתה הוא 1704-1707 בהיותו בארנשטאדט. קטלוג זוואנג, שסידר את יצירות באך לפי סדר כרונולוגי, קבע את תאריך היצירה מאוחר יותר, ב-1708 או 1709. המוזיקאי הגרמני הנס-יואכים שולץ (Hans-Joachim Schulze), טוען שנפלו טעויות בהעתקת הטקסט של הקנטטה, וכי בגרסה המתוקנת קיים אקרוסטיכון של השם "דוקטור קונרד מקבאך" (DOKTOR CONRAD MECKBACH). מקבאך היה ראש העיר של מילהאוזן ויום הולדתו ה-70 נחגג ב-1707, בעת שחי שם באך. לכן, משער שולץ שהקנטטה נכתבה לכבוד אירוע זה. אחרים משערים על סמך אופי הטקסט שהקנטטה נכתבה עבור טקס חזרה בתשובה.

הטקסט משלב פסוקים ממזמור כ"ה בספר תהלים וקטעי שירה של מחבר לא ידוע, שילוב שמאפיין את הקנטטות המוקדמות של באך.

הקנטטה פורסמה לראשונה ב-1884 על ידי "חברת באך" שהוציאה לאור את כל יצירותיו. המלחין יוהנס ברהמס אימץ את המוטיב מקטע המקהלה האחרון והשתמש בו בסימפוניה הרביעית שלו שיצאה בשנה שלאחר מכן.

מבנה והרכב מבצע
---------------

הקנטטה נועדה לביצוע על ידי ארבעה סולנים, סופרן, אלט, טנור ובס ומקהלה בת ארבעה קולות. הכלים המשתתפים הם שני כינורות, בסון אובליגטו ובאסו קונטינואו. בקנטטה שבעה חלקים: 

1. סינפוניה
2. מקהלה: *Nach dir, Herr, verlanget mich* (אליך ה' נפשי אשא)
3. אריה לסופרן: *Doch bin und bleibe ich vergnügt* (כי הנני אף אשאר מדושן-עונג)
4. מקהלה: *Leite mich in deiner Wahrheit* (הדריכני באמיתך)
5. אריה לאלט, טנור ובס: *Zedern müssen von den Winden* (עצי ארז חייבים בטרם סערה)
6. מקהלה: *Meine Augen sehen stets zu dem Herrn* (עיני תמיד אל ה')
7. מקהלה: *Meine Tage in dem Leide* (כל ימי סבלותי)

הקלטות
------

היצירה בוצעה והוקלטה למעלה מ-30 פעמים, בהם על ידי מנצחים ידועים כגון גוסטב ליאונהארדט (ב-1984), טון קופמן (ב-1994) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Nach dir, Herr, verlanget mich, רי"ב 150** בוויקישיתוף
* פרטי הקנטטה באתר קנטטות באך
* טקסט הקנטטה באתר קנטטות באך (בתרגום לעברית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Craig Smith, אתר "Emmanuel Music"
2. 1 2  Mincham, Julian
3. ↑  קטלוג זוואנג
4. ↑  באתר bachdiskographie (בגרמנית)
5. ↑  Handbook to Bach's Sacred Cantata Texts
6. ↑  באתר Classical
7. ↑  באתר קנטטות באך

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007576880805171
* BNE: XX5043168
* BnF: cb13909502c (data)
* GND: 30000849X
* LCCN: no90014828
* MusicBrainz work: fdc8174b-9aee-4f64-b5dd-9a945f2717fd
* SELIBR: 170962
* VIAF: 185577624
* WorldCat (עם VIAF): 185577624

 |
**MSDOS.SYS** הוא קובץ מערכת חיוני במערכות ההפעלה MS-DOS ו־Windows 9x.

פרטים טכניים
------------

בגרסאות MS-DOS בגרסאות 1.1x עד 6.22, הקובץ מרכיב את ליבת MS-DOS, והוא אחראי לגישה לקבצים ולניהול תוכניות. MSDOS.SYS נטען על ידי ה־BIOS ‏ של DOS, ‏ IO.SYS, כחלק מתהליך האתחול.

בחלונות 95 (MS-DOS גרסה 7.0) עד חלונות ME ‏ (MS-DOS גרסה 8.0) ליבת DOS שולבה יחד עם ה־DOS BIOS בקובץ אחד - IO.SYS (הידוע גם כ־WINBOOT.SYS), ו־MSDOS.SYS נהפך לקובץ טקסט פשוט, המכיל הוראות לתצורת האתחול. אם הקובץ WINBOOT.INI קיים תצורת האתחול נקראת ממנו ולא מהקובץ MSDOS.SYS. 

קיימות תוכניות DOS כמו אנטי וירוס, הדורשות שקובץ ה-MSDOS.SYS יהיה בעל גודל מינימלי של 1 ק"ב, וזו הסיבה מדוע קיים בדרך כלל מספר גדול של שורות בלתי נצרכות בקובץ, החל מחלונות 95.

כברירת מחדל הקובץ נמצא בתיקיית השורש של התקן\מחיצת האתחול (בדיסקים קשיחים בדרך כלל \:C) ויש לו את תכונות הקובץ "מוסתר", "לקריאה בלבד", ו"קובץ מערכת".

מימושים דומים
-------------

‏IBM PC DOS וגם DR DOS מגרסה 5.0 (למעט DR-DOS גרסה 7.06), משתמשים בקובץ IBMDOS.COM בשביל אותה מטרה, ו־DR DOS גרסה 3.31 עד 3.41, משתמשים ב-DRBDOS.SYS במקום. FreeDOS משתמש בקובץ KERNEL.SYS לאותה מטרה.

מערכות הפעלה מבוססות חלונות NT ‏ (NT ‏3.1-4,‏ 2000,‏ XP, ו־2003) משתמשות בקובץ NTLDR, ומערכות NT מגרסה 6 ומעלה (ויסטה, ‏2008,‏ 7,‏ 8,‏ 8.1, ו־10) משתמשות ב־bootmgr במקום ויש להם תהליך אתחול אחר.

ראו גם
------

* IBMDOS.COM
* DRBDOS.SYS

קישורים חיצוניים
----------------

MSDOS.SYS בחלונות 9x ‏(95/98/ME):

* מרכז המידע של מיקרוסופט רשימת מאמרים בנושא MSDOS.SYS
* MDGx: Windows 95/98/ME Complete MSDOS.SYS Reference
* UKT Support: Contents of the MSDOS.SYS File
* Computer Hope: Information about Window MSDOS.SYS file
* MDGx: WINBOOT.INI

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Windows Does Not Start Normally With Bootgui=1 in the Msdos.sys".
2. ↑  "Contents of the Windows MSDOS.SYS file" וגם -"How to create an MSDOS.SYS file larger than 1024 bytes".
בהלכה היהודית, **מיתה עושה ניפול** היא סברא בהלכות אבר מן החי. כאשר אבר שלם של בעל חיים, התנתק מגוף בעל החיים, הוא נקרא אבר מן החי, כאשר רובו התדלדל הוא נקרא אבר המדולדל. אבר כזה, למרות שרובו מנותק מגוף בעל החיים, נחשב עדיין למחובר אליו, מכיוון שמיעוט ממנו מחובר לבעל החיים לא ניתן להחשיב אותו כאבר מת, שהרי הוא עדיין מחובר במקצת לגוף ויונק ממנו. כאשר בעל החיים מת, ייתכן שיש לומר למפרע, שהאבר נחשב לבשר מן החי כבר לפני שהוא התנתק מגוף בעל החיים, סברא זו נקראת בתלמוד - "מיתה עושה ניפול".

הסבר הגיוני
-----------

רבי יעקב יצחק רבינוביץ מסביר, כי בכל התורה כולה קיים כלל כי הרוב מכריע, אם כי למרות זאת, לא ניתן ללכת אחרי הרוב, כאשר רוב האבר התנתק מחיותו - מגוף האדם, שכן אבר שעדיין מחובר במקצת לגוף האדם, אינו נחשב לאבר מת, ובהכרח שהמיעוט - המחובר לגוף האדם יכריע את האבר כאבר חי. אבל כאשר האבר מת לחלוטין, נמצא כי בחלקו הגדול הוא אבר מן החי, ובחלקו הקטן הוא נבלה, במקרה כזה שוב יש ללכת אחרי הרוב - ולהחשיב אותו כאבר מן החי.

שחיטה עושה ניפול
----------------

בשחיטה, לעומת זאת, הפסק הוא כי "שחיטה אין עושה ניפול", כלומר אין להחשיב את האבר כאילו נפל כבר מחיים כדי להחשיבו כאבר מן החי. מסביר הגאון מפונוביז', כי לשחיטה יש כוח הלכתי המתיר את הבהמה מאיסור אבר מן החי, ולכן מכיוון שהתקיים דין שחיטה בחלק מבעל החיים, הותר איסור אבר מן החי בכל האבר.

רבא, מביא פסוק כראיה לכך, שמיתה עושה ניפול, ואין שחיטה עושה ניפול. בחומש ויקרא כתוב: כתוב: "וכל אשר יפול עליו מהם **במותם** יטמא". המילה "במותם", לכאורה מיותרת; ברור שהפסוק מדבר על המצב של מות בעל החיים, שהרי כתוב בפסוק קודם לכן כי מדובר בנבלת בעל חיים. לכן, מפרש רבא את הפסוק בצורה כזו: "כל אשר יפול מהם - במותם", המיתה מפלת איברים מבעלי החיים ומחשיבה אותם כתלושים ונפולים לגמרי ממקום חיבורם, - איברים המדולדלים.

האיסור לבן נח
-------------

הצמח צדק מליובאוויטש פוסק, שדין זה שמיתה עושה ניפול, הוא רק לישראל ולא לבן נח. מכיוון שדין זה שמיתה עושה ניפול נלמד מפסוק "וכל אשר יפול", פסוק שנאמר לישראל ולא לאומות העולם.

הערות שוליים
------------

1. ↑  מובא בשמו, בשו"ת דבר יהושע סימן נ"א.
2. ↑  למרות שגם אבר מן החי וגם בשר נבילה שניהם מטמאים בטומאת נבלה, קיים יתרון לאבר מן החי, בכך שבשר ממנו אינו מטמא, בניגוד לבשר נבלה - המטמא טומאה חמורה.
3. ↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ע"ג, עמוד ב', ושם ע"ד ע"א, קכ"ט ע"א וע"ב.
4. ↑  שם, ועיין בדבר יהושע שם שמביא שיש החולקים על כך.
5. ↑  ספר ויקרא, פרק י"א, פסוק ל"ב.
6. ↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ע"ד, עמוד א'. על פי הסבר רש"י
7. ↑  שו"ת צמח צדק סימן ס"ג.