recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
סמל משפחת מובילה בפולין
**בית מובילשט** (ברומנית: **Movilești** או **בני מובילה** או **מוגילה** (ברומנית: **Movilă** או **Moghilă**, בפולנית: **Mohyła**, בכתב קירילי:**Могила**, בהיגוי אוקראיני: מוהילה) היו משפחת בויארים רומנים מחבל מולדובה, שנקשרו ביחסי נישואין עם בית מושאט, שושלת של שליטי מולדובה, וכן עם משפחות מגנטים פולנים.

השם
---

ברומנית משמעות המילה "מובילה" היא "תל". המילה היא ממקור סלאבי ושמשמעותה המקורית "מוגילה" הייתה "קבר".
לפי האגדה, המסופרת בספרו של יון נקולצ'ה "שורה של דברים" שם המשפחה קשור לדמות ה"אפרוד" (נושא כלים) פוריצ'ה, בויאר זוטר בימי השליט שטפן הגדול של מולדובה (1504-1457). בזמן קרב נגד ההונגרים עזר האפרוד פוריצ'ה לשליט שטפאן שאיבד את סוסו, לרכב על סוס חדש. פוריצ'ה כרע ברך והתכופף כדי שהשליט, שהיה נמוך קומה, יטפס עליו ויוכל לרכב על הסוס. 
אחרי שניצח בקרב, שטפאן העניק לפוריצ'ה אחוזות רחבות ידיים, את התפקיד "ארמאש" ופסק ששם משפחתו של פוריצ'ה (שמשמעותו היה "פרעוש") אינו מתאים והוא ישונה ל"מובילה", כלומר "תל".

היסטוריה
--------

משפחת מובילה הגיעה לגדולות בסוף המאה ה-16. חלק מבניה תמכו בברית עם האיחוד הפולני-ליטאי, יצרו קשרי נישואים עם משפחת פוטוצקי הפולנית ומאימת הפלישות העות'מאניות מצאו מקלט בדרום פולין. 

במהלך השנים מנציגים של משפחה זו עלו לשלטון בנסיכויות הרומניות - מולדובה ווולאכיה, בעזרת תמיכה פולנית. אחרי שנת 1634 הם נעלמו מהתחרות על כס המלכות בנסיכויות אלה ושרדו בחברי השלאכטה הפולנית. למשפחתם היה סמל אופייני לאצולה הפולנית.

נציגים
------

### שליטים

בנסיכות מולדובה:

* ירמיה מובילה - ייסד את מנזר סוצ'ביצה ואת כנסיית עליית מרים השמיימה בברטסק-לבוב, ייסד את העיר מוהיליב- פודילסקי

היו לו שלוש בנות:

* ראינה (רגינה) מוהילה - נשואה לנסיך מיכאל וישנבייצקי (ממשפחת קוריבוט); ייסדה את המנזר אנה הקדושה
* קתרינה מובילה (בפולנית:קטז'ינה מוהילה), נשואה לנסיך סמואיל קורצקי
* מריה עמליה מובילה (מוהילה),
* אנה - נשואה 4 פעמים, עם:

מקסימיליאן פז'רמבסקי
יאן שנג'יבוי צ'ארנקובסקי
ולדיסלב מישקובסקי
סטניסלב "רוורה" פוטוצקי
* מריה עמליה מובילה - נשואה לוויבוד מברצלב, סטפאן פוטוצקי

* סימיון מובילה
* מיכאיל מובילה
* קונסטנטין מובילה
* אלכסנדרו מובילה
* מירון ברנובסקי-מובילה
* מויסה מובילה

בוולאכיה: 

* סימיון מובילה
* גבריל מובילה

### אחרים

* פטרו מוהילה – מיטרופוליט קייב, קדוש של הכנסיות האורתודוקסיות הרוסית, האוקראינית והרומנית
* גריגורה אורקה – כרוניקן, בויאר בכיר בדרגות לוגופט, ספטאר וורניק גדול

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית מובילשט** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ion Neculce O samă de cuvinte, legenda a V-a

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 138166013
* VIAF: 88222042
* WorldCat: viaf-88222042

 |
**מקסים לבוביץ' מיטרופנוב** (ברוסית: Максим Львович Митрофанов) הוא כלכלן ועסקן ספורט רוסי. 

סמנכ"ל התאחדות הכדורגל הרוסית מאז 2019. קודם לכן כיהן כמנכ"ל קבוצת הכדורגל זניט סנקט פטרבורג מינואר 2007 ועד מאי 2017.

חייו
----

בשנת 2002 מיטרופנוב השלים את לימודיו בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת סנקט פטרבורג ועבד בבית המשפט המחוזי בסנקט פטרבורג.

מינואר 2004 ועד פברואר 2005 עבד במחלקה המשפטית של חברת לנאנרגו ולאחר מכן היה מנהל לענייני חוק בחברת האנרגיה הפטרבורגית (Петербургская энергосбытовая компания).

בפברואר 2006 מונה למנהל המסחרי של קבוצת הכדורגל זניט סנקט פטרבורג, ובינואר 2007 הוחלט למנותו למנכ"ל הקבוצה. הוא מילא תפקיד זה עד מאי 2017, עת מונה ליועצו של יו"ר דירקטוריון הקבוצה לענייני אצטדיון "סנקט פטרבורג ארנה".

במאי 2018, נשיא גזפרום, הספונסרית של זניט, אלכסיי מילר, לא היה מרוצה מהתנהלות קבוצת הכדורגל תחת נשיאותו של סרגיי פורסנקו ומיטרופנוב הוחזר לתפקיד ניהולי בקבוצה. ביוני 2018 עזב את עבודתו בהנהלת הקבוצה.

באפריל 2019 מונה לסמנכ"ל התאחדות הכדורגל הרוסית לענייני פיתוח. ב־2022, מונה למזכ"ל ההתאחדות.

הערות שוליים
------------

1. ↑  «Зенит» официально объявил о назначении Фурсенко генеральным директором, www.championat.com
2. ↑  מקסים מיטרופנוב באתר dp.Ru
3. ↑  Митрофанов назначен советником председателя правления «Зенита» по стадиону
4. ↑  Митрофанов и Дюков побывали в доме Сарри
5. ↑  «Зенит» сообщает об изменениях в руководстве клуба
6. ↑  ביוגרפיה באתר התאחדות הכדורגל הרוסית
**הלמוט מרקו** (באוסטרית: **Helmut Marko**, נולד ב-27 באפריל 1943) הוא יועץ מקצועי של קבוצות המרוצים של חברת רד בול (רד בול רייסינג ואלפאטאורי) וראש התוכנית לפיתוח נהגים צעירים של רד בול. בעבר היה נהג מרוצים והתחרה בפורמולה 1 ובמרוץ 24 השעות של לה מאן.

קריירת מרוצים
-------------

מרקו נולד בגראץ, אוסטריה. בילדותו למד בכיתה אחת עם יוכן רינדט, שזכה באליפות הפורמולה 1 בעונת 1970. בשנת 1967 הוענק לו תואר דוקטור במשפטיםבמהלך העונות 1971 ו-1972 התחרה במספר מרוצי גרנד פרי, אך לא צבר נקודות. במרוצי סיבולת הוא הגיע להישגים טובים יותר עם ניצחון במרוץ 24 השעות של לה מאן בשנת 1971 כשהוא נוהג בפורשה 917K יחד עם חייס ואן לנה. במהלך המרוץ קבעו השניים מרחק שיא של 5,335.313 ק"מ, הישג שהחזיק מעמד עד לשנת 2010. 

בשנת 1972 קבע את זמן ההקפה המהירה ביותר במרוץ טארגה פלוריו. הוא הצליח לצמצם את הפער מהמוביל ביותר משתי דקות וסיים את המרוץ במקום השני בפער של 17 שניות בלבד אחרי המנצח. שבועות לאחר מכן, במהלך גרנד פרי צרפת, נפגע בעינו מאבן שניתזה על ידי מכוניתו של אמרסון פיטיפלדי. האבן ניקבה את מגן הקסדה וגרמה לאיבוד הראיה בעין שמאל, פציעה שסיימה עבור מרקו את קריירת המרוצים.

לאחר הפרישה
-----------

מרקו הוא הבעלים של 2 מלונות בגראץ. שימש כמנהלם של נהגי המרוצים גרהרד ברגר וקארל וונדלינגר. בשנת 1989 הקים את קבוצת RSM שהתחרתה בפורמולה 3 ובפורמולה 3000. בשנת 1999 מונה לאחראי על תוכנית הפיתוח לנהגים צעירים של רד בול, במקביל שינה את שם קבוצתו לרד בול ג'וניור. מאז שנת 2005 משמש כיועץ לקבוצות המרוצים של רד בול (רד בול רייסינג ואלפאטאורי).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הלמוט מרקו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Die Diagnosen des Doktors (בגרמנית)
2. ↑  Red Bull's Dr Helmut Marko, the mastermind behind Sebastian Vettel, The Guaridian, 14 November 2010

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1239862318
* VIAF: 2472163026473289570003
* WorldCat (עם VIAF): 2472163026473289570003

 |
ה**שַּׁטְגַּבִּיִּים** (שם מדעי: Notonectidae) היא משפחה בסדרת הפשפשים. חיים בעיקר במים שקטים כמו אגמים, בבריכות וגם מקווי מים עונתיים.

פשפשים אלו שוחים על גבם, רגליהם האחוריות ארוכות ועטורות בזיפים ארוכים המשמשים כמשוטים. רגליהם הקדמיות מצוידות בטפרים המסייעים לתפיסת הטרף.
הם עוקצים את הטרף במחטי החדק ומוצצים את תוכו. הם נושמים באמצעות עלייה אל פני המים, הבלטה של קצה הבטן וקליטה של אוויר אל מרזבים הנוצרים על ידי שורת זיפים בצד הגחוני של הבטן כאשר לתוך המרזבים נפתחים פתחי הנשימה.
פשפשים בוגרים מסוגלים לעוף.

אטימולוגיה
----------

מקור שם המשפחה Notonectidae מסוג הטייפ *Notonecta* [מיוונית (שחיין) *nektes* + (גב) *notos*] משום שמשפחה זו נוהגת לשחות על גבה.

מינים בולטים בישראל (רשימה חלקית)
---------------------------------

* תת-משפחה Anisopinae
	+ סוג שטגבון Anisops
		- שטגבון נוצץ *Anisops sardea*
* תת-משפחה Notonectinae
	+ סוג שטגב Notonecta
		- שטגב בורד *Notonecta maculata*
		- שטגב משיש *Notonecta marmorea*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שטגביים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 3 - "חרקים", הוצאת משרד הביטחון. עמ' 124.
איור של אמורוזאורוס
**אמורוזאורוס** (שם מדעי: ***Amurosaurus***; משמעות שמו: "לטאת נהר אמור") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת ההדרוזאוריים אשר חי ברוסיה של הקרטיקון העליון לפני 70 עד 66 מיליון שנה מזמננו, במשך המאסטריכט - הגיל האחרון של הקרטיקון. הדינוזאור קרוי על שם נהר אמור שבסביבתו התגלה ב-1990 ותואר בידי החוקרים יורי בולוטסקי וסרגיי קורזנוב. הסוג כלל מין אחד - *Amurosaurus riabinini*.

דינוזאור זה היה קרובו של הלאמבאוזאורוס, והיה בעל ציצה גבוהה בחלקו העליון של הגולגולת ששימשה להפקת צלילים רמים. הממצאים שהתגלו הגיעו לאורך 6 מטרים אך כנראה השתייכו לפרטים צעירים, בעוד פרט בוגר יכול היה, על פי החוקר גרגורי ס. פאול להגיע לאורך 8 מטרים ומשקל של 3,000 ק"ג בקירוב. הממצאים שלו היו בודדים, וחלקם הכילו שרידי נשיכות של טורפים תרופודים שהתגלו באזור.

מדינוזאור זה נמצאו שרידים רבים מאוד, מכאן הסיקו החוקרים שהדרוזאור היה הנפוץ ביותר באזור רוסיה. הוא שגשג לאורך הקרטיקון, אך כמו קרוביו נכחד לפני 66 מיליון שנה, עם הכחדת הקרטיקון הגדולה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמורוזאורוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
מקסימוס
**מקסימוס הקונפסור** (ביוונית: **Μάξιμος ο Ομολογητής**), המכונה גם **התאולוג מקסימוס** או **מקסימוס של קונסטנטינופול** (580 בערך – 13 באוגוסט 662), היה נזיר נוצרי, תאולוג, והיסטוריון. בצעירותו היה עובד מדינה, ואף שימש כעוזרו של הקיסר הביזנטי הרקליוס. עם זאת ויתר על החיים במרחב הפוליטי כדי להיכנס בעול הנזירות.

לאחר המעבר לקרתגו, למד מקסימוס ספרות נאו-אפלטונית והפך בעצמו לסופר בולט. מקסימום נקלע לעין הסערה ב-640, בעת המחלוקת אודות המונותליטיזם. הקיסר הרקליוס, שמאס בוויכוחים הדתיים המייגעים בין המונופיזיטים לאורתודוקסים אודות היחס בין טבעו האלוהי לטבעו האנושי של ישו, קידם מינות פשרה (שנוסחה בחופזה על ידי הפטריארך סרגיוס) שהכריזה כי לאלוהים שהתגשם בבשר היו אמנם שתי מהויות אך רצון אחד. מקסימוס, ששהה בקרתגו, נחרד מעצם הרעיון, ופתח במסע תעמולה נמרץ בקרב המנזרים והבישופים באפריקה כנגד התאולוגיה החדשה. משם נסע אל רומא, ושכנע את האפיפיור מרטינוס לגנות את המונותליטיזם בוועידה כנסייתית שנערכה ב-649. הקיסר קונסטנס השני, יורשו של הרקליוס, נאחז חמה והורה לאסור את מקסימוס והאפיפיור. הנזיר סירב לחזור בו ועמד בתקיפות על כך שלישו היו שני רצונות, על אף עינויים (לשונו נכרתה כדי שלא יוכל לדבר) ושנים ממושכות בכלא. הוא מת בגלות במצודת סכמרום, בגאורגיה של ימינו. 

פחות מעשרים שנה לאחר מותו, האקלים הפוליטי השתנה: האפיפיור ויטליאנוס התברר כמתנגד נחרץ של דוקטרינת הרצון האחד, והקיסר קונסטנטינוס הרביעי היה אדיש מכדי להגן על התורה שקידמו אביו וסבו. ועידת קונסטנטינופול השלישית גינתה את המונותליטיזם והכריזה עליו כמינות. מקסימוס, יחד עם אחרים שסבלו על התנגדותם, הוכתר עתה כקדוש.

בכתב יד שהתגלה ששמו "חיי מקסימוס המודה" שנכתב על ידי "גרגוריוס מריש עינא", בישוף שהתנגד לגישתו של מקסימוס, יש התייחסות לכך שהוא נולד ב"חיצפין קריתא" כלומר בחספיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקסימוס הקונפסור** בוויקישיתוף
* מקסימוס הקונפסור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  עפר כהן ודוד טלשיר, חיספין - תולדות היישוב ופשר שמו עמ' 117-113

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007265140605171
* BIBSYS: 90531570
* BNE: XX1145262
* BnF: cb11915308v (data)
* CANTIC: a10484607
* GND: 118732188
* ICCU: CFIV082820
* ISNI: 0000 0004 3484 4447
* LCCN: n79055110
* LNB: 000127105
* NDL: 01079737
* NKC: skuk0003981
* NLA: 36514628
* NLG: 23536
* NLP: A11879567
* NSK: 000107321
* NTA: 070284687
* RERO: 02-A000112242
* SELIBR: 205976
* SNAC: w6kp81dt
* SUDOC: 027514668
* Trove: 1266021
* VcBA: 495/53205
* VIAF: 106970843
* WorldCat: lccn-n79055110

 |
**שחרן יהודה** (שם מדעי: *Hottentotta judaicus*, בעבר: *Buthotus judaicus*) הוא עקרב נפוץ יחסית, שגודלו עד שמונה סנטימטרים, וצבעו שחור. קצות צבתותיו ופיסות רגליו בצבע חום.

מקומות חיות ותפוצה
------------------

שחרן יהודה נפוץ בישראל, ירדן, לבנון, סוריה וטורקיה.

תפוצתו של שחרן יהודה משתרעת במרכז הארץ וצפונה, באזורים עתירי צמחייה בדרך כלל, למעט אזורי חולות. בנדודיהם מרבים עקרבים אלו לחדור לבתי מגורים ולקומות קרקע. בטבע שוכן תחת אבנים בינוניות עד גדולות ותחת קליפות עצים (בין הקליפה לעץ).

עקיצה
-----

עקרב זה אינו קטלני לאדם. לעקרב מזג רע יחסית, תנועתו מהירה, וכך גם עקיצתו, והוא נוטה לעקוץ בקלות. כאבי עקיצתו עזים ביותר ומתפשטים מכיוון העקיצה אל הלב עם מחזור הדם. הכאבים עוברים לאחר זמן ממושך, והופכים לקראת הסוף לעקצוצים קלים. עקרב זה מרבה לחדור למגורי אדם, ובעל יכולת טיפוס מעולה - הוא מסוגל להגיע לקומות מעל לקומות הקרקע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שחרן יהודה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NCBI
* GBIF
 |
**מקסים סטניסלבוביץ' ליקסוטוב** (ברוסית: **Максим Станиславович Ликсутов**; נולד ב-19 ביוני 1976 בלוקסה, אסטוניה) הוא מדינאי ומנהל רוסי, סגן ראש עיריית מוסקבה בממשלת מוסקבה, ראש משרד התחבורה ופיתוח תשתיות הכבישים והתעבורה בעיר מוסקבה מאז 6 בדצמבר 2011. בעבר יזם רוסי ואסטוני. ב"דירוג אנשי העסקים העשירים ברוסיה "על פי מגזין פורבס לשנת 2013, סגן ראש עיריית מוסקבה ליקסוטוב דורג במקום ה-157 עם הון של 650 מיליון דולר.

ביוגרפיה
--------

נולד ב-19 ביוני 1976 בעיירה לוקסה (אנ'), אסטוניה.

בשנת 2007 סיים את לימודיו באקדמיה הכלכלית הרוסית ע"ש פלחנוב (אנ').

בשנים 2005–2008 היה חבר דירקטוריון בחברת טרנסגרופ.

בשנים 2009–2010 שימש כמנכ"ל אארואקספרס. מאז 29 באפריל 2011 שימש מקסים ליקסוטוב כיועץ לראש עיריית מוסקבה בנושא תחבורה ופיתוח תשתיות הכבישים והתחבורה של העיר מוסקבה.

בצו של ראש עיריית מוסקבה מיום 25 בספטמבר 2012 מונה לסגן ראש עיריית מוסקבה, ראש מחלקת התחבורה והפיתוח של תשתיות הכבישים והתעבורה בעיר מוסקבה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקסים ליקסוטוב** בוויקישיתוף
* קורות חיים באתר, Mos.ru

הערות שוליים
------------

1. ↑
כיכר יאן פאלאך
 הרודולפינום עם פסלו של אנטונין דבוז'אק.
**כיכר יאן פאלאך** (בצ'כית: **Náměstí Jana Palacha**) היא כיכר עירונית בעיר העתיקה של פראג. הכיכר נמצא על הגדה המזרחית של נהר הוולטאבה ליד הרובע היהודי.

מבנים ומבנים
------------

הצד המערבי של הכיכר צמוד לנהר הוולטאבה. גשר מאנס (1911–1916) מחבר את כיכר יאן פאלאך למאלה סטרנה שמצדו השני של הנהר. צד זה של הכיכר מאפשר תצפית טובה על מצודת פראג, גבעת פטז'ין וגשר קארל. בצפון יש את אולם הקונצרטים רודולפינום הבנוי בסגנון נאו-רנסאנס (1876–1884). הבניין בצד המזרחי (1924–1930) מאכלס את הפקולטה לאמנויות (בצ'כית: *Filozofická fakulta*) של אוניברסיטת קארל, והבניין בצד הדרומי (1885) שייך לאקדמיה לאמנויות, אדריכלות ועיצוב (צ'כית: *Vysoká škola umělecko-průmyslová* ). 

יש חניון תת-קרקעי גדול מתחת לכיכר, וניתן להבחין במבנים עיליים של מתקן זה.  אנדרטאות לשני אישים מהתרבות צ'כית ממוקמים כאן - פסל של המלחין אנטונין דבוז'אק מול הרודולפינום ופסל של הצייר יוזף מאנס קרוב יותר לנהר.

שם הכיכר
--------

במהלך התקופה הקומוניסטית שמה של הכיכר היה **כיכר חיילי הצבא האדום** ( *Náměstí Krasnoarmějců*) משנת 1948, לזכר החיילים הסובייטים שנהרגו במהלך שחרור פראג במאי 1945. לפני כן שמה של הכיכר היה *Rejdiště* על שם אולם רכיבה שעמד במקום. השם הנוכחי הוכנס לשימוש לזמן קצר בשנים 1969–1970 ונעשה קבוע ב-20 בדצמבר 1989 לאחר מהפכת הקטיפה. הוא מנציח את יאן פאלאך, סטודנט שהצית את עצמו ב-16 בינואר 1969 במאה על הכיבוש הסובייטי של צ'כוסלובקיה.

תחבורה
------

כיכר יאן פאלאך נגישה באמצעות חשמליות מס' 17 ו-18 או באמצעות קו A של הרכבת התחתית. ליד הפינה הדרום-מזרחית של הכיכר נמצאת תחנת המטרו Staroměstská, ומעבר לגשר הסמוך נמצאת תחנת המטרו Malostranská.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כיכר יאן פאלאך** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Jan Palach Square - Details". Prague.eu.
2. ↑  Veřejné prostory Prahy | č. 12 | 2006 | archiv - A2 kulturní týdeník (אורכב 27.09.2007 בארכיון Wayback Machine)
**וסקו ז'וזה קרדוסו סוזה** (בפורטוגזית: **Vasco José Cardoso Sousa**; נולד ב-3 באפריל 2003 בפנאפייל שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת פורטו מליגת העל הפורטוגלית.

קריירת מועדונים
---------------

סוזה גדל במחלקות הנוער של FC קריסטלו, פאסוס די פריירה, ויטוריה דה גימארייש ופורטו. בשנת 2021 החל לשחק בקבוצת המילואים של פורטו. ב-5 בפברואר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 2-0 על ויזלה במסגרת המחזור ה-19 בליגת העל הפורטוגלית לעונת 2022/2023.

קריירה בינלאומית
----------------

סוזה נכלל בסגל נבחרת פורטוגל עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2023.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net

הערות שוליים
------------

1. ↑  Convocatória final para o Europeu באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל הפורטוגלית, 14 ביוני 2023 (בפורטוגזית)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"וסקו סוזה"**.
שלט המפנה למשרדיהם של ועדי העובדים באוניברסיטת תל אביב
**ועד עובדים** הוא התארגנות של עובדים במקום עבודה מסוים. 

לעיתים כל העובדים במקום עבודה זה חברים בוועד עובדים משותף, ולעיתים פועלים באותו מקום עבודה ועדי עובדים אחדים, על בסיס חלוקה גאוגרפית או מקצועית. ועד העובדים הוא הגרעין הבסיסי של איגוד מקצועי. 

אופן פעילות הוועד תלוי באופיו ובגודלו של הארגון. בארגון גדול שעובדיו מסונפים למסגרת איגוד מקצועי, חברי הוועד פעילים באופן שוטף גם על חשבון עבודתם, ולעיתים זהו תפקידם הרשמי בארגון והם בעלי משרד נפרד ופעילות עמוסה. מנגד, ישנם ועדי עובדים שראשיהם פעילים אך ורק על חשבון זמנם הפרטי. מימון פעולות הוועד מקורו בדרך כלל בעובדים המפרישים סכום חודשי לפעילותו.

בישראל
------

|  |  |
| --- | --- |
|  |  ראו גם – **התאגדות מקצועית בישראל** |

חופש ההתארגנות המקצועית הוא זכות בסיסית על פי החוק במדינת ישראל, אך ישנם ארגונים מעטים שבהם אוסר החוק הקמה של ועד עובדים, למשל משטרת ישראל. בין המעסיקים יש שאינם רואים בעין יפה הקמת ועד, יש שאסרו זאת על עובדיהם קודם שהזכות להקים ועד עוגנה בחוק, ויש המנסים למנוע זאת גם לאחר קביעתה של זכות זו.

מסיבות היסטוריות של התפתחות העבודה המאורגנת בישראל ולאור פסיקות בתי הדין לעבודה, יהיה לרוב ועד העובדים מקושר לאיגוד מקצועי כמו ההסתדרות או כוח לעובדים ויוקם ויתנהל מתוקף תקנונם, ולא ישות משפטית עצמאית. ועד עובדים פועל בהתאם לתקנות ההסתדרות ובכפיפות לה. סמכויותיו מוגבלות מתוקף תקנות ההסתדרות, כך למשל הוא אינו רשאי לחתום על הסכמים קיבוציים (אך נהוג להוסיף את חתימתו ליד חתימת נציג ההסתדרות) כמו כן פעילותו כפופה לחוקי העבודה.

במקומות עבודה בעלי אופי מיוחד ניתן לראות חריגה מכלל זה, למשל - ועדי סגל ההוראה הבכיר והזוטר באוניברסיטאות, אשר הקימו ארגוני עובדים עצמאיים משלהם.

בחברות היי-טק בדרך כלל העבודה היא על בסיס חוזה אישי ומדיניות ההנהלה היא למנוע הקמת ועדי עובדים. בשנים האחרונות, עקב מקרים רבים של פיטורים וצמצומים בחברות היי טק, הוקמו ועדי עובדים גם בחברות אלה, במטרה לאגד את העובדים מול ההנהלה ולדרוש ביטחון תעסוקתי. ועדים כאלה הוקמו בשנת 2014 בחברות SAP ונס טכנולוגיות.

השכיחות של ועדי עובדים והתאגדויות באוכלוסיות החלשות, הזקוקות במיוחד להגנה על זכויותיהם לצד שיפור תנאיהם בשוק העבודה, נמוך מאוד. תופעה זו רווחת למשל בקרב  יוצאי אתיופיה, ערבים וחרדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* פסק דין של בית הדין הארצי לעבודה לעניין ניכוי דמי ועד למורי רשת עמל
* עידו סלומון, פנה שמואלביץ`: "כיום אדם מעוניין לדאוג לאינטרסים הפרטיים שלו, ולא להתיישר לפי האינטרסים של האחרים", באתר TheMarker‏, 9 באוקטובר 2007
* אפרים דוידי, הסוד השמור ביותר: התארגנות עובדי *הארץ* מתוך אתר "הגדה השמאלית".
* ועד עובדים, באתר חילן

הערות שוליים
------------

1. ↑  חיים ביאור, פסק דין פורץ דרך: למעסיק אסור להתערב בהתארגנות של עובדיו, 2 בינואר 2013, דהמרקר
2. ↑  רועי גולדנברג, ‏עוד ועד בחברת היי-טק: עובדי SAP התאגדו בהסתדרות, באתר גלובס, 7 בספטמבר 2014
3. ↑  ניצה (קלינר) קסיר ואסף צחור-שי, על עובדים מאגדים, חרדים ומה שביניהם - על ועדי עובדים וארגוני עובדים בחברה החרדית, 2017
**קאטויקיה** (ביוונית: **κατοικία**) היה כינוי למושבה צבאית של מצרים התלמיית והממלכה הסלאוקית בתקופה ההלניסטית. 

למונח שני פירושים עיקריים: קבוצת חיילים גדולה שקיבלה נחלות אדמה חקלאית שיוכלו לעבד ולהתפרנס ממנה ובעזרת הכסף הזה לצייד את עצמם; וכן, קבוצת חיילים שקיבלו מגורים בעיר מסוימת על חשבון תושביה (מנהג שהיה נפוץ בצבאות אירופאים עד המאה ה-19). חיילים אלה היו חייבים בשירותי שמירה ושיטור באזור שבו הוצבו. קאטויקיה הייתה יישוב שלא נהנה ממעמד של פוליס, אך היה בעל סטטוס גבוה יותר מעיר מזרחית רגילה.

חוקרים אחדים מערערים על קביעה זאת, ורואים בקאטויקיה יישוב רגיל לכל דבר או לכל היותר יישוב בעל אופי צבאי, אך לא מושבת חיילים שתפקידה שיטור ולחימה.

רב תושבי קאטויקיה היו לרוב הווטרנים של מלחמותיו של אלכסנדר הגדול ומלחמות הדיאדוכים וצאצאיהם, אך גם מהגרים מיוון, איי הים האגאי, ממוקדון ומארצות אחרות שבהן ישבו בני התרבות היוונית. חלק מהתושבים היו בני המזרח ששירתו בצבא המלכותי וקיבלו סטטוס מיוחד. אלו היו לרוב קבוצות מיעוט שחימושם ואימונם לא סיכנו את המשטר. יהודים, בעיקר מיהדות בבל, היו ידועים במעלותיהם הצבאיות בממלכה הסלאוקית, ושירתו בצבא המלכותי. במקורות מצויה התייחסות ישירה למתיישבים צבאיים ממוצא יהודי; כך למשל, מתוארת העברתן של 2,000 משפחות יהודיות ממסופוטמיה לנקודות אסטרטגיות בלידיה ובפריגיה, שתיהן באסיה הקטנה, או מושבת חיילים יהודים מקהילת בבל באנטיוכיה. גם הצבא התלמיי השתמש רבות ביהודים, ושילב אותם בתוכו.

הקאטויקיות היו מפוזרות בנדיבות בנקודות אסטרטגיות ברחבי האימפריה הסלאוקית. חלק ניכר היה באסיה הקטנה כהגנה בפני הגלטים; חלק אחר היה בלב האימפריה בסוריה ומסופוטמיה, וחלקם גרו בערים הגדולות דוגמת אנטיוכיה וסלאוקיה. חלק אחר היו באזור אקבטנה שבמדי, לשמירה על המחוזות הרחוקים של האימפריה, ובשלב מאוחר יותר להגנה נגד הפרתים. המושבות הצבאיות של התלמיים רוכזו אף הן בנקודות אסטרטגיות באזורי החיכוך עם הסלאוקים באזור עמק הירדן ובמקומות אחרים. עם כיבוש ארץ ישראל על ידי הסלאוקים, עברו המושבות הצבאיות של המצרים לידיים סלאוקיות, והחיילים, בהתאם למנהג הרווח בזמנם, החליפו את נאמנותם למדינתם החדשה ולא הסתכנו באיבוד רכושם.

ראו גם
------

* הצבא הסלאוקי

הערות שוליים
------------

1. ↑  יוסף בן מתתיהו, **קדמוניות היהודים**, ספר 12, פרק 3 חלק 4
אנה פאוקר, כיכבה בראש רשימת הנאשמים
לוקרציו פטרשקנו, אחד הסנגורים ומי שעתיד להיות שר משפטים והנציג הראשון של המפלגה הקומוניסטית הרומנית בממשלת רומניה
**משפט קראיובה** היה משפט צבאי מיוחד, שנערך ברומניה, ב-1936, נגד קבוצה גדולה של פעילים קומוניסטים עם אנה פאוקר בראשם, באשמה של פעילות נגד המדינה הרומנית והפרת השקט במדינה. תחילה תוכנן לקיים את המשפט ב-27 בפברואר, בבוקרשט, אבל לאחר הפגנות ענק של הזדהות עם הנאשמים, במהלך שלושה ימים רצופים, מול בנין מועצת המלחמה בבוקרשט, הפגנות שבמהלכן נאלצו החיילים לירות מעל ראשי המפגינים, כדי להרגיע את הרוחות, הועבר המשפט לקראיובה, שם החל ב-5 ביוני והסתיים ב-7 ביולי.

השלטונות בחרו בעיר קראיובה משום שלא הייתה בה התארגנות קומוניסטית משמעותית וגם משום שכבר הצליחו בעבר לקיים בעיר זו משפט של שובתי בתי המלאכה של מסילות הרכבת. ליתר ביטחון המשפט לא קוים בעיר עצמה, אלא במפקדה צבאית במרחק שבעה קילומטרים מהעיר.

המעצרים
-------

סוכני סיגורנצה עקבו אחרי שני אישים המזוהים עם המפלגה הקומוניסטית, אנדריי ברנת (Andrei Bernath) שהיה ידוע גם בשמות המחתרתיים אנדור ברנרד, וָאס ו-סמי; ואסתרָה ראדוסובצקי (Estera Radosovețki), שעתידה להיות לאחר נישואיה סטלה מוגיורוש (Stela Moghioroș). המעקב הוביל לחשיפת הנהגת איגוד הצעירים הקומוניסטים, בית דפוס מחתרתי ופעילים נוספים, שנעצרו על ידי סיגורנצה. רשימת העצורים כללה את: אנדריי ברנת, ברוק סאמויל, הרבך יאנקס, שוין ארנסט, שטפאן קאזאר, אנה קאזאר, שטפאן נאגי, אלכסנדרו מוגיורוש, ליובה קישינבסקי, גרימברג לייזר ואלכסנדרו דרגיצ'י.

בעקבות ידיעה שקיבלה סיגורנצה, עקבו סוכניה אחר בית בבוקרשט, שנחשד כמקום מפגש והתייעצות של פעילים קומוניסטים. ב-12 ביולי 1935, בסביבות השעה 23.00, סוכני סיגורנצה עצרו שלושה אנשים שיצאו מתוך הבית, אנה פאוקר, דימיטר גנב ושמיל מרקוביץ', שלושתם חברי מזכירות המפלגה הקומוניסטית הרומנית המחתרתית. במהלך המעצר ירו הסוכנים ופצעו את פאוקר ואת גנב. פאוקר, שנפצעה ברגליה מהירי, נשאה עליה תעודה מזויפת בשם "מריה גריגוראש" והסוכנים הופתעו מאוד בזיהויה, כי על פי שמועות, שהופצו בכוונה, פאוקר הורעלה ומתה. על גופם של שלושת העצורים נמצאו מסמכים רבים הנוגעים למפלגה הקומוניסטית של רומניה והם שימשו את התביעה במשפט.

בנוסף לאנה פאוקר, דימיטר גנב, שמיל מרקוביץ' והזוג אמנואיל קאופמן ורעייתו, ששכרו את בית המפגש, נעצרו גם וילמה קאיסקו, דונקה סימו ולדיסלאו עדי, מפעילי בית דפוס מחתרתי ובעל הנכס בו ניצב בית הדפוס, סמואל קרוג. 

כדי להגן על הנאשמים נרשמו 24 עורכי דין מקראיובה ומבוקרשט, ובהם אלה נגרוצי, פאול איליסקו, יון גאורגה מאורר, לוקרציו פטרשקנו,ג' קוסטה-פוֹרוּ, ניק יוּניאן, ו"ו סטאנצ׳יוּ, וכן שט' ניצוּלֶסקוּ.

קישורים חיצוניים
----------------

* Procesul de la Craiova (ברומנית)
* Procesul de la Craiova, actul de naștere a mitului Ana Pauker (ברומנית)
* Procesele comuniştilor în perioada interbelică(הקישור אינו פעיל) (ברומנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Procesul de la Craiova (ברומנית)
2. ↑  Comuniștii înainte de comunism, Editura universității din București, 2014, עמודים 181 - 184
3. ↑  Comuniștii înainte de comunism, Editura universității din București, 2014, עמודים 186 - 187
**ועד פקידי קושטא** היה גוף כלכלי שנוסד ב-1726 באיסטנבול ויועד על מנת לתמוך ביהודי ארץ ישראל בכלל ויהודי ירושלים בפרט.

הרקע ההיסטורי
-------------

סביב שנת 1720 היה היישוב היהודי בירושלים שרוי במשבר כלכלי וקיומי. האשכנזים, שעלו יחד עם חבורת רבי יהודה החסיד, צברו חובות כבדים וגורשו מהעיר. היהודים הספרדים סבלו גם הם מחובות שהלכו ותפחו, כתוצאה מתשלומים מופקעים על שכר דירה, תשלומי שוחד ומיסים שונים ומשונים. בנוסף, השלטון המרכזי באיסטנבול נחלש ועלה כוחם של שליטים מקומיים פרועים ומושחתים. כתוצאה מכל אלו התדלדל מאוד היישוב היהודי בירושלים ורבים היגרו לצפת, טבריה ואף לחוץ לארץ.

הוועד ופעולתו
-------------

בשנת 1726 הקים הגביר היהודי תושב איסטנבול ר' יעקב בן דוד זונאנה, יחד עם אחרים, את "ועד פקידי וגבירי ארץ ישראל בקושטא".

מטרת הוועד הייתה גיוס כספים מיהודי הגולה, באמצעות שליחים (בדומה לשד"רים) וחלוקה של כספים אלה ליהודי ירושלים לפי קריטריונים. בירושלים הוקם במקביל "כולל עיה"ק (עיר הקודש) ירושלים" (או "כולל הספרדים בירושלים"), כלומר ועד מקומי שתפקידו היה לחלק את הכספים בירושלים לפי תקנות הוועד.

לאחר מספר שנים הורחבו מטרות הוועד לתמיכה בכל יהודי ארץ ישראל בהם הערים צפת, טבריה וחברון.

עקב התמיכה הכספית והיכולת של הוועד לכפות על היהודים תקנון הפך הוועד למנהל בפועל של ענייני היהודים בירושלים. מצד שני, שלוחי הוועד פעלו גם, ללא מעמד רשמי, בחצר הסולטאן על-מנת לייצג את ענייני יהודי ארץ-ישראל. כיוון שהוועד באיסטנבול כלל את העשירים והמכובדים שביהודי העיר, נטו השלטונות להאזין לטענותיהם ובכך שופר מעמדם של יהודי ירושלים, מיסיהם הוקלו והוכבדה יד השלטון המרכזי על השליטים המקומיים בארץ ישראל.

תמיכה בעליה
-----------

החל מראשית דרכו של הוועד הוא ארגן  עליה שנתית לרגל של יהודים לירושלים. בעליות השתתפו מאות יהודים. מלבד הערך הרוחני, הדבר גם סייע כלכלית ליהודי ארץ-ישראל. הוועד גבה את תשלום מס עולי הרגל (ה"גאפאר") באופן מרוכז והעבירו לשלטון ובכך מנע שרירות-לב של פקידים מקומיים שנטו לעשוק את עולי הרגל שהגיעו בלא מסגרת מארגנת.

בשנת 1740 הקים הוועד אכסניה לעולים ביפו. היה זה ח'אן יהודי שהקל מאוד על העולים. בשנות ה-80 של המאה ה-20 זיהתה חוקרת יפו, ד"ר חנה רם, את מבנה הח'אן עם מבנה בית הכנסת לעולי לוב ביפו, המנציח כיום את הח'אן העתיק. לאחר מכן עבר המרכז היהודי ביפו לבית אג'ימן.

שנות דעיכה
----------

לאחר מרד מוחמד עלי, ב-1840, עליית מעצמות מערב אירופה ושקיעת העות'מאנים, נחלשה גם עוצמתו של הוועד. עם סיום השלטון העות'מאני בארץ ישראל, ב-1917 תם תפקידו של הוועד.

ראו גם
------

* ועד הפקידים והאמרכלים
* שד"ר

לקריאה נוספת
------------

* יעקב ברנאי, **יהודי ארץ ישראל במאה הי"ח: בחסות פקידי קושטא**, ירושלים: הוצאת יד בן צבי, תשמ"ב-1982
* אריה מורגנשטרן, **השיבה לירושלים: חידוש היישוב היהודי בארץ ישראל בראשית המאה התשע-עשרה**, ירושלים: מרכז שלם, 2007

קישורים חיצוניים
----------------

* יעקב ברנאי, ‏ואלה שמות יהודי ירושלים בשנים תקכ"א-תקכ"ג (1763-1760), **קתדרה** 72 (תמוז תשנ"ד), עמ' 135–168
**האיניילוריים** (שם מדעי: ***Hyainailouridae***) היא משפחה נכחדת מסדרת הקראודונטים של מינים, שבעבר נכללו במשפחת ההאינודונים, אך הופרדו, לאחר מחקר מ-2013 ו-2015. במשפחה ישנם 2 תת-משפחות: Apterodontinae ו-Hyainailourinae.

מיני משפחה זו היו גדולים יחסית, והגדול מביניהם היה הסימבאקובוואה שהגיע לאורך 3.8 מטרים ולמשקל 1.5 טון, וגם סוגים כמו המגיסטותריום וההאיניילורוס הגיעו למשקל של חצי טון. היו להם לסתות גדולות בעלות שיניים חדות מאוד שהזכירו שיניים של צבועיים, אך הם לא היו קרובים אליהם מאוד. עם זאת הם היו איטיים יחסית ואולי צדו ממארב מוסווה או שהיו אוכלי נבלות.

מינים אחרים היו קטנים יותר בגודל של חתול או של כלב בגובה של 30 עד 40 סנטימטרים בקירוב. הם היו בעלי גולגולת מוארכת עם חוטם רחב ומבנה הגולגולת מרמז שהיה להם חוש ריח רגיש מאוד, כך שאולי גם הם ניזונו מנבלות. המינים מת-המשפחה Apterodontinae היו בעלי מאפיינים של חיות מים כמו לוטרות, והם עטו קרומי שחייה קטנים.

מינים אלה חיו באירואסיה ובאפריקה ושגשגו במשך הפלאוגן, אך לאחר סיום האוליגוקן הם נעלמו לאיטם עד לאמצע המיוקן.

מיון
----

* תת-משפחה Apterodontinae
	+ סוג *Anasinopa*
	+ סוג '*Apterodon*
	+ סוג *Buhakia*
	+ סוג דיסופסאליס (*Dissopsalis*)
	+ סוג *Francotherium*
	+ סוג *Quasiapterodon*
* תת-משפחה Hyainailourinae
	+ סוג קרברוס (*Kerberos*)
	+ סוג *Metapterodon*
	+ סוג *Mlanyama*
	+ סוג *Orienspterodon*
	+ סוג *Parapterodon*
	+ סוג *Parvavorodon*
	+ סוג המיפסלודון (*Hemipsalodon*)
	+ סוג *Paroxyaena*
	+ סוג *Pterodon*
	+ סוג *Akhnatenavus*
	+ סוג *Leakitherium*
	+ סוג *Isohyaenodon*
	+ סוג האיניילורוס (*Hyainailurus*)
	+ סוג מגיסטותריום (*Megistotherium*)
	+ סוג *Metasinopa*
	+ סוג סימבאקובוואה (*Simbakubwa*)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האיניילוריים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
 |
בעת הצגה של טווח, בצורה "מ... עד ...", הביטוי "**ועד בכלל**" בא להסיר ספק ולהדגיש שגם קצהו של הטווח נכלל בטווח המתואר. מילולית מציין המושג שהסיום של הטווח, החלק של ה'עד', אף הוא נמצא בתוך הכלל (=הטווח).

לדוגמה, בתיאור "קבלת קהל מיום ראשון עד יום שלישי ועד בכלל", מדגישות המילים "ועד בכלל" כי גם ביום שלישי מתקיימת קבלת קהל. המקביל המתמטי לביטוי "ועד בכלל" הוא קטע סגור.

במקומות אחדים בתלמוד הבבלי מתפרשת מחלוקת בין חכמים כמבוססת על פרשנויות שונות שלהם למילה "עד" במקרא. דוגמה למחלוקת כזו היא בנוגע לתקופה בה נזיר מחויב לנהוג במנהגי נזירותו:

> 
> אין גידול שער פחות משלשים, דברי רבי יאשיה. רבי יונתן אומר: אינו צריך, הרי הוא אומר "עד מלאת הימים" אי אלו הן ימים שצריכין למלאות, הוי אומר שלשים. מאי לאו, רב מתנא דאמר כרבי יאשיה, ובר פדא דאמר כרבי יונתן? אמר לך רב מתנא: כולי עלמא שלשים בעינן, והכא בעד ועד בכלל פליגי; רבי יאשיה סבר "עד" ולא עד בכלל, ורבי יונתן סבר "עד" ועד בכלל.
> 
> 
> 
> — תלמוד בבלי, מסכת נזיר, דף ו', עמוד ב'
> 

סעיף 8 לחוק הפרשנות קובע כי "הביטוי "עד ..." לעניין זמן או לעניין מובאה – משמעו עד ועד בכלל", ובכך מייתר את הצורך להשתמש בביטוי "ועד בכלל" בחוקי מדינת ישראל. עם זאת, הביטוי מופיע בחוקים אחדים, בעיקר כאלה שחקיקתם קדמה לחקיקתו של חוק הפרשנות. בחוק לימוד חובה, למשל, נאמר: "'ילד' פירושו - אדם שבראשית שנת הלימודים היה באחד הגילים מ-3 עד 13 ועד בכלל".

ולא עד בכלל
-----------

בעת הצגה של טווח, בצורה "מ... עד ...", הביטוי "**ולא עד בכלל**", בניגוד לביטוי "**ועד בכלל**", בא להבהיר שקצהו של הטווח אינו נכלל בטווח המתואר. מילולית מציין המושג שהסיום של הטווח, החלק של ה'עד', אינו נמצא בתוך הכלל (=הטווח). הביטוי שקול מילולית איפוא לביטוי: "ו'עד', לא בכלל".

לדוגמה, בתיאור "קבלת קהל מיום ראשון עד יום שלישי ולא עד בכלל", מבהירות המילים "ולא עד בכלל" כי ביום שלישי לא מתקיימת קבלת קהל. המקביל המתמטי לביטוי "ולא עד בכלל" הוא קטע פתוח למחצה (להבדיל מקטע סגור, ששני קצותיו נכללים בו).

קישורים חיצוניים
----------------

* עד ועד בכלל; עד ולא עד בכלל, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת"
* הערך "עד ועד בכלל", באנציקלופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה
**תרופיתקוס** (שם מדעי: ***Theropithecus***) הוא סוג של קוף מהמשפחה קופים בעלי זנב אשר כיום מכיל רק מין אחד - בבון זנוב (*Theropithecus gelada*), הנפוץ ברמת אתיופיה והרי סמן שבאתיופיה. בעבר הוא כלל מינים נוספים שהתפתחו כבר מהפליוקן וחלקם הגיעו עד למשקל 100 ק"ג, כמו אדם בוגר ואף מעט יותר, מה שהופך אותם לחלק מהגדולים שבפרימטים מעולם. למרות הדמיון בשם ובמראה לסוג בבון, הם אינם קרובים מאוד.

מאפיינים
--------

מיני סוג זה חיים בחבורות גדולות ובניגוד לרוב הקופים ניזונים בעיקר על רעיית עשבים בערבות הגבוהות. הם בעלי איברי רבייה בולטים בצבעם, מאחר שהם בעלי פרווה עבה ורוב זמנם הם תולשים עב בישיבה. כמו קופים רבים הם בעלי דו-צורתיות זוויגית והזכרים גדולים בהרבה מהנקבות ויוצרים קבוצות גדולות מאוד הנעות על פני ההרים של אתיופיה.

מיון
----

המין היחיד שקיים מהסוג הוא הבבון הזנוב (*Theropithecus gelada*).

בעבר היו עוד שלושה מינים שחיו בין הפליוקן לתחילת ואמצע הפליסטוקן:

* תרופיתקוס ברומטי (*Theropithecus brumpti*)
* תרופיתקוס דארטי (*Theropithecus darti*)
* תרופיתקוס אוסוולדי (*Theropithecus oswaldi*)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תרופיתקוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007534154305171

 |
**יוסי משולם** (נולד ב-7 באפריל 1946, תל אביב, פלשתינה (א"י)) הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק לרוב בעמדת המגן השמאלי ומזוהה עם קבוצות גדנ"ע תל אביב יהודה ושמשון תל אביב.

קורות חייו
----------

יוסי משולם נולד בתל אביב ב-1946. ב-1956 הצטרף לקבוצת גדנ"ע תל אביב יהודה, ובהמשך בעונות 1961/1962 ו-1962/1963 זכה עם קבוצתו בגביע המדינה בכדורגל לנוער שנקרא "קרנר" באותה העת. ב-1964 נפצע בכתפו, עבר ניתוח ונעדר מספר חדשים מהמגרשים. בעונת 1964/1965 בליגה הלאומית עבר לשחק בקבוצת הבוגרת של שמשון תל אביב. משחקו הראשון היה ב-3 באוקטובר 1964 מול הפועל תל אביב. במשחקי גביע המדינה בכדורגל 1965/1966 סיימה שמשון תל אביב כסגנית מחזיקת הגביע. משולם שיחק בשורות שמשון תל אביב עד 1967, עיצומה של עונת 1966/1968 בליגה הלאומית ומשחק הליגה האחרון בשורות הקבוצה היה ב-1 באוקטובר 1967 מול הפועל תל אביב. בסך הכל הופיע ב-50 משחקי ליגה בשורות שמשון תל אביב, ובעוד 2 משחקי גביע. הוא סבל מהשלכות הפציעה הקשה שעבר מספר שנים קודם לכן ובמהלך העונה נאלץ לפרוש ממשחק פעיל. ב-1964 זומן משולם לשורות נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 19, ובהמשך ועד 1966 שיחק בשורות נבחרת הנוער בכדורגל.

משולם עבר קורס מאמני כדורגל, בין השנים 1970–2003 אימן ילדים ונערים בגדנ"ע תל אביב יהודה, ובין חניכיו היו סלים טועמה וחיים רביבו. משולם מתגורר ביפו, נשוי לאתי, הם הורים לשני ילדים וסבים לנכדים.

הישגים
------

גדנ"ע תל אביב יהודה
* מחזיקת גביע המדינה לנוער "קרנר": 1961/1962
* מחזיקת גביע המדינה לנוער: 1962/1963

שמשון תל אביב
* סגנית מחזיקת גביע המדינה בכדורגל: 1965/1966

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוסי משולם** בוויקישיתוף
* חודורוב המצויין בעוכרי בני-יהודה, למרחב, 27 במרץ 1966

הערות שוליים
------------

1. ↑  גביע קרנר לגדנ"ע יהודה, הארץ, 7 ביולי 1963.
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**יוסף ברוורמן** (1911 – 3 במאי 1939) היה איש אצ"ל שפרש מהארגון, הצטרף למשטרת המנדט והוצא להורג על ידי האצ"ל באשמת בגידה.

מהאצ"ל למשטרת המנדט
-------------------

יוסף ברוורמן היה פעיל בתנועת בית"ר בתל אביב. האצ"ל נוסד בפילוג שחל ב-1931 בסניף ירושלים של ארגון "ההגנה", כאשר קבוצה גדולה של אנשי הסניף, בראשות אברהם תהומי פרשה מההגנה במחאה הנהגת ההגנה על "מדיניות ההבלגה" כלפי ערביי ארץ ישראל. המרכז הארצי של הארגון, שזה עתה קם, מנה ארבעה חברים, שניים מירושלים ושניים מתל אביב. בראשם עמד אחד מהארבעה, אברהם תהומי, ואחד מהם היה יוסף ברוורמן. בשנת 1935 חדל ברוורמן מפעילותו באצ"ל והצטרף למשטרת המנדט. בתחילה שירת במשטרת חיפה בדרגת קורפורל - רב-טוראי. בשנת 1936 הוצב למשטרת יפו במדור לחקירת פשעים. בראשית שנת 1939 עבר לשרת במחלקת ההגירה של משטרת החופים.

ההתנקשות
--------

האצ"ל נטר לברוורמן על עזיבת הארגון וחשד כי במשטרת החופים הוטל עליו להתחקות על דרכי ההעפלה ולמסור ידיעות על אנשי הארגון בתל אביב וסביבתה. בשל כך גזר האצ"ל את דינו למיתה. ב-3 במאי 1939 לאחר חצות, כאשר יוסף ברוורמן צעד מעבודתו לביתו, ארבו לו אנשי האצ"ל בפינת הרחובות וילנה ובן-יהודה בתל אביב וירו מטווח קרוב חמישה כדורים לבטנו. ברוורמן הספיק להשיב בשלוש יריות מכלי נשקו ונפל מתבוסס בדמו. הוא נלקח בכלי רכב שחלף במקום לבית החולים אסותא ושם נקבע מותו.

לאחר שלושת מעשי הרצח של יהודים בידי האצ"ל - יוסף ברוורמן, ולנטין בק ואריה פולונסקי, החליטה הנהגת היישוב שלא להיגרר למלחמת אחים והסתפקה בגילוי דעת שפורסם בעיתון דבר ב-7 ביולי 1939, תחת הכותרת "לא תרצח". בראש החתומים על גילוי הדעת היו הנריטה סאלד, פרופסור אברהם הלוי פרנקל, ברל כצנלסון וש"י עגנון, ולאחריהם הופיעו שמותיהם של כמאה אנשים מהצמרת המדינית והתרבותית של היישוב, אנשי רוח ואמנים. בגילוי הדעת נאמר בין היתר:

"רצח ערבים חפים מפשע יגביר בקרב העם השכן את האיבה הפרועה ליהודים וילכד אותו מסביב לכת הטרוריסטים. רצח אנגלי חותר תחת מלחמתנו הפוליטית בקרב העם האנגלי, רצח יהודים על-ידי יהודים נותן אות למלחמה מזויינת בין יהודים, העלולה להשמיד את היישוב על-ידי מהרסיו מבפנים."
בתגובה פרסם אצ"ל כרוז בו נאמר:

"זכרו, כי הצו 'לא תרצח' לא חל על אויב; אותו משה רבנו שנתן את 'לא תרצח' הרג את המצרי ויטמנהו בחול."

לקריאה נוספת
------------

* Nachman Ben-Yehuda, **Political Assassinations by Jews: A Rhetorical Device for Justice**, State University of New York Press, 1992. pages 153 - 154

* דן יהב, **דמו בראשו - רציחות פוליטיות על ידי יהודים בתקופת היישוב**, הוצאת שקד, 2010. עמ' 130 - 146.
* דוד ניב, **מערכות הארגון הצבאי הלאומי**. הוצאת מוסד קלוזנר, 1976. כרך 2 עמ' 251.
* ספר תולדות ההגנה, הוצאת עם עובד 1972. כרך ג' חלק ראשון עמ' 56 – 61.

קישורים חיצוניים
----------------

* מעשי נקם בחזית היהודית הפנימית, בתקופת מלחמת העולם השנייה באתר של גילי חסקין.
**בנימין גלעד** (17 בספטמבר 1924 - 12 באפריל 2003, י' בניסן ה'תשס"ג) היה ניצב במשטרת ישראל.

ביוגרפיה
--------

גלעד נולד בפולין ועבר בה את מלחמת העולם השנייה. בתום המלחמה הוא עלה ב-1946 לארץ ישראל במסגרת ההעפלה, אך נעצר והועבר למחנות המעצר בקפריסין. בשנת 1947 התאפשרה עלייתו ועם פרוץ מלחמת העצמאות הוא התנדב לשורות הפלמ"ח ולחם באזור ירושלים. בספטמבר 1949 התגייס גלעד למשטרת ישראל.

במהלך 32 שנות שירותו במשטרה מילא גלעד תפקידי פיקוד ומטה רבים. תפקידו הראשון היה כמפקד תחנת המשטרה במגידו. בין השנים 1951–1973 הוא היה בין מייסדי משמר הגבול ושירת בו כמפקד פלוגה וכקצין יישובים ומתקנים ארצי. לאחר מכן הוא הועבר חזרה למשטרה ומונה למפקד הראשון של מרחב השרון שהוקם באותה שנה (1973). בשנת 1975 הועבר גלעד לשמש סגן מפקד מחוז דרום ובשנת 1978 הוענקה לו דרגת ניצב, עם מינויו לראש אגף המנהלה. 

בשנים 1980–1981 כיהן גלעד כראש היחידה לתפקידים מיוחדים במשרד הפנים. לאחר מכן הוא פרש מהמשטרה ובשנותיו בגמלאות היה בין מייסדי מועדון רבי הניצבים והניצבים ומונה למנכ"ל חברת קרנות השוטרים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר "Billiongraves"
חזית המעדנייה בשעות הערב.
פנים המסעדה
**המעדנייה של כץ** (באנגלית: **Katz's Delicatessen**, "**כץ דליקטסן**", ובקיצור **Katz's Deli**, "**כץ דלי**") היא מעדנייה המגישה אוכל בסגנון המטבח היהודי המזרח-אירופי (אף שהמסעדה אינה כשרה). המסעדה ממוקמת ברחוב האוסטון בשכונת הלואר איסט סייד שברובע מנהטן בעיר ניו יורק.

לצד מוסדות מזון היסטוריים אחרים: מפעל המזון של "סטרייט'ס" ומאפיית הקניש של יונה שימל, המעדנייה היא אחד השרידים להיסטוריה היהודית של הלואר איסט סייד.

המעדנייה נוסדה בשנת 1888, ומאז הפכה לשם דבר בסגנונה ולאתר תיירות פופולרי. המסעדה ידועה בכריכי נקניק הפסטרמה שלה, שנחשבים לטובים ביותר בניו יורק.

מדי שבוע מוכרת המעדנייה כ-2,200 ק"ג קורנד ביף, כ-1,400 ק"ג סלמי וכ-12,000 נקניקיות.

למעדנייה שיטה ייחודית להזמנת אוכל. כל סועד מקבל כרטיס, מזמין אוכל והמוכר ממלא בכרטיס את מחיר הפריט שהוזמן. התשלום מבוצע ביציאה מהמעדנייה, כשכל סועד חייב להחזיר את הכרטיס שקיבל, אפילו אם הוא ריק. כרטיס שאובד גורר קנס.

התמיכה בצבא ארצות הברית
-----------------------

במהלך מלחמת העולם השנייה יצאה המעדנייה במיזם פרסומי לתמוך בחיילי צבא ארצות הברית על ידי רכישה ומשלוח של נקניקי סלמי לחיילים. מיזם זה עדיין פעיל, וכיום נשלחים הנקניקים לחיילים בעיראק ובאפגניסטן. הסיסמה "שלח סלמי לחייל בצבא" (send a salami to your boy in the army) הפכה לשם דבר בתקופת מלחמת העולם, ואף אוזכרה בשירו של טום לרר "להתראות אמא" (So Long Mom).

אזכורים תרבותיים
----------------

השלט המצביע על השולחן בו צולמה הסצנה מהסרט כשהארי פגש את סאלי
המעדנייה הופיעה בסרט "כשהארי פגש את סאלי", ובה התרחשה הסצנה המפורסמת שבה מג ראיין מזייפת אורגזמה (אנ') אל מול בילי קריסטל, ואסטל ריינר אומרת: "אני אזמין את מה שהיא אוכלת" (I'll have what she's having). בעקבות זאת, על השולחן שאליו ישבו בני הזוג בסצנה מופיע הכיתוב "כשהארי פגש את סאלי... נקווה שתזמיני מה שהיא הזמינה!" (Where Harry met Sally...hope you have what she had!). 

במעדנייה צולמה סצנת הפגישה של ג'וני דפ עם סוכני ה-FBI בסרט "דוני בראסקו".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המעדנייה של כץ** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של המעדנייה של כץ (באנגלית)
* המעדנייה של כץ, ברשת החברתית פייסבוק

* המעדנייה של כץ, ברשת החברתית טוויטר

* המעדנייה של כץ, ברשת החברתית אינסטגרם
* תיאור המסעדה במגזין סייד דיש (באנגלית)
* תיאור המעדנייה (באנגלית)
* אתר למנויים בלבד צח יוקד, הלכתי לאכול במוסד הכריכים המיתולוגי של ניו יורק ויצאתי פראייר, באתר הארץ, 21 בפברואר 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  המעדנייה, באתר "התייר הווירטואלי" (באנגלית)
2. ↑  תיאור המסעדה, באתר Citysearch (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 105938065X
* LCCN: n2014055464
* VIAF: 310617478
* WorldCat: lccn-n2014055464

 |
**דיוויזיית הטנקים הראשונה** (ביפנית: **戦車第1師団**) הייתה דיוויזיית שריון של הצבא היפני הקיסרי אשר השתתפה במלחמת העולם השנייה.

היסטוריה
--------

הדיוויזיה הוקמה במנצ'וקוו ב-24 ביוני 1942, ונקראה בתחילה בריגדת השריון ה-1. בעת הקמתה כללה הבריגדה ארבעה רגימנטים משוריינים: ה-1, ה-3, ה-5 וה-9. בהמשך צורף לבריגדה רגימנט נוסף של חיל רגלים ממוכן (ה-1), ולפיכך שודרגה היחידה למעמד של דיוויזיה. הדיוויזיה הוצבה בנינג'אן שבצפון מנצ'וקוו, והייתה כפופה לארמייה האזורית הראשונה. משימתה של הדיוויזיה הייתה אבטחת הגבול עם ברית המועצות.

עם התקדמות המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט לרעת היפנים, החליט המטה הכללי הקיסרי להפקיע מהדיווזיה את רגימנט הטנקים ה-9, שהועבר לארמייה השלישית בסאיפאן. הרג'ימנט הושמד בקרב סאיפאן וקרב גואם. הרג'ימנטים הנותרים השתתפו במבצע איצ'י-גו, סדרה של מתקפות גדולות, שערך הצבא היפני הקיסרי מאפריל עד דצמבר 1944, נגד כוחות הצבא הלאומי המהפכני של הרפובליקה הסינית במרכז ובדרום סין. לאחר המבצע הופקע מהדיוויזיה רג'ימנט הטנקים ה-3 אשר הועבר לארמייה ה-11. במרץ 1945 הועברו יחידותיה הנותרות של הדיוויזיה בחזרה לאיי הבית היפניים כהכנה לקראת הפלישה הצפויה של בעלות הברית. הדיוויזיה הייתה חלק מהארמייה ה-36 והייתה אמורה להגן על השטח שבין הר צוקובה לנהר הטאמא. בסופו של דבר נכנעה יפן לפני הפלישה, והדיוויזיה פורקה בספטמבר של אותה שנה יחד עם שאר הצבא הקיסרי.

מפקדים
------

* לוטננט גנרל טושימוטו הושאינו (1 בספטמבר 1942 - 15 ביוני 1945)
* לוטננט גנרל נובו הוסומי (15 ביוני 1945 - 30 בספטמבר 1945)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיוויזיית הטנקים הראשונה** בוויקישיתוף
* ההיסטוריה של חיל השריון היפני (באנגלית)
* אתר העוסק בחיל השריון היפני (באנגלית)
**אלי הירש** (באנגלית: **Eli Hirsch**, נולד ב-1938) הוא פרופסור ופילוסוף יהודי-אמריקאי ומכהן כ"פרופסור צ'ארלס גולדמן לפילוסופיה" באוניברסיטת ברנדייס.

הוא ידוע בעיקר בזכות עבודתו במטא-אונטולוגיה. הוא טבע את הביטוי "אונטולוגיה רכה" (soft ontology) וחיבר למעלה מ-70 ספרים ומאמרים. רבים מספריו עוסקים בהתנגדויות לאונטולוגיה המבוססות על השכל הישר ועל כך שרוב המחלוקות הנוגעות לאובייקטים מטפיזיים סובבים סביב בלשנות והם רק מילוליים באופיים. בין ספריו "Against Revisionary Ontology" (1982 - הוצאת אוניברסיטת אוקספורד) ו-"Physical-Object Ontology, Verbal Disputes, and Common Sense" (2005 - Philosophy and Phenomenological Research 70 (1):67–97).

הירש קיבל תואר ותואר ראשון מברוקלין קולג' CUNY. ותואר שני ודוקטורט מאוניברסיטת ניו יורק. 

אחיו הוא הרב משה הלל הירש, חבר מועצת גדולי התורה.[דרוש מקור]

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Brandeis University faculty guide, retrieved 2010-06-26.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007455323105171
* BnF: cb12386414v (data)
* GND: 172139104
* ISNI: 0000 0000 8177 8818
* LCCN: n80013406
* NTA: 069400547
* SUDOC: 032932081
* VIAF: 111391440
* WorldCat: lccn-n80013406

 |
**דיוויזיית המילואים ה-14** (בגרמנית: **14. Reserve-Division**) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.

היסטוריה
--------

הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והיא לחמה בחזית המערבית, כחלק מקורפוס המילואים ה-7, שהיה חלק מהארמייה השנייה. הדיוויזיה נטלה חלק בקרבות במערכה על הגבולות, לרבות קרב שרלרואה, והשתתפה לאחר מכן במצור על מובז'. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים, ובשנת 1916 היא השתתפה בקרב ורדן. בשנת 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב השני על האן, ובשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב, ובכלל זה בקרב השלישי על האן ובקרב השני על המארן, ובמתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-12 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.

מפקדים
------

* וולפגנג פון אונגר (2 באוגוסט 1914–27 בינואר 1915)
* ארנסט וגנר (28 בינואר 1915–19 במרץ 1915)
* רוברט לב (20 במרץ 1915–30 בספטמבר 1918)
* תילו פון הנשטיין (1 באוקטובר 1918–12 בינואר 1919)

לקריאה נוספת
------------

* Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
**משה פרופס** (1922 – 1985) היה צייר ישראלי.

חייו ומפעליו
------------

משה פרופס נולד בפולין, ועלה עם הוריו ב-1925 לארץ ישראל.

פרופס נמנה עם מייסדי קיבוץ הראל. במלחמת הקוממיות שירת כקצין תרבות בחטיבת גבעתי שלחמה בחזית הדרום. בתום המלחמה יצא ללימודים בפריז, בירת הציור העולמי אז. משחזר לארץ הצטרף לקיבוץ עין החורש, והיה חבר בו משנת 1951 עד שנת 1958. משנת 1960 ועד מותו בשנת 1985 היה מורה מוכר מכובד ואהוב במכון אבני.

משה פרופס הציג אמנם כאמן אורח בתערוכה השנייה והתערוכה השלישית של קבוצת אופקים חדשים (אוקטובר 1949 במוזיאון תל אביב לאמנות ונובמבר אותה שנה בבית האמנים בירושלים), אך לא נמנה עם חבריה. יתרה מכך, במרוצת שנות החמישים נמנה עם חברי קבוצת העשרה שקמה כתגובת-נגד לקו הסגנוני של אופקים חדשים, יחד עם ציירים כאליהו גת, אלחנן הלפרן, שמעון צבר, קליר יניב, צבי תדמור ואחרים.

בשנת 1951 זכה בפרס דיזנגוף לציור, ובשנת 1958 זכה בפרס ההסתדרות לציירים חברי ההסתדרות.

משה פרופס התפרסם בעיקר באיורי ההגדה של פסח שלו: ההגדה הקיבוצית שיצאה לקיבוצי השומר הצעיר, וההגדה המסורתית שיצאה בהוצאת זימזון. וכן ההגדה של פסח, מהדורת מעריב. ההגדה הקיבוצית שאייר מוצגת בתערוכת ההגדות בהיכל שלמה.

על שמו של פרופס נקרא בניין במכון אבני.

מיצירותיו שנדפסו
----------------

* **הגדה של פסח**, מצוירת בידי משה פרופס, כתובה בידי מרדכי אמיתי, תל אביב, הוצאת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1973.
* **הגדה של פסח** , צייר מ. פרופס, הגדה מסורתית, תל אביב, בהוצאת ש. זימזון, 1961.
* **יחי האומץ**, לילדים, מאת מנחם תלמי, צייר - משה פרופס, תל אביב, הוצאת טברסקי, 1952.

לקריאה נוספת
------------

* אלישע פורת, הקו המסתלסל, ממואר על משה פרופס, מוסף הארץ, 19 באוגוסט 2011, עמ' 56.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משה פרופס** בוויקישיתוף
* משה פרופס, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
* מידע לאספנים אודות משה פרופס, באתר עסקי אמנות
* פרופס: לקראת אמנות עברית'(הקישור אינו פעיל), בתוך גדעון עפרת, **ביקורי אמנות**: פרקים על אמנים ישראלים, הוצאת הספרייה הציונית.
* הגדת הקיבוץ הארצי בעיצוב פרופס(הקישור אינו פעיל)
* נדב מן, "ביתמונה", והגדת לבנך, הגרסה הקיבוצית, באתר ynet, 7 באפריל 2006
* יובל דניאלי, ציור נעלם של משה פרופס, "הזמן הירוק", 19 במאי 2011

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 276291
* NLI: 987007297362105171
* ISNI: 0000 0000 7007 2801
* LCCN: no2012160782
* VIAF: 97319734
* WorldCat: lccn-no2012160782

 |
**לודוביקו מאריה ספורצה** (באיטלקית: **Ludovico Maria Sforza**;‏ 27 ביולי 1452 - 27 במאי 1508) היה דוכס מילאנו.

ביוגרפיה
--------

ספורצה, בנו של פרנצ'סקו ספורצה דוכס מילאנו, נולד בויג'באנו (כיום בחבל לומברדיה שבאיטליה). החל מ-1481 שימש כעוצר בשם אחיינו, ג'אן גלאצו (שהיה נער חולני) ולמעשה ניהל את כל ענייני הדוכסות. החל מ-1483 היה פטרונו של לאונרדו דה וינצ'י שעבר להתגורר בעיר. הוא היה גם פטרונם של אמנים רבים אחרים (ובהם דונטו ברמנטה), הקים בניינים מפוארים, ייסד את האוניברסיטה של פאביה ופתח בתי ספר למדע במילאנו.

כצייר החצר של דוכסות מילאנו צייר לאונרדו בין היתר את המדונה בין הסלעים (1483–1485) ואת הסעודה האחרונה (1495–1498), ועיצב דגם חומר ענק לאנדרטת פרש לזכר פרנצ'סקו ספורצה. לאונרדו שימש גם כמהנדס צבאי וכאדריכל ועסק בפרויקטים אמנותיים רבים. בינואר 1491 נשא ספורצה לאישה את ביאטריצ'ה (ביאטריס), בתו של ארקולה ד'אסטה, דוכס פרארה, ודה וינצ'י ארגן עבורו את חגיגות הנישואים. לספורצה היו מאהבות רבות, אך המאהבת המועדפת עליו הייתה צ'צ'יליה גאלראני, שילדה לו בן, צ'זארה ספורצה ויסקונטי, בשנה בה נישא לביאטריצ'ה. צ'צ'יליה הצעירה הייתה המודל לציור "הגבירה עם החמוס" המוצג במוזיאון צ'רטוריסקי בקרקוב וכן משערים שהייתה המודל של לאונרדו בציוריו "מדונה בין הסלעים".

ב-1494 מת אחיינו, וספורצה תפס את השלטון והוכתר לדוכס מילאנו.
באותה שנה קרא לשארל השמיני מלך צרפת לפלוש עם צבאו לאיטליה ולכבוש את נאפולי, שהייתה בשליטת ספרד. אך בעוד שארל השמיני מתקדם אל עבר נאפולי, לואי השני דוכס אורליאן (לואי השנים עשר מלך צרפת לעתיד, שהיה נכדה של ולנטינה ויסקונטי ונינו של ג'אן גלצו הראשון, דוכס מילאנו) פלש אף הוא עם צבאו לאיטליה במטרה לכבוש את מילאנו. ספורצה התחרט עד מהרה על כך שהזמין את הצרפתים לאיטליה, והצטרף לליגה של ונציה שכללה את פרננדו השני, מלך אראגון את מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואת האפיפיור אלכסנדר השישי.

ב - 6 ביולי 1495 צבא הליגה של ונציה גבר על זה של שארל השמיני בקרב פורנובו, אבל האחרון הצליח לשוב עם צבאו לצרפת. ב-1498 לואי השני דוכס אורליאן, שבינתיים הפך ללואי השנים עשר מלך צרפת, פלש שוב לאיטליה עם צבאו וכבש את מילאנו באוקטובר 1499. ספורצה נמלט אל חצרו של מקסימיליאן הראשון, אך שב עם צבא שכירים שווייצרי, גרמני ואיטלקי וכבש את מילאנו מידי הצרפתים (5 בינואר 1500).

כעבור שלושה חודשים בלבד נתפס ספורצה בידי הצרפתים (10 באפריל 1500). הוא נלקח כאסיר לצרפת ונכלא במצודת העיר לוש שבעמק הלואר. ב- 1508 ניסה להימלט מכלאו, אך נתפס שוב ונכלא באותה מצודה בתנאים מחמירים. לודוביקו ספורצה מת בכלא במאי של אותה שנה.

ראו גם
------

* הברבורים של לאונרדו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לודוביקו ספורצה** בוויקישיתוף
* לודוביקו ספורצה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* לודוביקו ספורצה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007264718505171
* BNC: 000180611
* BNE: XX1350384
* BnF: cb120761118 (data)
* GND: 118820745
* HDS: 029255
* ISNI: 0000 0001 2142 840X
* LCCN: n80149218
* NKC: jo20181008015
* NLG: 231662
* NLP: A20927228
* NTA: 155626426
* SNAC: w6155c43
* SUDOC: 029055032
* ULAN: 500258305
* VcBA: 495/35650
* VIAF: 88653204
* WorldCat: lccn-n80149218

 |