recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
חלק מחלקת תש"ח בבית הקברות. מצבות החיילים פונות לכיוונים שונים וביניהן ניצבות מצבות אזרחים.   
מעל החלקה משתרעת רחבת הטקס של בית הקברות (מאחור נראים כותל הזיכרון ותורן הדגל)
**בית הקברות הצבאי בצפת** שוכן בצפון-מערב העיר, בקרבת הרובע היהודי העתיק. נכון ל-2017 קבורים בו 110 חללי צה"ל.

היסטוריה
--------

ראשיתו של בית הקברות בימי מלחמת העצמאות. בקרבות בעיר, שהתנהלו בששת החודשים הראשונים של המלחמה, נהרגו עשרות חיילים ואזרחים. קבורתם נעשתה בתחילה בבית הקברות היהודי העתיק של העיר. קבורה זו הפכה למסוכנת כיוון שבית הקברות היה נתון לצליפות האויב. לכן נקברו מאביב 1948 כל ההרוגים, חיילים ואזרחים, בתלולית עפר, שהייתה ידועה בשם 'גבעת חנה ושבעת בניה'. היא התנשאה מעל בית העלמין, בקרבת בתי הרובע היהודי בעיר, והייתה מעט מוסתרת. כך נוצרה החלקה הראשונה באתר שהפך לאחר המלחמה לבית קברות צבאי רשמי.

החלקה הראשונה היא בעלת מבנה בלתי סדיר, השונה מאוד מן הנהוג בבתי קברות צבאיים בישראל. צורתה כמשולש והיא משתרעת ברובה על פני שטח תלול. נקברו בה למעלה מ-30 חללי צה"ל. מצבותיהם פזורות בחלקה לא בשורות ישרות אלא בכיוונים שונים, כשלצידן וביניהן כעשרים מצבות אזרחים. לימים הוגדלה החלקה אל שטח מישורי קטן הפונה לדרום-מזרח, ששימש לקבורת חללי צה"ל שנפלו עד לסוף שנות השישים.

בעורף החלקה הראשונה, על גבי שטח מישורי, נבנתה רחבת הטקסים של בית הקברות ולצידה רחבה לקהל.

מראשית שנות השבעים נקברו חללי צה"ל בבית הקברות בחלקות מישוריות רגילות, אשר הוכשרו ונבנו מצפון לרחבת הטקס ומצפון-מזרח לחלקה הראשונה.

מאתר בית הקברות, הממוקם בנקודה גבוהה, נשקף נוף נרחב כלפי מערב. מתמשך ממנו שביל המוביל במורד אל בית הקברות היהודי העתיק ואל האנדרטה לשבעה עולי הגרדום שבו.

ראו גם
------

* בית הקברות הצבאי בראש פינה

לקריאה נוספת
------------

* רמי יזרעאל, "לתולדותיהם ולאופיים של בתי הקברות הצבאיים בישראל", **אריאל** מס' 26 (171–172), אוקטובר 2005, עמ' 83–94.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הקברות הצבאי בצפת** בוויקישיתוף
* בית העלמין הצבאי צפת, באתר "יזכור"

| בתי הקברות הצבאיים של מדינת ישראל |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אופקים • אילת • אשדוד • אשקלון • באר טוביה • באר שבע • בית ג'ן • בנימינה • דגניה א' • דימונה • הר הזיתים • הר הרצל • הרצליה • חדרה • חולון • חורפיש • חיפה • טבריה • כפר ורבורג • כפר סבא • לוד • מגדל העמק • נגבה • נהריה • נחלת יצחק • נס ציונה • נוף הגליל • נתניה • עספיא • עפולה • פרדס חנה • צפת • קריית גת • קריית ענבים • קריית שאול • קריית שמונה • ראש פינה • ראשון לציון • רביבים • רחובות • רמלה • רעננה |  |

 |
מערכת **PHP-Fusion** היא מערכת ניהול תוכן בקוד פתוח המשמשת לבניית אתרים במגוון תחומים. היא פותחה על ידי ניק ג'ונס (המכונה Digitanium) בשפת PHP ומשתמשת במסד נתונים MySQL לאחסון תוכנים 

נכון לשנת 2011, קיימים מספר רב של אתרי תמיכה במספר רב של שפות לצד אנגלית.

מהחבילה הראשית של התוכנה לא כוללת תמיכה בעברית, אך ניתן להוריד תמיכה כזו מאתר הקהילה העברית.

בספטמבר 2022 שוחררה גרסת הליבה 9. מהדורת הבסיס ניתנת להפצה בחינם תחת רישיון AGPL ומהדורות מתקדמות יותר כרוכות בתשלום.

מאפיינים
--------

מערכת PHP-Fusion כוללת את המאפיינים הבאים:

* חדשות
* מאמרים
* פורומים
* גלריית תמונות
* קישורי אינטרנט
* מערכת הורדות
* סקרים
* תיבת שיחה
* מערכת הודעות פרטיות
* מערכת חיפוש
* תבניות עיצוב

מערכת PHP-Fusion מאפשרת למשתמשים להוסיף מודולים נוספים על ידי מה שנקרא באנגלית "infusions" או כפי שהוחלט לקרוא להם בעברית "תוספים". קיימים תוספים רבים שניתנים להתקנה בקלות ולניהול. את התוספים ניתן למצוא באתרים רבים ברחבי הרשת.

בנוסף לתוספים קיימים ברשת מודים רבים, שמשנים ומשפרים את המערכת בהתאם לרצונות השונים של המשתמשים.

מערכת PHP-Fusion מציעה למשתמשים ליצור ולהשתמש בתבניות עיצוב "themes", ללא עבודה רבה. קיימים שני קבצים, theme.php ו- styles.css, שרוב תבניות העיצוב מבוססות עליהן ושניתנות לקביעה ושינוי.

גרסה 6
------

גרסה 6 הייתה נפוצה מאוד, אך היום יותר ויותר אתרים משדרגים את המערכת שלהם לגרסה 7.01 המעודכנת.

הקוד של מערכת PHP-Fusion 6 הוא שילוב של PHP, SQL ו-HTML בכל קובץ.

גרסה 7
------

בתחילת 2008, גרסת המערכת PHP-Fusion 7 שוחררה לציבור.

להלן חלק מהשיפורים של מערכת PHP-Fusion בגרסה 7:

* מערכת BBCode (אשר שכיחה במערכות פורומים כגון phpBB)
* Admin extensions
* הגנת ספאם
* תבנית פורום חדשה
* קבוצות מודרטורים לפורום
* שיפור כלי הניהול בפורום
* התאמה לתקן XHTML
* מנוע תבניות עיצוב חדש
* התחברות על בסיס hash כפול
* שיפור באבטחה הכללית
* ניהול סמיילים
* שיפור במנוע החיפוש

רישיון
------

המחבר המקורי של התוכנה מחזיק בידיו את מלוא זכויות היוצרים. התוכנה זמינה ברישיון חופשי (AGPL, כאמור). ניתן גם לקנות רישיונות אשר מקנים את הזכות להוריד את ההתייחסות המפורשת לזכויות היוצרים מהדף.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **PHP-Fusion** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של PHP-Fusion (באנגלית)
**איגוד היהודים הגרמנים-לאומיים** (בגרמנית: ***Verband nationaldeutscher Juden***) היה ארגון יהודי גרמני בתקופת רפובליקת ויימאר ובשנותיה הראשונות של גרמניה הנאצית, עד שפורק ב-1935.

היסטוריה
--------

איגוד היהודים הגרמנים-לאומיים נוסד בשנת 1921 על ידי מקס נאומן (אנ'), שהיה יושב ראש האגודה עד 1926 ושוב מ-1933 עד פירוק האיגוד ב-1935. האיגוד היה מזוהה עם התומכים היהודים של מפלגת העם הלאומית הגרמנית השמרנית והמלוכנית, אם כי זו סירבה להכיר בכל קשר אליו.

מטרת האיגוד הייתה התבוללות מוחלטת של יהודים בגרמניה, הכחדה עצמית מרצון של הזהות היהודית, וגירוש מגרמניה של מהגרים יהודים ממזרח אירופה. נאומן התנגד לציונות ולאוסטיודן שהביאו אותה. הוא ראה בציונות איום על האינטגרציה של יהודי גרמניה, ואף כאידאולוגיה גזענית המשרתת מטרות אימפריאליות בריטיות; ואילו את המהגרים העניים והפרימיטיביים מן המזרח ראה כנחותים מבחינה גזעית ורוחנית. עם זאת, את עיקר עוינותו ייחד נאומן לא ליהודים הזרים, אלא לממסד הבורגני-ליברלי של יהדות גרמניה שהתגלם באגודה המרכזית. שאיפתם להמשיך לקיים את חזון האמנציפציה, של זהות יהודית ממוקפת ודתית בעיקרה בכפיפה אחת עם השתייכות לאומית גרמנית, נראתה לו כפסיחה על שני הסעיפים שהצדיקה את האנטישמיות (מן הזן השמרני) שגינתה את היהודים כמיעוט מתנכר, המבקש לדלל ולהחליש את קהיליית העם הכמו-משפחתית לכדי הסדר חוקי של זכויות אזרח. יהודי גרמניה השורשיים נדרשו, לדעת נאומן, להיות נאמנים ללא סייג ל"פולק" הגרמני ולאמץ את רוחו.

כתב העת הרשמי של האגודה היה הירחון "Der nationaldeutsche Jude" בעריכת נאומן. לכתב העת הייתה תפוצה של כ-6,000 עותקים בשנת 1927. פעילות נוספת של האיגוד הייתה המאבק נגד החרם נגד גרמניה הנאצית (1933), שהחל לאחר עליית הנאצים לשלטון. היא גם הוציאה מניפסט שקבע כי היהודים זוכים ליחס הוגן בגרמניה הנאצית.

בשנת 1934 הצהיר האיגוד את ההצהרה הבאה:

> תמיד החזקנו את טובת העם והמולדת הגרמניים (שאליה אנו מרגישים קשורים בקשר בל יינתק) מעל לרווחתנו שלנו. לכן בירכנו על התוצאות של ינואר 1933, למרות שבחירות אלו הביאו קשיים עבורנו באופן אישי.
> 
> 

למרות הפטריוטיות הקיצונית של נאומן ועמיתיו, ממשלת גרמניה הנאצית לא הכילה וקיבלה את כוונתיהם. איגוד היהודים הגרמנים-לאומיים הוכרז כבלתי חוקי ופורק ב-18 בנובמבר 1935. נאומן נעצר על ידי הגסטפו באותו יום ונכלא בקולומביה האוס. הוא שוחרר לאחר מספר שבועות, ומת מסרטן במאי 1939.

ראו גם
------

* הנס יואכים שפס
* דיכוי מופנם
* אוטואנטישמיות

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sarah Ann Gordon, *Hitler, Germans, and the "Jewish Question"*, p.47
2. 1 2 3  Robert S. Wistrich, *Who's Who in Nazi Germany* (London: Weidenfeld and Nicolson, 1982), p.177. ISBN 0-297-78109-X
3. ↑  גיא מירון, בין השתלבות לייחוד : תפיסת האמנציפציה בשיח הפוליטי של יהודי גרמניה. **ישראל: כתב עת לחקר הציונות ומדינת ישראל - היסטוריה, תרבות, חברה**, גליון 9, 2006. עמ' 14
4. ↑  מיכאל מאיר, מיכאל ברנר, **תולדות יהודי גרמניה בעת החדשה - כרך ד : התחדשות וחורבן 1918 - 1945**. מרכז זלמן שזר, 2005. עמ' 92.
5. ↑  N. Stoltzfus. *Resistance of the Heart: Intermarriage and the Rosenstrasse Protest in Nazi Germany*. p. 315.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 82484-7
* NKC: zmp2018984924
* SUDOC: 112507549
* VIAF: 146008809
* WorldCat: lccn-nr95034061

 |
**נירית אנדרמן** (נולדה ב-1 בינואר 1970[דרוש מקור]) היא עיתונאית ישראלית.

קורות חייה
----------

אנדרמן נולדה וגדלה ברמת גן, למדה בבית הספר היסודי מורדי הגיטאות ובבית הספר התיכון בליך רמת גן. בוגרת תואר ראשון בפילוסופיה ותקשורת באוניברסיטה העברית בירושלים (1995-1992), ובוגרת לימודי עריכה לשונית באוניברסיטת תל אביב (2004-2003) ולימודי אנימציה בבית הספר חשיפה (2005-2004).

אנדרמן החלה את הקריירה העיתונאית ברדיו ובטלוויזיה, כמפיקת תוכנית אקטואליה יומית ברדיו של הרשות השנייה (1996-1995) ואחר-כך עבדה בתפקידי הפקה שונים בטלוויזיה ורדיו. ב-1998 החלה לעבוד כעורכת בדסק החדשות של "הארץ" וכעבור שנתיים מונתה לעורכת במוסף "קפטן אינטרנט" של "הארץ". בשנת 2002 הצטרפה לצוות העורכים של מוסף התרבות היומי "גלריה" בעיתון.

מאז שנת 2006 ועד היום אנדרמן משמשת ככתבת לענייני קולנוע של העיתון "הארץ". בנוסף היא כותבת גם על קומיקס ואנימציה. בין היתר ערכה את מוסף הקומיקס של סוכות 2011 שהוקדש למחאה החברתית.

מתגוררת בתל אביב עם בת זוגה, מיה בנגל. השתיים מגדלות ביחד את בתן ובנן.

קישורים חיצוניים
----------------

* נירית אנדרמן, ברשת החברתית אינסטגרם
* נירית אנדרמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* מאמרי נירית אנדרמן, באתר "הארץ"

הערות שוליים
------------

1. ↑  מוסף קומיקס בעיתון הארץ, סוכות 2011
גן הנצחה ביהוד לזכרם של נחשון וקסמן וניר פורז
**ניר פורז** (14 במאי 1971 – 14 באוקטובר 1994) היה קצין צה"ל ששירת בסיירת מטכ"ל ונהרג במבצע החילוץ של נחשון וקסמן שנחטף בידי חמאס. על פעולתו במסגרת החילוץ זכה פורז לצל"ש הרמטכ"ל.

קורות חייו
----------

ניר פורז נולד ב-14 במאי 1971. אביו, מעוז פורז, היה טייס חיל האוויר שנהרג במלחמת יום הכיפורים, בעת שבנו היה בן שנתיים וחצי. פורז גדל והתחנך ברמת השרון. הוא למד בבית הספר היסודי "גולן" ובתיכון רוטברג בעיר. לפי נוהלי צה"ל, לא יועד פורז לשירות ביחידה קרבית, אך הוא בחר במסלול קרבי, והתנדב לסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות צנחנים במחזור גיוס אוגוסט 89 עבר מסלול הכשרה מלא כלוחם ביחידה. עם תום המסלול יצא לקורס קצינים. עם סיום הקורס שב לסיירת מטכ"ל כמפקד צוות. בין היתר השתתף פורז ב-21 במאי 1994 במבצע עוקץ ארסי בו נחטף מוסטפא דיראני מביתו שבלבנון.

ניסיון החילוץ בביר נבאלא
------------------------

ביום שישי, 14 באוקטובר 1994, נודע לשירות הביטחון הכללי כי נחשון וקסמן, חייל צה"ל שנחטף חמישה ימים קודם לכן, נמצא בביר נבאלא שמצפון לירושלים. ראשי מערכת הביטחון החליטו על פעולת חילוץ.

בעת החטיפה היה פורז בחופשה לקראת שחרורו מצה"ל ויציאה ללימודים, והוחזר מחופשתו כדי לפקד על הכוח שיועד לפרוץ לבית בו הוחזק החייל החטוף. לאחר שאומתו הפרטים שהתקבלו מהנהג הפלסטיני שהסיע את נחשון וקסמן הוחלט לפרוץ לבית. לאחר רדת החשיכה, בשעה 19:15, ניסה הכוח לפרוץ לבית החד-קומתי מכמה מקומות באמצעות פיצוץ דלתות הברזל. הפיצוץ לא צלח, הדלתות לא נפרצו, וכתוצאה - המחבלים ירו בווקסמן למוות עם הישמע הפיצוץ. גם פורז עצמו נורה ונהרג עם הפריצה לבית, בראש חייליו.

על פעולת החילוץ זכה ניר פורז בצל"ש הרמטכ"ל לאחר מותו.

לאחר מותו עסקו אמצעי התקשורת בשאלות מוסריות באשר למדיניות צה"ל בשיבוץ חיילים יתומים כלוחמים. פולמוס דומה התעורר לאחר נפילת טייס הקרב אסף רמון, בנו של אילן רמון.

הנצחתו
------

על שמו של פורז נקראו דואתלון בעיר מגוריו רמת השרון, מרכז לחקר נדידת הציפורים בישראל בלטרון, תומכני עורקים של חברת מדינול, כדוגמת נירפלקס, פיוניר, אקסוטניר ועוד. כמו כן, פרויקט "ניר סקול" של אוניברסיטת הרווארד בשיתוף חברת מדינול, שהוא פרויקט פילנתרופי בו משתתפים בני נוער ישראלים, פלסטינים וירדנים. הפרויקט מחולק לשניים: החלק המדעי והחלק החברתי. באמצעות ארבעה מפגשים בני שבוע וחצי במשך שנתיים נפגשים בני הנוער במקומות שונים ברחבי הארץ, בדרך כלל בערים מעורבות, לומדים קרדיולוגיה ואת תולדות הסכסוך הישראלי-פלסטיני.

בעיר יהוד הוקם גן הנצחה לזכרם של פורז ונחשון וקסמן.

ב-2011 נתרם ספר תורה לעילוי נשמתם ולזכרם של ניר ושל אביו מעוז. הכנסת ספר תורה לבית הכנסת בר יוחאי התקיימה ברמת השרון על ידי קהילה ראשית בנוכחות משפחת פורז.

דגם התומכן הראשון של חברת "מדינול", שזכה להצלחה רבה בעולם, נקרא "ניר", על שמו של ניר פורז. גם הדגמים הבאים של החברה כללו בשמם את השם "ניר".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניר פורז** בוויקישיתוף
* קורות החיים של ניר פורז, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
* דואתלון רמת השרון
* תולדות חייו
* אחיקם משה דוד, "והגוף, אחי ניר, כאילו מתכווץ פנימה מגעגועים", באתר nrg‏, 14 באפריל 2013.
* שירלי (נחמה) פרקש, שלום, חבר: הארוחה האחרונה שלי עם סרן ניר פורז ז"ל, באתר Xnet‏, 13 באוקטובר 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  עמרי אסנהיים, רקע אדום, באתר nrg‏, 15 באפריל 2005.
2. ↑  צל"ש הרמטכ"ל שהוענק לניר פורז, באתר "בעוז רוחם" של צה"ל;  

ניר פורז, באתר הגבורה
3. ↑  Welcome to NIR School
4. ↑  NIR Legacy of Innovation, באתר "מדינול"
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 


‏ מפת אירופה לפי אזורי זמן:
±0  שעון מערב אירופה (WET) / שעון גריניץ' (GMT) (UTC) 
±0  שעון מערב אירופה (WET) / שעון גריניץ' (GMT) 
1+ שעון הקיץ של מערב אירופה (WEST) / שעון הקיץ של בריטניה (BST) / שעון אירלנד (IST) 
1+  שעון מרכז אירופה (CET) 
2+  שעון הקיץ של מרכז אירופה (CEST) 
2+  שעון מזרח אירופה (EET) / שעון קלנינגרד 
2+  שעון מזרח אירופה 
3+  שעון הקיץ של מזרח אירופה (EEST) 
3+  שעון מוסקבה (MSK) / זמן טורקיה 
4+  זמן ארמניה / זמן אזרבייג'ן / זמן גאורגיה (MSD) 

**שעון מוסקבה** (ברוסית: **Московское время**) הוא אזור זמן בו שוכנת בירת הפדרציה הרוסית - העיר מוסקבה.

אזור הזמן פועל ברוב אזורי החלק האירופי של רוסיה. מ-26 באוקטובר 2014 זה תואם את אזור זמן UTC + 3, מ־27 במרץ 2011 ל־25 באוקטובר 2014 זה תאם את אזור זמן UTC + 4.

זמן מוסקבה משמש לתזמון רכבות, ספינות וכו' ברחבי רוסיה, אך נסיעות מטוס מתוזמנות לפי זמן מקומי. ברוסיה מכריזים לעיתים קרובות בתחנות הרדיו כזמן מוסקבה. תיאורים של אזורי זמן ברוסיה מבוססים לרוב על זמן מוסקבה ולא על זמן אוניברסלי מתואם. לדוגמה, יקוטסק (UTC + 09: 00) אמור להיות MSK + 6 ברוסיה.

בתקופת ברית המועצות רפובליקות סובייטיות שממקמות בחלק האירופי של ברית המועצות פעלו לפי "שעון מוסקבה". לאחר קבלת העצמאות הם עברו לזמן בהתאם להחלטות שהתקבלו על ידי הממשלות. רק בלארוס המשיכה להתנהל לפי "שעון מוסקבה".

קישורים חיצוניים
----------------

* חוק לחישוב הזמן (רוסיה) (ברוסית)
טיילור סוויפט, שהוציאה את האלבום *1989*, שהופק בחלקו על ידי הצמד.
**עז יול** (באנגלית: **Yule goat**) היא סמל ומסורת בעלת קשר ליול וחג המולד בסקנדינביה וצפון אירופה.

מקורה מהפגאניזם הגרמני, ולה שלל גרסאות במהלך ההיסטוריה הסקנדינבית. ייצוגים מודרניים של עז יול עשויים בדרך כלל מקש.

רקע
---

בעוד שמקורותיה הרשמיים אינם ברורים, תיאוריה פופולרית היא שחגיגת בהקשר העז קשורה לסגידה לאל הנורדי תור, שעלה לשמיים במרכבה רתומה לשתי עיזים, טנגריסנר וטנגנויסטר; הדבר קשור לאמונות הודו-אירופיות שונות. בנוסף לכך, מקושר הדבר לאמונות פרוטו-סלאביות עתיקות ופסטיבל קוליאדה (יול).

### עז יול המודרנית

עז היול במדינות נורדיות כיום ידועה בעיקר כקישוט חג המולד. גרסה מודרנית זו של דמות עז יול היא עז דקורטיבית עשויה קש וכרוכה בסרטים אדומים; זהו קישוט פופולרי שנמצא לעיתים קרובות מתחת או על עץ חג המולד. גרסאות גדולות של הקישוט מוצבות בעיירות וערים בתקופת חג המולד.

ניסיונות שונים לשרוף את העז כמו גם מקרי ונדליזם נוספים אירעו במרוצת השנים.

1. ↑  Cf. Rossel & Elbrönd-Bek (1996:xiv).
2. ↑  Schager, Karin. Julbocken i folktro och jultradition (Yule goat in Folklore and Christmas tradition), Rabén & Sjögren, 1989.
3. ↑  Kropej, Monika. Supernatural Beings From Slovenian Myth and Folktales, Scientific Research Centre of the Slovenian Academy of Sciences and Arts, 2012.
4. 1 2  Gävlebockens öde, Visit Gävle (בשוודית)
רכיבי ה-ABS
**אקרילוניטריל בוטאדיאן סטירן** או **ABS** (שם מלא באנגלית: **Acrylonitrile butadiene styrene**) הוא פולימר סינתטי אמורפי תרמופלסטי נפוץ (פלסטיק). ABS משמש לייצור רכיבים קלים וקשיחים ביציקה או בוואקום פורמינג כגון צינורות, ראשי מחבטי גולף (בשל היותו בולם זעזועים טוב), חלקי רכב, צלחות נוי לגלגלים, קופסאות, קסדות מגן וצעצועים כגון לבני ("קוביות") "לגו".

הרכב כימי וייצור
----------------

נוסחתו הכימית של ה-ABS היא (C8H8· C4H6·C3H3N)x.

זהו קופולימר המיוצר מפילמור של סטירן ואקרילוניטריל בנוכחות פוליבוטאדיאן. היחסים נעים בין 15%-35% אקרילוניטריל, 5%-30% בוטאדיאן ו-40%-60% סטירן. יחסים שונים של חומרי הגלם מקנים תכונות שונות לתוצר הסופי.

אקרילוניטריל הוא מונומר סינתטי המופק מפרופילן ואמוניה, בוטאדיאן הוא פחמימן המופק מבוטאן וסטירן הוא מונומר המופק מפחם.

התוצר הוא פולימר ארוך של פוליבוטאדיאן המשובץ במקטעים קצרים יותר של פוליסטירן ופוליאקרילוניטריל.

קבוצות הניטריל משרשראות פולימר סמוכות נמשכות זו לזו בשל קוטביותן והופכות את ה-ABS לחזק יותר מפוליסטירן. הסטירן מקנה לחומר את פני השטח החלקים והנוצצים והבוטאדיאן מקנה גמישות גם בטמפרטורות נמוכות. ל-ABS תכונות שימושיות בטמפרטורות של 20- ועד 80 מעלות צלזיוס. ABS מצטיין בקשיחותו, עמידותו לשחיקה וגזירה, חומצות ובסיסים וממסים שומניים בטווח רחב של טמפרטורות ואחוזי לחות. ניתן להקנות לו גם עמידות בפני חמצון, קרינת אולטרה סגול וחסינות לאש על ידי תוספים מתאימים.
חומצה חנקתית וחומצה גופרתית מרוכזות פוגעות ב-ABS, כמו גם פחמן ארבע-כלורי ואצטון.

לשם ייצור קילוגרם אחד של ABS משתמשים בכ-2 ק"ג של נפט לחומרי גלם ואנרגיה, אך ניתן למחזרו בקלות מספר רב יחסית של פעמים. חומר שמוחזר 4–5 פעמים מאבד מעמידותו וגמישותו ועל כן מתאים למספר מצומצם של שימושים.

עלות ייצורו של ABS כפולה בקירוב מזו של פוליסטירן, ולכן משתמשים בו כאשר יש דרישה לעמידות, ברק, קשיות ובידוד חשמל המצדיקות את תוספת המחיר.

קישורים חיצוניים
----------------

* | מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **ABS** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ABS (פלסטיק)** |
* ABS, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**אלומינה** הוא השם המקובל לתחמוצת האלומיניום (Al2O3). אלומינה היא תחמוצת יציבה וקשה, והיא בעלת מבנים גבישיים רבים. מינרלים נפוצים המבוססים על אלומינה כוללים בין השאר את הספיר, האודם ואת הקורונדום. קורונדום, המכונה גם α-Al2O3, היא הפאזה היציבה תרמודינמית של אלומינה, והיא גם הנפוצה ביותר. האלומינה היא מקור חשוב לייצור אלומיניום מתכתי.

גביש אלומינה (קורונדום)

אלומינה בטבע
------------

קורונדום הוא הצורה הנפוצה ביותר של אלומינה גבישית בטבע. האודם והספיר הן צורות של קורונדום אשר מקבלות את צבען בזכות ריכוזים מזעריים של אטומים זרים. הצבע האדום של האודם מתקבל בזכות נוכחות של כמות קטנה של כרום, והספירים מקבלים צבעים שונים כתלות בנוכחות אטומים זרים, למשל ברזל וטיטניום.

תכונות
------

אלומינה היא מבודד חשמלי, אולם היא בעלת מוליכות תרמית גבוהה יחסית לחומר קרמי. האלומינה אינה מסיסה במים. הקושיות הגבוהה של אלומינה גבישית הופכת אותה למתאימה ליישומים של ליטוש וטחינה, וכמרכיב בכלי חיתוך.

אלומינה בצורה של אבקה.
אלומינה דקיקה (בעובי של ננומטרים בודדים) מצפה את פני השטח של אלומיניום מתכתי, והיא זו שמעניקה לו עמידות גבוהה לתנאי הסביבה ולקורוזיה, ולכן היא מכונה **שכבת פסיבציה**. שכבה זו, הנוצרת במהירות בכל פעם שפני השטח נחשפים או נשרטים, מגנה על המתכת מפני חמצון נוסף.

מינרל קורונדום שנמצא בברזיל

מבנה גבישי
----------

הצורה הנפוצה ביותר של אלומינה היא פאזה α, המכונה על שם המינרל קורונדום. במבנה זה יוני האלומיניום נמצאים באוקטהדרון ומסביבם יוני החמצן יוצרים מבנה הקסגונלי חסר. קורונדום הוא בעל סריג Bravais טריגונלי של R-3c. תא היחידה הפרימיטיבי כולל ארבעה אטומי אלומיניום ושישה חמצניים.

מלבד הפאזה α היציבה תרמודינמית, לאלומינה צורות גבישיות מטא-סטביליות נוספות, ביניהן הפאזות הקוביות: γ ו- η, הפאזה המונוקלינית: θ, הפאזה האורתורומבית: κ, הפאזה ההקסגונלית: χ והפאזה δ שיכולה להיות אורתורומבית או טטרגונלית.

שימושים
-------

* השימוש העיקרי והחשוב ביותר של אלומינה הוא כחומר הגלם להפקת אלומיניום מתכתי.
* בשל הקושי הרב של החומר וחוזקו הוא משמש כחומר שחיקה לליטוש והחלקה. חלק מניירות הלטש מכילים אלומינה. אלומינה משמשת לעיתים כתחליף זול ליהלום מלאכותי בליטוש.
* פתיתי אלומינה משמשים כפיגמנט וכבסיס לצבעים שונים.
* אלומינה היא מבודד חשמלי מצוין ולכן היא משמשת כמבודד ברכיבי מתח וזרם גבוהים.
* טמפרטורת ההיתוך הגבוהה והעמידות לחימצון הופכת אותו מתאים כחומר בידוד לתנורים בטמפרטורה גבוהה.
* באלקטרוניקה אלומינה יכולה לשמש כמצע למעגלים וכמבודד ברכיבים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלומינה** בוויקישיתוף
* אלומינה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  I. Levin and D. Brandon (1998). "Metastable Alumina Polymorphs: Crystal Structures and Transition Sequnces". *Journal of the American Ceramic Society*. **81** (8): 1995–2012. doi:10.1111/j.1151-2916.1998.tb02581.x.`{{cite journal}}`: תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
2. ↑  Paglia, G. (2004). "Determination of the Structure of γ-Alumina using Empirical and First Principles Calculations Combined with Supporting Experiments" (free download). Curtin University of Technology, Perth. נבדק ב-2009-05-05.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007294742905171
* BnF: cb12117339c (data)
* GND: 4001590-7
* LCCN: sh85004029
* NKC: ph321883

 |
**אלחנן (צ'ארלס) ונגרוב** (באנגלית: **Charles Wengrov**; י"ג בטבת ה'תרפ"ה, 9 בינואר 1925, ניו יורק – כ"ה בתמוז ה'תשס"ב, 5 ביולי 2002, אשדוד) היה סופר ילדים ומתרגם מעברית לאנגלית.

ביוגרפיה
--------

אלחנן צבי ונגרובסקי נולד בלואר איסט סייד של ניו יורק, לשמואל עוזר (סמואל) ואיטה ונגרובסקי. למד בישיבת תורה ודעת אצל הרב שרגא פייבל מנדלוביץ', ובתום לימודיו קיבל מהישיבה סמיכה לרבנות, שבה לא השתמש מעולם. לפני נישואיו, קיצר את שם משפחתו.

ב-1957 נישא לרוזה לבית ונגר, ולבני הזוג היו ארבעה ילדים. בשנת 1969 עלתה המשפחה לישראל והשתקעה בירושלים. ונגרוב היה "בעל קורא" מנוסה ודייקן, במשך שנים רבות קרא בתורה במניין שהתקיים ברחבת הכותל המערבי בשבתות ובימים נוראים, ושימש שם גם כאחד מבעלי התפילה. מאוחר יותר שימש כקורא בתורה בבית הכנסת ישועות יעקב בשכונת מאה שערים בירושלים. בחצי השנה האחרונה לחייו התגורר באשדוד.

נפטר בכ"ה בתמוז ה'תשס"ב, 5 ביולי 2002, ונטמן בבית העלמין הר המנוחות בירושלים.

עבודותיו
--------

ונגרוב כתב מספר ספרי ילדים שנדפסו בדפוס האחים שולזינגר בארצות הברית, ביניהם סדרת ספרים שעסקו בדמויות מן התנ"ך לפי מדרשי חז"ל, בין הספרים: "נח והתיבה", "שאול המלך", ו"שמואל הנביא". ספרו "זלמן והחנוכיה" (Zalman's Menorah, ill. by Y.E. Taub, Feldheim, 1987), אף הוא לילדים, תורגם לעברית.

מלבד ספריו, תרגם גם ספרים מעברית לאנגלית, בעיקר ספרות תורנית וביוגרפיות. מתרגומיו:

* מהדורה אנגלית של ספר החינוך, הוצאת פלדהיים, 5 כרכים, 1978-1989
* **איש צדיק היה ("A tzaddik in our time")**, ספרו של שמחה רז על הרב אריה לוין. מהדורה שנייה, נערכה על ידי ישעיהו דבורקס, יצאה לאור בהוצאת פלדהיים, 1976
* **מלאכים כבני אדם**, ספרו של שמחה רז על הרב קוק
* **יהודי ביער**, ספרו של יחיאל גרטנשטיין העוסק בקורותיו של פרטיזן יהודי
* **הוד וגבורה (One Jew's Power – One Jew's Glory)**, ספרו של גרנטשטיין העוסק בחייו של רבי יצחק שמואל אליהו פינקלר, אדמו"ר מרדושיץ, בגטו ובמחנות ההשמדה
* **שימקה**, ספרו של דוד זריצקי
* **A Blaze In the Darkening Gloom**, מאת יהושע באומל, ביוגרפיה של הרב מאיר שפירא מלובלין
* קונטרס על חיי הנישואין וטהרת המשפחה מאת רחל נריה
* **צדיק יסוד עולם**, ספרו השני של שמחה רז על הרב אריה לוין, טרם ראה אור

קישורים חיצוניים
----------------

* אלחנן צ'ארלס ונגרוב באתר WorldCat

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007269741005171
* CiNii: DA11695505
* GND: 1089152426
* ISNI: 0000 0003 8571 9163
* LCCN: n85374400
* NTA: 189093366
* RERO: 02-A003967661
* VIAF: 301168127
* WorldCat: lccn-n85374400

 |
**בית הספר סגולה** הוא בית ספר ממלכתי דתי-תורני לבנים בבני ברק. במשך שנים שכן ברחוב השומר (כיום רחוב אהרונוביץ). בסוף שנות ה-90 עבר לרחוב מוהליבר בעיר.

רקע
---

בית הספר נוסד בראשית שנות ה-60 של המאה הקודמת. מייסדו ומנהלו הראשון היה משה רוז'ה. הוא החל את פעילותו בשנת הלימודים תשכ"א ככיתה תורנית בבית ספר "מעלות" בבני ברק וכעבור כשנתיים עבר למבנה חדש בן שתי קומות ברחוב השומר (כיום רחוב אהרונוביץ) בבני ברק, מול מפעל "אסם" לשעבר ובצמוד למגרש הכדורגל "אליצור". 

על אף ששכן בבני ברק והיה בפיקוח מחלקת החינוך העירונית, קיבל לשורותיו גם תלמידים מחוץ לבני ברק. הוא היה בית הספר הראשון של הזרם הממלכתי דתי שהיה סלקטיבי בקבלת תלמידים, וקבלת תלמיד כללה ראיון מקדים ולא קבלה אוטומטית. בנוסף, תוכנית הלימודית כללה שעות נוספות כתגבור תורני. 

עד שנות השמונים פעלו בבית הספר ארבע כיתות ה'-ח' בלבד. הלימודים נמשכו מעבר לשעות הלימודים המקובלות בבתי ספר ממלכתיים דתיים אחרים ושולבו בהם לימודים תורניים מוגברים.

במחצית שנות ה-80 לקראת שנות ה-90 החלה הגירה של אוכלוסייה דתית לאומית מבני ברק ליישובים עוטפי גוש דן כמו גבעת שמואל, שוהם, יישובי עמק איילון ועוד, והאוכלוסייה הדתית לאומית בעיר הלכה והידלדלה. מספר הנרשמים לבית ספר "סגולה" שהיה מזוהה עם החינוך הממלכתי דתי הלך וקטן. הוא נסגר לקראת סוף שנות ה-90 ובמבנהו הישן ברחוב השומר שעבר שיפוצים והרחבה נפתח בית ספר חרדי לבנות "בית יעקב". בית ספר "סגולה" עבר למבנה ברחוב מוהליבר 10 בבני ברק (בבניין שבו שכן בעבר בית ספר מוהליבר) והוא נקרא כיום בית ספר "סגולה ממלכתי דתי לבנים". סמל בית הספר נשאר כפי שהיה בעת היווסדו.

### מנהלי בית הספר

במהלך שנת הלימודים של שנת 1971 נפטר הרב משה רוז'ה, מייסד בית הספר ומנהלו הראשון. את מקומו מילא עד סוף שנת הלימודים הרב אברהם הרשלר שהיה מחנך אחת הכיתות. המנהלים הבאים של בית ספר "סגולה" היו: הרב משה ברסלויער, הרב גרשום הרפנס, הרב יעקב רוז'ה (בנו של מייסד בית הספר משה רוז'ה), הרב שלמה גרוס (שהיה עד אז מחנך באחת הכיתות) הרב משה לבקוביץ', בין השנים 1995–2001 היה מנהל "סגולה" הרב בני פרל ואחריו דוד וקסלר. משנת 2005 עד סוף שנת הלימודים תשע"ו (2016) ניהל את בית הספר הרב חגי ניצן.

כיום מנהלו הוא הרב עמוס מימון.

### ראו גם

* רשימת בוגרי בית הספר

קישורים חיצוניים
----------------

* אלי .אלון, סיפורו של בית הספר סגולה , באתר News1 מחלקה ראשונה, 3 באוגוסט 2014
פירוש נוסף ערך זה עוסק בתרכובת לא-רוויה (Propene). אם התכוונתם לתרכובת הרוויה (Propane), ראו פרופאן.

**פּרוֹפֵן** (בכתיב לועזי: **Propene**), הידוע גם בשם **פּרוֹפִּילֵן** (**Propylene**), הוא תרכובת אורגנית בלתי רוויה, בעלת הנוסחה הכימית C3H6. לתרכובת קשר כפול אחד, והיא האלקן השני הפשוט ביותר, והשנייה בתפוצתה הטבעית, לאחר אתן (אתילן).

תכונות
------

בטמפרטורת החדר, פרופן הוא גז חסר צבע וריח. כאשר הוא משמש כדלק מוסיפים לו לעיתים קרובות כמויות זעירות של תרכובת גופרית בעלות ריח חזק (תיולים, קרויים גם מרקפטאנים), כדי להקל על גילוי דליפות.

לפרופן צפיפות ונקודת רתיחה גבוהות יותר משל אתן (אתילן), עקב המסה המולקולרית הגבוהה יותר שלו, והמולקולות הגדולות יותר. נקודת הרתיחה שלו נמוכה במקצת מזו של פרופאן, ולכן הוא נדיף יותר. אין בו קשרים בעלי קוטביות חזקה, אולם למולקולה מומנט דיפול קטן עקב הסימטריה המופחתת שלה (מיקום קשר כפול באחד מצידי המולקולה שובר את סימטריה השיקוף שקיימת בפרופאן).

לפרופן אותה הנוסחה הכימית כמו לציקלופרופאן, אולם האטומים מקושרים בדרכים אחרות, ולכן אלה הם איזומרים.

הפקה
----

פרופן מופק ממקורות מתכלים: נפט או מאגרי גז טבעי, ובמידה פחותה גם מפחם. על כן זהו דלק מאובנים. פרופן מופק ממקורות אלה בעזרת זיקוק למקוטעין בעת זיקוק נפט, אך עקב הביקוש הרב הוא מופק בעיקר בעזרת פיצוח, תהליך בו המולקולות הארוכות בנפט מפורקות לשברים קטנים יותר, ביניהם פרופן, אותו מפרידים מהתערובת בעזרת זיקוק למקוטעין.

שימושים
-------

פרופן הוא חומר הגלם לייצור פוליפרופילן, פולימר בעל שימושים נרחבים, ובמיוחד אריזה. מפיקים פוליפרופילן מפרופן בתהליך פולימריזציה בעזרת קטליזת זיגלר-נטה, שיוצרת פוליפרופילן איזוטקטי. פרופן ובנזן הם חומרי הגלם הבסיסיים בתהליך קומיני, תגובה תעשייתית לייצור אצטון ופנול. פרופן משמש גם בתהליך הייצור של מוצרים כימיים רבים אחרים, דוגמת איזופרופנול (propan-2-ol), אקרילוניטריל, ופרופילן אוקסיד (epoxypropane).

בין השנים 2000 ל-2008 ייצור הפרופן באירופה וצפון אמריקה נאמד בכ-35 מיליון טון לשנה, ללא גידול, אך ייצורו הלך וגדל במזרח אסיה, בייחוד בסינגפור וסין. הייצור הכלל-עולמי של פרופן הוא כמחצית משל אתן (אתילן).

ריאקטיביות
----------

בדומה לאלקנים אחרים, פרופן עובר תגובות סיפוח בקלות יחסית, בטמפרטורת החדר. התגובה מתרחשת על הקשר הכפול, הזמין יותר לתגובה מקשר יחיד (קשר רווי).

בחלל
----

בשנת 2013 דווח כי החללית קאסיני-הויגנס החוקרת את כוכב הלכת שבתאי איתרה פרופן על הירח טיטאן בחלק התחתון של האטמוספירה שלו. מקור הפרופן הוא כנראה מתגובות של רדיקלים הנוצרים משבירת מולקולות מתאן בהשפעת קרינת השמש

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרופן** בוויקישיתוף

1. ↑  Budavari, Susan, ed. (1996), "8034. Propylene", The Merck Index, Twelfth Edition, New Jersey: Merck & Co. pp. 1348-1349
2. ↑  www. petrochemistry.net Accessed August 2008
3. ↑  Organic Chemistry 6th edition, McMurry,J. Brooks/Cole Publishing, Pacific Grove USA (2005)
4. ↑  יגאל פתאל, מרכיבי פלסטיק התגלו בטיטאן

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007541103205171
* BnF: cb12267502s (data)
* GND: 4175940-0
* LCCN: sh85107493

 |
**מארי-לואיז שטיינבאואר** (בגרמנית: **Marie-Louise Steinbauer**; נולדה ב-3 בינואר 1934) היא דוגמנית ומנחת טלוויזיה גרמנייה.

ביוגרפיה
--------

שטיינבאואר נולדה בקלן, היא למדה בבתי ספר בברלין ובבידגושץ' ולאחר מכן עברה ללמוד בפנימייה.

היא למדה בבית ספר למתורגמנים וקיבלה דיפלומה באנגלית ובצרפתית, היא עבדה תקופה בתחום התרגום במפעל המכוניות פורד בקלן.

לקחה חלק בכתיבת שלושה ספרים שיצאו לאור.

דוגמנות
-------

בתחילת דרכה בדוגמנות שטיינבאואר עבדה כדוגמנית עבור צלם אופנה בקלן.

היא הצטלמה למגזין "Film und Frau" העוסק באופנה ובקולנוע.

לאחר מכן היא עבדה כדוגמנית בפריז, רומא ולונדון, היא התגוררה גם ארבע שנים בניו יורק ובמהלכן חתמה על חוזה עם סוכנת הדוגמניות איילין פורד.

הנחיית טלוויזיה
---------------

בהיותה בניו יורק הכירה שטיינבאואר עיתונאי העובד ב-"NDR", רשת שידור ציבורית גרמנית ודרכו נכנסה לתחום הטלוויזיה.

מ-1965 ועד 1975 הגישה את מגזין הבידור "Aktuelle Schaubude".

ב-1969 ו-1970 הנחתה את אירוע המוזיקה הבוחר את נציג גרמניה לאירוויזיון.

באירוויזיון 1970 הייתה גם הפרשנית של הטלוויזיה הגרמנית.

מ-1982 ועד 1991 לקחה חלק בהנחיית תוכנית האירוח "NDR Talk Show" שזכה לפופולריות בגרמניה.

חיים אישיים
-----------

נישאה להלמוט פרנקנברג, יזם בעסקי הקוסמטיקה וב-1957 נולדה בתם. לאחר שנה של נישואין הזוג התגרש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מארי-לואיז שטיינבאואר** בוויקישיתוף

* מארי-לואיז שטיינבאואר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 10811452X
* ISNI: 0000 0000 7150 176X
* LCCN: n00028393
* NTA: 240757289
* VIAF: 100379481
* WorldCat: lccn-n00028393

 |
**פרננדו פאצ'קו פלורס** (בספרדית: **Fernando Pacheco Flores**; נולד ב-18 במאי 1992) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת השוער באספניול מהליגה הספרדית.

קריירה
------

פצ'אקו נולד בעיר בדחוס שבמחוז אקסטרמדורה, ספרד. פצ'אקו שיחק בשני מועדונים מקומיים לפני העברתו לריאל מדריד ב 2006, בגיל 14. את הופעתו הראשונה בריאל מדריד C ערך נגד ראיו מאחאדהונדה בליגה הספרדית השלישית בכדורגל, משחק זה היה משחק האליפות עבור הטרסרה ליגה, ערך פצ'אקו ב-28 באוגוסט 2011 כאשר הוא בן 19.

את המשחק הראשון עם הקבוצה מרכזית שיחק פצ'אקו ב-20 בדצמבר 2011 כאשר נכנס בחילוף מאוחר, הוא החליף שוער צעיר נוסף, אנטוניו אדאן שגם הוא היה שוער בריאל מדריד ובמשחק זה ניצחה ריאל מדריד ג' את פונפררהדינה 1–5 בקופה דל ריי.
בעונת 2012–2013 התחיל להופיע בריאל מדריד קסטיליה וערך את הופעת הבכורה שלו ב-2 ביוני 2013 ובאותו משחק ניצחה ריאל מדריד קסטיליה את א.ד אלקורקון בתוצאה 0–4 ושמר על העמדה לשו גם למשחק הבא נגד גירונה.

ב-11 באוגוסט 2014 הודיעה הקבוצה הראשית ריאל מדריד לפאצ'קו שהו נכלל בסגל לגמר סופר קאפ האירופי נגד סביליה בתור שוער שלישי. פאצ'קו שיחק משחק יחיד במדי ריאל מדריד בשמינית גמר גביע המלך נגד קורנייה, ריאל מדריד ניצחה 0–5, פאצ'קו שיחק את כול 90 הדקות.

ב-7 באוגוסט 2015 פאצ'קו חתם לשלוש שנים בדפורטיבו אלבס מהליגה הספרדית השנייה.

בעונת 2015–2016 ערך פאצ'קו 40 הופעות ליגה ואף עלה עם קבוצתו ליגה.

בעונת 2016–2017 ערך 36 הופעות במדי דפורטיבו אלבס.

ב-10 באוגוסט 2022 חתם לארבע שנים באלמריה.

ב-31 בינואר 2023 חתם לשלוש שנים באספניול .

תארים
-----

ריאל מדריד
* הסופר קאפ האירופי: 2014
* גביע העולם לקבוצות: 2014

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**מרגרט ברנאדין הול** (באנגלית: **Margaret Bernadine Hall**; ‏ 10 במרץ 1863 – 2 בינואר 1910) הייתה ציירת אנגלית שבילתה את רוב הקריירה שלה בפריז. מעט מיצירותיה שרדו, אך היא בולטת בציור שלה "פנטין" משנת 1886. נושא הציור הוא דמות מהרומן "עלובי החיים", של ויקטור הוגו משנת 1862

ביוגרפיה
--------

מרגרט ברנאדין הול נולדה בליברפול. אביה היה ברנרד הול (1813–1890), סוחר, פוליטיקאי מקומי ונדבן, שנבחר לראשות עיריית ליברפול בשנת 1879. אמה הייתה מרגרט קאלרו (1827–1902) מפרסטון, שהייתה אשתו השנייה של ברנרד הול. מרגרט הייתה בתם השנייה, והבת הגדולה ביותר. ב-1882 עברה המשפחה ללונדון, ובהמשך אותה שנה, בגיל 19, עברה מרגרט לפריז כדי ללמוד במשך חמש שנים באקדמיה שניהל אוגוסט פייאן-פרין ואדוארד קרוג. זה היה בתקופה שבה היו מעט אמניות בעיר, וכשהאימפרסיוניסטים היו פעילים.

בין השנים 1888 ו-1894 הול נסעה רבות - ליפן, סין, אוסטרליה, אמריקה הצפונית וצפון אפריקה, וחזרה לפריז בשנת 1894.

היא חזרה לאנגליה בשנת 1907, שם מתה שלוש שנים לאחר מכן בביתו של המחזאי ג'ורג' קלדרון בהמפסטד הית', לונדון. היא נטמנה בחצר הכנסייה של כנסיית כל הקדושים (אנ'), בליברפול. בשנת 1925 נערכה תערוכה רטרוספקטיבית של ציוריה בצ'לסי, לונדון.

רוב הציורים של הול נעלמו לאחר מותה, ולאחר שבחייה הציגה ציורים בנושאים של ריאליזם חברתי.

ישנם שני ציורים ידועים נוספים של הול. בטריניטי קולג', קיימברידג' - דיוקן של חוקר מוזיקה שצויר ב-1898. הציור השני נמצא בבעלות פרטית, והוא דיוקן של אחיה, סר דאגלס ברנרד הול (אנ'), עם תאריך משוער של 1884.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרגרט ברנאדין הול** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Transactions of the Historic Society of Lancashire and Cheshire for the Year ... 1914. p. 88.
2. ↑  'Fantine', Margaret Hall, 1886, National Museums Liverpool, archived from the original
3. ↑  Hussey, John (2011), Finding Margaret: The Elusive Margaret Bernadine Hall, Birkenhead: Countyvise, ISBN 978-1-906823-55-9
4. ↑  Sedley Taylor (1834–1920), Music Scholar and Benefactor, Art UK
5. ↑  Hussey, John (2011), *Finding Margaret: The Elusive Margaret Bernadine Hall*, Birkenhead: Countyvise. PP 78-87

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מרגרט ברנאדין הול"**.
יוסיף קישינבסקי
**יוסיף קישינבסקי** (ברומנית: **Iosif Chişinevschi**;‏ 1905–1963) היה פוליטיקאי רומני, מנהיג קומוניסטי, יהודי במוצאו. אחד מסגני ראש ממשלת רומניה בשנים 1954–1955. מנושאי הדגל במאבק המפלגה הקומוניסטית בתנועה הציונית של יהדות רומניה.

חייו
----

קישינבסקי נולד בבסרביה בשם יוסיף ברויטמן (Iosif Broitman) וכונה על ידי חבריו בשם "יושקה", אך לאחר נישואיו לליובה קישינבסקי (פעילה קומוניסטית מרכזית בזכות עצמה) בחר בשם המשפחה של אשתו.

קישינבסקי שהה בברית המועצות עד שנת 1931, כאשר עבר לרומניה. נעצר בשנת 1940 ועבר בבית הכלא את תקופת מלחמת העולם השנייה. בבית הכלא התקרב מאוד לגאורגה גאורגיו-דז'. קישינבסקי נחשב האידאולוג והתועמלן הראשי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית בשנים 1944–1957. הוא היה בעל תפקיד משמעותי באינטריגות שהביאו להדחת אנה פאוקר, למותו של לאורנציו פטרשקנו, ולמשפטו של ואסילה לוקה.

בישיבה שערכה הלשכה הפוליטית של מפלגת הפועלים הרומנית (המפלגה הקומוניסטית הרומנית) ב-14 בינואר 1953 הוחלט לפרק את ועדות המיעוטים האתניים, כולל של היהודים. יוסיף קישינבסקי אמר באותה ישיבה:

> 
> "הוועדות (היהודיות) היו כל הזמן קן של שודדים, של נצלנים, של מרגלים. לוועדות היו תמיד איזה פילדרמן לניצול וגזילת האנשים העניים בבתי עלמין וכו' ועד למעשים קרימינליים של ריגול, זו הייתה תוכניתן. בגלל זה, אני מאמין שעלינו לפעול בצורה נחרצת. שיקח אותם השד, יזעקו, אך לבסוף ישתתקו, אחרת יזיקו לא רק לנו, אלא לכל מחנה השלום. צמצום בתי הכנסת אפשרי ולא תהיה שום תלונה מצד האוכלוסייה היהודית העמלה... כך, כפי שאיננו מרחמים על הכמרים הקתוליים המרגלים, כך לא נרחם על הרבנים והחזנים."
> 
> 
> 
> 

בתקופת הדה-סטליניזציה בברית המועצות, בשנת 1956, קישינבסקי ומירון קונסטנטינסקו הציעו להנהיג הקלות גם ברומניה, אך הצעותיהם נדחו, ובשנת 1957 הם סולקו מהלשכה הפוליטית בטענה ש"ניסו להוביל את המפלגה אל אנרכיה ליברלית ורוויזיוניסטית". בשנת 1960 איבד גם את מקומו בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית.

בנו הבכור היגר לקנדה, שני בנים אחרים עלו לישראל, ורק הצעיר בבניו נשאר ברומניה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוסיף קישינבסקי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 128615974
* VIAF: 25660599
* WorldCat: viaf-25660599

 |

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **[[:commons:Category:{{{1}}}|יוסיף קישינבסקי]]** |
**תסמונת מקון אולברייט** היא תסמונת גנטית מורכבת, המתגלה בדרך כלל בילדות, ומתבטאת בהשפעה על מספר מערכות הגוף שלכאורה אינן קשורות, בעיקר עצמות, עור והמערכת האנדוקרינית. אף על פי שנחשבת לתסמונת ילדים, ומופיעה בספרות הרפואית תחת תסמונות ילדות בשל מגוון רחב מאוד של סימפטומים ודרגות חומרה, היא עשויה להיות מאובחנת גם בגיל ההתבגרות ולעיתים אף בבגרות. אין גיל מקסימלי או מינימלי לאבחון תסמונת זו.

גנטיקה
------

התסמונת נגרמת על ידי מוטציית הפעלה בגן *GNAS* המקודד לתכונות שונות במס מערכות בגוף. הגן *GNAS* מקודד לתת היחידה אלפא, של מרכיב ה-G ברצפטורים מצומדי חלבון G. המוטציה מובילה להפעלה קונסטיטוטיבית (ללא תלות בהפעלה חיצונית) של הקולטן ולמעבר שרשרת האותות המעורר את המערכות ההורמונליות השונות.

המוטציה הגורמת לתסמונת אינה מורשת מההורים אלא נוצרת דה-נובו במהלך ההתפתחות העוברית המוקדמת (פוסט-זיגוטית). לכן, המוטציה נמצאת רק בחלק מתאי הגוף בצורה של פסיפס. לא ידוע על גורמי סיכון להופעת התסמונת והיא מופיעה באופן שווה בכל קבוצות האוכלוסייה.

סימפטומים
---------

חשד לקיום התסמונת מועלה כאשר לפחות שניים מתוך שלושת הסימנים הבאים מתייצגים:

* דיספלזיה פיברוטית - מצב בו עצם ומח עצם מוחלפים ברקמה פיברוטית וכתוצאה העצם פריכה ומתפשטת, ומועדת לשברים, עיוותים, אובדן תפקוד תקין, וכאב.
* כתמי קפה בחלב על העור עם קצוות משוננים ("חוף מיין")
* תפקוד יתר של המע האנדוקרינית- לרבות התפתחות מינית מוקדמת (הנפוץ ביותר), פעילות יתר תריסית ופעילות יתר של בלוטת האדרנל (תסמונת קושינג).

נדרשים סמפטומים מלפחות שתי מערכות אלה לאבחנה, אך יכולים בפועל להיות סמפטומים רבים ומגוונים בדרגות חומרה שונות בהתאם למיקום וחומרת המוטציה. כמו בגורמים אחרים להתפתחות מינית מוקדמת, גם הופעת סימני המין המשניים עשוי להיות שונה מהנורמה כגון הופעה של דימום וגינלי קודם להנצת שדיים. חשיפה ממושכת לרמה מוגברת של הורמוני מין עשויה להוביל לגדילה מואצת עם הבשלה סגירה מוקדמת של סחוסי הגדילה ופגיעה בפוטנציאל הגובה הסופי.

חולים המתיצגים עם **דיספלזיה פיברוטית** עלולים לסבול משברים, דפורמציות, כאב, ורמות זרחן נמוכות בדם בשל ייצור יתר של ההורמון- Fibroblast growth factor-23.

חולים המתייצגים עם **כתמי קפה בחלב**- הכתמים באופן טיפוסי ימצאו סביב מרכז הגוף וקו האמצע, יהיו בעלי גבולות מתאר משוננים הידועים בשם Coast of Maine.

**פעילות יתר של המערכת האנדוקרינית**- התפתחות מינית מוקדמת היא הסמפטום הנפוץ ביותר, נפוץ בעיקר בבנות- 85% מהבנות ומאופיין בין השאר בציסטות מפרישות אסטרוגן, גדילה מוקמת ודימום וגינלי מוקדם. אצל בנים התפתחות מינית מוקדמת היא נפוצה הרבה פחות (10-15% מהמקרים). אצל בנים אבנורמליות באשכים נמצאת בשכיחות גבוהה מאוד (85%). פעילות יתר תריסית קיימת בכשליש מהחולים, ופעילות יתר של האדרנל (תסמונת קושינג) בכ-10-15% מהחולים. כמו כן ייתכנו רמות גבוהות של הורמון גדילה בכ-10-15% מהחולים.

בהתאם לסמפטומים המחלה עלולה להיות מאובחנת בגיל מוקדם- אם ההתיצגות היא יחסית קשה ואופיינית או לפעמים, במקרים קלים יותר, להתעכב אפילו במספר עשורים.

קישורים חיצוניים
----------------

* תסמונת מקון אולברייט, באתר Doctors

הערות שוליים
------------

1. ↑  Gabriel I Uwaifo, McCune-Albright Syndrome: Practice Essentials, Background, Pathophysiology, 2017-12-06
**ג'ולייט דה ברקלי לוי** (באנגלית: **Juliette de Baïracli Levy**; ‏ 11 בנובמבר 1912 - 28 במאי 2009) הייתה וטרינרית והרבליסטית אנגלית.

חייה
----

דה ברקלי לוי נולדה בעיר מנצ'סטר, להורים יהודים. לאחר סיום בית-הספר, החלה בלימודי וטרינריה באוניברסיטאות מנצ'סטר וליברפול. דה ברקלי לוי התנגדה מאוד לניסויים בבעלי חיים אשר נערכו בשם המדע, ולכן עזבה את האוניברסיטה לאחר שתי שנות לימוד. בשנות ה-30 המאוחרות, הקימה מרפאה הוליסטית (צמחי מרפא) לטיפול בכלבים אשר מתו בהמוניהם ממגפת הכלבת. היא טיפלה והבריאה מאות כלבים בעזרת צמחי מרפא ושיטות טבעיות. היא פתחה מוצרים טבעיים לבעלי חיים הידועים כ-Natural Rearing Products אשר קיימים בשוק העולמי עד היום, והם היחידים מסוגם.

בזמן מלחמת העולם השנייה עבדה דה ברקלי לוי בחיל הנשים היבשתי. היא הייתה אוספת אזוב (טחב) אשר שימש לטיפול בפציעות של החיילים. לאחר המלחמה עברה ליורקשייר, שם השתוללה באותם ימים מגפה שהמיתה אלפי כבשים. מגפה זו הוכרזה על ידי הווטרינרים כבלתי ניתנת לטיפול. דה ברקלי לוי בשיטותיה הטבעיות החלה להבריא עדרים שלמים. עקב עבודתה זו היא עוררה את תשומת לבו של סר אלברט האוורד - מייסד המוסד ל"חקלאות האורגנית המודרנית". הוא עודד ודחף אותה ללמוד טיפול הוליסטי לבעלי חיים. בשנות ה-40 לאחר מסעות באמריקה, אירופה וצפון אפריקה בהם אספה שיטות ותרופות של צמחי מרפא, הוציאה ספר טיפול הוליסטי וטרינרי לטיפול בחיות המשק - Herbal Handbook For Farm and Stable. מספר ספרים שלה אוירו על ידי אולגה להמן.

דה ברקלי לוי הייתה חלוצה בטיפול המכונה היום "טיפול הוליסטי בבעלי חיים". היא המשיכה בכתיבת ספרים לטיפול בבעלי חיים, ובמיוחד לכלבים. היא התמחתה בריבוי וגידול של כלבים אפגניים, ומבית הגידול שלה נרכשו גורים ברחבי העולם. היא פיתחה תרופות מצמחי מרפא גם לבני אדם. לפי שיטותיה הוקמו חוות במקומות שונים בעולם. היא כתבה מספר ספרי מסעות, שני רומאנים ושלושה ספרי שירה. בשנים האחרונות לחייה הייתה מעבירה כל קיץ סדנאות באמריקה ברפואה הוליסטית וכן קבלה פרס על מפעל חיים.

בשנות החמישים הגיעה דה ברקלי לוי לישראל עם שני ילדיה, והם התגוררו בראש פינה. הם גידלו בעלי-חיים שונים, וכוורות דבורים אשר הצליחה להציל מהפגזות מלחמת ששת הימים.

היא נפטרה בשווייץ ב-28 במאי 2009, בגיל 96.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 90985690
* BNE: XX999343
* GND: 1156574153
* ISNI: 0000 0000 6333 0454
* LCCN: n79089878
* NKC: xx0177514
* NLK: KAC201903566
* NTA: 07044644X
* SUDOC: 181215020
* Trove: 1132690
* VIAF: 171428662
* WorldCat: viaf-79330161

 |
הבניין של מרשם לוידס בלונדון
**קבוצת רישום לוידס** (באנגלית: **Lloyd's Register Group**) היא חברה לסיווג כלי שיט וארגון עצמאי לניהול סיכונים המספק הערכות סיכון ושירותי עזרה וכן בדיקות תקן למערכות ניהוליות. מטה החברה שוכן בלונדון. היסטורית, **לוידס מרשם כלי שיט**, היה ארגון ספנות במהותו. בשלהי המאה ה-20 הארגון גיוון את שירותיו והחל לפעול בתחומים נוספים, כולל בתחומי תעשיית הדלק, תעשיות תהליכים, אנרגיה גרעינית ושירותי רכבות. באמצעות חברת הבת LRQA, לוידס מובילה במתן שירותי הסמכה לתקני ISO 9000 ותקנים אחרים.

מקור
----

בדומה לחברת החיתום הידועה לוידס של לונדון, שמו ומקורו של מרשם לוידס הוא בבית המסחר לקפה בעל שם זה, אשר פעל בלונדון במאה ה-17 ואשר בו פעלו סוחרים רבים, חתמי אוניות ובעלי עסקים אחרים הקשורים בתעשיית הספנות. בעל בית המסחר, אדוארד לויד, סייע לפועלים תחת קורתו להחליף ביניהם מידע על כך שהחל להדפיס דף חדשות. בשנת 1760 נוסדה חברת הרישום על ידי לקוחות בית המסחר לקפה. להוציא מקור משותף זה לשמם, אין קשר בין חברת מרשם לוידס לחברת החיתום לוידס של לונדון.

רישום כלי שיט
-------------

בשנת 1764 פרסמה חברת לוידס את "רישום האוניות" הראשון, זאת במטרה לספק לחתמי אוניות ולסוחרים מידע באשר למצב הספינות שאותן ביטחו ובעזרתן שינעו סחורות. גוף הספינה קיבל ציון באותיות בהתאם למצבו (A הגבוה ביותר), תורני הספינה, מפרשיה ושאר הציוד שעל סיפונה קיבל ציון בספרות (1 הגבוה ביותר). הסיווג "A1", שהוא הגבוה ביותר, הפך ברבות הימים לביטוי נרדף למצוינות. שיטת סיווג זו הופיעה לראשונה במהדורת מרשם לוידס משנת 1775–1776.

מאז שנת 2001 מתפרסם מרשם לוידס, הכולל כל ספינת סוחר שמשקלה הכולל מעל 100 טון, על ידי חברה משותפת של לוידס רישום-פיירפליי (אנגלית: Lloyd's Register-Fairplay).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרשם לוידס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מרשם לוידס
* אתר רישום לוידס-פיירפליי
* מרשם לוידס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007440443305171
* GND: 74024-X
* ISNI: 0000 0001 1956 7996
* LCCN: n82079393
* SUDOC: 026543397
* Trove: 1188251
* VIAF: 138304396
* WorldCat: lccn-n82079393

 |
**קאיפורה** (שם מדעי: *Caipora*) הוא סוג של קוף קדום ממשפחת קופי העכביש, אשר התקיים באמריקה הדרומית של סוף הפליסטוקן באזורי יער עבות שהשתרע באזור בתקופתו.

תיאור
-----

הסוג התגלה ב-1992 במערה "Toca da Boa Vista" שבבאהיה בצפון-מזרח ברזיל ותואר לאחר ארבע שנים, ב-1996 בידי החוקרים: Cartelle & ו-Hartwig, כשהוא נקרא על הישות המסתורית "Caipora", המכונה: "תושב היער" בידי עמי ברזיל. הסוג מכיל מין אחד - *Caipora bambuiorum*, אשר נקרא על חברת המחקר הברזילאית "Grupo Bambui". בעבר הוא נחשב לבן לסוגים אחרים כמו הפרוטופיתקוס והקרטלס הגדולים יותר. ממצאיו תוארכו ללפני 10,000 שנה מזמננו, מעט לפני ההולוקן.

קוף זה היה קרובם של השאגן, המורוקי וקוף העכביש, אך היה כבד יותר והגיע עד למשקל של 20.6 ק"ג. הוא ידוע רק ממאובנים שהשתמרו מפיסת הנאוקרניום (Neurocranium) או "קופסית המוח". אף שאלה לא השתמרו נראה שהיו לו גפיים ארוכות ללפיתת ענפים וכנראה שגם זנב לופתני בדומה לקרוביו. ככל הנראה הוא דמה לקופי המורוקי וניזון בעיקר מעלים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Cartelle, Castor; Hartwig, W. C. (1996). "A new extinct primate among the Pleistocene megafauna of Bahia, Brazil". Proceedings of the National Academy of Sciences. 93 (13): 6405–6409. Bibcode:1996PNAS...93.6405C. doi:10.1073/pnas.93.13.6405. PMC 39035. PMID 8692827.
2. ↑  Eisenberg, John F.; Redford, Kent H. (1989). Mammals of the Neotropics, Volume 3: Ecuador, Bolivia, Brazil. University of Chicago Press. p. 247. ISBN 9780226195421.
דגל הגאווה
**גילברט בייקר** (באנגלית: **Gilbert Baker**;‏ 2 ביוני 1951 – 31 במרץ 2017) היה אמן ומעצב אמריקאי הומוסקסואל גלוי ופעיל זכויות אדם שעיצב את "דגל הקשת", שהיה גרסתו הראשונה של דגל הגאווה.

ביוגרפיה
--------

בייקר נולד בשניוט, קנזס וגדל בפארסונס, קנזס. אביו היה שופט ואמו הייתה מורה. בשנים 1970 - 1972 הוא שרת בצבא בסן פרנסיסקו. לאחר פרישתו מהצבא, הוא לימד את עצמו לתפור ובמיומנות זו שרכש החל ליצור דגלים וכרזות למען זכויות הומואים ובמצעדי מחאה נגד המלחמה. בתקופה זו הוא פגש והתחבר עם הארווי מילק. 

בשנת 1978 הוא יצר את דגל הקשת שאותו צבע ידנית בעזרתם של 30 מתנדבים, והיו בו שמונה פסי צבע, שכל אחד סימל משמעות שונה (ורוד - מיניות, אדום - חיים, כתום - בריאות, צהוב - אור השמש, ירוק - טבע, טורקיז - אמנות, אינדיגו - הרמוניה וסגול - רוחניות). מילק רכב מתחת לדגלי הקשת הראשונים שהכין בייקר במצעד הגאווה של סן פרנסיסקו ביוני 1978, חודשים ספורים לפני שנרצח.

בשנת 1979 החל בייקר לעבוד בחברת "דגלי פאראמאונט" (.Paramount Flag Co) בסן פרנסיסקו. הוא עיצב אירועים עבור דיאן פיינשטיין, ראש ממשלת סין, נשיאי צרפת, מלך ספרד, ונצואלה והפיליפינים ועוד רבים אחרים. הוא גם עיצב אירועים למען זכויות האזרח ולמצעדי גאווה בסן פרנסיסקו. בשנת 1984 הוא עיצב את הדגלים לוועידה הדמוקרטית לנשיאות.

בשנת 1994 עבר בייקר להתגורר בניו יורק. הוא המשיך ביצירה שלו ובאקטיביזם. באותה שנה הוא יצר את הדגל הגדול ביותר בעולם (באותו העת) לחגיגות יום השנה ה-25 לפרוץ מהומות סטונוול.

בשנת 2003 הנציח בייקר את יום השנה ה-25 ליצירת דגל הקשת, ביצירת דגל קשת שנמתח ממפרץ מקסיקו לאוקיינוס האטלנטי בקי וסט. לאחר ההנצחה, הוא שלח חלקים של הדגל הזה ליותר מ-100 ערים ברחבי העולם. האירוע תועד בסרט באורך מלא של מארי ג'ו פרון.

בשנת 2008 יצר מחדש את דגל הקשת לכבוד הסרט מילק שהיה מועמד לפרס האוסקר. בשנת 2015 נרכש הדגל על ידי המוזיאון לאמנות מודרנית והוא מוצג בגלריות העיצוב העכשווי. 

בייקר נפטר בשנתו ב-31 במרץ 2017, בגיל 65, בניו יורק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גילברט בייקר** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של גילברט בייקר
* סוכנויות הידיעות, מת האיש שעיצב את דגל הגאווה, באתר ynet, 1 באפריל 2017
* גילברט בייקר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 1615360583540
* GND: 1213909562
* ISNI: 0000 0004 9952 7581
* LCCN: n2018001741
* RKD: 133259
* SUDOC: 252667417
* ULAN: 500474365
* VIAF: 204435752
* WorldCat: lccn-n2018001741

 |
**רימה בריילובסקאיה** (באנגלית: **Rimma Brailovskaya**;‏ 14 באפריל 1877 – 28 בספטמבר 1959) הייתה ציירת רוסית. היא עבדה בציור נופים וציורי ז'אנר תוך שימוש בצבעי מים וטמפרה. היא גם עבדה ביצירת רקמה ועבודות בד. היא הייתה שותפה בתפוצה הרוסית באיטליה.

ביוגרפיה
--------

בריילובסקאיה הייתה בתו של גנרל. ב-1898 נישאה לאמן ליאוניד בריילובסקי, שחי במוסקבה. ידועה כאמנית עצמאית, השתתפה יחד עם בעלה בביצוע פרויקטים משותפים. בשנת 1900 לימדה אמנות באוניברסיטת סטרוגנוב מוסקבה לאמנות ותעשייה. ב-1918 היגרה משפחת בריילובסקי, תחילה לקונסטנטינופול ולאחר מכן לבלגרד; משנת 1925 הם התיישבו ברומא.

המרה לקתוליות
-------------

בריילובסקאיה ובעלה היו אורתודוקסים רוסים והצטרפו לכנסייה הקתולית. בני הזוג היו מקורבים לבישופים מישל ד'הרביני, אלכסנדר אבריינוב ואנדריי קטקוב. ב-1933 השתתפה ביצירת המוזיאון לאמנות דתית רוסית ב"הקהילה לכנסיות המזרחיות בוותיקן", שם חשפו את ציוריו של בריילובסקי מהסדרה "חזונות רוסיה העתיקה". בשנים 1920 עד 1940 הוצגו ציוריה ברוסיקום, קולג' רוסי ברומא, שם לימדה את השפה הרוסית. פעמים בלימוד השפה הרוסית היא השתמשה בשיחות עם המשורר ויאצ'סלב איבנוב, הכומר אלכסנדר סיפיאגין וטטיאנה סוחוטינה-טולסטיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רימה בריילובסקאיה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Vladimir Kolupaev "Russian artists Leonid and Rimma Brailovsky in Russia and Rome" in Russian in Italy. Italntsy in Russia: the interaction of cultures. St. Petersburg, 2012. pp. 50–78
2. ↑  Rigotti, G. (a cura di) "Leonid e Rimma Brailovskij. Visioni della vecchia Russia | Леонид и Римма Браиловскиe. Видения Cтарой Руси", Congregazione per le Chiese Orientali, Musei Vaticani, Valore Italiano Editore. Città del Vaticano, 2021. ISBN 978-88-97789-92-5
3. ↑  Vladimir Kolupaev "Publications of Russian diaspora about the work of the architect L. Brailovsky in Rome". Proceedings of the conference on the 250th anniversary of the Research Museum of the Russian Academy of Arts, 24–25 November 2008 St. Petersburg.: Arts, 2008.