recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**סת' קוינטרו** (באנגלית: **Seth Quintero**) הוא נהג מרוצים אמריקאי המתחרה במרוצי שטח. קוינטרו הוא חלק מקבוצת רד בול המתחרה במסגרת אליפות העולם בראלי-רייד ומחזיק בשיא הניצחונות בסטייג'ים במהלך מרוץ ראלי דקר בודד (12 ניצחונות בשנת 2022).

קריירת מרוצים
-------------

קווינטרו גדל בסן מרקוס, קליפורניה ובגיל ארבע כבר רכב על טרקטורונים. בגיל 10 החל להתחרות ובגיל 11 זכה באליפות העולם בטרקטורונים לנוער. בשנת 2015 זכה בשנית באליפות העולם.

בשנת 2018 החל להתחרות בקטגוריות המקצועניות בחסות חברת רד בול. בעונת הבכורה שלו סיים במקום השני במרוץ מינט 400 ובוגאס לרינו. בשנת 2019 זכה באליפות הטוב במדבר בקטגוריית הטרקטורונים לאחר שניצח 6 מרוצים במהלך העונה.

בשנת 2020 החל להתחרות במרוצים בין-לאומיים ושנה לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה בראלי דקר. בנוסף, השתתף בשני אירועים במסגרת גביע העולם של ה-FIA בראלי קרוס-קאנטרי. בראלי דקר ניצח 6 סטייג'ים והיה למנצח הצעיר בתולדות המרוץ. שנה לאחר מכן קבע שיא ניצחונות באירוע בודד לאחר שניצח ב-12 מתוך 13 הסטייג'ים של המרוץ. בסטייג' היחיד שאותו לא הצליח לנצח הוא הפסיד יותר מ-17 שעות עקב בעיות טכניות ובסיום המרוץ דורג במקום ה-16 בדירוג הכולל של הקטגוריה. מלבד ראלי דקר השתתף בעונת הבכורה של אליפות העולם בראלי-רייד בה השיג ניצחון בראלי מרוקו ודורג שני בסיום העונה. בשנת 2023 ניצח בשני סטייג'ים וסיים במקום השני בדירוג הכולל של הדקר.

לקראת ראלי דקר בשנת 2024 עבר להתחרות בקטגוריית המכוניות (T1+) והצטרף לקבוצת טויוטה.

### ראלי דקר

| שנה | קטגוריה | יצרן | מיקום | סטייג'ים שניצח |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 | לייט פרוטו | בלגיהבלגיה OT3 | 18 | 6 |
| 2022 | 16 | 12 |
| 2023 | קנדהקנדה Can-Am | **2** | 2 |
| 2024 | מכוניות | יפןיפן טויוטה |  |  |

הערות שוליים
------------

1. ↑  San Marcos teen Seth Quintero sets world rally racing record, The Coast News, 1 March 2022
2. ↑  Seth Quintero aiming for Dakar win record: ‘I’ve learned giving up is not in my vocabulary’, NBC Sports, 9 January 2022
3. ↑  Quintero becomes youngest stage winner on the Dakar, Auto Hebdo, 8 January 2021
4. ↑  Dakar Rally 2022, Stage 11: Seth Quintero sets record with 11th victory in light prototype, NBC Sports, 13 January 2022
5. ↑  20-year-old Seth Quintero makes history as Rallye du Maroc’s youngest ever winner, mfe-live.com, 22 October 2022
6. ↑  Toyota Confirms Five Crews For Dakar 2024, Dirtfish.com, 13 December 2023
מיונה של מערכת המסרקניות
**מסרקנים** או **מסרקניות** (שם מדעי: **Ctenophora**) היא מערכה בתת-ממלכת רב-תאיים אמיתיים בה כלולים בעלי חיים ימיים דמויי מדוזה. בעבר השתייכה לנבוביים, קבוצת-על אשר פוצלה בעקבות ראיות מדעיות חדשות לשתי מערכות נפרדות. התכונה הבולטת ביותר של מינים רבים במערכה זו היא קבוצות ריסונים דמויי מסרק המשמשות לשחייה, ומכאן שמם. המסרקניות הם בעלי החיים הגדולים ביותר ששוחים באמצעות ריסונים - גודלו של הבוגר במגוון מינים נע מכמה מילימטרים ועד 1.5 מטר.

מאפיינים
--------

המסרקניות היא מערכה של חיות ימיות. אפשר למצוא אותן בכל האוקיינוסים ובכל עומק. הם טורפים ימיים הניזונים בעיקר מפלנקטון. רוב המסרקניות נחשבים ליצורים פלנקטונים (הנישאים במים) פלגיים מלבד סדרה אחת המתקיימת על קרקעית הים. למרות דמיונן השטחי של המסרקניות למדוזות, האנטומיה שלהם שונה. כמו הצורבים, גופן מורכב ממסה של ג'לי, המכונה מזוגלאה. שכבת המזוגלאה, בניגוד לצורבים, מורכבת משכבה בת שני תאים עם שכבת תאים אחת חיצונית ושכבה שנייה בחלל הפנימי.

מערכת המסרקניות כוללת כ-150 מינים, גודל גופן נע בין מספר מילימטרים עד לשני מטר. רוב המינים בעלי יכולת הארה ביולוגית. לרוב גופן שקוף כדורי או דמוי אגס, והם בעלי סימטריה דו-צדדית. כדי לנוע צריכות המסרקניות 8 טורים של לוחיות תנועה, הנמשכים על פני הגוף מלמעלה למטה. כל הלוחיות עשויות ריסונים רבים מלוכדים המזכירים מסרק (מכאן שמם), כשכל לוחית משמשת כמשוט. המסרקניות הם היצורים הגדולים ביותר אשר משתמשים בשיטה זו של שחיה בעזרת הלוחיות. לרובן שתי זרועות ציד, שלעיתים הן ארוכות מאוד, אך בדרך כלל הן מסוגלות להתכווץ ולהיכנס לתוך שקעים שבצידי הגוף. הזרוע עשויה ציר שרירי שלאורכו קבועים תאים דביקים, המיוחדים למסרקניות ולא תאים צורבים בניגוד לבני מערכת הצורבים. כל תא דביק מחובר לזרוע בשני סיבים וצורתו כשל גביע ועל פניו פרושה הפרשה דביקה. בדומה לבני מערכת הצורבים אין למסרקניות איברים פנימיים, וכן להם חלל גוף יחיד שהוא המעי. המזון עובר מהפה לתוך בית בליעה ארוך ומשם לקיבה.

במערכה זו שתי מחלקות:

* בעלי זרועות ציד (Tentaculata) (אנ')
* חסרי זרועות ציד (Nuda) (אנ') - בהם מצויים מסרקני הביראו הטורפים

מינים הנפוצים בחופי ישראל
-------------------------

* מסרקנית טורפת (*Beroe ovata*)
* אבנט נוגה (*Cestum veneris*)
* מסרקנית מגובששת (*Leucothea multicornis*)
* מסרקנית זהרורית (*Mnemiopsis leidyi*)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מסרקנים** בוויקישיתוף
* מסרקנים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* מסרקנים, באתר ITIS (באנגלית)

* מסרקנים, באתר NCBI (באנגלית)

* מסרקנים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)

* מסרקנים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)

* מסרקנים, באתר GBIF (באנגלית)
* אתר למנויים בלבד מסרקניות יוצרות לעצמן פי טבעת רק כאשר הן צריכות להטיל את צרכיהן, באתר הארץ, 7 במרץ 2019

גלריה
-----

* 
* Mnemiopsis leidyiMnemiopsis leidyi
* 
* מסרקן ביראו טורףמסרקן ביראו טורף
* הסוג הנכחד Stromatoverisהסוג הנכחד Stromatoveris

הערות שוליים
------------

1. ↑  מַסְרְקָנִים במילון בעלי חיים: צורבים ומסרקנים (תש"ף), 2020, באתר האקדמיה ללשון העברית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007535958605171
* GND: 4178216-1
* LCCN: sh85034533
* LNB: 000123109
* NKC: ph127914

 |
**מעבר הרים**(בגרמנית:**Der Pass**) היא סדרת טלוויזיה משטרתית גרמנית-אוסטרית. הקרנת הסדרה החלה בשנת 2019 והיא כללה 3 עונות, 8 פרקים בכל עונה.

התסריט נכתב בהשראת סדרה "הגשר".

העלילה
------

בגבול אוסטריה-גרמניה במעבר הרים בקרבת ברכטסגאדן נמצאה גופה. הוקם צוות חקירה משותף. מצד הגרמני בראשה הועמדה שוטרת צעירה אלי סטוקר (יולי ינטש) ומצד האוסטרי שוטר ותיק ומנוסה גדעון וינטר (ניקולס אופצ'ארק). לאחר גילוי קורבנות נוספות ברור שמדובר ברוצח סדרתי. עם התרחבות החקירה לצוות מתווספים שוטרים נוספים לרבות דמות שמגולמת על ידי בן פליפה.

העונה השנייה מתרחשת כשנה לאחר האירועים של השנה הראשונה. אלי וגדעון מנהלים חקירה של רוצח סדרתי אחר.

לצופים כבר מהפרק שלישי של העונה הראשונה ידועה זהות הרוצח. הוא מציג את עצמו כקרמפוס מודרני שמעניש את החברה.

הפקה
----

צילומי העונה הראשונה בוצעו מנובמבר 2017 עד לאפריל 2018. בסתיו 2018 הסדרה הוקרנה בפסטיבל הסרטים טרייבקה. בינואר 2019 נערכה הקרנת בכורה בטלוויזיה באוסטריה ובגרמניה. 

צילומי העונה השנייה החלו בינואר 2020 והופסקו עקב מגפת הקורונה. הם חודשו בסתיו. הקרנת העונה השנייה החלה בינואר 2022.

צילומי העונה השלישית נערכו במחצית השנייה של 2022. הקרנת הפרקים החלה באפריל 2023. בעונה שלישית לצוות השחקנים צורף פליקס קאמרר.

הסדרה (העונה הראשונה והשנייה) זכתה במספר פרסים לסדרות טלוויזיה בגרמניה ובאוסטריה בקטגוריות שונות.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מעבר הרים (בגרמנית)

* "מעבר הרים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "מעבר הרים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**השוטר מרובליובקה. כאוס השנה החדשה 2** (ברוסית: **«Полицейский с Рублёвки. Новогодний беспредел 2»**) הוא סרט עלילתי רוסי באורך מלא מז'אנר הקומדיה, שצולם בשנת 2019 על ידי חברת הטלוויזיה TNT יחד עם אולפני LEGIO FELIX. הסרט מהווה המשך לסרט הקודם השוטר מרובליובקה: כאוס השנה החדשה. העלילה מתרחשת בערב השנה החדשה ומבוססת על תסריט מאת איליה קוליקוב ובדומה לקודמה משתתפים בה מרבית שחקני הסדרה השוטר מרובליובקה.

הקרנת הבכורה התקיימה ב-12 בדצמבר 2019. הסרט, בדומה לקודמו הפך לשובר קופות, כשהוא מכניס למעלה ממיליארד רובלים.

עלילה
-----

השנה החדשה מתקרבת ושוטרי תחנת בארוויחה מתכננים לחגוג את החג מחוץ לעיר, בחברתם החמה של חברים ועמיתים ישנים. עם זאת, נסיבות בלתי צפויות של עבריינים ששודדים חברת תכשיטים גדולה, מעמידים את רוח החג בסכנה. האם משטרת רובליובקה תוכל להחזיר את אבני החן הגנובות בשווי מיליוני דולרים ולהציל את חופשתם לפני שהשעון מכה חצות?

שחקנים ודמויות
--------------

* סרגיי בורונוב - גנרל-מייג'ור ולדימיר יאקובלב
* אלכסנדרה בורטיץ' - ורוניקה איזמאילובה
* רומן פופוב - איגור מוחיץ'
* סופיה קשטאנובה - כריסטינה
* רינה גרישינה - אליסה ריבקינה
* רוסטיסלב גולביס - אולג יליסייב
* אירינה וילקובה - ורה ירשובה

הפקה
----

לאור הצלחת הסרט הקודם, הופק סרט המשך, הפעם ללא אלכסנדר פטרוב, כוכב הסדרה והסרט הקודם ובכיכובם של סרגיי בורונוב, רומן פופוב, רינה גרישינה ואלכסנדרה בורטיץ'. הסרט יצא לאקרנים ב-12 בדצמבר 2019.

דירוג והכנסות
-------------

הסרט מותאם לכל המשפחה ומגבלת הגיל היא 12+. לפי דירוג האתר Kinopoisk.ru הסרט זכה לרייטינג של 6.96 נקודות מתוך 13,001 מצביעים. הסרט הפך לשובר קופות משהכניס למעלה ממיליארד רובלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* "השוטר מרובליובקה: כאוס השנה החדשה 2", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "השוטר מרובליובקה: כאוס השנה החדשה 2", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  נתוני הכנסות בפורטל
2. ↑  נתוני הכנסות מבתי קולנוע, קרן הקולנוע הרוסי
3. ↑  LEGIO FELIX
4. ↑  "Появился отрывок из нового "Полицейского с Рублевки"". Российская газета. נבדק ב-2019-10-13.
5. ↑  השוטר מרובליובקה: כאוס השנה החדשה 2 באתר kinobusiness.com
6. ↑  טריילר
**21 גרם** (באנגלית: **Grams‏ 21**) הוא סרט דרמה אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2003. הסרט בוים על ידי אלחנדרו גונסלס איניאריטו, ומככבים בו שון פן ונעמי ווטס.

עלילה
-----

עלילת הסרט אינה ליניארית. להלן סיכום ליניארי, כרונולוגי של העלילה: 

ג'ק ג'ורדן (בניסיו דל טורו) הוא אסיר לשעבר, באמצעות אמונתו הדתית החדשה התאושש מהתמכרותו לסמים ואלכוהול. פול ריוורס (שון פן), הוא פרופסור למתמטיקה, עם בעיית לב קשה, אשר נשאר לו זמן קצר לחיות אלא אם ישיג השתלת לב. אשתו של פול מבקשת ממנו תרומת זרע כדי שתוכל ללדת את ילדיו למרות מצבו. כריסטינה פק (נעמי ווטס), גם היא החלימה מהתמכרותה לסמים, וכעת חיה בפרברים עם בעל ושתי בנותיה. אלה שלושה סיפורים נפרדים, אשר בערב אחד מתקשרים, כאשר ג'ק דורס והורג ללא כוונה בתאונת פגע וברח את בעלה ובנותיה של כריסטינה, ליבו של בעלה נתרם בהסכמתה לפול.

עקב מות בעלה ובנותיה, כריסטינה חשה אבודה וחוזרת להשתמש בסמים. פול נחוש להתחיל בחיים חדשים, אך חש היסוס בקשר לרעיון של אשתו בניתוח והפריה מלאכותית כמאמץ אחרון להיכנס להיריון.
במהלך התייעצות עם הרופא, פול מגלה כי אשתו עברה הפלה אחרי שנפרדו בעבר. ובזעם פול מסיים את הקשר.
פול מסתקרן מי האדם אשר תרם לו את ליבו, הוא שוכר בלש פרטי, ומגלה כי הלב שייך לבעלה של כריסטינה ומתחיל לעקוב אחריה.

ג'ק מוכה אשמה בעקבות התאונה, למרות ניסיונות אשתו להסתיר את אשמתו ואת התאונה, ג'ק אומר לה כי חובתו בשם האלוהים להסגיר עצמו למשטרה ונכנס לכלא, הוא טוען כי ישו בגד בו ומנסה להתאבד בכלא ללא הצלחה. הוא שוחרר לאחר שכריסטינה ויתרה על זכותה להגיש נגדו תלונה, עקב טענתה כי היות ג'ק בכלא לא יחזיר לה את בעלה ובנותיה. כשג'ק חוזר לביתו אינו מצליח לחיות חיי משפחה תקינים, ועוזב את משפחתו.

פול מוצא הזדמנות להיפגש עם כריסטינה, ולבסוף מגלה כיצד השניים מחוברים וזקוקים זה לזה, ומתחילים לפתח מערכת יחסים. כריסטינה מתחילה לחוש רצון לנקום בג'ק, ומדרבנת את פול לרצוח אותו.
פול רוכש בלש פרטי אשר יגלה לו היכן ג'ק נמצא, הבלש אומר לו כי הוא חי במוטל, ובנוסף פול רוכש מהבלש אקדח.
פול וכריסטינה נוסעים למוטל בו ג'ק מתגורר, במטרה להורגו. פול אינו מסוגל להרוג את ג'ק, שכן הוא בעצמו מבולבל, ודורש מג'ק להיעלם ולא לשוב לעולם. 
פול חוזר למוטל ומספר לכריסטינה כי הרג את ג'ק. מאוחר יותר, כאשר כריסטינה ופול ישנים, נכנס ג'ק לחדרם, מלא בייסורים פנימיים ורגשות אשם ודורש מפול להורגו. כריסטינה מתחילה להכות את ג'ק עם מנורת עץ כמה פעמים, פול מקבל התקף לב, ויורה בעצמו על מנת לא למות מחנק.

ג'ק וכריסטינה ממהרים לבית החולים. ג'ק אומר למשטרה כי הוא זה שירה בפול, אך שוחרר. העימות בין ג'ק לכריסטינה נשאר לא פתור (הם נפגשים בחדר המתנה, אך לא מוצג האם הם משוחחים). כריסטינה מגלה בבית החולים כי היא בהיריון. לאחר מותו של פול, נראה כי כריסטינה כשהיא בהיריון מפול, נכנסת ושוהה באחד מחדר בנותיה, מה שבעבר לא יכלה לעשות עקב מצבה הרגשי, וג'ק חוזר למשפחתו.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של 21 גרם

* "21 גרם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "21 גרם", באתר נטפליקס

* "21 גרם", באתר AllMovie (באנגלית)

* "21 גרם", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "21 גרם", באתר Box Office Mojo (באנגלית)

* "21 גרם", באתר Metacritic (באנגלית)

* "21 גרם", באתר אידיבי

* "21 גרם", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית)

* "21 גרם", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* CANTIC: a12028459
* GND: 7640595-3
* LCCN: n2011029358
* SUDOC: 193070545
* VIAF: 316752117
* WorldCat (עם VIAF): 316752117

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**השישה ביוני** (באנגלית: **D-Day the Sixth of June**) הוא סרט מלחמה רומנטי משנת 1956 בבימויו של הנרי קוסטר, עם רוברט טיילור, ריצ'רד טוד, דנה ווינטר ואדמונד או'בראיין בתפקידים הראשיים.

התסריט, המבוסס על הרומן "השישה ביוני" מאת הסופר היהודי-קנדי ליונל שפירו (אנ')‏ (1955), מתאר משולש אהבה בין שני גברים לוחמים ואישה אחת על רקע מלחמת העולם השנייה ובעיקר בקשר לפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944. העלילה מתחילה כששני הגברים משתתפים בפלישה, ומהרהרים בפלשבק באהבתם לאותה אישה.

ריצ'רד טוד השתתף בעצמו כקצין לוחם בפלישה זו.

תקציר העלילה
------------

לוחמי הכוח המיוחד מס' 6 ממתינים לנחיתתם בחוף נורמנדי 40 דקות לפני הכוח העיקרי, כדי להשמיד סוללת תותחים גרמנים, העלולה להקשות על הפלישה (במציאות היה זה קרב פואנט דו אוק). הכוח מורכב מלוחמים בריטים, קנדים ואמריקאים במידה שווה.

מפקד הכוח הזה הוא קולונל ג'ון ווינטר (ריצ'רד טוד), ואחד מקציניו הוא קפטן בראד פארקר (רוברט טיילור). לאחר שווינטר מתדרך את קציניו, הוא נפגש עם פארקר על סיפון האונייה ושניהם שוקעים בזיכרונות.

ואלרי ("ואל") ראסל (דנה ווינטר) היא בתו של בריגדיר מתוסכל, ששוחרר מהצבא לאחר פינוי דנקרק. ווינטר מחזר אחריה, אך דרכיהם נפרדות לאחר שהוא נשלח להילחם במערכה בצפון אפריקה.

ואל מתגייסת ומשרתת בצלב האדום האמריקאי בלונדון, שם היא פוגשת בפארקר. הוא מודיע לה שהוא נשוי, אך למרות זאת הרומן ביניהם מתלהט.

פארקר הוא אמריקאי שנפצע בצניחה, ונשלח לשרת במפקדת בעלות הברית בלונדון כסגנו של לויטננט קולונל טימר (אדמונד או'בראיין). 

לאחר זמן רב חוזר ווינטר ללונדון פצוע וצולע. ואל עוזבת את פארקר וחוזרת לטפל בווינטר שמשתקם וחוזר לתפקד.

טימר מתמנה למפקד הכוח המיוחד מס' 6, אך נמצא בסערת נפש בגלל ניסיונו המר בפשיטה על דייפ. באחת הפעמים הוא משתכר בפאב, ומוסר בפומבי פרטים על המבצע הסודי עליו הוא אמור לפקד. הוא מודח ובמקומו מתמנה ג'ון.

בהתקפה מצליח הכוח לכבוש את עמדת התותחים. פארקר נפצע ווינטר דואג לפינויו, אולם כעבור זמן קצר דורך ווינטר על מוקש ונהרג.

ואל מקבלת את הידיעה על מותו של ווינטר. היא מבקרת את פארקר הפצוע, ולא מספרת לו על כך. הוא מאחל לה כל טוב עם ווינטר לפני חזרתו לארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

* "השישה ביוני", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "השישה ביוני", באתר AllMovie (באנגלית)
* "השישה ביוני", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "השישה ביוני", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לסרט, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרומן ראה אור בתרגום עברי כשנה לאחר פרסומו: ליונל שפירא, **השישה ביוני**, עברית: חוה שור, תל אביב: לדורי, 1956 (ולאחר מכן בסדרת "מועדון הספר הטוב" של הוצאת מ. מזרחי).
**השמלה** הוא סרט קולנוע ישראלי, משנת 1969, שביים יהודה ג'אד נאמן וזהו סרטו הראשון כבמאי. הסרט השתתף בפורום "השבועיים של הבמאים" בפסטיבל קאן 1969.

"השמלה" מקבץ שלושה סרטים קצרים, המתארים שלושה סיפורי אהבה תל אביביים: "השמלה", "המכתב" ו"תומאס חוזר".

עלילה
-----

גיבורת הסרט הראשון, "השמלה", היא ספרנית בספרייה ציבורית (לאורה ריבלין) שפוגשת בחור צעיר הבא לשאול ספרים (אסי דיין) ומתאהבת בו. השניים עוברים בביתה של הספרנית לפני שהם יוצאים לבילוי, ופוגשים בשותפתה לדירה (ג'וזי כץ), מוזיקאית שמככבת בסרטי פרסומת. כשהשותפה מבקשת למדוד את שמלתה החדשה של הספרנית, היא לוכדת את תשומת לבו של הבחור והספרנית נותרת לבדה. 

גיבור הסרט השני, "המכתב", הוא בחור צעיר (מוטי ברכאן) שמפרסם מודעה בעיתון: "מכוער מחפש יפהפייה". בתגובה הוא מקבל מכתב עם תצלום של צעירה מקסימה (רינה גנור) ומחליט לחפש אחריה. כשהוא מוצא אותה הוא נוכח לדעת שהיא כבר תפוסה ואיננה מעוניינת בחבר חדש. 

בסרט השלישי, "תומאס חוזר", בחור צעיר (יאיר רובין), תומאס, חוזר לחייה של אשתו לשעבר, אילנה (גבי אלדור) החיה בדירה יחד עם בן זוגה גדי (אמיר אוריין). תוך כדי ניסיונות החיזור של תומאס אחרי אילנה, כל אחד מבין השלושה חווה את טעם הבדידות. בסיום הסרט תומאס עוזב את אילנה וגדי.

קישורים חיצוניים
----------------

* הסרט המלא לצפייה ישירה (בתשלום) באתר ארכיון הסרטים הישראלי - סינמטק ירושלים

* "השמלה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "השמלה", באתר ספר הקולנוע הישראלי

* "השמלה", באתר אידיבי

* "השמלה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* השמלה, באתר "הבמה"
* ז'אן סלאביק, הקולנוע ה"אחר" נותן אותותיו, מעריב, 11 בספטמבר 1969
* יעקב העליון, "השמלה" - סרט שכולו אוירה, מעריב, 1 בינואר 1970
* עזריה רפפורט, צעירים וצעירות - בשלושה מצבים, מעריב, 5 בינואר 1970
* זאב רב-נוף, אטיודים של משורר, דבר, 16 בינואר 1970

הערות שוליים
------------

1. ↑  אייל סיון ויעל מונק, "אני עוד זכיתי להיות פלסטיני: ריאיון עם ג'אד נאמן", בתוך: יעל מונק ואייל סיון (עורכים), על מצפון וקולונוע: בעקבות ג'אד נאמן, מחברות קולנוע דרום 01, פרדס הוצאה לאור והמכללה האקדמית ספיר, תשס"ו 2006, 22-21

	* יגאל בורשטיין, "זכרונות מהשמלה", שם, 50-45
	* אלה שוחט, שם, 97
**48 שעות ביממה** (באנגלית:  **Hours a Day ‏48**) הוא סרט קצר ישראלי משנת 1949 שהופק למען ארגון הדסה ומתאר את סיפורה של אחות מיילדת בבית החולים הזה בתקופה קריטית במלחמת העצמאות. היא מספרת על קורותיה במשך כל הסרט. הסרט מתחיל ומסתיים בלידה כסמל למדינת ישראל שזה אך נולדה. זה היה סרט הקולנוע הראשון שהופק במדינת ישראל.

בתפקידים הראשיים משתתפים זרובבלה (בבלה) ששונקין וטולי רביב ששניהם השתתפו מקודם בלהקת החישטרון.

שם הסרט נובע מרצף המאורעות הקשים שעוברים עליה כאילו יש ביממה 48 שעות. בזמן קצר מועלים נושאים כמו מלחמת העצמאות, ניצולי השואה, העלייה. בסרט נראים בתיה החרבים של ירושלים מיד לאחר המלחמה. בסרט מושמע מדי פעם המנון הפלמ"ח.

בתחילת הסרט מופיעה הקדשה מטעם הדסה לרופאים, האחיות ושאר הצוות בבתי החולים של הדסה בירושלים, צפת ובאר שבע שעשו הכל למען תחייתה של מדינת ישראל.

הסרט הועבר לארכיון שפילברג והועלה משם לאתר יוטיוב.

תקציר העלילה
------------

נעמי (זרובבלה ששונקין) היא אחות מיילדת ומדריכה בבית החולים הדסה בירושלים. בין תלמידותיה נמצאת ניצולת שואה עם מספר על היד ואחת שחברתה נספתה בשיירת הדסה, אסון שמתואר בסרט.

בעלה של נעמי, דוד, (טולי רביב) הוא מפקד בפלמ"ח. הוא יוצא עם לוחמיו לכבוש מוצב החולש על הדרך לירושלים. הערבים צולפים עליהם אבל הוא מאגף אותם בפעולה נועזת ומחסל אותם בזריקת רימון יד.
נעמי עברה באירופה את תקופת השואה ביחד עם אחיה הקטן אברהם. הם נפרדו בנאפולי וכעת מגיע אברהם לנמל חיפה. נעמי מקבלת רשות לקבל את פניו עם ירידתו מהאנייה עם ילדים רבים אחרים.

לאחר הפגישה הנרגשת היא מביאה את אברהם לקיבוץ אלונים וחוזרת עם האמבולנס לירושלים.
בדרך הם מבחינים באיתות מאחד הקיבוצים ומסתבר שיש בו יולדת שחייבים לפנותה במהירות להדסה. האמבולנס נכנס לבית החולים ונעמי ממהרת להתכונן ללידה.

באותו רגע נכנס ג'יפ עם פצוע ונעמי מבחינה שזה דוד. היא מתלבטת אם לעזור לו או להיכנס לחדר לידה ובוחרת באפשרות השנייה. רק לאחר הלידה המוצלחת היא ממהרת למיטתו של דוד שזה עתה יצא מחדר הניתוח ומאושרת להיווכח שהוא בסדר. ברקע נשמע המנון הפלמ"ח מפי הפלמחניקים שהגיעו לעיר.

קישורים חיצוניים
----------------

* דיון עם זרובבלה ששונקין על 48 שעות ביממה, באתר יוטיוב
* 48 שעות ביממה, בערוץ יוטיוב
**מרכז איתור נעדרים** **(מא"ן)** הוא גוף המרכז ושולט במערך איתור נעדרים בצה"ל. בראש מא"ן עומד קצין בדרגת תת-אלוף. המערך מבוסס על אנשי מילואים ומתואם על ידי ענף אית"ן באכ"א.

היסטוריה
--------

המרכז נפתח ב-23 באוקטובר 1973 כמשרד קשר עם משפחות נעדרי צה"ל במלחמת יום הכיפורים בעקבות ריבוי הנעדרים במלחמה ולחצן של משפחות הנעדרים, שביקשו לדעת מידע על גורל יקיריהן. הוא מוקם בקומת המרתף ברחוב אבן גבירול 68 בתל אביב, אויש על ידי קציני אגף כוח אדם ושימש למסירת מידע למשפחות ולתשאול שלהן. הוא נודע בציבור בעיקר בשל התצלומים המוגדלים של חיילי צה"ל השבויים שהוצגו בו בניסיון לזהותם. תצלומים אלו נלקחו מהעיתונות ומשידורי הטלוויזיה במדינות ערב.

בני המשפחות של הנעדרים התאמצו לזהות את המופיעים בתמונות. מקצת התמונות היו ברורות, ובימים הראשונים לפעילות המרכז זוהו בהן 50 חיילים נעדרים. מרביתם של חיילים אלו נשבו בחזית הדרום, והיתר נפלו בשבי הסורי עם נפילת מוצב החרמון. קושי מיוחד עוררו תמונות שלא היו ברורות, ואירע שמשפחות של נעדרים התווכחו ביניהן אודות זהותם של החיילים שהופיעו בהן.

לאחר שובם של אחרוני שבויי צה"ל ממצרים ומסוריה, בחודש יוני 1974, נסגר המרכז במרתף, והמרכז לאיתור נעדרים המשיך לפעול תחת אחריות אגף כוח האדם, כשבראש המרכז עומד קצין בדרגת סגן-אלוף.

בסוף שנות ה-80 הורחב מערך איתור נעדרים בצה"ל ועבר ארגון מחדש. מרכז איתור נעדרים (מא"ן) אורגן מחדש והופקד על צוותי איתור נעדרים (אית"ן) אשר הוקמו באוגדות ובפיקודים המרחביים.

ראו גם
------

* שבויים במלחמת יום הכיפורים

מקורות
------

* איתן הבר, זאב שיף, **לקסיקון מלחמת יום הכיפורים**, אור יהודה: זמורה-ביתן, דביר, 2003.
* עדית זרטל, הנעדרים, דבר, 14 בדצמבר 1973
* יוסף ולטר, מגלי הנעדרים, מעריב, 28 בפברואר 1986

הערות שוליים
------------

1. ↑  עד 25 באוקטובר 1973 הוכרזו 417 מחיילי צה"ל כנעדרים ומספרם גדל בהמשך (הבר ושיף, עמ' 294).
2. ↑  יוסף ולטר, מגלי הנעדרים, מעריב, 28 בפברואר 1986
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**התפשטות** (באנגלית: **Taking Off**) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1971 בבימויו של מילוש פורמן, עם באק הנרי ולין קרלין בתפקידים הראשיים.

זה סרטו הראשון של פורמן בארצות הברית והוא עוסק ביחסי המורכב בין הורים לילדיהם בגיל ההתבגרות על רקע מרד הנעורים בארצות הברית בסוף שנות ה-60 וניסיונות פתטיים של ההורים להבין את ילדיהם.

בסרט מופיעים גם זמרים בקטעי זמרה כמו קתי בייטס (הופעה ראשונה בקולנוע), קרלי סימון וטינה טרנר עם בעלה אייק טרנר.

הסרט זכה בפרס גרנד פרי בפסטיבל הקולנוע בקאן.

תקציר העלילה
------------

לארי טיין (באק הנרי) עובר טיפול בהיפנוזה להפסקת עישון. כשהוא מגיע לביתו מבשרת לו אשתו לין (לין קרלין) כי בתם המתבגרת ג'ני (לינה היקוק) נעלמה ולא יצרה קשר. ג'ני למעשה הלכה לאודישן של תחרות זמרה אך נכשלה. הם מחפשים בחדרה ומוצאים בדלים מעושנים של ג'וינטים. לעזרתם מגיעים זוג חברים טוני (טוני הארוויי) ואשתו מרגוט (ג'ורג'יה אנג'ל). שני הגברים נשלחים לחפש בברים של מנהטן אך לא מוצאים וחוזרים שיכורים, בעוד שהנשים יושבות ליד הטלפון ומשוחחות על סקס.

לבסוף חוזרת ג'ני ולא מדברת היכן הייתה ולמחרת בורחת שוב. לארי נשלח לחפש אחריה בבר מראים לו תמונות של נערות שנעלמו והוא מזהה את ננסי לוקסטון (גייל בוסמן) יושבת בחברת היפים הוא מתקשר לאמה אן (אודרה לינדלי) אך ננסי בורחת וחבריה חובטים בלארי.

אן ובעלה בן (פול בנדיקט) מציעים לזוג טיין להצטרף אליהם למפגש עם הורים שילדיהם ברחו. בינתיים מודיעים להם מהמשטרה כי ג'ני עצורה באשמת גניבה מחנות. כשהם באים לתחנת המשטרה מתברר להם שהעצורה היא החברה של ג'ני קורינה דיוויטו (קורינה קריסטובל) שהזדהתה בשמה של ג'ני.

לין נשברת ולארי מחליט לקבל את העובדה שג'ני ברחה ולהתחיל לחגוג. הם נכנסים להופעה של טינה טרנר ואייק טרנר ומשתכרים. למחרת הם באים לפגישה של ההורים שילדיהם ברחו, ביחד עם אן לוקסטון ובעלה בן (פול בנדיקט).

למפגש מוזמן מומחה לעישון ג'וינט (וינסנט שיאבלי) שמדריך את ההורים המודאגים איך לעשן ג'וינט אף על פי שזו עבירה על החוק. כולם מתחילים לעשן ומתמסטלים. לארי ולין מזמינים את הזוג לוקסטון לדירתם. ארבעת ההורים משוחררים וממריאים במשחק פוקר התפשטות (מכאן שם הסרט). לארי ולין מפסידים ומתחילים להתפשט. לבסוף נשאר הארי עירום כביום היוולדו, עומד על השולחן כשהוא מכסה את מבושיו בידיו ושר את שיר היין מתוך לה טרוויאטה. וברגע זה חוזרת ג'ני הביתה ורואה את אביה במצב מביך.

כעבור זמן מביאה ג'ני את חברה המבוגר והמבוסס ג'יימי (דייוויד גיטלר) שהוא זמר ומוזיקאי. כשהוא מסרב לנגן פוצח לארי בשיר זר בגן עדן.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| באק הנרי | לארי טיין |  |
| לין קרלין | לין טיין |  |
| ג'ורג'יה אנגל | מרגוט |  |
| טוני הארוויי | טוני |  |
| אודרה לינדלי | אן לקסטון |  |
| פול בנדיקט | בן לוקסטון |  |
| וינסנט שיאבלי |  | מדריך עישון |
| לינה היקוק | ג'ני טיין | חברה של הארי |
| ריי אלן | גב' דיוויטו |  |
| קורינה קריסטובל | קורינה דיוויטו |  |
| דייוויד גיטלר | ג'יימי |  |
| גייל בוסמן | ננסי לוקסטון |  |
|

קישורים חיצוניים
----------------

* "התפשטות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "התפשטות", באתר AllMovie (באנגלית)
* "התפשטות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "התפשטות", באתר אידיבי
* "התפשטות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* התפשטות, באתר TCM
* שיער להורים בעישון ג'וינט, באתר יוטיוב
קתדרלת סן לאו
**סן לאו** (איטלקית **San Leo**) ובעבר **מונטפלטרו** (**Montefeltro**) היא עיר בנפת רימיני בדרום-מזרחו של מחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה. שטחה 53 ק"מ ובשנת 2007 התגוררו בה 2,998 תושבים.

היסטוריה
--------

תושביו הראשונים של האזור היו עמים איטליים דוגמת האומברים והסאמניטים, וכן הגאלים והרומאים. שמה המקורי של סן לאו, מונטפלטרו, התפתח מהשם הרומי "מונס פרטרי" (Mons feretri), שהתייחס לצוק הנישא במקום (Mons - "הר") שעליו ניצב מקדש יופיטר פרטריו. מצודה רומית ניצבה במקום לפחות מאז המאה ה-3. בסוף המאה ה-3 או בתחילת המאה ה-4 קבע לאו הקדוש את מעוזו בצוק, והנצרות התפשטה באזור במהירות עד הקמתה של הדיוקסיה של מונטפלטרו בשנת 826. למרות שהדבר אירע כמעט 500 שנים לאחר מותו של סן לאו, הוא נחשב לבישוף הראשון של הדיוקסיה, ובקתדרלה בעיר שמור מכסה הסרקופג שבו הופקדו בעבר שרידיו בעבר. השם מונטפלטרו מתייחס מאז לא רק לצוק אלא גם לאזור שסביב לו, וזהו מקור שמה של משפחת האצולה האיטלקית מונטפלטרו. העיירה קרויה על שמו של הקדוש מאז שנת 1000 לערך.

במאה ה-6 כבר שכן במקום כפר, וכאשר בליסריוס הביס את הגותים ב-538, הוא היה לחלק מהאימפריה הביזנטית. לאחר הביזנטים כבשו הלומברדים את האזור, ואלה נדחקו בתורם על ידי פפין הגוץ אשר מסר את השטח במאה ה-8 למדינת האפיפיור. בשנת 961 התבצר ברנגר הראשון, מלך איטליה בסן לאו, לאחר שהובס על ידי אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. איכותו ההגנתית של הצוק אפשרה למתבצרים לעמוד בפני מצור שנמשך מספר חודשים. לאחר שברנגר נכנע בדצמבר 963, הוא נכלא במצודת סן לאו עד שהועבר לבמברג בגרמניה.

ב-1213 שהה פרנציסקוס מאסיזי בעיירה וייסד מנזר כשני קילומטרים ממרכזה. העיירה נמסרה לשליטת אורבינו החל בשנת 1226, והאזור הפך לאוטונומיה שהתקיימה עד שנת 1816 ובירתו בסן לאו. ב-1441 נבנתה המצודה מחדש, וב-1516 השתלט בית מדיצ'י על העיר לאחר מצור שארך מספר חודשים. שלוש שנים לאחר מכן, ב-1519 העניק האפיפיור לאו העשירי את העיר לרפובליקה של פירנצה. ב-1631 נמסרה העיר למדינת האפיפיור, וזו שלטה בה עד איחוד איטליה ב-1860. המצודה המשיכה ושימשה כמתקן צבאי עד שנת 1914.

אוכלוסייה
---------

בשנת 2007 התגוררו בעיר 2,998 תושבים. להלן נתוני התפתחות האוכלוסייה בעיר החל ב-1861:

ערים תאומות
-----------

* סן מרינוסן מרינו סן מרינו, סן מרינו

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **סן לאו** |

* אתר האינטרנט הרשמי של סן לאו
* אתר לשכת התיירות
* אודות המצודה בעיר
* אתר מחוז מארקה אודות העיר ותולדותיה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Istituto Nazionale di Statistica

מראה העיר מכיוון המצודה

מראה העיר מכיוון המצודה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4370023-8
* VIAF: 240516987
* WorldCat (עם VIAF): 240516987

 |
**מרטין ניקולייב ראינוב** (בבולגרית: **Мартин Николаев Райнов**; נולד ב-25 באפריל 1992) הוא כדורגלן בולגרי בעמדת הקשר בלוקומוטיב פלובדיב.

קריירת מועדונים
---------------

ראינוב, התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים יאנטרה גברובו ובגיל 13 הצטרף למחלקת הנוער של ברואה סטארה זגורה.

בקיץ 2011, ראינוב הושאל לאיטר 1924 מהליגה הבולגרית השנייה. ב-13 באוגוסט, ראינוב ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0-1 נגד ליובימטס. ב-12 בנובמבר, ראינוב הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1-2 נגד דורוסטול. בינואר 2012, הושאל לסילבן 2000.

בקיץ 2012, ראינוב חזר לברואה. ב-11 באוגוסט, ראינוב ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הבולגרית, בניצחון 0-4 נגד בוטב וראטסה. בינואר 2014, ראינוב הושאל לבנסקו.

בקיץ 2014, ראינוב עזב את ברואה וחתם בחאסקובו.

בקיץ 2015, ראינוב חזר לליגה השנייה וחתם בלוקומוטיב גורנה אוריאחוביצה. בקדנציה זו, כבש 5 שערים ב-17 משחקי ליגה עד לאמצע העונה, אז חתם בלוקומוטיב פלובדיב. ב-24 בספטמבר 2016, ראינוב הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל הבולגרית, בניצחון 1-2 נגד נפטוהימיק.

בינואר 2017, ראינוב חזר לברואה. בקדנציה זו, ראינוב הפך לשחקן הרכב מוביל בקבוצה.

ב-5 בפברואר 2019, ראינוב חתם בלבסקי סופיה.

ב-1 ביולי 2021, ראינוב חתם במ.ס. אשדוד מליגת העל, שהייתה קבוצתו הראשונה מחוץ לבולגריה. באשדוד, ראינוב רשם שני הופעות במסגרת מוקדמות הקונפרנס ליג בצמד המשחקים נגד קרבאך. ב-30 באוגוסט 2021, ראינוב שוחרר ממ.ס. אשדוד.

ב-10 בספטמבר 2021 ראינוב חתם בארג'ש פישטש מליגת העל הרומנית.

קריירה בינלאומית
----------------

באוגוסט 2016, ראינוב זומן לראשונה לסגל נבחרת בולגריה. כעבור חודשיים, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 3-0 לשוודיה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  ליאב נחמני, מ.ס. אשדוד: קשר לבסקי סופיה מרטין ראינוב חתם, באתר ישראל היום, 1 ביולי 2021

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מרטין ראינוב"**.
**יון ניקולאסקו** (ברומנית: **Ion Nicolaescu**; נולד ב-7 בספטמבר 1998) הוא כדורגלן מולדובי המשחק בעמדת החלוץ בהירנפיין מליגת העל ההולנדית ובנבחרת מולדובה, מלך השערים של הנבחרת בכל הזמנים.

קריירת מועדונים
---------------

ניקולאסקו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של זימברו קישינב. ב-20 במאי 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 0-0 נגד אקדמיה קישינב. ב-29 באפריל 2018 הבקיע צמד בניצחון 1–3 נגד דימנו-אוטו.

באוגוסט 2018 חתם בשחטיור סליהורסק מליגת העל הבלארוסית, בה שיחק שנתיים ואף זכה עמה באליפות בעונתו השנייה במועדון.

לקראת עונת 2020 הצטרף לוויטבסק, במדיה רשם את עונת השיא שלו בקריירה[דרושה הבהרה] בה כבש תשעה שערים ב-18 משחקי ליגה עד לאמצע העונה.

ב-16 בספטמבר 2020 חתם בדונאיסקה סטרדה מליגת העל הסלובקית.

בינואר 2022 הצטרף למכבי פתח תקווה מליגת העל בהשאלה עד לסיום העונה, עם אופציה לרכישה בסיום העונה. לאחר עונה זו חזר לקבוצתו דונאיסקה איתם שיחק במוקדמות הליגה האזורית, והוסיף לשחק בנבחרתו הלאומית.

ב-23 בספטמבר 2022 חתם בבית"ר ירושלים מליגת העל עד לסיום העונה, עם אופציה לעונה נוספת.

באוגוסט 2023 נמכר תמורת כ-1.2 מיליון אירו להירנפיין מליגת העל ההולנדית.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-8 בספטמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מולדובה בהפסד 0–4 ללוקסמבורג. ב-3 בספטמבר 2020 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1–1 עם קוסובו. ביוני 2023 הבקיע צמד בניצחון 3–2 נגד פולין במסגרת מוקדמות יורו 2024 והפך למלך השערים של הנבחרת בכל הזמנים.

תארים
-----

בית"ר ירושלים
* גביע המדינה: 2022/2023

שחטיור סליהוסק
* אליפות 2019/2020

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יון ניקולאסקו** בוויקישיתוף
* יון ניקולאסקו, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* יון ניקולאסקו, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* מערכת אתר ערוץ הספורט, ‏מהטובים בליגה: המספרים ההתקפיים של ניקולסקו, באתר ערוץ הספורט, 11 בפברואר 2023

הערות שוליים
------------

1. ↑  תומר חבז, ‏פ"ת תוכל לרכוש את ניקולסקו עבור 150 אלף אירו, באתר ONE‏, 6 בינואר 2022
2. ↑  גיא בן זיו, ‏רשמית: ניקולסקו חתם בבית"ר לעונה עם אופציה, באתר ONE‏, 23 בספטמבר 2022
3. ↑  יון ניקולאסקו חתם בהירנביין: "מרגיש כאילו הייתי שנים בבית"ר", באתר וואלה!‏, 7 באוגוסט 2023
4. ↑  צמד לניקולאסקו, שהפך למלך שערי מולדובה, באתר ONE‏, 20 ביוני 2023
**ביף סטרוגנוף** או **בקר סטרוגנוף** (ברוסית: Бефстроганов) הוא מאכל בשר בקר מהמטבח הרוסי, בו הבשר מוגש ברוטב של שמנת חמוצה.

היסטוריה
--------

מקור המאכל ברוסיה במאה ה-19, והוא נפוץ בכל רחבי העולם. המאכל נקרא על שם משפחת סטרוגנוב העשירה, אולם לא ברור מדוע מקושר המאכל למשפחה זו. המאכל נקרא, ככל הנראה, על שם הדיפלומט פאבל סטרוגנוב או על שם אלכסנדר גריגורייביץ' סטרוגנוף מאודסה.

בספר בישול משנת 1861 מאת ילנה מולוחובץ, נזכר תבשיל בשם "בקר סטרוגונוף בחרדל" (**Govjadina po-strogonovski, s gorchitseju**) בו מושרות קוביות בקר (לא רצועות), מטוגנות, ומוגשות ברוטב חרדל וציר בקר בתוספת מעט שמנת חמוצה. במתכון זה אין את הבצלים והפטריות המקובלים כיום.

במתכון משנת 1912 נזכר רוטב עגבניות.

בגרסה משנת 1938 ב"לארוס גסטרונומיק", מדובר ברצועות בשר בתוספת בצלים וחרדל או רוטב עגבניות.

לאחר נפילת השלטון הצארי ברוסיה, הוגש המתכון בשם זה במסעדות בסין שבהן סעדו בעיקר גולים רוסיים וגולים מאירופה. לאחר מלחמת העולם השנייה הגיע המתכון, שהפך לחביב בקרב אנשי צבא ששירתו בסין שלפני המהפכה הקומוניסטית, לארצות הברית, וזכה לפופולריות רבה בשנות ה-50.

המתכון פופולרי גם בברזיל בה הוא מכונה "estrogonofe". אחת הגרסאות הברזילאיות כוללת קוביות או רצועות ביף (בדרך כלל פילה מיניון) עם רוטב עגבניות, בצלים, פטריות וקרם שמנת טרופה סמיכה מאוד. קיימת גם גרסה נפוצה בה מחליפים את הבקר ברצועות בשר עוף (הנקראות "פריקסה" במסעדות מסוימות בברזיל). בדרך כלל מלווה הסטרוגונוף בברזיל גם במנת אורז לבן. הסטרוגונוף הוא כה פופולרי בקרב אנשי מעמד הביניים העירוני בברזיל, עד כדי כך שפועלות שם אף רשתות מזון מהיר (לדוגמה "Strogonophy's") המוקדשות לסטרוגונוף באגפי המזון בקניונים. קיימות בברזיל וריאציות רבות - עם או בלי יין, עם תירס מתוק, עם קטשופ במקום רוטב עגבניות, קטשופ עם חרדל, עם חסילונים ועוד.

כיום מקובלת הגרסה שבה מטגנים רצועות בקר עם פטריות, רוטב עגבניות וציר בקר, ומגישים ברוטב עגבניות עם שמנת חמוצה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ביף סטרוגנוף** בוויקישיתוף
* שרי אנסקי, טעם החטא, באתר nrg‏, 1 במרץ 2002
* ביף סטרוגונוף - מתכון באתר מטעמים (לא כשר)
* ביף סטרוגונוף - מתכון על בסיס חלב סויה (כשר)
* אייל שני - הביף של סטרוגנוף, באתר וואלה
**Skin** הוא סרט קצר באורך 11 דקות בבימויו של וינסנט או'קונל, בכיכובם של יואן ברמנר ומארשה רוז. הסרט הופק על ידי Tapson/Steel Films וצולם בספטמבר 1995.‏ התסריט נכתב בקיץ של אותה שנה על ידי המחזאית הבריטית שרה קיין.

הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים של לונדון באוקטובר 1995, ולאחר מכן הוקרן בהקרנת בכורה טלוויזיונית בערוץ 4 ב-17 ביוני 1997. בתחילה, הסרט תוכנן להיות משודר בשעה 21:40, אך לבסוף שודר בשעה 11:35 מאחר שמנהלי הערוץ חששו מתיאורי האלימות והגזענות שבסרט, על פי הצהובון "דיילי מייל", הסרט הוא "אחת התוכניות האלימות ביותר והפוגעניות ביותר שנעשו עבור הטלוויזיה במדינה זו". וינסנט או'קונל היה מועמד לפרס "דוב הזהב" בקטגוריה "הסרט הקצר הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין לשנת 1996.‏

התסריט של הסרט היה רק העבודתה השנייה של קיין, שנכתב אחרי יצירת הביכורים שלה "ארורים" בשנת 1995, אבל לפני "פדרה מאוהבת". התסריט נכלל באוסף המלא של יצירותיה של שרה קיין, *Sarah Kane: Complete Plays*, שיצא לאור בשנת 2001.‏

ברמנר ורוז, שמעולם לא נפגשו קודם לכן לפני הפקת סרט זה, הכירו והפכו לזוג במהלך הצילומים. לזוג נולדה בת, בשם הרמוני, על שם הבמאי הרמוני קורין.

תקציר העלילה
------------

**בילי**, גלוח ראש צעיר, מצטרף למתקפה גזענית אלימה ואכזרית על מסיבת חתונה שחורה בבריקסטון, לונדון, אבל אחר כך מוצא את עצמו נמשך ל**מארשה**, אישה שחורה שדירתה נראית מחלונו. הוא מבקר את מרשה והזוג מקיים יחסי מין. מנקודה זו, דינמיקת הכוחות בין השניים מתחילה להתהפך: בסצינות נפרדות, היא סוטרת את פניו שוב ושוב כשהוא קשור למיטה, מאכילה אותו אוכל לכלבים, ומקרצפת את הקעקועים שלו עם אקונומיקה. לבסוף, מרשה חורטת את שמה על גבו. למרות התחנונים שלו, היא נפרדת ממנו ומוצאת נחמה עם קאת, שותפה לדירה, בעוד שבילי לוקח מנת יתר של סמים ונוויל מציל את חייו.

שחקנים ודמויות
--------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות |
| --- | --- |
| יואן ברמנר | בילי |
| מארשה רוז | מארשה |
| אגניישקה ליגט | קאט |
| ימי אג'יבאד | נוויל |
| דייב אטקינס | אמא |
| ג'יימס באנון | טרי |
| דומיניק ברונט | מרטין |
| גרג דונלדסון | ניק |
|

קישורים חיצוניים
----------------

* "Skin", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "Skin", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Skin (1995) - Channel 4 film review". channel4.com. נבדק ב-2007-03-12.
2. 1 2  "IN-YER-FACE THEATRE". Aleks Sierz. נבדק ב-2007-03-12.
3. ↑  Sierz, Aleks; Saunders, Graham (3 ביוני 2004). "Skin". *The Literary Encyclopedia*. נבדק ב-2007-03-12. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Skin (1995)". imdb.com. נבדק ב-2007-03-12.
5. ↑  Kane, Sarah (2001). *Sarah Kane: Complete Plays*. London: Methuen. ISBN 0-413-74260-1.
6. ↑  Hattenstone, Simon (1 ביולי 2000). "A sad hurrah". guardian.co.uk. נבדק ב-2007-03-13. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**אליס ברזיס** היא פרופסור לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן וראש מרכז עזריאלי למדיניות כלכלית.

קריירה מקצועית
--------------

ברזיס היא בעלת תואר שלישי מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT). תחומי המחקר העיקריים שלה הם מקרו-כלכלה, כלכלה בינלאומית וצמיחה כלכלית. ברזיס פרסמה מאמרים יחד עם חתן פרס נובל לכלכלה הפרופ' פול קרוגמן. בעברה שימשה בתפקידים בכירים בבנק ישראל. בנוסף למחקריה האקדמיים היא מפרסמת טורים כלכליים אקטואליים בכלי תקשורת ישראליים ובינלאומיים.

תחומי מחקר עיקריים
------------------

### אליטות

אליס ברזיס בוחנת את התפתחות האליטות עד לעידן הנוכחי וחוקרת את השלכותיה על הכלכלה.

### צמיחה כלכלית

בתחום הצמיחה הכלכלית פרסמה ברזיס מאמרים משותפים עם פול קרוגמן בו הם חוקרים את המניעים המביאים מדינות לגדולה ומניעים המורידים מדינות מגדולתן. במסגרת זאת, פיתחו תאוריה חדשה הנקראת תיאורית "קפיצת הצפרדע" ('leapfrogging').

### אוכלוסייה ודמוגרפיה

ברזיס פרסמה מאמר מקיף ובו הם חוקרת את המספר האופטימלי של ילדים במשפחה מבחינת התועלת הכלכלית. היא בוחנת את המודל של תומאס מלתוס ומרקס ובו היא עומדת על ההבדלים בגישה זו בין מדינות מפותחות, ובין מדינות מתפתחות.

### חינוך

ברזיס חקרה את נושא ההשכלה הגבוהה ומעמדה ומצאה כי הגורם אשר הופך מוסד לימודים למוצלח הוא מדיניות של חופש פעולה מצד המוסד, ללא התערבות המדינה, שאלת הבעלות (ציבורית או פרטית) היא בעלת חשיבות משנית.

פעילות פוליטית וחברתית
----------------------

פרופסור ברזיס פעילה כנגד הרפורמה המשפטית ואף פירסמה מספר מאמרים בנושא מזווית כלכלית.
כמו כן השתתפה בהפגנות כנגד אי גיוסם של חרדים לצה"ל כחלק מארגון אחים לנשק, למרות חשיפתו של העיתונאי ישי פרידמן שהיא לא שירתה בצה"ל או עשתה שירות לאומי.

חיים אישיים
-----------

בתם של אלתר ורחל שיינר, אחיה הוא הרב ישעיהו שיינר, מחסידות גור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אליס ברזיס** בוויקישיתוף
* אליס ברזיס, ברשת החברתית LinkedIn
* אליס ברזיס, סרטונים בערוץ היוטיוב
* אליס ברזיס, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* אליס ברזיס, באתר גוגל סקולר
* אליס ברזיס, באתר Academia.edu
* על חינוך, תרבות וכלכלה(הקישור אינו פעיל) כתבה וראיון עם פרופ אליס ברזיס, מתוך "אתרוג", כתב עת לענייני חינוך, יהדות וחברה, דצמבר 2008
* יעל גרונטמן, פרופ' ברזיס: "פירוק האיחוד האירופי בלתי נמנע, זה לא הלך - עדיף להתגרש", באתר ביזפורטל‏, 7 במאי 2012
* רנן נצר, ‏נתניהו? שקד? רגב? האליטות הכלכליות הן אלה שקובעות, באתר גלובס, 30 בספטמבר 2017

**מכתביה**

* פרופ' אליס ברזיס, ‏חסרי חזון, באתר גלובס, 19 בפברואר 2012
* פרופ' אליס ברזיס, ‏אירופה חייבת להיפרד מהאירו, באתר גלובס, 22 בינואר 2012
* אליס ברזיס, ‏ילד שישי חינם, באתר גלובס, 20 בספטמבר 2012
* פרופ' אליס ברזיס, ‏על רה"מ להפסיק לדבר על צדק חברתי ולא לעשות כלום, באתר גלובס, 11 בינואר 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ranking and Quality of Universities: Why are US Universities at the top of the International Rankings?f
2. ↑  פרופ' שלא שירתה בצה"ל צרחה על חרדי שכן התגייס, באתר JDN‏, 17 במאי 2023

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007437694605171
* GND: 171022726
* ISNI: 0000 0001 1753 1316
* LCCN: no94004537
* MGP: 209302
* NTA: 088198839
* SUDOC: 059672358
* VIAF: 26639736
* WorldCat: lccn-no94004537

 |
**מַפְלַדִינֶה** (באיטלקית: Mafaldine), הידועה גם בשם **Reginette** (באיטלקית "מלכות קטנות") או פשוט **Mafalda** או **Mafalde**, היא סוג של פסטה בצורת סרט.

היסטוריה
--------

סוג פסטה זה מגיע מאזור נאפולי שם הוא נקרא פעם "fettuccelle ricce" (סרטים מתולתלים). מפלדינה נקרא לכבוד הולדתה של מפאלדה, נסיכת סבויה (ולכן השם החלופי "מלכות קטנות").

מפלדינה מכינים בדומה לפסטה אחרת המבוססת על סרטים כגון לינגוויני ופטוצ'יני. הוא שטוח ורחב, בדרך כלל בערך 1 ס"מ ברוחב, עם קצוות גליים משני הצדדים עם תלתל בקצוות שנשאר מוגדר היטב גם לאחר הבישול.

טריפולינֶה
----------

הטריפולינֶה (Tripoline) הוא סוג של אטריות פסטה עם סרט, בדומה למפלדינה. זהו סרט עבה מתולם (עם תלם) בצד אחד, ונמצא לרוב בתבשילי פסטה אפויים.

מאמינים שצורת פסטה זו מקורה באזור קמפניה, שם על פי המסורת הרווחת, היא נוצרה בנאפולי לכבוד ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה.

בשנות ה-30, חגגה איטליה הפשיסטית את האימפריה הקולוניאלית שלה על ידי יצירת צורות חדשות של פסטה שמזכירות את רכושה האפריקאי : טריפולין (טריפולי), בנגזין (בנגזי), אסאבסי (אסאב) ואביסין (אביסיניה).

ראו גם
------

* פסטה
* רשימת פסטה

הערות שוליים
------------

קישורים חיצוניים
----------------

* מפלדינה בפרויקט הפסטה

1. ↑  "Mafaldine", DeCecco
2. ↑  "Mafaldine (Reginette)", Gusti d’Italia S.r.l
3. ↑  "Tripoline". Granoro. נבדק ב-2015-12-11.
4. ↑  "Tripoline", National Pasta Association
**נוֹקְדָנוּת** (או בגירסת הסלנג **נִיטְפּוּק**, מהמקבילה האנגלית **Nitpicking** שפירושה פליית ביצי כינים), היא קפדנות יתרה, הכוללת היטפלות לפרטים קטנים וחסרי חשיבות. בקרב דוברי עברית מקובלים הביטויים "**לדקדק בקטנות**" ו"**דקדקנות יתר**" לתיאור התנהגות זו.

יש הרואים בנוקדנות מעשה שלילי, שכן היא מהווה התמקדות בטפל. לעומתם יש רבים הנהנים מנוקדנות ואף קיימים אתרי אינטרנט העוסקים בכך.

נוקדנות בענייני לשון
--------------------

נוקדנות בענייני לשון היא תיקון של שגיאות קלות כדוגמת בלבול בין סימני ניקוד, קיום דגש קל או היעדרו, וכן הלאה.

נוקדנות כזאת קיימת מקדמת דנא. דוגמה לכך מופיעה בתוספתא, המציינת בעניין זימון: "בין שאמר "נברך" בין שאמר "ברכו" אין תופסין אותו על כך, והנוקדנין תופסין אותו על כך" (תוספתא, ברכות, ה, כ). ואגב, אכן נהוג כיום שהאשכנזים והספרדים אומרים "נברך" והתימנים אומרים "ברכו".

בקריאת התורה נהוג להעיר על טעויות ואף להחזיר את בעל הקורא. וכך פוסק השולחן ערוך: "קרא וטעה אפילו בדקדוק אות אחת מחזירין אותו" (שולחן ערוך, אורח חיים, סימן קמ"ב, סעיף א'). אולם לדעת הרמ"א אין להחזיר על טעויות שאינן משנות את משמעות המילה. נהוג למנות לבעל הקורא אדם שיתקן אותו הנקרא "סומך".

בימינו קיימות גישות שונות בנוגע ללגיטימיות של נוקדנות. הבלשן יצחק אבינרי כלל בספרו "יד הלשון" מאמר ארוך שכותרתו "חרמות יתרות", שבו הוא יוצא נגד נוקדנות מופרזת. לשיא בגישה השוללת את הנוקדנות הגיע הבלשן גלעד צוקרמן בספרו "ישראלית שפה יפה", שבו העביר את המסר "דובר ילידי אינו טועה".

נוקדנות בענייני סרטי קולנוע ותוכנית טלוויזיה
--------------------------------------------

נוקדנים של סרטים או סדרות טלוויזיה הם חובבים גדולים של הסדרה או הסרט אותה הם בוחנים, והנוקדנות מתבצעת על בסיס היכרות עמוקה, שמאפשרת את זיהוי השגיאות הקטנות.

נוקדנות מצביעה לעיתים על חוסר תאימות בין סרט ובין ספר שעליו הוא מבוסס, בפרט כשחוסר התאימות בא לידי ביטוי בשינויים קטנים בלבד.

דוגמאות לנוקדנות ביחס לסרטים וסדרות טלוויזיה:

* הערה על כך שניצב, הנראה להרף עין בסרט המתרחש בעת העתיקה, עונד שעון יד.
* הערה על כך שמשפט שאותו אומרת אחת הדמויות בספר הועברה לדמות אחרת בסרט המבוסס עליו.
* בפרק 4F12 של משפחת סימפסון מובאת דוגמה לניטפוק: אחת הדמויות שואלת על פרק של סדרת האנימציה האלימה "איצ'י וסקרצ'י": "בפרק 2F09 שבו איצ'י מנגן על השלד של סקרצ'י כמו קסילופון, הוא מכה את אותה הצלע פעמיים ברצף, ועם זאת, שני הצלילים שמופקים הם בבירור שונים. מה אנחנו אמורים להאמין, שזה קסילופון קסום?"

בין סדרות הטלוויזיה המנוטפקות בולטת במיוחד הסדרה "מסע בין כוכבים", ובין הסרטים - "מטריקס", "מלחמת הכוכבים" ו"שר הטבעות".

קישורים חיצוניים
----------------

* אוריאל פרנק, חומרות, הידורים ושיבושים בלשון העברית: על תיקוני שגיאות ועל שגיאות מתקנים, **מים מדליו** 23-22, תשע"א-תשע"ב
* The Nit Picker's Guide to the Lord of the Rings - רשימה מקיפה של חריגות מהספר שנמצאו בסרט "שר הטבעות"
* אתר המוקדש לנוקדנות של סרטי קולנוע (באנגלית)
"**זאת היא הארץ**" הוא סרט הקולנוע הראשון שהופק במלואו בארץ ישראל. הסרט, באורך של 50 דקות, הופק על ידי ברוך אגדתי על פי תסריט מאת אביגדור המאירי. בסרט שולבו קטעי תעודה וקטעים מבוימים, והוא מציג את 50 שנות ההתיישבות החלוצית בארץ ישראל, החל מעליית הביל"ויים ומדגיש את בניית העיר תל אביב. הסרט הופק בעזרת קרן קיימת לישראל.

בסרט שולבו קטעי יומנים היסטוריים משנות ה-20 שנרכשו מהצלם יעקב בן דב, ומתוך "חדשות אגא". הסרט לא נרתע מהצגת האמת המרה על תנאי האקלים הקשים, הקדחת, הוויכוח בין העיר לכפר, העזיבות והייאוש. הסרט מציג את המציאות הקשה, לצד התקווה והלבלוב, ומשלב קטעים מבוימים לצד חומר תיעודי. סרטו של ברוך אגדתי הצליח להלהיב המוני צופים יהודיים בארץ ישראל ובתפוצות.

בשנת 1935 נערך ניסיון להקים בארץ ישראל אולפן קולנוע באיכות ראויה. חברה בשם "אופק" השקיעה סכום עתק של 15 אלף ליש"ט ברכישת ציוד להפקת סרט. עם תחילת ההפקה התברר כי התקציב לא יספיק לסיום הסרט, והמשך הסרטתו נזנח. חלק מן הציוד נרכש על ידי ברוך אגדתי, שהשתמש בקטעים שצולמו מיומני "אגא" ליצירת הסרט "זאת היא הארץ", שבו ניסה אגדתי להציג את הגשמת הציונות בסיפור דוקו-דרמה.

בסרט השתתפו השחקנים: שמואל רודנסקי, משה חורגל, רפאל קלצ'קין, מאיר תאומי, בצלאל לונדון, חנה קיפניס, יוסף גולנד ואחרים. השירים בסרט הם מאת עמנואל הרוסי ואלכסנדר פן.

הצגת הבכורה של הסרט נערכה בקולנוע מוגרבי בתל אביב ב-23 בפברואר 1935.

הסרט הונצח על בול דואר כחלק מסדרת 75 שנה לקולנוע העברי.

גלריה
-----

* 
* מודעת פרסומת לסרטמודעת פרסומת לסרט

קישורים חיצוניים
----------------

* "זאת היא הארץ", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "זאת היא הארץ", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "זאת היא הארץ", באתר אידיבי
* "זאת היא הארץ", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* "זאת היא הארץ", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* הסרט המלא בערוץ ה-YouTube של ארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג סרטונים
* מיכל גורן, ‏זאת היא הארץ: ציונות, אדם ואדמה – היבטים קולנועיים ואמצעים פואטים בשירות הציונות, **סליל**, כתב עת להיסטוריה, קולנוע וטלוויזיה, 5, חורף 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  עלון 75 שנה לסרט העברי, באתר התאחדות בולאי ישראל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007599023205171

 |
**קרסון הוּאֵיי-יוֹ** (באנגלית: **Carson Huey-You**; נולד ביולי 2002) הוא ילד פלא והאדם הצעיר ביותר שסיים תואר אוניברסיטאי במדינת טקסס ובין הצעירים בעולם. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה הנוצרית של טקסס ב-13 במאי 2017 עם תואר ראשון ראשי בפיזיקה ותארים משניים בסינית מנדרינית ובמתמטיקה בגיל 14. הוא סיים תואר שני בפיזיקה קוונטית בגיל 17, בסוף 2019, והמשיך ללימודי דוקטורט.

כבר מגיל צעיר הפגין יכולות יוצאות דופן כאשר בגיל שנתיים כבר ידע לקרוא באופן שוטף ובגיל שלוש החל פותר בעיות חשבוניות. הוא סיים את תוכנית הלימודים הרגילה של בית הספר התיכון בהצטיינות בגיל 10, וקיבל ציון 1770 במבחני ה-SAT לקראת לימודיו באוניברסיטה.

אחיו הקטן, קנן, גם הוא ילד פלא, החל תואר באסטרונומיה בגיל 12.

אמו, שלה הכשרה מקצועית בתחום החינוך לגיל הרך, לימדה אותו בעצמה בבית עד גיל 5.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Weaver, Kristen (13 במאי 2017). "Carson Huey-you is TCU's Youngest Graduate". *TCU Magazine*. נבדק ב-22 במאי 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  Jamison, Shantell (14 במרץ 2018). "Boy, 14, Becomes Youngest to Graduate From Texas Christian College". *Ebony Magazine*. נבדק ב-22 במאי 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**The Ambassador** (**השגריר**) הוא סרט תיעודי דני משנת 2011, שיצר וביים הקולנוען והעיתונאי הדני מאדס בריגר. הסרט היה מועמד לפרס חבר המושבעים בפסטיבל הסרטים סאנדנס 2012.

תוכן
----

היוצר מאדס בריגר, שהוא עיתונאי חוקר במקצועו, פועל כסמוי ומתחזה לדיפלומט ואיש עסקים בשם קורטזן, כשמטרתו, לכאורה, היא להקים מפעל גפרורים ברפובליקה המרכז-אפריקאית ולספק עבודה לשבט פיגמים; במציאות, הוא חושף שחיתות המקושרת לתיווך במכירת תפקידים דיפלומטיים כשהוא מצליח לרכוש את תפקיד קונסול מיוחד מטעם ליבריה לרפובליקה המרכז-אפריקאית עבור סכום של 150,000 ליש"ט, וכן ליהלומי דמים, שהברחתם היא לכאורה המטרה האמיתית מאחורי היוזמה העסקית. במהלך ההתנהלויות שמצולמות בסרט, בריגר מצליח להערים על דיקטטורים ומקורביהם, ובה בעת גם על שבט הפיגמים החפים מפשע.

מחלוקת
------

כתוצאה מהתוכן השנוי במחלוקת שבסרט, ממשלת ליבריה איימה לנקוט בצעדים משפטיים נגד בריגר. איש העסקים ההולנדי וילם טיסן, אשר על פי הסרט תיווך את מכירת התואר הדיפלומטי, ניסה ללא הצלחה להשיג צו למניעת הקרנת הסרט בפסטיבל אידפא, הפסטיבל הבינלאומי לסרטים תיעודיים באמסטרדם. לדברי התקשורת הדנית, טיסן ממשיך לבקש סעד משפטי בדנמרק על כך שצולם במצלמה נסתרת.

ביקורת
------

הסרט התקבל באופן חיובי על ידי המבקרים, ויש לו דירג של 76% באתר Rotten Tomatoes. קייל סמית, מבקר הניו יורק פוסט, קרא לסרט "פיסת קולנוע גרילה מדהימה, מצחיקה, וחיונית."

קרסטן קסטלן, מבקר ההוליווד ריפורטר, "כתב: "הסרט מאוד קל לצפייה, הוא בבירור (וללא בושה) נצלני, לעיתים קרובות פוגעני – אבל הוא ללא ספק חושף אמיתות לא נעימות על מרכז אפריקה באופן כללי, שחיתות בפרט ותאוות בצע אישית בנוסף. ולמרות הכחשת הבמאי – הסרט אולי מומן בחלקו ממכירת יהלומי דמים."

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של The Ambassador

* "The Ambassador", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "The Ambassador", באתר נטפליקס

* "The Ambassador", באתר AllMovie (באנגלית)

* "The Ambassador", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "The Ambassador", באתר Box Office Mojo (באנגלית)

* "The Ambassador", באתר Metacritic (באנגלית)

* "The Ambassador", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  IMDb - The Ambassador - Awards.
2. ↑  Danish-Produced Documentary ‘The Ambassador’ vs. The Liberian Government, Tambay A. Obenson, IndieWire, Aug 2, 2012
3. ↑  Olsen, Mark (29 באוגוסט 2012). "Acting as African envoy all in day's work for director". Los Angeles Times. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Dutch businessman tries to stop screening of festival film". Radio Netherlands Worldwide. 11 בנובמבר 2011. אורכב מ-המקור ב-2014-07-12. נבדק ב-2018-11-12. `{{cite web}}`:  (עזרה)
5. ↑  Erlendsson, Kirsten (5 בינואר 2012). "Mads Brügger-film ender i retten". BT. `{{cite web}}`:  (עזרה)
6. ↑  Smith, Kyle (30 באוגוסט 2012). "Doc does diamonds & diplomats decidedly well". New York Post. `{{cite web}}`:  (עזרה)
7. ↑  "The Ambassador: Film Review". *The Hollywood Reporter*.