recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**פרינסקורב** (בשוודית: **Prinskorv**), שמתורגם ישירות ל"נקניקיית נסיך", היא נקניקייה שוודית קטנה שנמכרת לרוב בקישורים (שרשרת). מנה זו, שנוצרה בשנת 1805 על ידי הקצב הוינאי גיאורג לאנר, מטוגנת בדרך כלל במחבת ומוגשת עם מנה נדיבה של חרדל. הביקוש גובר ומגיע לשיא בעונת חג המולד. באותו זמן, לחנויות יש בדרך כלל רזרבות, כדי לענות על צורכי הביקוש של הלקוחות שלהן.

הגשה
----

המיני נקניקיות הללו עשויות באופן מסורתי מבשר חזיר מתובל ועגל ממולאים במעיים של כבשים, הנקניקיות ידועות בנתחים שלהן דמויי הכתר. הן סוג קצר של נקניקיות וינה. הפרינסקורב היא מרכיב פופולרי ב-julbord (ארוחת חג מולד) ובסמרגוסבורד של חג המולד השוודי, יחד עם בשר חזיר, פטה כבד, תפוחי אדמה, פודינג אורז, סלק כבוש, סלט הרינג, גבינות שונות, לחם וממתקים שונים.

לפי רשת המזון השוודית Hemköp, הפרינסקורב הוא גם חביב אמצע הקיץ באזור הדרום של שוודיה. בשעות הנאות של אחר הצהריים הן מוגשות במהלך מסיבת אמצע הקיץ לאחר, הן מוגשות בדרך כלל עם מאכל בשם הפיתוי של יאנסון, קציצות, הרינג כבוש, קרקרים וסלטים.

קישורים חיצוניים
----------------

* "היולבורד השוודי: מדריך למתחילים", באתר The Local (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sweden.se. "10 Things to Know About Swedish Food." Retrieved 26 December 2013
2. ↑  Pergament, Danielle. The New York Times. "A Midsummer Day’s Dream in Sweden." (אורכב 10.08.2014 בארכיון Wayback Machine) Retrieved 13 June 2013
**ארנשטאדט** (או **ארנשטאט**; בגרמנית: **Arnstadt**) היא עיר בתורינגיה שבגרמניה השוכנת על נהר הגרה, כ-20 קילומטרים דרומית לבירת תורינגיה, ארפורט.

היסטוריה
--------

אזכורה הראשון של העיר הוא משנת 704, אז העניק בווירצבורג הדאן השני, דוכס תורינגיה את העיר לבישוף האנגלו-סקסי ויליברורד מאוטרכט, יחד עם עוד שתי ערים. ב-726 עברה העיר לשליטתו של מנזר אכטרנאך (Echternach). ב-954 חתם בעיר אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על הסכם שלום עם בניו המורדים, במסגרתו הוחלט על בניית כנסיית "גבירתנו הקדושה" בעיר.

במאות ה-13 וה-14 התבססה כלכלת העיר על טחינת קמח, ייצור בגדים ועיבוד עורות. כמו כן התקיים בעיר סחר של תוצרת חקלאית מכפרי הסביבה. ב-1349 רכש רוזן שוורצבורג את השליטה בעיר תמורת 20,000 מארק כסף. ב-1525 הוצאו להורג בכיכר השוק בעיר 95 ממשתתפי מרד האיכרים של אלזס. בנוסף, חויבה העיר לשלם קנס של 3,000 גילדן בגלל תמיכתה במרד. בין השנים 1553-1560 נבנתה בעיר טירת ניידק (Schloss Neideck) שנהרסה במלחמת העולם השנייה ונותר ממנה רק המגדל עומד על כנו. מאז המאה ה-14 הייתה העיר חלק מרוזנות שוורצבורג ומהמאה ה-16 חלק ממדינת שוורצבורג-זונדרסהאוזן.

ב-1703 הוזמן יוהאן סבסטיאן באך לחנוך את העוגב החדש בכנסיית בוניפציוס הקדוש ("הכנסייה החדשה") בעיר. בכירי הכנסייה התרשמו מנגינתו, והוא החזיק במשרת נגן העוגב שלה עד 1707.

בשנות ה-30 של המאה ה-20 היגרו רבים מיהודי העיר אל מחוץ לגרמניה. בליל הבדולח נשרף בית הכנסת שבעיר ואבן זיכרון הוקמה במקום ב-1988. כ-30 מיהודי העיר נלקחו למחנה הריכוז בוכנוואלד. בבית הקברות שבעיר הוקמה אנדרטה לזכרם ולזכר אחרים שנהרגו בידי הנאצים.

במהלך מלחמת העולם השנייה הוחזקו שבויים סובייטים ופולנים במחנה עבודה באזור התעשייה של העיר. הפצצות של בעלות הברית הרסו חלקים מהעיר באפריל 1945. הכוחות האמריקניים כבשו את האזור באותו חודש והכריחו אזרחים גרמנים מהעיר לחזות בזוועות שנותרו במחנה העבודה, שם מתו שבויים מרעב, או נורו למוות.

לאחר המלחמה נכללה העיר בשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה ובהמשך נכללה בשטחי גרמניה המזרחית. לאחר איחוד גרמניה השני התאחדה העיר עם גרמניה.
בשנותיה בגרמניה המזרחית התרחבה העיר וגדלה וכיום קיימת בה תעשיית זכוכית, ייצור פאנלים סולאריים ותעשיות נוספות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארנשטאדט** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ארנשטאדט (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  באתר התיירות של תורינגיה
2. ↑  ג'ון אליוט גרדינר, עמוד 12
3. ↑  יהודי ארנשטאדט, Wolfgang Tittelbach-Helmrich
4. ↑  סרט מזמן שחרור המחנה, באתר מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4003011-8
* LCCN: n89654036
* MusicBrainz: 88e39cef-c9c7-4b6e-bb23-c9860b9e5689
* NKC: xx0116444
* VIAF: 312835598
* WorldCat: lccn-n89654036

 |
חנות הבוטיק של פסקל קפה בטרואה
**פסקל קפה** (בצרפתית: **Pascal Caffet**; נולד ב-‏2 במרץ 1962 בטרואה) הוא שף קונדיטור צרפתי שהתמחה בפאטיסריה ובתחום השוקולדים ("שוקולטייה"). זכה בתחרויות חשובות בצרפת ובחו"ל, כולל באליפות העולם בפאטיסריה, ובשוקולדים וגלידות, כמו כן בתואר "העובד הטוב ביותר בצרפת בתחום הפאטיסריה".
המדריך לצרכני שוקולד guide des Croqueurs de Chocolat, במהדורת 2008–2009, סיווג אותו בין היוצרים המובילים של שוקולדים "גורמה" בצרפת.

ביוגרפיה
--------

פסקל קפה הוא בן של האופה-פאטיסייה **ברנאר קפה** מן העיר טרואה. מילדות התחיל ללמוד מאביו את מלאכת יצירת המאפים, העוגות והשוקולדים. בשנת 1979 אביו הקים בטרואה את המאפיה וחנות השוקולדים "פאלה די שוקולה" Palais du Chocolat ("ארמון השוקולד") שזכתה ביוקרה ויש לה כיום סניפים בפריז (אחד נסגר בשנת 2010),

ברובע סן ז'רמן (2008), ביפן (2004), בטורינו (2009) ובמזרח התיכון.
בהמשך למד מדוגמתם של **מרסל דריין** (בית ספר "לנוטר") ושל **ג'קי ז'ילה**, שהקים בשנת 1986 את רשת הפצת מוצרי השוקולד והפאטיסרי DGF והשתלם אצל הקונדיטור לוסיין פלטייה.
בשנות השמונים המוקדמות כבר השתתף קפה הבן בתחרויות הארציות והבינלאומיות אך בהתחלה נאלץ להסתפק במקום הרביעי - בתחרות "השוליה הטוב ביותר בצרפת" או במקום השני - ב"שוליה הטוב ביותר באירופה" (1982).

בשנת 1987, אחרי מות אביו, פסקל ירש, בתמיכת אמו, את העסק המשפחתי, והתחיל לנהלו יחד עם אשתו, פלוראנס.
בשנת 1990 החנות והמאפיה הגדילו את שטחן וב-1998 פסקל קפה העביר אותן ממרכז העיר אל הפריפריה. ב-2003 ייסד בוטיק שני וב-2007 אשתו הקימה בוטיק נוסף בתוך השוק "לה האל" (les Halles) של טרואה. בשנת 2010 החברה הגסטרונומית "פושון" רכשה כשותפה 33% מהעסק של פסקל קפה.

בין השוקולדים "גורמה" מתוצרתו ניתן לציין כאלה בעלי טעמים וניחוחות של תה ברגמוט (עם תה "ארל גריי"), וניל בורבון, אתרוג, כמו כן תערובות נועזות, מתובלות כמו שוקולד חלב עם קינמון, גנאש ואגוזי לוז פרלינה עם כוסברה.

פרסים ואותות כבוד
-----------------

* 1989 - יוצר המאפים הטוב בצרפת
* 1996 אלוף העולם בפאטיסריה ושוקולדים וגלידות תוצרת בית - במילאנו
* העובד הטוב ביותר בצרפת
* 2002, 2004 - מדליית כסף וארד באליפות העולם ליוצרי שוקולד בלאס וגאס
* 2003 - מדליית זהב ואלוף העולם בתחום המאפים והשוקולד - בליון
* 2006 - אות המסדר להצטיינות של צרפת Ordre national du Mérite בדרגת אביר
* 2009 - יוצר השוקולד הטוב ביותר בצרפת

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פסקל קפה** בוויקישיתוף
* האתר "שוקו פאריס"
* אתר על שוקולדים גורמה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Paris Patisseries | The Pastries & Pastry Shops of Paris

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0004 5983 1167
* SUDOC: 198199295
* VIAF: 2938148947807454950006
* WorldCat: viaf-2938148947807454950006

 |
**אנדרטת הנייטרליות** או **קשת הנייטרליות** (בטורקמנית: **Bitaraplyk binasy** או **Bitaraplyk arkasy**) היא אנדרטה שנבנתה במקור באשגבאט, בירת טורקמניסטן וניצבה בבירת המדינה בשנים 1998–2010. כיום מוצבת במחוז אשגבאט בפרברים, דרומית לעיר, לאחר שהועברה לשם בשנת 2010 והיא נפתחה מחדש ב-12 בדצמבר 2011.

היסטוריה
--------

האנדרטה נבנתה במרכז אשגבאט בשנים 1996—1998 בהוראת הרודן ספרמורט ניאזוב באמצעות חברת הבנייה הטורקית Polimeks. טקס הפתיחה נערך ב־12 בדצמבר 1998.

האנדרטה מורכבת מקשת בעלת שלוש רגליים, שהתפרסמה באופן מקומי בשם "החצובה". האנדרטה היא מבנה בגובה 75 מטרים שנבנתה בשנת 1998 בהוראת נשיא טורקמניסטן, ספרמורט ניאזוב, על מנת להנציח את עמדת הנייטרליות הרשמית של המדינה. הבנייה עלתה 12 מיליון דולר ובראשה פסל בגובה 12 מטרים מצופה זהב של ניאזוב שהיה מסתובב אל השמש. הקשת שלטה בקו הרקיע בעיר והייתה גבוהה יותר מארמון הנשיאות הסמוך והפסל היה מואר בלילה.

ב־18 בינואר 2010, חתם יורשו של ניאזוב כנשיא, גורבנגולי ברדימוחמדוב, על צו להתחיל בעבודה לפירוק והזזת הקשת. היו דיווחים כי הקשת תפורק כבר בשנת 2008, אך הנשיא לא אישר את המהלך עד שנת 2010. הפירוק שווק כמהלך לשיפור העיצוב העירוני באשגבאט אך הוא נתפס כחלק מהקמפיין של ברדימוחמדוב להסרת סממני פולחן האישיות שיצר ניאזוב בשני העשורים של שלטונו בראש אחד המשטרים הטוטליטריים בעולם. ניאזוב קרא גם על ערים ושדות תעופה על שמו, הורה לבנות ארמון קרח ופירמידה בגובה 40 מטרים (130 רגל), אך הפסל המצופה זהב תואר כסמל הידוע לשמצה ביותר במורשתו. ברדימוחמדוב העביר את האנדרטה לפרברים. הנשיא מינה את חברת הבנייה הטורקית פולימקס (Polimeks) לבצע את הריסת הקשת והאנדרטה. הסרת פסלו המוזהב של ניאזוב הושלמה ב-26 באוגוסט 2010.

אף על פי שהאנדרטה הוצבה במקום אחר, הפסל כבר לא מסתובב, אם כי עמדת הצפייה פתוחה בדרך כלל למבקרים ויש מעליות ב"רגלי" האנדרטה.

ראו גם
------

* דה-סטליניזציה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרטת הנייטרליות** בוויקישיתוף
* אנדרטת הנייטרליות באתר חברת הבנייה הטורקית "פולימקס"

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Арка Нейтралитета в Ашхабаде". 1998-02-09.
2. ↑  Radio Free Europe: Turkmen Leader Orders Predecessor's Statue Removed
3. ↑  The Times: 'Father of all Turkmen' toppled under orders of successor
4. ↑  מאז 2010 הפסל אינו מסתובב.
5. 1 2  BBC News: Turkmenistan ex-leader Niyazov's arch to be removed
6. 1 2  The Times: 'Father of all Turkmen' toppled under orders of successor
7. 1 2  Financial Times: Turkmenistan to end personality cult
8. ↑  "Turkmenistan ex-leader Niyazov's golden statue toppled". *BBC News Asia-Pacific*. 2010-08-26. נבדק ב-2012-09-12.
9. ↑  Catherine A. Fitzpatrick (7 בנובמבר 2011). "Turkmenistan: Golden Turkmenbashi Statue is Back". `{{cite news}}`:  (עזרה)
**אוריאל דסקל** (נולד ב-1982) הוא עיתונאי ספורט ישראלי לשעבר. היה עורך מדור הספורט בכלכליסט, הגיש את הפודקאסט "בכל יום נתון" וניהל קהילה ברשתות החברתיות באותו השם.

אוריאל דסקל נולד בחיפה וגדל ברמת השרון. למד בתיכון רוטברג רמת השרון, ושיחק כדורסל בקבוצות הנוער של א.ס רמת השרון עד גיל 16.

בגיל 16 החל לעבוד בעיתון הספורט "ראשון", תחילה בארכיון התמונות ובהמשך מונה לכתב עוד לפני שירותו הצבאי.

לאחר שחרורו מהצבא בעקבות סגירת "ראשון" עבד ככתב ספורט של הארץ בין השנים 2006-2003, וב-2006 החל לעבוד כעיתונאי ספורט בגלובס. עם הקמת מערכת כלכליסט בסוף שנת 2007 מונה דסקל להיות עורך מדור הספורט. בשנת 2013 היה אחד מחברי הוועד הזמני בהתאגדות העובדים שהקימו עובדי ידיעות אחרונות.

בשנת 2016 הקים יחד עם ראם שרמן את הפודקאסט "בכל יום נתון", שהיה אחד הפודקאסטים הראשונים בישראל שעסקו בספורט. נכון ל-15 ביוני 2023 הוקלטו 536 פרקים של הפודקאסט.

בשנת 2021 הוציא לאור את הספר "דגו", ביוגרפיה של שחקן הכדורגל ברוך דגו, שנכתבה בשיתוף עם השחקן.

ביוני 2023 הודיע דסקל על התפטרותו מכלכליסט ופרישתו ממקצוע עיתונאות הספורט. הוא הסביר את פרישתו בחוסר היכולת להתמודד עם העוולות המוסריות לטענתו שיש בעסקי הספורט, כאשר הקש ששבר את גב הגמל, לדבריו, היה קיומו של מונדיאל 2022 בקטאר.

מתגורר בשכונת נווה שרת בתל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

* הטורים של אוריאל דסקל ב"כלכליסט"
* אוריאל דסקל, ברשת החברתית פייסבוק
* אוריאל דסקל, ברשת החברתית פייסבוק
* אוריאל דסקל, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* בכל יום נתון - האתר

הערות שוליים
------------

1. ↑  המיזם של ידיעות לא מפקיר את הספורט: אוריאל דסקל מגלובס יערוך את מדור הספורט, ביזפורטל, 15 בנובמבר 2007
2. ↑  אורן פרסיקו, "הכל היה מאוד גלוי", באתר העין השביעית, 24 ביולי 2013
3. ↑  אוריאל דסקל, שריקת הסיום: טור הפרידה של אוריאל דסקל, אחרי 25 שנה, באתר כלכליסט, 8 ביוני 2023
4. ↑  בכל יום נתון: פרק 534
**סמל ראשון מוסטפא רבינוביץ'** הוא ספר מאת אשר קרביץ אשר מתאר את חייו של לוחם ביחידת המסתערבים "דובדבן" בימי האינתיפאדה השנייה. הספר יצא לאור לראשונה בשנת 2005 בשם "אני מוסטפא רבינוביץ'", ומאוחר יותר נערך מחדש ויצא לאור בשנת 2008 תחת השם "סמל ראשון מוסטפא רבינוביץ'", בהוצאת ידיעות ספרים.

תקציר העלילה
------------

גיבור הספר הוא חייל צה"ל בשם יאיר רבינוביץ', כבן 20, אשר משרת כצלף ביחידת המסתערבים "דובדבן", בה הוצמד לו הכינוי מוסטפא. לאורך הספר מנסה רבינוביץ' לשמור על שפיות יחסית ומוסר גבוה נוכח המשימות אליהן הוא נשלח, התנהגות גורמי הפיקוד, ההנחיות שהוא מקבל מהממונים ומערכת יחסים חדשה שנכנסת לחייו.

רבינוביץ' נדר נדר שלא להרוג אף אדם בחייו - נדר שלא עולה בקנה אחד עם היותו צלף בדובדבן, שתפקידו להוציא לפועל משימות חיסול טרוריסטים.

הספר נפתח בתיאור מארב לפעיל חמאס בכפר ערבי, שמטרתו לנטרל אותו מפעילות ולמנוע ממנו לגייס נערים פלסטינים לפיגועי התאבדות. המשימה מוכתרת בהצלחה. לאורך הפרקים הראשונים הקורא נחשף יותר ויותר לאופיו המוסרי והאחראי של רבינוביץ'.

רבינוביץ' ממשיך ומתאר בפני הקורא משימות נטרול ומשימות חיסול שהוא נקרא אליהן, חלקן מוכתרות בהצלחה וחלקן מסתיימות בכישלון.

תפנית בעלילה מתרחשת כאשר לאחר מעצר מבוקש, רבינוביץ' נפצע באצבעו באורח קשה ומפונה לבית חולים. שם הוא מתחיל להרהר בחייו הרומנטיים ובהשפעות הפסיכולוגיות שיש לשירות ביחידה על רגשותיו ועל תפקודו התקין. הוא מתחיל לפתח שיחות עומק עם חולה נוסף בבית החולים בשם עמנואל, שמצליח לשנות את זווית ראייתו על שירותו הצבאי.

במקביל, הוא מפתח קשר רומנטי עם בחורה יפה שפגש באוטובוס בשם הדס. הוא אף נוסע ליישוב המרוחק בו היא גרה ומבלה אצלה יומיים שלמים.

בוקר אחד הוא מחליט, בניגוד לכל היגיון, לנסוע לשכם ולהתחזות לפועל בניין פלסטיני. הוא מסתבך עם אנשים שמתחילים לחשוד בו ונקלע לסכנת חיים, אך לבסוף מצליח לשוב לשטח ישראל בשלום.

דמויות
------

* **סמ"ר יאיר "מוסטפא" רבינוביץ':** צלף ב"דובדבן", גיבור הספר. מתאר את הקורה לו בגוף ראשון. חכם, שנון, מוסרי ובעל חוצפה.
* **סמ"ר ירמי "מג'די":** חברו הטוב ביותר של יאיר מהיחידה. מתגורר ברמת הגולן ובקשר לא טוב עם הוריו. נהרג בפעילות מבצעית לקראת סוף הספר.
* **סרן אבישי:** מפקדם הישיר של יאיר וירמי. חכם ופרקטי. בעל ידע רב בכל הקשור לנחשים.
* **הדס:** בחורה שיאיר פוגש באוטובוס ומתאהב בה. נרקם בין השניים קשר רומנטי.
* **עמנואל:** ניצול פיגוע שיאיר פוגש בבית החולים ומפתח איתו שיח פוליטי עמוק. מצליח לשנות את תפיסת עולמו של יאיר.
* **אביגיל:** אחות בבית החולים שמטפלת ביאיר.
* **בוקי:** כלבו הנאמן של יאיר, אותו יאיר אוהב מאוד ומתואר בהרחבה בסיפור.

פרשת הגניבה
-----------

מספר שנים לאחר צאת הספר רכש המפיק יואב הלוי מקרביץ את הזכויות לעלילת הסיפור במטרה ליצור סרט קולנוע על בסיסה. הלוי פנה לבמאי אסף ברנשטיין במטרה לשתף איתו פעולה ביצירת הסרט.

בסופו של דבר, הסרט לא הופק, וברנשטיין לוהק להיות הבמאי של עונתה הראשונה של הסדרה "פאודה", שבין עלילתה ועלילת הספר ישנן נקודות דמיון רבות. הלוי פתח בהליכים משפטיים נגד ברנשטיין, אך התיק נסגר ללא פיצוי.

הערות שוליים
------------

1. ↑  סמל ראשון - מוסטפא רבינוביץ' - אשר קרביץ | ידיעות ספרים שאוהבים, באתר www.ybook.co.il
2. ↑  גניבת ה"פאודה": הסופר אשר קרביץ לא לוקח צד, באתר www.makorrishon.co.il
**עמנואל נשרי** (1913–2000) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, פיקד על בית הספר לקצינים, היה נספח צה"ל במערב אירופה ומפקד פיקוד הגדנ"ע.

ביוגרפיה
--------

נשרי נולד בפולין למשפחת אורלנסקי ועלה לארץ ישראל ב-1932. הוא התנדב לארגון ההגנה, שימש מפקד רעננה, מפקד נפת חפר, במהלך מלחמת העולם השנייה שימש מדריך בקורס מפקדי מחלקות ומפקד קורסי מ"כים. לאחר המלחמה נשלח מטעם הארגון לאירופה, שימש סגן מפקד ההגנה בגרמניה וב-1948 מונה למפקד הארגון בצרפת וצפון אפריקה, הוא פעל לגיוס צעירים ניצולי השואה ולהעפלתם לארץ ישראל, ואימוני הגנה עצמית לקהילות יהודיות. בשובו לישראל שימש במלחמת העצמאות כסגנו של מיכאל בן-גל, מפקד חטיבת קרייתי ומחוז תל אביב. לאחר מכן פיקד על מחוז השפלה. בפברואר 1948 מונה לקצין מנהלה בחיל האוויר וביוני 1950 לעוזר הנספח הצבאי במערב אירופה, בשובו לישראל זכה לאות לגיון הכבוד. 

באוקטובר 1952 מונה למפקד בית הספר לקצינים של צה"ל ומילא תפקיד זה עד פברואר 1955, במהלך תקופה זו היה חבר בהרכב השופטים של בית הדין הצבאי שהרשיע את נאשמי מחתרת צריפין. לאחר מכן מונה לנספח צה"ל במערב אירופה, שמושבו בפריז בירת צרפת. בתקופה זו פעל לחיזוק הקשרים בין ישראל לצרפת, על רקע החמרת המצב הביטחוני בישראל. הוא היה שותף למשא ומתן ולעסקאות הרכש הראשונות מצרפת שכללו מטוסי אוראגן, מיסטר, טנקי AMX-13 ועוד. שיתוף הפעולה הגיע לשיאו במלחמת סיני בה צרפת ובריטניה יחד עם ישראל נגד מצרים. על פועלו זכה נשרי באות לגיון הכבוד שהוענק לו על ידי הרמטכ"ל הצרפתי. באוגוסט 1959 מונה למפקד פיקוד הגדנ"ע תפקיד בו שירת עד ספטמבר 1960. יצא ללימודים והשתחרר ב-1963.

לאחר שחרורו משירות הקבע מונה למנהל חברת הספנות סומרפין, שנסגרה ב-1966.

נשרי הוא אב לשתי בנות מאשתו הראשונה חנה סקולסקי: הפסנתרנית ורדה נשרי, והדה עמיר פסיכולוגית, מרצה ומדריכת מנחי קבוצות ויועצים ארגוניים והוא סב לנגנית המשור נטלי פרוז.

הערות שוליים
------------

1. ↑  נשרי ואראל - נספחים צבאיים, מעריב, 2 בינואר 1955
2. ↑  מרדכי ברקאי, הרכש הגורלי, דבר, 7 במאי 1965
3. ↑  גם אנו שותפים למערכת סיני, מעריב, 31 באוקטובר 1958
4. ↑  אות לגיון הכבוד לא/מ ע. נשרי, דבר, 16 באפריל 1959

| מפקדי בית הספר לקצינים של צה"ל  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| חיים לסקוב • צבי הורביץ • הלל פפרמן • מאיר זורע • דניאל דגן • יששכר שדמי • עמנואל נשרי • ישראל טל • אברהם יפה • יוסף הרפז • יצחק חופי • אביב ברזילי • מאיר פעיל • שלמה אלטון • ישראל גרנית • יוסף קסטל • צבי בר • חיים בנימיני • אורי שמחוני • מתן וילנאי • דורון רובין • יורם יאיר • שמואל ארד • אילן בירן • שאול מופז • זאב זכרין • מתי הררי • גיורא איילנד • יצחק איתן • אלעזר שטרן • מוני חורב • עמוס בן-אברהם • יוסי היימן • גל הירש • נדב פדן • אהרון חליוה • יהודה פוקס • ערן ניב • אבי גיל • יניב אלאלוף • גור שרייבמן • גיא לוי • יהודה ואך |

 |
**ניב פפו** (נולד ב-5 באפריל 1972) הוא כימאי ישראלי, מרצה בכיר במחלקה להנדסת ביוטכנולוגיה של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנת 2014 זכה בפרס קריל על פיתוח חלבונים ספציפיים לטיפול במחלת הסרטן.

ביוגרפיה
--------

פפו נולד ברעננה, למד בתיכון אוסטרובסקי במגמת מתמטיקה. שירת בצה"ל בחיל התותחנים.

בשנת 1992 החל ללמוד לתואר ראשון בכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר סיום לימודי תואר שני בכימיה, עבר ללימודי תואר שלישי במכון ויצמן למדע. בשנת 2004 סיים את לימודיו בתואר דוקטור. באוקטובר 2007 עבר לגור עם משפחתו בעיר פאלו אלטו בקליפורניה, ארצות הברית למשך ארבע שנים, על מנת לעשות עוד שני פוסט דוקטורטים באוניברסיטת סטנפורד.

בתחילת שנת 2012, עם חזרתו לארץ, קיבל מלגה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנת 2013 קיבל את פרס החוקר הצעיר מטעם הקרן לסרטן הערמונית.
בשנת 2014 קיבל את פרס קריל על תרומתו לפיתוח חלבונים ספציפיים לטיפול במחלת הסרטן.

משפחתו
------

נשוי לנילי, מנהלת גנים בתל אביב, ואב לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של ניב פפו
* ניב פפו, באתר של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
* ניב פפו, באתר ResearchGate
* אסף גולן, ישראלי זכה בפרס על מחקר פורץ דרך בתחום הסרטן, באתר nrg‏, 27 בנובמבר 2013

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007409282305171
* ORCID: 0000-0002-7056-2418
* VIAF: 5627154075998411860003
* WorldCat: viaf-5627154075998411860003

 |
רפי קוצר עם כובע אוסטרלי במלחמת העצמאות, 1948
**רפאל (רפי) קוצר** (8 בנובמבר 1924 - 23 במרץ 2005) היה ממקימי ארגון נכי צה"ל.

לחם בהגנה ובצה"ל במלחמת העצמאות ובסוף המלחמה נפצע. לאחר פציעתו הקים את ארגון נכי צה"ל ועמד בראשו. בשנות החמישים והשישים מילא מגוון תפקידים בקיבוץ הארצי ובמפ"ם ואחר כך עסק בתפקידי ניהול שונים.

קורות חייו
----------

רפאל קוצר בתעודת מפקד הקומנדו, 1948
רפי קוצר במבצע חירם
קוצר נולד בניטרה שבסלובקיה. בתחילת מלחמת העולם השנייה עלה לארץ ישראל עם הוריו, והצטרף לחברת נוער בקיבוץ שער הגולן.

שירותו בהגנה ובצה"ל
-------------------

קוצר שירת בהגנה ובפרוץ מלחמת העצמאות נמנה עם ראשוני הלוחמים של חטיבת גולני. לחם בקרבות משמר העמק, גשר וצמח. כמו כן הקים את "מחלקת הקומנדו" של גדוד 12 (ברק), שהייתה גלגולה הראשון של סיירת גולני, ופיקד עליה במהלך קרבות סג'רה, הקרב על קיבוץ גשר ומבצע חירם. לקראת תום מלחמת העצמאות נפצע קוצר קשה ברגליו בקרבות באזור פתחת רפיח.

פעולתו במסגרת ארגון נכי צה"ל
----------------------------

בזמן ששכב בבית החולים הקים יחד עם קבוצת חברים את "ועד הפעולה של הנכים", גוף שניסה לטפל במצוקותיהם של נכי המלחמה. באותה תקופה נעדרה מדינת ישראל הצעירה תשתית ארגונית לטיפול ושיקום נכים, וצה"ל ומשרד הביטחון התקשו להתמודד עם מצוקות הנפגעים. בשנת 1949 נחקק בכנסת "חוק הנכים (תגמולים ושיקום)" וקוצר היה מגיע לישיבות ועדת העבודה והרווחה של הכנסת באלונקה כדי להשתתף בדיונים שליוו את ניסוח החוק. כיהן כיו"ר הראשון של ארגון נכי צה"ל עד שנת 1951.

פרסם את הספר "חזרה לחיים – מארגון נכי מלחמת השחרור לארגון נכי צה"ל".

לקריאה נוספת
------------

* רפי קוצר, "**חזרה לחיים – מארגון נכי מלחמת השחרור לארגון נכי צה"ל**", תל אביב: הוצאת ארגון נכי צה"ל, 2006.
* בנימין עציוני (עורך), "**אילן ושלח - דרך הקרבות של חטיבת גולני**", הוצאת מערכות, 1950.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רפי קוצר** בוויקישיתוף
* רפי קוצר, באתר גדוד הסיור של חטיבת גולני.
* שרה ליבוביץ'-דר, מפנחס לוי לפרנק לואי – המיליארד האוסטרלי, באתר TheMarker‏, 14 בינואר 2002
* קרבות גשר ולוביה, באתר חטיבת גולני.

הערות שוליים
------------

1. ↑  רפי קוצר, "**מחלקת הקומנדו**". בתוך: בנימין עציוני (עורך), "**אילן ושלח - דרך הקרבות של חטיבת גולני**", הוצאת מערכות, 1950, עמודים 287-291.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007314174305171
* ISNI: 0000 0003 6969 3100
* LCCN: nr92013269
* VIAF: 239703563
* WorldCat: lccn-nr92013269

 |
**ז'ני סיפריאנו קטאמו** (בפורטוגזית: **Geny Cipriano Catamo**; נולד ב-26 בינואר 2001 במוזמביק) הוא כדורגלן מוזמביקי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית ובנבחרת מוזמביק.

קריירת מועדונים
---------------

בין השנים 2018–2019 שיחק קטאמו באמורה מהליגה הפורטוגלית השלישית. ב-11 ביוני 2019 חתם על חוזה לשתי עונות בספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית, והחל לשחק בקבוצת המילואים שלה.

בעונת 2021/2022 קודם לקבוצה הראשונה של המועדון.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-10 בספטמבר 2019 ערך קטאמו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מוזמביק, בניצחון 2-0 על נבחרת מאוריציוס במסגרת הסיבוב הראשון של מוקדמות מונדיאל 2022. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.

קישורים חיצוניים
----------------

* ז'ני קטאמו, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר National Football Teams

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mundial2022: Moçambique vence Ilhas Maurícias e está na fase de grupos באתר Maisfutebol, ‏ 10 בספטמבר 2019 (בפורטוגזית)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ז'ני קטאמו"**.
**שמעון שיפר** (נולד ב-1947) הוא עיתונאי ישראלי. משמש כפרשן המדיני של "ידיעות אחרונות".

ביוגרפיה
--------

שיפר נולד בשנת 1947 בהונגריה להורים ניצולי השואה, וב-1957 עלה לישראל עם משפחתו. את שנות נעוריו העביר במושב הדתי שפיר ולמד בישיבה התיכונית אור עציון. סיים את לימודיו במדע המדינה ובהיסטוריה באוניברסיטת בר-אילן ולאחר מכן, בשנת 1969, התגייס לצה"ל. במהלך שירותו ערך סקירה חודשית בירחון לקציני צה"ל וסיים קורס קציני מודיעין. שירת בצנזורה הצבאית, והשתחרר לאחר חמש שנות שירות בדרגת סרן.

ב-1974 הצטרף לרשות השידור וסיקר את תחומי הפנים, השיכון והבריאות ברשת קול ישראל. היה הכתב לענייני התיישבות ובספטמבר 1978 הוחלף בידי גד שמרון ויצא ללונדון לסקר ועידה בנושא יהודי ברית המועצות. בשנת 1979 מונה לכתב המדיני של קול ישראל. ב-1981 חשף שיפר כי מזכיר הממשלה דאז, אריה נאור, מסר מידע לעיתונאי בתמורה לטובות הנאה. ב-1982 פרסם ידיעה בלעדית על כוונת נשיא ארצות הברית רונלד רייגן לשלוח כוחות נחתים לביירות במטרה לחצוץ בין כוחות צה"ל לאש"ף. לאחר טבח סברה ושתילה הואשם שיפר על ידי ראש הממשלה בגין בהדלפה לציבור הרחב את דבר הקמתה של ועדה לחקירת האירועים בסברה ושתילה, ושהיא תהיה בראשותו של נשיא בית המשפט העליון יצחק כהן.

ב-1983 מונה לראש הדסק המדיני של קול ישראל. ספרו 'כדור של"ג', שיצא לאור בשנת 1984, תורגם לערבית והופץ בביירות ללא ידיעתו והסכמתו של שיפר. ב-1985 חשף פגישה בין שגריר ישראל בצרפת, עובדיה סופר, עם סגן שר החוץ הרוסי, בתקופה שלא היו יחסים רשמיים בין המדינות. בשנת 1986 מונה לכתב קול ישראל בוושינגטון ועורר את זעמה של המערכת הפוליטית בישראל לאחר שהתראיין לטלוויזיה האמריקאית וטען כי ישראל הייתה זו שיזמה את משלוחי הנשק לאיראן בפרשת אירנגייט. ב-1988 חשף שיפר את הפגישה בין אייבי נתן ליו"ר הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת.

בשנת 1989 שב שיפר לישראל ומונה לכתב ופרשן מדיני של "ידיעות אחרונות".

היה נשוי לרחלה שיפר, שהייתה ראש אגף הבחינות במשרד החינוך, עד מותה בפברואר 2018. לבני הזוג בן ובת. מתגורר בתל אביב.

ספריו
-----

* **כדור של"ג: סודות מלחמת לבנון**, אביב: עידנים – ידיעות ספרים, 1984
* **המתריע – שיחות עם האלוף (במיל') עמוס גלעד**, ידיעות ספרים, 2019
* **לעיניך בלבד - סודות, הדלפות וחשיפות**, ידיעות ספרים, עורך: יואב קרן, פברואר 2021 - אוטוביוגרפיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שמעון שיפר** בוויקישיתוף
* שמעון שיפר באתר חדשות מחלקה ראשונה
* מה (לא) נשתנה, באתר ynet, 26 באוגוסט 2018
* שמעון שיפר, הסוף, באתר ynet, 12 בספטמבר 2018
* שמעון שיפר, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  טובה צימוקי, כל בו טל, דבר, 1 בספטמבר 1978
2. ↑  כל בו טל, דבר, 11 במאי 1979
3. ↑  שיפר ראש הדסק המדיני בקול ישראל, דבר, 13 באפריל 1983
4. ↑  שלום רוזנפלד, אכלנו אותה, מעריב, 23 ביולי 1985
5. ↑  אילנה באום, שיפר התראיין בארה"ב והרגיז את אורי פורת, מעריב, 16 בינואר 1987
6. ↑  חיים ביאור, לא אנחנו הסיפור, באתר העין השביעית, 21 באפריל 2021  
אתר למנויים בלבד גיא הורוביץ, למרות ליטוף האגו, "לעיניך בלבד" של שמעון שיפר הוא מסמך עשיר ומרתק, באתר הארץ, 22 ביולי 2021  
שמעון שיפר, פרק מהספר "לעיניך בלבד", באתר הארץ, 29 באפריל 2021

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007299806305171
* GND: 1158760442
* ISNI: 0000 0000 8415 0153
* LCCN: n84022364
* SUDOC: 186192924
* VIAF: 118866443
* WorldCat: lccn-n84022364

 |
**פרחי הרע - מאור כהן שר בודלר** הוא אלבום הסולו השני של הזמר מאור כהן. האלבום כולל שירים מתוך ספרו הנודע של המשורר הצרפתי שארל בודלר מ-1857, "פרחי הרע" ("Les Fleurs du mal"), כפי שתורגמו בידי המתרגם הישראלי דורי מנור.

האלבום הופק מוזיקלית על ידי פיטר רוט, וכל השירים הולחנו בידי כהן, רובם בסגנון רוק שמבקרים רבים תיארו כמחווה לאלבומיו הראשונים של אריק איינשטיין. הסינגל הראשון מתוך האלבום היה "החוזר". גם "מבוע הדם" יצא כסינגל.

האלבום יצא בפורמט של ספר-דיסק הכולל ביוגרפיה מפורטת של בודלר וקטעים מציורים מפורסמים של ציירים צרפתים. הוא זכה לביקורות מעורבות, כשחלק מהמבקרים מחו על האופי הסולידי לדעתם שכהן העניק לשיריו של בודלר, שנחשבו לשערורייתיים באופן קיצוני בזמן שיצאו לאור. כהן הגיב על בחירתו בשיריו של בודלר בכך שפריז כפי שהיא מתוארת בשירים אלה מתארת במידה רבה את החיים בתל אביב של ימינו, ככרך מודרני ובוהמי.

האלבום הוקלט באולפני "המון", "נויז" והאולפן של יזהר אשדות. השירים "מבוע הדם", "התעלות", "את נשגבה לי" והקטע "אדום עיניים (פינאלה)" הוקלטו בשיתוף התזמורת הפילהרמונית SATU-MARE, רומניה. האלבום לווה בסיבוב הופעות בשם "קברט משירי בודלר" בו השתתף דן תורן.

רשימת השירים
------------

1. החוזר
2. השמש
3. המת השמח
4. התכנסות
5. מבוע הדם
6. דמדומי הערב
7. ספלין
8. האויב
9. התעלות
10. מדריגל נוגה
11. את נשגבה לי
12. אדום עיניים (פינאלה)

קישורים חיצוניים
----------------

* אילת יגיל, מאור ודן - מפריז לגוש דן, באתר MOOMA, ‏7 בנובמבר 2005
* ביקורת על פרחי הרע באתר השרת העיוור
* גידי אביבי, זמר החיים המודרניים, באתר הארץ, 1 בספטמבר 2005
* עירן צור, גמיש ומלחש כמו נחש המשתרשר סביב קבר, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2005

| מאור כהן |
| --- |
| אלבומי סולו | טוב לנו יחד • פרחי הרע - מאור כהן שר בודלר • החופש הגדול • אולי? • מקום שקוף |
| הרכבים | זקני צפת • הזבובים • צמד ראות • הבליינים • ישראלים/פעולה/סקס |
| קומדיה | מסודרים • חיות פשע • ארץ נהדרת • חצי טון ברונזה • הפרלמנט |
**האקדמיה הצבאית הטרזיאנית** (בגרמנית: **Theresianische Militärakademie** בקיצור: TherMilAk) היא האקדמיה הצבאית הוותיקה ביותר בעולם. האקדמיה, השוכנת במבצר וינר נוישטאדט באוסטריה תחתית, נוסדה בפקודתה של מריה תרזה, קיסרית אוסטריה ב-14 בדצמבר 1751. עם הקמתה ארך מסלול ההכשרה 11 שנים, אך הוא קוצר ל-3 שנים במהלך הזמן. 

בשנים 1918–1934, בעת הרפובליקה האוסטרית הראשונה, הועברה האקדמיה לעיר אנס (Enns) ולאחר מכן חזרה לוינר נוישטאדט. מפקד האקדמיה הצליח למנוע מהורמאכט להשתלט על האקדמיה לאחר האנשלוס עד פרישתו. לאחר מכן היה במקום בית ספר למש"קים של הוורמאכט. מפקדו הראשון של בית הספר בתקופה זו היה ארווין רומל. הגרמנים הקימו מבנה מודרני בסמוך, בו נמצא היום בית הספר התיכון הצבאי. במהלך מלחמת העולם השנייה נגרם למבצר הרס רב. לאחר פרק זמן קצר (1955–1958) באנס, שוקם המבצר והאקדמיה חזרה לוינר נוישטאדט.

כיום פתוחה האקדמיה בנוסף למועמדים לקצונה גם לאזרחים ומציעה מסלול לימודים של שלוש שנים לתואר שני במדעי הצבא.

האותיות AEIOU על גבי סמל האקדמיה הן צירוף אותיות נפוץ בסמלים אוסטריים. הוא מיוחס לפרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומשמעותו לא חד-משמעית, אם כי סביר שהיא ראשי תיבות של *Alles Erdreich ist Österreich untertan* ("כל העולם כפוף לאוסטריה"), אם כי קיימים משפטים מתאימים רבים אחרים, בהם המשפט בלטינית *Austria Erit In Orbe Ultima* ("אוסטריה תהיה האחרונה [שתשרוד] בעולם").

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האקדמיה הצבאית התרזיאנית** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של האקדמיה הצבאית התרזיאנית (באנגלית)
* האקדמיה הצבאית התרזיאנית, ברשת החברתית פייסבוק

* האקדמיה הצבאית התרזיאנית, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* האקדמיה הצבאית התרזיאנית, ברשת החברתית אינסטגרם
* בניית קצינים בצבא האוסטרי (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  למשמעות הצירוף AEIOU

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 15245-6
* LCCN: nr98044476
* NKC: kn20100412006
* SUDOC: 164250948
* VIAF: 149511289
* WorldCat: lccn-nr98044476

 |
הדרך הפשוטה ביותר לבצע קוונטיזציה לאות היא להמיר בכל נקודת דגימה את ערך המשרעת האנלוגי המקורי לערך הדיגיטלי הקרוב ביותר האפשרי. דוגמה זו מראה את האות האנלוגי המקורי (ירוק), אות דגום (נקודות שחורות), את האות המשוחזר מן האות הדגום (צהוב) ואת ההפרש בין האות המקורי והאות המשוחזר (אדום). ההפרש בין האות המקורי ואת האות המשוחזרת הוא שגיאת הקוונטיזציה.
במתמטיקה ובעיבוד אותות דיגיטלי, **קְוַּנְטִיזַצְיָה** (בעברית: **כִּמּוּי**), היא תהליך מיפוי של ערכי קלט רבים לערכי פלט מועטים. קוונטיזציה גם מהווה את הליבה של אלגוריתמי דחיסה מאבדת נתונים.

ההפרש בין הערך הנקלט והערך הדגום שלו נקרא **שגיאת קוונטיזציה**.

התקן (או פונקציה אלגוריתמית) שמבצע קוונטיזציה נקרא **קוונטייזר**. ממיר אנלוגי-לדיגיטלי הוא דוגמה לקוונטיזר.

בתקשורת, קוונטיזציה היא חלק משרשרת הקליטה והשידור של אות המכיל מידע (סיגנל). כאשר נע האות דרך הרכיבים בשרשרת, מתווסף אליו רעש כתוצר לוואי. את הרעש שמוסיף הקוונטייזר בשרשרת ממדלים כרעש קוונטיזציה. איכות האות במוצאו נמדדת ביחס אות לרעש קוונטיזציה (SQNR).

על מנת לייצג פתרון של פונקציה רציפה (בעלת מספר אינסופי של ערכים) בסביבה ספרתית (דיגיטלית, ממוחשבת), מתבצעת קוונטיזציה, אשר ממירה את נתוני האות הרציף לתחום הערכים שמאפשר המחשב (אות בדיד).

ממיר אנלוגי לדיגיטלי (ADC)
--------------------------

ממיר אנלוגי לדיגיטלי (ADC; Analog to Digital Converter) עשוי לבצע שני תהליכים: **דגימה** ו**קוונטיזציה**.

**דגימה** ממירה אות מתח (כפונקציה של זמן) לאות בדיד (רצף של מספרים ממשיים). **קוונטיזציה** בוחנת את המספר הממשי הנדגם, ומחליפה אותו בערך מקורב, מתוך הקבוצה הסופית של הערכים הבדידים (רמות) אותה מאפשרת המערכת. תהליך הקוואנטיזציה הכרחי לאחסון ולעיבוד מידע מספרי (נומרי), והוא כרוך באיבוד חלקי של מידע באופן בלתי נמנע.

בסביבות בינאריות ממוחשבות, הרמות האפשריות הנפוצות לייצוג ערכי האות ("אורכי ה**מילה**") נשענות על חזקות של שתיים: 8 סיביות (256 רמות), 16 סיביות (65,536 רמות), 32 סיביות (4.3 מיליארד רמות לערך), וכן הלאה. ככל שה**מילה** ארוכה יותר (מכילה יותר סיביות) כך עולה מידת הדיוק של הייצוג, ושגיאת הקוונטיזציה קטנה בהתאם. עם זאת, אורכי מילה גבוהים מחייבים הקצאה רבה יותר של זיכרון, וניצול רב יותר של משאבי העיבוד במערכת.

מבחינה מתמטית טהורה, ניתן לבצע קוונטיזציה בכל בסיס מספרי.

ראו גם
------

* דיגיטציה
* שגיאת קיטום

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוונטיזציה** בוויקישיתוף
* קוונטיזציה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**אל בורות המים** הוא שיר שכתבה והלחינה חווה אלברשטיין על ארץ ישראל.

היסטוריה של השיר
----------------

השיר "אל בורות המים" נכתב והולחן בשנת 1982 על ידי נעמי שמר בעבור הסרט התיעודי "אל בורות המים" שביים מוטי קירשנבאום. זהו גם שיר הנושא של האלבום "אל בורות המים" שהוציאה שמר בשנת 1982.

מלבד נעמי שמר את השיר ביצעו הגבעטרון, להקת הכל עובר חביבי, עמיר בניון, דני רובס, דורית פרקש, סיון טלמור ורונה קינן – שביצעה את השיר בהלווייתו של קירשנבאום.

ניתוח
-----

יש הרואים קשר לשיר "ירושלים של זהב", בעקבות השימוש החוזר בביטוי "בורות המים".

בשיר ירושלים של זהב בתחילה נאמר על בורות המים "איכה יבשו", ולבסוף, בבית שנוסף לאחר שחרור העיר ירושלים והר הבית – "חזרנו אל בורות המים".

בשיר "אל בורות המים" מתוארת השיבה לבורות המים כשיבה למולדת – בה ניתן למצוא "צל בקיץ" ולבנות "עיר ובית".

קישורים חיצוניים
----------------

* "אל בורות המים" באתר בית לזמר העברי
* מילות השיר "אל בורות המים" באתר שירונט
* עמית נאור, חָזַרְנוּ אֶל בּוֹרוֹת הַמַּיִם: הסרט שהפגיש בין אוהבי ארץ ישראל, משני צידיה, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 2 באוגוסט 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  יעקב עציון, ‏נביעה בעבוע ומבוע, באתר "דעת", בתוך: **מעמקים – כתב עת וירטואלי לספרות ואומנות** 41 (ניסן תשע"א)
**שפתניב הרלקוין** (שם מדעי: *Choerodon fasciatus*) הוא מין של דג ממשפחת השפתוניים, אשר חי בשוניות אלמוגים בין עומק 5 עד 35 מטרים לאורך האוקיינוס השקט הטרופי ולעיתים הוא מגודל כדג נוי לאקווריום. הדג מצוי בשני אוכלוסיות לאורך מערב האוקיינוס השקט: אחת בין איי ריוקיו לטאיוואן והשנייה בין קווינסלנד שבאוסטרליה לקלדוניה החדשה.

דג זה יכול להגיע לאורך של 30 ס"מ, בינוני למשפחתו כשהזכרים יותר גדולים מהנקבות, והוא בעל פסים לאורך גופו בגוונים עזים של כחול, ירוק וכתום. הוא בעל ראש גדול ושפתיים בעלות שיניים עמוקות וחזקות בצבע כחול, איתם הוא יכול לפצח טרף קשיח עוטה קונכיות כמו צדפות ושבלולים וכן גם סרטנים שונים ותולעים מקרקעית הים. בדומה לשפתניים אחרים הוא בעל יכולת להשתנות מזכר לנקבה.

דג זה מצוי במי האלמוגים לרוב בבדידות ורק לעיתים רחוקות יימצא בקבוצות קטנות, מאחר שהוא שומר על טריטוריית אלמוגים קבועה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שפתניב הרלקוין** בוויקישיתוף
* שפתניב הרלקוין, באתר ITIS (באנגלית)
* שפתניב הרלקוין, באתר NCBI (באנגלית)
* שפתניב הרלקוין, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* שפתניב הרלקוין, באתר FishBase (באנגלית)
* שפתניב הרלקוין, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  שפתניב הרלקוין באתר הרשימה האדומה של IUCN

* 
* 
*
פירוש נוסף ערך זה עוסק בשכונה בירושלים. אם התכוונתם לישיבה, ראו ישיבת בית אורות.

הבית המרכזי בשכונה - בו שכנה ישיבת בית אורות
**שכונת בית אורות** היא שכונה יהודית השוכנת בהר הזיתים בירושלים, סמוך לאוניברסיטה העברית. בשכונה פעלה ישיבת בית אורות.

היסטוריה
--------

בבסיס השכונה עומד בית שהוקם בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי הילדה אנדרסון, עיתונאית שוודית נוצרייה ושליחתו של עיתון בשם "כרמל". היא קראה לבית "הקן השוודי של ירושלים", והוא שימש גם לאירוח נכבדים, בהם הקיסר האתיופי היילה סלאסי ונסיך הכתר השוודי גוסטב. אנדרסון נהרגה ב-1948, מכדור של צלף.

הבית הועבר לבעלות משפחתה של אנדרסון ומאוחר יותר רכש אותו מוחמד עיסא אבו סאביטאני, איש עסקים תושב שכונת אבו תור, והשכירו. יורשיו מכרו את הבית והקרקע שסביבו בשנת 1985, תמורת כמה מיליוני דולרים, לארווין מוסקוביץ'. תחילה הבניין היה מיועד לאכלס את הסניף הירושלמי של מפלגת מפד"ל. אחר כך יזמו הרב חנן פורת והרב בנימין (בני) אלון הקמה של ישיבה במקום. הישיבה הוקמה לזכרו של גיורא אשכנזי, מ"פ בחטיבת הצנחנים ומפקדו של פורת, אשר נהרג בקרב במקום במלחמת ששת הימים. לאחר פעולות שיפוץ שנמשכו כארבע שנים, תלמידי הישיבה החלו בלימודיהם באוגוסט 1990. הרב אלון עמד בראש הישיבה עד לבחירתו כחבר הכנסת בה'תשנ"ו (1996).

בספטמבר 2001 הורה השר לתשתיות לאומיות, אביגדור ליברמן, לחברת החשמל לחבר את שכונת בית אורות לרשת החשמל של ישראל, במקום הרשת של חברת החשמל המזרח ירושלמית.

בינואר 2010 אישרה עיריית ירושלים תוכנית בנייה להקמת ארבעה מבנים נוספים במקום, שבהם 24 יחידות דיור עבור משפחות של אנשי הצוות והאברכים הלומדים בישיבה. טקס הנחת אבן פינה למבנים החדשים נערך בינואר 2011, בנוכחות מייק האקבי, מושל ארקנסו לשעבר. בשנת ה'תשע"ד (2014), נחנכה שכונת המגורים ובה עבר להתגורר הרב דוב ליאור. השכונה ממוקמת בסמיכות לשכונת א-טור וסבלה מהתפרעויות הכוללות זריקת אבנים והתנכלויות לתושבים היהודים במקום.

הרחוב המרכזי בשכונה נותר עדיין ללא שם, אך גרם המדרגות שמוביל לשכונה נקרא מעלות חנן פורת על שם מי שהיה ממייסדי השכונה.

ראו גם
------

* מעלה הזיתים
* קדמת ציון
* ההתיישבות היהודית במזרח ירושלים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית אורות** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  משה חננאל, "רצח הגברת עם הסוכריות", בתוך: '''ירושלמים: מסע בספר הטלפון המנדטורי 1946''', הוצאת מגזין ארץ הצבי, 2007.
2. ↑  ניר חסון, תעלומת הרצח של המיסיונרית השוודית בי-ם, באתר הארץ, 4 בפברואר 2011
3. ↑  שוקי לבנון, תלמידי ישיבה התנחלו בלב שכונה ערבית בי־ם, חדשות, 26 באוגוסט 1990
4. ↑  חנן שלאין, תלמידי "בית אורות" על הר הזיתים החלו אתמול בלימודיהם בישיבה, מעריב, 27 באוגוסט 1990
5. ↑  נדב שרגאי, שכונות יהודיות במז' י-ם יחוברו לרשת החשמל הישראלית, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2001
6. ↑  יהונתן ליס, יאיר אטינגר, עיריית ירושלים אישרה להקים ארבעה בניינים חדשים בישיבת בית אורות במזרח העיר, באתר הארץ, 5 בינואר 2010
7. ↑  ניר חסון, אבן פינה לשכונה חדשה בירושלים; "הבנייה בירושלים רק מקרבת את השלום", באתר הארץ, 31 בינואר 2011
8. ↑  חנן גרינווד, הרב דוב ליאור עזב את קריית ארבע באופן רשמי, ‏04.02.15
9. ↑  עמרי מניב, תלמידי ישיבת "בית אורות" שבשכונת א-טור מציגים את "יומן המלחמה" שלהם, באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 23 בנובמבר 2014
מבנה התאוברומין
**תאוברומין** (באנגלית: **Theobromine**) הוא אלקלואיד מריר בצמח הקקאו, ולכן מצוי בשוקולד. תאוברומין טהור הוא אבקה גבישית שאינה מסיסה במים, וצבעה רשום כלבן או כחסר צבע.

תאוברומין הוא מטבוליט של קפאין בגוף האדם, ודומה לו בתכונותיו. תאוברומין מרחיב את כלי הדם (בניגוד לקפאין), ממריץ את פעולת הלב ומשתן. השפעתו הפסיכואקטיבית הממריצה פחותה משל קפאין. זמן מחצית החיים בבני אדם הוא כ-7 שעות, ארוך משל קפאין.

למרות שמה, התרכובת לא מכילה ברום, השם תאוברומין נגזר מתאוברומה, השם של הסוג של עץ הקקאו, (נוצר מחיבור המילים היווניות תאו - אל וברומה - אוכל, כלומר, "מזון האלים") והסיומת -ין שיש לאלקלואידים ולתרכובות אחרות שהן בסיסיות ומכילות חנקן.

את התאוברומין בודדו לראשונה מפולי הקקאו בשנת 1878 ולאחר זמן קצר הוא סונתז מקסנטין על ידי הרמן אמיל פישר.

כימיה
-----

נוסחתו הכימית היא C7H8N4O2, והוא שייך לקבוצת התרכובות מתילקסנטין, הכוללת גם את התרכובות הדומות קפאין ותאופילין.

תאוברומין הוא איזומר של תאופילין וגם של פרקסנטין. תאוברומין מסווג כקסנטין דימתילי, כלומר הוא קסנטין עם שתי קבוצות מתיל.

רעילות השוקולד לבעלי חיים
-------------------------

בכמויות גדולות מדי התאוברומין בשוקולד רעיל לחיות כגון סוסים, כלבים ותוכים משום שהם אינם מסוגלים לפרק אותו באופן יעיל. התאוברומין עלול להתקיים במחזור הדם שלהם במשך שעות רבות ולגרום להתקף אפילפטי, התקף לב, דימומים פנימיים ואף מוות.

זמן מחצית החיים של תאוברומין בכלבים הוא כ-17.5 שעות. עבור כלב קטן (במשקל כ־5 קילוגרם), כמות קטלנית של שוקו חלב היא כ־280 גרם. עבור כלב בינוני, במשקל 25 קילוגרם, כמות קטלנית של שוקולד חלב תהיה כ־1.4 קילוגרם. ככל שהשוקולד מכיל יותר קקאו יש בו יותר תאוברומין ולכן הוא יותר מסוכן לבעלי החיים המוזכרים לעיל.

ראו גם אנשים יפים מאוד ברחוב ואז ראו נסיכה ברחוב שליקקה צפרדע קוראים ךה אגם
---------------------------------------------------------------------------

* קפאין
* שוקולד
* קקאו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תאוברומין** בוויקישיתוף
* תאוברומין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**בית הכנסת הגדול** של העיר רמת גן נמצא בכיכר אורדע שבעיר, ברחוב הרצל מספר 47 (בקרבת רחוב ביאליק).
זהו בית כנסת אשכנזי אורתודוקסי בנוסח ספרד. חזן בית הכנסת הנוכחי הוא ישראל רנד.

בשבתות, חגים ומועדים מצטרפת לעיתים מקהלת הילדים "קולות מן השמים" (ע"ש שושנה זילברשטיין) בניצוחו של רפי ביטון.

בבית הכנסת נמצאים גם משרדי הרבנות והמועצה הדתית של העיר, וכן ספרייה תורנית.

תיאור
-----

העדות הראשונה על נוכחות צריף בית הכנסת העומד על תילו ב"עמק" (רחוב ביאליק היום) מצויה בפרוטוקול המועצה המקומית משנת 1926. היו צריפים נוספים ששימשו כבתי כנסת אולם הצריף ב"עמק" קיבל מראשית ימיו את התואר "בית הכנסת המרכזי הגדול".

אבן הפינה לבית הכנסת הונחה ביום ג' טבת תרצ"ה (9 בדצמבר 1934) בסיסמה: "כי ביתי בית תפילה יקרא לכל העמים" (ספר ישעיהו). כתובת זו, המצויה על הקיר המזרחי הפונה לרחוב הרצל, באה ללמדנו שבית הכנסת המרכזי של רמת-גן פתוח לכל.

אברהם קריניצי, ראש המועצה ולאחר מכן ראש העירייה של רמת-גן ייחס חשיבות רבה לבית כנסת זה ונהג להתפלל בו. עיריית רמת-גן נטלה על עצמה את מרבית מימון הבנייה ובשנת 1952 הונחה אבן הפינה למבנה החדש והמשוכלל בנוכחות הרב הראשי לישראל הרב הרצוג והתפילה בו התנהלה בנוסח ספרד.

בשנות ה-60 של המאה הקודמת בוצעו עבודות שיפוץ לחזיתו של בית הכנסת כגון ציפוי אבן בחזית, מדרגות חדשות בכניסה הראשית, ציפוי קירות המבנה בלוחות שיש, שבכות מתכת דקורטיביות לחלונות ואריחי קרמיקה בחזית בית הכנסת. במבנה גם ממוקמים משרד המועצה הדתית וספרייה תורנית.

קיר הזיכרון לחללי מערכות ישראל אשר נמצא בבית הכנסת הוקם בעזרת תרומתו של יקיר העיר רמת גן, משה בדנר.

בית הכנסת עבר בשנת 2007 שיפוץ נרחב. פרויקט השיפוץ כלל בין היתר ריצוף מחדש של האולם הגדול, התקנת מושבים חדשים, בניית במה וארון קודש חדשים, וציור ויטראז'ים עם רקע נופי העיר. בנוסף, התקבלה תרומה עבור ציורי 12 השבטים אשר נתלו על תקרת בית הכנסת.

תמונות
------

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת הגדול** בוויקישיתוף
* בית הכנסת הגדול, ברשת החברתית פייסבוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  בית הכנסת הגדול, באתר בית קריניצי - בית העיר רמת גן
2. ↑  עמיעד טאוב, בית הכנסת הגדול ייפתח מחדש, באתר רמת גן גבעתיים מקומונט, ‏8 באוגוסט 2007
3. ↑  בית הכנסת הגדול ברמת-גן - קרן רמת גן לחינוך ותרבות, באתר עיריית רמת גן(הקישור אינו פעיל)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297892005171
* VIAF: 127212924
* WorldCat (עם VIAF): 127212924

 |
**אורופוס** (ביוונית: **Ωρωπός**) היא עיירת נמל באטיקה שביוון. כ-54 ק"מ מעיר הבירה - אתונה.

היסטוריה
--------

אורופוס נוסדה על ידי מתיישבים מהעיר ארטריה שבאי אֶוּבּוֹיָה (אֶבְיָה או אֶבוֹיָה של ימינו). בעת העתיקה, היא הייתה עיר גבול בין בויאוטיה ואטיקה, ושאלת השליטה בה היוותה עילה לסכסוך גבולות מתמשך בין אתונה לתבאי. בסופו של דבר הגיעה העיר לידיה של אתונה. אולם קצב התפתחותה היה אטי, אפילו כאשר השתלטה הרפובליקה הרומית על האזור. הנמל החשוב שלה, אשר כונה דלפיניום (Delphinium), שכן למעשה בפתחו של נהר אסופוס, כקילומטר וחצי צפונית לעיר.

מקדש אמפיאראוס באורופוס נמצא בתחומה, הוא שכן במרחק של 12 סטאדיות מהעיר עצמה. האתר נחפר על ידי האגודה לארכאולוגיה של אתונה. הוא הכיל מקדש, מעיין קדוש, שלתוכו נזרקו מטבעות בידי המתפללים, מזבחות, וכן תיאטרון קטן, אשר הפרוסקניון (במה מוגבהת שעליה הציגו השחקנים) שלו נשמר היטב. המתפללים נהגו להתייעץ עם אמפיאראוס שלכבודו נבנה המקדש על ידי כך שהיו ישנים על עור של אייל שחוט בתוך המבנה.

בתקופת האימפריה הביזנטית העיר הייתה מרכז חקלאות פעיל, והיא נותרה כזו עד שנבזזה ונהרסה בידי צבא האימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת העצמאות היוונית. בשנת 1840 בוטלה העירייה והיא סופחה לפרובינקיית אטיקה. בשנת 2011 היא הוקמה מחדש על ידי איחוד של 9 עיירות קטנות יותר באזור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אורופוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007560135605171
* GND: 4299636-3
* LCCN: n87867558
* SUDOC: 067173039
* VIAF: 129101539
* WorldCat: lccn-n87867558

 |
אביהוא (אבי) גוט, יועץ תקשורת ויועץ אסטרטגי.
**אביהוא (אבי) גוט** (נולד ב-8 באוגוסט 1955) הוא יועץ תקשורת ויועץ אסטרטגי, וממקימי ובעלי "קונקורד פתרונות אסטרטגיים".

קורות חייו
----------

גוט נולד, גדל והתחנך בירושלים. את לימודיו השלים בתיכון ליד האוניברסיטה, במגמה מתמטית פיזיקלית. בשירותו הצבאי שימש גוט כקצין מודיעין (סא"ל במילואים). אחר כך סיים את לימודי התואר הראשון במדעי המדינה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים, והמשיך לימודי תואר שני בפוליטיקה ישראלית.

אבי גוט החל את דרכו המקצועית בדסק החדשות של ערוץ 1, ככתב לענייני ירושלים, כתב פלילי וכתב בדסק הצבאי. לאחר מכן שימש כיועץ התקשורת ליצחק נבון, לרבות בחירות 1984. בין השנים 1987–1991 ערך והגיש בתחנת הרדיו גלי צה"ל והיה העורך הראשי של התוכנית "בוקר טוב ישראל". במקביל, שימש כבמאי ומפיק ברשת ועסק בתקשורת והפקות לסרטי טלוויזיה, תדמית ושיווק.

בשנת 1989 זכה בתואר איש השיווק של איגוד המפרסמים, על עריכת שידור השירותרום הגדול בתולדות צה"ל, כאשר בין השנים 1990–2000 גוט שימש גם כמדריך הראשי של צה"ל להופעה בתקשורת. בשנת 1991 הקים גוט את "קונקורד תקשורת" חברה להפקות טלוויזיה, אשר יצרה תוכניות טלוויזיה וסרטים תיעודיים לערוצי טלוויזיה בישראל ובחו"ל, במסגרתם הפיק בישראל את הפרויקט הבינלאומי של סטיבן ספילברג לתיעוד ניצולי השואה בלוס אנג'לס. בשנת 2001 הקים גוט, בשותפות עם משרד הפרסום "אדלר חומסקי & ורשבסקי", את "קונקורד פתרונות אסטרטגיים" - חברה לייעוץ תקשורת אסטרטגי. בשנת 2011 קנה גוט את חלקו של משרד הפרסום והוא משמש כבעליו.

בשנת 2010 קושר שמו לפרשת מסמך הרפז. גוט היה זה שקיבל את המסמך מגבי סיבוני, והעביר אותו לעיתונאי אמנון אברמוביץ', ששידר את הידיעה בערוץ 2.

בימים אלו גוט משמש כיועץ אסטרטגי לשרים, לראשי המשק ולארגונים, כאשר בין היתר נחשב גוט כמומחה להופעה בתקשורת האלקטרונית.

גוט מתגורר ברמת אפעל, נשוי ואב לשלושה בנים.

קישורים חיצוניים
----------------

* כתב כלכליסט, אבי גוט רכש את חלקם של אדלר חומסקי בקונקורד, באתר כלכליסט, 26 בינואר 2011
* עמית בן-ארויה, כל עורך דין והיח"צן שלו, באתר הארץ, 9 בנובמבר 2008
* מהפכת סרטוני התעמולה: מהירים יותר, חריפים יותר, זולים יותר, באתר אל-מוניטור
* אמנון אטד, גם לעובדי בנק ישראל יש יחצ"ן, באתר ynet, 19 בינואר 2003

הערות שוליים
------------

1. ↑  כתב כלכליסט, אבי גוט רכש את חלקם של אדלר חומסקי בקונקורד, באתר כלכליסט, 26 בינואר 2011
2. ↑  יואב יצחק, אבי גוט - הוא האיש שהעביר את המסמך לאברמוביץ', באתר News1 מחלקה ראשונה, 1 בספטמבר 2010
**אבני דומינו** או **דומינושטיין** (בגרמנית: Dominostein; שפירושו אכן אבן (אריח) דומינו) הוא מסוג הממתקים שנמכרים בעיקר בעונת חג המולד בגרמניה ובאוסטריה.

מאפיינים

עוגות אבני דומינו הן מוצר קונדיטוריה שכבתי, הקשורה לעוגת נפוליאון, עוגת אופרה, עוגת פונץ', ועוגיות ג'אפה.לאבני דומינו יש בסיס של לבקוכן, שכבה אמצעית של ג'לי (למשל מדובדבנים חמוצים או ממשמשים), ושכבה עליונה של מרציפן או פרסיפאן (Persipan). הוא מצופה בשוקולד מריר (בדרך כלל).

היסטוריה
--------

עוגות אבני דומינו הומצאו בשנת 1936 על ידי הרברט ונדלר (1912–1998) בדרזדן. בגלל המחסור במזון במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא התכוון שעוגות קטנות אלה תהיינה אלטרנטיבה במחיר נמוך יותר לפרליני שוקולד היקרים יותר שלו. הוא הפך לפופולרי כ**נוטפרלין** (פרלין מצוקה או פרלין חירום). המתכון המקורי של ונדלר השתמש ב-Pulsnitzer Pfefferkuchen (ג'ינג'ר מפולשניץ). 

המפעל של וונדלר נהרס במלחמת העולם השנייה ונבנה מחדש ב-1952. בשנת 1972, החברה שלו הולאמה במהלך השלטון הקומוניסטי בגרמניה המזרחית. הממשלה החזירה את החברה לוונדלר ב-1990 במהלך איחוד גרמניה מחדש. בשנת 1996 רכשה Dr. Quendt GmbH & Co. KG, שבסיסה בדרזדן, את החברה שלו ואת המתכון המקורי של אבני דומינו. עד אז הקונדיטוריה הפכה פופולרית ברחבי גרמניה, במיוחד במהלך חג המולד.

מכירות קמעונאיות
----------------

 ייצור המוני במפעל לאמברץ
 קופסת שוקולד אבני דומינו של Winternacht
ד"ר קונדט עדיין מייצר ומוכר את עוגות אבני דומינו המקוריות של ונדלר. יצרנים ומפיצים גרמניים אחרים כוללים את רשתות הסוםרמרקטים אדקה, Favorina, Lambertz ו-Niederegger. קונדיטוריות קטנות בגרמניה מייצרות ומוכרות גם אבני דומינו, כולל וריאציות עם ג'לי תות שדה ונוגט. בארצות הברית, אלדי משווקת אותם כ"דומינוס שוקולד" תחת המותגים Deutsche Küche ו-Winternacht שלה.

ראו גם
------

* רשימת הקינוחים הגרמניים

הערות שוליים
------------

קישורים חיצוניים
----------------


1. 1 2  "Dominostein: The Dresden Tricolor Confection Invented from Wartime Food Shortages".
2. ↑  "BMEL - Lebensmittel-Kennzeichnung - Leitsätze für Feine Backwaren" [Guidelines for fine pastries]. *www.bmel.de* (בגרמנית). נבדק ב-2015-12-25.
3. ↑  "Dresdner Dominosteine". *www.landwirtschaft.sachsen.de* (בגרמנית). אורכב מ-המקור ב-2015-12-26. נבדק ב-2015-12-25.
4. ↑  "Deutsche Küche Chocolate Dominos". *Aldi Things*.
5. ↑  "The Full Lineup of Aldi Winternacht Sweets". *Aisle of Shame: Aldi Finds for Aldi Fans*.
**טל בן נון** (נולד ב-6 בפברואר 1992), הידוע בשם הבמה **טליס** (לשעבר **טליסמאן**), הוא ראפר, זמר ומפיק מוזיקלי ישראלי.

ביוגרפיה
--------

טל בן נון נולד בלוס אנג'לס לאמנית מירית בן נון ועלה עם משפחתו לישראל בגיל ארבע וגדל במושב בית חנניה. בתיכון למד בבית הספר המשותף "חוף הכרמל" שבמעגן מיכאל ושירת בצה"ל כנהג.

כנער נהג לכתוב ולהקליט שירים באופן חובבני. מקור הכינוי "טליסמאן" הוא במילה האנגלית Talisman, שפירושה קמע, ומשתלבת עם שמו הפרטי טל.

לקראת סוף שירותו הצבאי הכיר את הראפר איזי והחל להופיע איתו כזמר ליווי שלו. ב-2014 הוציאו סינגל בביצוע משותף. בשנה זו הקליט עם הראפר רון נשר את השיר צ'אק נוריס.

ב-2015 הוא הוציא את השירים "עד המדבר" (עם די ג'יי אונלי ועומרי סבח), ב-2016 את "לאן שהרוח תיקח" וב-2017 את "זנזיבר". בשנת 2017 הוציא גם את "שלוק מקצב", דואט עם מאור אדרי.

בן נון נבחר בשנת 2017 לפריצת השנה במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ ואתר וואלה.

בפברואר 2018 הוציא יחד עם הזמר פאר טסי שיר בשם "מאושרים" שהפך ללהיט ענק והיה בראש מצעדי ההשמעות.

ביוני 2019 כתב יחד עם ג'וני גולדשטיין ליהונתן מרגי את השיר "אני לא אני".

באוגוסט 2019 הוציא סינגל ראשון מתוך אלבום חדש, "ערב רומנטי" יחד עם הזמר אור בר השיר זכה להצלחה רבה.
ב- אוקטובר הוציא את הסינגל השני, "ורד שחור", יחד עם הזמר ים רפאלי.

בספטמבר 2019 יצא מיני-אלבומו הראשון של יהונתן מרגי, "מה יהיה", עבורו כתב שני שירים, "מדגסקר" ו"אסור".

בפברואר 2020 הוציא את הסינגל השלישי מתוך אלבומו החדש, "בית שנשבר". במאי 2020 הוציא יחד עם הזמר הראל סקעת את השיר "רוצה לחזור", השיר זכה להצלחה רבה, תוך שהגיע למקום השביעי במצעד השבועי של מדיה פורסט. בשנת 2022 הוא ביחד עם רביב כנר הוציאו שיר "בנקודה שבה נגמר האור".

ב-30 בנובמבר 2022, שינה את שם הבמה שלו ל"טליס" והוציא אלבום הנושא את שם זה, בו הוא מדבר בפן אישי יותר על חייו, ילדותו, הוריו והאזור בו גדל. באלבום משתתפים האמנים השרוף, איתן דרמון וזי קיי.

חיים אישיים
-----------

טליס ניהל מערכת יחסים עם הזמרת שירה מרגלית במשך כשנתיים וחצי. ב-29 באוקטובר 2018 הועלה בערוץ היוטיוב של שירה מרגלית השיר "בא והולך" שאותו כתב והלחין עם מרגלית עצמה. בדצמבר 2019 נפרדו ולאחר מכן הוא הוציא את השיר "בית שנשבר" שמדבר על היחסים שלהם.

טליס מתגורר בחדרה.

קישורים חיצוניים
----------------

* טליס, דף שער בספרייה הלאומית
* מאיה כהן, מזנזיבר לפלייליסט: הכירו את טליסמאן, באתר nrg‏, 3 בינואר 2017
* אלין שמחון כמו שהוא: טליסמאן בסינגל חדש ומפתיע, באתר פרוגי, 14 במרץ 2017
* אסף נבו, האיש שלנו בזנזיבר, באתר ישראל היום, 15 בפברואר 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  משה אבוטבול, חיבור של קיץ: טליסמאן ומאור אדרי בשיר משותף, באתר פרוגי, 28 במאי 2017
2. ↑  איריס קול, שם חדש, אלבום חדש, באתר 103fm, 7 בדצמבר 2022

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007604889805171
* VIAF: 6682159477923427990009
* WorldCat (עם VIAF): 6682159477923427990009

 |