recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**הכח קופנהגן** (בדנית: **Jødisk Idætsforening Hakoah**) הוא מועדון ספורט יהודי בקופנהגן שבדנמרק. המועדון כלל ספורטאים בענפי ספורט מגוונים. הקבוצה הבולטת ביותר של המועדון הייתה קבוצת ההיאבקות.

יו"ר הכוח מאז 2009 הוא מרטין נורדן.

היסטוריה
--------

המועדון נוסד ב-12 באוקטובר 1924 כמועדון ספורט עבור נערים בגילאי 13–15, וזאת על ידי פאלק מאייר רודיצקי, סיימון סכנובסקי, אליסר שוואלוב ונתן פרברוף. בהתחלה הוקמו במסגרת המועדון קבוצות כדורגל, וב-1926 הוקמו קבוצות היאבקות. בהמשך נוספו קבוצות כדוריד, כדורסל, באולינג, התעמלות, טניס שולחן וטניס.

בשנת 1932 זכה אברהם קורלנד באליפות דנמרק בהיאבקות בסגנון יווני-רומי במשקל קל, האליפות הראשונה של המועדון. באותה שנה זכה גם במדליית כסף במשחקים האולימפיים בלוס אנג'לס ובמדליית זהב במכביה הראשונה.

למועדון היו מספר אלופי מכביה נוספים בהיאבקות: הרמן לייזין, יוסף זילברמן, משה ריילונד, שמעון קורלנד, יצחק פייקין, בני סרדה, שולסטיין ומתאבקים מצטיינים כמו: יעקב לייזין, קייל לייזין, אמיל וסרמן, רוברט אייסין, ליאו טורון, הרמן ארבשטיין, מיכאל קורלנד ועוד.

בשנת 1943 ברחו מתאבקים יהודים חברי המועדון לשוודיה בסירה, ושם התגוררו אצל משפחותיהם של מתאבקים שוודים.

ראו גם
------

* הכח וינה

קישורים חיצוניים
----------------

* SOME OF HAKOAH'S HISTORICAL PAST
* תמונה של שמעון קורלנד נושא את דגל דנמרק בטקס הפתיחה של המכביהה השלישית 1950, JIF Hakoah
* תמונה של בני סרדה, JIF Hakoah
**סם גרינווד** (באנגלית: **Sam Greenwood**; נולד ב-11 באוקטובר 1988) הוא שחקן פוקר אמריקאי אשר זכה בצמיד אליפות העולם בפוקר ובשני גביעי סבב טריטון.

ביוגרפיה
--------

גרינווד החל את קריירת הפוקר שלו כשחקן טורנירים אונליין. הפעם הראשונה בה הגיע לכסף בטורניר פוקר היה כשסיים במקום השמיני בטורניר המרכזי בסבב הפוקר העולמי באונטריו, קנדה, וזכה בכ-77.5 אלף דולר. הטורניר הראשון אותו ניצח היה ב-2015, כאשר זכה בצמיד אליפות העולם בפוקר הראשון שלו, ובפרס של כ-319 אלף דולר.

בספטמבר 2022 ניצח בטורניר Short Deck עם עלות כניסה של 50 אלף דולר בסבב טריטון, וזכה בכ-341 אלף דולר. בפברואר 2023 עשה את זכייתו הגדולה ביותר, כאשר ניצח בטורניר Super High Roller במסגרת אליפות פוקרסטארס בקריביים ובפרס של כ-3.3 מיליון דולר.

נכון למרץ 2023, גרינווד זכה בסך של כ-30.5 מיליון דולר מטורנירי פוקר והוא אחד מבין שחקני הפוקר הקנדים בעלי מירב ההכנסות מטורנירים.

### צמידי אליפות העולם בפוקר

| שנה | טורניר | פרס |
| --- | --- | --- |
| 2015 | $1,000 No Limit Hold'em | $318,977 |

חיים אישיים
-----------

אחיו התאום לוקאס, ואחיהם הגדול מקס, שחקני פוקר אף הם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סם גרינווד** בוויקישיתוף
* סם גרינווד, ברשת החברתית טוויטר
* סם גרינווד, באתר The Hendon Mob
* סם גרינווד, באתר Global Poker Index
* סם גרינווד, באתר אליפות העולם בפוקר

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sam Greenwood Takes Down $1K NLHE Event and Wins WSOP Gold Bracelet, אליפות העולם בפוקר, ‏11 ביוני 2015 (באנגלית)
2. ↑  Sam Greenwood Scores Big in $250,000 PCA Super High Roller ($3,276,760), באתר PokerNews, ‏3 בפברואר 2023 (באנגלית)
3. ↑  The Three Brothers Greenwood Make the Money in the PSPC, באתר PokerNews, ‏8 בינואר 2019 (באנגלית)
**ברטוק המשגע** (באנגלית: **Bartok the Magnificent**) הוא סרט הנפשה אמריקאי משנת 1999, מסוגת קומדיה והרפתקאות, המשמש כסרט המשך ופריקוול לסרט "אנסטסיה" משנת 1997. הסרט בוים על ידי דון בלות' וגרי גולדמן, נכתב על ידי ג'יי לקופו, והופק באולפני ההנפשה של פוקס. הסרט עוקב אחר ברטוק, עטלף היוצא למשימה להציל את הנסיך איוון שנחטף ובעקבות כך ממלכת רוסיה נמצאת בסכנה.

הסרט הופץ להקרנה ביתית ב-VHS ו-DVD. בארצות הברית הסרט הופץ לראשונה על ידי 20th Century Fox Home Entertainment ב-16 בנובמבר 1999. בישראל הסרט הופץ לראשונה בדיבוב עברי בשנת 1999. אורך הסרט הוא כ-68 דקות.

בעוד שכמה מהסרטים של דון בלות', שביים גם את סרט המקור, קיבלו המשכים בסדרות ובסרטי המשך, זה הפרויקט היחיד שהוא היה שותף בו.

תקציר העלילה
------------

ברטוק הוא עטלף העובד כאמן רחוב שמציג את עצמו כגיבור מהולל, אף על פי שהוא לא כזה. בעקבות חטיפתו של איוון, נסיך הכתר של ממלכת רוסיה, ברטוק מוזעק למשימה להצילו. תחילה, ברטוק יוצא יחד עם זוזי, עוזרו לעסקים, לבאבה יאגה שטענו שהיא חטפה את הנסיך. כשהגיעו אליה, באבה יאגה אמרה שכדי להציל את הנסיך ברטוק צריך להביא לה שלושה חפצים מהיער. לאחר שהשיג את שלושת החפצים, ברטוק חזר לבאבה יאגה ובמהרה גילה שהיא עבדה עליו ושהנסיך לא נמצא אצלה. לאחר מכן, ברטוק חזר לעיר יחד עם זוזי, שם הם גילו שלודמילה, עוזרתו של הנסיך שרצתה להפוך למלכה, חטפה את הנסיך איוון. בסופו של דבר החברים מצילים את הנסיך וברטוק שהציג את עצמו כגיבור מהולל, הפך באמת לכזה.

דמויות ומדבבים
--------------

הדיבוב העברי בוים והופק על ידי אלן אזגי.

| שם הדמות | מדבב/ת באנגלית | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- | --- |
| ברטוק | האנק עזריה | דור צויגנבום |
| זוזי | קלסי גראמר | יורם יוספסברג |
| לודמילה | קתרין אוהרה | אלן אזגי |
| לודמילה הדרקון | פרנק ולקר (ללא קרדיט) |
| באבה יאגה | אנדראה מרטין | עדי לב |
| סקול | טים קארי | אלי לולאי |
| פילוף | ג'ניפר טילי | סיון שביט |
| אובלי | פרנץ' סטיוארט | ניר שלמון |
| וול | דידריך באדר |
| הנסיך איוון | פיליפ ואן דייק | דורון בן-עמי |
| ילדה |  | שירלי ורטהיימר |

בנוסף דיבבו בדיבוב האנגלי גלן שדיקס ודני מן.

מוזיקה
------

כמו בסרט הקודם, גם לסרט זה נכתבו שירים על ידי סטיפן פלאהרטי ולין אהרנס. לסרט נכתבו כ-5 שירים שבוצעו על ידי דמויות הסרט. בדיבוב העברי כל השירים דובבו לעברית.

1. באבה יאגה (Baba Yaga)
2. ברטוק המשגע (Bartok the Magnificent)
3. גיבור אפשרי (A Possible Hero)
4. משהו בבית שלי (Someone's in My House)
5. לודמילה האמיתית (The Real Ludmilla)

מועמדויות
---------

הסרט היה מועמד לפרס אנני ולשתי קטגוריות בפרס סליל הזהב, אך הפסיד בהתאמה לסרטים "גופי הולך לקולג'" ו"אלווין והצ'יפמאנקס פוגשים את פרנקנשטיין" ולסדרה "טלטל, רעשן ורול: סיפור אהבה אמריקאי".

קישורים חיצוניים
----------------

* "ברטוק המשגע", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "ברטוק המשגע", באתר נטפליקס
* "ברטוק המשגע", באתר AllMovie (באנגלית)
* "ברטוק המשגע", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "ברטוק המשגע", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* ברטוק המשגע, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית

הערות שוליים
------------

1. ↑  נשאר הדיבוב המקורי בדיבוב העברי
**פרקינסוניזם** (בלועזית: Parkinsonism), היא אוסף של תסמינים וסימנים תנועתיים קליניים במערכת המוטורית, המאופיין ברעד, באיטיות בתנועה(אנ'), היפוקינזיה, עוויתיות(אנ') והפרעת שיווי משקל(אנ'). פרקינסוניזם נכלל בקבוצת תסמינים רחבה יותר בשם תסמינים אקסטרה-פירמידליים (אנ').

התסמינים מופיעים כתוצאת לוואי בחולים הלוקים במחלת פרקינסון, בדמנציה עם מחלת גופיפי לוי(אנ') ודמנציה המערבת מחלת פרקינסון(אנ').

מגוון רחב של סיבות עלול להוביל לקבוצה זו של תסמינים, כולל מצבים עצביים, תרופות, רעלים, מחלות מטבוליות(אנ') ומצבים נוירולוגיים שאינם מחלת פרקינסון.

סיבות תרופתיות
--------------

חלק מבני האדם הסובלים מפרקינסוניזם פיתחו את התסמינים כתוצאה מתופעות לוואי של תרופות, בעיקר כתוצאת לוואי של נטילת טיפול תרופתי אנטי-פסיכוטי נוירולפטי (חוסמי דופמין, בסוג הטיפוסי יותר מאשר הלא טיפוסי[דרוש מקור]), כולל פנותיאזינים(אנ') (כמו פרפנזין וכלורפרומאזין), תיוקסנתנים(אנ') (כמו פלופנטיקסול(אנ') וזוקלופנתיקסול) ובוטירופנונים(אנ') (כמו הלופרידול), ולעיתים נדירות תרופות נוגדות דיכאון. שכיחות הפרקינסוניזם הנגרם על ידי תרופות עולה עם הגיל. פרקינסוניזם הנגרם על ידי תרופות נוטה להישאר ברמה הנוכחית ואינו מחמיר כמו מחלת פרקינסון. התופעה מופיעה אצל כ־15%[דרוש מקור] מן המטופלים בתרופות האנטי-פסיכוטיות הטיפוסיות, בדרך כלל תוך כ-5 עד כ-90 ימים ממועד תחילת השימוש בתרופה. מטופלים מבוגרים ונשים הם בעלי סיכון גבוה יותר לפיתוח פרקינסוניזם. ניתן לטפל בתופעת לוואי זו באמצעות מתן תרופות אנטי-כולינרגיות כדוגמת ביפרידן.

רעלים
-----

קיימות עדויות לקשר בין חשיפה מתמשכת לחומרי הדברה וקוטלי עשבים(אנ') לבין פרקינסוניזם. וכך גם חשיפה מתמשכת למנגן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרקינסוניזם** בוויקישיתוף
* פרקיסוניזם באתר בית החולים שיבא
* פרקינסוניזם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Pezzoli G, Cereda E (May 2013). "Exposure to pesticides or solvents and risk of Parkinson disease". Neurology (Meta-analysis). 80 (22): 2035–41. doi:10.1212/WNL.0b013e318294b3c8. PMID 23713084

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12007191j (data)
* GND: 4173363-0
* NKC: ph138909

 |

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**ארתור אבלה** (בגרמנית: **Arthur Abele**; נולד ב־30 ביולי 1986) הוא אתלט גרמני המתמחה בקרב עשר. בקרב העשר, מקצועותיו החזקים ביותר הם הזריקות. הוא זכה במדליית כסף באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2015, ובמדליית זהב באליפות אירופה באתלטיקה 2018.

ביוגרפיה
--------

בשנת 2004 באליפות העולם לנוער סיים אבלה במקום השביעי עם 7224 נקודות. באליפות העולם באתלטיקה 2007 הוא סיים במקום ה-9, ובאולימפיאדת בייג'ינג נאלץ לפרוש עקב פציעה.

לאחר פציעות חוזרות ונשנות חזר אבלה להתחרות ב-2014, באליפות אירופה באתלטיקה בה סיים במקום החמישי, עם 8477 נקודות.

שנה לאחר מכן, באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2015 זכה אבלה במדליית כסף בקרב שבע, עם 6279 נקודות.

באולימפיאדת ריו סיים אבלה במקום ה-15 עם 8013 נקודות.

באליפות אירופה באתלטיקה 2018 שהתקיימה בברלין, לאחר פרישתו של המועמד המוביל לניצחון, קווין מאייר, זכה אבלה במדליית הזהב, עם 8431. לאחר הזכייה הוא אמר: "סוף סוף מדליה. אחרי כל כך הרבה פציעות השנה, לא ידעתי אם אוכל להתחרות. תודה לכל מי שישב בקהל, הצלחתי לעשות זאת בזכותכם".

שיאים אישיים
------------

* קרב עשר: 8605 נקודות (2016)
* ריצת 100 מטר: 10.67 שניות (2014)
* קפיצה לרוחק: 7.57 מטר (2016)
* הדיפת כדור ברזל: 15.93 מטר (2018)
* קפיצה לגובה: 2.04 מטר (2007)
* ריצת 400 מטר: 47.98 שניות (2008)
* ריצת 110 מטר משוכות: 13.55 שניות (2014)
* זריקת דיסקוס: 46.20 מטר (2016)
* קפיצה במוט: 5.01 מטר (2014)
* הטלת כידון: 71.89 מטר (2018)
* ריצת 1500 מטר: 4:15.35 דקות (2008)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארתור אבלה** בוויקישיתוף

* ארתור אבלה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* ארתור אבלה, באתר olympedia.org
* ארתור אבלה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* ארתור אבלה, באתר Track and Field (גברים)
* ארתור אבלה באתר התאחדות האתלטיקה האירופית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1164197835
* World Athletics: 198845
* VIAF: 5304153411840641700008
* WorldCat (עם VIAF): 5304153411840641700008

 |
**אוניברסיטת פרוג'ה לזרים** (באיטלקית: **Università per Stranieri di Perugia**) היא אוניברסיטה בעיר פרוג'ה שבאיטליה. זוהי אחת משתי האוניברסיטאות היחידות באיטליה המיועדות לתלמידים זרים (כלומר שאינם איטלקים), השנייה נמצאת בסיינה.

סמל אוניברסיטת פרוג'ה לזרים
את האוניברסיטה ייסד בניטו מוסוליני בשנת 1921, אולם החלה לפעול כמוסד אקדמי לאחר 1925. ניתן לראות את הקמת האוניברסיטה בתקופת הפשיזם כחלק מאמירה פוליטית-חברתית שמטרתה הייתה "להפיץ בעולם את העליונות האיטלקית". האוניברסיטה היא כיום מוסד בבעלות פרטית, ומטרתה פשוטה יותר: "ללמד ברמה גבוהה את השפה האיטלקית ואת תרבות איטליה, לסטודנטים זרים מרחבי העולם".

בשנת 1992 הפכה האוניברסיטה לעצמאית. בנוסף ללימודי השפה האיטלקית מציעה כיום האוניברסיטה תארים בתחומים רבים בשפות אחרות ובמדעי הרוח, וכן קורסים רבים. אוניברסיטת פרוג'ה לזרים מהווה יעד משיכה לסטודנטים רבים מרחבי העולם, מכיוון שהיא מציעה קורסים אינטנסיביים הן באיטלקית והן בנושאים שונים אחרים, בטווחי זמן שונים, כולל קורסים קצרים.

בזכות קיומו של הסכם בולוניה, מזכים לעיתים קורסים קצרים שנלקחו באוניברסיטת פרוג'ה לזרים בנקודות זכות באוניברסיטאות אחרות באיחוד האירופי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוניברסיטת פרוג'ה לזרים** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת פרוג'ה לזרים (באיטלקית ובאנגלית)
* דף הבית של אוניברסיטת פרוג'ה לזרים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007269475605171
* BIBSYS: 98045667
* BNE: XX92714
* BnF: cb121681153 (data)
* CiNii: DA05755657
* GND: 1018865-4
* ICCU: CFIV046247
* ISNI: 0000 0001 2194 5159
* LCCN: n83123916
* NKC: mzk2007378496
* NLG: 117781
* RERO: 02-A000192752
* SUDOC: 030218861
* VcBA: 494/13196
* VIAF: 158948304
* WorldCat: lccn-n83123916

 |
**שייח' אימאם** (בערבית: **إمام محمد أحمد عيسى**; ‏ 2 ביולי 1918 – 7 ביוני 1995) היה זמר ומלחין מצרי. רוב חייו הופיע לצד אחמד פואד נגם.

ביוגרפיה
--------

אימאם נולד למשפחה ענייה באזור גיזה. הוא התעוור בילדותו. לאחר מספר שנים של לימודי קוראן הוא עבר לקהיר והתנהג כדרוויש. במקביל הוא למד מוזיקה והחל להופיע בחתונות ואירועים משפחתיים אחרים. בשנת 1962 הוא הכיר את אחמד פואד נגם והם התחילו להופיע כדואט. לרוב הם שרו שירים פוליטיים לזכות אנשים עניים ונגד מדיניות השלטונות. בעקבות כך שירים שלהם נאסרו להשמעה ברדיו ובטלוויזיה. למרות זאת הם היו מאוד פופולריים במהלך שנות ה-60 ושנות ה-70 של המאה ה-20. לאחר מלחמת ששת הימים הם כתבו מספר שירים בהם האשימו את מנהיגי המדינה בכישלון צבאי. בעקבות כך הם נעצרו מספר פעמים.

בשנות ה-80 של המאה ה-20 הדואט ביצע סבב הופעות בצרפת, לבנון, ליביה, תוניסיה ואלג'יריה.

שייח' אימאם נפטר בגיל 76 לאחר מחלה ממושכת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שייח' אימאם** בוויקישיתוף

* שייח' אימאם, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* שירי שייח' אימאם
* שייח' אימאם ביוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007407782205171
* GND: 1163766445
* ISNI: 0000 0003 9602 4914
* LCCN: no98021903
* MusicBrainz: 7adfd1f9-03ef-4f09-bb14-749f37ccfea4
* SUDOC: 263400662
* VIAF: 314804591
* WorldCat: lccn-no98021903

 |
**דת' מטאל מלודי** **(Melodic Death Metal)**, או בקיצור, **"מלודת'" (Melodeath)** הוא תת־ז'אנר של דת' מטאל. הדת' מטאל השוודי (Swedish Death Metal), אשר תרם רבות לפופולריות של הסגנון, יכול להיחשב למבשר של "דת' מטאל מלודי". הדת' מטאל המלודי כולל את המקצב והביצוע הווקלי הכבד שמאפיין את הדת' מטאל, בשילוב של ריפי גיטרה וסולואים מלודיים או הרמוניים ביותר, לעיתים קרובות בהשאלה מהבי מטאל מסורתי (כולל הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי).

מבחינת ביצוע ווקלי, המלודת' כולל לעיתים קרובות צווחות גבוהות (בשונה מהדת' מטאל המסורתי) לצד או בשילוב עם קולות הגראולינג הנמוכים הנפוצים בדת' מטאל מסורתי, ולעיתים אף שירה נקייה. Heartwork, אלבומה של להקת קארקאס (Carcass) משנת 1993, מתואר לעיתים כאלבום הדת' מטאל המלודי הראשון, אם כי הלהקות השוודיות At the Gates,‏ Dark Tranquillity ו-In Flames מוזכרות בדרך כלל כחלוצות הז'אנר.

בסוף שנות ה־90 ותחילת שנות ה־2000, צצו להקות דת' מטאל מלודיות רבות, כולל Arch Enemy,‏ Children of Bodom,‏ Amon Amarth,‏ Insomnium ו-The Black Dahlia Murder. בשנות ה־2000, דת' מטאל מלודי הגיע לפופולריות רבה בקרב חובבי ההבי מטאל, החל עם יציאת האלבום Reroute to Remain של In Flames מ־2002, שהראה שינוי לסאונד אקלקטי יותר תוך שמירה על צליל הדת' מטאל המלודי של הלהקה. להקות דת' מטאל מלודיות רבות אחרות זכו במהירות להצלחה גם הן.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  What Is Melodic Death Metal?, LiveAbout (באנגלית)
2. ↑  Natalie J. Purcell, **Death Metal Music: The Passion and Politics of a Subculture**, McFarland, 2015-09-17, מסת"ב 978-0-7864-8406-5. (באנגלית)

| הבי מטאל |
| --- |
| תת-סוגות |
| מטאל קיצוני (כולל בלאק מטאל, דת' מטאל, דום מטאל, ספיד מטאל, ת'ראש מטאל) • גרוב מטאל • פאוור מטאל • מטאל גותי • מטאל סימפוני • גלאם מטאל |
| סוגות היתוך |
| מטאל אלטרנטיבי (כולל נו-מטאל, ראפ מטאל, פאנק (Funk) מטאל) • מטאלקור (כולל דת'קור) • גריינדקור • אינדסטריאל מטאל • פולק מטאל • מטאל נאו-קלאסי • פרוגרסיב מטאל • סלאדג' מטאל • סטונר רוק • גראנג' |
| סצינות אזוריות |
| דת' מטאל סקנדינבי • הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי • הקשיחות הגרמנית החדשה |
| ראו גם |
| מטאליסט • פוליטיקה במטאל • פולחן השטן במטאל  **פורטל הבי מטאל**  |
**פרקמלוס** (שם מדעי: ***Paracamelus***; משמעות השם: "קרוב לגמל") הוא סוג נכחד של יונק צמחוני ממשפחת הגמליים שחי מאמצע המיוקן ועד הפליסטוקן באמריקה הצפונית. חלק מהמינים חצו את גשר ברינג לעבר אירואסיה והגיע לצפון אפריקה, קצת לפני האירוע המסיני.

הפרקמלוס הוא קרובם של הגמלים המודרניים (הסוג *camelus*), מה שנתן לו את שמו וייתכן שהם התפתחו ממנו. הוא הוגדר בשנת 1903 בידי החוקר הגרמני מקס שלוסר. הסוג הכיל 9 מינים שונים, שהמין הטיפוסי ביניהם הוא *Paracamelus gigas*.

המאובנים שלו התגלו ברחבי ארצות הברית, בעיקר בתצורת אסמרלדה (אנ') שבנבדה וכן באיטליה, בספרד, בצ'אד ובמחוז שאנשי בסין. הוא נכחד מאזורים אלה ושרד באמריקה הצפונית עד לפני מיליון שנה מזמננו, אז התקיים באזורים ארקטיים גבוהים. ככל הנראה הוא חי באזורי יער גבוהים והסתגל גם לתנאים יבשים יותר ואף למדבריות.

גודלו של הפרקמלוס היה גדול מכל הגמלים כמעט, דומה מאוד לטיטאנוטילופוס, אך קטן יותר מהמגקמלוס. הוא הגיע לגובה של מעל 3 מטרים ולמשקל של מעל 900 קילוגרם. על גבו בלטה דבשת כמו של הגמלים המודרניים והיא עזרה לו לשאת תנאי יובש ורעב ממושכים, אך הייתה מעט יותר נמוכה מדבשת הגמלים המודרניים. הוא היה בעל רגליים רחבות שאיתם יכל לחצות מדבריות בלי מאמץ.

הפרקמלוס חי לצד פאונה נכחדת צפון אמריקאית שכללה ממותות, סוסיים נכחדים, ביזוני ענק, טיגריסים שנחרביים ודובים קצרי-פנים טורפים. פאונה זו נכחדה עקב שינויי אקלים קרים וכן בשל ציד משבטים אנושיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרקמלוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

  

איור של עדר פרקמלוסים לצד גרבילים.
משפחת צ'רווי
**האחים צ'רווי** (באיטלקית: **Fratelli Cervi**) היו שבעה אחים בני משפחה איטלקית אחת, שהוצאו להורג במהלך מלחמת העולם השנייה בשל פעילותם במחתרת שהתנגדה לשלטון הפשיסטי במדינה.

האחים
-----

האחים צ'רווי נולדו בכפר קמפג'ינה (Campegine) שבמחוז אמיליה-רומאניה בצפון איטליה. הם היו בניהם של אלצ'ידה צ'רווי (Alcide Cervi, ‏1875-‏1970) וג'נואפה קוקוני (Genoeffa Cocconi, ‏1876-‏1944). היו להם שתי אחיות, דיומירה (Diomira) ורינה (Rina).

שבעת האחים היו:

* ג'לינדו (Gelindo), יליד 1901
* אנטנורה (Antenore), יליד 1906
* אלדו (Aldo), יליד 1909
* פרדיננדו (Ferdinando), יליד 1911
* אגוסטינו (Agostino), יליד 1916
* אובידיו (Ovidio), יליד 1918
* אטורה (Ettore), יליד 1921

בימי המלחמה
-----------

האחים היו פעילים במחתרת שהתנגדה לשלטונו של רודן איטליה בניטו מוסוליני. פעילותם גברה לאחר שביתת הנשק של איטליה עם בעלות הברית וכיבוש איטליה על ידי גרמניה בספטמבר 1943. הם הקימו יחידת פרטיזנים ואירחו בביתם שבויי מלחמה נמלטים של בעלות הברית.

ב-24 בנובמבר 1943 הקיפה המשטרה של הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית את בית המשפחה ואסרה את שבעת האחים ואביהם. כולם הובלו לכלא בעיר רג'ו אמיליה.

בחודש שלאחר מכן התנקשו פרטיזנים בעיר מודנה בחייו של פקיד ממשלת מוסוליני. כתגמול, ב-28 בדצמבר 1943, נלקחו שבעת האחים ואדם נוסף מהכלא לשטח פתוח ברג'ו אמיליה והוצאו להורג ביריות. אביהם נותר בכלא והצליח לברוח ממנו בהמשך לאחר שבעלות הברית הפציצו את המבנה.

ב-28 באוקטובר 1945 נערכה לשבעת האחים הלוויה בכפרם. קהל של אלפי אנשים ליווה את ארונותיהם אל הכפר.

הנצחה
-----

לאחר המלחמה עוטרו כל האחים צ'רווי בעיטור צבאי (Medaglia d'argento al valor militare). רחובות נקראו על שמם ברחבי איטליה, שירים נכתבו לכבודם, וב-1968 הופק סרט קולנוע אודותיהם בשם I sette fratelli Cervi ("שבעת האחים צ'רווי"). בקרבת כפרם הוקם מוזיאון על שמם לזכר תנועת ההתנגדות האנטי-פשיסטית שפעלה באזור רג'ו אמיליה.

לקריאה נוספת
------------

* S. Gundle, Lucia Rinaldi, **Assassinations and Murder in Modern Italy**, Springer, 2007.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האחים צ'רווי** בוויקישיתוף
* ממחתרת להתקוממות כללית: הפרטיזנים האיטלקיים ולוחמי המחתרת באיטליה במלחמת העולם השנייה, באתר רגעים היסטוריים
* אתר מוזיאון צ'רווי (באיטלקית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 143046012
* VIAF: 160567155
* WorldCat: viaf-160567155

 |
**ברטוצ'ו ואליירו** או **ברטוצ'ו ואלייר** (באיטלקית: **Bertuccio Valiero**; ‏ 1 ביולי 1596 - 29 במרץ 1658) היה הדוכס ה-102 של ונציה. ואליירו כיהן כדוג'ה מאז בחירתו ב-15 ביוני 1656 ועד פטירתו.

קורות חיים
----------

ברטוצ'ו ואליירו נולד בוונציה לסילווסטרו ואליירו ולביאנקה פריולי. ואליירו היה איש משכיל אולם לא ברור האם רכש תואר אקדמי. ואליירו נשא לאישה את בנדטה פיזאני, ולזוג נולדו ילדים רבים (מספרם המדויק אינו ברור). כל ילדיו של ואליירו נפטרו בגיל צעיר למעט סליבסטרו ואליירו אשר לימים כיהן כדוג'ה.

בריאותו של ואליירו הייתה רעועה כל משך חייו, אולם עושרו הרב איפשר לו לעסוק בפוליטיקה והוא שירת את לה סרניסימה במספר משרות רשמיות ובהם פודסטה במספר ערים ושגריר לה סרניסימה בחצר האפיפיור אלכסנדר השביעי.

לאחר מות הדוג'ה קארלו קונטאריני, ב-1 במאי 1656, היה ואליירו מועמד לתפקיד הדוג'ה, אולם הפסיד בבחירות לפרנצ'סקו קורנארו. קורנארו נפטר ב-19 ימים לאחר מכן, ובחירות חדשות נערכו ב-15 ביוני בהן נבחר ואליירו בהצבעה הראשונה שנערכה. באותה עת הייתה ונציה מעורבת במלחמת כרתים במסגרתה נאבקה באימפריה העות'מאנית על השליטה בכרתים. ואליירו הציע לעות'מאנים לחתום על הסכם שלום אולם הסולטאן סירב. בתגובה יצא ואליירו בראש הצי הוונציאני דרך הדרדנלים במטרה לתקוף את איסטנבול ולהביא לסיום המלחמה (או לפחות להקל את המצור על קאנדיה). המתקפה לא הביאה לסיום המלחמה או להקלת המצור.

בשנת 1605, בשל מחסור בכספים למימון המלחמה, ואליירו הרשה לישועים, אשר גורשו מהעיר ונציה בשנת 1606 על ידי הדוג'ה לאונרדו דונאטו, לשוב אל העיר בתמורה לתשלום. ואליירו עצמו תרם לקופת הרפובליקה 10,000 דוקטים מהונו האישי, אולם הרפובליקה עמדה על סף פשיטת רגל בעת פטירתו של ואליירו בשל בריאותו המעורערת, ב-29 במרץ 1658, שנתיים לאחר בחירתו לתפקיד.

אנדרטה לזכרו נבנתה בכנסיית סנטי ג'ובאני אי פאולו ביוזמת בנו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברטוצ'ו ואליירו** בוויקישיתוף
* ברטוצ'ו ואליירו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**פרנצ'סקו קורנארו** | **דוכסי ונציה** 1656–1658 | **הבא**:**ג'ובני פזארו** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1013431723
* ISNI: 0000 0001 2350 0583
* SUDOC: 077478568
* VIAF: 173334382
* WorldCat: viaf-173334382

 |
**פֶרקֶלאב** (רומנית: **Pârcălab**) הוא תפקיד של "דרגטור" המנהל הנסיכויות הרומניות בימי הביניים ועד התקופה המודרנית. למונח היו שתי משמעויות.

המשמעות הראשונה הייתה של פקיד בכיר האחראי על ניהול מחוז ("צינוּט ţinut במולדובה - חוטין, סוצ'אבה או ניאמץ) או "ז'ודץ" בוולאכיה.
הפרקלאב היה בעל סמכויות מנהליות, צבאיות ומשפטיות והיה בו זמנית נציג השלטון המרכזי, כלומר של שליט המדינה (הוויווד או הדומְן) באותו מחוז.
ככל הנראה חלוקת המדינה למחוזות ובראשם פרקלאבים התרחשה לראשונה בימי בסראב הראשון. בנסיכות מולדובה הפרקלאב ניהל מחוזות ţinut שהיו בהם ערים מבוצרות. לפעמים נקרא גם "סטארוסטה" או במקרה של ראש העיר -וורניק, אבל בדרך כלל סטארוסטה או וטאב (וטאף) ניהל מחוז ללא ערים מבוצרות. עם הזמן בראש מחוז judeţ במונטניה (ולאכיה) מונה jude (ז'ודה) במקום פרקלאב.

במאה ה-15 מפורסם היה לוקה ארבורה, פרקלאב של מצודת ניאמץ, שמת מות גבורים בשנת 1476, כשהגן בהצלחה על המבצר מול צבאו של מהמט השני. הכרוניקון מירון קוסטין היה בין 1660 -1664 פרקלאב של חוטין.
התפקיד היה עדיין קיים במאה ה-19. אלכסנדרו יואן קוזה היה בהתחלה פרקלאב של גאלאץ (1856-1857).

המובן האחר של המונח היה בוולאכיה - הפקיד האחראי של כפר, מעין ראש כפר שההיה חלק מאחוזתו של אציל (בויאר) או של מנזר.
מקור המילה pârcălab הוא הונגרי:"פורקולאב" (porkoláb), שהוא בתורו שיבוש של המילה הגרמנית **בורג-גראף** (Burggraf, "רוזן העיר").
המקבילה המודרנית אבל חלקית של התפקיד היא "פְרֶפָקְט" (prefect).

לקריאה נוספת
------------

* Laurenţiu Radvan -The Winding road: urban autonomy in the Romanian Principalities between the 14th and the 18th century (לאורנציו רדבן - *הדרך המפותלת: האוטונומיה העירונית הנסיכויות הרומניות בין המאה ה-14- ה-18*)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרקלאב** בוויקישיתוף
* פרקלאב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑   *Constantin Giurescu -* Istoria Bucureştilor, Editura Vremea 2009 (ק. ג'ורסקו - *תולדות בוקרשט* 2009 מהדורה שלישית ערוכה ומתוקנת על ידי דינו ג'ורסקו)
2. ↑  L.Radvan
3. ↑  *Lazăr Şăineanu -* Dicţionar Universal al Limbii Române, Editura Litera Chişinău, 1998 (לאזאר שינאנו - *מילון אוניברסלי של השפה הרומנית* הוצאת ליטרה, קישינב 1998)
4. ↑  Laurenţiu Radvan עמ' 7
5. ↑  *Pál Hunfalvy -* Rumänien und Ihre Ansprüche, Wien und Teschen, 1883 (הרומנים וטענותיהם)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4147015-1

 |
**פרנטישק צ'רמק** (בצ'כית: **František Čermák**;‏ 5 בספטמבר 1822 – 4 במאי 1884) היה צייר צ'כי, פרופסור לאמנות ורקטור באקדמיה לאמנויות יפות, פראג. הוא ידוע בעיקר בסצנות ז'אנר היסטוריות.

ביוגרפיה
--------

מ-1837 עד 1842 למד ציור באקדמיה לאמנויות יפות אצל כריסטיאן רובן ופרנטישק טקדליק. לאחר מכן ערך מספר נסיעות לימודיות לגרמניה, איטליה, דלמטיה, צרפת ובלגיה. לאחר מכן הוא בילה שנה בלימוד ציור דמות אצל גוסטב וואפרס באנטוורפן, ומצא משרה בסטודיו של תומאס קוטיר בפריז.

כשחזר לפראג, היה פרופסור באקדמיה מ-1878 ועד מותו.

הוא כיהן כרקטור בשנים 1881–1882. הוא גם היה חבר ב"פורום האמנים היוצרים".

בין תלמידיו הידועים ביותר נמנו סובסלאב פנקס, קארל ויטזסלב מאשק, פרנטישק דבוז'ק, לודק מרולד ווייטך ברטונק.

הוא הושפע מאוד מהציור ההיסטורי הצרפתי/בלגי ויצר בדים רבים שנועדו להחיות את העניין בהיסטוריה הצ'כית.

הוא גם יצר ציורי מזבח וסצנות ממסעותיו בדלמטיה.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנטישק צ'רמק** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Toman Prokop Hugo, *Nový slovník československých výtvarných umělců*, Vol.I; A–K, Výtvarné centrum Chagall, Ostrava 1993
2. ↑  Blažíčková-Horová Naděžda, *České malířství 19. století*, Exhibition catalog, National Gallery in Prague, 1998
3. ↑  "An overview of the Instructors (1990)". Archived from the original on 2019-10-15. Retrieved 2019-10-16.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: xx0114821
* VIAF: 120125384
* WorldCat: viaf-120125384

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"פרנטישק צ'רמק"**.
יורם גולן
**יורם גולדווג - גולן** (1929–2013) היה מנהל המרכז לקולנוע ישראלי במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה (1977-1994), והיה ממקימי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה וממייסדי ענף התיירות בישראל (1963–1980). בשנות התשעים, עם התמורות הפוליטיות שחלו באירופה והקמת הרפובליקה השלישית של פולין, גולן היה מיוזמי חידוש בית הכנסת בעיר זמושץ', אשר עבר שחזור ב-2009 והפך מרכז תרבות ליהדות האזור.

ביוגרפיה
--------

יורם גולדווג-גולן (Jersy) נולד בעיר לובלין אשר בפולין לגוּלה דבורה ויחיאל גולדווג, ובילדותו עבר לגור בעיר זמושץ'. במהלך מלחמת העולם השנייה ברח יחד עם בני משפחתו מזרחה, ובשנת 1939 נאסרו בני המשפחה על ידי הרוסים. הם הוגלו לסיביר ומשם לטג'יקיסטן וכך ניצלו מרדיפת הנאצים. לאחר תלאות רבות בגלות בסיביר, כאשר במקביל כמעט כל משפחתו נספתה בשואה, עלה גולן לישראל בשנת 1952, והצטרף לשני הוריו שעלו מספר שנים לפניו לארץ ישראל. בישראל החל את לימודיו בכלכלה ושיווק באוניברסיטת תל אביב. הוא נישא ליהודית לבית קולודני ולזוג נולדו שלושה ילדים. 
בשנת 1963 גולן החל לעבוד במשרד התיירות. בשנת 1972 מונה לקונסול לענייני תיירות בבוסטון. בהמשך התמנה למנהל לשכת התיירות הישראלית בחוף המזרחי של ארצות הברית. 

בשנת 1978 כיהן בוועדת הפרס לסרטים ישראליים מצטיינים.

החל משנת 1978, גולן היה הממונה על עידוד הסרט הישראלי במשרד התמ"ת ומנהל מרכז הסרט הישראלי. כמנהל המרכז נמנה גולן עם מקימי האקדמיה לקולנוע, שבמסגרתה ייסד את טקס פרסי אופיר והיה חבר בהנהלתה עד יומו האחרון. הוא היה אחראי במשך שנים רבות על הדוכן הישראלי בפסטיבלי הסרטים בקאן ובברלין, כשאת האחרון ניהל גם בשנה האחרונה לחייו. גולן תמך רבות בהפקות הקולנוע המקומיות וטיפח באדיקות את קשרי הקולנוע הישראלי עם מדינות נוספות בעולם. גולן היה מיוזמי חוק הקולנוע (1999), הוביל את הפצת הקולנוע הישראלי בחו"ל וכן יזם הסכמים בינלאומיים להפקת קו-פרודוקציות ישראליות עם מדינות נוספות. יורם גולן היה עד יומו האחרון גם יו"ר הקרן לעידוד הסרט הישראלי מטעם התאחדות ענף הקולנוע. 

בשנת 2004 זכה גולן בפרס מפעל חיים של האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה. בגיליון האקדמיה שפורסם באותה שנה כתב עליו העיתונאי ומבקר הקולנוע גידי אורשר: "כבר עשרות שנים שיורם גולן ניצב על משמרת הקולנוע הישראלי לשרתו... ראיתי אותו מנהל את מרכז הסרט הישראלי כמו שר קולנוע אמיתי. בקיא בכל פרט, יודע כל ניואנס. ראיתי אותו בפסטיבלים בחו"ל, מנהל את הדוכן הישראלי - שלא תמיד הוא מרכז העניין בצל מציאות פוליטית קשה. ראיתי אותו במפגשים עם ראשי תעשיות אחרים של קולנוע לאומי. תמיד בכובד ראש, תמיד רואה שני צעדים קדימה, תמיד בשליטה מלאה, תמיד מסביר פנים, תמיד מגיע כדי לעזור, כדי לייעץ, כדי לתרום מהידע העצום שלו. הוא ליווה את התעשייה כאב אוהב, בלי לעשות גלי רוח ויחסי ציבור, אלא בשקט, בצנעה וביסודיות ותמיד לטובת הקולנוע שלנו".
בשנותיו האחרונות פעל יורם גולן רבות במסגרת ארגון יוצאי זמושץ', ואף סייע רבות בחידוש בית הכנסת בזמושץ', עיר ילדותו וביחסי ישראל-פולין.

נפטר בשנת 2013, והובא למנוחות בבית הקברות בקיבוץ קריית ענבים .

הערות שוליים
------------

1. ↑  מינויים חדשים במשרד התיירות, דבר, 22 בספטמבר 1972
2. ↑  רוקח ישראלי הציל חיי סוכן נסיעות מפנסילבניה, דבר, 9 בפברואר 1977
3. ↑  "אסקימו לימון" הסרט הטוב ביותר של השנה, דבר, 20 באפריל 1978
4. ↑  התמ"ת יתן הלוואות במט"ח למפיקי סרטים זרים שיצלמו סרטיהם בישראל, דבר, 22 באוגוסט 1978
5. ↑  האחים ורנר הקימה קרן לעידוד תסריטאים ישראלים, דבר, 30 ביוני 1980
6. ↑  הסיוע עד 50 אלף דולר לסרט, מעריב, 18 ביוני 1985
7. ↑  בואו לישראל לעשות סרטים, מעריב, 30 ביולי 1980
**כוחות ההגנה הטריטוריאלית** (באוקראינית: **Війська територіальної оборони**) מהווים את מרכיב המילואים של הכוחות המזוינים של אוקראינה.

סמל כוחות ההגנה הטריטוריאלית

היסטוריה
--------

בסוף 2014 השתנתה מערכת ההגנה הטריטוריאלית של אוקראינה. גדודי ההגנה הטריטוריאלית אורגנו מחדש והועברו לחטיבת החי"ר הממוכנת של הצבא.

הדוגמה של הכוחות האוקראינים שימשה מאוחר יותר את פולין לבניית כוחות מזוינים משלה, אשר מ-2015 ואילך יישמו נוהג דומה.

יחידות צבאיות אזוריות יוצרות גדודי רובאים, יחידות מחוזיות (עיר) יוצרות יחידות הגנה בכמות של 2 עד 5 יחידות, בהתאם למשימות שהוקצו. מלבד יחידות אזוריות ומחוזיות קיימת פלוגת מטה, המעורבת במשימות ההגנה הטריטוריאלית (TD).

כל היחידות מורכבות מחיילי מילואים וממחויבים בשירות צבאי.

ב-25 במאי 2021 הנשיא וולודימיר זלנסקי הציג למועצה העליונה חוק "על בסיס התנגדות לאומית" שהציע להגדיל את מספר הכוחות המזוינים של אוקראינה ב-11,000 אנשי שירות. ב-16 ביולי 2021 אישר הפרלמנט את הצעת החוק הזו, וב-29 ביולי 2021 חתם זלנסקי על החוק. ב-1 בינואר 2022 מספר כוחות המזוין גדל ב-11,000: 10,000 לכוחות ההגנה הטריטוריאליים ו-1,000 לכוחות המבצעים המיוחדים.
ב-11 בפברואר 2022 הוגדל מספר המתנדבים המתוכנן ל-1.5–2 מיליון.

כוחות ההגנה הטריטוריאלית במהלך קרב קייב, 2022
### ייעוד

* הגנה על רשויות ציבוריות, ממשלות מקומיות, מתקנים קריטיים ותקשורת;
* פריסת מחסומים;
* לחימה בכוחות האויב, שנוצרו על ידי חמושים ובוזזים אנטי-חוקיים;
* שמירה על בטיחות וביטחון בטריטוריות שלהם (אזור, עיר);
* ארגון התנגדות או קבוצות גרילה - במקרה של כיבוש שטח על ידי האויב;
* סיוע במצבי חירום של אסונות טבע ומעשה ידי אדם בימי שלום.

הלגיון הבינלאומי להגנה טריטוריאלית של אוקראינה
----------------------------------------------

 ערך מורחב – **הלגיון הבינלאומי להגנה טריטוריאלית של אוקראינה**  

שלושה ימים לאחר שהפלישה הרוסית לאוקראינה החלה, ביקש נשיא אוקראינה, וולודימיר זלנסקי, להקים יחידה צבאית שמטרתה לגייס אנשים מרחבי העולם להילחם בצבא הרוסי עד תום הפלישה. יחידה זו הוקמה, ושמה הלגיון הבינלאומי להגנה טריטוריאלית של אוקראינה. יחידה זו מתנהלת במקביל ליחידות כוחות ההגנה הטריטוריאליות האוקראיניות, היות שהשוני היחיד בינה לבין שאר היחידות היא שמתגייסיה הם לאו דווקא אזרחים אוקראינים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כוחות ההגנה הטריטוריאלית** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של כוחות ההגנה הטריטוריאלית (באוקראינית)
* כוחות ההגנה הטריטוריאלית, ברשת החברתית פייסבוק

* כוחות ההגנה הטריטוריאלית, סרטונים בערוץ היוטיוב
* Zelensky appoints Halushkin Commander of territorial defense forces of Ukraine's Armed Forces

הערות שוליים
------------

1. ↑  RUSSIA INVADED UKRAINE enlist to the International legion of Defence of Ukraine
**יוריפטרוס** (שם מדעי: Eurypterus; מילולית: "כנף רחבה", על שם האונות הרחבות שמצידי גופו) הוא סוג של פרוק-רגליים הקרוב לעכבישנים אך שייך לסדרה הנכחדת עקרבי מים. היוריפטרוס חי בתקופת הסילור לפני 432-418.1 מיליון שנה מהיום. סוג זה הכיל מאובנים רבים בעלי מגוון מינים, אשר נמצאו בניו יורק וגם בכמה אזורים באירואסיה. מעל 95% ממאובנים עקרבי הים השתייכו לסוג זה, הראשונים שבהם התגלו כבר ב-1818. הוא נבחר להיות המאובן הלאומי של ניו יורק.

עקרב ימי זה היה גדול בהרבה מכל פרוק רגליים מודרני והגיע לאורך מרבי של 1.3 מטר, אם כי רוב הפרטים הגיעו לאורך 13-23 ס"מ בלבד. ייתכן שהיה בעל דו-צורתיות זוויגית מסוימת. היו לו גפי פה גדולים איתם תפס טרף, עיניים מורכבות וגוף עטור טבעות קשיחות שבקצה הסתיימו בזנב דמוי-חרב. מצידי הגוף זוג אונות שימשו להיגוי.

עקב גודלו היה טורף גדול אשר שחה בים במהירות אחרי טרף של חסרי חוליות אחרים ואולי גם אחרי דגים פרימיטיביים. ייתכן גם שהיה אוכל נבלות. בשל גודלו לא ברור אם יכל לעלות ליבשה, בה היה מתקשה לצעוד בשל מיעוט החמצן בה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוריפטרוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**קלוד צ'ארלס בלוך** (באנגלית: **Claude Charles Bloch**; ‏12 ביולי 1878 – 4 באוקטובר 1967) היה אדמירל בצי ארצות הברית ומפקד הפיקוד ה-14 של הצי בפרל הארבור בתקופת מלחמת העולם השנייה. הקצין היהודי הבכיר ביותר בכוחות המזוינים של ארצות הברית בעת המלחמה. על פועלו כמפקד נושאת הגייסות במלחמת העולם הראשונה עוטר בצלב הצי.

קורות חיים
----------

בלוך נולד בוודברי שבקנטקי, בן למשפחה יהודית שהיגרה לארצות הברית מבוהמיה. ב-1895 החל ללמוד באקדמיה הימית של ארצות הברית, ב-1898, במהלך שירותו כצוער באקדמיה השתתף כימאי באוניית המערכה איווה, בקרב מפרץ סנטיאגו דה קובה שהתרחש במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד. ב-1900 נטל חלק בכוח החילוץ האמריקאי שנשלח לחילוץ הדיפלומטים הזרים מסין בעקבות מרד הבוקסרים. בשנים 1907 עד 1909 שירת כראש לשכתו של מפקד צי האוקיינוס השקט. בשנים 1911 עד 1913 שירת כקצין חימוש בספינת המערכה "דלאוור". ב-1914 נטל חלק בכוח האמריקאי שכבש את העיר וראקרוס במקסיקו במהלך המהפכה המקסיקנית. 

בתקופת מלחמת העולם הראשונה שירת כקצין ניווט של אוניית המערכה "אריזונה". ב-1918 קודם לדרגת קפטן ומונה לקברניט נושאת הגייסות "פלטסבורג" שתחת פיקודו ערכה ארבעה סבבים להובלת כוחות חיל המשלוח של ארצות הברית לאירופה. על פועלו במלחמה עוטר בעיטור צלב הצי. 

בשנים 1918 עד 1921 שירת כעוזר קצין חימוש ראשי של הצי וב-1923 קודם לדרגת ריר-אדמירל ומונה לקצין החימוש הראשי. בשנים 1927 עד 1929 פיקד על אוניית המערכה מסדרת טנסי, "קליפורניה". ב-1929 סיים לימודים בקולג' ללוחמה ימית של הצי. בשנים 1932 עד 1934 פיקד על שייטת הסיירות ולאחר מכן שימש כפרקליט הראשי של הצי עד 1936 וכמפקד שייטת אוניות המערכה השנייה עד ינואר 1937. ב-1937 מונה למפקד צי אוניות המערכה. 

ב-1938 מונה למפקד צי ארצות הברית (United States Fleet) ומפקד צי האוקיינוס השקט. באפריל 1940 מונה למפקד הפיקוד ה-14 של הצי שמפקדתו שכנה בפרל הארבור. בתקופת שירותו הועברה מפקדת צי האוקיינוס השקט מסן דייגו לפרל הארבור. בלוך ביקש לחזק את ההגנה על הוואי ונמל פרל הארבור אך נתקל בהתנגדות מצד האדמירל האזבנד קימל מפקד צי האוקיינוס השקט וממפקדי הצי הבכירים. לאחר המתקפה על פרל הארבור הודח קימל ובלוך נותר בתפקידו לאחר ששמו טוהר בידי ועדת החקירה של הקונגרס לאירועי המתקפה. הוא פעל לשקם את הנמל כבסיס לפעילות עתידית של הצי ובאפריל 1942 פרש מהשירות. עוד באותו שנה נקרא לחזור לצי ומונה ליושב ראש ועדת הצי לתגמול התעשייה הצבאית הימית וקודם לדרגת אדמירל (גנרל ארבע כוכבים יהודי הראשון. לאחר מספר שנים בן מוריל היה אדמירל יהודי נוסף). ב-1945 סיים את שירותו הצבאי. 

בלוך נישא לאוגוסטה קנט ב-1903 ולזוג נולדה בת אחת. הוא נפטר ב-1967 והובא למנוחות בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קלוד צ'ארלס בלוך** בוויקישיתוף
* קלוד צ'ארלס בלוך באתר ספריית הקונגרס
* בני מיכלסון, אדמירל קלוד צ'ארלס בלוך(הקישור אינו פעיל), באתר מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה
* אדמירל קלוד צ'ארלס בלוך, באתר מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה
* אדמירל קלוד צ'ארלס בלוך באתר arlingtoncemetery.net
* על עיטוריו של אדמירל קלוד צ'ארלס בלוך באתר valor.militarytimes.com
* קלוד צ'ארלס בלוך, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  קלוד צ'ארלס בלוך באתר ספריית הקונגרס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n96006773
* NARA: 10575832
* SNAC: w6865561
* VIAF: 43560992
* WorldCat: lccn-n96006773

 |
**איזידור פרננד שבריו, ברון דה כריסטיאני** (בצרפתית: **Isidore-Fernand Chevreau, baron de Christiani**‏; 16 בינואר 1857 - 30 ביוני 1928) היה בן אצולה ופעיל פוליטי מלוכני צרפתי אשר התפרסם כאשר התקיף את נשיא צרפת אמיל לובה.

ביוגרפיה
--------

כריסטיאני נולד בקורביל ב-16 בינואר 1857 למשפחה עשירה שנחשבה לחלק מאצולת הקיסרות הצרפתית הראשונה. סבו קיבל את התואר ברון ב-1810. הוא עסק רבות בספורט אך גם התעניין במדעים ואסף יצירות אמנות. בעקבות כינון הרפובליקה הצרפתית השלישית, הצטרף כריסטיאני לתנועת המלוכנים שקראו להחזיר לשלטון את בית בונפרטה. במהלך פרשת דרייפוס הוא החזיק בדעות אנטי-דרייפוסריות. 

ב-1896 מת בפתאומיות נשיא צרפת פליקס פור, ובבחירות שנערכו לאחר מכן התבלטו שני מועמדים עיקריים: ז'יל מלין ואמיל לובה. מלין נודע כאיש הימין וכאנטי-דרייפוסר מושבע. לעומתו היה לובה איש שמאל ודרייפוסר מוצהר. ברוב של 483 קולות נגד 279 ניצח לובה את מלין. בחירתו הכעיסה מאוד את החוגים הלאומניים והאנטישמיים בצרפת, אשר גמרו אומר לנקום בלובה בכל דרך אפשרית. בטקס המינוי שלו הם עוררו מהומה כזו עד שאפילו נגינת המרסייז לא נשמעה. ב-23 בפברואר נערכה הלווייתו של פור, ומיד לאחריה ניסה המון אנטישמי שהונהג בידי פול דרולד, ז'ול גרן ומוריס בארס להוביל הפיכה בסיוע הצבא. עם זאת, ההפיכה נכשלה בשל חוסר התמיכה מצד הצבא, ומנהיגיה נעצרו. הסיעות המלוכניות, אשר גם הן התנגדו ללובה, החליטו לארגן הפגנה ב-4 ביוני, במהלך מרוץ הסוסים השנתי באוטיי. 

במהלך המרוץ, הופיעו אל מול דוכנו של לובה כ-300 גברים שלבשו על דש בגדיהם את הציפורנים הלבנות שסימלו את המלוכנים והציפורנים הכחולות שסימלו את האנטישמים. הם החלו לצעוק עליו: "התפטר! פנמה!". המשטרה ושומריו של הנשיא החלו לפזר את המהומה, וכריסטיאני, אשר נכח במקום, גילה שלובה נותר חשוף. הוא רץ אל הדוכן וחבט בראשו במקבל כבד. במקום השתררה דממה מוחלטת, ולאחריה פרצה מהומה גדולה. השוטרים מיהרו להתנפל על כריסטיאני, וחבריו מיהרו לנסות להציל אותו. חלקם נעצרו יחד עמו. כריסטיאני הודה כי המעשה היה ספונטני ולא מתוכנן, והצהיר ש"הייתי עושה זאת שוב".

לובה לא נפגע בגלל כובע הצילינדר אותו לבש, אולם הכאתו נתפסה כעלבון כבד לרפובליקה כולה. לובה אישר את השתתפותו גם במירוץ שנערך יום למחרת, וכדי לאבטח את האירוע, הוציא המושל הצבאי של פריז אמיל צורלינדן, אלפי חיילים לרחובות. הימין הקיצוני כן תכנן לחולל מהומות באירוע, אולם מנגד גם השמאל ארגן הפגנה המונית. ההתנגשויות בין ההפגנות הפכו לקטטות אלימות שנמשכו כל היום. האירועים יצרו רושם שהרפובליקה בסכנה, מה שהוביל לנפילת ממשלתו של שארל דופוי ולהקמת ממשלה חדשה ב-22 ביוני בראשותו של רנה ולדק-רוסו. 

כריסטיאני עצמו נשפט ב-13 ביוני על תקיפת ראש המדינה בהתאם לסעיף 228 של החוקה. במהלך משפטו, הוא ניסה להכחיש את חברותו בארגונים מלוכניים ולאומניים וטען שביצע את המעשה על דעת עצמו מתוך "התרגשות פתאומית". הוא נידון לארבע שנות מאסר (העונש המקסימלי במקרה זה היה חמש שנים) אשר אותן ריצה בבית הסוהר סנטה ובהמשך בכלא פרנסס. הוא העביר את זמנו בכלא בקריאה וציור. לאחר שחרורו הוא חי בפריז עד מותו ב-30 ביוני 1928. את אוסף יצירות האמנות הגדול שלו הוא הוריש למוזיאון הלובר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרננד דה כריסטיאני** בוויקישיתוף
* פרננד דה כריסטיאני באתר geneanet

הערות שוליים
------------

1. ↑  לובה שימש כראש ממשלת צרפת במהלך שערוריית פנמה, ובתודעת הציבור שמו נקשר בפרשה
2. ↑  ברברה טוכמן, **המגדל הגאה**, הוצאת דביר, 1998. עמ' 253.
**קונסטנטין (מורזקן) דאדשכליאני** (בגאורגית: **კონსტანტინე დადიშქელიანი**) ‏(1826-1857) היה הנסיך האחרון (מתאווארי) של המחוז ההררי במערב גאורגיה, סוואנתי, משנת 1841 ועד לשנת 1857.

ביוגרפיה
--------

דאדשכליאני היה בנו הבכור של הנסיך מיכאיל (ציוֹק) דאדשכליאני, והוא ירש את אביו עם מותו בשנת 1841. הוא שלט תחת שלטון העוצרת, סבתו דיגורחאן, שנפטרה בעת הסכסוך האלים בין שני ענפי דאדשכליאני מסוואנתי, בשנת 1843. 

קונסטנטין הגיע לכוח שלטוני מלא בשנת 1846. הוא נותר להלכה ואסל של האימפריה הרוסית, אבל בפועל הייתה נסיכותו עצמאית. בהמשך לסכסוך המשפחתי הממושך בין דאדשכליאנים, ההתנגדות שלהם לשלטון הרוסי, ופעולותיהם בתקופת מלחמת קרים (1854-1856), הובילה להתערבות ישירה של הרוסים. 

בשנת 1857, הנסיך אלכסנדר בריאטינסקי (1856-1862), הנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז, הורה על הכנעת נסיכות סוואנתי בכוח צבאי. קונסטנטין מצידו ניסה לנהל משא ומתן, אבל הודח ב-11 בספטמבר 1857, ונצטווה לצאת לגלות בירוואן. בפגישת הפרידה, שהתקיימה בכותאיסי, ב-27 באוקטובר 1857, הוא התווכח עם האדמיניסטרטור הרוסי המקומי, אלכסנדר גגרין והרג אותו יחד עם שלושה מאנשיו. כאשר נתפס נשפט במשפט צבאי מהיר והוצא להורג ביריה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קונסטנטין דאדשכליאני** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוד מרשל לנג (1962), **ההיסטוריה המודרנית של גאורגיה**, עמ' 96-97, (באנגלית)
**שלגיה: היפה מכולם** (באנגלית: **Snow White: The Fairest of Them All**) הוא סרט טלוויזיה המבוסס על המעשייה "שלגיה ושבעת הגמדים". הסרט שודר לראשונה באירופה ולאחר מכן שודר בארצות הברית כחלק מהתוכנית "עולמו המופלא של דיסני".

עלילה
-----

ג'ון וג'וזפין רוצים מאוד להביא ילד לעולם, וכשנולדת להם תינוקת עם עור לבן כשלג, שפתיים אדומות כדם ושיער שחור כהובנה, הם קורים לה שלגיה. במהלך הלידה ג'וזפין הולכת לעולמה, משאירה את ג'ון לבד עם התינוקת. נאבק ג'ון במציאת מזון לבתו בחורף עד שבסופו של דבר הוא מתמוטט ומזיל דמעה מעל אגם קפוא, מה שגורם להיווצרותו של ייצור בשם "ירוק העיניים" (Green-Eyed One). כאות תודה על כך ששחרר אותו, מעניק הייצור לג'ון משאלות שיגשים עבורו. ג'ון מבקש מהייצור חלב עבור בתו, והוא ממלא אחר מבוקשו. אחרי כן הוא מבקש ממנו להחזיר את אשתו לחיים, אך ירוק העיניים אינו יכול להגשים משאלה זו. למרות זאת, הוא אומר שהוא יכול להביא לג'ון מלכה, ולפתע מוצא ג'ון את עצמו מלך בממלכה משלו.

מכיוון ש"ירוק העיניים" מחויב למלא אחר משאלותיו של ג'ון הוא מבקר את אחותו אלספת, הוא הופך אותה לאיה צעירה ויפה אשר יכולה להתחתן עם ג'ון ולהפוך למלכה שלו ולאמא החורגת של שלגיה. הוא גם מספק לה ראי קסום המאפשר לה לראות דברים נסתרים ונותן לה את האפשרות לרמות את ג'ון. היא יוצרת מערכת יחסים ובה עמו ועם שלגיה, מראות הקסמים שבחדרה אומרות לה שהיא היפה מכולן בכל יום שהיא שואלת אותם שאלה זו.

כשהנסיך אלפרד בא לממלכה ומתאהב בשלגיה אלספת מתמלאת זעם על כך שדמותה של שלגיה מופיעה בחדר המראות שלה, מה שאומר ששלגיה היא היפה מכולן בממלכה. מרוב קנאה היא מזמינה את הצייד הקטור לקחת את שלגיה ליער ולהרוג אותה ולחזור עם ליבה של שלגיה, היא גם הופכת את אלפרד לדב. הקטור אינו מסוגל להרוג את שלגיה והוא מביא לאלספת לב של חזיר בר במקום. כשהיא מגלה את האמת אלספת הורגת את הקטור, כולאת את ג'ון בחדר המראות שלה וחונקת את שלגיה עם סרט מכושף.

שלגיה ניצלת על ידי שבעה גמדים, אשר כל אחד מהם נקרא על שם אחד מימות השבוע. הגמדים נותנים לשלגיה להישאר בביתם. כשנודע לאלספת ששלגיה עדיין בחיים היא מכינה תפוח מורעל והופכת לאמה המנוחה של שלגיה ג'וזפין, אלספת המחופשת לג'וזפין מוצאת את שלגיה ומשכנעת אותה לאכול מן התפוח אשר נראה כי הוא גרם להרג שלגיה.

עם סיום משימתה אלספת באה להשתמש במראות על מנת לחזור בחזרה להיות מלכה אך במקום זאת היא חוזרת לצורתה המקורית והיא נראית אף יותר מכוערת ומתועבת מכפי שהייתה מלכתחילה, ירוק העיניים חושף כי המעשה הרע שעשתה עלה לה ביופיה. בינתיים הגמדים שמים את שלגיה בארון קבורה מקרח, כשהיא מקבלת נשיקת אהבה אמיתית מהנסיך אלפרד (כשהוא נמצא בדמות דב) היא מתעוררת לחיים, הכישוף מתבטל והוא חוזר לצורתו המקורית, המראות של אלספת מתנפצות וג'ון משתחרר, שלגיה והנסיך אלפרד חיים באושר ועושר.

קישורים חיצוניים
----------------

* "שלגיה: היפה מכולם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "שלגיה: היפה מכולם", באתר נטפליקס
* "שלגיה: היפה מכולם", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "שלגיה: היפה מכולם", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**נמל התעופה הבין-לאומי קילימנג'רו** הוא נמל תעופה המשרת את הערים ארושה ומושי שבצפון טנזניה. נמל התעופה שוכן בין שתי הערים, במרחק של כ-40 ק"מ ממזרח לארושה וכ-30 ק"מ מערבית למושי. זהו שדה התעופה הבינלאומי המופרט הראשון באפריקה ומופעל על ידי חברת פיתוח שדות תעופה קילימנג'רו (KADCO), הנמצאת בבעלות מלאה של ממשלת טנזניה. שדה התעופה זכה בפרס השיווק Routes Africa בשנים 2013 ו -2014.

נמל התעופה נחנך בשנת 1971, במטרה להקל על הגישה לכמה מהפארקים הלאומיים החשובים השוכנים באזור, כגון הפארק הלאומי קילימנג'רו (בתחומו נמצא הר הקילימנג'רו), הפארק הלאומי סרנגטי ומכתש נגורונגורו. טיסות סדירות מתקיימות מנמל תעופה זה לנמלי תעופה אחרים בטנזניה, למדינות נוספות באפריקה ואף ליעדים באירופה. נמל התעופה אינו משמש כנמל הבית של אף חברת תעופה. חברות תעופה העיקריות הפועלות משדה התעופה הן KLM, קטאר איירווייס, פליי דובאי, טורקיש איירליינס וקניה איירווייס.

בשנת 2004 עברו בנמל התעופה 294,750 נוסעים, לעומת כמיליון נוסעים בנמל התעופה הגדול בטנזניה, ג'וליוס נייררה שבדאר א-סלאם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נמל התעופה הבין-לאומי קילימנג'רו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי קילימנג'רו

הערות שוליים
------------

1. ↑  AIRPORT TECHNOLOGY, Kilimanjaro International Airport (KIA)
**שלגיה** (באנגלית: **Snow White**) הוא סרט פנטזיה מוזיקלי שיצא ישירות לווידאו בשנת 1987, המבוסס על אגדת העם "שלגיה ושבעת הגמדים". הסרט, אשר צולם בישראל, יצא כחלק מסדרת סרטים המבוססים על אגדות שהפיקו קנון גרופ.

בשנת 2005 יצא הסרט ב-DVD על ידי מטרו גולדווין מאייר.

עלילה
-----

נסיך המטייל ביער בחורף מוצא את שלגיה שוכבת בארון מזכוכית. שבעת הגמדים מגיעים ומספרים לו את סיפורה דרך מעתק לעבר.

הסיפור מתחיל במלך ומלכה השולטים בממלכתם, חורף אחד כאשר המלכה תופרת ביחד עם המשרתות שלה היא דוקרת את אצבעה וטיפת דם שלה נופלת על השלג באדן החלון. המלך מצהיר שיהיה להם ילד עם לחיים אדומות כדם ועור לבן כשלג. המלכה יולדת בת והיא קוראת לה שלגיה, אך המלכה מתה לאחר הלידה.

מספר שנים לאחר מכן המלך נישא מחדש. רעייתו, המלכה החדשה היא מרשעת המקנאת בביתו שלגיה, מזמינה צייד שייקח את שלגיה ליער ויהרוג אותה, ושיביא לה את הכבד של שלגיה כהוכחה לכך שהרג אותה, הצייד מצליח לקחת את שלגיה רחוק מאביה אך לאחר שהיא מגלה את התוכניות של אמה החורגת לגביה היא בורחת אל מעמקי היער, ביער היא מוצאת בית בו מתגוררים שבעה גמדים אשר נותנים לה לגור עימם; לאחר שנאמר למלך שבתו נטרפה על ידי חיות פרא, ליבו נשבר ולאחר מכן הוא נהרג במלחמה. 

שנים אחרי כן שלגיה גדלה להיות נערה יפהפייה. כשמתגלה למלכה על ידי המראה הקסומה שלה כי שלגיה עדיין בחיים היא מנסה להרוג אותה בעצמה שלוש פעמים, כאשר בפעם השלישית היא מתחפשת לרוכלת זקנה ומציעה לשלגיה תפוח מורעל, בתחילה היא מסרבת לקחת את התפוח אך לאחר שהמלכה חוצה אותו לשניים והן מתחלקות בו היא נענית להצעה, אוכלת את החלק המורעל של התפוח ומתמוטטת, הגמדים רואים את שלגיה במצב זה ושמים אותה בתוך ארון זכוכית.

בנקודה זו הסרט חוזר להווה, הגמדים מאפשרים מאפשרים לנסיך לקחת את שלגיה וארונה למקום ראוי, תוך כדי שהארון מועבר הוא נופל בטעות מהעגלה עקב סופת שלגים, מה שגורם לחתיכת התפוח המורעל לצאת מגרונה של שלגיה והיא מתעוררת, הנסיך המוקסם משלגיה מציע לה להנישא לו והיא מסכימה.

שחקנים ודמויות
--------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| שרה פטרסון | שלגיה |  |
| ניקולה פטרסון | שלגיה הקטנה |  |
| דיאנה ריג | המלכה הרעה | אמה החורגת של שלגיה |
| ג'יימס איאן רייט  | הנסיך |  |
| דאג שלדון | המלך | אביה של שלגיה |
| דורית עדי | המלכה הטובה | אמה של שלגיה |
| אמנון מסקין | הצייד |  |
| ג'וליאן שגרן | מראת הקסמים |  |
| עזריה רפופורט | המלך השני | אביו של הנסיך |

קישורים חיצוניים
----------------

* "שלגיה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "שלגיה", באתר נטפליקס
* "שלגיה", באתר AllMovie (באנגלית)
* "שלגיה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "שלגיה", באתר אידיבי
* "שלגיה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* שלגיה ושבעת הגמדים, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
**לאנדרו באריירו מרטינס** (בלוקסמבורגית: **Leandro Barreiro**; נולד ב-3 בינואר 2000 בארפלדאנג' שבלוקסמבורג) הוא כדורגלן לוקסמבורגי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת מיינץ 05 מהבונדסליגה ובנבחרת לוקסמבורג.

קריירת מועדונים
---------------

באריירו גדל במחלקות הנוער של ראסינג אף. סי. יוניון לוקסמבורג ושל ארפלדאנג' מלוקסמבורג, ובשנת 2016 הגיע למחלקת הנוער של מיינץ 05 מהבונדסליגה. ב-4 בנובמבר 2018 הוא חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו במועדון. ב-8 בדצמבר 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–5 לבאייר לברקוזן במסגרת המחזור ה-21 בליגה לעונת 2018/2019. זו הייתה הופעתו היחידה בעונה זו, ובעונת 2019/2020 הוא הוסיף 18 הופעות ליגה.

בעונת 2020/2021 הפך באריירו לשחקן הרכב בקבוצה וערך 29 הופעות ליגה, רובן בהרכב הפותח. בעונה זו הוא הבקיע את שני שעריו הראשונים במועדון, שערים מכריעים בניצחונות ליגה על ר.ב. לייפציג ועל פ.צ. קלן.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-22 במרץ 2018 ערך באריירו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת לוקסמבורג, בניצחון 0–1 על נבחרת מלטה במשחק ידידות. ב-22 במרץ 2019 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–2 על נבחרת ליטא במסגרת מוקדמות יורו 2020.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לאנדרו באריירו** בוויקישיתוף
* לאנדרו באריירו, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל, באתר ESPN

הערות שוליים
------------

1. ↑  Der luxemburgische N'Golo Kanté באתר Tageblatt, ‏ 22 בפברואר 2018
2. ↑  LEANDRO BARREIRO MARTINS ERHÄLT PROFIVERTRAG BIS 2022 באתר הרשמי של מיינץ 05, 4 בנובמבר 2018 (בגרמנית)