recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**עקב תני** (שם מדעי: *Buteo rufofuscus*) הוא מין עקב החי ברחבי דרומה של אפריקה.

מאפיינים
--------

אורך העקב 44–45 ס"מ ומשקלו 1,000-1,700 גרם. עוף זה מרשים במראהו והוא בעל נוצות שחורות בולטות על הראש ופלג הגוף העליון וכן החלק העליון של הכנפיים. החלק התחתון גם הוא ברובו שחור למעט הנוצות החיצוניות הלבנות. הבטן והזנב הגדול אדמוניים והרגליים מנוקדות. הנוצות של מרכז הזנב אדומות יותר מהשאר והמקור צהוב. כמו רוב העקבים הוא מסוגל לדאות על משבי רוחות חמים בלי מאמץ. בשל מראהו הכתמתם עם הגב השחור, המזכיר את התן שחור הגב וכן בשל קולו היללני הוא קיבל את שמו.

העקב חי בעיקר בסוואנות, אזורים פתוחים ורמות ואיננו נודד ממקום מושבו. הוא דואה בשמי היום כדי לקלוט מיני טרף שנמצאים תחתיו ואליהם הוא צולל במהירות ותופס בטפריו הגדולות. מזונו העיקרי הוא יונקים קטנים כמו חולדות, עכברים, שפנים או סנאים. כמו כן הוא אוכל זוחלים קטנים, עופות וחרקים גדולים. העקב הוא עוף מונוגומי המקנן בין ענפי העצים והנקה מטילה 2 ביצים כחלחלות או לבנות. הגוזלים הופכים לבוגרים לאחר 70 יום מרגע בקיעתם.

עקב זה לעיתים נחשב לתת-מין של עקב אוגור (*Buteo augur*) או עקב ארצ'ר (*Buteo archeri*).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עקב תני** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  עקב תני באתר הרשימה האדומה של IUCN

עקב תני בתעופה
**גיבור גרמניה המזרחית** (בגרמנית: Held der DDR) היה התואר הגבוה ביותר של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית כאשר העיטור הגבוה ביותר הוא עיטור קרל מרקס.

העיטור נוצר בשנת 1975 בהשראת העיטור הסובייטי גיבור ברית המועצות, העיטור הוענק על תרומה יוצאת דופן לרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית.

הזוכים בעיטור קיבלו באופן אוטומטי גם את מסדר קרל מרקס ונהנו מהטבות שונות מטעם המדינה כולל קצבה שנתית של 25,000 מארק מזרח גרמני. העיטור נועד לחזור לידי המדינה עם מותו של הזוכה.

עיצוב
-----

העיטור היה בצורת כוכב מזהב שעליו בחזיתו היה עיגול עם סמלה של גרמניה המזרחית מוקף בעלי אלון, החלק האחורי של העיטור היה חלק ועליו היה כתוב רק את שם היצרן ושם העיטור.

העיטור היה תלוי מסרט בצבע אדום, על הסרט הייתה מחוברת סיכה של עלי אלון, חלק מן העיטורים שובצו בשמונה יהלומים, חמישה על עלי האלון ושלושה על סרט המדליה.

מקבלי העיטור
------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל גרמניה** |

התואר הוענק 17 פעמים, כאשר איש אחד קיבל אותו שלוש פעמים ושלושה אנשים - קיבלו אותו פעמיים. בין המעוטרים - 6 אזרחי מזרח גרמניה ו5 אזרחי ברית המועצות. 

* ליאוניד ברז'נייב - 13 בדצמבר 1976, 18 בדצמבר 1979, 18 בדצמבר 1981
* היינץ הופמן - 28 בנובמבר 1975 ו-28 בנובמבר 1980
* אריך מילקה - 1 בדצמבר 1975 ו-28 בדצמבר 1982
* פרידריך דיקל - 1 בדצמבר 1975 ו-28 בדצמבר 1983
* אריך הוניקר - 2 באוגוסט 1982 ו- 9 במאי 1987
* זיגמונד יאן - 21 בספטמבר 1978
* ואלרי ביקובסקי - 21 בספטמבר 1978
* ולדימיר קובליונוק - 2 בנובמבר 1978
* אלכסנדר איוואנצ'נקוב - 2 בנובמבר 1978
* וילי שטוף - 9 ביולי 1984
* ניקולאי טיחונוב - 14 במאי 1985

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גיבור גרמניה המזרחית** בוויקישיתוף
**קוברה טבעתית** (שם מדעי: *Hemachatus haemachatus*) היא מין של נחש יורק גדולה ממשפחת הפתניים, החיה בדרומה של אפריקה. אף על פי ששמה הוא קוברה, היא שייכת לסוג יחידאי נפרד.

מאפיינים
--------

זהו נחש גדול המגיע לאורך 110-90 ס"מ וצבעו שחור כהה בדרך כלל עם בטן אפורה ועל הצוואר שתיים שלוש רצועות פסים לבנות שנתנו לקוברה את שמה. הקשקשים פחות נוקשים ובולטים משאר סוגי הקוברה. 

הקוברה היא מין מדברי החי באזור הכף של דרום אפריקה ובלסוטו, בטרנסקאי, בקוואזולו-נטאל, בחאוטנג, במערב סווזילנד ובמערב מוזמביק וזימבבואה. 

הקוברה היא אוכלת בשר והיא ניזונה בעיקר מקרפדות שונות. היא תאכל גם יונקים קטנים, דו-חיים נוספים וזוחלים אחרים כולל נחשים ואף קוברות אחרות.

לקוברה הבוגרת מעט מאוד אויבים בטבע, ביניהם ישנם עופות דורסים, נמיות, לטאות כוח ונחשים גדולים יותר. הקוברה מקשיחה את צווארה כלפי מעלה ופורשת את רצועות העור ופולטת יריקה מבהילה כדי להבריח את התוקף שעלולה לגרום לעיוורון אם היא פוגעת. אם זה לא עובד היא נמלטת אל בין הסלעים. 

לקוברה הטבעתית יש יכולת להעמיד פני מת, ואז לתקוף אם הוא מופרע, תכונה ההופכת אותו לנחש מתעתע ומסוכן ביותר. הנחש נחשב למאוד ארסי והוא יכול לירוק את הארס למרחק של 3 מ' עד לעיני התוקף ולגרום לעיוורון זמני וכאבים עזים. לעור היריקה לא עושה הרבה נזק. עם זאת אם הקוברה נושכת הנשיכה ארסית ויכולה להרוג במהירות אנשים שהבהילו אותה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוברה טבעתית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  קוברה טבעתית באתר הרשימה האדומה של IUCN
**דונלד (דון) ולש** (באנגלית: **Donald (Don) Welsh**;‏ 25 בפברואר 1911 - 2 בפברואר 1990) היה כדורגלן ומאמן אנגלי.

קריירה
------

ולש שיחק בקבוצת טורקי יונייטד ובקבוצת צ'רלטון אתלטיק, עמה זכה בגביע ההתאחדות בעונת 1946/1947 ובנבחרת אנגליה. בעונת 1939/1940 ולש שיחק במדי ליברפול במסגרת ידידותית כאשר הכדורגל הרשמי באנגליה הוקפא בשל מלחמת העולם השנייה.

בתום קריירת המשחק שלו החל ולש בקריירת אימון בקבוצת ברייטון אנד הוב אלביון בנובמבר 1947 בגיל 36. קריירת האימון שלו לא החלה על הצד הטוב ביותר - ברייטון סיימה במקום האחרון בליגה השלישית (דרום) בעונת 1947/1948. בשתי העונות הבאות סיימה ברייטון במקומות ה-6 וה-8. בשנת 1951 עבר ולש לאמן את ליברפול לאחר החלטתו של ג'ורג' קיי לפרוש בשל בריאותו המידרדרת.

ב-1954 הפך דון ולש למאמן הראשון של ליברפול מזה 50 שנים שתחת הדרכתו ירדה הקבוצה ליגה. למרבה האירוניה, הייתה זו היריבה העירונית אברטון שעלתה חזרה לליגה הבכירה באותה העונה. עונה זו הייתה המשכה הישיר של קודמתה, בה סיימה ליברפול במקום ה-17 בליגה וניצלה מירידה עם ניצחון דחוק על צ'לסי במחזור האחרון. לאחר עונה זו, נותרה ליברפול בליגת המשנה במשך 8 עונות נוספות. ליברפול כמעט וחזרה לליגה הבכירה בעונת 1955/1956, אך לוולש לא ניתנה הזדמנות נוספת והוא פוטר באותה השנה. עד היום נותר ולש מאמנה היחיד של ליברפול שפוטר על ידי המועדון.

לאחר הקדנציה בליברפול ניהל ולש פונדק במערב המדינה, לפני שהאהבה הכדורגל משכה אותו בחזרה לחיי האימון, הפעם בבורנמות' בליגה השלישית החדשה, לקראת פתיחתה של עונת 1958/1959. לאחר שתי עונות בינוניות (מקומות 10 ו-12) ולש פוטר ב-1961 בעקבות רצף של תוצאות לא מספקות. ולש פנה לאמן את וייקומב וונדררס לתקופה קצרה בין יולי 1963 ונובמבר 1964 לפני שחזר למועדון בו זכה להצלחה כשחקן, צ'רלטון אתלטיק, כחבר בצוות הניהולי. ולש נפטר בשנת 1990 בגיל 78.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל מאמן באתר אוהדים

| מאמני ליברפול |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| בארקלי ומקנה (1892–1896) • ווטסון (1896–1915) • אשוורת' (1919–1923) • מקווין (1923–1928) • פטרסון (1928–1936) • קיי (1936–1951) • ולש (1951–1956) • טיילור (1956–1959)  שאנקלי (1959–1974) • פייזלי (1974–1983) • פייגן (1983–1985) • דלגליש (1985–1991) • מוראן (1991) • סונס (1991–1994) • אוונס (1994–1998) • אוונס והוייה (1998) • הוייה (1998–2004)  בניטס (2004–2010) • הודג'סון (2010–2011) • דלגליש (2011–2012) • רוג'רס (2012–2015) • קלופ (2015–) |

 |
**ספרוציטוזיס תורשתי** היא מחלה גנטית של הדם הגורמת לאנמיה המוליטית, המאופיינת בתאי דם אדומים שצורתם כדורית, במקום פחוסה, ולכן נוטים יותר להמוליזה. המחלה מאופיינת בהטרוגניות גבוהה.

בספרוציטוזיס תורשתי, חוסר גמישותם של התאים גורם לכך שיהיו רגישים יותר ללחץ ושממברנת התא תיקרע בקלות רבה יותר. מעבר הספרוציטוזיס החולים דרך הטחול גורם לקריעה של הממברנה ולהרג של התאים החולים. כתוצאה מכך מתקצר זמן החיים של התאים מכ-120 ימים בממוצע לכ-30 ימים. תאי הדם האדומים מכילים המוגלובין, חלבון שנושא את החמצן לתאי הגוף. בחולים במחלה זו, מח העצם לא מספיק לחדש את מלאי תאי הדם האדומים בגלל תמותתם המהירה. כתוצאה מכך שתאי דם אדומים רבים נהרסים ומח העצם לא מספיק לחדשם באותה מהירות, לחולים במחלה לא מגיע מספיק חמצן לתאים ומתפתחים תסמינים של אנמיה ברמות משתנות של חומרה, יתר בילירובין בדם (הגורם לצהבת), עייפות והגדלת הטחול.

המחלה יכולה להופיע כתוצאה ממוטציות של חלבוני ממברנה שתפקידם לשמור על צורת התא ועל גמישות התא. כמחצית מהמוטציות הגורמות למחלה הן בגן ANK1. שאר המוטציות הן בחלבונים מחליף אניונים 1, אנקירין (Ankyrin), חלבון 4.2, ספקטרין (Spectrin) וכן ממוטציות בחלבוני ממברנה אחרים. כ-75% מהמקרים נגרמים כתוצאה ממוטציה אוטוזומלית-דומיננטית, בעוד ישנם מקרים הנגרמים כתוצאה ממוטציה אוטוזומלית רצסיבית. במקרים רבים המחלה מופיעה ללא היסטוריה משפחתית, וככל הנראה ממוטציה חדשה, ולכן לא ניתן לדעת את סוג ההורשה. לרוב החולים יש העתק אחד של הגן משום ששני העתקים גורמים לתמותה של הוולד.

ספרוציטוזיס תורשתי נפוץ במיוחד בבני-אדם ממוצא צפון אירופאי, שם המחלה מופיעה ברמות שונות ב-1 מכל 2000 בני אדם. לפי הספר Harrison's Principles of Internal Medicine, שכיחות המחלה באוכלוסייה הכללית היא לפחות 1 מכל 5000.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ספרוציטוזיס תורשתי** בוויקישיתוף
* מידע על המחלה באתר medscape (באנגלית)
* מידע על המחלה באתר Genetics Home References (באנגלית)
* מידע על המחלה בבית החולים של סיאטל (באנגלית)
* מידע על המחלה באתר Medscape (באנגלית)
* ספרוציטוזיס תורשתי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**גיבור מזדמן** הוא סרט דרמה קומית סרט בבימויו של סטיבן פרירס ובכיכובם של דסטין הופמן, ג'ינה דייוויס ואנדי גרסיה. הוא יצא לאקרנים בשנת 1992.

תקציר העלילה
------------

עלילת הסרט מתחילה בשתי זירות אירועים שונות:

גייל (דייוויס) היא כתבת חדשות המסקרת התאבדות בקפיצה, וזוכה בפרס על פועלה בנאום הפרס היא לוקחת בצל ומקלפת אותו ומשתמשת בקילוף כהצגת מטאפורה. היא אומרת שאנשי החדשות לוקחים סיפור מקלפים אותו ומגלים פרטים נוספים מעניינים ואז מקלפים אותו שוב עד שלבסוף מתגלה שאין שם שום דבר באמת ושתמיד מחפשים רק חדשות רעות ומסיימת את נאומה בכך שהיא מייחלת ליום בו יהיו גם חדשות טובות.

ברני פלאנט (הופמן) הוא גרוש עם ילד, שאינו נותן אמון רב בבני אדם. הוא מחנך את בנו לחוסר האמון הזה למורת רוחו של גרושתו.

ברני מגיע באקראי לאזור של התרסקות מטוס והוא מציל 54 אנשים, בהם גייל שחזרה מטקס הזכייה. כאשר הוא עוזב את מקום ההתרסקות הוא מגלה שהוא שכח נעל אחת בתוך המטוס. הכתבת שזוכה ל"חדשות הטובות" להן ייחלה, מפרסמת את הנעל והרשת מפרסמת הבטחה למציל המסתורי פרס בשווי מיליון דולר. ההבטחה גורמת לאנשים רבים לנסות את מזלם דבר שמוצג בתקשורת כ"סיפור סינדרלה" של חיפוש אחר בעל הנעל. בינתיים ברני שלא היה מודע לחדשות מוסר את הנעל הנוספת לחברו ג'ון (גרסיה) שמנצל את ההזדמנות ומגיע אל התחנה ומראה שיש לו את הנעל השנייה ומתחזה למציל המסתורי. ברני שאינו מעוניין כלל בפרסום אבל חושב על הפרס כהזדמנות להינצל מצרותיו הכלכליות (הכוללות הסדרים כספיים עם בתי משפט) מנסה להסביר שג'ון אינו הגיבור אבל הציבור כבר משוכנע במשחקו של ג'ון.

ברני מתעמת עם ג'ון ומגיע למסקנה שהעולם זקוק לסיפורים חיוביים וגיבורים ושג'ון יותר מתאים ממנו לשמש מודל לחיקוי והם מחליטים שלא לגלות לעולם את האמת. יוצא מן הכלל, זה הבן של ברני לו הוא מספר את האמת בזמן ביקור בגן חיות. בעוד ברני מספר לבנו נשמעות צעקות של אשה שבתה נפלה לכלוב האריות. ברני פולט אנחה, מוריד את נעליו ואומר לבנו להשגיח עליהם.

קישורים חיצוניים
----------------

* "גיבור מזדמן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "גיבור מזדמן", באתר נטפליקס
* "גיבור מזדמן", באתר AllMovie (באנגלית)
* "גיבור מזדמן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "גיבור מזדמן", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "גיבור מזדמן", באתר אידיבי
* "גיבור מזדמן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  רונית הבר, הטוב, הרע והנערה - סאטירה מבולבלת על החיבור שבין החיים והמדיה - 'גיבור מזדמן׳, חדשות, 26 במרץ 1993

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2015082229
* WorldCat (עם LCCN): no2015-082229

 |
**בריאן דאפי** (באנגלית: **Brian Duffy**; נולד ב-20 ביוני 1953, סיאטל) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.

ביוגרפיה
--------

בריאן דאפי נולד בעיירה רוקלנד שבמסצ'וסטס. לאחר סיום לימודי בית ספר הוא למד באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית אותה סיים בשנת 1975 עם תואר במתמטיקה. לאחר סיום הלימודים דאפי סיים קורס טיס והוצב ביחידת חיל האוויר בוירג'יניה בשנת 1976. הוא שירת כטייס מקדונל דאגלס F-15 איגל עד לשנת 1979 ואז עבר לבסיס החיל ביפן. בשנת 1981 הוא סיים לימודי תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת דרום קליפורניה. בשנת 1982 הוא סיים קורס בבסיס חיל האוויר אדוארדס וקיבל הסמכה כטייס ניסוי. בסך הכול יש לו 5000 שעות טיסה ב-25 מטוסים שונים.

שירות בתחום החלל
----------------

בשנת 1985 דאפי נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא היה חבר בצוות קרקע של מספר משימות. בשנת 1992 הוא השתתף במשימת STS-45 כטייס של מעבורת החלל קולומביה (צ'ארלס בולדן היה מפקד צוות). זו הייתה המשימה הראשונה שנשאה את המעבדה האטמוספירית ליישומים ומדע (ר"ת באנגלית: ATLAS-1), שהורכבה בתא המטען של המעבורת, ובה 12 ניסויים בתחומי כימיה אטמוספירית, קרינה סולרית, פיזיקה של פלזמה בחלל, ואסטרונומיה בתחום העל-סגול. בשנת 1993 הוא השתתף במשימת STS-57 כטייס של מעבורת החלל אנדוור (רונלד גרייב היה מפקד צוות). המטרה העיקרית הייתה ביצוע מחקרים בעזרת מערכת SPACEHAB והחזרת לוויין EURECA של סוכנות החלל האירופית. במשימת STS-72 בקיץ 1993 הוא היה מפקד צוות מעבורת החלל אנדוור. המטרה העיקרית הייתה להציב במסלול לוויין, להחזיר לכדור הארץ לוויין אחר ולבצע ניסויים בתחומים שונים. בשנת 2000 הוא טס כמפקד צוות על סיפון מעבורת החלל דיסקברי במשימה STS-92. במהלך הטיסה הועבר ציוד נוסף לתחנת החלל הבין-לאומית והוא הותקן מחוץ לתחנה.

לאחר פרישה מנאס"א
-----------------

לאחר פרישה מנאס"א בשנת 2001 דאפי עבד בלוקהיד מרטין עד לשנת 2008. בהמשך הוא עבר לנורת'רופ גראמן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בריאן דאפי** בוויקישיתוף
* 
* ביוגרפיה
* ריאיון עם בריאן דאפי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007331991105171
* BnF: cb16112646t (data)
* ISNI: 0000 0000 6667 2548
* LCCN: no2008173600
* NTA: 314130063
* SUDOC: 12745246X
* VIAF: 46591484
* WorldCat: lccn-no2008173600

 |
**מועדון הכדורגל וימבלדון** (באנגלית: **.Wimbledon F.C**) היה מועדון כדורגל מווימבלדון שבלונדון, אנגליה.

ב-2002 העתיק המועדון את פעילותו לעיר מילטון קינס שבבקינגהמשייר, עקב קושי למצוא מגרש ביתי בסטנדרטים הנדרשים, והחל לפעול תחת שם חדש - מילטון קינס דונס. מעבר המועדון הרחק ממקורותיו, לא התקבל בהאהדה על ידי אוהדי הקבוצה, אשר בתגובה הקימו מועדון חדש - AFC וימבלדון.

היסטוריה
--------

המועדון נוסד בשנת 1889 ושיחק במשך מרבית שנות קיומו במסגרות חובבניות וחצי-מקצועניות, בטרם הצליח להתקבל לפוטבול ליג בשנת 1977. המועדון הצליח להעפיל לליגה הראשונה בשנת 1986, לאחר תשע עונות בלבד במסגרת הפוטבול ליג וארבע עונות לאחר ששיחק בליגה הרביעית.

המועדון המשיך לשחק בליגה הראשונה ולאחר מכן בפרמייר ליג מאז 1986 ועד שנת 2000. בשנת 1988 הצליחו וימבלדון אף לזכות בגביע האנגלי לאחר שניצחו בגמר את קבוצת הפאר ליברפול בתוצאה 1:0. בכך הפכו למועדון השני בהיסטוריית הכדורגל האנגלי שזכה גם בגביע האנגלי וגם בגביע החובבים (FA Amateur Cup), תחרות כדורגל אנגלית שהתקיימה בין השנים 1893 ל-1974 ובה השתתפו מועדוני כדורגל חובבניים, ובו זכו וימבלדון בעונת 1962/63.

ב-1991, בעקבות פרסום דו"ח טיילור, שקבע כי כל האצטדיונים של הקבוצות המרכזיות יהפכו לכל-מושביים, בהם לכל צופה בקהל יהיה מושב, התקבלה במועדון החלטה להעתיק את אצטדיון הקבוצה מאצטדיון פלו ליין (Plough Lane) ששימש אותה משנת 1912. המועדון החל לחלוק את אצטדיון סלהרסט פארק עם קריסטל פאלאס הלונדונית. סידור זה תוכנן להיות זמני, אך לבסוף נמשך למעלה מעשר שנים. ב-2002, לאחר שנדחו מספר אפשרויות למיקומים אחרים באזור, המועדון קיבל אישור לעבור 90 ק"מ צפונה למילטון קינס בבקינגהמשייר. המעבר הרחק ממקורותיו של המועדון בדרום לונדון היה מאוד לא פופולרי בקרב רוב אוהדי הקבוצה ובקרב אוהדי כדורגל באופן כללי. קבוצת אוהדים הקימה בתגובה למעבר המתוכנן מועדון חדש: AFC וימבלדון. המעבר המתוכנן נערך בספטמבר 2003, וביוני 2004 הפך מועדון הכדורגל וימבלדון למילטון קינס דונס.

AFC וימבלדון משחקת כיום בפוטבול ליג הראשונה, אחרי ניצחון בגמר הפלייאוף של הליג 2 את פליימות' בתוצאה 1–2 לעיני 58,000 צופים. זו הליגה השנייה בליגות הפוטבול ליג והליגה השלישית בחשיבותה באנגליה.

בהקשר הישראלי, ואליד באדיר שיחק במועדון בעונת 1999/2000, וכבש שער אחד במדיה מול מנצ'סטר יונייטד.

תארים
-----

* **גביע אנגלי**:
	+ 1988
* פרס בית הפוטבול ליג
	+ סגנית: 1981
* גביע החובבים: 1963
	+ סגנית: 1935, 1947

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וימבלדון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: nb2005018269
* VIAF: 159697478
* WorldCat: lccn-nb2005018269

 |
מעטפת וימייל אפריל 1945
מכתב וימייל שעליו חותמות הצנזורה
**וימייל** הייתה שיטה להעברת דואר מהחיילים האמריקנים בחזית אל העורף במהלך מלחמת העולם השנייה. שיטת ההתכתבות בווימייל כללה צילום כמויות גדולות של דואר מצונזר, הקטנת כל התמונות לגודל מזערי ואז הכנסתן לתוך סלילים של מיקרופילם, אשר משקלו היה זניח לעומת משקלו המקורי של הדואר. סלילי הפילם הועברו לארצות הברית שם הם נשלחו ליעדים מוגדרים מראש לצורך פיתוח והדפסה. הדפסת המכתבים בוצעה על גבי נייר צילום קל משקל. השחזור של המכתבים היה לגודל של בערך רבע מהגודל המקורי. הדואר המוקטן נשלח אל הנמען.

הווימייל היה מכתב שהתקפל לכדי מעטפה. כותב המכתב היה כותב את הודעתו באזור מוקצה מראש, לאחר מכן היה מקפל את המכתב וממען אותו.

לטענת מוזיאון הדואר הלאומי של ארצות הברית 

> 
> "וימייל הבטיח שאלפי טונות של נפח מטען נחסכו לצורך העברת אספקה חיונית. 37 שקי דואר שנדרשו להעברת 150,000 מכתבים בעלי דף אחד הוחלפו על ידי שק דואר בודד. המשקל של הדואר הופחת דרסטית מ 2,575 פאונד לכדי 45 פאונד בלבד."
> 
> 
> 
> 

 לא זו בלבד ששיטת הווימייל הפחיתה משקל וחסכה נפח מטען אלא שהשיטה גם הפחיתה את הסיכון שמרגלים ישלחו דוחות באמצעות מיקרו נקודות או דיו נעלם. אילו היה נעשה שימוש במיקרו נקודה הצילום לא היה מתעד אותה בשל מגבלות רזולוציה.

אף על פי ששיטת הווימייל הבטיחה העברת כמות גדולה יותר של דואר, חיילים רבים לא מצאו די מקום לכתוב את אשר על לבם באזור המצומצם שהוקצה.

לקריאה נוספת
------------

* *Smithsonian Magazine*, March, 1994, Around the Mall, vol 24:12 pg 16

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וימייל** בוויקישיתוף
* וימייל
* וימייל במוזיאון הדואר
* מוזיאון המהנדסים המלכותיים המקורות של האירגרף הבריטי
**בריאן דלאני סמרז** (באנגלית: **Brian Delaney Smrz**; נולד ב-1960) הוא במאי קולנוע ופעלולן אמריקאי.

ביוגרפיה
--------

סמרז נולד ב-1960 בסטרפורד שבפנסילבניה והיה אחיו התאום של הפעלולן ברט סמרז (Brett Smrz) שנהרג בעת ביצוע פעלול של זינוק מבניין בצילומי הסרט סייבורג 2 מ-1992. 

סמרז החל לעבוד בקולנוע מאז 1981 בתור פעלולן במספר סרטים ובעיקר בסרטי פעולה ובסרטים דומים. מת לחיות 4.0, משימה בלתי אפשרית 2, פארק היורה, איגל איי, לילה מוטרף במוזיאון, צ'ק פתוח, לחישות מלחמה, סופרמן חוזר, 

סמרז ביים 2 סרטים: ב-2008 ביים את סרטו הראשון: סרט הדרמה דרוש גיבור בכיכובם של קובה גודינג ג'וניור וריי ליוטה וב-2017 ביים את הסרט "24 Hours to Live" בכיכוב אית'ן הוק וליאם קנינגהם.

### פרסים

על עבודותיו כפעלולן זכה בפרס מזל שור פעמיים על עבודותיו בסרט מת לחיות 4.0 ומשימה בלתי אפשרית 2. הוא הועמד גם על משחקו בסרט טקסי בניו יורק מ-2004 אך לא זכה.

קישורים חיצוניים
----------------

* בריאן סמרז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* בריאן סמרז, באתר AllMovie (באנגלית)
* בריאן סמרז, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb165263147 (data)
* ISNI: 0000 0001 2103 5761
* LCCN: no2018032930
* SUDOC: 251461076
* VIAF: 103760499
* WorldCat: lccn-no2018032930

 |
וילת בית ג'וברין - מבט מכיוון מזרח. ניכר גרם המדרגות לגג
וילת בית ג'וברין - מבט מכיוון צפון
פתח הכניסה הראשי לוילה
**וילת בית ג'וברין** הוא בית מגורים מפואר מדרום מערב לקיבוץ בית גוברין ששימש, לאחר הקמתו, למגורי משפחת אל-עזי. בתקופת מלחמת העצמאות ישבה בוילה מפקדה מצרית ובהמשך נוהלו במקום השיחות בין ישראל למצרים לפתרון בעיית כיס פלוג'ה. שימש תקופת מה כבסיס צבאי ונכון ל-2016 המקום נטוש. מוגדר כאתר מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל (על אף שאין במקום שלט מטעם המועצה).

ההיסטוריה של האתר
-----------------

הוילה נבנתה על ידי שייח' עבדאללה אל-עזי עבור משפחתו. שבט אל-עזי הגיעו לשפלת יהודה מהר חברון וחלק מחבריו התיישב בכפר בית ג'יברין. בתקופה העות'מאנית רכשו קרקעות רבות בסביבת מגוריהם. עם תחילת תקופת המנדט (1917 עד 1948) עזבה המשפחה את הכפר והקימה כקילומטר מערבית משם כפר משלה. הכפר כלל כ-8 בתים והווילה של שייח' עבדאללה היה המפואר ביניהם. בניינים ידועים נוספים בכפר הם בית הקשתות ובית הרופא. הקמת הוילה והכפר נעשתה במסגרת עסקה עם הבריטים במיסגרתה החכיר שייח' עבדאללה לבריטים שטח אדמה מצפון לכפר להקמתה של משטרת בית ג'וברין ובתמורה סיפקו הבריטים חשמל ומים לכפר.

שייח' עבדאללה עסק רבות בנדל"ן ובין השאר מכר קרקעות, בשפלת יהודה, לקק"ל ומסיבה זו נרצח ב-1946[דרוש מקור].

ב-1948 פלשה החטיבה המצרית הרביעית (בפיקוד הקולונל הסודני סייד טהא שכונה ה"נמר הסודני") לאזור פלוג'ה. אחת מיחידות החטיבה גרשה את בני המשפחה והקימה בוילה מפקדה צבאית. במהלך אוקטובר 1948 פעל צה"ל לנתק ולכתר את החטיבה. כחלק מתהליך הידוק הכיתור כבשה חטיבה 8 ב-27 באוקטובר 1948 את המשטרה ואת הוילה תוך שהמצרים נסוגים מערבה.

במהלך חודש נובמבר 1948 שימשה הוילה כאתר לשיחות בין ישראל למצרים לפתרון את בעיית כיס פלוג'ה. אחד מהמשתתפים במשא ומתן היה גמאל עבד אל נאצר (לכן נקראת הוילה גם בשם "הוילה של נאצר"). לאחר כישלון השיחות המשיכו כוחות צה"ל לשבת במקום על מנת להמשיך במצור על הכיס. לאחר מלחמת העצמאות שימש המקום כבסיס צבאי מספר שנים עד נטישתו. בשנות ה-70 נהרסו שישה משמונת בתי הכפר.

הוילה נמצאת על שביל ישראל.

תיאור המבנה וסביבתו
-------------------

מבנה בן 3 קומות:

* קומה תחתונה ובה חדר גדול וחדר קטן. בחדר הגדול קיימת תוספת מאוחרת של תמיכות ברזל למניעת קריסת המבנה.
* קומה ראשונה ובה סלון גדול עם תקרה גבוהה ו-2 חדרים צדדיים. מהסלון יציאה מוגבהת למרפסת ולחצר.
* קומת הגג אליה עולים בגרם מדרגות חיצוני. גג שטוח ועל חלקו בנוי חדר בגודל בינוני.

הבית בנוי מאבני גזית מסותתות משני דגמים: סיתות חיצוני גס וסיתות עדין בחלק העליון. פתחי הבית מרובעים (בניגוד לבניה המקובלת של קשתות). משקופי הפתחים (חלונות ודלתות) נבנו מאבנים שנתמכו על ידי אבן הראשה. מסביב לבית ניכרים שרידים של טרסות ועצי פרי שהיו חלק מבוסתן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וילת בית ג'וברין** בוויקישיתוף
* גילי סופר, וילה מהאגדות, באתר ynet, 3 באוגוסט 2003
* למה קוראים לוילה העזובה ״הוילה של נאצר״ ?, באתר "נטוש", 30 במאי 2015
* הוילה של נאצר, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  חלק מהמגורשים התיישבו בכפר אל עזי
פירוש נוסף ערך זה עוסק בחברה התומכת בפיתוח טכנולוגיה נקייה. אם התכוונתם לנושא הכללי של טכנולוגיה נקייה, ראו קלינטק.
סמליל החברהסמליל החברה
**קלינטק גרופ** (**Cleantech Group**) היא חברה המשווקת מידע, אירועים ושירותי ייעוץ במטרה להכיר לעסקים חידושי קלינטק, ולהאיץ התפשטות של שימוש בטכנולוגיות נקיות מרחבי העולם בתחומים כגון מים ושפכים, אנרגיה מתחדשת, דלקים, רכבים חשמליים. באוקטובר 2012 התמזגה "קלינטק גרופ" עם חברת "GreenOrder".

קלינטק גרופ מזוהה כזו שהטביעה את הביטוי "קלינטק", והוא גם שייך לה כסמל מסחרי רשום. המונח קלינטק, מתייחס לטכנולוגיה ולמודלים עסקיים מסוימים המציעים תשואות תחרותיות עבור משקיעים ולקוחות, תוך מתן פתרונות לאתגרים גלובליים.

קלינטק גרופ מספקת לתאגידים גדולים, משקיעים ואחרים, מחקרי שוק, מחקרי השקעות, מגמות בשוק, ופרופילי חברות. החברה משתמשת לשם כך ב"פלטפורמת ה-i3", מאגר נתונים של יותר מ-8,000 חברות קלינטק, משקיעים ומנהלים. תוכנת ה-i3 מספקת עדכונים מידיים על השקעות בטכנולוגיה נקייה, הנפקות, מיזוגים, רכישות, קשרים עסקיים ופעולות פיננסיות אחרות. ללקוחות החברה ניתנת גישה מלאה למאגר זה, המציג נתוני השקעות החל משנת 2005.

קלינטק גרופ מפיקה כנסים העוסקים בנושא הקלינטק באירופה ובארצות הברית. החברה ממוקמת בסן פרנסיסקו.

קישורים חיצוניים
----------------

* cleantech.com - אתר האינטרנט של החברה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Pulfer, Rachel, "Canada in 2020 - Energy: Mr. Clean" ,Canadian Business magazine, October 27, 2008

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2012076482
* VIAF: 251007377
* WorldCat: lccn-no2012076482

 |
**שודד הקן** (בהולנדית: **De Nestenrover**;‏ 1568) הוא ציור שמן על לוח עץ, מאת הצייר הפלמי פיטר ברויגל האב. התמונה היא בגודל 59 על 68 ס"מ, ומוצגת במוזיאון לתולדות האמנות בווינה.

התמונה מתארת ילד התלוי על ענף בעת ניסיון לגנוב ביצים מקן של ציפור, ואיכר המצביע על הילד. הציור מתאר את הפתגם ההולנדי "מי שיודע היכן הביצים בקן הציפור, יודע זאת. מי שלוקח את ביצי הציפור, הביצים ברשותו". הפתגם מעודד ביצוע פעולה באופן אקטיבי, במקום רק לדבר ולתכנן אותה.

למרות שם התמונה, ברויגל אינו מציב בקדמת הציור את האדם האקטיבי, מבצע הפעולה: את הילד הגונב את ביצי הציפור; אלא דווקא את האיכר המצביע עליו. האיכר, שאינו איש המעשה, מתואר בציור כמהורהר, חולמני, סמוק פנים ומגושם, הלבוש בבגדים מגוחכים (אזור החלציים בולט באופן מופגן, ועוד). הוא אינו שם לב לדרך ואינו מודע לכך שבצעד הבא אותו יעשה יפול למים. בכך חוזר ברויגל על תפיסת התמימות (ואולי "העיוורון") האנושית, אותה הדגיש בציור "משל העיוורים".

בעוד הילד השודד את קן הציפור נמצא למעלה ותופס חלק קטן מהתמונה, בחר ברויגל לצייר את האיכר בקדמת הציור, כשהוא גדול פי שלושה מהילד הגונב את קן הציפור והוא ממוקם במרכז הציר האנכי של הציור. גודלו ומיקומו נותנים לו חשיבות כה רבה, עד שלכאורה הוא הדמות העיקרית בציור. יתר על כן, מיקומו של האיכר על הגבול התחתון של התמונה, מביא אותו למצב של קרבה ישירה אל המתבונן. האיכר בעל הגוף המסורבל עם ההבעה המוזרה על פניו נראה כמעט כנופל מן התמונה אל הצופה. בתחתית התמונה נמצאים מים, אליהם עתיד האיכר ליפול בצעד הבא שיעשה, דבר המהווה הקדמה לאפיזודה קומית ומעלה חיוך על פני המתבונן.

בדומה לציור "משל העיוורים", אף כאן משתעשע ברויגל בסוגיית שיווי המשקל של הדמויות בתמונה. בנוסף לאיכר בקדמת התמונה, שהצופה יודע כי ימעד בעוד רגע ויפול למים, גם הילד שודד הקן אינו יציב. כובעו כבר נפל מראשו, והוא נאלץ להיאחז בשתי ידיו וברגליו בענפים על מנת שלא ליפול.

הצבת הדמות במרכז התמונה, כשמעליה ענפי העץ, מאפשרת חלוקה כמעט דיכוטומית של התמונה לגוונים: צד השמאל הקרוב אל הצופה הוא כהה, בעוד הצד הימני, הנחווה כמרוחק, הוא חלש ודהוי. הצבת דמות האיכר במרכז התמונה, בצבעי חום על גווניו השונים, מאפשרת את חלוקת התמונה לשניים מבלי שהדבר יפגע בקומפוזיציה. הצבע האדום במכנסיו של הילד שודד הקן הוא ייחודי בתמונה וצעקני, ובכך מאפשר התמקדות בו למרות קטנו ואזכורו הצידי כביכול.

הילד שודד הקן הוא הנגדה לאיכר במובנים רבים. הוא אינו "מהורהר" אלא פועל באופן אקטיבי. הוא שולט בגופו למרות הקושי שבטיפוס על העץ, בניגוד לאיכר העומד ליפול. בגדיו מהודרים יותר מבגדי האיכר, ובעיקר: הוא עושה מעשה.

בצד ימין של התמונה מונח גזע עץ עקום, הנוטה גם הוא כלפי המים. ייתכן שהגזע הוא הנגדה נוספת לאיכר, שכן הגזע נטוע בקרקע, ויישאר, בעוד האיכר עומד ליפול.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שודד הקן** בוויקישיתוף
* PIETER BRUEGEL the Elder, 1525 - 1569, Peasants, Fools and Demons מתוך אתר www.all-art.org

הערות שוליים
------------

1. ↑  (בהולנדית "De Nestenrover", באנגלית מקובל לכנות את היצירה "The Peasant and Birdnester" או "The Peasant and the Nest Robber")

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4628659-7
* RKDimages ID: 261057

 |
**פרנק אייזק ספלמן** (באנגלית: **Frank Isaac Spellman**; ‏ 17 בספטמבר 1922 – 12 בינואר 2017), היה מרים משקולות יהודי-אמריקאי, אלוף אולימפי (לונדון 1948), סגן אלוף עולם (1947) ואלוף המכביה השלישית במשקל חצי בינוני.

ביוגרפיה
--------

פרנק ספלמן נולד בעיירה קטנה במלוורן, פנסילבניה למשפחת מהגרים בת חמישה ילדים. אביו, דוד, היגר מגרמניה לארצות הברית ועבד כמנהל עבודה במחצבת אבן. אמו, שרה היגרה מאוסטריה ועבדה כתופרת. בגיל 7 התייתם מאביו וגדל בבית יתומים עד גיל 17.

באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 1946, הראשונה לאחר מלחמת העולם השנייה זכה ספלמן במדליית ארד במשקל בינוני (372.5 ק"ג), אחרי האלוף האולימפי מברלין 1936 חאדר אל טוני ממצרים (377.5 ק"ג) ובן ארצו ג'ון טרפק (375.0 ק"ג).

### סגן אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בפילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית בשנת 1947, זכה ספלמן במדליית כסף במשקל בינוני (375.0 ק"ג), אחרי בן ארצו סטנלי סטנצ'יק (405.0 ק"ג) ולפני קים סונג-ג'יפ מקוריאה הדרומית (352.5 ק"ג).

### אלוף אולימפי

באולימפיאדת לונדון (1948) זכה ספלמן במדליית זהב בהרמת משקולות במשקל בינוני (עד 75 ק"ג) בשיא אולימפי חדש של 390 ק"ג (120 ק"ג, 152.5 ק"ג, 117.5 ק"ג), לפני בן ארצו פיט ג'ורג' (382.5 ק"ג) וקים סונג-ג'יפ (380.0 ק"ג) וחאדר אל טוני.

במכביה השלישית שנערכה בשנת 1950 זכה ספלמן במדליית זהב בתוצאה של 357 ק"ג (115 ק"ג, 107 ק"ג, 135 ק"ג)

לאחר המכביה פרש מספורט תחרותי הוא עבד כצלם מקצועי.

תארים והישגים
-------------

* בשנת 1983 זכה ספלמן להיכלל ביד לאיש הספורט היהודי.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרנק ספלמן, באתר olympedia.org
* האתלטיקה הכבדה במכביה, דבר, 13 באוקטובר 1950 תמונה של פרנק ספלמן מרים משקולות
* פרנק ספלמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

* Jim Seip, Olympic fire still burns for 93-year-old Floridian Frank Spellman, weighlifting medalist, Naples News, July 31, 2016
* Kevin Farley, Remembering Frank Spellman,Team USA, January 12, 2017

הערות שוליים
------------

1. ↑  אהרוני, יורם, לידור רוני וכרמי אודי, **ספורטאים יהודים בולטים במכביות ובמשחקים האולימפיים**, 2019, עמ' 31
**צל בבגדאד** הוא סרט תיעודי משנת 2013 בבימויו של הבמאי דוקי דרור, ובתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי. הסרט מתעד את סיפורה של לינדה עבדול עזיז מנוחין, עיתונאית ישראלית שבצעירותה נמלטה מארץ מולדתה עיראק, במהלך שנות ה-70, ואת הקשר שלה עם עיתונאי עיראקי צעיר שיוצר איתה קשר במאמץ לעזור לה לחקור את היעלמותו של אביה בעיראק זמן קצר אחרי שנמלטה משם. הסרט מדלג בין האירועים בישראל, ירדן ועיראק. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים חיפה והיה בין הגורמים שהובילו לעניין ציבורי בארץ ובעולם, בסיפור היעלמותם של קהילות יהודי ערב. הסרט הוקרן גם בספריית הקונגרס האמריקאי בוושינגטון עם פתיחת תערוכת הארכיון היהודי-עיראקי בארכיון הלאומי של ארצות הברית.

תקציר העלילה
------------

הסרט נפתח עם מנוחין, עיתונאית ישראלית עצמאית הכותבת לכלי תקשורת בשפה הערבית, כשהיא חוצה את הגבול מישראל לירדן, בניסיון שלא צלח בסופו של דבר, להצביע בבחירות לנשיאות עיראק ב-2010. למרות שמנוחין מתחילה את היום באופטימיות בנוגע ליכולתה להשתתף בבחירות כעיראקית, היא נתפסת ומוחזקת בידי הרשויות העיראקיות בקלפי בשגרירות עד ששירותי הביטחון הירדנים מתערבים בעניין. עם שובה לישראל, מנוחין כותבת בלוג על חוויותיה בירדן, ובעקבות כך פונה אליה עיתונאי עיראקי שמתעניין בסיפור שלה ושל אביה, יעקב עבדול עזיז, שנעלם בעיראק כמה עשורים קודם לכן. יחד עם התעמקות הקשר בין שני העיתונאים, הם מתחילים לחקור יותר ויותר לעומק את עברה של מנוחין, כמו גם זה של הקהילה העיראקית-יהודית, בניסיון למצוא רמזים למה יכול היה להיות גורלו של אביה. בעוד הם נאבקים למצוא רמזים שיתחקו אחר עקבותיו של אביה, העיתונאי העיראקי יוצא לרחובות בגדאד, סורק את האזור אל מוסבאח בו מנוחין חיה בעבר עם משפחתה. בינתיים, בישראל, מנוחין מבקרת אנשים שהיו שייכים בעבר לקהילה העיראקית-היהודית בבגדאד, את אלה שהכירו את אביה לפני שהם עצמם נמלטו לישראל, כדי לנסות ולהבין טוב יותר את הנסיבות שבהן אביה נעלם.

ראו גם
------

* לינדה מנוחין
* דוקי דרור

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של צל בבגדד

* "צל בבגדד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "צל בבגדד", באתר AllMovie (באנגלית)

* "צל בבגדד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "צל בבגדד", באתר אידיבי
* דף הפייסבוק של "צל בבגדאד"
* אתר למנויים בלבד קובי בן שמחון, לינדה מנוחין משמיעה את קולם של הפליטים היהודים שנמלטו ממדינות ערב, באתר הארץ, 27 בפברואר 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  Shadow in Baghdad: Israeli filmmaker Duki Dror chronicles extinction of Iraq’s Jewish community - Baltimore Post-Examiner (ב־American English)
3. ↑  Baghdad casts a giant shadow, blogs.timesofisrael.com (ב־American English)
4. ↑  Ethan Stewart Wed Jan 29, 2014 | 2:00pm, Shadow in Baghdad, The Santa Barbara Independent, ‏2014-01-29 (ב־American English)
**עבידין דינו** (בטורקית: **Abidin Dino**;‏ 23 במרץ 1913, איסטנבול – 7 בדצמבר 1993, פריז) היה צייר טורקי. בנוסף לכך הוא עסק בעיצוב ופרסם כמה יצירות ספרותיות.

ביוגרפיה
--------

עבידין דינו נולד בשנת 1913 באיסטנבול למשפחה עמידה שאהבה אמנות. בהשפעת המשפחה הוא התחיל לצייר בגיל צעיר. בילדותו הוא התגורר עם משפחתו בשווייץ וצרפת וחזר לאיסטנבול בשנת 1925.

הוא למד בבית ספר אמריקאי אך לא המשיך עקב רצונו להקדיש את עצמו לציור. יחד עם הציירים נורוללה ברק, אליף נאג'י, זכי פאיק איזר, ג'מאל טולו ועם הפסל זיהטי מירידולו, קבוצת אמנים אוונגארדיסטית בשם "הקבוצה ד" (D Grubu).‏

בשנת 1933 במאי סובייטי סרגיי יוטקביץ' שביקר בטורקיה ושעשה סרט סרט על אנקרה הזמין את דינו לאולפני לנפילם. בהיותו בלנינגרד הוא היה מעורב בצילומי סרטים. בשנים 1937–1939 דינו עבד בפריז.

לאחר חזרתו לאיסטנבול דינו השתתף בתערוכת ציורים Harbor Exhibition. בעקבות ההצלחה דינו התבקש לעצב את הביתן הטורקי בתערוכה עולמית של ניו יורק שנערכה בשנת 1939.

במהלך מלחמת העולם השנייה הוא עשה מספר ציורים בנושאים פוליטיים. באותה תקופה הוא ואשתו היו פעילים בולטים של המפלגה הקומוניסטית הטורקית. כתוצאה מכך הם נשלחו על ידי השלטונות לגלות באנטוליה. בתקופה זו שנמשכה עד לשנת 1945 הוא היה מורה לאנגלית בבית ספר מקומי ועשה מספר ציורים לעיתון מקומי. הוא גם כתב מספר מחזות והתחיל לעסוק בפיסול.

בשנת 1951 דינו קיבל אישור לעזוב את טורקיה והחל משנת 1952 הוא התיישב בפריז.

בהיותו בפריז דינו היה במרכז צוות אמנים טורקים שכללה גם נאזים חכמת, ישר כמאל. במשך שמונה שנים החל משנת 1954 הוא השתתף בתערוכה Salon de Mai. במהלך חייו בצרפת הוא השתתף בתערוכות רבות.

בשנת 1966 דינו ביים סרט על אירועי מונדיאל 1966 שנערך בבריטניה. על סרט זה הוא קיבל פרס.

בשנת 1969 הוא ביקר בטורקיה ובשנת 1972 ערך ביקור נוסף. באותה תקופה אורגנו בטורקיה תערוכות עם עבודותיו.

ציוריו של דינו מוצגות ממוזיאונים שונים ברחבי העולם. אשתו תרגמה את היצירות הספרותיות שלו לצרפתית.

עבידין דינו נפטר בשנת 1993 בפריז ונטמן בבית העלמין באיסטנבול.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עבידין דינו** בוויקישיתוף
* ציורים של דינו
* ביוגרפיה

הערות שוליים
------------

1. ↑  כלומר הקבוצה הרביעית, בהתחשב בקיומן בעבר של עוד שלוש קבוצות של אמנים שקדמו להן.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007339056905171
* BNE: XX5016081
* BnF: cb11900228s (data)
* GND: 119397161
* ICCU: MILV266966
* ISNI: 0000 0001 2144 4338
* LCCN: n82231978
* MusicBrainz: 7e6d21a3-2d5f-42b0-a690-bf837aeb97a0
* NKC: xx0225543
* NTA: 068831633
* RKD: 207
* SUDOC: 032794126
* ULAN: 500078398
* VIAF: 96239263
* WorldCat: lccn-n82231978

 |
**אקטיביזם תקשורתי** הוא אקטיביזם המשתמש במדיה ובטכנולוגיות התקשורת ככלי לשינוי חברתי ולהשפעה על סדר היום הציבורי.

האקטיביזם התקשורתי בא לידי ביטוי ב: 

1. הקמת אמצעי תקשורת עצמאיים, בעלי אג'נדה מוגדרת, שיוצאים נגד הקונצנזוס החברתי, קוראים לשינוי רדיקלי של החברה ומוסדותית, כדוגמת עיתונות מקומית/מגזרית, רדיו פיראטי, ערוצי טלוויזיה עצמאיים וכדומה.
2. מינוף הכוח של התקשורת המסורתית לקידום אינטרסים של קבוצות ותנועות חברתיות על ידי ניהול "קמפיינים ציבוריים", השתתפות בתקשורת, העלאת ביקורת, העלאת מודעות, שכלול מערכת יחסי הציבור והדוברות של ארגוני החברה האזרחית.
3. אקטיביזם וירטואלי - שימוש באינטרנט, דואר אלקטרוני, רשימות תפוצה, אתרים, בלוגים ורשתות חברתיות להפצת מידע, לצורך להעלאת מודעות, ארגון מחאות במרחב הווירטואלי ובמרחב האקטואלי, גיוס פעילים וכספים.

אקטיביזם בידורי
---------------

אקטיביזם בידורי הוא סוג של אקטיביזם תקשורתי, העושה שימוש בתוכן בידורי כדי לחתור לשינוי חברתי. במרכז תוכנית בידור אקטיביסטית עומד מנחה או יוצר מוכר ופופולרי בעל עמדות ברורות, המציג בעיות חברתיות, ומציע פתרונות אפשריים. מה שמאפיין תוכניות אלה הוא שהן משלבות בידור בתכנים שכנועיים. תוכניות אלה מטפלות בערכים, נורמות ובזהויות חברתיות, ועוסקות בייצוג ויצירת זהויות, מיתוסים וערכים חדשים באקלים תקשורתי תחרותי ובידורי. באופן דומה עיתונאים אקטיביסטים שמשדרים בטלוויזיה מסחרית נדרשים ליצור תכנים מעניינים, חדשניים, אינפורמטיביים, חווייתיים וגם ביקורתיים, שיהיו גם רלוונטיים לרוב הצופים, ושימשכו קהל ממגוון תרבויות ומגזרים, ויובילו לשינויים חברתיים בסביבה תקשורתית תחרותית שמשלבת בידור בתכנים שאינם בידוריים. 

דוגמה לתוכנית אקטיביסטית בידורית היא התוכנית "מה אתם הייתם עושים?", ששודרה בערוץ 2, בהנחייתו של העיתונאי חיים הכט.  התוכנית, שזכתה לפופולריות רבה, פנתה לאוכלוסייה רחבה בישראל. היא עסקה בשאלה מיהו הישראלי הנורמטיבי, ומה הם ערכי מוסר ואזרחות. התוכנית הציגה סיטואציות מבוימות במקומות ציבוריים, ובחנה את תגובת האנשים שנחשפו למצבים קיצוניים, למשל, הטרדות מיניות ושימוש בסמים. התוכנית הציגה את מה שקלטו המצלמות הנסתרות. בנוסף, חיים הכט ראיין את האנשים שהגיבו לסיטואציה. הוא הציג בפני הצופים מה היה נכון לעשות ומה לא. התוכנית גם עודדה את הצופים להעמיד עצמם בסיטואציות המוצגות ולתהות על מעשיהם. לפיכך, אפשר להתייחס לתוכנית כדוגמה לאקטיביזם בידורי כי היא משלבת בין אלמנטים מבוימים ומצלמה נסתרת, המשתייכים לסוגה הבידורית, ובין בעיות חברתיות.

קישורים חיצוניים
----------------

* מקנה פופ: רוצה להיות אקטיביסט? תתחיל מהצעצועים שלך – על היכולת ליצור שינויים בעולם באמצעות כלי התקשורת, הרצאה באנגלית מאתר TED עם כתוביות בעברית
* תוכנית מה הייתם עושים עם חיים הכט, אתר mako

הערות שוליים
------------

1. ↑  אהרוני, מתן, אקטיביזם בידורי: חיים הכט בחיפוש אחר הישראלי המוסרי, **קשר** 43, 2012, עמ' 87-99 (**המאמר זמין לצפייה** במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
פירוש נוסף ערך זה עוסק בכתב עת מקוון. אם התכוונתם לבעל חיים ממשפחת האיילים, ראו אייל קורא.
לוגו "האייל הקורא"
**האייל הקורא** הוא כתב עת מקוון אשר עלה לרשת ב-12 בספטמבר 1999 (ערב ראש השנה תש"ס). כתב העת דן בענייני תרבות ואקטואליה (כגון פוליטיקה, ספרים, מוזיקה ומדע).

היסטוריה
--------

ב"האייל הקורא" מתפרסמים מאמרים, עדכוני חדשות וסקרים, והגולשים דנים ביניהם בנושאי המאמרים במערכת הדומה לפורום. כותבי המאמרים באתר אינם זוכים לתשלום, ומאמריהם נערכים על ידי צוות העורכים - העושים, גם הם, את מלאכתם בהתנדבות - קודם לפרסומם. בעבר היה לאתר עורך ראשי, דובי קננגיסר, אולם בהמשך העבודה התחלקה בין מספר עורכים.

כל מאמר באתר משמש במה לדיונים ממושכים בהם מתפרסמות מאות ואלפי תגובות. לעיתים הדיונים זוכים לחיים משל עצמם והם הולכים ומתפתחים גם כאשר הנושא בו הם עוסקים הולך ומתרחק מנושא המאמר המקורי.

באפריל 2010, בטור מאת דובי קננגיסר, נמסר ש"מנגנון התגובות החדשות יושבת, והאייל יהפוך לאתר סטאטי", כלומר - אתר שבו ניתן יהיה לעיין בתכנים ישנים אך לא להוסיף תוכן חדש. בעקבות הודעה זו התארגנה קבוצת משתמשים לפתוח מחדש את האתר, והודעה על פתיחתו מחדש פורסמה ב-9 באוגוסט 2010.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של האייל הקורא
* דובי קננגיסר, אודות האייל הקורא
* דובי קננגיסר, פרידה מ"האייל הקורא", 23 באפריל 2010, אתר ynet
* אלי אשד, האייל ששאג, מאמר על האייל הקורא, במקור באתר "רשימות"

הערות שוליים
------------

1. ↑  דובי קננגיסר, זמן סגירה, 22 באפריל 2010, אתר האייל הקורא
2. ↑  מערכת האייל, פרוטוקול ישיבת מערכת האייל, 9/8/10. הנדון: האייל החדש, אתר האייל הקורא
**קון קאן** (בתאית: **ขอนแก่น**) היא עיר בתאילנד, המשמשת כבירת מחוז קון קאן ושוכנת בצפון-מזרח המדינה, במישור קוראט שבחבל הארץ איסאן.

אוכלוסיית קון קאן היא התשיעית בגודלה בתאילנד ובשנת 2010 התגוררו בעיר כ-113,754 תושבים.

חשיבות אזורית
-------------

קון קאן משמשת כמרכז אזורי - בעיר נמצאים מוסדות חינוך, מוסדות פיננסיים, ומשרדים ממשלתיים וכמו כן היא משמשת גם כמרכז תעשייתי וחקלאי, כאשר ייצור המשי הוא ענף בולט. 

העיר אירחה מספר פעמים כנסים אזוריים כדוגמת פורומים של איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה והאו"ם.
בעיר קיימת קהילה גדולה של לאוטים, ואף קיימת בעיר שגרירות לאוס.

קון קאן היא העיר השנייה בחשיבותה באיסאן (אחרי נאקון ראטצ'אסימה) ובעיר שתי אוניברסיטאות; האוניברסיטה הטכנולוגית רג'אמנגאלה ואוניברסיטת קון קאן, שבהן לומדים כ-25,000 סטודנטים.

כעיר בעלת חשיבות אזורית אסטרטגית, משקיעה תאילנד בתשתיות העירוניות. דוגמה לכך היא ההשקעה בשדרוג שדה התעופה המקומי, כדי שיוכל לקלוט טיסות בינלאומיות.

בעיר עובר כביש 2, המחבר בין מטרופולין בנגקוק לגשר הידידות תאילנד-לאוס בגבולה המזרחי של המדינה. 

הסכר אובול רטאנה (Ubol Ratana Dam) שעל נהר המקונג, נמצא כ-50 קילומטרים צפונית לקון קאן, בסכר נמצאת תחנת כוח הידרואלקטרית המייצרת חשמל המשמש את העיר.

בעיר נמצא המוזיאון הלאומי קון קאן, שנפתח בדצמבר 1972 על ידי מלך תאילנד, ראמה התשיעי, ובו מוצגים ממצאים ארכאולוגיים, חפצי אומנות, ופריטים עתיקים מהאזור.

האקלים בעיר הוא של סוואנה טרופית - החורפים יבשים וחמים מאוד. עונת המונסון נמשכת מחודש מאי ועד לחודש אוקטובר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קון קאן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קון קאן (בתאית)
* קון קאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562765905171
* GND: 4240920-2
* LCCN: n89284983
* NKC: ge307115
* SUDOC: 150607520
* VIAF: 134993539
* WorldCat: lccn-n89284983

 |
**צביקה (צבי) זוכוביצקי** (נולד ב-1936 בירושלים) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הרץ ימני בקבוצת בית"ר ירושלים במשך כ-10 עונות.

ביוגרפיה
--------

זוכוביצקי שיחק בקבוצת הנוער של בית"ר יהודה ירושלים ובגיל 20 הגיע לקבוצת הבוגרים של בית"ר ירושלים, בעידודו של מאמן בית"ר דאז ארנסט וורמש, והחל לשחק בקבוצה כרץ ימני.

זוכוביצקי זכור במיוחד עקב שערו נגד קבוצת שמשון תל אביב בסוף עונת 1957/1958 בליגה א', אז הבקיע שער שהעלה את קבוצתו למקום הראשון בו נשארה עד תום העונה. עם זאת, בעונה זו הוקפאה הליגה ולכן לא העפילה הקבוצה בסיום העונה לליגה הבכירה. שער זכור נוסף היה נגד הפועל קריית חיים במשחק בו ניצחה בית"ר 5:1 בו כבש זוכוביצקי שער בבעיטה מ-40 מטר.

בשנים אלו דבק בו הכינוי "מקנזי" על שם כוכב הקולנוע בשנות ה-50 שהזכיר אותו במראהו.

זוכוביצקי שיחק בבית"ר ירושלים כ-10 עונות במצטבר, בהן רשם 150 הופעות ו-4 שערים.

לאחר פרישתו ממשחק פעיל כיהן זוכוביצקי מספר שנים כמחליפו של מנהל הקבוצה אליעזר ריבלין לאחר שזה התפטר מתפקידו בדצמבר 1969.

קישורים חיצוניים
----------------

* אופיר סער, הקבוצה הלבנה, באתר nrg‏, 12 בספטמבר 2008

הערות שוליים
------------

1. ↑  יצחק י. היללי, נא להכיר: הנער הצנום שזיעזע את צריח ימק"א, חרות, תאריך: 09.3.1958
2. ↑  רון עמיקם, מאיר גבאי, רוני דיאון, **אני אוהב אותך בית"ר - תולדות בית"ר ירושלים**, פרק שני, צביקה זוכוביצקי, עמוד 47, הוצאת Media41LTD
3. ↑  "ביתר ירושלים חולה", מעריב, תאריך: 16.12.1969
**פרנק ג'ון מרוואן** (באנגלית: **Frank John Mrvan**; נולד ב-16 באפריל 1969) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת אינדיאנה, מאז ינואר 2021.

ביוגרפיה
--------

מרוואן נולד וגדל בעיר האמונד, השוכנת בצפון-מערב אינדיאנה. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון ע"ש אוליבר פ. מורטון, מרוואן השלים באוניברסיטת בול סטייט לימודי תואר ראשון בעיתונות. מרוואן עבד כמתווך מורשה למשכנתאות וכסוכן מכירות של חברת לייצור תרופות. בנובמבר 2005 מונה מרוואן לחבר מועצת העיר של נורת' טאונשיפ, כאשר קודמו בתפקיד התפטר.

לאחר שפיט ויסקלוסקי, נציג מחוז הקונגרס הראשון של אינדיאנה בבית הנבחרים של ארצות הברית, החליט שלא להתמודד מחדש בבחירות 2020, מרוואן הודיע על מועמדותו לתפקיד. הוא זכה לתמיכתם של ויסקלוסקי עצמו ושל איחוד עובדי הפלדה בארצות הברית. הוא זכה בבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית עם 34% מהקולות בפריימריז בן 14 מועמדים.

בבחירות הכלליות ניצב בפני מארק לייבה, מועמד המפלגה הרפובליקנית, במהלך נובמבר 2020. הוא זכה בבחירות אלה עם כ-61% מקולות הבוחרים. ב-3 בינואר 2021, עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית, מרוואן הושבע לתפקידו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנק מרוואן** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של פרנק מרוואן בבית הנבחרים האמריקאי (באנגלית)
* פרנק מרוואן באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  שרה ריס, Mrvan outlines successes as trustee as he prepares to join U.S. House, באתר nwitimes.com‏, 1 בינואר 2021 (באנגלית)
2. ↑  אלכסנדריה קוקולקה, Frank Mrvan wins Indiana 1st Congressional race: ‘It’s a serious job for very serious times’, באתר שיקגו טריביון, 4 בנובמבר 2020 (באנגלית)
3. ↑  דן קארדן, Mrvan sworn in as Northwest Indiana's new representative in Congress, באתר The Elkhart Truth‏, 3 בינואר 2021 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* US Congress: M001214

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בשדרה בצפון תל אביב. אם התכוונתם לשדרה שנקראה בעבר "שדרות קק"ל", ראו שדרות בן-גוריון (תל אביב).

**שדרות קק"ל** הן שדרה וכביש רוחב ראשי בצפון תל אביב, שאורכו 2.3 ק"מ.

מתווה השדרות
------------

שדרות קק"ל מתחילות במערב בדרך נמיר כהמשכו של רחוב פרופס. הן חוצצות בין נווה אביבים שמדרום להן לבין רמת אביב ג' מצפון להן, וחוצות את רחוב חיים לבנון. שדרות קק"ל ממשיכות מזרחה בין שני חלקיה של שכונת אפקה ועוברות מעל נתיבי איילון ומסילת החוף במחלף קק"ל. בחלקן המזרחי, חוצות שדרות קק"ל את תל ברוך, ומגיעות לסיומן בצומת עם רחוב בני אפרים. צומת זה עתיד להפוך למחלף עם הפרדה מפלסית. בהמשכו ממזרח לצומת זה מכונה הכביש בשם רחוב שלונסקי ולאחר מכן בשם רחוב טבנקין. אורכו של הציר במלואו, מסמוך לחוף תל ברוך ועד רמת החיל, הוא 4.5 ק"מ. 

עד מותו של דוד בן-גוריון כונה רחוב זה בשם "רחוב רשפון", והרחוב בו ניצב בית בן-גוריון נקרא שדרות קק"ל. לאחר מותו של בן-גוריון הוסב שם הרחוב בו ניצב ביתו לשדרות בן-גוריון, ורחוב רשפון זכה בשמו הנוכחי - שדרות קק"ל. לפני הקמתה של שכונת רמת אביב ג', היה חלקו המערבי של הרחוב ידוע כמוקד של זנות, בדומה לחוף תל ברוך הסמוך.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שדרות קק"ל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר נתיבי איילון
**אקוש דיורי** (במקור **גוֹטְזֶגֶן** עד 1910, בהונגרית: **Győri Ákos**; ספשי, 13 ביוני 1881 – בודפשט, 15 ביולי 1958) היה עורך דין, תובע, יהודי-הונגרי, אביו של הרופא ג'רג' גוטזגן.

ביוגרפיה
--------

אקוש דיורי נולד במשפחה יהודית כבנם של מיקשה גוטזגן ושל יוליה פרנקפורט (1848–1909). משנת 1913 עבד כעורך דין בבודפשט. במהלך מלחמת העולם הראשונה היה סניגורו, בין היתר, של הסופר ומשורר מיהאי באביץ', כאשר נתבע על שירו "פורטיסימו". משנת 1917 היה חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית, (MSZPD) ואחר כך, בשנה שלאחר מכן, הפך לחבר בהנהגת המפלגה ברובע אנגיאלפלד (כיום רובע 13 של בודפשט). בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית היה חבר במועצת הפועלים המהפכנית באנגיאלפלד וחבר ב"מועצת החמש מאות". לאחר מכן מונה כקומיסר העם לראש מחלקת הרווחה הציבורית של בודפשט. לאחר נפילת הרפובליקה כיהן כראש ועדת ההגנה המשפטית של ה-MSZDP ולאחר מכן היגר לווינה בשנת 1920. משם הצליח לחזור לבודפשט רק בשנת 1924. בשנים הבאות הפך לסנגורם של קאטו האמאן ושל קומוניסטים אחרים בהגנתם בבית המשפט. בשנות ה-20 של המאה ה-20 ביקש לשנות להונגרית את שמות המשפחה של שני ילדיו, שלא שונו בטעות שנים קודם לכן, אך בית המשפט דחה את בקשתו וטען כי יש לתגמל הונגריזציה של שם המשפחה רק בשל זכויות פטריוטיות יוצאות דופן. "מפלגת הגנת האינטרסים של הסנגורים" הוקמה בשנת 1931 ודיורי נבחר ליו"ר המפלגה בפועל. המפלגה הוקמה במטרה להבטיח את ההגנה על האינטרסים של עורכי דין. שלוש שנים לאחר מכן, עבר תאונת דרכים קשה וסבל מחבלות פנימיות חמורות. הוא הצליח לשרוד גם את תקופת השואה ומשנת 1945 היה תובע בפרקליטות המדינה בבודפשט. בשנת 1955 הקים לשכת עורכי דין שהנהיג עד מותו.

אקוש דיורי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני.

משפחתו
------

אשתו הראשונה הייתה ז'וסיה רוסניאק (1882–1946), שאיתה התחתן ב-15 בפברואר 1906 בבודפשט. לאחר מותה רעייתו השנייה הייתה אילונה יעקובוביץ', אותה נשא בשנת 1948.

ילדיו מאשתו הראשונה:

* פרופסור ג'רג' גוטזגן (1906–1965) שאשתו הייתה אדית ארדיי (1908–1964).
* לאסלו גוטזגן (1910–?). שאשתו הייתה, מריה גרגיי, מקודם גרובר (1904–?).

לקריאה נוספת
------------

* Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגר המוזיאון הספרותי פטפי)
* *Magyar életrajzi lexikon I. (A–K).* Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי)
* Mária Béla: Jegyzet R. Kocsis Rózsa: Déry dadaista-abszurd játéka című tanulmánynak egy lábjegyzetéhez. [It, 1972/2] 741–742. p. (Nagy Péter szerk.: Irodalomtörténet, 1973. 5/55. évfolyam)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 118730/1910. Forrás: MNL-OL 30794. mikrofilm 901. kép 1. karton. Névváltoztatási kimutatások 1910. év 10. oldal 12. sor
2. ↑  "Halotti bejegyzése a Budapest IX. kerületi állami halotti akv. 1158/1958. folyószáma alatt".
3. 1 2  "Győri Ákos elhunyt". *Magyar Nemzet*. 1958-07-17. p. 6.
4. ↑  "Hámán Katalin védője". *Az Est*. 1925-11-17. p. 3.
5. ↑  "A kiskorú gyermekek, hazafias érdemek híján, nem viselhetik az apjuk magyarosított nevét". *Magyar Hírlap*. 1927-09-16. p. 5.
6. ↑  "Uj ügyvédi párt". *Az Újság*. 1931-06-04. p. 12.
7. ↑  "Győri Ákos dr. ügyvéd autóbalesete". *Budapesti Hírlap*. 1934-10-24. p. 8.
8. ↑  Russnyák alakban is.
9. ↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerül 138/1906. folyószáma alatteti polgári házassági akv".
שדרות רוסתוולי במרכז העיר טביליסי, גאורגיה, פברואר 2009
פסל רוסתוולי בשדרות רוסתוולי. העתק זהה של הפסל נמצא גם בעיר הולדתו, רוסתווי
**שדרות רוסתוולי** (בגאורגית: **რუსთაველის გამზირი**, רוּסתַווֶליס גאמזירי) או בשמה הקודם **שדרות גולובאני** היא השדרה המרכזית של בירת גאורגיה, טביליסי. 

השדרה נקראת על שמו של המשורר הגאורגי מימי הביניים שותא רוסתוולי. השדרה מתחילה בכיכר החירות ונמשכת לאורך 1.5 ק"מ, במקביל לנהר הקורה, לפני שהיא הופכת לרחוב קוסטבה (ע"ש מרב קוסטבה). המטרו של טביליסי עובר לאורך הרחוב.

היסטוריה
--------

השדרה נקראה במקור "רחוב ארמון הממשלה" (סאסאחלֶה כּוּצ'ה). במאה התשע עשרה, בתקופת שלטון האימפריה הרוסית, הייתה טביליסי מרכז פלך טביליסי, וארמון הנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז מוקם בשדרה. בשנת 1841 שונה שם הרחוב ל**שדרת גולובאני**. 

תחת שלטונו של הנציב, מיכאיל סיומונביץ' וורונצוב, בשנת 1848 הפכה השדרה לשדירת התהילה, ניטעו עצים משני צידי השדרה. בשנת 1854, בנה הנסיך ג. מוחרן-בטוני את ארמונו בשדרה. 

בשנת 1989 התאספו עשרות אלפי גאורגים בחזית בנין הממשלה הגאורגית (אז גאורגיה הסובייטית). בפעולות שנקטו על ידי השלטונות הסובייטים נהרגו רבים בטרגדיה של 9 באפריל. 

בהפגנות האופוזיציה, מול בנין הממשלה, שהחלו ב-2 בנובמבר 2007 השתתפו, על פי ההערכות, כ-100 אלף איש. בסופו של דבר, נאלץ נשיא גאורגיה, מיכאיל סאקשווילי, להודיע על הקדמת הבחירות.

מבנים בולטים
------------

השדרה נחשבת לשדרה הראשית של טביליסי כיוון מהרבה מבנים ממשלתיים, תרבותיים ועסקיים ממוקמים ברחוב או בסמוך. בין הבניינים המצויים בשדרה:

* שדרות רוסתוולי 2: תיאטרון גריביידוב
* שדרות רוסתוולי 3: מוזיאון סימון ג'נשיה
* שדרות רוסתוולי 3: גלריה לאומנות מודרנית
* שדרות רוסתוולי 5: בית קולנוע ע"ש רוסתוולי
* שדרות רוסתוולי 6: ארמון הנעורים
* שדרות רוסתוולי 7: בית הצייר הגאורגי
* שדרות רוסתוולי 8: מבנה הפרלמנט של גאורגיה
* שדרות רוסתוולי 11:
* שדרות רוסתוולי 12: משרד התקשורת של גאורגיה
* שדרות רוסתוולי 13: מלון מריוט טביליסי
* שדרות רוסתוולי 16: בית הקצין
* שדרות רוסתוולי 17: האקדמיה הממלכתית לתיאטרון שותא רוסתוולי
* שדרות רוסתוולי 19: המוסד הממלכתי של גאורגיה לתיאטרון וקולנוע
* שדרות רוסתוולי 25: תיאטרון הבלט והאופרה של טביליסי על שם פליאשווילי
* שדרות רוסתוולי 29: בית המשפט לחוקה של גאורגיה
* שדרות רוסתוולי 30: משרד המשפטים של גאורגיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שדרות רוסתוולי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  סוכנויות הידיעות, גאורגיה: כ-100 אלף בהפגנת ענק נגד הנשיא, ynet, 2.11.2007
2. ↑  סוכנויות הידיעות, נשיא גאורגיה: בחירות בתחילת ינואר, YNT, 8.11.2007

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 156345391
* WorldCat (עם VIAF): 156345391

 |