recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**צ'וֹשוּ** (ביפנית: 長州藩) היה האן פאודלי בתקופת אדו, במקום בו שוכן היום מחוז ימאגוצ'י. ההאן מילא תפקיד חושב בהדחת שוגונות טוקוגאווה בסוף תקופת אדו, ותושבי ההאן היו ממובילי רסטורציית מייג'י.

היסטוריה
--------

שליטי האן צ'ושו היה צאצאיו של המצביא מתקופת סנגוקו מוטונארי מורי. לאחר מותו התמנה נכדו, טרומוטו מורי, לדאימיו של ההאן ובא בברית עם טויוטומי הידיושי, ברית שהתבררה בהמשך כטעות. לאחר שהביס טוקוגאווה איאיאסו את צבאו של טויוטומי בקרב סקיגהארה ב-1600 נאלץ מורי לעזוב את מקום מושבה המסורתי של משפחתו באקי ולעבור למחוז נאגטו (שהיה ידוע גם כצ'ושו) ולוותר על רבים מנכסיו.

שבט מורי ראה בגזירה זו בגידה בשבט, ומנקודה זו ואילך מיצב עצמו האן צ'ושו כגורם אנטי-טוקוגאווה. עמדה זו השתרשה במסורת ההאן, ובפגישות ראש השנה החדשה נהגו נציגי ההאן לשאול את הדאימיו האם הגיעה העת להדחת השוגונות, והוא נהג לדחות את ההצעה בטענה שהממשל עדיין חזק.

מסורת זו הפכה למציאות 260 מאוחר יותר כשחבר ההאן להאן סצומה ולחברי אצולה במטרה להדיח את השוגון. הם הובילו את המאבק כנגד צבאות השוגון-לשעבר במלחמת בושין, הביסו אותם והשיבו את השלטון לקיסר. בזכות ברית זו בין שני ההאן, נהנו ילידי המחוזות מהשפעה פוליטית וחברתית בתקופת מייג'י, ובנוסף, היוו צבאות צ'ושו וסצומה את השלד עליו נבנה הצבא היפני הקיסרי.

פוליטיקה
--------

בירת ההאן הייתה העיר האגי, והשליטה עליו נותרה בידי שבט מורי במהלך תקופת אדו. הדאימיו מינה קבוצת יועצים, קָרוֹ (家老), שישבה באדו ותיווכה בין ההאן לממשלה. בצ'ושו התחלקו תוארי הקרו לשני סוגים: תואר קרו העובר בירושה במשפחה, וקרו לכל ימי חייו של היועץ, אך לא עובר בירושה.

המשפחות שקיבלו את התואר בירושה היו לרוב ענפים שונים של שבט מורי או צאצאים של המצביאים והיועצים הקרובים ביותר של מוטונארי מורי. הקרו מן הסוג השני היו סמוראים מדרג נמוך או בינוני שהוכיחו עצמם בתחום הכלכלי והפוליטי, ואת התואר קיבלו מידי הדאימיו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'ושו** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 00641593
* VIAF: 252983564
* WorldCat: viaf-252983564

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
הרב **שרגא פייבל הינדס** (תרל"ח, 1878 - י"ג באב תרצ"ו, 1 באוגוסט 1936) היה רב, מנהל ור"מ בישיבת שער התורה בגרודנה, חתנו של ראש הישיבה רבי שמעון שקופ.

ביוגרפיה
--------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
נולד לרב שניאור זלמן הינדס. למד בישיבת סלבודקה, ביחד עם הרב אליעזר יהודה פינקל, והיה שם מבחירי התלמידים. באותם ימים התפרסם בשם "העילוי מסלוצק". בשנת ה'תרס"ו, הוצע על ידי הרב נתן צבי פינקל ה"סבא מסלובודקה", לרבי שמעון שקופ כחתן לבתו בריינא. רבי שמעון נסע לסלוצק על מנת לבחון את המועמד בבית הרב איסר זלמן מלצר. לאחר נישואיו התמנה כר"מ בישיבת תורת חסד בלודז', בתפקידו זה כיהן עד מינויו בשנת ה'תרע"ב בידי חמיו לשמש כר"מ בישיבתו בבריינסק. בשנת ה'תרפ"ד נקרא לשמש כר"מ ומנהל כספים בישיבת שער התורה בגרודנה, שחמיו עמד בראשה.

הוערך על ידי גדולי דורו, בהם רבי חיים עוזר גרודזנסקי. היה עסקן פעיל למען המוסדות היהודיים בעיר, והיה מראשי אגודת ישראל, בעירו.

נפטר בליל שבת בי"א באב, ה'תרצ"ו, בן חמישים ושש בלבד.

אשתו, בנו יהושע ובנותיו יהודית ורחל נספו בשואה. בת נוספת הייתה חברת הכנסת פייגה אילנית, אמו של החייל אורי אילן.

מתלמידיו
--------

* רבי שמואל רוזובסקי
* רבי יצחק דוב קופלמן
* רבי ישראל זאב גוסטמן
* רבי זיידל אפשטיין

לקריאה נוספת
------------

* חיים רוזנטל, **תורה יבקשו מפיהו**.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ישיבת "שער התורה" בגרודנה / הרב זעליג עפשטיין, באתר www.daat.ac.il
**חַנְקָן גָּדוֹל** (שם מדעי: *Lanius excubitor*) הוא מין השייך למשפחת החנקניים בסדרת ציפורי השיר.

מאפיינים
--------

החנקן הגדול נמצא בבתי גידול של עצים ושיחים קוצניים ומבודדים (בתוך אזורים של עשבוניים) למשל שיטה, אטד, שיזף. הוא נפוץ בצפון קנדה, רוב אירופה, צפון אפריקה[דרושה הבהרה] לרבות הסהרה, ובאסיה מישראל, חצי האי ערב ועיראק, דרך הודו ועד למזרח רוסיה. בישראל הוא מין יציב מצוי וניתן למצוא אותו בכל חלקי הארץ, בעיקר ברחבי הנגב ולאורך הבקע הסורי-אפריקאי ושוליו. 

בארץ יש שלושה תתי-מינים: *L. e. aucheri* יציב ומצוי ברוב הארץ, אך גם חורף וחולף. *L. e. elegans* יציב ומצוי בדרום הארץ ו-*L. e. pallidirostris* (מכונה לפעמים "חנקן חיוור") הוא חורף וחולף נדיר.

טורף בעיקר חרקים וחיפושיות, אך גם צפרדעים ולטאות, נחשים, מכרסמים קטנים וציפורים. עורך תצפית ועט על טרפו, לוכד את הטרף בעיקר על האדמה אך גם באוויר. משתק את הטרף ונושא אותו למקום האכילה שם משפד אותו ומשסע אותו לגזרים. לחנקן מקור חזק ומאונקל, עם בליטות דמויות שיניים, רגליים קצרות וחזקות עם טפרים חדים.

החנקן הוא ציפור טריטוריאלית כל ימות השנה. מרבה לשבת על ראש צמרת עץ ולסקור את השטח.

מקנן לרוב על עצי שיטה או שיזף. הקן נראה מבחוץ כגוש מגושם ומבפנים סלסלה מסודרת ונמצא בין מטר אחד לשבעה מעל מעל הקרקע. הנקבה בונה את הקן והזכר בעיקר שומר עליה. גודל התטולה הוא 5–7 ביצים, שצבען לבן-אפרפר ומנוקדות בצבע זית. הנקבה דוגרת לבדה במשך כ-15 יום והזכר מאכיל אותה. הגוזלים בוקעים עיוורים ועירומים. ההורים מאכילים אותם 20 יום בקן ועוד כשבוע לאחר יציאתם. החנקן משלים בדרך כלל שני מחזורי קינון בשנה.

ביצי חנקן גדול, אוסף מוזיאון טולוז ביצי חנקן גדול לצד ביצת קוקייה אירופית (משמאל), אוסף מוזיאון טולוז

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חנקן גדול** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IBC
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  חנקן גדול באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  ערד בן דוד ויוסף כיאט, ערך חנקן גדול ,אתר הצפרות הישראלי birds.org.il
**חנקוניים** (שם מדעי: Erycinae) היא תת-משפחה של נחשים ממשפחת החנקיים המהווים את הקטנים שבמיני המשפחה. הם נפוצים בעולם הישן באירופה, אסיה ואפריקה ומין אחד חי במערב אמריקה הצפונית. המין חנק משריץ נפוץ בישראל.

מאפיינים
--------

אורכו של הגדול שבחנקוניים *Eryx johnii* הוא 120 ס"מ אך רוב המינים מגיעים לגודל 60 ס"מ. הם בעלי קשקשים משובצים בצבע אפור עד אדום ושחור והם בעלי ראש קטן ועיניים קטנות. החנקוניים חשים את סביבתם על ידי הלשון המפוצלת שלהם וּמתפתלים במהירות מתחת לאדמה או לסלעים. אצל מינים רבים הנקבות גדולות יותר מהזכרים.

טרפם קטן יותר מהטרף של החנקיים הגדולים וכולל בעיקר מכרסמים אך גם לטאות ועופות קטנים. הם הורגים את הטרף שלהם בחניקה בעזרת שריריהם החזקים או מוחצים אותו בתקרת המאורה שלו.

נחשים אלה הם חיות מחמד קלות לטיפול מאחר שהם אינם מסוכנים וצריכים מעט מאוד מזון.

מיון
----

* סוג *Charina*
	+ מין Charina bottae
	+ מין *Charina umbratica*
* סוג חנק (*Eryx*)
	+ מין *Eryx borrii*
	+ מין *Eryx elegans*
	+ מין חנק משריץ (*Eryx jaculus*)
	+ מין *Eryx jayakari*
	+ מין *Eryx johnii*
	+ מין *Eryx miliaris*
	+ מין *Eryx somalicus*
	+ מין *Eryx tataricus*
	+ מין *Eryx whitakeri*
* סוג *Gongylophis*
	+ מין *Gongylophis colubrinus*
	+ מין *Gongylophis conicus*
	+ מין *Gongylophis muelleri*
* סוג ומין יחיד בואה רוסי (*Lichanura trivirgata*)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חנקוניים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ITIS
* NCBI
 |
צעיר
ביצי חנקן אדום-ראש, אוסף מוזיאון טולוז
**חנקן אדום-ראש** (שם מדעי: ***Lanius senator***) הוא מין של ציפור שיר מהסוג חנקן שבמשפחת החנקניים. אורכו 17–19 ס"מ, ומשקלו 29–37 גרם. גילו המקסימלי של החנקן הוא 3 שנים. החנקן צד את טרפו, משפד אותו על קוץ ואוכלו חי או משאיר אותו להתייבש ולשמש מזון עתידי.

תיאור המראה החיצוני
-------------------

### זכר

הכיפה והעורף חומים-אדומים, הגב והמצח שחורים, והכנפיים שחורות מלמעלה. על הכנף כמה כתמים לבנים, ובתעופה הם מקנים מראה לבן יצוגי.

### נקבה

דומה לזכר אך דהויה יותר, הגב אפור-חום, הבטן לבנה ועל צידי הבטן יש סהרונים אפורים. פעמים רבות, הכתם הלבן-בז' שליד המקור גדול מזה של הזכר, ומגיע עד אזור המצח והעין.

### צעיר

זנבו של הצעיר קצר במקצת מזה של הבוגרים. בצד הכנף כתם לבנבן קטן וכל הבטן והחזה עם סהרונים אפורים.

קולות
-----

קריאת האזהרה היא כמה קריאות קצרות וצרודות. השירה היא זרם חזק של ציוצים מצקצקים ולפעמים מעורבבת עם קולות חיקוי של ציפורים אחרות.

אזורי מחיה
----------

החנקן אדום-הראש דוגר בחורשות דלילות, באזורים חקלאיים שכוללים עצים, ומעדיף להיות בקרבת מטעי פרי. נודד לאזורים טרופיים כגון אפריקה.

### בישראל

חולף מצוי. דוגר בצפון הארץ ובמרכזה. מעדיף שטחים פתוחים.

תזונה
-----

חנקן אדום-ראש מתייצב במקום גבוה וסורק את השטח. כאשר הוא מזהה חגב, חיפושית, דו-חי, יונק קטן או זוחל כגון לטאה או נחש קטן - החנקן תופס את הטרף בצווארו, ובעזרת מקורו הקשה הורג אותו (במקרה של חולייתנים שובר את חוליות הצוואר). אחרי שהרג את טרפו, הוא לוקח אותו למקום בטוח ואוכל אותו שם.
פעמים רבות החנקן משפד את הטרף על קוץ או גדר תיל. לתופעה זאת יש כמה הסברים: הראשון הוא סימון טריטוריה; השני הוא יצירת מחסן מזון מיובש; השלישי הוא עשיית רושם על נקבות כדי שיראו, שהוא צייד טוב ויוכל לספק להן די מזון אם יבחרו בו לבן זוג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חנקן אדום-ראש** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  חנקן אדום-ראש באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. 1 2  חנקן אדום-ראש
3. 1 2 3 4 5 6  קיליאן מולארני, לארס סוונסון, דן צטרסטרום, פיטר ג'. גרנט, לקסיקון מפה: הציפורים - המדריך השלם לציפורי אירופה וישראל, עריכה: דן אלון, יוסי לשם, אבי ארבל, מפה הוצאה לאור, 2003
**נמל התעופה הבין-לאומי טוֹקוּמֵן** (בספרדית: **Aeropuerto Internacional de Tocumen**) הוא נמל התעופה הראשי של פנמה והגדול ביותר באמריקה המרכזית. הוא ממוקם במחוז טוקומן, כ-24 ק"מ מעיר הבירה פנמה סיטי. כמו כן הוא משמש כבסיס הפעולה המרכזי של חברת התעופה הלאומית של פנמה, סניף דרום אמריקה של DHL תעופה וכן של קופה איירליינס ושל חברת התעופה הקולומביאנית קופה איירליינס קולומביה.

מטוסי קופה איירליינס בנמל התעופה
נמל התעופה מקשר בין נוסעים ל-38 מדינות ו-89 יעדים בכל רחבי העולם. בשנת 2019 הוא הוכר כ"נמל התעופה הטוב ביותר" במרכז אמריקה ובקריביים על ידי פרסי Skytrax. כמו כן, שדה התעופה הבינלאומי טוקומן דורג במקום הראשון בקטגוריית ביצועים בזמן (OTP) מבין שדות התעופה הבינוניים. הוא אחד משדות התעופה הבודדים באזור שיש לו שני מסלולי נחיתה המסוגלים לשרת את המטוס המסחרי הגדול ביותר.

היסטוריה
--------

נמל התעופה הראשון של טוקומן נפתח לשימוש ב-1 ביוני 1947 והוא החל לפעול אף על פי שהיה עדיין בבנייה, שהסתיימה לאחר 7 שנים. הוא משמש כמסוף מטענים. מסוף הנוסעים הנוכחי נחנך עוד בשנת 1978 ובשנת 2006 הורחב נמל התעופה בהשקעה של 21 מיליון דולר. השלב הראשון בשיפוץ היה הרחבת מסוף הנוסעים. זה לקח שלוש שנים ו-85 מיליון דולר ארצות הברית. השלב הבא הוא עדכון ציוד כגון עליית גשרים, מדרגות נעות, מערכות לעיבוד מזוודות, ומערכות בקרת טיסה. השלב האחרון יהיה שדרוג מסלולי ההמראה ובנייה מחדש של מסוף המטען.

בשנת 2009 עברו בנמל התעופה 4,748,621 נוסעים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נמל התעופה הבין-לאומי טוקומן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי טוקומן

הערות שוליים
------------

1. ↑  Aeropuerto Internacional de Tocumen, logistics.gatech.pa

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 129761764
* WorldCat: viaf-129761764

 |
**נמל התעופה הבין-לאומי למברט־סנט לואיס** (באנגלית: **Lambert-St. Louis International Airport**) הוא נמל התעופה העיקרי של סנט לואיס שבמיזורי וסביבתה. הנמל ממוקם מחוץ לגבולות העיר, אך הוא נמצא בבעלותה ומופעל על־ידה. ב־2000 עברו בנמל יותר מ־30 מיליון נוסעים. ברם, מספר הנוסעים שעברו בנמל ב־2004 צנח ל־13 מיליון משום שהנמל הפסיק להיות מרכז הפעילות של TWA שנקנתה על ידי אמריקן איירליינס. ב־2006 עברו בשדה 15.2 מיליון נוסעים. סמוך לנמל שוכן מפעל של חברת בואינג (היה שייך בעבר למקדונל דאגלס) שבין מוצריו המפורסמים: ה־F-15 וה־F/A-18.

היסטוריה
--------

הנמל היה במקור בסיס לשילוח בלונים שנקרא **שדה קינלוך** (Kinloch Field). האחים רייט ביקרו בשדה במהלך מסעם עם מטוסם, ותאודור רוזוולט טס במטוסם בעת ביקורם, מה שהפך אותו לנשיא ארצות הברית הראשון שטס.

ב-1920, מייג'ור אלברט בונד למברט רכש את השדה ופיתח אותו לכדי נמל תעופה בעל האנגרים וטרמינל. צ'ארלס לינדברג, שעבודתו הראשונה כטייס הייתה הטסת דואר בשירות רוברטסון איירליינס, יצא מהנמל בדרכו לפריז בטיסתו הטראנס-אטלנטית ההיסטורית ב-1927. מאוחר יותר אותה שנה, למברט מכר את הנמל, שכבר נודע בשם "שדה למברט", לעיר סנט לואיס. כך הפך למברט לנמל התעופה המוניציפלי הראשון בארצות הברית.

לפני מלחמת העולם השנייה, רוברטסון איירליינס, מרקוט איירליינס ואיסטרן איירליינס סיפקו שירותי נוסעים לנמל. במהלך המלחמה, הפך הנמל לבסיס הייצור של מקדונל איירקראפט וקרטיס רייט.

לאחר המלחמה, הוטל על מינרו ימאסאקי לתכנן טרמינל נוסעים חדש בנמל, שבנייתו הושלמה ב-1956. תכנון הטרמינל החדש בעל ארבע הכיפות היווה השראה לטרמינלים עתידיים בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי בניו יורק ובנמל התעופה שארל דה גול בפריז.

בשנות השבעים הציעה סנט לואיס להחליף את הנמל בנמל תעופה בפרבר של אילינוי. ברם, תושבי מיזורי התנגדו בחריפות ולמברט הורחב בהשקעה של 290 מיליון דולר. ההרחבה, שהגדילה את יכולתו התפעולית ב-50%, כללה את הארכת מסלולי ההמראה והגדלת קיבולת השערים ל-81. נמל התעופה מידאמריקה סנט לואיס המוצע נבנה לבסוף במסקואתה אשר באילינוי ונפתח ב-1997 ומשמש כיום כנמל חלופי ללמברט.

טראנס וורלד איירליינס העבירה את מרכז פעולתה מנמל התעופה הבינלאומי קנזס סיטי ב-1982 והפכה לחברת התעופה העיקרית של נמל למברט.

לאחר שאמריקן איירליינס רכשה את TWA ומיזגה את פעילות הטיסה שלה ב-2001, הפך למברט לנמל חלופי למרכזי הפעילות העיקריים של אמריקן איירליינס בשיקגו או'הייר ובנמל התעופה הבינלאומי פורט וורת' אשר בדאלאס. כיום משמש נמל למברט כמרכז הפעילות הרביעי בגודלו של אמריקן איירליינס, לאחר פורט וורת', שיקגו או'הייר ונמל התעופה הבינלאומי מיאמי.

סאות'ווסט איירליינס גם מחזיקה נציגות משמעותית בלמברט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נמל התעופה הבין-לאומי למברט-סנט לואיס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי למברט-סנט לואיס (באנגלית)
* נמל התעופה הבין-לאומי למברט-סנט לואיס, ברשת החברתית טוויטר

  מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבינלאומי למברט-סנט לואיס באתר Airliners.net

מראה ממערב של בית הנתיבות המרכזי ומגדל הפיקוח

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n96027036
* VIAF: 145584395
* WorldCat: lccn-n96027036

 |
הקלטת השיר "תנו צ'אנס לשלום"
**שביתת מיטה** (Bed-In, מכונה בעברית גם **שביתת שכב**) הייתה מחאה לא אלימה של ג'ון לנון ויוקו אונו באמסטרדם ובמונטריאול בשנת 1969. הייתה זו דרכם להפגין כנגד מלחמות ולמען קידום השלום, על רקע מלחמת וייטנאם.

השביתה
------

ג'ון ויוקו ידעו שנישואיהם, שנערכו ב-20 במרץ 1969, יהיו אירוע עיתונאי עצום, והחליטו להשתמש בפרסום זה כדי לנסות ולקדם את השלום העולמי. 

הם בילו את ירח הדבש שלהם בחדר 702 במלון הילטון באמסטרדם במשך שבוע, בין 25 ל-31 במרץ, והזמינו את הנציגים של עיתונות העולם לחדרם בין השעות 9 בבוקר ל-9 בערב. העיתונאים ציפו שבני הזוג, שכבר ביצעו בעבר סנסציות כמו תקליט בעל עטיפה המכילה עירום, יקיימו יחסי מין, אבל תחת זאת ג'ון ויוקו ישבו במיטה ודיברו על שלום, כשמעל למיטה הוצבו שלטים כמו "שיער שלום" ו"מיטת שלום". בין העיתונאים שביקרו אותם היה גם העיתונאי הישראלי עקיבא נוף, אשר זכה אף להקליט יחד איתם באופן מאולתר את השיר "שבועה לירושלים". הייתה זו הפעם היחידה בה לנון הוקלט בעודו שר בשפה העברית. 

לאחר שבעה ימים, בני הזוג טסו לווינה שבאוסטריה, שם קיימו מסיבת עיתונאים שבמהלכה אכלו עוגת שוקולד בעודם בתוך שקית לבנה, בניסיון לקדם את רעיון ה"באגיזם" (מלשון שקית) שלהם: כשכל גופו של אדם נמצא בתוך שקית אי אפשר להתרשם מצבע עורו, יופיו, גילו או מאפיינים חיצוניים אחרים שלו, והרושם היחיד שאדם אחר יכול לקבל הוא המסר שה"באגיסט" רוצה להעביר.

במהלך אפריל 1969 ג'ון ויוקו שלחו בלוטים לראשי מדינות שונות ברחבי העולם בתקווה שאלו יטעו אותם, כסמל לשלום. במשך 8 חודשים סירבו כל ראשי המדינות להיפגש עם בני הזוג. 

לאחר מכן הם תכננו לבצע שביתת מיטה נוספת בארצות הברית, אולם ג'ון לנון לא יכול להיכנס למדינה זו בגלל פרשת מריחואנה בעברו. איי בהאמה היו חמים מדי עבורם וגם הם נפסלו. בסופו של דבר בני הזוג בחרו בקנדה. 

החל מ-26 במאי 1969 הם שהו בחדר 1742 במלון "המלכה אליזבת" במונטריאול. במשך 7 הימים הבאים הם הזמינו את טימותי לירי, טומי סמוטרס, דיק גרגורי, ואל קאפ וכולם, מלבד אל קאפ שרו את השיר "תנו צ'אנס לשלום (Give Peace a Chance)" שהוקלט בחדר המלון ב-1 ביוני. תאגיד השידור הקנדי קיים אתם ראיונות מחדר המלון.

תקופה זו בחיי בני הזוג, במהלכה הם ביקרו במדינות שונות ברחבי העולם, באה לידי ביטוי בשיר הבלדה על ג'ון ויוקו (*The Ballad of John and Yoko*), שנכתב על ידי לנון ובוצע על ידי להקת הביטלס. שביתת המיטה זוכה לאזכור בשיר באופן הבא:


> 
> Drove from Paris to the Amsterdam Hilton
> 
> 
> Talking in our beds for a week
> 
> 
> The newspeople said
> 
> 
> "Say, what're you doing in bed?"
> 
> 
> I said, "we're only trying to get us some peace"
> 
> 
> 
>

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שביתת מיטה באמסטרדם** בוויקישיתוף
מפת טורקיה לאחר הסכם לוזאן. הגבולות המופיעים במפה נוסחו לראשונה בשביתת הנשק של מודניה
**שביתת הנשק של מודניה** (טורקית **Mudanya Mütarekesi**) הייתה הסכם שנחתם בין האספה הלאומית הגדולה של טורקיה, לבין איטליה, צרפת ובריטניה ב-11 באוקטובר 1922 בעיר מודניה הסמוכה לבורסה בטורקיה, ואשר סיים את מצב הלוחמה בין הצדדים לו. שלושה ימים לאחר מכן, ב-14 באוקטובר 1922, הצטרפה גם יוון להסכם. 

לפי ההסכם הגיע מצב הלוחמה בין טורקיה ויוון לסיומו. ליוונים ניתנו 15 יום לסגת אל צידו המערבי של נהר המריצה ותראקיה המזרחית והעיר אדירנה עברו לשליטת הטורקים. עוד הכיר ההסכם בריבונותה של טורקיה על איסטנבול ועל מצרי הדרדנלים והבוספורוס, וצרפת ובריטניה התחייבו לפנות את כוחותיהם מאזורים אלה בתוך 30 יום. הסכמות אלה אומצו בהסכם לוזאן שנחתם ב-24 ביולי 1923 ואשר סיים באופן מלא את מלחמת העצמאות של טורקיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שביתת הנשק של מודניה** בוויקישיתוף

| מלחמת העצמאות של טורקיה |
| --- |
| התגבשות התנועה הלאומית הטורקית | חוזר אמסיה • ועידת ארזורום • ועידת סיוואס • האספה הלאומית הגדולה של טורקיה |
| הסכמים בינלאומיים | הפסקת האש של מודרוס • ועידת סן רמו • הסכם סוור • הסכם אלכסנדרופול • הסכם קארס • הסכם מוסקבה • הסכם אנקרה • שביתת הנשק של מודניה • הסכם לוזאן |
| מאבקים מזוינים | מלחמת יוון–טורקיה • מלחמת טורקיה–צרפת • מלחמת טורקיה–ארמניה |
**לאמבֵּאוֹזאורוס** (שם מדעי: *Lambeosaurus*; מילולית: "לטאת לורנס למב (אנ')") הוא סוג דינוזאור אשר חי בעידן הקרטיקון, ממשפחת בעלי מקור הברווז (הדרוזאוריים).

תת-מינים
--------

ידועים כיום שלושה מינים של לאמבאוזאורים:

* *L. lambei* (פארקס, 1923)
* *L. magnicristatus* (סטנברג, 1935)
* *L. paucidens* (מרש, 1889)

מאפיינים
--------

הלאמבאוזאורים היו בינוניים-גדולים: אורכם נע בין 9 ל-10 מטר ומשקלם בין 3 ל-5 טון.

הלאמבאוזאורים היו דינוזאורים בעלי אגן דמוי עוף (אורניתיסקיה) הולכים על שניים. הם היו אוכלי צמחים יעילים, מצוידים בשיניים מיוחדות לטחינת מזונם ולחיים שריריות מאוד. הם חיו בעדרים והיו בעלי מערכת חברתית מפותחת.

ללאמבאוזאורוס הייתה כרבולת ארוכה וחלולה על הראש. ייתכן שדרכה נשפו אוויר כדי להשמיע קול כמו חצוצרה, בדומה לקול שמשמיעים הפילים דרך החדק שלהם. משערים כי הקולות שהשמיעו הלאמבאוזאורים שימשו אותם להעברת מסרים כדוגמת מציאת מזון ואזהרה מפני אויבים לחבריהם בעדר.

גלגלות של לאמבאוזאורוס מעידות שהנזר דמוי הכרבולת על ראשו של הזכר היה ארוך מזה של הנקבה. ייתכן שכרבולות וקרניים שימשו את הזכרים בדינוזאורים כדי למצוא חן בעיני הנקבות.

מאובניו של דינוזאור זה התגלו בקנדה ותוארו ב-1923.

בתרבות
------

* דינוזאור זה הופיע בסדרות פלאווורלד והדינוזאורים!.
* בנוסף הוא מופיע גם במשחקי המחשב Jurassic World Evolution ופארק היורה 3: בניית פארק של פארק היורה אך לא מופיע בסרטי הזיכיון.

גלריה
-----

* השוואת גודלם של שני סוגי לאמבאוזאור עם האדםהשוואת גודלם של שני סוגי לאמבאוזאור עם האדם
* שחזור ראש של L.magnicristatusשחזור ראש של L.magnicristatus
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לאמבאוזאורוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

* לאמבאוזאורוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**ז'אק-אנרי לאפיט** (בצרפתית: **Jacques-Henri Laffite**; נולד ב-21 בנובמבר 1943) הוא נהג מרוצים לשעבר צרפתי, שהתחרה באליפות הפורמולה 1 בין השנים 1974–1986. במהלך הקריירה השיג שישה ניצחונות, כולם עבור קבוצת ליז'ייה. התחרה תשע פעמים במרוץ 24 השעות של לה מאן. לאחר הפרישה שימש כמגיש ברשת TF1.

קריירת מרוצים
-------------

### פורמולה 1

לאפיט התחרה לראשונה באליפות הפורמולה 1 בחמשת המרוצים האחרונים של עונת 1974 עבור קבוצת איזו-מרלבורו שבבעלות פרנק ויליאמס. בענה הבאה התחרה עבור הקבוצה, ששינתה את שמה לויליאמס. בגרנד פרי גרמניה סיים במקום השני והשיג את הנקודות ואת הפודיום לראשונה בקריירה. במקביל לפורמולה 1 התחרה באותן השנים גם באליפות הפורמולה 2 האירופאית. בשנת 1975 זכה באליפות.

בשנת 1976 עבר להתחרות עבור קבוצת ליז'ייה. בשלוש העונות הראשונות הגיע מספר פעמים לפודיום ואף השיג את הניצחון הראשון במהלך עונת 1977 בגרנד פרי שוודיה, אך בסופו של דבר דורג במרכז טבלת הנהגים. עונת 1979 נפתחה עם צמד ניצחונות שלו. הוא המשיך להיאבק על האליפות עד לשלושת המרוצים האחרונים בעונה, בהם לא צבר ניקוד ובסיומה דורג במקום הרביעי. גם את שתי העונות הבאות סיים במקום הרביעי, אך בעונת 1982 סיים במקום ה-17 עם חמש נקודות בלבד לאורך כל העונה.

התוצאות בשתי העונות הבאות לא היו טובות יותר, לאחר שחזר להתחרות עבור קבוצת ויליאמס. בשנת 1985, כשהוא כבר בן 40, חזר לאפיט להתחרות עבור ליז'ייה. שלושה פודיומים בעונה ושני פודיומים נוספים במצחית הראשונה של העונה הבאה העניקו לו נקודות. בתחילת גרנד פרי בריטניה שבר את רגלו ולא חזר להתחרות. עם פרישתו החזיק בשיא המרוצים אליהם זינק (176) במשותף עם גרהאם היל.

### מרוצים נוספים

לאפיט התחרה תשע פעמים במרוץ 24 השעות של לה מאן. את ההישג הטוב במרוץ קבע בשנת 1974, אותו סיים עבור ליז'ייה במקום השמיני בדירוג הכולל ובמקום החמישי בקטגוריה בה התחרה.

לאחר שהחלים מהפציעה התחרה במספר מרוצים באליפות העולם למכוניות תיור. בשנת 1988 הצטרף לאליפות גרמניה למכוניות תיור (DTM), בה התחרה במשך שלוש עונות.

באוקטובר 2008, בגיל 64, ערך נסיעת מבחן לרנו R27, מכונית הפורמולה 1 של רנו במסלול פול רישרד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אק לאפיט** בוויקישיתוף

* ז'אק לאפיט, באתר DriverDB לנהגי מרוצים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb119105891 (data)
* ISNI: 0000 0000 2151 2305
* LCCN: n78045159
* SUDOC: 026959755
* VIAF: 54149963
* WorldCat: lccn-n78045159

 |
**תאודור** (**תדי**) **קיסֶלוֹב** (20 בספטמבר 1914 – 24 במאי 1979) היה אדריכל ישראלי.

ביוגרפיה
--------

 פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לערוך אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
תאודור קיסלוב נולד ב-1914 בבואנוס איירס, בעת שהוריו שהו בארגנטינה בשליחות. בגיל שש הגיע עם המשפחה לארץ ישראל והתגורר בתל אביב. את לימודי האדריכלות התחיל בשנת 1935 בבוז אר בפריז וסיים אחרי מלחמת העולם השנייה ב-Académie Royale des Beaux-Arts בבריסל. עם שובו ארצה השתתף במלחמת העצמאות לאחר שהתגייס לחיל ההנדסה. ב-1949 נישא לציירת סופיה צוקר, בת דודתו של הרב חיים יעקב רוטנברג. עם שחרורו מצה"ל עבד באגף התכנון והבנייה הממשלתי וב-1951 פתח משרד אדריכלים ומהנדסים שנקרא "תכנון", שפעל כקואופרטיב. ב-1954 בנה המשרד את הפרויקט הראשון באילת, ומאז ועד לשנות ה-70 היה קיסלוב אדריכל פעיל בעיר. ב-1978 פתח קיסלוב משרד אדריכלים חדש ביפו העתיקה, במשותף עם שתי בנותיו, תאה קיסלוב וליאורה קיסלוב-קיי, וחתנו עולש קיי. קיסלוב נפטר ב-1979. המשרד המשפחתי, קיסלוב קיי אדריכלים פועל עד היום.

קיסלוב הגיע להישגיו הגדולים דווקא בפרויקטים ה"בנליים", העממים. עבודותיו נושאות ערך נוסף לא רק בזכות חוסר הראוותנות שבהם אלא מעצם היות בנייניו ותכנון הערים שלו מיועדים לשימוש הציבור כולו. בתי הפטיו לדוגמה היו פשוטים מבחינה הנדסית וקלים לבנייה, והוא האמין שלא צריך להיות מיומן בעבודת בניין על מנת לבנותם. הוא קיווה שכל אדם יוכל לבנות את ביתו כנשען על יסודותיו של האחר. זוהי בנייה מהסוג הצנוע והרגיש ביותר. בתכנון "הפטיו הגדל", פרי רעיונו של בית הגדל עם השוכנים בו, טמון היחס המיוחד לתא המשפחתי והקשר המשפחתי. פתרונות נוספים כדוגמת חצר המשחקים המשותפת והקרירה לתלמידי בית הספר "עציון גבר" או פריסת בתי הפטיו מנגד לשיכונים הגבוהים ליצירת יחסי הדדיות ותלות ביניהם מעידים כי לעיתים כי ניתן לזקק את האמת הארכיטקטונית לאמירה פשוטה, שקופה וחד משמעית.

בין הפרויקטים המוכרים שלו באילת ניתן למצוא את מלון אילת, מלון נפטון, שכונות בתי הפטיו, שני בתי ספר מקוררים, בית ספר שדה, תחנה מרכזית אגד, מוסך אגד, תכנון הלגונה בעיר ועוד רבים ואחרים. המרחב האילתי, הוביל אותו להשתמש באמצעים חדשניים כגון שבירת המאסות, גיוון בחומרים וניצול הצללות וכיווני רוח מקומיים. בפרויקטים אלו הציע בנייה דלת תקציב למגורים, למסחר ולציבור, התאמה חזותית ופרוגרמתית של הפרויקט למקום ואדריכלות אינטימית המקפידה על יחסי הדדיות בין רשות הרבים לרשות הפרט.

פרויקטים בולטים
---------------

* שכונת בתי פטיו "בלוק גלוי", אילת, 1956
* שיכון מגורים, שכונה לדוגמה, באר שבע, 1959-1963
* מלון אילת, אילת, 1955
* מלון נפטון (היום מלון רימונים), אילת, 1969
* תחנה מרכזית אגד, אילת, 1969
* שיכוני מגורים, "מעבר מקורה", שדרות הנשיאים באר שבע, 1969
* מרכז מבקרים מצפה רמון, 1955
* בית ספר שדה אילת, 1973
* חדר אוכל, תמנע, 1955

גלריית תמונות
-------------

* שכונה ה' באר שבע, 1963שכונה ה' באר שבע, 1963

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של תאודור קיסלוב
* נועם דביר, היחסים הפוריים בין האדריכל תדי קיסלוב לבין אילת עיצבו את פני העיר, באתר הארץ, 16 ביוני 2011
* מיכאל יעקובסון: סקירה על מתחם סינג סינג באילת, באתר 'חלון אחורי', 18.12.14
* סרטו של נתן גרוס "הי דרומה לאילת" הופק עבור הסתדרות העובדים הכללית ב-1954

הערות שוליים
------------

1. ↑  תאודור קיסלוב באתר חברה קדישא ת"א–יפו
**ז'אק סטוסקופף** (27 בנובמבר 1898 - 1 בספטמבר 1944) החזיק במשרת סגן מנהל הבנייה בבסיס הצוללות הגרמני בעיר לוריאן, אך למעשה היה חבר בתנועת ההתנגדות הצרפתית. הוא הוצא להורג בידי הנאצים, ורק לאחר מותו זכה להכרה כגיבור מלחמה.

חיים אישיים
-----------

סטוסקופף נולד בפריז למשפחה שמוצאה מאלזס. בשל מוצאו, שלט היטב בגרמנית.

הוא נישא בשנת 1931, והיה אב לשני ילדים.

קריירה צבאית
------------

שירת כקצין ארטילריה בצבא הצרפתי ובמלחמת העולם הראשונה עוטר בצלב המלחמה. הוא התקבל לאוניברסיטת האקול פוליטקניק בשנת 1920, וזכה בתואר מהנדס ימי ב-1924. בשנת 1939 מונה לראש יחידת הבנייה החדשה בנמל הצבאי לוריאן.

תפקידו בתנועת ההתנגדות הצרפתית
------------------------------

בשנת 1940 נפל הבסיס בידי צי המלחמה הגרמני, ואלה השתמשו בו לתיקון צוללות ולחימושן. 

הגרמנים הותירו את הקצינים הצרפתיים בתפקידיהם כדי לשמור על המתקנים והאוניות. סטוסקופף שמר על ריחוק מהגרמנים בתחילה, אך לאחר שגויס לרשת ריגול צרפתית שינה את גישתו והצליח לרכוש את אמונם. ב-1942 הוא מונה לסגן מנהל הארסנל. מעמדו אפשר לו לבקר במספנות באופן חופשי, לאסוף מידע בעל ערך על התנועות היומיומיות של הצוללות, ולהעבירו דרך הרשת לידי בעלות הברית. מנגד, בעיני הצרפתים, החל לצבור מוניטין של משתף פעולה קנאי עם הגרמנים.

במהלך 1943 החלה רשת הריגול להיחשף בעקבות בגידה של אחד הסוכנים ברשת, והחלו מעצרים. סטוסטקופף ידע על החשדות המתגברים נגדו, אך למרות זאת סירב לנטוש את תפקידו מחשש שנטישה תסכן את הסוכנים הנותרים. הוא נעצר ב-21 בפברואר 1944 על ידי האס דה. זמן קצר לאחר מכן הועבר לידי הגסטפו, והוגלה במסגרת הוראת לילה וערפל. הוא ושאר חברי הרשת הוצאו להורג במחנה נאצוויילר-שטרוטהוף באלזס ב-1 בספטמבר 1944, זמן קצר לפני הגעת בעלות הברית.

באוגוסט 1945 עוטר סטוסקופף לאחר מותו בלגיון הכבוד, דבר שהדהים את אלה שהאמינו שהוא בוגד. לזכרו הוסב בסיס הצוללות בלוריאן על שמו ביולי 1946.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אק סטוסקופף** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  LE MAITRON, maitron-fusilles, STOSSKOPF Jacques, Camille, Louis

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb135593532 (data)
* GND: 124112315
* ISNI: 0000 0000 1439 5921
* Léonore: 19800035/85/10631
* SUDOC: 237227134
* VIAF: 57537863
* WorldCat: viaf-57537863

 |
**ראדנקו דובראש** (בסרבית: **Radenko Dobras**; נולד ב-31 בינואר 1968) הוא שחקן כדורסל עבר סרבי. גובהו 2.01 מטרים.

ביוגרפיה
--------

דובראש נולד בבאניה לוקה, יוגוסלביה, כיום בבוסניה והרצגובינה. בגיל 16 עבר לשחק בקבוצת בוסנה סרייבו. בין השנים 1988–1992 שיחק במכללת סאות' פלורידה, בה שיתף פעולה עם תומר שטיינהאור. כשחקן מכללות הודבק לו הכינוי 'הגנרל הסרבי'. בשנת 1992 חתם בהפועל תל אביב וזכה איתה בגביע המדינה כאשר קלע בגמר 29 נקודות. הקבוצה סיימה ראשונה את הליגה הסדירה, העפילה לגמר הפלייאוף, אך הפסידה בסדרת הגמר להפועל גליל עליון. דובראש הצטיין בשורות הקבוצה והיה בה לקלע מוביל. כעבור שנה שיחק חצי עונה בליגת ה-CBA, עזב את הקבוצה ולאחר מכן עבר תאונת דרכים קשה כשנהג ברכבו. בשנת 1994, לאחר שהתאושש מן התאונה חתם בהפועל ירושלים כזר לצדו של בילי תומפסון, ושיחק בה עונה אחת.

ב-1995 שב להפועל תל אביב, שיחק בה בתחילת העונה ועבר לאחר זמן קצר לאלבה ברלין, ועונה לאחר מכן הצטרף לבאמברג. בגיל 29 דובראש החליט לפרוש ממשחק, אך בעונת 2000/2001 שב לקדנציה שלישית בהפועל תל אביב בליגה השנייה לאומית ב'.

נבחרת לאומית
------------

כנער שיחק בשנת 1985 בנבחרת הקדטים של יוגוסלביה לצידם של ולאדה דיבאץ וטוני קוקוץ', וזכה איתה באליפות אירופה. כמו כן שיחק בנבחרת יוגוסלביה עד גיל 20 והשתתף במסגרתה באליפות העולם שהתקיימה בבורמיו איטליה. הקבוצה זכתה במדליית זהב לאחר ניצחון בגמר על נבחרת ארצות הברית 76:86. דובראש שיחק בנבחרת עם ולאדה דיבאץ, טוני קוקוץ' ודינו ראדג'ה וקלע בממוצע למשחק 9 נקודות.

לאחר פרישתו
-----------

לאחר פרישתו החל לעבוד כיועץ השקעות בחברת מורגן סטנלי. מתגורר בטמפה, פלורידה שבארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

* "החרטה הכי גדולה: המשחק הראשון בגמר מול גליל" - אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, ‏15 באוגוסט 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  סגל נבחרת יוגוסלביה, באתר fibaeurope.com
2. ↑  אליפות העולם עד גיל 20 שנת 1987, באתר FIBA
**קרל תאודור קֶרנֶר** (בגרמנית: **Carl Theodor Körner**;‏ 23 בספטמבר 1791 – 26 באוגוסט 1813) היה משורר וחייל גרמני. לאחר שהות בווינה, שבה חיבר מספר קומדיות קלות ועבודות נוספות עבור הבורגתיאטר, הוא הפך לחייל והצטרף לליצו פרייקור בהתקוממות הגרמנית נגד נפוליאון בונפרטה. במהלך תקופה זו הפגין אומץ אישי בקרבות רבים, ועודד את חבריו לנשק בעזרת שירים פטריוטיים יוקדים שכתב, אחד מהם הוא ה-"Schwertlied" (שיר החרב), שנכתב במהלך הפוגה בלחימה מספר שעות בלבד לפני מותו, והולחן על ידי פרנץ שוברט. הוא כונה לעיתים קרובות "טירטאוס הגרמני", כמחווה למשורר היווני. ציטוט מפורסם שלו: "רק כוח יוצא דופן צריך לשאוף ליוצא דופן" (Nur ungewöhnliche Kraft darf nach Ungewöhnlichem streben).

יצירות
------

כרך השירים הראשון שלו פורסם תחת הכותרת *Knospen* (הוצאת באדס, 1810). מבין הקומדיות שלו, *Die Braut* (הכלה, 1812), ו-*Der Grüne Domino* (המסיכה הירוקה, 1812) זכו להצלחה רבה, ו-*Der Nachtwächter* (שומר הלילה, 1812) היה ראוי לציון. הדרמה *Zriny* (צריני), טרגדיה היסטורית, היא השאפתנית ביותר מבין יצירותיו. רבים מהשירים מהשנים בצבא הולחנו על ידי קרל מריה פון ובר. 

מבחר משירי הקרב שלו נערך על ידי אביו ופורסם תחת הכותרת *Leier und Schwert* (ברלין, 1814). כל יצירותיו פורסמו בהוראת אימו, ונערכו על ידי הוצאת שטרקפוס (כרך אחד, ברלין, 1834; ארבעה כרכים, 1838).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תאודור קרנר** בוויקישיתוף
* תאודור קרנר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* תאודור קרנר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי תאודור קרנר בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* תאודור קרנר, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007264012805171
* BIBSYS: 90051493
* BNE: XX1332188
* BnF: cb12125148h (data)
* CANTIC: a11634133
* CiNii: DA05125488
* GND: 118713507
* ICCU: IEIV012147
* ISNI: 0000 0001 1026 6804
* LCCN: n84045242
* LNB: 000138141
* MusicBrainz: bd94d7f4-166a-47c9-a16c-34e8096e802b
* NDL: 00550186
* NKC: jn20021203005
* NLA: 35283942
* NLG: 128491
* NLK: KAC201771902
* NLP: A18220113
* NSK: 000045280
* NTA: 068868650
* RERO: 02-A016675863
* SELIBR: 284839
* SNAC: w6k93kqs
* SUDOC: 029679036
* Trove: 896959
* VcBA: 495/208152
* VIAF: 51723180
* WorldCat: lccn-n84045242

 |
**ז'אק ז'נן** (בצרפתית: **Jacques Genin**) הוא שוקולטייר פריזאי ידוע.

ז'אק ז'נן מספק מוצרי שוקולד, קרמל ופטיפור ללמעלה מ-200 בתי מלון ומסעדות יוקרה בפריז, בכללם המלונות "קריון", "פלזה אתנה" ו"מריס". הניו יורק טיימס מתאר את מפעל השוקולד שלו כ"אתר קדוש לאניני הטעם," וב-2008 פתח חנות לקהל הרחב ברובע המארה של פריז.

ז'נן לא למד באופן מסודר, אלא הוא אוטודידקט. הוא החל את קריירת האוכל שלו בעבודה בבית מטבחיים. פתח מסעדה משלו בגיל 28, וכשהיה בן 33 עבד כמגדנאי ראשי בחברת השוקולד La Maison du Chocolat. ב-2010 בחר בו Club des Croqueurs de Chocolat לאחד מהשוקולייטרים הצרפתים המובילים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של ז'אק ז'נן
* לנוקס מוריסון, "מרד השוקולד", וול סטריט ז'ורנל, 18 בדצמבר 2009
* מורט רוזנבלום, "זיוף השוקולד", הניו יורק טיימס, 25 ביוני 2007
* אוליבר סטראנד, "סקירת חנות: השוקולטריה של ז'אק ז'נן, בפריז", הניו יורק טיימס, 18 בפברואר 2011
* "ז'אק ז'נן", באתר Choco Paris
* "השוקולטריה של ז'אק ז'נן", Food & Wine
* סקירת השוקולטריה של ז'אק ז'נן (אורכב 05.11.2011 בארכיון Wayback Machine), באתר Foodtourist.com

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ז'אק ז'נן"**.
**ז'אק הראשון, נסיך מונקו** (בצרפתית: **Jacques François Léonor Goyon de Matignon Grimaldi**;‏ 21 בנובמבר 1689 – 23 באפריל 1751) היה נסיך מונקו מ-1731 עד 1733. הוא היה גם דוכס ולנטינואה מ-1716 עד 1733, ורוזן ת'וריני.

ביוגרפיה
--------

מוצאו של ז'אק היה ממשפחה נורמנית עתיקה. "Thorigny" המכונה כעת Torigni-sur-Vire, שם בניין העירייה היא הטירה המשפחתית לשעבר. דודו היה מרשל צרפת שארל אוגוסט דה גיון דה מטיניון.

הוא היה בנם של ז'אק גיון דה מטיניון, הרוזן דה ת'וריני, ושרלוט גיון דה מטיניון, הרוזנת דה ת'וריני סו-ז'ור.

כאשר אנטואן הראשון, נסיך מונקו ואשתו מארי דה לורן-ארמניאק חיפשו בת זוג לבתם וליורשת לואיז איפוליט ממונקו, המשפחה הציעה אותו כמועמד. מועמדותו נתמכה על ידי צרפת לואי ה-14, שרצה לגבש את ההשפעה הצרפתית במונקו.

ז'אק ולואיז איפוליט נישאו ב-20 באוקטובר 1715 ונולדו להם תשעה ילדים. טקס החתונה היה המעשה הרשמי הראשון שהמלך בן החמש, לואי ה-15, ביצע במהלך העוצרות של פיליפ השני, דוכס אורליאן.

הנישואים לא היו מאושרים במיוחד. ז'אק העדיף להישאר יותר בוורסאי, שם היו לו כמה פילגשים, מאשר במונקו.

לאחר מותו של אנטואן הראשון ממונקו, נסעה לואיז איפוליט מפריז למונקו ב-4 באפריל 1731 וזכתה לקבלת פנים נלהבת על ידי האוכלוסייה. כשז'אק הצטרף אליה כמה פעמים מאוחר יותר, קבלת הפנים הייתה קרה הרבה יותר.

ז'אק שימש כעוצר עבור אשתו מ-21 בפברואר 1731 ועד מותה. בסוף 1731, לואיז איפוליט מתה מאבעבועות שחורות. ז'אק הראשון הזניח את ענייני המדינה ובלחץ האוכלוסייה נאלץ לעזוב את הארץ במאי 1732. הוא התפטר לטובת בנו אונורה בשנה שלאחר מכן.

את השנים האחרונות לחייו בילה בוורסאי ובפריז. בוורסאי הוצעה לואיז-פרנסואז דה בורבון-מיין, נכדתם של לואי ה-14 ופילגשו, מאדאם דה מונטספן, כאישה לנסיך האלמן; למרות שהיה לה נדוניה גדולה, (היא הייתה בתו של לואי-אוגוסט דה בורבון, דוכס מיין ואשתו, אן לואיז בנדיקט דה בורבון), הנישואים מעולם לא התממשו והנסיך לא התחתן שוב.

מעונו בפריז נקרא על שמו Hôtel Matignon והוא כיום מעונו הרשמי של ראש ממשלת צרפת. לפני מותו, הוא ביקר תדיר בוורסאי עם בנו.

משפחתו
------

לז'אק ולאשתו לואיז איפוליט, נסיכת מונקו נולדו תשעה ילדים:

* אנטואן שארל מארי (16 בדצמבר 1717 – 4 בפברואר 1718), "מרקיז דה באו קומטה דה מאניון".
* שרלוט תרז נטלי (19 במרץ 1719 – 1790), נזירה במנזר הביקור בפריז.
* אונור השלישי קאמיל לאונור (10 בנובמבר 1720 – 21 במרץ 1795), יורשו של אביו.
* שארל מארי אוגוסט (1 בינואר 1722 – 24 באוגוסט 1749), "רוזן קרלדס".
* ז'אק (9 ביוני 1723 – יוני 1723).
* לואיז פרנסואז (15 ביולי 1724 – 15 בספטמבר 1729), *מדמואזל דה באו*.
* פרנסואה שארל (4 בפברואר 1726 – 9 בדצמבר 1743), "רוזן דה ת'וריני".
* שארל מוריס (14 במאי 1727 – 18 בינואר 1798), *רוזן ולנטינואה*; התחתן ב-10 בנובמבר 1749 עם Marie Chrétienne de Rouvroy.
* מארי פרנסואז אן תרז (20 ביולי 1728 – 20 ביוני 1743), *מדמואזל ד'אסטווויל*.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אק הראשון, נסיך מונקו** בוויקישיתוף
* ז'אק הראשון, נסיך מונקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Jaques".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* RKD: 453397
* SUDOC: 13654777X
* VIAF: 313534373
* WorldCat: viaf-313534373

 |
**דיוקן תיאודור הרצל** (בגרמנית: Bildnis Theodor Herzls) הוא תחריט שנוצר בשנת 1903 בידי האמן הגרמני-יהודי הרמן שטרוק.

בעקבות פגישתו עם הרצל בווינה במאי 1903, יצר שטרוק סדרה של רישומים בביתו של הרצל בווינה, אשר שימשו כבסיס להכנת היצירה. המניע ליצירת העבודה היה כנראה התרשמותו של שטרוק מאישיותו של הרצל ומאמונתו הציונית העמוקה. בזמן הקונגרס הציוני העולמי ה-6, אשר נערך בבזל, חתם הרצל על כמה מעותקי התחריט.

התחריט מציג את ראשו של הרצל, המתואר בפרופיל על רקע כהה. פניו הבהירות מגיחות מבין הגוונים הכהים של התחריט. מבטו של הרצל מופנה קדימה ונדמה כי הוא מהרהר או שקוע במחשבות. שטרוק יצר את התחריט בטכניקה של קרומית רכה. טכניקה זו מאפשרת לאמן לשמור על בהירות וחדות קווי התחריט בעת ההדפסה.

שטרוק תיאר את פניו של הרצל בדיוקן במונחים מיסטיים: "קלסתר פניו היפים של המנהיג נחרשו בו ברבות הימים חריצים, שכן היה מפעלו כבד אחריות עד ללא נשוא, ואף נוספו בו אותות עמוקים של כמה ניסיונות מרים. רק עיניו התעמקו וקיבלו אופי חדש: מבט של החוזה לאחרית הימים." גם ד"ר קרל שוורץ, חוקר אמנות ומנהלו הראשון של מוזיאון תל אביב, פירש תחריט זה במונחים מטאפיזיים: "כנראה, שאף האמן ליצור דמות אידיאלית של אחד מנביאי ישראל, ודבר זה הצליח בידו. תיאודור הרצל חי בלב כולנו באותו דיוקן שטבע האמן שטרוק; זו הייתה תמונתו של הרצל בה"א הידיעה: ההוזה השקוע במשאת-נפשו, שעיניו צופות אל העתיד".

בשנת 2004 הוציאו ישראל, הונגריה ואוסטריה בול לציון 100 שנה למותו של הרצל, ועליו הופיע דיוקן נוסף של הרצל שיצר שטרוק בשנת 1915.

ביבליוגרפיה
-----------

* ברנשטיין, מיקי, "שטרוק ויצירתו בשנת 1903", בתוך: אופק, רותי; שוץ, חנה (עורכות), **הרמן שטרוק, 1876-1944**, המוזיאון הפתוח, גן התעשייה תפן, תפן, 2007, עמ' 83.
* מן, יצחק (עורך), **הרמן שטרוק, האדם והאמן**, דביר, תל אביב, 1954, עמ' 30-31.
**בית העירייה החדש** (בגרמנית: **Neues Rathaus**) הוא בית עירייה בכיכר המריאנפלאץ שבמרכז העיר מינכן, גרמניה. בבניין נמצאים מועצת העיר, משרדי ראש העיר וכן חלק מהאדמיניסטרציה. בשנת 1874 הועברו הרשויות מבית העירייה הישן לבניין החדש.

היסטוריה
--------

הבניין נבנה בין השנים 1867–1908 בסגנון בנייה נאו-גותי. הבניין מכסה שטח של 9,158 מ"ר ומכיל 400 חדרים. החזית המרכזית מופנית לכיוון הכיכר ואילו החזית האחורית צמודה לפארק קטן. המרתף מאוכלס ברובו במסעדה בשם "Ratskeller". בקומת הקרקע נמצאת תחנת מידע גדולה לתיירים וכן שטחים המושכרים לחנויות.

בקומה הראשונה ישנה מרפסת גדולה הפונה לכיוון הכיכר ונערכים בה פסטיבלים גדולים כמו אליפויות כדורגל או קונצרטים בזמן שוק חג המולד. המגדל המרכזי בה מגיע לגובה של 85 מטר ופתוח למבקרים באמצעות מעלית. בראש המגדל נמצא ה-Rathaus-Glockenspiel שכולל מספר הצגות יומיות ומהווה אטרקציה תיירותית.

בהפצצות בעלות הברית על גרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה ניזוק המבנה ושוחזר בשנים שלאחר מכן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית העירייה החדש של מינכן** בוויקישיתוף
* אתר באנגלית על בית העירייה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4362894-1
* ISNI: 0000 0001 2223 5335
* NKC: kn20050426052
* VIAF: 142764645
* WorldCat: viaf-142764645

 |
גנרל **תאודור פרייהר פון ורדה** (בגרמנית: **Theodor Freiherr von Wrede**;‏ 30 בנובמבר 1888 – 3 במרץ 1973), היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

פון ורדה נולד ב-30 בנובמבר 1888 בונדסבק שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, ובשנת 1907 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הלנסרים ה-5 (וסטפאליה), עמו לחם מלחמת העולם הראשונה. ב-18 באוגוסט 1916 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף פון ורדה לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במאי 1929 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 באוקטובר 1933 הא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 בפברואר 1934 הוא מונה למפקד רגימנט הפרשים ה-10, וב-1 באוגוסט 1935 הוא הועלה לדרגת אוברסט. בסתיו 1937 הוא מונה לנספח הצבאי בבודפשט, וב-1 באפריל 1939 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור.

### מלחמת העולם השנייה

בסוף אוקטובר 1939 מונה פון ורדה למפקד הדיוויזיה ה-423 בפולין, ובמרץ 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-393 בוורשה. ב-8 ביוני 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-290, ולחם עמה במהלך המערכה על צרפת כחלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה הרביעית, ולאחר מכן כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה התשיעית. באמצע ספטמבר 1940, הוא נתן את הפיקוד על הדיוויזיה להלגה אולב למשך חודש, וב-1 במרץ 1941 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך מבצע ברברוסה הוא לחם עם הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-56 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, והשתתף עמה בקרבות השונים בזירה הצפונית. בינואר 1942 נלכדה הדיוויזיה בכיס דמיאנסק, יחד עם 5 דיוויזיות אחרות, אך הן חולצו במאי אותה שנה. ב-22 בפברואר 1942 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 במאי 1942 הוא נפצע קשה ליד דמיאנסק. לאחר החלמתו הוא לא חזר לקבל תפקיד פיקודי, וב-31 בדצמבר 1944 הוא פרש מהצבא.

### לאחר המלחמה

לאחר המלחמה התגורר פון ורדה בבון, עד למותו ב-30 במרץ 1973.

קישורים חיצוניים
----------------

* תאודור פון ורדה באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1017066264
* ISNI: 0000 0001 3971 6223
* VIAF: 220086018
* WorldCat (עם VIAF): 220086018

 |
**תקציבאות** (כנראה תרגום מאנגלית Account executive) היא עיסוק, במסגרת משרד פרסום, בניהול ומעקב מיזם עבור לקוח, בדרך כלל בתחומים כגון פרסום, יחסי ציבור, קידום מכירות ותחומים דומים. אדם העוסק בתחום נקרא **תקציבאי**.

התפתחות התפקיד
--------------

תפקיד התקציבאי נולד כנראה בעולם הפרסום. בעבר הפרסומאי היה עוסק בכל הפרטים הקשורים ליצירת הפרסום - תכנון, רעיונאות, הפקת המודעות או תשדירי הפרסומת וכיוצא בזה. עם צמיחת התחום בעולם (בשנות ה-70) ובישראל (בשנות ה-90) נוצרו דרישות להתמחויות שונות ומקצועיות. במקביל היקף העבודה של משרדי הפרסום גדל ונוצר צורך בבעל תפקיד שיתאם בין אנשי המקצוע השונים במשרד הפרסום וכן יתאם את הקשר עם הלקוח.

לאחר הצלחת התפקיד במשרדי הפרסום, אומץ הפורמט על ידי הדיספלינות האחרות בתחום התקשורת והשיווק.

מהות התפקיד
-----------

השם העברי מבלבל ומוביל למחשבה כי התקציבאי עוסק בחשבונאות. הסיבה לכך היא שהמילה **תקציב** משמשת בעולם הפרסום לתיאור לקוח אשר מפקיד את תקציב הפרסום שלו בידי המשרד. למעשה התקציבאי משמש כנציגו של הלקוח במשרד ומתפקד כמעין מנהל פרויקט בכל הקשור לאותו לקוח. התקציבאי אחראי על התיאום בין המחלקות השונות במשרד וקידום התהליכים הקשורים לתקציב.

תהליך העבודה
------------

הלקוח מעביר לתקציבאי **בריף לקוח** הכולל את עיקרי הנתונים אודות הצרכים, התקציב והתוצאות אותן הוא מבקש, לדוגמה: מסע פרסום למוצר, מיתוג, מיצוב או בידול החברה מהמתחרים והתקציבאי דואג להפעיל את המחלקות השונות במשרד הפרסום. 

ישנם הבדלים במאפייני התפקיד בין תקציבאים בתחום הפרסום לתקציבאים בתחום היחסי ציבור - אך המשותף בין כולם היא הגדרת תחום האחריות של התקציבאי על פי הלקוחות בהם הוא מטפל. לקוח בעל תקציב פרסום גדול יכול ליהנות משירותם של מספר תקציבאים, בעוד שמספר לקוחות עם תקציב פרסום קטן יכולים להיות מטופלים כולם על ידי תקציבאי אחד בלבד.

התפקידים השונים במחלקת התקציבאות
--------------------------------

במשרדים גדולים, ישנם בדרך כלל צורך במספר תקציבאים המהווים את מחלקת התקציבאות (או מחלקת הלקוחות) של המשרד שבראשה עומד **מנהל הלקוחות**. **סופרוויזר** הוא תקציבאי בכיר המפקח על עבודתם של כמה תקציבאים זוטרים. תפקידו של **עוזר תקציבאי** הוא לסייע במטלות מנהלתיות במחלקת התקציבאות.
**תֶּאוֹדוֹר קוּרְצְיוּס** (בגרמנית: **Julius Wilhelm Theodor Curtius**;‏ 27 במאי 1857 – 8 בפברואר 1928) היה כימאי גרמני שהיה פרופסור לכימיה באוניברסיטת היידלברג ובמקומות אחרים. הוא פרסם את תגובת השחלוף של קורציוס (אנ') ב-1890/1894 וגם גילה את החומצה הדיאזואצטית, את ההידרזין ואת החומצה ההידרזואית (אנ').

ביוגרפיה
--------

תאודור קורציוס נולד כבנו של תעשיין בדיסבורג בחבל הרוהר בגרמניה. הוא למד כימיה אצל רוברט בונזן באוניברסיטת היידלברג ואצל הרמן קולבה באוניברסיטת לייפציג. את הדוקטורט קיבל ב-1882 בלייפציג בנושא: "על כמה חומצות אמידו חדשות המורכבות באופן סינתטי בדומה לחומצה היפורית" (Über einige neue der Hippursäure analog constituirte, synthetisch dargestellte Amidosäuren).

לאחר שעבד בין 1884 ל-1886 עבור אדולף פון באייר באוניברסיטת מינכן, מונה קורציוס למנהל המחלקה לכימיה אנליטית באוניברסיטת ארלנגן (אנ') עד 1889. לאחר מכן קיבל את הקתדרה לכימיה באוניברסיטת קיל, שם ביצע חלק ממחקריו המוצלחים. בהתאם להצלחה זו, מונה קורציוס ל-Geheimer Regierungsrat (חבר המועצה המייעצת לשליט) בשנת 1895. לאחר מינוי של שנה כיורש של פרידריך אוגוסט קקולה המפורסם באוניברסיטת בון בשנת 1897, ירש קורציוס את ויקטור מאייר (אנ') כפרופסור לכימיה באוניברסיטה שבה למד בהיידלברג ב-1898, שם שהה עד פרישתו לגמלאות ב-1926. ירש אותו קרל פרוידנברג (אנ'), שכתב את הביוגרפיה של קורציוס ב-1962.

הוא בחן בעיקר תרכובות חנקן וגילה את ההידרזין, החומצה ההידרזואית (אנ') ותרכובות דיאזו (אנ'). תגובת השחלוף של קורציוס (אנ') של אזידים (אנ') של חומצה קרבוקסילית נקראת על שמו.

בזמנו הפנוי הוא גם הלחין מוזיקה, שר בקונצרטים והיה מטפס הרים פעיל. ב-1894 ייסד יחד עם אדוארד בוכנר את סניף קיל של אגודת האלפיניסטים הגרמנים והאוסטרים, שבה תמך באופן אישי במימון. בתקופתו במינכן, הוא הפך לחבר קרוב של המדריך האלפיניסט כריסטיאן קלוקר (אנ'), איתו ערך טיולי טיפוס הרים במשך שנים רבות לאחר מכן.

תאודור קורציוס מת בהיידלברג ב-8 בפברואר 1928.

בארכיון אוניברסיטת היידלברג יש אלבום תמונות משנת 1907 לציון יום השנה ה-25 לקבלת הדוקטורט של תאודור קורציוס. הוא מכיל תמונות של חוקרי מדע, בניינים ומעבדות כמו המעבדות הפיזיקליות-כימיות, מעבדת התרופות והמעבדות האורגניות ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תאודור קורציוס** בוויקישיתוף

* Literature by and about Theodor Curtius Deutsche Nationalbibliothek

הערות שוליים
------------

1. ↑  Karl Freudenberg (1963). "Obituary: Theodor Curtius. 1857-1928". *Chemische Berichte*. **96** (4): I–XXV. doi:10.1002/cber.19630960434.
2. ↑  Biographies of Chemists

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb10391027t (data)
* GND: 118908790
* ISNI: 0000 0000 8124 0532
* LCCN: no2002109297
* NKC: jx20121214006
* NTA: 269115722
* SELIBR: 182644
* SUDOC: 237889625
* VIAF: 45100674
* WorldCat: lccn-no2002109297

 |
מראה בבית הקברות
**בית העלמין הממלכתי של טורקיה** (טורקית **Devlet mezarlığı**), בשכונת "חוות יער אטאטורק" (Atatürk Orman Çiftliği) במערב אנקרה, הוא בית עלמין לאומי וצבאי, ונמצאים בו קבריהם של נשיאי טורקיה (למעט מוסטפא כמאל אטאטורק ואיסמט אינני, הקבורים באנטקביר), אנשי צבא בכירים, ו-61 מגיבורי מלחמת העצמאות של טורקיה.

הקמה
----

בית העלמין נחנך ב-30 באוגוסט 1988 בעקבות חוק שהתקבל ב-10 בנובמבר 1981 ולאחר תחרות שארגן משרד הביטחון הטורקי ב-1982. בחנוכת בית העלמין הועברו אליו גופותיהם של הנשיאים לשעבר ג'מל גירסל וג'וודט סונאי וכן גופותיהם של גיבורי מלחמת העצמאות. לאחר מכן נקברו בו גם הנשיאים פהרי קורוטירק ובולנט אג'וויט. 

בית העלמין ממוקם במרכזו של פארק הזיכרון (anıt-park) ששטחו 536 דונם ומנוהל על ידי משרד הביטחון. בפארק נמצאת "בריכת הים השחור" (Karadeniz Havuzu), שהוקמה ב-1931 בהוראתו של מוסטפא כמאל ושופצה בעת הקמת האתר. בתוך בית העלמין הצמוד לבריכה מצפון נסללה "דרך תולדות הרפובליקה" (Cumhuriyet Tarihi Yolu), ולאורכה ניצבים פסלי שיש המתארים ציוני דרך בתולדות מלחמת העצמאות של המדינה. סמוך לקברים עצמם נמצאת רחבת הטקס (tören alanı) ובה מבנה מתומן ללא קירות המסמל אוהל טורקי מסורתי (yurt) והמכונה "הסמל" (Simge). בבית העלמין נמצא גם מוזיאון קטן ובו מידע אודות ההלוויות שהתקיימו בו.

ראו גם
------

* אישים הקבורים בבית העלמין הממלכתי של טורקיה
* אנטקביר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית העלמין הממלכתי של טורקיה** בוויקישיתוף
כתב יד של דברי ימי אלסטר
**דברי ימי אלסטר** (באירית: **Annála Uladh**, באנגלית: **Annals of Ulster**) היא כרוניקה שנכתבה באירלנד בימי הביניים. 

הכרוניקה מתארת התרחשויות שאירעו בין השנים 431 ו-1540. האירועים שאירעו עד שנת 1489 נכתבו במהלך המאה ה-15 על ידי רורי או'לינין (Ruaidhrí Ó Luinín) במימונו של פטרונו קהל אוג מק מגנוסה (Cathal Óg Mac Maghnusa). הכרוניקה נכתבה באי בל (Belle Isle) בלוך ארן שבפרובינציית אלסטר. התרחשויות מאוחרות יותר נוספו על ידי סופרים מאוחרים.

לוינין השתמש בכרוניקות קדומות על מנת לתאר אירועים שאירעו באירלנד ובסקוטלנד וכן העלה על הכתב מסורות בעל פה שנשתמרו. ההיסטוריון ט. מ. צ'ארלס אדוארדס סבור כי הכרוניקה התבססה על כרוניקה שאבדה שהיא בתורה התבססה על דברי ימי אירלנד.

כרוניקה זו היוותה בסיס חשוב לכתיבת דברי ימי ממלכת אירלנד כמאה שנים מאוחר יותר.

הכרוניקה נכתבה באירית אולם חלק מהאירועים נכתבו בלטינית. מאחר שכותב הכרוניקה העתיק מקורות קדומים כלשונם, הכרוניקה מהווה מקור לבלשנים ללימוד התפתחות השפה האירית. כמו כן, הכרוניקה מהווה מקור היסטורי חשוב להיסטוריונים בתיארוך אירועים בתולדות סקוטלנד ואירלנד.

כתב היד המקורי נשמר בספרייה של טריניטי קולג' שבדבלין. העתק שנכתב זמן קצר לאחר כתיבת היצירה המקורית שמור בספרייה הבודליאנית שבאוניברסיטת אוקספורד - עותק המכיל מידע נוסף שאינו מופיע בגרסה המקורית, ואשר נוסף ככל הנראה על ידי המעתיק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דברי ימי אלסטר** בוויקישיתוף
* דברי ימי אלסטר (תרגום לאנגלית) באתר מכללת אוניברסיטת קורק
* דברי ימי אלסטר באתר הספרייה הבודליאנית של אוניברסיטת אוקספורד
**ג'ורג' מקסוול ריצ'רדס** (באנגלית: **George Maxwell Richards**;‏ 1 בדצמבר 1931 - 8 בינואר 2018) היה פוליטיקאי מ טרינידד וטובגו, שכיהן כנשיא הרביעי של טרינידד וטובגו, בשנים 2003–2013. היה מהנדס כימי בהכשרתו. היה פרופסור באוניברסיטת וסט אינדיס בטרינידד

ביוגרפיה
--------

נולד בשנת 1931 בעיר סן פרננדו בטרינידד בדרומה של האי, כאחד מחמשת ילדיה משפחתו. הוא היה בעל שורשים אינדיאניים וסיניים.
אביו, ג'ורג' ריצ'רדס, היה עורך דין בעוד אמו, הנרייטה לבית מרטין עבדה כעקרת בית וכמורה.
התחנך בעיר הולדתו עד שקיבל מלגה ללימודים בקולג' המלכותי בעיר פורט אוף ספיין. מ-1950 עד 1951 עבד עבור חברת שדות הנפט הבריטית של טרינידד שמסונפת לחברת "של". באמצעות מלגה שהעניקה לו החברה יצא ללימודי הנדסה כימית. התקבל לאוניברסיטת מנצ'סטר ושם קיבל תואר ב-1955 ותעודה מקצועית ב-1957. קיבל תואר דוקטור בהנדסה כימית מאוניברסיטת קיימברידג'.
עבד בחברת "של" בשנים 1957-1965, אחר כך פנה לאקדמיה. 
הצטרף למחלקה להנדסה כימית באוניברסיטת וסט אינדיס. מאוחר יותר קיבל משרת פרופסור להנדסה כימית. מ-1980 עד 1985 כיהן כסגן מנהל האוניברסיטה. ב-1984 היה למנהל האוניברסיטה בפועל וב-1985 מונה רשמית למנהל. ניהל את קמפוס סט. אוגוסטין באוניברסיטת וסט אינדיס בטרינידד משנת 1996. שימש כמנהל עד 1996 והוסיף ללמד עד 2003.

ב-1977 קיבל מדליה עבור שירותו ומפעל חייו למען טרינידד וטובגו.

משפחתו
------

היה נשוי לג'אן ראמג'ון, ואב לשניים. אלמנתו היא רופאה ואחייניתו של הנשיא לשעבר נור מוחמד חסן עלי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ורג' מקסוול ריצ'רדס** בוויקישיתוף