recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
הרב **אברהם אלמליח** (ה'תרפ"ה, 1925, אלקלעה, מרוקו – כ"ח באב ה'תשע"ב, 15 באוגוסט 2012, ירושלים) היה רב ודיין ישראלי, שכיהן כרבה הספרדי של העיר דימונה, אב בית הדין הרבני בבאר שבע, יו"ר בתי הדין הרבניים, אב בית הדין המיוחד לגיור וממייסדי בית הדין לגיור של הרבנות הצבאית. מחבר סדרת הספרים "בתוך עמי".

קורות חייו ופועלו
-----------------

נולד בעיירה אלקלעה (אנ') שבאזור מרקש, לשלמה וחסיבה אלמליח. למד אצל רבי יהודה אלמליח, רבי יצחק הכהן ורבי מסעוד חזן באלקלעה. משהתגלו בו כישרונות מיוחדים, נשלח בשנת ה'תרצ"ח ללמוד בישיבתו של הרב יעקב דהאן במרקש, והתגורר בביתו. הוסמך כשוחט בשנת ה'תש"ג, והחל לשמש כמלמד בתלמוד תורה באזור. הוא הקים ישיבה בכפר אמזמז וכיהן גם כרשם נישואין וגיטין בבית הדין של רבי מכלוף אבוחצירא במרקש, והשניים נשארו בקשרי ידידות שנים לאחר מכן לאחר שעלו לארץ.

בשנת ה'תשט"ו עלה לישראל, והחל לשמש כרבהּ של העיר דימונה.

במרץ 1970 הגיעה קבוצה בת 49 איש "עבריים", ובראשם מנהיג הקבוצה בן-עמי בן-ישראל, אשר הצהיר כי אין בכוונת הקבוצה להתגייר ולקבל את חוקי ההלכה המקובלים במקום המנהגים שלהם. בעקבות זאת, פנה הרב אלמליח, לצד רבנים ואישי ציבור נוספים, למשרד הפנים בבקשה שלא לקלוט עוד מבני הקבוצה בישראל, ובעקבות כך, חדלו המוסדות הרשמיים לסייע להם.

בשנת ה'תשל"ח (1978) הוסמך לדיינות בידי הרבנות הראשית. בשנת ה'תשמ"ג, החל לכהן כדיין בבית הדין בבאר שבע ובשנת ה'תשמ"ה היה למנהל בתי הדין הרבניים בישראל. נשלח מספר פעמים על ידי הרב הראשי לישראל, מרדכי אליהו, לטפל בענייני גיטין בדרום אמריקה ובצרפת. בשנת ה'תשנ"א התמנה לאב בית הדין המיוחד לגיור בירושלים. היה מהתומכים בפסק דין האח והאחות של הרב שלמה גורן.

יצא לגמלאות בשנת ה'תשנ"ד, ועבר להתגורר בשכונת הר נוף בירושלים וללמד בכולל "דרכי הוראה לרבנים" של הרב מרדכי אליהו. בנוסף, שימש כיו"ר הוועדה לבחינת דיינים, כאב בית הדין לגיור של הרבנות הצבאית, אב בית דין במרסיי, והיה מחברי הוועדה לבחירת רבנים ראשיים לישראל בשנת ה'תשס"ג.

נפטר בכ"ח באב ה'תשע"ב (15 באוגוסט 2012), ונקבר בהר המנוחות.

משפחתו
------

היה נשוי לזהרה (נפטרה ב-2015). 

בנו, אל"ם (במיל') הרב שמעון אלמליח שירת כרב פיקוד העורף ורב זרוע היבשה והוא מכהן כדיין בבית הדין הצבאי לגיור.

ספריו
-----

הרב אלמליח חיבר את סדרת הספרים **בתוך עמי** המונה ארבעה כרכים:

* חלק א - על מסכתות גיטין וקידושין וטור הלכות כתובות. ה'תשל"ז.
* חלק ב - על מסכתות ביצה ומועד קטן וקונטרס **בן עמי** על פרשיות השבוע. ה'תש"ם.
* חלק ג - על תחילת טור אורח חיים. ה'תשמ"ג.
* חלק ד על טור הלכות שבת. ה'תשס"ו.

בשנת התשמ"א זכה ב"פרס הרב טולידאנו לספרות תורנית" על ספריו.

קישורים חיצוניים
----------------

* \* אברהם אלמליח (רב), באתר "החכם היומי"
* בני טוקר, הרב אלמליח היה איש של שלום, באתר ערוץ 7, 16 באוגוסט 2012
* הרב אברהם אלמליח - אזכרה לזכרו בכולל דרכי הוראה לרבנים.
* הרב שלמה דיין, חזיונות להרב אברהם אלמליח רב העיר דימונה ואבד בירושלים
* קברו באתר BillionGraves.

הערות שוליים
------------

1. ↑  יעקב העליון, מורה הצדק אמר לא, מעריב, 22 במאי 1970
2. ↑  הכושים העבריים וחוקי המדינה, דבר, 7 בינואר 1977
3. ↑  הסמכה לדיינות, באתר ארכיון המדינה, עמ' 17
4. ↑  הרב שי הירש, לזכרו ולדמותו של מו"ר הגר"ש גורן, אתר ישיבה, מפי בנו.
5. ↑  אריה יואלי, הרמטכ"ל אישר דרגה אישית לרב הצבאי הוותיק, באתר סרוגים, ‏ג' באדר ב' תשפ"ב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987012238572005171

 |
גביע הנהרות
מבט כלפי פנים
**גביע הנהרות** או **כוס הישועות לרש"ש** הוא גביע או כוס שעליו חרוט (מבפנים) שמות של ארבעת הנהרות היוצאים מגן עדן בסדרים שנים ובחילופים שונים, על פי האמונה שתייה מהכוס גורמת לפלאים גדולים, ובעיקר לרפואה.

יש שטענו שצורת עשיית הסגולה שונה מהמקובל, ועשייתה בצורה המקובלת לא גורמת לכלום.

מקור הסגולה
-----------

הסגולה מיוחסת לרש"ש אך הייחוס הוא שגוי, הסגולה מופיעה לראשונה אצל הרב אברהם חמוי שכותב כן בשם רבי יוסף טאיטאצאק, דבריו הוכנסו על ידי הרב מסעוד אלחדד לסידור הרש"ש.

הסגולה
------

הרב חמוי מביא בשם טאיטאצאק ארבע אופציות לבצע את סגולת ארבעת הנהרות.

* לכתוב את הפסוקים על קלף או נייר להמיס אותם ביין או מים ולשתות את התמיסה
* לחרוט את הפסוקים על טס כסף ולענוד את הטס כקמיע
* אזכור הפסוקים והצירופים בפה לאחר ההבדלה
* שאלת חלום – אמירת הפסוקים לפני השינה

בסוף דבריו כתב "וטוב לכתבם בכוס ותשים בו יין ותאמר עליו ההבדלה ותמחם ותשתה היין וכן תעשה בכל שבוע", יש שהבינו מדבריו שאפשר לחרוט את הפסוקים על גבי הכוס, אך בדבריו מפורש שיש למחות – להמיס את הקלף שעליו כתובים הפסוקים, בעקבות כךאין מקור לצורת עשיית הסגולה הנהוגה כיום – חריטה בכוס.

יש שטענו שכשחורט את הפסוקים על גבי כוס בצורה הפוכה היין נכנס לתוך צורת האותיות ויוצר אותיות שעשויות מיין, מנגד טענו שאם כך יש לכוון את השמות והצירופים בעת השתייה, עוד כתבו שלפי זה יש לעשות את כוס היין בצורה ידנית ולא באמצעות מכונה.

בשם הרב יצחק כדורי נאמר שגם בנעשה על ידי מכונה יש סגולה.

רבי יוסף חיים מבגדאד כתב בשו"ת תורה לשמה שמותר למחוק את הפסוקים ואין בזה איסור של מחיקת פסוקים מהתורה, עוד כתב שגם אם עושה הסגולה הקיא את מה ששתה, הסגולה עדיין פועלת.

ראו גם
------

* גביע רוז'ין

קישורים חיצוניים
----------------

* הרב לוי פריינד, סגולת ארבע הנהרות כיצד?, **קובץ אור ישראל**, תמוז תשס"ד, שנה ט גיליון ד, (לו) עמ' רל - רלד, באתר היברובוקס
* הרב מאיר אליהו | כוס הישועות | יזדים, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 01:15:31)
* הרב מאיר אליהו, בנוגע לסגולת גביע הנהרות, **מרכבות ארגמן**, חלק ו סימן ח, ירושלים תש"פ, עמ' קיד - קכז, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרב אברהם חמוי, **לדרש אלקים**, ליוורנו תרל"ט, פרק ג אות יד, עמ' כב:, באתר היברובוקס
2. ↑  הרב יעקב הלל, **וישב הים**, חלק ג סוף סימן לו
3. ↑  כדברי מהר"י טאיטאצאק הכותב שיכוון בשעת הכתיבה
4. ↑  הרב יודה שינפלד, **אוסרי לגפן**, חלק יב א, עמ' שלו, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים); הרב יצחק כדורי, **דברי יצחק**, שער השמירה סימן ז עמ' קסט, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
5. ↑  רבי יוסף חיים מבגדאד, **תורה לשמה**, סימן תקיג
ביצה של סיקסק
**סִיקְסָק** (שם מדעי: ***Vanellus spinosus***) הוא מין עוף ממשפחת החופמיים הנפוץ בסוריה, בירדן, בלבנון, בטורקיה ובישראל.

מאפיינים
--------

הסיקסק הוא עוף גדות השוכן לרוב בגדות הנחלים ובמקווי מים. עד לשנות השישים קינן בישראל בעיקר בסמוך למקורות מים בצפון הארץ, אך אז החל להסתגל אף לשדות ולמישורים, תחילה באזור העמקים, וכיום הוא נפוץ כמעט בכל חלקי הארץ. הוא ניזון מחרקים, תולעים, סרטנים ורכיכות. נמצא לרוב על הקרקע ומעופף באיטיות.

לסיקסק רגליים שחורות וגבוהות בעלות שלוש אצבעות. צבע מקורו שחור. לא קיימת דו־צורתיות זוויגית, כלומר לא ניתן להבחין בין הזכר והנקבה. אין להם הבדלי לבוש בין קיץ לחורף. קיים הבדל לבוש בין פרט בוגר לצעיר, הצעיר הוא בעל גרון, מצח וכיפה חומים בהירים ושחורים לסירוגין וכנפיו נראות כטלאים חומים. בדרך כלל, הסיקסקים חיים בזוגות. הקשר הזוגי יכול להימשך מעונה אחת עד שנים רבות. הקן נבנה על קרקע מוסתרת ובתטולה מניין הביצים כולל ארבע עד חמש ביצים, וצבען חום בהיר עם כתמים שחורים כהים. שני ההורים משתתפים בקינון, וכאשר מגיע זר או פולש לאזור הקן, חגים ההורים מעליו בקריאות רמות ללא הפסקה, ומנסים לגרשו.

הסיקסק מצויד בטופר־דרבן חד במפרק הכנף, המשמש אותו לתקיפה של בעלי חיים ואף אדם המתקרבים אל צאצאיו. הדרבן ע"פ רוב מכוסה בנוצות הכנף, אך במעקב ארוך ובוחן אפשר להבחין בו בבירור. אורכו עשוי להגיע אף ל־12 מילימטר. הודות למאפיין זה נקרא שמו על ידי מחיי השפה העברית בשם "שרוני מזוין". השם סיקסק נבחר כמייצג את צליל קריאותיו, בהשפעת שמו בערבית "זקזאק". כמו כן, מכונה בערבית מדוברת "אבו ט'פר" כלומר, "בעל הטופר".

גלריה
-----

* סיקסק באגמון חולהסיקסק באגמון חולה
* סיקסק בתל אביבסיקסק בתל אביב
* סיקסק בצאליםסיקסק בצאלים
* סיקסק בפארק הלאומי ברמת גןסיקסק בפארק הלאומי ברמת גן
* סיקסק באגם ירוחםסיקסק באגם ירוחם
* סיקסק בגן החיות התנ"כיסיקסק בגן החיות התנ"כי
* אפרוח הסיקסקאפרוח הסיקסק

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סיקסק** בוויקישיתוף
* סיקסק, באתר ITIS (באנגלית)
* סיקסק, באתר NCBI (באנגלית)
* סיקסק, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* סיקסק, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* סיקסק, באתר Internet Bird Collection (באנגלית)
* סיקסק, באתר GBIF (באנגלית)
* סיקסק באתר המרכז לטיפוח ציפורי הבר
* ד"ר נח רוטרי, סיקסק, הספרייה הווירטואלית של מטח
* סיקסק באתר המשרד להגנת הסביבה
* סיקסק - אנציקלופדיית אביב

הערות שוליים
------------

1. ↑  סיקסק באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑   באתר טבע הדברים
**כריסטופר אדם בומסטד** (באנגלית: **Chris Bumstead**; נולד ב-2 בפברואר 1995) הוא מפתח גוף קנדי. זוכה תחרות מר אולימפיה בקטגוריית מבנה גוף קלאסי לשנים 2019, 2020 ,2021, 2022 ו- 2023.

בומסטד מוכר ברשת בזכות הפעילות שלו ברשתות החברתיות בהן הוא משתף באורח חייו ובמסע שלו לפיתוח גוף.

חיים אישיים
-----------

בומסטד נולד וגדל באוטווה, קנדה. במהלך ילדותו עסק במספר פעילויות ספורטיביות כגון בייסבול, פוטבול, הוקי קרח וכדורסל. כריס התחיל להרים משקולות בגיל 14 ובין כיתה ט לכיתה י"ב עלה בכ-25 באותו הזמן פגש בחבר של אחותו איאן ולייר מי שהפך למאמן שלו מאז, אף שהכריז ב-2022 שהתחיל להתאמן גם עם האני רמבוד.

קריירה
------

בתחילה פיתוח גוף לא הייתה המטרה של כריס, אולם לאחר שזו כן הפכה לכזו, הוא כבר זכה במקום השני במר אולימפיה. התחרות הראשונה של כריס הייתה תחרות מקומית באונטריו בה השתתף בייחד עם אחותו מליסה ואלייר ושניהם זכו בתחרות. כריס התחיל את הקריירה המקצועית שלו בגיל 19 ב-2014 והשיג את כרטיס הפדרציה הבין-לאומית לפיתוח הגוף למפתח גוף מקצועי שלו בגיל 21. ב-2016 זכה באליפות צפון אמריקה של הפדרציה הבין-לאומית לפיתוח הגוף וב-2017 כמעט וניצח בקטגוריית מבנה גוף קלאסי. כריס זכה לתהילה בינלאומית כשהגיע לראש הפודיום ב-2019, 2020 ו-2021. זה הופך אותו לאלוף המכהן הנוכחי במבנה גוף קלאסי לגברים.

היסטורית תחרויות
----------------

* 2016 – IFBB אליפות צפון אמריקה, משקל כבד, מקום ראשון
* 2016 – IFBB דיין קאדו קלאסי, מבנה גוף קלאסי, מקום שלישי
* 2017 – IFBB פיטסבורג Pro, מבנה גוף קלאסי, מקום ראשון
* 2017 – IFBB טורונטו Pro, מבנה גוף קלאסי, מקום ראשון
* 2017 – מר אולימפיה, מבנה גוף קלאסי, מקום שני
* 2018 – מר אולימפיה, מבנה גוף קלאסי, מקום שני
* 2019 – מר אולימפיה, מבנה גוף קלאסי, מקום ראשון
* 2020 – מר אולימפיה, מבנה גוף קלאסי, מקום ראשון
* 2021 – מר אולימפיה, מבנה גוף קלאסי, מקום ראשון
* 2022 – מר אולימפיה, מבנה גוף קלאסי, מקום ראשון

קישורים חיצוניים
----------------

* כריס בומסטד, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* כריס בומסטד, ברשת החברתית אינסטגרם
* כריס בומסטד, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  Georg Thieme Verlag KG Stuttgart, Carotisendarterektomie: Welche MR-Technik für die Plaquecharakterisierung?, **Neuroradiologie Scan** 07, 7 במרץ 2017, עמ' 18 doi: 10.1055/s-0042-121059
2. ↑  Rainer Bubenzer, "Diese soziale Ungerechtigkeit ist absolute inakzeptabel", **Onkologische Welt** 09, פברואר 2018, עמ' 7 doi: 10.1055/s-0038-1638212
3. 1 2 3 4  Chris Hanretty, **Who Wins?**, Oxford University Press, 16 באפריל 2020, עמ' 239–262
הרב **דוד נשר (אדלר)** (תרפ"ג - תשמ"ז) היה רב ירושלמי. כיהן כרבה הראשון של בית שאן וקיבוצי העמק, ראש מחלקת הכשרות הארצית של הרבנות הראשית לישראל, רב שכונת מימון בירושלים ורב בית הכנסת "בית יהודה" במוסד הרב קוק.

קורות חייו
----------

נולד בשנת ה'תרפ"ג לרב אברהם נשר (אדלר), ראש לשכת הרבנות בירושלים ולפשה רייזל בתו של הרב משה גרודזינסקי. למד בישיבת עץ חיים, ישיבת לומז'ה ולאחר מכן בישיבת חברון, אליה נכנס בגיל צעיר במיוחד. נסמך לרבנות בידי הרבנים צבי פסח פרנק, איסר זלמן מלצר, יחזקאל סרנא, יצחק אייזיק הלוי הרצוג ואליהו ראם.

בשנת ה'תש"ו התמנה על ידי הרב הראשי הרב הרצוג לרב הקיבוץ הדתי טירת צבי שבעמק בית שאן. הצורך במשרה זו התעורר לאחר הקמת מפעל מוצרי הבשר של הקיבוץ. במלחמת העצמאות נשאר בקיבוץ ושימש כרץ במפקדה המקומית.

בשנת ה'תש"ט מונה לרבה הראשון של העיר בית שאן, הקים שם את מוסדות החינוך הדתי הראשונים, ושימש כרב אזורי של יישובי העמק. לאחר שש שנות רבנות עבר לכהן למשך שמונה חודשים כרבה של העיר באר שבע, ולאחר מכן, בשנת ה'תשט"ו, עבר לירושלים ונתמנה לרב שכונת מיימון ובית הכנסת "בית יהודה" שבבית מוסד הרב קוק שבשכונה. לפי עדותו, במשך חמש עשרה השנים הראשונות של רבנותו גייר מאות אנשים.

בשנת ה'תשט"ז התמנה כסגן מנהל מחלקת הרבנות במשרד הדתות, ולאחר מכן בשנת ה'תשל"ג נתמנה לממונה הארצי על הכשרות ברבנות הראשית לישראל. אחד מפועליו המרכזיים במשרה זו היה פתיחת שוק הבשר הכשר לייבוא מחו"ל, באמצעות ייסוד מערך משחטות, שוחטים ומשגיחים במדינות דרום אמריקה - מה שהיווה אז פריצת דרך.

משפחתו
------

אשתו דבורה נשר, בתו של הרב אהרן טייטלבוים, ונכדתו של שמחה מנדלבוים.

אחיו הרב יצחק נשר - רב ודיין בתל אביב.

גיסו הרב פרץ אריאל - רבה של הוד השרון.

בנו הרב אהרן נשר (אדלר) - ממלא מקומו ברבנות שכונת מיימון ובית הכנסת "בית יהודה", ראש מכון "משכיל לדוד" לתורה, כשרות ומדע ומייסד ארגון הכשרות האירופי ה"ECK".

לקריאה נוספת
------------

* **נשר, דוד**, בתוך ה**אנציקלופדיה של הציונות הדתית**, כרך ו' עמודה 673, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)

הערות שוליים
------------

1. ↑  לשכת הרבנים הראשיים עוזיאל וניסים - גיור, באתר ארכיון המדינה, עמ' 44

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007296246405171

 |
**איימר אורוס הוארטה** (בספרדית: **Aimar Oroz Huarte**; נולד ב-27 בנובמבר 2001 באראסורי שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת אוססונה מלה ליגה.

קריירת מועדונים
---------------

אורוס גדל במחלקת הנוער של אוססונה. בשנת 2018 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. ב-31 במאי 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 3-2 על קורדובה במסגרת המחזור ה-41 בליגה הספרדית השנייה לעונת 2018/2019. זו הייתה הופעתו היחידה בעונה זו, שבסופה העפילה אוססונה ללה ליגה. ב-19 ביולי 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, בתיקו 2-2 נגד מיורקה במסגרת המחזור ה-38 לעונת 2019/2020.

קריירה בינלאומית
----------------

אורוס היה חלק מסגל נבחרת ספרד עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2023, וערך שש הופעות בטורניר, בהן הבקיע שער אחד.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"איימר אורוס"**.
**מיכאיל טיכאנוב** (ברוסית: **Михаил Тиханов**;‏ 1789–1862) היה אמן רוסי שליווה את מסעותיו של קפטן ואסילי גולובנין על סיפון הפריגטה "קמצ'טקה".

ביוגרפיה
--------

נולד כצמית בשנת 1789, טיכאנוב גילה כישרון אמנותי בגיל שבע עשרה ונשלח על ידי אדונו הנסיך גליצין לאקדמיה הקיסרית לאמנויות בסנט פטרסבורג. הוא שוחרר ב-1815, ועבד באקדמיה לפני שהומלץ על ידי אלכסיי אולנין לתפקיד אמן משלחת שילווה את מסעו של קפטן ואסילי גולובנין בפריגטה "קמצ'טקה" ברחבי העולם.

במהלך המסע בין 1817 ל-1819, צייר טיכאנוב לפחות 43 תמונות שונות של דמויות וסצנות חשובות מצפון אמריקה הרוסית, אלסקה, קליפורניה והוואי. הוא התמחה בדיוקנאות אנושיים וצייר דמויות כולל אנשים חשובים כמו מלך הוואי, הצ'יף בוקי, כן את המושל הקולוניאלי הרוסי אלכסנדר אנדרייביץ' ברנוב.

חוקר הוואי דייוויד פורבס הצהיר שעבודותיו של טיכאנוב שנעשו בהוואי היו "בין התיאורים הטובים ביותר של תושבי איי האוקיינוס השקט שנוצרו אי פעם". ציורים נוספים הוא עשה בצפון קליפורניה.

מחלה ומוות
----------

בהפלגה הביתה ב-1818 חלה טיכאנוב במחלה קשה בזמן שהפריגטה עגנה במנילה שבפיליפינים. לאחר מכן, הוא החל להראות סימנים של מחלת נפש והוכנס לבית חולים בסנט פטרסבורג. למרות תקופה קצרה שבה הוא הראה סימני שיפור, הוא לא חזר לעצמו ומעולם לא התאושש.

הוא חי מקצבת נכות למשך שארית חייו. מ-1824 ועד מותו ב-1862, הוא בילה את שארית חייו בטיפולה של אלמנה של אחד מעמיתיו. אף על פי שחלק מיצירותיו פורסמו מאוחר יותר על ידי קפטן גולובנין בתיאור המשלחת שלו, רוב יצירותיו מעולם לא פורסמו בימי חייו.

עבודותיו נמצאות כעת במוזיאון האקדמיה הרוסית לאמנויות בסנט פטרסבורג.

גלריה
-----

* ילידים בקליפורניה, 1818ילידים בקליפורניה, 1818
* בלבוש פסטיבל באלסקה, 1818בלבוש פסטיבל באלסקה, 1818
* צ'יף של איי סיטקה ואשתו, 1818צ'יף של איי סיטקה ואשתו, 1818
* נערה מאיי סנדוויץ, 1818נערה מאיי סנדוויץ, 1818

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיכאיל טיכאנוב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Barratt, Glynn (1988). Russian View of Honolulu, 1809–1826. Ottawa: Carleton University Press. pp. 320–321
2. ↑  Gibson, James R.; Istomin, Alexei A. eds. (2013). California Through Russian Eyes, 1806–1848. Norman, OK: University of Oklahoma Press. p. 241.
3. ↑  Forbes, David W. (1992). Encounters with Paradise: Views of Hawaii and Its People, 1778–1941. Honolulu: Honolulu Academy of Arts. p. 62
4. ↑  Farris, Glenn J. (1998). "The Bodega Miwok as Seen by Mikhail Tikhonovich Tikhanov in 1818". *Journal of California and Great Basin Anthropology*. Banning, CA: Malki Museum. **20** (1): 2–12.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ULAN: 500117015
* VIAF: 96102397
* WorldCat: viaf-96102397

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מיכאיל טיכאנוב"**.

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מיכאיל טיכאנוב"**.
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
הרב **דוד רקמן** (באנגלית: **David Rackman**; ה'תרמ"ד, 1884 - ה'תשל"ד, 1974) היה רב אמריקאי ממוצא ליטאי, שכיהן כראש ישיבה בישיבת רבנו יצחק אלחנן.

ביוגרפיה
--------

נולד בהלוסק, למד אצל אביו ואחר כך אצל רבי ברוך בר ליבוביץ בתקופה שבה הייתה ישיבתו בהלוסק. בבחרותו למד בישיבת סלוצק אצל רבי איסר זלמן מלצר, נסמך לרבנות בידי הרב מלצר ובידי רבי יעקב דוד וילובסקי, הרידב"ז.

בשנת ה'תרס"ה, 1905, היגר לארצות הברית. הוא נישא לינה בתו של הגביר ישראל מנישביץ. שנתיים לאחר מכן, ב-1907, התמנה כראש ישיבה בישיבת רבנו יצחק אלחנן בניו יורק.

לאחר שנתיים בתפקידו זה, פרש מן הישיבה כדי שלא להתפרנס מלימוד תורה. הוא עסק במסחר והמשיך לכתוב חידושי תורה שאותם פרסם בכתבי עת תורניים כמו "המאסף", "שערי ציון", "יגדיל תורה" ו"הפרדס".

הרב רקמן נפטר בניו יורק בשנת ה'תשל"ד, 1974. בנו הרב מנחם עמנואל רקמן היה נשיא מועצת הרבנים של ניו יורק ובהמשך גם נשיא מועצת הרבנים (האורתודוקסיים) של ארצות הברית (RCA). נודע כאחד ממייסדי אוניברסיטת בר-אילן ונשיאה הרביעי.

ספרו
----

* יהודה רובינשטיין (עורך), **קריית חנה דוד: כתבי הרב דוד רקמן**, שו"ת ומכתבים, ניו יורק תשכ"ז.

קישורים חיצוניים
----------------

* אשר זלקא ראנד (עורך), "הרב ר' דוד ראקמאן שליט"א", **תולדות אנשי שם** ח"א, ניו יורק, תש"י, עמ' 126, באתר היברובוקס (עם תמונתו)
* ****לתולדות המחברים ראשי הישיבה זכרונם לברכה****, בתוך: **יבול היובלות**, ספר יובל המאה של ישיבת רבינו יצחק אלחנן, ניו יורק תשמ"ו. עמ' 203–204, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
* הרב דוד רקמן, באתר ישיבה יוניברסיטי
**קארל בְּרוּלוֹב** (ברוסית: **Карл Брюллов**;‏ 23 בדצמבר 1799 – 23 ביוני 1852) היה צייר רוסי ממוצא צרפתי, מהבולטים במחצית הראשונה של המאה ה-19.

ביוגרפיה
--------

"היום האחרון של פומפיי", 1830-33
קארל ברולוב נולד בסנקט פטרבורג במשפחת אמן שהתמחה בתחום התחריטים. בשנים 1809–1821 למד באקדמיה לציור. במהלך הלימודים קיבל מדליית זהב בתחום "ציור היסטורי". לאחר הלימודים נסע ביחד עם אחיו, צייר אף הוא, לאיטליה וגרמניה. בשנת 1827 החל לעבוד על ציורו המפורסם - "היום האחרון של פומפיי". הוא עבר על ציור זה במשך 6 שנים. בשנת 1836 דרך יוון וטורקיה הוא חזר לסנקט פטרבורג.

בהיותו בסנקט פטרבורג הוא התקרב לאלכסנדר פושקין ומיכאיל גלינקה. הציור שלו התקבל מאוד בחברה הרוסית. תמונתו "היום האחרון של פומפיי" (1830-33) הוצבה בארמיטז' ומאוחר יותר הועברה למוזיאון הרוסי.

בשנים 1836–1849 לימד באקדמיה לציור בה למד.

עד לשנת 1849 עבד בסנקט פטרבורג, בין היתר על עיטור קתדרלת איסק הקדוש וצייר מספר דיוקנות.

בסוף שנת 1849, לאור בעיות בריאותיות הוא נסע לאיטליה. בתקופה זו המשיך לצייר דיוקנות. ברולוב נפטר ב-23 ביוני 1852 ביישוב קטן ליד רומא ונטמן בבית הקברות הפרוטסטנטי ברומא.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קארל ברולוב** בוויקישיתוף
* קארל ברולוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* קארל ברולוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007303104805171
* BNE: XX1517609
* BnF: cb136072732 (data)
* CiNii: DA19140093
* GND: 119521482
* ISNI: 0000 0001 1675 5385
* LCCN: n82263271
* LNB: 000172966
* NKC: jn20011018800
* NLA: 35715169
* NLG: 219252
* NLP: a0000001181705
* NTA: 10654831X
* RERO: 02-A013499641
* RKD: 12710
* SELIBR: 179229
* SNAC: w69g6nmn
* SUDOC: 055319157
* Trove: 1054675
* ULAN: 500011741
* VIAF: 76488284
* WorldCat: lccn-n82263271

 |
**יובאן דראגשביץ'** (בסרבית: **Јован Драгашевић**‏; 4 בפברואר 1836 – 1 ביולי 1915) היה סופר, גאוגרף ואיש צבא סרבי. שימש לתקופה קצרה כראש המטה הכללי הסרבי.

ביוגרפיה
--------

דראגשביץ' נולד בפוז'ארוואץ ב-4 בפברואר 1836. ב-1855 הוא התגייס לצבא סרביה. ב-1860 הוא הועלה לדרגת לוטננט משנה בחיל התותחנים. ב-1861 הוא החל ללמד בבית הספר לתותחנים. כמו כן הוא שימש כמורה לגאוגרפיה ולסרבית עבור הנסיך מילאן. ב-1877 הוא מונה לראש המטה הכללי, וכיהן בתפקיד עד 1878. הוא היה חבר במשלחת הסרבית לקונגרס ברלין. במקביל הוא התקדם בסולם הדרגות, וב-1888 פרש מהצבא בדרגת קולונל. ב-1900 הוענקה לו דרגת כבוד של גנרל.

במקביל לקריירה הצבאית שלו, דראגשביץ' עסק כבר מצעירותו בכתיבת שירה וספרות. מרבית יצירותיו עוסקות בהיסטוריה ופולקלור של סרביה. כמו כן הוא כתב עבודות רבות העוסקות בגאוגרפיה של סרביה. הוא גם היה אחד מהחברים המייסדים וחבר במועצת המנהלים הראשונה של החברה הארכאולוגית הסרבית ב-1883.

דראגשביץ' ייסד כתבי עת צבאיים רבים, ושימש כעורך של רבים מהם. במאמריו הוא קבע את הטרמינולוגיה ששימשה את הצבא הסרבי. הוא נפטר בניש ב-14 ביולי 1915.

קישורים חיצוניים
----------------

* Биографија на сајту САНУ
* КО ЈЕ БИО ЈОВАН ДРАГАШЕВИЋ: У рату војник, у миру научник и уметник

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1164100076
* ISNI: 0000 0003 5715 6375
* LCCN: n2017010715
* NKC: xx0149368
* SUDOC: 153706023
* VIAF: 194143659
* WorldCat: lccn-n2017010715

 |
**דפוס מָ"ץ** (לעיתים: מאץ; בכתיב גרמני: Matz; בפולנית: Mac) היה בית דפוס והוצאת ספרים יהודיים שפעלו בעיר וילנה, בהפסקות, משנת תקצ"ד (1833/34) ועד אמצע שנות העשרים של המאה ה-20.

בית הדפוס נוסד בווילנה שברוסיה בשנת תקצ"ד (1833/34) על ידי בנימין רוטנברג (ראָטענבערג), יליד פולנאה, שלמד כנראה את אמנות הדפוס בעיר מולדתו. בבית הדפוס של רוטנברג נדפסו רק ספרים שימושיים, כמו סידורים. לדברי חוקר בתי הדפוס העבריים חיים דב פרידברג, ספריו נדפסו כולם באותיות ברמה גבוהה, "שיש להעמידן בשורה אחת עם אלה מדפוס ראָם".

בסוף שנת תקצ"ו (1836) העביר רוטנברג את בית הדפוס שלו לחתנו אליעזר ליפמאן מ"ץ, והוא ניהל אותו עד שממשלת הצאר הורתה לסגור את מרבית בתי הדפוס העבריים. לאחר שבוטלה הוראה זו, פתח אליעזר ליפמאן מ"ץ את בית הדפוס מחדש, וניהל אותו עד יום מותו. בתקופה זו נדפסו בו ספרים חשובים, שהוגהו על ידי המגיהים בן-ציון אלפס ואברהם מ"ץ.

בשנת תרל"ד (1873/74) ירש את בית הדפוס יהודה ליב מ"ץ, בנו של אליעזר ליפמאן מ"ץ, והוא ניהל אותו עד תרס"ב (1901/02).
אחרי מותו עברו הדפוס ומסחר הספרים לידי אלמנתו, פריידל מ"ץ, עד מותה בשנת תרע"ח (1917/18).

סמליל הוצאת הירש מ"ץ, 1924 (בתמונה איור של צבי – פירוש השם "הירש" ביידיש)
בנם צבי הירש (גרישה) מ"ץ נסע ללמוד רפואה ברוסיה, אך עם פרוץ מלחמת העולם נפסקו לימודיו והוא שב לווילנה וישב בה בתקופת הכיבוש הגרמני. מ"ץ היה עסקן ציבור, שכיהן כמזכיר טאָז (טוֹ"ז; האגודה למען בריאות היהודים) בווילנה, היה פעיל באגודת התיאטרון היידי בעיר ועוד. לאחר המלחמה – ומותה של אמו – ניסה לחדש את הוצאת הספרים. הוא הוציא לאור כמה ספרי לימוד בעברית וביידיש וספרים נוספים, בהם ספרו של ש"ל ציטרון "מאחורי הפרגוד: מומרים, בוגדים, מתכחשים" (2 כרכים, 1923-25). לבסוף, כנראה באמצע שנות העשרים, מכר הירש מ"ץ את בית הדפוס ומסחר הספרים לחבורת סוחרים מוורשה.

נכדיהם של פריידל מ"ץ ואחייניו של הירש מ"ץ (בני אחותו מאשה) הם רות וייז – הוגת דעות, סופרת, חוקרת ובלשנית יהודייה אמריקאית, פרופסור אמריטה לספרות יידיש וספרות משווה באוניברסיטת הרווארד; ודוד רוסקיס (אנ') – היסטוריון תרבותי של יהדות מזרח אירופה, פרופסור לספרות ותרבות יידיש ולספרות יהודית בבית המדרש לרבנים באמריקה, חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.

לקריאה נוספת
------------

* דוד רוסקיס, **בארץ מאמע-לשון**; מאנגלית: אנה הרמן, בני ברק: הקיבוץ המאוחד ('הכבשה השחורה'), 2011. (במקור: David G. Roskies, *Yiddishlands: A Memoir*, Detroit: Wayne State University Press, 2008)

קישורים חיצוניים
----------------

* חיים דוב פרידברג, **ווילנא**, **תולדות הדפוס העברי בפולניה: מראשית הוסדו בשנת רצ"ד והתפתחותו עד זמננו**, הוצאה ב מושלמת ומתוקנת, מעובדת על פי המקורות, תל אביב: ברוך פרידברג (דפוס גוטנברג), תש"י, עמ' 131, באתר היברובוקס
* יאָנאַס טורקאָוו, ‏הירש (גרישא) מאץ, **פֿאַרלאָשענע שטערן**, כרך ב, בואנוס איירס: צענטראַל-פֿאַרבאַנד פֿון פּוילישע ייִדן אין אַרגענטינע ('דאָס פּוילישע ייִדנטום'), תשי"ד 1953, עמ' 223–228, בארכיון האינטרנט (ביידיש)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  חיים דוב פרידברג, **ווילנא**, **תולדות הדפוס העברי בפולניה: מראשית הוסדו בשנת רצ"ד והתפתחותו עד זמננו**, הוצאה ב מושלמת ומתוקנת, מעובדת על פי המקורות, תל אביב: ברוך פרידברג (דפוס גוטנברג), תש"י, עמ' 131, באתר היברובוקס.
2. ↑  ישראל קלויזנר, **וילנה, ירושלים דליטא: דורות אחרונים 1881–1939**, כרך ב, לוחמי הגיטאות: בית לוחמי הגיטאות, תשמ"ג 1983, עמ' 494.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987011946368905171

 |
**הנצרות האורתודוקסית המערבית** או **ברית הכנסיות האורתודוקסיות המערביות** (באנגלית: **The Communion of Western Orthodox Churches**, בקיצור: **CWOC**; בצרפתית: **Communion des Églises orthodoxes occidentales**, בקיצור: **CEOO**) היא קבוצה של כנסיות נוצריות שאימצו את מסורת הנצרות האורתודוקסית, אולם שומרות על נוסח פולחני ומנהגים רוחניים של הנצרות המערבית. הן קיימות במקביל לכנסיות האורתודוקסיות המזרחיות ולכנסיות האוריינטליות.

הנצרות האורתודוקסית המערבית כוללת שלוש כנסיות חברות:

* הכנסייה האורתודוקסית הקלטית
* הכנסייה האורתודוקסית הצרפתית
* הכנסייה האורתודוקסית של גאליה

ברית הכנסיות האלה קמה ב-25 בדצמבר 2007 עם טקס חתימת אמנתה והחגיגה המשותפת של מיסת חג המולד על ידי הבישופים מאל דה ברשה ומארק מטעם הכנסייה האורתודוקסית הקלטית, הבישופים ויז'יל ומרטן לאפלו מטעם הכנסייה האורתודוקסית הצרפתית והבישוף גרגורי מנדז מטעם הכנסייה האורתודוקסית של גאליה.
הפרוכיות, המנזרים והמיסיונים של CWOC ממוקמים בצרפת, ספרד, בלגיה, שווייץ, הממלכה המאוחדת, קמרון, אוסטרליה, ארצות הברית, ברזיל ומרטיניק.

האמונות
-------

הכנסיות האורתודוקסיות המערביות שומרות את האמונות ואת הפרקטיקה הדתית המסרתיות האורתודוקסיות תוך הסכמה להחלטות שלוש הוועדות האקמניות הראשונות. הן מקבלות גם את כל ההחלטות התאולוגיות והדוקטרינריות של ארבע הוועידות הגדולות האחרונות פרט לגינוי הכריזו על המונופיזיטיזם.
ברית הכנסיות האורתודוקסיות המערביות מכירות כאחיות גם את הכנסיות האורתודוקסיות המזרחיות וגם את הכנסיות המזרחיות הקדומות.
הכרה זו ככנסיות אחיות אינה עדיין בהכרח הדדית.
כנסיות מערביות אלה מוכנות לקבל את הצטרפותן של כנסיות אורתודוקסיות נוספות המסכימות לאמנתן ולעקרונותיהן.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נצרות אורתודוקסית מערבית (בצרפתית)
* נצרות אורתודוקסית מערבית, באתר פליקר
* אתר הכנסייה האורתודוקסית הצרפתית - מסמך הקמת ברית הכנסיות האורתודוקסיות המערביות 2007
* אתר הנצרות האורתודוקסית המערבית
**ה' שמעתי שמעך** הוא פיוט לשליח ציבור הנאמר, בנוסח הספרדים, כהקדמה לחזרת הש"ץ בשחרית ומוסף בראש השנה ויום הכיפורים. הפיוט מתאר את גודלו ועוצמתו של הקב"ה, ואת יראתו של החזן מפני עמידה לפניו בתפילה.

מבנה הפיוט
----------

הפיוט מבוסס על חציו הראשון של הפסוק "**ה' שָׁמַעְתִּי שִׁמְעֲךָ יָרֵאתִי ה'**  פָּעָלְךָ בְּקֶרֶב שָׁנִים חַיֵּיהוּ בְּקֶרֶב שָׁנִים תּוֹדִיעַ בְּרֹגֶז רַחֵם תִּזְכּוֹר", וכמוהו, כל בית פותח ומסיים בפנייה ישירה ל"ה' ". המשכו של הפסוק משמש כשורת הסיום האחרונה של הפיוט. הפיוט בנוי מתשעה בתים, וכל בית מורכב מארבע שורות. השורה הראשונה פותחת בשם ה', בחלק מהבתים היא ממשיכה בפנייה בגוף ראשון אל הקב"ה (שָׁמַעְתִּי וְנִרְגַּזְתִּי יוֹם בּוֹ תִּפְקְדֵנִי; עֲנֵה עָנִי הָעוֹמֵד לְפָנֶֽיךָ) ובחלק ממשיכה בתיאור בגוף שלישי של הקב"ה (מֶלֶךְ יוֹשֵׁב עַל כִּסֵּא דִין; מֶלֶךְ אַדִּיר מַשְׁפִּיל וּמֵרִים). שלושת השורות הראשונות חורזות בחריזה פנימית לבית. השורה הרביעית עשויה בדרך כלל משיבוץ מקראי, וחותמת בשם ה'.

אמירת הפיוט
-----------

הפיוט נאמר בין תפילת העמידה לחזרת הש"ץ בראש השנה ויום הכיפורים. יש קהילות שנהגו לחשוש להפסק, ולפיכך היו שהעבירו את אמירת הפיוט אל הסומך או אל אחד מהמתפללים בקהל, והיו שביטלו לחלוטין את אמירתו, או אמרו אותו רק במוסף, או העבירו את אמירתו אל לפני פסוקי דזמרא או אחרי חזרת הש"ץ.
  
צורת אמירת הפיוט הרווחת היא שהחזן אומר את חציו הראשון של הבית, והקהל מצטרף אליו בשורה או בשתי השורות האחרונות. לאחר הפיוט נוהגים לומר את הפיוט אתאנו לחלות פניך ואת התפילה אוחילה לאל.

קישורים חיצוניים
----------------

* הרב אייל ורד, הפיוט ה' שמעתי שמעך יראתי, באתר ערוץ מאיר, ‏3 באוגוסט 2021
* ה' שמעתי שמעך באתר הפיוט והתפילה

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר חבקוק, פרק ג', פסוק ב'
2. ↑  מלבד בבית השני והשביעי, אשר מבוססים על פסוק אך אינם מצטטים במדויק.
3. ↑  אברהם שלום חי חמוי, **בית הכפרת**, עמוד 431 - "דיני חזרת הש"ץ שחרית", באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים); **המחזור המדוייק איש מצליח - ב (יום הכיפורים)**, עמוד 524, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים); הרב עובדיה יוסף, שו"ת יחוה דעת חלק ה סימן מב
4. ↑  כהן, עמוס, **ויען עמוס א - ב**, עמוד נג, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
**יובאן אטנצקוביץ'** (בסרבית: **Јован Атанацковић**‏; 24 במרץ 1848 – 9 באוגוסט 1921) היה גנרל סרבי שכיהן כראש המטה הכללי הסרבי בין 1897–1898.

ביוגרפיה
--------

אטנצקוביץ' נולד בנגוטין ב-24 במרץ 1848. למד באקדמיה הצבאית הסרבית, וב-1870 החל לשרת בצבא הסרבי בדרגת לוטננט משנה. הוא שרת בתחילה כמפקד סוללת תותחנים והחל מ-1883 שימש כמפקד גדוד. במהלך המלחמה הסרבית-עות'מאנית הוא פיקד בתחילה על סוללת תותחנים ואז שימש כראש מטה ארמיית קריינה. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית שימש כראש מטה דיוויזיית הדרינה.

בין 1889–1890 שימש אטנקוביץ' כשר המלחמה. בין 1897–1898 שימש כראש המטה הכללי הסרבי. הוא היה ממנהיגי ההפיכה הצבאית בסרביה ב-1903. בין מאי לאוגוסט של אותה שנה הוא שימש בשנית כשר המלחמה. ב-1906 הוא עזב את הצבא. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה הוא התגייס מחדש, ומונה למתאם פעולות הצבא הסרבי עם צבא מונטנגרו.

במהלך מלחמת העולם הראשונה, נשלח אטנקוביץ' לשווייץ כדי לתאם עם הצלב האדום את הפעילות למען שבויי הצבא הסרבי. הוא נפטר בבלגרד ב-9 באוגוסט 1921.

קישורים חיצוניים
----------------

* יובאן אטנצקוביץ'

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1041935315
* VIAF: 305251098
* WorldCat (עם VIAF): 305251098

 |
**קרל טרשצ'יאנסקי פון נאדוש** כפי שכונה בגרמנית (בהונגרית: **Tersztyánszky Károly**‏; 28 באוקטובר 1854 – 7 במרץ 1921) היה מפקד בכיר בצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

טרשצ'יאנסקי נולד בעיר סקליצה בהונגריה, אז בתחום האימפריה האוסטרית, ב-28 באוקטובר 1854 למשפחת אצולה ותיקה שקיבלה את תאריה במאה ה-13.

בשנת 1874 התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי וטיפס מהר בדרגות ובתפקידים, ב-1904 הועלה לדרגת גנרל מיור, בשנת 1907 מונה למפקד דיוויזיית הפרשים ה-2, ובשנת 1908 הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט. ב-1910 מונה למפקד הדיוויזיה ה-14, ב-1912 התמנה למפקד הקורפוס ה-4, וב-1913 הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים.

### מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ המלחמה היה טרשצ'יאנסקי מפקד הקורפוס ה-4 שהיה חלק מהארמייה השנייה. בתחילה השתתף הקורפוס בפלישה לסרביה, אך בספטמבר 1914 הועבר הקורפוס לחזית המזרחית ולחם בקרב גליציה, תוך שהוא מפקד בנוסף על הקורפוס ה-7. לאחר מכן הועבר להגנה באזור שלזיה. בפברואר 1915 חזר לגליציה ועמד בראש פלגת ארמייה שניסתה לשחרר את פשמישל, אך ללא הצלחה. במאי 1915 התמנה טרשצ'יאנסקי למפקד פלגת ארמייה שהוטל עליה לכבוש את סרביה. ב-7 בספטמבר הפכה פלגת הארמייה שבפיקודו לארמייה השלישית, אך עקב סכסוך עם אישטוון טיסה ראש ממשלת הונגריה הודח מתפקידו, ובמקומו מונה הרמן קבש.

ב-1 במאי 1916 קודם טרשצ'יאנסקי לדרגת גנרל אוברסט, וב-7 ביוני התמנה למפקד הארמייה הרביעית במקום יוזף פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה שהודח מתפקידו עקב כישלונו בבלימת מתקפת ברוסילוב. ב-5 במרץ 1917 הוחלף טרשצ'יאנסקי בפיקוד על הארמייה בגנרל קרל פון קירשבאך אאוף לאוטרבאך, עקב סכסוך עם אלכסנדר פון לינסינגן, ומונה למפקד הארמייה השלישית. בקיץ 1917 הותקפה הארמייה שבפיקודו על ידי הרוסים במסגרת מתקפת קרנסקי, וטרשצ'יאנסקי נאלץ לסגת לאחור. בעקבות כך הודח טרשצ'יאנסקי ב-12 ביולי 1917 ובמקומו מונה קרל קריטק למפקד הארמייה.

כדי למנוע את פרישתו מהצבא הציע לו קרל הראשון, קיסר אוסטריה את הפיקוד על המשמר ההונגרי המלכותי, אך טרשצ'יאנסקי סירב. לבסוף ב-30 באוגוסט 1917 מונה טרשצ'יאנסקי למפקד אסקדרון המשמר הקיסרי בחצר הקיסרית בווינה. לאחר שביתת הנשק פרש טרשצ'יאנסקי מהצבא ב-1 בדצמבר 1918. לאחר המלחמה התגורר בווינה עד למותו ב-7 במרץ 1921.

ראו גם
------

* האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרל טרשצ'יאנסקי פון נאדוש** בוויקישיתוף
* Karl Tersztyánszky von Nádas באתר The Austro-Hungarian Army (באנגלית)
* Karl Tersztyanszky von Nadas באתר Die österreichisch-ungarische Armee von 1914-1918 (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1076374646
* ISNI: 0000 0000 4213 8770
* LCCN: n2008054224
* VIAF: 72483793
* WorldCat: lccn-n2008054224

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בפעיל ציוני בלגי. אם התכוונתם למדען יהודי-גרמני, מראשוני חוקרי האלצהיימר (1942-1876), ראו אוסקר פישר (מדען).

**אוסקר (יהושע) פישר** (16 בינואר 1875 – 29 בספטמבר 1947) היה יהלומן ופעיל ציוני, מראשי יהדות בלגיה.

ביוגרפיה
--------

אוסקר פישר נולד לאברהם אבא, שהיה ממשפחה חסידית, ולאמו שיינדל לבית וינר, בקרקוב שבגליציה. הלאחר לימודים בחדר ובבית ספר יהודי, רכש מקצוע של שען ועסק בכך בבודפשט ווינה. בשנת 1896 נסע לבקר את אחיו יונה (ז'אן) פישר באנטוורפן. בדרכו לשם קרא את ספרו של הרצל "מדינת היהודים", שראה אור באותה שנה. הוא עבר להתגורר באנטוורפן עם רעייתו שולמית בת צבי (הנרי) הרץ, שם התמחה בליטוש וסחר ביהלומים והפך לאחד מראשי הקהילה היהודית בבלגיה. בשנת 1901 נבחר כציר בלגיה לקונגרס הציוני החמישי. במשך השנים השתתף עוד בכמה קונגרסים ציוניים. הוא היה מקורב אל מקס נורדאו ואלכסנדר מרמורק והיה מזוהה עם "ציונות המדינית ההרצלאית". 

בשנת 1910 ביקר לראשונה בארץ ישראל ורכש בה אדמות.⁩ עם הקמת קק"ל, היה מייסד פעילות הארגון בבלגיה, וניהל את לשכת הארגון עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה. למרות שהתנגד להקמת קרן היסוד, הוא פעל לגיוס כספים גם עבורה בבלגיה. בשנת 1931 עבר להתגורר בתל אביב באופן קבוע, והתגורר בבית בשדרות רוטשילד מס' 71.

בשנת 1932 ייסד, יחד עם אחיינו מוריס פישר את המושבה כפר יונה לזכר אחיו יונה, על אדמות שנקנו מערבים בקלקיליה. בנוסף ייסד בעפולה ספריה צבורית וקרן לגמילות חסדים ליד "קופת מלוה" על שמו ושם רעייתו. בסוף ימיו תרם כ-1000 דונם אדמות לקק"ל.

פישר היה מעורב כתורם בייסוד מוזיאון תל אביב, בניין הבימה, התזמורת הארץ ישראלית וארגונים נוספים. בשנת 1938 הציג 30 יצירות מאוספו, שכלל עבודות של ג'יימס אנסור (8 עבודות), מוריס אוטריו (2 עבודות), פייר-אוגוסט רנואר, פול סיניאק, קייס ואן דונגן, מארק שאגאל (2 עבודות) אוסיפ צדקין, מוריס ולאמנק ואחרים, בתערוכה במוזיאון תל אביב. הייתה זו תערוכה ראשונה של אוסף פרטי במוזיאון.

אוסקר נפטר כחודש לאחר רעייתו שולמית. ילדיו, מרים רוז קרנון (1977-1909; אשת יונה קרנון (קזרנובסקי)), והמהנדס החיפאי יוסף בן-נון (1984-1914), תרמו מספר ציורים לזכר הוריהם למוזיאון תל אביב ולבית הנכות הלאומי בצלאל.

קישורים חיצוניים
----------------

* ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוסקר פישר** בוויקישיתוף
* דוד תדהר (עורך), "יהושע (אוסקר) פישר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3063

הערות שוליים
------------

1. ↑  נחום סלושץ, נאמנו של הרצל, הַבֹּקֶר, 29 באוקטובר 1948
2. ↑  א. ארנפלד, אוסקר פישר ז"ל, הַבֹּקֶר, 3 בנובמבר 1947
3. ↑  ראו: "נפטר אוסקר פישר", הארץ, 30 ספטמבר 1947, עמ' 3
4. ↑  ראו: דוד תדהר (עורך), "יהושע (אוסקר) פישר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3063
5. ↑  ראו: קארל שווארץ, מגנזי האמנות בתל-אביב, הארץ, 8 בספטמבר 1938; וגם: ג. ינאי, תערוכת האוסף של א. פישר במוזיאון תל-אביב, דבר, 11 באוקטובר 1938 [ג. ינאי הוא פסדדונים של גבריאל טלפיר]
כרישים שוחים מחוץ לכלוב מוגן-כרישים שבתוכו אנשים
**כלוב מוגן כרישים** הוא כלוב מתכת המשמש צוללנים לצפות מקרוב במינים מסוכנים של כרישים, בביטחון יחסי. הצפייה יכולה לכלול מינים שונים של כרישים, כשהנצפים ביותר מתוך כלוב הם עמלצים לבנים וכרישים שוריים, אשר שניהם ידועים כתוקפנים לעיתים. כלובים מוגני כרישים בנויים כך שיעמדו בהתנגשויות ונשיכות כרישים, ויהיו מסוגלים להגן על הצוללנים מפני התקפות. כלובי-צלילה מאפשרים לאנשים לעקוב מקרוב אחר כרישים, ולעיתים לקיים איתם אינטראקציה.

כלוב מוגן כרישים משמש גם לצורכי פנאי. על מנת לאפשר צפייה בכרישים מקרוב, מפעילי האטרקציה משליכים לים פתיונות שונים, כדי למשוך את הטורפים לסביבת הכלוב.

כלוב מונע עצמית
---------------

ב-4 בספטמבר 1979, נרשם בארצות הברית פטנט מספר 4166462 עבור כלוב מוגן כרישים בעל הנעה עצמית; שתוכנן כדי לאפשר לצוללנים לאסוף אוזני-ים מבלי להיות חשופים לפגיעה. בפטנט נרשם שבזכות מערכת ההנעה, צוללני אוזן-הים יאמצו את עצמם פחות, ולכן, יוכלו לאסוף את טרפם במשך זמן ארוך יותר. תקציר הפטנט מפרט כלוב בעל הנעה עצמית עם לפחות פתח גישה אחד ושלדה הנושאת מדחף ומנוע אוויר. למסגרת הכלוב מחובר חומר ציפה כך שהכלוב יכול לצוף באופן נייטרלי במים מלוחים. פטנט זה פקע ב-4 בספטמבר 1996.

תאונות כלוב כרישים
------------------

בשנת 2005, מרק קארי, תייר בריטי שצלל בכלוב כרישים מול חופי דרום אפריקה, נחשף לסכנה חמורה, כאשר עמלץ לבן באורך 5 מטר חדר דרך הסורגים של הכלוב הכרישים בו שהה במהלך הצלילה. הכריש הקיף את הספינה מספר פעמים, והחל לתקוף את צד הכלוב, ואז התחיל לרסק ולנשוך. הקפטן של הספינה ניסה להסיח את הכריש על ידי שהכה אותו בראש עם מוט ברזל, אבל הכריש נגס את אחד המצופים בחלקו העליון של הכלוב, דבר שגרם לכלוב להתחיל לשקוע. קארי הבין שהיות שהוא מצויד רק במסכה, ללא כל התקני נשימה, הברירות העומדות בפניו הן להאכל או לטבוע. הוא שחה במהירות דרך החלק העליון של הכלוב, והוצא למבטחים על ידי קפטן הספינה, שהדף את הכריש על ידי מהלומות בראשו.

ב-2007, כלוב כרישים מסחרי נהרס מול חוף האי גואדלופה לאחר שעמלץ לבן באורך 4.6 מטר גדול הסתבך בו וקרע את הכלוב לשניים במאמץ קדחתני לחלץ את עצמו. תיירים צילמו וידאו של התקרית, שהתפשט במהירות ברחבי האינטרנט.

מחלוקת בעניין פיתוי כרישים
--------------------------

החולקים על תעשיית כלובי-הצלילה, כמו קרייג בווים שניצל מהתקפת-כריש, מאמינים כי פיתוי כרישים מתמיד במטרה למשוך כרישים לכלובי התיירים, עשוי לשנות את התנהגות הכרישים. החולקים על בווים, כמו איכות הסביבה הימית, טוענים כי אין שום קשר בין פיתיון כרישים להתקפות נגד בני אדם. עם זאת, ישנן ראיות כי פיתוי של כרישים לצורכי תיירות משנה את דפוסי התנועה של עמלצים לבנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כלוב מוגן-כרישים** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Patent 4166462" www.patentstorm.us
2. ↑  "He Almost Became Shark Food". CBS News. 11 בפברואר 2009. נבדק ב-10 בספטמבר 2012. `{{cite news}}`:  (עזרה)
3. ↑  The Guardian It was a real thrill, says tourist nearly eaten by 18ft great white shark
4. ↑
5. ↑  "Stop Shark Cage Diving Say South Africa Shark Attack Victims".
6. ↑  Bruce, B.D. & Bradford, R.W. Mar Biol (2013) 160: 889. doi:10.1007/s00227-012-2142-z The effects of shark cage-diving operations on the behaviour and movements of white sharks, Carcharodon carcharias, at the Neptune Islands, South Australia
**אריה אנסון פרנק רייני** (באנגלית: **Anson Frank Rainey**;‏ 11 בינואר 1930 - 19 בפברואר 2011) היה בלשן וארכאולוג אמריקאי-ישראלי. פרופסור לתרבויות המזרח התיכון ולבלשנות שפות שמיות באוניברסיטת תל אביב.

ביוגרפיה
--------

רייני נולד בדאלאס שבטקסס. בין השנים 1947–1955 למד לתואר ראשון בלימודי דת ולתואר שני במקרא ותאולוגיה. בין השנים 1955–1964 למד היסטוריה ולימודי הים התיכון בארצות הברית ובישראל וקיבל תואר דוקטור. בהמשך הצטרף לסגל אוניברסיטת תל אביב, ומ-1970 כיהן שם כפרופסור חבר; מ-1981 כפרופסור מן המניין. לימד גם כפרופסור מן החוץ באוניברסיטת בר-אילן, באוניברסיטת בן-גוריון ובמכללת אורות.

פרסם מאמרים וספרים רבים בתחומי מחקרו, והיה ממניחי היסודות למחקר הגאוגרפיה ההיסטורית בארץ ישראל. כן ניהל כמה חפירות ארכאולוגיות ביניהן: תל מיכל, תל באר שבע ועוד.

מחקרו הגדול היה חקר מכתבי אל-עמארנה. בשנת 1970 פרסם מהדורות נוספות ומעודכנות שכללו לוחות נוספים שנחשפו באתר החפירות או נמצאו באוספים פרטיים הוא שתרגם מחדש את הלוחות שלא נכללו בפרסומו של יורגן אלכסנדר קנודטזון מתעודה א"ע 359 ועד א"ע 379. בשנת 1996 פרסם רייני ארבעה כרכים הדנים בלשון מכתבי אל עמרנה.

ב-1980 עבר תהליך גיור ונטל את השם "אריה". התגורר בשערי תקווה, היה נשוי ואב לבן.

ב־19 בפברואר 2011, נפטר רייני לאחר מחלה קשה ונקבר בבית העלמין בברקן. השאיר אחריו את אשתו ציפורה כוכבי-רייני, ד"ר לשפות שמיות עתיקות ומרצה במכללה האקדמית בית ברל, ואת בנם יוני. אשתו המשיכה את המפעל של רייני וב-2005 פורסם ספרה "למלך אדוני - מכתבי אל-עמארנה" הכולל 350 מכתבים מתורגמים לעברית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנסון רייני** בוויקישיתוף

* פרופ' רייני אנסון, באתר אוניברסיטת תל אביב
* הספרים של אנסון רייני, באתר "סימניה"
* אליה שילה, ההיסטוריון פרופ' אריה רייני אנסון הלך לעולמו, באתר ערוץ 7
* יגאל לוין, פרופ' אנסון פ' רייני - דברים לזכרו, באתר המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה, אוניברסיטת בר-אילן
* קורות חיים באתר המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה, אוניברסיטת בר-אילן
* רשימת פרסומיו באתר המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה, אוניברסיטת בר-אילן
* Among the Last of the Titans: Aspects of Professor Anson Rainey’s Life and Legacy (1930-2011) (באנגלית)
* מאמר לזכרו - משה ענבר, לפתח חטאת רובץ, באתר הארץ, 1 באפריל 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  נדב נאמן, **תעודות עמארנה בין מחקר היסטורי לממצא ארכאולוגי** זמנים 101 עמוד 4, 2008
2. ↑  מקור ראשון, מוסף דיוקן, 1 באפריל 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007266691805171
* BnF: cb122106448 (data)
* GND: 17232436X
* ICCU: MILV115829
* ISNI: 0000 0001 1574 0237
* LCCN: n83138153
* NLA: 35439824
* NLK: KAC201003127
* NTA: 069449287
* SUDOC: 030753503
* VcBA: 495/118932
* VIAF: 71439417
* WorldCat: lccn-n83138153

 |
**ארתור אלמאי**, (במקור **ויינפלד**, בהונגרית: **Almai Artúr**;‏ קאשה, 1 בפברואר 1894 – בודפשט, 17 בינואר 1978) היה רופא שיניים, כירורג פה ולסת מחלוצי ניתוחי הפה והלסת בממלכת הונגריה.

ביוגרפיה
--------

ארתור ויינפלד נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוכן נוסע מוזס (משה) ויינפלד ושל וסרֵן שוורץ. הוא השלים את לימודי התיכון שלו בבית הספר המלכותי הממלכתי ההונגרי בזומבור (1904–1912), ולאחר מכן הפך לסטודנט בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (1912) (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). בפרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס וביצע שירות בחזית. החל מסתיו 1916 מילא את תפקידיו הרפואיים בחזית האיטלקית, בתחנת הסיוע של הגדוד, תחילה כעוזר רופא ולאחר מכן כסגן רופא גדודי. הוא נפל בשבי האיטלקי ונפצע פעמיים בחזית. שוחרר כסגן רפואי. אלמאי קיבל מספר עיטורים על עמידתו בקרבות. לאחר המלחמה, בשנת 1923. קיבל את התואר דוקטור לרפואה. עם סיום לימודי הוא עבד במרפאה הפנימית מספר 1 לצד רז'ה באלינט. מאוחר יותר עבד בפוליקליניקה Charité ובקליניקת השיניים. בשנות ה-20 הוא שהה שנה בבון עם פרופסור אלפרד קנטורוביץ, ממנו למד את שיטות טיפול השיניים המודרניות ביותר באותה תקופה. לאחר שחזר הביתה, הוא פתח את המרפאה שלו עם מספר חדרי המתנה בראש הגשר בצד בודה של גשר מרגיט. אלמאי היה חבר במספר אגודות רפואיות ומדעיות ונחשב לאחד מרופאי השיניים המפורסמים בשנות ה-30 של המאה ה-20.

הוא הובא למנוחות בבית קברות היהודי ברחוב קוזמה.

משפחתו
------

אשתו הראשונה הייתה אדית רוזנצוויג (1908–?), בתם של בנו רוזנצוויג ושל רוזליה דוקס, עמה התחתן ב-1928 בבודפשט. רעייתו השנייה הייתה ד"ר אווה גרגיי (1914–1993), רופאת שיניים, פרופסור באוניברסיטה.

בניו ד"ר ג'רג' אלמאי (1947–2013) וד"ר יאנוש אלמאי (1949) היו רופאי שיניים.

לקריאה נוספת
------------

* Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
* Szentmiklóssy Géza (1930). *A magyar feltámadás lexikona*. (לקסיקון התחייה ההונגרית)
* Gergely András: *Jeles magyar zsidó orvosok lexikona*. Budapest, Makkabi, 2001 (אנדראש גרגיי: לקסיקון רופאים יהודים הונגרים מפורסמים ומצטיינים. בודפשט. הוצאת מכבי. 2001)
* Forrai Judit (2018). "A fogászat pápája: Alfred Kantorowicz, és a XX. századi történelem egy fejezete" (PDF). *Kaleidoscope*. **9** (17). נבדק ב-2022-12-10.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Születési bejegyzése a kassai izraelita hitközség születési akv. 8/1894. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-12-10.
2. ↑  Új Élet, 1978. február 1. (33. évfolyam, 3. szám)
3. ↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 366/1928. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-12-10.
**אהבה ממבט שני** הוא סרט ישראלי משנת 1998 בבימויה של מיכל בת-אדם.

הסרט הופק על ידי רשות השידור, קרן הקולנוע הישראלי וקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, הוא היה מועמד ל-5 פרסי אופיר.

עלילה
-----

נינה היא צלמת צעירה הגרה עם סבה. יום אחד היא מצלמת תמונה במהלך אירוע רחוב המושך את תשומת ליבה. היא מגלה עניין באיש המופיע בתמונה שלא הבחינה בקיומו בעת שצילמה את התמונה. אז, היא מתחילה לחפש אותו באופן אובססיבי, אף על פי שאינה מכירה אותו ואינה יודעת עליו דבר, והיא יודעת כי הוא האחד שאליו היא כמהה.

שחקנים ודמויות
--------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות |
| --- | --- |
| מיכל זוארץ | נינה |
| יוסי ידין | אולק |
| אלון אבוטבול | דן |
|

עוד משחקים בסרט: נתן כוגן, יגאל שדה, דבורה ברטונוב, סמי הורי, רות גלר, דוידה קרול, חיים בנאי וגיא לואל.

ביקורת
------

מבקר הקולנוע אורי קליין תיאר את הסרט כך "למרות שהסרט מתרחש במציאו מקומות עכשווית יש בו משהו ישן מישראל אחרת, מוקדמת הרבה יותר, שבה נשים צעירות התגוררו אצל קשישים ונענו לפנטזיות הרומנטיות האלמנטריות ביותר".

קישורים חיצוניים
----------------

* "אהבה ממבט שני", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "אהבה ממבט שני", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "אהבה ממבט שני", באתר אידיבי
* "אהבה ממבט שני", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* "אהבה ממבט שני", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית

הערות שוליים
------------

1. ↑

| סרטי מיכל בת-אדם |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| רגעים (1979) • על חבל דק (1980) • בן לוקח בת (1982) • המאהב (1986) • אלף נשותיו של נפתלי סימן טוב (1989) • אישה זרה (1993) • הדוד פרץ ממריא (1993) • איה: אוטוביוגרפיה דמיונית (1994) • אהבה ממבט שני (1998) • חיים זה חיים (2002) • ריטה שם זמני (2007) • מאיה (2010) • הדרך לאן (2016) |

 |
**הרב זאב וולף נוסנבוים** (תרל"ז, 1877 - תש"ג, 1943) היה רבה של דרוהוביטש שבמזרח גליציה (כיום מערב אוקראינה). מחבר שו"ת **זיו הלבנון**. נספה בשואה עם בני קהילתו.

ביוגרפיה
--------

נולד בסטרי שבגליציה המזרחית, במחוז לבוב (כיום מערב אוקראינה) לאימו עטיל בת רבי אברהם אבלי רייצס, ולאביו ר' דוד שהיה נכדם של הרב אריה לייב הלר בעל קצות החושן והרב יום טוב ליפמן הלר בעל ה'תוספות יום טוב'. עוד מנעוריו ניכר בכישרונו ונקרא 'העילוי מסטרי'. היה מגדולי תלמידיו של הרב אריה לייבוש הורוביץ, שגם הסמיכו להוראה. הרב נוסבוים נסמך לרבנות גם על ידי המהרש"ם והרב יצחק שמלקיש בעל ה'בית יצחק'.

נשא לאשה את שרה בת הרב יוסף פנצר מחבר הספר 'פרי יוסף' וראב"ד דרוהוביטש שבמזרח גליציה, סמוך לסטרי. בתרס"ז (1907) נבחר כדיין ומורה צדק לסייע לחמיו. משנת תרע"ט (1919) שימש ראב"ד בעיר כממלא מקום חמיו. מחשובי הפוסקים בגליציה. ראש חסידי טשורטקוס בעירו, ומראשי אגודת ישראל בגליציה המזרחית. כמו כן היה חבר בוועדה הרוחנית של ישיבת חכמי לובלין.

### הירצחו בשואה

רבי זאב וולף נוסנבוים ניספה בשואה עם קהילתו ומשפחתו בשנת תש"ג (1943). בספר הזיכרון לדרוהוביץ, בוריסלב והסביבה, מובא תיאורה של רבקה שפירא על מותו של הרב נוסנבוים ובני הקהילה:

> 
> כאשר עלה הצורר על העיר, ציווה מיד לאסור את נכבדי הקהילה היהודית והחלה פרשת הייסורים והעינויים. בראשית שנת 1942 אסף את כל שרידי היהודים שנשתיירו מן ה"אקציות" הקודמות, למען פעולת חיסולם הסופי. הרב ר’ זאב וולף נוסבוים צעד בראש תהלוכת המוות, ובקומה זקופה, בשירה וריקודים עודד את ההולכים לקראת קידוש השם. וכך נכרתה קהלת יהודי דרוהוביץ, אחת הקהילות המפוארות והנכבדות בגליציה המזרחית"
> 
> 
> 
>

משפחתו
------

חתנו הוא הרב שמעון גבל, מחבר הספר ‘שם משמעון – כלי הגולה’, כיהן ברבנות ברעזיב וקאטוביץ. לאחר נדודים ועינויים קשים בסיביר הגיע לבוכרה על גבול איראן. משם היגר לארה"ב וכיהן שם בקהילת 'כנסת ישראל' ברונקס. בזקנותו עלה לארץ ישראל ונהרג בתאונת דרכים בירושלים בכ"ד בניסן תשמ"ו.

ספריו
-----

* **כבוד הלבנון**, ‏דראהאביטש תרסה, הכולל חידושים על הש"ס, באתר היברובוקס
* **זיו הלבנון**, (1931) הכולל דרשה ושו"ת. באתר היברובוקס
* **ארז לבנון** (1939) הכולל את דרשתו ממעמד סיום הש"ס העולמי מהדף היומי וגמר כתיבת ספר תורה בישיבת חכמי לובלין

קישורים חיצוניים
----------------

* על הרב זאב וולף נוסנבוים, באתר תורתך לא שכחתי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007506212505171
* LCCN: nr92010937
* WorldCat (עם LCCN): nr92-010937

 |
**מלאנוזה ריהל** (באנגלית: **Riehl melanosis**) היא צורה של דרמטיטיס מגע, שמתחילה בגירוד, אדמנת (באנגלית: אריתמה, שהיא אדמומיות של העור הנגרמת מפציעה או מצב אחר הגורם לדלקת. לעיתים קרובות מופיעה כפריחה, אדמנת יכולה להיגרם על ידי גורמים סביבתיים, זיהום או חשיפת יתר לשמש, כלומר כוויות שמש) ופיגמנטציה שמתפשטת בהדרגה, אשר לאחר שהגיעה לרמה מסוימת, הופכת לנייחת.  על פי ההערכה, הפתוגנזה של מלאנוזה ריהל היא חשיפה לשמש בעקבות שימוש בבשמים או בקרמים מסוימים (דרמטיטיס פוטו-מגע).

מלאנוזה ריהל נקראת על שם רופא העור גוסטב ריהל, שתיאר לראשונה את המצב בשנת 1917.

ראו גם
------

* נגע בעור

הערות שוליים
------------

1. 1 2  James, William; Berger, Timothy; Elston, Dirk (2005). *Andrews' Diseases of the Skin: Clinical Dermatology* (10th ed.). Saunders. ISBN 978-0-7216-2921-6.
2. ↑  *Dorland's Illustrated Medical Dictionary*. Philadelphia: Elsevier Saunders. 2012. p. 1647.
3. ↑  Ohshiro, T.; Calderhead, R. G. (1995). *Laser Treatment for Naevi*. Chichester, UK: John Wiley & Sons. p. 37.

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**ויקטור ויקטורוביץ' סחרוב** (ברוסית: **Виктор Викторович Сахаров**;‏ 20 ביולי 1848 – 22 בנובמבר 1905) היה לוטננט גנרל רוסי אשר שימש כראש המטה הכללי הרוסי בין 1898-1904, וכשר המלחמה הרוסי בין 1904–1905. נרצח בידי המהפכנית הסוציאליסטית אנסטסיה ביצ'קו.

ביוגרפיה
--------

סחרוב נולד במוסקבה ב-20 ביולי 1848 למשפחת אצולה. הוא סיים את הגימנסיה הצבאית השנייה במוסקבה בשנת 1864 ואת בית הספר הצבאי אלכסנדר השלישי בשנת 1866. עד 1872 שירת בתפקידי קצין זוטר ברגימנט חיל הרגלים ה-123. ב-1875 סיים את לימודיו באקדמיית המטה הכללי "ניקולייב" ושרת במפקדת המחוז הצבאי סנט פטרבורג. ב-1876 שרת בארמיית הדנובה, ובשנה שלאחר מכן מונה לראש מטה הדיוויזיה הקוזאקית הקווקזית. הוא שרת במלחמה העות'מאנית-רוסית ולחם בקרבות בבלקן. במהלך המלחמה עבר לשמש כראש מטה דיוויזיית הגרנדירים ה-2. לאחר המלחמה הוא שהה מספר חודשים בבולגריה, ולאחר מכן חזר לסנט פטרבורג.

ב-30 באוגוסט 1880 הועלה סחרוב לדרגת פולקובניק. בינואר 1884 הוא מונה לראש מטה דיוויזיית הפרשים ה-2 של המשמר. במקביל, לימד בבית הספר לקציני חיל הפרשים. בפברואר 1890 הוא מונה לסגן ראש מטה המחוז הצבאי ורשה. ב-30 באוגוסט של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל-מאיור. ב-1894 הוא מונה לראש מטה המחוז הצבאי אודסה. ב-6 בדצמבר 1897 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-20 בינואר 1898 הוא מונה לראש המטה הכללי.

ב-11 במרץ 1904 הצאר ניקולאי השני מינה את סחרוב לשר המלחמה שלו. באוקטובר 1905 נשלח סחרוב בידי הצאר כדי להרגיע מהומות במחוז סראטוב. הוא הצליח להרגיע מוקדי מהומות רבים באמצעות משא ומתן וללא שפיכות דמים. ב-22 בנובמבר 1905, הוא שהה בבית המושל בעיר סראטוב, ונפגש עם נציגים אזרחיים. המהפכנית הסוציאליסטית אנסטסיה ביצ'קו הגישה לו עצומה. כאשר סחרוב החל לקרוא אותה, ביצ'קו ירתה בו ארבע פעמים באקדח שהסתירה בבגדיה. הוא מת כעבור דקות ספורות.

ביצ'קו נידונה למוות, אולם גזר דינה הומתק למאסר עולם עם עבודות פרך. היא שוחררה במהלך מהפכת פברואר, אולם נרצחה בידי הנ.ק.ו.ד. בגיא ההריגה בקומונרקה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויקטור סחרוב** בוויקישיתוף
* ויקטור סחרוב במילון האנציקלופדי הצבאי
* ויקטור סחרוב בספרייה ההיסטורית הציבורית של רוסיה