ניטשה במדי צבא פרוסיה, בשנת 1868 (נצבע מחדש)
הצירוף **ניטשה והציונות** או **ציונות ניטשאנית** (בגרמנית: **Nietzscheanischer Zionismus**) מצביע על הזיקות הרבות בין הגותו של הפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה לבין אנשי הציונות, כאשר השפעת הגותו של ניטשה חצתה זרמים בציונות ורווחה בקרב גישות מנוגדות. הפילוסופיה של ניטשה, שהיה אלמוני מרבית שנות חייו, זכתה לפופולרית גוברת בשלהי המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, וזאת במקביל לתחיית הציונית.

בין הסוגיות הבולטות בהגותו של ניטשה שנמצאו רלוונטיות עבור הוגים ומנהיגים ציוניים, בולטת קריאתו של ניטשה ל"היפוך הערכים" המגולמת בדמות של ה"על-אדם", אשר מצאה הדים בשאיפה הרווחת בקרב ציונים רבים לזנוח את דמות היהודי הגלותי לטובת דמותו של העברי או "היהודי החדש", על גרסאותיה השונות. בדומה לזאת, ביקורתו של ניטשה כלפי היהדות-הכהנית כראשית "מוסר העבדים", שעם זאת נבדלת מהחיוניות של היהדות המקראית המקורית, הדהדה את הרצון להתגבר על היהדות-הרבנית, לטובת חזרה לערכים שורשיים בארץ ישראל.

> 
> כוח המשיכה שהיה לניטשה כלפי יהודים משלב מוקדם, מעיד באיזה מרחב פרשנויות ניתן היה להבינו, לשאוב ממנו ולהשתמש בו [...] יהודים הבחינו נכון באיבתו לאנטישמיות ובהערצה שרחש לאומתם; הם היו שותפים להערצתו לתקופת התנ"ך בהשוואה להיהדות (התלמודית) המאוחרת; לעיתים קרובות הבינו שלא כהלכה את התנגדותו לליברליזם, כאילו זו צורה פרועה יותר של המהפכה האנטי־מסורתית, החילונית בעיקרה שהתחילה במאה ה־18 [...] ניטשה נתפס בעיקר כפילוסוף של חיוניות, של כוח טבעי החוזר ומאשר את עצמו מתחת להררים של מצוות וחוקים ודפים עבשים של למדנות נודנית וחיי כפיפות, שהשחיתו אותו. ליהודים המודרניים הייתה בדרך־כלל דעה הרבה יותר רעה על חייהם בגלות מכפי שהיתה לניטשה, והפילוסופיה שלו – עם כל הפרזותיה – נראתה לחלק מהם כהשראה או חיזוק לתיקון חייהם על־ידי שיבה אל מקורות החיים, העוצמה, היצר והטבע.
> 
> 
> 
> — ירמיהו יובל, **חידה אפלה: הגל, ניטשה והיהודים**, עמ' 243–244
>

ציונים ניטשאניים
----------------

### אהרן דוד גורדון (1856–1922)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
### בנימין זאב הרצל (1860–1904)

"חוזה המדינה", בנימין זאב הרצל, מייסד ונשיא ההסתדרות הציונית, היה אמביוולנטי לגבי האידאולוגיה של ניטשה. למרות זאת, קיים דמיון בין תפיסת "היהודי החדש" שלו לבין ה"על-אדם" של ניטשה. לפי יעקב גולומב, ניתן להקביל בין דמותו של יעקב סמואל ממחזהו של הרצל *הגטו החדש* לבין דמותו של זרתוסתרה בספרו של ניטשה *כה אמר זרתוסטרה*. האידיאלים של סמואל אינם עולים בקנה אחד עם מנטליות העדר, הוא גאוותן ואינו מפגין "רסנטימנט", אינו מבקש ליישם ערכים ומוסר, ונמצא במסע להתגבר על "האני" הישן שלו.

גולומב גם מייחס להרצל השפעה מניטשה בספרו *מדינת היהודים* שם הוא כותב: "מי שרוצה לבנות בנין חדש במקום הבנין הישן, עליו להרוס תחילה את הישן ואחרי כן לבנות את החדש", בדומה לאמירתו של ניטשה בספרו *לגנאלוגיה של המוסר* ""מה זה בעצם, כינונו של אידיאל או הריסתו?" [...] כדי לכונן מקדש, מן ההכרח להחריב מקדש". עם זאת, הוא מציין שאף שהרצל הזכיר ביומניו האישיים פילוסופים רבים (בהם: אפלטון, שופנהאואר, קאנט, הגל, אריסטו, פיירבאך, ברנטנו, פיכטה, שלינג, וולטר, ורוסו), ניטשה אינו מוזכר ביומניו.

### מיכה יוסף ברדיצ'בסקי (1865–1921)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
### חיים ויצמן (1874–1952)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
חיים ויצמן הזכיר את ניטשה פעמים רבות במכתביו לאשתו לעתיד, למשל בשנת 1902 כתב: "אני שולח לך את ניטשה: למדי לקרוא ולהבין אותו. זהו הדבר הטוב והמשובח ביותר שאני יכול לשלוח לך".

### מרטין בובר (1878–1965)

הפילוסוף מרטין בובר, אף שהיה ביקורתי כלפי הגותו של ניטשה, עמד על הנחיצות להטמיעהּ בציונות. כפי שעלה בנאומו בקונגרס הציוני החמישי, בובר ראה בהגות הניטשאנית גורם הכרחי ללילדה מחדש של היהדות, משום שלתפיסתו ניטשה היה "המעורר והבורא של ערכי חיים חדשים ושל תחושת עולם חדשה".

בובר סבר כי אלפיים שנות הגלות אפשרו להמיר את העוצמה הפיזית של העם היהודי לעוצמה רוחנית בקרב היהודים. הדחף המהותי של הרנסאנס היהודי היה לשחרר את האנרגיה הרוחנית, מתוך אמונה ששמירה על הרוח מפנימה את האינסטינקטים של האדם, אשר לאחר מכן מופנים נגד עצמו. ניטשה חשב שהפעולה הנכונה לנקוט לאחר דה-רוחניות היא לקדם את הדחף האסתטי של האדם. חזונו של בובר הדגיש את הרעיון של פיוס העם היהודי לחיים של יצירתיות, אושר ובריאות.

הפילוסופיה הדיאולוגית של בובר, אשר שואפת להתגבר על האינדיבידואליות החד-צדדית של האקזיסטנציאליזם, קיבלה ביטוי מעשי בהיותו שותף להקמת התנועה הציונית "ברית שלום", ששמה לה למטרה לייצר דיאלוג יהודי-ערבי.

### הלל צייטלין (1871–1942)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
### זאב ז'בוטינסקי (1880–1940)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
### פרנץ רוזנצווייג (1886–1929)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
### גרשם שלום (1897–1982)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
### ברוך קורצווייל (1907–1972)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
### ישראל אלדד (1910–1996)

ישראל אלדד היה ממנהיגי הלח"י, סופר, משורר, פובליציסט, ודוקטור לפילוסופיה, שנודע גם כמתרגם של רוב כתבי ניטשה לעברית.

ציונים אנטי-ניטשאניים
---------------------

### מקס נורדאו (1849–1923)

אשהיים טוען כי "נורדאו תיעב את ניטשה" וכי רוב הקטגוריות של הגותו הן בגדר מראה הפוכה לגישותיו של ניטשה, שכן שניהם דיברו למשל בגנות ה"ניוון".

לעומת זאת, גולמב טוען כי אף שנורדאו תקף את ניטשה בוולגריות הוא נמשך לקריאתו של ניטשה לעיצוב הרמוני של אישיות אותנטיות.

### אחד העם (1856–1927)

אחד העם, אבי הציונות הרוחנית, הביעה התנגדות להישענות של רבים בציונות על הגותו הלא יהודית של ניטשה. כך למשל במאמרו "שנוי הערכין" (התמכתב עם קיראתו של ניטשה לשינוי כל הערכים) וטען כי שינוי הערכים ברוח ניטשה מנוגד ליתרונה המוסרי של היהדות על פני אומות אחרות.

> 
> אנשים מישׂראל אשר נמשך לבם אחר "האדם העליון" במובנו של ניטשה, ובכרעם ברך לפני "צרתוּסטרא", כפרו בנביאי ישׂראל והלכו להם לתקן חייהם הפרטיים על פי "ערכין חדתין" אלו. אבל קשה להבין – וכל שכן לסבול במנוחה – חזיון זר כזה, כי יבואו אנשים לגבול ישׂראל ותורה חדשה זו בידם, לתקן בה חיי האומה כולה, בהאמינם בתומתם, כי העם הזה, אשר כל עצמוּתו, כמעט מאז נראה על במת ההיסטוריא הכללית, לא היתה אלא כעין מחאה תמידית עזה מצד הכוח הרוחני נגד כוח הזרוע והסַייף; אשר כל עוז רוחו מימי קדם ועד עתה נובע רק ממקור אמונתו החזקה ב"תעודתו" המוסרית, בחובתו וכשרונו להתקרב יותר משאר העמים אל האידיאל של השלמוּת המוסרית; – כי העם הזה, יוכל פתאום, אחר שנות-אלף, "לשנות את הערכין" שלו, לוַתּר על יתרונו הלאומי בעולם המוסרי, בשביל להיות "זנב לאריות" בעולם הסַייף; להרוס את מקדשו הגדול לאלהי הצדק, בשביל לבנות על מקומו במה קטנה ושפלה (יותר מזה הן לא תשׂיג ידו!) לאליל הגבוּרה הגשמית.
> 
> 
> 
> — אחד העם "שנוי הערכין"
>

אנטי-ציונים ניטשאניים
---------------------

### גיאורג ברנדס (1842–1927)

גיאורג מוריס כהן ברנדס היה מבקר ספרות דני ממוצא יהודי שעמד על קשרי ידידות עם ניטשה והיה מהראשונים שלימדו את הגותו באירופה. ברנדס ביקש להשתחרר מהמסורת ומכבלי היהדות, והשיל מעצמו כל רגש של לאומיות. הוא החשיב את עצמו לאדם קוסמופולטי פן-אירופאי ודחה את הציונות כביטוי של לאומנות-רומנטית. ב-1889 שלח הרצל לברנדס עותק של ספרו "מדינת היהודים" ונתקל בתגובה צוננת מצד ברנדס.

### דוד פרישמן (1859–1922)

דוד פרישמן שהיה מחלוצי הספרות העברית המודרנית, היה הראשון לתרגם לעברית את כה אמר זרתוסטרא (בתרגומו: כֹּה אָמַר סָרַתּוּסְתְּרָא). אולם פרישמן גם החזיק בעמדות אנטי-ציוניות.

לקריאות נוספות
--------------

* סטיבן אשהיים (עורך), **מורשת ניטשה בגרמניה - 1890–1990**, תרגמה מאנגלית חנה אשהיים, תל אביב: עם עובד, תשס"ח 2008
* דוד אוחנה, **זרתוסטרא בירושלים: פרידריך ניטשה והמודרניות היהודית**, הוצאת מוסד ביאליק, 2016
* יעקב גולמב, **ניטשה העברי**, בעריכת חיים פסח, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, 2009
* יעקב גולומב (עורך), **ניטשה בתרבות העברית**, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, 2002.
* יעקב גולומב, "על הפולמוס 'הנטשאני' בין אחר־העם למיכה יוסף ברדיצ'בסקי", **מסביב לנקודה : מחקרים חדשים על מ"י ברדיצ'בסקי, י"ח ברנר וא"ד גורדון,** בעריכת: אבנר הולצמן; גדעון כ"ץ; שלום רצבי, עיונים בתקומת ישראל; עיונים בתקומת ישראל (סדרה) תשס"ח 2008
* יעקב גולומב, **זהות בלא נחת: על יהודי שוליים נאורים וזיקתם אל ניטשה**, ירושלים: מאגנס, 2022
* ירמיהו יובל, **חידה אפלה: הגל, ניטשה והיהודים**, הוצאת שוקן, 1996
* ירמיהו יובל, ניטשה והיוצאים מן הגטו: דיאלוג לא שלם, **עיון: רבעון פילוסופי**, כרך ס"ד (תשרי תשע"ו / אוקטובר 2015), עמ'. 393-404
* יותם חותם, **גנוסיס מודרני וציונות: משבר התרבות, פילוסופית החיים והגות לאומית יהודית**, הוצאת מאגנס, 2007.
* רון מרגולין, "הדתיות הנסתרת בכפירתו של ניטשה: על קריאותיהם של אהרן דוד גורדון ומרטין בובר בכתבי ניטשה", עיון ס"ד (תשע"ו), עמודים 418–430

קישורים חיצוניים
----------------

* יעקב גולומב, פרידריך ניטשה: פילושמי ופרו-ציוני דגול, באתר מידה, ‏28 באוגוסט 2015

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Aschheim, Steven E. (1992). *The Nietzsche Legacy in Germany 1890-1990*. University of California Press. p. 102. ISBN 978-0-520-07805-5.
2. 1 2  Golomb, Jacob (2004). ""Thus Spoke Herzl": Nietzsche's Presence in Theodor Herzl's Life and Work". *Nietzsche and Zion*. Ithaca; London: Cornell University Press. pp. 23–45. JSTOR 10.7591/j.ctv5qdjn7.6.
3. ↑  מדינת היהודים / בנימין זאב הרצל / תרגום: מיכל ברקוביץ (מגרמנית), באתר פרויקט בן-יהודה
4. ↑  ניטשה, **לגנאלוגיה של המוסר** חלק 2: §24
5. ↑  Leonard, Stein, **The Letters and Papers of Chaim Weizmann**, Oxford University Press, 1968
6. ↑  Aschheim, Steven E. (1992). *The Nietzsche Legacy in Germany 1890-1990*. University of California Press. p. 105. ISBN 978-0-520-07805-5.
7. ↑  מרטין בובר: אסתטיקה ציונית ואקסטאזה, באתר המחסן של גדעון עפרת, ‏2018-03-29
8. 1 2  Golomb, Jacob (2004). *Nietzsche and Zion*. Cornell University Press. pp. 46–64, 159–188.
9. ↑  Aschheim, Steven E. (1992). *The Nietzsche Legacy in Germany 1890-1990*. University of California Press. p. 29. ISBN 978-0-520-07805-5.
10. ↑  יעקב גולומב, Jacob Golomb, The Case of Max Nordau against Nietzsche — The Structure of Ambivalence / על זיקתו הדו-ערכית של נורדאו כלפי ניטשה, **Historia: Journal of the Historical Society of Israel / היסטוריה: כתב עת של החברה ההיסטורית הישראלית**, 2001, עמ' 51–77
11. ↑  שנוי הערכין / אחד העם, באתר פרויקט בן-יהודה
12. ↑  יעקב שביט, הלא יודעים אנו איזה שלבי התפתחות עבר המין האנושי מבראשית... הדרך מובילה תמיד אל על, באתר הארץ, 7 ביולי 2004
13. ↑  כה אמר סרתוסטרא / פרידריך ניטשה / מגרמנית: דוד פרישמן, באתר פרויקט בן-יהודה

| פרידריך ניטשה |
| --- |
| כתביו | חמש הקדמות לחמישה ספרים שלא נכתבו (על הפאתוס של האמת; על עתיד מוסדות החינוך שלנו; המדינה היוונית; היחס בין הפילוסופיה השופנהארית לתרבות הגרמנית; התחרות ההומרית) • הולדת הטרגדיה • על אמת ושקר במובן החוץ מוסרי • פילוסופיה בעידן הטראגי של היוונים • ראיית העולם הדיוניסית • עיונים שלא בעיתם (דוד שטראוס: המתוודה והסופר; כיצד מועילה ומזיקה ההיסטוריה לחיים; שופנהאור כמחנך; ריכרד וגנר בביירוית) • אנושי, אנושי מדי • דמדומי שחר • המדע העליז • כה אמר זרתוסטרא • מעבר לטוב ולרוע • לגנאלוגיה של המוסר • פרשת וגנר • אנטיכריסט • שקיעת האלילים • ניטשה נגד וגנר • הנה האיש • הרצון לעוצמה |  |
| מושגים בהגותו | אלוהים מת • החזרה המתמדת • על-אדם • האדם האחרון • מוסר אדונים ומוסר עבדים • פרספקטיביזם • אהבת הגורל • החיוב הניטשיאני • הטשאנדלה • רסנטימנט • הרצון לעוצמה • מה שלא הורג אותי מחשל אותי |
| יצירות אחרות | רשימת יצירות מוזיקליות מאת פרידריך ניטשה • דיתירמבים דיוניסיים • אידיליות ממסינה |
| אישים קשורים | אליזבת פרסטר-ניטשה • לו אנדריאס-סלומה • פאול ריי • גאורג ברנדס • יעקב בורקהרדט |
| נושאים קשורים | ארכיון ניטשה • כשניטשה בכה • אחותי ואני • הפרס הבין-לאומי על שם פרידריך ניטשה • ניטשה והציונות |

| ציונות ישראלישראל |
| --- |
| נושאים ומושגים מרכזיים | התנועה הציונית • התקווה • ארץ ישראל • אוטואמנציפציה • תוכנית בזל • תוכנית אוגנדה • תוכנית בילטמור • "אלטנוילנד" ו"מדינת היהודים" • עלייה לארץ ישראל, ההעפלה וחוק השבות • תחיית הלשון העברית • עבודה עברית וכיבוש העבודה • חלוציות • קיבוץ • מחתרות עבריות בארץ ישראל • כוח המגן העברי • כרונולוגיית ההתיישבות היהודית בארץ ישראל בעת החדשה • אנטישמיות • טריטוריאליזם יהודי • הצהרת בלפור, הספר הלבן הראשון ותוכנית החלוקה • הכרזת העצמאות ומלחמת העצמאות • דגל ישראל • הסכסוך הישראלי-פלסטיני • פוסט-ציונות ואנטי-ציונות • החלטת האו"ם 3379 • החלטת האו"ם 4686 |  |
| זרמים בציונות | ציונות מדינית • ציונות מעשית • ציונות סינתטית • ציונות רוחנית • הציונים הכלליים וציונות כללית • ציונות סוציאליסטית • ציונות רוויזיוניסטית • ציונות דתית • ארץ ישראל השלמה • ציונות נוצרית • ניטשה והציונות |
| ארגונים ציוניים | קונגרס פוקשאן והוועד המרכזי ליישוב ארץ ישראל וסוריה • ההסתדרות הציונית העולמית • הקונגרס הציוני העולמי • הוועד הפועל הציוני וההנהלה הציונית • הסוכנות היהודית • קרן קיימת לישראל • קרן היסוד • מינהל מקרקעי ישראל • המשרד הארצישראלי • המוסדות הלאומיים • הכשרת הישוב • אוצר התיישבות היהודים ובנק אנגלו-פלשתינה • פיק"א • הגדודים העבריים • ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל • הסתדרות העובדים הכללית החדשה • סולל בונה • הארכיון הציוני המרכזי • ארכיון התצלומים של קק"ל |
| תנועות ציוניות | ביל"ו • חובבי ציון • ציוני ציון • פועלי ציון • ההתיישבות העובדת • התנועה הקיבוצית • עליית הנוער • תנועת המזרחי • ברית הציונים הרוויזיוניסטים • ציונות ברוסיה • ציונות בלוב |
| מחתרות עבריות | בר-גיורא • השומר • הרועה • הגדעונים • ארגון המגן • ניל"י • הקיבוץ • ההגנה • פלמ"ח • אצ"ל • לח"י • תנועת המרי העברי |
| ראשוני הציונות | מבשרי הציונות • יהודה לייב פינסקר • בנימין זאב הרצל • נתן בירנבוים • מקס נורדאו • אחד העם • ליאו מוצקין • דב בר בורוכוב • משה הס • נפתלי הרץ אימבר • דוד וולפסון • חיים ויצמן • משה לייב ליליינבלום • נחום סוקולוב • נחמן סירקין • יוסף לוריא • מקס בודנהיימר • אדמונד ג'יימס דה רוטשילד • יצחק יעקב ריינס • אוטו ורבורג • נחום גולדמן • יחיאל צ'לנוב • אבא הלל סילבר • צבי הירש קלישר • שמואל מוהליבר |
| אישים ציונים נוספים ואנשי היישוב | אהרן דוד גורדון • מרטין בובר • רחל המשוררת • שמואל הוגו ברגמן • הנרייטה סאלד • זאב ז'בוטינסקי • מאיר בר-אילן • חיים ארלוזורוב • זלמן שזר • אברהם יצחק הכהן קוק • ארתור רופין • דוד בן-גוריון • מנחם אוסישקין • אב"א אחימאיר • חיים בוגר (בוגרשוב) • ברל כצנלסון • אלכסנדר זייד • יוסף שפרינצק • ישראל שוחט • שמריהו לוין • יוסף טרומפלדור • מיכאל הלפרן • גרשם שלום • יהודה לייב מאגנס • יצחק טבנקין • יצחק בן-צבי • מנחם בגין • אברהם שטרן (יאיר) • ציונים לא יהודים |
| ראו גם 100 מושגי יסוד • פורטל ישראל • פורטל היישוב • היסטוריה של עם ישראל • היסטוריה של ארץ ישראל |