recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**יעקב קאופמן** (נולד ב-1945) הוא מעצב ישראלי יליד רוסיה, ופרופסור לעיצוב. נחשב אחד המעצבים הבולטים בישראל.

למד במכון לאמנות בבת ים פיסול (1970) ובעל דיפלומה בעיצוב תעשייתי מהטכניון (1969).

ביוגרפיה מקצועית
----------------

יעקב קאופמן החל את דרכו במכון לייעול פריון העבודה בתל אביב כראש יחידת העיצוב בשיתוף עם יועצים מהאו"ם שסייעו בתחום זה לתעשייה הישראלית בראשית דרכה. בשנת 1970 נסע לניו יורק ועבד בסטודיו מיכאל לקס לעיצוב תעשייתי עד לשנת 1972.
מ-1972 עבד במכון לייעוץ לעסקים קטנים בתל אביב. בין 1976 עד 1978 שיתף פעולה בסטודיו משותף עם פרופ' שמואל קפלן. בתקופה זו יצרו השניים פרויקטים עבור התעשייה המסורתית בישראל בדגש ריהוט. מאז ועד היום עובד יעקב קאופמן בסטודיו האישי שלו, ומחלק את זמנו בין הצעת פרויקטי עיצוב בתחום התאורה והריהוט לחברות מאיטליה ומגרמניה לבין יצירה של מחקר צורני עיצובי. בין החברות המובילות לעיצוב בעולם איתן עובד יעקב קאופמן נמנים חברות כמו, Serian, Luxit, Techno, Lumina, Harbert, Arflex ואחרים. עבודותיו הוצגו בתערוכות רבות בישראל ובחו"ל, כולל מוזיאון ישראל בירושלים (1991), מוזיאון קופר יואיט לעיצוב בניו יורק (2006), טריאנלה במילאנו (2006).

הוראת העיצוב
------------

החל ללמד בבצלאל בשנת 1975, וב-1979 התמנה להיות ראש המחלקה לעיצוב תעשייתי, למשך שנה אחת. כמו כן, שימש כמרצה אורח במחלקות לקרמיקה, אמנות ועיצוב פנים בתחומים של צורה, תפקוד ומבנה. שימש כראש התוכנית לתואר שני בעיצוב תעשייתי בבצלאל מ-2002-2004.

פרסים
-----

* פרס העיצוב האיטלקי Compasso d'oro 1991
* המוזיאון לארכיטקטורה ועיצוב בשיקגו, 2004.
* ADI איגוד העיצוב האיטלקי, 2004.
* תחרות לכיסא מתקפל, Designboom, 2003
* המועצה הנורווגית לעיצוב, 2003

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של יעקב קאופמן (באנגלית)
* ארכיון **יעקב קאופמן**, בספרייה הלאומית
* מידע על יעקב קאופמן בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית
* יובל סער, יעקב קאופמן: בין עיצוב לאמנות, באתר הארץ, 3 בנובמבר 2009
* כרמלה טייכמן בשיחה עם יעקב קאופמן, מעצב, באתר "בית לאמנות ישראלית", ינואר 2016
* שולי שטראוס וטל מור - ראיון עם יעקב קאופמן
* אתר למנויים בלבד נעמה ריבה, יעקב קאופמן: "בתים שעיצבו בחצי מיליון שקל? לפעמים עדיף איקאה", באתר הארץ, 19 במאי 2021

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 276655
* NLI: 987007263661305171
* GND: 1021043370
* ISNI: 0000 0000 6696 3740
* KulturNav: 1caea459-8601-4732-9e37-e375ad837cb7
* LCCN: n89120082
* SUDOC: 17413066X
* VIAF: 43429653
* WorldCat: lccn-n89120082

 |
**סרגיי ארסניביץ' וינוגרדוב** (ברוסית: **Сергей Арсеньевич Виноградов** ;‏1 ביולי 1869 (יוליאני) – 5 בפברואר 1938) היה צייר אימפרסיוניסטי רוסי-סובייטי; ידוע בציור נופים, וסצנות ז'אנר ודיוקנאות.

ביוגרפיה
--------

סרגיי וינוגרדוב, פוסטר מלחמת העולם הראשונה
אביו היה כומר כפרי. בין השנים 1880–1889 למד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה אצל אילריון פרינישניקוב, ולדימיר מאקובסקי ו-וסילי פולנוב, שהשפיעו רבות על סגנונו. בשנת 1888 הוענק לו התואר "אמן". בשנה שלאחר מכן, הוא עבר לאקדמיה הקיסרית לאמנויות; למד עם בוגדן וילוולדה וקרל וניג.

לאחר סיום לימודיו נסע לחרקוב ללמד בבית ספר למסחר. הוא חזר למוסקבה ב-1896 ומצא עבודה עבור המו"ל אלכסיי סטופין. בשנת 1896, הוא הפך למורה באוניברסיטה הממלכתית לאמנויות ותעשייה על שם סטרוגנוב במוסקבה (תפקיד שהחזיק בן עד 1913). שנתיים לאחר מכן, הוא החל להציג עם הנודדים. בשנת 1903, הוא הפך לאחד ממייסדי "איחוד האמנים הרוסים". הוא נכנס "לאקדמיה" ב-1912 והפך לחבר באקדמיה ב-1916.

במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוא התגורר בגורצוף, קרים, בדאצ'ה בבעלות קונסטנטין קורובין. כשהיה שם, הוא התמקד בציור סצנות צבאיות ועיצוב כרזות. לאחר המלחמה סייע בקישוט הקרמלין במוסקבה, לרגל יום השנה הראשון למהפכה הבולשביקית.

סרגיי וינוגרדוב, כפריות, 1927
בשנת 1923, הוא עזר בארגון תערוכה נודדת של אמנות רוסית וליווה את התערוכה להצגתה הראשונה בניו יורק. עם שובו התיישב בריגה, שם לימד בתחילה באולפנה של ניקולאי בוגדנוב-בלסקי, ולאחר מכן הקים בית ספר פרטי משלו.

למרות שהתרכז בציור בנופים, פעל גם בז'אנרים אחרים; במיוחד סדרה של דיוקנאות המתארים את הכמרים בקתדרלת המולד.

בתחילת שנות ה-30, הוא כתב סדרת זיכרונות על תולדות האמנות הרוסית שלפני המהפכה שפורסמו בסגודניה.

הוא מת מדלקת ריאות ב-1938.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סרגיי וינוגרדוב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Kenneth, Sergei Vinogradov, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית)
2. 1 2  Русские художники. Виноградов Сергей Арсеньевич. www.artsait.ru

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1013198298
* ISNI: 0000 0001 2212 7553
* LCCN: no2002065273
* LNB: 000245699
* NKC: js2009523770
* NTA: 071501428
* RKD: 81171
* SUDOC: 149649606
* ULAN: 500042143
* VIAF: 75987219
* WorldCat: lccn-no2002065273

 |
סניף מק דויד, חיפה
**מק דויד** היא רשת מזון מהיר ישראלית, שהייתה פעילה בעיקר בשנות ה-80 וה-90.

היסטוריה
--------

הרשת הוקמה בשנת 1978 על ידי שותפים ישראלים כרשת המתמחה בהגשת המבורגרים. מקור השם הוא בשמו של אחד השותפים, דוד. הסניף הראשון הוקם בפינת הרחובות פרישמן-דיזנגוף בתל אביב. הסניף השני הוקם במרכז הכרמל שבחיפה. בשנת 1979 נתבעה הרשת על ידי מקדונלד'ס העולמית בטענה לשימוש בשם דומה לשלה.

בשנת 1989 מנתה הרשת בשיאה 28 סניפים ברחבי ישראל. הסניף הצפוני פעל בקריית שמונה והדרומי באילת.

הרשת הייתה מזוהה עם כרטיסי גירוד שהוענקו ללקוחות, ובהם ניתן היה לזכות בפרסים שונים.

בין הסניפים הוותיקים ניתן היה למצוא את סניף לב המפרץ בחיפה.

בסוף שנות ה-90 החלה הרשת לצמצם את מספר סניפיה בעקבות כניסת רשתות מקדונלד'ס ובורגר קינג לישראל. 

בשנת 2011 התכוונו בעלי רשת המרכולים "ביג זול" להפעיל רשת המבורגרים ארצית תחת שם המותג, תוך טענה כי מבחינה משפטית שם המותג פנוי לשימוש, מול טענת בעלי הסניף החיפאי כי הוא מחזיק בזכויות על השם. בינואר באותה השנה נפתח "מק דויד" בנצרת עילית. בהמשך נפתח סניף נוסף, אך זמן לא רב לאחר מכן הסניפים הללו נסגרו, והיוזמה לא יצאה אל הפועל.

נכון לחודש יולי 2023, פועל בחיפה משנת 1982 סניף יחיד של מק דויד במרכז זיו, בשכונת נווה שאנן.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mcdonalds sues MacDavid over rights to use name, בעיתון the montreal gazzete‏, 11 בינואר 1979
2. ↑  רשת מק דייוויד קמה לתחיה?, באתר ynet‏, 11 בינואר 2011
3. ↑  גרדה גלזר, בחזרה לעתיד, באתר וואלה, 24 בינואר 2011
**רות קופל**  (בגרמנית: Ruth Koppel;‏ 1895–1975) הייתה ציירת בוטנית ישראלית.

ביוגרפיה
--------

רות עלתה מבארן בגרמניה בשנת 1933 עם בעלה, רב-החובל מרטין קופל וגרו בחיפה. בשנותיה המאוחרות גרה בירושלים.

דרכה האמנותית
-------------

טרם עלייתה לישראל, קופל הייתה ציירת מדעית, בתחום הרפואה, באוניברסיטת פרנקפורט

קופל איירה את מגדיר הצמחים הראשון לצמחי ארץ ישראל אשר יצא לאור בשנת 1938 על ידי הבוטנאים של האוניברסיטה העברית: מיכאל זהרי, אלכסנדר אייג, ונעמי פיינברון דותן וכן מגדירים נוספים.

ציורי הצמחים של רות הופיעו ברב ספרי הבוטאניקה שראו אור בעברית כולל ב"פלורה פלסטינה" FLORA PALESTINA

לפני עידן הצילום הדיגיטלי נהגו במחלקה לבוטניקה להיעזר בכישרונם של ציירים מומחים שתחום התמחותם היה ציורי בוטאניקה וצמחים. ציוריה של קופל וציוריה של האמנית ברכה אביגד הופיעו ברוב ספרי הבוטניקה שראו אור בעברית וכן ב"פלורה פלסטינה FLORA PALESTINA.

רות קופל עמדה על ההבדל שבין ציור הצמחים לצילמם. לדעתה, דווקא הציור מתאים יותר למטרה המדעית משום שיש בו אפשרות אלמיניציה של פרטים בלתי חשובים, והדגשת הקוים האופייניים.

בין עבודותיה היו האיורים שליוו את מגדיר הפטריות של טשרנה רייס: **כמהין ופטריות**(הוצאת תרשיש, ירושלים תשי"ב, 1951).

ציוריה זכו להופיע בתערוכות שונות, ביניהן התערוכה שהוצגה בשנת 1951 בבצלאל והתערוכה שהתקיימה בשנת 2002 בגן הבוטאני בירושלים בה הוצגו מאה ציורים ממיטב עבודותיה של קופל.

קישורים חיצוניים
----------------

* יונה פישר, רישומי רות קופל. למרחב, 20 במאי 1955
* סרט על התערוכות של רות קופל, ברכה אביגד ונעם רבינוביץ' במוזאון אורי ורמי נחושתן

* מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן,תערוכה: רות קופל - ציירת בוטנית - 7.9.2013 עד 7.12.13
* תחיה גל,על נשים ופרחים, למרחב, 18 בדצמבר 1967, עמ'3

* ישורון קשת: ציור בוטאני בארץ, הארץ, 6 באפריל 1951, עמוד 5

הערות שוליים
------------

1. ↑  הדף בקטלוג הספריה הלאומית
2. ↑  מרטין קופל
3. ↑  אבני דרך בבית ספר חוגים (נוסד בשנת 1934 ושכן במרפסת ביתה של רות קופל)
4. ↑  על נשים ופרחים מאת תחייה גל, למרחב, 18 בדצמבר 1967
5. ↑  מוזיאון אורי ורמי נחושתן, רות קופל וברכה אביגד
6. ↑  גלריה אגוזי,רות קופל, הציור: נוף הכרמל
7. ↑  גל אור, מעולם החי והצומח, באתר על המשמר, 22.5.1964
8. ↑  על המגדיר: כמהין ופטריות
9. ↑  ישורון קשת, תערוכות בירושלים, הארץ, 20 במאי 1955, עמ' 10
10. ↑  תערוכה במוזיאון בצלאל, הארץ 2 בפברואר 1951
11. ↑  גלריה אגוזי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987010489583105171
* VIAF: 5164115057810052903
* WorldCat: viaf-5164115057810052903

 |
**שבעת מעשי החסד** הם מעשים שהאמונה הנוצרית מחשיבה כמבטאים מידות טובות הדרושות לאדם והמייצגות את הרחמים, ומאמיניה מצופים לקיימם. שבעת מעשי החסד מתבססים על הכתוב בכתבי הקודש, בעיקר על הדרשה על ההר ועל פסוק 7: "אשרי הרחמנים כי-הם ירחמו". מעשי החסד מתבססים גם על המידות הטובות (exemplum virtutis) שהיו נהוגות ברומא העתיקה ומתייחסים לשבע המידות הטובות.

רשימת מעשי החסד
---------------

מתוך המידות הטובות ובעיקר האהבה, נגזרים שבעת מעשי החסד הבאים לענות על צרכים גופניים של הזולת שהם

* האכלת הרעב
* השקיית הצמא
* הלבשת עירומים
* ביקור חולים
* הכנסת אורחים
* פדיון שבויים לפחות ביקור האסיר
* קבורת המת

מעשי החסד בציורו של המסטר מאלקמר

מקור תאולוגי
------------

מקור מקובל לשש המידות הטובות הראשונות הם הפסוקים: 

> 
> 34 אז יאמר המלך אל-הנצבים לימינו באו ברוכי אבי ורשו את-המלכות המוכנה לכם למן-הוסד העולם: 35 כי רעב הייתי ותאכילני צמא הייתי ותשקוני ארח הייתי ותאספוני: 36 ערום ותכסוני חולה ותבקרוני במשמר הייתי ותבאו אלי: 37 וענו הצדיקים ואמרו אדנינו מתי ראינוך רעב ונכלכלך או צמא ונשקה אותך: 38 ומתי ראינוך ארח ונאספ או ערם ונכס: 39 ומתי ראינוך חולה או במשמר ונבא אליך: 40 והמלך יענה ויאמר אליהם אמן אמר אני לכם מה-שעשיתם לאחד מאחי הצעירים האלה לי עשיתם: 41 ואז יאמר גם אל-הנצבים לשמאלו לכו מעלי ארורים אל-אש עולם המוכנה לשטן ולמלאכיו: 42 כי רעב הייתי ולא האכלתם אותי צמא הייתי ולא השקיתם אותי: 43 ארח הייתי ולא אספתם אותי ערום ולא כסיתם אותי חולה ובמשמר ולא בקרתם אותי: 44 וענו גם-הם ואמרו אדנינו מתי ראינוך רעב או צמא או ארח או ערום או חולה או במשמר ולא שרתנוך: 45 אז יענה אתם לאמר אמן אמר אני לכם מה-שלא עשיתם לאחד מן-הצעירים האלה גם-לי לא עשיתם: 46 והלכו אלה למעצבת עולם והצדיקים לחיי עולם
> 
> 
> 
> — הבשורה על-פי מתי, פרק כ"א, פסוקים 35-39
>

מעשי החסד הרוחניים
------------------

בנוסף לשבעת מעשי החסד הגופניים הגדירה הכנסייה גם שבעה מעשי חסד רוחניים:

* השבת החוטא מחטאו (כמצווה מעשית זה מתורגם להוכחת החוטאים)
* הדרכת חסרי הידע
* ייעוץ למתלבט, לספקן
* ניחום המתעצב
* סובלנות לשגיאות האחר
* מחילה על נזקים
* תפילה למען החיים, החולים והמתים

ייצוג אומנותי
-------------

קאראווג'ו – שבעת מעשי החסד
בכנסיית פיו מונטה דלה-מיסריקורדיה (Pio Monte della Misericordia) שבנאפולי, מוצג ציור המזבח "Sette opere di Misericordiais" מהמאה ה-17 של מיכאלאנג'לו מריזי דה-קרווג'ו, המתאר את שבעת מעשי החסד לפי הסדר: האכל את הרעב, בקר את האסיר, קבור את המת, השקה את הצמא, הלבש את העירום, ארח את הזר ובקר את החולה. ציור זה ידוע במיוחד בשל "החסד הרומי" המגולל את סיפורה של בת בשם פֵּרוֹ המיניקה בחשאי את אביה, קימוֹן, שהיה כלוא ונידון למות מרעב ומתאר שני מעשי חסד כאחד - ביקור האסיר והזנת הרעב.

בכנסיית סנט לורנץ באלקמר מצוי ציורו מ-1504 של המסטר מאלקמר, המתאר את מעשי החסד לפי הסדר: האכל את הרעבים, השקה את הצמאים, הלבש את הערומים, קבור את המתים, אכסן את הנוסעים, סעד את החולים, שחרר את הכלואים.

ראו גם
------

* שבעת החטאים

לקריאה נוספת
------------

* אפי זיו, **הצופן הנוצרי באמנות**, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2015, עמ' 361, מסת"ב 978-965-566-137-8

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שבעת מעשי החסד** בוויקישיתוף
* תבליטי טרה קוטה בבית החולים לגידמים בפיסטויה, המתארים את מעשי החסד

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph913916

 |
**משהו חדש מתחיל** הוא שיר שבוצע על ידי דני רובס ויצא לאור בשנת 2007.

רקע
---

השיר יצא לאור בדצמבר 2007 כסינגל הראשון מתוך אלבום שנושא את שם השיר, שיצא 12 שנים לאחר האלבום הקודם של רובס. 

השיר נכתב על ידי אילאיל תמיר, זוגתו של רובס דאז וכיום רעייתו, ובתו של יהודה תמיר מלהקת "חלב ודבש". את מילותיו כתבה על ספסל ברחוב בתל אביב. בשעת בוקר ראה רובס את המילים מונחות בסלון ביתם. הוא החליט להלחין את השיר ולהשתמש בו בדגימה מתוך שירו פנים ושמות. לאחר כמעט שנה הציג את השיר למפיק אורי זך שהציע לו לשנות את הפזמון. לדברי רובס, "המילים מבטאות אותי יותר מכל דבר אחר, את התקופה הארוכה שעברה מאז התקליט האחרון, את האופטימיות של משהו חדש שמתחיל, דברים שקורים בזמן נכון וניסים קורים והכל אפשרי".

"משהו חדש מתחיל" הוא השיר היחיד בקריירה של רובס אותו הוא הלחין, אך לא כתב את מילותיו.

השיר הגיע למקום ה-28 במצעד העברי השנתי לשנת התשס"ח (2008) של רשת ג' ולאותו המקום במצעד השנתי של גלגלצ.

כרזת בחירות מטעם רשימת הבית היהודי לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה (2013)
בשנת 2012 במהלך הפריימריז לראשות מפלגת הבית היהודי הייתה סיסמת הבחירות של נפתלי בנט "משהו חדש מתחיל", סיסמה בה השתמשה גם הרשימה, לאחר ניצחונו של בנט, לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה (2013). רובס טען שהופתע מהשימוש בסיסמה הזהה לשם של שירו, וכי לא היה שבע רצון מכך. הוא שקל להגיש תביעה משפטית בגין פגיעה בזכויות יוצרים, אך לבסוף ויתר על כך.

בשנת 2018 בוצע השיר בתוכנית הנוער המוזיקלית "Oboy" בערוץ הילדים.

בשנת 2020 בוצע השיר בתוכנית הילדים "אבא מטפלת" בערוץ TeenNick.

קישורים חיצוניים
----------------

* מילות השיר באתר שירונט
* קטע קול שיר אחד, באתר כאן 24 בדצמבר 2017.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אור ברנע, משהו חדש מתחיל, באתר ynet, 24 בדצמבר 2007
2. ↑  דני רובס, משהו חדש מתחיל (ראיון וידאו לחרסונסקי מיוסיק, מרץ 2008) באתר yosmusic‏, מרץ 2008
3. ↑  אור ברנע, משהו חדש? דני רובס נגד נפתלי בנט, באתר ynet, 20 בנובמבר 2012
**אנה הדוויג בול** (בלעז: **Anna Hedvig Büll**, במקור: **Anna Hedwig Buhl**;‏ 4 בפברואר [לפי לוח השנה היוליאני: 23 בינואר] 1887 — 3 באוקטובר 1981) הייתה מסיונרית אסטונית (ממוצא גרמני-בלטי) שסייעה להצלת חייהם של כמה אלפי ילדים יתומים ארמנים, בתקופת רצח העם הארמני.

ביוגרפיה
--------

בול נולדה למשפחה נוצרית-לותרנית בשנת 1887 בהאפסלו, אסטוניה. בעיירת נופש זו, ניהל אביה אתר מרפא בבוץ שהיה בבעלותו. היא הייתה הילדה השישית מבין שמונה אחים ואחיות. בול למדה בבית ספר ציבורי באסטוניה עד גיל 15, לאחר מכן היא נשלחה לשם השלמת לימודיה לעיר סנט-פטרסבורג, שם למדה במשך שלוש שנים בבית ספר גרמני-פרוטסנטי. במהלך ביקורה בבית המשפחה בשנת 1903, אשר היה בעיירת הולדתה, היא קיבלה השראה מהרצאה שניתנה על ידי אוונגליסט ידוע בשם יוהאן קארגל. דבר זה השפיע על החלטתה להקדיש את חייה למאמץ הסיוע ההומניטרי.

לאחר שהשלימה את לימודי התואר הראשון בשנת 1903, בול בילתה את עיקר זמנה בבית המסיון "Malche", אשר בעיירה הגרמנית "Bad Freienwalde (Oder)". שם היא למדה על גורל הארמנים תחת האימפריה העות'מאנית. חדורת מטרה לסייע לבני העם הארמני, היא סיימה את לימודיה בבית הספר האוונגליסטי. במהרה היא הוזמנה לשרת בתחנת מסיון ארמנית במארש. עם זאת, בשל גילה הצעיר וחוסר ניסיונה היא נאלצה תחילה לעבור התנדבות עם נשים וילדים בכפרים גרמניים ולאחר מספר חודשים להתנסות בסיוע לאביונים בסנט-פטרסבורג.

בשנת 1909, ניסתה שוב בול לסייע לארמנים, אך ניסיון זה נקטע באבו בשל התפשטות הידיעה אודות הטבח בנפת אדנה שבקיליקיה (כיום חלק מטורקיה). משלא צלח הדבר בידה, המשיכה בול לסמינר הוראה מסיונרי. בסופו של דבר, לאחר שהוסמכה לחינוך, עברה בול לקיליקיה. באזור זה היא עבדה כמורה בבית יתומים ארמני במארש, בין השנים ‏ 1911-1916. בשנת 1915, הייתה בול עדה למעשה הטבח בקיליקיה ופעלה להצלת חייהם של כמעט אלפיים ילדים ארמנים ונשים ארמניות. בתקופה זו הוכרה העיר מארש כ"עיר היתומים". בול נקראה לחזור מהעיר מארש בשנת 1916 ונדרשה לעזוב.

בשנת 1921, נשלחה בול לחלב שבסוריה על ידי ארגון "סיוע נוצרי לאלפו" (בלעז: "Chrétienne en Orient to Aleppo") שהוקם זה מכבר, שם הקימה מחנה פליטים לניצולי רצח העם הארמני. בנוסף לכך, היא קידמה סיוע רפואי לחולי דבר, הייתה שותפה לבניית שני בתי חולים, ארגנה סדנאות אריגה וגינון, לימדה שיעורי ארמנית וכן עסקה ביוזמות נוספות שנועדו לשפר את חייהם ואיכות חייהם של הפליטים.

בשנת 1951, בעת שהחלו הפליטים לבקש מקלט בארמניה הסובייטית, בול לא קיבלה אשרה מטעם רשויות ברית המועצות. בהמשך אותה השנה היא חזרה לאירופה. היא נפטרה במוסד סיעודי למסיונרים ב-3 באוקטובר 1981, בפאתי העיר היידלברג שבגרמניה. 

לאורך 40 שנים מחייה היא השקיעה את מירב מאמציה לשיפור מצבם החברתי של הפליטים הארמנים. ב-29 באפריל 1989, הוקם לוח זיכרון בבית הולדתה שברחוב קולי 5, אשר הוקדש לה על ידי האיגוד לתרבות ארמניה-אסטוניה. בארמניה הוקמה לזכרה אנדרטה, אשר הוצבה בחלל המוזיאון לרצח העם הארמני בירוואן. בפי הפליטים הארמנים, נודעה לעיתים בכינוי "אמא של הארמנים".

חייה של בול, כמו חייהן של עוד ארבע פעילות הומניטריות אירופאיות, שהיו עדות לזוועות רצח העם הארמני, מסופרים בסרט "מפת הגאולה" (באנגלית: "Map of Salvation"‏), שיצא ב-2015.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנה הדוויג בול** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1186860839
* ISNI: 0000 0000 4792 2871
* LCCN: n99265255
* VIAF: 6729902
* WorldCat: lccn-n99265255

 |
**תומר רוסו** (נולד ב-29 במאי 1973) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, במאי, מחזאי ומורה למשחק ישראלי.

ביוגרפיה
--------

נולד בשנת 1973 בקריית ביאליק. שירת בצה"ל כחובש בחטיבת הצנחנים. ב-1997 סיים לימודי משחק בבית הספר "בית צבי".

קריירה בטלוויזיה ובקולנוע
-------------------------

בשנת 1997 הופיע בסדרה "כסף קטלני" בתפקיד אבישי רובין, בסרט "בחצות הלילה" בתפקיד שחר, בסרט "דנה לא רוקדת" בתפקיד יוני ובסרט "אנחנו לא כאלו".

בשנת 1998 שיחק בסדרה "רמת אביב גימל" את רונן. בשנת 2000 שיחק בסרט "כיפור" בתפקיד רוסו. 

באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "זאיה", בבימויו של יונתן פז. הסרט לא הופץ ונערך שוב בשנת 2016 תחת השם "מבחן החלב".

בשנת 2001 הופיע בסדרה "לגעת באושר" בתפקיד אורי הוברמן ובסרט "לא תנאף" בתפקיד רוני. בשנת 2002 גילם את מילק בסרט "קדמה". בשנת 2003 גילם את פרידמן החובש בסרט "קרב בדרך לירושלים" ובסרט "עלילה" את הקצין.

בשנת 2005 שיחק בסרט "אזור חופשי" את איש הביטחון. בשנת 2009 הופיע בסדרה "פרשת השבוע". ב-2007 שיחק בסרטו של עמוס גיתאי, "התנתקות".

בשנת 2015 גילם בסרט "רבין-היום האחרון" את גבי ברבש, מנהל בית החולים. בשנת 2018 שיחק את איש האבטחה בסרט "רכבת קלה".

בשנת 2022 שיחק בסרטו של ארז תדמור "בחורים טובים".

קריירה בתיאטרון
---------------

* בתיאטרון הסמטה: "מזרחה".
* בתיאטרון הספרייה: "בורגנים", "הבחור שלנו", "מיזנתרופ".
* בתיאטרון אורנה פורת: "שמוליק של זוהרה".
* בתיאטרון בית ליסין: "הקונצרט", "קול קטן", "על עכברים ואנשים".

חיים אישיים
-----------

רוסו נשוי ואב לארבעה. מתגורר במצפה הילה.

לקריאה נוספת
------------

* אמיר בוגן, סרט וראיון: תומר רוסו בסבבה עם סבתא וסבא, באתר ynet, 10 בינואר 2013

קישורים חיצוניים
----------------

* תומר רוסו, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* תומר רוסו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* תומר רוסו, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* תומר רוסו, באתר ספר הקולנוע הישראלי
* תומר רוסו, אתר "הבמה"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007315657805171
* ISNI: 0000 0000 4121 4110
* LCCN: n2006014735
* NTA: 392858363
* SUDOC: 061076198
* VIAF: 46183958
* WorldCat: lccn-n2006014735

 |
**עבד אל-קהאר קאדרי** (בערבית: **عبد القهار قادري**, בתעתיק מדויק: **עבד אלקהאר קאדרי**; נולד ב-24 ביוני 2000 באל-חמאמאת שבאלג'יריה) הוא כדורגלן אלג'יראי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת קורטרייק מליגת העל הבלגית ובנבחרת אלג'יריה.

קריירת מועדונים
---------------

קאדרי גדל במחלקת הנוער של פאראדו. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, במדיה ערך 46 הופעות ליגה והבקיע חמישה שערים במסגרת ליגת העל האלג'יראית.

ב-12 באוגוסט 2021 חתם קאדרי על חוזה לארבע שנים בקורטרייק מליגת העל הבלגית.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-12 ביוני 2022 ערך קאדרי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אלג'יריה, בניצחון 2-1 על נבחרת איראן במשחק ידידות.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  KVK Verwelkomt Abdelkahar Kadri באתר הרשמי של קורטרייק, 12 באוגוסט 2021 (בהולנדית)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"עבד אל-קהאר קאדרי"**.
הפסקת החשמל בחצי האי ההודי (בצבע חום)
**הפסקת החשמל בהודו (2012)**  הייתה הפסקת חשמל שהחלה ב-30 ביולי 2012 ונמשכה עד 2 באוגוסט. במהלכה הופסקה אספקת החשמל במשך מספר ימים ב-14 מתוך 28 המדינות המרכיבות את הודו. במשך קרוב לשלושה ימים נותרה מחצית מאוכלוסיית הודו, כ-670 מיליון נפש, ללא חשמל, ובכך הייתה להפסקת החשמל הגדולה ביותר בעולם בכל הזמנים.

התקלה החלה ב-30 ביולי בהתמוטטות רשת החשמל ל-300 מיליון איש, עקב צריכת יתר. בתחילה נותק החשמל לתושבים במדינות פנג'אב, הריאנה, אוטר פרדש, הימאצ'ל פרדש, ראג'סטאן וג'אמו.

התקלה הייתה אמורה להיות מתוקנת בתוך מספר שעות, אולם בהמשך קרסה רשת החשמל גם במזרח הודו ובצפון הודו, וכן במטרופולין עיר הבירה דלהי על 18 מיליון תושביו, ומספר הנפגעים מהפסקת החשמל הגיע ל-600 מיליון, כמחצית מתושבי הודו. במהלך הפסקת החשמל פסקה פעולת הרמזורים, וכך נגרמו עומסי תנועה כבדים. כמו כן, רשת הרכבות לא פעלה כראוי, מה שאף הגביר את עומס התנועה, וכן לא סופק חשמל לבתי חולים, למפעלים, למעליות ולמזגנים, כורים נשארו לכודים במכרות, ועוד. שירות הרכבת התחתית של דלהי, על מיליוני נוסעיו, הפסיק לפעול, ונעשו פעולות לחלץ את הנוסעים הלכודים. כ-300 הרכבות בין המדינות השונות המרכיבות את הודו הפסיקו לפעול וחלקן אף נתקעו בדרך, כאשר גם מערכות האוטובוסים לא היו מאורגנות לתת מענה חליפי לאוכלוסייה.

הודו אמנם מורגלת בהפסקות חשמל, אולם עוצמתה של הפסקת חשמל זו, מידת התפשטותה ומספר התושבים שנפגעו ממנה, וכן גם הזמן הממושך עד לסיום תיקונה, היו קיצוניים בכל קנה מידה. לאחר שתוקנו התקלות קרתה הפסקת החשמל בשנית. ההסבר להפסקת החשמל הוא בצריכה מתמשכת הגבוהה מיכולת ייצור החשמל, לפחות ב-10%, שהובילה לעומס רב מדי ולא איפשרה את המשך ייצור החשמל ואספקתו.

ראו גם
------

* הפסקת החשמל בניו יורק (1977)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אסף יחזקאלי, ‏הודו: הפסקת החשמל הגדולה מעולם, באתר ‏מאקו‏, 31 ביולי 2012
2. ↑  רויטרס, רשת החשמל בצפון הודו קרסה; יותר מ-350 מיליון בני אדם נותרו מנותקים, באתר הארץ, 30 ביולי 2012
3. ↑  התקלה מתרחבת: מחצית מתושבי הודו ללא חשמל, באתר וואלה!‏, 31 ביולי 2012
4. ↑  מחצית מאוכלוסיית הודו נותרה שוב ללא חשמל, באתר כלכליסט, 31 ביולי 2012
האבירים הרוסים במחווה לאיגור טקצ'נקו (אנ')
**האבירים הרוסיים** (ברוסית: **Русские Витязи**) הוא שמו של הצוות האווירובטי של חיל האוויר הרוסי שהוקם עם נפילת ברית המועצות בשנת 1991. 

מטוסם העיקרי הוא הסוחוי 27, הנחשב למטוס חזק בעל יכולת תמרון מעולה, כשבסיס היחידה נמצא בבסיס קובינקה שבמחוז מוסקבה.

היסטוריה
--------

הצוות הוקם באפריל 1991 על מנת לשווק מחדש את רוסיה בעולם ולסייע באיסוף תרומות בשל המצב הכלכלי הקשה בשנות ה-90. את הסיור הראשון שלהם מחוץ לרוסיה האבירים עשו בבריטניה ולאחר מכן היו בארצות הברית, צרפת, הולנד ומדינות נוספות. בכל מקום אליו הגיעו קצרו מחמאות והפגינו יכולת ביצוע גבוהה. 

ב-1995 התאמן הצוות הרוסי, שלושה מטוסים, בשמי וייטנאם. במהלך נחיתה במזג אוויר גרוע התרסק כל המבנה ושלושה טייסים נהרגו. היה נדמה שזה סופו של הצוות, אולם מספר חודשים אחר כך הקים חיל האוויר הרוסי את הצוות מחדש.

בשנת 2009 אירעה תאונה קטלנית, במהלך הסלון האווירי במוסקבה, כאשר שניים ממטוסי ה-Su-27 של הצוות האווירובטי התנגשו זה בזה בעת אימון לקראת המפגן. מוביל הצוות, קולונל איגור טקאצ'נקו, נהרג והטייס השני נפצע ונזק רב נגרם על הקרקע במקום התרסקות המטוסים. התאונה גרמה לעצירה זמנית של השתתפות הצוות הזה, אך כעבור מספר ימים הם הופיעו בכל זאת במבנה חסר בן 4 מטוסים, במקום שישה.

כיום הם נחשבים אורחים מבוקשים בסלונים האוויריים השונים.

גלריה
-----

* 6 מטוסי סוחוי 27 משרתים את האבירים הרוסיים.6 מטוסי סוחוי 27 משרתים את האבירים הרוסיים.
* האבירים הרוסיים בפעולה, בעת מפגן אווירי בהודו, 2013.האבירים הרוסיים בפעולה, בעת מפגן אווירי בהודו, 2013.
* 'האבירים הרוסיים' וצוות אירובטי 'סטריז'י' במפגן אווירי במהלך מצעד יום הניצחון על הנאצים, 9 במאי 2009.'האבירים הרוסיים' וצוות אירובטי 'סטריז'י' במפגן אווירי במהלך מצעד יום הניצחון על הנאצים, 9 במאי 2009.
* מטוסי היחידה בעת המצעד החגיגי לציון 70 שנה לניצחון על הנאצים.מטוסי היחידה בעת המצעד החגיגי לציון 70 שנה לניצחון על הנאצים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האבירים הרוסיים** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של האבירים הרוסיים (ברוסית)
* האבירים הרוסיים, ביישום טלגרם

* האבירים הרוסיים, ברשת החברתית VK
* האבירים הרוסיים באתר משרד הביטחון הרוסי

הערות שוליים
------------

1. ↑  רוסיה: שני מטוסי קרב התנגשו באוויר, טייס נהרג

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2010124814
* VIAF: 122405951
* WorldCat: lccn-no2010124814

 |
**ואסיליס יראגוטליס** (ביוונית: **Βασίλης γιγαργκούτλης**; נולד ב-1973) הוא מאמן כדורסל יווני

ביוגרפיה
--------

ואסיליס יראגוטליס נולד וגדל בכיוס, יוון. למד באוניברסיטה לחינוך גופני באתונה. לאחר מכן החל לאמן כדורסל בזמן הלימודים ובהמשך אימן קבוצות של נערים, קדטים ונשים.

בשנת 2004 הצטרף יראגוטליס לקבוצתו המקצוענית הראשונה א.א.ק. אתונה תחת המאמן פוטיס קציקאריס. בשנת 2008 עבר יראגוטליס לפריסטרי אתונה ושימש כעוזרו של המאמן תנאסיס סקורטופולוס (אנ').

בשנת 2012 הצטרף כעוזרו של יואניס ספרופולוס לפאניוניוס ששיחקה ביורוקאפ. בשנת 2014 הצטרף יחד ספרופולוס לאולימפיאקוס והיה שותף לזכייתה בשתי אליפויות יוון והעפלה פעמיים לגמר היורוליג.

בין השנים 2014 -2016 שימש יראגוטליס כעוזרו של פוטיס קציקאריס בנבחרת יוון, ששיחקה באליפות העולם בכדורסל 2014, אליפות אירופה בכדורסל 2015 ובטורניר הקדם-אולימפי של 2016. בשנת 2017 היה עוזרו של מאמן הנבחרת קוסטאס מיסאס (אנ') באליפות אירופה בכדורסל 2017.

לאחר ארבע שנים כעוזר מאמן באולימפיאקוס, בנובמבר 2018 הצטרף יחד עם ספרופולוס למכבי תל אביב.

בעונת 2018/2019, זכה עם מכבי תל אביב באליפות ישראל.

בעונת 2019/2020, זכה עם מכבי תל אביב באליפות שנייה ברציפות. ב-17 באוגוסט 2020 הודיעה הקבוצה על החתמתו של יראגוטליס ל-3 שנים נוספות.

בעונת 2020/2021 זכה כעוזר מאמן בטרבל מקומי אליפות,גביע וגביע ווינר.

בפברואר 2022 עזב את מכבי תל אביב אחרי שפוטר יאניס ספרופולוס.

תארים
-----

מכבי תל אביב
* אליפויות (3): 2018/2019, 2019/2020, 2020/2021
* גביע המדינה בכדורסל (1):

2020/2021

* גביע ווינר סל (2): 2020/2021, 2021/2022

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל באתר מנהלת הליגה בכדורסל
* פגוש את העוזר, אתר מכבי תל אביב

הערות שוליים
------------

1. 1 2  פגוש את העוזר, אתר מכבי תל אביב
2. ↑  ספרופולוס יחליף את ספאחיה במכבי תל אביב, אתר מנהלת הליגה בכדורסל, 18 בנובמבר 2018
3. ↑  אבי סגל, פנוי לקשר רציני: יאניס ספרופולוס מגיע להיכל, באתר ישראל היום, 18 בנובמבר 2018
4. ↑  בפעם ה-54: מכבי ת"א אלופת המדינה בכדורסל, באתר בפעם ה-54: מכבי ת"א אלופת המדינה בכדורסל
5. ↑  רשמית: מכבי תל אביב החתימה את כריס ג'ונס לשנה עם אופציה, באתר וואלה!‏
**חביב אל-עאדלי** (בערבית: **حبيب إبراهيم العادلي**, בתעתיק עברי: חביב אבראהים אלעאדלי; נולד ב-1 במרץ 1938) כיהן כשר הפנים של מצרים בין השנים 1997–2011.

אל-עאדלי סיים אל לימודיו באקדמיה המשטרתית של מצרים בשנת 1961. שירת בתפקידים שונים במשטרה ובמשרד החוץ. ב-1993 מונה לעוזר שר הפנים וב-1997, לאחר טבח התיירים בלוקסור, החליף את גנרל חסן אל-אלפי בתפקיד שר הפנים. במסגרת תפקידו היה אחראי על שירותי הביטחון של מצרים. ב-31 בינואר 2011, בעקבות ההתקוממות העממית נגד שלטונו של חוסני מובארכ, הוחלפו חלק משרי הממשלה ובהם אל-עאדלי שהוחלף במחמוד וג'די. לאחר התפטרות מובארכ נעצר אל-עאדלי והואשם בשחיתות ובירי באש חיה לעבר המפגינים בכיכר תחריר. נכסיו של אל-עאדלי שהוערכו בכ-1.2 מיליארד דולר הוקפאו. ב-5 במאי הוא הורשע בעבירות הונאה והלבנת הון ונידון ל-12 שנות מאסר. ב-3 באוגוסט נפתח משפטו ביחד עם מובארכ, שני בניו של מובארכ וקציני משטרה נוספים שהואשמו ברצח בכוונה תחילה ובהרג מפגינים, חביב הורשע, אך התקבלה בקשת ההגנה למשפט חוזר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חביב אל-עאדלי** בוויקישיתוף
* מצרים: החל משפטו של שר הפנים לשעבר, באתר nrg‏, 26 באפריל 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  מה חדש? תקציר ידיעות מהמזה"ת 31.1.2011, באתר ממרי
2. ↑  ניא יהב‏, מצרים: 12 שנות מאסר לשר הפנים השנוא, באתר וואלה!‏
3. ↑  Court in Egypt orders retrial for Mubarak after appeal באתר BBC

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007421775305171
* LCCN: n2011210780
* VIAF: 180823135
* WorldCat: lccn-n2011210780

 |
**ברמן** (בגרמנית: **Bremen**) הייתה אוניית נוסעים גרמנית. היא נבנתה בשנת 1928 ובשנת 1929 זכתה בסרט הכחול.

היסטוריה
--------

לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה בידי גרמניה לא נותרו אוניות נוסעים מהדרגה הראשונה. יתרה מזה, הסרט הכחול היה בידי בריטניה שאוניית נוסעים שלה "מבריטניה" זכתה בתואר עוד בשנת 1909. לאור האמור הוחלט לבנות זוג אוניות נוסעים שיהיו מסוגלות להתחרות על התואר. הראשונה "ברמן" נבנתה בברמן והשנייה "אירופה" נבנתה בהמבורג. היו תוכניות לבנות בהמשך אוניית אחות שלישית.

האונייה יצאה להפלגתה הראשונה מברמרהפן לנמל ניו יורק ב-16 ביולי 1929. בסיומה זכתה בסרט הכחול כאשר ההפלגה נמשכה 4 יממות 17 שעות ו-42 דקות. כאשר בשנת 1930 "אירופה" החלה להפליג, היא שברה את השיא. בשנת 1933 "ברמן" זכתה בשיא מחדש. אמנם עוד באותה שנה בכיוון מזרח השיא נשבר על ידי אוניית איטלקית ובשנת 1935 בכיוון מערב על ידי אונייה צרפתית.

עד לתחילת מלחמת העולם השנייה האונייה עשתה 190 הפלגות. בפברואר 1938 היא הייתה האונייה הגדולה ביותר שעברה את תעלת פנמה. על האונייה הותקן מעוט למטוס דואר. הדבר איפשר להקדים קבלת דואר בכ-24 שעות.

במהלך עגינה בניו יורק "ברמן" הייתה במרכז מספר תקריות, בין היתר הדגל שלה נגנב על ידי ביל ביילי ובהמשך הוצבה שמירה על נציגות גרמנית בניו יורק שכללה שוטרים יהודים בלבד.

ב-26 באוגוסט 1938 כל אוניות גרמניות קיבלו פקודה לחזור לנמלי הבית. "במרן" סיימה את ההפלגה לניו יורק עם 1770 נוסעים ב-28 באוגוסט וב-30 באוגוסט יצאה לכיוון גרמניה ללא נוסעים. ב-1 בספטמבר היא קיבלה פקודה להמשיך למורמנסק, לשם היא הגיעה ב-6 בספטמבר. רוב הצוות חזר לגרמניה. לאחר תחילת מלחמת החורף הוחלט להעביר אותא לגרמניה. בדרך היא התגלתה על ידי צוללת בריטית אך לא הותקפה. ב-13 בדצמבר 1940 היא חזרה לברמרהפן.

תוכניות להסב את האונייה לספינת מלחמה לא מומשו ובסוף הוחלט להסב אותה לספינת מטען. במרץ 1941 בעקבות שריפה שפרצה על האונייה היא נפגעה קשה והוחלט לא לשקם אותה. "ברמן" פורקה בשנות ה-50 של המאה ה-20.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברמן** בוויקישיתוף
* תיאור האונייה (באנגלית)
* סרטון על האונייה

הערות שוליים
------------

1. ↑  База советско-фашистской дружбы, Новая газета - Novayagazeta.ru, ‏1600270080000 (ברוסית)
משה קהירי בצעירותומשה קהירי בכותל המערבי
**משה קהירי** (אפריל 1914 - 6 בדצמבר 1996) היה אסיר ציון במצרים וחבר במועצת העירייה הראשונה של באר שבע.

קורות חיים
----------

משה קהירי נולד בשנת 1914 בפורט סעיד שבמצרים. אחד משבעה אחים, לאב יליד טורקיה שהיגר למצרים ולאם ילידת חלב, סוריה. קהירי למד בבית הספר יהודי במצרים וספג את הרעיון הציוני. בשנת 1935, עם סיום לימודיו, עלה לארץ ישראל עם אמו ושניים מאחיו. בארץ חבר לחלוצי המפעל הציוני ועסק בפעילויות להגשמת החזון.

בשנת 1938 חזר לפורט סעיד, על מנת לקדם שם את הגשמת החזון הציוני. באוקטובר 1941 נישא בפורט סעיד, ונולדו לו שישה ילדים. בשנת 1948 נתפס על ידי השלטונות המצריים ונכלא במחנה עבודה בשל פעילותו הציונית. בתום שמונה עשר חודשי מאסר, הצהיר על וויתור על נתינותו המצרית, גורש ממצרים ונאסרה עליו כניסה אליה עד סוף ימיו.

השלטונות המצרים נתנו לו ארכה של 48 שעות לעזוב את מצרים. במהלך ארבעים ושמונה שעות הארכה, ביוני 1950, עלו קהירי ומשפחתו ארצה. קהירי הוכרז כעציר ציון על פועלו למען הקמת המדינה. לימים התיישב בבאר שבע והפך חבר בוועד העולים ובהסתדרות העובדים. קהירי היה סגנו של ראש עיריית באר שבע הראשון, דוד טוביהו. וחבר במועצת העירייה הראשונה ונכח בישיבתה הראשונה שהתקיימה ב-28 ביוני 1951,

קהירי נפטר ב-6 בדצמבר 1996. בבאר שבע קיים רחוב על שמו כהוקרה על תרומתו ליישוב היהודי בארץ ועל פועלו למען העיר באר שבע, רחוב משה קהירי בשכונת רמות.

קישורים חיצוניים
----------------

* רחוב משה קהירי(הקישור אינו פעיל), באתר באר שבע על המפה
* דני בלר, מתגעגעים לבאר שבע של פעם? קבלו את הגרסה הספרותית, באתר nrg‏, 6 במרץ 2013

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר "Billiongraves"
פלמינגויים במקסיקו
**פלמינגו אמריקני** (שם מדעי: *Phoenicopterus ruber*) הוא מין של פלמינגו הקרוב למינים פלמינגו מצוי ופלמינגו צ'יליאניי וכמותם שייך לסוג פלמינגו. הוא גם ידוע בשם **פלמינגו הקאריביים**, אף שהוא נפוץ גם באיי גלאפגוס שבאוקיינוס השקט.

מאפיינים
--------

הפלמינגו האמריקני נפוץ באיי גלאפגוס, בחופי קולומביה, ונצואלה והאיים הסמוכים, בסמוך לגיאנה וכף אורנג' בברזיל, חצי האי יוקטן, איי הקריביים הצפוניים (איי בהאמה, היספניולה, קובה ואיי טרקס וקייקוס). הפלמינגואים האמריקניים הנראים מעת לעת בדרום פלורידה הם בעיקר כאלה שנמלטו מהשבי.

גובהו של הפלמינגו האמריקני 120–140 ס"מ, משקל הזכרים 2.8 ק"ג ואילו של הנקבות 2.2 ק"ג. רגליו ומרבית נוצותיו ורודות. הנוצות הסוככות בכנפו אדומות, והאברות הראשיות והמשניות (אברות היד והאמה) שחורות. נוצותיהם של פלמינגואים צעירים אפורות, ורק עם התבגרותם הם רוכשים בהדרגה את צבעם הוורוד. אורך מוטת הכנף 140 עד 165 ס"מ. המקור ורוד ולבן, ובקצהו שחור.

מקור הצבע הורוד הוא באצה הנקראת Haematococcus pluvialis אשר מצויה במים בהם מקננים הפלמימגו. האצה משחררות פיגמנט הנקרא Astaxanthin והוא צובע את הנוצות בורוד- אדום. הוא גם מקור הצבע של סרטנים ובעלי חיים ימיים אחרים.

הם חיים במושבות שגודלן עשוי לנוע בין כמה עשרות לעד מאות אלפי פרטים. בתקופת החיזור מציגים הפלמינגואים את כנפיהם לראווה, ומשתחווים עם צווארם למשיכת בנות זוג. בתקופה זו כל הפרטים הבוגרים במושבה משתתפים בכך. בין מאי לאוגוסט הם מטילים ביצה יחידה בצבע לבן, הבוקעת אחרי 28 עד 32 ימים של דגירה. הגוזל בוקע במשקל של כ85-102 גרם, כשעיניו פתוחות, אך לא מסוגל לדאוג למזונו בעצמו. שני ההורים שותפים לדגירה ובהמשך לגידול הגוזל. הם מגיעים לבגרות מינית לאחר כ-5 שנים. אורך חייהם כ-40 שנה.

הפלמינגו האמריקני הוא אחד המינים המוגנים בהסכם לשימור עופות מים נודדים במרחב אפריקה-אירואסיה (AEWA).

הפלמינגו האמריקני הוא הציפור הלאומית של איי בהאמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פלמינגו אמריקני** בוויקישיתוף
* פלמינגו אמריקני, באתר ITIS (באנגלית)
* פלמינגו אמריקני, באתר NCBI (באנגלית)
* פלמינגו אמריקני, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* פלמינגו אמריקני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* פלמינגו אמריקני, באתר Internet Bird Collection (באנגלית)
* פלמינגו אמריקני, באתר GBIF (באנגלית)

גולגולת פלמינגו
 *Phoenicopterus ruber*
* Meziani, A. 2011. "Phoenicopterus ruber", Animal Diversity Web.

הערות שוליים
------------

1. ↑  פלמינגו אמריקני באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  Siri Khalsa, Our colorful world, **Nutrision news**

| פלמינגואים (פלמינגואיים) |
| --- |
| פלמינגו | פלמינגו מצוי • פלמינגו אמריקני • פלמינגו צ'יליאני |  |
| פלמינגו זוטר (סוג ומין יחיד) | פלמינגו זוטר |
| פלמינגו צהוב-מקור | פלמינגו האנדים • פלמינגו ג'יימס |
תרשים של חלקת בית לדוגמה כפי שנראה מלמעלה, מראה מדשאות קדמיות ואחוריות, מיקומי מבנים על המגרש והסביבה הקרובה. גבולות המגרש מסומנים בשחור למעט החזית, המוצגת באדום. בדוגמה זו, הסביבה הקרובה כוללת מדרכה, אזור חניה וקטע מהכביש בחזית וקטע של סמטה מאחור. מבני המגרש כוללים בית, שבילים פרטיים, ומאחור - מוסך מנותק עם גישה לסמטה ושטח קטן לאשפה.
במקרקעין, **מגרש** או **חלקה** הם שטח או קדסטר בבעלות או שנועדה להיות בבעלות של בעלים מסוימים. מגרש נחשב בעצם כחלק שטח של נכס מקרקעין (אנ') במדינות מסוימות או מקרקעין (כלומר כמעט אותו דבר) במדינות אחרות. בעלים אפשריים של חלקה יכולים להיות אדם אחד או יותר או ישות משפטית אחרת, כגון חברה/תאגיד, ארגון, ממשלה או נאמנות. צורה נפוצה של בעלות על מגרש נקראת זכות בעלות בלתי מוגבלת (אנ') במדינות מסוימות.

שטח קטן של קרקע שהוא ריק למעט משטח מרוצף או שיפור דומה, בדרך כלל כולם משמשים לאותה מטרה או באותו מצב נקרא לעיתים קרובות גם חלקה. דוגמאות לכך הן חניון מרוצף או חלקת גינה מעובדת. מאמר זה מכסה חלקות (שנקראות יותר מגרשים במדינות מסוימות) כחלקות קרקע מוגדרות המיועדות להיות בבעלותם כיחידות של בעלים.

כמו רוב סוגי הנכסים האחרים, מגרשים או חלקות שבבעלות גורמים פרטיים חייבים בארנונה תקופתית או מס רכוש (אנ') המשולם על ידי הבעלים לרשויות מקומיות כגון מחוז או עירייה. מיסי מקרקעין אלו מבוססים על שווי השומה של המקרקעין; מיסים נוספים חלים בדרך כלל על העברת בעלות ומכירת נכס. אגרות אחרות על ידי הממשלה אפשריות עבור שיפורים כגון שוליים ומדרכות או דמי השבחה עבור בניית בית על מגרש ריק. גם בעלי נכסים בארצות הברית ובמדינות שונות אחרות כפופים למגבלות ייעוד ואחרות. מגבלות אלו כוללות מגבלות גובה בנייה, מגבלות על סגנון אדריכלי (אנ') של מבנים ומבנים אחרים, חוקי נסיגה וכו'.

בניו זילנד מגרשים מתוארים בדרך כלל כחלקים.

ראו גם
------

* קדסטר
* תכנון ערים ואזורים
* איזור (תכנון ערים)
* פרצלציה

הערות שוליים
------------

1. ↑  "FDIC: FIL-90-2005: Residential Tract Development Lending: Frequently Asked Questions". www.fdic.gov. Retrieved 2022-06-28.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4072147-4
* NKC: ph115847

 |
**לאונרד קווין "לן" ביאס** (באנגלית: **Leonard Kevin "Len" Bias**; ‏18 בנובמבר 1963 - 19 ביולי 1986) היה כדורסלן מכללות אמריקאי ששיחק בעמדות הפורוורד בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מרילנד.

ביאס נבחר בבחירה השנייה בדראפט ה-NBA של שנת 1986 על ידי בוסטון סלטיקס, אך לא הספיק לשחק בליגת ה-NBA. יומיים לאחר בחירתו בדראפט הוא נפטר מהפרעת קצב שנבעה ממנת יתר של קוקאין. ביאס נחשב אחד משחקני הכדורסל הטובים ביותר שלא שיחקו ברמה מקצוענית.

ביוגרפיה
--------

ביאס נולד בלנדובר, מרילנד ושיחק בצעירותו במדי קבוצת הכדורסל בתיכון "נורת'ווסטרן" המקומי. לאחר סיום לימודיו התיכוניים, נרשם ביאס לאוניברסיטת מרילנד והצטרף לקבוצת הכדורסל שלה המשחקת בחטיבת החוף האטלנטי (נקראת ה-ACC).

### קריירת המכללות

ביאס החל להשתלב בקבוצה, ובעונת הסופומור כבר היה לקלעי השני בטיבו באוניברסיטה עם 15.2 נקודות, שני רק לבן קולמן עם 15.3 נקודות, וסייע לקבוצתו להעפיל עד לשלב שמינית-גמר טורניר אליפות המכללות. 

כשהיה ג'וניור, כבר היה ביאס לקלעי המוביל של קבוצתו. הוא רשם לאורך העונה 18.9 נקודות, והוביל את קבוצתו לאליפות החטיבה ולשמינית גמר טורניר אליפות המכללות, ונבחר לשחקן השנה בחטיבה, ולחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות כולה.

בעונתו האחרונה במכללות המשיך ביאס לשמור על יכולתו הגבוהה. הוא קלע לאורך העונה 23.2 נקודות, כולל תצוגה של 35 נקודות מול אוניברסיטת קרוליינה הצפונית, המדורגת ראשונה בליגה, ונבחר פעם נוספת לשחקן השנה בחטיבה, ולחמישייה המצטיינת של העונה בליגת המכללות כולה.

### דראפט ה-NBA ומותו

לאחר ארבע שנים בליגת המכללות, עמד ביאס לבחירה בדראפט ה-NBA. הוא נבחר בבחירה השנייה על ידי בוסטון סלטיקס שזכתה באליפות הליגה רק כשבוע קודם לכן. נשיא הקבוצה, רד אאורבך, תכנן שביאס ייקח חלק כשחקן שישי שייתן גיבוי כמחליפו של לארי בירד, ולאחר פרישתו של בירד יהיה השחקן המוביל של הקבוצה בשנות ה-90 של המאה ה-20.‏

סטטיסטיקת הקריירה
-----------------

### ליגת ה-NCAA

| עונה | קבוצה | משחקים | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1982/1983 | מרילנד | 30 | 22.0 | 0.478 | 0.636 | 4.2 | 0.7 | 0.3 | 0.5 | 7.2 |
| 1983/1984 | מרילנד | 32 | 34.5 | **0.567** | 0.767 | 4.5 | 1.5 | 0.4 | 0.8 | 15.3 |
| 1984/1985 | מרילנד | **37** | 36.5 | 0.528 | 0.777 | 6.8 | **1.8** | **0.9** | **0.9** | 18.9 |
| 1985/1986 | מרילנד | 32 | **37.0** | 0.544 | **0.864** | **7.0** | 1.0 | 0.8 | 0.4 | **23.2** |
| **קריירה** |  | **131** | **32.8** | **0.536** | **0.795** | **5.7** | **1.3** | **0.6** | **0.7** | **16.4** |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לן ביאס** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Basketball-Reference
* פרופיל, באתר Sports-Reference
* גיל קדרון‏, במותו ציווה, באתר וואלה!‏, 3 ביולי 2006
* Without Bias, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* סטטיסטיקות קריירה באתר sports-reference.com
* לן ביאס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  The legend of Len Bias באתר ESPN
2. ↑  1983-84 Maryland Terrapins Roster and Stats
3. ↑  Rise and fall of Len Bias
4. ↑  Len Bias dies of cocaine overdose באתר ESPN
5. ↑  גיל קדרון‏, במותו ציווה, באתר וואלה!‏

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 2813 1548
* LCCN: n88265079
* VIAF: 11413429
* WorldCat: lccn-n88265079

 |
**נוליטה** (באנגלית: **Nolita** או **NoLIta** - הלחם בסיסים של "North of Little Italy" - "צפונית לאיטליה הקטנה") היא שכונה במנהטן תחתית בעיר ניו יורק.

גאוגרפיה
--------

השכונה גובלת בצפונה ברחוב האוסטון, במזרחה בשכונה באורי, בדרומה ברחוב ברום (Broome Street) ובמערבה ברחוב לאפייט. השכונה נמצאת מזרחית לשכונת הסוהו, דרומית לשכונת נוהו, מערבית ללואר איסט סייד (הצד המזרחי התחתון של האי מנהטן) וצפונית לשכונת איטליה הקטנה (ומכאן שם השכונה) ולשכונת צ'יינה טאון.

בעבר נחשבה השכונה לחלק משכונת איטליה הקטנה אולם עם השנים עזבו המהגרים האיטלקיים שהתגוררו בה את השכונה, והשכונה איבדה את צביונה האיטלקי. בשנות ה-90 של המאה ה-20, החלה השכונה להתאפיין באוכלוסייה צעירה מהמעמד הבינוני העליון ("יאפים"), והפכה להיות אזור מגורים ובילויים. על מנת להבדיל את השכונה משכונת איטליה הקטנה הדרומית לה, החלו להשתמש בקיצור "נוליטה" (השימוש הראשון בקיצור זה היה בעיתון הניו יורק טיימס ב-5 במאי 1996) - בדומה להלחמי הבסיסים "סוהו", "נוהו" ו"טרייבקה", שמות השכונות הסמוכות.

בשכונה נמצאת קתדרלת פטריק הקדוש הישנה (במפגש הרחובות מוט ופרינס), אשר שימשה כקתדרלה המרכזית של הנוצרים הקתוליים בניו יורק, מאז פתיחתה בשנת 1815 ועד לבניית קתדרלת פטריק הקדוש בשנת 1879.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נוליטה** בוויקישיתוף
* מפה של השכונה
* השכונה באתר גוגל מפות

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 87134b61-3ec6-4634-a91d-d952101af0ba

 |
**בריגיטה קוהלמן** (בגרמנית: **Brigitte Kuhlmann**‏; 19 בינואר 1947 - 4 ביולי 1976) הייתה טרוריסטית גרמנייה מארגון "תאי המהפכה" אשר יחד עם וילפריד בזה הובילה את חטיפת טיסה 139 של מטוס אייר פראנס ונהרגה במהלך מבצע אנטבה.

ביוגרפיה
--------

קוהלמן נולדה בהנובר. עוד לפני שסיימה את לימודי התיכון, עברה לגור לבד ולעבוד בעבודות שונות. לאחר שקיבלה תעודת בגרות, החלה ללמוד באוניברסיטת הנובר לחינוך. בתחילת שנות ה-70 עברה לגור בפרנקפורט שם חברה לגורמי שמאל רדיקליים כמו וילפריד בזה, מגדלנה קופ, הנס-יואכים קליין, שחיו יחד בקומונה סגורה. היא ניהלה מערכת יחסים עם גרד שפל. הם גרו יחד אולם מעולם לא נישאו. קוהלמן השקיעה את מרבית זמנה בהוצאת הספרים המהפכנית "רוטר שטרן", ובזמנה הפנוי טיפלה בנכים וכתבה שירה.

קוהלמן הצטרפה לארגון הטרור "סיעת הצבא האדום", ויצרה קשרים קרובים עם מנהיגת הארגון אולריקה מיינהוף. קוהלמן הייתה זו שביקשה מפריץ רודוואלד להשכיר דירה בהנובר למיינהוף. רודוואלד לא זיהה את מיינהוף, אולם חשש שהאשה היא טרוריסטית והסגיר אותה לידי המשטרה הפדרלית. חבריה של קוהלמן סיפרו לימים שקוהלמן האשימה את עצמה בכך שמיינהוף נאסרה, וקיוותה להביא לשחרורה באמצעות פעולות טרור. ב-1973 הקימו קוהלמן ובזה את ארגון הטרור "תאי המהפכה" שפעל בעיקר נגר ממשלת גרמניה המערבית. לפי חלק מהעדויות היא הייתה בין המתכננים של המצור על אופ"ק, אירוע שבמסגרתו הותקפה הוועידה השנתית של אופ"ק בווינה ב-1975 בידי טרוריסטים גרמנים בפיקודו של קרלוס התן. בעקבות אירוע זה, הפכה קוהלמן לאחת הטרוריסטים המבוקשים ביותר בגרמניה. בקרב חבריה הטרוריסטים היא נודעה לעיתים קרובות בכינוי "חלימה" (Halimeh).

ביולי 1976 הובילה קוהלמן את חטיפת טיסה 139 של מטוס אייר פראנס, שהיה בדרכו מישראל - לפריז בצרפת, עם נחיתת ביניים באתונה, ביחד עם חברה וילפריד בזה ושני פלסטינים. המטוס החטוף נחת בתחילה בבנגאזי שבלוב ולאחר מכן באנטבה שבאוגנדה. בזה הפריד בין נוסעי המטוס הישראלים לבין שאר הנוסעים, ושאר הנוסעים הורשו לרדת מן המטוס. לפי עדות חלק מהחטופים, קוהלמן הייתה נוקשה וברוטלית, והעלתה בהם אסוציאציות נאציות. לפי עדויות אחרות לעומת זאת, קוהלמן ובזה דווקא היו ידידותיים וניהלו שיחות ארוכות עם החטופים. החוטפים דרשו את שחרורם של 53 אסירים ביטחוניים. בעיקר פלסטינים שהיו כלואים בישראל, אך גם שישה טרוריסטים גרמנים מתנועת ה-2 ביוני. קוהלמן נהרגה במהלך מבצע כדור הרעם כאשר כוחות קומנדו של צה"ל פשטו על הטרמינל שבו הוחזקו בני הערובה.

קבוצת הטרוריסטים שביצעה את "חטיפת טיסה 181 של לופטהאנזה כינתה את עצמה "קומנדו הקדושה חלימה" (Kommando Martyr Halimeh) על שמה.

ייצוגים בתרבות
--------------

בסרט הישראלי "מבצע יונתן" מ-1977, גולמה דמותה של קוהלמן בידי סיביל דנינג. קוהלמן מוצגת בסרט בצורה שלילית ביותר. היא מתוארת כמוח שמאחורי החטיפה, והתנהגותה מזכירה את הנאצים. בסרט "שבעה ימים באנטבה" מ-2018, קוהלמן מגולמת בידי רוזמונד פייק. היא אחת הדמויות המרכזיות בסרט ומוצגת בצורה חיובית יחסית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Die Carlos-Haddad-Connection
2. ↑  Setting the Record Straight: Entebbe Was Not Auschwitz
3. ↑  אתר למנויים בלבד סמדר רייספלד, רינה רייספלד, מחטופי טיסה 139 של אייר פראנס: "החוטפים היו משכילים, השיחות איתם היו מרתקות", באתר הארץ, 1 ביוני 2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 106733971X
* VIAF: 246870200
* WorldCat: viaf-246870200

 |
**מערת האימה** הוא הכינוי שניתן למערה מס' 8 בנחל חבר שבמדבר יהודה (8HEV), שבה נתגלו שרידיהם של פליטים יהודים מימי מרד בר כוכבא.

עיגון ופינוי הסולם מעל מערת האימה 1953
המערה שוכנת במצוקו הדרומי של נחל חבר, מול מערת האיגרות, השוכנת במצוק הצפוני של הנחל, ואשר בה נתגלו איגרותיו של שמעון בר כוכבא למפקדי עין גדי יהונתן בן בעיה ומסבלה בן שמעון וכן ארכיון בבתא, לצד שלדי המסתתרים ורכושם.

במערת האימה נתגלו ממצאים מעטים יותר, הואיל והיא נסרקה בידי הבדואים טרם הגעתה של משלחתו של יוחנן אהרוני למקום בשנת 1960. הכינוי "מערת האימה" ניתן לה לאחר שנתגלו בה שלדיהם של 40 גברים, נשים וילדים.

בהמשך נמצאו במערה גם מספר קרעי איגרות וכתבים, מספר מטבעות בר כוכבא, וכן עותק יווני של ספר תרי עשר. לצד השלדים שבמערה נמצאו גם שלושה חרסים עם שמותיהם של שלושה מהנפטרים במקום.

בראש המצוק שמעל למערה נתגלו חורבותיו של מחנה רומאי, דומה לזה שנמצא מעל מערת האיגרות בצד השני של הנחל. מחנה זה שימש למצור הרומאי על המסתתרים היהודים במערת האימה, שסופם שגוועו בה ברעב ובצמא.

לפי הסברה שהעלה פרופ' ידין, חלק מהאיגרות והשטרות מימי מרד בר כוכבא, אשר נמכרו בהמשך בידי הבדואים ומקורם לא היה ידוע, נחשפו במערה זו.

בשנת 2021 פורסם כי בחפירה שהתקיימה כחלק ממיזם לאומי לסקירת מערות מדבר יהודה נמצאו במערה קרעי מגילה גנוזה מתקופת מרד בר כוכבא ועליה פסוקים מקראיים מתורגמים ליוונית. עוד התגלה במערה שלד בן 6,000 שנה של ילדה שנקברה בטקסיות כשהיא מקופלת לתנוחת עובר, עטופה בבד ומונחת בגומחה שכוסתה בשתי אבנים שטוחות.

לקריאה נוספת
------------

* י' ידין, **החיפושים אחר בר-כוכבא - פרשת התגליות במערות מדבר יהודה ואיגרותיו של מנהיג המרד נגד רומא**, ספרית מעריב, 1976.

קישורים חיצוניים
----------------

* מערת האימה בארכיון **מגילות ים המלח**.

הערות שוליים
------------

1. ↑   60 שנה אחרי גילוי מגילות ים המלח: נמצאו קטעי מגילה מקראיים בני 2000 שנה, באתר וואלה!‏
2. ↑  מרוץ נגד הזמן: בעקבות האוצרות האבודים במדבר יהודה, באתר כאן-תאגיד השידור הישראלי
**NGC 4414** היא גלקסיה ספירלית נעדרת מוט שנמצאת במרחק של כ-62 מיליון שנות אור מכדור הארץ, בקבוצת הכוכבים שערות ברניקי. 
ב-1974 נצפתה בה הסופרנובה SN 1974G, היחידה שתועדה בגלקסיה זו עד כה.

הגלקסיה צולמה על ידי טלסקופ החלל האבל ב-1995 במסגרת המשימה העיקרית של HST שמטרתה לקבוע את המרחק עד לגלקסיות, במסגרת פרויקט מורשת האבל. צוות בינלאומי של אסטרונומים, בראשותו של ד"ר ונדי פרידמן ממצפה הכוכבים של מכון קרנגי בוושינגטון, צפה בגלקסיה זו ב 13 הזדמנויות שונות במהלך חודשיים. הצילום היה חלק מהמאמץ המתמשך של חקירת משתנים קפאידיים של הגלקסיה. זרועותיה החיצוניות של הגלקסיה כחולות בצבען, עדות ליצירה מתמשכת של כוכבים צעירים. על סמך גילוים ומדידות הבהירות הקפדנית של כוכבים משתנים ב- NGC 4414, האסטרונומים של הפרויקטהצליחו לקבוע במדויק המרחק לגלקסיה: המרחק שהתקבל ל- NGC 4414, 19.1 מגה-פרק או כ -60 מיליון שנות אור, יחד עם המרחקים שנקבעו באופן דומה לגלקסיות סמוכות אחרות, התרחב הידע הכללי של האסטרונומים לגבי קצב התפשטות היקום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **NGC 4414** בוויקישיתוף
* NGC 4414, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים

הערות שוליים
------------

1. ↑  NASA HUBBLESITE, Dusty Spiral Galaxy NGC 4414
**השור המסתער** (באנגלית: **Charging Bull**) הוא פסל מעשה ידיו של הפסל ארטורו די מודיקה (Arturo Di Modica), המוצב ברובע הפיננסי שבמנהטן, ניו יורק. הפסל המתאר שור מסתער, הסמל של שוק מניות עולה, הפך לאתר תיירות פופולרי.

תיאור
-----

הפסל עשוי ברונזה במשקל של כ-3,200 ק"ג, באורך של 4.90 מטרים ומתנשא לגובה של 3.40 מטרים. כשמו, הפסל מתאר שור מסתער, הסמל של שוק מניות עולה. הפסל מוצב על אי תנועה ברחוב ברודויי, צפונית לפארק באולינג גרין, בין ברודוויי 26 ממזרח וברודוויי 25 ממערב, ברובע הפיננסי במנהטן.

היסטוריה
--------

הפסל ארטורו די מודיקה (26 בינואר 1941 – 19 בפברואר 2021), יליד סיציליה, למד אומנות בפירנצה בטרם הגיע לניו-יורק ב-1970. בניו-יורק זכה להצלחה אמנותית וכלכלית. לאחר המשבר הכלכלי באוקטובר 1987, החליט די מודיקה ליצור פסל של שור מסתער, הסמל של שוק מניות עולה, כמחווה אופטימית בזמן של משבר כלכלי, וכאות תודה לארצות הברית שבה זכה להצלחה. די מודיקה השקיע מכספו כ-350,000 דולר ביצירת הפסל. די מודיקה החליט להציב את הפסל באופן פיראטי מול בניין הבורסה לניירות ערך. ב-15 בדצמבר 1989 העמיס די מודיקה את הפסל על משאית והגיע עם כמה חברים, בשביל לגלות שבמקום המיועד הוצב עץ חג מולד. בהחלטה של הרגע הפסל הוצב מתחת לעץ החגיגי.

הפסל משך תשומת לב רבה ביום למחרת, עד אשר המשטרה החרימה את הפסל ולקחה אותו מהמקום בשל הצבתו הבלתי חוקית. בעקבות מחאה ציבורית, הוחלט כעבור כשבוע להציב אותו במקומו הנוכחי. הפסל הפך לאטרקציית תיירות פופולרית, ורבים עומדים בתור כדי להצטלם עמו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **השור המסתער** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של השור המסתער (באנגלית)
* חיים הנדוורקר, 3.5 טונות של תקווה, באתר הארץ, 9 בספטמבר 2009