recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
במתמטיקה ובעיבוד אותות, **התמרת הילברט** היא אופרטור ליניארי, שלוקח פונקציה {\displaystyle u(t)}, ומייצר פונקציה {\displaystyle H{(u)(t)}}, עם אותו התחום. 

בשונה מהתמרות אחרות כדוגמת התמרת Z, התמרת פורייה, אשר מעבירות פונקציות בין מרחבים, התמרת הילברט לוקחת פונקציה במרחב הזמן, ומשאירה אותה במרחב הזמן, כאשר במרחב התדר הפונקציה החדשה מוסטת בפאזה של {\displaystyle 90^{\circ }}. 

התמרת הילברט קרויה על שם דויד הילברט, שהיה הראשון אשר הציג את האופרטור לפתרון המקרה המיוחד של בעיית רימן-הילברט עבור פונקציה הולומורפית.

מבוא
----

באדום-התמרת הילברט של גל מרובע (בכחול)
התמרת הילברט של פונקציה {\displaystyle u(t)} היא קונבולוציה של הפונקציה {\displaystyle u(t)} עם הפונקציה {\displaystyle h(t)=1/(\pi t)}.

ההתמרה מחושבת בצורה הבאה: 

{\displaystyle {\widehat {u}}(t)=H(u)(t)=\operatorname {\int } \_{-\infty }^{\infty }u(\tau )h(t-\tau )\,d\tau ={\frac {1}{\pi }}\ \operatorname {\int } \_{-\infty }^{\infty }{\frac {u(\tau )}{t-\tau }}\,d\tau }

כאשר מבצעים התמרת הילברט פעמיים ברצף לפונקציה *u,* התוצאה היא *u* שלילית:

{\displaystyle H(H(u))(t)=-u(t)}
מכאן התמרת הילברט ההפוכה היא: {\displaystyle H^{-1}=-H}
במישור התדר, התמרת הילברט היא: {\displaystyle H(f)=-j\cdot sign(f)}, כאשר {\displaystyle sign(f)} היא פוקנציית הסימן.
מכאן ניתן לראות ש-{\displaystyle |H(f)|=1}, כלומר התמרת הילברט משנה רק את הפאזה של האות, היא מסובבת את הפאזה של רכיבי התדר החיוביים ב-{\displaystyle -90^{\circ }} ואת הפאזה של רכיבי התדר השליליים ב-{\displaystyle 90^{\circ }}.
לכן האות במישור התדר לאחר התמרת הילברט הוא: {\displaystyle {\widehat {U}}(f)=H(f)U(f)=-j\cdot sign(f)\cdot U(f)}, כאשר {\displaystyle U(f)} ו-{\displaystyle {\widehat {U}}(f)} הן ההתמרות פורייה של {\displaystyle u(t)} ו-{\displaystyle {\widehat {u}}(t)} בהתאמה.

סימון
-----

בעיבוד אותות, התמרת הילברט של {\displaystyle u(t)} מסומנת ע"י: {\displaystyle {\widehat {u}}(t)}. במתמטיקה, הסימון הנפוץ הוא {\displaystyle {\tilde {u}}(t)}.

טבלת התמרות הילברט
------------------

| האות {\displaystyle u(t)\,} | התמרת הילברט {\displaystyle H(u)(t)} |
| --- | --- |
| {\displaystyle \sin(t)} | {\displaystyle -\cos(t)} |
| {\displaystyle \cos(t)} | {\displaystyle \sin(t)\,} |
| {\displaystyle \exp \left(it\right)} | {\displaystyle -i\exp \left(it\right)} |
| {\displaystyle \exp \left(-it\right)} | {\displaystyle i\exp \left(-it\right)} |
| {\displaystyle 1 \over t^{2}+1} | {\displaystyle t \over t^{2}+1} |
| {\displaystyle e^{-t^{2}}} | {\displaystyle 2\pi ^{-1/2}F(t)} |
| **פונקציית Sinc**  {\displaystyle \sin(t) \over t} | {\displaystyle 1-\cos(t) \over t} |
| **פונקציית המלבן**  {\displaystyle \sqcap (t)} | {\displaystyle {1 \over \pi }\log \left|{t+{1 \over 2} \over t-{1 \over 2}}\right|} |
| **פונקציית דלתא של דיראק** {\displaystyle \delta (t)\,} | {\displaystyle {1 \over \pi t}} |

ראו גם
------

* התמרת פורייה
* התמרת Z

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **התמרת הילברט** בוויקישיתוף
* התמרת הילברט, באתר MathWorld (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007546883305171
* BnF: cb144568572 (data)
* LCCN: sh95003535

 |
**עמי ברזילי** (17 בנובמבר 1931 – 12 במאי 1998) היה רופא כירורג, פרופסור לכירורגיה בבית הספר לרפואה של הטכניון, מנהל מחלקה כירורגית א' בבית החולים רמב"ם, יושב ראש ההוראה הכירורגית בפקולטה לרפואה של הטכניון, הנשיא הראשון של המרכז הלאומי להשתלות.

ביוגרפיה
--------

ברזילי נולד בשנת 1931 בחיפה, בן למניה ולדב, אח צעיר לדוד ברזילי.

עם גיוסו לצה"ל פרצה מלחמת העצמאות וברזילי השתתף כלוחם בקרבות העצמאות של המדינה.

לאחר שחרורו מצה"ל החל ברזילי את לימודי טרום הרפואה באוניברסיטת ברקלי בארצות הברית וסיים את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים.

נישא לרותי ב-1961. לזוג נולדו שני בנים.

נפטר ב-1998.

קריירה רפואית
-------------

בשנת 1959 שב ברזילי לחיפה והחל את התמחותו בכירורגיה כללית תחת ניהולו של פרופסור דוד ארליק. בשלהי התמחותו נבחר ברזילי לייצג את המחלקה במיניאפוליס כעמית מחקר במעבדתו של פרופסור אוון ווגנסטין ועם חזרתו בנה ברזילי את המעבדה לכירורגיה ניסיונית בפקולטה לרפואה.

בשנת 1969 מונה למנהל המעבדה למחקר כירורגי ברמב"ם, בו נעשו ניסיונות שונים בהשתלות, כמו השתלת רחם.

בשנת 1977 נסע ברזילי להשתלמות מחקר נוספת באוניברסיטת הרווארד ועם שובו מונה לפרופסור חבר בפקולטה לרפואה ומנהל המחלקה לכירורגיה כללית א' בבית החולים רמב"ם.

פרופסור ברזילי שימש כמנהל המחלקה במשך 20 שנה וגידל דורות רבים של כירורגים. עם הקמת הפקולטה לרפואה בטכניון על ידי פרופסור דוד ארליך ברזילי נבחר לשמש כיושב ראש ההוראה הכירורגית, תפקיד אותו נשא על כתפיו במשך 23 שנים ברציפות. בשנת 1972 הועלה לדרגת מרצה בכיר.

ברזילי היה חבר בארגונים כירורגים ורפואיים רבים ובהם האיגוד הכירורגי הישראלי אשר בה שימש כיושב ראש במשך 3 קדנציות ברציפות משנת 1983, החברה הבינלאומית להשתלות, האיגוד הכירורגי האמריקאי, החברה האמריקאית לכירורגיה של דרכי העיכול והאקדמיה האמריקאית למחקר כירורגי.

ברזילי היה שותף בכתיבת יותר מ-100 מאמרים מדעיים ופרקים בספרות הכירורגית העולמית.

נושא קליני שעסק בו היה מקצוע ההשתלות, עניין שהחל להתפתח לאחר שהיה שותף בניתוח השתלת הכליה הראשונה בבית החולים רמב"ם עם הפרופסורים דוד ארליק ואלפרד שרמק והתבטא רבות במחקריו החדשניים בתחום ההשתלות. בשנת 1993 שנת הקמת המרכז הלאומי להשתלות איברים בישראל מונה ברזילי לנשיא המרכז הלאומי להשתלות ופעל רבות לקידום חקיקה וטיפול בהיבטים האתיים של המקצוע.

הכרה
----

בשנת 2003 חנכה הפקולטה לרפואה בטכניון את היחידה לכירורגיה נסיונית על שם פרופסור עמי ברזילי.

בבית החולים רמב"ם מתקיים יום עיון שנתי לזכרם של האחים הפרופסורים ברזילי.

לקריאה נוספת
------------

* פרופ' עמי ברזילי - מאבות הכירורגיה הישראלי, באתר אגוד הכירורגים בישראל, דברים לזכרו על פרופ' עמי ברזילי מאת תלמידו ד"ר דני הרשקו

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר "Billiongraves"
2. ↑  דב ברזילי - למנוחות, למרחב, 6 באוקטובר 1969
3. ↑  תרומת דם, על המשמר, 28 בנובמבר 1955
4. ↑  מאיר הראובני, תור להצלת החיים, למרחב, 31 בינואר 1969
5. ↑  עמוס כרמלי, הצלחה בנסיונות להשתלת רחם שנערכו בביה"ח "רמבם" בכלבות, דבר, 7 באוגוסט 1969
6. ↑  מינויים בטכניון, מעריב, 14 באוגוסט 1972
7. ↑  יעקב העליון, חנה פטמן נידונה - לחיים!, מעריב, 4 בפברואר 1966
8. ↑  המרכז הלאומי להשתלות אבני-דרך בתולדות השתלת האיברים בישראל
9. ↑  "הפקולטה לרפואה בטכניון חנכה את היחידה לכירורגיה נסיונית"  "הידען", אבי בליזובסקי, 16 ביולי 2003
10. ↑  יום עיון לזכרם של הפרופסורים ברזילי, 10 בנובמבר 2016
**ביאנקה בלטי** (באיטלקית: **Bianca Balti**; נולדה ב-19 במרץ 1984) היא אחת הדוגמניות האיטלקיות המצליחות בעולם. בלטי נולדה בלודי, באזור לומברדיה שבצפון איטליה. היא התגלתה על ידי ברונו פאולטה בסופרמרקט, בזמן שעבדה שם כדי לממן את לימודיה.

קריירת דוגמנות
--------------

היא צולמה למגזינים רבים בעלי השפעה על תחום האופנה, ביניהם מגזין הרפרס בזאר, ווג, פלייבוי ועוד.

בלטי צולמה לקמפיינים של מעצבים מהמובילים בעולם כמו דולצ'ה וגבאנה, רוברטו קוואלי, דונה קארן ועוד.

ב-9 בנובמבר 2005 השתתפה בתצוגה של ויקטוריה'ס סיקרט, וכמו כן השתתפה בתצוגות של מעצבים מובילים כגון גוצ'י, פראדה, ג'יבנשי, כריסטיאן דיור ומעצבים מובילים נוספים.

לאחר שילדה את בתה מתילדה בשנת 2007, חזרה לדגמן על המסלול, ובנוסף החליפה את אנג'לינה ג'ולי בקמפיין של סנט ג'ון עם הדוגמניות הילרי רודה וקרוליין וינברג.

בשנת 2011 הופיעה על לוח השנה של 'פירלי' שצולם על ידי המעצב והצלם קרל לגרפלד.

בקולנוע ובטלוויזיה
------------------

בלטי השתתפה בסרטו של הבמאי אבל פררה, רקדניות גו-גו (Go Go Tales) בתור רקדנית ארוטית במועדון.

בשנים 2017–2018 שימשה כפרשנית בעונות השנייה והשלישית של תוכנית הריאליטי ספורט האמריקאית "הביסטמאסטר האולטימטיבי".

חיים אישיים
-----------

בלטי נישאה לצלם האיטלקי כריסטיאן לוצ'ידי וכמה שנים לאחר מכן התגרשו. כיום היא נמצאת במערכת יחסים עם בן זוגה ג'יאן לוקה פצ'יני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ביאנקה בלטי** בוויקישיתוף
* ביאנקה בלטי, ברשת החברתית פייסבוק
* ביאנקה בלטי, ברשת החברתית טוויטר
* ביאנקה בלטי, ברשת החברתית אינסטגרם
* ביאנקה בלטי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
**הר טימוסתנס** (באנגלית: **Mount Timosthenes**) הוא הר נישא אזור חוף פאלייר, של אזור ארץ גרהאם, בחוף המערבי של חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.

הר טימוסתנס ממוקם בין מוצאו של קרחון האריוט לבין צידו הצפוני של קרחון איירי.

הר טימוסתנס ממוקם 6 קילומטרים צפון-מערבית לפסגת פרגרינוס, המצוייה במרכז חצי האי האנטארקטי.

היסטוריה
--------

### גילוי ומיפוי ההר

הר טימוסתנס התגלה ב-28 בספטמבר 1940 בצילום אוויר שבוצע על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית (United States Antarctic Program (בראשי תיבות: USAS)), כמו כן אזור ההר צולם על ידי משלחת רון לחקר אנטארקטיקה (Ronne Antarctic Research Expedition (בראשי תיבות: RARE).

אזור ההר מופה בדצמבר 1958, על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד (Falkland Islands Dependencies Survey (בראשי תיבות: FIDS)).

### מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה (The UK Antarctic Place-Names Committee (בראשי תיבות: UK-APC)).

ההר נקרא על שמו של טמוסתנס מרודוס (ביוונית עתיקה: Τιμοσθένης)- נווט וגאוגרף ביון העתיקה בתחילת המאה ה-3 לפנה"ס. הוא כתב מדריך מסע ימי בן עשרה כרכים - בעשור שבין 280 ל-270 לפני הספירה, שימש כאדמירל וקברניט בצי הספינות של תלמי השני מלך מצרים התלמיית. בזכות מעמדה של מצרים העתיקה כמעצמה ימית, ובהסכמת בני קרתגו, יזם משלחת תגליות והגיע עד עמודי הרקולס (מצר גיברלטר) תוך כדי רישום המרחקים בין הנמלים. טימוסתנס שינה את שושנת הרוחות בה נעשה שימוש באותה עת - כך שיהיו בה 12 כיוונים במקום 8 והחל להשתמש בה לניווט ולא רק לשימוש מטאורולוגי של תיאור כיוון הרוח. נקודת הייחוס הייתה האי רודוס.
סוחרים ונציאנים גונבים את גופתו של מרקוס הקדוש מאלכסנדריה במצוות ג'וסטיניאנו פאטיצ'יפאציו. פסיפס בחזית בזיליקת סן מרקו.
**ג'וסטיניאנו פרטיצ'יפאציו** (באיטלקית: **Giustiniano Participazio**; בלטינית: **Agnellus Iustinianus Particiacus** - **אגנלוס יוסטיניאנוס פרטיקיאקוס**; נפטר בשנת 829) היה הדוכס ה-11 של ונציה שבאיטליה.

ג'וסטיניאנו נשא בתואר דוג'ה משנת 827 ועת מותו.

קורות חיים
----------

ג'וסטיניאנו מונה להיפאטוס ופרוטוסבאסטוס על ידי הקיסר הביזנטי לאון החמישי. בעת שהותו בקונסטנטינופוליס (ככל הנראה לצורך קבלת התארים) כאשר אביו, הדוג'ה אגנלו פרטיצ'יפאציו מינה את אחיו הצעיר ג'ובאני פרטיצ'יפאציו לדוג'ה לצידו, ולימים גם את האח הקטן אגנלו פרטיצ'יפאציו השני. בדרכו של ג'וסטיניאנו אל העיר צרו עליו כוחות מטעם אביו בהיותו בסן סוורו. כוחותיו של ג'וסטיניאנו גברו, והוא כבש את ונציה, הגלה את אביו ואחיו, וירש את מקומו של אביו כדוג'ה בשנת 827.

לבקשת הקיסר הביזנטי מיכאל השני השתתפו כוחות ונציאנים במתקפה על סיציליה. הצלחת המתקפה הביאה כבוד ועושר לוונציה.

בתקופת כהונתו של ג'וסטיניאנו נמשך המאבק הדתי בין פטריארך גראדו ופטריארך אקווילה על השליטה בקהילות של איסטריה. ג'וסטיניאנו חיזק את הכנסייה בוונציה. על פי המסורת הוונציאנית, ביקר מרקוס הקדוש בעיר, ורבים מתושבי ונציה עלו לרגל לקברו באלכסנדריה שבמצרים. על פי המסורת הוונציאנית הורה ג'וסטיניאנו לסוחרי בואונו די מאלאמוקו ורוסטיקי די טורצ'לו לשחד את הנזירים המצריים ששמרו על גופתו של הקדוש ולגנוב אותה לוונציה.

המסורת מספרת כי הגופה הוחבאה בין נתחי חזיר על מנת לעבור את המוכסים המוסלמים, והגיעה לוונציה ב-31 בינואר 828. 

ג'וסטיניאנו הורה על הקמת הקפלה הדוכסית המוקדשת למרקוס הקדוש בו יקברו שרידי הגופה - לימים בזיליקת מרקוס הקדוש.

בהיעדר ילדים, הורה ג'וסטיניאנו לאחיו ג'ובאני לשוב אל העיר, ומינה אותו אחראי להקמת הבזיליקה. לאחר מותו של ג'וסטיניאנו ירש ג'ובאני את כיסאו.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1023060736
* VIAF: 316739241
* WorldCat (עם VIAF): 316739241

 |
**הנרי סינקלייר הורן, ברון הורן הראשון** (באנגלית: **Henry Sinclair Horne, 1st Baron Horne**; 19 בפברואר 1861 – 14 באוגוסט 1929) היה גנרל בצבא בריטניה, אשר פיקד על הארמייה הראשונה במהלך מלחמת העולם הראשונה, והיה קצין הארטילריה היחיד במהלך מלחמת העולם הראשונה שפיקד על ארמייה.

ביוגרפיה
--------

### תחילת דרכו

הורן נולד ב-19 בפברואר 1861, כבנו השלישי של מייג'ור ג'יימס הורן וקונסטנס מארי שוול. הורן התחנך בבית הספר הארו, והתגייס לצבא בריטניה בשנת 1880, שם הצטרף לרגימנט הארטילריה המלכותי. בשנת 1883 הועלה הורן לדרגת קפטן, ובשנת 1898 הועלה לדרגת מייג'ור. במהלך מלחמת הבורים לחם הורן תחת פיקודו של ג'ון פרנץ', ובשנת 1905 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. בשנת 1912 הועלה הורן לדרגת בריגדיר, ומונה למפקח הכללי של חיל התותחנים.

### מלחמת העולם הראשונה

 ערך מורחב – **מלחמת העולם הראשונה**  

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה הורן למפקד הארטילריה בקורפוס ה-1, שהה תחת פיקודו של דאגלס הייג, והצטיין בפעולתו בקרב מונס. באוקטובר 1914 הועלה הורן לדרגת מייג'ור גנרל, ובדצמבר אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה ה-2. בנובמבר 1915 התלווה הורן לקיצ'נר לדרדנלים, שם ארגן את הפינוי מגליפולי. לאחר מכן הופקד הורן על הגנת תעלת סואץ, ומונה למפקד הקורפוס ה-15.

במרץ 1916 חזר הורן לחזית המערבית, וצורף עם הקורפוס שבפקודו לארמייה הרביעית. ביולי 1916 הוביל הורן את הקורפוס שבפיקודו שכלל את הדיוויזיות ה-7 וה-21 במהלך הקרב על הסום, תוך שכוחותיו סופגים אבדות כבדות. בספטמבר 1916 הועלה הורן לדרגת גנרל, ולאחר מכן מונה למפקד הארמייה הראשונה. הורן פיקד על הארמייה במהלך הקרבות ברכס וימי, בקרב אראס, קרב פשנדל, בבלימת מתקפת האביב הגרמנית, ובמתקפת מאה הימים.

### אחריתו

לאחר המלחמה קיבל הורן את תואר האצולה ברון הורן הראשון, ובשנת 1919 מונה למפקד הפיקוד המזרחי. בשנת 1923 פרש הורן מהצבא, ומונה לקולונל הכבוד של רגימנט חי"ר הקל של הרמה.

ב-14 באוגוסט 1929 מת הורן במפתיע בביתו שבוויק, ומכיוון שהיו לו רק בנות בוטל תואר האצולה שלו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנרי הורן** בוויקישיתוף
* כתבי הנרי הורן בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007325382405171
* BnF: cb16509799v (data)
* GND: 134183436
* ISNI: 0000 0000 9044 1942
* LCCN: n2007067868
* NTA: 317222333
* SUDOC: 159207932
* TePapa: 33927
* VIAF: 107783548
* WorldCat: lccn-n2007067868

 |
**ג'ורג אדה** (או **ז'ורז' אדה** בערבית: **جورج عدة**, 22 בספטמבר 1916, תוניס – 28 בספטמבר 2008, תוניס) היה פוליטיקאי ואיש איגוד מקצועי יהודי-תוניסאי ומנהיגה לשעבר של המפלגה הקומוניסטית התוניסאית.

ביוגרפיה
--------

אדה נחשב דמות מכובדת בקרב האופוזיציה השמאלנית התוניסאית ותיאר את עצמו כיהודי תוניסאי אנטי-ציוני. הביע תמיכה ב"שחרור פלסטין", והכריז לעיתים קרובות על תמיכתו בזכויות "אוכלוסיית השהידים בפלסטין". הוא נלחם "למען חופש, דמוקרטיה וזכויות אדם", ו"להגנה על מטרות צודקות בתוניסיה ובעולם". הוא גם היה פעיל במאבק למען זכויות העובדים באיגוד העבודה הכללי של תוניסיה.

אדה הפך לחבר במפלגה הקומוניסטית של תוניסיה (PCT) בשנת 1934. הוא השתייך לקבוצה שהמשיכה במאבק החשאי לאחר מעצרם של המנהיגים הנאו-דסטור והקומוניסטים בספטמבר 1934. הוא נכלא על ידי השלטונות הקולוניאליים הצרפתיים מספטמבר 1935 עד אפריל 1936. מיד לאחר שיצא מהכלא, מונה ב-1 ביוני 1936 בוועידה הלאומית של המפלגה כסגן המזכיר הכללי, וכיושב הראש בפועל של אגף הנוער הקומוניסטי.

באפריל 1940 הושם אדה במעצר בית בזגואן, ולאחר מכן בבז'ה, שם שהה עד 13 בנובמבר 1943, אז שברח לאלג'יריה השכנה.

אדדה נעצר שוב ב-1952 על ידי השלטונות הקולוניאליים הצרפתיים, ויחד עם מנהיגים אחרים של הדסטור והקומוניסטים נשלח לגלות פנימית בדרום תוניסיה. הוא שוחרר רק בשנת 1955. מאוחר יותר כתב על תקופה זו:

> 
> למען שחרור ארצי חוויתי בתי כלא, מחנות ריכוז וגירושים על ידי הקולוניאליסטים הצרפתיים
> 
> 
> 
> 

אדה היה חבר בהנהלת המפלגה הקומוניסטית עד 1957. במשך שנים רבות הוא נשאר דמות מובילה חשובה במפלגה והעורך הראשי של השבועון דובר הצרפתית שלה, L'Avenir de la Tunisie ("העתיד של תוניסיה"). לאחר קבלת העצמאות של תוניסיה המשיך למלא תפקיד כפעיל תנועתי, אך ללא תפקיד רשמי במפלגה. נוכחותו עדיין הורגשה באמצעות דעותיו, מאמרי העיתונות והשתתפותו בתנועות דמוקרטיות ואיגודיות מקצועיות.

בנו סרז' אדה, הנשיא לשעבר של TV5Monde, נפטר לפניו ב-2004 מסרטן. אדה מת מהתקף לב, ונקבר בבית הקברות היהודי בורג'ל שם כבר נקברו זה מכבר אשתו גלדיס ובנו.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  Tunisie : décès de Georges Adda, personnalité politique de gauche - PDP - Parti démocrate progressiste - Tunisie - الحزب الديمقراطي التقدمي - تونس, web.archive.org, ‏2011-01-23
2. ↑  Ali Mahjoubi, Georges Adda (in French), Jeune Afrique, October 5, 2008, p. 41
3. ↑  Eloge funèbre du patriote et militant progressiste Georges ADDA - Mouvement Ettajdid حركة التجديد, ettajdid.org
**הנרי הרטספילד** (באנגלית: **Henry Warren Hartsfield**;‏ 21 בנובמבר 1933, ברמינגהאם – 17 ביולי 2014, יוסטון) היה פיזיקאי, טייס ניסוי ואסטרונאוט אמריקאי אשר לקח חלק בתוכנית מעבורת החלל.

ביוגרפיה
--------

הנרי הרטספילד נולד בעיר ברמינגהאם שבאלבמה. לאחר סיום בית הספר הוא למד פיזיקה באוניברסיטת אובורן בה קיבל תואר ראשון בשנת 1954.

הוא התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית בשנת 1955. הוא סיים קורס טיס ושירת במספר יחידות. בשנים 1961–1964 הרטספילד הוצב בשטח גרמניה המערבית. בהמשך הוא סיים בית ספר לטייסי ניסוי בבסיס חיל האוויר אדוארדס. בשנת 1969 הוא התקבל ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א.

שירות בנאס"א
------------

הנרי הרטספילד היה חבר בצוות תמיכה של במשימה אפולו 16 ובמספר משימות במסגרת סקיילאב. בשנת 1977 הוא פרש מחיל האוויר והמשיך לעבוד בנאס"א.

הרטספילד היה בצוות גיבוי של STS-2 ו-STS-3. בשנת 1982 הוא טס לחלל במסגרת משימה STS-4. בשנת 1984 הוא היה מפקד צוות של STS-41-D. את הטיסה השלישית הוא ביצע במעבורת החלל צ'לנג'ר במסגרת משימה STS-61-A.

בשנים 1986–1987 הרטספילד כיהן בתפקיד ניהולי במרכז החלל ג'ונסון ואחר כך הועבר למרכז טיסות החלל מרשל. בשנת 1993 הרטספילד קיבל תפקיד ניהולי בפרויקט תחנת החלל הבין-לאומית.
הוא פרש מנאס"א בשנת 1998 והתמנה לסגן-נשיא של Raytheon Technologies.

הרטספילד נפטר בשנת 2013 בעקבות סיבוכים לאחר ניתוח גב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנרי הרטספילד** בוויקישיתוף
* הנרי הרטספילד באתר נאס"א (באנגלית)
* ביוגרפיה
* הנרי הרטספילד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 2375 3989
* LCCN: n82208197
* NARA: 10568785
* SNAC: w6226dvk
* VIAF: 75211285
* WorldCat: lccn-n82208197

 |
ידוויגה שפט
**ידוויגה שפט** (בפולנית: **Jadwiga Szaft**;‏ 4 באוקטובר 1913, כפר Krzynowloga Wielka אשר במחוז וורשה בקרבת העיירה פשאסניש בפולין – 5 בספטמבר 2007) לבית סוכודולסקה (suchodolska) הייתה חסידת אומות עולם, עלתה לישראל בשנת 1957, נפטרה בישראל ונקברה בכפר הרי"ף.

ידוויגה שפט ובני משפחתה, אביה, אדם סוכודולסקי ואימה, סטניסלבה סוכודולסקה, היו אחראים על הצלתו של מיכאל שפט (Michael Szaft), סטודנט יהודי למשפטים אשר עזב את לימודיו עם פרוץ המלחמה ונאלץ להתגורר בגטו ורשה עד לבריחתו לאחר שלקח חלק במרד גטו ורשה.

סיפור ההצלה
-----------

בשנת 1943 נשמעה דפיקה על דלת ביתם של משפחת סוכודולסקי. אדם סוכודולסקי, אבי המשפחה, פתח את הדלת וראה צל אדם, גופו נפוח מרעב. האיש נפל על ברכיו והתחנן לרחמים, ציין כי ברח מגטו ורשה ואמר "אנא עזור לי להישאר בחיים". אדם וביתו ידוויגה בחנו את פניו והבחינו כי זה לא אחר מאשר מיכאל שפט אשר התגורר עם משפחתו בכפר לפני שנים רבות.
הוריה של ידוויגה, אדם וסטניסלבה, החליטו להסתיר את מיכאל, חפרו בור בתוך לול התרנגולות הנמצא בשטח ביתם וכיסו אותו במספוא של בעלי חיים.
ידוויגה ואחיה סטניסלב האכילו את מיכאל באופן קבוע, ידוויגה הייתה נכנסת אל לול התרנגולות על מנת להאכיל את התרנגולות ומשם אל הבור בו הסתתר מיכאל, האוכל הועבר דרך סדק צר שהיה בכיסוי הבור. בחורף, חדר גשם לבור, אולם למרות הקושי מיכאל שרד.
מיכאל חי בבור כמעט שנתיים עד לשחרור הכפר ב-15 בינואר 1945, לאחר השחרור נשאר עם ידוויגה ומשפחתה.
לאחר השחרור התפשטה שמועה בכפר כי יהודי חזר לחיות בכפר. באחד הימים, התפרצה לבית קבוצת פורעים ודרשה למסור לידם את מיכאל. סטניסלב הצעיר עיכב אותם מספיק זמן אשר איפשר למיכאל לקפוץ מהמיטה ולברוח דרך הדלת האחורית, מאוחר יותר מיכאל חזר לבית.
בחלוף השנים פיתחו מיכאל וידוויגה ידידות, השניים נישאו ועלו לישראל בשנת 1957. לשניים נולדו 2 בנים.
ידוויגה כתבה בזכרונותיה "אני באה ממשפחה קתולית אדוקה ורצינו לקיים את המצווה - ואהבת לרעך כמוך".

ההכרה
-----

ב-15 ביולי 1975 הוכרו ידוויגה, אחיה סטניסלב והוריה כחסידי אומות עולם על ידי "יד ושם".
ידוויגה כתבה במכתב לראש הממשלה, גולדה מאיר, על המצווה אותה קיימה ועל כך שהיא גאה לשמש כאדם צדיק וכי בשל כך זכתה למקום בעולם הבא.

ראו גם
------

* יודוויגה שפט, באתר "יד ושם" (באנגלית)
* 



* ציון קברה של ידוויגה שפט

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יודוויגה שפט** בוויקישיתוף
**שיווק בזמן אמת** או **פרסום בזמן אמת** (**Real time marketing** או בקיצור RTM) הוא במקור כינוי לטכניקת מכירה במסגרתה מחירי המוצרים אינם קבועים מראש אלא משתנים ונקבעים סופית במהלך המכירה.

בעולם השיווק באינטרנט המונח מתאר **פרסום בזמן אמת**. הכוונה למהלכים שיווקיים, בדרך כלל בדיגיטל וברשתות החברתיות, המתייחסים למאורע המתרחש כעת בשיח הציבורי. במסגרת שימוש בטכניקת פרסום זו, חברות מתחומים שונים אך בעיקר חברות גדולות המייצרות מותגים מוכרים, עולות בקמפיינים מידיים תוך זמן קצר יחסית, המתייחסים לאירועים עדכניים.

רקע
---

במקור המונח שימש לתיאור של הליך מכירה במסגרתו הצעת המכר, ובפרט מחיר המוצר, הניתנת ללקוח נקבעת תוך כדי מפגש המכירה על בסיס מאפיינים אישיים וסביבתיים המצויים בידי המוכר, מותאמת אישית במטרה להציע את ההצעה המתאימה ביותר לצרכן המסוים ברגע הנתון. טכניקת שיווק זו שונה מטכניקת מכירה בה המחיר נקבע מראש, באופן אחיד לכל הצרכנים בסביבה מסוימת, ומטכניקת מכירה שבה המוכר אוסף נתונים במשא ומתן ראשוני, ומגיש הצעת מכר במועד מאוחר יותר. דוגמה: אוטומט מכירות למכירת משקאות קלים המכיל מדחום למדידת טמפרטורת הסביבה, ובהתאם לכך קובע את מחיר המשקה המוצע (גבוה יותר ביום קיץ חם).

גישה זו יכולה להיות מיושמת על ידי נציגי מכירות על סמך מידע קיים על הלקוח והתפתחות השיחה אתו, אך היא אופיינית בעיקר למדיה הדיגיטלית, שבה מיושמת הגישה באמצעים אוטומטיים, על סמך נתונים כגון פרופיל אישי והיסטוריה של אינטראקציה עם אתרים או אלמנטים בתוכם, הנמדדת לפי פרמטרים כגון צפיות ולחיצות. לעיתים קרובות כוללים פתרונות שיווק בזמן אמת תהליכי למידה שמטרתם לשפר את הצלחתם במהלך הזמן על סמך הניסיון הנצבר.

בעולם השיווק הדיגיטלי
---------------------

שימוש בנוסף במונח RTM בשיווק התפתח בעיקר מאז נוצרו רשתות חברתיות. בתחום זה, המונח RTM מתייחס לנקיטת מהלך שיווקי, בדרך כלל ברשתות החברתיות, המתייחס למאורע המתרחש כעת בשיח הציבורי. המפרסמים בעצם עושים שימוש בתופעות מקומיות או בינלאומיות לצורך יצירת תוכן עדכני, דינאמי ורלוונטי לצרכים שיווקיים.

במקביל לעבודה על קמפיניים הכוללת גיבוש מסרים פרסומיים, יצירת בריף הכולל מטרות, מסרים ותגובות אפשריות, פגישות עם לקוחות על מנת לדייק את המסר הפרסומי, עבודה קריאייטיבית ממושכת ויסודית כמו צילומים בסטילס או בווידאו, משווקים מעדיפים לעיתים להגיב ולצאת בפרסום בזמן אמת הכולל הקשרים תרבותיים לאירועים מרכזיים שהתרחשו בפוליטיקה, אקטואליה, עולם הצרכנות ועוד, כדי לתפוס את תשומת לבם של הצרכנים.

אך על פי שלשימוש בטכניקות RTM יש פוטנציאל ליצירת חשיפות גבוהות ומעורבות גבוהה מהרגיל, קיימת גם ביקורות על שימוש מוגזם בטכניקה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  גולדנברג, רועי (2013-11-20). "פרסום בזמן אמת". *Globes*. נבדק ב-2022-04-30.
2. ↑  RTM? זה מעניין בעיקר את אנשי הקריאייטיב -, באתר המתכנה, ‏2018-07-01
**הוגו פוגל** (בגרמנית: **Hugo Vogel**‏;  15 בפברואר 1855 – 26 בספטמבר 1934) היה צייר גרמני.

ביוגרפיה
--------

הוגו פוגל היה בנו של איש עסקים שסיים את לימודיו התיכוניים במגדבורג לפני שלמד באקדמיה של דיסלדורף בין השנים 1874–1880. וילהלם זון ואדוארד פון גבהרדט היו בין מוריו. בשנת 1883 פוגל השתתף בתערוכה באקדמיה בברלין עם תמונותו של "לותר מטיף במהלך מאסרו בורטבורג", בין השנים 1880 עד 1886 היה חבר באגודת האמנים דיסלדורף.

לאחר שהות ממושכת באיטליה חזר לברלין בשנת 1886. משנת 1887 הוא התמנה לפרופסור באקדמיה בברלין עד שנת 1892. הוא היה חבר באגודת האמנים בברלין משנת 1888. בין תלמידיו היו אוגוסט פון ברנדיס וקלרה זיוורט. בשנת 1893 נסע פוגל לפריז ללמוד אצל ז'ול לפבר. לאחר מכן יצא לנסיעות לימוד שהובילו אותו לספרד, צפון אפריקה, איטליה, בלגיה והולנד. בשנת 1900 קיבל מדליית זהב גדולה בתערוכת האמנות הגדולה בברלין.

פוגל יצר ציורי קיר גדולים עם נושאים היסטוריים כמו בבתי העירייה של ברלין והמבורג ובסטנדהאוס במרזבורג. בשנת 1902 הפרסקו "מיכאל הגרמני", במרזבורג הפך לנושא לדיון על פלגיאטיזם מפסל צרפתי על ז'אן ד'ארק.

במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא ליווה את פאול פון הינדנבורג בין השנים 1915 ל־1917 כצייר הדיוקנאות שלו בחזית.

מאוחר יותר התגורר פוגל ב"קולוניה אלסן", שהייתה שכונת יוקרה חדשה של וילות בתוך פארק בברלין על גדות הונזה.

לאחר מותו בשנת 1934, הוא נקבר בקבר של כבוד בבית העלמין בונזה.

העיר מגדבורג כינתה רחוב לכבודו (הוגו-פוגל-שטראסה). רחוב נקרא גם על שמו בברלין-ונזה ובמרסבורג.

גלריה
-----

* בבית העירייהבבית העירייה
* הינדנבורג בהתיעצות צבאיתהינדנבורג בהתיעצות צבאית
* קרב טננברגקרב טננברג
* פרומתאוס מביא את האשפרומתאוס מביא את האש

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הוגו פוגל** בוויקישיתוף
* הוגו פוגל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Hugo Vogel - Biography, www.askart.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 117463264
* ISNI: 0000 0000 6632 7517
* NTA: 072860758
* RKD: 81581
* ULAN: 500066688
* VcBA: 495/259373
* VIAF: 37694297
* WorldCat: viaf-37694297

 |
**שיווק פרוגרמטי** הוא פעילות שיווקית המופעלת באופן אוטומטי על ידי מחשב, בהתאם למערך כללים ולמידע שנאסף בזמן אמת.

דרכי שיווק פרוגרמטי
-------------------

פרסום פרוגרמטי הוא הצורה המוכרת ביותר של שיווק פרוגרמטי. פרסום פרוגרמטי הוא פרסום המותאם ליעד הפרסום בזמן אמת, בדרך כלל בבחירת מיקום הצגת הפרסום בתהליכי בידינג בזמן-אמת (RTB) בבורסות פרסום (exchanges). בתהליכים אלה נבחר הפרסום המוצג למשתמש על בסיס מידע אישי ולפי המחיר שמוכנים מתמודדים שונים לשלם תמורת הצגת הפרסום.

דוגמה אופיינית נוספות לשיווק פרוגרמטי היא שליחת תזכורות ללקוחות פוטנציאליים שלא השלימו קנייה מקוונת כדי לעודד אותם להשלים אותה, או שליחת דיוור במטרה לעניין לקוחות בהצעות של המשווק הנתפרות להם אישית בהתאם לנתונים הנאספים עליהם.

מרכיבים
-------

השיווק הפרוגרמטי מבוסס על מפגש בין מידע שנאסף לגבי יעדי פרסום פוטנציליים לבין כללים המוגדרים על ידי המפרסמים. איסוף המידע על יעדי הפרסום יכול להעשות במעקב אחר התנהגות משתמשים באתר אינטרנט מסוים, באתרים שונים, או אפילו במקומות פיזיים מוגדרים. 

המידע הנאסף יכול לשמש לניהול חשיפתם החוזרת של לקוחות לפרסום (retargeting) במטרה לשכנע אותם לקנות מוצר או לעשות פעולה רצויה אחרת (conversion), או כדי להתאים להם באופן אישי המלצות או מסרים פרסומיים על בסיס נתונים הנאספים עליהם (DCO, dynamic creative optimization).

יתרונות
-------

שיווק פרוגרמטי מצמצם את מעורבותם של בני אדם בתהליכי השיווק השוטפים וממקד את פעילותם בקביעת המדיניות והכללים וביישום התוכנה המוציאה אותם לפועל.

בנוסף, שיווק פרוגרמטי מאשר לבצע משימות שבני אדם אינם יכולים לבצע, או אינם מסוגלים לבצע במהירות וברמת הדיוק של מחשבים. הדבר נכון במיוחד לגבי משימות חוזרות או כאלה הכרוכות בניתוח כמות גדולה של מידע בקנה מידה גדול. פתרונות שיווק פרוגרמטיים משמשים בעיקר לזיהוי משתמשים אינדיבידואליים המשתמשים במכשירים, בפלטפורמות ובאתרים שונים, לאיסוף מידע בקנה מידע גדול על לקוחות, לניתוחו, ולשימוש בו בזמן-אמת כדי להעביר להם את המסרים השיווקיים האפקטיביים ביותר.

חדירה
-----

בשנת 2014 הוערך החדירה של הפרסום הפרוגרמטי של באנרים באתרי אינטרנט בכ-45%. הפרסום הפרוגרמטי התחיל את חדירתו ממשבצות פרסום באתרים פחות נחשבים ולאט לאט כובש משבצות פרסום יותר מבוקשים שקודם לכן שווקו באופן ידני. ישראל היא מהמדינות עם החדירה הקטנה ביותר של פרסום פרוגרמטי.

הערות שוליים
------------

1. ↑  נתי טוקר, מותו של סוכן המכירות: רובוטים ובורסות ישנו את הדרך שבה נמכרים באנרים, באתר TheMarker‏, 23 בדצמבר 2014
2. ↑  נתי טוקר, הערכות: שיעור הפרסום הפרוגרמטי בארץ הוא 3% בלבד - מהנמוכים בעולם, באתר TheMarker‏, 25 באוקטובר 2015
**נדין סיירה** (באנגלית: **Nadine Sierra**;‏ נולדה ב-14 במאי 1988, בפורט לודרדייל), היא זמרת סופרן אמריקאית ששרה בבתי אופרה מובילות וזכתה במספר פרסים. היא ידוע בשל שירה ב"לוצ'יה די למרמור" ו"ריגולטו".

ביוגרפיה
--------

נדין סיירה נולדה בפורט לודרדייל, פלורידה. היא למדה בבית ספר מאנס למוזיקה. בגיל 14 היא החלה לשיר באופרה של וסט פאלם ביץ'. תוך זמן קצר נדין סיירה התחילה להופיע בפינלנד, איטליה, טורקיה ויוון. בהמשך היא הופיעה גם בברודוויי. בשנת 2011 נדין סיירה הופיע בבוסטון ובאופרה של סן פרנסיסקו.

בשנת 2016 נדין סיירה הופיע בהופעת ראש השנה בוונציה בלה פניצ'ה ואחר כך בלה סקאלה באופרה "ריגולטו" לצד לאו נוצ'י.
בשנת 2017 היא שרה במטרופוליטן אופרה.

בשנת 2017 נדין סיירה חזרה לאירופה ושרה באופרה הלאומית של פריז לצד אנדראה בוצ'לי.

במהלך השנים נדין סיירה זכתה במספר רב של פרסים בארצות הברית ובאירופה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נדין סיירה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נדין סיירה
* נדין סיירה, ברשת החברתית פייסבוק

* נדין סיירה, ברשת החברתית טוויטר

* נדין סיירה, ברשת החברתית אינסטגרם

* נדין סיירה, באתר ספוטיפיי

* נדין סיירה, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* נדין סיירה, באתר Discogs (באנגלית)

* נדין סיירה, באתר האופרה הישראלית תל אביב-יפו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb170726221 (data)
* GND: 1165349159
* LCCN: no2018045120
* MusicBrainz: 511b8502-25ec-49c5-a456-bbad6b84bc76
* NKC: xx0229714
* VIAF: 53145067222666630581
* WorldCat: lccn-no2018045120

 |
**הוגו מסנט ויקטור** (1096–1141) היה חבר בקומונה של כמרים (Canons Regular) בגרמניה של המאה ה-12, ותאולוג חשוב. כתביו החשובים עוסקים במיסטיקה. בשלב מאוחר בחייו יצא את הקומונה והתמקם במנזר סנט ויקטור בפריז, ולימים הפך שם לראש המנזר.

חרף נטייתו אל המיסטיקה, החשיב הוגו את המדעים ואת הפילוסופיה הרציונלית, וראה בהם נתיב אפשרי חשוב בדרך אל הפעילות הדתית.

בין חיבוריו החשובים ביותר: 'על הסקרמנטים של האמונה הנוצרית' וכן 'הדידאסקליקון (Didascalicon) של הוגו מסנט ויקטור'. במיוחד החיבור על הסקרמנטים זכה לתהודה והשפעה רבה, ותוכנו מוקדש לדיונים בתאולוגיה ומיסטיקה סביב נושאים כמו האלהים, המלאכים, וחוק הטבע. החיבור האחר, הדידאסקליקון, משמש כמבוא אנציקלופדי אל הדת הנוצרית ומכוון למתחילים. חיבור זה מבליט את נטייתו הפילוסופית של המחבר.

בתרבות
------

בקומדיה האלוהית מאת דנטה אליגיירי מזכיר אותו הדובר בקנטו 12 של "העדן", בונוונטורה הקדוש, כשרוי בגן העדן של התאולוגים והפילוסופים יחד עם מלומדי דורו פדרו הספרדי, פטרוס קומסטור, אנסלם מקנטרברי, יוחנן כריסוסטומוס, יואכים מפיורה ותומאס אקווינס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הוגו מסנט ויקטור** בוויקישיתוף
* הוגו מסנט ויקטור באנציקלופדיה הקתולית
* הוגו מסנט ויקטור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007262879605171
* BIBSYS: 90610844
* BNE: XX974121
* BnF: cb12047086h (data)
* BPN: 67148273
* CANTIC: a10431123
* CiNii: DA02771486
* GND: 118554611
* ICCU: CFIV070575
* ISNI: 0000 0001 2120 1563
* LCCN: n50079116
* NKC: jn19990003738
* NLA: 35783656
* NLG: 89584
* NLP: A12028368
* NSK: 000414080
* NTA: 070278121
* RERO: 02-A000082048
* SELIBR: 189321
* SNAC: w6m33837
* SUDOC: 028685954
* Trove: 1085750
* VcBA: 495/55312
* VIAF: 9865788
* WorldCat: lccn-n50079116

 |
**שנות ה-80 של המאה ה-2** היו העשור התשיעי של המאה ה-2, החלו ב־1 בינואר 180 והסתיימו ב־31 בדצמבר 189.

אירועים בולטים בעולם
--------------------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
### מלחמה ופוליטיקה

#### מלחמות

#### סכסוכים לאומיים ואזוריים

#### אירועים פוליטיים משמעותיים

183 – המצביא חניבעל מתאבד בעיתית רעל
* 183 – המצביא חניבעל מתאבד בבליעת רעל
* 184 – נטישה סופית של חומת אנטונינוס על ידי צבא האימפריה הרומית.
* 189 – ויקטור הראשון יורש את אלאוטריוס על כס האפיפיור

כלכלה
-----

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות
------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
* 181 – ההתפרצות הגעשית אשר יצרה את אגם טאופו בניו זילנד.

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות
-------------------------------------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדע וטכנולוגיה
--------------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
* 185 – סופרנובה 185 נצפתה על פני כדור הארץ ותועדה על ידי אסטרונומים סינים.

תרבות פופולרית
--------------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים
------------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
### מנהיגי עולם בולטים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שנות ה-80 של המאה ה-2** בוויקישיתוף

| עשורים במאה ה-2 |
| --- |
|  | << • 101–109 • 110–119 • 120–129 • 130–139 • 140–149 • 150–159 • 160–169 • 170–179 • 180–189 • 190–199 • >> |
**הוגט דרייפוס** (בצרפתית: **Huguette Dreyfus**;‏ 30 בנובמבר 1928 – 16 במאי 2016) הייתה צ'מבליסטית צרפתייה.

קורות חייה
----------

הוגט דרייפוס, ילידת מילוז, אלזס, החלה ללמוד נגינה בפסנתר בגיל ארבע. בשנת 1946 התחילה לעבוד עם המורה ידוע השם לפסנתר לאזאר לוי. בשנת 1950, כשנודע לה שהמוזיקולוג נורברט דיפורק יעביר קורס מיוחד על המוזיקה של יוהאן סבסטיאן באך (לציון שנת המאתיים למות באך) בקונסרבטואר של פריז, נרשמה לקורס ונשארה ללמוד בקונסרבטואר למשך ארבע שנים. נוסף לשיעורי פסנתר, למדה גם צ'מבלו באקדמיה צ'יאניה דה סיאנה אצל רוג'רו ג'רלין, מי שהיה תלמידה של מחדשת מסורת הצ'מבלו, ונדה לנדובסקה. כעבור שנים, ב-1956, זכתה דרייפוס בתחרות הצ'מבלו הבינלאומית בז'נבה, שווייץ, ניצחון שהציב אותה בחזית עולם המוזיקה העתיקה של הרנסאנס והבארוק וכדמות בולטת בהשבת הצ'מבלו לצרפת.

כלי הנגינה החביב עליה היה צ'מבלו מעשה ידיו של היינריך המש, בונה צ'מבלו גרמני. הכלים המשובחים ביותר שלו נבנו בפריז במאה ה-18 ולעיתים קרובות משווים אותם עם אלה שבנה בלאנשה, גם הוא בונה צ'מבלו ידוע-שם.

דרייפוס לימדה בסקולה קאנטורום, בסורבון בפריז ובקונסרבטוריון הלאומי למוזיקה ומחול בליון. כמו כן הייתה בצוות המורים באקדמיה הבינלאומית לעוגב ולמוזיקה עתיקה ובאקדמיה וילקרוז למוזיקה. באשר למעמדה כמורה, רמתם הגבוהה ומספרם הרב משמעותית של הצ'מבליסטים המזדהים עם תלמודה, כגון כריסטוף רוסה, אוליביה בומון, יאניק דה גאיאר, נואל שפיט וז'ורי ויניקור, מדברים בעד עצמם. דרייפוס ישבה דרך קבע בחבר השופטים בתחרות הצ'מבלו הבינלאומית בפריז.

הקונצרטים הרבים שלה, כיתות האמן וההקלטות שערכה הביאוה לעבוד עם מספר רב של אישים ידועים בעולם המוזיקה, בהם פייר בולז, ברונו אמאדוצ'י, האנס ירג לאנגה, ז'אן-פייר רמפל ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הוגט דרייפוס** בוויקישיתוף
* הוגט דרייפוס, סרטונים בערוץ היוטיוב
* הוגט דרייפוס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* הוגט דרייפוס, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* הוגט דרייפוס, באתר דיזר
* הוגט דרייפוס, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007453904205171
* BNE: XX910836
* BnF: cb13340825g (data)
* GND: 134362284
* ISNI: 0000 0001 1681 3354
* LCCN: n82077136
* MusicBrainz: a69af194-3fc4-44eb-92a0-402422470e42
* NKC: xx0022061
* NLA: 36553728
* NTA: 103882316
* SUDOC: 050186329
* Trove: 1288971
* VIAF: 85440306
* WorldCat: lccn-n82077136

 |
**מות אדוניס** הוא ציור שמן על קנבס משנת 1614 לערך מאת האמן הפלמי פטר פאול רובנס. הציור המונומנטלי במידות של 3.25 מטר לרוחב ו 2.12 מטר לגובה, מתאר את האלה ונוס המבכה את אהובה המת כאשר מצטרפים אליה בצערה שלוש הגראציות וקופידון. הציור מוצג במוזיאון ישראל בירושלים.

הרקע המיתולוגי
--------------

אדוניס הוא דמות מסיפורי האהבה של המיתולוגיה היוונית והרומית ובעיקר בהקשר של הרפתקאותיו המשותפות עם ונוס אלת האהבה והיופי. 

על פי הסיפור המיתולוגי היה אדוניס בן אדם ולא בן אלים אך למרות זאת נחשב כאל האחראי על הפריון החקלאי. אדוניס מתקשר לעולמם של אנשי הטבע והציידים והוא מגלם בדמותו את היופי והעלומים הגבריים. על פי המיתולוגיה גידלה האלה ונוס את אדוניס כאם והוא הפך למאהב שלה. באחת מגיחות הציד שלו נפצע אדוניס פציעה קשה בירכו על ידי חזיר בר ומת מפצעיו בידיה של ונוס. ונוס יצקה את נקטר האלים על הדם הניגר וממנו צמחו פרחי הכלנית האדומים. ונוס התחננה על חיי אהובה אצל יופיטר והוא התיר לאדוניס לבלות מחצית השנה עם ונוס ואת המחצית השנייה בשאול.

מותו ותחייתו של אדוניס מרמזים על חילופי עונות השנה בטבע.

ההיבט המיסטי
------------

בציור הושפע רובנס עמוקות מן המיסטיקה הנוצרית אשר דנה בסיפור צליבתו של ישו, קינת הנשים עליו ותחייתו מחדש.

בהשפעת המקורות הנוצריים הקלאסיים ונוס מופיעה כאם ומאהבת אשר מבכה את מות בנה שהיה גם מאהבה. שלוש הגרציות מסמלות את אלות החן והחסד. ההקשר המיסטי בא לידי ביטוי בדמו של אדוניס המחלחל לאדמה והופך לפרח, וגורלו שהומתק לבקשתה של ונוס על ידי אבי האלים.

צבעי הבדים העוטים את הדמויות נושאים גם הם בתוכם משמעויות נסתרות: האדום מסמל את המלכות, הכחול מסמל את השמימי והנשגב, והלבן מרמז על הטוהר וצבע התכריכים של המת.

בניגוד לתיאורים הקלאסיים מן המיתולוגיה שבהם בני האדם קמלים ומתכערים ולעומתם האלים נותרים צעירים ויפים לנצח, הרי שכאן מופיעה ונוס האבלה, האלה בת האלמוות המתוארת כמי שיופייה אבד לה ונתכערה, ולעומתה בן התמותה המת נותר צעיר ויפה.

היצירה האומנותית
----------------

רובנס יוצר בציור קומפוזיציה מורכבת של משולשים הכוללת את רגלו של אדוניס, שלוש הגרציות, והמשולש שנוצר בין אדוניס וונוס הרוכנת מעליו. הקומפוזיציה גורמת לריכוז מבטו של הצופה לעבר מפשעתו המדממת של אדוניס ומרמזת למוטיב הסירוס המובלע בה. 

בניגוד לסיפור המיתולוגי המקורי אשר בו מתוארת פציעתו של אדוניס בירכו, מעדיף כאן רובנס לערוך שינוי קטן המרמז לעובדה כי יש הרואים בחזיר הבר שתקף את אדוניס את התגלמותו של האל מארס שהיה אחד ממאהביה של ונוס ואשר בקנאתו גרם לסירוסו של אדוניס. יש המציעים את ההקבלה שבין הסירוס לבין פעולת הקציר האופיינית לאדוניס שהיה אל הפריון החקלאי.

הכלבים הם היחידים בציור אשר אינם מפגינים רגשות צער. בניגוד לוונוס והגרציות, הכלבים מסמלים את הטבע במובנו הרחב ביותר ובעיקר אדישות הנצח שלו לרגשות החיים המוות והאהבה, שאינם משפיעים על מסלולו, לעומת סבלם של האוהבים והחיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מות אדוניס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  מות אדוניס (עם ונוס, קופידון ושלוש הגרציות), מוזיאון ישראל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* RKDimages ID: 294323

 |
**הקיץ של 42'** הוא סרט התבגרות ביוגרפי אמריקאי משנת 1971 בבימויו של רוברט מאליגן.

התסריט נכתב על ידי הרמן ראוצ'ר (אנ') והוא מבוסס על זכרונותיו מחופשה שבילה עם משפחתו וחבריו בקיץ של שנת 1942 באי ננטקט בהיותו בן 14 בו הפך מנער לגבר לאחר ניסיון מיני ראשון עם בחורה מבוגרת ממנו.

ראוצ'ר התלהב מהתסריט וכתב ספר בשם זה שהפך לרב-מכר והתפרסם עוד לפני הקרנת הסרט. זה מהמקרים הבודדים בהם נכתב ספר על פי תסריט.

הסרט הופק בתקציב קטן וזכה להצלחה כלכלית גדולה.

מישל לגראן זכה בפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר. הוא זכה על כך גם בפרס באפט"א. שיר הנושא "הקיץ יודע" הפך ללהיט ובוצע על ידי זמרים ונגנים רבים כמו פרנק סינטרה, ברברה סטרייסנד, שרה ווהן, טוטס טילמנס, טוני בנט, ביל אוונס, אנדי ויליאמס, הנרי מנציני, ג'וני מאטיס ואחרים.

הסרט היה גם מועמד לפרס אוסקר על התסריט, הצילום והעריכה.

תקציר העלילה
------------

בקיץ 1942 מגיע הרמי (גארי גריימס) עם משפחתו לנופש באי ננטקט. הוא מבלה על החוף עם חבריו אוסקי (ג'רי הוסר) ובנג'י (אוליבר קונאנט).

הנערים עסוקים בבעיות סקס לאור הנערות המשתזפות על החוף. בנג'י הוא ה"חנון" ביניהם. הוא מביא להם ספר שסחב בהיחבא מאביו ובו יש כללים איך להתחיל עם בחורות.

הרמי עוזר לבחורה צעירה ויפה לשאת מצרכים לביתה על החוף. הבחורה היא דורותי (ג'ניפר אוניל), בת 22 שבעלה גויס לשרת בחזית אירופה. הרמי מתאהב בה למרות הבדלי הגילים ובא מדי פעם לעזור לה בעבודות הבית לשמחתה.

הנערים הולכים לסרט ונפגשים בנערות. אוסקי מתחיל עם מרים (כריסטופר נוריס) ה"משוחררת והרמי עם אגי (קתרין אלנטק). הם צופים בסרט ועתה, הנוסע עם בטי דייוויס ופאול הנרייד ומנסים לשים ידיהם על הנערות.

הרמי נשלח על ידי אוסקי לרכוש עבורו קונדומים. לאחר התלבטות קשה עם הרוקח (לו פריזל) הוא מצליח בכך. שניהם יוצאים לברביקיו של מרשמלו. אוסקי מצליח לקיים יחסים עם מרים בעזרת הקונדומים שהרמי סיפק לו. אגי המבועתת דורשת לחזור הביתה...

הרמי מגיע לביתה של דורותי ומוצא שם מברק המבשר לה כי בעלה נהרג בקרב. דורותי מיואשת ומדוכאת ושניהם מקיימים יחסי מין.

יום לאחר מכן מגיע שוב הרמי לביתה ומוצא על הדלת מכתב ממנה בו היא מודיעה כי החליטה לחזור הביתה ומאחלת לו עתיד ללא טרגדיות.

קישורים חיצוניים
----------------

* "הקיץ של 42'", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הקיץ של 42'", באתר נטפליקס
* "הקיץ של 42'", באתר AllMovie (באנגלית)
* "הקיץ של 42'", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "הקיץ של 42'", באתר אידיבי
* "הקיץ של 42'", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לסרט הקיץ של 42', באתר יוטיוב
* הקיץ יודע, בביצוע ברברה סטרייסנד, באתר יוטיוב
* הקיץ יודע, בפסקול המקורי של הקיץ של 42', באתר יוטיוב
* הקיץ של 42', באתר TCM
**מושל רומי** היה כינוי של הנציב שהיה ממונה על הממשל בפרובינקיה הרומית, היחידות המנהליות של האימפריה הרומית מחוץ לחצי האי האפניני (איטליה של ימינו).

תפקידי המושלים
--------------

בימיה של השושלת הסוורית, מספר הפרובינקיות, שעליהן שלטו המושלים, האמיר לכדי 45. הפרובינקיות הרומיות נחלקו לשניים: פרובינקיות סנטוריות ופרובינקיות קיסריות, שנבדלו ביניהן בדרך שבה בחרו את המושל שלהם. בפרונביקיות הסנטוריות, המושל הרומי נבחר, בדרך כלל, בהגרלה, וכיהן במשך תקופה של שנה אחת. כחלק מתפקידם נאסר על המושלים ללבוש מדים צבאיים. לעומת זאת, בפרובינקיות הקיסריות. לעומת זאת, בפרובינקיות הקיסריות, המושל מונה על ידי קיסר רומא עצמו. בשונה מהמושלים בפרובינקיות הסנטוריות, המושלים בפרובינקיות הקיסריות כיהנו ללא הגבלת זמן, כל עוד הקיסר רצה בכך, הותר להם ללבוש מדים, והם אף שימשו כמפקדי הצבא בפרובינקיות שלהם. בפרובינקיית מצרים, למשל, המושל הגיע בדרך כלל מהפרשים בצבא האימפרייה.

בפרובינקיות הסנטוריות לצד המושל הרומי שירת קוואיסטור, שתפקידו היה ניהול האוצר ופיקוח על גביית המיסים, בנוסף היה כפוף לסמכותו של המושל ומילא תפקידים שהטיל עליו. לעומת זאת, בפרובינקיות הקיסריות שירת לצד המושל הפרוקרטור, שהיה בעל תפקיד מקביל לשל הקוואיסטור אך מונה ישירות בידי הקיסר. במרבית הפרובינקיות היה פרוקרטור שהיה אחראי על האוצר והנכסים של הקיסר בפרובינקיה. בין המאה ה-1 וה-3 צברו הקיסרים הרומיים רכוש ולפיכך תפקידם של הפרוקרטורים התעצם וצוות עובדים גדול, שרובו ככולו מנה עבדים משוחררים. היה כפוף להם.

בין תפקידיו של המושל הרומי נמנו אכיפת החוק, שמירה על הביטחון ועל ביטחון הפנים, עיסוק במשפט הפלילי והאזרחי, גביית מיסים וניהול נכסי המדינה והקיסר. כחלק מהמנגנון הועסקו נושאי משרה בכירים לצד פקידים ברמות נמוכות יותר, באופן היררכי, כאשר כולם קיבלו משכורות בהתאם לרמת תפקידים. כך למשל, הנציבים והפרפקטים השתכרו בסכום של בין 60 ל-300 אלף ססטרטיים לשנה. לשם ביצוע סמכויות אלו, הושאלו מחד אנשי צבא, ומאידך הועסקו קבלנים פרטיים בשירות המדינה. בנוסף, חלק מהסמכויות, כדוגמת גביית כספים, אספקת מוצרים ומתן שירותים, הוטלו על הערים ועל אנשים פרטיים.
לדוגמה, אספקת התבואה לרומא, באמצעות מערכת התקשורת שפותחה בפרובינקיות, התבצעה כמעט תמיד דרך הים, שכן דרך זו הייתה מהירה וזולה מהובלה יבשתית. מקורו של מנגנון איסוף התבואה במצרים, שם שלטון האימפריה הרומית הקפיד על שיטת המנהל התלמיית: הארץ חולקה לכ-40 מחוזות, כאשר כל מחוז כלל מספר נפות, ובכל כפר היו יחידות המנהל המקומיות. המושל הרומי, יחד עם הפקידים בנפות ובכפרים השונים, דאג לאיסוף התבואה ולהובלתה לאלכסנדריה. כפי שהיה נהוג בחלק מהמקרים, ההובלה נעשתה לרוב על ידי אנשי מקצוע פרטיים שהועסקו בשירות המדינה.

לקריאה נוספת
------------

* ישראל שצמן, **האימפריה הרומית ומורשתה**, האוניברסיטה הפתוחה, 2002, עמ' 44–46
**מריה תרסה רפאלה מספרד** (בספרדית: **María Teresa Antonia Rafaela de Borbón y Farnesio**;‏ 11 ביוני 1726 - 22 ביולי 1746), הייתה בתו של פליפה החמישי, מלך ספרד ואשתו של לואי פרדיננד, דופן צרפת.

ביוגרפיה
--------

מריה תרסה רפאלה נולדה במדריד ב-11 ביוני 1726, לפליפה החמישי, מלך ספרד ואשתו השנייה אליזבטה פארנזה (הנצר האחרון למשפחת פארנזה) מפארמה. בשנת 1721 נערך הסכם נישואיה של אחותה מריאנה ויקטוריה מספרד עם לואי החמישה עשר, מלך צרפת, והיא נשלחה לצרפת, אולם בשנת 1725 הוחלט לשלוח את מריאנה ויקטוריה בחזרה לספרד והסכם הנישואים בוטל. בעקבות כך נוצר קרע בין ממלכת צרפת לממלכת ספרד, וספרד כרתה ברית עם אוסטריה בהסכם וינה נגד צרפת.

בניסיון לשקם את יחסי ספרד-צרפת התחתנה מריה תרסה רפאלה ב-18 בדצמבר 1744 על ידי שליח עם לואי פרדיננד, דופן צרפת, בנו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת, וב-21 בפברואר 1745 נערך טקס הנישואין הרשמי בארמון ורסאי. 3 ימים לאחר מכן נערך טקס לכבוד הזוג הצעיר, בהשתתפות המלך, המלכה, מאדאם הנרייט, מאדאם אדלייד, דוכסית שארטר, נסיכת קונטי האלמנה, דוכסית מודנה יחד עם נסיכים אחרים בכירים מבית המלוכה.

בתחילה התביישה מריה תרסה רפאלה מבעלה, אולם עד מהרה התחברה אליו, והשניים נעשו קרובים מאוד זה לזה. ב-9 ביולי 1746 מת אביה, ב-19 ביולי היא ילדה בת מתה בלידה שקטה, וב-22 ביולי מתה אף היא בארמון ורסאי, מה שהשפיע קשות על בעלה. לאחר מותה הציע אחיה פרננדו השישי, מלך ספרד ללואי פרדיננד שיתחתן בשנית עם אחותה מריה אנטוניה פרננדה, נסיכת ספרד, אולם הוא סירב והתחתן לבסוף עם מריה יוזפה, נסיכת סקסוניה.

אילן יוחסין
-----------


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| לואי הארבעה עשר, מלך צרפת |   | מריה תרסה, נסיכת ספרד |   | פרדיננד מריה, הנסיך הבוחר מבוואריה |   | אנריקטה אדליידה, נסיכת סבויה |   | ראנוציו השני פארנזה, דוכס פארמה |   | איזבלה ד'אסטה, דוכסית פארמה |   | פיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ |   | אליזבת אמליה, רוזנת הסן-דרמשטדט |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   | לואי, הדופן הגדול |   |   |   |   |   | מריה אנה ויקטוריה, דוכסית בוואריה |   |   |   |   |   | אודוארדו פארנזה, נסיך הכתר של פארמה |   |   |   |   |   | דורותיאה סופיה, רוזנת פפאלץ-נויבורג |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   | פליפה החמישי, מלך ספרד |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | אליזבטה פארנזה |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | **מריה תרסה רפאלה מספרד** |
|

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מריה תרסה רפאלה מספרד** בוויקישיתוף
* מריה תרסה רפאלה מספרד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1115260
* BnF: cb149670366 (data)
* GND: 142707007
* ISNI: 0000 0001 0676 8203
* LCCN: nr2002022601
* SUDOC: 157124762
* VIAF: 34393130
* WorldCat: lccn-nr2002022601

 |
איור של מיני פטריות בסיסה שונות.
**פטריות בסיסה** (שם מדעי: Basidiomycota) הן פטריות כובע שמהוות מערכה בממלכת הפטריות אשר משתייכות לפטריות העילאיות.

פטריות הבסיסה מחולקות לשתי קבוצות: פטריות דפים ופטריות נקבובים, כאשר החלוקה ביניהן נעשית על פי מבנה הצד התחתון בכובע הפטריה. על גבי הדפים או הנקבובים יש שכבת תאים פוריים הקרויה אימניום ובה תאים שונים, בין היתר תאי בסיסה.

רבייה
-----

נבג הנופל מהדפים (באזידיוספרה) מוציא קור ראשוני רב תאי, הפלואידי (בעל סט כרומוזומים יחיד). כששני קורים נפגשים ומתרחשת פלאזמוגמיה (איחוי ציטופלזמות) ונוצר הקור המשני, בעל שני הגרעינים (דו-קריוני). בסביבה לחה ייווצר במהרה תפטיר מפותח ואף גוף פרי (ספוריוקרפ) שכל תאיו דו-קריוניים.

בתאי הבסיסה בעלי שני הגרעינים שיתפתחו בדפי הכובע של גוף הפרי שנוצר תתרחש מיוזה, ועקב כך יתקבלו ארבעה תאים הפלואידים. לאחר נדידת הגרעינים והתפתחות מבנה דמוי עוקץ (sterigamata), שבקצהו הבזידיוספרה שיכולה כעת להתפזר, יוכל המחזור להתחיל מחדש.

מינים
-----

קיימים מינים רבים של פטריות בסיסה. להלן כמה דוגמאות:

* אחלמית ערומה - מין נאכל, הכובע והדפים סגולים, נפוצה ביערות אורנים (שם נפוצות גם פטריות רעילות רבות הדומות לה).
* אורנייה מצויה - מין אכיל, כובעהּ חום ודביק, בחלק התחתון של הכובע נקבובים ולא דפים, חיה בסימביוזה עם שורשי עץ האורן.
* אמניטה פנטרינה - פטרייה רעילה, כובעהּ חום בהיר ומנוקד בלבן, בעלת רגל ודפים לבנים, נרתיק בקצה הרגל (מאפיין נפוץ בפטריות רעילות), גדלה ביערות אלונים.
* אמנית ביצתית - הפטרייה טובה למאכל, אך דומה מאוד לפטריות הרעילות *Amanita virosa* ו-*Amanita proxima* והיו מקרי הרעלה עקב טעות בזיהוי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פטריות בסיסה** בוויקישיתוף
* פטריות בסיסה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* פטריות בסיסה - Basidiomycetes, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  הפטרייה הרעילה דמתה לאכילה - בן 58 אושפז, ישראל היום, 27 בדצמבר 2012

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* Tropicos
 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007284637605171
* BnF: cb11964787w (data)
* GND: 4077821-6
* LCCN: sh85012088
* NKC: ph116288

 |
**אימרה אויווארי** (במקור **גרוסמן**, בהונגרית: **Ujvári Imre**; סגד, 13 בפברואר 1902 – בודפשט, 25 בפברואר 1962) היה עיתונאי, מבקר יהודי-הונגרי. בנו של הסופר והעיתונאי פטר אויווארי ואחיו של לאסלו אויווארי.

ביוגרפיה
--------

אימרה אויווארי נולד במשפחה יהודית כבנם של פטר (פנחס לייב) אויווארי (גרוסמן) ושל ינקה פרנק. בשנת 1919 הצטרף לתנועת הסטודנטים הקומוניסטית. הוא היגר מהונגריה בשנת 1920 עם אביו ואחיו. תחילה התגוררו בטרנסילבניה, אחר כך בבראטיסלבה, בשני המקומות בהם גם אביו מצא עבודה. בין 1924 לבין 1927 התגורר בפריז ובשנת 1927 שב לבודפשט. כתביו פורסמו בכתבי עת ("סקירה חברתית", "חשיבה" וכו') וגם ב"תקופתנו" בטרנסילבניה. הוא הצליח לשרוד את השואה ובשנת 1945 עבד עבור ה"עם חופשי" (Szabad Nép), ה"חירות" (Szabadság) וה"לאום הונגרי" (Magyar Nemzet). מ-1950 עד 1952, הוא היה בעל טור בכתב העת "תיאטרון וקולנוע" וכתב מספר רב של ביקורות קולנוע. משנת 1957 עבד באיגוד העיתונאים. אשתו הייתה ולריה האֶן, איתה התחתן בשנת 1954.

ראו גם
------

* לקסיקון חדש של הספרות ההונגרית. עורך ראשי. פטר לאסלו. בודפשט, 1994.
* לקסיקון ספרותי הונגרי. עורך ראשי. בנדק מרסל. בודפשט, 1965-1963.

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון ביוגרפי הונגרי I-II. עורך ראשי. אגנש קניירש. בודפשט,, 1969-1967.
* לקסיקון יהודי הונגרי. עורך פטר אויווארי. בודפשט, 1929.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Születési bejegyzése a szegedi polgári születési akv. 328/1902. folyószáma alatt".
2. ↑  "Halotti bejegyzése a Budapest XII. kerületi polgári halotti akv. 357/1962. folyószáma alatt".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 7955 1120
* VIAF: 121466997
* WorldCat: viaf-121466997

 |