recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מערבי פרץ** (ח' בניסן ה'ת"ש, 16 באפריל 1940 – כ"ד בשבט ה'תש"פ, 19 בפברואר 2020) היה חוקר מקרא, פרופסור בחוג לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן.

קורות חיים
----------

מערבי פרץ נולד בכפר בן גרדן הנמצא בדרום תוניסיה על גבול לוב. הוא עזב את תוניסיה בשנת 1955 ונסע ללמוד תורה בישיבת "אוהל משה ויהודית" בעיר רמסגייט שבדרום-מזרח אנגליה, שם קיבל תעודת בגרות ישראלית ותעודת מורה מוסמך המוכרת מטעם משרד החינוך בישראל.

בשנת 1963 עלה לישראל והשתכן במעונות הסטודנטים של אוניברסיטת בר-אילן, בה החל את לימודיו. בתחילה למד לתואר ראשון בחוג לתנ"ך ובחוג לאנגלית, מאוחר יותר סיים תואר שני אצל פרופסור צוקר ועסק בפירושו של רבי יהודה אבן בלעם לחומש במדבר ודברים.

את עבודת הדוקטורט שלו כתב פרץ בהדרכתו של פרופסור משה גושן-גוטשטיין במחקר על פרשנותו הפילולוגית של רבי יהודה אבן בלעם.

משנת 1967 החל פרץ ללמד באוניברסיטת בר-אילן ומונה לחבר המכון לחקר הפרשנות היהודית בימי הביניים שליד המחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן.

בין השנים 1968–1991 לימד מערבי גם בתיכון בעיר יבנה, בישיבה התיכונית נווה הרצוג הסמוכה לאשדוד, ובשלוחות אוניברסיטת בר-אילן בצפת, באשקלון, בצמח ובאוניברסיטת חיפה. בנוסף לימד גם במכללת מורשת יעקב בעיר רחובות, ובמכללת גבעת וושינגטון. כמו כן שימש פרץ גם כראש הוועדה שהייתה אחרית על תוכנית הלימודים במקרא במשרד החינוך.

התגורר באשדוד. מערבי פרץ נפטר ב-19 בפברואר 2020. הותיר אחריו אישה, שמחה לבית גזיאל, וחמישה ילדים.

פעילות האקדמית
--------------

פעילותו המחקרית של פרץ כללה מחקרים רבים על פרשני המקרא בימי הביניים בבבל, בפרובאנס ובספרד, החל מרס"ג וכלה ברד"ק בבמות שונות בישראל ומחוצה לה.

במסגרת מחקריו הוא טיפל במפעלו הפרשני של רבי יהודה אבן בלעם למקרא. הדגש בפירוש היה על בירורים לשוניים. אבן בלעם מרבה בציטוט דעות קודמיו ומשתדל להכריע ביניהן. בין השאר הוא מזכיר את התרגומים הארמיים למקרא, תרגום יונתן, רס"ג, רב שמואל חפני גאון, רב האי גאון, רבי יהודה אבן חיוג', רבי יונה אבן ג'נאח, רבי שמואל הנגיד ורבי משה הכהן אבן ג'יקטילה. פרץ כתב כי שיטתו הפרשנית של אבן בלעם היא פשטית ופילולוגית והוא מסתייע בחוקי הלשון הגמישים שפיתחו קודמיו – חילופי תנועות, חילופי אותיות, חילופי מילים, חילופי גופים, שיכול אותיות, מקרא מסורס ומקרא קצר.

כמו כן עסק פרץ בפירושיו של רבי משה הכהן אבן ג'יקטילה לספרי תרי עשר ולספר תהלים, ובפירושו של רבי יצחק אבן שמואל אלכנזי לספר שמואל.

ספריו
-----

* **פירוש אבן בלעם לספרי במדבר ודברים** - מהדורה מדעית של המקור הערבי, תרגום לעברית, הערות ומבוא, פורסם בשנת תש"ל.
* **פירוש אבן בלעם לספר ישעיהו** (יחד עם פרופסור משה גושן גוטשטיין) – מהדורה מדעית של המקור הערבי, תרגום לעברית, הערות ומבוא, פורסם בשנת תשנ"ב.
* **פירוש אבן בלעם לספר יחזקאל** – מהדורה מדעית של המקור הערבי, תרגום לעברית, הערות ומבוא, פורסם בשנת תש"ס.
* **פירוש אבן בלעם לספר ירמיהו** – מהדורה מדעית של המקור הערבי, תרגום לעברית, הערות ומבוא, פורסם בשנת תשס"ב.

קישורים חיצוניים
----------------

* לדרכו הפרשנית של ר' יונה אבן ג'נאח, מאת פרופ' מערבי פרץ באתר דעת.
* דף המחבר של פרופסור מערבי פרץ באתר הוצאת בר-אילן.
* מערבי פרץ (1940-2020), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007266298205171
* GND: 1254759514
* LCCN: n93063257
* NTA: 298599899
* SUDOC: 050352288
* VIAF: 19838223
* WorldCat: lccn-n93063257

 |
**עכבת וארבורג** (באנגלית: Warburg impedance) באלקטרוכימיה הוא רכיב במעגלים חשמליים המייצג תגובה כימית שקצבה מוגבל על ידי קצב הדיפוזיה, מה שמכונה תגובה מבוקרת דיפוזיה. שימושה העיקרי הוא בניתוח מדידות עכבה חשמלית של מערכות כימיות, וחשיבותו באפשרות לדמות מערכות בהן ישנה כמות מספקת של אנרגיה, וקינטיקה מהירה.

רכיב חשמלי זה נהגה לשימוש במדידות עכבה חשמלית, ואינו קיים פיזית, עם זאת המידע הכימי שמופק ממנו רב חשיבות.

הצורך ברכיב
-----------

במדידות עכבה חשמלית רבות מופיע בדיאגרמת נייקוויסט ישר ששיפועו 45 מעלות במרחב התדירויות הנמוכות.
להתנהגות זאת, בתחילה, לא היה רכיב חשמלי מתאים. הסיבה לכך היא שהתנהגות זו מעידה על כך שהגורם המגביל את התגובה האלקטרוכימית הוא הדיפוזיה.

במקרה זה יש במערכת אנרגיה מספקת להתגבר על מחסום האנרגיה של התגובה, ואף הקינטיקה מהירה מאוד, לכן מה שמגביל את קצב התגובה הוא הגעת הצורונים לאלקטרודה, וזו תלויה בדיפוזיה שלהם.
מכיוון שבתורת החשמל אין תופעה מקבילה (שם הדיפוזיה של אלקטרונים זניחה ביחס לסחיפתם או מהירותם בתנועה בהשפעת פוטנציאל), התעורר הצורך להמציא רכיב חשמלי דמיוני שיתאר תגובה שקצבה תלוי דיפוזיה, והוא עכבת וארבורג.

התנהגות הרכיב
-------------

עכבת הרכיב נתונה על ידי הנוסחא:
Zw=σ/w0.5-iσ/w0.5

כאשר Zw - העכבה כפונקציה של התדירות הזוויתית, w- התדירות הזוויתית, σ- מקדם וארבורג, i- הוא בסיס המספרים המרוכבים.

דליית מידע מהרכיב
-----------------

התנהגות חשמלית המתאימה לרכיב מעידה על מצב בו התגובה היא תלוית דיפוזיה, וזהו מידע חשוב כשלעצמו. 
יותר מכך, על דרך השלילה דבר זה מוכיח את הקינטיקה המהירה וטיפוס על פני מחסום האנרגיה.
ערכים כמותיים ניתן להוציא באמצעות מקדם וארבורג.

לקריאה נוספת (באנגלית)
----------------------

* Bard & Faulkner, **Electrochemical Methods: Fundamentals and Applications, Second Edition**, wiley, January 2001.

ראו גם
------

* מדידות עכבה חשמלית

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **עכבת וארבורג** |

* עכבת וארבורג - באתר (Gamry)
**מערבון** הוא כתב עת ישראלי לקולנוע שיוצא לאור מאז שנת 2006 בעריכת יהושע סימון. מגיליונו השישי, הוא מופץ כעיתון עצמאי, לאחר שקודם לכן חולק כשהוא בתוך כתב העת מעין לשירה. מערבון מודפס ב-4,000 עותקים.

תכנים
-----

מערבון מכיל ביקורות על סרטים ישראלים וזרים (למשל, אור, "קרוב לבית", עג'מי, "פארק העונשים" של פיטר ווטקינס, סדרת סרטי אסקימו לימון), מאמרי רוחב (קולנוע גאה בישראל, השפעת כתוביות התרגום על הקולנוע), הצצה לקולנוע בינלאומי (כתבת שער על הבמאי הסיני ג'יה זאנג קה, ראיון מתורגם עם הבמאי רוברטו רוסליני, טלנובלות פוליטיות בדרום אמריקה), ראיונות (למשל עם במאי הסרט וסרמיל), תקצירי סרטים של יוצרי קולנוע ותמונות מתוך תהליך ההפקה. בגיליון השני של מערבון חשף דני רוזנברג מאמר שכתב בצעירותו עמוס גוטמן לעיתון התיכון על "סטיריקון" של פליני והוא מסביר את הקשר בין המאמר ליצירתו של גוטמן, ובגיליון השלישי, מתי שמואלוף כותב על הסטריאוטיפים בביקור התזמורת. הגיליון נפתח במדור "ראיתי ש" שכולל סקירות קצרות של סרטים מהארץ ומהעולם שיצאו לאחרונה. 
עם יציאת הגיליון החמישי של מערבון, ארבעת הגליונות הראשונים הועלו לקריאה חופשית באינטרנט.

הכותבים
-------

רוב המשתתפים במערבון הם קולנוענים צעירים בעצמם וכתב העת ניכר בקו האקטיביסטי שלו בכל הקשור ליצירה קולנועית, ומכיל כתבות ומניפסטים כמו: מאמר פולמוסי בגנות השפעת קרנות הקולנוע על הסרטים הישראליים, סקירה של החיים הסטודנטיאלים בבית הספר לקולנוע סם שפיגל, מאמר תמיכה באיגוד התחקירניות, תרגום מפורטוגזית של "מניפסט הקולנוע של הרעב", ומאמר של ימין מסיקה נגד הפקות מקור. כתב העת פרסם מאמרים מתורגמים של הוגים מרכזיים כמו סלבוי ז'יז'ק (על ואלס עם באשיר) ופרדריק ג'יימסון. כיום, בהקדמה לגיליון הראשון מצהירים חברי המערכת "העיתון רואה אור במסורת הכתיבה המנסה לא פחות מאשר לשנות ולשפר את הקולנוע". בין הכותבים במערבון: דני רוזנברג, תום שובל, ד"ר צבי טל, בני בן-דוד, נועם יורן, ליאת סימון, אדם אבולעפיה, ארי ליבסקר, שמוליק דובדבני, אסי דיין, יוסף סידר ורועי רוזן.

רקע
---

בישראל פועלים לצד מערבון שני כתבי עת נוספים העוסקים בקולנוע - **סינמטק** היוצא על ידי סינמטק תל אביב, ו**מחברות דרום** של מכללת ספיר. בעבר פעל בארץ בתפוצה רחבה עולם הקולנוע. כיום, מערבון הוא כתב העת היחיד בישראל לקולנוע שיוצא עצמאית ולא כחלק מגוף ציבורי. כתב העת נתמך על ידי איגודי הבמאים והתסריטאים, וקשור למאבקים שלהם, וכן על ידי קרנות קולנוע שונות בנוסף למפרסמים.

קישורים חיצוניים
----------------

### מאמרים, ראיונות וביקורות

* יונתן אמיר, בצהרי היום: על רוח נעורים ומצלמות כתף - שבת בבוקר עם "מערבון", מגזין הקולנוע מבית "מעין", בבלוג "חוסר סדר מאורגן"
* אפשר לכתוב על קולנוע בעברית, אבנר שביט, עכבר העיר
* כוכב נולד, יצחק לאור על מערבון 6, תרבות וספרות הארץ

### גליונות מלאים של מערבון לקריאה חופשית

* מערבון 1
* מערבון 2
* מערבון 3+4
* מערבון 5
* מערבון 7
* מערבון 8

### טקסטים מתוך מערבון ברשת

* אתר מעין מערבון עם גיליונות לקריאה חופשית
* חמשת הגליונות הראשונים של כתב העת לקריאה חופשית
* פוליטיקה בטלנובלות של אמריקה הלטינית
* מעיין + מערבון, באתר nrg‏, 20 בדצמבר 2005
* "הקונפליקט" חליפת מכתבים של נמרוד קמר עם גופי הנהלת בית הספר לקולנוע סם שפיגל, מתוך מערבון 1
* ההיסטוריה של הפסקול בקולנוע הישראלי, גבי טרטקובסקי, וואלה, מתוך מערבון 6
**בן לענא** היה סופר שכתב את אחד מהספרים החיצוניים. שם זה מוזכר רק פעם אחת בתלמוד הירושלמי, שם מוזכרים בין הספרים החיצוניים אותם אוסרת המשנה לקרוא "ספרי בן סירא וספרי בן לענא". 

במדרש קהלת רבה יש מאמר דומה בו השם "בן לענא" מוחלף בשם "בן תגלא". סופר יהודי בתחילת המאה ה־16 כותב את השם "בן יענה", וכותב לגבי ספריו: "ראיתי אותם הספרים שהם חידות והבלים".

נראה על פי המאמר בירושלמי שספרי בן לענא, כמו ספרי בן סירא, היו ספרים שקבוצות מסוימות הכניסו לקאנון כתבי הקודש שלהם, ומסיבה זו במשנה מתנגדים לקריאה בהם, או, יותר נכון, לקאנוניזציה שלהם.[דרוש מקור][מפני ש...]

זיהוי
-----

לדעת מנואל יואל ספרו של בן לענא הוא ספר אפוקליפטי, ומכאן מגיע שמו שבקהלת רבה "בן תגלא", מלשון התגלות, והשם "בן לענא" הוא מלשון לענה (=מזון תולעים), שניתן על מנת לזלזל בו. לעומתו, יוליוס פירסט טוען שהשם "בן לענא" הוא תעתיק מוטעה של השם "אפולוניוס", והירושלמי באמת מתייחס לספריו של הפילוסוף היווני המפורסם אפולוניוס איש טיאנה, ואת "בן תגלא" הוא מזהה עם הפילוסוף היווני אמפדוקלס. 

יוסף פרלס טוען ששני השמות "בן לענא" ו"בן תגלא" הם תעתיקים מוטעים של השם "בן תעלא (בארמית: בן השועל)", מכאן שספר "בן תעלא" יתאים ל"משלי שועלים", שמוזכרים גם הם במקורות יהודיים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ירושלמי סנהדרין, פרק י' הלכה א.
2. ↑  משנה סנהדרין, פרק י' משנה א'.
3. ↑  קהלת רבה, יב, יב
4. ↑  Steinschneider, "Hebr. Bibl." vii. 65
5. ↑  Joel, Blicke in die Religionsphilosophie, i. 75
6. ↑  Fürst, Canon des Alten Testaments, pp. 97-99
7. ↑  Perles, ib. iii. 116-118
**ריילי א. תומסון ג'וניור** (באנגלית: **.Riley A. Thomson Jr**;‏ 5 באוקטובר 1912 – 26 בינואר 1960) היה אנימטור וקומיקסאי אמריקאי שבילה את רוב הקריירה שלו בעבודה על סרטים ודמויות של חברת וולט דיסני. הוא ביים שישה סרטים קצרים של דיסני כולל "השנים הטובות" ו"שעת המוזיקה".

קריירה
------

תומסון החל את הקריירה שלו בשנת 1930 באולפן הכושל של רומר גריי. ב-1935 הוא הצטרף ללאון שלזינגר הפקות (כיום של האחים וורנר) בתור אנימטור. בזמן שהותו שם הוא עבד על סרטים מצוירים של סדרת "מרי מלודיס" והתמקד בדמותו של פורקי פיג. בשנה שלאחר מכן תומסון החל לעבוד בוולט דיסני הפקות. תחילה עבד כאנימטור על סרטים קצרים של "מיקי מאוס", "סימפוניות טיפשיות" ודונלד דאק. הוא גם עבד על הסרט באורך מלא "שלגיה ושבעת הגמדים" (1937) והמקטע "שוליית הקוסם" מתוך הסרט "פנטסיה" (1940).

לאחר עבודתו בסרט "פנטסיה", תומסון עבר למחלקת הסיפורים שם הפך לתסריטאי ובמאי. הוא ביים את הסרטים הקצרים "Put-Put Troubles"‏ (1940), "הסופה הקטנה" (1941), "השנים הטובות" (1941), הרימייק מ-1941 של "ההתרמה לבית היתומים", "מסיבת יום ההולדת של מיקי" (1942) ו"שעת המוזיקה" (1942). הוא גם קיבל קרדיטים על הסיפורים של "מרוץ סוסים" (1948) ו"דוד דאק" (1951). (באחרון שם משפחתו כתוב באופן שגוי "תומפסון").

בשנת 1950 תומסון עבר לתחום הקומיקס. הוא עבד בחברת ההפקה Western Publishing מ-1950 עד 1953 ואייר עבורם מספר ספרי קומיקס שונים. עבודתו כללה בעיקר קומיקס של דיסני בהשתתפות הדמויות מיקי מאוס, דונלד דאק, פלוטו, צ'יפ ודייל, סבתא דאק וז'אק וגאס. הוא גם אייר קומיקס של וודי הנקר.

לאורך שנות ה-50, תומסון אייר רצועות קומיקס עבור אולפני דיסני, כולל קומיקס המבוסס על הסרט "שירת הדרום" משנת 1946 ורצועת הקומיקס היומית של מיקי מאוס.

תומסון חזר להנפשה בשנת 1957 ועבד עבור וולטר לאנץ הפקות עד שנת 1959.

קישורים חיצוניים
----------------

* ריילי תומסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ריילי תומסון, באתר AllMovie (באנגלית)
* ריילי תומסון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  "Riley Thomson".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14141110j (data)

 |
רבי **יוסף כ"ץ** (~ה'רע"א, 1510 - ב' בשבט ה'שנ"א - 28 בינואר 1591) מחבר ספר שו"ת "שארית יוסף", היה ראש ישיבה, ואב בית דין בעיר קרקוב שבפולין, גיסו של הרמ"א.

תולדותיו
--------

משערים שנולד בשנת ה'רע"א, לאביו מרדכי גרשון הכהן, חתנו של רבי יצחק קלויבר מוורמייזא שכיהן כרב בפוזנן והיה גם סבו של המהרש"ל.

בשנת ש"א התמנה כדיין בבית הדין התחתון של קראקא. (בקראקא היו שלושה בתי דין: הראשון, שכונה גם התחתון, שפט בכל ימות החול בדיונים שהתנהלו על סכומים של עד כעשרה זהובים, בתחום סמכותו של השני היו סכומים של עשרה עד מאה זהובים, ובית הדין השלישי - העליון - שפט ממאה ומעלה, שלוש פעמים בשבוע.) לאחר זמן התקדם בתפקידו עד שהפך לאחד משלושת הדיינים הראשיים בבית הדין העליון, יחד עם הרמ"א, שהיה לימים גיסו, וזקן הדיינים רבי משה לנדאו. על בית דין זה כותב הרמ"א שהיה קטן שבכולם, ושגיסו היה נוטה להחמיר בדין.

במספר ספרים הוזכר שמו של רבי יוסף כץ בהקדמת התואר "אב"ד", וכך אמנם נחקק על מצבתו שהיה אב בית הדין של העיר. אך לטענת הרב חיים נתן דמביצר תואר זה שכונה בו הוא כינוי כבוד בלבד מאחר שלא היה תפקיד אב"ד כלל בקרקא ובשאר הערים הגדולות בפולין, וראש הישיבה שבעיר היווה את הדמות הראשית והמכריעה. בין היתר מסתמך דמביצר גם על פנקסי הקהילה המאזכרים את הרמ"א ורבי יוסף כץ בלא כל ציון שהיו אב"ד בעיר.

כיהן גם כראש ישיבה בעירו (על פי מצבתו, בה כונה "ריש מתיבתא").

עמד בקשרי ידידות עם רבים מרבני דורו, בהם בני עירו המהרש"ל ורבי בנימין אהרן סלניק בעל ה"משאת בנימין" וכן המהר"ם פאדובה.

רבי יוסף כץ היה גיסו של הרמ"א וכך הם מתייחסים איש לרעהו.. על פי הגרסה המקובלת היה הרמ"א נשוי (בזיווג שני) לאחותו של רבי יוסף כץ. אך יש הטוענים שהרמ"א נישא לקרענדיל, בתו של רבי משה עברליש שרבי יוסף כץ היה חתנו האחר.

נפטר ביום ב' בשבט ה'שנ"א, שנת פטירת חברו רבי שלמה לביש (המהרש"ל השני).

משפחתו
------

* אשתו, שפרינצא - נפטרה ה' בטבת ה'של"ה
* בנו, ר' תנחום - שימש דיין וגבאי צדקה בעירו.
* בנו, ר' אהרן משה.
* בתו - נשאה לרבי שלמה חריף אב"ב בלבוב (בנם רבי יצחק הלוי היה חתן המהרש"א).
* בתו - נשאה את אחיו העשיר של רבי אליהו בעל שם, עמו היה בידידות למרות מחלוקות אודות ירושת אחיו.
* בתו, רבקה - נשאה למרדכי שרנדליס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוסף כץ** בוויקישיתוף
* שאלות ותשובות שארית יוסף
* מרדכי מרגליות (עורך כללי), "ר׳ יוסף (מרדכי גרשון) כ"ץ", **אנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל**, תל אביב: י' צ'צ'יק, תש"ו, עמ' 786-785, באתר היברובוקס
* יוסף בן מרדכי גרשון (1510-1591), הכהן, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  "כן עשיתי מעשה עם שאר חברים שהסכימו עמי, ומהר"י כ"ץ לא רצה להסכים והיה סבור להטריף הכל, כי כן דרכו תמיד להחמיר" - שו"ת הרמ"א סוף סימן קיא.
2. ↑  כלילת יופי חלק א, דף ו ע"א והלאה.
3. ↑  וכן כתוב בשער ספר האגודה שנדפס בקראקא של"א - .
4. ↑  ראה למשל שו"ת הרמ"א סימן כד, שו"ת שארית יוסף סימן נח
5. ↑  ראו למשל: אשר זיו, הרמ"א, (מוה"ק, תשי"ז) עמ' 22.
6. ↑  הרב שלמה אנגלארד, ישורון יג (תשס"ג), עמ' תשיט.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310299605171
* GND: 1012738434
* ISNI: 0000 0000 6692 8574
* LCCN: n85074348
* NLP: A24458363
* VIAF: 45727735
* WorldCat: lccn-n85074348

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**בן כרמי אייזנברג** (י"ד בטבת תרנ"ב 23 בדצמבר 1891 – י"ח בטבת תר"פ 9 בינואר 1920) היה לוחם ציוני.

ביוגרפיה
--------

בן כרמי נולד במושבה נס ציונה, בנם של בלהה ואהרן אייזנברג ואחיו של עובד אייזנברג. שמו נלקח מן הכרמים הראשונים שנטעו במושבה. למד בבית הספר הירושלמי של אגודת עזרה והרבה לטייל ברחבי מדבר יהודה.

בעת מהפכת הטורקים הצעירים נענה לקריאה לגיוס כללי והתגייס לצבא העות'מאני. התקבל לקורס קצינים והפך בסופו לקצין הטורקי העברי הראשון. השתתף במלחמת הבלקן הראשונה.

מכתביו עולה כי מעשיו נועדו לייצג את עם ישראל וארץ ישראל ולהעלות את קרנה בעיני הטורקים. במלחמת העולם הראשונה לחם בחזית הרוסית והגיע לדרגת קולונל בצבא הטורקי. למרות פציעתו בקרב ונפילתו בשבי הרוסי המשיך בפעילות למען השבויים והפך למנהיגם. דרגתו "בנבשה" מקבילה לדרגת קולונל או אלוף-משנה בישראל.

בן כרמי חלה בטיפוס הבהרות בתחילת שנת תר"פ ונפטר בבית החולים במחנה ניקולסק-אוסוריסק בגיל 29. בהלווייתו השתתפו יהודים ומוסלמים בני אומות שונות שחלקו לו כבוד אחרון. נרשם בספר הזהב של הקרן הקיימת לישראל.

בני משפחתו ניסו בתקופות שונות להעלות את עצמותיו ארצה אך הדבר לא עלה בידיהם.

קישורים חיצוניים
----------------

* בן כרמי באתר "יזכור"
* דוד תדהר (עורך), "בן כרמי אייזנברג", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ה (1952), עמ' 2196
* בית עובד אייזנברג, באתר לתולדות רחובות
* אורי קיסרי, דמדומי מעריב: כרמי אייזנברג, מעריב, 29 במרץ 1948
* אורי קיסרי, דמדומי מעריב: מכרמי ועד כרמי, מעריב, 7 באפריל 1948
* מידע על משפחת אייזנברג, באתר לתולדות רחובות

* Ben-Bassat, Yuval. "A Zionist torn between two worlds: Aharon Eisenberg’s Correspondence after the Young Turk Revolution," *Journal of Israeli History: Politics, Society,  **Culture*****, Vol. 33/ 1 (2014), pp. 25-39**
**ויקטור איוונוביץ' בֵּלֵנְקוֹ** (ברוסית: **Виктор Иванович Беленко**; נולד ב-15 בפברואר 1947) הוא טייס סובייטי לשעבר שערק למערב עם מטוסו.

ביוגרפיה
--------

בלנקו היה טייס בחטיבת הטיס 513 של חיל האוויר הסובייטי בצ'ונגויבקה. הוא התפרסם ב-6 בספטמבר שנת 1976, כאשר ערק למערב באמצעות הטסת מטוס המיג-25 "פוקסבט" שלו להָקוֹדָטֵה שביפן. הייתה זו הפעם הראשונה בה יכול היה המערב לבחון מטוס זה מקרוב.

מראשית שנות השבעים שבהם נכנס מטוס המיג 25 לשירות מבצעי בברית המועצות מטוס זה נחשב לבעל מעטפת ביצועים חריגה וכאיום ממשי על מטוסי נאט"ו (בעיקר כמטוס ירוט). בין היתר נודע על יכולתו לטוס במהירות של מעל 3 מאך ברום טיסה של מעל 80,000 רגל. בחינתו של המטוס הפתיעה את האמריקאים לנוכח הטכנולוגיה הפשוטה שנתגלתה במטוס ורמת הגימור הנמוכה של חלקיו. 

לבלנקו הוענק מקלט מדיני על ידי נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד וסודרה לו קרן נאמנות שהעניקה לו תנאי מחיה נוחים מאוד לשנים הבאות. ארצות הברית תחקרה אותו במשך חמשת החודשים הראשונים שלאחר עריקתו.

מטוס המיג-25 פורק, נבדק ולאחר מכן הוחזר לברית המועצות ב-30 מכולות. בלנקו הביא איתו את מדריך הטיסה של המטוס, מתוך רצון לעזור לטייסים אמריקאים בהערכת ובבחינת המטוס. עם זאת, ממשלת יפן אסרה להטיס את המטוס, והתירה לארצות הברית רק לבדוק את המטוס, ולבצע מבחנים על הקרקע במערכות המכ"ם ומנועי המטוס.

בהיותו בארצות הברית התחתן ונולדו לו שלושה ילדים. בשנת 1995, לאחר התפרקות ברית המועצות ביקר במוסקבה בהקשר לעסקיו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויקטור בלנקו** בוויקישיתוף
* The pilot who stole a secret soviet fighter jet מאתר ה-BBC

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007418472205171
* ISNI: 0000 0003 8537 5006
* LCCN: n79090902
* NKC: jn20000700169
* VIAF: 56149366318985602255
* WorldCat: lccn-n79090902

 |
כרזת האופרה הדיבוק
קמילה גריסל באופרה הדיבוק
**הדיבוק – אופרה ביידיש** (באנגלית: **The Dybbuk – An Opera in Yiddish**) היא אופרה מאת המלחין האמריקאי סולומון אפשטיין, על פי המחזה "הדיבוק" של ש. אנ-סקי שהוצגה בבכורה עולמית בישראל בשנת 1999. האופרה בבימוי ובהפקה של רחל מיכאלי ובניצוחו של רונן בורשבסקי עלתה בהצגות גאלה במרכז סוזן דלל ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ומוקרנת מאז בעולם בגרסת די.וי.די. ככל הידוע זוהי האופרה הראשונה שנכתבה במקור ביידיש (בעבר הועלו בקהילות היהודיות אופרות ידועות בתרגום ליידיש). ההפקה הועלתה על ידי קבוצת יוצרים וזמרים צעירים, רובם ללא ידע מוקדם ביידיש לפני תחילת החזרות. 

המחזה הדיבוק משנת 1914 עלה במקור ביידיש, והעלאת האופרה, לקראת סוף המאה העשרים הייתה בין הסנוניות שבישרו על תחייתה של תרבות היידיש בקרב הדור הצעיר בישראל ובארצות הברית. 

קולו של הדיבוק, הבוקע מגרונה של לאה, הופך באופרה למשחק מתעתע של קולות. האופרה נאמנה בסגנונה המוזיקלי לתקופה שבה נכתב המחזה ברוח מלחינים כבארטוק ודביוסי, ומעניקה בד בבד מרחב מחיה למסורת המוזיקלית היהודית.

"הדיבוק - אופרה ביידיש" עלתה בגרסה בימתית קאמרית ומקוצרת. הגרסה המקוצרת מתמקדת באהבתה של לאה, ובתשוקה לחוש בתשוקה. לאה, בגרסתה של הבמאית רחל מיכאלי, נאחזת בדיבוק ומגוננת עליו במקום לשתף פעולה עם אלה המנסים לגרשו. 

ההפקה כללה צוות של שישה זמרים, שישה שחקני תנועה, בליווי הפסנתרנית אירית רוב. בתפקיד הראשי מככבת הסופרן השוודית קמילה גריסל. לצדה: יוסף ארידן (חנן), ברכה קול (פרידה), דוד זבה (ר' עזריאל), אבי יסינובסקי (חנוך) ומורי גרוס (סנדר), והשחקנים: דורית תלמי, מיקי אנגל, סמי פיוגלר, עודד גאון, אייל הראל וחזי שוחט. בצוות: איתן שמייסר (קורפטיטור), הדסה בן חיים (הדרכת זמרים ביידיש), רחל מיכאלי (עיצוב תפאורה) עפיף אדריס (עיצוב תאורה) ודבורי טופז (עיצוב תלבושות). 

בשל ייחודה, זכתה האופרה לסיקור בינלאומי נרחב. מגזין האופרה החשוב "Opera Magazine" כתב ב-1999: "זהו אחד הפרויקטים המקוריים והמעניינים ביותר שנעשו השנה". ב-2014 יצא לאור באיטליה ספרה של אלומה בארדי אודות הייצוגים המוזיקליים של ה"דיבוק". הספר, בהוצאת אוניברסיטת נאפולי, שתמונת הכריכה שלו לקוחה מן ההפקה, הקדיש פרק נרחב לאופרה ולהפקה.(Aloma Bardi, Esotismi musicali del Dibbuk, Università Napoli).

קישורים חיצוניים
----------------

* הדיבוק - אופרה ביידיש. טריילר
* פרק אודות "הדיבוק- אופרה ביידיש" מספרה האיטלקי של אלומה בארדי (תרגום לאנגלית)
* על האופרה באתר דוקורייטינג
* הדיבוק - אופרה ביידיש (תרגום לעברית)
* הדיבוק - אופרה ביידיש (תרגום לאנגלית)
* על המלחין סלומון אפשטיין
* הספר: ייצוגים מוזיקליים של הדיבוק מאת אלומה ברדי
* על "הדיבוק", באתר All About Opera
שער NAND בלוגיקה דינמית
בתכנון מעגלים משולבים, **לוגיקה דינמית** הוא תכנון מתודולוגי של משפחה לוגית אשר היה פופולרי בשנות ה-70 של המאה העשרים וכעת זוכה לעדנה מחודשת באלקטרוניקה בתדירויות גבוהות, בייחוד במעבדים. לוגיקה דינמית נבדלת מלוגיקה סטטית בכך שהיא משתמשת באות השעון ביישום של הלוגיקה הקומבינטורית, זאת אומרת, אות המוצא הוא פונקציה של זרם הכניסה בלבד. השימוש המסורתי באות השעון הוא תזמון המעברים במעגלי הלוגיקה הצירופית, ואילו ברוב המעגלים של הלוגיקה הקומבינטורית אות השעון מיותר.

לוגיקה סטטית לעומת דינמית
-------------------------

ברוב סוגי המעגלים, המכונים **לוגיקה סטטית**, יש בכל זמן נתון מכניזם על מנת לדאוג כי הכניסה תהיה ברמה גבוהה או נמוכה. בשיטות לוגיות רבות, כמו TTL או CMOS, עיקרון זה יכול להיות מנוסח מחדש כך, שתמיד ישנו נתיב בעל התנגדות נמוכה בין המוצא או למתח האספקה או להארקה.

ב**לוגיקה דינמית** לעומת זאת, לא תמיד יש מכניזם אשר דואג שהכניסה תהיה ברמת מתח גבוהה או נמוכה. בגרסאות הנפוצות ביותר של קונספט זה, המוצא מועבר לרמת מתח גבוהה או נמוכה רק בחלקים מסוימים וברורים של מחזור השעון.

לוגיקה דינמית דורשת קצב שעון מינימלי אשר יהיה מספיק מהיר כך שהמוצא של כל שער ייקרא וייעשה בו שימוש לפני שתהיה זליגה של הקיבול המחזיק את אותו מצב.

בלוגיקה סטטית אין תדר שעון מינימלי, והשעון יכול להיעצר לתמיד. למרות שהיכולת לעצירת השעון למשך זמן ממושך נראית חסרת תועלת, זה יכול להוות שני יתרונות:

* יכולת לעצור מערכת בכל זמן יכול להקל מאוד על יכולת הבדיקה של המערכת, ולאפשר טכניקות בדיקה רבות.
* יכולת להריץ מערכת בקצב שעון נמוך מאוד מאפשרת להריץ מערכת דלת הספק זמן רב יותר עם אותה סוללה חשמלית.

בפרט, למרות שמעבדים רבים משתמשים בלוגיקה דינמית, לוויינים למשל, מכילים מעבדים בטכנולוגיית CMOS בלבד. [דרוש מקור]

דוגמה מתחום זיכרונות המחשב מציגה את ההבדל בין סוגי הלוגיקה: במבנה זכרונות SRAM מורכב בצורה מסוימת של לוגיקה סטטית ואילו DRAM מורכב בצורה מסוימת של לוגיקה דינמית.

יתרונות
-------

לוגיקה דינמית מהירה ביותר מפי שניים מלוגיקה רגילה. היא משתמשת רק בטרנזיסטורי N, ועוברת טוב אופטימיזציה של גודל של טרנזיסטורים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוגיקה דינמית** בוויקישיתוף
**ויקטור ז'אן דורוי** (בצרפתית: **Victor Duruy**; ‏10 בספטמבר 1811 – 25 בנובמבר 1894) היה היסטוריון ומדינאי צרפתי. בתפקידו כשר החינוך של צרפת הוביל ארגון מחדש של ההשכלה הגבוהה במדינה. כן שיפר את מצב החינוך היסודי במדינה אך נכשל במאמציו להפוך את החינוך היסודי לחובה לכל ובמימון ממשלתי מלא.

ביוגרפיה
--------

נולד בפריז לאב פועל. השלים באופן מבריק את לימודיו באקול נורמל סופרייר כתלמידו של ז'ול מישלה. עם סיום לימודיו לקח אותו מישלה כמזכיר במסעותיו ברחבי צרפת וב-1836 החליף את מורו באקול נורמל סופרייר, כשהוא בן 24 בלבד.

זמן לאחר מינויו נאלץ לפרוש מהוראה בשל בריאותו הלקויה, לפרנסתו נאלץ ליצור סדרה של ספרי לימוד והם הביאו לפרסומו. הוא החזיק במשרת חינוך בתיכון אנרי הרביעי (אנ') במשך כעשרים וחמש שנים והתפרסם כהיסטוריון כשהוציא לאור את הסדרה "Histoire des Romains et des peuples soumis à leur domination" בשני כרכים. בעקבות פרסומו נקרא לסייע לנפוליאון השלישי ביצירת הביוגרפיה שלו לחיי יוליוס קיסר. בהמשך התמנה כשר החינוך של צרפת.

אחרי תום כהונתו במשרד החינוך נבחר כסנאטור. אחרי נפילת הקיסרות הצרפתית השנייה לא שימש עוד דורוי בתפקידים פוליטיים, אך ב-1876 התמודד, ללא הצלחה, בבחירות לסנאט.

הוא המשיך בפעילות אקדמית וב-1886 נבחר כחבר החברה הפילוסופית האמריקאית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויקטור דורוי** בוויקישיתוף
* דורוי, ז'אן ויקטור במהדורת 1911 של אנציקלופדיה בריטניקה באתר ויקיטקסט באנגלית (באנגלית)
* ויקטור דורוי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260677605171
* BNE: XX1255831
* BnF: cb12453369p (data)
* CANTIC: a11425507
* GND: 116256893
* ICCU: CFIV088994
* ISNI: 0000 0000 8146 1124
* LCCN: n80105074
* The Léonore id LH//876/49 is not valid.
* NKC: kup19950000023736
* NLA: 35051454
* NLG: 142476
* NTA: 070452571
* SNAC: w66x30qj
* SUDOC: 027783278
* Trove: 812400
* VcBA: 495/95345
* VIAF: 66562025
* WorldCat: lccn-n80105074

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ויקטור דורוי"**.
**ויקטור ברלדיאנו** (רומנית: **Victor\Vigder Bârlădeanu**‏; 18 בדצמבר 1928 - 5 בינואר 2007) היה סופר, מחזאי ועיתונאי יהודי רומני.

קורות חיים
----------

ויקטור/ויגדר ברלידיאנו נולד בבוקרשט, רומניה, במשפחה יהודית, כבנם של אברהם (Avram) ושרה (Sura) ברלדיאנו, סוחרים זעירים. הוא למד בבית ספר תיכון יהודי למסחר על שם מקס עזריאל והמשיך ללימודים באוניברסיטת בוקרשט, שם למד היסטוריה ושפות סלאביות.

לאחר תקופה קצרה בשורות השומר הצעיר, ברומניה, עבר לאיחוד הנוער הקומוניסטי ובאוטוביוגרפיה, שכתב עבור השלטונות הקומוניסטים, הכה על חטא היותו ציוני לזמן קצר. הוא המשיך אל שורות המפלגה הקומוניסטית, שהפכה בינתיים למפלגה היחידה ושלטת במדינה, והאוטוביוגרפיה שלו שופעת הערצה לקומוניזם ולסובייטים, כמקובל באותם הזמנים. הוא טען שאין לו קרובי משפחה מחוץ לרומניה ושניתק יחסיו עם בני משפחתו, פרט להוריו, אולם כעבור כמה שנים הוכנס שמו לרשימה שחורה של השלטונות, משום שבתו, האדריכלית אירינה ברלדיאנו (Irina Bârlădeanu), התחתנה עם מהנדס הבניין ניידמן סילביאן (Neidmann Silvian) ושניהם עלו לישראל.

מפברואר 1947 צורף למערכת העיתון "השיח החדש" (Graiul Nou), ביטאון של פיקוד הצבא האדום ברומניה, עד סגירת העיתון באפריל 1948. כעבור עשרה ימים צורף למערכת "הניצוץ" (Scânteia). מטעם העיתון נשלח לקוריאה הצפונית ומאוחר יותר למוסקבה. קיבל את מדליית העבודה.

אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי היה ברלדיאנו מזכיר האגודה לידידות רומניה-ישראל.

יצירתו
------

ברלדיאנו חיבר מספר ספרי כתבות, כמו:

* 1964 Panoramic trotuşan א
* 1972 Chipuri şi măşti "קלסתרונים ומסכות".
* 1973 Responsabilitate şi destin "אחריות וגורל".
* 1975 Martor în timp "עד התקופה".

סיפורי מדע בדיוני, כדוגמת:

* 1961 Operaţia Psycho "מבצע פסיכו".
* 1972 Exilatul din Planetopoles "הגולה מפלאנטופולס".

מחזות תיאטרון, כמו:

* 1958 Dansatoarea, gangsterul şi necunoscutul "הרקדנית, הגנגסטר והאלמוני".
* 1962 Drum bun, scumpul meu astronaut "דרך צלחה, אסטרונאוט יקר שלי".

רומנים כדוגמת:

* 1976 Cei ce caută, cei ce găsesc "אלה שמחפשים, אלה שמוציאים".
* 1977 Piaţa de joc "זירת המשחק".
* 1989 Peisaj cu mori de vânt "נוף עם טחנות רוח".

מופעי בידור קלים, כמו:

* 1967 Nu aduce ziua ce aduce noaptea "היום אינו מביא את שמביא הליל".
* 1977 Cosmodromul veseliei "קוסמודרום השמחה".
* 1980 Cine-a născocit iubirea "מי המציא את האהבה".

וגם לברית לאופרה בשם "תחקור עם שחר" ולאופרה של שרבן ניקיפור בעקבות אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר.

כמו כן כתב ספרי שירה.

קישורים חיצוניים
----------------

* Victor Barladeanu (1928 – 2007) (ברומנית)
* ויקטור ברלדיאנו, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007259231505171
* GND: 1249185114
* ISNI: 0000 0000 3947 5100
* LCCN: no90024943
* NTA: 160527961
* SUDOC: 24435782X
* VIAF: 73413679
* WorldCat: lccn-no90024943

 |
**לוגנקוזאוריה** (שם מדעי: **Lognkosauria**; מילולית: "לטאות ארוכות") היא קבוצה של דינוזאורים זאורופודים טיטאנוזאורים מהקבוצה ליתוסטרוטיה, אשר התקיימה בסוף הקרטיקון התחתון ובתחילת הקרטיקון העליון שלפני 101.1 עד 83.5 מיליון שנה מזמננו באמריקה הדרומית. היא הוגדרה ב-2007 בידי קלבו ועמיתיו, על סמך קשר בין הדינוזאורים הגדולים ביותר שהתגלו בארגנטינה ברובם והם בעלי אב קדמון משותף הקרוב לשאר בני קבוצת הקולוסוזאוריני ושאר הליתוסטרוטים. הם בעלי קירבה רחוקה למשפחת הסלטזאוריים או למלאוויזאורוס (*Malawisaurus*).

הקבוצה כוללת את הדינוזאורים הגדולים והכבדים ביותר שהלכו על פני האדמה, כשהגדולים הם הארגנטינוזאורוס, הפוארטזאורוס והפטגוטיטאן שהגיעו לאורך של 30 עד 40 מטרים ומשקל של 70 עד 100 טון. היה להם עמוד שדרה חזק מאוד, כלוב צלעות רחב ביותר וגפיים עבים מאוד. הראש שלהם היה קטן עם חוטם ונחיריים גבוהים, כרבולת קטנה מעל המצח והפה היה בעל שיניים דמויי כפיות בצורתם ששימשו ללעיסת עלי מחטניים, ציקסיים וצמחייה דומה. בתורם הם נטרפו (למרות גודלם) בידי הקרכרודונטוזאוריים, קבוצת טורפים שהתמחתה בטריפת זאורופודים.

קבוצה זו לא שרדה זמן ממושך ונכחדה לפני 83 מיליון שנה, אולי עקב שינויי אקלים גדולים שהכחידו את הצמחייה המקומית.

מיון
----

* סוג *Aegyptosaurus*?
* סוג ארגנטינוזאורוס (*Argentinosaurus*)
* סוג *Drusilasaura*
* סוג פוטאלונגקוזאורוס (*Futalognkosaurus*)
* סוג *Quetecsaurus*?
* סוג *Mendozasaurus*
* סוג נוטוקולוסוס (*Notocolossus*)
* סוג פטגוטיטאן (*Patagotitan*)
* סוג פוארטזאורוס (*Puertasaurus*)
* סוג *Traukutitan*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוגנקוזאוריה** בוויקישיתוף
**יוהאן תומאס לונדבי** (בדנית: **Johan Thomas Lundbye**;‏ 1 בספטמבר 1818 – 25 באפריל 1848) היה צייר וגרפיקאי דני, הידוע בציורי החיות והנוף שלו. הוא הפך לאחד מהציירים הרומנטיים הלאומיים של דורו ותיאר את הנוף של זילנד באופן קבוע.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד בקלונדבורג שבאי זילנד, דנמרק. הוא היה אחד מבניהם של יואכים תיאודור לונדבי (1778–1841) וקתרין בונבי (1792–1863). הוא הגיע ממשפחה של אנשי צבא והיה אחיהם של כריסטן קרל לונדבי (1812–1873) ועמנואל אנדריאס לונדבי (1814–1903) שניהם שימשו כקציני צבא דנים.

הוא היה חולה בילדותו ועבר עם משפחתו לקופנהגן. המשפחה הגיעה מאוחר יותר לפרדריקסונד. לאחר מות אביו חזר עם אמו לקלונדבורג. הוא למד באופן פרטי אצל צייר בעלי החיים כריסטיאן פרדריק הולם (1804–1846) ובגיל 14 נכנס לבית הספר לציור של יוהאן לודוויג לונד (1777–1867).

בשנת 1832, הוא הגיע לאקדמיה המלכותית הדנית לאמנות בקופנהגן, שם סיים בשנת 1842. הוא החל להציג בתערוכות בשנת 1835, ובשנת 1839 יצר את התמונה "תל קבורה עתיק" ואת הציור "נוף של פארק הצבאים עם אייל" שנרכש על ידי חברת אמנות משפיעה הקשורה להיסטוריון האמנות והמבקר נילס לוריטס הייכן (1798–1870).

בשנים הבאות הוא מיקד את ציורו בתיאור נופים: "נוף החוף על יד איזפיורד" הוצג בשנת 1843 ונרכש על ידי אוסף הציורים המלכותי, הגלריה הלאומית הדנית (מוזיאון סטטנס לאמנות). הוא אייר אגדות לילדים של המשורר הנס וילהלם קאלונד (1818–1885), ספר שירה לילדים צעירים שיצא לאור בשנת 1845.

הוא קיבל מענק נסיעות מהאקדמיה בשנת 1845, שחודש שנה לאחר מכן. ב-5 ביוני 1845 עזב את דנמרק ונסע דרך גרמניה לשווייץ (בזל, ז'נבה) לצרפת (מרסיי), ולאחר מכן לאיטליה, שם צייר את "שוורים בקמפיין ברומא", שהוצג בשנת 1847 ונרכש על ידי אוסף הציורים המלכותי.

הוא חזר לדנמרק ב-18 ביולי 1846 לאחר שנה וחצי. הוא הפתיע את מעגל החברים שלו והודיע שהוא מתגורר במדינה במשך שנה, וקנה חווה קטנה ליד הלסינגור.

אולם מלחמת שלזוויג הראשונה, הידועה בדנמרק בשם מלחמת שלוש השנים (Treårskrigen), פרצה ובאביב 1848 הוא התגייס לצבא כמו אמנים צעירים רבים אחרים.

הוא מת כעבור שמונה ימים, ב-26 באפריל 1848, בגיל 29. לא ברור אם הוא מת מירי מקרי, או שהאמן היה בדיכאון כרוני והתאבד.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוהאן תומאס לונדבי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Johan Thomas Lundbye", www.kulturarv.dk
2. ↑  Carl Frederik Bricka, 452 (Dansk biografisk Lexikon / X. Bind. Laale - Løvenørn), runeberg.org (בדנית)
3. ↑  "Christian Holm", www.kulturarv.dk
4. ↑  En gravhøj fra oldtiden ved Raklev på Refsnæs B255 - Thorvaldsens Museum, www.thorvaldsensmuseum.dk
5. ↑  Carl Frederik Bricka, 254 (Dansk biografisk Lexikon / VIII. Bind. Holst - Juul), runeberg.org (בדנית)
6. ↑  Gilman, D. C.; Peck, H. T.; Colby, F. M. eds. (1905). "Kaalund, Hans Vilhelm". New International Encyclopedia (1st ed.). New York: Dodd, Mead.
7. ↑  Johan Thomas Lundbye, www.fredericiashistorie.dk

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX865548
* BnF: cb12018875p (data)
* GND: 119366614
* ISNI: 0000 0001 1468 0981
* KulturNav: cac57be7-44d1-4b89-8cd8-67aa460db6ac
* LCCN: n91128235
* MusicBrainz: a081f09b-ec2c-4772-a916-cf12febc288f
* NTA: 07069379X
* RKD: 51337
* SUDOC: 034709797
* ULAN: 500018502
* VIAF: 14782072
* WorldCat: lccn-n91128235

 |
**סר רג'ינלד אדוארד סטאבס** (באנגלית: **Sir Reginald Edward Stubbs**; בסינית: **司徒拔**;‏ 13 באוקטובר 1876 - 7 בדצמבר 1947) היה מושל הונג קונג, מושל ג'מייקה ומושל ציילון.

קורות חיים
----------

רג'ינל אדוארד סטאבס נולד בשנת 1876 והיה בנו של ההיסטוריון ויליאם סטאבס, בישוף צ'סטר ואוקספורד.

סטאבס התחנך במכללת רדלי ובמכללת קורפוס קריסטי באוניברסיטה אוקספורד וסיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1899.

לאחר תום לימודיו, בשנת 1900 הצטרף לשירות הקולוניאלי הבריטי, וכיהן כפקיד זוטר בין השנים 1907–1910, וכפקיד בכיר בין 1910–1912 עד עבד בחצי האי המלאי ובהונג קונג. ב-24 בינואר 1913 מונה למזכיר מושבת ציילון, תפקיד בו כיהן עד ה-18 באוקטובר 1919.

בשנת 1919 מונה לתפקיד מושל הונג קונג, תפקיד בו כיהן עד שנת 1925. כהונתו לוותה בשביתות רבות אשר האטו את כלכלת הונג קונג. בשנת 1922 שבתו ימאי הונג קונג, כולם ממוצא סיני, ועצרו למעשה את כלכלת המושבה בתקופת השביתה. השובתים דרשו את ביטולם של הסכם ננקינג והסכם פקינג, ודרשו למעשה שוויון זכויות עם המתיישבים האירופאים. סטאבס ניסה לשבור את השביתה באמצעים כוחניים, אולם אלה הביאו לבריחה של האוכלוסייה הסינית מהמושבה, ולמעלה מ-100,000 פועלים סינים עזבו אותה, תוך פגיעה קשה בכלכלתה.

לאחר תום כהונתו בהונג קונג קיבל סטאבס דרגת קפטן-ג'נרל ומונה לתפקיד מושל ג'מייקה בשנת 1926, תפקיד בו כיהן עד שנת 1932 עת מונה לתפקיד מושל קפריסין הבריטית. סטאבס כיהן כמושל קפריסין עד שנת 1933.

בשנת 1933 מונה סטאבס למושל ציילון (כיום סרי לנקה). בתקופת כהונתו החליט לגרש מהמושבה מתיישב לבן, מארק אנתוני ברייסגירדל, והורה על כך מבלי ההליכים החוקיים הנדרשים. הוראה זו הביאה להפגנה בה נכחו 50,000 מתיישבים, אשר מנעו את מאסרו של ברייסגירדל. צו בית משפט שהוצא לאחר מכן ביטל את החלטתו של סטאבס, וסטאבס פרש מתפקידו זמן קצר לאחר מכן.

סטאבס נפטר ב-7 בדצמבר 1947.

משפחתו
------

סטאבס נשא לאישה את מרג'ורי בשנת 1909. לזוג נולדו שני בנים ובת אחת.

תארים
-----

בשנת 1914 הפך סטאבס לחבר במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, בשנת 1919 קיבל תואר אביר מאת המסדר, וב-1928 קיבל תואר אביר גדול של המסדר.

בשנת 1926 סטאבס קיבל תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת הונג קונג.

מורשתו
------

על שמו של סטאבס קרויה דרך סטאבס באזור המיד לוולס באי הונג קונג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רג'ינלד אדוארד סטאבס** בוויקישיתוף
* טקס קבלת דוקטור של כבוד מאוניברסיטת הונג קונג(הקישור אינו פעיל)
* מנהלני ומושלי ציילון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 137254547
* VIAF: 81471026
* WorldCat: viaf-81471026

 |
**יוהאן קרל בר** (בגרמנית: **Johann Karl Bähr**‏; 18 באוגוסט 1801 – 29 בספטמבר 1869) היה צייר וסופר גרמני.

ביוגרפיה
--------

קרל בר נולד בריגה כבן של איש העסקים יוהאן אולריך בר. אביו תכנן עבורו קריירה כאיש עסקים, אך בניגוד לדעת אביו, בשנת 1824 התחיל קרל בר ללמוד באקדמיה לאמנות בדרזדן בשנת 1824. הוא הפך לתלמידו של מנהל הגלריה פרידריך מתיאי. בשנת 1825 עבר לפריז ולמד אצל צייר הנוף ז'אן ויקטור ברטין. שם פגש את ז'אן-בטיסט קמיל קורו, איתו סייר ברומא עד 1826. בביקור נוסף של קרל בר באיטליה, בין השנים 1827 ל-1829, הכיר את הצייר יוזף אנטון קוך.

בר החל להתפרנס כצייר פורטרטים וחזר לדרזדן בשנת 1832, שם פנה לתחום הציורים ההיסטוריים. הוא התחתן עם בתו של סוחר האמנות גספרו וייס בשנת 1829. מותה בטרם עת גרם לו לנסוע שוב לאיטליה בשנת 1834, שם פגש את פטר פון קורנליוס ואת הוראס ורנה, שהשפיעו עליו אמנותית. לאחר מכן עבד שוב בריגה ולבסוף נסע לדרזדן בשנת 1836.

בדרזדן לימד משנת 1840 באקדמיה לאמנות, ומונה לפרופסור בשנת 1846. בדרזדן הוא הצטרף עד מהרה למעגל החברתי סביב לודוויג טיק והיה חבר קרוב של יוליוס מוזן. בשנת 1855 ערך את היכרותו של ארתור שופנהאואר.

קרל בר צייר ציורים היסטוריים בנוסח בתי הספר של דיסלדורף ובלגיה. בין היתר נודע בציור דיוקן של קספר דויד פרידריך.

קרל בר נפטר בדרזדן בשנת 1869. קברו שוחזר סביב שנת 2010.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוהאן קרל בר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Historische Commission bei der königl. Akademie der Wissenschaften, **Allgemeine Deutsche Biographie, Bd. 1**, München/Leipzig: Duncker & Humblot, 1. 1875, Allgemeine Deutsche Biographie, עמ' 769
2. ↑  Michael Bryan, Robert Edmund Graves, Walter Armstrong, **Dictionary of painters and engravers, biographical and critical**, London : G. Bell and Sons, 1886
3. ↑  Collection, The British Museum (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 116033908
* ISNI: 0000 0001 1610 024X
* LCCN: no2012055474
* LNB: 000195257
* NTA: 180004263
* RKD: 3477
* SUDOC: 25362262X
* ULAN: 500021714
* VcBA: 495/354119
* VIAF: 25343134
* WorldCat: lccn-no2012055474

 |
פניה של יוהל איקנאל בתגליף מאיה
**יוהל איקנאל** הייתה שליטת עיר המאיה פלנקה מ-23 בדצמבר 583 עד מותה ב-4 בנובמבר 604.

היא עלתה לשלטון בנסיבות לא ידועות כשנה לאחר מותו של קאן באהלם הראשון. ייתכן שהייתה בתו או אחותו, אם כי אין כל עדות לכך. היא הייתה השליטה הראשונה הידועה בתולדות המאיה, ואחת משתי הנשים היחידות שאי פעם שלטו בפלנקה. ידוע רק על שני אירועים מתקופת שלטונה: ב-20 באוגוסט 593 התקיימו חגיגות גדולות לרגל סיום תקופה בלוח השנה. ב-23 באפריל 599 ספג צבאה מכה קשה מידי צבא העיר היריבה קלקמול, אשר חדר עד מרכז פלנקה וגרם נזק רב. המקורות מציינים ששלושת האלים של פלנקה "הושלכו לארץ". בעקבות התבוסה פלנקה שמרה על עצמאותה, אך נראה כי יוהל איקנאל ויורשיה היו מחויבים לחלוק כבוד לשליט קלקמול.

לאחר מותה עלה לשלטון יוהל מאט. ייתכן שהוא היה בנה. בתקופת שלטונו, היה ג'נהב פאקאל דמות משפיעה מאוד בפלנקה, כך שכנראה הוא היה בעלה של יוהל איקנאל, או בן נוסף שלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוהל איקנאל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Skidmore, Joel, **The Rulers of Palenque**, Mesoweb Publications 2010 p. 39.
2. ↑  Skidmore, Joel, **The Rulers of Palenque**, Mesoweb Publications 2010 p. 46.
3. ↑  Skidmore, Joel, **The Rulers of Palenque**, Mesoweb Publications 2010 p. 54.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 309816821
* WorldCat (עם VIAF): 309816821

 |
תקרית נממוגי. ריצ'רדסון במרכז.
**תקרית נממוגי** (ביפנית: 生麦事件;‏ ידועה גם בשם **תקרית קנאגאווה**) הייתה התקפת סמוראים על אזרחים זרים ביפן, שארעה ב-14 בספטמבר 1862. בעקבות התקרית הפציצו ספינות בריטיות את העיר קגושימה.

השתלשלות האירועים
-----------------

ביום המדובר יצאו ארבעה נתינים בריטים לטיול לאורך דרך הטוקאידו, דרך הכפר נממוגי (כיום חלק מהעיר יוקוהמה), בדרכם לבקר במקדש בקווסאקי. הארבעה היו צ'ארלס לנוקס ריצ'רדסון (Charles Lennox Richardson), סוחר משאנגחאי, וודת'ורפ צ'ארלס קלארק (Woodthorpe Charles Clark), ויליאם מרשל (William Marshall), שני סוחרים נוספים מיוקוהמה, ומרגרט וטסון בורדייל (Margaret Watson Borradaile). הקבוצה חצתה את נמל יוקוהמה בסירה בשעה 14:30, והגיעה לכפר קנאגאווה, שם עלו חבריה על סוסים.

בחולפם בכפר קווסאקי בדרכם צפונה פגשה הקבוצה בפמליה של היסמיצו שימאזו, אביו של הדאימיו של סצומה טדיושי שימאזו, בדרכה דרומה. הקבוצה המשיכה לרכוב לאורך הדרך מבלי לרדת מסוסיהם עד שהגיעו לגוף הראשי של הפמליה, שחסמה את כל הדרך. באותה עת ביפן החזיק כל סמוראי בזכות להרוג כל אדם שמפגין חוסר כבוד, אך האזרחים הבריטים נהנו מזכויות אקסטריטוריאליות ולכן החוק לא היה תקף עליהם. ריצ'רדסון, שהוביל את הקבוצה הבריטית, רכב קרוב מדי לפמליה ואחד משומרי ראשו של שימאזו הכה אותו בחרבו. שני הגברים האחרים נפצעו באורח קשה ובורדייל נותרה ללא פגיעה, והשלושה הצליחו לרכב משם במהירות, אך ריצ'רדסון נפל מסוסו וגסס, ושימאזו הורה לבצע בו מכת חסד.

כהגנה על מעשיהם הביאו תומכי שימאזו את המקרה של יוג'ין ואן ריד, שירד מסוסו והשתחווה בפני תהלוכת הדאימיו. הם השתמשו במקרה זה על מנת להדגיש את התנהגותם חסרת הכבוד של הבריטים. הקהילה המערבית ביפן לא ראתה את התנהגותו של ואן ריד בעין יפה, שכן הדעה הרווחת הייתה שמערביים צריכים להתנהג כשווים ליפנים, לפחות.

השלכות התקרית
-------------

התקרית עוררה בהלה בקרב הקהילה הזרה ביפן. סוחרים רבים הפעילו לחץ על נציגי ממשלותיהם כדי שינקטו בצעדים כנגד יפן. בריטניה דרשה פיצויים מממשלת יפן ומהדאימיו, ובנוסף לאסור, לשפוט ולהוציא להורג את התוקפים. הממשלה שילמה לבריטניה פיצויים בסך 100,000 לירה שטרלינג, אך הנהגת סצומה התחמקה מאכיפת הדרישות ועל כן שנה לאחר מכן תקפו הבריטים את סצומה, במה שנודע ביפנית בשם מלחמת אנגלו-סצומה. שייטת של ספינות מלחמה בריטיות הפליגה לקגושימה, בירת האן סצומה, בדרישת פיצויים על התקרית. כשהתחמקו אנשי סצומה פעם נוספת, החרימו הבריטים מספר כלי שיט של סצומה והחזיקו בהם כערובה. להפתעת הבריטים החלו היפנים לירות עליהם מתותחי חוף, והבריטים השיבו באש משלהם. ההתקפה גבתה את חייהם של חמישה יפנים (שפינו את תושביהם מהאזור לפני שתקפו מהחוף) ושל אחד-עשר בריטים. הנזק לרכוש היה גבוה וכחמש מאות בתים נשרפו בקגושימה ושלוש מספינות סצומה שקעו.

ההתקפה עוררה את השתאות אנשי סצומה מעוצמתו של הצי המלכותי הבריטי, ובעקבות זאת ניסו לחתום על חוזה סחר עם הבריטים. מאוחר יותר באתה שנה שילמה סצומה לבריטניה 25,000 לירה שטרלינג, לפי דרישת הפיצויים. את הכסף לוותה סצומה מממשלת השוגון, אך מכיוון שחמש שנים מאוחר יותר נפלה השוגונות בעקבות רסטורציית מייג'י לא נדרשה להחזיר את ההלוואה.

התקרית היוותה את הבסיס לספרו של ג'יימס קלאוול גאי ג'ין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תקרית נממוגי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  תחלת דבר מלחמה ביאפאן, הכרמל, 13 בנובמבר 1863

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007566125105171
* LCCN: sh98003102
* NDL: 001145733

 |
הָגָה מצויה
**נעצוץ** הוא צמח קוצני המוזכר בתנ"ך. במאה ה-20 הוא זוהה עם הגה מצויה, עם עץ האלון, או עם החוח.

הנעצוץ במקרא
------------

מוזכר בספר ישעיהו:

* בדברי פורענות על ממלכת ישראל ועל הארמים נאמר: "וֱהָיה ביום ההוא ישרק ה' לזבוב אשר בקצה יארי מצרים, ולדבורה אשר בארץ אשור. ובאו ונחו כלם בנחלי הבתות ובנקיקי הסלעים, ובכל הנעצוצים ובכל הנהללים" (ספר ישעיהו, פרק ז', פסוקים י"ח–י"ט)
* בנבואת ישעיהו נאמר "תחת הֲנֲעצוץ יעלה ברוש ותחת הסרפד יעלה הדס, והיה לה' לשם לאות עולם לא יכרת" (ספר ישעיהו, פרק נ"ה, פסוק י"ג). בתרגום שני על מגילת אסתר מבואר שהנעצוץ הוא היגתא, שנקרא גם היגי המוזכר רבות בתורה שבעל-פה (כגון במסכת שבת).

זיהויו
------

על פי המסורת, ההגה המצויה היא הנעצוץ. זהו "עשב רע" המפריע לאיכרים ולגננים, ופוצע את המרחיקים אותו. לכן נבחר לייצג את הצמח שיוחלף בברושים – כפי שאכן קרה בחקלאות בראשית ההתיישבות היהודית החדשה.

חנה ונגה הראובני הציעו לזהות את עץ האלון כנעצוץ המקראי, על פי קרבת שמו לנהלולים המוזכרים באופן דומה על ידי ישעיהו, ושמו של העץ שהשתמר בערבית ליד נהלל, מקום גידולו של אלון התבור. זאת בהתאמה עם כך שה'אלון' המוזכר בתנ"ך הוא אלה מצויה – זיהוי המוסכם בקרב חוקרי הצמחייה המקרא.

יש הסוברים כי דווקא צמח החוח, הדומה מעט במבנהו לברוש – הוא הנעצוץ, כמו שהסרפד דומה במידה מסוימת להדס מוקטן, אלא שזה קטן ומזיק, וזה גדול, ריחו טוב, והוא משמש למצווה.

תכונות הנעצוץ
-------------

ההגה המצויה היא צמח דוקרני במיוחד, רב-שנתי ונמוך. הצמח נפוץ בכל הארץ. שורשיו מעמיקים ביותר ולכן קשה לעוקרו. הוא פורח בקיץ. הפרחים ערוכים על הקוצים, צורתם פרפרנית וצבעם דומה לצבע הלילך. הפרי הוא תרמיל מוארך המכיל מספר זרעים קטנים.

### שמו בערבית

בהמות אינן יכולות לאכול את ההגה המצויה בשל קוצניותה ורק גמלים אוכלים אותה. לכן היא נקראת בערבית: "שאאוך אל-ג'מל" – קוץ הגמל.

לקריאה נוספת
------------

* הערך: נעצוץ, **לכסיקון מקראי**, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 656.

הערות שוליים
------------

1. ↑  פורטל הדף היומי: הגה מצויה – "תחת הנעצוץ" (מגילה י ע"ב), באתר daf-yomi.com
**תקרית לטיסיה** (Leticia), המכונה גם **מלחמת קולומביה-פרו**, התרחשה בין ה-1 בספטמבר 1932 ל-24 במאי 1933, בין קולומביה ופרו על שטח ביער האמזונס. הסכסוך הסתיים בהסכם בין קולומביה לפרו על חלוקת השטח.

חשיבות לטיסיה
-------------

על אף שמדובר באזור מיוער, לקולומביה יש בו ערך אסטרטגי כיוון שהוא נקודת היציאה היחידה שלה לאמזונאס, וכיוצא מזה לדרום האוקיינוס האטלנטי. במהלך המאה ה-19 בנו הפרואנים את נמל לטיסיה, אך זה הועבר ב-1922 לקולומביה במסגרת הסכם.

השתלטות אזרחית
--------------

הסכסוך היה תוצאה של חוסר סיפוק מהסכם סלומון-לוזאנו והטלת מכסים כבדים על סוכר. המלחמה החלה בהתקוממות פנימית בפרו, והשתלטות אזרחית על העיר איקיטוס בצפון המדינה. בתחילת האירועים ממשלת פרו ניסתה להכחיש קשר להשתלטות, אך עקב דעת הקהל החליטה לתמוך בפעולה, כך שב-1 בספטמבר 1932 שלח הנשיא לואיס מיגל סנצ'ז שתי יחידות של הצבא הפרואני ללטיסיה וטרפסה, שתי התיישבויות הממוקמות באזור האמזונס דרומית לקולומביה של אותם ימים. פעולות אלו זכו להתעלמות מסוימת מצד ממשלת קולומביה באותו זמן.

פטריוטיות קולומביאנית
---------------------

רק ב-17 בספטמבר של אותה שנה החליטה הממשלה הקולומביאנית להתייחס לאירועים. הצבא הפרואני שכבר היה ממוקם מצד שתי הגדות של נהר פוטומיו מנע מאוניות מסחר קולומביאניות מעבר ללטיסיה, וגרם להתעוררות פטריוטית בקולומביה וקריאות להילחם באויב הפרואני.

ב-19 בספטמבר דיווח העיתון אל-טיימפו על כך שקיבל מעל 10,000 מכתבים הקוראים למלחמה והחזרת השליטה בלטיסיה. באותו יום צעדו אלפי סטודנטים קולומביאניים ברחובות בוגוטה כשהם קוראים קריאות נגד פרו ובעד התנגדות.

עוינות
------

הנשיא סנצ'ז האמין שלקולומביה לא הייתה היכולת להגן על עצמה בשל מחסור בדרכים, בחיל-ים ראוי, ובשל נוכחות צבאית דלה באזור האמזונס. רק בדצמבר 1932 הגיע הגנרל אלפרדו וסקז קובו לנהר האמזון עם צי של אוניות אירופאיות ישנות. רק בתוך 90 יום הצליחה קולומביה לארגן תגובה צבאית הולמת לפלישה הפרואנית.

המתקפה הראשונה של קולומביה כוונה נגד העיר טרפקה, אך זו נכבשה ללא קרב כיוון שהפרואנים לא הציבו בה כוחות. יום לפני כן, ב-14 בפברואר 1933, ניסה חיל האוויר הפרואני להפציץ את הצי הקולומביאני, אך המטוסים החמיצו את המטרות. מכיוון שפרו סבלה מאירועים פנימיים בלימה, ומהתנקשות בנשיא המדינה, השתנה המצב כך שהנשיא החדש ציווה על החיילים הפרואניים לעזוב את לטיסיה.

פרוטוקול ריו
------------

באותו יום ניתק נשיא קולומביה, אנריקה אוליה, לחלוטין את היחסים עם פרו וציווה על התקפת לטיסיה. ב-30 באפריל 1933 נורה נשיא פרו סנצ'ז, ומחליפו, אוסקר בנאוידס, נפגש עם ראש המפלגה הקולומביאנית הליברלית, אלפונסו לופז פומרחו, כדי להגיע איתו להסכם שימסור את לטיסיה לידי חבר הלאומים. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה בה חיילים ענדו את סמל חבר הלאומים ותיפקדו ככוח שמירת שלום בינלאומי.

קולומביה ופרו נפגשו בריו דה ז'ניירו כדי לחתום על הסכם שלום. בפרוטוקול ריו, פרו ציינה כי "אנו מבכים את האירועים שהתרחשו בספטמבר 1932. ספציפית אלו שפגעו ביחסינו עם קולומביה." הסכם סלומון-לוזאנו נחתם מחדש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תקרית לטיסיה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562929205171
* LCCN: sh85076213

 |
**ניו יורק רנסאנס** (באנגלית: **New York Renaissance**) ידועה גם כ**הרלם רנסאנס ביג פייב** (באנגלית: **Harlem Renaissance Big Five**) וכ**רנס** (באנגלית: **Rens**), הייתה קבוצת כדורסל מקצוענית שהורכבה כולה משחקנים אפרו-אמריקאים. היא נוסדה ב-13 בפברואר 1923 בידי רוברט "בוב" דאגלס בהסכם עם אולם הנשפים והקזינו "הרלם רנסאנס". אולם הנשפים והקזינו ברחוב 138 ובשדרה השביעית היה קומפלקס בידור שכלל אולם נשפים ושירת כמגרש הבית של הביג פייב. הקבוצה שיחקה את רוב משחקיה בדרכים ונדדה ברחבי הארץ מתוך הכרח.

הקבוצה שיחקה את משחקה הראשון ב-3 בנובמבר 1923. הרנס היו אחת מקבוצות הכדורסל הדומיננטיות ביותר בשנות העשרים והשלושים. במהלך העונה של 2–1933 עמד מאזנה החיובי של הרנס על 8–120 ניצחונות. במרוצת העונה זכתה הרנס ב-88 ניצחונות רצופים, הישג שאף קבוצת כדורסל מקצוענית לא השוותה אותו. ב-1939, הרנס נעשתה הקבוצה השחורה הראשונה שזכתה במשחק האליפות, כשניצחו את נבחרת הכוכבים של אושקוש (Oshkosh)‏ 25-34 בטורניר הכדורסל המקצועני העולמי (World Basketball Tournament) בשיקגו.

מאזנה הכולל של הקבוצה בכל שנות קיומה עמד על 2,588 ניצחונות לעומת 539 הפסדים. כמה משחקניה הוותיקים והטובים ביותר היו קלרנס (פט) ג'נקינס, פפי ריק, אייר סייטש, צ'ארלס "טרזן" קופר, ביל יאנסי, ו"וי" וילי סמית. ב-1936 נעשו הרנס לקבוצה רמת הדרג הראשונה שחתמה על חוזה לארבע שנים עם כוכב קולג' אמריקאי אפריקאי, דייוויד "ביג דייב" דג'רנט מאינדיאנה סנטרל.

הרנס התפרקה ב-1949 אחרי שסיימה את עונת 1949/48 בליגת ה-NBL המעורבת גזעית בתור ה"דייטון רנס" (Dayton Rens) שמושבם בדייטון שבאוהיו. זו הייתה גם העונה האחרונה של ליגת ה-NBL, שהתמזגה ביחד עם ליגת ה-BAA, הלבנה לחלוטין ויצרה את ליגת ה-NBA שהייתה אז גם היא על טהרת הלבנים.

היכל התהילה של הכדורסל הכליל את קבוצת הניו יורק רנס כולה ב-1963.
שלושה מבין שחקני הרנס מונצחים בהיכל באופן פרטי: טרזן קופר, פופ גייטס, והמייסד והמאמן בוב דאגלס.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלעד זאבי, NBA: הקבוצה הגדולה ביותר שלא שמעתם עליה, באתר הארץ, 14 בפברואר 2011
* ג'ונתן גיינס, "הגלובטרוטרס לא היו קבוצת הכדורסל הראשונה שיצאה מהרלם", "אול אוהיו פוסט", 16-10 בפברואר 2010
* ג'ון הרייס, "סיפורי ה-NBA: זכרו את הרנס", אנציקלופדיית ה-NBA
* ג'ון סמולווד, "רנסאנס פייב", מתוך אנציקלופדיית ה-NBA
* ניו יורק רנסאנס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "השבוע הזה בהיסטוריה השחורה","אול אוהיו פוסט", 16-10 בפברואר 2010
2. ↑  הניו יורק רנס, באתר היכל התהילה של הכדורסל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no99016874
* VIAF: 137527507
* WorldCat: lccn-no99016874

 |
בתחומי השיווק והפרסום, **קהל יעד** הוא קבוצה ספציפית של אנשים בתוך שוק היעד אליו מכוון שיווקו של מוצר או רעיון מסוים. אנשים אלו עשויים להיות רוכשים פוטנציאליים של המוצר, אנשים שכבר משתמשים בו דרך קבע, מקבלי ההחלטות לגבי רכישת מוצרים מסוג זה בבית, או האנשים שמשפיעים על קבלת ההחלטות.

למשל, אם חברה מעוניינת לשווק מוצר דיאטה המכוון לגברים עם מחלות לב (שוק היעד), היא עשויה לנסות לפרסם את המוצר לא רק בקרב גברים אלו, אלא גם בקרב נשותיהם (קהל היעד), שלעיתים קרובות אחראיות על נושא התזונה בבית. באופן דומה, חברות צעצועים עשויות לפנות בפרסומיהן אל קהל הילדים, מכיוון שהם אלו שעשויים להשפיע על קבלת ההחלטות של הוריהם באשר לרכישת הצעצוע.

בהתאם לקהל היעד שזיהתה החברה, היא מקבלת את כלל ההחלטות לגבי אופן עיצוב פרסומיה, אמצעי התקשורת דרכם היא פונה לקהל זה, העיתוי המתאים לפנייה ועוד. לכן זיהוי קהל היעד הוא צעד ראשון בטרם קביעת תהליך ואופן השיווק של המוצר או הרעיון. ניתן לאפיין את קבוצת האנשים הספציפית שמהווה את קהל היעד באמצעות מאפיינים כגון: קבוצת גיל, מין, מצב משפחתי וכדומה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אפרת צרי, קהל יעד: הגיל השלישי, השיטה: מדיות דיגיטליות, באתר nrg‏, 27 בנובמבר 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  Philip Kotler, 2000, Marketing Management, Millenium Edition, Pearson Custom Publishing. עמ' 272