recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פירוש נוסף ערך זה עוסק בספר מדע בדיוני מאת סטניסלב לם. אם התכוונתם לסרטו של ארי פולמן המבוסס על הספר, ראו כנס העתידנים (סרט).

**כנס העתידנים** הוא ספר מדע בדיוני שנכתב בשנת 1971 על ידי הסופר הפולני סטניסלב לם. הספר תורגם לעברית על ידי פאולינה צלניק בשנת 1981, וראה אור בהוצאת שוקן.

הדמות הראשית בספר היא דמותו של איון טיכי, חוקר חלל ועיתונאי, שמופיע באחדים מספריו של לם. איון שוהה במלון הילטון קוסטה ריקה כדי לסקר את כנס העתידנים העולמי השמיני, ועלילת הספר מתרחשת בעיר – במלון ומחוץ לו.

עלילת הספר
----------

הספר פותח בתיאור רחב של המציאות הכאוטית שבה הכנס מתרחש. לם מתאר את העתיד כמקום בו הכול גדול יותר וצפוף יותר, וכתוצאה ישירה, אי-סדר ואבסורד שוררים בכל. כך למשל מלון בעל מאות קומות מתחבט במציאת פתרון להבאת ביצה חצי מבושלת לאחת הקומות הגבוהות בלי שתתקרש בזמן החולף, וכנס הנערך במקביל גורר מצבים לא צפויים כמו כניסה לאולם הרצאות המלא באנשים מעורטלים, בו מוגשים מתאבנים בעלי צורות ארוטיות. 

מחוץ למלון (וגם בתוכו) פעולות טרור מתרחשות כמעט ללא הרף, בסדרי גודל שונים, כחלק מהשגרה. באחת מהן מופעל גז הזיות הגורם לאיון ולקבוצת אנשים המסתתרים עמו לחוות חלומות בהקיץ בסיומם הם מוצאים עצמם שוב באותו מקום. בנקודה מסוימת איון מאבד קשר עם המציאות ומתעורר בעתיד הרחוק יותר, עולם אוטופי עוצר נשימה.

במהלך הסתגלותו האיטית לסביבה, איון לומד כי כעת אנשים משתמשים בכימיקלים באופן יומיומי ומסיבי באופן סדיר, לפעולות כבידור, לימודי מתמטיקה, שליטה ברגשות ושינוי תכונות הגוף. עם זאת, הוא מבחין בפרט אחד מוזר - כל האנשים שהוא מכיר מתנשפים בכבדות, כאילו הם עוסקים בפעילות גופנית מאומצת. 

לאחר זמן קצר איון נדהם לגלות כי העולם אליו הגיע רחוק מלהיות מושלם. למעשה, האנושות נמצאת במצב עלוב, יש מחסור במקום, אוכל, ובגדים והדרך היחידה לשאת את הקיום היא שימוש בחומרים כימיים הגורמים לכל בני האדם לחיות באשליות לגבי מצבם החומרי והנפשי. כך, כל האנשים הנראים נוהגים ברכבים למעשה הולכים ברגל לכל מקום. אפילו מעליות הן אשליה - עשרות אנשים עולים ויורדים בעזרת חבלים, במאמץ פיזי ניכר.

ניתוח
-----

הספר הקצר (146 עמודים בעברית) הוא רחב יריעה ומקיף שתי תקופות חיים. לם מסתכל קדימה אל עבר עתיד שנראה כאפשרי, מבחינת הדלדלות משאבים והמאמצים האדירים שהממשלה משקיעה כדי לאפשר מראית עין של חיי שפע. 

מאז נכתב הספר עברו שלושה עשורים, והמציאות כיום קרובה הרבה יותר לזו המתוארת בחלק הראשון של הספר. אירועי טרור תכופים הם חלק מסדר היום, כמו גם הכאוס שהוא פועל יוצא של צפיפות אוכלוסייה ומיזוג בין תרבויות שונות. גם חלקו השני של הספר הופך רלוונטי לתקופה הנוכחית. במקביל לעלייה בשימוש בתרופות פסיכיאטריות, תרחישים כגון התפוצצות אוכלוסין בחלק מהעולם נראים ריאליים ועלולים להוביל למצב של מחסור לכל תושבי כדור הארץ. באמצעות העולם הקיצוני ומלא הדמיון המתואר בספר, לם בוחן שאלות הנוגעות ליכולת ההכחשה של בני האדם, הרצון שלהם לחיות באשליה והפער בין המציאות האובייקטיבית לבין חוויית המציאות של האדם.

עיבוד לקולנוע
-------------

בשנת 2013 עובד הספר לסרט "כנס העתידנים" בבימויו של ארי פולמן.

קישורים חיצוניים
----------------

* כנס העתידנים, באתר OCLC (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד נירית אנדרמן, כך פונטז, צויר ועוצב "כנס העתידנים" של ארי פולמן, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2013

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb34576491x (data)

 |
**שבחי הסִכלות** (בלטינית: **Moriae Encomium**) הוא ספר שנכתב על ידי ארסמוס מרוטרדם בשנת 1509 ויצא לאור ב־1511 והפך לאחד מהספרים המשפיעים ביותר בתרבות המערב. הוא נכתב כסאטירה מניפאית.

עלילה
-----

הספר כתוב כנאום ציני של אלת הסכלות (הטיפשות) היוונית "סטולטיציה" המסביר את עליונות הסכלות. האלה סוקרת באופן שיטתי את כל החברה ואת שלבי החיים החל מהלידה ועד לזקנה ולמוות. כמו כן, היא סוקרת את דרגות הכנסייה והאצולה ואת האמונות הקתוליות ומראה את השפעתה שם. למשל, "בלעדי לא היה קיים כל קשר בר קיימא- שום עם לא היה יכול לשאת זמן רב את מלכו, האדון את עבדו, לא שפחה את גבירתה". הספר מחולק לפרקים קצרים שאורכם כעמוד כל אחד בהם היא טוענת על חלקים שונים בחברה ועל השפעת הטיפשות בהן.

כתיבת הספר
----------

הספר נכתב להנאתו האישית של ארסמוס ולידידו תומאס מור (אליו הספר גם מוקדש). הספר נכתב באנגליה בשנת 1509 בלילה אחד. הספר, משתמש באלת הסכלות כדרך להעביר ביקורת על החברה והכנסייה למרות האינקוויזיציה הקתולית שכן אי-אפשר להתייחס ברצינות למה שנאמר על ידי אלת הסכלות.

השפעה
-----

הספר היה בעל השפעה אדירה. הוא הופץ במהירות ברחבי אירופה והיה ל"רב-מכר". הוא פרץ את הדרך לרפורמציה הפרוטסטנטית בכך שהציג את הכנסייה הקתולית כמושחתת ומגוחכת. כך למשל הוא כותב "כמה יתרונות היו נשללים מכס-האפיפיור, אילו נחה עליו, ולו לרגע קט החוכמה?... מה היה נשאר מכל העושר הזה, הכבוד, השלטון, הניצחונות, המשרות, התרת העבדות, המיסים, האינדולגנציות,... התענוגות? במקומן היו באים נדודי שינה, תעניות, דמעות, דרשות, תפילות, לימוד, אנחות חרטה ואלף דאגות כבדות אחרות".

תרגום עברי
----------

* ארסמוס מרוטרדאם **שבחי הסיכלות**; תרגם מלאטינית: חיים הלפרין; העיטורים בספר מאת האנס הולבין הבן, מרחביה: ספרית הפועלים, תשכ"ו.

עיבוד:

* שלמה ראָבין, **תהלת הכסילים, או, צואת בעור בן חמור**: הלצה בחמשה עשר פרקים, וינה: געארג בראג, תר"מ.

לקריאה נוספת
------------

* סטפן צוויג, **ארסמוס מרוטרדם**, כרמל, 2004, עמ' 83–94.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **שבחי הסכלות** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **שבחי הסכלות** |

* חיים הלפרין, הטפשות תהלל נפשה, דבר, 31 במרץ 1961
* מרדכי אבישי, שבחי הסיכלות לארסמוס, מעריב, 26 בדצמבר 1969
* שעה היסטורית 70 - נסיך ההומניסטים - על ארסמוס, איש רוטרדם, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  ארסמוס מרוטרדם, תרגום: חיים הלפרין, **שבחי הסיכלות**, ספריית פועלים, 1966, עמ' 38
2. ↑  סטפן צוויג, ארסמוס מרוטרדם, עמוד 93, הוצאת כרמל, 2004
3. ↑  ארסמוס מרוטרדם, תרגום: חיים בלפרין, **שבחי הסיכלות**, ספריית פועלים, 1966, עמ' 144

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007406259505171
* BNE: XX2015543
* BnF: cb11936357q (data)
* CANTIC: a16852060
* GND: 4130735-5
* LCCN: n85086992
* NLA: 36120849
* SUDOC: 060311452
* VIAF: 314429617
* WorldCat (עם VIAF): 314429617

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בספר מדע בדיוני. אם התכוונתם לסרט קולנוע המבוסס על הספר, ראו שחקן מספר אחת (סרט).

**שחקן מספר אחת** (באנגלית: **Ready Player One**) הוא ספר מסוגת הסייברפאנק מאת ארנסט קליין שיצא לאור באוגוסט 2011. הספר מתאר עתיד דיסוטופי בשנת 2045, כאשר העולם סובל ממשברים רבים ידי אדם כגון מחסור בנפט, זיהום, פיצוץ אוכלוסין ואבטלה. רוב האוכלוסייה מצטופפת בערים גדולות ומשתמשת בעולם מציאות מדומה בשם "אואזיס" כדי לברוח מהמציאות. כאשר ממציא האואזיס נפטר הוא משאיר אחריו צוואה שמורישה את כל רכושו העצום לראשון שימצא "Easter egg" שהחביא בתוך העולם הווירטואלי.
הספר מכיל אזכורים רבים לתרבות שנות השמונים בעיקר סרטי קאלט, מוזיקה, משחקי ארקייד, אטארי וגיבורי תרבות של התקופה.

ב-2012 הספר זכה ב"פרס אלכס" לנערים מתבגרים ובפרס פרומטיאוס. את האודיובוק מקריין ויל ויטון, שמוזכר בספר עצמו.
סרט המבוסס על הספר בבימויו של סטיבן ספילברג יצא לאקרנים ב-2018.

ספר ההמשך שחקן מספר שתיים יצא בנובמבר 2020 באנגלית ועדיין לא תורגם.

Easter egg
----------

כמה חודשים לאחר הוצאת הספר, פרסם קליין סרטון בו הוא חושף שבין דפי הספר נמצא Easter egg בדמות כתובת אינטרנט המובילה לסדרה של משחקי מחשב. הפרס הראשון עבור מי שיצליח להשיג את התוצאה הגבוהה ביותר היא דלוריאן DMC-12 מאובזרת בדומה לזו המתוארת בספרו. השלב הראשון (בדומה לשער הראשון בספר) היה משחק אטארי 2600 בשם Stacks. את השער השני היה ניתן לעבור על ידי משחק פייסבוק שנכתב במיוחד על ידי ריצ'רד גאריוט, אחד מאבות המייסדים של משחקי RPG ויוצר סדרת המשחקים Ultima. התחרות על השער השלישי נערכה באוגוסט 2012. הזוכה יהיה הראשון שיצליח לשבור את שיא העולם באחד מכמה משחקי ארקייד ואטארי לפי בחירת המתמודד. הזוכה קריג קווין שבר את שיא העולם במשחק Joust וקיבל את הדלוריאן בתוכנית הטלוויזיה X-Play.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של שחקן מספר אחת (באנגלית)
* יותם שווימר, ארנסט קליין: "אוהב לכתוב ספרים על חנונים", באתר ynet, 6 בספטמבר 2014
* שחקן מספר אחת, באתר OCLC (באנגלית)

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 74cebfff-b24e-4e16-8761-86ec72a8f7a5
* MusicBrainz work: cbf93ebf-edc5-49b9-a4db-65555744c6d5
* VIAF: 9441151474845500490002
* WorldCat (עם VIAF): 9441151474845500490002

 |
**אה"מ צ'מפיון** הייתה סיירת קלה מסדרה C של הצי המלכותי, ששירתה במהלך מלחמת העולם הראשונה. היא הייתה חלק מקבוצת קאליופ של סדרה C.

בנייה
-----

שמונה סיירות קלות הוזמנו עבור הצי המלכותי בתקציב 1913. שש האוניות של סדרת קאליופ השתמשו במנועי טורבינה עם הנעה ישירה קונבנציונלית, אך לשתיים, צ'מפיון וקאליופ, היו תכנוני מנועים ניסיוניים באמצעות הפחתת הילוכים כדי להתאים למהירויות עבודה אופטימליות של טורבינות ומדחפים. זה בעקבות תכנונים ניסיוניים שהוזמנו בשנת 1911 תוך שימוש בטורבינות בלחץ גבוה עם הילוך עבור המשחתות באדג'ר וביבר ובשנת 1912 תוך שימוש בגיר עבור טורבינות בלחץ גבוה ובלחץ נמוך כאחד במשחתות לאונידאס לוציפר. צ'מפיון וקאליופ בדקו עיצובים שונים.

היא נבנתה על ידי Hawthorn Leslie and Company ב- Tyneside, אנגליה, הונחה ב-9 במרץ 1914, הושקה ב-29 במאי 1915 והושלמה בדצמבר 1915.

לצ'מפיון היו שני צירי מדחף, השמאלי מונע מחדר המנועים האחורי והימני מונע מחדר המנועים הקדמי. גיר הגדיל את יעילות המנוע הכוללת, ואיפשר הפחתה בגודל הדוד והטורבינה עבור כוח נתון שסופק על ידי המדחפים, כך שהתכנון הראשוני הפחית את גודל חדר הדוודים והוריד את ההספק הנומינלי שפותח מ-40,000 כוחות סוס (29.8 מגה ואט) ל-37,500 כוחות סוס (28 מגה ואט). עם זאת, במהלך הבנייה בוצעו שינויים כדי להגדיל שוב את קיבולת הדוד ולהוסיף טורבינות שיוט שחזרו לתפוקת הכוח הנומינלית של האוניות ללא הגיר מסדרת קרוליין. מהירות המדחף המרבית הייתה נומינלית של 340 סיבובים לדקה. ניסויים שהשוו בין צ'מפיון לקרוליין הראו כי בהספק מפותח בפועל של 41,000 כוחות סוס (30.6 מגה ואט) בשתי האוניות, צ'מפיון השיגה מהירות של 29.5 קשרים תוך שימוש ב-470 טון דלק ביום, בעוד שקרוליין השיגה מהירות של 29 קשרים באמצעות 550 טון דלק ליום. האונייה יכלה להגיע ל-28 קשרים בהספק הנמוך יותר של 31,000 כוחות סוס (23 מגה ואט).

היסטוריית שירות
---------------

### מלחמת העולם הראשונה

קובץ:ViewfromChampionatJutlandhiressmall.jpgתצלום שצולם על צ'מפיון ב-31 במאי 1916 בתחילת קרב יוטלנד.

צ'מפיון נכנסה לשירות בצי המלכותי ב-20 בדצמבר 1915. היא שובצה בצי הגדול עם השלמתה, ושימשה כמנהיגת שייטת המשחתות ה-13 עד סוף מלחמת העולם הראשונה ועד תחילת 1919. היא לחמה בקרב יוטלנד ב-31 במאי-1 ביוני 1916, במהלכו הייתה גם אוניית הדגל של קומודור (D), המפקד הבכיר של המשחתות של הצי.

### לאחר המלחמה

צ'מפיון שירתה לזמן קצר בשייטת הסיירות הקלות השנייה במהלך 1919. לאחר מכן היא הוצמדה לבית הספר לטורפדו של הצי המלכותי, אה"מ ורנון, מ-1919 עד 1924, ועברה שיפוץ ב-1923. היא הושבתה והושמה תחת שליטת המספנה בפורטסמות' באוקטובר 1924.

במאי 1925, צ'מפיון נכנסה מחדש לשרת כספינת ירי של תותחנים. היא צורפה לבית הספר לאיתות בשנת 1928, ושימשה כמצע מבחן עבור מערכות הירי הראשונות של הצי המלכותי (RPC) באותה שנה. היא הושבתה בדצמבר 1933 והושמה תחת פיקוח המספנה.

פירוק
-----

צ'מפיון נמכרה ב-28 ביולי 1934 ל-Metal Industries מרוזית', סקוטלנד, לצורך גריטה.
**כנפיים** (באנגלית: **Wings**) הוא ספר אשר נכתב על ידי הסופרת אפרילין פייק ויצא לאור באנגלית בשנת 2009.

ספר זה הוא הראשון מבין ארבעה ספרים בסדרת נוער אשר תורגמה לעברית על ידי יעל ענבר. הספר יצא לאור בישראל בשנת 2011 על ידי הוצאת מטר.

הספר בגרסתו האנגלית עמד בראש רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס שבוע לאחר שיצא לאור עד מהרה הפך לרב מכר בינלאומי.
ספרי ההמשך של ספר זה הם "כשפים" אשר יצא לאור בשנת 2012, "אשליות", יצא לאור בשנת 2013, ו"יעוד", אשר יצא לאור בשנת 2014.

הסדרה מספרת על נערה בת 15, המגלה שהיא פיה שנשלחה לחיות בקרב בני אדם על מנת להגן על השער הסודי לעולם הפיות אבלון.

תקציר העלילה
------------

לורל, נערה יפהפייה וביישנית, גרה עם הוריה בבית גדול הגובל עם יער מסתורי בקליפורניה. עד הגיעה לגיל 15, היא מבלה בביתה במסגרת חינוך ביתי.
בעקבות קשיים בעבודה של אביה, עוברת המשפחה לעיר הגדולה ולורל נכנסת בעל כורחה לבית ספר ציבורי.

לורל התגעגעה לחופש שהיה לה בביתה הקודם, אך גם בבית הספר החדש מצאה חבר טוב, דייוויד, שמלווה אותה לאורך כל הדרך ומגלה הבנה למשטר התזונה הטבעוני של לורל.
יום אחד, כאב מפלח את גבה של לורל, וניצן של פרח יפיפה מתחיל לבצבץ בין שכמותיה.

לורל פוחדת לבקש עצה מהוריה, והיא פונה לדייוויד לעזרה. יחד הם חוקרים את ה"כנפיים" המשונות שצמחו ללורל על גבה.

הפרט היחידי שידוע להם על ילדותה של לורל הוא שבגיל שלוש היא הופיעה בפתח ביתם של הוריה בתוך סל, ללא כל פתק או הסבר.

לאחר חקירה ממושכת שערכו דייוויד ולורל, נתגלה שלורל היא למעשה אבולוציה מתקדמת של צמח - פחות או יותר פיה; אין לה דופק והיא נושפת חמצן טהור.
באחד מהימים שבהם ביקרה בביתה הישן, עולמה של לורל השתנה לנצח כאשר היא נתקלה בטמאני.
לורל מוצאת את עצמה נמשכת אל טמאני באופן בלתי מוסבר, והוא מספק לה את התשובות לכל שאלותיה. מתברר שהיא אפילו לא אנושית; כמו טמאני, היא פיה.

לורל היא צאצא של פיות, הנשלחות להגן על בני האדם. מתברר כי ביער המסתורי, השייך להוריה של לורל, נמצא אחד משערי הכניסה לאבלון, עולם הפיות. כאשר הוריה עמדו למכור את הקרקע יקרת הערך לטרול בתחפושת, אויבם של הפיות, נשלחה לורל אל הוריה על מנת לרשת את אדמתם. לורל חייבת לעזור לפיות להציל את ארצם, להגן על משפחתה, לברר את רגשותיה המבולבלים כלפי דייוויד וטמאני, להבין את זהותה ולמצוא את מקומה בין שני העולמות.

ביקורות
-------

"כנפיים" זכה בבקורות חיוביות רבות, הבולטת ביניהן היא זו של סטפני מאייר, מחברת הסדרה דמדומים. מאייר כתבה כי 

> 
> הספר כנפיים מאת אפרילין פייק הוא ספר יוצא דופן. המקוריות וכושר ההמצאה שלה משתווים ליופיה עוצר הנשימה של העלילה.
> 
> 
> 
> — ציטוט באתר סימניה
>

תרגומים
-------

הספר "כנפיים" תורגם ל-28 שפות על ידי 32 הוצאות לאור ברחבי העולם.

עיבוד קולנועי
-------------

ביולי 2009, חברת הסרטים וולט דיסני קנתה את הזכויות להפקת גרסה קולנועית של הספר "כנפיים".

קישורים חיצוניים
----------------

* כנפיים, באתר OCLC (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס מיום 31 במאי 2009.
2. ↑  אתרה של הסופרת אפרילין פייק בעמוד התרגומים.
3. ↑  אתר Variety, כתבה באנגלית על הסרט "כנפיים" 14 ביולי 2009
**כרונולוגיה לתולדות היישוב היהודי בארץ-ישראל** הוא אלמנך הכולל סקירות היסטוריות ותאריכים של אירועים היסטוריים חשובים בתולדות היישוב היהודי בארץ ישראל. 
הכרונולוגיה נערכה ונכתבה על ידי ימימה רוזנטל ואליהו שטרן, וראה אור בהוצאת יד יצחק בן-צבי והמכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית בירושלים, בשנת תשל"ט 1979. מחברי הכרונולוגיה השתמשו בעיקר בעיתונות התקופה ובחרו ממנה את האירועים החשובים ביישוב לפי דעתם. 

ההקדמה לכרונולוגיה נכתבה על ידי פרופ' ישראל קולת, שהיה מומחה לתולדות היישוב, הציונות ותנועת העבודה, ובה כתב: "הכרונולוגיה עוסקת בתולדות היישוב היהודי; אירועים יהודיים כלליים או אירועים פוליטיים כלליים הובאו בה רק כעובדות-רקע. אפילו תולדות ההסתדרות הציונית נסקרו באופן חלקי בלבד, במידה שהייתה להן נגיעה ישירה לחיי הישוב". מלבד בחירת האירועים החשובים, ושיבוצם ברוב ימות כל שנה, ערכו רוזנטל ושטרן גם תיקוף של תקופת המנדט, שאותו ביטאו בחלוקה לפרקים של הכרונולוגיה.
עם זאת היו המחברים ועמיתיהם מודעים לכך, שמה שנבחר בשלהי שנות ה-70 להיות מצוין כאירוע החשוב, יראה שונה ואחר לאחר תקופה, ומידת החשיבות של האירועים תעלה או תרד, הן על פי האירועים שיתחוללו שלאחר מכן, והן על פי תעודות היסטוריות ועובדות שיתגלו להיסטוריונים ולציבור הרחב, ויציגו את אירועי העבר באור אחר.

הכרונולוגיה כוללת שלושה פרקים: 

1. שנות המעבר - תרע"ח-תר"פ 1917‏-1920
2. שנות כינון המשטר המנדטורי והבית-הלאומי - תר"פ-תרפ"ט 1920‏-1929
3. בעיות מדיניות ועימותים פנימיים - תרפ"ט-תרצ"ה 1929‏-1935

כמו כן כולל הספר "רשימת כתבי עת וספרים" דהיינו ההיסטוריוגרפיה העיקרית הנוגעת לתקופה, ומפתחות.

ראו גם
------

* כרונולוגיה

קישורים חיצוניים
----------------

* 
* כרונולוגיה לתולדות הישוב היהודי בארץ-ישראל, באתר OCLC (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  עמ' 7.
**כשהכריש והדג נפגשו לראשונה** הוא סיפור שכתב גלעד שליט בשנת 1997, ושפורסם בספר על ידי הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר בשנת 2008.

חודשים לאחר חטיפתו של שליט, מצאה מורתו של גלעד שליט, שלימדה אותו בכיתה ה', סיפור שכתב כשלמד בכתתה, ושנשמר אצלה לאורך השנים. הסיפור, "כשהכריש והדג נפגשו לראשונה", נכתב בהשראת הספר "כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה" מאת שלי אלקיים, והוא מתאר ידידות, לכאורה בלתי אפשרית, בין כריש ודג. חשיפת הסיפור זכתה להד תקשורתי נרחב. לאור זאת, יזמה האמנית לי רִמון תערוכה, בה הוצגו איורים שהוכנו לפי הסיפור בידי מבחר אמנים חברי "אגודת המאיירים בישראל". התערוכה הוצגה לראשונה בשנת 2007 בגלריית "מרכז הקצה" בנהריה ובמסגרתה יצא לאור ספר ילדים הנושא את שם הסיפור, בו שולב סיפורו של שליט עם האיורים שהוצגו בתערוכה. כל ההכנסות ממכירת הספר הוקדשו לתמיכה במאבק הציבורי להשבתו של שליט. הספר נקרא על ידי אלפי ילדים ואף שולב כחלק מתוכנית הלימודים בבתי הספר. התערוכה הוצגה במקומות נוספים, בהם משכן הכנסת.

הספר אף עובד למחזה שהוצג לראשונה ב-2010 במסגרת פסטיבל חיפה להצגות ילדים. ההצגה זכתה בפרס ההצגה המצטיינת בפסטיבל זה.

על כריכת הספר מצוין שנכתב בהשראת הספר "כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה" מאת שלי אלקיים. במאי 2010 טענה אלקיים שמגיעים לה תמלוגים מספר זה.

קישורים חיצוניים
----------------

* הספר, באתר הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר
* כשהכריש והדג נפגשו לראשונה, באתר OCLC (באנגלית)
* סרטון אנימציה של ערוץ היוטיוב שרוטונים

הערות שוליים
------------

1. ↑  כשהכריש והדג נפגשו לראשונה, זאפ - המהדורה, באתר רשות השידור, 5 במאי 2010
2. ↑  "כשהכריש והדג נפגשו לראשונה" - תערוכת אגודת המאיירים בישראל, באתר הכנסת
3. ↑  עינב שיף‏, ההצגה על פי ספרו של גלעד שליט זכתה בפסטיבל חיפה, באתר וואלה!‏, 1 באפריל 2010
4. ↑  הצגה על פי ספר של גלעד שליט זכתה בחיפה, באתר ynet, 1 באפריל 2010
5. ↑  עידן יוסף, סופרת: הספר "של גלעד שליט" נגנב ממני, באתר חדשות מחלקה ראשונה, 4 במאי 2010
שגיאות פרמטריות בתבנית:ספר   
שימוש בפרמטרים מיושנים ריקים [ עורך ] 

**תולדות השיגעון בעידן התבונה** (בצרפתית: **Folie et déraison - Histoire de la folie à l'âge classique**) הוא ספר שכתב הפילוסוף הצרפתי מישל פוקו ויצא לאור בשנת 1961.

את הספר כתב פוקו בשוודיה והוא היה תזה עבור הדוקטורט שלו. זהו הספר המלא הראשון שפרסם פוקו - גרסה מקוצרת של הספר תורגמה לעברית על ידי אהרן אמיר.

הספר מציב גישה ביקורתית כלפי רעיון השיגעון בתרבות המערבית וכלפי הפרקטיקות, המוסדות והתרבות הקשורים אליו. הספר זכה למעמד מכונן ומשפיע בתחומים נרחבים במדעי החברה ובעיקר בסוציולוגיה, פילוסופיה ובהיסטוריה של הרעיונות. הספר היווה מקור השראה לתנועה האנטי פסיכיאטרית אשר החלה בשנות ה-60 וה-70. בספר פוקו מבקר גם את המבט הרומנטי, זה הרואה במשוגע גאון. הוא מבקש לחקור איך השיגעון יכול לתפקד כאובייקט לחקירה מצד אחד, וכמטרה להתערבות של כוח ספציפי: הצייתנות של מוסד המשוגעים, מצד שני.

פוקו מתחיל את הסקירה ההיסטורית שלו בימי הביניים, וברעיון של המצורע, אשר הופרד, חברתית ופיזית, מהשאר (ראו: מושבת מצורעים). לדידו, עם היעלמות הצרעת, תפס השיגעון את מקומה. ספינת המשוגעים היא דוגמה לפרקטיקה של הפרדה והדרה מימי הביניים, ובה גורשו המשוגעים בספינות. ברנסאנס, נתפש השיגעון כתופעה שנוגעת לכלל האנשים מפני חוסר יכולתם להתקרב לתבונה האלוהית. בדון קיחוטה של סרוונטס כל האנשים חלשים בפני התשוקה וההתחזות. לפיכך, המשוגעים הובנו כאלו שהתקרבו יתר על המידה אל תבונתו של האלוהים ולכן זכו למקום בלב החברה. רק במאה ה-17 החלה התנועה שאותה פוקו מכנה "הכליאה הגדולה". תנועה בה "חסרי הדעת" נכלאו והוכנסו למוסדות באופן מערכתי.

במאה ה-18 החברה החלה לתפוש את המשוגעים כהיפוך התבונה. הם נתפשו כחייתיים וזכו ליחס לא אנושי, מכיוון שחסר להם, כך על פי רוח התקופה, המרכיב שהופך את האדם לאנושי. במאה ה-19 הופיע הרעיון לפיו השיגעון הוא מחלה, ולפיכך יש לשאוף לרפאה (פיליפ פינל).

פוקו טוען עוד, כי ברנסאנס לשיגעון הייתה יכולת ציון והענקת משמעות החורגת ממגבלות הסדר החברתי, יכולת להצביע על אמת עמוקה יותר. יכולת זו הושתקה עם הופעתה של התבונה בנאורות. פוקו בוחן גם את הופעתן של שיטות טיפול מודרניות ו"הומניות" במשוגעים ומציין את פיליפ פינל וסמואל טיוק (Samuel Tuke) בפרט. הוא טוען שטיפולים אלה היוו פרקטיקות של שליטה לא פחות מהטיפולים שקדמו להם. שיטתו של טיוק הושתתה על הענשת המשוגעים עד שוויתרו על המחויבות שלהם אל השיגעון, וטיפולו של פינל היה טיפול בדחייה שכלל מקלחות קרח וקשירה. להשקפתו של פוקו, הטיפול דגל בברוטאליות חוזרת ונשנית עד שתבנית השיפוט והענישה הופנמה על ידי המטופל.

גישתו של פוקו היא ביקורתית, הוא בוחר בתיאור גנאלוגי כדי להציג גרסה שונה מזו המקובלת, המציגה את הנאורות כמגלה אמת ומובילה בהכרח לעולם הומאני וטוב יותר. הוא מבקש להציג צד אחר בו ישנה השתקה והדרה של אנשים מהחברה וישנן פרקטיקות של שליטה ושל ענישה. את ההשתקה הזו מבקש פוקו לשבור, הוא מבקש להיות קולו של המשוגע (שאיפה אותה ביקר מאוחר יותר תלמידו ז'אק דרידה).

התיאור ההיסטורי של פוקו מבקש להתמקד לא בשינויים בסדר החברתי או בתאוריות הטיפוליות, אלא בהיסטוריה של הקו המבחין בין שיגעון ובין שפיות. לשיטתו לידע ולשיח יש תפקיד מרכזי בעיצובו של השיגעון, אותו השיגעון אותו הם מתיימרים לחקור כאובייקט נפרד.

ראו גם
------

* גישת הקונפליקט החברתי
* השיגעון באמנות ימי הביניים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007439711505171
* BnF: cb119642071 (data)
* GND: 4328346-9
* VIAF: 311426329
* WorldCat (עם VIAF): 311426329

 |
**סוזן אנדרסון** (באנגלית: **Susan Anderson**; 31 בינואר 1870 – 16 באפריל 1960) הייתה רופאה אמריקאית, אחת מהנשים הראשונות שעסקו ברפואה במדינת קולורדו.

ביוגרפיה
--------

אנדרסון נולדה בפורט וויין, אינדיאנה. הוריה התגרשו כשהייתה ילדה והיא גדלה עם אביה, אחיה הצעיר וסבתה. לאחר שסיימה את לימודי התיכון בשנת 1891, משפחה עברה לגור בעיירה קריפל קריק, קולורדו (אז מחנה כרייה) בעקבות הבהלה לזהב של קולורדו. למרות כוונותיה לעבוד כמרכזנית, אביה עודד אותה להירשם לבית הספר לרפואה באוניברסיטת מישיגן.

היא סיימה את לימודי הרפואה וקיבלה רישיון לעסוק בתחום בשנת 1897. לאחר מכן שבה לקולורדו בחיפוש אחר עבודה. תחילה התמקמה במחנה הכרייה וטיפלה בכורים ובתושבי האזור, בהם נער שכמעט איבד את ידו לאחר שהיה מעורב בתאונת דינמיט במכרה. רופא שהיה נוכח במקום טען שיש לכרות את היד. מנגד ד"ר אנדרסון התעקשה שניתן לטפל בפציעה הקשה ללא ניתוח, ובכך הצילה את זרועו של הנער. המקרה התפרסם וד"ר אנדרסון בנתה לעצמה מוניטין של רופאה בעלת אומץ ויכולת למנוע ולטפל בזיהום. לאחר כשלוש שנים, ובעקבות מותו של אחיה, עזבה את קריפל קריק ועברה לדנוור. היא פתחה מרפאה אך לאחר זמן לא רב נאלצה לסגור, משום שמטופלים לא סמכו על רופאה שהיא אישה והעדיפו ללכת לרופאים גברים. היא המשיכה אל גרילי בצפון-מזרח קולורדו, שם נאלצה להתפשר ולעבוד במשך שש שנים כאחות למרות השכלתה.

בשנת 1907 נדבקה בשחפת. שיטת הטיפול באותם ימים עודדה חולים לעבור לאזורים בעלי אקלים קר ויבש, ובהתאם לכך עברה ד"ר אנדרסון אל העיירה ההררית פרייזר, ושם נשארה לגור גם לאחר החלמתה. השמועה בדבר רופאה שגרה בקרבת מקום הגיעה לאוזניהם של תושבי האזור, ואלו החלו לפקוד את ביתה. עד מהרה נודעה בקרב המקומיים כד"ר סוזי. אף על פי שלא היו ברשותה סוס או מכונית, הגיעה לכל מקום בו נדרשה, וביצעה ביקורי בית בכל תנאי מזג האוויר. היא טיפלה בתינוקות רכים, ילדים, נשים וגברים כאחד, ובמגוון רחב של מצבים רפואיים, תחלואות ופציעות. משום שרבים היו עניים, התשלום שקיבלה היה בדרך כלל עצי הסקה, דברי מאכל או באמצעות שירותים שניתנו לה כברטר. במשך 49 שנים הייתה הרופאה היחידה בכל אזור פרייז'ר. על מנת להשלים הכנסה, החלה בשנת 1926 לעבוד בחצי משרה כפתולוגית מחוזית.

לעת זקנה שבה אל קריפל קריק, ולאחר מותה נקברה לצד אחיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סוזן אנדרסון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  Susan Anderson, Mountain Doctor, Colorado Virtual Library
2. 1 2  James Tobin, [ Doc Susie,
A U-M Medical School graduate cares for a Colorado gold rush town], Medicine at Michigan
3. ↑  Kathy Weiser, Susan "Doc Susy" Anderson – Frontier Physician, Legends of America, ‏March 2020

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n91105665
* VIAF: 31180926
* WorldCat: lccn-n91105665

 |
**סילדאביה** (בצרפתית: **Syldavie**) היא מדינה בדיונית ב"הרפתקאותיו של טינטין", סדרת ספרי הקומיקס של המאייר הבלגי ארז'ה (1907–1983). היא ממוקמת בבלקן והיא מצויה בסכסוך גבולות מתמיד עם המדינה הבדיונית השכנה בורודוריה. סילדאביה עומדת במרכז עלילת הספר "שרביטו של המלך אוטוקר" ומתוארת גם בספרים: "הטיסה לירח", "החוקרים על הירח", "פרשת קלקולוס" ו"כרישי הים האדום", ומוזכרת גם ב"טינטין והפיקורוס".

גאוגרפיה
--------

לפי תיאורו של ארז'ה, שוכנת סילדביה במזרח אירופה ומשתרעת על פני שני עמקים גדולים: עמק הנהר ולדיר והעמק בו שוטף יובלו ומקורו של ולדיר, הנהר מולטוס. על מפגש הנהרות ולדיר ומולטוס, שוכנת בירת סילדביה, קלוב.

רמות סילדביה המתנשאות סביב לעמקי הנהרות מכוסות יערות ומוקפות בהרים מושלגים, הן עטויות כרי דשא למרעה ושדות דגן למאכל, ואדמותיהן עשירות במתכות. המדינה מתפרנסת גם מתיירות מרפא ורבים נוהרים למעיינות הגפרית החמים שנובעים במקומות רבים במדינה.

מנין תושבי קלוב, 122,000 איש, ואוכלוסיית סילדביה כולה 642,000 נפש.

היסטוריה
--------

קורות ימיה המתועדים, בדיונית, של סילדאביה נפתחים בפלישה הסלאבית למדינה במאה השישית, עד אז היה חבל הארץ שבו שוכנת סילדביה מיושב בידי שבטים נוודים ממקור לא ידוע. במאה העשירית כבשו הטורקים את הארץ, גירשו את הסלאבים אל ההרים, והתיישבו באדמות המישור. הבירה הטורקית של סילדביה הייתה זילהרום, על מפגש הנהרות ולדיר ומולטוס.

ב-1127, מנהיג סלאבי של כוח פרטיזנים בלתי סדיר, בשם הונהי, פלש לסילדאביה מן ההרים וכבש כפר אחרי כפר מן הטורקים. חיל המצב הטורקי המקומי היה מנוון, מפקדיו בלתי כשירים, והטורקים יושבי הארץ נמלטו מפני חייליו של הונהי.

עם השלמת כיבוש הארץ וכינון ממלכת סילדביה, הוכתר הונהי כמלך הסילדבים בתואר "מוסקר הראשון" (מוסקר, מילולית: מלך אמיץ). אף הוא קבע את בירתו בזילהרום והחליף את שמה ל"קלוב" (הלחם של 'קלו' - חופש, ו'ווֹב' - עיר), "עיר החופש". הוא חי בשלום עם שכניו עד מותו ב-1168. אחריו מלך בנו, "מוסקר השני", שבשל אופיו חסר הכישרון להנהגה, התאפיינה תקופתו באנרכיה. התדרדרות השלטון בתקופתו הביאה לפלישת בורדוריה השכנה וכיבוש סילדאביה בשנת 1195.

רק כמאה שנה לאחר מכן, ב-1275, שחזר הברון אלמזוט את הפשיטה שביצע בשעתו מוסקר הראשון, הוא ירד לעמקי סילדאביה מן ההרים ובסדרת קרבות שנמשכה כחצי שנה, גירש את הבורדורים לשטח ארצם המקורית, וכונן את ממלכת סילדאביה מחדש. הוא הוכתר כ"אוטוקר הראשון" ב-1277, ואולם בשל הישענותו על ברונים אחרים בעת ההשתלטות על סילדאביה, נאלץ לחתום על מגילת זכויות שעיגנה את מעמדם בממלכה המתחדשת, ובכך נפתחה התקופה הפיאודלית של סילדאביה.

המלך המודרני הראשון ומי שאיחד את סילדאביה תחת ממלכה חזקה ואבסולוטית, היה אוטוקר הרביעי שהחל למלוך ב-1370. הוא שינה את חוקת הממלכה, ואכף את שליטתו באמצעות הצבא הגדול שהקים, על האצילים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סילדאביה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  המונחים בעברית לפי תרגומו של יעקב אורלנד לספר שרביטו של אוטוקר, הוצאת מחברות לספרות, תשכ"ד, 1964.
**לסלי בנט** (באנגלית: **Leslie 'Les' Zachary Benet**‏ נולד ב-17 במאי 1937) הוא רוקח אמריקאי, ראש מעבדה באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו.

ביוגרפיה
--------

לסלי בנט נולד בסינסינטי למשפחת רוקחים. אביו פתח חברה לייצור תרופות בשנות ה-30 של המאה ה-20

לסלי בנט סיים אוניברסיטת מישיגן בשנת 1962 עם תואר שני בכימיה פרמצפטית. בשנת 1965 הוא סיים את הדוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו.

לסלי בנט המשיך בביצוע מחקרים בתחום תוך התמחות בנפח הפיזור. עבודתו בתחום צוטטה כ-900 פעמים במאמרים מדעיים שונים. מעל ל-20 שנים הוא עומד בראש מחלקה לפרמקולוגיה. הוא הדריך כ-55 דוקטורנטים ועובד תוך שיתוף פעולה עם מנהל המזון והתרופות האמריקאי.

על הישגיו בתחום הוא קיבל תואר פרופסור כבוד במספר אוניברסיטאות ופרסים מדעים בתחום התמחותו.

בפיתוח תרופות חדשות הוא שיתף פעולה בחברה OxoN Medica שנוסדה על ידי עבדאללה חאג' יחיא.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע מאתר האוניברסיטה
* תיאור 50 שנות פעילות מדעית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007323007505171
* ISNI: 0000 0004 2829 8267
* LCCN: n83004972
* ORCID: 0000-0002-9678-2371
* SUDOC: 113817746
* VIAF: 306461703
* WorldCat: lccn-n83004972

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:ספר   
פרמטרים [ עורכים ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**לא באנו להנות** הוא ספר קומיקס מאת רותו מודן ואתגר קרת, שיצא בהוצאת כתר הוצאה לאור בשנת 1993. הספר מכיל סיפורים קצרים מאוירים, שחלקם מנסים לספר בדיחה אך רובם הגדול מוסרים מסר פוליטי/חינוכי/פילוסופי. הספר היה רב מכר ונחשב לאחד מגדולי ספרי הקומיקס בישראל.

רקע
---

הספר נכתב במקור כ-22 סיפורים קצרים מאת אתגר קרת, שאת חלקם פרסם זמן מה קודם לכן לא בפורמט של ספר, אלא בפורמט יחידים. רותו מודן, בוגרת בצלאל ובאותה תקופה גם כותבת הקומיקס המפורסמת היחידה בארץ ואחת מהקומיקסאים היחידים בארץ הייתה מפרסמת טורי קומיקס מצחיקים או פוליטיים בעיתונים "מעריב", "דבר" ו"ידיעות אחרונות" (בשנת 2006 הוציאה את ספרה הבלעדי הראשון, "קרוב רחוק"). השניים החליטו לשתף פעולה כשקרת, שהיה ועודנו חובב קומיקס, רצה שסיפוריו יאוירו בקומיקס לפני שיוציא אותם בספרו החדש. השניים עבדו על הספר במשך הרבה זמן, כשקרת היה מביא את הסיפור ומודן הייתה מחלקת אותו לפאנלים ומאיירת אותו. חלק מסיפורים המאוירים צבועים בצבעי מים, חלק בטושים (הסיפור "שיעועית מקופסה") וחלקם בשחור-לבן. לבסוף, בשנת 1993 הוצאת כתר פרסמה את הספר במהדורת כריכה רכה שמכילה 22 סיפורים קצרים מאוירים.

איורים
------

האיורים של הספר שונים מאוד מסגנונה הרגיל של מודן; כל ספריה הבאים מצוירים שונה מהספר הזה. זה בעקבות הניסיון של מודן וקרת ליצור ספר שונה מספרי הומיקס הרגילים, ספר שישלב את האיורים המיוחדים של מודן עם הסיפורים הייחודיים של קרת. האיורים רובם לא ריאליסטיים, עם קווים לא ישרים בכוונה, וצבועים בצבעי מים, שיטת צביעה שאמנם נמנית עם אמנות הציור הקלאסית על קנבסים, אך למעשה מאוד פופולרית בעולם הקומיקס.

ביקורות ודירוגים
----------------

הספר התקבל בחברה הישראלית בתגובות מעורבות. מצד אחד היו מעריצי קומיקס ואתגר קרת שטענו כי מדובר ביצירת אמנות למופת שמגיעה רק פעם בהרבה שנים. למשל, איילת קליין כהן מעיתון ישראל היום כתבה על הספר "קובץ הסיפורים שיכניס לכם אגרוף בבטן". לעומת זאת, הספר קיבל גם ביקורות גרועות מאוד עקב יציאתו לאור. רבים מהקוראים התחלחלו מתיאורי האלימות, האכזריות והברוטליות שמופיעות בחלק מהציורים, וכן רבים לא הבינו את הפואנטה בסיפורים. ביקורת על הספר באתר סלונה כתבה "הסיפורים בספר כה רדודים ושטוחים. אפילו בתור סיפור קצר כ"כ יש קפיצות בזמן ומנושא לנושא. אולי הכוונה שאנחנו הקוראים נמלא את הפערים, אבל אין מספיק תוכן שיאפשר לנו לעשות זאת, גם לא לבעלי דמיון מפותח כמוני. אני רוצה להניח שלפחות בסיפור הראשון שכ"כ לא אהבתי אותו, יש איזה מסר, אבל האמת היא, שאני לא מעוניינת במסר הזה, גם אם אכן הייתה כוונה כזו".

הערות שוליים
------------

1. ↑  לא באנו להנות / אתגר קרת, רותו מודן
**שעה היסטורית** הייתה תוכנית רדיו שהוגשה בכל יום שישי בגלי צה"ל, בין השעות 19:00 – 20:00. התוכנית עסקה בנושאים היסטוריים, כל תוכנית עסקה בנושא אחר. מטרת התוכנית הייתה להביא את ההיסטוריה בפני המאזינים בסגנון סיפורי משעשע ומעניין.

שידור התוכנית החל בשנת 1983 והיא שודרה ברציפות עד קיץ 2013 (כולל שידורים חוזרים). התוכנית הוקמה ביוזמת של דן פרת ואלכס אנסקי. במשך השנים הוגשו למעלה מ-600 תוכניות (עד ל-7 באוגוסט 2009 שודרו 628 תוכניות). את התוכנית הנחה פרופ' מיכאל הרסגור, היסטוריון שהתמחה בהיסטוריה של ימי הביניים באירופה. לצד הרסגור הנחו במשך השנים שלושה שדרנים. המנחה השותף הראשון היה אלכס אנסקי, אשר הנחה את התוכנית במשך 21 שנים עד לפרישתו לגמלאות מגלי צה"ל בשנת 2005. את אנסקי החליף השדרן ערן סבאג אשר היה מנחה שותף למשך שנה ופרש ללימודי דוקטורט. לאחר פרישתו הנחתה את התוכנית השדרנית ליעד מודריק. בתוכנית שהוגשה ב-27 בספטמבר 2003 חגגה התוכנית 20 שנה.

התוכנית הוגשה בסגנון של שיחה בין ההיסטוריון מיכאל הרסגור למנחה הנוסף שהוא השואל התם שאינו מתמצא בנושא. הוא שואל את השאלות והרסגור עונה ומסביר. הרסגור ירד לפרטים קטנים, אבל עם זאת הגיש את התמונה כולה בשילוב של הומור. בתוכנית שולבו קטעי מוזיקה המותאמים לנושא התוכנית הספציפית. התוכניות שהוגשו לאורך השנים עסקו בעיקר בהיסטוריה של אירופה.

התוכנית זכתה להומאז' סאטירי שהפך לפינה קבועה בתוכנית הערב של שרון טייכר וערן זרחוביץ' ברדיו תל אביב.

לאחר פטירתו של הרסגור ב-2011, התוכנית המשיכה את רצף השידור, על ידי שידור חוזר של פרקים ישנים עד קיץ 2013.

ראו גם
------

* קטעים בהיסטוריה

קישורים חיצוניים
----------------

### ארכיון

* שעה היסטורית – התוכניות האחרונות, באתר גלי צה"ל
* שעה היסטורית עם מיכאל הרסגור – הקלטות כל הפרקים
* שעה היסטורית עם מיכאל הרסגור פרקים 1 עד 400 לפי הסדר, באתר יוטיוב
* קהילות גל"צ – שעה היסטורית
* שעה היסטורית באתר iCast

### מידע נוסף

* ההיסטוריה של מאחורי הקלעים של שעה היסטורית(הקישור אינו פעיל) פרופ' מיכאל הרסגור וליעד מודריק
* שעה היסטורית, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* אבנר עפרת, שעה היסטורית: התיבול של ערב שבת, באתר ynet, 10 בפברואר 2011
**סעודת יתרו** היא סעודה מיוחדת שנערכת על פי מסורת יהודי תוניסיה ביום חמישי שלפני השבת בה קוראים את פרשת יתרו.

מקור המנהג
----------

הסבר ראשון והמקובל ביותר הוא, שהייתה מגפה שפגעה והפילה חללים רבים, בעיקר בקרב הילדים הבנים הזכרים, והמגפה פסקה בשבוע שבו קראו את פרשת יתרו. 

הסבר שני הוא שהסעודה מקורה בפרשת השבוע (פרשת יתרו) בה כתוב: "... ויבוא אהרון וכל זקני ישראל לאכול לחם עם חותן משה לפני האלוקים ... "(שמות י"ח יב'). לזכר הארוחה שסעדו אהרון וזקני ישראל אצל יתרו, חותן משה, עורכים יהודי תוניסיה "סעודת יתרו" בשבוע שבו קוראים את הפרשה. 

הסבר שלישי קשור בפרשת יתרו בה קוראים את עשרת הדיברות (שמות כ' א'-יג'). זאת הייתה הזדמנות לילדים הקטנים שלמדו קריאת התורה ב"כותאב" (=חדר), לקרוא בתורה בפעם הראשונה את עשרת הדיברות. לציון האירוע היו ההורים עורכים חגיגה וסעודת מצווה.

המנהג הובא מתוניס גם לאי ג'רבה, על ידי רבי אבא יהודה חדאד (נפטר תרנ"ח 1888). במקורות שונים מצוין שהמנהג התקיים גם בקרב יהודי אלג'יריה וכן במרוקו באזור הספרדי (כעיר טיטואן ועוד).

מאפייני המנהג
-------------

סעודת יתרו היא אחד המנהגים הפופולריים במורשת היהודית התוניסאית. בסעודת יתרו ניתן למצוא כלים קטנים המכילים את המאכלים הרבים שממלאים את השולחן. "סעודת יתרו" נקראת גם "חג הבנים", לכן, היות שמדובר בחג לילדים הסעודה מוגשת כסעודת ילדים בכלים קטנים.

המנה העיקרית כוללת יונה או פרגית היונה לזכר מרק העוף שהכינו לילדים החולים בזמן המגפה שהשתוללה בתוניסיה ובעזרתו הם נרפאו, לקינוח נוהגים לחלק טארטים על מנת להיזכר בנס הגדול שנעשה להם. הסבר נוסף לאכילת היונה הוא שעם ישראל נמשלו ליונה כי היונה מסמלת את עם-ישראל, מה יונה אינה ניצולת אלא בכנפיה אף ישראל אינן ניצולין אלא במצות. בסעודת יתרו יש פולים קטנים ולרוב ירוקים. הסלטים התוניסאים המתובלים והמגוונים מוגשים בצלוחיות קטנות. על השולחן פמוטים קטנים עם נרות צבעוניים קטנים.
בנוסף מחלקים בסוף הסעודה ממתקים לילדים כדי להגביר אצל הילדים את האהבה לתורה.

בדומה לסעודת מצווה, הסועדים שרים פיוטים, לומדים מכתבי הקודש ואומרים דברי תורה כדי לזכות את בעל הסעודה ובני ביתו בברכות. קטעי הקריאה והפיוט וכן עשרת הדיברות שבפרשת השבוע, מופיעים על גבי "וארקת יתרו" שהוא דף המכיל את כל הברכות, הפיוטים, ברכת הנהנין, ברכת המזון לנערים, קריאת שמע לקטנים (לפני השינה) וכן ברכות התורה ועוד.

יש מיהודי תוניסיה (כולל קהילות בדרום תוניסיה וג'רבה) הנוהגים שלא לומר תחנון ביום שישי שלמחרת הסעודה.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על סעודת יתרו בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר "מגיד תשובה" חלק ששי, 'הילולא דצדיקיא' עמ' יא
2. ↑  לוח דבר בעתו
3. ↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף נ"ג, עמוד ב'
4. ↑  לוח "דבר יום ביומו"
**בית הכנסת הסוחר** - הוא בית כנסת הראשי לשעבר של העיר יבפטוריה בחצי האי קרים. המבנה הנוכחי נבנה בין השנים 1911–1912 ושימש יהדות קראית. הוא איבד את מראהו הראשוני לאחר שיפוץ בשנת 1928, אז גם הפסיק לשמש כבית הכנסת.

היסטוריה
--------

במקום בו ממוקם בית הכנסת הסוחר היה בית כנסת עוד במאה ה-19, בשנת 1895 במקום נבנה בית תפילה חדש, אך הוא היה קטן מכדי לענות על צורכיהם של באי בית הכנסת. בין השנים 1911-1912 נבנה בית הכנסת הנוכחי במימונם של סוחרי הגילדות הראשונה והשנייה בתכנונו של האדריכל העירוני של יבפטוריה אדם גנריך.

בית כנסת פעל במשך מספר שנים. לאחר השתלטות הממשל סובייטי על חצי האי קרים הבניין נלקח מהקהילה אך בשנת 1922 הוחזר ושימוש הבניין כבית כנסת חודש. ברעידת אדמה שהתרחשה באזור בשנת 1927 המבנה ניזוק. לאחר שיפוץ הוא נלקח מהקהילה ובמקום פעל מועדון. בהמשך הוא הועבר למפעל לייצור משקעות והפך למחסן. במקום נערכו מספר שיפוצים והוא איבד את המראה החיצוני.

בתחילת המאה ה-21 המתחם הוחזר לרשות העירייה ובוצעו שיפוצים במקום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת הסוחר** בוויקישיתוף
* תיאור המתחם (ברוסית)
**אולג נוביצקי** (ברוסית:**Олег Викторович Новицкий** ‏, נולד ב-12 באוקטובר 1971 בצ'רוון) הוא קוסמונאוט רוסי. הוא השתתף טיסות לתחנת החלל הבין-לאומית והיה חבר בכמה משלחות.

ביוגרפיה
--------

אולג נוביצקי נולד בעיר צ'רוון בבלארוס הסובייטית שאז הייתה חלק של ברית המועצות. לאחר סיום בית ספר, בשנת 1988 הוא התחיל ללומד טיס. הוא סיים את הלימודים עם תואר "מהנדס-טייס" בשנת 1994. לאחר סיום הלימודים נוביצקי שירת ביחידות של חיל האוויר הרוסי. הוא שירת בבסיס בקווקז והשתתף בטיסות במצעיות במהלך המלחמות בצ'צ'ניה כטייס "סוחוי Su-25".

בשנים 2004–2006 הוא למד באקדמיה של חיל האוויר.

בפברואר 2007 נוביצקי החל קורס במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. לאחר סיומו הוא היה חבר ביחידת הקוסמונאוטים. הוא היה חבר בצוות גיבוי של מספר משימות.

באוקטובר 2013 נוביצקי היה מפקד טיסה סויוז TMA-06M שהביאה לתחנת החלל את חברי משלחת מס' 33 לתחנת החלל הבין-לאומית החדשים (סוניטה ויליאמס הייתה מפקדת המשלחת). לאחר סיום עבודת המשלחת נוביצקי עבר למשלחת מס' 34 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של קווין פורד. הוא חזר לכדור הארץ לאחר 143 ימים בחלל.

בנובמבר 2016 נוביצקי היה מפקד טיסה סויוז MS-03 שהביאה לתחנת החלל את חברי משלחת מס' 50 לתחנת החלל הבין-לאומית החדשים (רוברט קימברו היה מפקד המשלחת). לאחר סיום עבודת המשלחת נוביצקי עבר למשלחת מס' 51 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של פגי ויטסון. הוא חזר לכדור הארץ לאחר 196 ימים בחלל.

באפריל 2021 נוביצקי היה מפקד טיסה סויוז MS-18 שהביאה לתחנת החלל את חברי משלחת מס' 64 לתחנת החלל הבין-לאומית החדשים (סרגיי ריז'יקוב היה מפקד המשלחת). לאחר סיום עבודת המשלחת נוביצקי עבר למשלחת מס' 65 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של שנון ווקר, אקיהקו הושידה ותומא פסקה). במהלך שהות בחלל הוא ביצע 3 פעמים פעילות חוץ רכבית. הוא חזר לכדור הארץ לאחר 190 ימים בחלל ו-כ-23 שעות בפעילות חוץ רכבית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אולג נוביצקי** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה
* ביוגרפיה באתר הכנת הקוסמונאוטים הרוסי
* אולג נוביצקי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* אולג נוביצקי, ברשת החברתית אינסטגרם

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0004 5685 4339
* NKC: js20191052376
* SUDOC: 203873483
* VIAF: 426144783090972522468
* WorldCat: viaf-426144783090972522468

 |
**סטנלי נורמן כהן** (באנגלית: **Stanley Norman Cohen**; נולד ב-30 ביוני 1935 בניו ג'רזי) הוא גנטיקאי יהודי אמריקאי מחלוצי ההנדסה הגנטית.

קורות חיים
----------

כהן בוגר אוניברסיטת רטגרס. את תואר הדוקטור שלו קיבל בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת פנסילבניה בשנת 1960. אחרי הכשרה במוסדות שונים, לרבות המכונים הלאומיים לבריאות, הצטרף לסגל של אוניברסיטת סטנפורד בשנת 1968.
שם החל לחקור את התחום של פלסמידים בחיידקים. הוא רצה להבין כיצד גנים של פלסמידים יכולים להפוך חיידקים עמידים בפני אנטיביוטיקה. 

בשנת 1972, מחקריו של כהן, יחד עם אלו של פול ברג והרברט בוייר, הובילו לפיתוח שיטות לשעתוק גנים. תגלית זו סימנה את לידתה של ההנדסה הגנטית וזיכתה את כהן במדליה הלאומית למדע בשנת 1988. היום, כהן הוא פרופסור לגנטיקה ורפואה באוניברסיטת סטנפורד, שם הוא עובד על מגוון של בעיות מדעיות, כולל צמיחת תאים ופיתוח.

ניסוי שעתוק הגנים
-----------------

סטנלי כהן, פול ברג והרברט בוייר ביצעו את מה שעתיד היה להיות אחד מהניסויים הראשונים בתחום של הנדסה גנטית, בניסוי בשנת 1973. הם הדגימו כי הגן RNA ריבוזומלי צפרדעי יכול להיות מועבר לתוך תאים חיידקים ומפורש על ידם. ראשית הם בנו פלסמיד, אשר יהיה וקטור ונקרא בשם pSC101. פלסמיד זה מכיל מקום יחיד עבור אנזים ההגבלה EcoRI לבין הגן לעמידות טטרציקלין. אנזים ההגבלה EcoRI שימש לחיתוך הדנ"א הצפרדעי למקטעים קטנים. לאחר מכן, מקטעי דנ"א הצפרדע שולבו עם הפלסמיד, אשר גם הודבק עם EcoRI. קצוות דביקים של קטעי DNA הסתדרו מעצמם והתחברו ביחד באמצעות DNA ליגאז. פלסמידים הועברו אז אל זן של *Escherichia coli* וציפו מדיום גידול המכיל טטרציקלין. התאים שהתאגדו עם הפלסמיד הנושא את הגן טטרציקלין גדלו ועיצבו מושבה של חיידקים. כמה ממושבות אלו כללו תאים נשאו את הגן RNA ריבוזומלי. המדענים בחנו את מושבות שיצרו לאחר צמיחה כדי לבדוק נוכחות של דנ"א ריבוזומלי צפרדעי.

פרסים
-----

* 1980 - פרס אלברט לסקר לחקר רפואי בסיסי.
* 1988 - המדליה הלאומית למדעים מהנשיא רייגן.
* 1989 - המדליה הלאומית לטכנולוגיה.
* 2004 - פרס המרכז הרפואי אולבני (משותף עם הרברט בוייר).
* 2004 - פרס שאו במדעי החיים והרפואה.

קישורים חיצוניים
----------------

* סטנלי נורמן כהן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 4376 1054
* LCCN: nb2008019091
* MGP: 156173
* NKC: xx0185911
* SNAC: w6mf11b5
* VIAF: 41373457
* WorldCat: lccn-nb2008019091

 |
**"תחת התות"** הוא רומן מאת יצחק שלו שיצא לאור בשנת 1971.

העברית של שלו מתובלת בלשון התנ"ך, ובמונחים ומנהגים ערביים. במיוחד מוצגים היטב, דרך הדמויות, המזרח והמערב, השמאל המבליג והימין האקטיבי. ביקורת לא נחסכת משום צד או רעיון והקורא מרגיש בתוך הסיפור האנושי גם את סיפורה של הציונות טרם קום מדינת ישראל.

עלילה
-----

הספר מבוסס על המאורעות שהתרחשו בשנה שקדמה למלחמת השחרור ובראשיתה במרחב בו נמצאת העיר נשר. אהובתו של הגיבור הראשי, מרווה, נשואה לפועל בשכונת נשר, הנקראת ברומן גבעת צדף. אהובה אחרת, שרה לינד, גרה בקיבוץ יגור (הנקרא בספר קיבוץ עין-טל). הכפר הערבי בלד א-שייח' (כיום תל חנן) מופיע בספר בשם דר-דלב. הירי של ערביי הכפר על התחבורה היהודית העוברת בו וגם מעשה נקם של ההגנה, שקדם לפעולת הגמול על הטבח בבתי הזיקוק, משובצים בעלילה. ישנם גם תיאורים של עמדות הבטון והמעלה מעל לנשר, אל הר הכרמל.

הרומן מתאר את קורותיו של נער ירושלמי בוגר תיכון היוצא ללמוד אדריכלות בטכניון בחיפה בערך בשנת 1938. הרקע הוא ימי המנדט הבריטי ושלהי המרד הערבי והפרעות. בספר, הקורא מתוודע לשנה גורלית במיוחד העוברת על הנער; חברותו עם חברו לחדר ולספסל הלימודים צבי ישראל הדייקן, הדקדקן ועם זאת הנאמן; ירי שנוי במחלוקת שהוא מבצע במסגרת חברותו במחתרת פורשת; יחסיו עם נערה רצינית הרוצה בו ומחכה לו, ועם נערה קלילה החומדת אותו; ופרשת אהבה גדולה עם אשה מיוחדת נועזת ונשואה לאחר.

אישיותו של הגיבור מעוצבת על ידי שתי דמויות מרכזיות. האחד הוא המבור (המבורגר) איש כבן שישים מלא רעננות חוכמת חיים ורוחב לב; מנהגו הערבי-יהודי המיוחד אופייני לאנשי המעשה של התקופה. השנייה היא מרווה - אישה נשואה ואם לשניים אשר טיפלה בגיבור בינקותו ומבוגרת ממנו באחת עשרה שנים, בין השניים מתפתחת פרשת אהבה סוחפת ועמוקה אשר בונה מחדש את נפשו של הגיבור. כשם שחזק החיבור כך קשה הניתוק ההכרחי וההגיוני. הפרידה מביאה להתאבדותה של מרווה ולנטילת דבר מה חשוב וחיוני מנפשו של הגיבור. 

השנה מסתיימת והגיבור שב לירושלים שבה הוא עתיד לגור, ללמוד, להתבגר ולהזדקן. אהבתה הטוטאלית של מרווה ממשיכה ותמשיך לתת בו אותותיה אף שכבר התרגל לרגשות שעוצמתם פחותה.

קישורים חיצוניים
----------------

* תחת התות בפרויקט בן-יהודה
* תחת התות, באתר OCLC (באנגלית)
* תחת התות בסקירות ספרים
**תיק IVF** הוא מותחן ריגול מאת חגי טיומקין, עורך דין ואיש שוק ההון, ואלדר גלאור, מחזאי ומשפטן אשר שירת ביחידה מובחרת, שיצא לאור בהוצאת ידיעות ספרים בשנת 2014. הספר הוא השלישי בסדרת ספרים, הכוללת גם את "תיק כחול-לבן" ואת "תיק ספקולטיבי", המתארים את עלילות אנשי השב"כ אורי קרמר ורוני לרנר.

עלילת הספר
----------

גיבור הספר הוא רוני לרנר, העוזר המיוחד לראש השב"כ. לרנר, בעברו לוחם ומפקד צוות בסיירת צנחנים בטרם התגייס לשב"כ, הוא איש מבצעים מיומן, הבקי בשימוש בנשק קל וקרב מגע. במהלך הקריירה שלו בשב"כ לקח לרנר חלק ואף פיקד בעצמו על מבצעים רבים. עד לאחרונה שירת כראש אגף המבצעים של הארגון ושאף להתמנות למחליפו של אורי קרמר, ראש השב"כ ואיש מבצעים של המוסד בעברו כשהנ"ל יפרוש מתפקיד ראש השב"כ. 

כאשר מחבל של חזבאללה נפצע קשה ב"תאונת עבודה" במלון בירושלים. המודיעין שמפיק לרנר מחקירתו מצטלב עם הדיווח שמתקבל מלונדון אודות מייקל (מיכאל) מרציאנו המגלה במפתיע כי גויס לחזבאללה בידי מפעיל סוכנים כריזמטי בשם ג'ורג'. מרציאנו, לוחם לשעבר בסיירת מטכ"ל. שגר בלונדון. לרנר מחליט לגייס את מרציאנו לשב"כ ו"להכפילו", וטס ללונדון. לשם כך הוא נעזר בקצין הביטחון של שגרירות ישראל שם, יהושע בן אודיס, אף הוא יוצא המוסד. במקביל נדרש לרנר להתפנות לטיפולי הפריה חוץ גופית (IVF, ומכאן שם הספר) כדי שאשתו תוכל להרות. 

הדמויות בספר, בניגוד לספרים אחרים בז'אנר ובהם ספרי ג'יימס בונד, מורכבות יותר, אפלות ולעיתים גם שפלות יותר, בדומה לאלו שיצר ג'ון לה קארה. עולמן לא חולק לשחור ולבן, טובים ורעים (לאורך הספר מבחין הקורא כי ה"טובים" וה"רעים" פועלים בשיטות דומות מאוד).

קישורים חיצוניים
----------------

* דף הספר באתר ידיעות ספרים
* אתר הבית של הספר
* פרק ראשון מתוך הספר באתר "עברית" חנות ספרים דיגיטליים
* אתר למנויים בלבד עלית קרפ, מה הופך את "תיק IVF" לרומן ריגול ישראלי מוצלח, באתר הארץ, 18 בפברואר 2015
* אהרון לפידות, ידם הארוכה, באתר ישראל היום, 27 בפברואר 2015.
* עופרה עופר אורן, מיהו בוגד ומה דינו?, בבלוג "סופרת ספרים", 18 ביוני 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  גל פרל פינקל, ‏צדקת הדרך: האם המטרה מקדשת את האמצעים, בעיתון מקור ראשון, 3 בינואר 2021.
2. ↑  עמוד 493 בספר, "שהיה בצעירותו בסיירת צנחנים וסיים את שירותו כמפקד צוות, בטרם הצטרף לשירות הביטחון הכללי".
3. ↑  עמוד 459 בספר, "חמש שנים לוחם של המוסד ברומניה, בימים של המשטר הקומוניסטי".
4. ↑  עמוד 59
5. ↑  עמוד 92
6. ↑  עמוד 298
**לדבר עם זרים: לדבר עם זרים: מה כדאי שנדע על אנשים שאיננו מכירים** (באנגלית: **Talking to Strangers: What We Should Know about the People We Don't Know** ) הוא ספר שנכתב על ידי העיתונאי הקנדי מלקולם גלדוול, ובוחן את הבעיות בכלים ובאסטרטגיות שאנו משתמשים בהם כאשר אנחנו מנסים להבין אנשים שאיננו מכירים.

תקציר
-----

הספר חוקר את ההנחות שאנשים מניחים כשהם מדברים עם אנשים שהם לא מכירים. כדי להוכיח את דבריו, גלדוול חוקר מגוון אירועים ונושאים, כולל מעצרה ומותה של סנדרה בלנד; האינטראקציות של ראש ממשלת בריטניה נוויל צ'מברלין עם אדולף היטלר; שערוריית ההתעללות המינית של לארי נסאר; החפרפרת הקובנית אנה מונטס; שערוריית ההשקעות של ברני מיידוף; סיפורו של ג'רי סנדוסקי; משפטה של אמנדה נוקס; פרשת האונס של ברוק טרנר; מותה של סילביה פלאת' ועוד.

הספר בנוי על תיאוריית ברירת המחדל של הפסיכולוג והפרופסור ללימודי תקשורת טימותי ר. לוין, תיאוריה שלפיה בני אדם מטבעם בוטחים לא רק באנשים או בטכנולוגיה, אלא בכל דבר. לפעמים סוג זה של התנהגות, חוסר ההבנה אחד של השני, מוביל לתוצאות הרות אסון וטרגיות, כפי שהרחיב גלדוול בסיפורים שהוא מביא. גלדוול מציין כיצד ישנן סיבות חברתיות-אבולוציוניות מדוע אנו סומכים על אחרים יותר מאשר אנו חושדים בהם. גלדוול טוען כי אי-אמון יהיה הרה אסון וכי עלינו "לקבל את גבולות היכולת שלנו לפענח זרים".

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של לדבר עם זרים (באנגלית)
**עומר צלישר** (נולד ב-22 בינואר 1993) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר האחורי.

קריירה
------

צלישר התחיל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של מכבי נתניה, וכשהיה בן 14 עבר למחלקת הנוער של בית"ר טוברוק. בקיץ 2012 חתם בקבוצה הבוגרת של מכבי נתניה, וב-19 ביולי 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 לקופס הפינית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. ב-25 באוגוסט 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול הפועל חיפה שהסתיים בתיקו 0–0. במהלך העונה שולב צלישר לרוב כמחליף, וערך בסך הכל 24 הופעות בליגת העל בעונת 2012/2013, אשר בסופה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית. בעונת 2013/2014 הפך צלישר לשחקן הרכב קבוע, וב-22 בנובמבר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 2–1 נגד הפועל עפולה. בתום העונה חזרה מכבי נתניה לליגת העל והעפילה לגמר גביע המדינה, שם פתח צלישר בהרכב בהפסד 1-0 לעירוני קריית שמונה. בעונת 2014/2015 שותף ב-20 משחקים בליגה הבכירה. את שערו הראשון בליגת העל הבקיע ב-27 בספטמבר 2014, בהפסד 1–2 לעירוני קריית שמונה.

ב-18 באוגוסט 2015 חתם צלישר בהפועל ניר רמת השרון מהליגה הלאומית. ב-19 בינואר 2016 חזר לליגת העל כאשר חתם בעירוני קריית שמונה. את שערו היחיד במדי עירוני קריית שמונה כבש ב-2 באפריל 2016, בניצחון 2–0 על מכבי נתניה, ובסך הכל עד תום עונת 2016/2017 ערך 12 הופעות במדי הקבוצה. בעונת 2017/2018 שותף ב-24 משחקים ליגה.

ב-17 ביולי 2017 חתם צלישר בהפועל עפולה, ובעונת 2017/2018 ערך במדיה 34 הופעות בליגה הלאומית וכבש שישה שערים.

ב-23 באוגוסט 2018 צלישר חתם בהפועל רמת גן. ב-17 בינואר 2019 חתם צלישר בהפועל כפר סבא.

ב-6 בפברואר 2020 חתם צלישר בהפועל פתח תקווה. ב-30 ביוני 2020 שוחרר מהקבוצה.

ב-19 באוגוסט 2020, צלישר חתם בהפועל אום אל-פחם מהליגה הלאומית.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway

הערות שוליים
------------

1. ↑  אבישי בראל, ‏חיזוק משולש: צלישר, חדידה ונוזור חתמו ברמה"ש, באתר ONE‏, 18 באוגוסט 2015
2. ↑  שלום אלבז, ‏צלישר חתם בק"ש, שירצקי מוכן למכור את בראון, באתר ONE‏, 19 בינואר 2016
3. ↑  מערכת ONE, ‏צלישר חתם בר"ג, חסן האריך חוזה בהפועל פ"ת, באתר ONE‏, 23 באוגוסט 2018
4. ↑  לאומית: דין מימוני חתם בהפועל ר"ג, צלישר בכפ"ס, עפולה תמשיך במומנטום?, באתר וואלה!‏, 17 בינואר 2019
5. ↑  מערכת ONE, ‏צלישר, סרדל ואוחיון חתמו בהפועל פתח תקווה, באתר ONE‏, 6 בפברואר 2020
6. ↑  הפועל פתח תקוה שחררה שבעה שחקנים לפני משחק הסיום של הפלייאוף התחתון, באתר וואלה!‏, 30 ביוני 2020
7. ↑  מערכת ONE, ‏עומר צלישר חתם באום אל פאחם לעונה אחת, באתר ONE‏, 19 באוגוסט 2020
"הבית הגדול" בתמונה מתחילת שנות החמישים (אדריכל: יוסף נויפלד)
צילום משנת 1938
ילדים במוסד שומריה בתורנות מטבח, 1944ילדים במוסד שומריה בתורנות מטבח, 1944
בניין המוסד החינוכי לאחר חידושו
מוסד **שוֹמריה** הוקם בשנת 1931 בקיבוץ משמר העמק והיה למוסד החינוכי הראשון של השומר הצעיר.

היסטוריה
--------

יזם הקמת המוסד היה מרדכי שנהבי. מנהלו הראשון של המוסד החינוכי היה שמואל (מילק) גולן, חבר קיבוץ משמר העמק, ועל שמו נקרא ביתן ה"מילקס" במוסד. בין מוריו: המורה למוזיקה בנימין עומר (חתולי).
בתחילת דרכו היו שותפים בו הקיבוצים משמר העמק, עין שמר, מרחביה וגן שמואל.

במהלך השנים, עם פתיחתם של מוסדות חינוך נוספים ברחבי הארץ, הפך המוסד לנחלת תושבי האזור בלבד וכיום חברים בו בעיקר הקיבוצים משמר העמק, מגידו, וגבעת עוז, והמושבים היוגב, מדרך עוז ויקנעם המושבה.

גם היום מוסיף המוסד להתקיים על פי המסורת הישנה, בה ישנים החניכים ביחד על פי קבוצות גיל יוצרים ועובדים ומתחנכים במסורת השיתופית. בשונה מצורת הפעילות המקורית, בית הספר הופרד מן הפנימייה, וחניכי המוסד ישנים בו אך רובם הגדול לומד בבית הספר האזורי "מגידו", בקיבוץ עין השופט.

הבניין המזוהה עם המקום הוא "הבית הגדול", אשר עבר שיפוץ מקיף ובשנת 2018 הפך לבניין משרדים.

ראו גם
------

* רשימת בוגרי המוסד
* צפית (מוסד חינוכי)

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל אתרי מורשת בישראל** |

לקריאה נוספת
------------

* יצחק פלטק, **המוסד: בית הספר הראשון של השומר הצעיר במשמר העמק 1931-1940**, הוצאת יד טבנקין, 1989.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שומריה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  מיכאל יעקובסון, *הבית הגדול* המיתולוגי של משמר העמק הפך לבית משרדים וספרייה, באתר Xnet‏, 14 ביוני 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007377718905171

 |