recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**יפו ג'** היא שכונה בדרום יפו שבעיר תל אביב-יפו. היא תחומה בין שדרות ירושלים לרחוב יפת, וגבולה הדרומי, רחוב שמחה הולצברג הוא גבול תחום השיפוט של תל אביב-יפו עם בת ים (רחוב זה נקרא בצדו הבת ימי "רחוב הגבול". בעבר נקרא כך גם בצדו היפואי). בשנת 2005 התגוררו בשכונה 4,115 תושבים.

היסטוריה
--------

באזור שבו שוכנת השכונה גרו עד מלחמת העצמאות תושבים ערבים, ולאחר שאלה נמלטו אוכלסו בתיהם הנטושים בתושבים יהודים, מרביתם עולים חדשים. עוד התגוררו במקום מפוני כפר עציון, אשר שוכנו באתר המוכר כיום כחורשת עציון. 

השכונה הנוכחית נבנתה בשנות ה-70, לאחר הריסת הבתים הערבים שהיו באזור זה, ומרבית הבתים בה הם בתי שיכונים. בשנות ה-80 התיישבו בשכונה עולים רבים מבוכרה, ובשנות ה-90 הגיעו עולים מברית המועצות לשעבר. תושבים רבים בשכונה הם ממעמד סוציו-אקונומי נמוך. 27% מתושבי השכונה מטופלים על ידי גורמי הרווחה, שיעור הגבוה פי שניים מהממוצע בעיר. בצד זאת, בשכונה שיעור גבוה יחסית של שטחים פתוחים וירוקים.

בעשור הראשון של המאה ה-21, לאחר שמצבם של כמה מהבתים בשכונה הידרדר, דרשה עיריית תל אביב-יפו מהתושבים לשפצם על חשבונם, בהתאם להוראות חוק עזר מקומי. לאחר שתושבים רבים לא צייתו לצו, מאחר שלא היו בידיהם האמצעים הכספיים לכך, הגישה נגדם העירייה כתבי אישום.

הרחובות בחלקה המערבי של השכונה נושאים את שמותיהם של פילוסופים יוונים. ליתר שמות הרחובות אין מכנה משותף, ולמקצתם אף אין שמות אלא מספרים.

קישורים חיצוניים
----------------

* מצגת אודות השכונה

הערות שוליים
------------

1. ↑  נועה קושרק, עיריית ת"א האשימה את התושבים, וכעת מנסה לחלצם ממשפט, באתר הארץ, 18 בפברואר 2009

**גבעת עלייה**  
ניתן ללחוץ על הקישורים לשמות המקומות.|  |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007410863905171

 |
**צ'ארלס ברוקס ג'וניור** (אנגלית: **.Charles Brooks, Jr**‏; 1 באפריל 1942 - 7 בדצמבר 1982) היה רוצח אמריקני שהיה האדם הראשון שהוצא להורג על אדמת ארצות הברית באמצעות זריקת רעל. הוצאתו להורג הייתה הראשונה בטקסס מאז 1964, והאפרו-אמריקני הראשון שהוצא להורג מאז פרשת משפטו של טרוי לאון גרג בשנת 1976 (אנ') שעסק באכזריותן של שיטות הוצאה להורג שונות.

ביוגרפיה
--------

ברוקס היה בן למשפחה אמידה בעיר פורט וורת', ולמד בבית הספר התיכון איי.אמ טרל (I.M. Terrell). ברוקס נשפט למאסר לפני הוצאתו להורג, לאחר שהורשע באחזקה לא חוקית של כלי נשק.

ב-14 בדצמבר 1976 ברוקס נכנס למגרש למכירת מכוניות משומשות וביקש לקחת את אחד הרכבים לנסיעת מבחן. בעל המגרש, דייוויד גרגורי, ליווה אותו בנסיעה. לאחר שברוקס אסף את וודי לודרס (Woody Loudres), השניים כלאו את גרגורי בתא המטען של המכונית ונסעו למוטל. לאחר שהובא למקום, גרגורי נקשר לכיסא ונורה פעם אחת בראשו. ברוקס ולודרס לא סיפרו מי מהם ירה בגרגורי. בעקבות טיעונים שהועלו תוך כדי ההליכים המשפטיים גזר דינו של לודרס היה 40 שנות מאסר, ואילו זה של ברוקס היה עונש מוות.

בית המשפט העליון של ארצות הברית דחה ברוב של 3-6 את בקשתו של ברוקס להשהות את הוצאתו להורג. ועדת החנינות ושחרור על תנאי של טקסס המליצה ברוב של 1-2 כי התהליך יימשך.

לאחר שאכל את ארוחתו האחרונה, ברוקס הובל אל חדר ההוצאה להורג בבית הכלא הנטסוויל שבטקסס. במקום זה הוא אמר את דבריו האחרונים. ברוקס המיר את דתו לאסלאם בזמן מאסרו ומסיבה זו הוא התפלל לאללה לפני שהוצא להורג.

הרעלים הוזרקו לגופו בשעה 12:09 לפנות בוקר, ומותו של ברוקס הוכרז 7 דקות לאחר מכן. תמונה של גופתו הכבולה למיטה לאחר ביצוע גזר הדין פורסמה בטיים מגזין בשבוע שלאחר מכן, במסגרת כתבה שבה הוזכר כי בוצעה ההוצאה להורג החוקית הראשונה באמצעות זריקת רעל.

הפניות
------

* Robert Reinhold, Technician Executes Murderer in Texas By Lethal Injection, The New York Times, 07 December, 1982
* Offender Information from the Texas Department of Criminal Justice. Retrieved 22 August, 2005
* Last Statement from the Texas Department of Criminal Justice. Retrieved 22 August, 2005
* Final Meal Requests. Texas Department of Criminal Justice (2003-09-12)Archived from the original on 02 December, 2003. Retrieved 17 August, 2005

קישורים חיצוניים
----------------

* Appeals Court Ruling from Jurisearch.com. Retrieved 25 August, 2005
* Supreme Court Ruling from FindLaw.com. Retrieved 25 August, 2005
* Clark County Prosecutor file on Charlie Brooks, Jr.
הרבנית **יפה מגנס** (נולדה בקדימה בשנת תשט"ו) היא דיקנית הסטודנטיות במכללת ירושלים לבנות, מקימת וראש מדרשת בת-ציון. מקימת וראש אולפנית בני עקיבא תל אביב משנת 1978 ועד שנת 2015.

ביוגרפיה
--------

נולדה לרב שלום צוקרמן, רבה של המושבה קדימה ולימים רב שיכוני הפועל המזרחי ורב המועצה הדתית בעיר בני ברק. דודה הוא הרב אברהם צוקרמן מכפר הרא"ה שעמד בראש 'מרכז ישיבות בני עקיבא'. כילדה דתית במושבה שאינה דתית, נאלצה לעבור ממקום למקום. תחילה בממ"ד בקדימה, משם המשיכה ב'בית יעקב' בנתניה, ולאחר מכן בתיכון שהיה סניף של 'לוסטיג' החרדי-פא"יניקי. בצעירותה הייתה חברה גם בתנועת הנוער העובד והלומד.

למדה באוניברסיטת בר-אילן לשון וחינוך מיוחד. בגיל 20 נישאה לרב יהושע מגנס, לימים ר"מ בישיבת מרכז הרב.

נסיבות משפחתיות הובילו אותם להשתקע בבני ברק, שם כיהן הרב מגנס כרב שיכוני הפועל המזרחי ורב המועצה הדתית בעיר, כשהוא ממלא בתפקיד זה את מקום אביה של הרבנית יפה מגנס.

שנתיים מאוחר יותר בשנת תשל"ח, בגיל 23 ייסדה את אולפנית בני עקיבא תל אביב. במשך קרוב לארבעים שנה הובילה את האולפנית יחד עם בעלה ששימש כרב האולפנית וכמחנך כיתה י"א, מוסד זה לווה בהדרכת הרבנים אברהם צוקרמן ומשה צבי נריה. בשנותיה באולפנה למדו אלפי תלמידות והרבנית הפכה אותו למוסד הדגל לבנות הציבור הדתי-לאומי בתל אביב. בשנת תשע"ג קיבלה האולפנית בראשותה את פרס החינוך הדתי.

בשנת תשע"ה, לאחר פרישתה, החליפה אותה הרבנית מיכל פלג, מחנכת מאולפנת כפר פינס. החמ"ד ערך ערב הצדעה לרב ולרבנית מגנס לרגל פרישתם. תקופה קצרה לאחר מכן התמנתה לדיקנית הסטודנטיות במכללת ירושלים לבנות.

לאחר קרוב לעשור בבני ברק, עברו להתגורר בבניין הר"מים שנבנה סמוך לישיבה ברחוב סירקיס בשכונת קריית משה בירושלים (שם הם מתגוררים עד היום).

בשנת תשס"ט ייסדה את מדרשת בת-ציון בקריית משה ועומדת בראשה מראשיתה ועד היום.

קישורים חיצוניים
----------------

* שליחת 'מרכז הרב' תל אביב, ראיון בעיתון בשבע
* להיות מחנך / הרבנית יפה מגנס, ראיון בעיתון "כנפי רוח" של מרכז ישיבות בני עקיבא
* גדולות דור - הרבניות שהפכו בשנים האחרונות לסוג של אדמו"ריות בעיני תלמידותיהן מיזם באתר כיפה לבחינת הרבניות המשפיעות
* הרבנית מגנס מקבלת את פרס החינוך הדתי לאולפנית בני עקיבא תל אביב, סרטון באתר יוטיוב
* מאמר על פרשת לך לך בשם "הבחירה הישראלית"
* נפרדים מהרב והרבנית מגנס ראשי אולפנת בני עקיבא תל אביב, סרטון באתר יוטיוב
* החינוך ממשיך בבית -המנהלות המייסדות של האולפנית בתל אביב ואולפנת להב"ה בקדומים נפגשו לשיחה על חינוך הבת הדתית בדורנו, עיתון בשבע, סוכות תשע"ח.

הערות שוליים
------------

1. ↑  גדולות הדור
2. ↑  הרבנית מגנס מקבלת פרס החינוך הדתי לאולפנית בני עקיבא תל אביב
3. ↑  הצדעה לרב ולרבנית מגנס
התמונה מראה נקודת סטגנציה וערבול מחובר בצומת בין שורש הכנף לגוף הדאון יאנוס C של חברת שמפ־הירת (אנ')
בתחום של מכניקת הזורמים, **נקודת סטגנציה** או **נקודת־עֶמֶד** (באנגלית: **Stagnation point**) היא נקודה בשדה זרימה שבה המהירות המקומית של הזורם היא אפס נקודות סטגנציה קיימות על פני השטח של אובייקטים בשדה הזרימה, שבו הנוזל הגיע למנוחה על ידי האובייקט. משוואת ברנולי מראה שהלחץ הסטטי הוא הגבוה ביותר כאשר המהירות היא אפס ולכן הלחץ הסטטי הוא בערכו המרבי בנקודות הסטגנציה. לחץ סטטי זה נקרא לחץ סטגנציה.

משוואת ברנולי עבור זרימה בלתי דחיסה מראה כי לחץ הסטגנציה שווה ללחץ הדינמי וללחץ סטטי. הלחץ הכולל שווה גם ללחץ הדינמי בתוספת הלחץ הסטטי, כך שבזרימה בלתי דחיסה, לחץ סטגנציה שווה ללחץ הכולל. (בזרימה דחיסה, לחץ הסטגנציה שווה גם ללחץ הכולל החל על הנוזל המובא לעצירה, סטגנציה, בתהליך איזנטרופי).

מקדם לחץ
--------

ניתן להראות שמקדם הלחץ {\displaystyle C\_{p}} בנקודת הסטגנציה שווה ל־1:

{\displaystyle C\_{p}={p-p\_{\infty } \over q\_{\infty }}}

כאשר:

{\displaystyle C\_{p}} הוא מקדם הלחץ.

p הוא הלחץ הסטטי בנקודה שבה אנו מודדים את מקדם הלחץ.

{\displaystyle p\_{\infty }} הוא הלחץ הסטטי הנמדד מחוץ לגוף.

{\displaystyle q\_{\infty }} הוא הלחץ הדינמי הנמדד מחוץ לגוף.

לחץ הסטגנציה פחות הלחץ הסטטי מחוץ לגוף שווה ללחץ הדינמי, ולכן מקבלים שמקדם הלחץ {\displaystyle C\_{p}} נקודת הסטגנציה הוא יחידה (+1).

תנאי קוטה
---------

על גוף משוכלל ששקוע לחלוטין בזרימה פוטנציאלית, יש שתי נקודות סטגנציה - אחת ליד הקצה המוביל (leading edge) ואחת ליד הקצה נגרר (trailing edge). תנאי קוטה מציין כי נקודת הסטגנציה על גוף עם נקודה חדה כמו קצה נגרר של כנף, נמצאת בנקודה החדה. קו הזרם בנקודת הסטגנציה ניצב למשטח של הגוף.

ראו גם
------

* לחץ סטגנציה

הערות שוליים
------------

1. ↑  נקודת־עֶמֶד במילון הנדסה כימית [כימיה] (תשמ"ט), באתר האקדמיה ללשון העברית
2. 1 2 3 4 5 6  Clancy, L. J. **Aerodynamics**, New York: Wiley, [1978]
3. ↑  Fox, Robert W. 1934-2014. **Introduction to fluid mechanics**, New York: Wiley, 6th ed, 2004

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007532786705171
* GND: 4182985-2
* LCCN: sh2002012325

 |
**יפו-תל אביב: דור שני**  הוא קיר-פסיפס מעשה ידי האמן דוד שריר משנת 1994, המוצג בכניסה למגדל שלום בתל אביב – המקום בו עמדה הגימנסיה העברית "הרצליה" עד שעברה לרחוב ז'בוטינסקי בשנת 1958. ממוקם למול הקיר שעליו פסיפס מעשה ידי האמן נחום גוטמן: הפסיפס לזכר הגימנסיה הרצליה.

היצירה
------

גם פסיפס זה, כמו הפסיפס שיצר גוטמן, מתאר את התפתחות העיר מנקודת מבטו של האמן, אולם בניגוד לפסיפס של גוטמן המציג כרונולוגיה היסטורית בצבעים שונים, פסיפס זה מציג זמן אחיד - את תל אביב הנבנית לאורך ההיסטוריה כמקשה רציפה אחת, כאשר היצירה מורכבת ממקטעים רבים המתארים את הווי החיים בעיר: החל מהווי החיים בעיר יפו (על הכנסיות והמסגדים שבה), המשך בבתים הקטנים של שכונת אחוזת בית (בתים חד-קומתיים), וכן בתי הסגנון האקלקטי של שכונת נחלת בנימין, בתי העיר הלבנה משנות ה-30 ושנות ה-40, ואירועים שונים בתל אביב כגון תהלוכת העדלאידע של העיר.

שריר תיאר ביצירה את בני משפחתו (אביו של האמן הוא המודד המופיע ביצירה, ויתר בני המשפחה מופיעים בעיגול), וכן אישים ידועים כגון האמנים נחום גוטמן וראובן רובין.

ביצירה מתוארים חי וצומח המאפיינים את העיר בראשיתה: שיירות גמלים, שיחי צבר, עצי דקל, דגים רבים בים (ובהם דג ענקי המזכיר את סיפור יונה הנביא).

רקע הפסיפס הלבן מסמל את החולות שעליהם הוקמה העיר תל אביב. מוטיב נוסף החוזר לכל אורך הפסיפס הוא מוטיב הפיגומים, המסמל את בנייתה הבלתי נפסקת של העיר.

בדומה ליצירתו של גוטמן, גם במרכז יצירה זו מתואר מבנה הגימנסיה העברית "הרצליה".

* גולשים בחוף תל אביבגולשים בחוף תל אביב
* משפחתו של האמן מתוארת בעיגול שבמרכז היצירהמשפחתו של האמן מתוארת בעיגול שבמרכז היצירה
* הצייר נחום גוטמן ומבנה הגימנסיה הרצליה במרכז היצירההצייר נחום גוטמן ומבנה הגימנסיה הרצליה במרכז היצירה
* הבתים הראשונים מחוץ לחומות יפוהבתים הראשונים מחוץ לחומות יפו

ראו גם
------

* הפסיפס לזכר הגימנסיה הרצליה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יפו-תל אביב: דור שני** בוויקישיתוף
* תיאור היצירה
* תיאור הפסיפס(הקישור אינו פעיל)
* תצלום הפסיפס
**נקודת פויין** (באנגלית: **Foyn Point**) היא לשון יבשה בחוף אוסקר השני, בצד המזרחי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה. 

לשון היבשה מהווה את הקצה הדרום-מזרחי של חצי האי בלאגובגראד, ואת הקצה הצפוני של הכניסה למפרצון אקזאספריישן. 

שיא גובהה של לשון היבשה בפסגה שגובהה 525 מטרים מעל פני הים.

היסטוריה
--------

### גילוי ומיפוי המפרצון

אזור לשון היבשה צולם מהאוויר על ידי סר יוברט וילקינס, בטיסתו מעל האזור ב-20 בדצמבר 1928.

וילקינס מיפה את האזור בהתבסס על תצלומי אוויר אלה, אולם חשב שמדובר באי.

האזור צולם מהאוויר ומופה בשנית בשנת 1947 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד. במיפוי זה התברר כי מדובר בלשון יבשה או חצי אי.

### מקור השם

וילקינס, אשר סבר כי מדובר באי, קרא למקום "האי פוין" ("Foyn Island"); על שמו של סוונד פוין - ציד לווייתנים נורווגי.

לאחר המיפוי של סקר שטחי חסות איי פוקלנד, שונה השם של לשון היבשה בהתאם - לשמה הנוכחי.

לקריאה נוספת
------------

• Defense Mapping Agency 1992, **Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica**, P 276
• Grace A. Nield, Valentina R. Barletta, Andrea Bordoni, Matt A. King, Pippa L. Whitehouse, Peter J. Clarke, Eugene Domack, Ted A. Scambos, Etienne Berthier, **Rapid bedrock uplift in the Antarctic Peninsula explained by viscoelastic response to recent ice unloading**
• M. R. Cape, Maria Vernet, Pedro Skvarca, Sebastián Marinsek, Ted Scambos, Eugene Domack, **Foehn winds link climate‐driven warming to ice shelf evolution in Antarctica**,

קישורים חיצוניים
----------------

* נקודת פוין באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* נקודת פוין באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* נקודת פוין באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* נקודת פוין באתר marineregions
* תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח עבור נקודת פוין

הערות שוליים
------------

1. ↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי והיסטורי
**יחיאל טרכטנברג** (1866 - 21 בינואר 1937) היה בין מייסדי "אגודת הפועלים", ראש ועד ההגנה וראש המועצה של ראשון לציון.

ביוגרפיה
--------

טרכטנברג נולד באונגני, בסרביה (כיום במולדובה). עלה לארץ ב-1886, תחילה עבר צפונה ליסוד המעלה ושם קיבל נחלה אך כתוצאה מהתנאים הביטחוניים והאישיים, הוא החליט לעבור דרומה לראשון לציון.

בראשון לציון הוא רכש אדמה בשטח 22 דונם, שם נטע כרם ובנוסף עבד כפועל חקלאי שכיר. לטרכטנברג היה ידע רחב בכל תחומי החקלאות והוא הרחיב את המשק לעסוק בנטיעות, גידול ירקות, בהמות, עופות וכוורות דבורים. בבעלותו, על חלקת אדמתו, הייתה באר מים.

טרכטנברג נשא את שפרה לבית סמילנסקי, אחותו של משה סמילנסקי, חלוצה ציונית. ביתם היווה מרכז לצעירי המושבה, פועליה ואיכריה הצעירים. הוא לקח חלק במרידה כנגד פקידות הברון רוטשילד, כאשר שפרה הנהיגה את המרד וכתבה רשימות ברוסית, שאותן שלחה לעיתונים בחוץ לארץ. נולדו להם בת אחת ובן אחד: חנה ועזרא.

לאחר פטירתה של שפרה ממלריה בגיל צעיר, נשא טרכטנברג את ד"ר מרים לויצקי ונולדו להם שני בנים: אלחנן ואשר.

פעילות ציבורית
--------------

טרכטנברג השתתף בייסוד "אגודת הפועלים" והיה חבר וועד המושבה שנים רבות. בתקופתה הראשונה של חדרה היה מורה דרך ומדריך חקלאי לעולים חדשים.

בעקבות המאורעות ביפו, באחד במאי 1921, נבחר טרכטנברג לראש ועד ההגנה של ראשון לציון.

לאחר מכן, בשנת 1932 נבחר להיות ראש המועצה (הוועד) של המושבה. בשנות כהונתו התקיימה חגיגת יובל החמישים של ראשון לציון, בה קשטו את המושבה באורות וחגגו את הצלחת היישוב בביקור של הברון אדמונד די רוטשילד.

בשנים 1933 - 1934 כיהן טרכטנברג כראש הוועד החקלאי השביעי.

מותו
----

נקבר בראשון לציון. בשנת 1939 טרכטנברג נרשם בספר הזהב של קק"ל על ידי חקלאי ראשון לציון.

קישורים חיצוניים
----------------

* ביוגרפיה של יחיאל טרכטנברג באתר עיריית ראשון לציון
* אלבום המשפחות ראשון לציון, ביוגרפיה של יחיאל טרכטנברג

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוד יודילוביץ, **ראשון-לציון התרמ"ב-התש"א**, כרמל מזרחי, 1941
2. ↑  אלבום המשפחות ראשון לציון

| ראשי המועצה המקומית ועיריית ראשון לציון  |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **כמועצה מקומית** | מנשה מאירוביץ | דב חביב לובמן | שמואל אוסטשינסקי | מנשה מאירוביץ | יחיאל טרכטנברג | יעקב פרימן | מיכאל לוין | זרובבל חביב | אליקום אוסטשינסקי |
| 1922 | 1923–1925 | 1926–1927 | 1928–1931 | 1932 | 1933–1936 | 1936–1939 | 1939–1946 | 1946–1950 |
|  |
| **כעירייה** | אליקום אוסטשינסקי | אריה שפטל | משה גבין | גרשון מן | חנה לוין | נעם לאונר | חנניה גיבשטיין | מאיר ניצן | דב צור | רז קינסטליך |
| 1950–1951 | 1951–1952, 1960–1962,  1965–1969 | 1952–1955 | 1955–1956 | 1956–1960 | 1962–1965 | 1969–1983 | 1983–2008 | 2008–2018 | 2018–מכהן |

 |
**יורקניים** או **עכבישים יורקים** (שם מדעי: *Scytodidae*) היא משפחת עכבישאים המצויה ברחבי העולם ומכילה מינים היודעים "לירות" נוזלים דביקים וארסיים על טרפם מלסתותיהם. הם יורים אותו במרחק 10 מ"מ מטרפם ובזמן של כאלפית השנייה. אלו עכבישים עגלגלים בעלי 6 עיניים ובעלי גוף גדול ומגושם, בדרך כלל מנומר.

נוזלים אלה עוזרים לעכבישים לשתק חרקים מהירים כמו הזנבזיפים והם יודעים לירות גם בצורת זיגזג. הנוזלים משמשים להם גם להגנה. עכבישים אלה אינם טווים קורים. לאחר שהטרף נתפס הוא מומת בנשיכה ונעטף במשי רגיל. הנוזל הדביק משמש את העכבישים גם להגנה מטורפיהם. 

חלק מהעכבישים מגדלים את הצאצאים שלהם עד לבגרותם.

מיון
----

* משפחה **יורקניים** (Scytodidae)
	+ סוג Dictis
	+ סוג ומין יחיד Scyloxes asiatica
	+ סוג Scytodes
	+ סוג ומין יחיד Soeuria soeur
	+ סוג Stedocys

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יורקניים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* יורקניים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שער כתב העת
**האגואיסט** (באנגלית: **The Egoist**) היה כתב עת ספרותי שיצא לאור בלונדון בין השנים 1914 ו-1919. בכתב העת פורסמו לראשונה חלק מיצירותיהם של יוצרים חשובים ובהם ג'יימס ג'ויס ות"ס אליוט, וכן מאמרים ספרותיים פרי עטו של עזרא פאונד. כתב העת הוגדר כ"כתב העת החשוב ביותר לספרות אנגלית מודרנית."

האגואיסט נוסד על ידי דורה מרסדן והארייט שו וויבר ב-1914 כגלגול של כתב עת קודם בשם "האישה החופשית" (The Freewoman), כתב עת פמיניסטי שהקימה מרסדן ב-1911. "האישה החופשית" נגע גם בשאלות של מין, מוסר ונישואים, והציג סובלנות כלפי הומוסקסואליות ואהבה חופשית. כתבו בו בין היתר רבקה וסט וה.ג. וולס.

בשל תפוצתו הזעומה נסגר "האישה החופשית" ב-1912, וב-1913 חברה מרסדן לוויבר, אישה בעלת אמצעים, והשתיים הקימו את "האישה החופשית החדשה", ירחון שלמרות שמו התמקד יותר בספרות מודרנית. העורכת הספרותית של כתב העת החדש הייתה רבקה וסט, והיא הציעה לעזרא פאונד לכתוב מדור ספרותי בן עמוד אחד. בהדרגה השתלט פאונד על העיתון, עד שחלקו בו הגיע לחמישה עמודים. וסט עזבה, וריצ'רד אלדינגטון מונה לעורך הספרותי.

ב-1914 שינה כתב העת את שמו ל"האגואיסט". מרסדן ערכה אותו עד אמצע 1914, לא לפני שחיוותה דעה חיובית על ספרו של ג'ויס, "דיוקן האמן כאיש צעיר", שפורסם בכתב העת בהמשכים בשנים 1914-1915. וויבר, שהחליפה אותה בתפקיד העורכת, הפכה בהדרגה לפטרוניתו של ג'ויס, וחייבה אותו לעמוד בלוח הזמנים לפרסום הספר. על הפרסום הקשו מגוריו של ג'ויס באותה עת בטריאסטה, שהייתה באותה עת חלק מהאימפריה האוסטרו הונגרית, ובפרט לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914.

ספר אחר של ג'ויס, "דבלינאים", שיצא לאור ביוני 1914, זכה לביקורת נלהבת שכתב פאונד בכתב העת.

ב-1915 הציעה וויבר לג'ויס להוציא לאור את "דיוקן האמן" בעצמה, לאחר שהוא נתקל בקשיים בהוצאתו לאור. הספר יצא לבסוף ב-1916 בארצות הברית, וויבר הוציאה מהדורה מצומצמת בבריטניה.

ב-1919 הופיעו בעיתון מספר פרקים מ"יוליסס", שוויבר מצאה לנכון לפרסמם. בדצמבר 1919, לאחר שחלק מפרקי "יוליסס" לא נמצאו ראויים להדפסה על ידי בתי הדפוס, החליטה וויבר לסגור את האגואיסט, שלמרות חשיבותו הספרותית, מעולם לא עלה קהל קוראיו הקבועים על 200 איש.

קישורים חיצוניים
----------------

* מאמרים שפורסמו ב"אגואיסט"

הערות שוליים
------------

1. ↑  Laura Marcus,Peter Nicholls, The Cambridge history of twentieth-century English literature
2. ↑  סטן גבלר דייוויס, ג'יימס ג'ויס, דיוקן האמן, הוצאת דביר, 1990
3. ↑  בבריטניה של אותם ימים נהגו בתי הדפוס להחיל על עצמם צנזורה עצמית.
**ניהול הבנייה** הוא תת-תחום של מקצוע ההנדסה אזרחית העוסק בהוצאה מן הכוח אל הפועל של פרויקטים בתחום בנייה ותשתיות.

תפקידיו של מנהל הבנייה
----------------------

* תיאום תכנון הפרויקט ופיקוח על המתכננים השונים.
* בנייה של לוחות זמנים לפרויקט.
* הפקה ופרסום של מכרזים לביצוע הפרויקט.
* השוואה של הצעות מחיר לביצוע עבודות שונות בפרויקט.
* תיאום ביצוע הפרויקט בין הקבלנים השונים.
* חישוב עלויות של הפרויקט ושל שינויים מוצעים.
* בקרת הביצוע של הקבלנים שונים.
* מציאת פיתרונות לבעיות של תעבורה, אחסנה ושינוע בעת העבודה על הפרויקט.
* ניהול וזימון מתכננים לצורך פיקוח עליון על העבודות בפרויקט.
* מעקב רצוף אחרי שינויים בלוח הזמנים של הפרויקט וחישוב ההשלכות על שינוי משך הפרויקט כולו.
* בקרה תקציבית על הפרויקט בעת הביצוע, לרבות תשלומים לקבלנים ולספקים, והגשת חשבונות למזמין הפרויקט.

מהנדס הביצוע מתמחה בניהול משאבים וכוח אדם, ניהול פיננסי וכלכלת הבנייה, חומרים וטכנולוגיות בנייה, שיטות ביצוע של עבודות בנייה וקרקע ובטיחות.

תיאום תכנון
-----------

תיאום תכנון של פרויקט בנייה, עשוי להוות משימה מורכבת, כיוון שבפרויקטים בבנייה קיים שילוב של מערכות שונות שנדרש להתאימם זו לזו על מנת לבצע את הפרויקט. בדרך כלל היזם מחליט על סוג הפרויקט (מגורים, מסחר, חינוך, תחבורה) על פי תוכנית הבינוי העירונית או תוכנית המתאר הארצית. לאחר מכן ממנה היזם מהנדס, אדריכל, או הנדסאי המכיר היטב את כל מערכות הבניין ומכלול השיקולים של המתכננים והיזם בתור מתאם התכנון. על מתאם התכנון להחליט אלו מתכננים נדרשים לצורך תכנון הפרויקט. לפרויקט מגורים פשוט נדרשים בדרך כלל אדריכל, קונסטרוקטור, מהנדס אינסטלציה ומהנדס חשמל.

לימודי ניהול הבנייה
-------------------

ניהול הבנייה ניתן ללמוד באוניברסיטת אריאל ובטכניון שבחיפה כחלק מן הפקולטה להנדסה אזרחית, ובנוסף גם באוניברסיטת בן-גוריון שבבאר שבע. הלימודים נמשכים כ-4 שנים ובסיומם מקבלים הבוגרים תואר B.Sc בהנדסה אזרחית- ניהול הבנייה Civil Engineering - Management and Construction, ובאוניברסיטת אריאל מקבלים הבוגרים תואר B.Tech.

קישורים חיצוניים
----------------

* דף הבית של המחלקה לניהול הבנייה בטכניון
* פורום ניהול הבנייה באתר איגוד המהנדסים לבנייה ותשתיות
**צבי ערבי** או **צבי סיני** (שם מדעי: *Gazella arabica*; בתעתיק מערבית: **غزال عربي** - **עַ'זַאל עַרַבִּיַיה**), הוא מין של צבי החי בחצי האי ערב. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1827 על ידי הזואולוג הגרמני מרטין ליכטנשטיין ויש שרצו לכלול בו את המין הנכחד - צבי מלכת שבא או לסווגו כתת-מין של מיני צבי אחרים (צבי הנגב וצבי מצוי). 

זהותו של צבי זה התמיהה את הזואולוגים במשך למעלה מ-180 שנה. הדגימה היחידה של מין זה שנמצאה אי פעם ועליה גם התבסס התיאור המדעי (לקטוטייפ), נלקחה מאיי פרסן (ער') בים האדום השייכים לערב הסעודית בשנת 1825, אולם מאידך החוקרים מפקפקים בכך שאוכלוסיית בר של הצבי הייתה נפוצה בעבר על האיים הללו, ומשערים שהוא הובאה עליהם מהחלק היבשתי של סעודיה או ממקום אחר בחצי האי ערב (אוכלוסיית הצבאים כיום באיים אלו שייכת לצבי מצוי). הסיבה המרכזית לתיאור הצבי הערבי כמין נפרד, היא המבנה הייחודי של גולגולתו ששונה מכל צבי אחר באזור; הדגימה, אשר שייכת לצבי זכר נמצאת כיום במוזיאון בברלין. 

מחקר טקסונומי משנת 2013 קובע באמצעות ניתוח פילוגנטי שהעור והגולגולת הייחודית של הצבי הערבי אשר נלקחו מאיי פרסן הסעודים משתייכים למעשה לשני פרטים נפרדים, המייצגים שתי שושלות אבולוציוניות בתוך הקלייד של הצבי המצוי. בין אם אכן מדובר במין נפרד ובין אם מדובר באוכלוסייה של מין אחר, סיבות ההכחדה של הצבי הערבי נותרו עלומות. עד 1997, הצבי הערבי סווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN, כ**מין נכחד** (EX); בעקבות הפקפוק במעמדו הטקסונומי, IUCN סיווג אותו בשנת 2008 כמין חסר נתונים ובשנת 2017 כמין פגיע.

ראו גם
------

* צבי סעודי
* צבי אדום

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צבי ערבי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* ‏ מחקר על זיהוי הצבי הערבי
* ‏ נתונים של קבוצת מומחי האנטילופות של IUCN אודות הצבי הערבי

הערות שוליים
------------

1. ↑  צבי ערבי באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
3. ↑  דגימה שעליה מתבסס התיאור המדעי של בעל החיים וטרם נמצאה דגימה אחרת מלבדה, מכונה **לקטוטייפ** (lectotype).

| צבאיים |
| --- |
| אנטילופות ערבה |
| צבי | צבי הנגב • צבי מצוי • צבי הודי • צבי קווייר • צבי רים • צבי ספיקי • צבי הזפק • צבי החול • צבי ארלנג'ר • צבי ערבי |  |
| צבי אמיתי | צבי תומסון • צבי מונגאלה • צבי אדום חזית • צבי הוגלין • צבי אדום |
| צבי דק-צוואר | צבי יחמורי • צבי גראנט • צבי סומרינג |
| צבי קלארק | צבי קלארק |
| צבי ג'ירפי | צבי ג'ירפי |
| אנטילופה הודית | אנטילופה הודית |
| דלגן | דלגן |
| צבי יעלי | צבי יעלי פרז'וואלסקי • צבי יעלי מונגולי • צבי יעלי טיבטי |
| סאיגות |
| סאיגה | סאיגה |
| אנטילופות סבך |
| אוריבי | אוריבי |
| צבי הסלעים | צבי הסלעים |
| אנטילופה ננסית | דלקרן המושק • אנטילופה מלכותית • אנטילופת בייטס |
| דיקדיק | דיקדיק גינתר • דיקדיק קירקי • דיקדיק כסוף • דיקדיק סולט |
| דוקרן | דוקרן הסטינבוק • דוקרן הכף • דוקרן שארפי |
| אנטילופת ביירה | אנטילופת ביירה |
**צבי ספקטור** (6 ביוני 1916 - 18 במאי 1941) היה לוחם בהגנה ומפקד כ"ג יורדי הסירה. ממפתחי תורת הסיור, ההתמצאות והשדאות ששימשו את הפלמ"ח לאחר מותו.

תולדות חייו
-----------

ספקטור נולד בירושלים, אמו, אשר נפטרה בשנות ילדותו, הייתה בת למשפחת טולדנו ובנערותו חי אצל אחות אמו וקרא לעצמו צבי טולדנו. למד בגימנסיה העברית רחביה ולאחר מכן למד שנה באוניברסיטה העברית, ושנתיים וחצי נוספות באנגליה, אך לא סיים את לימודיו כיוון שאזלו אמצעיו הכספיים. במקביל ללימודיו היה מלוחמי הנודדת, יחידה ניידת של ארגון "ההגנה" שנעה בשדות בלילות והתקיפה את הכנופיות הערביות בעורפן, בתקופת המרד הערבי הגדול.

נמנה עם מייסדי קהילת הצופים בירושלים (שנוסדה בגימנסיה במקביל ל"צופי בית הכרם" שקמו ליד תיכון בית הכרם), הדריך קורסי מדריכים ופיתח מיומנויות סיור. בין היתר השתתף בהקפת ים המלח והיה מראשוני סיירי הנגב. במשך זמן קצר היה מפקד אזור תל אביב של ההגנה וטיפל בהורדת מעפילים במסגרת "הפלגה הימית" שהתבססה על הפלוגה הימית של "הפועל". בנוסף עבר קורס טיס בחברת אווירון והוסמך כטייס. זמן קצר נוסף שירת כמפקד הפו"מ (כוח סיירות קצר-ימים שהוקם לאחר פירוק הפו"ש) בדרום ארץ ישראל.

ב-1940 נשא לאשה את שושנה (שוש) ספקטור והזוג בנה את ביתו בקיבוץ גבעת ברנר. באוקטובר אותה שנה נולד בנם, יפתח. 

במאי 1941 הזמין אותו יצחק שדה להצטרף לצוות ההקמה של הפלמ"ח, ומיד לאחר מכן מינה אותו למפקד פעולת חבלה סודית שנרקמה יחד עם שירות המודיעין הבריטי נגד בתי זיקוק בעיר טריפולי בלבנון. החשש היה כי בתי הזיקוק יספקו דלק למטוסי הוורמאכט הגרמני, ובכך יסייעו בסיכול הפלישה הבריטית שתוכננה ללבנון ולסוריה שהיו בשליטת צרפת של וישי. שדה וספקטור בחרו את האנשים שיצאו לפעולה מקרב אנשי הפלגה הימית ואנשי מסגרות ההגנה המיוחדות שיועדו להיות חוט השדרה של הפלמ"ח. 

הסירה, שיצאה לדרכה מחיפה ב-18 במאי, נעלמה בים, וגורלה וגורל לוחמיה, בהם קצין בריטי, לא נודעו עד היום.

משפחתו
------

רעייתו, שושנה ספקטור, הייתה לקצינת השלישות של הפלמ"ח. בנו, יפתח ספקטור, שהיה בן שבעה חודשים במות אביו, היה לטייס קרב בחיל האוויר הישראלי ואלוף הפלות.

ספרו
----

* צבי ספקטור, **דנו מושיע ישראל** *ספר לבני הנעורים*, שנכתב בסוף שנות ה-30 של המאה הקודמת, (הוצא לאור על ידי בנו יפתח ספקטור) בהוצאת אופיר ביכורים, 2011

לקריאה נוספת
------------

* זרובבל גלעד, **מגן בסתר: מפעולות המחתרת הארץ-ישראלית במלחמת-העולם השנייה**, תש"ט

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות החיים של צבי ספקטור, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
* צבי ספקטור, באתר הפלמ"ח
* צבי ספקטור, באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה

הערות שוליים
------------

1. ↑  אניטה שפירא, **אביב חלדו**, עמ' 163.
2. ↑  אניטה שפירא, **אביב חלדו**, עמ' 167.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007406212805171
* VIAF: 3226156223615905400009
* WorldCat: viaf-3226156223615905400009

 |
**זָה דֶנְגֶל** (ዘድንግል) היה קיסר אתיופיה בין השנים 1603-1604 תחת שם ההכתרה **אצׄנף סגד** (**አፅናፍ ሰገድ** בגעז, "לו סוגדות הפסגות" בעברית). הוא היה בנו של לסאנה כרסטוס, אחיו של הקיסר סרצה דנגל.

ייתכן כי זה דנגל היה נשוי לוויזרו וונגלאווית, בתם הבכורה של דודן המשנה שלו, הנסיך סוסניוס (שעלה בעצמו על כס הקיסר בשנת 1607) ורעייתו, וולדה סהלה בת וולקה ומרבטה (לימים הקיסרית סולטאן מוגסה).

הקיסר סרצה דנגל התכוון להוריש את כסאו לאחיינו זה דנגל, מאחר שבניו היו צעירים והוא חשש ממלחמת האזרחים שתפרוץ עם פטירתו. בהשפעת הקיסרית צנע מרים, אמו החורגת של בנו הנסיך יעקב, הומלך הנסיך יעקב בן השבע עם מות אביו בשנת 1597. הקיסרית עצרה את זה דנגל וכלאה אותו במנזר באי דאק שבאגם טאנה. הוא הצליח להימלט משם והסתתר בהרים במחוז גוג'אם.

שליט באגמדיר, ראס ביטווודאד אנטנאטווס, שימש כעוצר המנהל את הממלכה בשם הקיסר יעקב, אולם בשנת 1603 הסתכסך עמו יעקב ומינה במקומו את ראס זה סלאסי. ב-3 בספטמבר 1603 הדיח זה סלאסי את הקיסר שמינה אותו והמליך תחתיו את זה דנגל, בכוונה להשתמש בדנגל כשליט בובה. אולם הקיסר החדש גילה נטיות עצמאיות, כשזימן לחצרו בדנקאז את המיסיונר היישועי פדרו פאיש. בקיאותו של פאיש באמהרית, בגעז ובמנהגים המקומיים הקסימה את הקיסר הצעיר. בהשפעת פאיש המיר הקיסר את דתו מהכנסייה האתיופית האורתודוקסית לנצרות קתולית, אך פאיש הזהירו לא למהר להצהיר על אמונתו החדשה ברבים. כשהכריז זה דנגל על שינויים בהלכות שמירת השבת ארגן ראס זה סלסה מרד כנגדו במחוז גוג'אם. על אף סיוע של מאתיים מוסקטרים פורטוגזים, הובס הקיסר בקרב במישור בַּרצ'וֹ ונהרג ב-24 באוקטובר 1604. במקומו הוחזר לכס הקיסרות בן-דודו יעקב, עד שסוסניוס הרגו כעבור שנתיים וחצי בקרב צאצהובר, ב-10 במרץ 1607.

במהלך כהונתו הקצרה הספיק זה דנגל להגיש לפדרו פאיש משקה בעל טעם מוזר, שנודע לימים באירופה בשם קפה. כך היה פאיש לאירופאי הראשון, ככל הנראה, שדיווח על שתיית קפה.

לקריאה נוספת
------------

* E. A. Wallis Budge. **A History of Ethiopia: Nubia and Abyssinia**, 1928. Oosterhout, the Netherlands: Anthropological Publications, 1970. עמודים 375-383.

| השושלת הסולומונית |
| --- |
| תור הזהב | יקונו אמלק • יאגבה ציון • סינפה ערד הרביעי • חיזבה אסגד • קידמה אסגד • ג'ין אסגד • סבא אסגד • וואדם ערד • עמדה ציון הראשון • ניואיה קראסטוס • ניואיה מריאם • דווית הראשון • תוודרוס הראשון • יסחק הראשון • אנדראיאס • תקלה מריאם • סארוו ייאסוס • עמדה ייאסוס • זרע יעקב • באדה מריאם הראשון • אסכנדר • עמדה ציון השני • נהואד |
| תקופת השפל | דווית השני • גלאוודיוס • מינאס • סרצה דנגל • יעקב • זה דנגל • יעקב |
| ענפים | השושלת הגונדרית • השושלת השאוונית • השושלת התיגראינית • השושלת הגוג'אמית |
| האימפריה האתיופית |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**יעקב** | **קיסר אתיופיה** 3 בספטמבר 1603 - 13 באוקטובר 1604 | **הבא**:**יעקב** |
**קאן-קאן** (**Can-Can**) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1960 המבוסס על המחזמר קאן-קאן של אייב בורו עם מוזיקה ומילים של קול פורטר שהועלה ב-1953 בברודוויי ובוסט אנד.

הסרט צולם בטכניקולור ובשיטת Todd-AO. בתפקידים הראשיים - שירלי מקליין, פרנק סינטרה, לואי ז'ורדן ומוריס שבלייה. כן הופיעה בו ג'ולייט פראוז בתור הרקדנית הראשית ובמהלך הצילומים הוכרז על אירוסיה לפרנק סינטרה שהתבטלו תוך זמן קצר.

בסרט הושרו גם שירים מוקדמים יותר של פורטר. השיר המפורסם I Love Paris מושר בהתחלה רק כמנגינת רקע.

ניקיטה חרושצ'וב ביקר באתר הצילומים וצפה בריקוד קאן- קאן אותו תיאר כמייצג את התרבות המערבית הקלוקלת והפורנוגרפית.

הסרט היה מועמד לפרס אוסקר על התלבושות והעיבוד המוזיקלי.

פסקול הסרט זכה בפרס גראמי.

תקציר העלילה
------------

רובע מונמרט בפריז, 1896. ריקוד הקאן-קאן נאסר בגלל היותו בלתי מוסרי. השופט פול בארייה (מוריס שבלייה) וידידו עורך הדין פרנסואה דורניי (פרנק סינטרה) מטיילים ברובע ושרים את השיר "מונמארט". הם בדרכם למועדון הלילה Bal du Paradis בבעלותה של הזמרת סימון (שירלי מקלין), אהובתו של פרנסואה.

במועדון מופיעות רקדניות קאן-קאן בראשן סימון וקלודין (ג'ולייט פראוז) כשלפתע מתפרצים שוטרים ולוקחים את הרקדניות למעצר.

במשפט יושב ראש השופט פול ולידו השופט הצעיר פיליפ פורסטייה (לואי ז'ורדן). הוטרים ששוחדו טוענים שלמעשה לא ראו את הריקוד והרקדניות משוחררות "מחוסר הוכחות".

פיליפ מתאהב בסימון מגיע למועדון עם צלם ורוכש את אמונה של סימון אך בעת ריקוד הקאן-קאן הוא מסמן לצלם ולשוטרים וסימון נעצרה ונכלאת.

פרנסואה נחלץ לעזרתה ומשכנע את פיליפ לשחרר אותה אחרת יפרסם את יחסיו אתה. סימון מבקשת מפרנסואה שיתחתן אתה אבל הוא נגד מוסד הנישואים היא מקבלת את הצעתו של פיליפ המבקש את ידה.

פול מתנגד לנישואים האלה ואומר לפיליפ שזה לא מתאים לאדם המעמדו להתחתן עם רקדנית בארים.

פיליפ מציג את ארוסתו לפני חוג מכריו מחברה הגבוהה בתוך ספינה מפוארת השטה בסן. סימון משתכרת ומופיעה בפני הנוכחים בשיר ובריקוד לא מוסריים ולבסוף נמלטת משם, קופצת לנהר ושוחה לגדת הנהר.

סימון מבקשת הלוואה מפרנסואה כדי להמשיך ולקיים את המועדון. הוא נותן לה תמורת ערבות על המועדון ובשל כך הוא נעצר כ"בעל" המועדון שבו רוקדות קאן-קאן. במשפט אומרת סימון כי "איבדה" את שטר הערבות ופרנסואה משוחרר.

לבסוף נערך נשף קאן קאן שבסופו "נאסרת" סימון ומובאת לכרכרת אסירים שם יושב פרנסואה המבקש את ידה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קאן-קאן** בוויקישיתוף

* "קאן-קאן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "קאן-קאן", באתר נטפליקס
* "קאן-קאן", באתר AllMovie (באנגלית)
* "קאן-קאן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "קאן-קאן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לסרט קאן-קאן, באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4477565-9
* MusicBrainz release group: f64cacf5-437f-3c17-8fed-5a4facccbbaf
* MusicBrainz work: b3b788b9-01dd-4700-910c-9ee555c8a9f7

 |
**התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה של רוסיה** (ברוסית: **Ассоциа́ция продю́серов кино́ и телеви́дения**, בקיצור АПКиТ) הוא ארגון בתחום הקולנוע המייצג את האינטרסים של הקולנוע הרוסי בתחום המדיני, הכלכלי והציבורי. 

משנת 2016 ההתאחדות התקבלה כחברה בפדרציה הבינלאומית להתאחדויות מפיקי הקולנוע (FIAPF)‏.

יו"ר דירקטוריון ההתאחדות הוא סרגיי סליאנוב, המכהן במקביל כמנהל אולפני CTB Films.

ההתאחדות הוקמה בשנת 2009 ומאגדת 27 חברות הפקה גדולות העוסקות בהפקות מקור בתחום הקולנוע והטלוויזיה, כדוגמת Cosmos studio, "ТМ Production", Gamma-Production, Videoryad, Mars Media, Weit Media, Bazelevs, Yellow, Black & White, Studio 2В, DIXI, Film Direction, נון-סטופ פרודקשן, מוסטלפילם, Prior, Art Pictures Studio Star Media, World Russian Studios, ‏ CTB Films, ‏Lean-М, סנטרל פרטנרשיפ, PROFIT, אולפני בונאנזה, Motor Film Studio, Sreda, TeleAlliance Media Group, Triiks Media, Amedia.

יעדים
-----

* ייצוג מפיקי הקולנוע והטלוויזיה של רוסיה
* הגנה על זכויות יוצרים וזכויות קניין רוחני
* אכיפת חקיקה נגד הפצת תוכן פיראטית

ראו גם
------

* פרס התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה של רוסיה
* התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה של רוסיה, ברשת החברתית פייסבוק

* התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה של רוסיה, ביישום טלגרם

* התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה של רוסיה, ברשת החברתית אינסטגרם

* התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה של רוסיה, ברשת החברתית VK

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ассоциация продюсеров кино и телевидения получила международный статус // АПКиТ, 14.05.2016
**בראיין אלפרד היל** (באנגלית: **Brian Alfred Hill**; נולד ב-19 בספטמבר 1947) הוא מאמן כדורסל אמריקאי, אשר שימש כמאמן ראשי וכעוזר מאמן בליגת ה-NBA בין השנים 1986–2012. היה המאמן הראשי של הקבוצות אורלנדו מג'יק וונקובר גריזליס.

קריירת אימון
------------

### ליגת המכללות

היל נולד וגדל בעיר איסט אורנג' שבניו ג'רזי, ובין השנים 1965–1969 למד באוניברסיטת ג'ון פ. קנדי אשר בנברסקה. בשנת 1972 החל לשמש כעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת המדינה של מונקלייר, ולאחר שנתיים עבר לתפקיד דומה באוניברסיטת ליהיי שבפנסילבניה. בשנת 1975 מונה למאמן הראשי של ליהיי; ב-8 עונותיו בתפקיד רשמה הקבוצה מאזן כולל של 75 ניצחונות ו-131 הפסדים (36.4%).

בין השנים 1983–1986 היה עוזר מאמן בקבוצת אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה ("פן סטייט").

### ליגת ה-NBA

לקראת עונת 1986/1987 הצטרף לצוות האימון של אטלנטה הוקס, אותה אימן מייק פראטלו.

בשנת 1990 עבר לשמש כעוזרו של מאט גוקאס, מאמן אורלנדו מג'יק, ולאחר 3 עונות החליף אותו כמאמן הראשי של הקבוצה. בעונת 1993/1994 רשמה אורלנדו מאזן חיובי לראשונה בתולדותיה (50–32), ובעונה העוקבת השיגה את המאזן הטוב ביותר באזור המזרחי (57–25) והעפילה לגמר ה-NBA; בסדרת הגמר הפסידו המג'יק בתוצאה 0–4 מול יוסטון רוקטס, על אף יכולת מצוינת של כוכבי הקבוצה שאקיל אוניל ופני הארדוויי. בעונת 1995/1996 ניצחה אורלנדו ב-60 משחקים, אולם הודחה מהפלייאוף בגמר האזור המזרחי, על ידי שיקגו בולס (0–4). בקיץ 1996 עזב אוניל את הקבוצה, ובהיעדרו פתחו המג'יק את עונת 1996/1997 עם 10 ניצחונות בלבד מתוך 26 משחקיהם הראשונים. כאשר עמד מאזן הקבוצה על 24 ניצחונות ו-25 הפסדים פוטר היל מאימון הקבוצה, בין היתר בשל "התקוממות" של שחקני אורלנדו נגדו. במקומו של היל מונה עוזרו ריצ'י אדובאטו למאמן המג'יק.

בקיץ 1997 מונה למאמן הראשי של ונקובר גריזליס, לקראת עונתה השלישית ב-NBA. בשתי עונותיו הראשונות בתפקיד בלטו בקבוצה השחקנים הצעירים שריף עבדור-רחים, בראיינט ריבס ומייק ביבי, אך הגריזליס רשמו מאזן כולל של 27 ניצחונות בלבד לעומת 105 הפסדים. את עונת 1999/2000 שוב פתחה ונקובר בצורה חלשה, וכשהגיעה למאזן שלילי 4–18 פוטר היל, ובמקומו מונה עוזרו ליונל הולינס.

בין השנים 2001–2003 שימש כעוזר מאמן בשארלוט/ניו אורלינס הורנטס, תחת פול סיילאס. בינואר 2004 מונה לעוזרו של לורנס פרנק, מאמנה הנכנס של ניו ג'רזי נטס.

לקראת עונת 2005/2006 חזר לאמן את אורלנדו מג'יק, בה בלטו אז דווייט הווארד, גרנט היל, הידו טורקוגלו וג'מיר נלסון. בשתי עונותיו עם הקבוצה בקדנציה זו השיגה אורלנדו מאזן כולל של 76 ניצחונות ו-88 הפסדים, והשתתפה בסדרת פלייאוף אחת. בסיום עונת 2006/2007 פוטר היל, ובמקומו מונה סטן ואן גנדי למאמן המג'יק.

בין השנים 2007–2009 חזר לשמש כעוזרו של לורנס פרנק בניו ג'רזי, ובין השנים 2009–2012 היה עוזרם של ג'ון קיוסטר ופרנק בדטרויט פיסטונס.

הערות שוליים
------------

1. ↑  סטטיסטיקות האימון של היל ב-NBA, באתר basketball-reference.com
2. ↑  סטטיסטיקות האימון של היל בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
3. ↑  היל מונה לעוזר מאמן בקבוצת פן סטייט, באתר upi.com,‏ 14 באפריל 1983
4. 1 2  היל מפוטר מאימון אורלנדו, באתר ESPN,‏ 24 במאי 2007
5. ↑  היל מונה למאמן הגריזליס, באתר הניו יורק טיימס, 27 ביוני 1997
6. ↑  פרופיל של היל, באתר הפיסטונס, 5 בדצמבר 2011
**שירלי יוז** (באנגלית: **Winifred Shirley Hughes**;‏ 16 ביולי 1927 – 25 בפברואר 2022) הייתה מאיירת וסופרת אנגליה. יוז כתבה ואיירה מעל 50 ספרים ואיירה כמאתיים ספרים.

ביוגרפיה
--------

יוז נולדה בוסט קירבי (אנ') במחוז צ'שייר באנגליה ב-16 ביולי 1927. אביה היה הבעלים של רשת יוז - מותג חנויות כלבו מוזלות באנגליה. בילדותה הושפעה מאמנים כגון ארתור רקהאם והית רובינסון ונהגה ללכת לקולנוע ותיאטרון עם אמה. היא למדה בבית ספר לא דתי בוסט קירבי ובגיל 17 עזבה והחלה ללמוד רישום ועיצוב תלבושות בבית ספר לאמנות בליברפול. משם עברה ללמוד בעיר אוקספורד בבית ספר רסקין לאמנות (אנ') (בחטיבת מדעי הרוח (אנ') של אוניברסיטת אוקספורד).

היא נישאה לארכיטקט ג'ון ווליאמי בשנת 1952 ולזוג נולדו שלושה ילדים ביניהם העיתונאי אד ווליאמי (אנ').

יוז נפטרה בגיל 94 בשנת 2022 לאחר מחלה קצרה. ספריה היו פופולריים ודורות שלמים גדלו עליהם.

קריירה
------

באוקספורד עודדו את יוז לעבוד בפורמט של סיפורת מאוירת וליתוגרפיות. לאחר לימודיה ניסתה לעבוד כמעצבת במה בתיאטרון אך מהר מאוד החלה לעבוד כמאיירת. בהתחלה איירה ספרים של הסופרות דורותי אדוארדס (אנ') ונואל סטריטפילד. הספר הראשון שכתבה ואיירה נקרא "היום של לוסי וטום" ("Lucy & Tom's Day") שהפך לסדרה. מאז כתבה ואיירה עשרות סיפורים כולל הספר שזכה בפרסים רבים בשם "דוגר" ב-1977, סדרת "אלפי" וסדרת "אולי ואני" 1993.

בשנת 2003 גלריית ווקר לאמנות (אנ') בליברפול ערכה לה תערוכה גדולה, לאחר מכן תערוכה זו עברה למוזיאון אשמוליאן לאמנות וארכאולוגיה באוקספורד.

לאורך הקריירה שלה היא גם איירה 200 ספרי ילדים שנמכרו באלפי עותקים. ב-2015, בגיל 84 כתבה ספר ראשון למבוגרים בשם "Hero on a Bicycle".

ספריה זכו בפרסים רבים כגון מדליית קייט גרינאווי (אנ') על שם המאיירת קייט גרינאווי לשנת 1977 ו-2003 עבור איור ספרי ילדים בריטיים, ובפרס אלינור פרג'ן (אנ') על שם הסופרת אלינור פרג'ן, לשנת 1984 עבור שירות מכובד לספרות ילדים.

בשנת 1999 הוענק לה עיטור במסדר האימפריה הבריטית בדרגת קצינה, ובשנת 2000 הוכתרה כחברת כבוד של החברה המלכותית לספרות. כמו כן זכתה בתוארי כבוד באוניברסיטת ליברפול ובאוניברסיטת ג'ון מורס בשנת 2004 ובאוניברסיטת צ'סטר (אנ') בשנת 2012. היא הייתה פטרונית של איגוד המאיירים (אנ') הבריטי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שירלי יוז** בוויקישיתוף
* שירלי יוז, ברשת החברתית Goodreads
* הספרים של שירלי יוז, באתר "סימניה"

הערות שוליים
------------

1. ↑  בגיל 92 שירלי יוז מאיירת וכותבת ללא הפסקה לאחר שספרה "דוגר" נבחר לספר הילדים האהוב בכל הזמנים, באתר ARToday, ‏15 באפריל 2020

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007588631505171
* BIBSYS: 90737210
* BNE: XX874316
* BnF: cb12613715c (data)
* CANTIC: a11107650
* CiNii: DA03482495
* GND: 120404354
* ISNI: 0000 0001 1119 3918
* LCCN: n79063808
* LNB: 000012506
* MusicBrainz: 615c228b-76ec-406b-9c8c-c2bf66ef6207
* NDL: 00443977
* NKC: jn19990003736
* NLA: 36150276
* NLK: KAC200606230
* NTA: 072067543
* RERO: 02-A003388835
* RKD: 258663
* SNAC: w68353f9
* SUDOC: 056539150
* VIAF: 49344765
* WorldCat: lccn-n79063808

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"שירלי יוז"**.
**אורי כוכבא** (8 בפברואר 1910 – 23 בנובמבר 2001) היה חבר קיבוץ נען, אמן ומנהל ארכיון יד טבנקין.

תולדות חייו
-----------

כוכבא נולד בשם **ואלטר קוֹך** (Walter Koch) בעיר ליסא (Lissa) שבגרמניה. למד ארכיטקטורה בשטוטגרט. היה פעיל בתנועה הציונית, ועלה לארץ ישראל בשנות ה-30. ב-1934 הצטרף לקיבוץ נען, והיה חבר בו עד יום מותו. ב-1938 נשלח להולנד כדי להכשיר בני נוער לעלייה לארץ במסגרת תנועת החלוץ. עם פלישת הגרמנים להולנד במהלך מלחמת העולם השנייה נעצר כנתין מדינת אויב (פלשתינה-א"י) ונשלח למחנה מעצר. בסיום המלחמה במאי 1945 שוחרר ונישא לעדינה לבית ון-קובורדן, שאותה הכיר בעת פעילותם בתנועה הציונית. בשנת 1957 יצא שוב לגרמניה המערבית להדריך בני נוער יהודי. לאחר חזרתו היה פעיל בקיבוץ וב-1976 החל לעבוד בסמינר אפעל של הקיבוץ המאוחד והיה מנהל ארכיון יד טבנקין.

כוכבא נפטר בקיבוצו ב-23 בנובמבר 2001.

משפחתו
------

כוכבא היה אחיהם של שמעון אבידן (1911–1994), מייסד ומפקד חטיבת גבעתי במלחמת העצמאות ורכז הביטחון של הקיבוץ הארצי ושל חנה. הוא היה גיסו של יהודה שמעוני (לואי ון-קובורדן), מבכירי חברת אל על וקצין המבצעים שלה, שהיה מאלו שסייעו לצוות המוסד שלכד את אייכמן. אשתו עדינה (1917–2008) הייתה אלמנתו של יואכים סימון (שושו) (1919–1943), לוחם המחתרת היהודית שהתאבד לאחר שנאסר על ידי הנאצים ועונה קשות. אורי ועדינה השאירו אחריהם שלושה בנים: יכין, קברניט באל על ואמן מוערך; יוסף, איש היי-טק בכיר; ובן מאומץ - אפרים, שהוריו נספו בשואה - חבר קיבוץ נען; נכדים ונינים.

אמנותו
------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
כוכבא היה אמן מוערך. מירב פעילותו השקיע בציור ובנגינה (קלרינט בעיקר). את פעילותו כצייר החל בעת היותו עצור במחנות בגרמניה, ואכן רוב יצירותיו תרם לבית לוחמי הגטאות. גם לאחר שחרורו המשיך באמנות הציור בסטודיו בקיבוץ. בנו יכין ממשיך את מסורתו.

לקריאה נוספת
------------

* **המחתרת החלוצית בהולנד הכבושה**, ליקטה ועיצבה עדינה כוכבא, ערכה והביאה לדפוס רנה קלינוב, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשכ"ט 1969.
* **נען, ארבעים שנה: אלבום**, עריכה והכנה: יוסקה רבינוביץ, ואורי כוכבא, נען: הוצאת הקיבוץ, תש"ל-תשל"א 1970.

קישורים חיצוניים
----------------

* מבריח הגבולות הגרמני יואכים סימון (שושו)
* עמירם ברקת, 60 שנה אחרי השואה, הבן חולם לקבור את אביו בארץ, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2005
* האתר של יכין כוכבא
* חלקה של אל על במבצע לכידת אייכמן – אחרי 47 שנים
* ארכיון בית לוחמי הגטאות. ניתן לצפות באתר ביצירות של כוכבא מימי מעצרו בגרמניה.
* ארכיון בית לוחמי הגטאות. ניתן לצפות בכלי עבודתו של כוכבא במחנה המעצר (גלופות לינולאום, כלי גילוף).

הערות שוליים
------------

1. 1 2  הקבר של אורי כוכבא בנען, באתר BillionGraves
2. ↑  ארכיון יד טבנקין מאגד בתוכו חומר רב על התנועה הקיבוצית (כל ארכיון הקיבוץ המאוחד), תנועות ההכשרה השונות, תנועת החלוץ, תנועות נוער וכן ארכיונים אישיים אשר ניתנו לו על ידי אנשים פרטיים.
3. ↑  "אורי כוכבא, שלוש דמויות" באתר "בית לוחמי הגטאות ע"ש יצחק קצנלסון".
4. ↑  משפחת כוכבא עדין מכבדת ומשמרת את זכרו של שושו בקיבוץ נען.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 642712
* NLI: 987007493904805171
* ULAN: 500483409
* VIAF: 297142088
* WorldCat: viaf-297142088

 |
**קאמילו טורס** (3 בפברואר 1929 - 15 בפברואר 1966) היה כומר קתולי קולומביאני מאבות "תאולוגיית השחרור".

חייו
----

טורס למד בבלגיה, וכשחזר לקולומביה לקראת סוף שנות ה-50, ראה את עצמו ואת הנצרות כמחויבים יותר ויותר לעמוד לצד העניים והשכבות החלשות, ולהילחם על זכויותיהם במאבק מזוין. זו הייתה הפרשנות המקומית שלו ושל אנשי דת נוספים באמריקה הלטינית לקריאה של האפיפיור יוחנן ה-23 לאנשי הכנסייה לבדוק בכל עת במה הם רלוונטיים לזמנם וסביבתם. הוא עזב את משרתו באוניברסיטת קולומביה והצטרף למחתרת הגרילה ELN, לה סיפק תמיכה רוחנית ומוסרית קתולית-מרקסיסטית. טורס מת בשנת 1966, בקרב הראשון בו השתתף, והוכרז כמרטיר. אורו התעמעם ברחבי היבשת רק עם הוצאתו להורג של צ'ה גווארה. אמירתו המפורסמת ביותר הייתה: "אם ישו היה חי היום, הוא היה לוחם גרילה".

ראו גם
------

* גוסטבו גוטיירס

לקריאה נוספת
------------

* איתן גינזברג, **קמילו טורס: מהפכן בגלימה**, האוניברסיטה הפתוחה, 2021.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קאמילו טורס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קאמילו טורס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007463453305171
* BNE: XX1208643
* BnF: cb121926447 (data)
* CANTIC: a11685207
* CiNii: DA04315069
* GND: 118623389
* ICCU: IEIV006216
* ISNI: 0000 0001 2276 1044
* LCCN: n50016900
* NKC: xx0025063
* NTA: 070902941
* SELIBR: 236393
* SNAC: w6gc7vqc
* SUDOC: 035517204
* Trove: 1081922
* VIAF: 7435808
* WorldCat: lccn-n50016900

 |
**מיכאיל אוסטרוגרדסקי** (ברוסית: **Михаил Васильевич Остроградский**; ‏24 בספטמבר 1801 - 1 בינואר 1862) היה מתמטיקאי רוסי ממוצא אוקראיני, בין המתמטיקאים הבולטים במחצית הראשונה של המאה ה-19.

חייו
----

אוסטרוגרדסקי נולד בכפר בגוברניית פולטבה למשפחה אמידה. ב-1816 החל ללמוד באוניברסיטת חרקוב, אך לימודיו שם הופסקו בעקבות סילוק המנחה שלו מהאוניברסיטה. ב-1823 המשיך לימודיו בצרפת. בתקופה זו פרסם מספר מחקרים שקיבלו ביקורות חיוביות[דרוש מקור].

ב-1828 חזר לרוסיה עם מוניטין של מתמטיקאי נודע, והחל ללמד בבית הספר הגבוה למהנדסי תחבורה. בשנת 1830 נבחר לכהן באקדמיה הרוסית למדעים. הוא קיבל לידיו עבודות של ניקולאי לובצ'בסקי, אך לא הבין את חשיבותן ומשום כך פסל אותן.

תחום מחקריו
-----------

מחקריו של אוסטרוגרדסקי עוסקים באנליזה מתמטית, מכניקה, מכניקת המוצק, מגנטיות, תורת ההסתברות, אלגברה ותורת המספרים. הוא פיתח את שיטת אוסטרוגרדסקי למציאת אינטגרל של פונקציה רציונלית.

אוסטרוגרדסקי היה הראשון שהוכיח את משפט גאוס, אחד המשפטים החשובים באנליזה הווקטורית.

במסגרת תפקידו כמורה בבית הספר הגבוה להנדסה צבאית ברוסיה, פיתח שיטות מתמטיות לבדיקת מוצרים המסופקים לצבא רוסיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיכאיל אוסטרוגרדסקי** בוויקישיתוף

* מיכאיל אוסטרוגרדסקי, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* מיכאיל אוסטרוגרדסקי, באתר MacTutor (באנגלית)
* קורות חיים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007392847305171
* BnF: cb16692968g (data)
* GND: 117607134
* ISNI: 0000 0001 1653 8954
* LCCN: n84802207
* LNB: 000202975
* MGP: 259973
* NKC: pna2013750350
* NLP: A32349890
* SUDOC: 081335644
* VIAF: 60499410
* WorldCat: lccn-n84802207

 |
**הכפרים ההיסטוריים של שירקאווה-גו וגוקאיאמה** (יפנית **白川郷・五箇山の合掌造り集落**) הוא שם קיבוצי שניתן על ידי ארגון אונסק"ו לקבוצה של כפרים בצפון-מרכז האי הונשו ביפן, עת הכריז עליהם כעל אתר מורשת עולמית בשנת 1995. הכפרים שוכנים בעמק הנהר שוגאווה (庄川) - שירקאווה-גו (白川郷 - "מחוז הנהר הלבן העתיק") שוכן במחוז גיפו וגוקאיאמה (五箇山 - "חמישה הרים") נמצא במחוז טויאמה. הכפרים נודעים בבתי הגאשו-זוקורי (合掌造り) שמשמעות שמם היא "ידיים שלובות בתפילה", וזאת על שום גגותיהם המחודדים הנדמים לידיים בתנוחת תפילה.

היסטוריה
--------

שירקאווה-גו בחורף
החל במאה ה-8 היה האזור למקום משכנם של מסדרים בודהיסטים. שירקאווה-גו נזכר לראשונה בכתובים במאה ה-12, בעוד שגוקאיאמה הוזכר לראשונה במאה ה-16. בתקופת אדו נשלט שירקאווה-קו על ידי הממשלה המרכזית החל בסוף המאה ה-17 ועד לתקופת מייג'י, בעוד שגוקאימה נותר בחסות שליטים מקומיים עד לאמצע המאה ה-19.

האזור נותר מבודד למדי עד לשנות העשרים של המאה ה-20 ואל חלק מהכפרים אף לא הובילה דרך סלולה. בשנות השישים של המאה ה-20 ועם הקמתו של סכר מיבורו, הועברו בתי גאשו-זוקורי רבים למקום על מנת לשמר אותם, וקורה שבתים הניצבים כיום בסמיכות זה לזה, הובאו ממרחק של עשרות קילומטרים.

האזור לא נסמך על חקלאות בלבד, ותושביו עסקו במשך מאות שנים בייצור אשלגן חנקתי לאבק שרפה, נייר יפני מסיבי תות עץ ובגידול טוואי המשי, אולם כל משלחי היד האלה נעלמו עם השנים. כיום נסמך חלק גדול מתושבי הסביבה על התיירות וקיימים בתים מסורתיים המשמשים כאכסניות למבקרים.

גאשו-זוקורי
-----------

בתי הגאשו-זוקורי מתאפיינים בגג קש מחודד ומשופע, שנחשב לעמיד ובה בעת מונע מהשלג הכבד שיורד באזור במהלך חודשי החורף מלהיערם עליו. הגגות נתמכו לעיתים בעמודים עשויים עץ אשוח. בתי המשפחות האמידות גדולים למדי ויש בהם שלוש או ארבע קומות כך שיכלו לשכן משפחות מורחבות ולעיתים עד שלושים איש. עליית הגג שימשה לעיתים מזומנות לגידול טוואי המשי בעוד שקומת הכניסה שימשה לייצור האשלגן החנקתי.

בתרבות
------

בספריה של ליאן הרן, סדרת סיפורי האוטורי, מופיע השם "שיראקווה" כאחד ממשפחות הפיאודליות ביפן שראשיה שלטו בכפרים הסמוכים לנהר (משמעות השם: הנהר הלבן). בסיפור, מושלת נחלת שירקאווה, הליידי קאדה, הנהיגה שושלת נשית באדמותיה, תחילה עם אחיותיה ולאחר מכן בהורשה לבתה.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של שירקאווה-גו וגוקאיאמה

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שירקאווה-גו וגוקאיאמה** בוויקישיתוף
* גלריית תמונות

| Flag of JapanFlag of Japan סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית ביפן |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| מונומנטים בודהיסטיים באזור הוריו-ג'י • גוסוקו • טירת הימג'י • אנדרטת השלום בהירושימה • המונומנטים ההיסטוריים של קיוטו העתיקה • המונומנטים ההיסטוריים של נארה העתיקה • הכפרים ההיסטוריים של שירקאווה-גו וגוקאיאמה • מקדש השינטו באיצוקושימה • מכרה הכסף באיוואמי גינזאן • האתרים הקדושים ודרך העולים לרגל ברכס הרי קיאי • מקדשי ניקו • שירקאמי-סנצ'י • שירטוקו • יקושימה • היראיזומי - המקדשים, הגנים והאתרים הארכאולוגיים המייצגים את בודהיזם הארץ הטהורה • איי אוגסווארה • הר פוג'י, מקום קדוש ומקור השראה אמנותית • מפעל טוויית המשי בטומיאוקה ואתרים קשורים • אתרי המהפכה התעשייתית של תקופת מייג'י ביפן: ברזל, פלדה, בניית ספינות וכריית פחם • העבודה האדריכלית של לה קורבוזיה (עם שש מדינות אחרות) • האי המקודש של אוקינושימה ואתרים קשורים באזור מונקטה • אתרים נוצריים נסתרים בחבל נגסאקי • קבוצות הקופון מוזו-פורואיצ'י • האיים: אממי-אושימה, טוקונושימה ואיריומוטה והחלק הצפוני של אוקינאווה • אתרי ג'ומון בצפון יפן |

 |