הגנרל הגרמני פרידריך קרס פון קרסנשטיין במחנה הצבא בהוג' במלחמת העולם הראשונה
**הוג'** (בערבית: هوج) היה כפר ערבי בצפון-מערב הנגב, כ-15 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר עזה.
הכפר מנה למעלה מ-1,000 תושבים אשר רובם התפרנסו מחקלאות. בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת עזה.

היסטוריה
--------

במקום שכנה העיר הפלישתית אוגה, שהופיעה במפת מידבא מהמאה ה-6 לספירה.
הכפר הוקם על תל בשנים 1818–1820 ידי צאלח מוצטפה ביי, שליט מחוז יפו, מתוך כוונה למשוך אליו תושבים בדואים מעזה. לשם כך חילק למתיישבים קרקעות חינם. בנוסף, הקים תחנת משטרה בכפר. באזור ישבו המטות הבדואים וחאידה וג'באראת.
בני שבט הווחאידה השתתפו במרד הפלאחים, ב-1834, ובעקבות דיכוי המרד, אלו שלא נהרגו במהלכו גורשו מן האזור.
בשנת 1838 ביקר בכפר החוקר האמריקאי אדוארד רובינסון וכתב שבתיו בנויים טיט וגרים בו בין 200 ל-300 תושבים.
ב-1863 ביקר בכפר הצרפתי ויקטור גרן וכתב שבתי הכפר עשויים לבני טיט ובסמוך לבאר מים עמוקה ראה שרידים של עמודי שיש קדומים.
דו"ח הקרן לחקר ארץ ישראל מ-1883 מציין שמדובר בכפר קטן בנוי טיט על שם הנביא הוג' ובו באר מים בעומק של כ-200 רגל.

במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה הקימו העות'מאנים את מסילת הרכבת מנחל שורק לעזה (כשלוחה של המסילה המזרחית) וממנה סללו שלוחה לכפר הוג' ששירתה את הכוחות הלוחמים. הכפר היה תחנת קצה וחובר למסילה דרך מסעף שהחל סמוך לכפר דיר סניד.
ב-8 בנובמבר 1917 נערך קרב סמוך לכפר בין הצבא הבריטי לכוחות העות'מאנים. הבריטים ניצחו בקרב, אולם ספגו אבדות ניכרות.
בתקופת המנדט התרחב הכפר מזרחה ומערבה. מלבד הבאר הראשית ניזון הכפר גם מבארות נוספות בוואדיות הסמוכים. כלכלת הכפר התבססה על גידול חיטה, משמש, תאנים, גפנים ושקדים.
במפקד האוכלוסין המנדטורי מ-1931 חיו בכפר 618 תושבים ב-118 בתים.
בשנת 1941 הוקם קיבוץ דורות על שטחים שנרכשו מכפריי הוג'.
בסקר הכפרים משנת 1945 נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-810 תושבים. שטחי הכפר כללו 16,741, ו-1,011 דונמים של שטחים ציבוריים. שטחי קיבוץ דורות השתרעו על פני 4,236 דונמים. בין הכפר ליישובים היהודיים סביבו שררו יחסים תקינים והמרפאה שהוקמה בדורות באותה שנה שירתה גם את תושבי הכפר. בשנת 1946 הסתתרו בכפר אנשי ההגנה בעת חיפוש שביצעו הבריטים בדורות הסמוכה. בדצמבר 1947 נרצחו בעזה מוח'תאר הכפר ואחיו בטענת שיתוף פעולה עם היהודים.
לפי תוכנית החלוקה מ-1947 היה הכפר מיועד להכלל בשטח המדינה היהודית.

בתחילת מלחמת העצמאות, בעקבות התקדמות הצבא המצרי צפונה התקבלה ההחלטה לכבוש את הוג'.
חטיבת הנגב כבשה את הכפר ב-31 במאי 1948 וגירשה את תושביו לכפר דימרה (כיום קיבוץ ארז).
ב-4 באוגוסט פנו נציגי הקיבוצים (פרדה מדורות, גברי מניר עם ופריש מרוחמה) במכתב תלונה לבן-גוריון על אי הצדק שנעשה לכפריי הוג'. בן-גוריון כתב בתגובה שהוא מקווה שמפקדת צה"ל האחראית תמנע ממעשים בלתי-צודקים כאלה בעתיד ותפעל במידת האפשר לתקן את העוול שנגרם.

במהלך ההפוגה השנייה, בספטמבר 1948, פנו התושבים למשרד המיעוטים בבקשה לאפשר להם לשוב להוג'. השר בכור שלום שיטרית טען שהכפריים ראויים ליחס טוב כיוון שלא היו עוינים ליהודים וכיוון שגורשו בידי צה"ל. אולם הצבא סירב לאפשר חזרתם מטעמי ביטחון.
מן הכפר לא נותרו שרידים כיום, אתר מרכז הכפר נקרא "חורבת הוגה" ושוכן דרומית לכביש 334 מזרחית לשדרות. באתר קיימים שרידי בית קברות מוסלמי מן התקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל.

ראו גם
------

* שלוחת הרכבת לכפר הוג'

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הוג'** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  מתוכם 1,011 דונמים של שטחים ציבוריים
2. ↑  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, **Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine**, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
3. ↑
4. ↑  עמוד 385
5. ↑  עמוד 292
6. ↑  עמוד 260
7. ↑  Walid Khalidi, All that Remains, 1992, p.103
8. ↑
9. ↑  , האינדיפנדנט, 12 בנובמבר 2012
10. ↑  בני מוריס, **לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949**, עמ' 178.