recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פירוש נוסף ערך זה עוסק בקבוצת כדורגל נשים ישראלית. אם התכוונתם לקבוצת הגברים, ראו בית"ר ירושלים.

**בית"ר ירושלים נשים** הוא מועדון כדורגל ישראלי לכדורגל נשים מירושלים, אשר משחק בליגה הלאומית לכדורגל נשים ובגביע הלאומי לנשים. המועדון מזוהה עם מועדון הכדורגל בית"ר ירושלים ומתאמן ומשחק בבסיס האימונים של הקבוצה במתחם בית וגן.

היסטוריה
--------

המועדון היה בין הראשונים שהוקמו בישראל, כאשר התאחדות הכדורגל הקימה את ליגת הנשים. בגביע הנשים הישראלי, ההישג הטוב ביותר של המועדון היה בשנת 2000, שבו המועדון העפיל עד לשלב רבע הגמר. המועדון שיחק בליגה עד 2007, למעט בעונת 2003/2004 כאשר בשל קשיים כלכליים המועדון פורק זמנית. בעונת 2005/2006 המועדון סיים בתחתית טבלת הליגה והורד לליגה השנייה שהוקמה לעונה הבאה. המועדון סיים במקום השני בליגה עונה לאחר מכן והיה אמור לעלות לליגה הבכירה. עם זאת, הוחלט לבסוף על פירוק המועדון.

בשנת 2019 הוכרז על הקמת המועדון מחדש, זאת על מנת להשתתף בעונת 2019/2020 בליגה הלאומית לנשים. עם זאת, כשלושה חודשים לאחר ההקמה, בעקבות החלטת ההתאחדות להציב את הקבוצה בליגה הארצית, המועדון חזר בו והחליט על הפסקת הפעילות. שחקניות הקבוצה יצאו במאבק תקשורתי ממושך, אשר בסופו הוחלט כי הקבוצה תשוב לפעילות בליגה הארצית.

בתום עונתה הראשונה, 2019/2020, קבוצת הנשים העפילה לליגה הלאומית. בשנה לאחר מכן, בעונת 2020/2021 סיימה הקבוצה במקום הרביעי לאחר עונה רצופת ניצחונות. כעת, הקבוצה משתתפת בעונה 2021/2021.

מלבד פעילותן על המגרש, קבוצת הנשים חורטת על דגלה שוויון וסובלנות לכלל הקבוצות בחברה הישראלית. הקבוצה מורכבת מנשים דתיות, חילוניות, ערביות ויהודיות אשר משחקות ונלחמות יחד, על המגרש ומחוץ לו. בין היתר, הקבוצה פועלת כנגד אלימות נגד נשים, למען בעלי מוגבלויות, ונלחמת כנגד גזענות ובעד קבלת האחר והאחרת.

קישורים חיצוניים
----------------

* 
* בית"ר ירושלים, ברשת החברתית פייסבוק

* בית"ר ירושלים, ברשת החברתית אינסטגרם
* בית"ר ירושלים נשים באתר ההתאחדות לכדורגל
* שלומי אהרוני, ערביה לצד יהודיה: הכירו את קבוצת הנשים של בית"ר ירושלים ששוברת את כל הסטריאוטיפים, באתר mynet‏ ירושלים, 29 באוקטובר 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  ריאיון עם שחקנית כדורגל לשעבר ומאמנת כדורגל לילדות ונערות- עמניה דה - פריז, מירב שמש
2. ↑  תולדות כדורגל נשים, אברהם קוחן
3. ↑  קבוצת הנשים של בית"ר ירושלים בפני פירוק, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2003
4. ↑  העסק הרע: שחיתות בכדורגל (תחקיר מעריב) אייל לוי, 7 באוקטובר 2009, nrg.co.il
5. ↑  יוצאת לדרך – קבוצת הנשים של בית"ר ירושלים עונת 2019/20, אתר בית"ר ירושלים
6. ↑  ספורט, השחקניות מאוכזבות: "בית"ר עצרה לנו את האימונים", באתר ynet, 28 באוקטובר 2019
7. ↑  קבוצת הנשים של בית"ר ירושלים תמשיך בפעילות, באתר ONE‏, 30 באוקטובר 2019
8. ↑  עונה חדשה בפתח: קבוצת הנשים עלתה באופן רשמי לליגה הלאומית, אתר בית"ר ירושלים
9. ↑  חגיגת סוף עונה: שביעייה אדירה לקבוצת הנשים], אתר בית"ר ירושלים
10. ↑  בית״ר "גשם" ירושלים קוראת: די לאלימות נגד נשים!, אתר בית"ר ירושלים
11. ↑  חניכי בית פינגר הגיעו למשחק וראו ניצחון אדיר שהוקדש להם, אתר בית"ר ירושלים
12. ↑  מסע מרגש והרגשה של דו קיום, אתר בית"ר ירושלים
קוריאהקוריאה
זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא צונג. 
**צ'ונג טה-סה** (בהנג'ה וביפנית: **鄭大世**, בהנגול: **정대세**; נולד ב-2 במרץ 1984) הוא כדורגלן צפון קוריאני-יפני המשחק בעמדת החלוץ במאצ'ידה זלבייה מהליגה היפנית השנייה.

קריירת מועדונים
---------------

צ'ונג נולד בנגויה שביפן, להורים יפנים קוריאנים. צ'ונג התחיל את הקריירה שלו בקבוצות הכדורגל של "חטיבת טוסון קוראן", ממנה עבר לתיכון אייצ'י קוריאן ולבסוף באוניברסיטה הקוריאנית. בשנת 2006 צ'ונג הצטרף לקווסאקי פרונטל ועד מהרה ייצב את עצמו כאחד מהחלוצים הטובים בליגת העל היפנית.

בינואר 2010 נבחן בבלקברן רוברס, וביולי 2010 חתם בבוכום מהבונדסליגה. בינואר 2012 חתם בפ.צ. קלן.

ב-10 בינואר 2013 צ'ונג חזר לאסיה כאשר חתם בסוואן בלווינגס מליגת העל של קוריאה הדרומית תמורת 300 אלף אירו.

ב-6 באפריל 2013, צ'ונג הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–3 נגד טגו. שבועיים לאחר מכן, כבש שלושער בניצחון 1–4 טג'אן סיטיזן.

ב-8 ביולי 2015 חתם בשימיזו ס-פולסה.

ב-1 בפברואר 2021, צ'ונג חתם במאצ'ידה זלבייה מליגת העל היפנית.

בסיום עונת 2022 פרש מכדורגל.

קריירה בינלאומית
----------------

צ'ונג נולד לאב ממוצא דרום קוריאני ולאם ממוצא צפון קוריאני, ולכן היה זכאי לייצג את שתי הנבחרות ולבסוף בחר בקוריאה הצפונית. ב-19 ביוני 2007, צ'ונג ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק נגד מונגוליה, בו כבש רביעייה במשחק שנגמר בניצחון 0–7.

צ'ונג השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2010 בו בישל את השער היחיד של הנבחרת לג'י יון-נאם בפסד 1–2 לברזיל. צ'ונג השתתף עם הנבחרת גם בגביע אסיה 2011.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'ונג טה-סה** בוויקישיתוף
* צ'ונג טה-סה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

| **נבחרת קוריאה הצפונית – מונדיאל 2010** |
| --- |
| 1 מיונג-גוק • 
2 ג'ונג-היוק • 
3 ג'ון-איל • 
4 נאם-צ'ול • 
5 וואנג-צ'ון • 
6 קום-איל • 
7 צ'ול-היוק • 
8 יון-נאם • 
9 טה-סה • 
10 יונג-ג'ו • 
11 אין-גוק • 
12 קום-צ'ול •
13 צ'ול-ג'ין • 
14 נאם-צ'ול •
15 יונג-ג'ון •
16 סונג-צ'ול •
17 יונג-האק •
18 מיונג-קיל •
19 צ'ול-מיונג •
20 מיונג-וון •
21 וואן-היוק •
22 קיונג-איל •
23 סונג-היוק •
מאמן: ג'ונג-הון | קוריאה הצפוניתקוריאה הצפונית |
אנטנות מרכז תקשורת החלל בדובנה
אנטנות בדובנה
מתקני איתור כיוון מתאם-פאזי במרכז תקשורת החלל של דובנה
**מרכז דובנה לתקשורת חלל**, או **המרכז לתקשורת החלל של דובנה** (ברוסית: **Центр Космической Связи (ЦКС) «Дубна»**) היא התחנה הגדולה ביותר לתקשורת חלל ברוסיה. זהו אחד מחמשת מרכזי תקשורת חלל של החברה הרוסית לתקשורת לוויינים. המרכז פועל מאז 1980 וממוקם בעיר דובנה שבפרברי מוסקבה.
מרכז דובנה מספק הפעלת ערוצי תקשורת ושידורי לוויין. בנוסף, מארגן את שירות קווי התקשורת הממשלתיים באמצעות ערוץ מוסקבה (שובלובקה) - דובנה.

היסטוריה
--------

**1980** - בניית המרכז הוזמנה על ידי שר התקשורת של ברית המועצות כמתקן אולימפי. לקראת אולימפיאדת הקיץ 1980, דרך דובנה, שודרה האולימפיאדה למדינות אירופה ומדינות האוקיינוס האטלנטי. לאחר המשחקים דרך המרכז, הקרמלין הקים ערוצי תקשורת עם נציגויות רשמיות של מדינות זרות.

**שנות השמונים** - הורחב אזור השידורים למרכז ומזרח סיביר.

**1997** - נחתם חוזה להקמת שמונה אנטנות טלמטריות לעשרה רכיבי חלל מדגם Eutelsat.

**2003** - נקבעה הנקודה המערבית של המתחם והתשתית היבשתית לשליטה על קבוצת הלוויינים שבבעלות החברה הרוסית לתקשורת לוויינים.

הנהלה
-----

* **1980-1990** - ו.פ. אוקרימנקו
* **1990-1998** - ס.נ. דוברומיסלוב
* **1998-2002** - א.פ. דוקה
* **2002-2003** - י.נ. אוקולוב
* **מאז 2003** - א.פ. דוקה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרכז דובנה לתקשורת חלל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Сайт ФГУП «Космическая связь»: *ЦКС «Дубна»*
2. ↑  Сайт ФГУП «Космическая связь»: *ЦКС «Дубна»*
פירוש נוסף ערך זה עוסק באלה במיתולוגיה היוונית. אם התכוונתם לעוף, ראו ריאה (עוף).

במיתולוגיה היוונית, **ריאה** (ביוונית: Ῥέα) הייתה בתם הטיטאנית של אורנוס, אל השמים ומלך האלים הראשון, ואשתו גאיה, אלת האדמה וראשית הכל. ריאה הייתה אחותו ואשתו של קרונוס, שליט הטיטאנים, ואמם של הדור הראשון של האלים האולימפיים: זאוס, פוסידון, האדס, הרה, דמטר והסטיה. בקרב הרומאים היא זוהתה עם **אופס**. 

בעלה, קרונוס, שפחד מאיבוד שלטונו לאחר שנובא לו על ידי הוריו שיודח בידי בנו, נהג לבלוע את ילדיו בזה אחר זה מיד לכשנולדו. ריאה סלדה מכך, וכאשר נולד בנה השישי, זאוס, נתנה לבעלה אבן עטופה בד במקום בנה. קרונוס בלע את האבן והיה בטוח כי בלע את בנו. כך הצילה ריאה את בנה, שהגשים את הנבואה על ידי כך ששם לאביו קרונוס בנקטר (משקה האלים) שיקוי הקאה (תערובת חרדל ויין) וגרם לקרונוס להקיא את בניו שנשארו חיים בבטנו. בעזרת אֶחָיו, זאוס הדיח את אביו והפך למלך האלים.

באמנות, ריאה לרוב שורטטה על מרכבה המובלת על ידי שני אריות.

במיתולוגיה היוונית, סמליה של ריאה הם הירח, ברבור (בשל עדינותו) ושני אריות (בדומה לאלו שהובילו את מרכבתה). 

הירח של שבתאי ריאה והאסטרואיד ‏577 Rhea (אנ'), נקראים על שמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריאה** בוויקישיתוף
* ריאה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| **שנים עשר הטיטאנים במיתולוגיה היוונית** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אוקיינוס וטתיס • היפריון ותיאה • קויוס ופויבה • קרונוס וריאה
מנמוסינה • תמיס • קריוס • יאפטוס
**בניו של יאפטוס:** אטלס • פרומתאוס • אפימתאוס • מנויטיוס |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb11978821d (data)
* LCCN: sh2002011032
* SUDOC: 078604419
* VIAF: 316434487
* WorldCat (עם VIAF): 316434487

 |
**אליהו סאלם לוי** (1902 – 8 בינואר 1972) היה ראש עיריית רמלה בין השנים 1971–1972.

ביוגרפיה
--------

נולד בעיראק בסביבות שנת 1902. סיים בית ספר תיכון ובית ספר גבוה לכלכלה. התגורר בבצרה.

עלה לישראל בשנת 1951, והתגורר עם משפחתו ברמת גן. הצטרף לתנועת החרות, ומשנת 1952 היה חבר מרכז התנועה ושימש כמנהל מחלקת עולים חדשים במרכז המפלגה. משנת 1958 היה מנהל עיתון חרות[דרושה הבהרה] וממייסדי העיתון בערבית "אל חורייה".

מונה ליו"ר סניף חרות ברמלה, ועבר להתגורר שם. בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו ב-1965, התמודד בראשות סיעת גח"ל, ונבחר כחבר מועצת העיר לאחר שגח"ל זכתה בארבעה מושבים. בבחירות שהתקיימו ב-1969 נבחר בשנית לכהן במועצת העיר.

במרץ 1971 נבחר על ידי מועצת העיר לראש העיר, לאחר שנציגים מהמערך חברו לחלק נציגי גח"ל, מפד"ל ורשימה מקומית כדי להדיח את ראש העיר המכהן מטעם המערך, יהודה שטיין. מתנגדי המהלך טענו שמדובר בכלנתריזם. המהלך נעשה בניגוד לעמדת מרכז גח"ל, שזימן את לוי לבירור, וספג גינוי מוועדת הפנים של הכנסת לרבות נציגי המערך (מרדכי סורקיס), גח"ל (יוסף תמיר) והמפד"ל (בנימין שחור).

ב-8 בינואר 1972 לקה בדימום תוך-גולגולתי, והובהל לבבית החולים אסף הרופא, שם נפטר תוך זמן קצר. נקבר בבית הקברות הישן ברמלה.

הנצחתו
------

על שמו נקראו רחוב בדרום רמלה ו"חורשת אליהו" סמוך לבית העלמין הישן בעיר.

משפחתו
------

בנו היה השופט אדמונד לוי. בן נוסף הוא הכדורגלן ניסים לוי, ששיחק בקבוצת בית"ר רמלה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ילקוט הפרסומים עמ' 345
2. ↑  ילקוט הפרסומים עמ' 681
3. ↑  אליהו לוי נבחר לראשות עיריית רמלה, דבר, 4 במרץ 1971.
4. ↑  ראש עירית רמלה למנוחות - היום, מעריב 9 בינואר 1972.
5. ↑  יוסי חכמון, ניסים לוי, בנו של ראש העיר הרביעי של רמלה א.ס לוי: "לא עוזב את העיר ולא בוגד בליכוד", רמלוד באר יעקב נט, 25 באוקטובר 2018.
**צ'ארלי ויקרס** (באנגלית: **Charlie Vickers**; נולד ב-30 באוקטובר 1992) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי. ידוע בשל תפקידיו בסדרות "מדיצ'י" ו"שר הטבעות: טבעות הכוח".

ביוגרפיה
--------

ויקרס נולד בסנט קילדה, בפרברי מלבורן שבמדינת ויקטוריה, באוסטרליה, באוקטובר 1992. הוא גדל בגילונג ולמד לתואר באמנות באוניברסיטת RMIT במלבורן ולאחר מכן למד בבית הספר המרכזי לנאום ודרמה בסידני. בהמשך, עבר לאנגליה בה למד בבית הספר המרכזי לנאום ודרמה בלונדון, עד 2017.

### קריירה

ב-2018, גילם את הדמות גוליילמו די פאצי, הבן הצעיר למשפחת פאצי בסדרה מבית נטפליקס, מדיצ'י. בשנת 2019, ויקרס כיכב בסרט הקומדיה שביימה רייצ'ל וורד, פאלם ביץ', שם גילם את דן, לצד סם ניל, מתילדה בראון, גרטה סקאצ'י וריצ'רד אי. גרנט. ב-2020 הופיע ויקרס בסרט המותחן של דאגלס ריי, Death in Shoreditch, בו גילם את תפקידו של אנדרוז בסרט לצד קאריל תומאס.

בשנת 2022, ויקרס גילם את הלברנד בסדרת הטלוויזיה של אמזון המבוססת על עולמו של טולקין, "שר הטבעות: טבעות הכוח", כשהופיע לראשונה בפרק 2 לצד מורוויד קלארק. לצורך התפקיד, ויקרס יצא לטייל במשך 5 ימים בפארק הלאומי טונגרירו, ניו זילנד. הוא הופיע בסדרה כשמשך את גלדריאל מהמים. כדי לבצע את הסצנות התת-ימיות, ויקרס היה צריך ללמוד לצלול חופשי. ויקרס הוא רץ נלהב, לאחר שהשלים מספר טריאתלונים ורץ באופן קבוע בין 5 ל-10 אלף ריצות מספר פעמים בשבוע.

ב-2022, ויקרס לוהק לככב בעיבוד הטלוויזיוני לרומן של הולי רינגלנד, הפרחים האבודים של אליס הארט (The Lost Flowers of Alice Hart).

פילמוגרפיה
----------

### קולנוע

| שנה | כותרת | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 2019 | פאלם ביץ' | דן |
| 2020 | Death in Shoreditch | אנדרו |
|

### טלוויזיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018 | מדיצ'י | גוליילמו די פאצי | סדרה מבית נטפליקס |
| 2022 | שר הטבעות | הלברנד/אנאטאר/סאורון | סדרת טלוויזיה מבוססת על סדרת סרטי שר הטבעות |
| 2023 | הפרחים האבודים של אליס הארט | קלם הארט | מיני-סדרה |
|

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'ארלי ויקרס** בוויקישיתוף
* צ'ארלי ויקרס, ברשת החברתית אינסטגרם
* צ'ארלי ויקרס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* צ'ארלי ויקרס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "They scan your eyeballs just to get on set! Charlie Vickers on The Rings of Power". *theguardian.com*.
2. ↑  "Charlie Vickers: Everything About Rising British Actor". *celebsgaze.com*.
3. ↑  "How Charlie Vickers trained for Rings of Power: Free-diving, surfing and deadlifts". gq-magazine.co.uk.
4. ↑  "Charlie Vickers in Amazon series Lord of the Rings: The Rings of Power". contentmode.com.
התקפת אדם בתווך שמבצעת מלורי לתקשורת שבין אליס ובוב
**התקפת "אדם בתווך"** (Man in the middle) לעיתים מסומנת בקיצור MITM או MiM היא סוג של ציתות אקטיבי שבו התוקף המאזין לשיחה המתקיימת בין שני מחשבים או ישויות ברשת מחשבים, מצליח להתחזות לכל אחד מהם בנפרד, להעביר את התמסורת ביניהם ולגרום להם להאמין שהם מתקשרים ביניהם ישירות בערוץ פרטי, בעוד שלמעשה ההתקשרות נשלטת לגמרי בידיו. כדי שהתקפה כזו תצליח ראשית חייב התוקף להתחזות בהצלחה לכל צד לשביעות רצונו של השני. כמו כן חייב להיות מסוגל ליירט את כל המסרים או התשדורות העוברים ביניהם ולהוסיף, למחוק או לשנות כל מסר כרצונו. 

התקפת "אדם בתווך" מתמקדת בתהליך האימות ההדדי בפרוטוקול התקשורת, ולכן פרוטוקולים קריפטוגרפיים נוקטים בדרך כלל בצעדי מנע על ידי הוספת תהליך אימות. למשל SSL מאפשר אימות חד-צדדי או דו-צדדי של המתקשרים זה כלפי זה, בדרך כלל בשימוש במערכת הצפנה אסימטרית המשתמשת בחתימה דיגיטלית ובאלגוריתמים כדוגמת RSA. לעיתים בסיוע ישות ייעודית הקרויה צד שלישי מהימן או רשות אישור מהימנה דוגמת וריסיין.

**התקפת "אדם בתווך" תוך התחזות** גם אפשרית, למעשה חוקרים בתחום האבטחה הצליחו לדמות מגוון מתקפות כאלו ואף מציעים כלים ממוכנים המסוגלים לבצע עבודה זו, קיימים אף מוצרי אבטחה, כגון IPS,‏ DLP,‏ שרתי פרוקסי ו-IDS, אשר משתמשים בטכניקה דומה כדי לפענח מידע מוצפן ולוודא כי הוא אינו מכיל תוכן בעייתי. 

בסביבת האינטרנט בדרך כלל ההגנה הטובה ביותר כנגד התקפה כזו היא לאמת את זהותו של הצד השני באמצעות "תעודת אימות" שניתנת על ידי צד שלישי נאמן. בדפדפנים מודרניים קיימים מנגנוני הגנה מדיוג (פישינג) ואמצעים לשמירת פרטיות כגון מחיקת עוגיות, היסטוריה או גלישה בסתר. אולם חרף כל המאמצים האינטרנט לעולם לא יהיה מסוגל לספק הגנה מושלמת לגולש, כך שלמרות ההמלצה לוודא שהדפדפן מציג צלמית "מנעול", ישנם דרכים להתקין תעודות אישור מזויפות וליצור "מראית עין" של מצב תקין. קיים תיעוד רב בנושא, ידוע כי ממשלות ניסו לנקוט בשיטות כאלו לצורך ריגול וכן קיימים ארגונים בהם כל תעבורת האינטרנט מנוטרת תוך שימוש בטכניקה זו.

ראו גם
------

* DNSSEC
* POODLE
* התקפת "שליחה מחדש"
* SMBRelay

קישורים חיצוניים
----------------

* Man-in-the-Middle Attacks, Schneier on Security
**דופן עקומה** היא אחת מההלכות שנאמרו למשה מסיני, שמשמשות להגדרת דיני דופן הסוכה. לפי הלכה זו, יש להכשיר סוכה אף במקרה שבין הדפנות לסכך הכשר מפריד סכך פסול. טעם ההכשר הוא, משום שמחשיבים את הסכך הפסול הצמוד לדופן, כאילו הוא המשכה של אותה הדופן - אלא שנתעקם, ומשכך נמצא שהדופן נמשכת עד הסכך הכשר.

מהות ההלכה
----------

כאמור היתר זה משמש בדיני סוכה, על פי התורה, על מנת שסוכה תהיה כשרה, יש לסכך אותה בסכך כשר בלבד. על מנת שסכך יחשב ככשר, הוא נצרך לעמוד בשלושה תנאים: 

א. שיהיה עשוי מדבר הצומח, כגון עצים וכדומה.
ב. רק כאשר הוא אינו מקבל טומאה (למעט אם החומר מעובד, כך שנעשה ממנו כלי)
ג. רק כשהוא תלוש מן הקרקע.
כל חומר אחר הרי הוא פסול לסיכוך.

גם כאשר סיככו את הסוכה בסכך כשר, אם ישנו רווח בין הדופן לסכך בשיעור של יותר מג' טפחים (עד ג' טפחים הוא כשר מדין לבוד), הסוכה פסולה, מאחר שאין קשר בין הדופן לסכך. אמנם כאשר באותו רווח מונח סכך פסול, הסוכה תהיה כשרה מדין 'דופן עקומה', פירוש הדבר, שבמקרה כזה מתייחסים לסכך הפסול שנמצא בין הסכך הכשר לדופן כאילו הוא המשכה של הדופן, ומשכך נמצא שהדופן סמוכה לסכך הכשר, והסוכה כשרה.

לדוגמה בית שגגו נהרס, אך בצדדיו סמוך לקירות, ישנה תקרה שפסולה לסיכוך, ניתן לסכך באמצע הגג, ומה שבצדדיו יחשב כדופן עקומה, והסוכה תהיה כשרה.

הגבלות לדין
-----------

בתלמוד נאמר, שדין זה של דופן עקומה שרואים את הסכך הפסול כאילו הוא המשך הדופן, נאמר רק כאשר שיעור הסכך הפסול הוא עד ארבע אמות, אך מעבר לכך אי אפשר להכשיר על ידי דין דופן עקומה.

הגבלה נוספת, אף היא מופיעה בתלמוד, דין דופן עקומה נאמר רק ב'סוכה גדולה', כלומר, כאשר יש בסכך הכשר את השיעור המינימלי של הסוכה, שהוא שבעה טפחים על שבעה טפחים, אך בפחות מכך אי אפשר להכשיר על ידי דופן עקומה.

יש מי שכתב שדין דופן עקומה נאמר רק במקרה שהדפנות מגיעות בגובהן לסכך הפסול, אך במקרה שאינן מגיעות לסכך, אין להכשיר בצירוף של שתי הקלות, דין גוד אסיק - על מנת להגביהן, ודין דופן עקומה.

להלכה
-----

דין זה של דופן עקומה נפסק להלכה בשולחן ערוך. פולמוס נרחב ישנו באחרונים, האם כאשר מכשירים סוכה שיש בה סכך פסול מדין דופן עקומה, מותר גם לאכול ולישון תחת הסכך הפסול או לא. להלכה נפסק בשולחן ערוך, שההלכה אמנם מכשירה את הסוכה על ידי "דופן עקומה" ביחס למקום שתחת הסכך הכשר, אך אינה מתירה לאכול ולישון תחת הסכך הפסול שנחשב כדופן.

הערות שוליים
------------

1. ↑  תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף ו', עמוד ב'
2. ↑  דעת הר"ן, וכן פסק הב"ח ועוד, הובאו דבריהם במגן אברהם, אורח חיים, סימן תרל"ב, סעיף קטן א'.
3. ↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תרל"ב, סעיף א'.

| סוכות |
| --- |
| מהלך החג | יום טוב ראשון • חול המועד סוכות • הושענא רבה • שמיני עצרת/שמחת תורה |  |
| סוכה | סכך • אכילה בסוכה • שינה בסוכה • ברכת לישב בסוכה • אושפיזין • מצטער פטור מן הסוכה • תשבו כעין תדורו • מעמיד • דופן עקומה • הלכות סוכה |
| ארבעת המינים | אתרוג, לולב, הדס וערבה • הלכות ארבעת המינים • קוישיקלך |
| מנהגים | הושענות • הקפות • חיבוט ערבה • זכר לשמחת בית השואבה • תיקון ליל הושענא רבה |
| מצוות הנוהגות בזמן בית המקדש | מצוות ערבה במקדש • הקפת המזבח • ניסוך המים • שמחת בית השואבה • הקהל • שמחת הרגלים |
| שמיני עצרת ושמחת תורה | תפילת הגשם • וזאת הברכה • דגל שמחת תורה • הקפות בשמחת תורה • הקפות שניות |
| תפילות ופיוטים | פיוטי הושענות (כהושעת אלים) • פיוטי הגשם (אף ברי · זכור אב · שפעת רביבים) • מפי אל • סוכה ולולב לעם סגולה • משה אמת |
| שונות | שמחת הרגלים • מסכת סוכה • שלומית בונה סוכה • סהרנה |
| חגי ישראל ומועדיו • שלוש הרגלים |
דיאגרמה הממחישה כיצד ליצור אור דרומנד
אור דרומנד בהכנה ביתית. האור לא זוהר חזק כפי שאור דרומנד בהכנה מקצועית זוהר.
**אור סידן** (הידוע גם כ: **אור דרומנד**) הוא סוג של אור-בימה שהשתמשו בו בעיקר באולמות תיאטרון ובאולמות מוזיקה. אור דרומנד, הידוע בשלהבתו העזה, נוצר כאשר להבת חמצן-מימן מכוונת ישירות לעמוד העטוף בסיד חי (**CaO** - הוא מקבל את חייו מן החמצן), שיכול להגיע ל-2,572 מעלות צלזיוס לפני שיימס. למרות שעם הזמן הוחלף בתאורה חשמלית, האור עדיין בשימוש במעבדות כימיה ופיזיקה.

היסטוריה
--------

אפקט אור דרומנד התגלה על ידי הכימאי גולדסוורת'י גרני בשנות ה-20 של המאה ה-19. ב-1825 המהנדס הסקוטי, תומאס דרומנד (1797–1840) ראה הדגמה לאפקט אותו יצר גרני, הדגמה שהודרכה על ידי מייקל פאראדיי. אחרי שראה את ההדגמה הבין כי האור יהיה שימושי למדידות. ב-1826 בנה דרומנד מתקן שמייצר את האפקט, מכונה שקהילת הכימיה משתמשת בה עד היום ליצירת אור דרומנד ומכאן נגזר השם לאור, "אור דרומנד". 

השימוש הראשון באור דרומנד כתאורת במה נעשה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון ב-1837. מאז נעשה בו שימוש לתאורת בתי תיאטרון ואולמות קונצרטים עד בערך שנות ה-70 של המאה ה-19. באולמות השתמשו באור בדרך כלל כזרקור. אור דרומנד הוחלף בתאורה חשמלית בשלהי המאה ה-19.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אור סידן** בוויקישיתוף
* אור סידן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**Resurs** (ברוסית:**Ресурс**, משאב) הייתה סדרת לוויינים מסוג חישה מרחוק שפותחה בברית המועצות ושיגורים נמשכו ברוסיה. במהלך השנים פותחו מספר דורות של לווייני הסדרה. הצילומים של סדרה F הוחזרו ביחידת נחיתה. מדגמים שונים של הסדרה שוגרו 30 לוויינים, כולם מקוסמודרום פלסצק.

יתר הלוויינים צוידו במצלמה דיגיטלית.

הפיתוח בוצע ב"מרכז הטילים והחלל פרוגרס". הלוויינים החליפו בהדרגה לוויינים מסדרה Fram.

Resurs F1
---------

הלוויינים פותחו על בסיס לווייני סדרת זניט, דגם "זניט 4 ". השיגורים בוצעו בשנים 1979–1983. זמן פעילות הלוויין היה 11 ימים. משקל הלוויין היה 6,300 ק"ג. הלוויין היה מסוגל להגיע לצילומים באיכות גבוהה יותר מלווייני מסדרת Fram. רגישות הייתה עד 8 מ'. על הלוויין הותקנו 3 מצלמות.

Resurs F1M
----------

הלוויינים היו שדרוג של הלוויין הקודם. השיגורים בוצעו בשנים 1997–1999. משקל היה 5,920 ק"ג. רגישות הצילום הייתה 7–10 מ' בצילום שחור-לבן או 10–11 מ' בצילום בצע.

Resurs F2
---------

קפסולת נחיתה של לוויין מדגם F2
הלוויינים היו שדרוג של לווייני F1. השיגורים בוצעו בשנים 1987–1992. ללוויין התווסף פאנל סולארי שאיפשר להאריך אורך חיים ל-30 ימים. רגישות הצילום הייתה 6–11 מ' בצילום שחור-לבן או 7–14 מ' בצילום בצע. לוויין כלל מצלמה בודדת.

Resurs F3
---------

הלוויינים היו שדרוג של לוויין F. השיגורים בוצעו בשנים 1993–1995. לוויין כלל פאנל סולארי שאיפשר להאריך אורך חיים ל-30 ימים. רגישות הצילום הייתה 2–3 מ' בצילום שחור-לבן. על הלוויין הותקנו 2 מצלמות.

Resurs DK
---------

תיאור הלוויין
הלוויין פותח בתחילת המאה ה-21. על הלוויין הותקנה מצלמה דיגיטלית. היא נתנה רגישות של כ-1 מ' בשחור-לבן ו-1.6–1.8 מ' בצבע. רוחב הצילום היה 27 ק"מ. בנוסף לציוד צילום על הלוויין הותקן מכשור לחקר החלל וקרינה קוסמית.

הלוויין שוגר בשנת 2006 ופעל עד לשנת 2016 כאשר אורך חיים המתוכנן היה 3 שנים בלבד.

Resurs P
--------

לוויין Resurs P בתערוכה
הלוויין פותח על בסיס לוויין Resurs DK על ידי "מרכז הטילים והחלל פרוגרס". השיגור הראשון בוצע בשנת 2018 קוסמודרום בייקונור בעזרת משגר מדגם סויוז 2. משקל הלוויין גדל ל-6,275 ק"ג. לוויין יכול לבצע צילום של רצועה באורך 115 ק"מ ושטח בגודל 100\*300 ק"מ. רגישות של כ-0.7 מ' בשחור-לבן ו-3–4 מ' בצילום צבעוני.

השיגור הראשון בוצע בשנת 2013 ולוויין פעל עד לשנת 2022. השיגור השני בוצע בשנת 2014. בשנים 2016 ו-2017 התרחשו תקלות שמנעו פעילות תקינה של הלוויין. לוויין פעל רק עד לשנת 2018. שיגור נוסף בוצע בשנת 2016, בשנת 2017 התרחשה בו תקלה. לאחר הפסקה של שנה וחצי הוא חזר לפעילות תקינה. נכון לשנת 2023 הלוויין נמצא בעבודה.

לשנת 2023 מתוכנן שיגור נוסף.

קישורים חיצוניים
----------------

* תיאור הלווין
* ריכוז נתונים טכניים של סדרת F(ברוסית)
* תיאור מפורט של הלוויינים (החל מדף 42) (ברוסית)
* תיאור לוויין resurs dk 1 באתר היצרן
* תיאור לוויין resurs p באתר היצרן
* רשימת שיגורים

הערות שוליים
------------

1. ↑  Космической группировке не хватило «Ресурса», Коммерсантъ, ‏2018-11-26 (ברוסית)
2. ↑
**אִירוּס הַחֶרְמוֹן** או **אִירִיס הַחֶרְמוֹן** (שם מדעי: *Iris hermona*) הוא מין בסוג אירוס בתת-הסוג אירוס (Iris Iris) בסקציה אירוס ההיכל.

מאפיינים
--------

אירוס החרמון הוא גאופיט רב שנתי שעליו קמלים בקיץ. קנה שורשו מסתעף ופרקיו קצרים. העלים צומחים בשושנת סביב השורש, אורכם כ-50 ס"מ ורוחבם אינו עולה על 2 ס"מ. עמוד הפריחה גבוה - כ-90 ס"מ וחתכו גלילי. צבע עלי העטיף לבן-קרם - החיצוניים מנוקדים בנקודות ארגמניות צפופות ובמרכזם כתם חום-שחור, החיצוניים מעורקים בקווים עדינים בגווני תכלת עד סגול. הפרחים דומים מאוד לפרחי האירוס הנצרתי, אך גדולים מהם משמעותית - קוטר הפרח מגיע עד ל-20 ס"מ, ואורך עלה העטיף החיצוני מגיע ל-11 ס"מ ויותר. הפריחה בין פברואר לאפריל, ההבשלה ביוני. הפרי הוא הלקט המכיל זרעים מרובים גדולים.

תואר המין ניתן לו על ידי צ'ארלס דינסמור שגילה לראשונה את המין בשנת 1933. בעברית הוא מכונה גם **אירוס הגולן** - שם הוא נמצא לראשונה.

אירוס החרמון אנדמי לאזורים מצומצמים בארץ ישראל ברמת הגולן בלבד. המין גדל בגולן על גבעות בזלת ברום של 700–900 מטר. זאת ועוד, בחרמון ישנן אוכלוסיות שנחשבו בעבר לאוכלוסיות של אירוס הגולן, אך הדעה הרווחת כיום בקרב הבוטנאים היא שהאוכלוסיות למרגלות החרמון שייכות למין אירוס נצרתי, או מהוות אוכלוסיות מעבר בין אירוס הגולן לבינו. אוכלוסיות אלה גדלות במפנים דרומיים באדמות הנמצאות על אבן גיר, ברום של 1200–1700 מטר. הן פורחות כחמישה שבועות לאחר פריחת אירוס הגולן, ועלי הצמחים בהן נותרים ירוקים במשך כל הקיץ.

ככל מיני האירוס בארץ ישראל, מוגן גם אירוס החרמון על פי חוק. בשל אזורי הצמיחה המצומצמים שלו, הוכרזו שניים מאזורים אלו כשמורות טבע: שמורת תנוריה ושמורת חושניה.

תמונות
------

* 
* 
* 
* 
* 
*

לקריאה נוספת
------------

* מיכה לבנה, **לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל**, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 (הספר בקטלוג ULI)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אירוס החרמון** בוויקישיתוף
* אירוס החרמון, באתר NCBI (באנגלית)
* אירוס החרמון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* אירוס החרמון, באתר צמח השדה
* אירוס החרמון, באתר צמחיית ישראל ברשת
* אירוס החרמון, באתר Tropicos (באנגלית)
* אירוס החרמון, באתר GBIF (באנגלית)
* אירוס החרמון, באתר The Plant List (באנגלית)
* אירוס החרמון, באתר IPNI (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אירוס החרמון באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
**ויילקיה אוצ'י** (בפולנית: **Wielkie Oczy**) הוא כפר במחוז לובאצ'וב שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

תולדות היישוב
-------------

לוויילקיה אוצ'י (מילולית: "עיניים גדולות") הוענקו זכויות עיר בשנת 1671, ונקבעו בה ירידים שנתיים וימי שוק. לצדה, הוקם מבצר. במהלך המאה ה-19 הוקמו ביישוב מספר מפעלים, ובשנת 1935 ניטלו ממנו זכויות העיר.

יהודי ויילקיה אוצ'י
-------------------

בית הכנסת בוויילקיה אוצ'י.
יהודים ישבו בוויילקיה אוצ'י מראשיתו, ובמחצית השנייה של המאה ה-18 התקיימה במקום קהילה עצמאית ומרכזית. בסוף המאה ה-19 היגרו יהודים רבים מהיישוב לארצות הברית, ובשנת 1927 נבנה מכספם של יוצאי היישוב בארצות הברית בית כנסת חדש ביישוב. ביולי 1910 נערך ביהודי היישוב פוגרום בהסתת הכומר המקומי.

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לכפר כמה עשרות פליטים יהודים ממערב פולין, ומספר יהודיו הגיע לכ-700 איש. בתחילת יולי 1941, לאחר פרוץ מבצע ברברוסה וכיבוש היישוב בידי הגרמנים, פרעו האוקראינים המקומיים ביהודי הכפר, וביצעו בהם מעשי רצח. לאחר מכן, הוטלו על יהודי הכפר עבודות כפייה, ורכושם נגזל מהם. בד בבד, הועברו לכפר יהודים שגורשו מכפרי הסביבה.

בסוף מאי 1942 רוכזו יהודי הכפר בכיכר המרכזית בו, ושם ערכו בהם גרמנים ואוקראינים סלקציה. רוב יהודי היישוב גורשו לגטו יבורוב, והיתר למחנה ינובסקה, וגורלם היה זהה לגורל יתר היהודים במקומות אלו. בנובמבר 1942 הוכרזה ויילקיה אוצ'י כ"נקייה מיהודים".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויילקיה אוצ'י** בוויקישיתוף
* ויילקיה אוצ'י באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "ויילקיה אוצ'י", באתר השטעטל הווירטואלי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1047451263
* VIAF: 306293310
* WorldCat (עם VIAF): 306293310

 |
**וילהלם פוקס** (בגרמנית: **Wilhelm Fuchs**; ‏1 בספטמבר 1898, מנהיים, האימפריה הגרמנית – 24 בינואר 1947, בלגרד, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) היה קצין אס אס בדרגת שטנדרטנפיהרר (קולונל), מפקד איינזצגרופן סרביה, ובהמשך איינזצגרופן 3 בלטביה. לאחר המלחמה הוסגר ליוגוסלביה, נשפט בעוון פשעי מלחמה, הורשע והוצא להורג.

קורות חייו
----------

וילהלם פוקם נולד במנהיים, ורכש דוקטורט בפילוסופיה באוניברסיטת לייפציג. באפריל 1932 הצטרף למפלגה הנאצית ובדצמבר באותה השנה הצטרף ל-אס אס.

באפריל 1941 מונה למפקד איינזצגרופן סרביה. ב-14 במאי 1941 השתתף בישיבת הפיקוד הגרמני בסרביה, אשר בעקבותיה הוחלט לטפל "בבעיה היהודית". במסגרת תפקידו פיקד על רצח הנשים והילדים מקרב יהדות בלגרד במחנה סיימישטה. בינואר 1942 הועבר מתפקידו בשל כשלים בהתמודדות מול כוחות של הפרטיזנים של טיטו.

בהמשך, הועבר לאזור לטביה, ושירת כעוזרו של מפקד האס אס והמשטרה. ב-15 בספטמבר 1943 מונה למפקד "איינזצגרופן 3", אשר פעלה באזור ריגה. ב-6 במאי 1944 מונה למפקד איינזצגרופן A. באוקטובר 1944 הועבר לפקד על איינזצגרופן E בשטחי המדינה העצמאית של קרואטיה.

לאחר מלחמת העולם השנייה הוסגר ליוגוסלביה, והועמד לדין על פשעי מלחמה. ב-22 בדצמבר 1946 נגזר דינו למוות וב-24 בינואר 1947 הוצא להורג בבלגרד בתלייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וילהלם פוקס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  מנחם שלח (עורך), **תולדות השואה - יוגוסלביה**, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1990, עמודים 122-63.
**בליגרוד** (בפולנית: **Baligród**) הוא כפר במחוז לסקו שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, בו שכנה עד השואה קהילה יהודית.

תולדות היישוב
-------------

התיעוד הראשון ליישוב הוא מראשית המאה ה-17, אך נראה שהמקום היה מיושב עוד מאות בשנים קודם לכן. בשנת 1634 הוענקו ליישוב זכויות מגדבורג. היישוב נודע בשל הירידים שהתקיימו בו, בהיותו על נתיב מסחר מרכזי בין הונגריה ופולין.

מספר מתושבי היישוב נודעו בפעילותם במרד ינואר בשנת 1863, ובהמשך, ניטלו מהיישוב זכויותיו העירוניות.

בתקופת מלחמת העולם הראשונה, ובמיוחד במרץ 1915, נערכו קרבות קשים בסביבת היישוב, אשר גרמו לו לנזקים כבדים.

באוגוסט 1944 נרצחו ביישוב 42 תושבים פולנים בידי מיליציה אוקראינית.

יהודי בליגרוד
-------------

בית העלמין היהודי בבליגרוד
### תולדות הקהילה

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בבליגרוד הוא מראשית המאה ה-17. בשנת 1765 חיו ביישוב 144 יהודים, ובשנת 1870 הפכה הקהילה ביישוב לעצמאית, כאשר עד אז הייתה כפופה לקהילת לסקו. יהודי המקום, שהיו חסידים, התפרנסו ממלאכה ומרוכלות.

בסוף המאה ה-19 כיהן במקום הרב יהושע רובין, בנו של הרב מנחם-מנדל רובין מלינסק. באותה עת התקיימו בכפר שלושה בתי תפילה, וכן חצרות של חסידות סאדיגורה ושל חסידות דינוב.

במהלך מלחמת העולם הראשונה נפגעה הקהילה בכפר בשל הרס היישוב, ובשל פרעות כפריי הסביבה בשלהי 1918, ורבים מיהודי היישוב עזבוהו. בשנת 1921 נמנו בבליגרוד 515 יהודים. בשנות העשרים השתקמה הקהילה במקום בסיוע הג'וינט, וקמו ביישוב סניפים של חלק מהמפלגות הציוניות, וקן של תנועת הנוער עקיבא.

בשנת 1939 נמנו בכפר 990 יהודים, קרוב למחצית מכלל תושביו.

### בשואה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה החלו יהודים מהכפר להימלט מזרחה. עם הכיבוש הגרמני של האזור, הוטלו על יהודי הכפר גזירות שונות, וחובת עבודות כפייה בבניית ביצורים בגבול הסובייטי. מעת לעת הגיעו למקום אנשי הגסטאפו והמשטרה הגרמנית, והיו מתעללים ביהודים, ובוזזים את רכושם.

בשנת 1941 הוחרם רכוש ועד הקהילה בכפר, והוטלו על יהודי הכפר תשלומי כופר, ובהמשך, שולחו יהודים מהכפר למחנה העבודה זאסלאב שבנפת סאנוק. בחורף 1942-1941 נפטרו יהודים רבים בכפר כתוצאה מרעב וממגיפות.

בקיץ 1942 גורשו כל יהודי הכפר למחנה זאסלאב, אשר שימש באותה עת כמחנה ריכוז ליהודי הסביבה. במחנה זה שוכנו בצריפים, והועסקו בעבודה במנסרות, תוך הוצאה להורג של יהודים שנמצאו בלתי כשירים לעבודה.

בשלהי 1942 ובראשית 1943 שולחו יהודי בליגרוד, יחד עם יתר יושבי מחנה הריכוז, למחנה ההשמדה בלז'ץ.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בליגרוד** בוויקישיתוף
* ספר יזכור לקהילת בליגרוד, בספריית העיר ניו יורק
* בליגרוד באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "בליגרוד", באתר השטעטל הווירטואלי
* באליגרוד (פולין), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007512768905171
* GND: 1224989155
* LCCN: no2010145441
* VIAF: 151694588
* WorldCat (עם VIAF): 151694588

 |
**אַנַאבֶּלָה יעקב-קלנר** (26 במאי 1941 – 21 בנובמבר 2019) הייתה שחקנית תיאטרון ישראלית.

ביוגרפיה
--------

נולדה ברומניה לאב כנר ולאם עקרת בית. בוגרת בית הספר לאמנויות בבוקרשט. ב-1963, כשהייתה בת 22, עלתה לישראל עם הוריה.

יעקב החלה את דרכה כשחקנית בישראל, כשהשתתפה במופעים שהעלה שמעון דז'יגאן. בין היתר, גילמה את לאה בהצגה ביידיש "הדיבוק" בהפקה היחידה של העלאת מחזה זה בשפה היידית בישראל. עם סיום לימודי העברית, שיחקה ב"תיאטרון השדרה" של מנחם גולן.

בשנת 1967 הייתה מועמדת לפרס כינור דוד. בשנת 1999 זכתה בפרס אדית וישראל פולק ובשנת 2000 יצגה את ישראל בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסלוניקי כשחקנית ראשית בסרט "הו, חיים חיים".

בשנת 1992 הצטרפה יעקב לתיאטרון יידישפיל ומאז השתתפה במרבית הצגותיו תחת שם הבמה **אנאבלה**. ב-1995 השתתפה בהצגה "מירל'ה אפרת" מאת יעקב גורדין, ב-1997 השתתפה בהצגה "סנדר בלאנק ויורשיו" מאת שלום עליכם וב-1999 בהצגה "קשה להיות יהודי" לצד מוניקה ורדימון וישראל טרייסטמן. ב-2002 השתתפה בהצגה "הפרדס" מאת יוסף בר יוסף. ב-2003 גילמה אחות לצד שלמה בר אבא ומוני מושונוב בהפקה המשותפת לתיאטרון יידישפיל והבימה "הקומיקאים" מאת ניל סיימון בבימויו של אילן רונן.

ב-2004 גילמה דודה קולומביאנית בסרט שביים שי כנות וכתב רשף לוי "אהבה קולומביאנית" והשתתפה בהצגה "החזן מווילנה". ב-2005 השתתפה בהצגה "אהבה אחרונה" על פי יצחק בשביס זינגר וב-2008 בהצגה "ילדי הצל" מאת בן ציון תומר. באותה שנה שיחקה בקומדיית המצבים "קוויקי" בערוץ 2 את פאני לובין, בת דמותה של המורה למשחק פאני לוביץ'. ב-2011 השתתפה בסרטו של דן וולמן ע"פ ספרה של שולמית לפיד בעל אותו השם "גיא אוני". באותה שנה שיחקה בהצגה "קופות הסתרים של נשות העיירה". 

ב-2013 שיחקה את פרציפלוכא, במחזה "סולומון גריפ" מאת חנוך לוין. באותה שנה השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "בלתי הפיך" בערוץ 2 ובסדרת הטלוויזיה "המגפה" בבימויו של ימי ויסלר ב-HOT. ב-2014 השתתפה בסרט "מיתה טובה" שכתבו וביימו שרון מימון וטל גרניט והופיעה במחזה המוזיקלי "געבירטיג" מאת יהושע סובול. ב-2015 שיחקה בהצגה "מועדון האלמנות העליזות" מאת איוון מנצ'ל בתפקיד דוריס, לצד מרים זהר. בשנת 2019 זכתה בפרס מפעל חיים מטעם הרשות הלאומית לתרבות היידיש. 

אנאבלה נפטרה ב-21 בנובמבר 2019. הייתה גרושה ואם לבת.

קישורים חיצוניים
----------------

* אנאבלה יעקב, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* אנאבלה יעקב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אנאבלה יעקב, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* אנאבלה יעקב, באתר ספר הקולנוע הישראלי
* אנאבלה יעקב, בארכיון הבימה
* אנאבעלא זינגט יידיש א קאטאר-Annabella in Yiddish A Katar, סרטון באתר יוטיוב
* ענת מוניץ, "ההצלחה שלו היא ההצלחה שלנו", ראיון באתר "הבמה", 21 בנובמבר 2011

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2019155271
* VIAF: 3688157226596685410000
* WorldCat: lccn-no2019155271

 |
**ג'ינֶברה דה בֶּנצ'י** (באיטלקית: **Ginevra de' Benci**; נולדה ב-1457) הייתה אשת החברה הגבוהה האריסטוקרטית בפירנצה במאה ה-15. אביה היה אמריגו בנצ'י.

שיוכה המשפחתי היה מיוחד אומנם, אך ג'ינברה הייתה מפורסמת בזכות העובדה שהייתה משוררת ואשת ספר מכובדת, ובזכות העובדה שהפורטרט שלה הונצח בציור על ידי לאונרדו דה וינצ'י. בשנת 1474, בגיל 16 נישאה ג'ינברה ללואיג'י ניקוליני, ועל פי אחת הגרסאות הוא הזמין את הציור עבור חתונתם. על פי גרסה אחרת, בג'ינברה התאהב שגריר ונציה בפירנצה, ברנרדו במבו, והוא מי שעמד מאחורי הזמנת הפורטרט. כיום מקובלת הגרסה לפיה הציור ניתן כמתנת חתונתה של ג'ינברה, שהייתה בתו של בנקאי עשיר מפירנצה, לניקולוני.

עלי הערער שבציור משמשים כמוטיב מרכזי ביצירה. שמה של האישה הצעירה, ג'ינברה, קשור למילה האיטלקית "ג'ינפרו" שמשמעה ערער. לאונרדו דה וינצ'י השתמש בעלים כמשחק מילים עם שמה של הנערה, והציב את דיוקנה החיוור דמוי השיש כנגד עליו הכהים והקוצניים של שיח הערער. ישנה סידרה מורכבת של רמיזות הקשורות בשם, בצידו השני של הציור, שבאופן יוצא דופן מצויר גם מאחור. על רקע חיקוי שיש בהט, אנו רואים עלי ערער, דפנה ודקל הקשורים ביניהם, ואת העטרה שעליה מופיע הכיתוב בלטינית: *"Virtutem Forma Decorat*" שפירושו: "היופי מייפה את המידות הטובות". שיח הערער הצומח מתוך העטרה מהווה התייחסות נוספת לשמה של ג'ינברה ולמידות של צניעות ואמונה. כמו כן, שיח הדפנה שהוא ירוק עד, מתייחס לשאיפותיה של ג'ינברה כמשוררת, עליהן אנו יודעים מבמבו ומסופרים אחרים. גם כף הדקל היא סמל למידות טובות. הכיתוב הלטיני השזור עם הצמחים, המסמלים מידות טובות – מקשר בין היופי והמידה הטובה, ושימש באותם ימים נושא ספרותי. יופייה העדין של ג'ינברה מפורש כביטוי למידותיה הטובות, כך שהצד החזיתי והאחורי של הציור קשורים בקשר הדוק ביותר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ינברה דה בנצ'י** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ג'ינברה דה בנצ'י (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007590416805171
* BnF: cb144486077 (data)
* GND: 4659521-1
* RKDimages ID: 292906
* VIAF: 175180702
* WorldCat (עם VIAF): 175180702

 |
**שאלון הכאב של מקגיל**, המכונה גם **אינדקס מקגיל לכאב**, הוא סרגל לדירוג כאב שפותח בשנת 1971, על ידי דוקטור רונלד מלזאק (Melzack) ודוקטור וורן טורגרסון (Torgerson) מאוניברסיטת מקגיל במונטריאול ומשמש ככלי מרכזי למדידת כאב.

היסטוריה
--------

מלזאק (פסיכולוג קנדי) ועמיתו דוקטור פטריק וול (רופא בריטי), פרסמו ב-1965 את המאמר תאוריית השער, וב-1984 את "מדריך הכאב של וול ומלזאק", שאורכו מעל לאלף עמודים והוא בין הספרים המקיפים ביותר בתחום רפואת כאב.
מלזאק החל לאסוף את תיאורי המטופלים שלו לכאב, במשך שנים.

אופן השימוש
-----------

זהו שאלון לדיווח עצמי המאפשר לאנשים לתאר לרופא את סוג ועוצמת הכאב שהם חווים. למשתמשים מוצגת רשימה של 78 מילים המחולקות ל-20 קבוצות הקשורים לכאב. המשתמשים מסמנים את מידת ההתאמה של המילים המתארות בצורה הטובה ביותר את כאבם (ניתן לסמן מספר תיאורים). בין המילים הללו, ישנם תיאורים שונים המסמנים מרכיבים שונים של כאב, היינו: חושיים (סעיפים 1–10), רגשיים (סעיפים 11–15), הערכה (סעיף 16), ושונות (סעיפים 17–20).

ביקורת רבה הושמעה על סולמות לדירוג כאב ובפרט על סרגל מקגיל, למשל בידי חוקר המוח סטיבן מקמהון, מארגון "London Pain Consortium" שמעודד מחקר בתחום הכאב. לטענת מקמהון, כאב אינו תופעה חד-ממדית וההשלכות שלו רחבות יותר: עד כמה הוא מאיים, כמה הוא מטריד רגשית, ואיך הוא משפיע על היכולת להתרכז. השאלון גם אינו המתאים ביותר לתיאור כאב כרוני (אנ'). בנוסף, השאלון הוא סובייקטיבי ומושפע מחוויות האדם, כך למשל אנשים שנפצעו באופן חמור, משנים את הגדרתם לקצוות הסרגל ובייחוד לקצה העליון.

השפעה
-----

גרסה מודרנית יותר של השאלון היא Pain Quality Assessment Scale, שבה מציינים המטופלים בסרגל 1 עד 10, עד כמה הכאב "חזק", "חד", "חם", "קהה" וכו'.

שאלון לדוגמה
------------

| קבוצה | מילים |
| --- | --- |
| 1 | מרצד, פועם, רוטט, מכה, דופק |
| 2 | קופץ, מהבהב, יורה |
| 3 | עוקץ, משעמם, קודח, דוקר |
| 4 | חד, חותך, מתלהב |
| 5 | צובט, לוחץ, מכרסם, מתכווץ, מוחץ |
| 6 | סוחב, מושך, מעקם |
| 7 | חם, בוער, רותח, צורב |
| 8 | מעקצץ, מגרד, חד, עוקץ |
| 9 | עמום, כאוב, כואב, מייסר, כבד |
| 10 | רך, מתוח (חזק), משפשף, מפצל |
| 11 | מעייף, מתיש |
| 12 | חולה, חונק |
| 13 | מפחיד, מבהיל, מחריד |
| 14 | מעניש, מתלהם, אכזרי, מרושע, הורג |
| 15 | נבזה, מסנוור |
| 16 | מעצבן, מטריד, עלוב, אינטנסיבי, בלתי נסבל |
| 17 | מתפשט, מקרין, חודר, נוקב |
| 18 | לחוץ, חסר תחושה, סוחט, מושך, קורע |
| 19 | קריר, קר, קפוא |
| 20 | מנדנד, מבחיל, מייסר, נוראי, מענה |

קישורים חיצוניים
----------------

* שאלון מקגיל המלא
* שאלון מקגיל מקוון מקוצר (באנגלית)
* כמה כואב?, ג'ון וולש, Mosaic Science באתר אלכסון
* כלי חדש המאפשר הערכת כאב של אנשים עם לקות אינטלקטואלית, מאיר לוטן, הפקולטה לבריאות ורפואת שיניים, אוניברסיטת ברגן

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  כמה כואב? - אלכסון

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**בורובה** (בפולנית: **Borowa**) הוא כפר במחוז מיילץ שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, השוכן כ-13 ק"מ צפונית מערבית למיילץ.

התיעוד הראשון ליישוב הוא משנת 1404. בשנת 1921 נמנו במקום כ-1250 תושבים, מהם קרוב ל-200 יהודים. בין השנים 1975 ו- 1998 היה היישוב שייך למחוז ז'שוב.

יהודי בורובה
------------

בתחילה השתייכו יהודי הכפר לקהילת ראדומישל ויילקי, ונסתייעו בשירותים שונים בקהילת מיילץ, אך בין מלחמות העולם כיהן ביישוב רב עצמאי, אלעזר רופשיץ (נספה בשואה). השוחט והבודק המקומי שימש גם את יהודי הכפר הסמוך צ'רמין.

בנובמבר 1918 בלמה קבוצת הגנה יהודית ניסיון של איכרי הסביבה לפרוע ביהודי הכפר.

בשנות העשרים והשלושים פעלה בכפר ספרייה יהודית, ובשנת 1932 הוקם במקום קן של תנועת הנוער עקיבא.

עם הכיבוש הגרמני בספטמבר 1939 הוטלו על יהודי היישוב הגבלות תנועה, והם חויבו בענידת סרט עם מגן דוד על זרועם. כמו כן, נלקחו יהודי הכפר לעבודות כפייה, ואולצו להעביר לגרמנים מכסות של תוצרת חקלאית ורכוש.

ביולי 1942 גורשו כל יהודי הכפר לראדומישל ויילקי, ורובם נשלחו להשמדה באקציה שהתקיימה במקום כעבור זמן קצר. היתר הועברו לדמביצה, וגורלם היה כגורל יתר יהודי המקום.

שני בתי הכנסת של הכפר נהרסו בתקופת המלחמה.

קישורים חיצוניים
----------------

* בורובה באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "בורובה", באתר השטעטל הווירטואלי
* "בורובה (פודקרפאטי)", באתר JewishGen (באנגלית)
**תסמונת זולינגר אליסון** היא תסמונת המשלבת שלושה מקרים המזיקים לקיבה, ולרוב מופיעים בנפרד. שילוש זה מורכב מייצור יתר של חומצת קיבה, כיב פפטי קשה, וגידול סרטני בלבלב. בתסמונת זו ניתן להבחין ברמות גבוהות מאוד של הורמון מסוג גסטרין (gastrine), שגורם לקיבה לייצר חומצה הידרוכלורית עודפת. לעיתים קרובות הגורם לכך הוא גידול (gastrinoma) בתריסריון או בלבלב הגורם לייצור הורמון הגסטרין, הגורם לייצור יתר של חומצת הקיבה, וחומצה זו עשויה לגרום לכיב פפטי קשה בקיבה. הופעת הכיב הפפטי נפוצה אצל כ-95% מהחולים בתסמונת זולינגר אליסון.

פתופזיולוגיה
------------

הורמון הגסטרין עובד על תאים של הקיבה הקודקודית, וגורם להם להפריש יוני מימן מיותרים אל תוך חלל הבטן. בנוסף, הגסטרין גורם להיפרפלזיה של תאי הקיבה, הדבר מוביל להפרשה מיותרת של חומצה מהתאים, ובנוסף לכך כל תא מייצר שיעור גבוה יותר של חומצה הידרוכלורית. ככל שהחומציות גדלה, כך גדלה האפשרות להתפתחות כיב פפטי בקיבה ובתריסריון (המעי הדק).

תופעות לוואי
------------

חולים אשר אובחנו כי לקו בתסמונת זולינגר אליסון בהכרח יחוו כאבי בטן קשים ושלשול. אם מטופל אובחן כבעל כיב פפטי אך לא אובחן כבעל גידול או אובחן אצלו ייצור יתר של הורמון גסטרין, עדיין יאובחן כאחד הלוקה בתסמונת זולינגר אליסון, במיוחד אם גופו אינו ממהר להגיב לטיפול.

גסטריונומה עלולה להתרחש כאשר גידולים בודדים או מרובים, הם ממאירים. בכמות של חצי עד שני שלישים מתפשטים לכיוון בלוטות הלימפה ליד הכבד, הלבלב והמעי הדק. כמעט עשרים וחמישה אחוזים מהחולים בגסטריונומה הם בעלי גידולים מרובים וממאירים, במצב הנקרא endocrine neoplasia ומאובחנים כ-MEN I. לחולים שאובחנו כלוקים ב-MEN I יש גידולים בבלוטת יותרת המוח, בבלוטת יותרת התריס ובנוסף אף גידולים בלבלב.

תסמינים לזיהוי המחלה
--------------------

* בחילה
* צפצופים באזניים
* הקאות דם - דם שמעוכל בקיבה כתוצאה מהיווצרות כיב פפטי.
* ירידה דרסטית במשקל, תוך זמן קצר.

אבחון
-----

חשד קליני לקיום תסמונת זולינגר אליסון, יכול להתעורר, כאשר הסמפטומים המפורטים לעיל מוכיחים עמידות לטיפול תרופתי. 
כאשר קיים חשד קל בלבד לתסמונת, ניתן לאבחן כי המטופל לוקה בתסמונת זולינגר אליסון בעזרת אנדוסקופיה, בדיקות מעבדה, ובדיקות הדמיה (MRI או CT או US).

עוד דרך לאבחן את המחלה היא על ידי מבחן גירוי אשר מודד את רמות הגסטרין, לפחות לפי שלושה מקרים נפרדים:

1. PH- הפרשת חומצות קיבה
2. המצאות חומצה גסטרית
3. בדיקת רמות סקרטין

טיפול
-----

הטיפול הוא סימפטומטי, כלומר מעכב את התסמינים. הטיפול הנפוץ הוא אומפרזול ולנסופרזול, והיסטמין H2 המשמשים כגורם המאט את הפרשת החומצה. את הגידולים ניתן לרפא בעזרת ניתוח או בעזרת טיפולים כימותרפיים.

היסטוריה
--------

למרות שהיו כמה דיווחים ספורדיים של הצירוף בין כיבים פפטיים ובין גידולי לבלב גם קודם לכן, הראשונים שטענו לקשר סיבתי בין שני הממצאים היו רוברט מילטון זולינגר ואדווין הומר אליסון, כירורגים וחברי סגל באוניברסיטת מדינת אוהיו בארצות הברית. הם דיווחו על התסמונת לראשונה בכנס של הכירורגים האמריקאים בפילדלפיה באפריל 1955 ואחר כך פרסמו עליו בעיתון Annals of Surgery באותה שנה.

ביבליוגרפיה
-----------

* Zollinger RM, Ellison EH (1955). "*Primary peptic ulcerations of the jejunum associated with islet cell tumors of the pancreas*". Ann. Surg. 142 (4): 709–23; discussion, 724–8.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תסמונת זולינגר אליסון** בוויקישיתוף
**אנהידריד אצטי** (ACETIC ANHYDRIDE) הוא תרכובת אורגנית שנוסחתה CH3CO)2O) מסומן גם כ Ac2O. החומר הוא אנהידריד (אלמימה) של חומצה אצטית וזהו האנהידריד הפשוט ביותר שניתן לבודד. אנהידריד אצטי הוא נוזל שקוף שריחו כשל חומצת חומץ בשל התגובה עם אדי מים שבאוויר. לחומר יישומים בסינטיזה אורגנית.

ייצור
-----

אנהידריד אצטי מופק מתגובת דה-הידרציה של חומצה אצטית ב-800°C. נדרשת הפרדת התוצרים כדי למנוע תגובה מחודשת עם המים לפרוק התוצר.

התגובה בין שתי מולקולות חומצה אצטית לקבלת אנהידריד  

החומר מופק גם בתגובת פחמן חד-חמצני CO עם מתיל אצטט (אסתר של מתנול וחומצה אצטית) בתגובה:  

{\displaystyle CH\_{3}CO\_{2}CH\_{3}+CO\Rightarrow (CH\_{3}CO)\_{2}O}  

בתהליך הופך המתיל אצטט למתיל יודיד ומלח אצטט. הCO מגיב עם מתיל יודיד לקבלת אצטיל יודיד CH3C(O)I שמגיב עם מלח האצטט או עם חומצה אמטית לקבלת התוצר. הקטליזטורים הוא רודיום יודיד RhI3 וליתיום יודיד LiI. כיוון שהאנהידריד אינו יציב במים התגובה מבוצעת בממס אל מיימי.

תגובות
------

אנהידריד אצטי הוא ריאגנט למגוון תגובות אצטיליציה (acetylation) כלומר הוספת קבוצת אצטיל CH3CO למולקולות, בעיקר של כהלים ואמינים. ניתן לראות באנהידריד מקור ל+CH3CO, בתגובות אלו כך למשל בתגובה בין אנהידריד אצטי לאתנול להפקת אתיל אצטט  
{\displaystyle (CH\_{3}CO)\_{2}O+CH\_{3}CH\_{2}COH\Rightarrow CH\_{3}CO\_{2}C[[H\_{2}CH\_{3}+CH\_{3}COOH}  

לפעמים בסיס כפירידין משמש כקטליזטור לתגובות אלו.

שימושים
-------

* אנהידריד אצטי שימש לייצור צלולוז-אצטט (פולימר ששימש לייצור סרטי צילום וסיבים) מצלולוז.
* החומר משמש לייצור אספירין מחומצה סליצילית

התגובה בין אנהידריד אצטי לחומצה סליצילית לקבלת אספירין
* שימור עץ על ידי החדרת האנהידריד לעץ הגולמי באוטוקלב
* ייצור עמילן מעובד לתעשיית המזון
* משמש ליצירת הרואין

בטיחות
------

אנהידריד אצטי הוא חומר מגרה ודליק. נשימת אדי החומר מסוכנת. בנוכחות מי חמצן נוצר החומר הנפיץ דיאצטיל פראוקסיד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנהידריד אצטי** בוויקישיתוף
* MSDS (גיליון בטיחות חומרים) של אנהידריד אצטי (אנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנהידריד פורמי פשוט שיותר אלא שהוא מתפרק ספונטנית מחוץ לתמיסה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4153053-6

 |
האולם המרכזי בארמון
עיטור בחזית הארמון. ישנה סבירה לפי מדובר בדיוקנו של ברתולומאו רסטרלי.
**ארמון סטורגנוב** (ברוסית: **Строгановский дворец**) הוא ארמון הממוקם במפגש נבסקי פרוספקט עם הנהר מויקה במרכז סנקט פטרבורג שברוסיה.

הארמון נבנה בסגנון הבארוק המאוחר, בתכנונו של האדריכל ברתולומאו רסטרלי עבור הברון סרגי גריגורייביץ' סטרוגנוב ממשפחת סטרוגנוב, בין השנים 1753–1754.

פנים המבנה עוצב על ידי אנדריי וורוניכין בראשית המאה ה-19.

היסטוריה
--------

משפחת סטרוגנוב התגוררה במבנה במיקומו של הארמון מאז שנת 1720 לערך, במבנה חד קומתי. בשנת 1740 לערך בנה האדריכל מיכאיל זמצוב קומה שנייה למבנה.

בשנת 1752 הזמין הברון סטרוגנוב את בניית הארמון מהאדריכל האיטלקי ברתולומאו רסטרלי. רסטרלי עבד באותה עת על הקמת ארמון יקטרינה ומנזר סמולני עבור הצאריצה יליזבטה, אולם בשל מעמד המשפחה לא יכל רסטרלי לסרב להזמנת העבודה.

בין השנים 1787–1791 עיצב האדריכל דמרצוב את מבני הסמך הצמודים למבנה הראשי וכן עיצב מחדש כמה מחדרי הארמון.

בראשית המאה ה-19 הוזמן האדריכל אנדרי וורוניכין (מתכנן קתדרלת קאזאן) לעצב מחדש את פנים המבנה בסגנון ניאו קלאסי.

אחת מדירות הארמון עוצבה עבור אגלאידה פרבלובנה סטרוגנוב על ידי האדריכל קארלו רוסי בשנת 1820.

לאחר מהפיכת אוקטובר בשנת 1917 עזבו בני משפחת סטרוגנוב את רוסיה, ומבנה הארמון הולאם.

השלטון הסובייטי הפך את מבנה הארמון למוזיאון תעמולה שמטרתו להציג את האופי הדקדנטי של אורך חיי האצולה ברוסיה. בשנת 1929 נסגר המוזיאון, ויצירות האמנות שבו עברו למוזיאון ההרמיטאז'. מבנה הארמון עבר בחלקו למכון הבוטני של סנקט פטרבורג, ומשרד בניית האוניות עשה שימוש במבנה החל משנת 1939 ועד 1988.

במהלך המצור על לנינגרד במלחמת העולם השנייה ספג המבנה נזק רב. המבנה שוקם בין השנים 1948–1956 ועבודות שיחזור נוספות בוצעו בשנים 1966–1967.

בשנת 1988 הועבר המבנה לרשות המוזיאון הרוסי והפך לאחד מאגפי המוזיאון, המציג תערוכות מתחלפות. בשנת 1991 עבר המבנה שחזור במטרה להביאו מחדש למצב בו היה עת התגוררה בו משפחת סטרוגנוב. קירות המבנה שוחזרו לעיצובו של רסטרלי (ונצבעו שוב בצבע ורוד, במקום בצבע הירוק הקהה בו נצבעו באמצע המאה ה-20).

תיאור המבנה
-----------

חזית המבנה פונה לנבסקי פרוספקט. לכיוון זה יצר רסטרלי חזית בסגנון צרפתי אימפריאלי, בדומה למראהו של ארמון וורונצוב שנבנה על ידי רסטרלי בין השנים 1744–1750. חזית המבנה המרשימה כוללת שער מרכזי ומצדדיו עמודים קורינתיים שמטרתם עיצובית בלבד (אין לעמודים אלה משמעות ארכיטקטונית, וכל מטרתם היא להדגיש את כיפת המבנה ואת סמל משפחת סטרוגנוב המופיע עליו).

רסטרלי שילב במבנה אלמנטים בארוקיים, כך לדוגמה חלונות הקומה השנייה והשלישית מחוברים יחדיו על מנת ליצור מראה מודגש לחלונות אלה.

מתחת לחלונות החזית מופיע פרופיל של אדם, כאשר ישנה סברה לפיו זהו פרופיל הברון סטרוגנוב, אולם יש הסוברים כי מדובר בדיוקנו של רטסרלי עצמו.

* חזית הארמון הפונה לנהר מויקהחזית הארמון הפונה לנהר מויקה
* מבט על הארמון מכיוון הגשר הירוקמבט על הארמון מכיוון הגשר הירוק
* שלט האצולה של משפחת סטרוגנובשלט האצולה של משפחת סטרוגנוב

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארמון סטרוגנוב** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ארמון סטרוגנוב
* ההיסטוריה של הארמון
* ההיסטוריה של המבנה, באתר המוזיאון הרוסי
* ההיסטוריה של הארמון (ברוסית)
**איוואן בק** (בצרפתית: **Ivan Bek** או **Yvan Bec** בסרבית;‏ 29 באוקטובר 1909 – 2 ביוני 1963) היה כדורגלן צרפתי-יוגוסלבי, ששיחק בעמדת החלוץ.

ביוגרפיה
--------

בק נולד לאב גרמני ואם צ'כית, בעיר בלגרד שביוגוסלביה של אז. בגיל 16 החל לשחק ב-BSK בלגרד, שם כבש 51 שערים ב-50 הופעות. בשנת 1928 עבר לקבוצה Mačva Šabac, ומשם עבר לשחק בסטה הצרפתית. בעונתו הראשונה הגיע עם סטה לגמר הגביע הצרפתי, אך הם הפסידו בו 2–0 למונפלייה. שנה לאחר ההפסד הגיעה סטה שוב לגמר הגביע, רק שהפעם ניצחה 1–3 את מ.כ צרפת כשבק כובש שניים מהשערים בתוספת הזמן. ארבע שנים לאחר מכן, עם אותה קבוצה, זכה בק בדאבל וסטה הייתה לקבוצה הצרפתית הראשונה להגיע להישג זה.

בנבחרת יוגוסלביה ערך בק 7 הופעות, בהן כבש 4 שערים בין השנים 1927–1931. בק ערך את הופעת הבכורה שלו נגד בולגריה ושנה לאחר מכן שיחק עבור הנבחרת באולימפיאדת 1928 שנערכה באמסטרדם. את כל הדרך למונדיאל 1930 עשו חברי נבחרת יוגוסלביה ובק בעזרת אונייה, כשהפליגו את כל הדרך מצרפת עד לאורוגוואי, שם התקיים הטורניר. בטורניר בק היה הכובש הפורה ביותר מבין שחקני נבחרתו, כשכבש 3 שערים וסיים עימה במקום הרביעי. 

בשנת 1933 הוא קיבל אזרחות צרפתית ושינה את שמו לאיבן בק. שנתיים לאחר מכן שיחק עבור נבחרת צרפת. במהלך מלחמת העולם השנייה היה בק חבר במחתרת הצרפתית. בשנת 1963 הוא נפטר מהתקף לב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איוואן בק** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר National Football Teams