recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מרכז זלמן שזר** הוא מרכז בירושלים העוסק במחקר, הוראה והפצת ידע בתחומי תולדות עם ישראל להיסטוריונים, לתלמידים ולציבור הרחב. במסגרת המרכז נערכים קורסים, ימי עיון והשתלמויות ופועלת הוצאת ספרים ברמה אקדמית.

על המרכז
--------

המרכז הוקם על ידי החברה ההיסטורית הישראלית וממשלת ישראל בשנת 1973, לכבוד הנשיא השלישי של מדינת ישראל, זלמן שזר עם סיום כהונתו כנשיא. בשנת 2010 התקבל בכנסת חוק מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, התשע"א–2010, ועל פיו היה לתאגיד ממשלתי. 

המועצה הציבורית של המרכז מורכבת מאישי ציבור, אנשי כלכלה והיסטוריונים. המועצה בוחרת ועד מנהל אחת לארבע שנים.

המרכז מפעיל מכון מחקר לחקר תולדות קהילות ישראל בתפוצות. בנוסף מתמקד המרכז בכתיבת תוכניות לימודים וספרי לימוד למערכת החינוך בנושא תולדות עם ישראל.

המרכז מופקד על קיום הכנס המרכזי של החברה ההיסטורית הישראלית וכנסים בינלאומיים נוספים, הנערכים בשיתוף עם אוניברסיטאות מחוץ לישראל, בהם נדונים נושאים שונים בהיסטוריה של עם ישראל והיסטוריה כללית בחזית המחקר ההיסטורי. בנוסף, מקיים המרכז ימי עיון בהם מוצגים מחקרים אקדמיים לציבור הרחב ומעביר השתלמויות למורים בתחומי המרכז.

במרכז נמצאת ספרייה היסטורית גדולה שרובה בתחום תולדות עם ישראל, המבוססת על עיזבונו של זלמן שזר.

הוצאה לאור ופרסומים
-------------------

המרכז מוציא לאור תעודות היסטוריות וחיבורים אקדמיים על אירועים, אישים ותופעות היסטוריות, שעמדו במרכז מחקרם של היסטוריונים. כמו כן יוצאים לאור במסגרתה חיבורים היסטוריים לעברית, שראו אור בשפות אחרות.

בשנת 2005 החל המרכז לפרסם את הסדרה "גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי". העורך הראשון היה אביעזר רביצקי ומשנת 2010 עורכת הסדרה היא אניטה שפירא, במסגרת הסדרה יצאו לאור ביוגרפיות של רבי יהודה הנשיא, רב סעדיה גאון, רש"י, הרמב"ם, רבי חסדאי קרשקש, רבי יהודה החסיד, דון יצחק אברבנאל, משה מנדלסון, בנימין זאב הרצל, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, חיים נחמן ביאליק, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, ש"י עגנון, מרטין בובר ולאה גולדברג.

מרכז שזר מפיץ את כתבי עת של החברה ההיסטוריה הישראלית: "ציון", "היסטוריה" ו"ידיעון החברה ההיסטוריה הישראלית". בנוסף הוא אחראי על ההפצה של כתב העת ההיסטורי "זמנים" בהוצאת אוניברסיטת תל אביב.

פרס שזר
-------

 ערך מורחב – **פרס שזר**  

במרכז פועלת ועדה שתפקידה חלוקת פרסים למחקרים בתולדות עם ישראל, המיועדים לעודד את המחקר בתחום. בין השאר, היא מעניקה פרסים לתלמידי בתי ספר תיכוניים, אשר כתבו עבודות גמר מצטיינות בהיסטוריה יהודית.

ראו גם
------

אוצרות – אוסף המכתבים הלאומי

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מרכז זלמן שזר

* אתר האינטרנט הרשמי של מרכז זלמן שזר
* מרכז זלמן שזר, באתר "גיידסטאר ישראל"
* מרכז זלמן שזר, דף שער בספרייה הלאומית
* אתר למנויים בלבד עידו דוד כהן, על רקע ביקורת חריפה, התפטר יו"ר מרכז זלמן שזר, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2023

הערות שוליים
------------

1. ↑   היסטוריית החקיקה של חוק מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, התשע"א-2010, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007265357705171
* ISNI: 0000 0001 2286 0640
* LCCN: n82213480
* SUDOC: 02664391X
* VIAF: 131379437
* WorldCat: lccn-n82213480

 |
**טָריאֶל אוֹניאני** (בגאורגית: **ტარიელ ონიანი**; נולד ב-2 ביוני 1952) הוא מראשי הפשע המאורגן הפועל בעיקר באירופה. "גנב בחוק" עוד מתקופת רוסיה הסובייטית ומבוקש בספרד ובגאורגיה.

אוניאני נכלל בין 80 עשירי גאורגיה (מקום 28) עם הון מוערך של 400 מיליון דולר. בין היתר נטען בכלי התקשורת כי אוניאני רכש את איירזנה, חברת התעופה הגדולה בגאורגיה, ידיעה שהוכחשה נמרצות על ידי החברה.

חייו
----

אוניאני, ממוצא סוואני, נולד בשנת 1952 בעיר הכורים, טקיבולי גאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה). אביו נהרג במכרות כשהיה עוד צעיר. את פעילותו הפלילית החל עוד בהיותו בגיל 17. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוא כבר נחשב ל"גנב בחוק" מוסמך. בשנות ה-90 של אותה מאה הוזכר שמו בקשר לחקירה. 

לאחר שהתגורר בצרפת עבר אוניאני להתגורר בספרד שם ארגן, על פי החשד, קבוצה אנשים לצורך הלבנת הון על ידי השקעה בנכסים. במהלך תקופת שהותו הצליח אוניאני, על פי החשד, להכניס לספרד מהגרים גאורגים באופן בלתי חוקי. ב-21 ביוני 2005 ערכה משטרת ספרד את אחד המבצעים הגדולים באירופה ללכידת ראשי המאפיה הרוסית-גאורגית. במהלך אותו מבצע נעצרו 28 איש מברצלונה, אליקנטה וערים נוספות בספרד, שהואשמו בשיתוף פעולה עם אוניאני והלבנת כספים. אוניאני עצמו הצליח לברוח בפעולת עוקץ, ומשטרת ספרד לכדה את בתו בת ה-12 של אוניאני, גוונצו, שהוחזקה בתחילה במעצר "עד שטריאל אוניאני יסגיר את עצמו"[דרוש מקור]. מעצרה כמובן לא ארך ימים רבים. גאורגיה קבלה על מעצר הקטינה, שמעצרה עורר הדים בארץ מוצאו של אביה ודרשה את שחרורה. אוניאני עצמו חזר לצרפת ונעצר אולם שוחרר. 

בשנת 2006 הוא ויתר על אזרחותו הגאורגית, הצהיר על עצמו כרוסי ועבר להתגורר ברוסיה, מה שעורר את זעמה של גאורגיה בגלל מתן מקלט בטוח לגאורגים מבין מנהיגי הפשע המאורגן הבינלאומי, המכונים "גנבים בחוק", טריאל אוניאני וזכר קלשוב".

ב-9 ביולי 2008 נעצר אוניאני על ידי הספצנאז על יאכטה במוסקבה בעת פגישה של אנשי העולם התחתון. על פי הפרסומים היה מדובר בפגישה שנועדה ליישר את ההדורים בין אוניאני, "ראש הגנבים" לבין מתחרה חדש שצמח, אסלן אוסויאנום. בסך הכול נעצרו 50 איש מתוכם 39 "גנבים בחוק" ובתו של אוניאני.

לקריאה נוספת
------------

* שלי לואיס ואנתוני לאטא (2007), **הפשע המאורגן והשחיתות בגאורגיה**, עמ' 56, 60–61, ISBN 0415368219 (באנגלית)

קישורים חיצוניים
----------------

* "מבצע ניקיון הווילה", באתר Kommersant,‏ 22 ביוני 2005 (ברוסית)
* הספצנאז פוצצו מפגש פושעים, באתר וסטי, 9 ביולי 2008 (ברוסית)
* מעצר טריאל אוניאני, בוס מאפיה גאורגית (הקישור אינו פעיל), באתר רוסתווי 2, 10 ביולי 2008 (באנגלית)
* דיון במעצרו של אוניאני במוסקבה, באתר פורום טביליסי (בגאורגית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  בראש הרשימה מופיע בדרי פטרקצישווילי ובהמשך אף אברהם נניקשווילי מאשדוד המחזיק ברוב מניות חברת מנופים פיננסיים בישראל.
2. ↑  הגאורגים העשירים בעולם, 15 בפברואר 2007 (באנגלית)
3. ↑  איררזנה: לטריאל אוניאני אין שום קשר לנו, נובוסטי-גרוּזיה, 12 ביולי 2008
4. ↑  Russia provided safe asylum ... באתר הפרלמנט של גאורגיה (באנגלית)
**עמית גרשון** (נולד ב-5 בדצמבר 1995) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הקלע בהפועל חיפה.

קריירה
------

גרשון החל את דרכו בקבוצת הילדים של מכבי חדרה, ובהמשך עבר להפועל עמק יזרעאל.

בשנת 2014, החל גרשון את הקריירה המקצוענית שלו וחתם בהפועל עפולה מהליגה הלאומית. הוא שיחק שלוש עונות בקבוצה, כשבעונתו האחרונה העמיד ממוצעים של 9.4 נקודות, 2.8 אסיסטים ו-2.7 ריבאונדים למשחק יחד עם 40.9 אחוזים מהשלוש.

ב-2 ביולי 2017 חתם גרשון לשנתיים בהפועל באר שבע. בעונתו הראשונה בקבוצה שיחק 37 משחקים והעמיד ממוצעים של 8.9 נקודות ו-2.4 ריבאונדים למשחק, יחד עם 40.7 אחוזים מהשלוש. גרשון סייע לבאר שבע לעלות לראשונה בתולדותיה לליגת העל כשזכה עימה באליפות בתום העונה. ב-15 במאי 2019 קלע גרשון שיא קריירה של 32 נקודות ב-9 מ-12 מהשלוש, יחד עם 4 ריבאונדים ו-4 אסיסטים במדד יעילות של 37, מה שהוביל את באר שבע לניצחון 77–104 על הפועל גלבוע גליל. בעקבות משחק זה נבחר גרשון לשחקן המצטיין של המחזור. ב-6 ביוני 2019, נבחר גרשון לתגלית העונה בליגת העל לאחר עונה בה העמיד ממוצעים של 6.0 נקודות, 1.5 ריבאונדים ו-1.1 אסיסטים.

ב-25 ביוני 2019, חתם גרשון לשנתיים בהפועל גלבוע גליל. בעונתו הראשונה בקבוצה העמיד ממוצעים של 3.6 נק' ו-2.6 ריבאונדים ב-18.9 דק'. בעונתו השנייה בקבוצה העמיד ממוצעים של 5.1 נק' ב-15.3 דק', בעונה זו העפיל עם הקבוצה לגמר הפלייאוף בו הפסידה למכבי תל אביב.

ב-26 ביולי 2021 חתם גרשון בהפועל ירושלים. בעונה זו העמיד ממוצע של 4.1 נק' ב-11.7 דק'

ב-26 ביולי 2022 חתם גרשון בהפועל אילת. בעונה זו העמיד ממוצע של 7.9 נק', 2.4 אסיסיטים ו-2.1 ריבאונדים ב-25.2 דק'

ביוני 2023 חתם הפועל חיפה.

### קריירה בינלאומית

בשנת 2015 זומן גרשון לנבחרת העתודה במסגרת אליפות אירופה עד גיל 20. בשנת 2017, זומן גרשון לסגל האולימפי של נבחרת ישראל במסגרת אוניברסיאדת טאיפיי.

תארים
-----

הפועל באר שבע
* אליפות הליגה הלאומית (1): (2017/2018)

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר eurobasket

הערות שוליים
------------

1. ↑  כפיר חודרה, הפועל ב"ש מתחזקת: הגארד עמית גרשון חתם, באתר ONE, ‏2 ביולי 2017
2. ↑  אריה ליבנת, שיא שלשות לעמית גרשון, הפועל באר שבע הבטיחה את מקומה בפלייאוף, באתר הארץ, 15 במאי 2019
3. ↑  גרשון תגלית העונה, תומאס שחקן ההגנה, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, ‏6 ביוני 2019
4. ↑  חוזר לעמק: עמית גרשון חתם בגלבוע/גליל, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, ‏26 ביוני 2019
5. ↑  מגן נר לבירה: עמית גרשון מצטרף לירושלים, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, ‏26 ביולי 2021
6. ↑  נועה פופלינגר, ‏סגרה את הסגל הישראלי: גרשון חתם באילת, באתר ערוץ הספורט, 26 ביולי 2022
7. ↑  אור שקדי, אהרלה ויסברג‏, חיזוק ראשון: עמית גרשון חתם לשנתיים בהפועל חיפה, באתר וואלה!‏, 27 ביוני 2023

| תגלית העונה בליגת העל בכדורסל |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| 1990: אמישה • 1991: שפר • 1992: בלול • 1993: אשכנזי • 1994: קטש • 1995: סלע • 1996: ספר • 1997: שארפ • 1998: בורשטיין • 1999: ליובין • 2000: ניסים • 2001: איתן • 2002: שעשוע • 2003: בלות'נטל / לימונד • 2004: אליהו • 2005: רוט • 2006: נעימי • 2007: יזרעאלי • 2008: כהן • 2009: מקל • 2010: אסף • 2011: מרטין • 2012: סקוורר • 2013: טימור • 2014: זליקוביץ' / בלייזר • 2015: דאוסון • 2016: משעור • 2017: גינת • 2018: זוסמן • 2019: גרשון • 2020: דוברת • 2021: קרביץ • 2022: צ'אצ'אשוילי • 2023: פריצקי |

 |
**מריה דיקר (סרבניאק)** (בפולנית: **Maria Srebniak-Dicker**; נולדה ב-26 ביולי 1900 – נפטרה ב-28 בינואר 1984) הייתה פולנייה קתולית חסידת אומות העולם שפעלה להצלת יהודים בלבוב, פולין בתקופת השואה.

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
--------------------------------

בזמן מלחמת העולם השנייה הגרמנים כבשו את אוקראינה/ לבוב ביוני 1941. ביולי 1942, לאחר שהעובדים היהודים בשדה התעופה הצבאי ליד לבוב נשלחו למחנה העבודה ינובסקה (Janowska) שבפאתי לבוב, איגנסי רדוונסקי (בפולנית: Ignacy Radwański), שהיה יהודי, הודיע לחברתו הלנה ביאלק (Helena Bielec) על מצבם הקשה במחנה. מריה דיקר שמעה על כך מחברתה הלנה ששיתפה אותה ואת חנה רודוביץ' וביחד הן מצאו מקום מסתור עבור איגנסי וששת חבריו היהודים שהצליחו להמלט מהמחנה: משה רייס (Moshe Reiss), אלי גלייך (Eli Glajch), אברם דיקר (Abram Dicker), לייב דרוקייר (Leib Drukier), פייגה דרוקייר (Faiga Drukier) ושלמה קין (Szlomo Kin). הם הסתתרו בבית בפרברי העיר בחלקה הארי בתוך בונקר. מריה, הלנה וחנה דאגו לכל מחסורם ולביטחונם אך מאחר שלחלק מהניצולים לא היה כסף לשלם עבור קיומם כל המצילות נכנסו לחובות על מנת לשמור אותם בחיים גם לאחר המלחמה. לאחר זמן מה, כשנשקפה סכנת גילוי המסתור, הם הועברו למקום מחבוא חדש בפרברי העיר קלפארוב (פו') בצדה השני של לבוב, שם נשארו עד ליולי 1944. באותו החודש שוחרר האזור על ידי הצבא האדום.

לאחר המלחמה
-----------

לאחר המלחמה, מריה נישאה לאברם דיקר ועלתה עמו ארצה. חברתה חנה נישאה למשה רייס והלנה נישאה לאיגנסי. מריה נפטרה ב-28 בינואר 1984.

הכרה והנצחה
-----------

קברה של מריה דיקר חסידת אומות העולם בבית הקברות הלטיני בחיפה
ב-9 ביולי 1987, יד ושם הכיר במריה כחסידת אומות העולם. הטקס התקיים ביד ושם בירושלים וניטע לכבודה עץ בגן חסידי אומות העולם ביד ושם ירושלים.

בגן חסידי אומות העולם תושבי חיפה בשכונת רמת אלון שבחיפה הוצבה לזכרה אבן זיכרון עליה נחקק תמצית סיפור פועלה בשואה להצלת יהודים.

במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של מריה. קברה אותר בבית הקברות הלטיני בחיפה. באפריל 2021 נערך ליד קברה טקס זיכרון. ועל הקבר נקבעה לוחית זיכרון המציינת את היותה חסידת אומות העולם ששמה נפשה בכפה להצלת יהודים בשואה.

לקריאה נוספת
------------

* מרדכי, פלדיאל. "מצילים בעקבות הניצולים: על חסידי אומות העולם המתגוררים בישראל [כולל רשימה שמית של המצילים עם פרטים על פעילותם]", **ילקוט מורשת**, מ"א, 1986, עמ' 258.
* גרשון, פינצ'בסקי, חסד אחרון: סיפורם של חסידי אומות העולם בישראל, ירושלים: יד ושם, 2023, עמוד 31.

קישורים חיצוניים
----------------

* חנה רייס (רודוביץ'), באתר "יד ושם" (באנגלית)
* חנה רייס (רודוביץ')
* אדם לאדם - אדם! חסידי אומות העולם תושבי חיפה. גדעון רפאל בן-מיכאל

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  תיק ארכיון יד ושם על מריה דיקר
2. ↑  Dicker Maria (Srebniak), Yad Vashem
3. ↑  חגית הורנשטיין, הסודות של גן חסידי אומות העולם, באתר כלבו חיפה והקריות
4. ↑  אור הלר, "חסד אחרון": המבצע של שב"כ ויד ושם להנצחת חסידי אומות העולם, באתר חדשות 13, 7 באפריל 2021
קפטן **ג'ון קטרל ליץ'**, DSO‏, MVO (באנגלית: **John Catterall Leach**‏; 1 בספטמבר 1894 – 10 בדצמבר 1941) היה קצין צי בריטי. הוא היה הקפטן היחיד של אוניית המערכה אה"מ פרינס אוף ויילס במהלך תקופת שירותה הקצרה.

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייו

ליץ' נולד ב-1 בספטמבר 1894 והיה בנו של צ'ארלס רות'וול ליץ', עורך דין. ליץ' נכנס לקולג' הצי המלכותי, אוסבורן כצוער ב-1907 ושירת בצי המלכותי במהלך מלחמת העולם הראשונה.

### הביסמרק

זמן קצר מאוד לאחר שפרינס אוף ויילס נכנסה לשירות פעיל ב-1941, האונייה נלחמה בפיקודו של ליץ' בקרב מצר דנמרק, וסבלה מנזק מהלחימה עם אוניית המערכה הגרמנית ביסמרק. עם זאת, נזק שנגרם על ידי פרינס אוף ויילס גרם לביסמרק לאבד דלק, ואילץ את האחרונה לנסות לחזור לבסיס בצרפת הכבושה.

למרות שנשפט בבית המשפט הצבאי על הפסקת הקרב עם הביסמרק לאחר טביעת הוד,   הוא זכה בעיטור אות השירות המצוין מצדו.  בסרט משנת 1960 להטביע את ביסמרק! את ליץ' גילם השחקן אסמונד נייט, שהיה על הגשר של פרינס אוף ויילס עם ליץ' במהלך קרב מצר דנמרק וסונוור חלקית כשהאונייה נפגעה מירי של ביסמרק. 

### כוח Z

בסוף 1941, פרינס אוף ויילס הייתה חלק מכוח Z שנשלח לסינגפור. מול חופי מלאיה, היא הוטבעה על ידי היפנים ב-10 בדצמבר 1941. ליץ' מת בעת טביעת ספינתו. בנו היה אדמירל הצי סר הנרי ליץ' (1923–2011), שהיה לורד הים הראשון במהלך מלחמת פוקלנד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון ליץ'** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kennedy, Ludovic (1974). *Pursuit – The Sinking of the Bismarck*. Book Club Associates. p. 212.
2. ↑  Roskill, Stephen (1978). *Churchill and the Admirals*. William Morrow & Company. p. 125 & 313.
3. ↑  Houtermann, Hans. "Royal Navy (RN) Officers – 1939–1945". אורכב מ-המקור ב-8 באפריל 2018. נבדק ב-14 ביולי 2010. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Esmond Knight". IMDb. נבדק ב-4 בדצמבר 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה)
5. ↑  "Admiral of the Fleet Sir Henry Leach". *The Telegraph*. London. 26 באפריל 2011. נבדק ב-27 באוגוסט 2012. `{{cite news}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb171094597 (data)
* CWGC: 2483030
* ISNI: 0000 0004 3350 1397
* LCCN: nb2014001093
* VIAF: 308180694
* WorldCat: lccn-nb2014001093

 |
**מורמיר זאבי** (שם מדעי: *Mormyrops anguilloides*) הוא מין דג חשמל מסדרת הגרום לשונאים וממשפחת המורמיריים המצוי באגמים ונהרות באפריקה שמדרום לסהרה.

אורכו של המורמיר יכול להגיע ל-1.5 מ' ומשקלו ל-15 ק"ג והוא הגדול בבני משפחתו. הוא מצוי באגמים ונהרות טרופיים ברחבי אפריקה מהנילוס הלבן ויובליו, לאזור נהר הקונגו, ימת מלאווי, ואגם טנגניקה ועד לזמבזי בדרום. המורמיר הוא בעל חדק קטן ובעל סנפירים קצרים. הוא כמעט עיוור אבל מוצא את דרכו באמצעות שדה חשמלי שהוא יוצר סביבו.

המורמירים צדים במשך שעות החשיכה בלהקות גדולות ומחפשים בין הסדקים דגים שונים, בעיקר מיני אמנוניים וגם מיני סרטנים וחסילונים. הצעירים ניזונים גם מזחלי חרקים. הם הורגים את הטרף באמצעות גלים חשמליים שהם פולטים ללא הרף ובולעים אותו בשלמותו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מורמיר זאבי** בוויקישיתוף
* מורמיר זאבי, באתר ITIS (באנגלית)
* מורמיר זאבי, באתר NCBI (באנגלית)
* מורמיר זאבי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* מורמיר זאבי, באתר FishBase (באנגלית)
* מורמיר זאבי, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מורמיר זאבי באתר הרשימה האדומה של IUCN
החשמן ג'ובאני קולומבו, ארכיבישוף מילאנו, חובש גאלרו (בסביבות 1965)
סמלו של החשמן ג'ובאני קולומבו, עם גאלרו אדום
סמלו של ז'וזה לאי, בישוף מקאו לשעבר, עם גאלרו שחור וגדילים סגולים
**גאלרו** (בלטינית: **Galero**, נקרא גם Cappello romano; ברבים: גאלרי) הוא כובע נמוך ורחב שוליים שמשני צידיו משתלשלים גדילים, המשמש בעיקר בישופים בכנסייה הקתולית. בהרלדיקה כנסייתית הוא משמש כעיטור חשוב בסמלים של אנשי כמורה.

מקור ושימוש
-----------

מקורו של הכובע הוא בכובעי הצליינים הנוצרים שלבשו אותו כדי להגן על עצמם מפגעי מזג האוויר.
כחלק ממאבקו של האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי בפרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, מינה האפיפיור 13 חשמנים חדשים במסגרת ועידה אקומנית שהתקיימה בליון. בעת מינוים הוא חבש לראשם גאלרי אדומים כנראה כדי לציין אותם כנבחריו במהלך הוועידה.
כהמשך למסורת זו היה נהוג שבעת מינוי חשמן, מעניק לו האפיפיור גאלרו אדום. מנהג זה נפסק לאחר ועידת הוותיקן השנייה והגאלרו הוחלף בכיפה. לאחר מותו של החשמן נהוג לתלות את הגאלרו מעל קברו עד שעצמותיו הופכות לאבק, דבר שמסמל כיצד חולפת כל תהילה ארצית.

אף על פי שחשמנים לא מקבלים רשמית גאלרו בעת מינויים, שמורה להם הזכות לחבוש אותו או לשמור אותו לעת מותם.

בהרלדיקה
--------

אף על פי שהגאלרו נחבש רק על ידי חשמנים, בהרדליקה כנסייתית משתמשים בו בעלי כל הדרגות. דרגת בעל שלט האצולה קובעת את צבע הגאלרו שעל השלט וכן את מספר הגדילים שלו. הוא תופס את מקום הקסדה והציצה בשלט, כיוון שאין זה יאה שאיש דת יהיה לוחם.
גאלרו של חשמן הוא אדום ובעל 30 גדילים, חמישה עשר מכל צד בחמש שורות. לפטריארך ולפרימוס גאלרו ירוק עם 30 גדילים שזורים בזהב. לארכיבישוף גאלרו ירוק בעל ארבע שורות של גדילים (ובסך הכל 20). לבישוף ירוק גם כן, עם שלוש שורות גדילים, לאב מנזר שחור עם שלוש שורות גדילים. לקאנון שחור עם שתי שורות ולכומר שחור עם גדיל אחד בכל צד (למרות שאין זה מצוי שיהיה לכומר שלט אצולה).

יוצאים מהכלל הם אנשי כמורה בסין שנמנעים מלחבוש כובע ירוק, כיוון שבסינית הכינוי למי שאשתו בגדה בו הוא "חובש כובע ירוק". במקום, הם משתמשים בגאלרו סגול, שחור או כחול.

בנוסף, קיימים גאלרי סגולים, לבנים וורודים בצורות ושילובים שונים לבעלי תפקידים אחרים. מלבד בכנסייה הקתולית, מצוי השימוש בגאלרו גם בשלטי אצולה של בכירים בכנסיות אחרות.

עיצוב הגאלרו עצמו הוא חופשי מעבר לכללים האמורים, וניתן לראות הבדלים בצורת הכיפה ובגובהה וכן בצורת הגדילים. על פי כללי ההרדליקה הכנסייתית, שלטי אצולה של נשות כנסייה כגון כאלו שעומדות בראש מנזר, לא כוללים גאלרו כלל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גאלרו** בוויקישיתוף
* הסבר על הרלדיקה כנסייתית (בגרמנית)
* הרלדיקה כנסייתית באנציקלופדיה הקתולית, הפסקה העוסקת בגאלרו נקראת "The ecclesiastical hat"

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו בתמונה את העומדים ליד כס האפיפיור
2. ↑  החשמן הפורטוגזי בורקה שמונה ב-2011 חובש גאלרו
3. ↑  בניו-יורק טיימס
גליקוזילציה של סוכר לחלבון בקשר אמידי לאספרגין
**פרוטאוגליקן** (אנגלית: Proteoglycan) הוא סוג מיוחד של חלבון הקשור לקבוצות סוכר רבות. לפרוטאוגליקן ליבה חלבונית המחוברת לשרשרת פחמימנית אחת או יותר של גליקוזאמינוגליקן (GAG). קישור לקבוצות סולפט וחומצה יורונית גורם לשרשרות להיות טעונות שלילית בתנאים פיזיולוגיים.

ניתן לסווג את הפרוטאוגליקנים על פי השרשרת המחוברת אליהם:

* כונדרויטין סולפט ודרמטן סולפט.
* הפארין והפאראן גופרתי.
* קרטן סולפט.

ניתן גם לסווג על פי גודל. דוגמה לפרוטאוגליקן גדול הוא אגרקן (aggrecan), הפרוטאוגליקן המרכזי בסחוס. ישנה קבוצה של פרוטאוגליקנים קטנים עשירים בלאוצין המכונים SLRP ראשי תיבות של small leucine rich repeat proteoglycans.

תפקיד בגוף
----------

פרוטאוגליקנים מהווים רכיב מרכזי במטריצה החוץ-תאית (ECM) של תאי בעלי חיים. הם יוצרים קומפלקסים גדולים יחד עם פרוטאוגליקנים אחרים וסיבי המטריצה. יש להם תפקיד גם בקישור למולקולות טעונות חיובית (כגון נתרן, סידן ואשלגן) ולמים ולבקרה על תנועה המולקולות דרך המטריצה. יש ראיות גם על השפעה של הפרוטאוגליקנים על הפעילות והיציבות של חלבונים ומולקולת סיגנל במטריצה. היכולת הספציפית של כל פרוטאוגליקנן נגזרת מאופי הליבה החלבונית וסוג השרשרת הפחמימנית שלו.

סינתזה
------

הרכיב החלבוני של פרוטאוגליקנים מסונתז על ידי ריבוזומים ונשלח לרשתית התוך-פלזמית ועובר גליקוזילציה בגולג'י. הפרוטאוגליקן השלם נעטף בוזיקולה ויוצא למטריצה החוץ תאית.

מחלות
-----

חוסר היכולת לפרק פרוטאוגליקנים מאפיינת קבוצת מחלות גנטיות הנקראות מוקופוליסכרידוזות. אובדן הפעילות של אנזימים מסוימים בליזוזום שבאופן נורמלי מפרקים גליקוזאמינוגליקנים גורר הצטברות של פרוטאוגליקנים בתאים. ההצטברות יכולה לגרום למגוון תסמיני מחלה, בהתאם לסוג הפרוטאוגליגן המצטבר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרוטאוגליקן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4176001-3

 |
**ז'אק סנטיני** (צרפתית: Jacques Santini; נולד ב-25 באפריל 1952) הוא שחקן ומאמן כדורגל צרפתי לשעבר.

קריירה
------

סנטיני, יליד דלה, שיחק בסנט אטיין במהלך שנות ה-70, כאשר העפיל יחד עם קבוצתו לגמר גביע אירופה לאלופות 1976. לאחר מכן שיחק בקבוצת מונפלייה, והוא סיים את הקריירה שלו כשחקן פעיל בקבוצת ליסייה בשנת 1985.

כאשר שיחק בליסייה, סנטיני החל לעבוד גם כמאמן הקבוצה. משם התקדם בכדורגל הצרפתי - סנטיני אימן בטולוז, ליל, סנט אטיין, וסושו. אחרי אימון סושו, התמנה לתפקיד המנהל הטכני בקבוצת אולימפיק ליון ב-1997, ויחד ז'אן מישל אולס וברנרד לאקומב, הם הפכו את המועדון לבכיר ביותר בצרפת ללא עוררין. הוא קיבל את משרת האימון הראשית בליון, בשנת 2000, ובעונתו הראשונה כמאמן זכה עם הקבוצה בגביע הליגה הצרפתית. בעונתו השנייה כמאמן, זכה עם הקבוצה באליפות ליגת העל הצרפתית.

ב-2002, סנטיני החליף את רוג'ר למר כמאמן הנבחרת הצרפתית. הוא התפטר מתפקידו עוד לפני טורניר יורו 2004, בו הודחה צרפת על ידי נבחרת יוון ברבע הגמר.

בשנת 2004 התמנה סנטיני למאמן טוטנהאם הוטספר, אך התפטר כבר לאחר 13 משחקים בטענה של בעיות אישיות. הקבוצה האחרונה שאותה אימן הייתה אוסר, בעונת 2005-2006. הוא פוטר מהקבוצה לאחר שלא הצליח להוביל אותה למפעלים האירופיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אק סנטיני** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt

| **נבחרת צרפת – יורו 2004** |
| --- |
| 1 לנדרו • 
2 בומסונג • 
3 ליזארזו • 
4 ויירה • 
5 גאלאס • 
6 מאקללה • 
7 פירס • 
8 דסאי • 
9 סאהה • 
10 זידאן • 
11 וילטור • 
12 הנרי •
13 סילבסטרה • 
14 רוטן •
15 תוראם •
16 בארטז •
17 דאקור •
18 פדרטי •
19 סניול •
20 טרזגה •
21 מרלה •
22 גובו •
23 קופה •
מאמן: סנטיני | צרפתצרפת |
**רוברט אנסימבה מוקאנו** (בצרפתית: **Robert Nsimba Mukanu**; נולד ב-8 באוגוסט 1985) הוא כדורגלן עבר גבונזי ששיחק בעמדת הקשר.

קריירה
------

מוקאנו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל ויטה קלאב המקומית. ב-30 בינואר 2008 חתם בעירוני קריית שמונה מליגת העל. מוקאנו שיחק רק בשלושת המשחקים האחרונים של הקבוצה בליגה. בקיץ 2008 הצטרף למכבי עירוני קריית אתא מהליגה הלאומית, בה שיחק חצי עונה.

בינואר 2010 חזר לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו וחתם במוטמה פמבה. בקיץ 2010 הצטרף למיסילה הגבונזית. בהמשך, שיחק גם במונאנה וליברוויל 105. בשנת 2017 פרש מכדורגל.

ב-28 ביולי 2013 מוקאנו ערך את הופעתו היחידה בנבחרת גבון בהפסד 0–1 לקמרון.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר National Football Teams

הערות שוליים
------------

1. ↑  עדי סרדס, מוקאנו הקונגולזי חתם בקרית שמונה, באתר ynet, 30 בינואר 2008

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"אנסימבה מוקאנו"**.
**כרישון נמרי** (שם מדעי: ***Triakis semifasciata***) הוא מין של כריש ממשפחת הכרישוניים, החי במימי מערב האוקיינוס השקט לחופי אמריקה הצפונית מאורגון, ארצות הברית ועד למסטלאן שבמקסיקו. כריש זה נפוץ יחסית ואיננו בסכנה בטבע.

מאפיינים
--------

זהו כריש קטן יחסית המגיע לאורך של 1.2 עד 1.5 מטר בקירוב, כשהשיא הגיע ל-2.1 מטרים. משקלו המרבי הידוע הוא 18.4 ק"ג. הכריש בעל גוף מוארך עם חוטם קצר ומעוגל ובעל רכסי עור בולטים מהזימים ועד החוטם. הוא בעל לסת מעוקלת מעט ובתוכה שורות של שיניים מחודדות, חזקות ומעט שטוחות הבנויות לכתישת טרף קשה. הכריש בעל זוג סנפירי גב שהראשון גדול מהשני המצוי בחלק העליון של הזנב. סנפירי החזה רחבים ומשולשים ובקצה הגוף סנפירי אונות מפותחים. צבע הכריש מורכב מכתמים שחורים בולטים וכתמים כהים העוברים מעל ומצידי הזנב על רקע כסוף עד אפור-ברונזה בעוד החלק התתון לבנבן וחלק. הכריש יכול לחיות עד 30 שנה בטבע.

הכריש מצוי לחופי אמריקה בימים ממוזגים עד לחופים בעומק של 90 עד 4 מטרים ומצויים בעיקר סביב שוניות, כרי אצות ויערות קלפ השופעים במזון. כרישים אלה הם שחיינים טובים ומחפשים במים טרף קטן מהם, לרוב צדפות, תולעים, חסילונים וסרטנים ומספר דגי גרם וביציהם וכן מספר בטאים. הטריפה מתבעצת תוך שילוב של יניקה ונשיכת הטרף במהירות.

זהו מין החי לעיתים בלהקות קטנות, לעיתים עם כרישוניים אחרים והוא משריץ בעונת הרבייה שבין מרץ ליוני עד 37 פרטים צעירים, לאחר היריון של 10 עד 12 חודשים והם מתבגרים באיטיות.

הכריש איננו מסוכן לאדם ולמרות שמצבו יציב הוא נידוג עד לשנות ה-80 באופן מופרז שפגע באוכלוסייתו עד שתקנות דיג חדשות בשנות ה-90 החזירו את רמתו ליציבה. עם זאת למרות יציבותו הוא עדיין בשימור עקב סיכוני דיג ברשתות תוך שילוב עם גדילתו ורבייתו האיטית.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כרישון נמרי** בוויקישיתוף
* כרישון נמרי, באתר ITIS (באנגלית)
* כרישון נמרי, באתר NCBI (באנגלית)
* כרישון נמרי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* כרישון נמרי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* כרישון נמרי, באתר FishBase (באנגלית)
* כרישון נמרי, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  כרישון נמרי באתר הרשימה האדומה של IUCN
ינטה מאש
 **יֶנטֶה (יעל) מַאש** (בכתיב יידי: **יענטע מאש**, 17 במרץ 1922 - 31 במרץ 2013) הייתה סופרת יידיש.

ביוגרפיה
--------

נולדה בשנת 1922 למשפחת רויטמן, בעיירה זגוריצה שבבסרביה (אז הייתה שייכת לרומניה, כיום כלולה ברובה ברפובליקת מולדובה). ינטה מאש גדלה במשפחה דוברת יידיש. כילדה, למדה עברית עם מורה פרטי, והמשיכה את לימודי השפה העברית בגימנסיה "תרבות". את השכלתה התיכונית השלימה בגימנסיה רומנית בעיר סורוקי. עם קבלת תעודת בגרות התקבלה ללימודים במכון פדגוגי בקישינב – בירתה של בסרביה, אך הספיקה ללמוד במכון רק שנה אחת.

ב-1940 האזור הצפון-מזרחי של בסרביה צורף לברית-המועצות. ב-1941, זמן קצר לפני שגרמניה כבשה את בסרביה, ינטה והורייה נאסרו והוגלו למחנות עבודה בסיביר באשמה של פעילות אנטי-חברתית כמשפחה של בעלי רכוש. האב – הרש רויטמן – הופרד ממשפחתו והקשר איתו נותק לתמיד. האם – שפרינצה רויטמן – וינטה נשלחו לעבודות כפייה. הן סבלו מעבודה קשה, מרעב, קור ויחס נוראי. אמא של ינטה, כמו רבים אחרים, לא שרדה.

רק ב-1948 ינטה מאש חזרה לקישינב עם בעלה מיכאיל מאש. היא התגוררה בעיר כ-30 שנה, עד עלייתה לישראל ב-1977. בכל התקופה הזו היא עבדה כמנהלת חשבונות. למרות אהבתה לספרות והרצון לכתוב, היא לא כתבה מפחד להשאיר עדות מהחיים שלה כאסירה בסיביר. בשנים הראשונות שלה בישראל, עד שיצאה לפנסיה, היא המשיכה לעבוד כמנהלת חשבונות, אבל במקביל היא התחילה לכתוב. הסיפור הראשון שלה "שיר מיותם" פורסם ב"גולדנה קייט".

ינטה מאש הגיעה ארצה כאלמנה וכאן פגשה את בן העיירה שלה דוד גורביץ, גם אלמן באותו זמן. הם נישאו ודוד תמך בה מאוד ועודד אותה להמשיך לכתוב. היא פרסמה ארבעה ספרים ביידיש. אחד הספרים תורגם לעברית.

על העבודה הספרותית שלה זכתה ינטה מאש בהרבה הערכה ופרסים: פרס גרשון סגל (1994), פרס יעקב פיכמן (1996), פרס פנחס ארליך (1998), פרס איציק מאנגר (1999), פרס דוד הופשטיין (2002), פרס רובינליכט (2004).

ינטה מאש נפטרה בחיפה בשנת 2013.

ספריה
-----

* "טיף אין דער טייגה", תל אביב: ישראל בוך, 1990.
* "משנה מקום", תל אביב: פרץ פארלאג, 1993.
* "בעסאראבער מוטיוון", תל אביב: פרץ פארלאג, 1998. הספר תורגם לעברית בשם "מוטיבים בסרביים - סיפורים וזכרונות" על ידי מאיר אבני.
* "מיט דער לעצטער הקפה", תל אביב: לייויק-פארלאגן, 2007.

תרגומים
-------

* "מוטיבים בסרביים", תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור (עברית), 2002.
* אנתולוגיה לספרות ביידיש: Gud i Odessa och Satan i Paris, הוצאה לאור: שוודיה - Nya Doxa (שוודית), 2015.
* On The Landing: A short story by Yenta Mash  (אנגלית), 2016.

הערות שוליים
------------

1. ↑  מוטיבים בסרביים, באתר סימניה
2. 

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007312982205171
* ISNI: 0000 0000 7961 8882
* LCCN: nr92002371
* VIAF: 256427793
* WorldCat: viaf-256427793

 |
**בת אל גטרר** (נולדה ב-4 בפברואר 1988) היא לוחמת טאקוונדו, מרצה ומורה לחינוך גופני ישראלית, אלופת אירופה (סנקט פטרבורג 2010) במשקל של עד 57 ק"ג. ייצגה את ישראל באולימפיאדת בייג'ינג (2008).

ביוגרפיה
--------

גטרר גדלה בכוכב יעקב בבית דתי, לה חמישה אחים, אביה אריק עוסק במערכות סולאריות ואמה עקרת בית. בתיכון למדה באולפנת עפרה. החלה ללמוד הגנה עצמית במתנ"ס בנווה יעקב, אצל המאמן חיים שלום כהן. בגיל 9. בעצת מאמנה, החלה להתאמן בטאקוונדו בגיל 12, במועדון אחי יהודה בירושלים, מאז החלה להתחרות באופן מקצועי.

בשנת 2006 היה הישגה המשמעותי הראשון של גטרר בזירה הבינלאומית כשזכתה במדליית זהב באליפות שוודיה הפתוחה.

בשנת 2007 זכתה במדליית זהב באליפות אוסטריה, ובמדליית ארד באליפויות שוודיה ובלגיה. באליפות העולם שנערכה באותה שנה הודחה בקרב השני.

בתחרות הקדם-אולימפית שנערכה באיסטנבול בינואר 2008, הייתה גטרר אחת מתוך ארבעה נציגים ישראלים, ונחשבה לבעלת הסיכויים הנמוכים ביותר לסיים את הטורניר בהצלחה, בשל גילה הצעיר וחוסר ניסיונה. עם זאת, היא הפתיעה וסיימה במקום השלישי, שהקנה לה את הכרטיס לאולימפיאדת בייג'ינג תחת הדרכתה של המאמנת נועה שמידע. לאחר הטורניר היא זכתה במדליית זהב גם באליפויות גרמניה והולנד.

באולימפיאדה עצמה הודחה גטרר בסיבוב הראשון על ידי סגנית אלופת אירופה מרטינה זובצ'יץ' מקרואטיה, בקרב שבו הובילה על מתחרתה עד ל-15 השניות האחרונות.

בנובמבר 2008 זכתה גטרר במדליית זהב באליפות קרואטיה הפתוחה, ובשנת 2009 זכתה במדליית כסף באליפות בלגיה ובאליפות העולם לדוברי צרפתית שנערכה בצרפת. כן סיימה במקום החמישי באליפות ספרד. ב-2010 זכתה שוב במדליית זהב באליפות הולנד.

באליפות אירופה בטאקוונדו שנערכה בסנקט פטרבורג, רוסיה במאי 2010 זכתה גטרר במדליית זהב. הייתה זו הזכייה הראשונה של לוחם או לוחמת ישראלית במדליית זהב באליפויות אלו.

חיים אישיים
-----------

גטרר מתגוררת בירושלים, היא סיימה לימודים לתואר ראשון חינוך גופני, ולומדת תואר שני בחינוך גופני.

קישורים חיצוניים
----------------

* בת אל גטרר, באתר olympedia.org
* בת אל גטרר באתר ההתאחדות הישראלית לטאקוונדו
* מוריה זלצר-וולשטיין, נציגת ישראל לסין: שומרת נגיעה, בועטת בבנים, באתר ynet, 4 באוגוסט 2008
* חגית רוטנברג, מסורת חיה ובועטת, באתר ערוץ 7

הערות שוליים
------------

1. ↑  ניר שועלי, טקוונדו: גטרר זכתה באליפות אירופה, באתר nrg‏, 13 במאי 2010

|  משלחת ישראל לאולימפיאדת בייג'ינג (2008)  |
| --- |
| אתלטיקה **אתלטיקה** | אלכס אברבוך • איתי מגידי • היילה סטאין • ניקי פאלי |
| ג'ודו **ג'ודו** | אריק זאבי • גל יקותיאל • אליס שלזינגר |
| התעמלות אמנותית **התעמלות אמנותית** | נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (אלונה דבורניצ'נקו, רחלי ויגדורצ'יק, ורוניקה ויטנברג, מריה סבנקוב, קטיה פיסצקי) • נטע ריבקין • אירה ריסנזון |
| התעמלות **התעמלות מכשירים** | אלכס שטילוב |
| טאקוונדו **טאקוונדו** | בת אל גטרר |
| טניס **טניס** | ציפי אובזילר • יוני ארליך • שחר פאר • אנדי רם |
| סיף **סיף** | תומר אור • דלילה חטואל • נעם מילס |
| קיאק **קיאק** | מיכאל קולגנוב |
| קליעה **קליעה** | דורון אגוזי • גיא סטריק • גיל סימקוביץ' |
| שחייה **שחייה** | תום בארי • גיא ברנע • אניה גוסטומלסקי • אלון מנדל • גל נבו • איתי צ'מה • נמרוד שפירא בר אור |
| שחייה אמנותית **שחייה אמנותית** | אנסטסיה גלושקוב • אינה יופה |
| שיט **שיט** | נופר אדלמן • ורד בוסקילה • אודי גל • מעין דוידוביץ' • מדליית ארד לשחר צוברי שחר צוברי • ניקה קורניצקי • גידי קליגר |
**ברווז באיקל** (שם מדעי: *Sibirionetta formosa*) הוא מין של ברווז החי במזרח אסיה ובעיקר בסיביר. הוא מגיע עד לקמצ'טקה במזרח ומצוי גם ביפן, סין, קוריאה הצפונית, קוריאה הדרומית, טאיוואן וווייטנאם. מין זה נחשב לפי חוקרים רבים למין היחידי בסוג *Sibirionetta*, לאחר שהועבר מהסוג ברווז.

מאפיינים
--------

אורכו של ברווז באיקל 39-43 ס"מ ומשקלו 500 גרם. לברווז לחיים צהובות המתוחמות בפסים לבנים ומאחורי האוזן עור ירוק. הכיפה והמקור שחורים והחזה ורוד מנוקד. הנקבות לעומת הזכרים המפוארים חיוורות ובעלות נוצות חומות-אדמדמות. מזכיר במראהו את השרשיר המצוי אך צבעוני יותר.

להקת הברווזים מצויה בקיץ בין הבריכות והנהרות שבטונדרה הסיבירית או ביצות בגדות היערות ונודדת דרומה בחורף לעבר אזורים נמוכים וחמימים יותר. 

בעבר הברווזים נמצאו בסכנת הכחדה עקב ציד כבד אך כיום הם מינים מוגנים והאוכלוסייה שוב גדולה. בדיקה שבוצעה ב-2010 מצאה 1.07 מיליון פרטים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברווז באיקל** בוויקישיתוף
* ברווז באיקל, באתר NCBI (באנגלית)
* ברווז באיקל, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ברווז באיקל באתר הרשימה האדומה של IUCN
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
רבי **דוד שלמה גרודזנסקי** (ה'תקפ"א, 1821 - י' בתמוז ה'תרס"ד, 23 ביוני 1904) היה רב ליטאי, רבה של העיירה היהודית איוויה שבפלך וילנה במשך קרוב לחמישים שנה.

ביוגרפיה
--------

נולד לרבי משה אריה גרודזנסקי, שכיהן אז כרבה של איוויה והיה נצר לשושלת רבני המקום מזה מאה שנים. הוא למד בתחילה מפי אביו והתפרסם בילדותו כעילוי. בבחרותו נסע לקובנה ולמד אצל רבי ישראל מסלנט בכולל נבייזר, הוא שמר כל חייו על קשריו עם תלמידי רבי ישראל האחרים מאותה תקופה, מי שלימים עמדו בחזית תנועת המוסר: רבי נפתלי אמסטרדם, רבי יצחק בלאזר ורבי שמחה זיסל זיו מקלם.

לאחר תקופה עבר ללמוד בוולקוביסק ושם נישא לרבקה עלקה בת ר' חיים עוזר איינהורן (אחיינו של הרב זאב וולף איינהורן). הוא התפרנס בידי חותנו והצטרף לחבורת לומדים מקומית שעליה נמנו גם רבי יחיאל הלר ורבי ברוך מרדכי ליבשיץ מחבר "ברית יעקב".

עם פטירת אביו בערב יום הכיפורים של שנת ה'תרי"ח (1857), התמנה במקומו כרבה של איוויה מולדתו. בתקופתו התקיימה בעיירה ישיבה גדולה וחשובה שבראשה עמד הרב אלכסנדר זיסקינד יעקב כ"ץ, מחבר "שפתי יעקב" (וילנה תרס"ו), הישיבה פעלה תחת פיקוחו ותלמידיה סרו לביתו לקבל מפיו מתורתה של תנועת המוסר.

כאיש תנועת המוסר, עסק רבות בהוראת ועידוד העיסוק במצוות שבין אדם לחברו. הוא אף שכנע את הרב משה יצחק דרשן, "המגיד מקלם", להפסיק לכלול בהרצאותיו עיונים פילוסופיים ולמקד את הדברים ביחסי אנוש מעולים ובמשפט צדק לכל.

מכתביו בהלכה שרדו דברים אחדים, חלקם נדפסו בעיתון "הלבנון" בכמה הזדמנויות, ואחרים בספרו של בנו השלישי, הרב חיים עוזר גרודזנסקי.

הרב גרודזנסקי נפטר ביום חמישי י' בתמוז ה'תרס"ד, 23 ביוני 1904. במקומו כיהן כרבה של איוויה, חתנו הרב יצחק קוסובסקי.

ילדיו
-----

* חיה שרה אשת יהודה לייב מוסטקוב
* הרב אברהם צבי הירש גרודזנסקי - ר"מ במשך עשרות שנים בישיבת רמיילס שבווילנה
* הרב משה אריה ליב גרודזנסקי - רב בעיירות שונות בליטא
* יעקב שמואל גרודזנסקי
* הרב חיים עוזר גרודזנסקי - מגדולי התורה בליטא בתקופה שקדמה לשואה, פוסק בולט בתקופתו ונשיא מועצת גדולי התורה
* וייבע זלצמן - נספתה בשואה
* רישה אשת אליעזר מאיר גוסקינד
* אליהו איסר גרודזנסקי
* שאול גרודזנסקי - שניהם סוחרים שחיו בווילנה (נפטרו שניהם ב-1924)
* פייגה לאה - נישאה לרב יצחק קוסובסקי. שנה לאחר מינוי בעלה כרבה של איוויה במקום אביה, ילדה בן שנקרא על שם אביה, אך נפטרה ימים בודדים לאחר הלידה, בעת ברית המילה

לקריאה נוספת
------------

* הגאון רבי דוד שלמה גראדזענסקי זצ"ל, בתוך: תולדות רבינו זצ"ל, נספח למהדורת תשנ"ו של ספר "אחיעזר" חלק ד

קישורים חיצוניים
----------------

* בן-ציון אייזנשטט, הרב ר' דוד שלמה גראדזענסקי, **דור רבניו וסופריו**, תרנ"ה-תרס"ה, חלק ב, עמוד 13, באתר היברובוקס
* **זכר צדיק לברכה**, ידיעה על פטירתו בירחון הפלס, אב תרס"ד, באתר היברובוקס
* הרב יצחק קוסובסקי, **דברים על חותנו**, הערה בראש ספרו "שבת ומועד", א, ירושלים תש"ו, באתר היברובוקס
**סינדי לו הנסלי מקיין** (באנגלית: **Cindy Lou Hensley McCain**; נולדה ב-20 במאי 1954) היא אשת עסקים ונדבנית אמריקאית, אלמנתו של הפוליטיקאי והמועמד הרפובליקני לנשיאות ארצות הברית במהלך מערכת הבחירות של שנת 2008 ג'ון מקיין.

ביוגרפיה
--------

מקיין נולדה בפיניקס, אריזונה בתם של ג'יימס ויליס הנסלי (2000–1920) ומרגריט סמית ג'ונסון (2006–1919).

סבה וסבתא הורי אמה היגרו משוודיה לארצות הברית. אביה ג'יימס הנסלי ייסד את החברה "הנסלי ושות'". יש לה אחות למחצה מנישואיה הראשונים של אימה ואחות למחצה מנישואיו הראשונים של אביה.

ב-1976 סיימה לימודיי תואר בהוראת אומנות באוניברסיטת דרום קליפורניה וב-1978 השלימה תואר שני בחינוך מיוחד במהלך לימודיה השתתפה מקיין בפרויקט המעניק סיוע לילדים בעלי נכויות קשות ועבדה שנה אחת כמורה בכיתה של ילדים עם תסמונת דאון בבית ספר באריזונה.

סינדי נפגשה לראשונה עם ג'ון מקיין ב-1979 בטקס צבאי שנערך בהוואי ועד מהרה החלה להתפתח מערכת יחסים ביניהם בעוד שמקיין היה אז נשוי, מקיין היה קצין בצי האמריקאי המבוגר ממנה ב-18 שנה וזמן קצר לאחר הכרותם התגרש מקיין מאשתו וב-1980 הם נישאו, בניי הזוג חתמו על הסכם ממון לאור ההון הרב שבבעלותה של סינדי ומשפחתה, במהלך נישואיהם עברה סינדי מספר הפלות, העסקים של אביה וקשריו הפוליטיים עזרו למקיין במעורבותו בפוליטיקה של אריזונה, סינדי הייתה מעורבת במידה רבה בקמפיין של מקיין לבחירות לסנאט ומשפחתה של סינדי תרמה לו רבות, לאחר שמקיין נבחר לסנאט עברו בניי הזוג להתגורר באלכסנדריה, וירג'יניה, ב-1984 ילדה סינדי את בתם הראשונה, מייגן ב-1986 נולד בנם ג'ון סידני הרביעי וב-1988 נולד בנם השני ג'יימס וב-1991 אימצו הזוג מבנגלדש את ילדתם הרביעית ברידג'ט, הוריה של סינדי גרו לידם ועזרו להם בגידול ובטיפול בילדים, מקיין נסע לעבוד לעיתים תכופות וושינגטון די. סי. והיא ראתה אותו בעיקר בסופי שבוע, במהלך הקריירה של מקיין ניהלה סינדי פעמים רבות ערבי תרומה למענו ולמען הקריירה הפוליטית שלו, ב-1986 הקימו סינדי ואביה מרכז חנויות בפיניקס ובו שימשה סינדי כמנהלת חשבונות.

מקיין הייתה פעילה גלויה בקמפיין של בעלה לנשיאות ארצות הברית על אף התנגדותה הראשונית למועמדותו. שררו ביניהם חילוקי דעות פוליטיים רבים, במהלך מסע הבחירות טענה מקיין שהציבור האמריקאי מעוניין שהגברת הראשונה תלך על גוון מסורתי במילוי תפקידה ולארגן פעולות סיוע וצדקה ולא להשתתף באירועים פוליטיים ובישיבות של הסנאט וכך היא תנהג אם וכאשר תבצע את התפקיד, ואף השוותה זאת עם פעילותה ההומניטרית של דיאנה, הנסיכה מוויילס, מקיין הביעה בעבר ביקורת בפומבי כנגד הנשיא ג'ורג' בוש על התנהלותו בזמן מלחמת עיראק והיא פעילה בארגונים המעניקים תמיכה בחיילים ובארגוני צדקה שונים, במהלך מסע הבחירות של בעלה ספגה מקיין ביקורת פעמים רבות מצד התקשורת על עושרה הרב ועל הרגלי הבזבוז שלה.

באפריל 2023 נכללה ברשימת טיים 100 השנתית של מגזין טיים.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **סינדי מקיין** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **סינדי מקיין** |

* סינדי מקיין, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* סינדי מקיין, ברשת החברתית אינסטגרם
* סינדי מקיין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  קתרין ברטיני, Cindy McCain: The 100 Most Influential People of 2023, טיים, ‏13 באפריל 2023 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 4243 1395
* LCCN: n2008064097
* VIAF: 31474360
* WorldCat: lccn-n2008064097

 |
**שון ברי מקפרלנד** (באנגלית: **Sean Barry MacFarland**; נולד ב-12 בפברואר 1959) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית. בתפקידו האחרון שירת כסגן מפקד וראש מטה פיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

מקפרלנד גדל בחווה חקלאית בצפון מדינת ניו יורק ולמד בבתי ספר קתוליים. ב-1981 סיים לימודי תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה באקדמיה הצבאית של ארצות הברית והתגייס לצבא ארצות הברית. 

שירת כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה בגדוד השני של רגימנט הפרשים המשוריין ה-3 בפורט בליס שבטקסס. שימש מפקד פלוגה בגדוד השלישי של רגימנט הפרשים ה-12 בגרמניה המערבית, שמשימתה פטרול בגבול עם גרמניה המזרחית בסמוך לעיר פולדה.

במהלך מלחמת המפרץ שירת במטה רגימנט הפרשים המשוריין השלישי שלחם בכווית. שימש קצין מבצעים של הגדוד השלישי וסגן מפקד הגדוד הראשון ברגימנט הפרשים הרביעי שהוצב בגרמניה ובבוסניה. 

פיקד על הגדוד השני ברגימנט המשוריין ה-63 שהוצב במקדוניה ובגרמניה. שימש קצין תכנון של כוח הקואליציה המשולב השביעי במהלך מלחמת עיראק ולאחר מכן שימש קצין אג"ם של קורפוס V בגרמניה. 

ב-2005 מונה למפקד חטיבה 1 בדיוויזיה המשוריינת ה-1 בגרמניה. תחת פיקודו נשלחו כוחות החטיבה לעיראק ובמשך 14 חודשים, פיקד על צוות קרב שלחם באזור תל עפר ובאזור רמאדי, בו ניהל מערכה ממושכת נגד כוחות הסונים מאל-קאעידה והמדינה האסלאמית. במהלך הלחימה ברמאדי בנה קואליציה עם מנהיגים מקומיים וסייע בבניית כוחות משטרה מקומיים. החטיבה איבדה בקרבות 95 חיילים ו-600 נוספים נפצעו. בתפקידו הבא שירת כראש מחלקת עיראק באגף התכנון במטות המשולבים. 

שימש מפקד הכוח המשולב על גבול ארצות הברית–מקסיקו של פיקוד צפון. שירת כסגן מפקד מרכז הזרועות השלובים וסגן מפקד המכללה לפיקוד ומטה של הצבא בפורט לוונוורת'. ב-2011 מונה לסגן ראש מטה כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן. 

במאי 2013 מונה למפקד הדיוויזיה המשוריינת הראשונה ומפקד בסיס פורט בליס. באוגוסט 2014 מונה למפקד הקורפוס ה-3 בפורט הוד, במסגרת זו שימש מאוקטובר 2015 עד אוגוסט 2016 כמפקד הכוח המשולב למלחמה בארגון המדינה האסלאמית בסוריה ובעיראק. הוא נבחר לרשימת טיים 100 של האישים המשפיעים ביותר בעולם לשנת 2016.

באפריל 2017 מונה לסגן מפקד וראש מטה פיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית במקום קווין מנגום. שירת בתפקיד עד פרישתו מהצבא במרץ 2018.

מקפרלנד בעל שלושה תארים שניים, בהנדסת אווירונאוטיקה מאוניברסיטת ג'ורג'יה טק, בלימודי צבא מתקדמים מהמכללה לפיקוד ומטה של הצבא ובאסטרטגיית משאבים לאומיים מהאוניברסיטה לביטחון לאומי. הוא נשוי ללינדה והם הורים לבן ובת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שון מקפרלנד** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה באתר פיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית
* ביוגרפיה, בארכיון אתר כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי
* Lt. Gen. Sean B. MacFarland, former Fort Bliss commander, retiring after three decades, אל פאסו טיימס, 28 בפברואר 2018

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  An Army colonel's gamble pays off in Iraq, ‏ USA Today, ‏1 במאי 2007
2. ↑  Fort Hood Changes Commanders, אתר dfw.cbslocal.com, ‏11 באוגוסט 2014
3. ↑  Meet the New Army General in Charge of the ISIS War, ‏defenseone.com, ‏23 באוקטובר 2015
4. ↑  ג'ון מקיין, Taking the fight to ISIS, טיים מגזין, 21 באפריל 2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1228081751
* VIAF: 5713161453866464330001
* WorldCat (עם VIAF): 5713161453866464330001

 |
**לינוס** (בלטינית: **Linus**; מת ב-79 לספירה) היה לפי אירנאיוס המנהיג השני של הכנסייה הקתולית ברומא (לפי מקורות אחרים, קלמנס הראשון היה האפיפיור השני). הכנסייה הקתולית מזהה כיום את לינוס כבישוף רומא השני. לפי המקורות נעשה לינוס לאפיפיור בשנת 67, אך יש מסורות הגורסות אחרת.

הכנסייה האפוסטולית טענה שהאפיפיור לינוס הוא זה המוזכר בברית החדשה, באיגרתו השנייה של פאולוס אל טימותיוס (ד:21), שם מתואר בין-היתר כי שהה ברומא לצידו של פאולוס לקראת סוף חייו.

כמעט דבר לא ידוע על חייו. נאמר שנולד בוולטרה שבטוסקנה. לפי זדלר אמו הייתה קלאודיה ואביו – הרקלינוס. לפי הרשימות המוקדמות ביותר של רשימת בישופים של רומא, שהועברה על ידי אירנאיוס והגסיפוס ואושרה על ידי אוסיביוס, לינוס מונה לבישוף על ידי פטרוס ופאולוס לאחר הקמת הכנסייה הנוצרית ברומא. לפי תפיסה זו, מוגדר לינוס כאפיפיור הראשון, אך מסוף המאה השנייה או תחילת המאה השלישית מוגדר פטרוס כאפיפיור הראשון.

לפי ה"ליבר פונטיפיקליס" (ספר האפיפיורים), לינוס קבע כי נשים צריכות לכסות את ראשן בכנסייה, מינה את 15 הבישופים הראשונים ולאחר מכן מת כמרטיר עקב רדיפות מצד הרומאים, כאשר יום חגו הוא 23 בספטמבר. רוב המקורות מעריכים כי מת בשנת 79, ואילו ה"ליבר פונטיפיקליס" נוקב בשנת 67. הידיעות לגבי אמינותו של ה"ליבר פונטיפיקליס" הן חלוקות, ומכאן גם הדעות לגבי המידע אודות לינוס. החוקר יוהאן פיטר קירש מציין בספרו "האנציקלופדיה הקתולית" את הבעייתיות בתיאורים אודות לינוס, כאשר בין-היתר טוען (כמו גם מקורות אחרים) שאי אפשר להוכיח שלינוס מת מות קדושים מאחר שבתקופתו לא מתוארים רדיפות נוצרים ברומא.

כל הכתבים שיוחסו ללינוס התגלו כזיופים פסאודואפיגרפיים או שלא ניתן היה להוכיח שנכתבו על ידו. הכתבים על מותם של פטרוס ופאולוס לא נכתבו על ידי לינוס, אלא במאה השישית.

מורשת
-----

בשנת 1615 נמצא קבר מתחת לבזיליקת פטרוס הקדוש שעליו היו חרוטות האותיות LINVS, דבר שהביא להנחה כי מדובר בקברו של לינוס. אולם, ממחקר שנעשה באותה תקופה, הוערך כי חמש האותיות שהתגלו הן חלקו האחרון של שם ארוך יותר, כגון "Aquilinus" או "Anullinus". הכתבים על מותם של פטרוס ופאולוס יוחסו ללינוס, אך לא נכתבו על-ידו אלא במאה השישית. למרות החוסר בעדויות נוספות, ישנה הערכה כי טענת "ליבר פונטיפיקלס" בדבר קבורתו של לינוס נכונה, והוא אכן קבור בגבעת הוותיקן סמוך לקברו של פטרוס, במה שמכונה כיום ה"נקרופוליס של הוותיקן" מתחת לבזיליקת פטרוס הקדוש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לינוס הקדוש** בוויקישיתוף
* לינוס הקדוש, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* לינוס הקדוש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**פטרוס הקדוש** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**אנקלטוס** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007397422105171
* CANTIC: a10325505
* GND: 118780107
* ISNI: 0000 0000 1748 9683
* LCCN: nb2007023073
* SUDOC: 175371016
* VcBA: 495/45760
* VIAF: 69725489
* WorldCat: lccn-nb2007023073

 |
**נחש בירית מערבי** (שם מדעי: *Thamnophis elegans*) הוא מין של נחש ממשפחה הזעמניים אשר חי לאורך מערב אמריקה הצפונית, בין קנדה וארצות הברית. ידועים 5–6 תת-מינים מוכרים שלו. זהו אחד הנחשים הצפוניים בעולם.

תיאור
-----

זהו נחש בינוני באורך של 46 עד 104 ס"מ בקירוב והוא בעל פס גבי צהוב, כתום בהיר או לבן כששני פסים מצידיו בולטים באותו צבע. כמה מהפרטים בעלי כתמים אדומים או שחורים ביניהם. בדומה לשאר נחשי הבירית הם בעלי רוק המכיל ארס חלש יחסית וקל מכדי לפגוע באנשים, אך קטלני לטרפו מאחר שהוא יכול לגרום לתמיסת שרירים ואף לאנשים הוא יכול לגרום בצקת מקומית. בנוסף הנחש מתפתל בחיבוק חונק של טרפו.

הנחש מצוי בטבע במגוון רחב של אזורים ביניהם בערבות, יערות מחטניים ויערות אחרים, בהרים עד לגובה 3,962 מטרים וחלק מהנחשים מצויים באיים ולמדו לשחות בים. בנוסף האוכלוסיות של האגן הגדול והרי הרוקי הם אמפיביים. הנחש ניזון בהתאם לאורח חייו כאשר האוכלוסיות היבשתיות יותר ניזונים מטרף יבשתי כמו תולעים, חרקים, חלזונות ועוד רכיכות, דו-חיים, זוחלים אחרים וצעירי מכרסמים. האוכלוסיות האמפיביות ניזונות יותר מצפרדעים, טריטונים, דגים קטנים, תולעים ועלוקות ומעוד מזונות המצויים במים.

### תת-מינים

ישנם 6 תת-מינים של הנחש, אם כי חלקם נתונים במחלוקת:

* Thamnophis elegans arizonae
* Thamnophis elegans elegans
* Thamnophis elegans hueyi
* Thamnophis elegans terrestris
* Thamnophis elegans vagrans
* Thamnophis elegans vascotanneri

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נחש בירית מערבי** בוויקישיתוף
* נחש בירית מערבי, באתר ITIS (באנגלית)
* נחש בירית מערבי, באתר NCBI (באנגלית)
* נחש בירית מערבי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* נחש בירית מערבי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* נחש בירית מערבי, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  נחש בירית מערבי באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  Jansen, David W (1987). "The Myonecrotic Effect of Duvernoy's Gland secretion of the snake Thamnophis elegans vagrans". Journal of Herpetology. 21 (1): 81–83. doi:10.2307/1564384. JSTOR 1564384.
3. ↑  Gomez, H.F.; Davis, M.; Phillips, S.; McKinney, P.; Brent, J. (1984). "Human envenomation from a wandering garter snake". Annals of Emergency Medicine. 23 (5): 1119–22. doi:10.1016/s0196-0644(94)70113-x. PMID 8185110.
**פאבל וינוגרדוב** (נולד ב-31 באוגוסט 1953 במגדן) הוא קוסמונאוט רוסי. הוא השתתף במספר טיסות לתחנת החלל הבין-לאומית. לאחר פרישה מיחידת הקוסמונאוטים וינוגרדוב חזר לעבודה בתאגיד הטילים והחלל אנרגיה.

ביוגרפיה
--------

פאבל וינוגרדוב נולד בעיר מגדן וגדל באזור צ'וקוטקה בה סיים לימודי בית ספר בשנת 1970. לאחר סיום הלימודים הוא נסע למוסקבה והתקבל ללימודים במכון לתעופה בשנת 1971. בשנת 1977 הוא קיבל תואר שני כמהנדס מכונות. בשנת 1980 הוא השלים לימודים בתחום עיבוד נתונים ממוחשב.

לאחר סיום הלימודים וינוגרדוב עבד תקופה מסוימת במכון בה למד ובשנת 1983 נקלט בתאגיד הטילים והחלל אנרגיה. הוא עסק בפרויקטים של סויוז TM ומעבורת החלל בוראן.

בשנת 1992 וינוגרדוב החל הכנות במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. הוא היה חבר צוות גיבוי במספר משימות.

בשנת 1997 וינוגרדוב טס לתחנת החלל מיר בחללית סויוז TM-26 (אנטולי סולוביוב היה מפקד צוות). הם שהו בתחנת החלל עד ל-19 בפברואר 1998. בתקופה זו וינוגרדוב וסולוביוב ביצעו 5 פעמים פעילות חוץ רכבית באורך כולל של 25 שעות.

במרץ 2006 וינוגרדוב היה מפקד טיסה של סויוז TMA-8 שהביאה לתחנת החלל משלחת מס' 13 בפיקודו. הצוות פעל בתחנת החלל כחצי שנה. בתקופה זו צוות ביצע פעולות תחזוקה, ניסווים לפי תוכנית ופעמיים בוצע פעילות חוץ רכבית.

במרץ 2013 וינוגרדוב היה חבר צוות של סויוז TMA-08M שהביאה לתחנת החלל משלחת מס' 35 בה וינוגרדוב פעל כמהנדס. כאשר במאי משלחת מס' 35 עזבה את תחנת החלל, וינוגרדוב מונה למפקד משלחת מס' 36. במהלך שהות בתחנת החלל וינוגרדוב ביצע פעילות-חוץ רכבית בגיל 58. הוא חזר לכדור הארץ ב-11 בספטמבר 2013 לאחר 166 ימי טיסה.

בשנת 2017 וינוגרדוב עזב את יחידת הקוסמונאטוים וחזר לעבודה בתאגיד הטילים והחלל אנרגיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאבל וינוגרדוב** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה
* ביוגרפיה באתר הכנת הקוסמונאוטים הרוסי
דיוקן של גוטפריד וילהלם לייבניץ, מ-1700 לערך של הצייר כריסטוף ברנהרד פרנק
**פרס גוטפריד וילהלם לייבניץ** (גרמנית: Förderpreis für deutsche Wissenschaftler im Gottfried Wilhelm Leibniz-Programm der Deutschen Forschungsgemeinschaft) הוא פרס המוענק מטעם קרן המחקר הגרמנית (אנ') למדענים ואנשי אקדמיה בולטים בתחומם אשר השיגו הישגים יוצאי דופן בתחום המחקר שלהם." תוכנית הפרס נוסדה בשנת 1985 ומדי שנה מוענקים עד עשרה פרסים ליחידים או לקבוצות מחקר העובדים במוסד מחקר בתחום גרמניה או במוסד מחקר גרמני מחוץ לתחומי המדינה.

הפרס נקרא על שם המתמטיקאי, הפילוסוף ואיש האשכולות הגרמני גוטפריד וילהלם לייבניץ. זהו אחד מפרסי המחקר הגדולים בגרמניה וסכום המענק המרבי לאדם בודד הוא 2.5 מיליון אירו. מטרת הפרס לשפר את תנאי עבודתם של מדענים ואקדמאים בולטים, להרחיב את הזדמנויות המחקר העומדות בפניהם, לשחררם מן הנטל של מטלות מינהליות ולסייע להם להעסיק עוזרי מחקר צעירים ואיכותיים.

בין זוכי הפרס לייבניץ נמצאים זוכה פרס נובל לכימיה בשנת 2014 שטפן הל (2008), גרד פאלטינגס (1996), סוונטה פבו (1992), זוכה פרס נובל לפיזיקה בשנת 2005 תאודור הנש (1989), זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1991 ארווין נהר (1987), ברט זקמן (1987) שותפו של נהר לפרס נובל בשנת 1991, יורגן הברמאס (1986), הארטמוט מישל (1986) וכריסטיאנה ניסליין-פולהרד (1986).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרס לייבניץ** בוויקישיתוף
* Gottfried Wilhelm Leibniz Prize (באנגלית)
* רשימת זוכי הפרס (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Gottfried Wilhelm Leibniz Prize
2. ↑  Gottfried Wilhelm Leibniz Prize - In Brief

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4258421-8
* NKC: ph773563

 |