recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מחוז (אובלסט) סליבן** (בבולגרית **Област Сливен**) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה השוכן במזרח מרכז בולגריה, עיר בירתו היא סליבן, שטחו מהווה 3.19% משטח המדינה וכמות האוכלוסין שבו מהווה 2.8% מאוכלוסיית בולגריה.

היסטוריה
--------

ראשית התיישבות אנושית פזורה באזור מתוארכת לתקופת האבן החדשה. ראשית התיישבות אנושית מאורגנת במחוז מתוארכת למאה ה-5 לפנה"ס, עידן הממלכה התראקית. מהמאה ה-1 לפנה"ס ועד המאה ה-4 שלטה באזור האימפריה הרומית ולאחריה האימפריה הביזנטית. בראשית המאה ה-9 נכבש האזור על ידי האימפריה הבולגרית הראשונה. בראשית המאה ה-11 פלש צבא האימפריה הביזנטית בפיקודו של בסיליוס השני, כבש את האזור וגרם לקריסת האימפריה הבולגרית. השם סליבן הוזכר לראשונה ב-1153 בכתביו של הכרוניקן מוחמד אל-אדריסי, אשר סייר בבלקן ובכלל זה בעיר סליבן. בראשית המאה ה-13 נשלט האזור על ידי האימפריה הבולגרית השנייה. באמצע המאה ה-14 עבר המחוז לחזקת האימפריה העות'מאנית והיה חלק מפלך רומליה העות'מאני. קרבתו של האזור למרכזי השלטון העות'מאנים הפכה אותו לצומת דרכים כלכלית וצבאית. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבש האזור על ידי צבא האימפריה הרוסית בסיוע מתנדבי אופלצ'נצי בולגרים. לאחר המלחמה ומתוקף סיכומי קונגרס ברלין נכלל השטח בחבל העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית וב-1885 עם איחודו של המחוז עם נסיכות בולגריה, עבר לחזקתה.

כלכלה
-----

עיקר התוצר המקומי הגולמי מגיע ממגזרי התעשייה והחקלאות. במחוז קיימים מפעלי טקסטיל וייצור שטיחים, מספר יקבים, מחלבות ומפעלי עיבוד מזון. בענף החקלאות הגידולים המרכזיים הם חיטה, שעורה, שיפון, חמניות, ענבים ואפרסקים. כמו כן מגדלים צאן ובקר לתעשיות החלב והבשר.

דמוגרפיה
--------

אוכלוסיית המחוז מצויה במגמת קיטון מתונה (תמותה לעומת ילודה) ובמגמת הגירה שלילית. 74.69% הם בולגרים, 10.51% ממוצא טורקי ו-12.26% הם צוענים. 49% הם גברים ו-51% הן נשים.

אקלים
-----

במחוז שורר אקלים ממוזג. במרבית אזוריו קיימות השפעות מקצינות מכיוון הרי הבלקן. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11oc כאשר ערכי הקיצון הממוצעים נעים ממינוס 2oc בינואר ועד 22oc ביולי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת נעה בין 500 ל-600 מילימטרים בשנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מחוז סליבן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סליבן

הערות שוליים
------------

1. ↑  מחוז סליבן-סקירה היסטורית באתר מחוז סליבן (באנגלית).
2. ↑  כלכלת מחוז סליבן, באתר מחוז סליבן (באנגלית).

| דגל בולגריהדגל בולגריה **מחוזות בולגריה** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| בלגואבגרד • בורגס • דובריץ' • גברובו • חאסקובו • קרדז'אלי • קיוסטנדיל • לובץ' • מונטנה • פאזארדז'יק • פרניק • פלבן • פלובדיב • ראזגרד • רוסה • שומן • סיליסטרה • סליבן • סמוליאן • סופיה • העיר סופיה • סטארה זאגורה • טרגובישטה • וארנה • וליקו טרנובו • וידין • וראצה • ימבול |  |

 |

| **רשויות מקומיות וערי מחוז סליבן שבבולגריה** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| סליבן • נובה זאגורה • טוורדיצה • קוטל • | מחוז סליבן |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 41cff3d6-66de-4f71-a516-814be0feafe0

 |
רבי **שמשון אורנשטיין** (כ"ה באלול ה'תקפ"ד, 18 בספטמבר 1824 - כ"ג בכסלו ה'תרס"ד, 12 בדצמבר 1903) היה רב פולני ורבן של הערים אוזורקוב וקאליש.

ביוגרפיה
--------

נולד בקמפן שבפרוסיה (אנ') לרב משה אורנשטיין, למד אצל אביו ואצל הרב יעקב שמחה רפיש, מחבר "משכן העדות". מסופר שכבר בנערותו היה בקי בספר "קצות החושן".

בשנת ה'תרי"ג (~1853) התמנה כאב"ד קרושנביץ, בעיר זו כיהן עשר שנים שבהן לימד תלמידים וכתב חיבורים על כמה ממסכתות התלמוד הבבלי.

בשנת ה'תרכ"ג התמנה כרבה של אוזורקוב והחזיק בכהונתו זו במשך עשרים ושלוש שנים. בתקופת כהונתו באוזורקוב, ישב יחד עם רבי מאיר ליבוש מלבי"ם ורבי ישראל יהושע מקוטנא בבית הדין המיוחד שדן בסכסוך בקהילת לונטשיץ בדבר כהונתו של רבי שלמה ליב מורגנשטרן מחבר "מנחת הבוקר" לאחר שהתברר כי הוא עיוור.

בשנת ה'תרמ"ו התמנה כרב ואב"ד בקאליש ולאחר מות רבה של העיר, הרב חיים אלעזר וקס מילא את מקומו.

הוא כיהן כרבה של קאליש עד פטירתו בשנת ה'תרס"ד (1903), החליף אותו ברבנות העיר הרב יחזקאל ליבשיץ.

חלק מהגהותיו לרמב"ם משוקעות בחיבור "ציוני מהר"ן" שכתב חתנו הרב נחום אש ושנדפסו בכמה מדפוסי משנה תורה לרמב"ם החל מדפוס ורשה תרמ"א. הרב אש היה צעיר בעת פרסום החיבור וחמיו הרב אורנשטיין הוא שמסר את החיבור לדפוס. במהדורת שולזינגר של הרמב"ם ייחסו בטעות את החיבור כולו לרב אורנשטיין.

קישורים חיצוניים
----------------

* בן-ציון אייזנשטט, הרב ר' שמשון אורינשטיין, **דור רבניו וסופריו**, תרנ"ה-תרס"ה, חלק א, עמודים 7–8, באתר היברובוקס
* לוי אובצינסקי, **נחלת אבות, אות ש, פריט פג: הרב הג' ר' שמשון אורינשטיין שליט"א**, וילנה, תרנ"ד, באתר היברובוקס
**ג'ון לינל** (באנגלית: **John Linnell**‏; 16 ביוני 1792 – 20 בינואר 1882) היה חרט אנגלי, וצייר פורטרטים ונוף. הוא היה חוקר טבע ומתחרה עם האמן ג'ון קונסטבל. היה לו חיבה לאמנות הצפון אירופית של הרנסאנס, במיוחד לאלברכט דירר. הוא התיידד עם אדוארד תומאס דניאל, ועם ויליאם בלייק.

ביוגרפיה ועבודה
---------------

ג'ון לינל נולד בבלומסברי, לונדון ב-16 ביוני 1792, שם אביו היה מעצב בזהב. הוא היה בקשר עם אמנים מגיל צעיר, ובגיל עשר צייר ומכר דיוקנאות שצייר בגיר ובעפרון. המורה הראשון שלו לאמנות היה האמן יליד אמריקה, בנג'מין וסט, והוא בילה שנה בביתו של הצייר ג'ון וארלי, שם היו גם ויליאם האנט וויליאם מולרידי ותלמידים אחרים. בשנת 1805 התקבל ללימודים בהאקדמיה המלכותית לאמנויות, שם השיג מדליות לרישום, דוגמנות ופיסול. הוא הוכשר כחרט, וביצע חריטה של "קבורת שאול" של וארלי.

בשנת 1808 עבר ג'ון לינל בן ה-16 לביתו של הצייר ויליאם מולרידי, שאשתו האשימה אותו בבגידה בנשים וגברים אחרים. הקשר של ג'ון לינל עם ויליאם מולרידי גרם אולי לפירוק הנישואים של מולרידי.

מאוחר יותר בחייו, עסק לינל בחריטה, והוציא לאור בשנת 1833 סדרת תחריטים מציורי הקיר של מיכלאנג'לו בקפלה הסיסטינית, ובשנת 1840 פיקח על מבחר הלוחות מהתמונות בארמון בקינגהאם, אחת מהן, נוף טיציאני, אותו חרט בעצמו. בהתחלה הוא פרנס את עצמו בעיקר בציור מיניאטורות ובביצוע דיוקנאות גדולים יותר, כמו דמותם של מולרידי, ריצ'רד וואטלי, פיל ותומאס קרלייל.

הוא צייר נושאים שונים כמו "המטיף סנט ג'ון", "ברית אברהם" ו"מסע לאמויאוס", שבהם הנוף בולט בדרך כלל, אך לדמויות יש חשיבות מספיקה כדי לספק את כותרת היצירה. אך שמו התפרסם בעיקר בציור נופים לשמם. עבודותיו עוסקות בדרך כלל בסצנה כלשהי של נוף אנגלי חסר אירועים אופייני, אשר מרשים על ידי אפקט של זריחה או שקיעה. הם מלאים בתחושה פואטית אמיתית, ועשירים וזוהרים בצבעם.

לינל הקפיד על מחירים גבוהים עבור תמונותיו, ובשנת 1850 הוא רכש נכס ברדהיל, סארי, שם התגורר עד מותו ב-20 בינואר 1882, וצייר עד השנים האחרונות לחייו. הוא הקדיש את עצמו לציור נופים, בעיקר של צפון דאונס וקנטיש וולד.

בשעות הפנאי שלו הוא עסק בחקר המקרא, והוא פרסם כמה חוברות ומאמרים על ביקורת המקרא. לינל היה אחד החברים הטובים והפטרונים האדיבים ביותר של ויליאם בלייק. הוא העניק לו את שתי עבודות גדולות ושילם לו 150 ליש"ט עבור רישומים ותחריטים לספר איוב, וסכום דומה לאלה המלווים את הספר של דנטה אליגיירי.

גלריה
-----

* בדובדייל בדובדייל
* הבריחה למצרים הבריחה למצרים
* מחצבות בקנזינגטון מחצבות בקנזינגטון
* קציר חיטה קציר חיטה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון לינל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Lee, Sidney, ed. (1893). "Linnell, John". *Dictionary of National Biography*. **33**. London: Smith, Elder & Co.
2. ↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Linnell, John". Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press.
3. ↑  Alfred Thomas Story, **The life of John Linnell**, London, R. Bentley and son, 1892

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007373825305171
* AAG: 1187
* AGSA: 2622
* BNE: XX5527109
* BnF: cb14977821k (data)
* GND: 119420384
* ISNI: 0000 0000 6663 6723
* KulturNav: 3fbcbfa7-2c13-49af-97a0-702ab8b9e752
* LCCN: n50050808
* NGV: 1088
* NLA: 35307442
* NTA: 069199051
* RKD: 205986
* SNAC: w68p6wzs
* SUDOC: 166578495
* TePapa: 1379
* Trove: 905830
* ULAN: 500009669
* VIAF: 66740555
* WorldCat: lccn-n50050808

 |
קפטן **מתיו פלינדרס** (באנגלית: **Matthew Flinders**;‏ 16 במרץ 1774 – 19 ביולי 1814) היה קצין בצי המלכותי הבריטי ומגלה ארצות. הוא היה אחד הנווטים והקרטוגרפים המצליחים ביותר בזמנו בקריירה שארכה כעשרים שנה.

חייו
----

פלינדרס נולד בחבל לינקולנשייר באנגליה. הוא הפליג עם קפטן ויליאם בליי במסעו באוניית הוד מלכותה פרובידנס (אנ') להבאת עץ הלחם מטהיטי לג'מייקה. בין השנים 1801 ו-1803 ערך פלינדרס שני מסעות בהם הקיף את יבשת אוסטרליה והיה הראשון, יחד עם ג'ורג' בס, שמיפה את קו החוף שלה. כמו כן מיפה פלינדרס את האיים ואגמיהם כדוגמת אגם הילייר. הוא היה בין היוזמים במתן שם זה ליבשת. בחזרתו מאוסטרליה התקלקלה ספינתו והוא נאלץ לעגון באי מאוריציוס, שם נכלא לשש וחצי שנים על ידי המושל הצרפתי המקומי באשמת ריגול. בשובו לאנגליה בריאותו הייתה כבר רופפת והוא נפטר סמוך לצאת ספרו על מסעותיו.

פלינדרס זיהה את בעיית השפעת הברזל על המצפן בספינות העץ. הקרבה של הברזל למחט המצפן גרמה לטעויות בקריאת המצפן. כדי לבטל טעויות אלה ולכייל את המצפן, התקין פלינדרס מגנטי-מוט קטנים על יד קערות פליז. למגנטים האלה קוראים "מוטות פלינדרס" על שם ממציאם.

מתיו פלינדרס היה סבו של סר ויליאם מתיו פלינדרס פיטרי אשר נחשב המייסד של הארכאולוגיה המדעית המודרנית, ואשר נקרא על שמו.

מסעותיו של פלינדרס למיפוי קו החוף של אוסטרליה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מתיו פלינדרס** בוויקישיתוף
* מסעותיו של מתיו פלינדרס באוסטרליה
* מתן שם ליבשת אוסטרליה
* מתיו פלינדרס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* מתיו פלינדרס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי מתיו פלינדרס בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* מתיו פלינדרס, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007462943605171
* ADB: flinders-matthew-2050
* AGSA: 2633
* BnF: cb122497101 (data)
* Botanist: Flinders
* CiNii: DA02538346
* GND: 118691856
* ISNI: 0000 0001 2119 3946
* LCCN: n50003561
* NLA: 35070861
* NLP: a0000003277449
* NTA: 070479178
* SNAC: w62z1584
* SUDOC: 031243746
* TePapa: 72842
* Trove: 465836
* VIAF: 7446571
* WorldCat: lccn-n50003561

 |
צבי אורגד
**צבי אורגד** (נולד ב-12 במרץ 1969) הוא מעצב גרפי, מאייר וכותב לילדים. אורגד חבר באגודת המאיירים הישראלית והוא גם הגזבר שלה. אורגד כתב, בין היתר, את ספר הילדים "מסיבה בכפר".

ביוגרפיה
--------

אורגד נולד בבני ברק וגדל בבת ים ובירושלים. הוא למד בתיכון אורט בירושלים ושירת כטכנאי אלקטרוניקה בחיל האוויר. הוא סיים תואר ראשון בהצטיינות בעיצוב ובהוראה באקדמיה לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה. בשנת 1997 זכה במלגה מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל. שנה לאחר מכן הציג אורגד תערוכת יחיד של רישומים ב"גלריית ציאורים". אורגד חבר באגודת המאיירים הישראלית והוא משתתף בקביעות בתערוכותיה הקבוצתיות.

אורגד פרסם סדרת קומיקס שנקראת "בסטודיו של ציקי" במגזין "זמן דיגיטלי". בנוסף, פרסם אורגד טור מאויר בשם "יש פוליטיקה נקייה?" באתר האינטרנט של התנועה לאיכות השלטון.

בשנת 2008 אייר אורגד את הספר "חבורת חל"ס והמקרה המוזר של ערפדילו בתל אביב" שהוצא לאור בהוצאת טרקלין. בשנת 2009 הוציא לאור את ספר הילדים "מסיבה בכפר", אותו כתב ואייר. באותה שנה כתב אורגד את ספרי הילדים "פיה ליום אחד" ו"נסיך ליום אחד", אשר יצאו לאור בהוצאת דגן. ספרים אלה הם ספרים המותאמים אישית לכל ילד או ילדה.

אורגד סיים לימודי תואר שני במורשת ישראל באוניברסיטת אריאל ודוקטורט באמנות באוניברסיטת בר-אילן.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של צבי אורגד
* פרופיל חבר באתר אגודת המאיירים
* בקורת על ספרו - מסיבה בכפר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007295115705171
* GND: 1262795362
* ISNI: 0000 0004 0287 5820
* VIAF: 299199248
* WorldCat: viaf-299199248

 |
**תודוס הרופא** היה רופא יהודי שחי בארץ ישראל (פרובינקיה יודיאה) בדור שאחרי המרד הגדול (הדור השני והשלישי לתנאים), והתמחה באנטומיה. הוא מוזכר מספר פעמים בספרות חז"ל, במקרים שונים בהם התנאים נזקקו לדעתו בשאלות רפואיות הנוגעות לפסיקת הלכה בנושאים שונים. ככל הנראה, את השכלתו הרפואית רכש תודוס באלכסנדריה, אצל רופאים מאסכולת הרופילוס, ומוקד פעילותו לאחר מכן הייתה העיר לוד.

בתקופת ההשכלה יש שבקשו לזהות אותו עם רופא בן אותה תקופה בשם תאודאס (Teudas) שמוצאו מלודקיא, שנזכר בכתבים רפואיים מאלכסנדריה.

מאמריו
------

הוא נזכר במשנה במסכת בכורות בנוגע לשאלה האם בהמה שניטלה הרחם שלה היא טריפה. רבי טרפון פסק שהבהמה היא טריפה והורה להאכיל אותה לכלבים. אולם, חכמי יבנה חלקו על רבי טרפון ופסקו שהבהמה הייתה כשרה, בהסתמך על עדותו של תודוס הרופא ש"אין פרה וחזירה יוצאה מאלכסנדריא עד שהם חותכין את האם שלה", כלומר שהסרת רחם הבהמה היא הליך רפואי מקובל באלכסנדריה ואינו פוגע בסיכוייה לחיות, ולכן היא אינה טריפה. בשל חששו של רבי טרפון כי כעת יתחייב לפצות את בעל הבהמה הוא קרא "הלכה חמורך, טרפון!", קריאה שהפכה למטבע לשון.

עוד נזכר במסכת נזיר ובתוספתא במעשה שהביאו קופה מלאה עצמות לבית הכנסת של טרסיים והניחוה באוויר ונכנס תודוס הרופא וכל הרופאים ואמרו: "אין כאן שדרה ממת אחד" ומעשה זה הובא גם בתלמוד הירושלמי.

קישורים חיצוניים
----------------

* הרב אהרן הימן, "תודוס הרופא", **תולדות תנאים ואמוראים**, לונדון, תר"ע, באתר ויקיטקסט.
* מאיר בר-אילן, ‏הרפואה בארץ-ישראל במאות הראשונות לספירה, **קתדרה** 91 (ניסן תשנ"ט), עמ' 57–66.

הערות שוליים
------------

1. ↑  בתלמוד ירושלמי, מסכת ברכות, פרק א', הלכה א' נזכר כ"תודרוס הרופא", ובבמקומות אחרים כ"תיודרוס הרופא" או "תיאודרס הרופא".
2. ↑  מאיר בר-אילן, "הרפואה בארץ-ישראל במאות הראשונות לספירה", עמ' 50.
3. ↑  יהודה בצלאל אליאשברג, **מאמר תמים דעות**, וילנא תר"ב, פרק ששי, עמ' 62, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום); יהושע השל לוין, "תודוס הרופא", בתוך **ציון** א (ניסן תר"ה), עמ' 16.
4. ↑  משנה, מסכת בכורות, פרק ד', משנה ד'.
5. ↑  לפי הנאמר בספר שמות, פרק כ"ב, פסוק ל'.
6. ↑  הערך המילוני "הלכה חמורך, טרפון" באתר ויקימילון העברי.
7. ↑  תלמוד בבלי, מסכת נזיר, דף נ"ב, עמוד א'.
8. ↑  מסכת אהלות, פרק ד', הלכה ב.
9. ↑  תלמוד ירושלמי, מסכת ברכות, פרק א', הלכה א'.
**סער בנבנישתי** (נולד ב-26 בנובמבר 1991) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר.

קריירה
------

בנבנישתי התחיל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של מכבי יבנה והפועל ראשון לציון, ובגיל 13 הצטרף למחלקת הנוער של הפועל תל אביב. כשסיים את גיל הנוער שוחרר בנבנישתי מהפועל תל אביב, וחתם בהפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית. ב-9 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 4–1 נגד מכבי באר שבע במסגרת גביע הטוטו. ב-10 בינואר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 6–2 נגד מכבי עירוני ג'ת אל-אהלי. בנבנישתי סיים את העונה עם 27 הופעות בכל המסגרות כאשר בכולן עלה כמחליף, ועזר לקבוצה לחזור לליגת העל. בעונת 2011/2012 בנבנישתי ערך רק הופעה אחת בכל המסגרות ובתום העונה עזב את המועדון.

בקיץ 2012 חזר לליגה הלאומית כאשר חתם לשלוש שנים בהפועל בני לוד. בתקופתו בלוד כבש שני שערים ב-14 הופעות ליגה. לאחר שלא היה מרוצה ממעמדו ביקש להשתחרר ולאחר שנענה בשלילה פנה בנבנישתי לבוררות על מנת להשתחרר מהמועדון. ב-20 באוגוסט 2013 קבע הבורר כי בנבנישתי שחקן חופשי.

זמן קצר לאחר ששוחרר חתם בנבנישתי בהפועל רעננה, העולה החדשה לליגת העל. ב-29 בספטמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף במשחק מול בית"ר ירושלים שהסתיים בתיקו 0–0. לאחר שפתח את עונתו הראשונה כשחקן ספסל, הפך בנבנישתי לשחקן הרכב בקבוצה, אך בתחילת עונת 2015/2016 איבד את מקומו בהרכב, וב-4 בינואר 2016 הושאל למכבי נתניה עד לסוף העונה. ב-3 במאי 2016 שוחרר מהקבוצה לאחר חילוקי דעות עם המועדון. ב-26 ביוני 2016 סיכם בבני יהודה תל אביב, ובמדיה שיחק חצי עונה.

ב-18 בינואר 2017 חזר בנבנישתי לקבוצת נעוריו, הפועל תל אביב. שלושה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשפתח בהרכב בניצחון 1–0 על הפועל אשקלון. בסך הכל שותף בעשרה משחקים עד תום עונת 2016/2017, וירד עם הקבוצה לליגה הלאומית. ב-7 בספטמבר 2017 חתם בנבנישתי בהפועל אשקלון, במדיה כבש שני שערים ב-19 הופעות בעונת 2017/2018, ובסופה ירד עמה לליגה הלאומית.

ב-22 באוגוסט 2018 חתם בקבוצת הפועל קטמון ירושלים, ובעונת 2018/2019 כבש במדיה שער אחד ב-9 הופעות בליגה הלאומית. ב-10 בפברואר 2020, לאחר עונה וחצי, עבר למכבי יבנה מליגה א'.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* סיון גולדנברג, ‏הקלף המנצח של מנחם קורצקי: סער בנבנישתי, באתר ONE‏, 16 במרץ 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלון שאול, ‏הבורר קבע: בנבנישתי חופשי, צפוי לעבור לרעננה, באתר ONE‏, 20 באוגוסט 2013
2. ↑  יניב טוכמן‏, שחקני מכבי נתניה שוקלים לא להופיע למשחק הליגה הקרוב, באתר וואלה!‏, 3 במאי 2016
3. ↑  דוד נתן, תורג'מן ובנבנישתי סיכמו בבני יהודה, באתר ynet, 26 ביוני 2016
4. ↑  נדב צנציפר, סער בנבנישתי חתם בהפועל תל אביב, באתר ynet, 18 בינואר 2017
5. ↑  דוד בן-שימול, הפועל אשקלון החתימה את סער בנבנישתי, באתר ynet, 7 בספטמבר 2017
6. ↑  סער בנבנישתי חתם בהפועל קטמון, באתר כאן דרום, 22 באוגוסט 2018
7. ↑  אביחי דלאל, סהר בנבנישתי סיכם במכבי יבנה, באתר דאבל פס, 10 בפברואר 2020

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"סער בנבנישתי"**.
**יגאל אונא** (נולד ב-1971) הוא איש שירות הביטחון הכללי (שב"כ) לשעבר, שכיהן בשנים 2018–2022 כראש מערך הסייבר הלאומי של ישראל.

ביוגרפיה
--------

יגאל אונא נולד בשנת 1971, בן למלכה לבית גבירץ ולפיזיקאי פרופ' יששכר אונא.

שירת כקצין בדרגת סרן ביחידה 8200 באגף המודיעין. לאחר שחרורו עבר לשרת ב-1995 בשירות הביטחון הכללי. תחילה שירת באגף המבצעים והיה שותף במבצע המעקב אחר יחיא עיאש שהביא לחיסולו. בהמשך שירותו שימש ראש מחלקת תשתיות סייבר–סיגינט, ראש מחלקת מחקר תקשורת וכריית מידע וראש יחידת לוחמת סייבר. ב-2014 מונה לראש אגף סייבר וטכנולוגיות. ביוני 2017 מונה לראש היחידה לטכנולוגיות סייבר במטה הסייבר הלאומי.

בינואר 2018 אישרה הממשלה את מינויו לראש מערך הסייבר, מערך שיכלול את מטה הסייבר הלאומי והרשות הלאומית להגנת הסייבר.

בינואר 2022 הודיע אונא כי הוא פורש באופן מיידי מתפקידו.

חיים אישיים והשכלה
------------------

אונא בעל תואר ראשון בניהול והיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב. הוא נשוי ואב לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

* יגאל אונא באתר מערך הסייבר הלאומי
* עמיר רפפורט, י' זה יגאל: בכיר שב"כ יוצא מהצללים, באתר nrg
* יגאל אונא מונה לעמוד בראש מערך הסייבר החדש, ישראל דיפנס, 29 בדצמבר 2017
* יואב לימור, סייבר קינג: הדור הבא של ההגנה על הארץ, באתר ישראל היום, 10 באוקטובר 2020
* אתר למנויים בלבד  רונן ברגמן, "אנחנו וכל העולם, במלחמה. לא רואים את זה, מזג האוויר בחוץ יפה ונעים, ואין תנועה של טנקים ברחובות. אבל אנחנו במלחמה", באתר "ידיעות אחרונות", 12 בינואר 2022
* סופי שולמן, "החופש בישראל חיוני להצלחת ההייטק. חדשנות היא מילה נרדפת לדמוקרטיה", באתר כלכליסט, 23 במרץ 2023

הערות שוליים
------------

1. ↑  יובל מן, ראש מערך הסייבר הלאומי, יגאל אונא, פורש אחרי ארבע שנים, באתר ynet, 5 בינואר 2022
**קרן כהן חזון** (נולדה ב-1969) היא תעשיינית ישראלית, המשמשת כיושבת ראש ומנכ"לית חברת "תורפז תעשיות".

ביוגרפיה
--------

קרן כהן נולדה וגדלה ברמת השרון, בת למשה כהן, מהנדס חשמל ותעשיין, ואם מורה בחינוך מיוחד. לה אח מבוגר ממנה ואח צעיר ממנה. למדה בתיכון אלון רמת השרון. שירתה ביחידת דובר צה"ל. קיבלה תואר ראשון בכימיה תרופתית באוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בכלכלה ומנהל עסקים מבית הספר לעסקים של לונדון. אביה נפטר במפתיע בשנת 1992, והיא נאלצה למכור לגרשון זלקינד את מניותיו במפעל השנאים "אלקו".

עבדה במשך שבע שנים בחברת "אגן כימיקלים", שהתמזגה למכתשים אגן. היא מונתה למנהלת חטיבת הריחות של החברה. בשנת 2000 פרשה הקימה חברת ייעוץ. בשנת 2002 מונתה למנכ"לית חברת "ארומור" מקיבוץ גבעת עוז, שעסקה בייצור כימיקלים לתעשייה ורכשה, יחד עם דני פורת, 30% ממניות החברה, לפי שווי חברה של כחמישה מיליון דולר. ב-2008 הצטרפו אל הרוכשים שותפים נוספים, וחלק הרוכשים גדל ל-50%. כהן חזון מונתה למנכ"לית החברה. בתחילת 2014 נמכרה "ארומור" לחברת IFF האמריקאית תמורת 102 מיליון דולר.

בשנת 2011 רכשה כהן חזון, יחד עם עו"ד ישראל לשם, אילן לויטה ואלון גרנות, את חברת תורפז תעשיות, תמורת עשרה מיליון דולר. ב-2016 מונתה כהן חזון מונתה למנכ"לית החברה. במאי 2021 הונפקו מניות החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, לפי שווי 675 מיליון ש"ח לפני הכסף. כהן חזון מחזיקה בכ-44.31% ממניות החברה. באסטרטגיה של מיזוגים ורכישות הובילה כהן חזון את החברה לשווי שוק של 1.91 מיליארד ש"ח בספטמבר 2022.

בשנת 2019 נמנתה עם מייסדי חברת ההזנק טרא נובל בע"מ, שבשותפות עם המכון למחקר ביולוגי בישראל פיתחה כימיקלים שמחסלים פתוגנים.

נשואה לשי חזון, מהנדס בניין ובעל תואר שני בניהול פיננסי, העובד כסמנכ"ל תפעול בתורפז. להם שני ילדים והם מתגוררים ברמת השרון.

קישורים חיצוניים
----------------

* סופי שולמן, מפעל של אשה אחת: קרן חזון נחשפת, באתר כלכליסט, 5 בנובמבר 2020
* ליאת רון‏, "אני בלונדינית על עקבים, אבל לא חלשה, ויש כאלה שקשה להם עם זה", באתר וואלה!‏, 5 בינואר 2022
* שלומית לן, ‏הקימה אימפריה בשווי שני מיליארד שקל: ראיון עם קרן חזון - התעשיינית הכי מצליחה שאתם לא מכירים, באתר גלובס, 2 באפריל 2022
* אתר למנויים בלבד יוסף חרש, "אנחנו המקלט של שוק ההון. כדי להוזיל מוצרים, משתמשים בתמציות טעם וריח", באתר TheMarker‏, 29 בספטמבר 2022
* דיאנה בחור ניר, "כשאבא מת, הייתי צריכה להוציא את אמא מהמיטה - ולהיכנס לעסקים", באתר כלכליסט, 15 ביוני 2023

הערות שוליים
------------

1. ↑  ליאת רון‏, "אני בלונדינית על עקבים, אבל לא חלשה, ויש כאלה שקשה להם עם זה", באתר וואלה!‏, 5 בינואר 2022
2. ↑  סופי שולמן, מפעל של אשה אחת: קרן חזון נחשפת, באתר כלכליסט, 5 בנובמבר 2020
3. ↑  אתר למנויים בלבד יוסף חרש, "אנחנו המקלט של שוק ההון. כדי להוזיל מוצרים, משתמשים בתמציות טעם וריח", באתר TheMarker‏, 29 בספטמבר 2022
4. ↑  גולן חזני, חמשת יוצאי מכתשים אגן יגרפו 50 מיליון דולר ממכירת ארומור, באתר כלכליסט, 16 בינואר 2014
המיקום של אזור מרכז צ'ילה בצ'ילה
**מרכז צ'ילה** (בספרדית: **Zona central de Chile**) הוא אחד מחמשת האזורים הגאוגרפיים המסורתיים של צ'ילה. האזור גובל בנהר אקונגואה מצפון ונהר ביוביו מדרום. בארגנטינה ממזרח, ובאזור דרום צ'ילה מדרום.

מבחינה היסטורית אזור מרכז צ'ילה היה האזור המרכזי ביותר של צ'ילה וללא ספק האזור עם מספר התושבים הגדול ביותר (הוא כולל כיום כ-80 אחוזים מכלל אוכלוסיית צ'ילה). בנוסף, זהו גם האזור שהכי מצליח מבחינה כלכלית בצ'ילה, בעיקר הודות לאקלים הים תיכוני שמאפיין אזור זה.

שלושת הערים העיקריות של צ'ילה ממוקמות באזור מרכז צ'ילה – סנטיאגו רבתי, ולפראיסו רבתי וקונספסיון רבתי. ערים חשובות נוספות הן קווילוטה, לוס אנדס, סן אנטוניו, רנקגואה, סן פרננדו, קוריקו, טאלקה, לינארס, קאוקנס, צ'ילאן ולוס אנחלס. ולפראיסו וסנטיאגו הן הערים החשובות ביותר מבחינה פוליטית באזור מרכז צ'ילה ובצ'ילה כולה. בסנטיאגו נמצאת הרשות המבצעת והרשות השופטת של המדינה, ובואלפראיסו הרשות המחוקקת.

גלריית תמונות
-------------

* סנטיאגו דה צ'ילה, בירת המדינה. אזור מרכז צ'ילה הוא האזור שמכיל את המספר הגדול ביותר של הערים, העיירות וכמו גם את מרבית תושבי המדינהסנטיאגו דה צ'ילה, בירת המדינה. אזור מרכז צ'ילה הוא האזור שמכיל את המספר הגדול ביותר של הערים, העיירות וכמו גם את מרבית תושבי המדינה
* נמל ולפראיסו, אחד הנמלים המרכזיים של צ'ילהנמל ולפראיסו, אחד הנמלים המרכזיים של צ'ילה
* מכרה אל טניינטה, מכרה הנחושת התת-קרקעי הגדול בעולםמכרה אל טניינטה, מכרה הנחושת התת-קרקעי הגדול בעולם
* סנהטן (אנ'), המרכז הפיננסי העיקרי של צ'ילהסנהטן (אנ'), המרכז הפיננסי העיקרי של צ'ילה
* עמק קולצ'גואהעמק קולצ'גואה

ראו גם
------

* מחוזות צ'ילה

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימסע מדריך למטייל בוויקימסע: **מרכז צ'ילה** |
חצר ארמון מנהיים
**אסכולת מנהיים** (**Mannheim school**) מתייחסת הן לטכניקה התזמורתית שחלוצה לה הייתה תזמורת החצר של מנהיים במחצית השנייה של המאה ה-18 והן לקבוצת מלחינים, שכתבה מוזיקה כזאת לתזמורת מנהיים ולתזמורות אחרות.

חצר האלקטור קרל פיליפ עברה מהיידלברג אל מנהיים בשנת 1720, כשברשותה כבר תזמורת גדולה מזו שבכל אחת מן המדינות שסביבה. התזמורת גדלה עוד יותר בעשורים הבאים ובמשך הזמן החזיקה כמה מטובי הווירטואוזים של זמנה. יוהאן שטאמיץ, הנחשב בדרך כלל למייסד אסכולת מנהיים, הצטרף לתזמורת בשנים 1741–1742 והיה למנהלה בשנת 1750.

הראויה ביותר לציון בין הטכניקות המהפכניות של תזמורת מנהיים הייתה טיפולה העצמאי יותר בכלי הנשיפה והקרשנדו המפורסם שלה, שהקיף את כל התזמורת והיה לסימן ההיכר העיקרי של האסכולה. עוד חידושים היו הסמיך (אפוג'אטורה) ופתרונו ו"זיקוקית מנהיים", מערך של אקורדים משולשים בתבנית עולה, שדוגמה לו אפשר למצוא בפתח הסימפוניה בסול מז'ור, אופוס 3 מס' 1 של יוהאן שטאמיץ. סגנון שטורם אונד דראנג במוזיקה התפתח מאוד במנהיים, והשפיע על דור שלם של מלחינים קלאסיים ואף רומנטיים מוקדמים.

חברי אסכולת מנהיים כללו את יוהאן שטאמיץ, פרנץ קסאפר ריכטר, קרל שטאמיץ וכריסטיאן קאנאביך, והייתה לה השפעה ישירה מאוד על הרבה מלחיני סימפוניות של התקופה, ביניהם יוזף היידן וליאופולד הופמן. קאנאביך, אחד ממנהלי התזמורת אחרי מותו של יוהאן שטאמיץ, היה גם ידידו הקרוב של וולפגנג אמדיאוס מוצרט מאז שמוצרט ביקר במנהיים בשנת 1777. לתזמורת מנהיים הייתה השפעה עצומה על מוצרט, שהתוודע שם לראשונה אל הקלרינט. מוצרט התרשם מאוד מתזמורת מנהיים וכמה מן הסימפוניות והאופרות שלו נכתבו עבורה, במיוחד לאחר שהתזמורת והחצר כולה עברו למינכן ב-1779, עם עלייתו של האלקטור קרל תאודור לכס המלוכה בבוואריה. גם בכמה מן הסונאטות של מוצרט לפסנתר פטישים ניכרת השפעת האסכולה (ומוצרט, כמתברר ממכתביו, היה מודע לכך).

גם המוזיקולוג הבריטי צ'ארלס ברני התרשם מאוד מתזמורת מנהיים בביקורו בארמון הקיץ של הנסיך קארל תיאודור, כפי שתיאר במאמר "על המצב הנוכחי של המוזיקה בגרמניה ובארצות השפלה":

> 
> עלי לציין במיוחד את תזמורת הוד מלכותו, הידועה כל כך, בצדק, בכל רחבי אירופה [...] ברור שיש בה יותר נגני סולו וקומפוזיטורים טובים, מאשר בכל תזמורת אחרת באירופה: זהו צבא של מצביאים, המסוגל לתכנן קרב כשם שהוא מסוגל ללחום בו
> 
> 
> 
> 

 ברני מציין לרעה רק פרט אחד, חוסר הניקיון בכלי הנשיפה, אך מסכים, שבעיה זו משותפת לכל התזמורות ששמע, אם כי מאנשים שקדנים ומוכשרים כנגני תזמורת מנהיים היה מצפה שיתגברו עליה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אסכולת מנהיים** בוויקישיתוף
* אסכולת מנהיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  באזיל סמולמן, "אסכולת מנהיים", מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
2. ↑  "אלפיים שנות מוזיקה", פ. ע. גרדנוויץ (עורך), עמ' 97

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4168830-2

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**שגיאת לואה ביחידה mw.lua בשורה 143<includeonly></includeonly>: bad argument #1 to 'time' (table expected, got string).**
**יצחק (צחי) בירק** הוא פרופסור חבר וראש המעבדה למערכות מקביליות בטכניון בפקולטה להנדסת חשמל.

ביוגרפיה
--------

נולד ברחובות. בן לפרופסור מאיר בירק ופרופסור יהודית בירק. אח לפרופסור אוהד בירק.

פרופ' בירק הוא בוגר תואר ראשון (1975) ושני (1982) בטכניון ובעל תואר דוקטור (1987) מאוניברסיטת סטנפורד, כולם בהנדסת חשמל.

בשנים 1976–1981 היה מהנדס פרויקטים בצה"ל. בשנים 1986–1991 היה חבר בצוות המחקר של IBM Almaden Research Center בקליפורניה, שם עבד על ארכיטקטורה מקבילית, תת-מערכות מחשב ורשתות קישוריות סיבים אופטיים פסיביות. בירק הוא חבר הפקולטה להנדסת חשמל בטכניון מאוקטובר 1991.

נושאי מחקריו
------------

חומרת המחשבים וארכיטקטורה של שבבים ומתרכז בתחומי: ארכיטקטורות אחסון היררכי לשרתי מידע מולטימדיה, ארכיטקטורות מערכות מולטימדיה ומידע, מערכות תקשורת לווינית, ניצול נבון של יתירות למטרות שיפור ביצועים.

פרסומים
-------

פרופ' יצחק בירק פרסם מספר מאמרים בתחומו, בעיקר בירחוני ה-IEEE ומחזיק 7 פטנטים - ארבעה לבד ושלושה בשותפות עם חוקר נוסף.

קישורים חיצוניים
----------------

* דף המידע של פרופ' יצחק בירק
* פרסומיו
* התגובה השנויה במחלוקת

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007348802405171

 |
**יעקב איליץ' ורניקוב** (ברוסית: **Яков Ильич Верников**;‏ 31 באוקטובר 1920 – 30 בספטמבר 1993) היה גנרל יהודי-סובייטי בחיל האוויר הסובייטי, גיבור ברית המועצות.

ביוגרפיה
--------

יעקב ורניקוב נולד בעיר ספאס דמינסק שבמחוז קלוגה למשפחה יהודית. כשהיה בן שנה עברה המשפחה לסמולנסק. מגיל צעיר עסק בטיסנאות. בגיל 16 קיבל רישיון טיס אזרחי. בשנת 1938 גויס לצבא האדום, התקבל לבית הספר לטיס בעיר אודסה, אותו סיים בשנת 1940. הוצב לשרת ביחידת מטוסי יירוט במזרח בלארוס.

כבר ביום הראשון של פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות השתתף בקרבות אוויר. יעקב ורניקוב לחם בבאזור קווקז, בחזית לנינגרד ובקרבות באזור לטביה. במהלך המלחמה ביצע 454 גיחות קרב, במהלכן הפיל 15 מטוסי אויב. בנובמבר 1944, הוענק לו תואר "גיבור ברית המועצות. את המלחמה סיים בדרגת רב-סרן.

לאחר תום המלחמה שירת כשנה בתפקיד מפקד טייסת ובהמשך עבר לשרת ביחידת הניסוי של חיל האוויר הסובייטי. במהלך שירותו השתתף בבחינה וניסוי של דגמים הבאים: יאק-15, מיג-9, לאבוצ'קין La-11, מיג-15, אנטונוב An-8, אנטונוב An-10, אנטונוב An-12, טופולב Tu-126, איליושין Il-18, איליושין Il-38 והגרסאות הצבאיות של איליושין Il-62 ושל איליושין Il-76. בשנת 1971 הועלה יעקב ורניקוב לדרגת גנרל. בשנת 1975 פרש מהשירות הצבאי.

לאחר פרישה מן השירות עבר לעבוד בחברת יאקובלב כמנהל יחידת הניסויים. יצא לגמלאות בשנת 1988.

יעקב ורניקוב נפטר במוסקבה ב-30 בספטמבר 1993

עיטורים
-------

עוטר בעיטורים הבאים: תואר גיבור ברית המועצות, 3 עיטורי לנין, 4 עיטורי הדגל האדום, עיטור מהפכת אוקטובר, עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה ראשונה, עיטור הדגל האדום של העמל, 3 עיטורי הכוכב האדום.

קישורים חיצוניים
----------------

* ביוגרפיה ברוסית
**ספר המידות** (נקרא בתחילה "ספר האלף-בית") הוא ספר שנכתב על ידי רבי נחמן מברסלב המאסף מאמרים על המידות השונות, וכן על היבטים שונים בחיי האדם.

הספר ערוך לפי ערכים שונים, על פי סדר האלף-בית.
בתחילה, היה הספר כתוב בכתב יד אצל רבי נחמן, שלא פרסמו, אולם בשנת 1803 (תקס"ג) קרא רבי נחמן לרבי נתן שטרנהרץ והקריא לו את רוב הספר על מנת שיכינו לדפוס.
רבי נחמן העריך מאוד את הספר, ואף אמר עליו "הספר הזה הוא ידידי הטוב! זה הספר עשה אותי יהודי!".

הספר מתחלק לשני חלקים, כשהאחד נקרא "אלף בית ישן", ואילו השני נקרא "אלף בית חדש". את חלקו הראשון של הספר כתב רבי נחמן עוד בימי ילדותו, ואילו את החלק השני כתב בתקופה מאוחרת יותר. במהדורה הראשונה נדפסו שני החלקים נפרדים זה מזה, ואולם במהדורה השנייה תיקן זאת רבי נתן, ושני החלקים נדפסו יחדיו, כשבכל ערך יש חלק ראשון וחלק שני. 

על פי עדותו של רבי נתן, הספר שהודפס הוא רק אחוז מזערי מתוך כתב היד של רבי נחמן. על ערך רפואה בלבד, מספר רבי נתן, היו לרבי נחמן מאתיים דפים כתובים.

מהדורות הספר
------------

הספר נדפס לראשונה בשנת 1810 (תקע"א), שנת פטירתו של רבי נחמן, ולאחר מכן, בשנת 1822 (תקפ"ג), הודפס מחדש בצירוף מראי מקומות שכתב רבי נתן שטרנהרץ. בשנים מאוחרות יותר נוספו מראי מקומות נוספים, חלקם נכתבו על ידי רבי צדוק הכהן מלובלין, וחלקם על ידי רבי נחמן מטשעהרין, תלמידו של רבי נתן.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיטקסט טקסט בוויקיטקסט: **ספר המידות (ברסלב)** |

* ספר המידות, באתר אשובה
* ספר המידות, באתר OCLC (באנגלית)

* ספר המידות
	+ ארכיון Archive.org
* ספר המידות עם מראי מקומות
	+ ארכיון Archive.org

  


| חסידות ברסלב |
| --- |
| אתרים | אומן • ברסלב • קבר רבי נחמן מברסלב |
| רבנים | נחמן מברסלב • נתן מברסלב • נחמן מטולטשין • נחמן מטשערין • אברהם חזן • אברהם שטרנהרץ • אלתר טפליקר • ישראל קרדונר • ישראל דב אודסר • לוי יצחק בנדר • שמואל שפירא • גדליהו אהרן קניג • יחיאל מיכל דורפמן • אלעזר מרדכי קניג • יעקב מאיר שכטר • אליעזר ברלנד • אליעזר שלמה שיק • ישראל יצחק בזנסון • שלום ארוש • ארז משה דורון • ניסן דוד קיוואק • יצחק לעזער |
| ספרות | ליקוטי מוהר"ן • ספר המידות • סיפורי מעשיות משנים קדמוניות • שיחות הר"ן • מגילת סתרים • ליקוטי עצות • ליקוטי תפילות • ליקוטי הלכות • עלים לתרופה • שבחי הר"ן • חיי מוהר"ן • משיבת נפש • ספרים נוספים |
| קהילות | קהילת ברסלב צפת • ישיבת שובו בנים • מוסדות חוט של חסד • נ נח נחמ נחמן מאומן • השול |
| מנהגים | תיקון הכללי • התבודדות • הקיבוץ באומן • ניגוני ברסלב |
**מרכז אופק** הוא מרכז חינוכי המכיל גנים ובית ספר המשתייך לזרם האנתרופוסופי. הוא שוכן ביישוב אלישיב שבעמק חפר.

המרכז פועל על-פי חינוך ולדורף. במרכז פועלים שלושה גני ילדים, בית ספר יסודי (כיתות א'-ו') וחטיבה עליונה (כיתות ז'-ח').

במרכז לומדים, נכון ל-2023, כ-300 ילדים.

היסטוריה
--------

מרכז "אופק" החל לפעול בספטמבר 2008. הוקם ביוזמתם ותרומתם של נעמה בן מיור (שכיהנה כמנהלת הראשונה של המוסד), איריס ובנג'מין קאהן.

בראשיתו צמח המרכז מתוך גני הילדים שהקימה וניהלה נעמה בכפר נטר, לאחר מכן בעזרתה של משפחת קאהן, התאגדה קבוצה גדולה של משפחות והורים בעמק חפר תחת עמותה במטרה לענות על צורך בבית ספר אלטרנטיבי באזור.

בשנותיו הראשונות התפתח כבית ספר צומח ובכל שנה נוספה כיתה. בתקופת הקמתו שכן בבית העם של המושב אלישיב. בסיוע תרומה של משפחת קאהן, עם השנים התרחב ונבנו מבנים חדשים לשימוש בית הספר והגנים. המבנים נבנו על שטח אדמה ששימש בשנות השבעים כמוסד חינוכי של רשת "מפת"ן".

בשנותיו הראשונות הוגדר כמוסד "מוכר שאינו רשמי" על ידי משרד החינוך, אך החל משנת הלימודים תשע"ח, הוא הפך לרשמי וממומן על ידי משרד החינוך. בית הספר הפך לממלכתי ונכון ל-2023הוא חלק ממערכת החינוך של המועצה האזורית עמק חפר.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מרכז אופק
* מרכז אופק באתר המועצה המקומית עמק חפר

הערות שוליים
------------

1. ↑  כוכב - רשת עיתונות מקומית, סקירת סיור של יו"ר מועצת עמק חפר רני אידן בבתי ספר באזור
**מיטת סדום** נכללת בתיאור אכזריותם של אנשי סדום המקראית טרם חורבנה. היא אחד מסמלי הרשע בפולקלור העברי והעולמי. כמושג, "מיטת סדום" היא מטפורה לתיאור כללים המגבילים מאוד את חופש הפעולה של הכפוף להם.

האגדות
------

פרק י"ח בספר בראשית מספר על החלטתו של אלוהים להשמיד את העיר סדום על תושביה בגלל רשעותם הרבה. האגדה העברית מתארת את אחד ממנהגיהם האכזריים: כשהגיע אורח לעיר, היו מלינים אותו על מיטה שנועדה לאורחים. אם המיטה הייתה קצרה על מידותיו של האורח היו מקצצים את רגליו, ואם מידות גופו היו קטנות מן המיטה, היו מותחים בכוח את איבריו עד שיתאימו אליה.

בתלמוד מובא סיפורו של אליעזר עבד אברהם שכאשר נאמר לו לישון על מיטה זו, התחמק באמרו שהוא אבל על אימו, ולכן הוא ישן על הרצפה.

המיתולוגיה היוונית מספרת על שודד אכזר במיוחד, פרוקרוסטס שמו, שהיה נוהג לקשור את קורבנותיו אל מיטת ברזל, והיה אם קומת האיש הייתה ארוכה מן המיטה, היה השודד מקצר את רגליו, ואם הייתה מידת הקורבן קצרה מן המיטה, היה מותח את גופו עד שהתאים לה. תסאוס, שהרגו לבסוף, עשה לפרוקרוסטס כפי שעשה הוא לקרבנותיו, ועינה אותו על מיטת הברזל שלו. סיפור זה הוא מקור הביטוי באנגלית "procrustean bed", המקביל לביטוי "מיטת סדום".

השימוש המושאל
-------------

בהשאלה, משמש הביטוי "מיטת סדום" לתיאור מצב דחוק המגביל חופש פעולה או תנועה, או להמחשת מצב בו מנסים להתאים בכוח רעיון או אידאולוגיה לתבנית או כותרת נתונה.

בפסק דין שילב שופט בית המשפט העליון יצחק אנגלרד, בין האגדה העברית לאגדה היוונית: 

דומה כי הוראות החוק בעניין נייר ערך, שמושכן לטובת מוסד בנקאי, הן כעין מיטת סדום כלפי ה"אורחת" הבלתי צפויה שהגיעה בדמות מניית הבורסה. בפרשת אובזילר, סבר שופט בית משפט השלום וסברו שופטי בית המשפט המחוזי כי ניתן להתאים את גפיה של מניית הבורסה אל המיטה המוצעת על ידי סעיף 17(3) לחוק. לעומת זאת, שופטי בית המשפט המחוזי בפרשת חזן לא ראו אפשרות להחיל על מניית הבורסה את הוראת סעיף 17(3) לחוק ולכן העדיפו עליה את הוראת סעיף 17(4) לחוק. זו גם דעתו של חברי הנשיא א' ברק. אך, לטעמי - כפי שיתברר להלן - גם הוראה אחרונה זו אינה בבחינת מיטה נוחה יותר; ואם הוראת סעיף 17(3) לחוק נמשלת למיטה האגדתית שבעיר סדום עבור האורחת בדמותה של מניית הבורסה, הרי הוראת סעיף 17(4) לחוק היא עבורה המיטה הקטלנית עליה נהג להשכיב השודד המיתולוגי היווני פרוקרוסטוס את אורחיו שלו.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מיטת סדום** |

* מִטַּת סְדוֹם, באתר האקדמיה ללשון העברית

הערות שוליים
------------

1. ↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ק"ט, עמוד ב'; ספר הישר וירא נח-סב.
2. 1 2 3  בן-ציון פישלר, מיטת סדום, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2002
3. ↑  ע"א 4294/97 אובזילר טוביה ואחרים נ' בנק דיסקונט לישראל בע"מ, ניתן ב־21 בנובמבר 2001
**טטיאנה זלנסקיה** הוכרה כחסידת אומות העולם בשל הצלת ילדה יהודייה מידי הנאצים בשנת 1941. 

זלנסקיה, זמרת, ובעלה פאבל צ'ריוטה, הופיעו בתיאטרון בעיר הכבושה סימפרופול שבברית המועצות. בדצמבר 1941 פנה אליה עובד התיאטרון שבו עבדה, שהיה קשור למחתרת המקומית, בבקשה שתחביא ילדה יהודייה בביתה, כי בימים הקרובים יאספו הגרמנים את יהודי העיר להשמדה. אף שהוריה הזהירו אותה כי היא מסכנת את חייה, הסכימה זלנסקיה לקחת את הילדה היהודייה לובה קוגן. מאז אותו היום גרה לובה בת הארבע בביתם של טטיאנה ופאבל.

בתום המלחמה החלו הזוג בחיפושים אחר הוריה של לובה, אך נודע להם שאמה ואחיה הוצאו להורג ואביה נהרג בחזית.

בשנת 1965, כשלובה בת ה-24 כבר הייתה נשואה ואם לילדים, התיידד בעלה, שעבד כנהג מונית, עם נהג אחר שסיפר לו את סיפור חייו. הבעל קישר את הסיפור והבין שהאיש הוא אביה של לובה, אייזיק קוגן. קוגן האב לא נהרג בחזית, אלא חזר בתום המלחמה לסימפרופול. לאחר שנאמר לו כי אשתו ושני ילדיו נרצחו, התחתן בשנית, עבר לגור בקרסנודר והחל לעבוד כנהג מונית.

בשנת 1995 קיבלה טטיאנה זלנסקיה את תואר חסידת אומות העולם. באותה השנה עלו לישראל זלנסקיה, לובה ומשפחתה.

קישורים חיצוניים
----------------

* טטיאנה זלנסקיה באתר יד ושם
**מרתה גנדר** (מקודם **גרינוולד**, בהונגרית: **Göndör Márta**; שאטוראליאויהיי, 14 אוגוסט 1919 – נובמבר 2003) הייתה כנרת יהודייה-הונגרייה.

ביוגרפיה
--------

מרתה גרינוולד נולדה במשפחה יהודית כבתם של ארמין גנדר (גרינוולד - 1883–1944), וטרינר, ושל אולגה פרידריך (1891–1944) שניספו בשואה, היה לה אח גדול אחד. היא החלה את לימודי הכינור שלה בעיר הולדתה ובעיר שארושפטק אצל ארנה סבו, ולאחר מכן בין 1934 לבין 1937 למדה כינור אצל הכנרים יאנוש קונץ ואצל אדה זאטורצקי באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט. מוזיקה קאמרית למדה אצל אימרה ולדבאואר ולאו ויינר. בשל החוקים היהודים (המפלים) ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי בהונגריה היא לא יכלה להופיע, אלא בפני קהל יהודי ולכן מ-1939 עד 1944 הייתה חברה בתזמורת אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך והופיעה בפני קהל יהודי. לאחר הכיבוש הגרמני הועברה למחנה קישטרצ'ה. היא הצליחה להשתחרר משם וחיה תחת שם בדוי עד סיום מלחמת העולם השנייה. הוריה גורשו ונרצחו באושוויץ ואילו אחיה עלה לארץ ישראל עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. משנת 1945 הייתה הכנרת של תזמורת הפילהרמונית הממלכתית של הונגריה ולאחר מכן מ-1979 ועד לפרישתה הייתה הכנרת הראשונה בתזמורת. מ-1985 עד 1990 עבדה כגמלאית בבית האופרה של בודפשט. בנוסף לקונצרטים תזמורתיים רבים והופעות ברדיו, היא הופיעה גם ברביעיות כלי מיתר ובהרכבים קאמריים מזדמנים.

משפחתה
------

בעלה, טיבור ססלר (1919–1992), היה נגן אבוב עמו התחתנה בסוף 1946 ולאחר מכן התגרשו ב-1975.

ילדיהם:

* ז'וז'נה ססלר (1948–) אדריכלית.
* אנה ססלר (1951–) מורה, לשעבר מנהלת הראשית של בית הספר הקהילתי היהודי לאודר יבנה.

לקריאה נוספת
------------

* ביוגרפיה באתר centropa.org
* מרתה גנדר (1 בינואר 2004 ) מוזיקה, כרך 47, מספר 1

קישורים חיצוניים
----------------

* מרתה גנדר באתר אומיקה
* עץ משפחה של מרתה גנדר

הערות שוליים
------------

1. ↑  Gyászjelentése (2003. november 29.) Népszabadság, 61. évfolyam, 278. szám
פלסטינים חוצים את גשר אלנבי (ההרוס בחלקו) לכיוון ירדן, כשבועיים לאחר מלחמת ששת הימים
**"הגשרים הפתוחים"** הוא כינויה של המדיניות שננקטה על ידי ממשלת ישראל זמן קצר לאחר תום מלחמת ששת הימים, ואפשרה תנועת פלסטינים תושבי השטחים אל ממלכת ירדן וממנה דרך שני גשרי הירדן: גשר אלנבי וגשר אדם.

מדיניות הגשרים הפתוחים התחילה כיוזמה מקומית של סרן איתן ישראלי, קצין חקלאות ראשי בממשל הצבאי. באישורו של שר הביטחון דאז, משה דיין ובתאום עם חקלאים פלסטינים בעלי אדמות משני צידי הירדן העבירו משאיות עמוסות ירקות בחלקים הרדודים של הנהר.

מאוחר יותר המעבר הוסדר על ידי גשרים אשר מדיניותם הונהגה על ידי משה דיין, שהיה אחראי מתוקף תפקידו זה למנהל בשטחים אלו, במטרה לאפשר שמירה של זיקה לאומית, חברתית וכלכלית של תושבי השטחים עם ממלכת ירדן ולייצר רגיעה ובסיס לנורמליזציה ביחסים עם מדינות ערב.
כמו כן אפשרה מדיניות זו חזרה של פליטים שברחו מיהודה ושומרון תוך כדי ומיד אחרי מלחמת ששת הימים.

בתקופה זו דובר רבות על "האופציה הירדנית", כלומר הרעיון כי בעתיד יועברו יהודה ושומרון לידי סוג כלשהו של שליטה ירדנית או ירדנית ישראלית משותפת.

קיום מדיניות "הגשרים הפתוחים" מנעה את ניתוק תושבי השטחים ממשפחותיהם, ואפשרה להם מחיה ברמת חיים שאינה פחותה מזו שהייתה בטרם החלה ישראל להחזיק בשטחים, שכן השוק הירדני לא נותק מהם כלכלית. רבים מהם גם ניצלו את ההזדמנות ויצאו לעבוד או ללמוד בארצות ערב. מנגד, פתיחת הגבול גם הקלה על אש"ף לבסס אחיזה בקרב תושבי יהודה ושומרון, בין אם בהתנדבות או בכפייה.

מדיניות זו החזיקה מעמד עד פרוץ האינתיפאדה הראשונה בשנת 1987, ויש הטוענים כי היה בה כדי ליצור רגיעה מסוימת בקרב הפלסטינים במשך כ-20 שנה, על אף מעשי טרור שלא חדלו (אך בוצעו ברובם על ידי פלסטינים שמחוץ לשטחים).

קישורים חיצוניים
----------------

* דויד גרוסמן, בובה בגשר אלנבי, כותרת ראשית, 29 באפריל 1987
* סדרת צילומים מביקור שר הביטחון, משה דיין, במעבר גשר דמיה ב-1969
**פדורה ברביירי** (באיטלקית: **Fedora Barbieri**; ‏4 ביוני 1920 - 4 במרץ 2003) הייתה זמרת מצו-סופרן איטלקייה.

חייה
----

ברביירי הופיעה לראשונה כזמרת באופן רשמי בפירנצה בשנת 1940, אך פרשה בשנת 1943 בשל נישואיה וחזרה להופיע בשנת 1945. היא הייתה בין הראשונים שחקרו וביצעו אופרות מוקדמות מאת מונטוורדי ופרגולזי. הופעתה הראשונה בלה סקאלה, שם נועדו לה הצלחותיה הגדולות ביותר, הייתה בשנת 1942 בסימפוניה התשיעית של בטהובן בניצוח ויקטור דה סאבאטה.

הופעתה הראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק הייתה ב-6 בנובמבר 1950 בתפקיד **הנסיכה אבולי** ב"דון קרלוס" של ורדי. בסך הכל הופיעה 96 פעמים ב-11 אופרות בבית האופרה הזה, וכן שרה את **אבולי** בהפקה המפורסמת של לוקינו ויסקונטי לאופרה של ורדי ליובל המאה של בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון בשנת 1958. אף כי לא פרשה מעולם באופן רשמי, אפשר להגיד שפדורה ברביירי חדלה להופיע על הבימה בשנות ה-90', כך שהקריירה שלה היא אחת הארוכות ביותר בתולדות האופרה.

ברביירי נחשבת אומנם לשחקנית וזמרת מרשימה ביותר בזכותה היא, אך כיום היא זכורה בעיקר הודות להופעותיה הסדירות, על הבימה ומחוצה לה, עם מריה קאלאס בשנות ה-50' של המאה ה-20. רבות מהופעותיהן המשותפות (עם עוד שותפים קבועים כמו ג'וזפה די סטפנו, בוריס כריסטוף, טיטו גובי, רולנדו פאנראי וטוליו סראפין) הוקלטו בחברות פוניט צ'טרה (בעיקר "לה ג'וקונדה", 1952) ו-EMI. תפקידיה המפורסמים ביותר היו **אמנריס** באאידה, **אזוצ'נה** ב"איל טרובטורה", **קוויקלי** ב"פלסטאף", **אבולי** ב"דון קרלוס" ו**אולריקה** ב"נשף המסיכות", כולן אופרות של ורדי. הרקוויאם של ורדי, שבו שרה עם הרווה נלי, די סטפאנו וצ'זארה סייפי, בניצוח ארטורו טוסקניני, הוקלט ויצא בחברת RCA.

אפשר לשמוע וגם לראות אותה בתפקיד **מדלון** בקלטת DVD של האופרה "אנדראה שנייה", עם פלאסידו דומינגו בתפקיד הראשי, שהוציאה "אגודת בל קאנטו".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פדורה ברביירי** בוויקישיתוף

* פדורה ברביירי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* פדורה ברביירי, באתר AllMusic (באנגלית)
* פדורה ברביירי, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* פדורה ברביירי, באתר Yandex.Music (ברוסית)
* פדורה ברביירי, באתר Discogs (באנגלית)
* פדורה ברביירי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007446578705171
* BIBSYS: 3071945
* BNE: XX845916
* BnF: cb13891140k (data)
* CiNii: DA08156262
* GND: 122921186
* ICCU: INTV031056
* ISNI: 0000 0001 1060 8675
* LCCN: n82101469
* LNB: 000094871
* MusicBrainz: b389890c-72cc-4e3f-8312-29bf7a08117d
* NKC: xx0120733
* NLA: 36528474
* NLP: a0000002839022
* NSK: 000260777
* NTA: 100070574
* RERO: 02-A002968229
* SNAC: w69m4h67
* SUDOC: 060888679
* Trove: 1274412
* VIAF: 46945498
* WorldCat: lccn-n82101469

 |
**דגל בוגנוויל** (בטוק פיסין: **plak bilong Bogenvil**) הוא דגלו של האזור האוטונומי של בוגנוויל בפפואה גינאה החדשה. זה אומץ במקור בשנת 1975 על ידי הרפובליקה של צפון שלמה.

עיצוב וסמליות
-------------

גברים מסוראקן חובשים אופה (Upe), כיסוי ראש המייצג את המעבר לבגרות והפך מאוחר יותר לסמל הלאומי של בוגנוויל
על פי חוק הדגל, הסמל וההמנון של בוגנוויל 2018, הדגל מורכב מ"תיאור של אופה המונח מעל דיסקיות קונצנטריות של שחור ולבן על שדה כחול קובלט (אנ')". האופה הוא כיסוי ראש מסורתי שנלבש על ידי גברים בוגנוויליאנים כסמל לבגרות. הדיסקית השחורה "מייצגת את צבע העור הייחודי של בני בוגנוויל", בעוד הדיסק הלבן מייצג את הקאפקאפ, סמל מסורתי של סמכות עשוי אם הפנינה. 24 המשולשים שווי-הצלעות הירוקים בתוך הקאפקאפ מסמלים את "חשיבות האדמה לעם הבוגנווילי" והשדה הכחול מייצג את האוקיינוס. יחס הגובה-רוחב של הדגל הוא 2:3.

היסטוריה
--------

הדגל עוצב על ידי ג'ונתן ומוזס האוויני. הוא הונף לראשונה באראווה (אנ') ב-1 בספטמבר 1975, במהלך חגיגות העצמאות של הרפובליקה של צפון שלמה הבלתי מוכרת. הוא נבחר בתחרות ארצית שהתקיימה במשך חודשים רבים ב-1975. חבר השופטים שמונה על ידי האספה המחוזית של בוגנוויל כלל את ג'ון מומיס, חבר בפרלמנט של פפואה גינאה החדשה, פיטר סיסיאו, נשיא מועצת העיר אראווה, וליאו הנט מממשלת מחוז בוגנוויל.

כסמל לבדלנות, הדגל נאסר בתחילה על ידי ממשלת פפואה גינאה החדשה. בינואר 1976 נסגר בית ספר יסודי באי בוקה בשל הנפת הדגל. עם זאת, הדגל נשמר על ידי מחוז צפון שלמה לאחר שילובה מחדש של הרפובליקה בפפואה גינאה החדשה בשנת 1976. חוק הסמלים המחזויים 1978 העניק מעמד רשמי לדגל והפך את השימוש בו למטרות מסחריות לעבירה. מאוחר יותר אישר חוק הדגל, הסמל וההמנון של ממשלת בוגנוויל האוטונומית אישר מחדש את מעמדו הרשמי של הדגל. הוא גם יצרה עבירה חדשה של שימוש, הצגה, השמדה או פגיעה בדגל מתוך כוונה לבזות אותו, עם קנס מרבי של 10,000 קינה (אנ') והגדלה של הקנס על שימוש מסחרי לא מורשה למקסימום של 100,000 קינה לתאגידים.

ראו גם
------

* סמל בוגנוויל
* המנון בוגנוויל
* דגל פפואה גינאה החדשה

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "BOUGAINVILLE FLAG, EMBLEM AND ANTHEM (PROTECTION) ACT 2018" (PDF). Autonomous Bougainville Government. נבדק ב-8 בדצמבר 2019. `{{cite news}}`:  (עזרה)
2. 1 2  "Their own flag". *Papua New Guinea Post-Courier*. 1 בספטמבר 1975. `{{cite news}}`:  (עזרה)
3. ↑  "Speeches, and a flag..." *Papua New Guinea Post-Courier*. 3 בספטמבר 1975. `{{cite news}}`:  (עזרה)
4. ↑  "B'ville school will re-open". *Papua New Guinea Post-Courier*. 22 בינואר 1976. `{{cite news}}`:  (עזרה)
5. ↑  "N. Solomons get holiday". *Papua New Guinea Post-Courier*. 27 באוגוסט 1976. `{{cite news}}`:  (עזרה)
6. 1 2  "Bougainville Flag, Emblem and Anthem (Protection) Bill 2018: Explanatory Note" (PDF). Autonomous Bougainville Government. נבדק ב-8 בדצמבר 2019. `{{cite news}}`:  (עזרה)

| דגלי מדינות אוקיאניה |
| --- |
| מדינות | אוסטרליה • איי מרשל • איי שלמה • אינדונזיה • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי | אפריקה |
| שטחים תלויים | אי הפסחא • אי חג המולד • איי מריאנה הצפוניים • איי קוק • איי קוקוס • בוגנוויל • גואם • הוואי • טוקלאו • ואליס ופוטונה • נורפוק • ניואה • סמואה האמריקאית • פולינזיה הצרפתית • פיטקרן • איי צ'טהאם • קלדוניה החדשה |
| אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הצפונית • אמריקה הדרומית |
**אלון פנקס** (נולד ב-6 באוגוסט 1961) הוא דיפלומט ויועץ פוליטי ישראלי. שירת כקונסול הכללי של ישראל בניו יורק בשנים 2000–2004.

ביוגרפיה
--------

פנקס נולד בתל אביב וגדל ברחובות. את שירותו הצבאי עשה בחיל השריון. הוא סיים תואר ראשון במדע המדינה בהצטיינות יתרה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן השלים תואר שני בממשל ופוליטיקה באוניברסיטת ג'ורג'טאון שבוושינגטון.

הוא כיהן כראש מטה שר החוץ במהלך כהונתם של שלמה בן עמי ודוד לוי כשרי חוץ. לאחר מכן היה יועץ מדיניות חוץ לאהוד ברק ויועץ פוליטי לשמעון פרס. שירת כקונסול הכללי של ישראל בניו יורק בשנים 2004–2000.

פנקס התמודד בפריימריז לרשימת מפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה ב-2006, אך נבחר למקום לא ריאלי.

פנקס הוא בין הכותבים הבולטים למגזין הגברים "בלייזר", וכן בעל טור בנושא ארצות הברית באתר ynet. משמש כפרשן חדשות חוץ לערוץ "פוקס ניוז" האמריקאי ולעיתים מופיע בערוצי החדשות המרכזיים ובתחנות הרדיו בישראל כפרשן בדיונים בנושא ארצות הברית.

בנובמבר 2009 אישרה ועדה פנימית של שירות החוץ את מועמדותו לתפקיד שגריר ישראל באו"ם, אך ראש הממשלה בנימין נתניהו סירב למינוי.

פנקס גרוש, ואב לשתי בנות.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלון פנקס, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* חיים הנדוורקר, המסביר המרכזי, באתר הארץ, 19 ביוני 2002
* ynet, אלון פנקס יכהן בתפקיד בכיר בקונגרס היהודי-אמריקני, באתר ynet, 12 באוגוסט 2004
* בן כספית, סילבן, מאחוריך, באתר nrg‏, 3 בספטמבר 2004
* ניר חסון, אנחנו העבודה, לא עמיר פרץ, באתר הארץ, 1 בינואר 2006

**מכּתביו**:

* מסעות ירי המוני הם הדבר הכי אמריקאי שיש, ויש להם רק את עצמם להאשים, באתר הארץ, 25 במאי 2022
* אתר למנויים בלבד ראש הממשלה הפוסט־ציוני הראשון, באתר הארץ, 10 ביולי 2023

הערות שוליים
------------

1. ↑  מינוי בשירות החוץ תבנית:1 החלטה מס' 2666 של הממשלה ה-28, באתר משרד ראש הממשלה
2. ↑  אילאיל שחר, אושר מינוי אלון פנקס לשגריר ישראל באו"ם, 19 בנובמבר 2009, אתר גלי צה"ל
3. ↑  ברק רביד, בנימין נתניהו הטיל וטו על מינוי אלון פנקס, מועמדו של ליברמן, לשגריר באו"ם, באתר הארץ, 7 בינואר 2010
|  |
| --- |
| **ערך מחפש מקורות** |
| רובו של ערך זה אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא עזרו לשפר את אמינות הערך באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הערך בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.אם אתם סבורים כי ניתן להסיר את התבנית, ניתן לציין זאת בדף השיחה. |

**לוראזפאם** (**Lorazepam**) "לוריוון", היא תרופה ממשפחת הבנזודיאזפינים הנמצאת בשימוש מאז שנת 1971 ומשמשת כטיפול אקוטי לסטרס, להרפיית שרירים תפוסים שלא הגיבו היטב לטיפול תרופתי ממשפחה תרפויטית סבירה אחרת וכן להשראת שינה במקרי אינסומניה (בכל הנוגע לאינסומניה כרונית טיפול בלוראזפאם ניתן כחלק מטיפול משולב, כלמר לא כטיפול יחידני וזאת כדי למנוע תלות פיזולוגית לפחות).

התרופה היא אגוניסט של רצפטור מסוג GABA.

פרמקוקינטיקה
------------

התרופה נספגת בקלות ממערכת העיכול לאחר ארוחה. ריכוזי שיא בפלזמת הדם מושגים כשעתיים לאחר מתן אוראלי. פרופיל הקליטה לאחר הזרקה תוך שרירית דומה לזה שאחרי נטילת התרופה דרך הפה.
לוראזפאם חוצה את מחסום הדם-מוח וגם את השליה. כמו כן הוא מתערבב בחלב האם. התרופה מפורקת בכבד לגלוקורניד לא פעיל, ומופרשת בשתן.

שימושים רפואיים
---------------

לוראזפאם הוא בנזודיאזפין קצר טווח עם תכונות כלליות דומות לאלה של דיאזפאם. הוא משמש לטיפול בטווח הקצר של הפרעות חרדה, בנדודי שינה, תסמונת התשישות המוחית ובמקרים נדירים כנוגד פרכוסים. התרופה משמשת גם לבקרה של בחילות והקאות הקשורות לסרטן וכימותרפיה.

פיתוח תלות ושימוש לרעה
----------------------

פיתוח תלות שכיח לאחר שימוש קבוע בבנזודיאזפינים, אפילו במינונים טיפוליים לתקופות קצרות, אפילו ממינון של 1 מ"ג בלבד לתקופה שמעל ל-3 שבועות[דרושה הבהרה]. תלות היא סבירה במיוחד בחולים עם היסטוריה של שימוש תדיר באלכוהול או בסמים, ובחולים עם הפרעות אישיות[דרושה הבהרה]. מסיבה זו, אם פותחה תלות, יש צורך בהפחתה הדרגתית של המינון, גם אם נעשה שימוש קבוע אך ורק לזמן קצר של מספר שבועות.

תופעות לוואי
------------

נמנום, ישנוניות, חולשת שרירים, ואטקסיה הן תופעות הלוואי השכיחות ביותר של התרופה, והן חולפות בדרך כלל. תופעות לוואי שכיחות פחות כוללות סחרחורת, כאבי ראש, בלבול, דיכאון, דיבור לא ברור או קשיים בהגייה, שינויים בחשק המיני, רעד, הפרעות בראייה, אצירת שתן או בריחת שתן, הפרעות במערכת העיכול, שינויים בהפרשת הרוק ואמנזיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוראזפאם** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  פקודת הרוקחים; התשמ"א-1981

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.