recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**דוריסקוס** (ביוונית: **Δωρισκος**, בלטינית: **Doriscus**) הייתה עיר עתיקה בתראקיה, לחופו הצפוני של הים האגאי.

היסטוריה
--------

העיר שכנה במישור רחב-ידיים בעל אותו שם, בשפך הנהר הֶבְּרוֹס (כיום מאריצה).

דוריסקוס נפלה לידי הפרסים ללא התנגדות בסביבות 522 לפנה"ס, במהלך מסע המלחמה של דריווש הגדול מלך פרס אל סקיתיה וסיפוח ארצות הים השחור לתחומה של ממלכתו. דריווש אף בנה במקום מצודה מלכותית והשאיר בה חיל מצב פרסי גדול.

הרודוטוס מספר כי במהלך מסע המלחמה של חשיארש הראשון אל ארץ יוון ב-480 לפנה"ס, הייתה דוריסקוס המקום הראשון בו סקר המלך הפרסי את צבאו לאחר שחצה את ההלספונטוס. לאחר כישלון המסע ליוון נותרה דוריסקוס המקום היחיד בתראקיה ובהלספונטוס שהפרסים הוסיפו לאחוז בו, למרות כל ניסיונות היוונים לסלקם.

העיר, יחד עם תראקיה כולה, נותרה חלק מן האימפריה הפרסית עד 330 לפנה"ס.

ההיסטוריון הרומי טיטוס ליוויוס מזכיר את המצודה (Castellum) של דוריסקוס בתיאור מאורעות שנת 200 לפנה"ס, וכפי הנראה לא הייתה העיר קיימת עוד בימיו.

מקורות
------

* הרודוטוס, **היסטוריה**. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998

* Livy, **History of Rome**. Translated by B.O. Foster and others. Loeb Classical Library. Cambridge, MA, Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1919–1959
* Amelie Kuhrt. **The Persian Empire: A Corpus of Sources from the Achaemenid Period**. Routledge, 2007
* Christopher J. Tuplin, "Xerxes' March from Doriscus to Therme". **Historia - Zeitschrift für Alte Geschichte**, Bd 52, H. 4 (2003), pp. 385–409

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דוריסקוס** בוויקישיתוף
* Doriskos, באתר Greek Travel Pages

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kuhrt (2007), p. 209; הרודוטוס, ספר ז', 59
2. ↑  הרודוטוס, 7.59;‏ Tuplin (2003)
3. ↑  הרודוטוס, ספר ז', 105–106
4. ↑  Titus Livius, 31.16
**גברים בשמש** (בערבית: **رجال في الشمس**) הוא ספר של ע'סאן כנפאני שראה אור בשנת 1962, ונחשב לאחד הספרים הבולטים בספרות הפלסטינית. הספר מתאר את הקשיים וחוסר היציבות בחייהם של הפליטים הפלסטינים וכן מותח ביקורת על השחיתות בקרב המשטרים הערבים.

הספר שימש השראה לסרט "הפתי", של הבמאי המצרי תאופיק סאלח. הסרט נאסר להקרנה בארצות ערביות מסוימות, כיוון שביקר את השלטון במדינות ערב ואת תרבות השוחד הנהוגה בהן. הספר תורגם לשפות רבות, בהן לעברית בהוצאת מפרש בשנת 1978.

עלילה
-----

עלילת הספר מתרחשת בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20, ומספרת את סיפורם של שלושה גברים פלסטינים בני דורות שונים הבורחים ממחנות הפליטים בלבנון במטרה למצוא תעסוקה כפועלים בשדות הנפט המשגשגים בכווית, כדי לפרנס את משפחותיהם.

במהלך מסעם הם מהרהרים בחייהם ובמאורעות שהביאו למצבם. הראשון, איכר זקן בשם קוואיס, החזיק בעבר פרדסים בישראל וחברו הטוב ביותר נהרג במלחמת העצמאות. השני, אסד, לחם בצד הערבי בשנת 1948 שחבריו בגדו בו בשביל בצע כסף. השלישי, מרוואן, נזכר באמו ואחיו והקשיים הרבים שחו לאחר שאביו נטש אותם. סיפורי חייהם מסבירים לקורא מדוע הם מחפשים להגיע לכווית ומסביר את השינוי הדרסטי שחל בחיי השלושה לפני ואחרי המלחמה.

על מנת להגיע לכווית הם נאלצים לגנוב את הגבול לירדן, משם לעיראק ומשם לכווית. במהלך המסע הם נאלצים לשחד פקידים ולהיעזר במדריכים ומבריחים.

השלושה משחדים פקיד מקומי שיאפשר להם לגנוב את הגבול ובמהלך התהליך הם מושפלים ומתייחסים אליהם בזלזול. הם מגיעים לכווית בתוך משאית, ולבסוף על גבול עיראק-כווית הם נאלצים להתחבא במכלית מים במהלך שיא חום היום. כשהנהג מגיע בסופו של דבר ליעד בכווית ופותח את המכלית הוא מגלה שהשלושה מתו.
הרמן פגליין עם דרגות שטנדרטנפיהרר
**שטנדרטנפיהרר** (בגרמנית: **Standartenführer**, מילולית: "מנהיג יחידה") הייתה דרגה באס אס, אשר שימשה גם באס אה, NSKK (ארגון הנהגים הנאצי) ו-NSFK (ארגון הטייסים הנאצי). דרגה זו מקבילה, בערך, לדרגת אלוף-משנה בצה"ל.

היסטוריה
--------

הדרגה נוסדה כתואר בשנת 1925, ובשנת 1928 הפכה לדרגה ביחידות האס אה והאס אס, אשר יועדה לקצינים שפיקדו על יחידות "שטנדרטן" – גדודים שמנו כ-300 עד 500 חיילים.

בשנת 1929 פוצלה דרגת שטנדרטנפיהרר לשתי דרגות, אולם בשנת 1930 בוטלה החלוקה בעקבות התרחבות האס אס והוספת דרגות נוספות. בשנת 1933, כאשר היטלר עלה לשלטון בגרמניה, הייתה דרגת שטנדרטנפיהרר הדרגה הגבוהה ביותר של קציני השדה, והייתה פחותה מזו של אוברפיהרר באס אס ובאס אה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התפשטה מאוד הדרגה, ובוואפן אס אס, הדרגה נחשב שוות ערך לדרגת אוברסט.

טלאי הצווארון של שטנדרטנפיהרר כלל עלה אלון על שני צידי הצווארון, וזו הייתה הדרגה הראשונה של האס אה שהוצגה על שני הצדדים. משנת 1938 כללו המדים גם דרגות כתף, שהיו מקבילות לאלו של אוברסט.

סימני הדרגה
-----------

* סמל הדרגה - תג כתףסמל הדרגה - תג כתף
* סמל הדרגה - תג כתף (ביחידות הסיור)סמל הדרגה - תג כתף (ביחידות הסיור)
* סמל הדרגה - תג כתף (ביחידות הרפואה)סמל הדרגה - תג כתף (ביחידות הרפואה)
* סמל הדרגה - תג צווארוןסמל הדרגה - תג צווארון
* סמל הדרגה - תג שרוולסמל הדרגה - תג שרוול

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| דרגה זוטרה**אובר-שטורמבאנפיהרר** | **דרגות האס אס** ו**דרגות האס אה****שטנדרטנפיהרר** | דרגה בכירה**אוברפיהרר** |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שטנדרטנפיהרר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  McNab (II) 2009, p. 15.
2. ↑  McNab 2009, p. 30.
3. ↑  Stein 1984, p. 297.
4. 1 2  Flaherty 2004, p. 148.
5. ↑  Stein 1984, p. 300.
**גָבְּרִיאֶלֶה נָאשִי** (באיטלקית: **Gabriele Nasci**;‏ 3 באוקטובר 1887, קורדיניאנו ממלכת איטליה - 12 באפריל 1947, ונציה איטליה) היה גנרל איטלקי, מפקד הגיס ה-26 במלחמת איטליה–יוון והקורפוס האלפיני של הצבא האיטלקי במהלך קרב סטלינגרד.

ביוגרפיה
--------

### ראשית הקריירה

ב-1926 החל נאשי את הקריירה הצבאית שלו כקצין רגלים ברגימנט האלפיני השמיני. בין 1935 ל-1938 פיקד על האוגדה האלפינית השנייה – טרידנטינה. במהלך מלחמת איטליה–יוון פיקד על הגיס ה-26 האיטלקי, לחם באלבניה ובנובמבר 1940 הובס עם כוחותיו במסגרת מתקפת הנגד היוונית ליד העיר קורצ'ה. ב-14 בנובמבר תקפו היוונים בכיוון קורצ'ה ולאחר קרבות גבול כבדים, הצליחו היוונים ב-17 בנובמבר לפרוץ את קווי הגיס ה-26 ובהמשך לכבוש את קורצ'ה. האיטלקים נסוגו לקווי הגנה חדשים והצליחו לייצב את החזית.

### קרב סטלינגרד

ביולי 1942 מונה למפקד הגיס האלפיני במסגרת הארמייה השמינית של הצבא האיטלקי והוצב עם כוחותיו בחזית המזרחית. הגיס נטל חלק בקרב סטלינגרד ובינואר 1943 במהלך מבצע סטורן קטן לחם הגיס תחת פיקודו בקרב הקרבה שנועד לפרוץ את כיתורם של 130,000 חיילי הארמייה האיטלקית בידי כוחות הצבא האדום.

ב-17 בינואר 1943 הורה נאשי לשרידי כוחותיו שהוכו קשות במבצע סטורן קטן לפרוץ את הכיתור הרוסי ולסגת מזירת הלחימה. במהלך קרב הקרבה, הצליחה האוגדה ה-2 טרידנטינה לפרוץ נתיב מילוט ובעקבותיה נסוגו מאזור הקרבות בשני טורים יחידות נוספות מהארמייה השמינית האיטלקית וכן כוחות הונגרים, גרמנים ורומנים. ב-26 בינואר לאחר צעידה רגלית של 200 קילומטרים בתנאי מזג אוויר קיצוניים הגיעו הכוחות לכפר ניקולאייבקה שאויש באוגדה רוסית אשר חסמה את נתיב המילוט. בקרב ניקולאייבקה הצליחו שרידי הקורפוס האלפיני לפרוץ את קווי האוגדה הרוסית תוך מניין נפגעים כבד ובכללם סגל הפיקוד הבכיר שלה כגון ראש מטה הקורפוס מייג'ור-ג'נרל ג'וליו מרטינאט(אנ') שנפל בראש כוחותיו. ב-1 בפברואר הצליחו נאשי ושרידי הקורפוס להשלים את נסיגתם. כ-5,500 חיילים בלבד שרדו את הקרב. באפריל 1943 שבו נאשי וחייליו לאיטליה והקורפוס האלפיני פורק רשמית.

בספטמבר 1943, עם כניעת איטליה לבעלות הברית והשתלטות הצבא הגרמני על המדינה, ירד נאשי למחתרת אך בהמשך נעצר על ידי הכוחות הגרמנים והושם במעצר בעיר פלטרה אשר בצפון איטליה. ב-1945 לאחר תום המלחמה, הוחזר נאשי לשירות פעיל. הוא הלך לעולמו ב-1947 לאחר שלקה בהתקף לב והוא בן 59 שנים.

קישורים חיצוניים
----------------

* גבריאלה נאשי - תקציר ביוגרפי, באתר generals.dk (באנגלית)
* הגיס האלפיני של הצבא האיטלקי, באתר regioesercito.it (באיטלקית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מלחמת איטליה–יוון, באתר militaryphotos.net (באנגלית).
2. ↑  שלמר, תומאס, הצבא האיטלקי בחזית המזרחית 1942/43, הוצאת אולדנבורג, מינכן, גרמניה, 2005, עמוד 139, באתר גוגל ספרים (באנגלית).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb17754707p (data)
* ISNI: 0000 0004 6828 4978
* VIAF: 8497153653264855900006
* WorldCat: viaf-8497153653264855900006

 |
יצירה דינמית של קוואדרטריקס
קוואדרטריקס (הקו האדום)
**קוואדרטריקס** הוא עקום המוגדר באופן הדינמי הבא:

בריבוע ABCD הצלע CD נעה במהירות קבועה לעבר הצלע המקבילה לה AB. באותו זמן הצלע AD נעה במהירות זוויתית קבועה סביב הציר A לעבר הצלע AB. המקום הגאומטרי של נקודות החיתוך של שתי הצלעות הנעות הללו הוא הקוואדרטריקס של היפיאס.
הפילוסוף היווני פרוקלוס מייחס את יצירת הקוואדרטריקס להיפיאס מאליס. הקוואדרטריקס קרוי לעיתים "הקוואדרטריקס של היפיאס".

הקוואדרטריקס אינו ניתן לבנייה באמצעים הסטנדרטיים של הגאומטריה, סרגל ומחוגה, אך כבר המתמטיקאים של יוון העתיקה גילו בו עניין, משום שכאשר עומד לרשותנו קוואדרטריקס, ניתן לפתור באמצעותו שתיים מהבעיות הגאומטריות של ימי קדם:

* שילוש זווית: חלוקת זווית נתונה לשלושה חלקים שווים
* תרבוע העיגול: בניית ריבוע השווה בשטחו לעיגול נתון.

שתי בעיות אלה העסיקו מתמטיקאים במשך כאלפיים שנה, ורק במאה ה-19 הוכח שהן לא פתירות, כלומר אין דרך לבצע את הבניות הנדרשות. חוסר היכולת לפתור בעיות אלה הוביל להמצאת כלים שיאפשרו את פתרונן, ובהם הקוואדרטריקס. 

במערכת צירים קרטזית, שבה ABCD הוא ריבוע יחידה שקודקודו A נמצא בראשית הצירים, המשוואה של הקוואדרטריקס היא {\displaystyle \ x=y\cot(y\pi /2)}.

מהגדרת הקוואדרטריקס נובע שהיחס בין שתי זוויות שקודקודן A וקרן אחת שלהן היא הצלע AB, שווה ליחס שבין גובהי נקודת החיתוך של הקרן האחרת עם הקוואדרטריקס. כדי לחלק זווית כזו לשלושה חלקים שווים, די בהעברת מקביל לצלע AB בגובה השווה לשליש הגובה של נקודת החיתוך של הקרן האחרת. נקודת החיתוך של מקביל זה עם הקוואדרטריקס נותנת את הנקודה שדרכה תעבור הקרן האחרת של הזווית השווה לשליש הזווית הנתונה. בציור שמשמאל, לחלוקת הזווית EAB לשלושה חלקים שווים, יש לחלק את הקטע GF לשלושה חלקים שווים, ולהעביר מקביל לצלע AB דרך הנקודה שבשליש הגובה של GF. 

על-פי המתמטיקאי היווני פפוס, המתמטיקאי היווני דינוסטרטוס השתמש בקוואדרטריקס לתרבוע העיגול.

לקריאה נוספת
------------

* בנו ארבל, **קיצור תולדות המתמטיקה**, מכון מופ"ת, 2005, עמ' 107-109.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוואדרטריקס** בוויקישיתוף
* The quadratrix
**שטפן זנדרלינג** (בגרמנית: **Stefan Sanderling**; נולד ב-1964) הוא מנצח גרמני.

חייו
----

### רקע משפחתי

זנדרלינג נולד בברלין המזרחית, למשפחת מוזיקאים - אביו הוא המנצח קורט זנדרלינג, אמו היא הקונטרבסיסטית ברברה זנדרלינג; אחיו למחצה תומאס זנדרלינג הוא מנצח ואחיו מיכאל זנדרלינג הוא צ'לן ומנצח.

### לימודים

בנעוריו ניגן זנדרלינג בפסנתר ובקלרינט. את לימודי המוזיקה הגבוהים החל בהאלה שבגרמניה. במכון הפילהרמוני של לוס אנג'לס למד זנדרלינג אצל המנצחים ליאונרד סלטקין, יורי טמירקאנוב, אדו דה וארט וג'ון נלסון. בהמשך השתלם בבית הספר תורנטון למוזיקה של אוניברסיטת דרום קליפורניה אצל דניאל לואיס. כמו כן למד אצל קורט מזור בקונסרבטוריון של לייפציג.

### קריירה

משרתו המקצועית הראשונה של זנדרלינג הייתה בפוטסדם, גרמניה. במקביל היה המנהל המוזיקלי של התיאטרון הממלכתי והתזמורת הפילהרמונית של מיינץ. ב-1996 התמנה למנצח ראשי של תזמורת ברטאן, תפקיד בו כיהן עד סוף עונת 2003-04.

בארצות הברית התמנה זנדרלינג למנהל מוזיקלי של תזמורת פלורידה במאי 2002, ובאופן רשמי החל לשאת בתפקיד בעונת 2003- 04. ביוני 2006 האריך את החוזה עם תזמורת פלורידה עד עונת 2010-11. עוד בארצות הברית כיהן כמנצח אורח ראשי בתזמורת הסימפונית של טולדו מאז 2003 וכמנצח ראשי של התזמורת מאז 2004. זנדרלינג התמנה למנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של צ'אוטקואה בראשית עונת הקיץ של 2008 ושם הוא כיהן בתפקיד עד שנת 2010.

זנדרלינג נשוי לצ'לנית איזבלה בזאנסון, לשעבר נגנית בתזמורת ברטאן, שם נפגשו.

קישורים חיצוניים
----------------

* שטפן זנדרלינג, באתר AllMusic (באנגלית)
* שטפן זנדרלינג, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* שטפן זנדרלינג, באתר Discogs (באנגלית)

* Biography from The Florida Orchestra
* Chautauqua Symphony Home page


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**קלוד שניצלר** | **מנצח ראשי, תזמורת ברטאן** 1996-2004 | **הבא**:**לארי אלטס (יועץ אמנותי)** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**ג'אג'ה לינג** | **מנהל מוזיקלי, תזמורת פלורידה** 2003 - ממשיך | **הבא**:**לא מונה** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**אנדרו מאסי (מנהל מוזיקלי)** | **מנצח ראשי, התזמורת הסימפונית של טולדו** 2008 - ממשיך | **הבא**:**לא מונה** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**אורי סגל** | **מנהל מוזיקלי התזמורת הסימפונית של צ'אוטקואה** 2008 - 2010 | **הבא**:**רוזן מילנוב** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007456320805171
* BnF: cb142241221 (data)
* CANTIC: a11171741
* GND: 130622362
* ISNI: 0000 0000 8390 2974
* LCCN: no00022768
* MusicBrainz: 8a41a8cd-e7fd-45de-bc49-f668365a48c5
* SUDOC: 114170282
* VIAF: 66677395
* WorldCat: lccn-no00022768

 |
**יאיר חזן** (נולד ב-23 במאי 1957) הוא עורך דין ופוליטיקאי ישראלי, שכיהן, לא ברציפות, בקדנציה אחת כראש המועצה המקומית אופקים ובקדנציה אחרת כראש עיריית אופקים.

קורות חיים
----------

חזן נולד בבאר שבע. למד בבית הספר התיכון מקוה ישראל. שירת בצה"ל כקצין ביחידות שדה, ובמילואים הגיע לדרגת סרן. בוגר תואר ראשון בהנדסה מאוניברסיטת בן-גוריון (1985). 

חזן הוא חבר מרכז מפלגת "הליכוד". ב-1986 החל לעבוד כמפקח הארצי על הקרינה במשרד העבודה והרווחה בירושלים, וב-1987 היה יועצו לענייני ערבים של השר במשרד ראש הממשלה משה ארנס. ב-1989 ניצח בהתמודדות על ראשות עיריית אופקים, וכיהן כראש העיר עד 1993. בתקופה זו שימש גם כחבר הנהלת מכללת ספיר, וחבר דירקטוריון "בנק אוצר השלטון המקומי" וחברת "אפרידר" הממשלתית לבינוי ושיכון. ב-1990 ייסד את "החממה הטכנולוגית" באופקים ושימש כחבר דירקטוריון בה עד 2005.

מ-1993 כיהן כמנכ"ל בחברת "כ.א.מ" לכוח אדם וביטחון, ומ-1994 היה מנכ"ל חברה פרטית שהקים, "ישרא-קאר", לשירותי מימון וייעוץ. בשנים 1997–2000 שימש כחבר דירקטוריון ב"תע"ש" וכחבר במספר ועדות בה. ב-1997 מונה ליו"ר דירקטוריון "בזק זהב אחזקות".

ב-1998 שב להתמודד על ראשות עיריית אופקים וניצח בבחירות. כיהן כראש העיר חמש שנים, במהלך שימש גם כראש פורום ראשי ערי הפיתוח בישראל. היה גם יו"ר האגודה למען הזקן באופקים. במקביל למד לתואר במשפטים במרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן, בשנים 2000–2003. 

לאחר סיום תפקידו כראש עיריית אופקים, עבד כמתמחה במשרד עורכי דין בבאר שבע (2004–2005). במקביל שימש כיו"ר הצוות הבין-משרדי לאיחוד פעילות החברות לדיור ציבורי במשרד האוצר והשיכון. בתקופה זו גם ניסה להתמודד במסגרת הפריימריז בליכוד לקראת הבחירות לכנסת, אך לא הגיע למקום ריאלי ברשימת הליכוד לכנסת. 

ב-2005 מונה ליו"ר דירקטוריון נמל אילת וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2013; כיום הוא ממשיך בפעילות פוליטית במפלגת הליכוד ובאופקים.

חזן נשוי ואב לארבעה ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* יאיר חזן - קורות חיים (אורכב 14.06.2013 בארכיון Wayback Machine), באתר "פוליטיקה"
* יאיר חזן, אנחנו תושבי אופקים אשמים במצבה, מאמר דעה בפורטל העיר אופקים, 26 בנובמבר 2009
* יעקב לוי, עו"ד יאיר חזן יהיה ראש עיריית אופקים הבא?, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 11 באוקטובר 2010
* עומר כרמון, מבקר המדינה: ליקויים בהתנהלותו של יאיר חזן, באתר "ערב ערב באילת", 26 במאי 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  גדי גולן, ‏דירקטוריון חב' נמל אילת אישר את מינויו של יאיר חזן ליו"ר, באתר גלובס, 23 בינואר 2005

| ראשי ועד המתיישבים, מועצת ועיריית אופקים  |
| --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **לפני ההכרה  במועצה המקומית** | יעקב שמשוני(ראש מרחבים) | יהודה מרציאנו(ועד מקומי) |
| 1955 | 1955–1958 |
|  |
| **כמועצה מקומית** | דב פרידקין(מועצה ממונה) | משה ביתן | יעקב כהן(ועדה קרואה) | משה מייבסקי(ועדה קרואה ונבחר) | יחיאל בנטוב | אברהם רביבו | יחיאל בנטוב | יאיר חזן |
| מ-1958 | מ-1960 | מ-1961 | מ-1963 | מ-1969 | מ-1978 | מ-1983 | 1989–1993 |
|  |
| **כעירייה** | מיכה הרמן (מועצה / עירייה) | יאיר חזן | אבי אסרף | אריה אזולאי(ועדה קרואה) | צביקה גרינגולד(ועדה קרואה) | איציק דנינו |
| מ-1993 | מ-1998 | מ-2003 | מ-2007 | מ-2008 | 2013–והלאה |

 |
**ואקה דל סול** (**Huaca del Sol**, בשילוב של קצ'ואה וספרדית: "ואקת השמש") הייתה ואקה עשויה לבני חימר שנבנתה על ידי בני תרבות המוצ'ה בצפון פרו. במתחם שבינה לבין ואקת הירח הסמוכה (ואקה דה לה לונה) שכנה עיר הבירה של המוצ'ה, המכונה בידי ארכאולוגים בני ימינו "סֶרוֹ בְּלאנְקוֹ" ("הגבעה הלבנה").

לפי הערכת הארכאולוגים, לשם בניית הוואקה השתמשו בלמעלה מ-100 מיליון לבנים, והיא הייתה המבנה הגדול ביותר באמריקה הפרה-קולומביאנית. ההבדלים שנמצאו בין השכבות השונות של הלבנים מלמדים כי למעלה מ-100 קהילות שונות נטלו חלק בבנייה. לפי הממצאים שנמצאו במקום, סבורים הארכאולוגים כי הוואקה שימשה למגורי משפחת המלוכה, למנהלה ולקבורה.

הקונקיסטאדורים הספרדים שהגיעו לוואקה דל סול בזזו אותה. כדי להקל על כך, אף הוטו מי נהר המוצ'ה. המים שזרמו קרוב יותר למבנה האיצו את הפגיעה בו. על פי ההערכות, כשני שלישים מהמבנה נהרסו במהלך השנים כתוצאה מהביזה, סחיפת המים ופגעי מזג האוויר, וגובהו קטן מ-50 מטר ל-41 מטר.

על אף שוואקה דל סול גדולה מוואקה דה לה לונה, האחרונה סבלה פחות מהנזקים השונים, ומרבית הממצאים הארכאולוגיים נמצאו בה.

ואקה דל סול שוכנת כ-5 קילומטרים צפונית לטרוחיו של ימינו.

לקריאה נוספת
------------

* Rebecca Stone Miller, *Art of the Andes, from Chavin to Inca*, Thames and Hudson, 1995.
* Michael E. Moseley, *The Incas and their Ancestors*, Thames and Hudson, 1992.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ואקה דל סול** בוויקישיתוף
* מידע על מקדשי המוצ'ה
**ואצלב מאנס** (באנגלית: **Václav Mánes**; בקירוב 1793 – 31 בינואר 1858) היה צייר צ'כי. הוא היה אחיו של אנטונין מאנס ודודו של קווידו ויוז'ף מאנס ואמלי מנסובה, שכולם היו ציירים. מעט ידוע עליו; אפילו תאריך לידתו אינו ברור.

הוא מעולם לא התחתן; חי ועבד בביתו של אחיו אנטונין במשך כל חייו.

ביוגרפיה
--------

בתחילה למד בית ספר קתולי. מאוחר יותר הוא נרשם לאקדמיה לאמנויות יפות, שם למד אצל יוז'ף ברגלר. בשנת 1829 הוענקה לו מלגת קלרובו והוא בילה את שלוש השנים הבאות ברומא, שם חבריו המרכזיים היו אנשי תנועת הנצרתיים.

מבחינה סגנונית, עבודתו הייתה בין נאו-קלאסיציזם לרומנטיקה.

הוא שימש כמנהל זמני של האקדמיה של פראג מ-1835 עד 1836 ושוב ב-1840. הוא זכה להערכה מסוימת על תיאורי סצנות מהתנ"ך, וצייר גם דיוקנאות.

לאחר 1835, הוא גם היה חבר באגודה לקידום האמנויות היפות.

הוא נפטר בפראג ב-31 בינואר 1858.

ניתן לראות את יצירותיו בגלריה הלאומית של פראג, במוזיאון העיר פראג.

גלריה
-----

* אישה וילדאישה וילד
* ריפוי העיוורריפוי העיוור
* דיוקןדיוקן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ואצלב מאנס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Naděžda Blažíčková-Horová (Ed.), Malířská rodina Mánesů, Prague 2002, 335 s.
2. ↑  Naděžda Blažíčková-Horová (Ed.), *19th-Century Art in Bohemia: (1790–1910) - Painting, Sculpture, Decorative Arts*. Prague; National Gallery in Prague, 2009

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1020698195
* ISNI: 0000 0001 1641 082X
* LCCN: no2004003985
* NKC: xx0022251
* RKD: 52300
* ULAN: 500094983
* VIAF: 51391088
* WorldCat: lccn-no2004003985

 |
**יובל שבתאי** (נולד ב-18 בדצמבר 1986) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.

קריירה
------

שבתאי החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של עירוני קריית אתא, והחל את הקריירה המקצוענית שלו בקריית אתא

לקראת עונת 2008/2009 חתם בעירוני קריית שמונה, וב-22 בספטמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול הפועל תל אביב שהסתיים בתיקו 0–0. בעונה זו הופסקה פעילותו בסיום הסיבוב הראשון עקב בעיה בריאותית של חזה אוויר. בעונה שלאחר מכן חזר לפעילות עם הקבוצה בליגה הלאומית, אך בינואר 2010 הושאל לאחווה עראבה עד תום העונה. בקיץ 2010 חתם במכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, ובמדיה כבש שישה שערים בעונת 2010/2011.

בקיץ 2011 חתם שבתאי בהפועל עכו. ב-8 באפריל 2013 הבקיע צמד בתיקו 2–2 נגד בית"ר ירושלים. בסך הכל שיחק שלוש שנים בהפועל עכו, ובמדיה ערך 91 הופעות בליגת העל וכבש שבעה שערים.

בעונת 2014/2015 שיחק בהפועל חיפה, ובעונת 2015/2016 שיחק בהפועל רעננה ובאמצע העונה חתם בהפועל באר שבע, לשורותיה עבר בתום העונה כשחקן חופשי. עם הפועל באר שבע זכה שבתאי בתואר אלוף האלופים ובגביע הטוטו, וכן העפיל עמה לשלב הבתים של הליגה האירופית ובישל למאור בוזגלו את השער מול סאות'המפטון שהעלה את הקבוצה לשלב 32 האחרונות, אך בליגה שותף בשני משחקים בלבד וב-18 בינואר 2017 חזר להפועל רעננה ושיחק במדיה עד תום עונת 2016/2017.

ב-7 ביוני 2017 חתם שבתאי לשלוש שנים בקבוצת מכבי פתח תקווה. בסוף עונת 2018/2019 ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.

ב-13 באוגוסט 2019 חתם שבתאי במכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית.

ב-11 בינואר 2021 חתם במכבי טמרה מליגה א', וכעבור חודשיים חתם בהפועל כרמיאל.

ב-15 בנובמבר 2022 הודיע על פרישה מכדורגל.

חיים אישיים
-----------

שבתאי נשוי לרוזה, מרצה לכלכלה במכללת תל-חי ובמכללה להנדסה - עזריאלי, ולזוג בן ובת.

תארים
-----

עירוני קריית שמונה
* גביע הטוטו (הליגה הלאומית): 2009/2010

הפועל באר שבע
* אלוף האלופים: 2016
* גביע הטוטו: 2016/2017

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יובל שבתאי** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway

הערות שוליים
------------

1. ↑  מאור רחמני, ‏יובל שבתאי חתם באחי נצרת, גם פרחאת מבוקש, באתר ONE‏, 13 באוגוסט 2019
2. ↑  שלומי והבה, יובל שבתאי חתם במכבי טמרה, באתר דאבל פס, 11 בינואר 2021
3. ↑  אבי פפיס, יובל שבתאי חתם בהפועל כרמיאל, באתר דאבל פס, 17 במרץ 2021
4. ↑  מיכאל וייסרמן, יובל שבתאי הודיע על פרישה מכדורגל, באתר דאבל פס
5. ↑  כוכבת שבתאי: הכירו את המורה רוזה, באתר ONE‏, 5 באפריל 2018
**ואצלב יאנסה** (בצ'כית: **Václav Jansa**; ‏ 22 באוקטובר 1859 – 29 ביוני 1913) היה צייר ומאייר נוף צ'כי, הידוע בעיקר בזכות צבעי המים שלו את העיר העתיקה בפראג.

ביוגרפיה
--------

יאנסה נולד בכפר סלטיניצה. כשהיה עדיין ילד, הוריו נשכרו כמשרתים עבור יוהאן יוזף, הרוזן הרברשטיין. (1854–1944), והם עברו לסולאני, במחוז ליטומז'יץ'. כשהיה שם, הוא היה חניך אצל סוחר, אבל צייר כתחביב.

בסופו של דבר, הוא הצליח להתקבל לאקדמיה לאמנויות יפות, פראג, שם למד אצל אנטונין להוטה. מאוחר יותר, הוא עבר לאקדמיה לאמנויות יפות, וינה, שם מדריכיו היו אדוארד פון ליכטנפלס ולאופולד קרל מולר. לאחר זמן שהיה כצייר בפראג, החל לטייל, ועבד בעיקר בדרום בוהמיה ובקרקונושה. הוא גם סיפק איורים מגזינים.

בשנים 1894–1895, יחד עם קארל ויטזסלב מאשק ו-וויטצ'ק ברטונק, הוא עבד על ציור מונומנטלי בעיצובו של מיקולש אלס. הוא נקרא ("טבח הסקסונים ב-Hrubá Skála, לזכר ניצחון צ'כי במאה ה-"13) בגודל ב-8.5 על 10 מטרים. הוא גם היה אחד מכמה אמנים ששיתפו פעולה ביצירת פנורמה של קרב ליפאני, שתוכנן על ידי לודק מרולד, שגובהה 11 מטר ואורכה 95 מטר.

באותה תקופה החלה עיריית פראג לפתח מחדש חלקים מהעיר העתיקה (Staré Město) והגטו היהודי. הוקמה ועדה ליצירת תיעוד המבנים ורישומם, אלה שהיו מיועדים להריסה. בהתאם לכך, "איגוד מאנס לאמנויות יפות" העסיק את יאנסה לצייר כמה שיותר באזור. במהלך שנות ה-90 המאוחרות, הוא הפיק למעלה מ-150 צבעי מים המתארים את העיר העתיקה והעיר החדשה. רבים מהם פורסמו בצורת ספר ב-1908 וב-1911.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ואצלב יאנסה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Brief biography
2. ↑  IPAC: Cosmotron Bohemia, s r o- www.cosmotron.cz, Jansa, Václav, 1859-1913, ipac.svkkl.cz (ב־)
3. ↑  Miloš Pistorius, Praha v Díle V. Jansy, (catalog) City of Prague Museum, 1981
4. ↑  Digitální knihovna Kramerius, ndk.cz
5. ↑  Stará Praha, Beaufort publishers, 1938, Complete text online @ the Kramerius Digital Library

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007597038705171
* BnF: cb123842275 (data)
* GND: 122461541
* ISNI: 0000 0001 0876 5962
* LCCN: n2011003641
* NKC: jk01051134
* RKD: 127380
* SUDOC: 182632768
* VIAF: 19759604
* WorldCat: lccn-n2011003641

 |
רטיאריוס דוקר סקיוטור עם הטריידנט שלו, המאה ה-2–3 לספירה.
ה**רטיאריוס** (בלטינית: **Retiarius**, ברבים: Retiarii, - "איש רשת" או "לוחם רשת") היה גלדיאטור רומי שלחם עם ציוד המבוסס על זה של הדייג: רשת (Rete, ומכאן שמו), טריידנט (Fuscina או Tridens), ופגיון (Pugio). הרטיאריוס היה ממוגן קלות, ולבש כיסוי חלציים (Subligaculum) שהוחזק במקומו באמצעות חגורה רחבה, או טוניקה קצרה עם ריפוד קל. הוא לבש מגן זרוע גדול מהרגיל (Manica) שהתארך עד הכתף ואל הצד השמאלי של החזה. הוא נלחם ללא הגנה של קסדה וללא נעליים, אך לעיתים לבש מגן מתכת לכתף (Galerus) כדי להגן על הצוואר.

הרטיאריוס נלחם באופן שגרתי נגד הסקיוטור החמוש בכבדות. לוחם-הרשת פיצה על היעדר ציוד המגן במהירות ובזריזות, בעודו מתחמק מהתקפות יריבו, ומחכה להזדמנות לתקוף. תחילה הוא ניסה להשליך את הרשת שלו מעל יריבו, במידה והצליח, היה דוקר אותו עם הטריידנט שלו בעודו סבוך. טקטיקה נוספת בה השתמש הייתה ללכוד את הנשק של יריבו ברשת, ולמשוך אותו מאחיזתו, כך נותר ללא יכולת התקפה.
במידה והרשת כשלה, הרטיאריוס חדל משימוש בה, אם כי לעיתים אסף אותה עבור ניסיון השלכה שני. לרוב, הרטיאריוס נאלץ להסתמך על הטריידנט או הפגיון שלו כדי לסיים את הקרב. הטריידנט שגובהו כשל אדם, איפשר לרטיאריוס לתקוף את יריבו במהירות ולשמור מרחק. זה היה נשק חזק, המסוגל לגרום לפצעים נוקבים על האיברים הלא ממוגנים. הפגיון היה הגיבוי האחרון של הרטיאריוס במידה ואיבד את הטריידנט. הפגיון נשמר למצבים בהם קרב בטווח קצר היה דרוש כדי לסיים את הקרב. בקרבות מסוימים, נאלץ להילחם כנגד שני סקיוטורים בו זמנית. בקרבות אלו הגלדיאטור הושם על במה מוגבהת וקיבל אספקה של אבנים שבהם יכל להשתמש להדוף את רודפיו.

הרטיאריי הופיעו לראשונה בזירה במהלך המאה הראשונה לספירה, והפכו לאטרקציה סטנדרטית עד המאה השנייה או השלישית. היעדר השריון של הגלדיאטור מתוך הסתמכותו על טקטיקות התחמקות, גרם לכך שרבים ראו ברטיאריוס כנחות ביותר (וגם הנשי ביותר) מכל מעמד הגלדיאטורים. קטעים מתוך יצירותיו של יובנליס, סנקה, וסווטוניוס, מראים כי ייתכן והרטיאריי שנלחמו בטוניקות היוו תת-קבוצה אף נחותה יותר (Retiarii Tunicati) והם לא נחשבו ללוחמי רשת לגיטימיים, אלא לליצני זירה. עם זאת, יצירות עתיקות כוללות דוגמאות ספציפיות של לוחמי רשת שהיו בעלי מוניטין רב כלוחמים מיומנים וכמאהבים.

ראו גם
------

* מורמילו

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **רטיאריוס** |
כדי חרס שהתגלו במקומות היישוב של הוואקים
**ואקים** (בלטינית: **Vaccei**) היה שמו של שבט קלטי שחי בחצי האי האיברי בתקופה הקדם-רומית.

הוואקים חיו לאורכו של נהר הדורו, בספרד ופורטוגל של ימינו. הם היו דוברי שפות קלטיות, ועסקו בעיקר בגידול דגנים. המערכת החקלאית שלהם הייתה מפותחת בהרבה מזו של כל השבטים האחרים באזור, והם ייסדו מספר ערים חשובות ביניהם הרמאנדיקה. המצביא הקרתגי המפורסם חניבעל ברקה הכריז עליהם מלחמה בשנת 220 לפנה"ס, והחריב עד הייסוד את עריהם הרמאנדיקה וארבאקלה. לפיכך כרתו הוואקים ברית עם הקרפטנים והאולקאדים, ויצאו לקרב מכריע נגד חניבעל, שהביס אותם בקרב נהר הטחו.

בתקופת המלחמה הפונית השנייה בין קרתגו לרומאים, הוואקים נותרו נייטרלים. אולם לאחר שהיספניה נכבשה לחלוטין בידי הרומאים, מרדו בהם מספר פעמים. הם תמכו בנומנטיה (עיר לוסיטנית שמרדה ברומאים), במהלך המלחמה הקלטיברית השלישית. ולאחר המלחמה סופחה ארצם לפרובינקיה הרומית היספניה קיטריור. בשנת 27 סיפח אוגוסטוס את ארצם לפרובינקיה היספניה טארקוננסיס. הם נטמעו בסופו של דבר בעמים הקלטים האחרים.

ראו גם
------

* קרפטנים
* אולקאדים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ואקים** בוויקישיתוף
**דיוויזיית המילואים של המשמר הראשונה** (בגרמנית: **1. Garde-Reserve-Division**) הייתה דיוויזיה בצבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה ופורקה עם סיומה.

היסטוריה
--------

הדיוויזיה הוקמה ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול של פרוץ מלחמת העולם הראשונה. היא נכללה במסגרת קורפוס המילואים של המשמר בפיקוד מקס פון גלוויץ, אשר בתורו נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד קרל פון בילוב. הדיוויזיה השתתפה בפלישה הגרמנית לבלגיה וביצעה מספר פשעי מלחמה. לאחר סיום המצור על נאמור הועבר הקורפוס כולו לחזית המזרחית כדי לחזק את הארמייה השמינית. במהלך הקרב הראשון על האגמים המזוריים הוצבה הדיוויזיה ככוח הגנה באזור קניגסברג. לאחר סיום הקרב הועבר הקורפוס כולו כחלק מהארמייה התשיעית לשלזיה כדי לסייע לצבא האוסטרו-הונגרי בקרב גליציה. הדיוויזיה השתתפה בקרב על הוויסלה ובקרב לודז' ולאחר מכן במתקפת הקרפטים.

הדיוויזיה לחמה במתקפת גורליצה-טרנוב כחלק מפלגת הארמייה גלוויץ, ובאוקטובר 1915 הוחזרה לחזית המערבית, שם לחמה בקרב על הסום ובקרב אראס, ולאחר מכן היא לחמה בקרב מסין ובקרב פשנדל. המודיעין של מדינות ההסכמה דירג את הדיוויזיה כאחת הדיוויזיות הטובות ביותר של הצבא הגרמני. הדיוויזיה השתתפה במתקפת האביב ונלחמה נגד מתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-10 ביוני 1919 פורקה הדיוויזיה.

מפקדים
------

* ויקטור אלברכט (2 באוגוסט 1914 - 23 בינואר 1917)
* פאול טיידה (24 בינואר 1917 - 10 ביוני 1919)

לקריאה נוספת
------------

* Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7843428-2
* VIAF: 244372244
* WorldCat (עם VIAF): 244372244

 |
**רַחְפָן כָּסוּף** (שם מדעי: ***Parexocoetus brachypterus***) הוא מין של דג גרם קטן ממשפחת הדאוניים הידוע ביכולתן לדאות מעל האוקיינוס. כמו שאר הדגים ממשפחתו הוא לא באמת יכול לעוף.

הרחפן מגיע לאורך של 110–130 מ"מ כשהנקבות גדולות וארוכות מעט יותר מהזכרים. בניגוד לדגים מעופפים אחרים הוא בעל זוג "כנפיים" אחד המורכב מסנפירי חזה גדולים בעוד סנפירי האגן קצרים מכדי ללכוד אוויר. עם את סנפיר הגב ארוך מאוד ובעל קצוות אדומים. זנבו דמוי המזלג עוזר לו להאיץ בעת הצורך.

הוא חי ברחבי הימים והאוקיינוסים השונים, לעיתים הרחק מאוד מהחוף. הוא חי בעיקר במימי האוקיינוס ההודי, האוקיינוס השקט והאוקיינוס האטלנטי. במערב האוקיינוס האטלנטי הוא מצוי בין פלורידה לברזיל, במפרץ מקסיקו ובים הקריבי. הדג מצוי בעיקר סביב האזור הטרופי.

דג זה ניזון בעיקר מזואופלנקטון אך גם מקשקשי דגים אחרים ומאצות סרגסום. הדג עצמו מכלכל טורפים רבים כמו מיני דיונונים, מדוזות, דגים טורפים כמו טונה ורעמתן כחלחל וכן עופות ימיים. הוא גם נידוג למאכל אנושי. הדג מגיב למתקפות עליו באמצעות קפיצות מהירות עם זנבו ותפיסת תאוצה היכולה לשאת אותו לטווח של כמה קילומטרים מעל טורפיו (למעט עופות הים). בנוסף לטורפים הוא משמש כפונדקאי לטפילים כמו השווה הרגלאים *Glossobius parexocoetii*.

בעת ההשרצה הדגים מתקהלים יחדיו בקבוצות של עד כמיליון פרטים. בניגוד לדגים מעופפים אחרים הוא לא מחפש דברים צפים להדביק עליהם ביצים והללו יכולות לצוף לבדם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רחפן כסוף** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* FB
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |
**נחמיה חליבה** (8 באוקטובר 1939 - 9 ביוני 2022) הוא כדורגלן עבר ישראלי. בשנות השישים שיחק כבלם שמאלי בקבוצת בית"ר תל אביב, בליגה הלאומית (שהייתה אז הליגה הראשונה בישראל) ובליגה א' (שהייתה אז הליגה השנייה בישראל). חליבה נחשב לשחקן מרכזי בעמדות ההגנה של הקבוצה.

ביוגרפיה
--------

חליבה נולד וגדל בשכונת התקווה בתל אביב. בגיל 12 שיחק בקבוצת הגדנ"ע "בית"ר התקווה" במשך שנה, ואחר כך בקבוצת "גדנ"ע עודד" במשך כשנתיים. כנער שיחק בקבוצת הנוער "גדנ"ע יהודה". במהלך שירותו הצבאי שיחק בקבוצת הכדורגל של חיל האוויר וזכה עימה בגביע הרמטכ"ל.

במהלך השירות הצבאי, בסוף שנות החמישים, החל חליבה לשחק בקבוצת בית"ר תל אביב, ששיחקה אז בליגה הלאומית. בסוף עונת 1960/61 ירדה הקבוצה לליגה א'. ב-1964 חזרה לליגה הלאומית, בזכות שער שוויון שחליבה הבקיע בדקות האחרונות של משחק ההכרעה נגד קבוצת הפועל גבעתיים, ושיחקה בה במשך שתי עונות.

ב-1966 עבר חליבה לדרום אפריקה, ושיחק שם בקבוצת "אפולון". ב-1969 שב לבית"ר תל אביב, ונמנה עם סגל השחקנים שהעלה אותה פעם נוספת לליגה הלאומית. חליבה שיחק בקבוצה עד שנת 1971. 

בסיום עונת 1964/65 הופיע חליבה במקום התשיעי ברשימת השחקנים המצטיינים בליגה הלאומית של העיתון "מעריב". בסיום עונת 1969/70 הופיע במקום העשירי ברשימה.

חליבה ניהל עסק בתחום ייצור מצבות.

נחמיה חליבה נפטר בית חולים בלינסון ב-9 ביוני 2022 בגיל 83, לאחר שנלחם במחלת הסרטן. נקבר בבית העלמין ראש העין.

קישורים חיצוניים
----------------

* נחמיה חליבה: מנצחים מפני שאין ברירה, מעריב, 7 במרץ 1966
* אורן קורנפלד, ארז מיכאלי ורועי פרייס‏, הקבוצות הגרועות בהיסטוריה של הכדורגל הישראלי - בית"ר תל אביב 1960/1, באתר וואלה!‏, 10 במרץ 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  חליבה: בעטתי עם כל הנשמה שלי, מעריב, 19 באפריל 1964
2. ↑  אברהם פז, עליה בצופים, ירדה ברמה ובשערים, מעריב, 30 במאי 1966
3. ↑  ישראל רוזנבלט, בית"ר תל-אביב: חבורת הותיקים נתנה את הטון, מעריב, 9 ביוני 1969
4. ↑  21 המצטיינים בליגה הלאומית, מעריב, 28 במאי 1965
5. ↑  הכל התברר אתמול לאחר סרט המתח במחזור האחרון, מעריב, 3 במאי 1970
**גרגורי בוינגטון** (באנגלית: **Gregory Boyington**; ‏4 בדצמבר 1912 - 11 בינואר 1988) היה קולונל בחיל הנחתים של ארצות הברית, והוא נודע בעיקר בשל פועלו כמפקד טייסת נחתים במהלך מלחמת העולם השנייה, בה פיקד על טייסת חיל הנחתים 214 שנודעה בכינוי "הכבשה השחורה". בעבור האופן שבו פיקד על הטייסת ולחם במהלך המלחמה עוטר בוינגטון במדליית הכבוד ובצלב הצי.

חייו
----

בוינגטון נולד וגדל באיידהו. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים למד הנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטת וושינגטון שבסיאטל ועבר קורס קציני מילואים בצבא ארצות הברית. בשנת 1934 סיים את לימודיו, הוסמך כמהנדס והוצב כקצין בדרגת סגן ביחידת תותחני חוף.

### קריירה צבאית

בשנת 1935 עבר לחיל הנחתים ושובץ כקצין מילואים. בשנת 1937 הוסמך כטייס קרב בחיל הנחתים והתגייס לשירות קבע בחיל. בשנת 1941 התנדב לשרת בטייסת הנמרים המעופפים שבפיקוד קלייר שנו ולחם כנגד היפנים. לאחר המתקפה על פרל הארבור עזב את הטייסת ושב לשורות חיל הנחתים בדרגת מייג'ור ושימש כקצין המבצעים של טייסת 122 וכמפקד טייסת 112 של החיל. בספטמבר 1943 מונה למפקד טייסת חיל הנחתים 214 שנודעה בכינוי הכבשה השחורה, טייסת F4U קורסייר. הטייסת בפיקודו הצטיינו בקרבות בזירת האוקיינוס השקט. בוינגטון הפיל 26 מטוסים בקרבות אוויר ואנשיו סיפקו סיוע צמוד לכוחות הנחתים שלחמו על הקרקע. בשנת 1944 הופל מטוסו במהלך משימה מעל רבאול ונפל בשב היפני. הוא שוחרר בתום המלחמה. על גבורתו עוטר בוינגטון במדליית הכבוד ובצלב הצי. הוא פרש מן החיל בדרגת קולונל בשנת 1947.

בשנת 1988 נפטר ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גרגורי בוינגטון** בוויקישיתוף
* גרגורי בוינגטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* גרגורי בוינגטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  F. E. Walton, *Once They Were Eagles: The Men of the Black Sheep Squadron* (University Press of Kentucky, 1996), מסת"ב 0-8131-0875-6, p. 189.
2. ↑  גרגורי בוינגטון, "**קרבות אוויר בשמי סין**", ביטאון חיל האוויר, גיליון 66, ‏ נובמבר 1964, עמודים 130-142.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb161940438 (data)
* GND: 118932292
* ISNI: 0000 0000 7780 1587
* LCCN: n88054552
* NARA: 10571557
* NDL: 00463641
* NKC: xx0004226
* NTA: 097271551
* SNAC: w6kj1bqj
* SUDOC: 143186701
* VIAF: 85330799
* WorldCat: lccn-n88054552

 |
**אלסאן פלאה** (בצרפתית: **Alassane Pléa**, נולד ב-10 במרץ 1993 בליל שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בבורוסיה מנשנגלדבך בעמדת החלוץ.

קריירת מועדונים
---------------

### ליון וההשאלה לאוקזר

פלאה שיחק כנער בליון, ובשנת 2010 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, בה הבקיע שערים רבים והציג יכולת טובה מאוד. באוקטובר 2012 ערך פלאה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה של ליון, כשהחליף את בפטימבי גומיס לקראת סיום משחק הליג 1 מול לוריאן. זו הייתה הופעתו היחידה של פלאה בקבוצה הבכירה של ליון בעונת 2012/13. בעונת 2013/14 ערך פלאה שש הופעות בקבוצה הבכירה של ליון, אך במחצית העונה הושאל לאוקזר, ששיחקה בליגת המשנה הצרפתית, שם ערך 15 הופעות והבקיע שלושה שערים, וסיים עם קבוצתו במקום ה-16.

### ניס

בתום ההשאלה לאוקזר, חזר פלאה לליון, ומיד עבר לניס, אף היא מליגת העל הצרפתית. בעונת 2014/15, עונת הבכורה שלו בניס, פלאה ערך 33 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים. ניס סיימה עונה זו במקום ה-11. בעונת 2015/16 היה פלאה חלק חשוב בעונה מוצלחת של ניס, בה סיימה הקבוצה במקום הרביעי. פלאה הבקיע שישה שערי ליגה ב-19 הופעות בעונה זו. בעונת 2016/17, עברה ניס שדרוג בהתקפת הקבוצה, ולפלאה הצטרפו מריו באלוטלי, יונס בלהנדה ואנסטסיוס דוניס. פלאה הבקיע 11 שערי ליגה ב-25 הופעות בעונה זו, וסיים עם הקבוצה במקום השלישי בליגה, זאת על אף שנפצע בפברואר 2017 והחמיץ את שארית העונה. במפעל הליגה האירופית, פלאה הבקיע שער אחד בעונה זו, בניצחון 0–1 על רד בול זלצבורג, שהיה ניצחון החוץ הראשון אי פעם של ניס במפעלים האירופיים השונים. עם זאת, ניס ופלאה סיימו אחרונים בשלב הבתים. בעונת 2017/18 פלאה אף הפך למשמעותי יותר בהתקפת ניס, עם עזיבתם של דוניס ובלהנדה. פלאה הבקיע 16 שערי ליגה ב-34 הופעות בעונה זו, ושיתוף הפעולה שלו עם באלוטלי היה יעיל מאוד, אך הקבוצה סיימה רק במקום השמיני בליגה. פלאה וניס השתתפו בעונה זו במוקדמות ליגת האלופות, שם הודחו על ידי נאפולי, ונשרו אל הליגה האירופית, שם צלחו את שלב הבתים אך הודחו בשלב הנוק אאוט הראשון על ידי לוקומוטיב מוסקבה.

### בורוסיה מנשנגלדבך

ביולי 2018 חתם פלאה לחמש שנים בבורוסיה מנשנגלדבך, ששילמה עבורו לניס 25 מיליון אירו. בהופעת הבכורה הרשמית הראשונה של פלאה בבורוסיה מנשנגלדבך, הוא הבקיע שלושער בניצחון 1–11 על האזטדט מהליגות הנמוכות בגרמניה, במסגרת הגביע הגרמני. פלאה פתח היטב את עונת 2018/19 בבונדסליגה, ובנובמבר 2018 הבקיע שלושער בניצחון 1–3 על ורדר ברמן. את העונה סיים פלאה עם 12 הבקעות ב-34 מחזורים, ומנשנגלדבאך סיימה במקום החמישי.

קריירה בינלאומית
----------------

פלאה שיחק בכל נבחרות צרפת הצעירות, ובשנת 2012 השתתף באליפות אירופה עד גיל 19, שם הגיע עם נבחרת צרפת עד גיל 19 לחצי הגמר. צרפת ופלאה הפסידו בפנדלים לנבחרת המקבילה של ספרד לאחר 3-3 בתום 120 דקות. פלאה הבקיע את הפנדל שלו, אך ספרד ניצחה 2–4 בפנדלים והמשיכה לגמר ולזכייה בתואר. בנובמבר 2018 זומן פלאה לראשונה לסגל נבחרת צרפת הבוגרת, בעקבות פציעותיהם של אנתוני מרסיאל ואלכסנדר לקאזט. פלאה אמנם ערך את הופעת הבכורה שלו כשהחליף את אוליבייה ז'ירו בניצחון 0–1 על אורוגוואי במשחק ידידות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלסאן פלאה** בוויקישיתוף
* אלסאן פלאה, ברשת החברתית טוויטר
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל, באתר ESPN
**נחמה דוּאֶק** (נולדה ב-25 באוגוסט 1950) היא עיתונאית ומגישת טלוויזיה ישראלית.

ביוגרפיה
--------

דואק נולדה וגדלה בנתניה. אביה, נסים דואק, שעלה לארץ ישראל מחלב שבסוריה, בשנת 1929, נמנה עם מייסדי העיר וקיבל את תואר "יקיר העיר", בשנת 1989. אמה, שושנה (לבית כהן-ארזי), היא דור שביעי בארץ.

בטרם החלה לעבוד כעיתונאית עסקה בפיזיותרפיה, מקצוע שלמדה במסגרת העתודה האקדמית בבית הספר לפיזיותרפיה, שבמכון וינגייט. עם סיום לימודי העתודה, שובצה לשירות בצבא במקצוע שרכשה לעצמה, ובריאיון בשנת 2016, ציינה שהשיבוץ לתפקידה היה כה מיידי שאף לא עברה טירונות וכך, באופן חריג, מעולם לא אחזה בנשק. נוסף על לימודי הפיזיותרפיה, לדואק תואר ראשון בפילוסופיה ובהיסטוריה של ארץ ישראל מאוניברסיטת תל אביב, וכן תואר שני במדעי המדינה ותקשורת, גם הוא מאוניברסיטת תל אביב.

את הקריירה העיתונאית החלה דואק ב-1980 בעיתון "העיר", שם נמנתה עם צוות ההקמה. ב-1981 עברה ל"ידיעות אחרונות". היא שימשה תחילה ככתבת לענייני תל אביב, ולאחר מכן כתבת לענייני עבודה ותעשייה, כתבת כלכלית ראשית בירושלים, שם סיקרה את משרד האוצר ואת בנק ישראל, וכן כתבת ופרשנית פוליטית במשך 15 שנים. באוקטובר 2005 חדלה מלשמש ככתבת שטח והחלה לכתוב במוסף המדיני-פוליטי של העיתון, "המוסף לשבת". במהלך כל שנות עבודתה ב"ידיעות אחרונות" כתבה גם במוסף 7 ימים.

בנוסף לעבודתה ב"ידיעות אחרונות", דואק מגישה בערוץ הכנסת את תוכנית הטלוויזיה השבועית "חיידק פוליטי". בעבר הגישה תוכניות אקטואליה ברדיו ללא הפסקה. בנוסף, הגישה את תוכנית האקטואליה השבועית "המושכים בחוטים" ברדיו תל אביב, ובתחנת רדיו זאת, גם הגישה תוכנית כלכלית יומית במשך שנה.

דואק משמשת פאנליסטית קבועה בתוכנית "שיחת היום" ברשת מדיה. משנת 1999 היא מנחה את אירוע "שבתרבות" בתיאטרון חולון, שמתקיים מדי חודש, ומארח דמויות פוליטיות וציבוריות מובילות.

לאורך השנים, כיהנה דואק כדירקטורית במספר חברות, בהן "תשואה 10" שנכנסה להסדר נושים ופורקה, "אפסילון קופות גמל", "I.S.E ייעוץ והכוונה" (בשנים 2007-2002), "רום גבס חיפוי וקירוי", "אחוזות החוף" (מ-2015-2004) ו"א. דורי בניה" (מ-2015-2012). היא חברת מועצת הנאמנים של התיאטרון הקאמרי מדצמבר 2015. בשנת 2022 החלה לשמש כפובליציסטית במדור הדעות של עיתון "ישראל היום".

דואק הייתה בת-זוגו של אלוף במיל' יוסי בן-חנן. בתם המשותפת היא העיתונאית עמליה דואק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נחמה דואק** בוויקישיתוף
* נחמה דואק, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* עמוד הכתבות מאת נחמה דואק, באתר ליברל

הערות שוליים
------------

1. ↑  לפי דבריה של דואק בתוכניתה "חיידק פוליטי" בערוץ הכנסת, במהלך ראיון על מרב מיכאלי - תוכנית ששודרה ב-28 באפריל 2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007296309605171
* LCCN: no2010117341
* WorldCat (עם LCCN): no2010-117341

 |
**גרגוֹרי אַבְּרַמוֹביץ' קְרֵיין** (ברוסית: **Григорий Абрамович Крейн**‏; 18 במרץ 1879 בניז'ני נובגורוד – 6 בינואר 1955 בקומארובו (אנ') שליד סנקט פטרבורג) היה מלחין רוסי ממוצא יהודי.

קריין למד במוסקבה אצל יאן ז'ימאלי (אנ'), פאול יואן (אנ') וריינהולד גליאר ובין 1905 ל-1908 אצל מקס רגר בלייפציג. משנת 1913 הוא השתייך, כמו אחיו אלכסנדר, לסניף המוסקבאי של החברה למוזיקה עממית יהודית. הוא עבד כמורה לכינור ותיאוריה במוסקבה. בשנים 1926 עד 1934 הוא התגורר עם בנו יוליאן בווינה, פריז וברלין, ולאחר מכן שוב במוסקבה ומ-1941 עד 1943 בטשקנט.

קריין הלחין סימפוניה, קונצ'רטו לכינור, "רפסודיה עברית" לקלרינט ותזמורת, השיר הסימפוני "שאול ודוד", פנטזיה קונצרטנטית לכינור ותזמורת, שלושה פרקים סימפוניים, ארבעה שירים ללא מילים ורביעיית מיתרים.

קישורים חיצוניים
----------------

* Крейн Григорий Абрамович – at biografija.ru
* Category:Krein, Grigory – at International Music Score Library Project (IMSLP)


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298589805171
* GND: 103819614
* ISNI: 0000 0001 1949 2250
* LCCN: no2003108839
* NKC: mzk2014822294
* VIAF: 43996379
* WorldCat: lccn-no2003108839

 |
**דיוויזיית המילואים ה-7** (בגרמנית: **7. Reserve-Division**) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.

היסטוריה
--------

הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והיא לחמה בחזית המערבית, כחלק מקורפוס המילואים ה-4, שהיה חלק מהארמייה הראשונה. הדיוויזיה נטלה חלק בקרבות מונס, לה קאטו, ובקרב על המארן. בשנת 1915 היא לחמה בקרב שמפאן השני, ובשנת 1916 היא השתתפה בקרב ורדן ולאחר מכן לחמה בקרב על הסום. בשנת 1917 הדיוויזיה לחמה בקרב השני על האן, ובשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים, ובכלל זה בקרב השני על המארן. לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-10 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.

מפקדים
------

* בוגיסלב פרידריך פון שוורין (2 באוגוסט 1914 – 13 במאי 1918)
* הוגו קרל אוגוסט באקמייסטר (14 במאי 1918 – 26 ביוני 1918)
* וילהלם ריבנטרופ (27 ביוני 1918 – 10 בינואר 1919)

לקריאה נוספת
------------

* Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.

קישורים חיצוניים
----------------

* דיוויזיית המילואים ה-7 באתר הכרוניקה של מלחמת העולם הראשונה
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**דניאל (דני) צידון** (נולד ב-1955) הוא פרופסור חבר בחוג לכלכלה באוניברסיטת תל אביב. לשעבר חבר הנהלה וסמנכ"ל בבנק לאומי ומ-2016 שותף בקרן ויולה.

ביוגרפיה
--------

צידון נולד בתל אביב-יפו ב-1955 לראיסה ויואש צידון. השלים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה העברית ב-1983 ודוקטורט באוניברסיטת קולומביה ב-1987. בשנים 1987–1995 נמנה עם סגל האוניברסיטה העברית. החל מ-1995 הוא נמנה עם סגל אוניברסיטת תל אביב.
תחומי המחקר שלו הם מקרו-כלכלה וצמיחה כלכלית. 

שימש עמית מחקר במרכז למחקר מדיניות כלכלית (CEPR) וכעורך ב-European Economic Review, 
Journal of Economic Growth. 

בשנים 1994–2000 היה דירקטור בפסגות בית השקעות ובאופק. בשנים 2000–2003 שימש מנכ"ל ויו"ר מועצת המנהלים של המטה להסדר הקיבוצים.

צידון הצטרף לבנק לאומי ב-2005 כראש מערך האסטרטגיה והפיתוח העסקי הבינלאומי. ב-2006 מונה גם לראש המערך הבינלאומי, וב-2013 מונה למשנה למנכ"לית בנק לאומי, רקפת רוסק עמינח. הוא שימש גם כיו"ר זרוע ההשקעות הריאליות בבנקאות להשקעות לאומי פרטנרס, כיו"ר החברה הבת לאומי טק, וכאחראי על פעילות הבנקאות הפרטית. 

באפריל 2016 הודיע על פרישתו בשל חוק תגמול לנושאי משרה בתאגידים פיננסיים, לפיו הוגבל שכר הבכירים ל-2.5 מיליון ש״ח בשנה, למעט אישורים מיוחדים.
באותה שנה הודיע על הצטרפות לקרן ההשקעות הישראלית ויולה.

אביו הוא יואש צידון, חבר הכנסת לשעבר מטעם צומת ומראשוני חיל האוויר. אחיו של צידון הם המדענית ארנה ברי ועורך הדין רם צידון.

פרסומים בולטים
--------------

* Galor, Oded, and Daniel Tsiddon. "Technological progress, mobility, and economic growth." The American Economic Review (1997): 363-382.
* Brezis, Elise S. Paul R. Krugman, and Daniel Tsiddon. "Leapfrogging in international competition: A theory of cycles in national technological leadership." The American economic review (1993): 1211-1219.
* Galor, Oded, and Daniel Tsiddon. "The distribution of human capital and economic growth." Journal of Economic Growth 2.1 (1997): 93-124.
* Lach, Saul, and Daniel Tsiddon. "The behavior of prices and inflation: An empirical analysis of disaggregated price data." Journal of Political Economy (1992): 349-389.

קישורים חיצוניים
----------------

* עמוד באתר אוניברסיטת תל אביב
* קורות חיים באתר המרכז הבינתחומי
* פרסומים
* מיכאל רוכוורגר, דני צידון מרגיש "אויב הציבור". כמה הוא הרוויח בעשור בבנק לאומי?, באתר TheMarker‏, 21 באפריל 2016
* יהודה שרוני, ‏המשנה המתפטר למנכ"לית בנק לאומי: "הבנקאים הפכו ברווזים במטווח", באתר מעריב אונליין, 25 באפריל 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראש המערך הבינלאומי של בנק לאומי פורש, אתר מחלקה ראשונה, 31 בינואר 2006
**לשוננו** הוא כתב עת מדעי לחקר הלשון העברית והתחומים הסמוכים לה. הוא יוצא לאור על ידי האקדמיה ללשון העברית. כתב העת נוסד בשנת 1929 ועורכו הראשון היה ד"ר אברהם צפרוני.

היסטוריה
--------

כתב העת יצא לראשונה בשנת 1929 על ידי ועד הלשון העברית (הגוף שקדם לאקדמיה ללשון העברית). מטרתו עם ייסודו הייתה לשמש במה "לחקירות הלשון והסגנון על ידי בלשנים מומחים, המבקשים דרכים לשכלול לשוננו ושיפורה" (מתוך ההקדמה לכרך הראשון).

כתב העת נוסד בשעה שהלשון העברית עדיין נלחמה על מקומה ועל עיצובה, וחלק מהמאמרים בו הוקדשו להצעות שינוי ותיקון עניינים הנוגעים לשימוש היומיומי בשפה. בכרך הראשון, למשל, פורסמה רשימת חידושי לשון עבור שמות צמחים ומחלותיהם, וכן הועלתה ההצעה (שלא נתקבלה) לסמן את הדגש החזק באמצעות סימן הדגש הערבי, כדי להבחינו מן הדגש הקל.

עם הזמן שינה "לשוננו" את סגנונו והפך לכתב עת מדעי, המשמש במה למחקרים אקדמיים. לשם פרסום מאמרים בעלי אופי עממי יותר הקימה האקדמיה כתב עת אחר בשם **לשוננו לעם** (שמו הנוכחי: "העברית"), הנחשב ל"אח הקטן" של "לשוננו".

המאמרים המתפרסמים ב"לשוננו" עוסקים בלשון העברית על כל רבדיה (לשון מקרא, לשון חז"ל, לשון ימי הביניים, עברית ישראלית), וכן בלשונות שמיות קרובות (בעיקר הארמית לניביה). לכתב העת יש נטייה מסוימת לכיוון הפילולוגיה הקלאסית בשונה מהבלשנות התאורטית. כל המאמרים עוברים שיפוט לפני פרסומם.

מבין כתבי העת האקדמיים העוסקים בלשון העברית (כגון: מחקרים בלשון, מסורות, בלשנות עברית, חלקת לשון, דעת לשון ועוד) זוכה "לשוננו" ליוקרה רבה ביותר, בישראל ומחוצה לה.

עורכים
------

במשך השנים ערכו את כתב העת אנשים שונים. להלן שמות עורכי כתב העת לפי סדרם הכרונולוגי:

* אברהם צפרוני (תרפ"ט-תרצ"ד),
* נפתלי הרץ טור-סיני (תרצ"ד-תשי"ד),
* זאב בן-חיים (תשט"ו-תשכ"ה),
* יחזקאל קוטשר (תשכ"ו-תשל"ו),
* שרגא אברמסון (תשל"ג-תש"ם),
* יהושע בלאו (תשמ"א-תשנ"ט),
* משה בר אשר (תש"ס-תשע"ט).
* אהרן ממן (מאז תש"ף).

קישורים חיצוניים
----------------

* על "לשוננו", באתר האקדמיה ללשון העברית
* , בקטלוג המאוחד לכתבי-עת (ULS)
* מאמרים שפורסמו ב"לשוננו", באתר רמב"י
* גיליונות "לשוננו" במאגר JSTOR (הצגת דף זה מתאפשרת לאחר הזדהות באתר הספרייה הלאומית, וכניסה לכתב עת כלשהו בדף המוצג. הרישום לאתר הספרייה הוא חינם)
* משה בר-אשר, "לשוננו: שמונים שנה שבעים כרכים", **לשוננו** ע, 2008. (**המאמר זמין לצפייה** במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
**דיוויזיית המשמר המשוריינת של הצבא הבריטי** היא דיוויזיית שריון בריטית אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.

היסטוריה
--------

ב-17 ביוני 1941 הוקמה הדיוויזיה, והועמדה תחת פיקודו של אוליבר ליס. ב-12 בספטמבר 1942 מונה אלן אדייר למפקד הדיוויזיה, ולאחר אימון הדיוויזיה ברחבי בריטניה במשך 21 חודשים, נחתה הדיוויזיה בנורמנדי כחלק מהמערכה בנורמנדי ב-28 ביוני 1944, כחלק מהקורפוס ה-8 בפיקודו של ריצ'רד אוקונור, ונטלה חלק מבצע גודווד ביולי, ולאחר מכן במבצע בלוקוט ביולי / אוגוסט. לאחר הפריצה של בעלות הברית מנורמנדי, התקדמה הדיוויזיה ברחבי צפון צרפת ובלגיה כחלק מהקורפוס ה-30 בפיקודו של בריאן הורוקס. הדיוויזיה שחררה את בריסל, לאחר התקדמות חסרת תקדים מדוואי, 97 מיל (156 קילומטרים) משם, תוך 14 שעות בלבד. הדיוויזיה קיבלה תפקיד מוביל במתקפה הקרקעית במבצע גן השוק בספטמבר. היא הוחזקה בעתודה במהלך קרב הבליטה בדצמבר, ולאחר מכן לחמה בקרב הרייכסוואלד (מבצע וריטבל) בפברואר ומרץ 1945. לאחר התקדמותה בגרמניה והכניעה הגרמנית במאי 1945 נותרה דיוויזיה כחלק מחיל הכיבוש, אך ב-12 ביוני 1945 היא הוסבה לדיוויזיית חי"ר, דיוויזיית המשמר.

מפקדים
------

* אוליבר ליס (17 ביוני 1941 – 12 בספטמבר 1942)
* אלן אדייר (12 בספטמבר 1942 – 12 ביוני 1945)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיוויזיית המשמר המשוריינת** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Hans Houterman & Jeroen Koppes. "British Army Officers 1939–1945 (Acarnley to Aizlewood)". unithistories.com. נבדק ב-15 באוקטובר 2011. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Guards Armoured Division" (PDF). britishmilitaryhistory.co.uk. נבדק ב-15 באוקטובר 2011. `{{cite web}}`:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל, May 2019)
3. ↑  "Adair, Sir Allan". ww2guards.com. נבדק ב-15 באוקטובר 2011. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 204734897
* WorldCat: viaf-204734897

 |