recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**שאול עמור** (כ"א בכסלו ה'תש"א, 21 בדצמבר 1940 – 2 באוקטובר 2004, י"ז בתשרי ה'תשס"ה) היה חבר הכנסת מטעם הליכוד, שר בממשלת ישראל, שגריר ישראל בבלגיה וראש העיר מגדל העמק.

ביוגרפיה
--------

שאול עמור כראש המועצה המקומית מגדל העמק (משמאל) לצד ראש הממשלה, מנחם בגין
שאול עמור נולד בעיר בוז'עד שבמרוקו ובשנת 1956 עלה עם משפחתו למדינת ישראל. עמור למד עבודה סוציאלית באוניברסיטת חיפה והיה עובד סוציאלי במשך מספר שנים. בגיל 28 החל את הקריירה הפוליטית שלו כשכיהן כסגן ראש מועצת כרמיאל.

בשנת 1971, לקה עמור בסרקומה ע"ש קפושי, מחלת עור נדירה הגורמת לגידולים ולנמקים. מאז, הוא נאבק במחלה כל חייו הבוגרים.

בשנת 1978 נבחר עמור לכהונת ראש המועצה המקומית מגדל העמק מטעם מפלגת הליכוד. עמור כיהן כראש העיר מגדל העמק במשך כ-20 שנה, שבמהלכן תרם רבות לפיתוחה. הוא היה פעיל מרכזי בתנועת הליכוד ונבחר לכהן כחבר הכנסת ברשימתה לכנסת ה-12 בשנת 1988. עמור כיהן כחבר הכנסת מטעם הליכוד בכנסת ה-13 ובכנסת ה-14, אז הוקדשה רוב עבודתו הפרלמנטרית לעניינים חברתיים. במהלך כהונתו כחבר הכנסת התמודד עמור עם החמרה במחלתו שאילצה אותו לעבור ניתוח שבו נכרתה רגלו.

בשנת 1998 התחרה עמור על משרת נשיא מדינת ישראל נגד הנשיא המכהן דאז, עזר ויצמן, אך הפסיד בהתמודדות. בשנת 1999 מונה עמור לשר בלי תיק בממשלת נתניהו. מאוחר יותר בשנה זו מונה לתפקיד שגריר ישראל בבלגיה. עמור כיהן כמשרה זו בתקופה בעייתית ביחסי ישראל-בלגיה, כשברקע עמדה סכנת העמדתו לדין של אריאל שרון בבית המשפט בהאג. כהונתו של עמור כשגריר הייתה משרתו האחרונה בשירות הציבורי.

לאחר חזרתו לארץ החמיר מצבו הרפואי. שאול עמור נפטר בחול המועד סוכות ה'תשס"ה, 2004. הוא הותיר אחריו את אשתו סוזן ושלושה ילדים. לזכרו, עיריית מגדל העמק קראה לשדרה בעיר על שמו.

חיים אישיים
-----------

סוזן, אשתו של שאול עמור, הייתה דמות מוכרת במגדל העמק. היא פעלה כל השנים לתמיכה בבעלה ומשלא נבחר זה לתפקיד יושב-ראש הכנסת, האשימה בכך את בנימין נתניהו, ראש הממשלה דאז, באומרה "הוא תקע לנו סכין חלודה בלב וסובב אותה". עם מות בעלה המשיכה בפעילותה הציבורית-פוליטית, התמודדה על תפקיד ראש עיריית מגדל העמק, אך הפסידה בבחירות בסיבוב שני, והתכוונה להתמודד על מקום ברשימת הליכוד לכנסת. היא נפטרה ב-2 ביוני 2008, בגיל 65, כ-4 שנים לאחר מות בעלה.

קישורים חיצוניים
----------------

* דף הנצחה לשאול עמור ב"עד עולם"
* ראיון עם עמור במגזין עיתון תל אביב
* 

* שאול עמור, באתר הכנסת

* שאול עמור, באתר כנסת פתוחה
* שרון רופא-אופיר, השר לשעבר שאול עמור נפטר ממחלה קשה, באתר ynet, 2 באוקטובר 2004
* דני ברנר, שאול עמור הובא למנוחות, חדשות nrg,‏ 3 באוקטובר 2004

הערות שוליים
------------

1. ↑  אטילה שומפלבי, סוזן עמור מתמודדת: "זנחנו את הנושא החברתי", באתר ynet, 24 באוקטובר 2005

| ראשי עיריית מגדל העמק  |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **כמועצה מקומית** | נאג'י קוויטי(מועצה ממונה) | אברהם זלוסצר(מועצה ממונה) | צבי אלדרוטי | יעקב טולדנו | שאול עמור |
| 1957 - 1953 | 1959 – 1957 | 1977 - 1959 | 1978 - 1977 | 1988 - 1978 |
|  |
| **כעירייה** | שאול עמור | אלי ברדה |
| 1998 - 1988 | מכהן - 1998 |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007349256905171
* VIAF: 2868149368793185980005
* WorldCat: viaf-2868149368793185980005

 |
**Good-bye Bad Times** הוא שיר של המפיק האיטלקי ג'ורג'ו מורודר והמוזיקאי הבריטי פיליפ אוקי. הוא נכתב על ידי אוקי ומורודר והוקלט לאלבום Philip Oakey & Giorgio Moroder. הוא יצא כסינגל בבריטניה ביוני 1985 לאחר הלהיט "Together in Electric Dreams" של אוקי ומורודר משנת 1984. הוא הגיע למקום ה-44 במצעד הסינגלים בבריטניה ונשאר במצעדים במשך 5 שבועות. באוסטרליה הגיע הסינגל למקום ה-26.

לוירג'ין רקורדס היו ציפיות גבוהות לסינגל אך הוא לא הצליח למכור את הכמויות שציפו להן. לאחר הסינגל "Be My Lover Now" הסתיימה השותפות הקצרה בין אוקי למורודר. אוקי חזר לעבוד עם להקתו The Human League.

בקליפ של "Good-Bye Bad Times" הייתה הפקה תקציבית גבוהה. היו ציפיות גבוהות לשיר לאחר ההצלחה הבינלאומית של "Together in Electric Dreams". הוא צולם בשחור לבן, ובוים על ידי סטיב בארון. הוא מתרחש בלונדון של המאה ה-19.

בישראל השיר שימש כמנגינת הפתיחה בתוכנית עד פופ בשנת 1985.

מיקומי שיא
----------

| 
‏‏‏  **מצעדים ודירוגים (1985)** |
| --- |
| מדינה | מצעד | מיקום שיא |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | - |
| קנט מיוזיק רפורט | 26 |
|  בריטניה | מצעד הסינגלים הבריטי | 44 |

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Good-Bye Bad Times" באתר Discogs
* סרטון השיר "Good-Bye Bad Times" באתר יוטיוב
**סעדיה מרציאנו** (1 במאי 1950 – 21 בדצמבר 2007) היה פעיל חברתי, ומראשי הפנתרים השחורים וחבר הכנסת בכנסת התשיעית.

ביוגרפיה
--------

מרציאנו נולד ב-1 במאי 1950, י"ד באייר ה'תש"י באוג'דה שבמרוקו לאליהו ועליזה מרציאנו, במשפחה בת שישה ילדים.
עלה עם חלק ממשפחתו דרך מרסיי בשנים 1949–1950. המשפחה השתקעה ברחוב שבטי ישראל 15 בשכונת מוסררה שבירושלים. אחיותיו נשארו תחילה במרסיי ועלו לאחר שלוש שנים גם הן.

בשנת 1971 נמנה עם מייסדי תנועת "הפנתרים השחורים" יחד עם צ'רלי ביטון, ראובן אברג'יל, אלי אביכזר ופעילים נוספים. בדומה לאחרים בפנתרים השחורים, החליט מרציאנו לפנות לפוליטיקה והצטרף למחנה של"י. מחנה של"י הוקמה לקראת הבחירות לכנסת התשיעית (1977) כאיחוד של תנועות שמאל שונות - "מוקד" "מר"י", "הסוציאליסטים העצמאיים" וכמה חברים בולטים מ"הפנתרים השחורים". בבחירות זכתה המפלגה לשני מנדטים והנהיגה רוטציה בין חבריה. למרות הסכם הרוטציה מאיר פעיל סירב להתפטר כדי לאפשר את כניסתו של מרציאנו אולם בסופו של דבר אולץ לעשות כך בעקבות מאבק של החלק השמאלי בשל"י, מרציאנו נכנס לכנסת אך פרש ב-11 בנובמבר 1980 מהמפלגה והקים את סיעת שוויון בישראל - פנתרים אשר מאוחר יותר שינתה את שמה ל"מפלגת האיחוד לקידום ולחינוך החברה בישראל", עת הצטרף אליה מרדכי אלגרבלי מ-ד"ש. הוא כיהן בכנסת החל מה-19 במאי 1980 ועד ה-20 ביולי 1981, היה חבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט ובנוסף בוועדת העבודה והרווחה.

בבחירות המקדימות במפלגת העבודה בשנת 1996 לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה התמודד על מקום ברשימה הארצית אך הגיע למקום ה-37 מתוך 55 עם 8,213 קולות ושובץ במקום לא-ריאלי ברשימת מפלגת העבודה לכנסת ה-14. בשנים האחרונות לחייו עסק מרציאנו בפעילות למניעת התמכרות צעירים לסמים, ואף ניהל את "כפר הנוער זוהרים" על שמו של הזמר זוהר ארגוב. 

מצבו הבריאותי התדרדר והוא נאלץ להיעזר בכסא גלגלים. כשנה לפני מותו פנה לוועדת הכנסת וביקש סיוע כלכלי. כיוון שהיה חבר כנסת רק תקופה קצרה של כ-13 חודשים לא היה זכאי לגמלה ממנה נהנים חכ"ים אחרים. סעדיה מרציאנו נפטר ממחלת הסרטן בגיל 57, בי"ב בטבת ה'תשס"ח, 21 בדצמבר 2007, ונקבר בהר המנוחות. בקרן הרחובות הנביאים ושבטי ישראל, הציבה עיריית ירושלים שלט הנצחה על שמו - "פינת סעדיה מרציאנו".

יורם מרציאנו, ששימש חבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה, הוא קרוב משפחתו.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* סעדיה מרציאנו, באתר הכנסת

* סעדיה מרציאנו, באתר כנסת פתוחה
* אורית כהן‏, לא רוצים להיות נחמדים, באתר וואלה!‏, 8 בפברואר 2005
* יעל ברנובסקי, הלך לעולמו הפעיל החברתי סעדיה מרציאנו, באתר ynet, 21 בדצמבר 2007
* מת הפעיל החברתי והח"כ לשעבר, סעדיה מרציאנו, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2007
* שמעת על הפנתרים השחורים? 16 ביולי 2012
* 50 שנה לפנתרים השחורים, הוקרת תודה לסעדיה, 3 במרץ 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  צבי זרחיה, פנתר בחורף, באתר TheMarker‏, 19 בינואר 2007

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007346883305171
* VIAF: 2371149368832485980007
* WorldCat (עם VIAF): 2371149368832485980007

 |
**קונסטנס "קוני" בות'** (באנגלית: **Constance "Connie" Booth**; נולדה ב-2 בדצמבר 1940) היא פסיכותרפיסטית בריטית-אמריקאית, ובעברה תסריטאית ושחקנית. בות' התפרסמה בסדרת הטלוויזיה הקומית "המלון של פולטי", אותה כתבה עם בעלה דאז ג'ון קליז, ובה גם כיכבה לצידו.

ביוגרפיה
--------

בות' נולדה באינדיאנפוליס לאב ברוקר בשוק ההון ולאם עקרת בית. בנערותה עקרה המשפחה לעיר ניו רושל, פרוור של ניו יורק. בניו יורק למדה בות' דרמה. בעיר גם פגשה את ג'ון קליז, והשניים נישאו ב-1968.

באותה שנה הופיעה בות' בסרט הטלוויזיה "איך להרגיז אנשים" לצידם של קליז ומייקל פיילין, לימים חברו של קליז לחבורת מונטי פייתון. לאחר הקמת החבורה השתתפה בות' בתפקידי אורח שונים בסדרת הטלוויזיה של החבורה, הקרקס המעופף של מונטי פייתון, ולאחר מכן גם בסרטי הקולנוע שלה "ועכשיו למשהו שונה לגמרי" ו-"מונטי פייתון והגביע הקדוש", בו גילמה באחת הסצינות המפורסמות בסרט אישה המואשמת בהיותה מכשפה.

ב-1975 כיכבה בות' בסדרה הקומית של ה-BBC, "המלון של פולטי", אותה כתבה יחד עם קליז בהשראת מלון בו שהו השניים בחופשה. בות' כיכבה בסדרה בתפקיד חדרנית המלון, פולי שרמן, אשת סודו של בעל המלון (אותו גילם קליז) שבהיותה ניגוד שפוי והגיוני לדמותו האימפולסיבית והמוחצנת חילצה אותו ממצבים שונים אליהם נקלע. העונה הראשונה ארכה שישה פרקים והסדרה הפכה ללהיט עולמי.

בות' וקליז התגרשו ב-1978. למרות זאת המשיכו לעבוד במשותף, וכתבו ביחד עונה שנייה לסדרה, שהוקרנה ב-1979.

בות' המשיכה בקריירת משחק טלוויזיונית בעיקרה, עם מספר מועט של תפקידים קולנועיים. ב-1995 נטשה סופית את קריירת המשחק והחלה ללמוד פסיכותרפיה. מאז 2000 ועד יציאתה לגמלאות עבדה כפסיכותרפיסטית בלונדון. במשך שנים רבות סירבה לדבר על קריירת המשחק שלה ועל "המלון של פולטי" בפרט, עד שהשתתפה בסרט תיעודי על הסדרה ב-2009.

נשואה לג'ון לאר, סופר ומבקר תיאטרון במגזין "הניו יורקר". יש לה בת אחת מנישואיה לג'ון קליז, סינתיה, ששיחקה לצד אביה בסרטיו "דג ושמו וונדה" ו-"חיות רעות".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוני בות'** בוויקישיתוף

* קוני בות', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* קוני בות', באתר AllMovie (באנגלית)
* קוני בות', באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* קוני בות', במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קוני בות', באתר MusicBrainz (באנגלית)
* קוני בות', באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007424160705171
* BnF: cb14066930t (data)
* CANTIC: a10052562
* CiNii: DA04233962
* GND: 114950881
* ISNI: 0000 0000 7840 9923
* LCCN: n87871846
* MusicBrainz: 0e1b1e54-55ba-4c09-8412-dccea69ac328
* NKC: pna2009525775
* NLA: 35224384
* NLP: a0000002383054
* NTA: 070643318
* SUDOC: 069767734
* Trove: 872217
* VIAF: 71598421
* WorldCat: lccn-n87871846

 |
**יעקב ז'אק אמיר** (15 במרץ 1933 – 30 במרץ 2011) היה איש ציבור ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם המערך (1974–1988) וכראש עיריית דימונה (1983-1978).

ביוגרפיה
--------

אמיר נולד במוגדור שבמרוקו בשם יצחק-חיים אמזלג. בקזבלנקה למד בבית הספר התיכון המקצועי אורט והיה פעיל בתנועת הנוער החלוצית "דרור" ומטעם ארגון ההגנה. בינואר 1952 עלה לישראל. שמו שונה ליעקב בשל שגיאה של פקיד בנמל חיפה שהמיר את הכינוי "ז'אק" בשם 'יעקב'. לאחר עלייתו ביחד עם גרעין הנח"ל "בנתיב" התיישב אמיר בקיבוץ עין גב, בו חי כשלוש שנים. באותה תקופה הצטרף למפלגת אחדות העבודה. אחרי הפילוג בתנועה הקיבוצית עבר לחיות בקיבוץ גנוסר, שם הכיר את אורה צורף, לה נישא. את הקיבוץ עזב בשנת 1958 לדימונה.

כחמש עשרה שנים היה פועל במפעלי ים המלח ושימש כמנהל עבודה בכיר בענף המתכת. במפעל נבחר ליו"ר ועד העובדים (1959–1974) ובשנים 1959–1964 כיהן כחבר מועצת הפועלים של דימונה. בשנת 1965 נבחר לוועד הפועל של הסתדרות העובדים הכללית.

בפעילותו המפלגתית-פוליטית כיהן שנים רבות כחבר מועצת העיר דימונה. בשנים 1965–1968 ושוב בין 1973–1976 היה סגן ראש העירייה הממונה על החינוך והתרבות בעירייה. בשנת 1978 נבחר לראש העיר ובתפקיד זה כיהן כהונה יחידה. קודם לכן, בשנת 1974, נכנס אמיר לכנסת השמינית מטעם המערך, במקומה של ראש הממשלה המתפטרת גולדה מאיר.

כהונתו בכנסת נמשכה ברציפות עד שנת 1988. במהלך תקופה זו שירת בוועדות שונות, בהן ועדת החוץ והביטחון וועדת הכספים. כמו כן עמד בראש מספר ועדות, בהן ועדה משותפת לעניין שכרם של שוטרים וסוהרים, והופקד במהלך השנים על הטיפול בדרוזים, בדואים ועניינים הקשורים בנגב והפעיל לשכה פרלמנטרית בדימונה. היה משקיף מטעם הכנסת בדיוני מועצת אירופה.

לצד פעילותו בכנסת היה אמיר חבר הנשיאות של הפדרציה הספרדית העולמית ונמנה עם חבר הנאמנים של אוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 1985 נבחר לכהן כיו"ר האגודה למניעת אלכוהוליזם. לאחר תום כהונתו שימש יו"ר ועדת הבחירות למוסדות ההסתדרות.

בשנים 1990–1993 יצא אמיר לבריסל לייצג את הסתדרות העובדים הכללית בקונפדרציה הבינלאומית של ארגוני העובדים.

בשנת 2011 נפטר בבת חפר, שם התגורר. נקבר בקיבוץ גינוסר.

בספטמבר 2021 נחנך בית ספר יסודי חדש על שמו בדימונה.

חיים אישיים
-----------

היה נשוי ואב לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יעקב ז'אק אמיר** בוויקישיתוף
* 

* יעקב ז'אק אמיר, באתר הכנסת

* יעקב ז'אק אמיר, באתר כנסת פתוחה
* יעקב-ז'אק אמיר באתר עיריית דימונה
* מחויב לפועלים, באתר הארץ, 15 באפריל 2011

| ראשי עיריית דימונה  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אליעזר מילרוד • ערמון לרדו • גבי סבג • ישראל נבון • יצחק פרץ • ז׳אק אמיר • אלי הללי • גבי ללוש • מאיר כהן • אלי בורנשטיין • בני ביטון |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309011605171
* ISNI: 0000 0004 0311 7909
* VIAF: 299249698
* WorldCat: viaf-299249698

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בחבר הכנסת אורי סבג. אם התכוונתם למפיק באותו שם, ראו אורי סבג (מפיק).

**אורי סבג** (נולד ב-11 בנובמבר 1931, א' בכסלו ה'תרצ"ב) הוא הנדסאי ואיש ציבור ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת מטעם המערך.

ביוגרפיה
--------

סבג נולד באספי שבמרוקו. בשנת 1947 הצטרף לתנועת דרור במרקש ובשנים 1948–1950 פעל גם במסגרת מחתרת "המגן" של יהודי מרקש. בקזבלנקה למד סבג בבית הספר המקצועי למטלורגיה ובשנת 1950 עזב את מרוקו והיה חבר הכשרה במונברדון שבצרפת. בשנת 1951 עלה לישראל.

בהשכלתו סבג הוא בוגר המדרשה למינהל ציבורי והנדסאי. בשנים 1953–1956 היה חבר קיבוץ צאלים. לאחר מכן הוא החל לעבוד כמסגר במפעלי "אורון" בערבה ובשנת 1957 החל להדריך בהכשרות מקצועיות שקיים משרד העבודה בבאר שבע. בשנת 1963 מונה למפקח על החינוך המקצועי במשרד העבודה, תפקיד בו שימש עד לבחירתו בשנת 1968 למזכיר מועצת פועלי באר שבע.

פעילותו הפוליטית החלה עם הצטרפותו למפא"י בשנת 1951. משנת 1959 היה סבג חבר מרכז המפלגה ובשנת 1971 חבר לשכת המפלגה. במקביל לתפקידו במועצת הפועלים בבאר שבע נבחר לכהן גם בוועדה המרכזת של הסתדרות העובדים הכללית (1974–1982). מתפקידו במועצה הוא פרש בשנת 1981. בשנים 1984-1981 כיהן סבג בכנסת ה-10 מטעם המערך. והיה חבר בוועדת הכלכלה, וועדת העבודה והרווחה.

בבחירות המוניציפליות של שנת 1984 שנערכו בבאר שבע, התמודד מטעם מפלגת המערך על תפקיד ראשות העיר מול ראש העיר המכהן אליהו נאווי אך לא עלה בידו להיבחר לתפקיד זה.

ב-1 בנובמבר 1988 נכנס אורי סבג לכנסת ה-11, בעקבות פרישתו של עדיאל אמוראי.

בשנת 2002 זכה סבג באות יקיר באר שבע.

בשנת 2018 פרסם את ספרו: **״אין לי ארץ אחרת״**

סבג נשוי לאביבה, אב לשלושה ילדים ומתגורר בבאר שבע.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אורי סבג, באתר הכנסת

* אורי סבג, באתר כנסת פתוחה

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורי סבג, אין לי ארץ אחרת, באתר , ‏17 במאי 2018
**נפתלי בלומנטל** (1 במרץ 1922 – 1 במאי 2022) היה איש ציבור ופוליטיקאי ישראלי. כיהן כמנכ"ל תאגיד "כור", מבקר ההסתדרות וחבר הכנסת.

ביוגרפיה
--------

בלומנטל נולד בשנת 1922 בסטניסלב שבפולין (בתחומי אוקראינה של ימינו). בנעוריו היה חבר תנועת בני עקיבא ובשנת 1934 עלה ארצה מגרמניה.

בשנת 1938, בגיל 16, הצטרף לארגון "ההגנה".

עבד במשרד רואה החשבון האפט בחיפה. במלחמת העצמאות שירת כמפקד פלוגה בחטיבת כרמלי והשתחרר בדרגת סרן. בלומנטל השלים בחינות ראיית חשבון והחל לעבוד בשנת 1951 בסולל בונה. במרוצת השנים כיהן בתפקידים ניהוליים וכלכליים: מרכז המחלקה לביקורת והדרכה של מפעלי התעשייה, חשב החטיבה התעשייתית ב"כור", ראש אגף הכספים בהנהלת "כור", סמנכ"ל כספים ומסחר ב"כור" ומנכ"ל "כור סחר". בשנים 1977–1982 כיהן בלומנטל כמנכ"ל תאגיד "כור" ולאחר מכן המשיך לשמש כיו"ר מועצת המנהלים בחברה.

בשנת 1950 הצטרף בלומנטל לשורות מפא"י ובשנת 1981 נבחר במסגרת המערך לכנסת העשירית וכיהן כחבר ועדת הכספים. בפעילותו המפלגתית היה חבר במוסדותיה השונים ושימש כגזבר המפלגה.

בשנת 1986 מונה למבקר ההסתדרות.

בלומנטל המשיך בפעילות מקצועית ושימש כדירקטור במספר חברות (פיטק טכנולוגיות, אלול, פלמר, שיפר מגם תעשיות) עד יום מותו.

בלומנטל נפטר ב-1 במאי 2022, בגיל 100, והשאיר אחריו שני ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* נפתלי בלומנטל, באתר הכנסת

* נפתלי בלומנטל, באתר כנסת פתוחה
* אשר שכטר, "תהיה מעודכן וסקרן. כל עוד אתה יכול - אל תיסוג", באתר הארץ, 27 באוגוסט 2009
* יום הולדת 95 לנפתלי בלומנטל, יוטיוב, 24 במרץ 2017

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007413016905171
* VIAF: 1779156223647505400007
* WorldCat (עם VIAF): 1779156223647505400007

 |
**Harlem Shake** הוא שיר שהוקלט על ידי הדי ג'יי והמפיק האמריקאי, באואר. השיר יצא לאור ב-22 במאי 2012 כסינגל הבכורה של באואר, דרך חברת התקליטים Mad Decent.

השיר לא זכה להצלחה משמעותית עד פברואר 2013, כאשר סרטון יוטיוב הכולל בתוכו את השיר הפך לתופעת אינטרנט בשם הארלם שייק. התפשטות התופעה הובילה לעלייה במכירות הסינגל, והוא דורג במקום הראשון במצעד הסינגלים האמריקאי בילבורד הוט 100 למשך 5 שבועות ברציפות. השיר זכה להצלחה במצעדים רבים, ובמהלך שהותו בפסגת המצעד האמריקאי, הוחלט לשנות את שיטת דירוג המצעד באופן קבוע, כך שתכלול את כמות הצפיות דרך יוטיוב.

השיר כולל בין היתר סמפול של השיר "Miller Time" של הלהקה Plastic Little. לאחר שהפך השיר ללהיט, המוזיקאי דיפלו, ראש חברת התקליטים Mad Decent, הגיע להסדר עם הלהקה לגבי הסמפול של שירה, דבר שלא נעשה לפני הוצאת השיר. עם זאת, לדברי באואר, הוא לא קיבל אף חלק מהרווחים של השיר עקב בעיות משפטיות בנוגע לסמפולים בשיר.

הראפרית האמריקאית אזיליה בנקס פרסמה רמיקס לשיר בערוץ הסאונדקלאוד שלה, שמאוחר יותר הוסר לבקשת באואר והוביל לסכסוך בין השניים. גרסה זו תוכננה להיות הגרסה הרשמית של השיר, ואף בנקס טענה כי היא פרסמה את השיר לאחר שקיבלה אישור לעשות זאת, ואילו באואר טען כי הגרסה של בנקס לא הייתה לטעמו, ולכן לא השתמש בה וביקש מבנקס שלא לפרסמה.

מיקומי שיא
----------

| 
‏‏‏  **מצעדים ודירוגים (2013)** |
| --- |
| מדינה | מצעד | מיקום שיא |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 9 |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 1 |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 9 |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 5 |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 1 |
|  בריטניה | מצעד הסינגלים הבריטי | 3 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 10 |
|  דנמרק | היטליסטן | 4 |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 2 |
|  סקוטלנד | מצעד הסינגלים הסקוטי | 3 |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 2 |
|  צרפת | SNEP | 4 |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 6 |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 17 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 5 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Harlem Shake** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Harlem Shake (באנגלית)
* מידע על היצירה "Harlem Shake" באתר מיוזיק בריינז

* מידע על הסינגל "Harlem Shake" באתר מיוזיק בריינז

* סרטון השיר "Harlem Shake" באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  Baauer's 'Harlem Shake' Debuts Atop Revamped Hot 100, Billboard, ‏2013-02-20
2. ↑  Diplo Clears ‘Harlem Shake’ Samples
3. ↑  'HARLEM SHAKE' FACING COPYRIGHT CLAIMS
4. ↑  Azealia Banks Clashes With Baauer and Diplo Over "Harlem Shake"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: c2726cd5-1fde-4067-911a-ea173a6c7369
* MusicBrainz work: 1361e264-02cd-479a-b05a-a478648960a7

 |
**דב זכין** (29 בספטמבר 1922 – 4 בספטמבר 1986) היה איש ציבור ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפ"ם והמערך.

קורות חיים
----------

זכין נולד בברנוביץ' שבפולין ועלה לארץ ישראל בשנת 1937. בסיום לימודיו בכפר הנוער בן שמן, שהה תקופת מה בקיבוץ מרחביה. בשנת 1940 נמנה עם מייסדי קבוצת להבות, שעברה הכשרה בכרכור, ובשנת 1945 הקימה את קיבוץ להבות הבשן. זכין ניסח את מגילת היסוד של הקיבוץ ותקופה מסוימת היה מזכיר הקיבוץ.

בשנת 1946 ייסד זכין את סניף "ברית פועלי ארץ ישראל" בוואדי עארה. היה חבר השומר הצעיר, מפ"ם והקיבוץ הארצי ונשלח מטעמם למחנות המעפילים בקפריסין (1947), לקנדה (1948) ולארצות הברית (1950, 1952, 1963).

כיהן כמזכיר תנועת השלום בין השנים 1959–1961, והיה חבר מזכירות מפ"ם ודובר מפ"ם במשך שנים רבות. בשנת 1965 ארגן הפגנת מחאה נגד בואו לישראל של שגריר גרמניה, רולף פאולס. בשנת 1968 נבחר למזכיר המדיני של מפ"ם. זכין נמנה עם המחנה של מאיר יערי ויעקב חזן במפ"ם והיה מהדוחפים להשתתפות במערך עם מפלגת העבודה.

בשנים 1969–1977 כיהן בכנסת השביעית והשמינית מטעם מפ"ם במסגרת המערך. בין השאר דרש להגביר את המאמץ לגבות מס אמת. בשנת 1979 היה ראש המחלקה לקשרי חוץ במפ"ם ובשנים 1981–1984 חזר לכנסת העשירית. לאחר מכן היה חבר הנהלת הסוכנות.

בוגר לימודי מדע המדינה וכלכלה באוניברסיטת תל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* דב זכין, באתר הכנסת

* דב זכין, באתר כנסת פתוחה
* יצחק בן חורין ויהושע ביצור, ח"כ לשעבר דב זכין נפטר מהתקף לב, מעריב, 5 בספטמבר 1986
* שרגא הר-גיל, בזכות הידע הערבי, מעריב, 2 באוקטובר 1969

הערות שוליים
------------

1. ↑  יוצא ליוגוסלביה, מעריב, 22 ביולי 1959
2. ↑  מ. מייזלס, כל המפלגות מבטיחות קימוצים, מעריב, 19 במאי 1961
3. ↑  אברהם רותם, "פאולס הביתה" - צעקו הכרזות בהפגנת הדומיה בתל אביב, מעריב, 10 באוגוסט 1965
4. ↑  מ. מייזלס, שני מזכירים חדשים במפ"ם, מעריב, 23 במאי 1968
5. ↑  יהושע ביצור, ועדת הכספים דנה בצמצום הוצאות עיסקיות במפעלים, מעריב, 28 בספטמבר 1970
6. ↑  מ. שמריהו, משלחת מרומניה לישראל, מעריב, 13 במאי 1979

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007524783405171
* ISNI: 0000 0000 4292 267X
* LCCN: no91019578
* VIAF: 315205740
* WorldCat: viaf-315205740

 |
אביעד יפה מימין לצד ראש הממשלה לוי אשכול במסיבת עיתונאים קלרידג' בלונדון, בעת ביקורו של ראש הממשלה באנגליה, מרץ 1965
**אביעד** (**עדי**) **יפה** (12 בספטמבר 1923 – 19 במאי 1977) היה איש ציבור ודיפלומט ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם המערך.

ביוגרפיה
--------

יפה נולד בשנת 1923 ברחובות, בנם של המחנכים יצחק ובלהה יפה. כשהיה בן חודש עבר עם משפחתו להתגורר בירושלים, שבה היו הוריו ממייסדי שכונת בית הכרם. הוא למד בבית ספר התיכון בשכונה ולימודי מדעי הרוח באוניברסיטה העברית. בשנת 1936 הצטרף לארגון "ההגנה", וכן היה מראשי תנועת "המכבי הצעיר".

בשנים 1942–1945 לימד יפה בתיכון בית הכרם ובמכללה למורים על שם דוד ילין. פעילותו בהגנה נמשכה כחבר המחלקה הערבית של הש"י, ובמלחמת העצמאות השתתף בקרב הקסטל ובמצור על ירושלים. לאחר הכשרתו בקורס לדיפלומטים הצטרף בשנת 1949 לשירות החוץ ושימש בו בתפקידים שונים: מזכיר ראשון בשגרירות ישראל בקנדה (1953–1956), קונסול בניו יורק והממונה על מרכז ההסברה בארצות הברית (1957–1962) ומנהל מחלקת ההסברה במשרד (1965–1966). במקביל, החל בשנת 1965, הושאל למשרד ראש הממשלה וכיהן כמזכיר המדיני וראש הלשכה של ראשי הממשלה לוי אשכול וגולדה מאיר אחריו. ביוני 1969, לקראת הבחירות לכנסת השביעית התפטר מתפקידו על מנת שיוכל להכלל ברשימת מפלגת העבודה לכנסת.

ב-1970 היה ממייסדי יד לוי אשכול.

בשנת 1972 נכנס יפה לכנסת השביעית במקומו של ראובן ברקת.
החל ב-1973 כיהן כיו"ר האיגוד הישראלי לשחמט.
כהונתו של יפה נמשכה לאורך הכנסת השמינית ובשנה האחרונה לכהונתה (1977) מונה לכהן כמנכ"ל הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית. הוא נפטר יומיים לאחר הבחירות לכנסת התשיעית. הותיר את אשתו ושתי בנות: דורית הוק, אדריכלית, ורויטל יפה-כ"ץ, שופטת ונשיאת בית המשפט המחוזי בבאר שבע.

יפה היה נשוי לאורה, בתו של הדיפלומט ואיש הציבור אליהו ששון ואחותו של הדיפלומט משה ששון.  

היה אחיהם הצעיר של עמנואל יפה, מחנך שכיהן כמנהל המחלקה להכשרת מורים, כסמנכ"ל משרד החינוך וכיו"ר המזכירות הפדגוגית, ועמיקם יפה, מהנדס העיר ירושלים.

בשנת 2017, גילם את דמותו של אביעד יפה (כמזכיר המדיני וראש לשכתו של לוי אשכול) השחקן אלון אופנהיים בדרמת הטלוויזיה "האיש שניסה למנוע מלחמה / נסיונותיו של לוי אשכול למנוע את מלחמת ששת הימים". את הסרט ביים גדעון גנני. את דמותו של לוי אשכול גילם דב גליקמן. הדרמה שודרה בערוץ הציבורי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אביעד יפה** בוויקישיתוף
* 

* אביעד יפה, באתר הכנסת

* אביעד יפה, באתר כנסת פתוחה
* מת אביעד יפה, דבר, 20 במאי 1977

מפרי עטו:

* "אשכול קפץ ממקומו וגער בשגריר הרוסי": הימים האחרונים לפני מלחמת ששת הימים, דבר, 4 ביוני 1971

הערות שוליים
------------

1. ↑  אביעד יפה נתמנה למזכיר מדיני של ראש הממשלה, חרות, 4 בינואר 1965.
2. ↑  חגי אשד, א. יפה התפטר ויהיה מועמד לכנסת; ש. דיניץ במקומו, דבר, 16 ביוני 1969; אביעד יפה פרש משירות המדינה, דבר, 16 ביולי 1969.
3. ↑  א. יפה הושבע כחבר-כנסת, דבר, 25 באפריל 1972.
4. ↑  אליהו שחף, ח"כ אביעד יפה נבחר ליו"ר איגוד השחמט, דבר, 22 באוגוסט 1973.
5. ↑  האיש שניסה למנוע מלחמה, / נסיונותיו של לוי אשכול למנוע את מלחמת ששת הימים" (53:43 דקות), יו-טיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007413407705171
* VIAF: 2344157527427027300003
* WorldCat (עם VIAF): 2344157527427027300003

 |
**נתן פלד**  (3 ביוני 1913 - 8 בינואר 1992) היה פוליטיקאי ישראלי, כיהן כחבר הכנסת ושר מטעם מפ"ם.

חייו
----

נתן פרידל נולד כבן בכור ללאה לבית גוברין ויוסף באודיסה, אז חלק מהאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) במשפחה ציונית בת שני ילדים. 
האב היה סוחר אמיד ונעדר רבות מהבית.
כשהיה בן 8 עברה משפחתו לקישינב, אז חלק מרומניה. שם למד בגימנסיה העברית "תרבות" והצטרף לתנועת השומר הצעיר.
בזכות בכושר הארגון שלו גויס כבר בגיל 16 לפעילות בהנהגה הראשית בבוקרשט. 
עד עלייתו לארץ ריכז את תנועת השומר הצעיר ברומניה. בתוקף תפקידו זה היה גם מזכיר מרכז "החלוץ". 

עלה לישראל במסגרת העלייה החמישית ב-1933, הצטרף לקבוצת "מלט" בנס-ציונה ומונה מטעם התנועה כחבר מועצת הפועלים המקומית.
חברתו מבסרביה, מניה, עלתה בעקבותיו והשניים נישאו בארץ ישראל.
ב-1934 היה חלק מגרעין שהצטרף לקיבוץ שריד. הוריו נספו בשואה ברומניה.

מילא תפקידים רבים במסגרת השומר הצעיר ומפ"ם (חבר הוועד הפועל של "הקיבוץ הארצי", חבר מזכירות "הקיבוץ הארצי", שליח "השומר הצעיר" וההסתדרות בארצות הברית, מזכיר "הקיבוץ הארצי-השומר הצעיר", מזכיר מדיני של מפ"ם) ותפקידים בהסתדרות כמו מזכיר ועדת הביטחון של ההסתדרות הכללית.
במסגרת שירות החוץ של מדינת ישראל יצא ב-1958 שימש כציר ישראל בסופיה ומיד עם סיום כהונתו שם מונה כשגריר ישראל באוסטריה.

נבחר לכנסת השישית בנובמבר 1965. בספטמבר 1969 נבחר כמועמד מפ"ם לתפקיד שר. בכנסת השביעית (מנובמבר 1969) התמנה לתפקיד שר הקליטה בממשלת גולדה מאיר. על פי מדיניות הפרדת הרשויות של מפ"ם כיהן כשר שאינו חבר כנסת. בעקבות מלחמת יום הכיפורים טען שעל כל הממשלה להתפטר ופרש מתפקידו, לאחר למעלה משלוש וחצי שנים. הוא שב לקיבוץ שריד.

נתן פלד נפטר ב-1992 והותר אחריו שתי בנות ונכדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נתן פלד** בוויקישיתוף
* 

* נתן פלד, באתר הכנסת

* נתן פלד, באתר כנסת פתוחה
* דף לזכרו באתר קיבוץ שריד

הערות שוליים
------------

1. ↑  בהצבעה חשאית במרכז מפ"ם: נתן פלד נבחר לשר, דבר, 24 בספטמבר 1969

| שרי העלייה והקליטה בממשלות ישראל |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| חיים משה שפירא • יגאל אלון • שמעון פרס • נתן פלד • שלמה רוזן • דוד לוי • אהרן אבוחצירא • אהרן אוזן • יעקב צור • יצחק חיים פרץ • יאיר צבן • יולי אדלשטיין • אהוד ברק • יולי תמיר • אריאל שרון • ציפי לבני • זאב בוים • יעקב אדרי • אלי אפללו • סופה לנדבר • זאב אלקין • סופה לנדבר • יריב לוין • יואב גלנט • פנינה תמנו-שטה • אופיר סופר |  |

 |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987012093073405171
* VIAF: 1304167265483072610007
* WorldCat (עם VIAF): 1304167265483072610007

 |
מראה חלק מהטורבינות בתחנה
**חוות הרוח הימית אנהולט** היא חוות רוח דנית הממוקמת במצר קטגט שבין דנמרק לשוודיה. לחווה, שנחנכה ב-2013, כושר ייצור חשמל של 400 מגוואט וככזו היא מחוות הרוח הימיות הגדולות ביותר בעולם.

הקמת התחנה
----------

ממשלת דנמרק יזמה את הקמת החווה ב-2008. למכרז על הקמתה ניגשה רק חברה אחת, DONG Energy (נקראת כיום Orsted), ככל הנראה בשל לוח הזמנים המצומצם להקמת החווה על פי המכרז והסנקציות שנקבעו על הפרתו. מאידך הציע המכרז תשלום גבוה יחסית לחוות רוח אחרות עבור החשמל שייוצר בה. הזיכיון להקמת החווה ניתן לחברה ב-2010.

הקמת החווה החלה ב-31 בדצמבר 2011 ונפתחה רשמית שבועיים אחר כך. ההקמה נעשתה באמצעות 100 כלי שיט שונים ובעבודת 3,000 איש. תחילה הוקמו היסודות הימיים לטורבינות הרוח. על גבי היסודות הוצבו מגדלים ועליהם הטורבינות. הטורבינה הראשונה הותקנה בחווה בראשית ספטמבר 2012. במאי 2013 הפכה החווה לגדולה בדנמרק עם התקנת הטורבינה ה-59 מתוך 111. ב-19 במאי 2013 הסתיימה התקנת כל הטורבינות, וכולן הושמשו בחודש שלאחר מכן. בשיא התהליך הותקנו מגדל וטורבינה שלמה בתוך שבע שעות. במקביל הונחה רשת הכבלים התת-ימית להולכת החשמל מהטורבינות אל היבשה שממערב לחווה. כבל מהתחנה מספק חשמל גם לאי אנהולט. החווה נחנכה ב-4 בספטמבר 2013. עלות הקמתה הגיעה ל-1.65 מיליארד דולר.

תיאור התחנה
-----------

התחנה ממוקמת כ-115 קילומטר מצפון מערב לקופנהגן וכ-15 קילומטר ממערב לאי אנהולט (אנ'). היא כוללת 111 טורבינות רוח, שתבנית הפריסה שלהן היא כשל טרפז גבוה, שבסיסו פונה לדרום-מזרח. תבנית בלתי שגרתית זו נקבעה בהתאם למשטר הרוחות במקום זה והיא העלתה את הספק התחנה ב-1.5%. אורך הטרפז הוא 20 קילומטר ורוחבו המקסימלי חמישה קילומטרים. שטח החווה שקול לפי ארבעה משטח האי אנהולט.

מגדלי הטורבינות ניצבים על יסודות שנקבעו במים שעומקם 14 מטר. בכל טורבינה, מתוצרת חברת Siemens Wind Power, שלושה להבים שמשקל כל אחד מהם הוא 18 טון. קוטר מעגל הסיבוב של הלהבים הוא 120 מטר. גובה כל מגדל טורבינה הוא 81.6 מטר, וביחד עם הלהבים - 141.6 מטר. משקל כל יחידה (מגדל, טורבינה ולהבים) הוא כ-449 טון. הספק כל טורבינה הוא 3.6 מגוואט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חוות הרוח הימית אנהולט** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של חוות הרוח הימית אנהולט
* החווה, באתר חברת Orsted
	+ דף מידע על החווה
**ואאל יונס** (בערבית: **وائل يونس**; נולד ב-31 בינואר 1963) הוא איש ציבור ופוליטיקאי ערבי-ישראלי, אשר שימש כחצי שנה כחבר הכנסת מטעם מפלגת תע"ל בסיעת הרשימה המשותפת.

ביוגרפיה
--------

יונס נולד בערערה. למד סיעוד באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. הוא אח מוסמך ועסק בתחום במספר בתי חולים בצפון ישראל. 

בשנים 1995–2018 היה בעלים ומנהל של חברת "גני מייס אלרים", שברשותה אולם אירועים ומסעדה.

חבר הלשכה המדינית של תע"ל, נבחר כמועמד מטעמה לכנסת ושובץ במקום ה-18 ברשימה המשותפת לקראת הבחירות לכנסת העשרים. ב-9 בפברואר 2018, עם כניסתה לתוקף של התפטרות יוסף עטאונה, החל יונס לכהן כחבר הכנסת העשרים וכיהן בה כחצי שנה.
במהלך כהונתו היה חבר בוועדה אחת: "הוועדה המיוחדת לעניין הצעות חוק מסוימות שהועברו לדיון בה".

ב-10 באוגוסט 2018 התפטר מחברותו בכנסת במסגרת מימוש הסכם רוטציה בסיעתו, הרשימה המשותפת.

יונס הוא תושב ערערה שעל יד נחל עירון. נשוי, ואב לשניים.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* ואאל יונס, באתר הכנסת (לגרסה בערבית)

* ואאל יונס, באתר כנסת פתוחה

הערות שוליים
------------

1. ↑  ח"כ יוסף עטאונה (הרשימה המשותפת) התפטר מהכנסת; במקומו ייכנס יונס ואאל, באתר הכנסת
2. ↑  יהונתן ליס, אדלשטיין סירב לחתום על מכתב התפטרות בערבית כי אינו דובר את השפה, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2011
"**Here's to Us**" (בתרגום חופשי לעברית: "**לחיינו**") הוא סינגל של להקת הרוק האמריקאית היילסטורם. השיר הוא הסינגל הרביעי מהאלבום *The Strange Case Of...‎* שיצא באפריל 2012. השיר יצא לאור ב-10 באפריל 2012, כחלק מהאלבום, וכסינגל הרשמי הרביעי מתוך האלבום ב-14 במאי 2013.

מסר
---

לזי הייל, סולנית הלהקה ואחת מכותבות השיר, הסבירה שהשיר נכתב כהמנון עצמי של הלהקה על עצמה: "כתבנו את השיר כהמנון אישי, פשוטו כמשמעו. עברנו הרבה יחד כלהקה, ולמדנו לחגוג את תקופות השפל כמו גם את תקופות השיא. [השיר] מדבר על התגברות והתבגרות משותפת ועל לכבד את המסע שעברנו, וזה מה שהשאיר אותנו יחד כרביעייה עשר שנים! לחיינו!"

הפצה
----

השיר זכה לגרסת כיסוי בפרק "On My Way" בסדרת הטלוויזיה "Glee" עוד בטרם יצא לראשונה לאור באלבום או כסינגל. אחד מאנשי אטלנטיק רקורדס שוחח עליו עם הפקת "Glee" שיצרה קשר עם הלהקה. מאחר שהשיר מכיל את המילים "Tell 'em go fuck themselves" (בתרגום חופשי לעברית: "תגיד להם שילכו להזדיין"), כתבה הייל גרסה נקייה של המילים, והחליפה את המשפט הבעייתי במילים "Tell 'em forget themselves" ("תגיד להם שישכחו מעצמם"). הפרק שהיה ה-14 בעונה השלישית של הסדרה, שודר ב-21 בפברואר 2012, כחודשיים לפני צאת האלבום, ויותר משנה לפני שחרור הסינגל.

מיקומי שיא
----------

| 
‏‏‏  **מצעדים שבועיים (2013)** |
| --- |
| מדינה | מצעד | מיקום שיא |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | - |
| US Heritage Rock (Billboard) | 12 |
| US Active Rock (Billboard) | 14 |
| US Mainstream Rock (Billboard) | 15 |
| US Alternative Song Sales (Billboard) | 16 |
| US Rock Digital Song Sales (Billboard) | 21 |
| US Rock & Alternative Airplay (Billboard) | 37 |
| US Hot Rock & Alternative Songs (Billboard) | 47 |
| US Hot Rock Songs (Billboard) | 47 |

קישורים חיצוניים
----------------

* מילות השיר "Here's to Us" באתר Genius
* סרטון השיר "Here's to Us" באתר יוטיוב
* מידע על השיר "Here's to Us" באתר ספוטיפיי

הערות שוליים
------------

1. ↑  Emma Greenberg, Halestorm Toast Success in ‘Here’s to Us’ – Premiere, August 6, 2013, Rolling Stone
2. ↑  Here's To Us, by Halestorm, on Songfacts.com
3. ↑  "Halestorm Chart History (Mainstream Rock)", Billboard
**דיאב עובייד** (בערבית: **دياب عبيد**;‏ 1911 – 18 בפברואר 1984) היה חבר הכנסת ויועץ שר החקלאות למגזר הערבי.

ביוגרפיה
--------

עובייד הוא נצר למשפחה מוסלמית סונית מעיראק. בתחילת המאה ה-20 השתקעו ענפי המשפחה בלבנון, בארץ ישראל ובמצרים. הענף הלבנוני השתקע בעיירה ג'בשית שבדרום לבנון, ואימץ את האסלאם השיעי. הענף הארץ ישראלי של המשפחה התמקם בטייבה, התפרנס מגידול הדרים באזור יפו והפך לאחת החמולות הגדולות ביישוב.

דיאב עובייד נולד ב-1911 בטייבה, וגדל בטולכרם. מאמצע שנות השלושים דיאב יחד עם אחיו הגדול, כאמל, עסקו במסחר, התיידדו עם יהודים ועמדו בקשר עם גורמי מודיעין ביישוב היהודי. ב-1936 הצטרף יחד עם אחיו הגדול, כאמל, למרד הערבי הגדול. ב-1937, במהלך המרד, העביר כאמל את דיאב אל משפחתם בג'בשית. דיאב גר אז בבית דודו - אביו של המחבל השייח' עבד אל-כרים עובייד לימים פעיל מרכזי בחזבאללה. ב-1944 שב דיאב עובייד לארץ ישראל, ובמשך השנים המשיך לשמור על קשר עם משפחתו בלבנון, דרך צד שלישי. באמצע שנות הארבעים, עם שובם לארץ ישראל, הם התגוררו ביפו וקיבלו הנחיות מיהושע פלמון ופעלו נגד החרם הכלכלי על היישוב היהודי שהוכרז על ידי הוועד הערבי העליון ונגד אנשי המופתי. דיאב עסק במסחר בתוצרת חקלאית, כיהן כחבר מועצת הסוחרים באזור יפו והסביבה, קשר קשרים עם יהודים ולמד עברית. ב-1948 עבר לטול כרם (אז בשליטת ירדן) לבקשת גורמי מודיעין ישראלים, והעביר משם מידע מודיעיני. אחד ממפעיליו היה שלמה בן אלקנה. ב-1949 הוא נעצר על ידי משטרת טול כרם, נחשד בריגול, אך משפחתו הצליחה לשחררו בערבות. בנובמבר 1949 עבר לישראל. כשהגיע לטייבה התקבל בחמימות על ידי הממשל הצבאי הישראלי וב-1951 התמנה לחבר במועצת הכפר, בה כיהן עד 1958. לקראת הבחירות לכנסת הרביעית איים עובייד לרוץ לכנסת בראש רשימה נפרדת מזאת של פארס חמדאן, אולם נתרצה לוותר על כוונתו זאת תמורת הבטחה שהוא יהיה המועמד לקראת הכנסת החמישית. עובייד נחשב לתקיף יותר ממחמוד א-נאשף ועל כן נתמך בידי מפא"י בתקווה שיביא יותר קולות.

ב-1961 נבחר עובייד לכנסת מטעמה של "שיתוף ואחווה", רשימת מיעוטים שפעלה תחת חסותה של מפא"י. הוא כיהן כחבר בכנסות החמישית, השישית והשביעית (1961 - 1973). בפברואר 1962 ו-1963, בעת שהכנסת החליטה על חודו של קול על המשך הממשל הצבאי על ערביי ישראל, נמנה דיאב עובייד עם המצדדים בהמשך הממשל הצבאי.

עובייד הוא סבו של המחבל קייס עובייד, חוטפו של אלחנן טננבוים.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* דיאב עובייד, באתר הכנסת (לגרסה בערבית)

* דיאב עובייד, באתר כנסת פתוחה

הערות שוליים
------------

1. ↑  עלי ואקד, פרשת טננבוים: מדוע לא נחקר הקשר בין "העוביידים"?, באתר ynet, 7 במרץ 2004
2. 1 2  ג. שרוני, רשימה חדשה של ערביי המשולש, מעריב, 9 ביולי 1959
3. ↑  רונן ברגמן, **מדינת ישראל תעשה הכל**, הוצאת כנרת, עמוד 471
4. ↑  שמואל שגב, ההדחות בקרב הח"כים הערביים ללא כאב, מעריב, 26 ביוני 1961
5. ↑  ג. שרוני, זו דמוקראטיה או קראקוז?, מעריב, 16 ביולי 1961
6. ↑  ג. שרוני, המשולש נסער מההצבעה על הממשל, מעריב, 25 בפברואר 1962  
חברי כנסת ערביים מבקשים שיפורים בריכוזי מיעוטים, מעריב, 9 בינואר 1963  
צפוייה דחיית ההצעות, דבר, 20 בפברואר 1963
תקריב
**אובליסק הלטראנו** (איטלקית **Obelisco Lateranense**) הוא אובליסק מצרי הניצב בכיכר סן ג'ובאני אין לטראנו ברובע לטראנו ברומא. האובליסק מתוארך למאה ה-15 לפנה"ס, לתקופתו של תחותמס השלישי, ובמקור הוא ניצב במקדש אמון בכרנך שבמצרים. זהו האובליסק המצרי הגדול ביותר הניצב כיום, גובהו 32.18 מטרים, ומשקלו כ-455 טונות.

תולדות האובליסק
---------------

לפי כתובת ההירוגליפים הרשומה על האובליסק, חציבתו החלה בימיו של תחותמס השלישי ופסקה עם מותו. היא חודשה והושלמה מקץ 35 שנים בידי נכדו תחותמס הרביעי, אשר שימר את הכיתוב המקורי של סבו והוסיף עליו. אובליסקים הוקמו במצרים העתיקה בזוגות, אך לאובליסק הלטראנו לא היה בן זוג, אם כי נמצא אובליסק סדוק ובלתי גמור במחצבה באסוואן ויכול שזה יועד לתפקיד.

אמיאנוס מארקלינוס ציין כי אוגוסטוס ביקש להעביר את האובליסק לרומא אך ויתר על המשימה בשל הקשיים בהוצאתה לפועל. תחת זאת הסתפק אוגוסטוס באובליסק מצרי צנוע ממנו שהוצב בקירקוס מקסימוס. הקיסר קונסטנטינוס העביר את האובליסק מתבאי לאלכסנדריה בשנת 337, במטרה להביאו בסופו של דבר לקונסטנטינופול, אולם באותה שנה הוא מת ולא הספיק להשלים את המשימה. בנו, קונסטנטיוס השני ששלט בין השנים 337–361, העדיף לשלוח את האובליסק לרומא, ובשנת 357 הוא הוצב בספינה (Spina), המחיצה במוארכת במרכזו של הקירקוס מקסימוס, לצידו של האובליסק הקטן יותר שהביא אוגוסטוס למקום (אובליסק זה ניצב כיום בפיאצה דל פופולו ברומא). במועד בלתי ידוע, ככל הנראה בשל רעידת אדמה, האובליסק התמוטט, נקבר בקרקע ואבד.

בשנת 1587 נמצא האובליסק בקירקוס מקסימוס כשהוא קבור בעומק של שבעה מטרים בקרקע ושבור לשלושה חלקים. האפיפיור סיקסטוס החמישי שכר את שירותיו של האדריכל דומניקו פונטנה כדי שישפץ את האובליסק, ובקצהו העליון נקבע צלב. האובליסק הועמד על פדסטל במקומו הנוכחי ברובע לטראנו ביום 3 באוגוסט 1588. בראשית המאה ה-21 שופץ האובליסק פעם נוספת.

באוקטובר 2014 יצא המגזין Dabiq עם עמוד שער שעליו תמונה של כיבוש אסלאמי של הוותיקן, עם דגל המדינה האסלאמית המונף מעל האובליסק בכיכר פטרוס.

האובליסק
--------

האובליסק עשוי גרניט אדומה, ככל הנראה מהמחצבה הצפונית באסוואן. גובהו המקורי מוערך ב-36 מטרים, אך במהלך שיפוצו בשנת 1588 נחתך ממנו חלקו התחתון באורך של כארבעה מטרים. גובהו של המונומנט יחד עם הפדסטל שעליו הוא ניצב מגיע ל-42 מטרים. אורך כל אחת מצלעות האובליסק הוא כ-2.70 מטרים בבסיסו וכ-1.90 מטרים בבסיס הפירמידה שבראשו. משקלו של האובליסק מוערך ב-455 טון, ולפי הערכות, נדרשו 5,000 עד 10,000 פועלים, כדי להזיזו ממקומו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אובליסק הלטראנו** בוויקישיתוף
* The Lateran Obelisk

הערות שוליים
------------

1. ↑  Nova
2. ↑  The Lateran Obelisk
**אולם הפילהרמונית של ברלין** (בגרמנית: **Berliner Philharmonie**) הוא אולם קונצרטים בברלין שבגרמניה, ומשכנה של הפילהרמונית של ברלין.

אולם הפילהרמונית שוכנת בקצה הדרומי של טירגארטן וממערב לחומת ברלין לשעבר. אולם הפילהרמונית נמצא ברחוב הרברט פון קאראיין, על שם המנצח הראשי שכיהן בתזמורת. הבניין מהווה חלק ממתחם מוסדות התרבות התרבותי הסמוך לכיכר פוטסדאם.

אולם הפילהרמונית מורכב משני אולמות, האולם הגדול (Großer Saal) עם 2,440 מושבים והיכל המוזיקה הקאמרית (Kammermusiksaal) עם 1,180 מושבים. אף על פי שהוגה יחד, האולם הקטן יותר נפתח בשנות ה-80, כעשרים שנה לאחר הבניין הראשי.

* האולם הגדולהאולם הגדול
* היכל המוזיקה הקאמריתהיכל המוזיקה הקאמרית

היסטוריה
--------

הנס שארון תכנן את הבניין, אשר נבנה במהלך השנים 1960–1963. הוא נפתח ב-15 באוקטובר 1963 עם הרברט פון קאראיין שניצח על הסימפוניה התשיעית של בטהובן. הוא נבנה כדי להחליף את אולם הפילהרמונית הישן, שנהרס על ידי מפציצים בריטיים ב-30 בינואר 1944, יום השנה ה-11 להפיכתו של היטלר לקנצלר. האולם הוא בניין יחיד, א-סימטרי ואוהלי, כאשר אולם הקונצרטים הראשי בצורת מחומש. גובה שורות המושבים גדל באופן לא סדיר עם המרחק מהבמה. הבמה נמצאת במרכז האולם, מוקפת במקומות ישיבה מכל עבר. מה שמכונה סידור הישיבה בסגנון כרם (עם טרסות המתנשאות מסביב לבמה תזמורתית מרכזית) היה חלוץ על ידי בניין זה, והפך למודל לאולמות קונצרטים אחרים, כולל בית האופרה של סידני (1973), אולם הקונצרטים של דנוור (1978), הגוואנדהאוס בלייפציג (1981), אולם הקונצרטים על שם וולט דיסני בלוס אנג'לס (2003), והפילהרמוניה של פריז (2014).

פסנתרן הג'אז דייב רובק והרביעייה שלו הקליטו שלוש הופעות חיות באולם; "דייב רובק בברלין" (1964), "חי בפילהרמונית של ברלין" (1970), ו"אנחנו כולנו ביחד שוב בפעם הראשונה" (1973). ההופעה החיה של מיילס דייוויס באולם משנת 1969 שוחררה גם ב-DVD.

ב-20 במאי 2008 פרצה שרפה באולם. לרבע מהגג נגרם נזק ניכר כאשר הכבאים חתכו פתחים כדי להגיע ללהבות שמתחת לגג. פנים האולם ספג נזקי מים. כבאים הגבילו את הנזק באמצעות קצף. הגורם לשריפה יוחס לעבודות ריתוך, ולא נגרם נזק חמור לא למבנה ולא לפנים המבנה. ההופעות התחדשו, כמתוכנן, ב-1 ביוני 2008 עם קונצרט של התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אולם הפילהרמונית של ברלין** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אולם הפילהרמונית של ברלין (בגרמנית ובאנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007412867905171
* GND: 4212264-8
* LCCN: n85030115
* MusicBrainz: bea135c0-a32e-49be-85fd-9234c73fa0a8
* NKC: xx0068202
* SUDOC: 109923413
* VIAF: 130244698
* WorldCat: lccn-n85030115

 |
**אחוזת בני אבריקוסוב** (ברוסית: **Особняк Абрикосовых**), המכונה גם **הבית הראשי של אחוזת נ.א. קוסירב-אבריקוסוב** היא אחוזה הממוקמת במוסקבה בכתובת: רחוב אוסטוז'נקה, מס' 51/10.

האחוזה בת קומה אחת נבנתה בסגנון אמפירי בעלת ארבעה עמודים ונבנתה בשנות 1820. היא נבנתה מחדש בשנת 1873 על פי פרויקט של האדריכל מיכאיל קלימנטייביץ' פוזירבסקי ובשנים 1914–1916 שופצה על פי פרויקט של סרגיי יגורוביץ' צ'רנישוב. האחוזה הייתה שייכת לשושלת הקונדיטורים אבריקוסוב במוסקבה.

כיום משמש המבנה את לשכת העיתונות של שירות ביון החוץ (לשכת יחסי ציבור ויחסיו עם תקשורת של שירות שירות הביון של הפדרציה הרוסית). בשנת 2010 הותקן בחזית המבנה לוח זיכרון לזכרו של קים פילבי.

גלריה
-----

* 
* תבליט בסיס עם סצנה מהאיליאדה: פריאמוס מתחנן לקבל את גופתו של הקטור מאכילסתבליט בסיס עם סצנה מהאיליאדה: פריאמוס מתחנן לקבל את גופתו של הקטור מאכילס
* לוח המוקדש למרגל הסובייטי קים פילבילוח המוקדש למרגל הסובייטי קים פילבי
* מראה חזית צד המבנהמראה חזית צד המבנה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אחוזת בני אבריקוסוב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Память разведчика Кима Филби увековечена в Москве
**אדיסו מסלה** (באמהרית: **አዲሱ መሰለ**; נולד ב־16 ביוני 1961), הוא פוליטיקאי ישראלי וחבר הכנסת בכנסת ה-14 מטעם מפלגת העבודה ומפלגת עם אחד, וחבר הכנסת הראשון יוצא אתיופיה.

ביוגרפיה
--------

אדיסו מסלה נולד בכפר במחוז בגמדר שבאתיופיה. בזמן פרוץ מלחמת האזרחים האתיופית היה חבר בארגון המורדים המרקסיסטי יחאפה. לאחר שהדרג החל לפעול כנגד הארגון ולרדוף את חבריו, מסאלה ברח לסודאן והגיע לישראל בשנת 1980. בישראל עבר את הגיור לחומרא שדרשה הרבנות מעולי ביתא ישראל בזמנו. מסאלה עבד במסגרת הסוכנות היהודית בקרב בני קהילתו.

רכש השכלה גבוהה באוניברסיטת בר-אילן, ובמקצועו הוא עובד סוציאלי קהילתי.

קריירה פוליטית
--------------

מאסלה פעיל למען עלייתם של יהודי אתיופיה, מכהן כיו"ר ארגון הגג של עולי אתיופיה, חבר הנהלת המועצה הציבורית לקליטת עלייה, חבר הנהלה בהלצין (מרכז למורשת יהדות אתיופיה), חבר הנהלת מרכז ההיגוי לחינוך ילדי אתיופיה, חבר הנהלת מרכז ההתנדבות בישראל, וחבר הנהלת הפדרציה הספרדית בישראל.

בשנת 1996 היה מאסלה מראשי המאבק נגד מגן דוד אדום בפרשת השמדת מנות הדם של עולי אתיופיה.

בבחירות המקדימות של מפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה בשנת 1996, נבחר מאסלה לרשימה כנציג העולים, בגלל פיצול במחנה העולים מברית המועצות, בניגוד לעמדת שמעון פרס וראשי המפלגה, שהעדיפו נציג מן העולים מברית המועצות כדי למשוך קולות של עולים אלו. בעקבות זאת, שוריין מקום נוסף ברשימה לכנסת ה-14 לסופה לנדבר.

בשנת 1997 עתר חבר הכנסת מאסלה לבג"ץ כנגד הענקת פרס ישראל לשמואל שניצר, בעקבות מאמר בוטה שלו נגד העלאת בני הפלאשמורה לישראל, ובהסתמך על ביקורת חריפה שמתח בית הדין לערעורים של מועצת העיתונות על מאמרו של שניצר. בג"ץ קיבל את העתירה ובדיון חוזר החליטה ועדת הפרס לא להעניקו למר שניצר. חבר הכנסת מסאלה שימש כחבר בוועדת העלייה והקליטה, בוועדת העבודה והרווחה, וכממלא-מקום בוועדת הכספים של הכנסת.

בבחירות הפנימיות בעבודה ב־1999, לקראת הבחירות לכנסת החמש עשרה לא נבחר מאסלה במשבצת העולים והוא טען בעקבות תחקיר של נחום שחף שהבחירות זויפו במגזר הדרוזי, ובעיקר במחשב הספירה המרכזי. במחאה על אי הסדרים בבחירות הוא תקף בחריפות את אהוד ברק במרכז העבודה, אך לא זכה למקום ברשימה. בעקבות זאת, הוא פרש ממפלגת העבודה והקים יחד עם עמיר פרץ ורפיק חאג'-יחיא את סיעת עם אחד. מאסלה שובץ במקום הרביעי ברשימת עם אחד בבחירות לכנסת ולא הצליח להיבחר לכנסת ה-15.

במאי 2015, לאחר הפגנות הקהילה האתיופית, התראיין מאסלה לחדשות 2 והסביר כי חי על קו ישראל - אתיופיה במסגרת עבודה והיה נשאר במידה והיו הצעות להשתלב במגזר הפרטי לאחר שסיים את הקריירה הפוליטית שלו. אשתו ושלוש בנותיו מתגוררות בישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אדיסו מאסלה, באתר הכנסת

* אדיסו מאסלה, באתר כנסת פתוחה
* שרה ליבוביץ-דר, ‏אני מתבייש: חבר הכנסת לשעבר אדיסו מסאלה על הכישלון בקידום העדה, באתר מעריב אונליין, 10 במאי 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  Teshome G. Wagaw, **For our soul: Ethiopian Jews in Israel**, Wayne State University Press, ISBN 0814324584, p. 125 - 126
2. ↑  הפלאשמורה, אתר הכנסת; בג"ץ 2205/97 ח"כ אדיסו מאסלה נ' שר החינוך והתרבות ושמואל שניצר (24 אפריל 1997)
3. ↑  לתחקירו של נחום שחף
4. ↑  יוסי מזרחי, ‏הח"כ האתיופי הראשון שהתייאש ועזב: "כלום לא השתנה", באתר ‏מאקו‏, 9 במאי 2015

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987008910888805171
* VIAF: 5788160122851240630005
* WorldCat (עם VIAF): 5788160122851240630005

 |
סביבת העבודה של יחיאל שמי
חלל התצוגה אטלייה שמי - קיבוץ כברי
סביבת הציור של יחיאל שמי
גן הפסלים
**אָטֶליֶה שמי** הוא מתחם וגלריה בקיבוץ כברי שבגליל המערבי, ששימש בעבר כסטודיו פיסול וציור של האמן הישראלי יחיאל שמי. סביבת העבודה שלו וכן המורשת האמנותית נשמרים במקום.

ההקמה
-----

יחיאל שמי, מחשובי הפסלים והציירים בישראל, התיישב עם חבריו בקיבוץ כברי, שהיה לביתו לאורך רוב ימי חייו. ב-1962 חזר שמי מלימודיו בצרפת, החל לקדם את בניית סדנת העבודה שלו, והחליט לאמץ את הכינוי הצרפתי "אטליה".

שמי בחר להקים את האטליה מחוץ לאזור המיושב שבקיבוץ, ליד כביש הגישה לקיבוץ, על מנת לאפשר גישה נוחה למשאיות שהובילו את פסליו וכן חומרי גלם ליצירותיו. על בסיס מבנה ישן בגבולו הדרומי של קיבוץ כברי, עם חברו הטוב "רעננה" (אליהו סלע) ובמו ידיהם, הקימו את המבנה.

לאורך השנים נוספו למבנה זה תוספות, בהתאם להתפתחותו היצירתית ולצרכיו של שמי. התווספה גם סככה עם מנוף, שאפשר לשמי לשנע ולהזיז את הברזלים גדולי המימד לריתוך ואת הפסלים בעזרת שרשראות. בשנות ה-90 העמיק את עיסוקו בציור, ובעקבות כך, התווסף למבנה הקיים מבנה נוסף שיועד לציור.

שמי עבד בסדנה כחמישים שנה. הוא נפטר בשנת 2003, בגיל 81. לאחר מותו עמד המקום מיותם במשך כמה שנים.

הגלריה והציבור הרחב
-------------------

בשנת 2011 הוחלט על פתיחת סדנת העבודה של שמי לציבור הרחב. הסדנה שופצה והותאמה לתצוגה לציבור. היא חולקה לחלל פיסול וחלל ציור, חלונותיה משקיפים על גן פסלים המקיף את הבניין ועל נופי הגליל המערבי. סביבת העבודה של שמי, שולחן הציור ואף כתמי הצבע על הקיר נשמרים במקום עד היום. במסגרת הפתיחה הוצגה במקום תערוכה מרישומיו של שמי, אותה אצרה סמדר שינדלר. לאחר מכן הוצגו תערוכות מתחלפות מיצירותיו, תערוכות של אמנים נוספים המנהלים דיאלוג עם עבודתו, ופעילות חינוכית בשיתוף מוסדות אמנות שונים. התערוכות מתחלפות כל שלושה חודשים.

גן הפסלים
---------

גן הפסלים ליד האטליה, כברי
את האטליה מקיף גן פסלים רחב ידיים מעשה ידיו של שמי. שמי יצר לאורך השנים פסלים רבים וגדולים. תחילה הונחו הפסלים סביב האטליה בצורה לא מסודרת. בשנת 2000, שלוש שנים לפני מותו, חיפש שמי מקום להניח את עבודותיו הרבות. ולאחר התלבטות רבה ביקש שמי להשאיר אותן בקיבוץ כברי. בעזרת נמרוד כנעני, חתנו, השטח סביב האטליה יושר, הונח חצץ והעבודות של שמי הונחו בצורה מסודרת בגן הפסלים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אטלייה שמי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אטלייה שמי
* אטלייה שמי - בתוך קהילנט קיבוץ כברי
* חגית פלג-רותם, ‏נחרטים בתודעה, באתר גלובס, 29 בינואר 2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007416123505171
* LCCN: no2014143168
* WorldCat (עם LCCN): no2014-143168

 |
**אנדרטה לחללי גדוד 68** של חטיבת ירושלים (חטיבה 16), שנפלו במלחמת יום הכיפורים במעוזים של קו בר-לב על גדות תעלת סואץ. האנדרטה ממוקמת על מדרון ההר לרגלי טיילת שרובר שליד שכונת ארמון הנציב בירושלים.

הקמה
----

גדוד 68 היה גדוד מילואים שנשלח לאייש את המעוזים ערב מלחמת יום הכיפורים. חיילי הגדוד איישו את המעוזים בגזרה הצפונית והמרכזית. את ארבעת המעוזים בגזרה הדרומית איישו חיילי נח"ל. המלחמה ניחתה עליהם בהפתעה. תוך שלושה ימים נפלו כל המעוזים בידי המצרים פרט למעוז הצפוני - בודפשט. 76 מחיילי הגדוד נהרגו והשאר - חלקם נשבו וחלקם הצליחו לסגת ולחבור עם כוחות צה"ל

האנדרטה בנויה משש קוביות בטון יצוק בגודל 1.5 מטר דמויות מכשולים נ"ט. על הקוביות נקבעו לוחות אלומיניום המצוירים בצריבה. על הקובייה הראשונה מופיעים שמות המעוזים שאוישו על ידי חיילי הגדוד וכתוב: "לחיילי גדוד 68, חטיבה 16 - הירושלמית אשר עמדו בגבורה בפרץ מול נחשולי ענק. מעוזי תעלת סואץ - יום הכיפורים תשל"ד".

על קובייה סמוכה חרוטים שמותיהם ודרגותיהם של 76 חיילי הגדוד שנפלו במלחמה. על שאר הקוביות מופיעים שרטוטים של מבנה המעוזים וקריאות מצוקה של הלוחמים כמו: "הם עולים עלינו אתם מבינים? נו, תרביצו ארטילריה", או: "כל הזמן חיכיתי למטוסים, כמה זמן זה לוקח למטוס להגיע".

האנדרטה הוקמה בשנת 1975 ביוזמת אגודת ידידי גדוד 68. היא נבנתה על ידי אריק אופיר.

מעל אתר ההנצחה הוקם מצפור החטיבה הירושלמית.

ותיקי גדוד 68 הוסיפו לשמור על קשר הדוק גם בתום המלחמה, סייעו לפגועי המלחמה, לאלמנות, ליתומים. בשנת 2011 ראה אור הספר"מעוז צור" מאת עופר רגב

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

ראו גם
------

* חטיבת ירושלים במלחמת יום הכיפורים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרטה לחללי גדוד 68** בוויקישיתוף
* האנדרטה באתר יזכור
**טובה אילן** (2 ביוני 1929 – 19 במרץ 2019) הייתה אשת חינוך ישראלית, מקימת מרכז יעקב הרצוג בקיבוץ עין צורים וחברת הכנסת מטעם העבודה-מימד-עם אחד בכנסת ה-16.

ביוגרפיה
--------

טובה אילן נולדה באוסטריה בשנת 1929. עלתה לארץ ישראל בשנת 1936. הצטרפה לקיבוץ עין צורים ב-1951. כיהנה כמזכ"לית משותפת של תנועת הנוער בני עקיבא בשנים ה'תש"ט - ה'תשי"ב. בשנים 1951–1960 עבדה בעליית הנוער ולאחר מכן ניהלה את בית הספר התיכון האזורי המקיף "שפיר" (1961–1972).

בשנת 1987 הקימה את מרכז יעקב הרצוג, מוסד ללימודי יהדות של תנועת הקיבוץ הדתי, בקיבוץ עין צורים, ועמדה בראשו עד פרישתה בשנת 2001. מטרת המרכז היא ליצור שיח איכותי, ולהילחם בתופעה של ניכור תרבותי וחברתי.

נמנתה עם מקימי מפלגת מימד, ושובצה במקום השלישי ברשימת מימד בבחירות לכנסת השתים עשרה, אך רשימה זו לא עברה את אחוז החסימה ואילן נותרה מחוץ לכנסת. אילן הייתה במקום ה-27 ברשימת עבודה-מימד בבחירות לכנסת השש עשרה, כנציגה השנייה של מימד לאחר מיכאל מלכיאור. נכנסה לכנסת בשלהי כהונת הכנסת ובעת פגרת הבחירות, בעקבות התפטרות חברי הכנסת שמעון פרס, דליה איציק וחיים רמון, שעברו למפלגת קדימה. בבחירות לכנסת ה-18 הוצבה במקום ה-115 הסמלי ברשימת התנועה הירוקה-מימד לכנסת.

לכבוד יום הולדתה ה-70 יצא לאור הספר "**עין טובה - דו-שיח ופולמוס בתרבות ישראל**", ספר יובל למלאת עי"ן שנים לטובה אילן, העורך - נחם אילן, הקיבוץ המאוחד ונאמני תורה ועבודה, תל אביב, תשנ"ט, 1999.

אילן השיאה משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-52 של מדינת ישראל. בשנת תש"ס העניקה לה אוניברסיטת בר-אילן תואר דוקטור לשם כבוד "על הישגיה הייחודיים בתחום החינוך היהודי, על תפקידה הבכיר ביצירת דו-שיח בין דתיים וחילוניים, ועל השנים הארוכות בהן היא פועלת בהצטיינות בשירות הציבור".

טובה אילן זכתה בפרס על שם סם רוטברג לחינוך יהודי, אשר הוענק על ידי האוניברסיטה העברית בירושלים, על חלקה בקידום ההבנה ההדדית בין חלקים בחברה הישראלית.

נפטרה בשנת 2019, והובאה למנוחות בעין צורים.

הייתה נשואה לרפי אילן, מומחה לתיאטרון העברי בישראל ולכתבי המשורר נתן אלתרמן.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* טובה אילן, באתר הכנסת

* טובה אילן, באתר כנסת פתוחה
* טובה אילן באתר "מימד"
* ריאיון עם טובה אילן, באתר "קולך"
* נפטרה טובה אילן, מחלוצות הפמיניזם הדתי, באתר ynet, 19 במרץ 2019
* טובה אילן (1929-2019), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר בני עקיבא
2. 1 2  נחמן גלבוע, פרס ע"ש סם רוטברג לטובה אילן, ב"אתר הקיבוצים", 22 במאי 2008
3. 1 2  אתר הקיבוץ הדתי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309478905171
* BnF: cb14505763m (data)
* ISNI: 0000 0000 7843 6243
* LCCN: no99053543
* VIAF: 97289647
* WorldCat: lccn-no99053543

 |