recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
בית הכנסת מבפנים
**בית הכנסת בית יעקב**, המוכר יותר כ**בית הכנסת הגדול**, הוא בית הכנסת המרכזי של העיר פתח תקווה. בית הכנסת שוכן ברחוב חובבי ציון ונקרא על שם ג'יימס (יעקב) מאיר רוטשילד, אביו של הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד.

היסטוריה
--------

את בית הכנסת תכנן דניאל הכהן ליפשיץ, מהמתיישבים הראשונים בפתח תקווה. בחזית בית הכנסת מוצב שלט המעיד על פועלו של דניאל ליפשיץ ותרומתו לעיר.

בית הכנסת נבנה במשך כעשור, החל משנת 1890, בעקבות קבלת תרומה מאודסה, אך הבנייה נעצרה לאחר כשמונה שנים עקב מחסור בכסף. משהגיע הברון רוטשילד וראה שבניית בית הכנסת נעצרה, תרם את הכסף הדרוש לסיום בניית בית הכנסת, והבטיח שעד ראש השנה יהיה בעיר בית כנסת גדול כמו במקווה ישראל.

בית הכנסת מורכב מאולם מרכזי גדול ממדים ומעליו עזרת נשים. משני צידי הכניסה הראשית ישנם שני אולמות תפילה קטנים וברחבת הכניסה ישנו חדר נוסף המשמש גם כ"אולם קידושים" וככולל אברכים. התוספת נבנתה על ידי הנדיב מאיר כוכב זסלבסקי.

בחזית בית הכנסת, במרכז, תלוי שעון בן כ-60 שנה, שהשעות בו כתובות באותיות עבריות וכן שעוני שמש הפועלים בשיטת הנקודה. בית הכנסת הגדול מוגדר כבניין לשימור והוא אחד מהאתרים החשובים במרכז ההיסטורי של פתח תקווה.

בשנת 1990 תרם מנחם נחמנוביץ', אחד מהמתפללים, דלתות כניסה לאולם הגדול של בית הכנסת. בדלתות משובצים שנים-עשר ויטראז'ים המציגים את שנים-עשר שבטי ישראל, מעשה ידיה של האמנית יהודית יהלום.

בבית הכנסת נוסח התפילה הרשמי הוא נוסח אשכנז, אך במהלך ימות השבוע מתקיימים מניינים רבים במקביל בכל אולמות התפילה ונוסח התפילה בכל מניין נקבע על פי שליח הציבור. לבית הכנסת חזן קבוע העובר לפני התיבה בשבתות מיוחדות ובחגים.

בליל 4 במאי 2006 רוססו על דלת בית הכנסת ובתוכו צלבי קרס וכתובות בעלות אופי נאצי. גילוי הכתובות עורר זעזוע ברחבי העיר. בספטמבר 2007 הודיעה משטרת ישראל על לכידת קבוצת נאו-נאצים יוצאי חבר המדינות שהיו אחראים למעשה זה ולמעשים אחרים. אולם בלילה שלאחר לכידת חברי הכנופיה, נופצו דלתות הזכוכית של בית הכנסת ע"ש יהודי רומניה שנספו בשואה, הנמצא ברחוב גולדנהירש, סמוך לתחנת המשטרה ולבית הכנסת הגדול[דרוש מקור]. בנובמבר 2010 הושחת בית הכנסת פעם נוספת.

במהלך שנת 2018 החל שיפוץ בית הכנסת בעלות עשרות מיליון ש"ח. באוגוסט 2019 פרצה שרפה בבית הכנסת ששרפה את פרוכת ארון הקודש. החשש הוא להצתה.

* השעון על קיר בית הכנסת הגדולהשעון על קיר בית הכנסת הגדול
* שעון שמש על קיר בית הכנסת הגדולשעון שמש על קיר בית הכנסת הגדול
* בית הכנסת בשנת 1946בית הכנסת בשנת 1946

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל אתרי מורשת בישראל** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת הגדול** בוויקישיתוף
* דובי זכאי, חוזרים לבית הכנסת, באתר ynet, 11 בספטמבר 2002
* מיכאל יעקובסון: סיבוב בבית הכנסת הגדול בפתח תקווה שנפתח מחדש, באתר 'חלון אחורי', 3 באוקטובר 2019
* אתר למנויים בלבד נעמה ריבה, בית הכנסת בפתח תקוה שנבנה ב-3,000 רובל ואורכו כ"ד מעטטער, באתר הארץ, 10 בנובמבר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרשיית "צלבי הקרס", באתר משטרת ישראל
2. ↑  אורי פולק,הושחת בית הכנסת הגדול בפ"ת, ב' בכסלו תשע"א, באתר כיפה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007373046005171
* VIAF: 90151433020656420007
* WorldCat: viaf-90151433020656420007

 |
**המפלגה הדמוקרטית** (בלוקסמבורגית: **Demokratesch Partei**, בצרפתית: **Parti Démocratique**, בגרמנית: **Demokratische Partei**, מכונה בקיצור גם ה-**DP**) היא מפלגה ליברלית בלוקסמבורג, ואחת משלוש המפלגות המרכזיות במדינה. כיום המפלגה מובילה את ממשלת לוקסמבורג, אם כי היא רק המפלגה השנייה בגודלה. ה-DP ממוקמת במרכז-ימין מבחינה פוליטית, ותומכת בליברליזם כלכלי מתון, עם דגש חזק על אינטרנציונליזם ורעיון זכויות האדם. המפלגה מונהגת על ראש ממשלת לוקמבורג קסאבייה בטל. מעוז המפלגה הוא העיר לוקסמבורג, שם ניצחה ברציפות בבחירות לראשות העיר מאז שנת 1970. 

המפלגה נחשבת לאחת המפלגות הליברליות החזקות באירופה, זאת בעיקר בשל כוחה הפוליטי, מעורבותה בממשל הלוקסמבורגי, ותפקידה במוסדות הבינלאומיים.

היסטוריה
--------

אמנם בלוקסמבורג התקיימו פלטפורמות ליברליות עוד משנת 1904, המפלגה נוסדה במתכונת הנוכחית ב-24 באפריל 1955. בתחילתה הייתה ה-DP מפלגה קטנה, וקיבלה 6 מושבים בבחירות הראשונות שלה, שנערכו בשנת 1955. בבחירות שנערכו בשנת 1959 קיבלה 11 מושבים בפרלמנט ולקחה חלק מסוים בממשלה של המפלגה הסוציאליסטית. בשנת 1964 המפלגה חזרה לשישה מושבים. בשנת 1968 קיבלה שוב 11 מושבים וחזרה אל חיק הממשלה. 

בשנת 1974 קיבלה המפלגה 22% מהקולות, עובדה שאפשרה לה לנהל משא ומתן עם המפלגות הגדולות ממנה. כתוצאה מכך, קיבלה תפקידים מרכזיים בממשלה. בשנים שלאחר מכן התרחש משבר כלכלי במדינה, והממשלה ניסתה לצמצם את נזקיו ולמנוע אבטלה המונית בתעשיית הפלדה. עם זאת, המפלגה הצליחה להוביל רפורמות רבות, בהן ביטול עונש המוות וקיצור תהליכי הביורוקרטיה של הליכי הגירושים.

בשנת 1979 קיבלה המפלגה כ-15 מושבים בפרלמנט, והייתה למפלגה השנייה בגודלה- הישג שיחזור על עצמו רק בשנת 1999. באותה השנה המפלגה זכתה בשני מושבים בפרלמנט האירופי, הישג שלא יחזור לעצמו. בשנים 1984-1999 פעלה המפלגה באופוזיציה.

אידאולוגיה
----------

המפלגה אמנם נוטה לימין הפוליטי, אך בעשורים האחרונים היא נוטה להרכיב ממשלות עם מפלגות משני צידי המתרס הפוליטי. בכך היא דומה יותר למפלגה הליברל-דמוקרטית בבריטניה או המפלגה הדמוקרטית החופשית בגרמניה, מאשר מפלגות ליברליות קלסיות אחרות בבלגיה או בהולנד. 

המפלגה מאמינה בליברליזם כלכלי, סחר חופשי וכלכלת שוק. המפלגה תומכת בנחרצות בחירויות האזרח ובזכויות האדם, ובכך גם בזכויותיהם של מהגרים ובזכויות להט"ב. דוגמה לתמיכת המפלגה בזכויות אדם היא ביטול עונש המוות ותמיכה בזכות להפלות מלאכותיות. בנוסף על כך, המפלגה תומכת בחיזוקם של האיחוד האירופי, נאט"ו והאומות המאוחדות.

תמיכה פוליטית
-------------

מרבית מהכוח הפוליטי של המפלגה מגיע ממצביעים מן מעמד הביניים. רוב תומכי ה-DP הם צעירים, אנשי צווארון לבן, עובדי מדינה, עצמאים ואנשים בעלי הכנסה גבוהה. המפלגה זוכה להצלחה בעיר לוקסמבורג ובפרבריה העשירים. המפלגה (וגם הפלטפורמות הליברליות שקדמו לה) זכו להצלחה רבה מאוד בבחירות המוניציפליות בעיר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המפלגה הדמוקרטית** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של המפלגה הדמוקרטית (בלוקסמבורגית)

* אתר האינטרנט הרשמי של המפלגה הדמוקרטית (בצרפתית)
* המפלגה הדמוקרטית, ברשת החברתית פייסבוק

* המפלגה הדמוקרטית, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* המפלגה הדמוקרטית, ברשת החברתית אינסטגרם

* המפלגה הדמוקרטית, סרטונים בערוץ היוטיוב
**מבצע מוראל**  היה מבצע להעלאת יהודי מרוקו, שנערך מ-16 במרץ 1961 עד ב-24 ביולי 1961 ובמסגרתו עלו לישראל כ-530 ילדים יהודים.

לאחר שממלכת מרוקו קיבלה עצמאות מהרפובליקה הצרפתית הרביעית ב־1956 אסרה הממלכה על הגירה לישראל. "המוסד" ארגן עליות חשאיות של יהדות מרוקו באמצעות ספינת "אגוז". בינואר 1961 טבעה הספינה וכל 44 נוסעיה, מחציתם ילדים, נספו.

בעקבות האסון הועלה רעיון להעלאת יהודים ממרוקו. על פי התכנית, שליח ארגון יתחזה לנציג של ארגון שווייצרי הומניטרי שיוצב בקזבלנקה יפנה לשלטונות מרוקו ביוזמה להוציא מאות ילדים יהודים ומוסלמים לחופשה בשווייץ. אחרי שהות קצרה בשווייץ ימשיכו הילדים היהודים לישראל.

במקביל, דייוויד ליטמן, בן למשפחה יהודית בריטית עשירה בשלהי שנות העשרים בחייו, התדפק על דלתותיהם של הארגונים היהודיים בז'נבה וביקש שיטילו עליו משימה אולם לא היה להם מה להציע לו. הוא הגיע לבסוף לארגון OSE (ראשי תיבות בצרפתית של עבודה וביטחון ליתומים), שעסק בהצלת ילדים בתקופת השואה ואחריה. ליטמן פנה לארגון יומיים לאחר שפנו אליו מהסוכנות היהודית בשווייץ בבקשה לסייע במציאת מתנדב לשליחות חשאית במרוקו. כדי לשמור על חשאיות, מפעיליו לא סיפרו לו שהוא עובד עבור "המוסד" והוא היה בטוח שהוא עובד למען הסוכנות היהודית. דויד ליטמן יצא מיד לקזבלנקה מצויד במכתב מארגון שווייצרי הומניטרי, שם פתח משרד והתחיל לעבוד.

אנשי המוסד גד שחר ופנחס קציר עברו מבית לבית בקזבלנקה ושכנעו את הורי הילדים לתת לילדיהם לעלות לישראל.

במלאת 25 שנה למבצע מוראל, בשנת 1986 התקיים באשקלון כנס של הילדים שעלו. הכנס הפגיש את בני הזוג ליטמן עם הילדים שבגרו וליטמן זכה לתעודת הוקרה על פועלו.

ראו גם
------

* מבצע יכין

לקריאה נוספת
------------

* דוד ליטמן, "מבצע 'מוראל' : משימה במרוקו (16 במארס - 24 ביולי 1961)", **שורשים במזרח** א (תשמו) 425-365

קישורים חיצוניים
----------------

* יאיר שלג, שם קוד: ציור קיר, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2007
* מבצע מוראל, קזבלנקה 61 הסרט, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד עופר אדרת, "האיש שלנו בקזבלנקה", שהעלה לארץ 530 ילדי יהודים ממרוקו, מת בגיל 87, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2023

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987012399862305171

 |
**"מועצת האיחוד והקידמה"** (בטורקית עות'מאנית: **إتحاد و ترقى**; בטורקית: **Birlik ve İlerleme Derneği**), שכונתה גם **"הוועד לאיחוד ולקידמה"**, הייתה ארגון המסגרת של תנועת הטורקים הצעירים בראשיתה, ולאחר מהפכת הטורקים הצעירים בשנת 1908, הייתה לארגון הגג של הזרם הלאומני באימפריה העות'מאנית.

היסטוריה
--------

חברי תנועת הטורקים הצעירים
המועצה נוסדה על ידי אהמט רזא. בשנת 1889 ביקר רזא בפריז והושפע רבות מהפילוסופיה הפוזיטיביסטית, שקבעה כי ניתן לפתור את מצוקות החברה על ידי הקידמה המדעית. רזא האמין כי כך תפתרנה בעיות האימפריה העות'מאנית הנחשלת. סיסמתו של רזא הייתה סדר וקידמה ואלה הולידו את "מועצת האיחוד והקידמה". המועצה פעלה בפריז, משום שהסולטאן התייחס אל חבריה כאל מורדים ועונש מוות ריחף מעל ראשיהם. בשנת 1900 הצטרף אל הגולים סבאהדין (Sabaheddin) ממשפחת הסולטאן, ועד מהרה השתלט על הנהגת התנועה.

ב-4 בפברואר 1902 התכנס לראשונה קונגרס של המועצה בפריז בנשיאותו של סבאהדין. הקונגרס קיבל שתי החלטות מרכזיות:

1. יש לעבור לאמצעים אקטיביים יותר וליצור תנועה מהפכנית ברחבי האימפריה.
2. יש לדרוש את התערבותן הפעילה של המעצמות האירופאיות באימפריה העות'מאנית, כדי שילחצו על האימפריה לבצע רפורמות ברוח המערב.

בדצמבר 1907 נערך קונגרס שני של התנועה בפריז. הפעם, נערך חלק ניכר מהדיונים בדלתיים סגורות. הדיונים לא עסקו באידאולוגיה, אלא בתוכנית פעולה מעשית להפלת שלטונו של הסולטאן.

לאחר הפיכת הטורקים הצעירים ביולי 1908 החל מאבק על ירושת השלטון בין שני זרמים של הטורקים הצעירים. מצד אחד ניצב הזרם הליברלי שתמך בהדגשת הייצוגיות והפתיחות התרבותית, שבזכותן יוכלו העמים השונים המרכיבים את האימפריה העות'מאנית להישאר במסגרתה. הם הציעו להקים מדינה ליברלית-חוקתית, שבה יבחר פרלמנט שיעודד פלורליזם פוליטי ותרבותי בכל רחבי האימפריה. מנגד ניצב הזרם הלאומני שהאמין כי רק בני הגזע הטורקי ראויים ומסוגלים לשלוט באימפריה המגוונת, כפי שהיה עד אותה עת. זרם זה היה מורכב בעיקר מקציני צבא ומאנשי מנהל ממוצא טורקי ששאפו לשמר את מעמדם, ושלט במועצת האיחוד והקידמה.

בשנים הראשונות לשלטון הטורקים הצעירים באימפריה הייתה ידו של הזרם הליברלי על העליונה, אולם הידרדרות מצבה של האימפריה בתקופתם יצר כעס ומרירות בקרב הטורקים וחיזק את האגף הלאומני. היסטוריונים טוענים כי הטעות המרכזית שעשו המנהיגים הליברלים הייתה שהם השאירו את מועצת האיחוד והקידמה מאחורי הקלעים הפוליטיים ולא העניקו לה הזדמנות נאותה להשתתף במשחק הפרלמנטרי[דרוש מקור].

בינואר 1913 תפסו אנשי האגף הלאומני את מאחזי השלטון בכוח הזרוע, לאחר ששמועה שקרית כי הליברלים הסכימו לוותר על חבל אדירנה לבולגרים נפוצה באיסטנבול ושלהבה את ההמונים, שמועה זו באה לאחר תקופת בת 5 שנים בה איבדה האימפריה כ-83% משטחיה.

הלאומנים ממועצת האחדות והקידמה כוננו למעשה דיקטטורה צבאית שבראשה עמדו שלושה אישים: איסמאיל אנוור פאשה, אחמד ג'מאל פאשה ומהמט טלעת פאשה ("שלושת הפאשות"). השלושה הנהיגו משטר דיכוי ומנגנון שלטון ריכוזי, ובתקופתם התבצע רצח העם הארמני (אפריל 1915). שלטונם הסתיים רק בשנת 1918 עם תבוסת האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה השלושה נידונו למוות שלא בפניהם; טלעת וג'מאל נרצחו בידי מתנקשים ארמנים (בברלין ב-1921 ובטביליסי ב-1922, בהתאמה), ואנוור נהרג בקרב בטג'יקיסטן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ועד האחדות והקדמה** בוויקישיתוף   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**
* מועצת האיחוד והקידמה, דף שער בספרייה הלאומית
**ג'סי צ'יסי** (באנגלית: **Jessie Chisi**) היא במאית ותסריטאית קולנוע מזמביה.

ביוגרפיה
--------

צ'יסי נולדה וגדלה בזמביה. היא השתתפה במחנה הכישרונות בדרבן בשנים 2009 ו-2010 והתקבלה למחנה הכישרונות Berlinale, בגרמניה. היא השלימה תואר ראשון במכון לתקשורת המונים בזמביה, וכן לימודי תעודה ביזמות בMIT. ב-2015, מונתה כעמיתה בתוכנית Mandela Washington Fellowship for Young African Leaders

ב-2013 יסדה צ'יסי את פסטיבל הסרטים הקצרים של זמביה, המציע במה לסרטים בני 15 דקות או פחות. והקימה את התוכנית "קולנוע צעיר בזמביה". צ'יסי היא פעילה מסורה למען זכויות האדם, ומאמינה בכוחו של הקולנוע לייצר שינוי, ולהזניק את ארצה קדימה. היא נחשבת לדמות מובילה וחלוצה של תעשיית הקולנוע הצעירה של זמביה.

ההצעה של צ'יסי לברלינלה, שנקרא באותו שלב *Woman On Hold*, הפך בסופו של דבר לסרטה משנת 2014, *Between Rings*, אשר מומן על ידי קרן הקולנוע הפיני. הסרט עסק בבת דודה של צ'יסי, אסתר פירי, המתאגרפת הראשונה של זמביה, ועל המתח שלה בשל הצורך לבחור בין נישואים לבין הקריירה. הקרנת הבכורה אירעה בפסטיבל סרטי התעודה הבינלאומי של קופנהגן.

ב-2016 היא שיתפה פעולה עם קאסי קאבוויטה בסרט *Sound of Silence*, סרט על אלימות מיניות וזוגית. היא כתבה, הפיקה בשיתוף, וביימה בשיתוף את הסרט *Imagination* (2017), על ילד צעיר משכונת עוני בלוסאקה, אשר חולם כנגד כל הסיכויים להיות במאי.

צ'יסי מחלקת את זמנה בין פינלנד לזמביה.

פילמוגרפיה
----------

* *Between Rings: The Esther Phiri Story*, 2014
* *Zambia's Boxing Star*, 2016. .
* *Imagination*, 2017

סרטים קצרים
* *Every woman knows*
* *Goodbye*
* *Unborn*

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ג'סי צ'יסי

* ג'סי צ'יסי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mandela Washington Fellowship for Young African Leaders
2. ↑  Beti Ellerson, Jessie Chisi talks about "Between Rings: The Esther Phiri Story" and her hopes for Zambian cinema, African Women in Cinema blog, 10 September 2014.
3. ↑  Jessie Chisi, Festival Scope Pro (ארכיון)
4. ↑  Tambay A. Obenson, Trailer: ‘Between Rings’ (Doc on Esther Phiri – Zambian Boxing Champ), *Indie Wire*, October 21, 2014.
5. ↑  Zambian Movie on GBV coming soon, *Lusaka Times*, 27 April 2016.
6. ↑  Jessie Chisi premieres "Imagination", *Zambia Daily Mail*, 3 March 2017.
**תום ראובני** (נולד ב-6 בדצמבר 2000) הוא גולש רוח ישראלי על גלשן רוח מדגם IQFOiL.

ביוגרפיה
--------

תום הוא בנם של ד"ר רונן ראובני, מומחה לפיזולוגיה של המאמץ, ושל קייט ראובני, אשת הייטק. הוריו עודדו אותו לפעילות ספורטיבית מגיל צעיר. בילדותו התאמן במספר ענפי ספורט שונים.

קריירה
------

בצעירותו זכה ראובני במספר מדליות באליפויות עולם לנוער.

באליפות העולם בגלישת רוח מדגם IQFOiL לשנת 2022 שנערכה בברסט שבצרפת סיים ראובני במקום רביעי. בשנת 2023 זכה במדליית ארד בתחרות במסגרת גביע העולם בשייט.

באליפות העולם בגלישת רוח מדגם IQFOiL לשנת 2024 שנערכה בלנסרוטה שבספרד סיים במקום שמיני. זמן קצר לאחר התחרות הודיע הוועד המנהל באיגוד השייט בישראל כי הוחלט כי שראובני ייצגו את ישראל במשחקים האולימפיים בפריז בגלישת רוח בדגם IQFOil.

קישורים חיצוניים
----------------

* "ראיון השבוע" עם גולש הרוח תום ראובני באתר הרשמי של הוועד האולימפי בישראל

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  שרון קנטור ותום ראובני ייצגו את ישראל בגלישת רוח באולימפיאדה בפריז באתר Ynet, 7 בפברואר 2024 (בעברית)
2. ↑  גביע העולם בשייט: ארד לתום ראובני בספרד באתר ישראל היום, 8 באפריל 2023 (בעברית)
דרך שלמה במפגשה עם דרך קיבוץ גלויות
**דרך שַלְמָה** (ידועה גם כ**דרך סלמה** או **רחוב סלמה**) היא דרך מרכזית בעיר תל אביב-יפו, המתחילה במתחם **חצרות יפו** ומדרחוב בת עמי ליד אולם נגה ביפו ומסתיימת בדרום תל אביב. בעבר הייתה ראשיתה של הדרך ההיסטורית יפו-לוד וחיברה את יפו עם הכפר הערבי סָלָמֶה, ממזרח לעיר והייתה גבולה הדרומי של העיר תל אביב.

לאחר קום המדינה שונה שמו של הכביש ל**רחוב 310** ולאחר מכן לדרך שלמה על שם הכפר שַׁלְמָה,[דרושה הבהרה] ששכן ככל הנראה בסמוך ליפו, ואשר נזכר בספר מקבים א':

> 
> "וירא נקנור כי נודעה עקבתו, ויצא בחרב לקראת יהודה על יד כפר שַׂלמה"
> 
> 
> 
> — מקבים א', ז', כט (מיוונית: יצחק זעקיל פרענקיל)
> 

הקטע המערבי של הדרך מכיכר השעון עד שדרות ירושלים נקרא כיום רחוב **מרזוק ועזר** על שם שניים מנידוני קהיר. מזרחה משם עוברת הדרך ליד בניין מטה משטרת תל אביב ע"ש רב ניצב דוד קראוס של משטרת ישראל, במקום שבו עמדה לפני כן שלוחת המטה של משטרת ישראל, ומסתיימת ליד התחנה המרכזית החדשה של תל אביב בפינת רחוב לבנדה. את הדרך חוצים הרחובות הראשיים: דרך קיבוץ גלויות, רחוב הרצל, רחוב עליה/שוקן ושדרות הר-ציון. ברחוב שלמה מספר מקומות בילוי כגון מועדון ההופעות "סאבליים", המועדון למוזיקה שחורה "ג'י-ספוט", מועדון הריקודים "קו מילניום" ו"אקטיבי" שנפתח במקומו לאחר סגירתו, מועדון הבארבי שעבר מרחוב שלמה בשנת 2001, וכן מקומות בילוי נוספים בסמטאות היוצאות מהרחוב.

היסטוריה
--------

דרך סלמה (או **דרך שלמה**) החלה במעגל תנועה בפינת שדרות ירושלים (יפו) שנקרא בשם: "כיכר סלמה" שהיה למעשה "העתק מוקטן" של כיכר דיזנגוף בתל אביב ומשם המשיכה מזרחה אל הכפר הערבי שנקרא באותו השם. הבניין הראשון שהוקם באותה כיכר (שדרות ירושלים 11 פינת סלמה 2) שימש בתור חניון ותחנת יציאה עבור כירכרות ממנה יצאו אל כמה מקומות ברחבי הארץ.

כיכר השעון נבנתה בשנת 1906 כמרכז שלטוני אזורי של האימפריה העות'מאנית. כאמור, חיברה דרך שלמה בין הכפר סלמה ששכן באזור ליפו. לאחר פרעות תרפ"א ומאורעות תרפ"ט שימשה דרך סלמה כקו הגבול בין יפו ליישוב העברי בתל אביב. בשנת 1927 הוקם בדרך סלמה משק הפועלות הראשון על מנת לשמש כמרכז הכשרה לעולות לעבודה בחקלאות ובעת הקמת שכונת התקווה ב-1935 שימשה דרך סלמה כדרך הגישה העיקרית לשכונה.

במהלך מלחמת העצמאות בוצעו מתקפות כלפי השכונות הדרומיות מהכפר סלמה שריכז אליו כנופיות מהאזור. המתקפות נבלמו על ידי כוחות ההגנה ותושבי הכפר נטשו אותו במהלך המלחמה. לאחר קום המדינה שונה שם הכביש לדרך שלמה במטרה לשוות לו ציביון יהודי יותר, אך השם העברי לא נקלט.

הבנייה באזור זה מאופיינת במבנים עתיקים שנשתמרו מתקופות מוקדמות יחד עם בניינים מודרניים. כשאר שכונות דרום תל אביב מאופיין האזור בהזנחה.

ראו גם
------

* רחובות תל אביב-יפו
* כפר שלם
* מבצע חמץ

הקצה המזרחי של דרך סלמה, מבט מערבה. במקום בו ניצבת כיום התחנה המרכזית החדשה של תל אביב היה בעבר פרדס ובסמוך לו בית באר. בית זה נגדם עם בניית התחנה, ודרך סלמה הוסטה כך שהיא עוברת דרך חורבותיו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דרך שלמה** בוויקישיתוף
* מיכאל יעקובסון, שיטת הסלמה: הרחוב המפויח של דרום ת"א הופך לפנטזיה נדל"נית, באתר Xnet‏, 3 באוקטובר 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  ששכן במקום בו נמצאת היום שכונת כפר שלם, הקרויה גם היא על שם הכפר
3. ↑
4. ↑   התפתחות השטח הבנוי של תל אביב בשנים 1909 - 1934, פרופ' גדעון ביגר
5. ↑  עפ"י מדריך רחובות העיר שפורסם על ידי עיריית ת"א-יפו
6. ↑
7. ↑
8. ↑  שכונת התקוה ושכונת עזרא
9. ↑
**Ultra Ethernet Consortium** (התאגדות אולטרה איתרנט) ובקיצור **UEC** היא התאגדות שנוסדה ב-19 ביולי 2023 בחסות קרן לינוקס. מטרת ההתאגדות היא לפתח שכבת תעבורה אמינה (reliable), בעלת ביצועים גבוהים וללא איבוד מידע (lossless) עבור מחשוב עתיר ביצועים (HPC) ורשתות בינה מלאכותית. הסטנדרט מתחרה באינפיניבנד.

הארגון מפעיל קבוצות עבודה שונות המתמקדות בהיבטים שונים של שכבות התקשורת כמו השכבה הפיזית, שכבת הקשר, שכבת התעבורה ושכבת התוכנה וכן קבוצות עבודה לתחומים ספציפיים כמו שימושי אחסון, תאימות, ניהול הרשת וביצועי הרשת.

בהתאגדות חברות בין היתר AMD, אריסטה נטוורקס, ברודקום, סיסקו, EVIDEN, HP, אינטל, מטא, מיקרוסופט ואורקל.

בין הטכנולוגיות המשולבות בסטנדרט:

* ריבוי נתיבים - שימוש במספר נתיבים (Multi-path) לשליחת חבילות המידע
* הגמשה לסדר חבילות (Flexible ordering) - הפרוטוקול מגמיש את הדרישות הנוגעות לסדר ההגעה של חבילות, ומאפשר הגעה של חבילות מידע שלא בהכרח על פי סדר השליחה שלהן.
* בקרת גודש (Congestion Control) - הפרוטוקול מנסה לשלב בתוכו יכולות של בקרת גודש לצמצום איבוד חבילות ברשת.

קישורים חיצוניים
----------------

* האתר הרשמי של UEC

הערות שוליים
------------

1. ↑  Anton Shilov, Ultra Ethernet Consortium Grows to 55 Members, Reveals Some Details on Upcoming HPC Backbone Tech, www.anandtech.com
2. ↑  angelahliu, UEC Progresses Towards v1.0 Set of Specifications, Ultra Ethernet Consortium, ‏2024-03-18 (באנגלית אמריקאית)
**אנגוס סמפסון** (באנגלית: **Angus Sampson**; נולד ב-12 בפברואר 1979) הוא שחקן קולנוע, במאי, תסריטאי ויוצר אוסטרלי.

ביוגרפיה
--------

סמפסון נולד בסידני, ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה ולמד בבית הספר טריניטי לדקדוק ובבית הספר ארמידייל, בצפון ניו סאות' ויילס. הוא סיים את לימודיו בבית הספר AWARD School ב-2002.

הוא החל להופיע ב-1996 בסדרה המוזיקלית "Recovery" והופיע בה עד לשנת 2000. ב-1998 שיחק לראשונה בסרט "Dags" בתור פרוזאק ובשנה לאחריה שיחק בסרט הקצר "Smile & Wave" בתור ריי.

לאורך השנים שיחק במספר סרטים ביניהם במקס הזועם: כביש הזעם, "The King"‏, "Razor Eaters" ‏, "Now Add Honey", "קוקודה", "הרוע שבפנים" וכן סרטי ההמשך "הרוע שבפנים 2", "הרוע שבפנים 3", "הרוע שבפנים: המפתח האחרון", "100 Bloody Acres"‏, "Darkness Falls"‏, "Footy Legends", "ארץ יצורי הפרא", "The Mule" - בה שימש גם כבמאי ותסריטאי שותף ועוד.

כמו כן הופיע במספר סדרות ביניהם: "The Secret Life of Us"‏, "The 10:30 Slot"‏, "Wilfred"‏, "Greeks on the Roof"‏, "Thank God You're Here"‏, "Underbelly"‏, "Randling" ובסדרות המתח "פארגו" ו"המתים המהלכים" וכן בעולם היורה: מחנה הקרטיקון.

הוא השתתף גם ברדיו ויצר את הלהקה "The Forbidden Fruit" - להקה שביצעה פארודיה ל"מקס הלוחם בדרכים", בה גילם סמפסון את הלורד הומונגוס. הוא שימש גם כפרזנטור התוכנית "Breakfasters" ברשת 3RRR האוסטרלית. מאז 2011 הוא גם מנחה את תוכנית הלילה האוסטרלית "The Lonely Hearts Club" ברשת "ABC Radio National", בה הוא מנחה בשם הבדוי ריצ'רד סילק. 

בשנת 2022 החל לשחק בסדרת הדרמה המשפטית של נטפליקס "סנגור במבחן"; המבוססת על הסרט באותו שם משנת 2011. באותה שנה גילם את ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה בסדרה הקומית התקופתית "לו הייתי פיראט" של רשת HBO Max.

בשנת 2023 דיבב את דמותו של הגנרל פקמייסטר בסדרת ההנפשה "קואלה מן" ברשת הולו ובשירות הזרמת המדיה "דיסני+". באותה שנה שיחק בסרטו של טאיקה ואיטיטי "הגול הבא מנצח". 

בשנת 2024, שיחק בסרט הפוסט-אפוקליפטי של ג'ורג' מילר, "פיוריוסה: מסאגת מקס הזועם" בדמותו של המכונאי האורגני; והוא משמש גם כספין אוף וגם כפריקוול לאירועי הסרט "מקס הזועם: כביש הזעם" משנת 2015.

קישורים חיצוניים
----------------

* אנגוס סמפסון, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* אנגוס סמפסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑   אנגוס סמפסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX5595797
* BnF: cb167670395 (data)
* GND: 1093611790
* ISNI: 0000 0000 4020 2089
* LCCN: n2008013857
* NKC: xx0223144
* NTA: 393658899
* VIAF: 16692384
* WorldCat: lccn-n2008013857

 |
פרטים בגדר המקיפה את חלקת החיילים בבית הקברות. גלעד הגרניט נראה מימין
**בית הקברות העברי** (באנגלית: **Hebrew Cemetery**) הוא בית קברות יהודי בעיר ריצ'מונד במדינת וירג'יניה שבארצות הברית. הוא ידוע בעיקר בשל החלקה הצבאית המצויה בו, שבה נקברו חיילים יהודים, שנהרגו במלחמת האזרחים האמריקנית.

תולדות בית הקברות
-----------------

בית הקברות, מן העתיקים בבתי הקברות היהודים בארצות הברית, נפתח בשנת 1816 על פני שטח של כארבעה דונם, לאחר שבית הקברות היהודי הראשון בעיר התמלא. הוא הוקם על ידי קהילת בית שלום (שהתמזגה בהמשך לתוך הקהילה הרפורמית בית אהבה, המתחזקת את האתר עד היום). בית הקברות הורחב לימים ומשתרע כיום על פני כ-34 דונם. קבורים בו כ-2,900 איש והוכשר בו מקום לאלף מקומות קבורה נוספים. מצויים בו בניין בית כנסת ומצבות מסוגננות רבות.

בבית הקברות נקבר לואיס סטראוס (1896–1974), אדמירל משנה (Rear Admiral) ויושב ראש הוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית.

בשנת 2004 ניזוק בית הקברות קשות ממפולת אדמה, שאירעה עקב גשמים עזים שהביאה עמה סופת ההוריקן גסטון.

בשנת 2006 התווסף בית הקברות למרשם הלאומי של אתרים היסטוריים של ארצות הברית.

חלקת החיילים
------------

בבית הקברות מצויה חלקה צבאית יהודית, מן המעטות בעולם כולו מחוץ למדינת ישראל. נקברו בה שלושים חיילים יהודים, שנפלו בקרבת ריצ'מונד בשורות צבא קונפדרציית המדינות של אמריקה (צבא מדינות הדרום) במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית.

קיימת טענה כי החלקה הוקמה לאחר שמנהלי בתי הקברות של צבא הקונפדרציה באזור סירבו ממניעים אנטישמיים לקבור את החיילים היהודים בתחומיהם.

בשנת 1866 הוקמה בריצ'מונד אגודת הזיכרון של הנשים העבריות על מנת לתחזק את החלקה. היא גייסה כסף להקמת מצבות לחללים ולהקמת גדר סביב החלקה. בשנות השלושים הועברה תחזוקת החלקה לידי הקהילה המתחזקת את בית הקברות כולו.

גדר המתכת היצוקה המקיפה את החלקה עוצבה על ידי האמן ויליאם ברקסדייל מאיירס (William Barksdale Myers). היא כוללת סמלים שונים – עמודים בדמות רביעיית רובי מוסקט, שעל קניהם כרוכים דגלים מקופלים של הקונפדרציה, חרבות מצולבות וזרי עלי דפנה.

לימים הוסרו המצבות האישיות מהחלקה בשל מצבן שהידרדר. במקומן הוצב בה גלעד מגרניט ועליו לוח ארד ובו כתובת זו:

**לתהילת האלוהים**
**ולזכרם של חיילי הקונפדרציה היהודים**
**הנחים במקום מקודש זה**
**(שמות החללים)**
**הוקם על ידי אגודת הזיכרון של הנשים העבריות**
**ריצ'מונד, וירג'יניה**
**הוקמה ב-1866**
חיילים יהודים נוספים שנפלו בשורות צבא הקונפדרציה נקברו באתרים אחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הקברות העברי** בוויקישיתוף
* בית הקברות באתר קהילת בית אהבה
* בית הקברות העברי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* חלקת החיילים באתר Jewish-American History Foundation
* חלקת החיילים באתר ספריות אוניברסיטת פלורידה אטלנטיק

הערות שוליים
------------

1. ↑  יש המתייחסים אל החלקה כאל בית קברות נפרד, צבאי.
2. ↑  ריצ'מונד שימשה כבירת הקונפדרציה במהלך שנות המלחמה.
הרב **זבולון שושנה** (סביב ה'תר"ס, 1900 - ח' תשרי ה'תשמ"ז, 1986) היה דרשן, ראש ישיבה במרקש ובקזבלנקה שבמרוקו במאה העשרים.

קורות חייו
----------

נולד לאמו חשיבה ולאביו רבי אברהם שושנה, במרקש שבמרוקו בתחילת המאה ה-20. הוריו היו עשירים וגידלו בביתם יתומים ויתומות. דור רביעי לרב שמואל שושנה, שהיה אב בית דין בטבריה. למד בצעירותו בישיבתו של רבי אלעזר הלוי במרקש. וכן למד הלכה אצל רבי מרדכי קורקוס. נשא את פיבי בת רבי משה אברז'ל, לזוג שמונה ילדים. לימים עמד בראש הישיבה הגדולה במרקש, ונודע בדרשותיו. בשנת ה'תשי"א (1951) עבר לקזבלנקה, ושם שימש כר"מ במשך כחמש עשרה שנה. בשנת ה'תשכ"ד (1964) עלה לארץ ישראל והתיישב בעיר קריית גת, שם התכתב בהלכה עם רבה של העיר הרב משה עטיה. בארץ העביר שיעורי תורה עד לפטירתו בח' תשרי תשמ"ז (1986), ונטמן בבית העלמין הר הזיתים בירושלים.

חיבוריו
-------

* **'מטה זבולון'** - פירושים ודרשות על התורה ומשלי.

* **'מטה זבולון' פירוש שני על התורה** - ה'תשל"ט, ה'תשפ"א (מכון אופק).

* **'קודש הילולים'** - על תהילים.

* **חידושים על מסכת קידושין -** נדפס בסוף ספר אור הגנוז חלק ב.

לקריאה נוספת
------------

* הרב אברהם שושנה, **תולדות רבי זבולון שושנה זלה"ה**, אור המערב חוברת כה, עמ' סז-עה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: הקדמה ל'מטה זבולון' חלק א.
2. ↑  ע"פ פנקס מרקש כתב יד.
3. ↑  ראו: שו"ת מעט מים סימן נ'.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007498874305171
* LCCN: n85282569
* VIAF: 4556148632941430630007
* WorldCat (עם VIAF): 4556148632941430630007

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"זבולון שושנה"**.
**פייזאבאד** (בפשטו: **فيض آباد**; בפרסית: **فیض‌آباد**, תעתיק מדויק: **פיץ' אאבאד**) היא עיר בצפון־מזרח אפגניסטן ובירת מחוז בדח'שאן. העיר שוכנת על גדתו הימנית של נהר הכוכצ'ה בגובה 1,254 מטר מעל פני הים, 315 ק"מ צפון-מזרחית לבירה קאבול. פייזאבאד היא המרכז המסחרי והמנהלי העיקרי של אזור הרי פמיר ועל פי תחזית רשמית לתאריך 21 בספטמבר 2020, התגוררו בה 77,154 בני אדם.

היסטוריה
--------

העיר נקראה **ג'וז גון** (בפרסית:  **جوزگون دره**) עד 1680 בגלל חוות האגוז ("ג'וז") הרבות באזור. השם שונה לפייזאבאד, שניתן לתרגם באופן גס כ"מעון של שפע אלוהי, ברכה וצדקה", כאשר הגלימה של הנביא מוחמד נמסרה לעיר. המסורת קובעת שהוא הובא לכאן על ידי מוחמד שייח' זיא ושייח' ניאז לאחר שווייס הקוראן הביא אותו לבלח'.

באותה תקופה העיר החליפה את מונג'אן כבירת בדאקשאן. מאוחר יותר, בשנת 1768, לקח אחמד שאה דוראני את הגלימה לקנדהאר, והקים שם את מסגד גלימת הנביא מוחמד בשנת 1695 (לספירה). הצאחבזאדה מסמרקנד הוציאו את שריד הנביא מהבירה בשנת 1734. בגדיו שהגיעו מהמערכה הטורקית נלקחו על ידי טמורלן לסמרקנד. בזמן שהשריד הועבר להודו הוא נתפס על ידי מיר יאר בג שהפקיד אותו בפייזאבאד.

בשנת 1821 נהרסה העיר על ידי מוחמד מוראד בג, והתושבים עברו לקונדוז. אך לאחר שסופחה על ידי עבד א-רחמן ח'אן, העיר חזרה לחשיבותה הקודמת, והפכה למרכז מסחר אזורי חשוב.

ב-1979 הפכה העיירה למוקד של קבוצות גרילה שביקשו להדוף את הפלישה הסובייטית. פייזבאד נכבשה על ידי הכוחות הסובייטיים ב-1980 והפכה לבסיס לחיל המצב הסובייטי.

ארגונים לא ממשלתיים רבים שפעלו במחוז בדאקשאן לאחר נפילת הטאליבין במסגרת פלישת ארצות הברית לאפגניסטן ב-2001 מיקמו את המטה שלהם בחלק החדש של העיר. ליד העיר גרמניה הובילה את צוות השיקום המחוזי. המחנה מבוסס על מנחת סובייטי ישן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פייזאבאד** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Afghanistan: Administrative Division (Provinces and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
2. ↑  Adamec, Ludwig W. ed. (1972). Historical and Political Gazetteer of Afghanistan. Vol. 1. Graz, Austria: Akadamische Druck-u. Verlangsanstalt. p. 67.
3. ↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Faizabad". Encyclopædia Britannica. Vol. 10 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 136

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007491882505171
* LCCN: no99017248
* VIAF: 243170979
* WorldCat (עם VIAF): 243170979

 |
**מים נושקים למים** הוא רומן חצי אוטוביוגרפי מאת סמי מיכאל שיצא לאור בספטמבר 2001, בסדרת הספרייה לעם של הוצאת "עם עובד".

עלילה
-----

הספר מציג את קשיי הקליטה של העולים בשנות החמישים ובמיוחד של בני עדות המזרח ושל אלה שהחזיקו בדעות פוליטיות שלא היו לרוחה של השכבה השלטת במדינת ישראל, לצד הצגת ראשית תנופת הבניה והניהול העצמאי של המדינה הצעירה דרך סיפורו של השירות ההידרולוגי. הספר מציג גם את הקשיים של מדינת ישראל והחברה היהודית להתאקלם בין עמי המזרח התיכון.

מיכאל עמד להוציא ספר זה לאור תחת השם "איש המים". את הספר, לפי מיכאל, הוא כתב כ-20 שנה, כאשר בין לבין הוא כותב רומנים אחרים ותמיד שב אליו. ב-2001 הוציא את הרומן בהוצאת עם עובד והיה גם לספר לשוחרי טבע.

גיבור הספר, יוסף, עלה מבגדאד כמו סמי מיכאל. כמו מיכאל, יוסף נתקל בקשיי קליטה במדינת ישראל ובקשיים חברתיים בין בני עדתו בשל חברותו במפלגה הקומוניסטית העיראקית וכמוהו גם יוסף מגשים עצמו בעבודה בשירות ההידרולוגי של משרד החקלאות וכסופר. גם קורותיהן של דמויות רבות אחרות בספר דומות לקורותיהם של אנשים שהתקיימו במציאות ובחלק מהמקרים הדמויות אף נקראות באותו שם שבו הן נקראו במציאות.

הספר מכיל גם פרטים השונים במעט מההתרחשות במציאות או שונים מהם בהרבה. לדוגמה, יוסף מתחתן עם בתו של בכיר בשירותי הביטחון הישראליים, שעוסק בהפעלת מרגלים במדינות ערב. לעומת זאת, הקשר המשפחתי של סמי מיכאל עם שירותים אלה שונה לחלוטין. נדיה כהן, אחותו של מיכאל הייתה נשואה לישראלי שריגל בסוריה – אלי כהן. לימים סיפר מיכאל שהמוסד רצה לגייסו כמרגל באחת ממדינות ערב. למרות ההצעות המפתות, סירב מיכאל להיות מרגל.

קישורים חיצוניים
----------------

* מים נושקים למים, באתר OCLC (באנגלית)
* ביקורות על הספר באתר הוצאת עם עובד
* סמי מיכאל, מים נושקים למים, באתר ynet, 6 בספטמבר 2001 - פרק מהספר

**ביקורות**

* קובי נסים, שיעור באירוניה עצמית, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2001
* ששון סומך, הפרדוקס במוקד ההוויה, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2001
* מירי פז, ‏יוסף ק' זה לא, באתר גלובס, 25 בספטמבר 2001

הערות שוליים
------------

1. ↑  מוסף ספרים, ספר חדש לסמי מיכאל, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2001
**אייל שיקרצי** (נולד ב-25 ביולי 1997) הוא שחקן ישראלי, הידוע בעיקר בזכות משחקו בסדרה "זגורי אימפריה".

ביוגרפיה
--------

שיקרצי נולד וגדל בראשון לציון.

תחילת הקריירה של שיקרצי הייתה בעיקר סרטי סטודנטים. התפקיד הראשון שלו היה ב-2014, בתפקיד משני בסרט הסטודנטים הקצר "אנטילופות", שם כיכב לצד יואב רוטמן, דקלה זקס, שירה האס ונועה קולר. שני סרטי סטודנטים נוספים בהם השתתף היה "חם", שם שיחק בתפקיד "ג'ינג'י", לצד אלברט אילוז, גל פרידמן ואחרים, ועוד סרט בשם "בלק-אאוט", שם שיחק את טל, לצד גאיה פון שוורצה.

פריצת הדרך של שיקרצי הייתה ב-2014, שבה ליהקו אותו לתפקיד אביר זגורי בסדרת הדרמה הקומית "זגורי אימפריה", לצד עוז זהבי, משה איבגי ואחרים, שם שיחק את הדמות לאורך כל העונות.

בשנת 2015 החל להצטלם לסדרת הנוער "סוסי פרא", שם שיחק את ניסו לצד השחקנים דניאל גד, ניב סולטן ואחרים. הסדרה עלתה ב-1 בפברואר 2016.

בשנת 2017 שיחק בעונה השישית של סדרת הנוער "ראש גדול", שם שיחק את שמר, לצד יואב רוטמן, דין הפנר, ריף נאמן ואחרים.

בדצמבר 2017 השתתף בהצגה "משפחת קדמוני בממלכת הדינוזאורים"בתור אבנהיו בנם של אבן (דביר בנדק) ואבנית (חני נחמיאס).
בשנת 2017 שיחק בגד ברא את עומרי

באוקטובר 2018 יצא לאקרנים הסרט "פרא אציל" בו לקח חלק בתפקיד משני.

בשנת 2019 שיחק בסדרת הדרמה "הנערים", המבוססת על פרשת רצח הנער מוחמד אבו חדיר, בה הוא מגלם את ינון, אחד מרוצחי מוחמד אבו חדיר.

בשנת 2020 שיחק בסדרת הטלוויזיה "בלקספייס" ברשת 13.

בנוסף ב-2020 שיחק בסרט הגרמני-ישראלי "חתונה עם סבתא".
ב2023 שיחק את דוד בבעלת החלומות

קישורים חיצוניים
----------------

* אייל שיקרצי, ברשת החברתית פייסבוק
* אייל שיקרצי, ברשת החברתית אינסטגרם
* אייל שיקרצי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* אייל שיקרצי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

**כתבות:**

* רן בוקר, "נהנה לשחק את הערס הבלגניסט"; ריאיון עם אייל שיקרצי, באתר ווינט, 1 בפברואר 2016
* משה אבוטבול, תלמיד VIP: אייל שיקרצי מתרגש מפתיחת שנת הלימודים, באתר פרוגי, 1 בספטמבר 2014
פירוש נוסף ערך זה עוסק ברחוב בירושלים. אם התכוונתם לרחובות אחרים על שם משה דיין, ראו רחוב משה דיין.

**שדרות משה דיין** היא שדרה בפסגת זאב שבירושלים, הקרויים על שם משה דיין, שר הביטחון במלחמת ששת הימים, כאשר נכבש האזור שבה היא נמצאת. השדרה היא אחת מהרחובות הארוכים בירושלים, באורך כ-5 קילומטר.

תיאור
-----

הכביש מתחיל ככביש בשטח פתוח, ללא מבני מגורים, מזרחית למחלף שער מזרח בכביש 1, כשהוא מספק גישה מחנה פליטים שועפאט, הגובל בו ממזרח, כששני מעברים (מעבר שועפאט ומעבר ראס חמיס) בגדר ההפרדה נפתחים אליו, ולאזור תעשייה ענתות, הגובל בו ממערב, ועולה לפסגת זאב, עובר בין פסגת זאב מזרח לפסגת זאב מערב, חוצה אותו כביש 20 הירושלמי, כשקיימת תוכנית להקמת מחלף בצומת, והוא ממשיך עד לנווה יעקב שמצפון.

הרחוב ממוקם מעט מזרחית לקו פרשת המים, והוא חוצה בדרכו את תחילתם של ארבעה נחלים: נחל אוג, ואדי אל-חלף (זרוע דרומית של נחל זמרי), נחל זמרי וואדי אל-ח'פי (מתחבר בהמשכו לנחל פרת).

היסטוריה
--------

הכביש נסלל ב-1982, ביחד עם הקמת פסגת זאב, כשהוא משמש הן ככביש פנימי בשכונה החדשה, והן ככביש גישה ישיר אליה, כתחליף לנסיעה דרך שועפאט. ב-1988 נסלל דרך האלוף עוזי נרקיס, שיתרה את השדרה ככביש גישה לפסגת זאב. בפסגת זאב עצמה השדרה משמשת כשדרת חנויות, לצד קניון לב הפסגה שבמרכזו.

הקו האדום של הרכבת הקלה עובר במרכז השדרה מאז פתיחת הקו ב-2011, ועבודות להרחבת הקו צפונה עד סוף השדרה ונווה יעקב מתבצעות מאז 2013. במהלך תוכניות ההקמה הרכבת יועדה לכסות את כל השדרה לצפונה, עד לנווה יעקב. בנובמבר 2002. זכתה קבוצת סיטיפס במכרז להקמת הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים, שעל פי התכנון הראשוני היה אמור להגיע עד לנווה יעקב, אך הסכם הזיכיון שנחתם עם סיטיפס כלל את הקמת הקו האדום רק עד לפסגת זאב מרכז, ולא לסוף השדרה. במאי 2003, ביקש שר התחבורה, אביגדור ליברמן, מהנהלת הפרויקט לקדם סטטוטורית את הקו אל שכונת נווה יעקב. במרץ 2009, אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה את התוכנית להארכת הקו האדום משדרות משה דיין בפסגת זאב עד לנווה יעקב. עבודות הכוללות: הארכת מסלול הקו ב-2.7 ק"מ והקמת ארבע תחנות חדשות. חברת התשתיות העירונית מוריה החלה בהכנת התוואי ב-2013, אבל המשך העבודות הוקפא עקב מחלוקת עם חברת סיטיפס, שגרם להוצאת המערכת למכרז נוסף, בו זכתה כפיר. באפריל 2021 כי החלו העבודות להנחת המסילות מצפון השדרה לנווה יעקב, כאשר הצפי לסיום הוא בדצמבר 2021.

מבנים בשדרה
-----------

הדפו של הרכבת הקלה בירושלים נמצא ממערב לתחילת השדרה, בינה לבין מחלף שער מזרח.

קניון הפסגה - קניון שהוקם ב-2004.

מינהל קהילתי פסגת זאב.

בית ספר ממלכתי ע"ש טדי קולק.

לאורך השדרה נמצאות כיום שלוש תחנות של הרכבת הקלה: תחנת פסגת זאב מרכז, תחנת סיירת דוכיפת, ותחנת חיל האוויר. בנוסף, קיימות שתי תחנות בהקמה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרכבת הקלה בירושלים לקראת אישור, באתר גלובס, 10 במרץ 1997
2. ↑  גל ניסים, ‏הזוכה במכרז הרכבת הקלה בירושלים מתקשה להשיג המימון במט"ח לפרויקט, באתר גלובס, 11 ביוני 2003
3. ↑  יצחק טישלר, ‏רכבת קלה בדרך קשה, באתר גלובס, 31 ביולי 2005
4. ↑  גל ניסים, ‏הרכבת הקלה בירושלים: הקו יוארך עד לגבעה הצרפתית, באתר גלובס, 20 במאי 2003
5. ↑  אבי בר-אלי, הממשלה ועיריית ירושלים ישקיעו 2.5 מיליארד שקל בהרחבת תוואי הרכבת הקלה, באתר TheMarker‏, 19 באוגוסט 2010
6. ↑  אתר למנויים בלבד אורן דורי, האוצר: זכיינית הרכבת הקלה בירושלים מנסה לסחוט את המדינה, באתר TheMarker‏, 2 במרץ 2017
7. ↑  אחרי שנים של סחבת: העבודות להארכת קו הרכבת הקלה לנווה יעקב יחלו בימים הקרובים, באתר כל העיר, 27 באפריל 2021
**יעקב חורש** (נולד ב-10 במרץ 1944, ט"ו באדר ה' תש"ד) הוא סופר ישראלי.

ביוגרפיה
--------

נולד ב-1944 בירושלים לעליזה ויהודה חורש, עולים מעיראק. בשנת 1951, עברה המשפחה לחיפה, בה למד בבית הספר התיכון "לשדה" בעיר. בשנת 1961, התגייס לצה"ל לגדוד 52 (סרן במיל').

לאחר מכן עבד בחברת אלביט מערכות וגדות פטרוכמיה כמנהל רכש.

בשנת 1995 הצטרף יעקב לחברת ביוסנס כמנהל הרכש של החברה, אשר נוסדה על ידי שלמה בן חיים ומפתחת מוצרים בתחום הקרדיולוגיה ומתמקדת בפיתוח מכשור רפואי לאבחון וטיפול בהפרעות קצב.

בשנת 1997 רכשה ״גונסון אנד גונסון״ את ביוסנס ויעקב משמש בחברה כמנהל הרכש עד היום.

שירות צבאי
----------

חורש לקח חלק פעיל במלחמות ששת הימים, ההתשה ויום כיפור. במהלך מלחמת ששת הימים, גויס בצו 8 לגדוד 129 כאשר אשתו הייתה בחודש תשיעי. במהלך המלחמה, שירת ברמת הגולן ונפצע כשהטנק שלו עלה באש, ונחשב לפצוע הקשה ביותר של מלחמה זו עקב שריפות בכל גופו שכמעט הובילו לכריתת רגלו. במהלך האשפוז, נולדה ביתו הבכורה אשר לא יכל לפגוש עקב מצבו.

חורש אושפז במשך כשנה, ולאחר מכן עבר הליך שיקום בן שנה וחצי. ספרו "ארבעים ושבע המדרגות" הוא רפרנס למספר המדרגות אותן הצליח לטפס לבדו בתום תקופת ההשתקמות.

**קריירה**

חורש התחיל את דרכו המקצועית בשנת 1957 כשהיה בן 13, כאשר החל לעבוד בנמל חיפה. לאחר מכן, התקבל לעבודה בחברת 'אטלנטיק' בנמל חיפה, תחת מילה (שמואל) ברנר.

לאחר שיקומו, החל לעבוד כמנהל רכש בחברות אלביט מערכות וגדות פטרוכמיה.

החל משנת 1995, משמש כמנהל הרכש של חברת ביוסנס למכשור רפואי לקרדיולוגיה.

חיים אישיים
-----------

נישא ב-1966 למזל ומתגורר עימה בעתלית. לזוג 4 ילדים, 8 נכדים ונינה אחת. ספרו "הנסתר והנגלה" מוקדש לביתו איילת לאחר שיצאה מסכנת חיים. בשנת 2022, איבד את ביתו תמי לאחר מאבק במחלת הסרטן.

ספריו
-----

1. שירה אקטואלית הוצאת סער שנת 1990
2. שירה אקטואלית חובקת עולם, הוצאת סער, שנת 1990
3. עשן שזור הוצאה עצמית, שנת 1999
4. 47 מדרגות, הוצאת ירון גולן, שנת 2001
5. משבר מנהיגות, הוצאה עצמית, שנת 2008
6. הנסתר והנגלה, הוצאת צמרת, שנת 2016
7. תאים אדומים, הוצאת דובדבן, שנת 2019 - תורגם לאנגלית

תעודות ותארים
-------------

* תעודת מנהל עסקים במכון לפריון העבודה (1984)
* גישור בגומא (1990)
* דוברות ועיתונאות באוניברסיטת חיפה (1991)
* תואר ראשון בהיסטוריה כללית באוניברסיטה הפתוחה (2023)

הערות שוליים
------------

1. ↑  *129\_ Battle on theGolan heights 1967*, נבדק ב-2024-02-02
2. ↑  הטנקים שהביסו את הסורים, באתר www.israelhayom.co.il
3. ↑  naamoush, 47 המדרגות של יעקב, באתר "נעמוש" - הרמה הסורית / רמת הגולן, ‏2019-10-09
4. ↑  הסופר יעקב חורש, באתר סימניה
5. ↑  naamoush, 47 המדרגות של יעקב, באתר "נעמוש" - הרמה הסורית / רמת הגולן, ‏2019-10-09
6. ↑  נטבוק - קניון הספרים הישיר, באתר www.netbook.co.il
7. ↑  Yaakov Horesh, **Dormant Cells**. (בenglish)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 21243247
* WorldCat (עם VIAF): 21243247

 |
**סמל המועצה המקומית פרדס חנה-כרכור**, סמלה הרשמי של המועצה המקומית פרדס חנה-כרכור, אומץ ב-1970, כשננה לאחר איחוד המושבות פרדס חנה וכרכור ונועד לסמל את השילוב ביניהם.

תיאור הסמל
----------

מגדיל המים בכרכור, שצורתו כצורת התחריט בסמל
הסמל בצורת ריבוע בעל מסגרת ירוקה ובתוכו ציור של גלגל שיניים המכסה את חציו השמאלי-תחתון של הריבוע. על גבי גלגל השיניים וחלקה התחתון של המסגרת מופיע תחריט בצורת מגדל מים, ובתוכו איור של עט כתיבה, שמהווה גם גזע של עץ. צבעי הסמל ירוק ולבן. הסמל מסמל את תחומי התעשייה, מפעל המים, חקלאות וחינוך.

### סמליל ממותג

בנוסף לסמלה הרשמי, משתמשת המועצה בסמליל ממותג בחלק מפרסומיה. הסמליל מורכב בעיקר בשם המועצה בצבע חום ומעליו איור של עלים בצבעי כחול וירוק.

### גרסאות קודמות

לפני האיחוד בין המושבות הייתה לכל אחת מהן סמל עצמאי שאויר על ידי תושביה. **סמל פרדס חנה** כלל איור של עץ ולידו איורים של כלי עבודה, ושתי נוצות, שייתכן והם עט נוצה שחובקות אותו מתחתיו. **סמל כרכור** מציג איור של מגדל המים ביישוב, מלווה בריבוע שחלוק התחתון בצורת גלגל שיניים ואיור של עץ עגול ועלים. הסמל המאוחד כולל מוטיבים משני הסמלים.

* סמל פרדס חנה, בשימוש עד 1969סמל פרדס חנה, בשימוש עד 1969
* סמל כרכור, בשימוש עד 1969סמל כרכור, בשימוש עד 1969

היסטוריה
--------

ב-6 באוגוסט 1969 אוחדו המושבות פרדס חנה וכרכור למועצה מקומית אחת אחרי שנים רבות בו ניסה משרד הפנים להוביל את המהלך במסגרת הרצון לצמצם את הרשויות המקומיות במדינה. סמל היישוב המאוחד אומץ במטרה לסמל את השילוב בין שי היישובים השונים.

ב-2019 במסגרת חגיגת יובל לאיחוד בין המושבות ו-90 שנה להיווסדותה של פרדס חנה שונה הסמל למשך השנה. הסמל כלל את המספרים 50 ו-90 ממוזגים לכדי צורה אחת בצבע זהב, כאשר העיגול בספרה 9 מאוחד עם חצי העיגול בספרה 5. בשני העיגולים שנוצרו אוירו גבעות חרושות עם בתים עליהם לסמל את שתי המושבות. בצד הסמל נכתב "חמישים שנה לאיחוד המושבות" בכחול ו"90 שנה לפרדס חנה" בזהב.

לקריאה נוספת
------------

* **"היישוב שלנו"**, פרדס חנה - כרכור, ספר מידע; בהוצאת המועצה המקומית, תשנ"ז, 1996/7.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  סיפור המושבה, באתר המועצה פרדס חנה-כרכור
2. ↑  המושבות פרדס חנה וכרכור אוחדו אתמול ליישוב אחד, מעריב, 6 באוגוסט 1969
3. ↑  תגידו מזל טוב לפרדס חנה-כרכור: המושבה חוגגת, באתר מגדלור ניוז, 16 במרץ 2019

| דגל ישראלדגל ישראל סמלי מחוז חיפה |
| --- |
| ערים | חיפה • אום אל-פחם • אור עקיבא • באקה אל גרביה • חדרה • טירת כרמל • נשר • קריית אתא • קריית ביאליק • קריית ים • קריית מוצקין | מפת מחוז חיפהמפת מחוז חיפה |
| מועצות מקומיות | בנימינה-גבעת עדה • ג'סר א-זרקא • דלית אל-כרמל • זכרון יעקב • כפר קרע • עספיא • פרדס חנה-כרכור • קריית טבעון |
| מועצות אזוריות | אלונה • זבולון • חוף הכרמל • מנשה |
| מחוז הצפון • מחוז חיפה • מחוז תל אביב • מחוז המרכז • מחוז ירושלים • מחוז הדרום • מחוז יהודה ושומרון |
הרב **אברהם חיים צ'צ'יק** (ה'תר"נ, פינסק – י"א באייר ה'תשל"ט, ירושלים) היה השמש של הראי"ה קוק. פרסם מספר מאמרים שקובצו לספר זכרונות.

ביוגרפיה
--------

אברהם חיים צ'צ'יק נולד בשנת ה'תר"נ בפינסק (בפרבר קרלין) כשהיה בן שנה אביו נפטר ומשפחתו עלתה לירושלים, למד בתלמוד תורה עץ חיים, ושם כונה "אבריימ'ל מתמיד". לאחר מכן המשיך לישיבתו של המהרי"ל דיסקין "ישיבת אהל משה".

אחותו הגדולה הייתה עוזרת בבית רבה של ירושלים הרב אליהו דוד רבינוביץ תאומים. כשביקר את אחותו שם, הכיר את חתנו הרב אברהם יצחק הכהן קוק, ומאז הפך למשמשו.

הלך בשליחותו של הרב קוק לרבני ירושלים כגון הראשון לציון הרב יעקב מאיר, הרב יוסף חיים זוננפלד ועוד, ולעסקנים ביניהם ברל כצנלסון וזאב ז'בוטינסקי ועוד.

הרב צ'צ'יק למד אצל המהרי"ל דיסקין ומעט אצל רבי איסר זלמן מלצר.

חיבוריו
-------

צ'צ'יק הדפיס מספר מאמרים בעיתונות הכללית, חלקם הספדים וחלקם סיפורים על הרב קוק.

מעט מזכרונותיו הודפסו על ידי הרב משה צבי נריה בספרו ליקוטי הראי"ה, לאחר מכן בחוברת בעריכת הרב עוזי קלכהיים צבי קפלן. בתשע"ט משה נחמני חוקר כתבי הרב קוק הוציא לאור ספר מזכרונותיו בשם "במחיצתו".

נכדו רבי משה מרדכי שולזינגר הוציא לזכרו את הספר "חיי אברהם".

חיים אישיים
-----------

לרב אברום חיים ולאשתו חנה חיה נולדו 6 ילדים: הרב זאב דב צ'יצ'יק, מחבר ספר, תורת זאב, סימה לאה שולזינגר (לבית צ'ציק) אשת הרב יצחק הלוי שולזינגר אביו של הרב משה מרדכי שולזינגר בעל משמר הלוי מבני ברק, הרב מנחם מנדל צ'צ'יק, הרב שמואל צ'צ'יק שהשתייך לחסידות ברסלב מחבר ספר, דברי נועם, אור תורה, ועוד 2 ילדים נוספים.

על מצבתו בהר הזיתים נכתב: "פ"נ שריד מזקני בני ציון היקרים חזה ירושלים בתפארתה **הסתופף בבתי חכמיה וצדיקיה** הגה בתורה ואהב חסד מוה"ר אברהם חיים ז"ל בן ה"ר זאב דב ז"ל צ'צ'יק...".

לקריאה נוספת
------------

* ידידיה מאיר, השמש, באתר ערוץ 7, 6 באוגוסט 2021

* משה נחמני (עורך), **במחיצתו' - זכרונות על מרן הראי"ה קוק**, הוצאות אור האורות, תשע"ט.

* מידע על אברהם חיים צ'צ'יק בקטלוג הספרייה הלאומית

* אברהם חיים שולזינגר, **רבי משה מרדכי**, חלק א עמ' 22, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)

הערות שוליים
------------

1. ↑  צ'צ'יק כתב מאמר לזכרו, ראו: קדיש לזכרו, **דבר**, כ"ד באלול תש"ד.
2. ↑  ההדרכה המיוחדת של הגאון בעל 'אבן האזל' זצ"ל כיצד לשלב עיון עם בקיאות בלימוד, באתר דרשו, ‏7 ביולי 2022
3. ↑  חלק ב', כפר הרא"ה תשנ"א, עמ' 358-360
4. ↑  משה מרדכי שולזינגר, **חיי אברהם**, באתר אוצר החכמה
5. ↑  השידוך נעשה בהמלצת הרב קוק,ראו: דביר עמר, "אני נאבק חזק כדי שלא יורידו שעות בחינוך הדתי", באתר ערוץ 7, 26 במאי 2022
6. ↑  פרק מתוך הספר 'במחיצתו'- זכרונות מעוזרו של הרב קוק, באתר "סרוגים", 3 במרץ 2019
**קוקטייל יין (קולר)** (באנגלית: **Wine cooler**) הוא סוג של משקה אלכוהולי העשוי מיין ומיץ פירות, לרוב בשילוב עם משקה קל מוגז וסוכר.

מאפיינים
--------

קוקטייל יין הוא מסורתית תוצרת בית. הוא נמכר כיום גם בבקבוקים על ידי מפיצים מסחריים מאז תחילת שנות ה-80, במיוחד באזורים שבהם תכולת האלכוהול שלהם נמוכה יותר מהיין, והדבר גורם למשקה להיות תחת חוקים פחות מגבילים מאשר יינות שולחניים. מכיוון שרוב הטעם ביין מוסתר על ידי הפירות והסוכר, היין המשמש בקוקטייל יין נוטה להיות מהדרגה הזולה ביותר שיש. מאז ינואר 1991, כאשר הקונגרס של ארצות הברית הכפיל את מס הבלו על יין, רוב היצרנים של קוקטייל יין הורידו את היין מהתערובת, והחליפו אותו באלכוהול מאלט זול יותר (ליקר מאלט הוא סוג של בירה עם אחוז אלכוהול גבוה, המזוהה ביותר עם אמריקה הצפונית). **האלכופופים המבוססים על מאלט, אף שהם מכונים לעיתים "קוקטייל יין", הם לא, והם בקטגוריה שונה של משקה** - לפעמים נקראים "משקה מאלט", "אלכופופ" או סתם "קולר". Bartles & Jaymes מתייחס למשקה מאלט שלו כאל "קוקטייל מאלט בטעמים".

בגרמניה הפכו האלכופופים (קולרים) לפופולריים בשנת 2004, כאשר ממשלת גרמניה הטילה מכס נוסף על אלקופופים (משקאות חריפים מעורבבים מראש) של 0.80 עד 0.90 אירו לבקבוק, החל מה-1 באוגוסט 2004. כדי לעקוף מיסוי גבוה יותר, חלק מהיצרנים הגרמניים עברו לקוקטייל יין, שמשווקים באותו אופן כמו האלקופופים.

ראו גם
------

* אלכופופ
* מימוזה (קוקטייל)
* קיר (קוקטייל)
* סנגריה
* שפריצר
* טינטו דה וראנו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוקטייל יין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Black, Rachel (2010). *Alcohol in popular culture an encyclopedia*. Santa Barbara, California: Greenwood Publishing Group. ISBN 978-0313380495.
2. ↑  Goldberg, Howard (2 ביולי 1986). "Season's Drink: Coolers". *The New York Times*. נבדק ב-7 באפריל 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "Wine coolers: gone and almost forgotten » Dr Vino's wine blog Dr Vino's wine blog". Drvino.com. 2007-09-20. נבדק ב-2013-09-11.
4. ↑  "Malt liquor", *Wikipedia* (באנגלית), 2024-02-07, נבדק ב-2024-02-24
5. ↑  Klein, Hugh; Pittman, David J. (בינואר 1990). "Perceived Consequences Associated With the Use of Beer, Wine, Distilled Spirits, and Wine Coolers". *Substance Use & Misuse*. **25** (5): 471–493. doi:10.3109/10826089009053171. PMID 2258256. `{{cite journal}}`:  (עזרה)
**Alipay.com** (בסינית: **支付宝**, פין-יין: **Zhīfùbǎo**) היא פלטפורמת תשלומים מקוונת צד שלישי ללא עמלות העברה, שנוסדה בסין ב-2004 על ידי קבוצת עליבאבא הסינית, ומייסדה הוא המיליארדר הסיני ג'ק מא. 

על פי אנליסטים, הפלטפורמה היא בעלת נתח השוק הגדול בסין עם כ-300 מיליון משתמשים ושולטת בכחצי משוק ההעברות המקוונות בסין (נכון לפברואר 2014). ביולי 2020 החברה עדיין שמרה על המקום הראשון בשוק התשלומים הדיגיטליים בסין, עם נתח שוק של 55%.

על פי קרדיט סוויס, סך ההעברות של המקוונות בסין קפץ ממספר לא משמעותי בשנת 2008, תוך 4 שנים (לפי ממצאי 2012) לכ-600 מיליארד דולר.

Alipay מספקת שירותי "Escrow" (חשבון השלשה). במסגרת השירות בודקים נציגי האתר את הסחורה שנרכשה כצד שלישי. הם מוודאים את שביעות רצונם של הלקוחות מהמוצר, לפני שהם משחררים את התשלום להעברה למוכרים. ההליך נועד, לפי החברה להגנה על לקוחות מפני דלילות חוקים להגנת הלקוח בסין.

החברה טוענת כי משתפת פעולה עם כ 65 מוסדות פיננסיים בין-לאומיים כולל VISA ו Mastercard הנותנים שירותים לTaobao ולTmall כמו גם לכ-460,000 עסקים סיניים.

בזירה הבינלאומית משתמשים סוחרים ב-Alipay כדי למכור ישירות לצרכנים בסין. באתר נתמכים כ-14 סוגי מטבעות.

בספטמבר 2017 הוצג השירות "Smile To Pay" המאפשר ללקוחות אימות תשלום המבוצע באמצעות סריקת תווי הפנים שלהם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Alipay** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Alipay (בסינית מפושטת)
* Alipay, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Alipay retains leadership position with 55% market share in China’s mobile payments market, BusinessToday, ‏9/7/2020
2. ↑  אמצעי התשלום החדש של עליבאבא: חיוך, באתר גיקטיים, ‏2017-09-04
**יהודי איראן** הוא סרט דוקומנטרי מ-2005 מאת הקולנוען האיראני-הולנדי רמין פרחאני. הסרט חוקר את חיי יהודי פרס שחיים בתוך החברה האסלאמית הדומיננטית באיראן. למרות האפליה שהם נתקלים בה, הם בוחרים להישאר בבתיהם במקום לעזוב את הארץ.

הסרט התיעודי הזה היה הראשון מסוגו שסיקר את הנושא הזה, והוא תיעד גם את הקשרים בין מוסלמים ליהודים וגם את הסטריאוטיפים והדעות הקדומות כלפי המיעוט היהודי. פרחאני מצהיר כי יהודי איראן נוצר "כדי לעזור למערבים לתקן את תדמית המזרח התיכון" ולאפשר להם "להבחין בדקויות ובנורמות" השונות בתוך התרבות.

רקע כללי
--------

 איראן
למרות שיהודים חיו באיראן כבר 2,700 שנה, המהפכה האיראנית של 1979 לחצה על רוב היהודים לעזוב את המדינה. באיראן המודרנית, האנטישמיות המשתוללת ממשיכה לאיים על האזרחים הנותרים.

תקציר
-----

*בסרט* מתנגנת ברקע מוזיקה מזרח תיכונית, הוא מציע צילומים של ארכיטקטורה בת מאה כאשר הסרט התיעודי מטייל בטהרן, איספהאן ושיראז .

מגוון רחב של איראנים יהודים מתראיינים: מאישה זקנה בבית חולים ועד סטודנטית למדעי המחשב. כמו כן מתראיינים סטודנטים מוסלמים; הם מסבירים שאין להם חברים יהודים בגלל הפוליטיקה הישראלית או בגלל שיהודים "לא מתערבבים" עם מוסלמים איראנים.

הסרט מציג גם דוגמאות לסובלנות דתית, כמו הסיפור של שתי נשים, אחת יהודייה והשנייה מוסלמית, שהפכו לחברות קרובות מימי הלימודים בקולג'. חברותן המשיכה לגדול גם לאחר הלימודים, וגם בני משפחותיהן התיידדו זה עם זה. סיפורן מדגים את האפשרות למצוא קשרים אנושיים חמים ואמיתיים מעבר לחלוקות דתיות ותרבותיות, ומציע תקווה להבנה ושלום בין קהילות שונות.

באיספהאן, האמן היהודי סולימאן ששון מסביר כיצד עבודתו מושפעת מאוד מאמנות פרסית ומאדריכלות אסלאמית. מצביע על ציוריו, הוא מסביר כיצד הוא משלב באופן טבעי מוטיבים דתיים, כמו עשרת הדיברות ותפילת דוד, עם סגנון אמנות איראני מסורתי.

לבסוף, פרחאני נוסע לשיראז, שם הואשמו 13 יהודים בריגול. הראיות נגדם הן נסיבתיות ובנויות על הודאות סחוטות, מה שמוביל לאמונה שההאשמות הראשוניות נרקמו. אף על פי כן, הם עומדים בפני עונשי מוות, ומקבלים עונשי מאסר של 2-9 שנים.

 יהודי איראני מתפלל בבית כנסת בשיראז, איראן

תגובות
------

בראיון אמר פרחאני, "התגובה של היהודים והאיראנים בחוץ הייתה בעיקר רגשית כי הם קיבלו יותר תחושה עם מה שאנחנו מראים בסרט... שמעתי על עיניים רטובות, רגשות נוסטלגיים לפספוס שורשים וכו'". 

חריף מהאגודה של יהודים מהמזרח התיכון וצפון אפריקה כתב כי הסרט נותן, "הצצה נדירה לחייהם של כמה מ-25,000 היהודים שעדיין נמצאים באיראן... ונותן תובנה יוצאת דופן לגבי האפליה הרשמית ממנה סבל יהודים תחת המשטר האסלאמי".

סרטים דומים
-----------

* בחיפוש אחר אושר

ראו גם
------

* 
* ועידת השואה הבין-לאומית באיראן
* יחסי איראן-ישראל
* יהדות איראן
* עלילת הדם בשיראז

הערות שוליים
------------

1. ↑  Jandaghian, Shohreh (2006). "First Documentary Film about Persian-Jews in Iran". Digital Journal Online. אורכב מ-המקור ב-2010-12-13. נבדק ב-23 ביולי 2007. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Jews of Iran". Harif, Association of Jews from the Middle East and North Africa. 2005. נבדק ב-23 ביולי 2007. `{{cite web}}`:  (עזרה)