recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
ציור המתאר את הוברטוס מהמאה ה-13
**הוברטוס הקדוש** (נולד בין השנים 656 ל-658 – מת ב-30 במאי 727 או 728) הוא קדוש נוצרי. הוא קרוי "השליח לארדנים" והיה הבישוף הראשון של העיר לייז' בבלגיה של ימינו והבישוף של העיר מאסטריכט בהולנד. על-פי האמונה הנוצרית הקאתולית, הוברטוס הוא הקדוש המגן של הציידים, המתמטיקאים, האופטיקאים ועובדי המתכת ונחשב למסייע לסובלים מכלבת. בתקופת ימי הביניים היה פולחן הוברטוס הקדוש נפוץ מאוד. עם זאת, בימינו הוא מפורסם בעיקר מכיוון שמותג הליקר "יגרמייסטר" קרוי על שמו ועל שם האגדה שנקשרה בשמו (אשר לעיתים גם מסופרת על אוסטתיוס הקדוש).

הוברטוס הקדוש נולד ככל הנראה בטולוז שבצרפת. על פי האגדה, הוא השתתף בדו-קרב, שלאחריו זכה בליבה של בת אצולה מקומית. לאחר שנפטרה הפך לנזיר. במהלך תקופת פרישותו, הלך לצוד ביער וראה מולו אייל. הוא התכוון לצוד את האיל, אך לפתע ראה בין קרניו את סימן הצלב ותחת זאת, החל להתפלל ולספר על ההתגלות האלוהית שחווה. לשמו הודבק הכינוי "אדון הציידים" (ובגרמנית: Jägermeister). הליקר הנודע "ייגרמייסטר" נושא את דיוקן האייל עם הצלב בין קרניו, ואת כינויו של הוברטוס הקדוש. הוברטוס מת בטרבורן, ליד בריסל של ימינו.

האסטרואיד 260 Huberta (אנ') שהתגלה על ידי יוהאן פאליזה, נקרא על שמו.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **הוברטוס הקדוש** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987010635530305171
* BIBSYS: 90804034
* BPN: 33257629
* GND: 118554131
* ISNI: 0000 0001 2028 1290
* LCCN: n93045286
* NKC: xx0279696
* NLA: 35097102
* Trove: 825676
* ULAN: 500354889
* VIAF: 70602369
* WorldCat: lccn-n93045286

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**יוסף שם טוב** (ידוע גם בשם **יוסף יעקב**, 1922 - 1 באפריל 2007) היה נגן העוד של תזמורת קול ישראל בערבית, מגדולי נגני העוד בדורות האחרונים.

קורות חיים
----------

שם טוב נולד בבגדאד, ומאז גיל 12 ניגן בבתי קפה בעיר. שם זכה לכינוי "יוסוף אל עוואד", יוסף נגן העוד, שלא עזב אותו עד יום מותו. בבגרותו ליווה כמה מהנודעות שבזמרות עיראק, ביניהן סלימה מוראד ולילה חלמי. 

עלה ארצה, עם אשתו ושני בניו, ב-1952. בראיון שנערך כמה שנים לפני מותו אמר כי העלייה הייתה "המכה הכי גדולה שקיבלתי. ... בעיראק כולם היו מכירים אותי. פה הכול נמחק". אחרי בואו לארץ ניגן תקופה קצרה, אבל אז ויתר על הנגינה, ומצא עבודה כאזרח עובד צה"ל. 

בתחילת שנות ה-70, כאשר אהרון עזורי, נגד העוד של תזמורת קול ישראל בערבית, פרש לגמלאות, נבחר להחליף אותו. שם טוב פרש לגמלאות כאשר התזמורת פורקה, בתחילת שנות ה-90.

היה ידוע בעיקר כנגן, אבל הוא גם כתב והלחין שירים וקטעים אינסטרומנטליים.

קישורים חיצוניים
----------------

* דליה קרפל, ברמת גן יש גורו, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2004
* בן שלו, זרם התודעה, באתר הארץ, 4 באפריל 2007

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007576727705171

 |
**רמוס פון ווירש** (בגרמנית: **Remus von Woyrsch**;‏ 4 בפברואר 1847 – 6 באוגוסט 1920) היה גנרל-פלדמרשל גרמני בזמן מלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

פון ווירש נולד בברסלאו שהשתייכה לממלכת פרוסיה. ב-1866 התגייס לצבא הפרוסי ולחם בשורותיו במלחמה האוסטרו-פרוסית ובמלחמת צרפת–פרוסיה שבה נפצע וקיבל על כך את צלב הברזל.

פון ווירש התקדם בסולם הפיקוד, ב-1901 מונה למפקד הדיוויזיה ה-12, וב-1903 מונה למפקד הקורפוס ה-6 והיה מפקדו עד 1911 ואז פרש לביתו.

### מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון ווירש למפקד קורפוס הלנדווהר שהיה חלק מהארמייה השמינית בחזית המזרחית, והוצב בהגנה על שלזיה. ב-4 בספטמבר 1914 נשלח פון ווירש עם הקורפוס שבפיקודו לסייע לאוסטרים ולמנוע את קריסתם בקרב גליציה. בהמשך הוצב הקורפוס שבפיקודו תחת פיקוד הארמייה התשיעית בפיקוד פאול פון הינדנבורג. ב-14 באוקטובר 1914 מונה במקביל למפקד פלגת הארמייה ווירש, שעימה השתתף במתקפת גורליצה-טרנוב.

בקיץ 1916 סייע בבלימת מתקפת ברוסילוב, וב-29 באוגוסט 1916 החליף את לאופולד, נסיך בוואריה בפיקוד על קבוצת הארמיות שנקראה מעתה קבוצת הארמיות ווירש.

ב-31 בדצמבר 1917, עם קריסת הצבא הרוסי והפסקת האש בחזית, פורקה קבוצת הארמיות, ופון ווירש הועלה לדרגת גנרלפלדמרשל.

ב-1920 פרש פון ווירש לאחוזתו שליד ברסלאו, ושם נפטר ב-6 באוגוסט 1920.

עיטורים
-------

* מסדר העיט השחור
* מסדר העיט האדום
* פור לה מריט

ראו גם
------

* הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רמוס פון ווירש** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 117665096
* ISNI: 0000 0000 1063 2141
* NLP: A27787540
* VIAF: 74636058
* WorldCat: viaf-74636058

 |
**יוסף שאול** (נולד ב-1949) הוא מדען ישראלי העוסק בתחומי הווירולוגיה השונים ומשמש כפרופסור במכון ויצמן למדע. נזקפים לזכותו גילויים ופיתוחים רבים, בהם חיסון נגד דלקת הכבד הנגיפית מסוג B (צהבת B).

תחילת דרכו
----------

שאול נולד באהווז, בירת מחוז ח'וזסתאן באיראן. אביו היה סוחר. בגיל 13 עלה לישראל בעליית הנוער יחד עם חביב אחיו הגדול יותר והם התמקמו בפנימיה כפר הנוער בן שמן. כבוגר בית ספר חקלאי, נרשם ללימודים בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות. בשנת 1974 קיבל תואר ראשון בחקלאות, ותואר שני בפיזיולוגיה של בעלי חיים. בזמן לימודיו היה מתפרנס מהוראה בבית הספר האזורי שפיר. בשנת 1977 החל את הלימודים לדוקטורט במחלקה לווירולוגיה במכון ויצמן למדע בהנחיית פרופסור חיים אביב. בשנת 1981 נסע לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו בהנחיית William J. Rutter. בשנת 1983 חזר למכון ויצמן והצטרף למחלקה לווירולוגיה ששינתה את שמה לאחר מכן למחלקה לגנטיקה מולקולרית. בשנת 1985 הועלה לדרגת חוקר בכיר, בשנת 1990 הועלה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 2001 לפרופסור מן המנין. הוא נשוי לאילנה ממשפחת הוניג ולהם ארבעה בנים ושלוש עשרה נכדים.

מחקרים והישגים
--------------

בעבודת הדוקטורט שלו עסק שאול בביולוגיה מולקולרית, ובמיוחד במאפייניהם של המנגנונים השולטים בביטוי הגנים השונים. הוא לראשונה בארץ השתמש בשיטות של הנדסה גנטית לחקר גן ההמוגלובין ואפיונו בעזרת מיקרוסקופ אלקטרוני. במחקר הפוסט-דוקטורט חקר את עולם הנגיפים. נגיף שעניין אותו במיוחד היה הנגיף הגורם לדלקת כבד נגיפית (הפטיטיס) מסוג B. הוא המשיך לחוקר את הווירוס במכון ויצמן ואף פיתח חיסון שהחברות SciVac בארץ ו- VBI Vaccines Inc פתחו אותו לשימוש תחת אישור FDA. 

פרופ' שאול הצליח לפענח את המנגנון המולקולרי שבו נגיפי צהבת B מצליחים לאלץ גנים אנושיים לייצר חלבונים מסוימים על פי המידע הגנטי המקודד ב-DNA. האפשרות לאילוץ התאים לייצר חלבונים אלה נובעת מהעובדה שנגיפים אלה מכילים חלבון ייחודי המשבש את התהליך התקין של ייצור החלבונים בתאים. ייצור החלבונים המאולץ של הגנים האנושיים, הנגרם על ידי הנגיפים, יוצר בתא סביבה נוחה לייצור של חלבונים נגיפיים, ולהתרבות הנגיפים. ממצאים אלה סייעו בפיתוח תרכיב חיסון מתקדם נגד המחלה הקטלנית, ובשנת 1992 הם זיכו את שאול בפרס על שם אנדריי לבוף. בשנת 2001 הוענק לו פרס מייסדי טבע.

בין השאר, מכהן שאול כיושב ראש הוועדה המייעצת של MGVS החיפאית, חברה העוסקת בפיתוח טכנולוגיה לריבוי כלי דם ורקמות. טכניקה שפיתח שאול בתחום ניתוחי המעקפים הובילה לפיתוח מוצר ראשי בחברת MGVS - שתלים ביו סינתטיים המאפשרים להתגבר על בעיית השתלים הסינתטיים שנוטים להיסתם עם הזמן בשל דלקות בסביבת המעקף, ב-MGVS פותחה השיטה לציפוי חלקו הפנימי של הצינור בתאים טבעיים שהופקו מהמטופל. הציפוי מופק מהאנדותל - החומר שמצפה את כלי הדם מבפנים. בעזרת עבודתו וגילויו של שאול ניתן כעת להדביק את האנדותל המופק, למבנה בעל שכבה רציפה אחת הנצמדת לחלק הפנימי של הצינור.

קישורים חיצוניים
----------------

* האיש שחצה את הכביש, באתר מכון ויצמן, 1 בדצמבר 1999

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007475457905171
* VIAF: 308259558
* WorldCat: viaf-308259558

 |
**מנחם מגידור** (נולד ב-24 בינואר 1946) הוא מתמטיקאי ישראלי, פרופסור אמריטוס (פרופסור מן המניין (ופרופסור מחקר) שפרש לגמלאות, אך ממשיך לשמור על קשר עם האוניברסיטה, ולעיתים גם לחקור וללמד בה) שכיהן כנשיא האוניברסיטה העברית בירושלים.

ביוגרפיה
--------

נולד בפתח תקווה, בן יחיד להוריו, גדל במושב גבעת שפירא בשרון. בגיל 16 התקבל ללימודי מתמטיקה באוניברסיטה העברית. שירת בצה"ל בחיל הים.

בשנת 1973 קיבל תואר דוקטור במתמטיקה באוניברסיטה העברית. את העבודה לתואר עשה בהנחייתו של פרופ' עזריאל לוי. במחקריו תרם תרומה נכבדה לתורת הקבוצות וללוגיקה מתמטית. עסק גם במדעי המחשב. מחזיק במספר ארדש 1.

בשנת 1982 מונה לפרופסור באוניברסיטה העברית. בין השנים 1992 ל-1996 כיהן כדיקן הפקולטה למתמטיקה ולמדעי הטבע. בשנת 1997 נבחר לנשיא האוניברסיטה, תפקיד בו כיהן עד שנת 2009.

בשנים 2005–2006 עמד בראש ועדת נשיא המדינה לבחינת מבנה הממשל, שבחנה אפשרויות לשינוי שיטת הממשל בישראל. בתחילת שנת 2007 הגישה הוועדה לנשיא המדינה דו"ח עם מסקנות בנושא זה.

בעת מאבק הסטודנטים בשנת 2007 למען הורדת שכר הלימוד התבטא בחריפות נגד המאבק ומנהיגיו, ואף הציע להפסיק לחלוטין את סבסוד הממשלתי של שכר הלימוד במוסדות להשכלה גבוהה. כחבר בוועד ראשי האוניברסיטאות היה שותף להחלטה לנסות ולשבור את שביתת הסטודנטים על ידי הצבת אולטימטום לסטודנטים.

בדצמבר 2007, בעקבות פניית ועד ראשי האוניברסיטאות לבית הדין הארצי לענייני עבודה להוצאת צווי מניעה נגד שביתת הסגל האקדמי הבכיר, החל הסגל הבכיר באוניברסיטה העברית בהליכים בניסיון להדיחו מתפקיד נשיא האוניברסיטה בשל חלקו בהחלטה.

למרות זאת ב-2008 הוא מונה ליו"ר ועד ראשי האוניברסיטאות ובחודש ספטמבר אף הוביל בהצלחה מאבק למען השבת 480 מיליון שקלים שקוצצו מתקציב האוניברסיטאות. בסופו של דבר לאחר התערבות נדירה של ראש הממשלה, אהוד אולמרט סוכם כי לאוניברסיטאות יועבר סכום של 515 מיליון שקלים.

בשנת 2011 הוענק לו פרס על שם אלכסנדר פון הומבולדט בזכות הישגיו לאורך השנים במחקר ובהוראה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מנחם מגידור** בוויקישיתוף

* מנחם מגידור, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* מנחם מגידור (1946-), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  תמרה טראובמן, נשיא האוניברסיטה העברית: להפסיק סבסוד שכר הלימוד של הסטודנטים, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2004
2. ↑  מורן זליקוביץ', אזהרה: מי שלא יחזור ללמוד - יאבד את הסמסטר, באתר ynet, 3 במאי 2007
3. ↑  יובל לידור, המרצים פועלים להדחת נשיא האוני' העברית, באתר nrg‏, 25 בדצמבר 2007
4. ↑  הודעה על זכייתו בפרס הומבולדט, אתר האוניברסיטה העברית. ב-2015 נבחר כנשיא החטיבה ללוגיקה, מתודולוגיה ופילוסופיה של המדע (Division of Logic, Methodology and Philosophy of Science). ב-2016 נבחר כעמית כבוד של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים

| **נשיאי האוניברסיטה העברית בירושלים** |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| יהודה לייב מאגנס • זליג ברודצקי • משה שוובה (בפועל) • בנימין מזר • יואל רקח (בפועל) • אליהו אילת • אברהם הרמן • דן פטינקין • אמנון פזי • יורם בן-פורת • חנוך גוטפרוינד • מנחם מגידור • מנחם בן-ששון • אשר כהן |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007264834805171
* ISNI: 0000 0004 0306 7315
* MGP: 24629
* VIAF: 299467661
* WorldCat: viaf-299467661

 |
**רמון רוס אי באדייה** (בקטלאנית: **Ramón Ros i Badía**; נולד ב-2 בפברואר 1981 בברצלונה שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי-קטלאני ששיחק בעמדת הקשר האחורי ומאמן כדורגל בהווה. כשחקן ערך את צעדיו המקצועיים הראשונים במדי ברצלונה, בהמשך שיחק גם במדי נומנסיה וליידה לפני שפרש בגיל מוקדם בשל פציעה חמורה שעבר.

קריירה
------

רוס, יליד ברצלונה, בירת קטלוניה, הצטרף בצעירותו למחלקת הנוער של הקבוצה המקומית דאם. ב-2000 עבר לגאווה, ששיחקה אז בליגה הרביעית. ב-2001 הצטרף לשורות ברצלונה ג', קבוצת המילואים השנייה של ברצלונה. כעבור שנה קודם לקבוצת המילואים הראשונה של המועדון, ברצלונה אתלטיק, שהייתה אז בליגה השלישית. ב-29 במאי 2002 ערך את הופעת הבכורה הלא רשמית במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, כשהשתתף במשחק ידידות בתאילנד. בקיץ 2003 השתתף במשחקי קדם העונה של הקבוצה הבוגרת, אותה אימן פרנק רייקארד ההולנדי. ב-3 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה הרשמית, כשנכנס כמחליף לאוסקר לופס הרננדס במשחק הליגה נגד סביליה שהסתיים בתיקו 1-1. למרות הציפיות שיתבסס בקבוצה הבוגרת, המשיך רוס לשחק במדי קבוצת המילואים. ב-14 בינואר 2004 ערך את הופעתו השנייה והאחרונה במדי הקבוצה הבוגרת של ברצלונה, כשנכנס כמחליף במשחק גביע המלך נגד לבאנטה שהסתיים בניצחון 3 - 1 לזכות קבוצתו.

במהלך עונת 2004/2005 הושאל רוס לנומנסיה, ששיחקה אז בליגה הראשונה, במטרה לצבור ניסיון מקצועי. במדי קבוצה זו ערך 17 הופעות במסגרת הליגה ועוד הופעה אחת ובודדת במסגרת גביע המלך. נומנסיה סיימה את העונה במקום ה-19 ולפני האחרון ומשום כך ירדה לליגה השנייה. בקיץ 2005 שוחרר רוס מברצלונה וחתם בשורות ליידה שמהליגה השנייה. בעונתו הראשונה בקבוצה הופיע רוס לסירוגין כשחקן הרכב וכשחקן מחליף - הוא ערך 8 הופעות בהרכב הקבוצה ועוד 11 כשחקן מחליף - וקבוצתו ירדה לליגה השלישית בסיום העונה. ב-27 בנובמבר הבקיע את שערו היחיד במדי הקבוצה, בהפסד 3–2 לרקראטיבו ולבה. במאי 2006 קרע רוס את הרצועה הצולבת הקדמית ונותח ימים ספורים לאחר מכן. מפציעה זו לא הצליח להתאושש כראוי, ומשום כך פרש מכדורגל בקיץ 2007, לאחר יותר משנה שבה לא שיחק כלל.

לאחר פרישתו ממשחק, החל רוס לעסוק באימון כדורגל. החל מעונת 2010/2011 החל לשמש עוזרו של גארסיה פימיינטה בקבוצת נערים א' ברצלונה. בתפקיד המשיך גם בשתי העונות הבאות, הפעם כעוזרו של קיקה אלברס. בעונת 2013/2014 שב להיות עוזרו של גארסיה פימיינטה, בקבוצת נוער ב'.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר BDFutbol

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ramón Ros fue operado por el doctor Cugat,‏ מונדו דפורטיבו 14.5.2006, עמ' 32
2. ↑  Rubén renueva y Ros abandona, מונדו דפורטיבו, 8.6.2007, עמ' 25
3. ↑  Los héroes de Manchester vuelven a casa, מונדו דפורטיבו, 18.8.2010, עמ' 11
4. ↑  FC Barcelona announces the youth system managers for the 2012/13 season, האתר הרשמי של מועדון הכדורגל ברצלונה, 25.6.2012
5. ↑  Definida la estructura técnica del fútbol base,‏ מונדו דפורטיבו, 21.6.2013
**רמונה ניקול מנסקו** (ברומנית: **Ramona Nicole Mănescu**;‏ נולדה ב-6 בדצמבר 1972 בקונסטנצה) היא פוליטיקאית ועורכת דין רומנייה, בין התאריכים 24 ביולי 2019 – 4 בנובמבר 2019 כיהנה כשרת החוץ של רומניה, בממשלת ויוריקה דנצ'ילה השנייה.
רמונה מנסקו היא האישה השנייה בתולדות רומניה המכהנת כשרת החוץ, אחרי אנה פאוקר שכיהנה בתחילת שלטון המפלגה הקומוניסטית בשנים 1952-1948.

בשנים 2013-2007 ו-2019-2014 כיהנה כחברת הפרלמנט האירופי מטעם המפלגה הלאומית ליברלית הרומנית, (עד יולי 2017), שהייתה פעילה בקבוצת המפלגה העממית האירופית. בתקופה יולי 2017-אוגוסט 2019 ייצגה את ברית הליברלים והדמוקרטים של רומניה ALDE, המקורבת לקבוצת ברית הליברלים והדמוקרטים למען אירופה. כנציגה של קבוצת המפלגה העממית האירופית כיהנה מנסקו כחברה בוועדה הפרלמנטרית האירופית לענייני חוץ, סגן יושבת ראש המשלחת ליחסים עם ארצות המשריק וחברה ממלאת מקום בוועדה לתחבורה ותיירות ובמשלחת ליחסים עם חצי האי ערב. 
בשנים 2014-2012 כיהנה כשרת התחבורה והתשתיות בממשלת ויקטור פונטה השנייה.
אחרי פרישת מפלגתה ALDE מממשלת דנצ'ילה באוגוסט 2019, העדיפה להישאר שרת חוץ בממשלה ולעזוב את המפלגה.

ביוגרפיה
--------

רמונה ניקול - בשמה בלידה- **בולבוצ'אנו** נולדה בשנת 1972 בעיר קונסטנצה כבת של מיכאי בולבוצ'אנו, טכנאי של חיל הים הרומני ושל אשתו אנה. היא למדה בתיכון "אובידיוס" בקונסטנצה. 
אחר כך סיימה תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת בוקרשט .עבדה בשנים 2005-2000 כעורכת דין עצמאית ועסקה בין השאר בעסקי נדל"ן. למדה בהמשך במכון הדיפלומטי שליד משרד החוץ הרומני (2006), באקדמיה הלאומית למודיעין, במכללה הגבוהה לביטחון לאומי (2006 - בה הציגה עבודה על תעשיית הביטחון הרומנית). היא בעלת תואר שני ביחסים בינלאומיים ובאינטגרציה אירופית בבית הספר הלאומי ללימודי מדינה ומנהל (2006) 
בשנת 2008 נבחרה על ידי המגזין The Parliament Magazine כ"פרלמנטר האירופי של השנה" בקטגוריה "חינוך ותרבות",
היא ובעלה ידועים כמקורבים למנהיג לשעבר של המפלגה הלאומית ליברלית, קרין אנטונסקו.

חייה הפרטיים
------------

רמונה מנסקו נשואה לרארש מנסקו, ראש מועצת הרובע השישי של בוקרשט ויש להם שני ילדים: ולאד ודראגוש.
תחביבה בעבר היה האתלטיקה וכיום - הניווט והטיס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רמונה מנסקו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של רמונה מנסקו (ברומנית)
* רמונה מנסקו, ברשת החברתית פייסבוק

* רמונה מנסקו, ברשת החברתית טוויטר

* רמונה מנסקו, סרטונים בערוץ היוטיוב

  

* באתר הפרלמנט האירופי
* באתר משרד החוץ הרומני
שמיטלן עם ראש ממשלת ישראל לוי אשכול בעת ביקור האחרון באספה הלאומית של צרפת, 1964
**רמון שמיטלן** (בצרפתית: **Raymond Schmittlein**; ‏ 19 ביוני 1904 - 29 בספטמבר 1974) היה קצין ופוליטיקאי צרפתי, מאנשי צרפת החופשית במלחמת העולם השנייה ולאחריה שימש כחבר הפרלמנט הצרפתי והיה בין היתר סגן יושב ראש הפרלמנט הצרפתי, ושר בממשלת צרפת.

חייו
----

שמיטלן נולד למשפחה ממוצא גרמני מאלזס. הוא גילה כישרון לשפות, ולמד גרמנית, פינית רוסית ואנגלית. לאחר שהשלים את לימודיו בפריז ובברלין שימש מספר שנים כמפקח על החינוך הצרפתי בחוץ לארץ. הוא לימד בקובנה, ריגה וסטוקהולם. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נקרא לשירות צרפת, וגויס להיות נספח צבאי בלטביה ולמעשה הממונה על שירותי הביון הצרפתי במדינות הבלטיות. עקב פעילות זו נעצר, וגורש לסטוקהולם, משם הצטרף לכוחות צבא צרפת שפעלו במסגרת המערכה בנורווגיה בקרב על נרוויק.

לאחר התבוסה הצרפתית במערכה על צרפת הצטרף אל כוחות צרפת החופשית במצרים. ב-1941 שהה בחיפה ושם הפעיל בשיתוף פעולה עם ההגנה ועם דוד הכהן תחנת רדיו בשם רדיו לבאנט צרפת החופשית ששידרה שידורי תעמולה לאנשי צרפת של וישי בסוריה ובלבנון. הוא שימש שם כשדרן ביחד עם פרנסואה קולה (Francois Coulet) שעלה לאחר מכן לדרגת גנרל, ופאול רפיטון-פרנף (Paul Repiton-Préneuf). לאחר המערכה בסוריה ובלבנון נשלח לברית המועצות ושימש שם אחד מנציגי צרפת החופשית. בין 1943 ל-1944 שירת במפקדתו של הגנרל דה גול באלג'יר. לאחר מכן שירת בדרגת ליטננט קולונל במערכה באיטליה, ובלחימה בדרום צרפת ובאלזס.

בין 1945 ל-1951 שימש כאחראי על ענייני החינוך והתרבות בשטח הכיבוש הצרפתי בגרמניה.

ב-1951 נבחר לחבר הפרלמנט הצרפתי מטעם המפלגה הגוליסטית "מצעד העם הצרפתי" (RPF). הוא עסק בייחוד בנושאי חינוך ובנושאים הקשורים למושבות. ב-1 ביוני 1954 שימש במשך יום אחד כשר לענייני הודו סין בממשלתו קצרת הימים של ז'וזף לניאל ובין 20 בינואר ל-23 בפברואר 1955 כשר לענייני צי הסוחר בממשלתו של פייר מנדס פראנס.

ב-1956 נחל כישלון במאמציו להיבחר מחדש, אך הצליח לשוב ולהיבחר ב-1958. ב-1962 נבחר לסגן יושב ראש האספה הלאומית. הוא מילא תפקיד זה עד 1967 שאז נחל תבוסה בבחירות ולא נבחר מחדש. ב-1973 ניסה להיבחר מחדש כחבר "תנועת הרפורמה", שהתנגדה לגוליזם, אך נכשל. ב-1974 מת.

שמיטלן היה מידידיה הטובים של מדינת ישראל בפרלמנט הצרפתי. קשרי הידידות שיצר כאשר שהה בארץ ישראל בתקופת ההכנה למערכה בסוריה ולבנון השפיעו עמוקות על יחסו למדינת ישראל הוא ייסד את אגודת הידידות הפרלמנטרית ישראל צרפת, ביקר פעמים רבות בישראל, ועמד לצידה במאבקיה לקבלת תמיכה במישור הבינלאומי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רמון שמיטלן** בוויקישיתוף
* רמון שמיטלן אתר אספת הנבחרים הצרפתית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  רמון שמיטלן אתר "Histoires de Français Libres ordinaires" (צרפתית)
2. ↑  שארל דה גול, **המאבק לחירות**, כרך ראשון, "אל הדגל", הוצאת עם הספר, 1957, עמ' 169
3. ↑  לקראת חלוקת הודו-סין, חרות, 4 ביוני 1954
4. ↑  יצחק בר-און, **מטריה ביום סגריר**, אפי מלצר הוצאה לאור, 2010, עמ' 16
5. ↑  מצרפת בא ידיד, מעריב, 25 באוקטובר 1959
6. ↑  צרפת לא תיטוש ישראל, דבר, 31 בינואר 1964

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007278569205171
* BnF: cb12493213m (data)
* GND: 118609270
* ISNI: 0000 0001 0904 2002
* LCCN: n80138006
* Léonore: 19800035/1242/43288
* NLP: A29041569
* NTA: 073044121
* SUDOC: 034144668
* VcBA: 495/160007
* VIAF: 262773873
* WorldCat: lccn-n80138006

 |
שער גיליון
**משמר לילדים** היה שבועון לילדים של העיתון "על המשמר", שיצא לאור החל מ-7 בספטמבר 1945 עד 1985.

היסטוריה
--------

העיתון "על המשמר" כלל מדור לילדים בשם "שי משמר לילדים" שנערך על ידי לאה גולדברג. בשנת 1945 הוחלט לייחד לילדים עיתון נפרד. מייסד השבועון היה צבי זהר, עורך בספרית פועלים, ועורכו הראשון, שהתמנה ב-1946, היה מרדכי אמיתי. רפאל אליעז שימש כעוזרו של מרדכי אמיתי ושניהם פרסמו משיריהם וסיפוריהם בעיתון. מ-1948 ועד אמצע שנות ה-70 ערך את העיתון בנימין טנא ולצידו שלמה ניצן שהחליפו לאחר הפרישה.

השבועון היה בעל צביון ציוני סוציאליסטי וככל עיתוני הילדים בני תקופתו, היה בעל שאיפות חינוכיות ולימודיות. תוכן השבועון כלל דיווחי אקטואליה, סיפורת מקורית ומתורגמת, סיפורים בהמשכים, אגדות, שירים, חידות ותשבצים ומדורים שונים בנושאים כגון ארכאולוגיה ומדע.

השבועון נהג לפרסם יצירות ביכורים של קוראיו הצעירים, אשר חלקם זכו לפרסום בבגרותם: שיר מאת המשורר לעתיד יוסי גמזו התפרסם ב"משמר לילדים" כשהיה כותבו בן תשע, ואיל מגד פרסם בו את שירו הראשון בגיל עשר וחצי.

רבים וטובים מיוצרי התקופה תרמו מיצירתם לשבועון: לאה גולדברג כתבה עבורו, פניה ברגשטיין פרסמה בו משיריה, דבורה עומר פרסמה בו סיפורים, ושני הספרים הראשונים בסדרת חסמבה של יגאל מוסינזון הופיעו לראשונה כסיפור בהמשכים ב"משמר לילדים", החל משנת 1949. עמוס בר פרסם בו סיפורי ילדים, עוזי בן כנען פרסם בו מדור עצה והדרכה, נקדימון רוגל החל להתפרסם בזכות סיפורי ארץ ישראל שלו שהופיעו בשבועון, ותרגומים משירי הילדים של לייב מורגנטוי פורסמו בו. בין הכותבים הנוספים נכללו גם יעקב רבי והסופרים יפרח חביב, חיים אילויצקי ויהואש ביבר.

בין מאיירי השבועון היו רות שלוס, יוחנן סימון, שמואל כץ, (בין השנים 1950-1953), אריה רוטמן, נפתלי בזם, מיכל אפרת, נורית צרפתי, מאיר מוזס, יעקב גוטרמן ודני קרוון.

בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 שוק עיתוני הילדים בישראל היה רווי, ומספר הקוראים היה בירידה. באפריל 1985 התאחד השבועון עם שבועוני הילדים "דבר לילדים" ו"הארץ שלנו" לשבועון בשם "כֻּלָּנוּ", בעריכת דוד פאיאנס, שהיה בבעלות משותפת של שלושת העיתונים ("הארץ", "דבר" ועל המשמר"). השבועון הממוזג זכה תחילה להצלחה ומכר כ-40 אלף עותקים מדי שבוע, אך תפוצתו ירדה בתחילת שנות ה-90. בסוף 1991 העיתון נמכר על ידי שלושת העיתונים לחברת "צ.צ. הפקות", שהוציא לאור את העיתון המתחרה "פילון".

לקריאה נוספת
------------

* רימה שיכמנטר, **חבר מנייר - עיתונות ילדים ישראלית בעשור הראשון למדינה**, יד יצחק בן-צבי, 2014.

קישורים חיצוניים
----------------

* גליונות סרוקים של "משמר לילדים" באתר "עיתונות ילדים של פעם" של הספרייה הלאומית
* עינת אמיתי, תולדות משמר לילדים - אוטוביוגרפיה חלקית, בבלוג "יומן מסע לחקר 100 שנות תרבות לילדים בקיבוצים", 7 בפברואר 2011
* ב. ש. זמיר, שלוחתו הצעירה של העתון: "משמר לילדים" – מגמתו והישגיו, על המשמר, 31 ביולי 1953, המשך (סקירה במלאת עשור לעיתון האב, "על המשמר")
* ש. עקיב, יום-הולדתו של אחינו הצעיר: עשור ל"משמר-לילדים", על המשמר, 9 בספטמבר 1955

הערות שוליים
------------

1. ↑  עדינה בר-אל, משמר לילדים, באתר עיתונות ילדים של פעם
2. ↑  חיים טל, רק 4% מהילדים קוראים עיתוני ילדים, חדשות, 5 ביוני 1984
3. ↑  נחום ברנע, עיתונות - שלום חבריא - 'כלנו' - עיתון לילדים, כותרת ראשית, 1 במאי 1985
4. ↑  אפי לנדאו, "כולנו" ו״כולנו לילדים,׳ נמכרו לבעלי "פילון", חדשות, 25 בדצמבר 1991
**מתיאס קבורק** (בגרמנית: **Matthias Kaburek**;‏ 9 בפברואר 1911 – 17 בפברואר 1976) היה כדורגלן ומאמן אוסטרי, ששיחק בעמדת החלוץ.

ביוגרפיה
--------

קבורק נולד ב-9 בפברואר 1911 בווינה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית של אז. בשנת 1928 התחיל את הקריירה בראפיד וינה כשהוא בן 17, ובעונתו הראשונה זכה עימה באליפות והגיעה לגמר הגביע האוסטרי בו כבש בהפסד 3–2 נגד פירסט וינה. עונה אחר כך ב-1929/30 קבורק זכה שוב פעם באליפות ואף בגביע מיטרופה שרוב חבריו למועדון הפסידו שלוש שנים קודם לכן בגמר. ראפיד ניצחה 0–2 במשחק הגמר הראשון נגד ספרטה פראג ובמשחק השני הפסידו 3–2 כשהוא כובש אחד מהשניים. ראפיד זכתה בתואר עם הפרש שערים טוב יותר בסיכום שני המשחקים.

בעונת 1934/35 קבורק זכה בתואר האליפות השלישי שלו ובנוסף לכך היה למלך השערים בליגה עם 27 שערים. בשנת 1936 עבר לצרפת ושיחק במץ. הוא כבש בה 15 שערים ב-18 משחקים בליגה אך הושאל לדו באביו דה לונגווי האמריקנית בה לא צלח. ביוני 1939 שב קבורק לקדנציה שנייה בראפיד בה זכה בשתי אליפויות נוספות וגם באליפות גרמניה בשנת 1941. עם התקדמותה של מלחמת העולם השנייה המעיט לשחק ולאחר סיומה עבד כמאמן בזברויובקה ברנו בשנת 1947.

במדי נבחרת אוסטריה היה חלק מ"נבחרת הפלא" שלה בשנות ה-30 של המאה ה-20 אך המעיט לשחק. במונדיאל 1934 לא שיחק כלל עקב כך שמתיאס סינדלר המצוין תפס את מקומו. קבורק כבש את שני שעריו בשני משחקים נגד שווייץ.

הוא נפטר ב-17 בפברואר 1976 בגיל 65 בווינה, ונקבר בבית הקברות המרכזי בעיר.

תארים
-----

ראפיד וינה
* אליפות אוסטריה (5): 1929, 1930, 1935, 1940, 1941
* אליפות גרמניה: 1941
* הגביע האוסטרי (2): 1929, 1934
* גביע מיטרופה: 1930

נבחרת אוסטריה
* מקום רביעי בגביע העולם: 1934

אישיים
* מלך השערים בליגה האוסטרית: 1934/35

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams

| **נבחרת אוסטריה – מונדיאל 1934** |
| --- |
| 1 אורבאנק • 
2 ביצאן • 
3 בראון • 
4 ינדה • 
5 האסמן • 
6 הופמן • 
7 הורוואט • 
8 ואגנר • 
9 וולצהופר • 
10 וירטל • 
11 צישק • 
12 ססטה •
13 שטרוך • 
14 סיזאר •
15 סמיסטיק •
16 פלאצר •
17 פרנזל •
18 קבורק •
19 ראפטל •
20 שאל •
21 סינדלר •
22 שמאוס •
מאמן: מייזל | אוסטריהאוסטריה |
משמרות הזה"ב בישראל
משמרות זה"ב בעופרה
**משמרות זהירות בדרכים** (בראשי תיבות: **משמרות זה"ב**) הם מתנדבים (בדרך כלל צעירים, תלמידים) שתפקידם לשמור שתלמידי בתי הספר יחצו בבטחה את הכבישים המובילים לבית הספר.

בישראל, חברי משמרות הזה"ב עוברים הדרכה מאת שוטרי משטרת ישראל ומוסמכים לצאת לכבישים בהם מסומנים מעברי חצייה בסביבות בתי ספר ולהקפיד על כך שבעת חציית הולכי רגל, יעצרו כלי הרכב שבכביש. לרוב ניתן לזהות את חברי משמרות הזה"ב באמצעות המעילים מחזירי האור, ותמרור ה"עצור" שבידיהם.

בשנת הלימודים תשס"ג פעלו 60% מתלמידי כיתות ה'-ו' במשמרות הזה"ב.

היסטוריה
--------

ארגון "משמרות הזה"ב בישראל" החל את פעילותו כ"משטרת ילדים למשמר הביטחון" בשנת 1949 על פי הרעיון שהגה השוטר דני רוזוב. ב-30 במרץ 1949, הסתיים הקורס הראשון בגימנסיה הרצליה בו הוכשרו 130 תלמידים בני 12–14 לבצע את תפקידם.

הדרכת משמרות זה"ב
-----------------

בשנת הלימודים תשס"ג עסקו בהכשרת תלמידים בנושא משמרות הזהירות בדרכים כ-30 שוטרות הדרכה. מרכז מידע ומחקר של הכנסת הגיש בשנת 2003 דו"ח לוועדת החינוך והתרבות אשר ממצאיו מעלים כי כמות זו של מדריכים אינה מספקת עבור כלל בתי הספר הזקוקים להדרכה. שנה לאחר מכן לא הדריכו מדריכות אזרחיות ומורות חיילות בתוכנית משמרות הזה"ב.
בשנת 2007 הדריכו 57 שוטרות הדרכה ב-794 בתי ספר בישראל. נוסף על התפקיד של שמירת ביטחונם של הולכי הרגל בדרך, תפקיד משמרות הזה"ב עשוי ללמד את התלמידים המתנדבים בו מידה של אחריות אישית.

הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים מפעילה יחד עם משרד החינוך את פעילויות ההסברה בבתי הספר ובגני הילדים. הרשות אף נטלה על עצמה את הטיפול ברישום דו"חות האזהרה שמכינים ילדי משמרות הזה"ב. המועצה משגרת מכתבי אזהרה ומכתבים אישיים לנהגים, שדווח עליהם כי עברו עבירה. למרות קיצוץ בתקציבי הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים בסוף שנת הלימודים תשס"ח, פעילות משמרות הזהב לא הופסקה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משמרות זה"ב בישראל** בוויקישיתוף
* סרטונים הדרכת תלמידים לזהירות בדרכים, יומני כרמל יולי 1951
* סרטונים "הנוער על משמר הביטחון בדרכים", יומני כרמל יוני 1954 (התחלה 1:18)

הערות שוליים
------------

1. ↑  דו"ח מחקר על אפקטיביות משמרות הזה"ב שהוכן על ידי הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים
2. ↑  הפעלת משמרות הזה"ב, באתר חוזרי מנכ"ל משרד החינוך
3. 1 2  עוגן גולדמן, עובד מחקר ומידע, "מסמך רקע לדיון בנושא:משמרות זה"ב", ועדת החינוך והתרבות, 21 ביולי 2003
4. ↑  דיוויד סלע, ‏"משטרת הילדים"נגד תאונות הדרכים, באתר ישראל היום, 29 מרץ 2019
5. ↑  משטרת ישראל - אגף התנועה
6. ↑  משמרות הזה"ב - תכנית לימודים, באתר הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים
7. ↑  התלמידים יחצו ללא משמרות הזה"ב, 28 באוגוסט 2008

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4180043-6

 |
**מתיו האריס ג'ואט** (באנגלית: **Matthew Harris Jouett**;‏ 22 באפריל 1788 – 10 באוגוסט 1827) היה צייר פורטרטים אמריקני ידוע, שהתפרסם בציור דיוקנאות ובהם תומאס ג'פרסון, ג'ורג' רוג'רס קלארק ולאפייט.

ביוגרפיה וקריירה
----------------

ג'ואט היה בנם של סאלי רוברדס וג'ק ג'ואט, גיבור המהפכה האמריקאית. ג'ואט הזקן שלח את בנו לאוניברסיטת טרנסילבניה ועודד אותו ללמוד משפטים, אך מתיו השקיע זמן רב בציור. האב המתוסכל העיר "שלחתי את מתיו לקולג' כדי להפוך אותו לג'נטלמן, והתברר שהוא אינו אלא צייר שלטים ארור."

ג'ואט שירת כקצין של חיל הרגלים בקנטקי במלחמת 1812 והיה בין ניצולי הטבח בנהר רייזן בזמן מלחמה זו. כספי הגדוד בסך 6000 דולר נעלמו במהלך הטבח. ג'ואט החזיר את הכספים החסרים למיליציה, בהתבסס על רווחיו כצייר. הוא גם צייר דיוקנאות של חבריו החיילים מהזיכרון, כולל הארט וקולונל אלן.

מתיו האריס ג'ואט התחתן עם מרגרט "פגי" הנדרסון אלן מלקסינגטון, קנטקי, ב־25 במאי 1812. נולדו להם תשעה ילדים. אחד מבניהם היה ג'יימס אדוארד ג'ואט, קצין ימי. ג'יימס שירת עם האדמירל דייוויד פרגוט.

מתיו ג'ואט הועלה לדרגת קפטן במהלך מלחמת 1812. לאחר מכן למד ציורי דיוקנאות ונסע לבוסטון ללמוד אצל גילברט סטיוארט בשנת 1816.

הוא צייר בניו אורלינס בין השנים 1817 עד 1827 בעונת החורף והיה רשום במדריך ניו אורלינס בשנת 1824 כצייר פורטרטים העובד ברחוב קאנל 49. הוא הוזמן על ידי המושל בקנטקי לצייר דיוקן של המרקיז דה לה פאייט. ג'ואט גם צייר את תומאס ג'פרסון ואת קתרין קורנליה פראת'ר.

רק ביריד העולמי בשיקגו 1893 החלה להתבלט תהילתו כצייר. ציוריו זכו להערכה רבה מצד האוצרים והציבור הרחב. עבודתו מוערכת בהווה יותר משהייתה במהלך חייו, וזוכה למחירים גבוהים בזמני מכירה. ג'ואט הפך לאחד מציירי הדיוקנאות המוערכים ביותר בארצות הברית, וזכה בתערוכת מאה שנה גדולה במוזיאון הספיד שבמדינת מולדתו.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מתיו האריס ג'ואט** בוויקישיתוף
* מתיו האריס ג'ואט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kleber; Clark, Thomas D.; Harrison, Lowell H.; Klotter, James C. (eds.). The Encyclopedia of Louisville. University of Kentucky Press. pp. 481–482.
2. ↑  Biennial Report of the Board of Curators of the Louisiana State Museum to His Excellency, the Governor and the General Assembly of the State of Louisiana. Louisiana State Museum. 1 January 1922. p. 35.
3. ↑  Price, Samuel (1 January 1902). Old Master of the Bluegrass :Jouett, Bush, Grimes, Frazer, Morgan, Hart. Michigan: University of Michigan Library. p. 31

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 8855 6003
* LCCN: n82121766
* RKD: 42974
* SNAC: w6gx4b3g
* SUDOC: 234463155
* ULAN: 500017628
* VIAF: 30888938
* WorldCat: lccn-n82121766

 |
אוניית משא באחד מתאי השיט בנתיב המים
**נתיב המים סנט לורנס** (באנגלית: **Saint Lawrence Seaway**, בצרפתית: **la Voie Maritime du Saint-Laurent**) הוא שמה של מערכת תאי שיט, תעלות וגופי מים אחרים באורך כולל של 306 ק"מ בין מונטריאול לימת אירי. נתיב המים מאפשר לאוניות גדולות לשוט מהאוקיינוס האטלנטי עד לימת סופיריור, המערבית מבין הימות הגדולות, מרחק של 3,700 ק"מ. נתיב המים קרוי על שם נהר סנט לורנס שזורם מימת אונטריו עד האוקיינוס האטלנטי במקביל לנתיב המים והוא עובר בשטחיהן של קנדה ושל ארצות הברית.

היסטוריה
--------

תעלות נחפרו לאורך המסלול כבר מ-1824 אך הן היו רדודות וצרות מכדי להכיל אוניות משא גדולות. תעלות מסוימות היו בעומק 76 ס"מ עד מטר וחצי ורוחבן המקסימלי היה 183 ס"מ. ב-1895 החלה ארצות הברית לבחון את רעיון נתיב המים, אך הדברים לא הגיעו לכלל מעשה. בשנת 1932 הושלמה תעלת ולנד שעוקפת את מפלי ניאגרה והועמקה ל-7.62 מטרים, אך החלק שבין מונטריאול לימת אונטריו נותר רדוד וצר. ב-1951 החלו העבודות לבניית נתיב המים לכל אורכו, במהלכן הועמקה תעלת ולנד ל-8.2 מטרים והורחבו שאר התעלות. עלות הפרויקט הייתה 470 מיליון דולר קנדי שמתוכה שילמה ממשלת קנדה כ-336 מיליון ואת היתרה מימנה ארצות הברית.

ב-2003 החליפה מערכת זיהוי אוטומטית את מפעילי תאי השיט, זוהי המערכת האוטומטית הראשונה בעולם בנתיב מים פנים יבשתי.

תאי השיט
--------

שלושה עשר תאי שיט נמצאים בשטחה של קנדה ושניים בארצות הברית. אורכו של כל תא הוא 233.5 מטרים, רוחבו 24.4 מטרים ועומקו 9.1 לפחות. התא מתמלא בכ-91 מיליון ליטר מים תוך 7-10 דקות.

השפעות על הסביבה
----------------

על מנת ליצור מעקף סביב כמה אשדים באזור קורנוול וכן כדי לאפשר בניית תחנות כוח הידרואלקטריות, הוצפו שטחים באזורי הבנייה. בעוד בארצות הברית היו אלו שטחים לא מיושבים, בקנדה נאלצו לפנות ב-1958 את בתיהם תושבי עשרה כפרים (המכונים "הכפרים האבודים").

ב-2010 עלתה על שרטון אונייה וכתוצאה מכך נוצר חור בתא הדלק שלה. 200 טון של סולר נשפכו וכיסו שטח של כ-500 מטרים מרובעים. על מנת לטפל בכך נסגר נתיב המים לשיט ליומיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נתיב המים סנט לורנס** בוויקישיתוף
* 
* האתר הרשמי של נתיב המים
* היסטוריה של נתיב המים באתר הרשמי
* מפת נתיב המים
* נתיב המים סנט לורנס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תיאור תאי השיט בליווי איורים באתר הרשמי
2. ↑  היסטוריית "הכפרים האבודים".
3. ↑  הידיעה באתר CBC

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007536592905171
* BnF: cb166987958 (data)
* GND: 7854585-7
* LCCN: sh87007224
* NARA: 10038521
* NKC: ge565325
* SUDOC: 027736946
* VIAF: 237536533
* WorldCat: viaf-237536533

 |
**כן ציור** (**Pictor**) היא קבוצת כוכבים קטנה וקשה למציאה בשמי הדרום, הנמצאת בין קאנופוס בקבוצת שדרית ובין הענן המגלני הגדול בקבוצת דג זהב. הקבוצה מורכבת מכוכבים עמומים והכוכב הבהיר ביותר בקבוצה הוא מדרגת בהירות נראית 3.3. הקבוצה הוגדרה על ידי האסטרונום הצרפתי ניקולא לואי דה לאקאי במאה ה-18 ומשום כך אין סיפורים מיתולוגיים הקשורים אליה. שמה במקור היה Equuleus Pictoris (הכן עליו מעמידים את בד הציור) אך הוא קוצר לאחר מכן.

כוכבי הקבוצה
------------

**α בכן ציור** הוא כוכב לבן-כחלחל במרחק של כ-100 שנות אור ועם בהירות נראית מדרגה 3.3 והוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה. בכוכב חמה נמצא כוכב זה על ציר הסיבוב של כוכב הלכת, כלומר הוא נראה תמיד מעל הקוטב הדרומי.

**β בכן ציור** כוכב לבן-כחלחל במרחק של כ-60 שנות אור ועם בהירות מדרגה 3.9 והוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצה. זהו כוכב צעיר במיוחד - גילו מוערך בפחות מ-20 מיליוני שנים והוא נמצא ככל הנראה בתהליך של יצירת כוכבי לכת מסביבו. את הכוכב מקיפה דיסקת אבק וגז ברדיוס של כ-500 יחידות אסטרונומיות, ממנה צפויים להיווצר בעתיד כוכבי לכת.

**כוכב קפטיין** הוא ננס אדום במרחק של כ-13 שנות אור עם בהירות מדרגה 8.8. הכוכב נקרא על שם האסטרונום ההולנדי יקובוס קפטיין שגילה אותו. זהו אחד הכוכבים הקרובים למערכת השמש והוא בעל התנועה העצמית השנייה בגודלה ביחס לשאר הכוכבים בשמיים (הכוכב בעל ההתנועה העצמית הגדולה ביותר הוא כוכב ברנרד) והוא זז כמעלה ב-415 שנים או כ-8.67 שניות קשת בשנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כן ציור** בוויקישיתוף
* כן ציור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| 88 קבוצות הכוכבים המודרניות |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אוקטנט • אוריון • אינדיאני • אנדרומדה • ארידנוס • אריה • אריה קטן • ארנבת • ברבור • בתולה • גביע • גדי • ג'ירף • דג דרומי • דג זהב • דג מעופף • דגים • הדובה הגדולה • הדובה הקטנה • דולפין • דלי • דרקון • הר השולחן • הרקולס • זאב • זבוב • זיקית • חד קרן • חץ • טווס • טוקאן • טלה • טלסקופ • יונה • ירכתי הספינה • כלב גדול • כלב קטן • כלבי ציד • כן ציור • כתר דרומי • כתר צפוני • לווייתן • לטאה • לינקס • מאזניים • מגן • מזבח • מחוגה • מיקרוסקופ • מפסלת • מפרש • מצפן • משאבה • משולש • משולש דרומי • נבל • נושא הנחש • נחש • נחש מים • נחש מים קטן • נשר • סוסון • סקסטנט • סרגל • סרטן • עגור • עגלון • עוף החול • עורב • עקרב • פגסוס • פסל • פרסאוס • ציפור גן עדן • הצלב הדרומי • קנטאור • קסיופאה • קפאוס • קשת • רשת • שדרית • רועה דובים • שועלון • שור • שעון מטוטלת • שערות ברניקי • תאומים • תנור |

 |
טבלת זיכרון בבית לונץ ביבנאל.
**שבתאי דרוקר** (17 במרץ 1922 - 6 באפריל 1944) היה לוחם לח"י שנפל במהלך הקרב ביבנאל.

קורות חיים
----------

דרוקר נולד בי"ז באדר תרפ"ב (17 במרץ 1922) בקוריץ שבפולין לפסיה וחיים דרוקר. 

בשנת 1934 עלתה משפחת דרוקר לארץ ישראל, בהיות שבתאי בן שתים-עשרה. המשפחה התיישבה בחיפה ושבתאי למד בבית הספר הריאלי ובבית הספר האנגלי סנט-לוקס, אך הפסיק את לימודיו באמצע כדי להצטרף ללח"י, בה קיבל את כינויו "ציון" 

דרוקר נפצע עת שניסה לחלץ פעיל לח"י שנפצע על ידי משטרת המנדט בעת שעסק בהדבקת מודעות אבל לחבר לח"י. דרוקר נפצע ברגלו והועבר אל ביתו של מנחם לונץ ("אליעזר") ביבנאל. ב-6 באפריל 1944, יומיים לפני שהיה אמור לשוב לחיפה, הגיעה משטרת המנדט אל הבית, הקיפה אותו וירתה לעבר הבית, אירוע שנודע בשם "הקרב ביבנאל. בני המושבה קראו לדרוקר להיכנע, אך הוא בחר להשיב אש מאקדחו. לאחר שנפצע ביקש מאליעזר להורגו, ובשני הכדורים שנותרו להם שמו קץ לחייהם. דרוקר נקבר בטבריה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שבתאי דרוקר** בוויקישיתוף
* קורות החיים של שבתאי דרוקר, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
**אַלְפִיָּה** (בערבית: **ألفية**; בתעתיק מזרחני: **ʾalfiyya**) היא ז'אנר בספרות הערבית הקלאסית. הריבוי של המילה הוא "אלפיאת" (ألفيات, ʾalfiyyāt). 

אלפייה היא שיר בן כאלף בתים (מ-ألف הוא אֶלֶף). מחברי אלפיאת היו על פי רוב הדקדקנים הערביים של ימי הביניים, שנעזרו בסוג שירה זה כמסגרת נוחה לשימוש להוראת הדקדוק. ליתר דיוק, אלפייה מלמדת את תורת הצורות ואת התחביר של השפה הערבית הקדומה. 

בשירה הערבית המסורתית, כל הבתים של אותו שיר חייבים להסתיים באותו העיצור, כאשר נסמכת לו אותה ההברה הארוכה, לאורך כל השיר בלא שינוי. מעין מקבילה בשירה העברית נמצאת בשירים כמו "אדון עולם", הכלול ברוב סידורי התפילה, שבו כל בית ובית מסתיים ב-rā: נִבְרָא, נִקְרָא, נוֹרָא, בְּתִפְאָרָה, לְהַחְבִּירָה, וְהַמִּשְׂרָה, צָרָה, אֶקְרָא, וְאָעִירָה, אִירָא. חוק זה אינו תקף באלפייה, שכן יש בה חרוזים, אך לא חרוז אחיד לאורך כל אלף הבתים. אלפייה כמעט תמיד מבוססת על משקל ה-رجز (רַגַ’ז), שנחשב לַקמאי והפשוט ביותר מבין 17 סוגי המשקלים בשירה המסורתית. החרוז הלא-אחיד והמשקל הפשוט הובילו את המפרשים המערביים להתייחס לאלפיאת כשירים שאין בהם ממש שירה, שאינם יותר מספרי לימוד. בנימה של זלזול כתב המזרחן הצרפתי סילבסטר דה סאסי (1758-1838): "Il n’est qu’une forme de prose rimée" (אינה באמת יותר ממין פּרוזה חרוזה). במחקר של ימינו מנסים להעריך גם את הפן האמנותי באלפייה.

אלפיית אבן מאלכ
---------------

האלפייה המפורסמת ביותר חוברה על ידי אִבְּן מַאלִכּ (נפטר בערך 1276 לספירה), הנחשבת פחות או יותר כאלפייה לשמה, והממשיכה לשמש כמסכת לימודית במדינות ערב. מאז חיבורה אין כמעט דור של דקדקנים ערביים שלא פירש אותה, ואין אזור בעולם הערבי שלא חובר בו פירוש עליה. אלפיית אבן מאלכ היא אחד הספרים העשירים בפירושים של כל הספרות הערבית. גם במערב הקדימו להבין את חשיבותה בבלשנות. הראשון שפרסמה היה דה ססי, שהוציא לאור מבחר בתים עם תרגום צרפתי והערות מסבירות כפרק מתוך ה-Anthologie grammaticale שלו (פריז 1829). גרסה מתוקנת של כל 1,002 הבתים פורסמה על ידי המזרחן הגרמני פרידריך היינריך דִּיטֶרִיצִי (1821-1903), ומצורף בה פירוש ערבי שהוא בעצמו נחשב כעמוד התווך שבתוך הפירושים: הפירוש של אִבְּן עַקִיל. דיטריצי כתב מבוא לטיני לספר והוציאו כ"Alfijjah, carmen didacticum grammaticum auctore Ibn Mâlik et in Alfijjam commentarius quem conscripsit Ibn ʿAḳîl" (לייפציג 1851). מהדורה זו קנתה לה מוניטין במהרה: ספר הדקדוק הערבי של ויליאם רייט (1830-1889), השגור בכל המכונות ללימודי ערבית בעולם הדובר אנגלית, מצטט אותה כאחד המקורות הראשיים שלו. דיטריצי המשיך לעסוק בספר זה בצורה אינטנסיבית, ושנה לאחר מכן תרגום שלם ראשון בשפה אירופית ראה אור: "Ibn ʿAḳîl’s Commentar zur Alfijja des Ibn Mâlik. Aus dem Arabischen zum ersten Male übersetzt" (ברלין 1852).

הערות שוליים
------------

1. ↑  S. de Sacy, "Anthologie grammaticale", Paris (1829), S. 365.
2. ↑  W. Wright, "A Grammar of the Arabic Language" 3rd ed. p. ix (Preface to the Second Edition), 1874.
**למה זה מגיע לי** (בצרפתית: **?Qu'est-ce qu'on a fait au Bon Dieu**. תרגום: מה עשינו בשם אלוהים?) הוא סרט צרפתי משנת 2014, אשר זכה בפרס לומייר על התסריט. לסרט יצא סרט המשך בשנת 2019 (בעברית שמו הוא **למה זה מגיע לי 2**, ובצרפתית: **?Qu'est-ce qu'on a encore fait au Bon Dieu**. תרגום: מה שוב עשינו בשם אלוהים?).

לסדרה הופקה טרילוגיה אוקראינית מצליחה בשם "חתונה מטורפת".

עלילת הסרט
----------

קלוד ורניי, נוטריון הדוגל בגוליזם ואשתו מארי הם זוג שמרנים קתולים הגרים בשינון, והורים לארבע בנות. כל אחת משלוש בנותיהם הגדולות נישאו לגברים מרקע אתני ודתי שונה: איזבל נישאה לעורך דין מוסלמי ממוצא אלג'יראי, אודיל נישאה ליזם יהודי ממוצא צפון אפריקאי וסגולן נישאה לבנקאי ממוצא סיני.

בני הזוג מתיימרים לקבל את חתניהם אך מתקשים להסתיר את אי הנוחות בקבלת אנשים מתרבויות שונות אלו למשפחתם, הם שמים את מירב ציפיותיהם בבתם הקטנה לור, שתביא לביתם בחור העונה לרצונותיהם ובא מרקע מתאים, אך מכאן העניינים מסתבכים כשמתגלה שבן זוגה, איתו היא עומדת להתחתן, הוא אפריקאי מחוף השנהב.

ביקורות
-------

בצרפת, הסרט קיבל ביקורות חיוביות עם ציון ממוצע של 4.2/5 מהציבור באתר AlloCiné מתוך למעלה מ-9,200 הצבעות ב-30 במאי 2014, כמו גם מבקרי הקולנוע בעיתונות שהעניקו לסרט ציון ממוצע של 3.7/5 מתוך 7 ביקורות. לה פיגארו כינה את הסרט "ניצחון", ו"תופעה מצחיקה".

עם זאת, הביקורות בעולם דובר האנגלית היו פחות חיוביות; הסרט זכה לביקורות מעורבות בבריטניה ובארצות הברית. ה"נשיונל פוסט" כתב כי:"ההומור של הסרט נכשל, כי לפעמים הוא חורג מגבולות הטעם הטוב עם הערות גזעניות ממשיות. שנית (והרבה יותר חשוב בקומדיה) הוא לרוב לא מצחיק בכלל". מגזין וראייטי כתב כי הסרט זכה לביקורת על כך שהוא "מנציח סטריאוטיפים גזעניים והזין את שנאת הזרים של צרפת". 

בגלל התוכן השנוי במחלוקת של הסרט, היה לו תפוצה עולמית מועטה. ה"טלגרף" הבריטי דיווח כי צופי הקולנוע הבריטים והאמריקאים לא יזכו לראות את הקומדיה הצרפתית הפופולרית, מכיוון שהיא נדחתה על ידי מפיצי סרטים, המחשיבים אותה כשגויה מבחינה פוליטית ואולי גזענית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **למה זה מגיע לי** בוויקישיתוף

* "למה זה מגיע לי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "למה זה מגיע לי", באתר AllMovie (באנגלית)
* "למה זה מגיע לי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "למה זה מגיע לי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

**ביקורות**

* אתר למנויים בלבד אורי קליין, "למה זה מגיע לי?": סרט בורקס טעים במיוחד, באתר הארץ, 30 בנובמבר 2014
* לירון סיני, למה זה מגיע לי: גזענות תשמח לבב אנוש, באתר ynet, 7 בדצמבר 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  עכבר העיר, למה זה מגיע לי, באתר הארץ
2. ↑  עכבר העיר, למה זה מגיע לי 2, באתר הארץ
**העולם שאבד** (באנגלית: ***The Lost World***) הוא סרט הרפתקאות ומדע בדיוני אמריקאי משנת 1925 המבוסס על ספרו של ארתור קונן דויל, "העולם האבוד" משנת 1912. סרט זה בכיכובם של השחקנים בסי לאב, לואיס סטון, ואלאס בירי ולויד יוז היה מראשי הסרטים המונעים בידי אפקטי סטופ מושן, איתם יכלו להציג על המסך גם עצמים שאינם קיימים כמו דינוזאורים, אשר מככבים בסרט.

הסרט קיבל מעל 1.3 מיליון דולר ונחשב להצלחה אף שאין בו כלל מלל (זהו סרט ראינוע). סרט זה סלל את הדרך לסרטי מפלצות כדוגמת קינג קונג וסרטי מפלצות שונים. ספריית הקונגרס האמריקאי החליט ב-1998 שסרט זה ייכנס לארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית והוא אינו כולל זכויות יוצרים עקב משמעותו הלאומית וגם עקב גילו.

עלילה
-----

ברמה גבוהה ביער האמזונאס מייפל וייט חוקר אחרי סימנים מסתוריים, אשר מעידים על קיומם של חיות מוזרות, אולי דינוזאורים מעל הרמה המסתורית. בתו של וייט, פאולה מביא גזרי עיתון לפרופסור צ'לנג'ר שבלונדון והוא מאמין לה, מגיע לכנס באולם זואולוגי ושם מציג תוכנית למסע לחיפוש היצורים אשר אולי קיימים אך נתקל בלעג וזלזול מצד חבריו. הפרופסור מסכים להתלוות לחבורת הצלה למייפל וייט ובדרך להוכיח את טיעוניו לעולם האקדמי.

החבורה המגיעה לרמה המסתורית מגלה בני אדם פרהיסטוריים מעליה שמגלגלים אליהם סלע. הם נמלטים וחוצים את הרמה לעברה השני מעל גשר עץ, לעבר אזורים מסתוריים בהם חיות נכחדות. גשר זה נחתך בידי ברונטוזאורוס בהמשך.

החבורה מקימה מחנה באזור ונאלצת להתמודד עם דינוזאורים טורפים הנלחמים ביניהם על הרמה. הם מגלים עצמות המאשרות את מותו של מייפל וייט ואז אדוארד מתוודה על אהבתו לפאולה וייט והם מתאהבים ומתנשקים.

החבורה מתקרבת לעדר ברונטוזאורוסים בקצה הרמה, בקרבת הר געש ושם אלוזאורוס צד אותם וגורם להמולה רצינית. המעבר שלהם נשבר אך קוף המחמד של פאולה מחבר חבל איתו אנשי החבורה עוזבים את הרמה וחוזרים לצד השני. הברונטוזאורוס שנפל נלכד בבוץ בקצה הרמה ופרופסור צ'לנגר רוצה להביא אותו בחזרה ללונדון לשם הוכחה.

ואולם הברונטוזאורוס שהביא בורח כשהוא יורד מהספינה, משתחרר בעיר וזורע הרס גדול ולבסוף שוחה בנהר התמזה ונעלם לאכזבתו של פרופסור צ'לנג'ר. בסוף הסרט פאולה ואדוארד מבלים ביחד, בהבנה שאהובתו הקודמת של אדוארד התחתנה כבר ולאכזבתו של ג'ון רוקסטון, אשר התאהב בפאולה בסתר.

שחקנים
------

* בסי לאב – פאולה וייט
* לואיס סטון – סר ג'ון רוקסטון
* ואלאס בירי – פרופ' צ'לנג'ר
* מרגרט מקויד – גברת צ'לנג'ר
* לויד יוז – אדוארד מאלון
* ארתור הויט – פרופ' סמרלי
* אלמה בנט – גלדיס הנגרפורד
* בול מונטנה – גומז/ קוף אדם
* פרנסיס פינץ'-סמילס – אוסטין
* ג'ולס קוולס -זמבו
* גאורג בוני – קולין מקרדל
* צ'ארלס וולסלי – מייג'ור היברד
* כריס-פין מרטין – סבל/קניבל
* סר ארתור קונאן דויל – בתפקיד עצמו (מופיע בתחילת הסרט)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **העולם שאבד** בוויקישיתוף

* "העולם שאבד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "העולם שאבד", באתר נטפליקס
* "העולם שאבד", באתר AllMovie (באנגלית)
* "העולם שאבד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "העולם שאבד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 90818572
* BNE: XX3726411
* BnF: cb16460997m (data)
* LCCN: n93001312
* SUDOC: 178366064
* VIAF: 292842317
* WorldCat (עם VIAF): 292842317

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בשפה חדשה שנוצרת מעירוב של כמה שפות אחרות. אם התכוונתם לתוכנת מסרים מיידיים, ראו Pidgin.
שפת **פידג'ין** (או **פידג'ן**, **פיג'ין**; מאנגלית: **pidgin**; הגייה סינית של המלה האנגלית **business**) היא כל שפה חדשה שנוצרת מעירוב של כמה שפות אחרות לצורך תקשורת בין דוברי השפות הללו. שפות פידג'ין, שנוצרות בדרך כלל באופן ספונטני ולא-מוכוון, מתאפיינות בדקדוק פשוט יחסית ובכמות רבה של סינונימים (נרדפים). לשפת פידג'ין אין דוברים ילידיים; אם נוצר דור שני של דוברים, שהשפה היא שפת אמם, אז היא הופכת להיות שפת קריאול.

התנאים ליצירתה של שפת פידג'ין הם:

* מגע קבוע ומתמשך בין קהילות הדוברות שפות שונות;
* צורך בתקשורת בין הקהילות הללו;
* העדר שפה משותפת הידועה במידה מספקת לדוברים בקהילות.

חלק משפות הפידג'ין נוצרו בעקבות סחר העבדים בין המאה ה-16 והמאה ה-19. העבדים נאלצו לתקשר עם הסוחרים ועם הבעלים, ופיתחו לצורך כך שפות פידג'ין מן השפה המקורית שלהם ומן השפה של הבעלים. שפות פידג'ין אחרות נוצרו על רקע השלטון הקולוניאליסטי, או גם בעקבות יחסי מסחר. שפות פידג'ין ידועות נוצרו בהוואי (תערובת של השפה המקומית עם אנגלית, יפנית, פורטוגזית ואחרות), באיים אחרים באוקיינוס השקט, בדרום-מזרח אסיה ובאיים הקריביים. הזדמנות לעקוב מקרוב אחר יצירתה של שפת פידג'ין ניתנה לבלשנים בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 כשהתפתחה שפת הסימנים של ניקרגואה.

חלק מהגדרתה של שפת פידג'ין הוא היותה שפה לא-ילידית. אם הדוברים בשפה מדברים עם ילדיהם באותה שפה והיא הופכת להיות שפת האם של הדור הבא, אז היא הופכת להיות שפת קריאול, והתהליך כולו מכונה קריאוליזציה. שפות קריאול כאלה עשויות להחליף את השפות המדוברות הקודמות ולהפוך להיות השפה הראשית בקהילה. תהליך הקריאוליזציה איננו מתרחש בהכרח בכל שפת פידג'ין; במקרים אחרים השפה עשויה להיעלם או להפוך למיותרת.

בהרבה מקרים שבהם שפת הפידג'ין מושפעת משפה "יוקרתית" (למשל שפת סוחרי העבדים או השלטון הקולוניאליסטי) לעומת שפה "נחותה" (שפת המוצא של העבדים), מושפע אוצר המילים של שפת הפידג'ין מן השפה היוקרתית, ואילו הדקדוק משמר את הדקדוק של השפה הנחותה. במקביל, מתרחש תהליך של פישוט הדקדוק לכללים שיהיו מובנים לכל הדוברים בשפה, למשל הכפלת מילה לציון ריבוי או שימוש בתנועות פשוטות (a, e, i, o, u) בלבד.

מקצת חוקרי העברית הישראלית מצביעים על קווי דמיון בין העברית בדור הראשון של תחיית הלשון (ראשית המאה ה-20) ובין שפת פידג'ין. אומנם העברית החדשה איננה מתאימה באופן מלא להגדרה של פידג'ין, אבל אפשר להצביע על תהליכים לשוניים החלים בשפת פידג'ין שחלו גם בדור הראשון של העברית החדשה, ועל תהליכים הדומים לתהליכי קריאוליזציה בדורות הבאים של דוברי העברית.

ראו גם
------

* שפה טבעית
* טרנסלנגוויג'ינג
* לינגואה פרנקה
* טוק פיסין
* פאנאגלו

קישורים חיצוניים
----------------

* רון כוזר, איך נוצרה העברית הישראלית(הקישור אינו פעיל), באתר "הגדה השמאלית" - על הדמיון בין העברית הישראלית לפידג'ין
* פידג'ין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548577505171
* BnF: cb119482005 (data)
* GND: 4076134-4
* LCCN: sh85102028
* LNB: 000251644
* NKC: ph124071

 |
הצריח האדום באלניה שומר על הנמל
הצריח הצפוני במבצר מונפור
צריח (שחמט) מבוסס על צריח עגול עם שינות.
**צריח** משמש לעיתים קרובות כשם למגדל מבוצר המשובץ בחומה ומתנשא מעליה (בניגוד לבאסטיון). הצריח בלט מהחומה כך שאפשר לקשתים לכסות בחיציהם את השטחים הסמוכים לחומה. הצריח כלל בדרך כלל מספר קומות, בהן שובצו חרכי ירי ושינות (Crenellation או "שיני חומה", תבנית זיגזג של ריבועי אבן המשמשים מסתור לקשתים וביניהן יש רווחים) בקומת הגג. לעיתים, החלק העליון של הצריח כוסה בגג מעץ על מנת לספק הגנה לקשתים מפני מטחי חצים בליסטיים ומחום השמש הקופחת. הצריחים הראשונים היו מרובעים עקב קלות הבנייה ונקודת התורפה שלהם היו הפינות. עם התקדמות הטכנולוגיה, בערך בימי הביניים המאוחרים, החלו להיבנות צריחים עגולים, שאפשרו יותר זוויות ירי ולא היו בעלי נקודות תורפה.

מצורת הצריח המבוצר עם השינות נגזרה צורתו של הצריח בשחמט.

* צריח מבוצר משולב בחומה, האי רודוס. ניתן לראות את הגג המסתיים בשינניותצריח מבוצר משולב בחומה, האי רודוס. ניתן לראות את הגג המסתיים בשינניות
* צריח מרובע עם שינותצריח מרובע עם שינות
* צריח מרובע מכוסה בגג רעפיםצריח מרובע מכוסה בגג רעפים
* צריח מרובע בחומה הגדולה של סיןצריח מרובע בחומה הגדולה של סין
* צריח חצי עגול המוצב בפינה של חומהצריח חצי עגול המוצב בפינה של חומה
* שינות בצריח וחומה באביניוןשינות בצריח וחומה באביניון
* מגדל גיום לה רוי, בקאן, צרפת. זהו צריח עגול עם שינות ששרד מביצורי העיר שנהרסו.מגדל גיום לה רוי, בקאן, צרפת. זהו צריח עגול עם שינות ששרד מביצורי העיר שנהרסו.
* צריח עגול מכוסה בגג רעפים חרוטיצריח עגול מכוסה בגג רעפים חרוטי
* צריח מצולעצריח מצולע

ראו גם
------

* צריח (מבנה)
* צריח (טכנולוגיה צבאית)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צריח** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4189391-8
* NKC: ph394360

 |