recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**"עמוק בטל"** (נקרא גם "טנא מלא כוכבים") הוא שיר שכתבה המשוררת לאה גולדברג. הוא פורסם לראשונה בשנת 1947 בעיתון "על המשמר" ונכלל ב"**מוקדם ומאוחר**", אסופת השירים שערכה גולדברג ויצאה לאור ב-1959. השיר התפרסם בביצועה של מארינה מקסימיליאן ללחן שכתבה.

השיר עוסק בהתרגשות הגיבורה, שליבה פועם בציפייה דרוכה לפני הפגישה עם אהובה. הבית הראשון מתאר את כוחות הטבע - שמיים זרועי כוכבים ודשא מכוסה בטל, ובבית השני קרב אליה אהובה, וצעדיו מרעידים את ליבה.

מילות השיר
----------

> טנא מלא כוכבים
> 
> 
> ריח דשאים דובבים
> 
> 
> עמוק
> 
> 
> עמוק בטל
> 
> 
> פועם לבבי
> 
> 
> הנה פעמיך קרבים
> 
> 
> הרעידו ריבוא רביבים
> 
> 
> עמוק
> 
> 
> עמוק בטל
> 
> 
> 
> פועם לבבי
> 
>

גרסאות השיר
-----------

השיר זכה במהלך השנים לכמה לחנים וביצועים שונים. הוא הולחן לראשונה בשנת 1977 על ידי המלחין יאיר מילר ובוצע על ידי הזמרת והפזמונאית מיכל טל.

גם יאיר רוזנבלום הלחין את השיר והוא הושמע ב-2007 בידי רונית אופיר וליביה חכמון במופע "אביב אחד למעני", בו הושמעו שירי אהבה של לאה גולדברג.

לחן של נעמי שמר לשיר הושמע בביצועה של מירי אלוני.

מארינה מקסימיליאן בלומין הלחינה ובצעה את השיר, שב-2010 יצא כסינגל. השיר כולל גם בית ברוסית שתרגמה ושרה אמא של בלומין. בלומין סיפרה כי נתקלה בשיר בדפדוף אקראי בספר שירים של גולדברג, והלחינה אותו במהירות כה רבה עד שתחילה חשבה שמדובר בלחן קיים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  עמוק בטל, באתר הספרייה הלאומית
2. ↑  מוקדם ומאוחר, גולדברג לאה, באתר הקיבוץ המאוחד ספריית הפועלים
3. ↑  *טנא מלא כוכבים - מיכל טל ,משירי המלחין יאיר מילר*, נבדק ב-2023-06-16
4. ↑  לילה, באתר יאיר רוזנבלום
5. ↑  *טנא מלא כוכבים - מירי אלוני*, נבדק ב-2023-06-16
6. ↑  טדי הפקות‏, מארינה מקסימיליאן בלומין - "עמוק בטל", באתר וואלה!‏, 11 בנובמבר 2010
7. ↑  *מארינה מקסימיליאן בלומין - עמוק בטל*, נבדק ב-2023-06-16
8. ↑  יואב קוטנר, היא באמת מדהימה, באתר ישראל היום, ‏15.03.2012
9. ↑  כשניסיתי לחיות בלי אמונה נפלתי לתהומות נוראיים, באתר ערוץ 7, ‏2020-07-27
**תיאטרון האגר פיקר** (באמהרית: **ሃገር ፍቅር ቲያትር**, "תיאטרון אהבת המולדת") הוא תיאטרון השוכן באדיס אבבה שבאתיופיה. התיאטרון בעל מסורת היסטורית הנחשבת למפוארת ביותר באתיופיה, והוא תיאטרון הילידים העתיק ביותר באפריקה. התיאטרון מהווה חלק מחיי התרבות באדיס אבבה מזה למעלה מ-70 שנה, ובו נולדו וטופחו המוזיקה והדרמה האתיופית המודרנית; ורבים מכוכבי אתיופיה החלו את דרכם על בימתו. בתיאטרון הועלו מחזות מסורתיים אתיופיים ותרגומים של מחזאים אירופאים דוגמת ויליאם שייקספיר, פרידריך שילר, הנריק איבסן ומולייר.

היסטוריה
--------

התיאטרון הוקם בשנת 1935, בתקופה בה ייסדו באדיס אבבה את "האגודה למען אהבת המולדת" ("Hager Fikir Maheber") כדי שתעמוד אל מול הפלישה האיטלקית הקרבה ובאה. מייסד התיאטרון "מקונה הבטה-וולד", רצה לעודד את עוז הפטריוטיות של העם האתיופי, וההפקות הראשונות שהועלו באוויר הפתוח התקיימו בכיכר מנליק השני הנמצאת במרכז העיר. למרות שלא ניתן היה למנוע את הכיבוש האיטלקי, תיאטרון האגר פיקר שרד, אולם תחת הכיבוש, הובאו לבימתו מספר מחזות לא ביקורתיים שהיו ידידותיים עבור המשטר הפשיסטי.

לאחר נסיגת החיילים האיטלקיים בשנת 1941, עבר צוות התיאטרון מאזור כיכר מנליק אל המקום בו הוא ממוקם כיום ברובע ה"פיאצה". מועדון לילה איטלקי עתיק עבר שחזור והוסב לאולם תיאטרון. בשנת 1955, במלאת 25 שנה לשלטונו של היילה סלאסי, הורחבה הכניסה הראשית לאולם ונבנו מרפסת ואזור מנוחה בעלי איכות קיסרית.
בתקופת שלטונו של היילה סלאסי, התיאטרון גדל. למרות שסלאסי ייסד תיאטרון נוסף באדיס אבבה הנושא את שמו (כיום זהו התיאטרון הלאומי), המשיך תיאטרון האגר פיקר להיות פופולרי בקרב אנשי העיר מהמעמד הבינוני ומטה, בעוד שתיאטרונו של סלאסי שימש בעיקר את אנשי החברה הגבוהה.

מלבד הופעות תיאטרון, המבנה משדר תוכניות רדיו בשידור חי ברדיו אתיופיה. בנוסף, עובדי התיאטרון יוצאים לאזורי הכפר באופן קבוע, על מנת להנגיש את הפקות התיאטרון בכל רחבי אתיופיה.

לאחר תום משטרו של סלאסי, ובמהלך תקופת שלטונה של החונטה הצבאית האתיופית ("דרג"), המשיך התיאטרון להעלות הצגות ומופעים בעלי אופי סוציאליסטי, בעוד שמוזיקאים, שחקנים ובמאים נשלטו וצונזרו על יד הממשלה. בשנת 1975 נעצר הבמאי "טספאיה ג'סאס" (Tesfaye Gesesse), על כתיבת המחזה "הדבר" ("Iqaw"). נטען כי הוא יצא כנגד שלטון הדרג וכנגד המהפכה שיצר הממשל החדש.

לאחר נפילת הדרג בשנת 1991, תיאטרון האגר פיקר המשיך את עבודתו. כיום מועסקים בו למעלה ממאה עובדים, מהם כ-40 שחקנים וזמרים. במרבית הימים מוצגים בו סרטים, הצגות תיאטרון מועלות בסופי שבוע, ומחזות זמר מתקיימים במהלך החגים.

קישורים חיצוניים
----------------

* מסקל, יונס היסטורית התיאטרון האפריקאי (1) (באנגלית)
* תיאטרון האגר פיקר, באתר התיירות של אדיס אבבה (באנגלית)
* אדיס אבבה בעבר וסיכוייה במילניום החדש(הקישור אינו פעיל) (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Banham, Martin (2004). *A history of theatre in Africa*. Cambridge University Press. p. 200. ISBN 0521808138.
**בית פתוח חלק ב'** הוא המיני-אלבום הראשון של שלומי שבן ואלבומו השישי במספר, אשר יצא ב-30 בינואר 2024, ומהווה את חלקו השני לאלבום בית פתוח חלק א', שיצא שנה קודם לכן.

רקע
---

בית פתוח חלק ב' הוא חלקו השני של האלבום "בית פתוח חלק א'", שיצא שנה קודם לכן. הוא כולל ארבעה שירים, ובהם השיר "יש אישה ברקע (תצלום)" בו משתתפת חוה אלברשטיין, ששיתפה פעולה עם שבן לפני כן בדואט "תרגיל בהתעוררות". אסף תלמודי הפיק מוזיקלית את כל השירים, ובשיר "לבזבז לך את הזמן" מסייע לו בכך גם המוזיקאי יוגב גלוסמן.

על הוצאת האלבום אמר שבן:

> 
> המיני אלבום הזה היה אמור לצאת מזמן, ונדחה מספר פעמים מסיבות שונות. ב-7 באוקטובר הרעיון להוציא אותו נמחה כליל. למעשה, שכחתי ממנו, וכמו כולנו הייתי עסוק בדברים אחרים - דחופים וכואבים יותר
> 
> 
> 
>

רשימת רצועות
------------


| בית פתוח חלק ב' |
| --- |
| מס' | שם | משך |
| 1. | לבזבז לך את הזמן | 3:16 |
| 2. | העצמה תחרותית | 12:17 |
| 3. | קדישמן (רישומון) | 4:15 |
| 4. | יש אישה ברקע (תצלום) (בהשתתפות חוה אלברשטיין)  | 2:50 |
| **משך כולל:** | **22:39** |

קישורים חיצוניים
----------------

* האלבום בית פתוח חלק ב' באתר ספוטיפיי

הערות שוליים
------------

1. 1 2  שובו של הפסנתר: שלומי שבן מוציא חלק שני לאלבום "בית פתוח", באתר וואלה!‏, 30 בינואר 2024
פרידה אורנדר, וינה, 1925
"רליק" ממוזיאון דודה פרידה
"על ריקוד וזיכרון"- בביצוע גליה יואלי, ננה אריאל, הדס קלדרון
הדס קלדרון, מתוך "העלמה אלזה" לשניצלר
**דודה פרידה: המוזיאון** היא יצירה בימתית שמעמידה במרכזה את ההיסטוריה הפרטית של דודה פרידה, קרובת משפחה רחוקה של נעמי יואלי.

אודות ההצגה
-----------

פרידה אורנדר בן-לוי היגרה מווינה לפלשתינה בשנות העשרים של המאה העשרים וביטאה את הציונות שלה דרך הבאת אופנת וינה לפלסתינה, בזמן שהסוציאליזם היה במרכז תפיסת ההגשמה הציונית בארץ. מצד אחד זוהי היסטוריה פרטית של אישה בלתי חשובה בעליל ומצד שני מאוד נועזת בהגשמת הציונות דרך ההוט קוטור, כשהקימה סלון תפירה עילית בירושלים בסוף שנות העשרים.

היצירה הבימתית מתנהלת כאירוע פתיחה של מוזיאון. שלוש דיילות ומארחת מזמינות את הקהל לנוע בין חללי המוזיאון תוך הצגת פרטי לבוש ואפנה, "רליקים", תצלומים וסיפורים מההיסטוריה הפרטית של דודה פרידה, כשכל אלה משולבים בקונטקסט התרבותי בו נטוע מוזיאון הזיכרון של דודה פרידה. הפרפורמריות מגישות עוגות לינצר טורטה, מזמינות את המבקרים לואלס ומסיימות בתצוגת אפנה של ניירות גזרה מרשרשים ושרידי שמלות מסלון התפירה.

בנימוקי השופטים למתן פרס ההצגה הטובה בפסטיבל עכו נאמר:

> 
> "באמצעות המצאות עיצוביות, תיאטרון סיפור, חומרים תיעודיים מקוריים, פסקול מדויק, מדיה מגוונת ונוכחות בימתית אותנטית וקסומה, בוראת יואלי ומבצעת מוזיאון חי ונושם של אישה ותקופה.
> 
> 
> המוזיאון החי כפעולת היזכרות הוא דימוי למעשה היצירה הנע בין ממשות לבדיה, מציאות להמצאה, בין השימוש בחמרים מצויים לאובייקטים תיאטרליים מעוצבים. יואלי נעה בוירטואוזיות מהפנטת, ומניעה את הקהל, בין דמות המספרת לדמותה של הדודה פרידה, בין כאן ועכשיו לווינה וירושלים של שנות העשרים, בין אפנה זוהרת למציאות אפורה, בין הרצאה להצגה לתצוגת אפנה. "דודה פרידה" היא דודה פרידה, אנטי-גיבור דרמטי, הערת שוליים בין דפי ההיסטוריה ועם זאת נקודת מבט ישירה ואותנטית על חלום והגשמה, על תרבות וחברה ורוח הזמן.
> 
> 
> מעל הכל "דודה פרידה" היא יצירה המשמיעה קול מקורי וצלול, רב דמיון ומצאה, תיאטרון שהוא אירוע רב-תחומי ייחודי".
> 
> 
> 
>

יוצרים
------

ההצגה היא יצירה משותפת בראשות יואלי ושיחקו בה נעמי יואלי, גליה יואלי, הדס קלדרון וננה אריאל. מעצב החלל: הדס עפרת, המוזיקאי: יוסי מר-חיים, מעצב התאורה: אורי רובינשטיין, מעצב התלבושות: עמית אפשטיין, מעצבת האביזרים : תמר לקס, יוצרת הווידאו – שירי גופר, מעצב הסאונד דודו שביט, מנהל האירוע: אורי יואלי.

הופעות ופרסים
-------------

ההצגה עלתה לראשונה בפסטיבל עכו 2006 וזכתה בו בפרס ההצגה הטובה. והציגה בתיאטרון תמונע בין אוקטובר 2006 למרץ 2009. ב-2007 זכתה בפרס קיפוד הזהב - על שפת במה.
היא הופיעה באקדמיה לאומנויות, ברלין (2008) ובפסטיבל דורדרכט, הולנד (2010).

קישורים חיצוניים
----------------

* סרטון וידאו מתוך המופע, בערוץ תיאטרון הקרון ביו טיוב
* דודה פרידה, באתר תיאטרון תמונע
* מהיסטוריה פרטית לאירוע תיאטרוני
* דודה פרידה, באתר הבמה
* מרב יודילוביץ', מוזיאון השרידים המקודשים, באתר ynet, 10 באוקטובר 2006
* ציפי שוחט, ברוכים הבאים למוזיאון החפצים הנידחים, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2006
* אורן עמית, ‏ערב בתיאטרון, תבואו רעבים, באתר גלובס, 29 באוקטובר 2006
* מיכל בעדני, תצוגת אופנה, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2006
* מיכל בעדני, חגיגות השנה לדודה פרידה, באתר הבמה, 8 באוקטובר 2007
* "דודה פרידה" היא ההצגה הטובה ביותר לשנת 2006 בפסטיבל עכו, באתר נענע10, ‏12 באוקטובר 2006
* צבי גורן מפסטיבל עכו – חלק ג', באתר הבמה, 12 באוקטובר 2006
**ערן ראמי** (נולד ב-24 במרץ 1968) הוא חצוצרן ומנצח ישראלי.

ביוגרפיה
--------

ערן ראמי נולד בישראל והתחיל את לימודי המוזיקה בנגינת פסנתר בגיל 6 ובנגינת חצוצרה בגיל 12.

לאחר לימודיו בתיכון תלמה ילין, עשה את שירותו הצבאי בתזמורת חיל האוויר.

אחרי השירות הצבאי יצא ללימודים בבית הספר הגבוה לאמנויות בברלין אצל פרופ' קונרדין גרוט (נגן בפילהרמונית של ברלין), שם השלים תואר ראשון. במהלך שהותו שם היה גם סטודנט באקדמיה ע"ש הרברט פון קאראיין, במסגרתה ניגן עם הפילהרמונית של ברלין במשך שנתיים.

בשנים 1995–2002 שימש כחצוצרן ראשי בתזמורת הסימפונית ירושלים. החל מעונת 2005–2006 הוא חבר בתזמורת הפילהרמונית הישראלית.

בנוסף מופיע גם כמנצח, בין השאר עם התזמורת הקאמרית הישראלית, וכסולן בקונצרטים קאמריים בישראל ומחוצה לה.

כמו כן הוא מלמד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* ערן ראמי, באתר התזמורת הפילהרמונית הישראלית
* מאחורי התווים - ערן ראמי, חצוצרן, באתר YouTube
* נעימת הנושא מתוך ״רשימת שינדלר״ בביצוע הפילהרמונית הישראלית, בניצוחו של ערן ראמי, בדף פייסבוק של התזמורת הפילהרמונית הישראלית

הערות שוליים
------------

1. ↑  לאנג עם הפילהרמונית, אופרה בירושלים, באתר הארץ, 5 במרץ 2007
**מוזיאון פיטרסן** (באנגלית: **Petersen Automotive Museum**) הוא מוזיאון רכב הנמצא בשדרות ווילשיר, לוס אנג'לס. המוזיאון, שהוקם בשנת 1994 על ידי בני הזוג רוברט ומרגי פיטרסן, נחשב לאחד ממוזיאוני הרכב הגדולים בעולם. המקום מנוהל בידי קרן מוזיאון פיטרסן, מלכ"ר העוסק בהיסטוריה של עולם הרכב ומקיים תוכניות חינוכיות בנושא.

היסטוריה
--------

המוזיאון נוסד על ידי רוברט פיטרסון, מו"ל של מגזינים רבים במיוחד בתחום הרכב ואשתו מרג'י. בשנת 1994 תרמו בני הזוג 40 מיליון דולר והקימו את קרן מוזיאון פיטרסן. ב-11 ביוני אותה שנה נפתח המוזיאון בתוך המוזיאון להיסטוריה של הטבע בלוס אנג'לס. לאחר מכן עבר המוזיאון לבניין ששימש בעברו כחנות כלבו. המבנה נחנך בשנת 1962 כחלק מרשת החנויות של סייבו (Seibu) היפנית. בשנת 1965 הפך הבניין לחלק מרשת אורבך (Ohrbach) עד לסגירה בשנת 1986. שש שנים לאחר סגירת הרשת רכש פיטרסן את המבנה. החלל הגדול והמחסור בחלונות היוו מקום אידיאלי מבחינתו להקמת מוזיאון, ללא חשש מפגיעה ישירה של אור השמש.

בשנת 2015 עבר המוזיאון שיפוץ נרחב בעלות של 125 מיליון דולרים. השיפוץ תוכנן על ידי משרד האדריכלים קוהן פדרסן פוקס ובמהלכו עוצבה מחדש חזיתו החיצונית של הבניין. החזית החדשה נבנתה כרצועת פלדת אל-חלד שהורכבה מ-308 חלקים במשקל כולל של 100 טון פלדה שחוברו יחדיו באמצעות 140,000 ברגים. ב-7 בדצמבר נפתח המוזיאון המחודש לציבור.

תצוגות
------

חזית המוזיאון לפני השיפוץ בשנת 2015
במוזיאון מוצגים למעלה מ-100 מכוניות המחלוקת ל-25 אזורי תצוגה. קומת המרתף של המוזיאון מכונה "הכספת". בקומה נמצאים כמאה מכוניות נוספות, אך הגישה לקומה זאת היא מוגבלת. קומת הכניסה למוזיאון מוקדשת לאומנות הרכב ומציגה שורה של מכוניות בעיצוב אקסטרווגנטי. הקומה השנייה מוקדשת לתהליכי ההנדסה והייצור של רכבים וכוללת שורה של מוצגים אינטראקטיביים בעלי אופי חינוכי.

במוזיאון מגוון רחב של מכוניות שהופיעו בסרטי קולנוע ידועים דוגמת הבאטמוביל ששימשה בצילומי הסרט באטמן חוזר (1992), אסטון מרטין DB5 ששישמה בצילומי סקייפול מסדרת ג'יימס בונד (2012) והחיפושית מהסרט החיפושית בהילוך גבוה (2005). כמו כן במקום קיימים דגמים בגודל אמיתי של לייטנינג מקווין מסדרת סרטי מכוניות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיאון פיטרסן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון פיטרסן (באנגלית)
* מוזיאון פיטרסן, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* סיור וירטואלי באוסף המכוניות של המוזיאון, סרטון בערוץ "Petersen Automotive Museum", באתר יוטיוב (אורך: 02:14:39)

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Petersen Automotive Museum Reopens After $125-Million Renovation, 19 May 2016
2. ↑  We Crashed a Lamborghini at the Petersen Museum (and they didn’t care), Hotrod.com, 7 December 2015
3. ↑  Petersen Automotive Museum reopens with dramatic architecture, interactive exhibits, LA Times, 3 December 2015

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2002022326
* VIAF: 143402071
* WorldCat: lccn-no2002022326

 |
הרב **יָאִיר כָּלֵב הוא לא חסיד כל כך** (נולד בו' באלול ה'תשט"ז, 13 באוגוסט 1956, בחולון) הוא מחזיר בתשובה ומרצה העוסק בהנחלת ספר התניא לציבור הרחב, מוזיקאי וזמר, המבצע ניגוני חב"ד. מייסד עמותת "תניא - מודעות עצמית ביהדות", המפעילה אתר אינטרנט, בלוג ומגזין שבועי. הוציא סדרת אלבומים.

ביוגרפיה
--------

נולד בחולון למשפחה חילונית. לדבריו, בצעירותו התעניין במוזיקה ובפילוסופיה והתחבר במיוחד לספר "מורה נבוכים" של הרמב"ם. ב-1980 מלאו 90 שנה לייסוד העיר רחובות, וכלב מונה לנהל מחזמר שהפיקה העירייה לכבוד האירוע.

בה'תשמ"ב (1982) חזר בתשובה והחל ללמוד תורה עם רב מרחובות. בהמשך התחתן ועבר לרמת גן, שם החל ללמוד עם המשפיע הרב מאיר בליז'ינסקי והפך לחסיד חב"ד. בשנת ה'תש"ן (1990), החל למסור שיעור בספר התניא בביתו, בהמשך התרחבה הפעילות וכיום הוא מרצה בישראל ובעולם, מוסר סדנאות, סמינריונים, שבתונים והתוועדויות.

כלב יסד עמותה בשם "תניא - מודעות עצמית ביהדות", הוא פתח גם אתר אינטרנט בשם "עמותת תניא" ובו הוא מדווח על פעילויותיו, מעלה סרטונים וכותב מאמרים בנושאי יהדות. לרב כלב גם בלוג, שבו הוא מעלה סרטונים מצולמים של שיעורי תניא. הוא מפרסם עלון שבועי בשם "מגזין תניא". לרב כלב היה בעבר מדור בעלון "קרוב אליך". שיעוריו מאופיינים בהורדת הדברים לפועל באופי פסיכולוגי, מה שהוא מכנה "ילקוט עצות מעשיות לעזרה ראשונה נפשית".

בהופעותיו נוהג הרב כלב לבצע ניגוני חב"ד, בעיקר ניגונים שקטים וניגוני התעוררות, מאלו הפחות מוכרים בציבור. הוא שר ומנגן בגיטרה ומלווה במקהלה ונגנים, בהם אורן צור ונדב בכר. בעבר שיתף פעולה עם להקת "א גרוייסע מציאה". ביצועיו יצאו לאור בסדרת אלבומים.

היה מגיש שיעור תניא מדי יום רביעי ומוצאי שבת ברדיו קול ברמה[דרוש מקור: מתי בדיוק]. במשך תקופה מסר גם פינה יומית ברדיו "כל הנשמה".

הרב כלב חווה מוות קליני והתראיין על כך לעיתון "בקהילה". נשוי לעפרה, אב ל-6 ילדים ומתגורר בכפר חב"ד.

דיסקוגרפיה
----------

* **עצם הנשמה** 1
* **עצם הנשמה** 2
* **עצם הנשמה** 3
* **עצם הנשמה** 4
* **עצם הנשמה בהופעה חיה**
* **סדנת תניא**

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של יאיר כלב
* תניא - מודעות עצמית ביהדות, באתר "גיידסטאר ישראל"
* סרטונים בערוץ של יאיר כלב, באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  זלמן רודרמן, חמש יממות קריטיות בחייו של הרב יאיר כלב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 26db93f9-9ee7-4325-9b99-f47346057dba

 |
צוות החלליתלאוניד קיזיםולדימיר סולוביוב
תיאור תחנת החלל מיר בזמן פעילות המשלחת
**משלחת מס' 1** (ברוסית: **основная экспедиция ‏я‏-1**) הייתה משלחת לתחנת החלל מיר שפעלה מ-15 במרץ 1986 ועד ל-16 ביולי 1986 (עם הפסקה של כחודש כאשר צוות שהה בתחנת החלל סאליוט 7). זו הייתה המשלחת הראשונה לתחנת החלל חדשה. מפקד המשלחת היה לאוניד קיזים. פעילות המשלחת נמשכה 125 ימים.

הרכב המשלחת
-----------

| שם | תפקיד | חללית הגעה | 13.03.1986–16.07.1986 | חללית חזרה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ברית המועצותברית המועצות לאוניד קיזים | מפקד טיסה | סויוז T-15 |  | סויוז T-15 | חבר משלחת מס' 1 מפקד חלליית "סויוז T-15" |
| ברית המועצותברית המועצות ולדימיר סולוביוב | מהנדס טיסה | סויוז T-15 |  | סויוז T-15 | חבר משלחת מס' 1 |

רקע
---

בניית תחנת החלל החלה ב20 בפברואר 1986 כאשר מדול "מיר" שוגר לחלל. פאנל סולארי של תחנת החלל בשלב זה היה יכול לספק 9 ק"ט בלבד.

בגלל בעייה בריאותית של ולדימיר ואסיוטין חללית סויוז T-14 לא השלימה תוכנית פעילות המשלחת לתחנת החלל "סאליוט 7", לכן הוחלט שיבצע מעבר של משלחת מס' 1 לתחנת החלל השינה להשלמת התוכנית.

פעילות המשלחת
-------------

פעילות המשלחת החלה ב-15 במרץ 1986 עם הגעה לתחנת החלל מיר. לאחר שפתח נפתח ומשלחת לראשונה נכנסה לתחנת החלל.

ב-21 במרץ לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס 25 עם כ-2,300 ק"ג מטען. החללית התחברה לתא עגינה. המשלחת החלה בהעברת מטען לתחנת החלל.

ב-20 באפריל חללית מטען פרוגרס 25 נותקה מתחנת החלל במטרה לשחרר יחידת עגינה לחיבור מעבורת חלל.

ב-26 באפריל לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס 26 עם כ-2,300 ק"ג מטען. החללית התחברה לתא עגינה. המשלחת החלה בהעברת מטען לתחנת החלל.

ב-4 במאי גובה מסלול של תחנת החלל שונה.

ב-5 במאי חללית סויוז T-15 עם צוותה תהנתקו מתחנת החלל והחלו בטיסה של 29 שעות לתחנת החלל "סאליוט 7". הטיסה ועגינה עברו ללא בעיות.

ב-22 ביוני חללית מטען פרוגרס 26 נותקה מתחנת החלל במטרה לשחרר יחידת עגינה לחיבור מעבורת חלל.

ב-26 ביוני חללית סויוז T-15 עם צוותה תהנתקו מתחנת החלל "סאליוט 7" והחלו בטיסה של 29 שעות לתחנת החלל "מיר". הטיסה ועגינה עברו ללא בעיות. 

צוות המשלחת המשיכו בתוכנית ניסויים.

ב-16 ביולי חללית "סויוז T-15" התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ. הנחיתה עברה ללא בעיות בשטח קזחסטן של כיום.

תחנת החלל המשיכה לפעול במשטל לא מאויש.

קישורים חיצוניים
----------------

* תיאור פעילות המשלחת
**פרדייס קרוז** (נקרא גם **הבלתי נשכחים**), הוא סרט קולנוע, קופרודוקציה ישראלית - צרפתית - גרמנית משנת 2013 בכתיבתו ובימויו של מתן גוגנהיים, עם עוז זהבי ווהינה ג'יוקנטה (אנ') בתפקידים הראשיים.

הסרט הוא סיפור אהבה בלתי אפשרי בין צעיר ישראלי, משוחרר טרי מהצבא וצלמת צרפתייה שסוחבים מטען נפשי קשה הקשור לאירוע קשה שהיה ברמאללה. הם מתאהבים אך סיפור אהבתם מציף סודות כמוסים ופותח פצעים כואבים הגורמים להם להיפרד.

תקציר העלילה
------------

יוסי (עוז זהבי), הוא בחור בן 24 לאחר שחרור מיחידה עלית שפעלה בעיקר בשטחים. הוא נושא בנפשו צלקת מהתקלות של יחידתו ברמאללה, בה הותקפו הוא וחברו רני (גיל דסיאנו ביטון). יוסי נשאר פצוע ליד כרזה בה מצוירת סירה עם כתובת "פרדייס קרוז" (מכאן שם הסרט). הוא תשוש ולקראתו מופיע צלם פלסטיני בשם חאלד (קייס נאשף) ומתחיל לצלם אותו למרות בקשתו של יוסי שיפסיק. יוסי יורה והורג אותו ורני מגיע, לוקח את המצלמה ומחלץ אותו מהמקום בריצה. לשנייה נפגשים מבטיהם של יוסי ושל חברתו של חאלד, קתרין (והינה ג'יוקנטה) שמגיעה למקום וחוזה במות אהובה.

קתרין חוזרת לצרפת ומגיעה לישראל בשם דורה, צלמת המתרכזת בצילומי פנים של חיילים בלוויות צבאיות. מטרתה המוסתרת היא לגלות את החייל שהרג את חאלד.

היא נפגשת עם קובי (עודד לאופולד) שמגלה לה שהוא משרת בשטחים. היא מראה לו את תמונת חאלד אך הוא אינו מזהה וכשהוא מתחיל להתקרב אליה היא מסלקת אותו באיומי אקדח.

בינדר (אלי אלטוניו), חבר של יוסי, הוא בעל דעות שמאליות מחליט לעזוב את הארץ. יוסי עובד בסלילת כבישים יחד עם רני ועומאר (ג'וני ערביד).

דורה מכירה את יוסי ומתחיל ביניהם רומן. היא לא מספרת לה על מטרת ביקורה בישראל והוא לא מספר לה על התקרית בה נהרג חאלד.

רני נהרג בהיתקלות בשטחים ואמו עדינה (שלומית טריגר-הגואל) מזמינה את יוסי ונותנת לו מצלמה שמצאה אצל בנה - מצלמתו של חאלד.

יוסי ודורה יוצאים לבלות בים המלח ולשחות בעירום. כאשר דורה מוצאת בין חפציו של יוסי את המצלמה של חאלד, היא מבינה שמצאה את האיש שחיפשה זמן כה רב, אך אהבתה אליו לא מניחה לה לפגוע בו והיא מחליטה לברוח מיד בחזרה לצרפת.

אצל יוסי נשאר צילום של חאלד עם מספר טלפון בעזרתו הוא מאתר את כתובת מגוריו ועומאר מסכים בחוסר רצון להביאו לרמאללה. יוסי נפגש עם אביו של חאלד (סלים דאו) שמספר לו על בנו שנהרג ועל חברתו ששמה הנכון הוא קתרין.

יוסי ועומאר עוזבים במהירות את המקום כשיוסי חוזה בפלאשבקים את התקרית שלא מפסיקה להטריד את נפשו.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| עוז זהבי | יוסי |  |
| והינה ג'יוקנטה | דורה/קתרין | צלמת צרפתייה |
| אלי אלטוניו | בינדר | חבר של יוסי |
| גיל דסיאנו ביטון | רני | חבר של יוסי |
| ג'וני ערביד | עומר | ידיד של יוסי |
| שלומית טריגר-הגואל | עדינה | אמא של רני |
| עודד לאופולד | קובי |  |
| קייס נאשף | חאלד | צלם פלסטיני |
| סלים דאו | אבו חאמד | אבא של חאלד |

קישורים חיצוניים
----------------

* "פרדייס קרוז", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "פרדייס קרוז", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "פרדייס קרוז", באתר אידיבי
* "פרדייס קרוז", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* פרדייז קרוז, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* קדימון לפרדייס קרוז, באתר יוטיוב
* פרדייז קרוז, בספר הקולנוע הישראלי
* פרדייז קרוז, באתר קרן הקולנוע הישראלי
* שמוליק דובדבני, "פרדייס קרוז": עיטור העוז לסרט ישראלי, באתר ynet, 27 באוגוסט 2013
* ביקורת על הסרט, באתר "סריטה"
**הכתר האבוד** (באנגלית:  **The Lost Crown**) הוא סרט תיעודי (2018) ופרויקט אינטראקטיבי המתחקה אחרי תעלומת הדפים האבודים של כתר ארם-צובא, ספר התנ"ך העתיק והיקר בעולם, שהוברח לארץ מסוריה בשנות החמישים.
במאי הסרט, אבי דבאח, נינו של שמש בבית הכנסת הגדול בחלב בו הוחזק הכתר במשך מאות שנים, יוצא לברר מה עלה בגורל הדפים שנעלמו - יותר משליש מספר התנ"ך אבד בסמוך להברחתו לארץ, וחלקים ממנו נסחרו ככל הנראה במהלך השנים. דבאח פוגש חבורת חוקרים - "מחתרת הכתר" המציגה בפניו גילויים חדשים ומעוררי מחלוקת. בסרט מופיעים אנשים שונים מהקהילה החלבית ומהממסד הישראלי, המספרים את סיפור הכתר בניסיון להבין לאן נעלמו הדפים החסרים ומי לקח אותם.

הופק על ידי מיכה פילמס, עבור תאגיד השידור הציבורי "כאן", ובתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות, מועצת התרבות – מפעל הפיס, בית לעברית ראשון לציון- מרכז לעברית כשפה וכתרבות, וארגון הג'ויינט בארצות הברית (JDC).

הפרויקט מורכב מסרט תיעודי ומאתר אינטראקטיבי בו ניתן להעמיק בתוך חומרי החקירה ההיסטורית, ולהצטרף באופן פעיל למאמץ לפענח את התעלומה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר הכתר האבוד
* טריילר, באתר Vimeo
* אבי דבאח, למי שייך כתר ארם צובא האבוד?, באתר "העוקץ", 10 בדצמבר 2015
* אליעזר היון, גופות, כסף וסוכנים חשאיים: "ציידי" כתר ארם צובא לא מתייאשים, באתר ynet, 6 בפברואר 2019
* אתר למנויים בלבד עופר אדרת, האם נמצאה פריצת הדרך הגורלית שתביא לפתרון "תעלומת הכתר"?, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2015
* מבט - פרש כתר ארם צובא
תבנית {{אישיות}} ריקה מתוכן. יש להזין פרמטרים בערך או בוויקינתונים. 
**ניקולס רוזוולט** (באנגלית: **Nicholas Roosevelt**; ‏‏), נולד כ**ניקולס ואן רוזנפלט** (**Nicholas van Rosenvelt**) היה פוליטיקאי אמריקאי. הוא בן למשפחת רוזוולט ואזרח הולנדי-אמריקאי בולט של ניו אמסטרדם (לימים ניו יורק), והיה אחד מאבותיו הקדמונים של תאודור רוזוולט (1858–1919) ופרנקלין דלאנו רוזוולט (1882–1945). הוא היה הרוזוולט הראשון שכיהן בתפקיד נבחר באמריקה הצפונית, בתור אלדרמן (אנ'), וכן הראשון שהשתמש באיות המוכר של שם המשפחה.

קורות חיים
----------

רוזוולט נולד בניו אמסטרדם והוטבל ב-2 באוקטובר 1658. הוא היה בנם של קלאס מרטנסן ואן רוזנפלט (Claes Maartenszen van Rosenvelt) (בערך 1626–1659), האב הקדמון המהגר של משפחת רוזוולט באמריקה, ושל ינטיה סמואלס תומאס (Jannetje Samuels Thomas‏; 1625–1660). הוא הוטבל בכנסייה ההולנדית הרפורמית של ניו אמסטרדם.

עד 1680, הוא עבר לאסופוס (אנ'), ליד קינגסטון (אנ'), יישוב הולנד מוקדם נוסף בהולנד החדשה. שם, ב-5 באפריל 1680, הוא חתם על עצומה המבקשת כומר לקינגסטון. בתקופתו באסופוס, הוא היה [[[סחר הפרוות באמריקה הצפונית|סוחר פרוות]] ביחסי ידידות עם האינדיאנים.

ב-1690 חזר עם משפחתו לניו יורק, שם נרשם כבעל עיסוק של "בולטר" (bolter). הוא הפך לבעל זכות הצבעה ב-23 באוגוסט 1698. פעיל פוליטית, הוא תמך במפלגתו של יאקוב לייסלר (אנ'), שהוביל מרד ב-1689 לתמיכה בתביעה של ויליאם השלישי מאורנג'-נסאו לכס המלכות האנגלי במהפכה של 1688. ניקולס רוזוולט היה אלדרמן מ-1698 עד 1701 ושוב ברובע הדרומי ב-1715.

משפחת רוזוולט, כולל ניקולס, היו בעלי עבדים. אחד מעבדיו של ניקולס, טום, הועלה על המוקד בחשד שהשתתף במרד העבדים הכושל של 1712.

הוא התחתן עם היילטייה יאנס קונסט (Heyltje Jans Kunst‏; 1664–1730) בכנסייה ההולנדית הרפורמית של ניו יורק ב-9 בדצמבר 1682. עם אשתו נולדו לו עשרה ילדים, ארבעת הראשונים הוטבלו באסופוס והשאר בניו יורק.

הוא מת בניו יורק ב-30 באוגוסט 1742.

ביאורים
-------

1. 1 2  הוא חבר באספה או מועצה עירונית בתחומי שיפוט רבים המבוססים על החוק האנגלי.

הערות שוליים
------------

1. ↑  FDR Genealogy
2. ↑  Caliendo, Ralph J. (2010). *New York City Mayors*. Xlibris Corporation. ISBN 978-1450088145.
3. ↑  Blackman, Paul H.; McLaughlin, Vance (2004). "Mass legal executions in America up to 1865". *Crime, History & Societies*. **8** (2): 33–61. doi:10.4000/chs.460. נבדק ב-9 באוקטובר 2020. Tom, the slave of Nicholas Roosevelt – the last common ancestor of both Presidents Theodore and Franklin D. Roosevelt – was roasted slowly, the process reportedly taking more than 8 hours. `{{cite journal}}`:  (עזרה)
4. ↑  Burke, Arthur Meredyth (1908). *The Prominent Families of the United States of America*. Genealogical Publishing Com. ISBN 978-0806313085.
**יוסף (יוסי) רון (במקור טרון)** הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה ששירת כטייס מסוקים ומפקד כנף 15 בחיל האוויר.

ביוגרפיה
--------

רון גדל בקיבוץ שפיים. הוא בוגר קורס טיס מס' 47 ב-1965. שירת כטייס מסוקי סיקורסקי S-58 בטייסת 124 ולאחר כשנתיים עבר לטייסת 114 ושירת כטייס מסוקי סופר פרלון. הוא השתתף בחילוץ הנפגעים מטיבוע המשחתת אילת באוקטובר 1967. ב-1969 נבחר לצוות ההסבה למסוקי יסעור והיה חבר במשלחת לארצות הברית. עם שובה של המשלחת וקליטת המסוקים הראשונים בחיל האוויר, השתתף במבצע תרנגול 53 כטייס משנה של נחמיה דגן. במלחמת ההתשה השתתף בפשיטות מוסקות ובמבצעים לחילוץ טייסים במצרים.

ב-1975 עבר לשרת כטייס ניסוי במרכז ניסויי טיסה ופיתח את תחום הנחתת המסוקים על ספינות הטילים סער 4.5 חוחית. לאחר מכן פיקד על טייסת 114, טייסת מסוקי יסעור והשתתף בחילוץ אח"י געש במבצע הולנדי מעופף. בתפקידו הבא פיקד על מרכז ניסויי טיסה בחיל האוויר, הוא עמד בראש המשלחת שבחנה את רכש מסוקי ה-AH-64 אפאצ'י מול דגם משופר של ה-AH-1 קוברה והמליצה על בחירה באפאצ'י. בהמשך שירותו פיקד על כנף 15 (בסיס שדה דב) והשתחרר ב-1992. במילואים המשיך לשרת כטייס ניסוי בחיל האוויר עד 2005.

קישורים חיצוניים
----------------

* טלי בן-יוסף, ‏שרף ראשון במנ"ט, באתר חיל האוויר הישראלי

הערות שוליים
------------

1. ↑  עופר בן פרץ, קליטת מסוקי היסעור בחיל האויר, אתר מרקיע שחקים
2. ↑  דני שלום, רוח רפאים מעל קהיר חלק ב' - חיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה (1967–1970), אויר - פרסומי תעופה, עמודים 800, 843, 844, 874
3. ↑  עמיר רגב, נועם אופיר, "מלך הלילה", ביטאון חיל האוויר מס' 104 (205), אוגוסט 1995

| מפקדי בסיס שדה דב  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| מישה קנר • דניאל בוקשטיין • בוריס סניור • בנימין אימברג • בנימין בונה • יוסף קרופינסקי • מאיר רוף • מאיר שפר • אלי איל • אורי ירום • מתי כספית • אמיתי חסון • משה סער • עודד שגיא • שאול כהן • ראובן איל • שאול כהן • יוסי טרון • נתן דביר • אסף אגמון • ישראל בן חיים • יצחק ברנדט • נחמיה שלם • אמיר השכל • נתן בריזאלי • אייל בבלי • אודי בר-עוז • עדן אטיאס • יהוא עופר • ליהוא הכהן • יהל פטישי • אמיר גת • עמירם יקירה |

 |
**אלחנדרו "אלכס" רמירו גרגיו** (בספרדית: **Alejandro "Álex" Remiro Gargallo**; נולד ב-24 במרץ 1995) הוא כדורגלן ספרדי המשחק כשוער בריאל סוסיאדד.
רמירו גדל במחלקת הנוער של אתלטיק בילבאו ושיחק כבוגר בקבוצות המילואים של המועדון. בהמשך הושאל ללבאנטה, ווסקה וריאל סוסיאדד. הוא זכה בגביע המלך הספרדי עם ריאל סוסיאדד ב–2020.

קריירת מועדונים
---------------

רמירו נולד בקסקנטה והצטרף למחלקת הנוער של אתלטיק בילבאו ב-2009 בגיל 14. ב-2014 קודם לקבוצת המילואים ששיחקה בליגה הספרדית השלישית, ועזר לה להעפיל בחזרה לליגה השנייה לאחר 19 שנה. באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו לקבוצה הראשונה בהפסד 0–1 לז'ירונה.

בקיץ 2016 הושאל רמירו ללבאנטה מהליגה השנייה לעונה אחת, אך נקרא בחזרה בינואר 2017 עקב פציעה. ביולי 2017 הושאל לוסקה לעונה אחת וסייע לה להעפיל לליגה הראשונה בפעם הראשונה בתולדותיה.

ביוני 2019 חתם רמירו על חוזה ל-4 שנים בריאל סוסיאדד. הוא זכה עם המועדון בגביע המלך הספרדי ב–2020 לאחר ניצחון 1–0 על אתלטיק בילבאו בגמר. בעונת 2022/2023 שיחק בכל 38 משחקי הליגה וסייע לקבוצה להעפיל לליגת האלופות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכס רמירו** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל, באתר ESPN

הערות שוליים
------------

1. ↑  Remiro se lleva el premio Txuleta, noticiasdegipuzkoa
חברי המשלחת
תג המשלחת
**משלחת מס' 33** (באנגלית: **Expedition 33**) הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-16 בספטמבר 2012 ועד ל-18 בנובמבר 2012. מפקד המשלחת הייתה סוניטה ויליאמס מארצות הברית. המשלחת פעלה במשך 63 ימים.

הרכב השמלחת
-----------

| שם | תפקיד | חללית הגעה | 16.09.2012–25.10.2012 | 25.10.2012–18.11.2012 | חללית חזרה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ארצות הבריתארצות הברית סוניטה ויליאמס | מהנדס טיסה | סויוז TMA-05M |  |  | סויוז TMA-05M | חברה משלחת מס' 32 ומפקדת משלחת מס' 33 |
| רוסיהרוסיה יורי מלנצ'נקו | מהנדס טיסה | סויוז TMA-05M |  |  | סויוז TMA-05M | חבר משלחת מס' 32 ו-33 מפקד טיסה "סויוז TMA-05M" |
| יפןיפן אקיהקו הושידה | מהנדס טיסה | סויוז TMA-05M |  |  | סויוז TMA-05M | חבר משלחת מס' 32 ו-33 |
| ארצות הבריתארצות הברית קווין פורד | מהנדס טיסה | סויוז TMA-06M |  |  | סויוז TMA-06M | חבר משלחת מס' 33 ו-34 |
| רוסיהרוסיה אולג נוביצקי | מהנדס טיסה | סויוז TMA-06M |  |  | סויוז TMA-06M | חבר משלחת מס' 33 ו-34. מפקד טיסה "סויוז TMA-06M" |
| רוסיהרוסיה יבגני טארלקין | מהנדס טיסה | סויוז TMA-06M |  |  | סויוז TMA-06M | חבר משלחת מס' 33 ו-34. |

פעילות המשלחת
-------------

פעילות המשלחת החלה ב-16 בספטמבר 2012 עם עזיבת חללית סויוז TMA-04M בה היה מפקד המשלחת מס' 32 גנאדי פדאלקה וחלק מצוותו. בשלב ראשון המשלחת כללה 3 אנשים שהיו חלק של משלחמת מס' 32.

במהלך פעילות המשלחת לתחנת החלל למודול "פירס" הייתה מחוברת חללית אספקה פרוגרס M-16M שהגיע ב-22 באוגוסט עם כ-2,600 ק"ג אספקה וחלקי חילוף. החללית התנתקה מתחנת החלל פברואר 2013.

ב-10 באוקטובר לתחנת החלל הגיע חללית אספקה דרגון שהתחברה למודול "הרמוני" בעזרת זרוע רובוטי קנדארם2. החללית הביאה כ-454 ק"ג אספקה וחלקי חילוף. החללית התנתקה מתחנת החלל ב-28 באוקטובר כאשר על סיפונה מטען של 904 ק"ג. באותו יום החללית נחתה בהצלחה.

ב-25 באוקטובר לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-06M עם 3 חברי המשלחת החדשים. היא התחברה למודול "פואיסק".

ב-1 בנובמבר ויליאמס והושידה ביצעו פעילות חוץ רכבית. מטרת הפעילות הייתה לתקן בעיה במערכת קירור שחלק ממנה נפגע מפגיעה חיצונית. הפעילות נמשכה כ-6.5 שעות והסתיימה בהצלחה.

ב-31 באוקטובר לתחנת החלל הגיע חללית אספקה פרוגרס M-17M שהתחברה למודול "זבזדה". החללית הביאה כ-2,300 ק"ג אספקה וחלקי חילוף. החללית התנתקה מתחנת החלל מרץ 2013.

ב-18 בנובמבר ויליאמס, מלנצ'נקו והושידה נכנסו לחללית סויוז TMA-05M וחזרו לכדור הארץ. אחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 34.

חברי המשלחת ביצעו מספר רב של ניסויים מדעים בתחומים שונים.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של משלחת מס' 33 לתחנת החלל הבין-לאומית

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משלחת מס' 33 לתחנת החלל הבין-לאומית** בוויקישיתוף
* תיאור פעילות באתר רוסקוסמוס
* מידע מאתר נאס"א
* פעילות משלחת מס' 33 בתחנת החלל הבין-לאומית
* תאירו פעילות חללית אספקה spacexcrs-1 דרגון
* תאיור פעילות חללית אספקה פרוגרס M-16M
* תאיור פעילות חללית אספקה פרוגרס M-17M

| תחנת החלל הבין-לאומית - משלחות |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27 • 28 • 29 • 30 • 31 • 32 • 33 • 34 • 35 • 36 • 37 • 38 • 39 • 40 • 41 • 42 • 43 • 44 • 45 • 46 • 47 • 48 • 49 • 50 • 51 • 52 • 53 • 54 • 55 • 56 • 57 • 58 • 59 • 60 • 61 • 62 • 63 • 64 • 65 • 66 • 67 • 68 • 69 • 70 |

 |
**שרון כהן** (נולד ב-1976) הוא שף ומסעדן, מסעדת שילה בתל אביב ועוד.

ביוגרפיה
--------

אביו של כהן היה בעל מכולת ואמו היא דור שמיני בירושלים. כהן גדל בירושלים, ובנעוריו עבד בבתי קפה.

כהן החל את הקריירה כשוטף כלים ועבר את כל התפקידים בענף, כולל מלצרות וניהול פלור, בעבודה במסעדות ישראליות (בהן סאקורה וקאבלייר). כמו כן, התמחה במסעדות מובילות בספרד וצרפת. בעל תואר בניהול וכלכלה באוניברסיטה הפתוחה.

ב-2001 עבר לתל אביב.

### שילה

בשנת 2005 פתח את מסעדת שילה ביחד עם אשתו עדי, כגסטרו-פאב, ברחוב בן יהודה בתל אביב. המסעדה נקראת על שם הכלבה של אשתו.
תוך שנים ספורות הפכה שילה לאחת ממסעדות השף המובילות בישראל. המסעדה התמחתה בהגשה של מנות דגים נאים, דגים ופירות ים. בין לקוחות המסעדה נמנים העלית של קהילת העסקים, התרבות והפוליטיקה בישראל החוזרים אליה כלקוחות קבועים. המטבח של שף כהן מציג אוכל ים תיכוני המשלב השפעות אסיאתיות וטכניקות צרפתיות קלאסיות.

עבודתו מאופיינת בשני ערכים מובילים[דרוש מקור]: פנג שווי לחומרי גלם ״ככל שלא תשנה את תצורת החומר ואת המבנה שלו, כך האנרגיה שלו תעבור לסועד בצורה מיטבית״. וכן - המנות נעשות א-לה מינוט - תהליך הבישול כולו נעשה ברגע הכנת המנה, לשמירה על טריות ומקסום הטעמים.

בתקופת מגפת הקורונה בישראל, בדומה למסעדות אחרות, שלחה המסעדה מנות בשליחויות עצמאיות.

### עסקים נוספים

בעקבות הצלחתו בשילה נכנס כשותף ושף אחראי בקפה אירופה (2013–2023) וכבעלים ושף בשיפודי אירופה (2016–2017), שאותה העביר לידיו של השף בפועל פליקס רוזנטל. הקים את "דאדאדא" שאותה עזב אחרי חצי שנה. ב-2016 פתח את המסעדה התאילנדית פלורנטין האוס (2016–2019), שאליה הכניס את הסו-שף של תאיזו, דור אבן ואליה הביא שפים מסין.

ב-2021 פתח את בר יין ג'נגו.

באוקטובר 2023 פתח את "NIKO", פופ אפ המבורגרים ושרימפס.

כהן הוא גם יועץ לרשתות (ארומה ישראל, קפה קפה).[דרוש מקור]

פעילויות נוספות
---------------

ב-2024 שיחק בתפקיד אורח פרק 1,2 ״הטבח״ עונה שנייה – בתפקיד עצמו.

פעיל ודובר בולט של המחאה חברתית נגד הרפורמה המשפטית.

משתתף איש ברזל, טריאתלון.[דרוש מקור]

קישורים חיצוניים
----------------

* שילה - Sharon Cohen Kitchen & Bar, באתר www.shila-rest.co.il
* שכניק, רז (2023-06-23). "שרון כהן: "אני השף מספר 2 בארץ. מספר 1 כל הזמן מתחלף"". *Ynet*. נבדק ב-2024-03-23.
* חיליק גורפינקל, השף שרון כהן: "אין לנו זכות לשתוק עכשיו", באתר כלכליסט, 27 ביולי 2023
* אתר למנויים בלבד עומר שוברט, השף של האלפיון העליון, שרון כהן, מנסה לא לטבוע בביצת הקולינריה המקומית, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2017

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אמיר קמינר, על הפלאנצ'ה: השף שמאחורי מסעדת "שילה", באתר ynet, 31 בינואר 2010
2. 1 2 3  אתר למנויים בלבד עומר שוברט, השף של האלפיון העליון, שרון כהן, מנסה לא לטבוע בביצת הקולינריה המקומית, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2017
3. 1 2  ריטה גולדשטיין, ‏אין כמו לאכול על צלחות פורצלן, אבל החיים לא נותנים לנו, באתר ‏מאקו‏, 17 בדצמבר 2020
4. 1 2  חיליק גורפינקל, "לא הגיוני שמסעדות צריכות לבשל לחיילים", באתר כלכליסט, 20 בנובמבר 2023
5. 1 2  שרון בן-דוד, ‏גם השף של שילה התאים את עצמו למצב, ואנחנו זכינו בפופ-אפ המבורגר, באתר "Time Out ישראל", 12 בנובמבר 2023
6. 1 2  יניב גרנות‏, ניקו, תל אביב: אש, עשן והמבורגר דיסטורשן של שילה ושרון כהן, באתר וואלה!‏, 19 בנובמבר 2023
7. ↑  חיליק גורפינקל, השף שרון כהן: "אין לנו זכות לשתוק עכשיו", באתר כלכליסט, 27 ביולי 2023
רליאנט קיטן, סטיישן
רליאנט קיטן, סטיישן, שנת 1977
רליאנט קיטן, סטיישן
רליאנט קיטן - סדאן, שנת 1976
רליאנט קיטן - סדאן
**רליאנט קיטן** (באנגלית: **Reliant Kitten**) הוא דגם מכונית עירונית קטנה, בעלת 4 גלגלים, עשויה פיברגלס, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית **רליאנט מוטורס** (אנ') אשר יוצרה בין השנים 1975–1982.

סך הכול יוצרו 4,074 יחידות.

הרליאנט קיטן שווקה במדינת ישראל בשנים 1978–1979, תחת הסיסמה: "קיטן 24 ק"מ לליטר" ונמכרו בה כמה עשרות יחידות.

### דגמי רליאנט קיטן

* רליאנט קיטן סדאן, 2.5 דלתות, (2 דלתות קדמיות + חלון אחורי נפתח כלפי מעלה), 4 מושבים
* רליאנט קיטן סטיישן, 3 דלתות (2 דלתות קדמיות + דלת אחורית על ציר צד)
* רליאנט קיטן מסחרית (ואן)

מפרט טכני ומידות
----------------

* מנוע קדמי, 4 צילינדרים 848 סמ"ק
* מהירות שיא - 85 קמ"ש
* תאוצה 0 - 60 קמ"ש - 14 שניות
* תמסורת ידנית - 4 מהירויות
* אורך הרכב - 3,327 מ"מ
* רוחב - 1,422 מ"מ
* גובה - 1,397 מ"מ
* בסיס גלגלים - 2,146 מ"מ
* משקל - 508 ק"ג
* מאוקטובר 1976 יוצרה גרסת דה-לוקס: מד לחץ שמן, מד מתח, רדיו + רמקולים, פנסי ערפל.

שיתוף הפעולה בין חברת רליאנט לחברת "אוטוקרס" הישראלית
-----------------------------------------------------

ראשיתה של "אוטוקרס" בשנת 1952, בסדנה חיפאית של המהנדס לדיסלאב שנלר. סדנה זו ייצרה תלת אופן פשוט, שייעודו המקורי חלוקת חלב, ברישיון רליאנט הבריטית (Reliant). באמצע שנות ה-50 חבר אל שנלר איש העסקים יצחק שובינסקי. שובינסקי שאף לפתח תעשיית רכב של ממש ולא להסתפק באותו רכב תלת גלגלי, ובשנת 1957 שינתה הסדנה הקטנה של שנלר את פניה והפכה לחברת "אוטוקרס" (Autocars).

תחילת הדרך, בדומה למפעל "קייזר-אילין", הייתה בחיפוש אחר דגמי מכוניות המיוצרות בהצלחה בעולם והרכבתם במפעל בארץ. גם שובינסקי נתקל באותם קשיים שמקורם בחרם הערבי, והחברה התקשתה מאוד ליצור שיתופי פעולה מסוג זה, למעט אותו שיתוף פעולה קיים עם רליאנט הבריטית. קושי זה הוביל את "אוטוקרס" להכרה כי יזדקקו לרכב מתכנון מקורי. כך, לראשונה בישראל, החלה לקרום עור וגידים תוכנית לייצור רכב שאינו מבוסס על הרכבה מקומית של דגם קיים, אלא על תכנון של רכב חדש שמכלוליו יתבססו ככל שניתן על רכיבי מדף הקימים בעולם.

הדגמים הראשונים של מכונית הספורט סברה ספורט יוצרו על ידי חברת רליאנט.

בסוף יולי 1981 לקה מנכ"ל אוטוקרס לשעבר, יצחק שובינסקי בהתקף לב מאחורי הגה ה**רליאנט קיטן** מהפיברגלס שנהג בה, סטה מהכביש, פגע בעץ ונהרג. מפעל אוטוקארס נסגר סופית בשנת 1987.

ראו גם
------

* רליאנט סברה
* רליאנט רבל
* רליאנט ראגאל
* רליאנט רובין
* רליאנט ריאלטו
* רליאנט TW9
* רליאנט פוקס
* באג בונד

לקריאה נוספת
------------

* רליאנט קיטן  (2:41 דקות), יו-טיוב
* רליאנט קיטן  (0:56), יו-טיוב
* רליאנט קיטן  אספנות, קלאסיות, כלי רכב, אופנועים - פורום אספני כלי הרכב

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רליאנט קיטן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  אוטוקרס, רום כרמל, בני אביעד
עין צור ברמת הנדיב
אמת המים בעין צור
**עין צור** הוא מעיין שכבה בשטח פארק רמת הנדיב.

כדי להגדיל את ספיקת המעיין נחצבה במקום ניקבה המגיעה עד למקום הנביעה. בגלל בעיית בטיחות חסומה הגישה למקור הנביעה בשער מתכת נעול. בקרקעית הניקבה התגלו כ-2000 מטבעות מהתקופה הביזנטית. משערים שלמעיין יוחסו סגולות פריון והנשים שטבלו שם השליכו לתוך הניקבה את המטבעות. 

מהניקבה יוצאת אמת מים שחלקה מקורה, המסתיימת בבריכת אגירה גדולה ששימשה כבריכת רחצה וגם כבריכת אספקה לבוסתנים והשדות באזור ולבית המרחץ.

מדרום לבריכה הגדולה שכיום היא ריקה, נמצאות שתי בריכות מים שנבנו על ידי חברי היישוב הבית"רי תל צור.

בית המרחץ הוקם במאה ה-1 לפנה"ס ושימש עד סוף תקופת המרד הגדול בשנת 70 לספירה. זה בית מרחץ קטן יחסית ששימש את תושבי חורבת עלק הסמוכה. חדרי הרחצה ערוכים בטור. ממערב יש שבע מדרגות המוליכות לחדר המלתחה (אפודיטריום) ובו בריכת מים קרים (פריגידריום). לאחר הטבילה עברו המתרחצים לחדר הביניים (טֶפידריום) ומשם לחדר החם (קָלדריום). מתחת לרצפת הקלדריום היה חלל אליו הגיע אוויר חם כמו תנור ולאחר שהתחממה, שפכו עליה מים ונוצרו אדים חמים כמו בסאונה.

אפשר להגיע אליו בשביל מסומן מגן הנדיב ברמת הנדיב, או בדרך קצרה יותר, ממגרש החנייה של בית הספר אורט בנימינה משם יוצא שביל מסומן בסימון שביל ישראל ומגיע למעיין לאחר כ-500 מטר.

* בית המרחץ - האפודיטריום והפריגידריוםבית המרחץ - האפודיטריום והפריגידריום
* בית המרחץ - הקלדריוםבית המרחץ - הקלדריום
* עין צור - הניקבהעין צור - הניקבה
* בריכות עין צורבריכות עין צור

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עין צור** בוויקישיתוף
* שביל המעיין, באתר רמת הנדיב.
* אתר למנויים בלבד איתן לשם, מאחורי בית ספר בבנימינה מתחבא מעיין קטן-קטן הכי שלו שיש, באתר הארץ, 4 ביוני 2021
**אפולוניה מִיגדֶן זֶ'פֶּצְקָה** (בפולנית: **Apolonia Migden Rzepecka**; 22 בספטמבר 1902 - 29 בנובמבר 1985), פולנייה שהוכרה כחסידת אומות העולם, על הצלת יהודים בתקופת השואה וקשרה את גורלה עם מדינת ישראל.

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
--------------------------------

אפולוניה ז'פצקה חייה בלבוב שבפולין עם בעלה סטניסלב ז'פצקי ובנם אפולוניוש. לאפולוניה ובעלה הייתה היכרות מוקדמת עם המשפחות היהודיות מיגדן וקוצובסקי. ב-15 בנובמבר 1941 התקבלה פקודה רשמית להקמת גטו לבוב, והיהודים נדרשו לעבור לגטו תוך חודש ימים. כאשר משפחת קוצובסקי ומיגדן נכלאו בגטו לבוב, סייעה להם אפולוניה במזון, בגדים חמים וחפצים בסיסיים הנחוצים למחיה. אפולוניה אף סידרה למשפחות תעודות אריות מזויפות.

נוסף על כך בשנת 1942 ברחו שמעון מיגדן ורעייתו עמליה יחד עם בנם קרול ואחיו של שמעון, שלמה סטניסלב ממחנה ההשמדה והעבודה ינובסקה. מי שהעניקה להם מחסה הייתה אפולוניה ולבסוף הצטרפו אליהם יוסף לבהול והנריק קוצובסקי.

לאחר המלחמה
-----------

לאחר השחרור, כאשר לאומנים אוקראינים רצחו את בעלה, סטניסלב, התחתן איתה סלומון מיגדן, ששרד את המלחמה בסיועה של אפולוניה, השניים עלו למדינת ישראל ב-23 באוקטובר 1966 ולאחר העלייה התגוררו בחולון.

הכרה והנצחה
-----------

ב-29 ביולי 1968 הכיר יד ושם בסטניסלב ז'פצקי, אשתו אפולוניה מיגדן ז'פצה ובנם אפולוניוש זפצקי כחסידי אומות העולם.

במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב) חקרו וחיפשו את מקום קבורתה אך לא אותר קברה של אפולוניה.

לקריאה נוספת
------------

גרשון, פינצ'בסקי. **חסד אחרון: סיפורם של חסידי אומות העולם בישראל**. הוצאת יד ושם, ירושלים 2023.

הערות שוליים
------------

1. ↑  עדותו של הניצול הנריק קוצובסקי ליד ושם, 4 בדצמבר 1966 תיק M.31.2/459 ארכיון יד ושם.
2. ↑  המכון הבין-לאומי לחקר השואה
3. 1 2 3 4  ספר חסד אחרון
4. ↑  **אתר חסד אחרון**
5. ↑  אור הלר, "חסד אחרון": המבצע של שב"כ ויד ושם להנצחת חסידי אומות העולם, באתר חדשות 13, 7 באפריל 2021
**פרח** הוא שיר שנכתב על ידי צרויה להב על רקע הפיגוע בראס בורקה בשנת 1985. את השיר הלחין יהודה פוליקר וביצע גידי גוב, ולימים בוצע גם על ידי יהודה פוליקר.

רקע
---

השיר 'פרח' נכתב על הפיגוע בראס בורקה ב-1985 בסיני שבו קבוצת מטיילים ישראלים שנפשה במקום נורתה על ידי חייל מצרי. הרצח הביא לאווירה קשה בחברה הישראלית, והמון אנשים החלו לשאול שאלות לגבי הסכם השלום עם מצרים. השיר מזוהה במיוחד עם צליל שלח, שהתפרסמה בעקבות השתתפותה בתוכנית "שיישאר בינינו", ונהרגה באותו פיגוע. להב הסבירה שהשיר נכתב כמה חודשים אחרי הפיגוע, כמחאה "נגד האיוולת הטראגית... של כל ההנהגות, הממשלות ותעשיות הרצח".

התקבלות השיר
------------

האלבום הצליח מאוד ונמכרו ממנו עותקים רבים בצאתו לאור. הצלחתו הגדולה של השיר והעובדה שהושמע ברדיו פעמים רבות גרמו לביקורת שלילית על הסאונד של השיר והפקתו, שנחשבו בעיני הרבה אנשים ניסיון כושל להפוך את גוב לזמר רוקיסט וכעוס.

ביצועים מיוחדים
---------------

יהודה פוליקר (מלחין השיר) הקליט בשנת 1990 את השיר 'פרח' מחדש בביצוע אישי שלו. ביצוע זה התפרסם באלבומו "פחות אבל כואב". האלבום זכה להצלחה אדירה ונמכר ב-140,000 עותקים.

קישורים חיצוניים
----------------

פרח, באוסף המוזיקה הישראלית

הערות שוליים
------------

1. 1 2  עינב שיף‏, בלעדי: משה פרץ והראל סקעת ליום הזיכרון, באתר וואלה!‏, 18 באפריל 2010
2. ↑  הסיפורים שמאחורי השירים - צרויה להב מספרת על השיר "פרח", באתר 103
3. ↑  פרח | הפסקול של חיינו, באתר tarbutil.cet.ac.il
**מוזיאון פסל החירות** (באנגלית: **Statue of Liberty Museum**) ממוקם באי החירות בעיר ניו יורק. המוזיאון נפתח ב-16 במאי 2019, ומתמקד בבנייתו, משמעותו וההיסטוריה של פסל החירות (שמו הרשמי הוא **"חירות מאירה את העולם"**), פסל רחב-ממדים של הפסל פריד אוגוסט ברתולדי שתושבי צרפת נתנו כמתנה לתושבי ארצות הברית בשנת 1886.

בנייה
-----

בנייתו של המוזיאון החדש החלה בתחילת 2016. המוזיאון נפרס על שטח של 2,400 מטר רבוע ובנייתו עלתה 70 מיליון דולר. המוזיאון מסוגל לאכלס את כל מבקרי האי בעת ובעונה אחת בשעה שהמוזיאון הקודם היה יכול לאכלס רק כ-20 אחוזים בלבד.

המוזיאון תוכנן על ידי FXCollaborative, ומשולב עם שטח הפארק סביבו.

תערוכות
-------

הלפיד המקורי
הלפיד המקורי, שנישא על ידי *ליברטי* משנת 1886 עד 1984, ממוקם במוזיאון. המוזיאון כולל תערוכות הנוגעות לבניית הפסל וההיסטוריה שלו ותיאטרון בו המבקרים יכולים לצפות בתצפית אווירית על הפסל. התערוכות כוללות למעלה מ-500 תצלומים וגרפיקה ממעל ממאה מקורות שונים. דוגמאות לכך כוללות תמונות היסטוריות נדירות של בניית הפסל ממוזיאון ברתולדי בקולמר שבצרפת, ורישומים של עיצובים מוקדמים לכן מהספרייה של הקונגרס.

מימון
-----

המוזיאון מומן באופן פרטי על ידי דיאן פון פירסטנברג, מייקל בלומברג, ג'ף בזוס, קוקה קולה, NBCUniversal, משפחתם של לורנס טיש ופרסטון רוברט טיש, מלודי הובסון וג'ורג' לוקאס. פון פירסטנברג הוביל את גיוס הכספים למוזיאון, והפרויקט גייס יותר מ-40 מיליון דולר. עם פתיחת המוזיאון חלק מאזורים מסוימים באי, נאסרו על מדריכי טיולים, כולל חלק מהמוזיאון.

בתרבות
------

בניית המוזיאון ותפקידו של דיאן פון פירסטנברג במימון ההקמה, מוצגים בסרט התיעודי *Liberty: Mother of Exiles*.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיאון פסל החירות** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון פסל החירות (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Erin Durkin, Statue of Liberty getting new $70M museum set to open in 2019, nydailynews.com
2. ↑  See Designs for the New Statue of Liberty Museum - Financial District - DNAinfo New York, web.archive.org, ‏9 באוקטובר 2019
3. ↑  Zoe Rosenberg, Statue of Liberty will ban tour guides from some of its most popular areas, Curbed NY, ‏1 במאי 2019 (באנגלית)
מוזיאון תורוואלסן במבט מן התעלה
**מוזיאון תורוואלסן** (בדנית: **Thorvaldsens Museum**) הוא המוזיאון היחידי בקופנהגן, דנמרק, המוקדש לאמן בודד - הפסל הדני הנאו-קלאסי ברטל תורוואלסן, שחי ועבד ברומא במרבית שנות חייו (1796–1838). המוזיאון ממוקם על האי הקטן Slotsholmen במרכז קופנהגן ליד ארמון כריסטיאנסבורג. המוזיאון שתוכנן על ידי מייקל גוטליב בינסבל נבנה בשנים 1838 - 1848 במימון הציבור.

הבניין
------

מוזיאון תורוואלסן וארמון כריסטיאנסבורג
הבניין שואב השראה חזקה מהאדריכלות היוונית העתיקה ובנוי סביב חצר פנימית שבה קבור האמן. החצר בולטת במיוחד בהיותה מצוירת במוטיבים מצריים, עצי דקל גבוהים, ואריות ותנינים המשוטטים בין ציפורים וצמחים אקזוטיים. ההשפעה המצרית על החלק החיצוני צנועה יותר. דלתות עצומות בסגנון טרפזי מגדירות את המחווה של האמן לסגנון של היוונית האַטִית, של פומפיי ושל מצרים. ראוי לציון במיוחד השימוש בצבעים הן בפנים והן בחוץ. לכל חדר במוזיאון תקרה ייחודית המקושטת בסגנון גרוטסקי. החלק החיצוני מעוטר בקישוט אופקי (frieze) של האמן יורגן סונה המתאר את שובו של תורוואלסן מרומא בשנת 1838.

אוספים
------

המוזיאון מציג אוסף מקיף של העבודות של תורוואלסן בשיש ובגבס, ובכלל זה את המודלים המקוריים מגבס ששימשו ליציקת פסלים ותבליטים מברונזה ושיש, אשר מוצגים כיום במוזיאונים, כנסיות ובמקומות אחרים ברחבי העולם. המוזיאון מציג גם ציורים, עתיקות יווניות, רומיות  ומצריות, רישומים והדפסים שנאספו על ידי תורוואלסן במהלך חייו, כמו גם מגוון רחב של חפצים אישיים ששימשו אותו בעבודתו ובחיי היום יום שלו.

גלריה
-----

* מוזיאון תורוואלסן
* מראה מבפנים של מוזיאון תורוואלסן בקופנהגן, דנמרקמראה מבפנים של מוזיאון תורוואלסן בקופנהגן, דנמרק
* גלריית המוזיאוןגלריית המוזיאון
* שלוש הגראציות עם קופידוןשלוש הגראציות עם קופידון
* מסדרוןמסדרון
* פסלו של אדוניספסלו של אדוניס
* הרועההרועה
* קופידוןקופידון
* רקדנית צעירהרקדנית צעירה
* ציורים מתוך האוסף הפרטי של תורוואלסןציורים מתוך האוסף הפרטי של תורוואלסן
* ציורים מתוך האוסף הפרטי של תורוואלסןציורים מתוך האוסף הפרטי של תורוואלסן
* ציורים מתוך האוסף הפרטי של תורוואלסןציורים מתוך האוסף הפרטי של תורוואלסן
* קערה, מתוך האוסף הפרטי של תורוואלסןקערה, מתוך האוסף הפרטי של תורוואלסן
* פרוטומה של וולטר סקוטפרוטומה של וולטר סקוט
* פרוטומה של נפוליאון בונפרטהפרוטומה של נפוליאון בונפרטה
* תבליט "הילאס והנימפות" מתוך מסע הארגונאוטיםתבליט "הילאס והנימפות" מתוך מסע הארגונאוטים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיאון תורוואלסן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון תורוואלסן
* מוזיאון תורוואלסן, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Bente, Lang (2002). "Thorvaldsen's Museum: Architecture, Colours, Light". *Danish Architectural Press*. University of Michigan Press.
2. ↑  "Sonnes frise". Thorvaldsens Museum. נבדק ב-2009-06-24.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007601843805171
* BnF: cb12208069p (data)
* GND: 1018817-4
* ISNI: 0000 0001 2289 2765
* LCCN: n50052832
* SUDOC: 03072158X
* VIAF: 134617350
* WorldCat: lccn-n50052832

 |
**מנזר אוסטרוג** (סרבית **Манастир Острог**; **Manastir Ostrog**) הוא מנזר השוכן בגובה של 900 מטרים מעל פני הים במישור ביילופאווליץ' (Bjelopavlić) שבעמק נהר זטה במרכז מונטנגרו. חלקו העליון של המנזר היא מצודה הקבועה על צוק סלעי כמעט אנכי, ובעמק שלמרגלותיה שוכנים מבנים נוספים השייכים למנזר ומספר כנסיות.

היסטוריה
--------

קיומו של יישוב ספר באתר בשם קסטרום (Kastrum) נזכר לראשונה ב-1441, ונראה כי הוא נהרס בפלישות העות'מאניות בסוף המאה ה-15. מועד הקמתו המדויק של המנזר אינו ידוע, והוא מיוחס למטרופוליט של הרצגובינה, בזיליוס הקדוש מאוסטרוג (Свети Василије Острошки, Sveti Vasilije Ostroški;‏ 1610-1671), אשר נקבר במערה באתר. במקום שכנה כבר כנסייה שבזיליוס הרחיב, והוא הקים את מוסדות המנזר מכספי תרומות בשלוש מערות - בראשונה הקים את כנסיית ואוודנייה (Vavedenja), בשנייה חדר אירוח ואחסון ובשלישית מקום אחסון לאוצרות המנזר. המצודה שבמנזר העליון נבנתה לאחר מכן וב-1824 נבנתה כנסייה טרויין הקדוש בחלקו התחתון של המנזר. 
במשך השנים שמשה המצודה במנזר העליון כמעוז במספר קרבות, בהם שני קרבות נגד העות'מאנים ב-1853 וב-1877. המנזר זכה למראהו הנוכחי בין השנים 1923-1926, לאחר שרפה אשר כילתה את חלקו העיקרי וחלק גדול מאוצרותיו.

קברו של בזיליוס הקדוש בכנסיית המערה ואוודנייה נחשב למקום הקדוש ביותר במונטנגרו ובהרצגובינה, והוא הפך לאתר עלייה לרגל פופולרי בבלקן, במיוחד בקרב נוצרים אורתודוקסים, אך גם עבור קתולים ומוסלמים. העולים לרגל עושים את דרכם מהמנזר התחתון לעליון כשהם יחפים, ויש העושים זאת על ברכיהם. האתר זוכה לביקור במשך כל השנה ובמשך כל שעות היום והלילה, אך במיוחד בפנטקוסט וביום חגו של הקדוש - 29 באפריל. לפי המסורת תפילה במקום היא סגולה למרפא ולניסים.

גלריה
-----

* מראה המנזרמראה המנזר
* מבט מהכנסייה העליונה לעבר מישור Bjelopavlićiמבט מהכנסייה העליונה לעבר מישור Bjelopavlići

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מנזר אוסטרוג** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מנזר אוסטרוג (בסרבית)
* מנזר אוסטרוג באתר לשכת התיירות של מונטנגרו

הערות שוליים
------------

1. ↑  Monastery Ostrog

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n85341693
* NKC: ko201379669
* VIAF: 125565303
* WorldCat: lccn-n85341693

 |