recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
כנס מינכן לביטחון, 2017
כנס מינכן לביטחון, 2014
**ועידת מינכן לביטחון** (בגרמנית: **Münchner Sicherheitskonferenz**) היא ועידה שנתית לענייני ביטחון לאומי הנערכת מדי שנה מאז 1963. בעבר נקראה בשם *Wehrkundetagung* ו"ועידת מינכן למדיניות ביטחון" (*Münchner Konferenz für Sicherheitspolitik*)‏. זוהי הוועידה הגדולה בעולם מסוגה.

מאז שנות ה-80, הפכה הוועידה לפורום העצמאי החשוב ביותר להחלפת דעות על ידי מקבלי ההחלטות הבינלאומיים. מדי שנה מתכנסים יחד כ-350 בכירים מתוך יותר מ-70 מדינות ברחבי העולם שעוסקים בדיונים אינטנסיביים על האתגרים הביטחוניים העתידיים.

רשימת המשתתפים כוללת ראשי מדינות, ממשלות וארגונים בינלאומיים, שרים, חברי פרלמנט, נציגי צבאות, מדענים, אנשי חברה אזרחית, כמו גם אנשי עסקים ואנשי תקשורת.

הוועידה נערכת מדי שנה בחודש פברואר. המקום הוא מלון באיירישר הוף (Hotel Bayerischer Hof) שבמינכן, גרמניה. עד 2018 נערכו 54 ועידות.

היסטוריה
--------

הוועידה התפתחה מתוך ועידת *Internationale Wehrkundebegegnung / Münchner Wehrkundetagung Wehrkundebegegnung*‏, אשר נוסדה בשנת 1963 על ידי אוולד היינריך פון קלייסט-שמנצין, שהיה מקציני הוורמאכט שבאו מתוך מעגל שטאופנברג ודגל במניעת התנגשויות צבאיות כגון מלחמת העולם השנייה בעתיד וקיווה להביא יחד מנהיגים ומומחים לענייני ביטחון מסיבה זו. זהו גם מוטו הוועידה: "שלום מתוך דו-שיח". המפגש הראשון הוגבל ל-60 משתתפים; ביניהם היו הלמוט שמידט והנרי קיסינג'ר. פון קלייסט הוביל את הישיבות עד 1997; מי שהוביל אחריו בשנים 1999 עד 2008 היה הפוליטיקאי ואיש העסקים הורסט טלצ'יק (ממפלגת CDU). מאז 2009, בראשות הוועידה עומד הדיפלומט לשעבר, וולפגנג אישינגר שהקים את ארגון ועידת מינכן לביטחון, קרן ללא מטרות רווח שהוקמה ב-2011 ובראשה הוא עומד.

הוועידה בוטלה פעמיים, ב-1991, בעקבות מלחמת המפרץ הראשונה, וב-1997 כתוצאה מפרישתו של קלייסט-שמנצין. תחת הנהגתו של טלצ'יק הוועידה נפתחה בשנת 1999 וכינסה אישים פוליטיים, צבאיים, אנשי עסקים ממרכז ומזרח אירופה, כמו גם מהודו, יפן והרפובליקה העממית של סין.

ראו גם
------

* דיפלומטיה
* יחסים בינלאומיים
* שיתוף בינלאומי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ועידת מינכן לביטחון** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של ועידת מינכן לביטחון

הערות שוליים
------------

1. ↑  Tobias Greiff. "Münchner Sicherheitskonferenz". Historisches Lexikon Bayerns. נבדק ב-22 בנובמבר 2014. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  William S. Cohen. "Little Patience for Frivolous Speeches - A Personal Remembrance of Wehrkunde and Ewald von Kleist". Munich Security Conference.
3. ↑  Wolfgang Ischinger. "Die Münchner Sicherheitskonferenz trauert um Ewald-Heinrich von Kleist" (בגרמנית). Munich Security Conference.
4. ↑  Stefan Kornelius. "Vom Privat-Treffen zum Riesenzirkus". Süddeutsche Zeitung.
5. ↑  "Ambassador Wolfgang ISCHINGER". Geneva Centre for Security Policy. נבדק ב-22 בנובמבר 2014. `{{cite web}}`:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007401353205171
* GND: 7851735-7
* LCCN: n2014034724
* VIAF: 242822570
* WorldCat: viaf-242822570

 |
טמרין קיסרי
**טמרין קיסרי** (שם מדעי: *Saguinus imperator*) הוא מין של פרימט מסוג טמרין. תפוצתו בבוליביה ופרו ובברזיל וכמו שאר הטמרינים הוא שוכן עצים ופעיל יום. שמו של הטמרין הגיע בגלל הדמיון בין שפמו לשפם של קיסר גרמניה וילהלם השני.

למין זה שני תת-מינים: **טמרין קיסרי שחור אדרת** (שם מדעי: *S. i. imperator*) ו**טמרין קיסרי מזוקן** (שם מדעי: *S. i. subgrisescens*).

גופו אפור כהה; גפיו, אוזניו וראשו שחור; זנבו כתום ולעיתים שחור. לטמרין שפם גדול ולבן; לתת המין המזוקן יש גם זקנקן לבן. אורך הגוף בין 23 לבין 25.5 ס"מ, אורך הזנב בין 39 לבין 41.5 ס"מ. משקלו 450 גרם.

קבוצת טמרינים היא פוליאנדרית, כל קבוצה כוללת נקבה שליטה אשר מזדווגת עם מספר זכרים. הלידה מתרחשת לאחר הריון שנמשך בין 140 ל-145 יום, שלאחריו נולדים תאומים לא זהים (לעיתים נדירות נולד גור בודד או שלישייה) במשקל 85 גרם. האבות ושאר החברים בקבוצה עוזרים בהעברת הגורים ממקום למקום, וזאת עד ל-7 שבועות מהלידה. בגיל זה הגורים מפסיקים לינוק ומתחילים לאכול מזון רך ועלים. בגיל 10 שבועות הגורים הופכים להיות עצמאיים לחלוטין. הם מגיעים לבגרות מינית בגיל 16–20 חודשים.

מין זה חי בשבי עד 17 שנה ובטבע כ-10 שנים.

תפוצתו של הטמרין במדינות אקרי שבמערב ברזיל, בצפון בוליביה ובדרום-מזרח פרו. הוא חי ביערות גשם טרופיים משניים בעיקר, אך גם ביערות ראשוניים, עד לגובה 300 מטר מעל לפני הים. על העצים, הטמרין נמצא בגובה של 15–30 מטר מפני הקרקע. הם חיים בלהקות של בין 3 ל-8 פרטים, ולעיתים נדירות אף 13 פרטים. שטח של קבוצת טמרין הוא 300–400 דונם.

טמרין זה, כמו שאר מיני הטמרין, אוכל חרקים, פירות ותפליטי עצים. בעונה הגשומה 97% מהמזון הטבעי שלו הוא פירות, ובעונה היבשה רוב המזון הטבעי הוא נקטר הניגר מהעץ.

לטמרין זה מספר טורפים אפשריים, בעיקר מיני נחשים, לטאות גדולות וחתולים קטנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טמרין קיסרי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* nrg מעריב, כן, יש חיה כזאת: טמרין קיסרי הגיע לספארי, באתר nrg‏, 12 בדצמבר 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  טמרין קיסרי באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  טמרין קיסרי, באתר הרשימה האדומה של IUCN
3. ↑  מתוך האתר של המוזיאון הזואולוגי של אוניברסיטת מישיגן
**ISO/IEC 15288** (או **ISO/IEC/IEEE 15288**) הוא תקן טכני בהנדסת מערכות, המכסה תהליכים ושלבי מחזור חיים של מערכת, שפותח על ידי הארגון הבינלאומי לתקינה (ISO) והנציבות הבינלאומית לאלקטרוטכניקה (IEC). התכנון לתקן ISO/IEC 15288:2002(E) החל בשנת 1994 כאשר התברר הצורך במסגרת משותפת של הנדסת מערכות. התקן המקובל בעבר MIL-STD-499A (1974) בוטל לאחר שמיזכר של מזכיר ההגנה של ארצות הברית (SECDEF) אסר את השימוש ברוב התקנים הצבאיים של ארצות הברית ללא יוצא מן הכלל. המהדורה הראשונה יצאה ב-1 בנובמבר 2002. סטיוארט ארנולד היה העורך והרולד לוסון היה האדריכל של התקן. בשנת 2004 אומץ תקן זה על ידי IEEE בשם IEEE 15288.התקן ISO/IEC 15288 עודכן ב-1 בפברואר 2008 ושוב ב-15 במאי 2015. 

ISO/IEC 15288 מנוהל על ידי קבוצת ISO/IEC JTC1/SC7, שהיא ועדת ISO האחראית על פיתוח תקני ISO בתחום הנדסת תוכנה ומערכות. ISO/IEC 15288 הוא חלק ממערך התקנים המשולב של SC 7, כאשר תקנים אחרים בתחום זה כוללים:

* ISO/IEC TR 15504 העוסק ביכולת
* ISO/IEC 12207 ו-ISO/IEC 15288 העוסקים במחזור החיים
* ISO 9001 ו- ISO 90003 העוסקים באיכות

היסטוריה
--------

* ISO/IEC 15288:2015
* עדכון: ISO/IEC 15288:2008 (בהרמוניה עם ISO/IEC 12207:2008)
* עדכון: ISO/IEC 15288:2002 (מהדורה ראשונה)

תהליכים
-------

התקן מגדיר תהליכים המחולקים לארבע קטגוריות:

* טכני
* פרויקט
* הסכם
* חברה\עסק

כל תהליך מוגדר על ידי מטרה, תוצאות ופעילויות. ISO 15288 כולל 25 תהליכים עם 123 תוצאות הנגזרות מ 403 פעילויות.

1. סעיף 6.4.1 - תהליך ניתוח עסק או שליחות
2. סעיף 6.4.2 - תהליך הגדרת הצרכים והדרישות של בעלי העניין
3. סעיף 6.4.3 - תהליך הגדרת דרישות המערכת
4. סעיף 6.4.4 - תהליך הגדרה אדריכלי
5. סעיף 6.4.5 - תהליך הגדרת התכנון
6. סעיף 6.4.6 - תהליך ניתוח מערכות
7. סעיף 6.4.7 - תהליך היישום
8. סעיף 6.4.8 - תהליך אינטגרציה
9. סעיף 6.4.9 - תהליך אימות
10. סעיף 6.4.10 - תהליך מעבר
11. סעיף 6.4.11 - תהליך אימות
12. סעיף 6.4.12 - תהליך המבצע
13. סעיף 6.4.13 - תהליך תחזוקה
14. סעיף 6.4.14 - תהליך סילוק

שלבי מחזור חיים לדוגמה המתוארים במסמך הם: תפיסה, פיתוח, ייצור, ניצול, תמיכה ופרישה. עם זאת, שלבים אלה אינם נורמטיביים; התקן מגדיר תהליכים ולא שלבים.

ראו גם
------

* CMMI
* ISO/IEC 12207

הערות שוליים
------------

1. ↑  Systems Engineering – Guide for ISO/IEC 15288 (System Life Cycle Processes)
2. ↑  ISO/IEC/IEEE 15288:2015 Systems and software engineering -- System life cycle processes
3. ↑  What is ISO/IEC 15288 and Why Should I Care?
**ISO/IEC 27005** היא קבוצת תקנים של ארגון התקינה הבינלאומי (ISO) והנציבות הבינלאומית לאלקטרוטכניקה (IEC) המספקת הנחיות וטכניקות לניהול סיכוני אבטחת מידע. ISO/IEC 27005 נועד לסייע ביישום אבטחת מידע, בהתבסס על גישה לניהול סיכונים.

ISO/IEC 27005 הוא חלק ממערך תקנים גדול יותר במערכת ניהול אבטחת מידע (ISMS), סדרת ISO/IEC 27000.

במשפחת התקנים ISO/IEC 27000 הוא מופיע בתור ISO/IEC 27005 - ניהול סיכוני אבטחת מידע. תקני ISO/IEC 27001 ו-ISO/IEC 27002 משמשים כבסיס להבנה מלאה של ISO/IEC 27005.

המהדורה השלישית של ISO/IEC 27005 פורסמה בשנת 2018 והמהדורה הרביעית פורסמה. 
  

המהדורה החמישית נקראת ISO/IEC 27005:2022. היא פורסמה באוקטובר 2022.

סקירה כללית
-----------

ISO/IEC 27005 הוא תקן שאינו מציין או ממליץ על שיטות ספציפיות לניהול סיכונים. הוא מכיל תהליך יציב המורכב מרצף פעילויות מובנה. חלק מהפעילויות המובנות הללו כוללות:

* קביעת הקשר לניהול סיכונים
* הערכת מידע רלוונטי כמותית או איכותית
* טיפול בכל הסיכונים כראוי
* עדכון בעלי העניין לאורך כל התהליך
* אספקת מוצרים ושירותים בצורה מסודרת ועקבית
* מעקב ובדיקת: סיכונים, טיפול באי וודאויות, מחויבויות וקריטריונים; תגובה מתאימה לשינויים משמעותיים.
* אפשור סחר תוך עמידה בתקנות ובחקיקה מקומית.

מטרות
-----

מטרת התקן העיקרית היא לשפר את תהליך ניהול סיכוני אבטחת המידע (ISMS) בחברה או הארגון. נוסף על כך, הוא מרמז על מתודולוגיה ספציפית לכל בעיה באבטחת מידע. תקן ISO/IEC 27005 חל בעיקר על חברות, אם כי הוא שימושי לכל סוג של ארגון שרוצה לשפר את מערכת ניהול אבטחת המידע שלו (ISMS). חברות וארגונים עם בעיות ISMS עשויים להתמקד בגורמים בודדים, כגון היקף ה-ISMS בפועל או המגזר המסחרי של התעשייה עצמה, במקום ליישם את כל המתודולוגיה של התקן.

ראו גם
------

* ISO 31000

הערות שוליים
------------

1. ↑  ISO ISO/IEC 27000:2018 — Information security, cybersecurity and privacy protection — Guidance on managing information security risks
**טמרין שחור** (שם מדעי: *Saguinus niger*) המכונה גם **טמרין שחור-ידיים** הוא מין של פרימט מסוג טמרין. תפוצתו בצפון ברזיל ממש מדרום לנהר האמזונאס מנהר שינגו שבמדינת פארה ממערב ועד נהר פינדארה (Rio Pindaré) שבמדינת מרניאו ממזרח. בנוסף, הוא מצוי באי מרז'ו שבדלתת האמזונאס.

מאפיינים
--------

הטמרין הוא שוכן עצים ביערות גשם ראשוניים ומשניים והוא פעיל יום.
שטחי המחיה שלו הם השטחים הפגיעים ביותר באמזונאס בעקבות הפיתוח התעשייתי ולכן אוכלוסיית מין זה נמצא בירידה מתמדת. 

הטמרין השחור חי בקבוצות של 4 עד 15 פריטים אבל בדרך כלל הקבוצות הן של 5-8 פריטים. הקבוצה מכילה נקבה דומיננטית אחת, שהיא היחידה שמתעברת. 

צבע גופו של הטמרין השחור הוא שחור ברובו, מלבד הגב לו שילוב של צבע שחור ולבן. אוזניו גדולות יחסית למיני טמרין אחרים.

* אורך גופו של הזכר הוא 23.5 ס"מ ואורך זנבו 37.6 ס"מ.
* אורך גופה של הנקבה הוא 22.8 ס"מ ואורך זנבה 37.8 ס"מ.
* משקלו של טמרין שחור הוא כ-500 גרם.

הטמרין השחור כמו שאר המינים בסוג טמרין הוא אוכל-כול כאשר כ-90% ממזונו הם פירות, נקטר וגומי והשאר חרקים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טמרין שחור** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. 1 2  טמרין שחור באתר הרשימה האדומה של IUCN
**טמרין זהוב-ידיים** (שם מדעי: ***Saguinus midas***; מכונה גם **טמרין מידאס** על שם מידאס) הוא מין של פרימט מסוג טמרין הנפוץ בצפון נהר האמזונאס במדינות ברזיל, גיאנה, גיאנה הצרפתית, סורינאם וכנראה גם בוונצואלה.

מאפיינים
--------

טמרין זהוב-ידיים שחור ברובו, כאשר לצעירים מעט שערות אפורות בפנים ובחלק העליון של הגוף. האיברים הבהירים היחידים הם הרגליים והידיים שבצבע זהב, צהוב או כתום.

* אורך הגוף 24 ס"מ.
* אורך הזנב 39 ס"מ.
* משקל הזכר 586 גרם והנקבה 432 גרם.
* משקל המוח 10.4 גרם.

תפוצתו מצפון לנהר האמזונאס במדינות גיאנה, גיאנה הצרפתית, סורינאם, ונצואלה ובברזיל במדינות אמאפה ורוריימה. בדרום-מזרח תפוצתם עד למעלה ריו נגרו שם הוא פוגש את הטמרין דוגוני. בצפיפות האוכלוסייה הוא בין 12 ל-23 פרטים בקמ"ר. מין זה יחד עם טמרין חום-ראש הם הנפוצים ביותר במשפחת המרמוסטיים.

הטמרין זהוב-הידיים חי בקבוצות של 2 עד 12 פרטים כאשר בדרך כלל הקבוצות הן של 5–6 פרטים. רוב הקבוצות מכילות או נקבות בלבד או זכרים בלבד כאשר יש קבוצות שמכילות זכר אחד. טמרין זה הוא פוליגמי כאשר רק הנקבה הדומיננטית מתעברת. הפריטים מגיעים לבגרות מינית לאחר 16 עד 20 חודשים. הלידות נערכות בשתי עונות באביב ובקיץ. לאחר ההיריון של 140 עד 168 יום, נולדים זוג תאומים לא זהים במשקל 45 גרם. לעיתים נדירות נולד גור אחד. הזכרים אמונים על הגנתם, נסיעתם וטיפולם במשך כשלושה חודשים. מין זה חי 16 שנה בשבי. הם מתקשרים בצורה קולית וויזואלית ובאמצעות ריח:

* תקשורת קולית - הם משמיעים לפחות 8 צלילים שונים בין השאר שריקות הנשמעות למרחקים. בשעת סכנה, הקבוצה משמיעה מגוון קולות רכים הדומים לקונצרט של ציוצי ציפורים וצרצורי צרצרים.
* תקשורת ויזואלית - על מנת לאיים הפריטים השונים מרחיבים את האף, נוגחים וחושפים שיניים.
* תקשורת באמצעות ריח - על מנת לסמן את הטריטוריה הם משפשפים בלוטות ריח בענפי עצים.

טמרין זה כמו שאר מיני הטמרין אוכל חרקים, פירות ותפליטי עצים וכן ניצנים. למין זה מספר טורפים טבעיים: נחשים, עופות דורסים ופרטים קטנים ממשפחת החתוליים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טמרין זהוב-ידיים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  טמרין זהוב-ידיים באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  טמרין זהוב-ידיים, באתר הרשימה האדומה של IUCN
**אליאס אנגל** (בסרבית קירילית: **Елиас Енгел**; ‏9 במרץ 1912, יאיצה, בוסניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 2 במאי 1944, סמוך לצ'אזמה, ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה אשר נהרג בקרבות לשחרור יוגוסלביה. ב-1953 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה.

קורות חייו
----------

אליאס אנגל נולד ביאיצה, בהמשך עברה משפחתו לסרייבו ובה רכש השכלה יסודית ותיכונית. הוא היה פעיל בחוגי הנוער של המפלגה הקומוניסטית וב-1930 נעצר לראשונה על ידי המשטרה היוגוסלבית. בהמשך, יצא ללימודים אקדמיים בפראג. ב-1936 התקבל כחבר מן המניין במפלגה הקומוניסטית ומאוחר יותר הצטרף לבריגדות הבינלאומיות אשר לחמו במלחמת האזרחים בספרד. אנגל פיקד על גדוד דימיטרוב(אנ') שלחם באזור מדריד. 

לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה, הצטרף אליאס אנגל לכוחות הפרטיזנים, לחם באזורי בוסניה וקרואטיה ונודע בכינויו המחתרתי "איליה אנג'יץ'". אנגל פיקד על גדוד פרטיזנים ובהמשך שרת בדרגת פוקובניק במפקדה הראשית של הפרטיזנים בקרואטיה. ב-29 במאי 1944, נהרג אליאס אנגל כתוצאה מהפצצה גרמנית סמוך לכפר צ'אזמה.

ב-24 ביולי 1953 העניק לו שליט יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו את עיטור גיבור יוגוסלביה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אליאס אנגל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  יהודים - גיבורים לאומיים של עמי יוגוסלביה, באתר ארגון הפרטיזנים לוחמי המחתרות והגטאות, אוחזר ב-20 באוגוסט 2014.

| יהודים גיבורי יוגוסלביה יוגוסלביהיוגוסלביה |
| --- |
|  | נסים אלבחרי • אליאס אנגל • איזידור ברוך • פאבלה גוראנין • רוברט דומאני • סלאבישה ויינר • וויו טודורוביץ' • אסתר עובדיה • פאבלה פאפ • משה פיאדה • אדולף שטיינברגר |  |
**תחנת פנסילבניה** (באנגלית: **Pennsylvania Station**, מוכרת יותר בשם המקוצר **תחנת פן**) היא תחנת מעבר תת-קרקעית במערב מנהטן. המבנה המקורי של התחנה נבנה בשנת 1910 ונהרס בשנת 1963, המבנה הנוכחי הושלם ב-1968. על מקומה של התחנה המקורית נבנה המדיסון סקוור גארדן. התחנה נקראת על שם חברת הרכבת פנסילבניה, בונת התחנה ובעליה המקוריים, שם זה משותף לתחנות נוספות בערים אחרות.

התחנה נמצאת מתחת לפנסילבניה פלאזה, קומפלקס בניינים הממוקם בין השדרה השביעית לשמינית, בין רחוב 31 לרחוב 33 באזור מידטאון מנהטן, במרכזו של **המסדרון הצפון מזרחי**, קו רכבת מחושמלת המשתרע מוושינגטון די. סי. בדרום, ועד בוסטון בצפון, המופעל על ידי אמטרק. את התחנה משרתים גם שישה קווים של הרכבת התחתית של ניו יורק. בתחנה 21 רציפים, המשמשים את לונג איילנד ריילרוד, ניו ג'רזי טרנזיט ואמטרק.

התחנה היא העמוסה ביותר בארצות הברית ומהעמוסות ביותר בצפון אמריקה. בתחנה עוברים בממוצע כ-600,000 נוסעים ביום (לעומת כ-140,000 בגרנד סנטרל) ועד אלף נוסעים בכל 90 שניות.

בשנת 2008 עברו בתחנה 8.7 מיליון נוסעי אמטרק, כפול מעומס התנועה מהתחנה העמוסה השנייה, תחנת יוניון בוושינגטון די סי.  

התחנה סובלת כיום מעומס כרוני, ומוגדרת כ"כישלון לוגיסטי". כרגע קיימת תוכנית לשינוי והרחבת התחנה על ידי הכללת משרד ג'יימס פרלי הסמוך והוספתו לשטח התחנה כדי לשפר את תפקוד התחנה ולהגדיל את קיבולת הנוסעים. על פי החלטתו מ-2004 של ראש העירייה, מייקל בלומברג, התחנה החדשה תיקרא על שם דניאל פטריק מויניהאן שנפטר ב-2003.

ראו גם
------

* תחנת גרנד סנטרל
* תחנת אטלנטיק טרמינל
* רכבת פנסילבניה
* תחנת פנסילבניה (ניוארק)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תחנת פנסילבניה** בוויקישיתוף
* Photos and commentary documenting the demolition, by Norman McGrath
* Remnants of the old Penn Station
* American Society of Civil Engineers paper 1157: The New York tunnel extension of the Pennsylvania Railroad describes
* A short featuring 3D model of old New York Penn Station.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Accessed November 28, 2007
2. ↑  Encyclopedia of New York City, pp. 498 and 891
3. ↑  In 2008, Penn Station saw 8,739,345 boardings
4. ↑  Regional Plan Association: Rebirth of a Gateway - Moynihan Station (November 2005), S. 4

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007282115705171
* LCCN: sh85099554

 |
מבנה התחנה ב-1917
מראה מכיוון הרציפים
**תחנת פינלנד** (ברוסית: **Финля́ндский вокза́л**) היא תחנת רכבת בסנקט פטרבורג, בכיכר לנין (Пло́щадь Ле́нина). התחנה משרתת בעיקר את תנועת הרכבות להלסינקי, בירת פינלנד ולצפון מחוז לנינגרד, כולל הרכבות העל-מהירות הגומאות את המרחק בין שתי הערים בשלוש שעות. במבנה המרכזי של התחנה שוכנת גם הכניסה לתחנת הרכבת התחתית של סנקט פטרבורג "כיכר לנין".

היסטוריה
--------

התחנה המקורית הוקמה ב-1870 על ידי חברת הרכבות הלאומית של הדוכסות הגדולה של פינלנד כתחנה הסופית של הקו הלסינקי-סנקט פטרבורג ותוכננה על ידי אדריכל שוודי.

התחנה נרשמה בהיסטוריה כתחנה אליה הגיעה ב-3 באפריל 1917 הרכבת המיוחדת שהובילה את לנין בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה במסעו ממקום גלותו בשווייץ, דרך גרמניה אל רוסיה על מנת שיוכל לקחת חלק באירועי המהפכה. ארבעה חודשים לאחר מכן נמלט שוב לנין דרך תחנת פינלנד להלסינקי, בעקבות צו למעצרו שהוציאה הממשלה הזמנית. האירוע מונצח בשם כיכר התחנה ובפסל סובייטי ענק של לנין המוצב מולה. הקטר מספר 293 שהסיע את רכבתו של לנין נתרם לברית המועצות על ידי ממשלת פינלנד ב-1957 ומוצב בתחנה בתצוגת קבע.

במהלך המצור על לנינגרד (1941–1943) הייתה התחנה תחנת הרכבת המתפקדת היחידה בעיר, ודרכה הועברה אספקה מאזורים חופשיים של ברית המועצות בצידה המערבי של ימת לדוגה.

בין 1950 ל-1960 בוצע במקום שיפוץ נרחב במסגרתו נהרס כמעט כל מבנה התחנה הישן והוקם מבנה בטון ופלדה ברוטליסטי.

ב-1 באפריל 2009 התפוצצה בכיכר התחנה פצצה שגרמה נזק לפסל לנין.

בתרבות
------

* ב-1940 פרסם ההיסטוריון אדמונד וילסון את ספרו על מהפכת אוקטובר, שם הספר: To the Finland Station: A Study in the Writing and Acting of History, "לתחנת פינלנד: מחקר בכתיבת היסטוריה ופעולתה".
* בלהיט West End Girls של להקת פט שופ בויז מ-1984 נרמז מסעו של לנין "From Lake Geneva to the Finland station" ("מאגם ז'נבה לתחנת פינלנד").
* ספר ריגול מאת קרייג תומאס, "תחנת פינלנד אינה עונה".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תחנת פינלנד** בוויקישיתוף
* תחנת פינלנד (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תחנת פינלנד תהפוך למרכז תחבורתי עם הכנסן של הרכבות העל-מהירות (ברוסית)
2. ↑  ידיעה ב-BBC: Bomb blows hole in Lenin statue
3. ↑  רשומה בספריית הקונגרס
4. ↑  מילות השיר west end girls
**תעסוחיל** מבית "עמותת לאופק" היא תוכנית המסייעת במציאת תעסוקה לחיילים ולחיילות בשירות סדיר בצה"ל הזקוקים לסיוע כלכלי, במהלך שירותם הצבאי.

התוכנית
-------

תעסוחיל היא תוכנית בפריסה ארצית, המלווה חיילים וחיילות המאותרים על ידי הצבא כחיילים בעלי בעיות ת"ש (תנאי שירות) ומסייעת להם למצוא עבודה מתאימה. התוכנית מאפשרת לחיילים אלה הנמצאים בנקודת חולשה להמשיך בשירות משמעותי בצה"ל, בשילוב עם מענה לצרכים האישיים כלכליים שלהם ושל משפחתם. 

תעסוחיל מסייעת במציאת עבודה גם לחיילים שהשתחררו מצה"ל. 

התוכנית משלבת גם מבצעים לחגים, חלוקת חבילות מזון לבתים של חיילים וחיילות נזקקים אלה, בעלי בעיות ת"ש.

מפעילי התוכנית ותפקידם
----------------------

התוכנית הוקמה בינואר 2016 על ידי אריה זילברברג שהוא מנכ"ל התוכנית והכוח המניע אותה.

הסיוע והפעילות נעשים רובם ככולם על ידי מתנדבים, בתעסוחיל יש היום 52 מתנדבים מסורים בפריסה ארצית, גמלאים, שנבחרו בקפידה בעזרת 'תנועת של"מ' מכל רחבי הארץ.. 

המתנדבים מראיינים את החיילים, מתקשרים איתם דרך הטלפון והאינטרנט ומלווים אותם בתקופת המשך שירותם הצבאית ולאחריה. מתנדבים אלה מפגישים בין חיילים המחפשים תעסוקה לבין בעלי עסקים המוכנים להעסיק חיילים בחלקיות משרה בכל רחבי הארץ.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תעסוחיל** בוויקישיתוף
* אתר לאופק - תעסוחיל

הערות שוליים
------------

1. ↑  מערכת אתר מתגייסים, תנאי שירות, ‏דצמבר 2017
2. ↑  תוכנית של שירות לאומי למבוגר
**אליאס האו הבן** (אנגלית: .Elias Howe, Jr; ‏9 ביולי 1819 - 3 באוקטובר 1867) היה אחד מממציאי מכונת התפירה ונחשב כחלוץ בפיתוחה.

חייו
----

האו נולד בספנסר, במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית לד"ר אליאס האו האב ולפולי האו לבית במיס. ב-1835 החל לעבוד כשוליה אצל יצרן מכונות טקסטיל בלוול. ב-1837 קיבל משרה בעיר בוסטון אצל שען בשם הארי דייוויס אשר עסק גם בייצור מכשירים מדעיים. לאחר ששמע את דייוויס מתווכח עם מישהו בשאלה אם אפשר לבנות מכונת תפירה, גילה עניין בנושא והחל לבנות בעצמו מכונה כזאת. לאחר ניסויים רבים הציג ב-1844 את גרסתו הראשונה למכונת תפירה וב-1845 סיים את בנייתה.

מכונת התפירה של האו הייתה המשוכללת ביותר לזמנה והייתה מסוגלת לתפור 250 תפרים בדקה, קצב מהיר פי חמישה מזה של התופרת הזריזה ביותר. ב-10 בספטמבר 1846 רשם פטנט על המצאתו.

עד מהרה, עמדו יצרנים אמריקניים, על חשיבותה של מכונת התפירה שהמציא והחלו לבנות מכונת תפירה ללא רשותו, למרות שהחזיק בפטנט. האו תבע את היצרנים הלא חוקיים בתביעה, זכה במשפט, וקיבל תמלוגים על כל מכונות התפירה שנמכרו.

ב-1865 הקים האו חברה משלו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אליאס האו** בוויקישיתוף
* אליאס האו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* אליאס האו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007383627905171
* BnF: cb15860293v (data)
* GND: 117535524
* ISNI: 0000 0000 5133 540X
* LCCN: nr93045047
* PIC: 300256
* SNAC: w6qz3t6r
* SUDOC: 234381949
* VIAF: 37696118
* WorldCat: lccn-nr93045047

 |
סר **ויליאם בלקסטון** (באנגלית: **William Blackstone**‏; 10 ביולי 1723 – 14 בפברואר 1780), משפטן אנגלי, המפורסם בעיקר בזכות ספרו "פירושים על דיני אנגליה".

ביוגרפיה
--------

בלקסטון נולד ב־1723 בלונדון שבאנגליה. בשנת 1746 סיים את לימודיו באוקספורד וקיבל הסמכה כעורך דין. עקב אי הצלחתו בצד המעשי של עריכת דין, פנה לצדדים התאורטיים והלימודיים של המקצוע. בשנת 1758 נתמנה לפרופסור למשפט אנגלי בקתדרה על שם וינר באוקספורד, מינוי שהיה חדשני באופיו עקב העובדה שעד לתקופתו של בלקסטון המשפט לא נלמד כמקצוע מיוחד.

בלקסטון שימש כמרצה עד שנת 1766, ובשנים אלה חיבר את היסוד ליצירת המופת שלו, "**פירושים על דיני אנגליה**", שיצאה לאור בין השנים 1765 ו-1769, והתבססה על הרצאותיו.

בשנת 1766 התפטר בלקסטון ממשרתו ושב לעבוד כעורך דין מן השורה. בין השנים 1768 ו-1770 היה בלקסטון חבר הפרלמנט הבריטי ובשנת 1770 נתמנה למשרת שופט, משרה שהחזיק עד יום מותו בשנת 1780.

יצירתו של בלקסטון, "הפירושים על דיני אנגליה", מהווה פירוש של עקרונות המשפט המקובל באנגליה, מבארת את הביטויים הטכניים של החוק ומסבירה את טעמי עקרונותיו. הספרים מאופיינים בריבוי משלים וסגנון ברור וקריא, דבר שהפך אותם לספר לימוד מועדף בעבר. הספר היה בעל השפעה מרובה באנגליה ובארצות הברית עד לסוף המאה ה-19, ומשמש עד היום כאבן דרך חשובה בהבנת התפתחותה של מערכת המשפט המערבית. פסקי דיניו של בלקסטון קובצו גם הם בספר שיצא לאור לאחר מותו בשנת 1781.

בלקסטון היה איש משפט הטבע, וככזה האמין שהמשפט האנגלי אידיאלי ומושלם. חלקו עליו: ג'רמי בנת'ם, ג'ון סטיוארט מיל, וג'ון אוסטין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויליאם בלקסטון** בוויקישיתוף
* ויליאם בלקסטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי ויליאם בלקסטון בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* ויליאם בלקסטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007258607705171
* BNE: XX1206027
* BnF: cb119745479 (data)
* CANTIC: a1123992x
* CiNii: DA03903265
* GND: 118511483
* ISNI: 0000 0001 2278 5185
* LCCN: n79120719
* NDL: 00766914
* NKC: jx20110913005
* NLA: 35019113
* NLG: 256074
* NLP: A36915622
* NSK: 000134335
* NTA: 068478054
* RERO: 02-A003011243
* SELIBR: 178695
* SNAC: w6fn1f5d
* SUDOC: 032505248
* Trove: 793468
* VcBA: 495/115944
* VIAF: 39385957
* WorldCat: lccn-n79120719

 |
**ויליאם ברימנר** (באנגלית: **William Brymner**‏; 14 בדצמבר 1855 – 18 ביוני 1925) היה צייר נוף ומחנך קנדי. בנוסף למילוי תפקיד מפתח בהתפתחות האימפרסיוניזם בקנדה, לימד ברימנר אמנים רבים שהפכו לדמויות מובילות באמנות המודרנית הקנדית.

ביוגרפיה
--------

### שנים מוקדמות

יליד גרינוק, סקוטלנד, בנם של דגלאס ברימנר וז'אן תומסון, עבר עם משפחתו לקנדה בשנת 1857. בשנת 1864 עברה משפחתו למונטריאול. מאוחר יותר הם התגוררו באזור אוטווה, שם למד ברימנר בבית הספר באוטווה.

לאחר לימודי אדריכלות, נרשם ברימנר לאקדמיה ז'וליאן בפריז, צרפת, בשנת 1878.  מוריו היו מפורסמים בתפיסה של נטורליזם.

באביב 1884 נסע ברימנר למפרץ רונסוויק, צפון יורקשייר, אנגליה, עם האמן הבריטי פרדריק ג'קסון (1859–1918) והאמן הסקוטי-קנדי ג'יימס קר-לוסון (1862–1939). שם השלים ברימנר את עבודותו הגדולה - "זר פרחים", 1884 ששימש מאוחר יותר ככרטיס כניסה שלו לאקדמיה המלכותית לאמנויות.

בינואר 1885 שב ברימנר לפריז כדי לחדש את לימודיו באקדמיה ז'וליאן. במהלך תקופה זו הוא יצר ציורי נוף בהשראת בית הספר ברביזון - "גבול היער של פונטנבלו", 1885, שהוצג בסלון פריז.

בשובו לקנדה בשנת 1885 בילה ברימנר את הקיץ באזור סנט לורנס התחתון בקוויבק. שם יצר את ציוריו הראשונים המתארים את קוויבק הכפרית - נושא אליו היה חוזר לעיתים קרובות לאורך כל הקריירה.

### חיים מאוחרים

בשנת 1886 הוא נסע למערב קנדה ברכבת החדשה אל האוקיינוס השקט, בתקווה לנצל את הנופים החדשים להשראה, כמו נופי הרי הרוקי. ברימנר בילה מספר שבועות בשמורת סיקסיקה ליד גליכן (אלברטה), שם היה עד לרעב החמור של אנשי סיקסיקה עקב כישלונה של הממשלה לספק מזון. חוויה זו הגיעה לשיאה באחד הציורים החזקים של ברימנר - "מתן מנות לאינדיאנים"

עם שובו ממערב קנדה החל ברימנר ללמד באגודת האמנות במונטריאול, שם ישהה שלושים שנה. רבים מחברי קבוצת ביבר הול למדו אצל ברימנר, שעודד אותם לחקור גישות מודרניות חדשות לציור.

ברימנר התמחה בסצינות אנושיות ונמנע מנושאים היסטוריים גדולים פרט לציוריו לרכבת הפסיפית הקנדית.

תלמידים
-------

נורה קולייר, אמילי קואנן, קלרנס גאגנון, פרודנס היוארד, רנדולף יוטון, אדווין הולגייט, מייבל לוקרבי, ג'ון יאנג ג'ונסטון, מייבל מאי, הלן מק'ניקול, קתלין מוריס, ליליאס טורנס ניוטון, אלברט מיד פטיסון, רוברט פיילוט, שרה רוברטסון, אן סאבאג' ואתל סת'.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויליאם ברימנר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Anderson, Jocelyn (2020). William Brymner: Life & Work. Toronto: Art Canada Institute.
2. ↑  Reid, Dennis (1988). A Concise History Of Canadian Painting: Second Edition. Toronto: Oxford University Press. pp. 94–95
3. ↑  Biography – BRYMNER, WILLIAM – Volume XV (1921-1930) – Dictionary of Canadian Biography, www.biographi.ca

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 142082295
* ISNI: 0000 0001 2282 1457
* LCCN: n79112783
* RKD: 13720
* SNAC: w68k9gjj
* SUDOC: 149962541
* ULAN: 500025001
* VIAF: 77596536
* WorldCat: lccn-n79112783

 |
**ויליאם בירד** (באנגלית: **William Byrd**;‏ 1543 - 4 ביולי 1623) - מלחין אנגלי בתקופת הרנסאנס, נחשב לאבי המוזיקה האנגלית.

חייו
----

בירד נולד בשנת 1543 במקום לא ידוע באנגליה. בשנת 1563 כיהן כנגן העוגב ומנהל המקהלה בקתדרלת לינקולן. בשנת 1572 הצטרף לקפלה המלכותית בתור זמר. באותה שנה התמנה לנגן העוגב באותה קפלה ביחד עם מורו תומאס טאליס, אף הוא מלחין ידוע באותה תקופה. בשנת 1575 קיבלו שניהם כתב הרשאה מלכותי להדפסה ולמכירה של תווים. בשנת 1578 עקרה משפחתו של בירד להרלינגטון בעקבות רדיפות הקתולים (משפחתו של בירד הייתה קתולית אדוקה). בשנת 1581 נערך חיפוש בביתו של בירד והוא נקנס על אמונתו. בשנות ה-90 של המאה של המאה ה-15 עבר בירד לאסקס וחי שם עד מותו בשנת 1623.

יצירתו
------

בירד הלחין בתקופתה של אליזבת הראשונה, תור הזהב של המוזיקה החילונית. למרות היותו קתולי אדוק, עובדה שמופיעה גם ביצירותיו, המלכה האנגליקנית הייתה בדרך כלל סובלנית כלפי אמונתו של בירד.

אמונתו התבטאה במיסות ובמוטטים שכתב, הידועות שבהן הן: המיסות לשלושה, ארבעה וחמישה קולות, "הלל לגוף האמיתי" (מוטט), ורבים אחרים.

למרות אמונתו הקתולית, בירד הלחין גם המנונים לכנסייה האנגליקנית, כמו: "בוא אלי, צער, לנצח" ו"עבודת הקודש הגדולה".

ויליאם בירד: "שירו בששון לאל, הוא כוחנו". (BL Harley MS 7337 f. 54v)
מלבד מוזיקה קולית, כתב יצירות כליות רבות, בעיקר לוירג'ינל ולקונסורט ויולים. ביצירותיו לווירג'ינל מתבלטות סדרות של וריאציות, חלקן מבוססות על מנגינות עממיות ובלדות וכן ריקודים (בדרך כלל צמדים של פוואן וגאליארד). כמו כן יש לציין מספר יצירות תוכניתיות כמו "הקרב" או "הפעמונים", יצירות קונטרפונקטיות כמו פנטסיות ויצירות ליטורגיות. ביצירותיו לקונסורט ויולים יש לציין פנטסיות בשלושה, ארבעה, חמישה וששה קולות, יצירות המבוססות על קנטוס פירמוס כמו למשל In Nomine וכן ריקודים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויליאם בירד** בוויקישיתוף

* ויליאם בירד, באתר ספוטיפיי
* ויליאם בירד, באתר AllMusic (באנגלית)
* ויליאם בירד, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ויליאם בירד, באתר דיזר
* ויליאם בירד, באתר Discogs (באנגלית)
* ויליאם בירד, באתר Songkick (באנגלית)
* ויליאם בירד, דף שער בספרייה הלאומית
* אתר למנויים בלבד נעם בן זאב, המוזיקה הנועזת של ויליאם ברד, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2014
* ויליאם בירד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* ויליאם בירד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007526178805171
* BIBSYS: 90599947
* BNE: XX1305469
* BnF: cb138920427 (data)
* CANTIC: a12206362
* GND: 118675109
* ISNI: 0000 0001 0936 7704
* LCCN: n50032948
* MusicBrainz: d1cf7a39-f268-45e8-bbc0-6cea5c0272cf
* NDL: 01066571
* NKC: jn19990001283
* NLP: A31895967
* NTA: 070168024
* SELIBR: 269100
* SNAC: w62v2dzb
* SUDOC: 080715923
* VcBA: 495/152090
* VIAF: 112781480
* WorldCat: lccn-n50032948

 |
**מופע** הוא כותר ספר אוסף שיריה של המשוררת יונה וולך, אשר נערך ערב פטירתה של המשוררת ממחלת הסרטן, וראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1985.

וולך הרבתה לעסוק ביצירתה, שעד לתחילת שנות השמונים, באהבה ומיניות, שפיות ושיגעון, כחוויות יסוד בחיים האנושיים, תוך שהיא עושה שימוש במרכיבים ביוגרפיים; היא תיארה את עוצמתם והשפעתם על נפשה וגם ערערה על גבולות התקפות של מושגים ותפיסות שלהם בתרבות המקומית והכללית. ב"מופע", הנושאים הללו מבוטאים בבשלות מעמיקה, אבל במקום שלהם כבר משני במידה רבה ביחס לשאלות הקיום האנושיות כשלעצמן; נושא המוות הוא נושא מרכזי, ובו דנה המשוררת אולי במעט פחות חרדה כבשנות השישים, בכובד ראש שלו ואפילו בהומור; כך למשל בשירה "האדם שגילה את המוות", אשר הובאה בצורת פסקאות גדולות (כפי שמקובל בדרך כלל בפרוזה).

כמו ביצירתה בכללה, גם בקובץ זה המשוררת מערבת בשפה הפואטית ניסוח גבוה המצטט מהספרות העברית לדורתיה, יחד עם אמירות שנלקחו "מן הדיבור" הישראלי ואיתן תצורות שפה חדשות שיצרה היא. כך למשל בשיר "התחלנו להביא דוגמאות מהחיים", היא אוספת קלישאות לכאורה של אמירות אוהבים, אבל, בשונה מחלק מיצירותיה מן העשורים הראשונים, מבלי להצליף או להביא לאיפוס את הכוונה הפנימית של דבריהם; ועם אירוניה דקה והיגדים סותרים - סגנונה הקבוע, אווירה של פיוס ונועם שורה על המלל השירי:

> 
> הִנֵּה הַבָּעוֹת גּוּפִים ופנים  
> 
> הִנֵּה מַבָּטִי עֵינָיִם מקסימים  
> 
> הִנֵּה חַיִּים בְּשֶׁפַע נדיבים  
> 
> וְאוֹר נָדִיב בְּכָל הבית  
> 
> אֶפְשָׁר לָתֵת ולקבל  
> 
> ...  
> 
> בִּלְעָדֶיךָ אֵין שירים  
> 
> בִּלְעָדֶיךָ אֵין חיים  
> 
> יֵשׁ זִכְרוֹנוֹת,  
> 
> אֲנִי אוֹהֵב בַּעַל כָּרְחִי  
> 
> אֲנִי יוֹדֵעַ שֶׁאַתָּה פִּתְרוֹני  
> 
> אָסוּר לִי לִשְׁכֹּחַ לֶאֱהֹב אוֹתְּךָ  
> 
> אֲנִי מִתְאַמֵּץ מַכִּיר בנחיצותך  
> 
> בִּלְעָדֶיךָ אֲנִי אָבוּד,  
> 
> ...
> 
> 
> 
>

שירים בקובץ
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * בית אמר הבית
* תבוא אלי כמו קפיטליסט
* ציפור
* טוביה
* מחזור
* המקום והמרחק
* השראה
* איש הסאמו השמן
* החיים שיש לך
* תנין אשה
 | * יש לי במה בראש
* התחלנו להביא דוגמאות מהחיים
* האשה נהיית עץ
* צלב זהב
* התהוות
* המטפורה הגדולה של החיים
* צלב מזהב
* אל תפחד
* פוסע מקצה גורלי
 | * אם תיתקע במסע אל אס די
* אם תלך למסע אל אס די
* הכלאה של שתי טעויות נותנת חיוב שלילי
* חֲטָאַי
* הוא, האלימות, הזמן
* אהבה נכזבת
* כל הריגושים מרדו בי כעבדים
* האדם שגילה את המוות
 |

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **מופע (יונה וולך)** |

* יהודה ויזן, אהובתי המתה: 25 שנים למותה של יונה וולך, באתר וואלה
* 
* מופע, באתר OCLC (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  השיר צוטט באמנות חזותית בישראל, ראו: קציעה עלון, "עקרות", פלורנטין 45 - חלל לאמנות עכשווית, עד ה-20.5 ^, באתר גלובס.
2. ↑  ראו: מילות השיר, באתר navatehila.
3. ↑  השיר המולחן על ידי רונית קנו וגדי רונן בוצע על ידי להקת "ארבעים מעלות". כמו כן, בוצע על ידי להקת שוורצע קינדר.
**קיסר אפור** (שם מדעי: *Pomacanthus arcuatus*) הוא מין של דג ממשפחת הקיסריים החי בשוניות אלמוגים במערב האוקיינוס האטלנטי שלחופי אמריקה מניו יורק עד ריו דה ז'ניירו, אף שלרוב איננו מצוי מצפון לפלורידה בחורף והוא מותאם למים חמימים. הוא נפוץ גם לאורך הים הקריבי ומפרץ מקסיקו וכן מצוי בברמודה שבאיי בהאמה.

תיאור
-----

דג הקיסר הוא דג בינוני אך גדול למשפחתו באורך 60 ס"מ והוא בעל גוף מוגבה ודמוי דיסק עם ראש גדול וחוטם בשרני קטן. הוא בעל סנפירים מוגבהים היוצרים צורת סהר ומסתיימים בעוקץ ארוך, בעוד סנפירי החזה קטנים יותר. לצעירים ישנו גוף שחור עם חמישה פסים צהובים אנכיים לאורך הצידיים והמבוגרים בעלי גוני אפור (מהם קיבלו את שמם) המסורטטים בכתמים לבנים-שחורים. העיניים שחורים והראש אפור עם שפתיים גדולות ולבנות ובתוכם שורות של שיניים דמויות זיפים. נקבות הקיסר יכולות לשנות את מינם מזכר לנקבה.

דג זה ניזון לרוב בשוניות אלמוגים וערוגות של עשב ימי בעומק 3 עד 30 מטרים והוא ניזון לרוב מספוגיים אך גם מאצות, הידרתים, אלמוגים רכים, חיטחבים, שושנות ים וממיתרני זנב בעוד הצעירים משמשים כדגי נקאי לדגי שונית גדולים יותר.

מגדלים דג זה באקווריום, בעיקר באקווריום ציבורי אך לא רק. לעיתים דגים אותו, אך דגי שונית עלולים לגרום ללהרעלת סיגואטרה חמורה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קיסר אפור** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* FB
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  קיסר אפור באתר הרשימה האדומה של IUCN

* 
* 
* 
* 
*
**מלקוניים** (שם מדעי: **Phaenicophaeinae**) היא תת-משפחה של עופות ממשפחת הקוקייתיים. היא קרובה לתת-משפחת הקוליקיים.

בני קבוצה זו הם עופות גדולים בעלי מקורים עבים ומוארכים מעט ובמקרים רבים הם מקושטים ובעלי לחיים כחולות, מקורים צהובים או אדומים מאוד והעיניים אדומות או כחולות. הם מותאמים להליכה על הקרקע והם בעלי רגליים גדולות עם טפרים גדולים וזנב ארוך לאיזון. חלקם צבעוניות מאוד.

חלק מבני הקבוצה ניזונים מפירות ואחרים הם ציידים קשוחים הניזונים מחרקים אך גם מחולייתנים קטנים. הם חיים ברחבי האזור הטרופי.

הם חיים ביערות באזורים הטרופיים ובעיקר בדרום-מזרח אסיה ובאי מדגסקר.

מיון
----

* תת-משפחה **מלקוניים** (Phaenicophaeinae)
	+ סוג ומין יחיד Ceuthmochares aereus
	+ סוג Phaenicophaeus - בו 11 מינים
	+ סוג Rhopodytes - בו 4 מינים
	+ סוג ומין יחיד Rhinortha chlorophaea
	+ סוג Zanclostomus - בו 3 מינים
	+ סוג Carpococcyx - בו 3 מינים
	+ סוג Coua - בו 12 מינים ואחד נכחד - המין קואה דללנדי.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ITIS
 |
**קיסר ים-סופי** (שם מדעי: ***Pomacanthus asfur***), או **קיסר ים-סוף**, הוא מין של דג ממשפחת הקיסריים, ששוכן בשוניות אלמוגים. כפי ששמו מרמז, תפוצתו מצומצמת יחסית לזו של דגי הקיסר האחרים, ומוגבלת לים האדום, המפרץ הפרסי וחופי אפריקה המזרחית, כשגבול תפוצתו הדרומי הוא זנזיבר.

מאפיינים
--------

הקיסר הים-סופי מגיע לאורך של עד 40 סנטימטר, ומתאפיין בעיקר בצבעיו העזים כבוגר, שהם גוף כחול כהה, ראש כהה יותר מהגוף, ופס צהוב בולט באמצע הגוף. זנבו אף הוא צהוב בולט. הקיסר הים סופי דומה מאוד לקרובו קיסר הכתם, וההבדל הבולט ביותר בין השניים הוא שלקיסר הים-סופי יש זנב צהוב, בעוד שלקיסר הכתם יש זנב כחול. הבדלים נוספים שנראים לעין הם שקיסר הכתם נוטה להיות גדול יותר, וצבעו כחול בהיר יותר משל קיסר ים-סוף.

הקיסר חי בעיקר בשוניות אלמוגים, בעומקים של עד 15 מטר. הקיסר מעדיף תחומי מחייה מוגנים וצפופים, ולכן ישכון בדרך כלל בשוניות צפופות, או ליד מערות אלמוגים. כמו קיסרים אחרים, הוא ניזון בעיקר מספוגיים וחסרי חוליות קטנים. הוא חי אורך חיים יחידני, והנקבות מטילות את ביציהן על קרקע הים החולית.

הקיסר הים-סופי ביישן יותר מדגי קיסר אחרים, ועל כן נדיר יותר לראותו בטבע מאשר את קרוביו החולקים איתו את תחום תפוצתו. מזגו הביישן והנוח וצבעיו המרשימים הפכו אותו לפופולרי מאוד בקרב מגדלי דגים באקווריומים ובתור דג בתצוגות באקווריומים ציבוריים.

בישראל חי הקיסר הים-סופי במפרץ אילת בשמורת חוף האלמוגים ובמעט השוניות האחרות שנותרו במפרץ, בו חיים גם הקיסר ההדור וקיסר הכתם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קיסר ים-סופי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  קיסר ים-סופי באתר הרשימה האדומה של IUCN
חידת מופע השמיים לא פתורה
**מופע השמיים** (ביפנית: **天体ショー** *טנטיי שוו*) היא סוג של חידת היגיון שפורסמה לראשונה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.

חוקים
-----

חידת מופע השמיים פתורה. תחומים שונים נצבעו בצבעים שונים
המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת ללא גודל מוגדר. בתוך חלק מהתאים, על חלק מצלעות התאים ועל חלק מההצטלבויות בקווי הטבלה מופעים עיגולים קטנים. המטרה היא לחלק את הטבלה לאזורים, כך שבכל אזור יהיה עיגול אחד, וכל עיגול יהווה נקודת סימטריה לאזור שבו הוא נמצא.

וריאציה על החידה היא כאשר לכל עיגול יש צבע. החוקים זהים, אך כל אזור נצבע בצבע של העיגול במרכזו, ואז מתגלה תמונה.

דרך פתרון
---------

הכלל החשוב ביותר הוא: בכל ריבוע שבהכרח שייך לאזור של עיגול מפורסם, אם סומנו מסביבו קירות - אפשר להעתיק אותם במהופך לריבוע הסימטרי לו. את הקירות ההתחלתיים אפשר לסמן בין עיגולים סמוכים, או להיעזר בגבולות הטבלה. הכלל מיושם תוך בדיקה לריבועים רחוקים לאיזה אזור הם יכולים להיות שייכים.

מקור השם
--------

ביפנית לשם *טנטיי שוו* יש כפל משמעות: *סימטריית נקודות* ו *מופע עצמים שמימיים*. במובן הראשון, *טן* פירושו נקודה ו *טיי-שוו* פירושו סימטריה, במובן השני *טן* פירושו שמיים, *טיי* הוא עצם או גוף ושו - הוא show מאנגלית.
הכתיבה ביפנית תואמת את המשמעות השנייה.

ראו גם
------

* רשימת החידות של ניקולי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מופע השמיים** בוויקישיתוף
* הדף של ניקולי על *מופע השמיים*.
* אתר עם הסברים וחידות "מופע השמיים" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Galaxien [janko.at]
2. ↑
**משרד ענבר** (בערבית: **مكتب عنبر**) הוא בית במרכז דמשק העתיקה, סוריה. המשרד ממוקם ממזרח למסגד אומיה בדמשק, ובמקור הוא היה בית שנבנה בסגנון הדמשקאי. הבית נבנה כבית מגורים פרטי על ידי יהודי דמשקאי אמיד בשם יוסף אפנדי ענבר, באמצע המאה ה-19. הבית הוחרם מאוחר יותר על ידי הממשלה העות'מאנית לאחר פשיטת הרגל של ענבר ושימש שנים רבות כבית ספר.

צורתו של המשרד מלבנית בשטח של 5,000 מ"ר והוא מחולק לשלושה חלקים, לכל קטע יש חצר משלו המוקפת בחדרים, בסך הכל 40 המפוזרים על פני שתי קומות. הבית בנוי סביב שלוש חצרות, בכניסה יש את חצר הקבלה הרשמית, מאחוריה עזרת הנשים, ולבסוף חצר המשרתים.

היסטוריה
--------

החוקרים חלוקים לגבי שנת בניית הבית - חלק מהחוקרים סבורים שהבית נבנה בשנת 1872 ואחרים סבורים כי נבנה ב-1867. בבניית הבית הושקעו 43 אלף לירות לירות סוריות.

ענבר הרוויח את כספו במזרח הרחוק, ולאחר חזרתו לדמשק בנה את הבית. הוא הלווה כסף רב לסולטאן טורקיה שסירב אז להחזיר לו. משפחת ענבר פנתה לקיסר גרמניה להתערב, והוא עשה זאת. הסולטן זעם כל כך שהוא מעולם לא החזיר את הכספים ומר ענבר פשט רגל ואיבד את הבית ב-1887. בהמשך, המשפחה היגרה לאלכסנדריה במצרים.

הממשל העותמאני השלים את הבנייה לאחר פשיטת הרגל של ענבר והפך את הבניין לבית הספר המכינה האזרחית בדמשק, שהיה בית ספר יוקרתי, יקר ומבוסס על שכר לימוד לבניהם של המשפחות העשירות בדמשק. מנהיגים לאומניים סורים רבים בשנות המנדט הצרפתי בסוריה היו בוגרי ענבר.

במאה ה-20, הפכה הממשלה הסורית העצמאית את הבניין לבית ספר לבנות ולאחר מכן ננטש. 

הבית נרכש על ידי משרד התרבות בשנת 1976 ששחזר אותו לאחר שהיה במצב קשה. כעת יש בו אולם תצוגה, ספרייה, מוזיאון וסדנאות יצירה.

כיום המשרד משמש כמפקדת הוועדה להגנת העיר העתיקה של דמשק, והאזור בו הוא נמצא נקרא על שמו. הסרט "משרד ענבר" יצא גם במסגרת הסדרה התיעודית "טביעת אצבע של מקום" שהוצגה לרגל חגיגת דמשק בירת התרבות הערבית.

גלריה
-----

* משרד ענברמשרד ענבר
* חצר הקבלהחצר הקבלה
* עזרת הנשיםעזרת הנשים
* עזרת הנשיםעזרת הנשים
* חצר המשרתיםחצר המשרתים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משרד ענבר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Archnet, Maktab Anbar Restoration
**רייניר רובמונד** (בהולנדית: **Reinier Robbemond**; נולד ב-31 בינואר 1972) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל הולנדי.

קריירה כשחקן
------------

רובמונד נולד בדורדרכט שבהולנד ושיחק במחלקות הנוער של או.די.אס. דורדרכט ומועדון ספורט פיינורד. ב-8 בדצמבר 1990 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בוגרת כשעלה כמחליף במשחק קבוצתו דורדרכט נגד פנלו. ב-1996 עבר לשחק באוטרכט מליגת העל ההולנדית. ב-2001 עבר לשחק בא.ז. אלקמאר. ב-2004 עבר לשחק בדה חראפסחאפ עד שהקבוצה ירדה לליגת המשנה ההולנדית וחוזהו לא חודש, והוא פרש ממשחק.

קריירה כמאמן
------------

רובמונד (שני משמאל בשורה העליונה) בעת הזכייה של מכבי תל אביב בגביע המדינה בכדורגל 2020/2021
בקיץ 2009 חזר רובמונד לא.ז. אלקמאר, הפעם כמאמן במחלקת הנוער של הקבוצה. ב-2012, במקביל לעבודתו באלקמאר, הצטרף לנבחרת הולנד עד גיל 19 כעוזר מאמן. ב-2014 עזב את מחלקת הנוער של אלקמאר ועבר לאמן את קבוצת המילואים של המועדון, א.ז. צעירה, המורכבת משחקנים עד גיל 21, למשך עונה אחת. ב-2015 קיבל רובמונד הזדמנות לאמן לראשונה קבוצה בוגרת כאשר מונה למאמן אוס מליגת המשנה ההולנדית. ב-2016 סיים את עבודתו בנבחרת הולנד עד גיל 19, והצטרף כעוזר מאמן וילם II מליגת העל ההולנדית. במרץ 2018, לאחר פיטוריו של מאמן הקבוצה ארווין ואן דה לוי, מונה כמאמן ראשי עד לסוף העונה. בסיום העונה הצטרף כעוזר המאמן של מארק ואן בומל בפ.ס.וו. איינדהובן.

ב-26 בינואר 2021 הצטרף רובמונד למכבי תל אביב מליגת העל כעוזר המאמן של פטריק ואן לוון, ועזב בסוף העונה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רייניר רובמונד** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  רייניר רובמונד, באתר Kent U Deze Nog (בהולנדית)
2. ↑  רובמונד יישאר כמאמן וילם II להמשך העונה, באתר Rijnmond‏, 20 במרץ 2018 (בהולנדית)
3. ↑  רובמונד עוזר המאמן של ואן בומל, באתר AD,‏ 26 ביוני 2018 (בהולנדית)
**סמל מורסיה** הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית מורסיה שבספרד.

הסמל מעוצב כממגן "ספרדי" שבו שדה אדום שבו בקנטון ארבע טירות זהב בעלות שלושה צריחים משוננים, האמצעי גבוה יותר משכניו. הטירות מסודרות בשני צמדים, אחד מעל השני והן מסמלות את ארבעת הגבולות של האוטונומיה: קסטיליה-לה מנצ'ה, ולנסיה, אנדלוסיה והים התיכון. בפינה השמאלית התחתונה שבעה כתרי זהב פתוחים מלמעלה, מסודרים בארבע שורות: כתר אחד, שלושה, שניים ואחד. הכתרים מסמלים את בירת האוטונומיה, העיר מורסיה שבסמלה מופיעים גם שבעה כתרים. לאחר שאלפונסו העשירי כבש את העיר במאה ה-13, הוא העניק לה את הרשות לשים חמישה כתרים בסמלה, לציון היותה ממלכתו החמישית, לאחר קסטיליה, לאון, גליסיה וקורדובה. כתר נוסף הוענק לעיר במאה ה-14 על ידי פדרו הראשון מקסטיליה. הכתר השביעי נוסף על ידי פליפה החמישי, מלך ספרד.  

סביב המגן גבול זהב ומעליו מותקן כתר ממלכת ספרד.

הסמל עוצב ב-1978 ונקבע בחוק ב-1983.

בעיות הרלדיות
-------------

מבחינה הרלדית יש כמה בעיות בבלאזון ובעיצוב הסמל. בתיאור הסמל לא מפורט האם הטירות צריכות להיות סגורות או פתוחות. אם הן פתוחות, יש לצייר אותן עם לפחות שני חלונות, וצבע החלונות והדלתות צריך להיות שונה, בדרך כלל כחול. בתיאור הסמל הטירות מופיעות בקנטון, בעיצוב בפועל הן תופסות רבע מהמגן, בעוד קנטון צריך להיות קטן יותר, כתשיעית משטח המגן. על פי התיאור, המגן מוגדר כספרדי שהוא מעוגל למטה לגמרי ואילו בסמל המוצג, הוא ישר מלמטה. כמו כן, הגבול המופיע בסמל, כלל לא מופיע בתיאור. עיצוב הכתר אינו זהה למקור והוא חסר את כיפת הבד האדומה שבתוך הכתר.

קישורים חיצוניים
----------------

* תיאור הסמל (בספרדית)

| סמלי ספרד |
| --- |
| ממלכת ספרד | סמל ספרד |  |
| הקהילות האוטונומיות | אזור מורסיה • אנדלוסיה • אסטוריאס • אקסטרמדורה • אראגון • גליסיה • האיים הבלאריים • האיים הקנריים • ולנסיה • חבל הבסקים • לה ריוחה • נווארה • מדריד • קטלוניה • קנטבריה • קסטיליה-לה מנצ'ה • קסטיליה ולאון |
| הערים האוטונומיות | סאוטה • מלייה |
**חוזה טדאו קרניירו קרדוסו** (בפורטוגזית: **Jose Tadeu Carneiro Cardoso**; נולד ב-1956[דרושה הבהרה]), הידוע בכינויו **מסטרה קמיזה,** הוא לוחם קפואירה ברזילאי ונשיא קבוצת אבאדה קפואירה, בעל דרגת מאסטר בקפוארה.

ביוגרפיה
--------

קרדוסו נולד ב-1955 בעיר סלבדור שבמדינת באהיה, בברזיל. כשהיה צעיר הוא היה משחק קפואירה ברחובות העיר. קרדוסו הצטרף ללהקת קפואירה שכללה את המסטרה שלו ואת אחיו.

הוא הצטרף לבית הספר לקפואירה של מסטרה בימבה, אמן הקפוארה שקרדוסו הכי אהב, ושימש לו השראה ומודל לחיקוי בעולם הקפוארה. קרדוסו התקדם בית הספר וקיבל ממנו את כינויו "קמיזה", שפירושו בפורטוגזית "חולצה".

במקביל ללימודיו בבית הספר, המשיך קמיזה להופיע בלהקת הקפוארה של אחיו, ובתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, הלהקה הייתה בסיבוב הופעות בריו דה ז'ניירו. במהלך סיבוב ההופעות נודע לקמיזה כי אחיו ואימו מתו ממחלה, והוא החליט להישאר בריו דה ז'ניירו.

הוא מצא מרכז חוגים בריו וביקש מבעל הסטודיו ללמד קפוארה בסטודיו שלו. שם הוא החל ללמד קפואירה ואט אט הפך לחוג מבוקש עם תלמידים רבים.

הוא החל לחשוב על הצורך לעצב מבנה רשמי לשיעורים, ולהכין תוכנית שיעור בסיסית, ליצור מקום לדיון בטכניקות ולדיון על מושגים. בנוסף, הוא הרגיש את הצורך לתת מבנה דמוי משפחה לכל כך הרבה אנשים שהותירו מאחור את הערים שלהם ואת חבריהם ומשפחותיהם והחליטו להקדיש את עצמם לקפואירה. היה לו דחף העיקרי ליצור ארגון חדש של קפואירה.
וב-1988 הוא הקים את קבוצת **אבאדה קפוארה** (Associação Brasileira de Apoio e Desenvolvimento da Arte-Capoeira).

מאז תחילת 1980, קמיזה ניסה לפתח את הסגנון שלו ולבנות את אבאדה. הטכניקה והמתודולוגיה הייחודית שלו שיפרו את ההיבט הצבאי של קפואירה, והקים את הקבוצה כמאסטר הקפוארה המוביל בעולם.

אבאדה קפואירה
-------------

כשהקים את אבאדה קפואירה קבע את סמל הקבוצה כגלובוס, משום שתכנן שהקבוצה תהיה עולמית.

הוא תכנן דרגות וחגורות לקבוצה שלו אבל כשאחיו הגדול קמיזה ראשה והוא נהיו באותה רמה קמיזה החליט שזה לא מכבד שהאיש שהכניס אותו לקפואירה והוא נמצאים באותה רמה, הוא המציא חגורה חדשה שכולה לבנה שתהיה רק לאח שלו, וכשאחיו נפטר הוא לקח לעצמו אתה חגורה והוא עדיין לובש אותה. אבאדה קפואירה כוללת מיליוני תלמידים ברחבי העולם, משקיעה בפרויקטים לאיסוף אוכל לנזקקים ושמירה על כדור הארץ והיא נחשבת לאחת מקבוצות הקפוארה בגדולות בעולם.

ראו גם
------

* מסטרה בימבה
* מסטרה בורגייס
* מסטרה פשטיניה

קישורים חיצוניים
----------------

* ריאיון עם מסטרה קמיזה
**הנס לודוויג כץ** (בגרמנית: **Hanns Ludwig Katz**;‏ 1892 – 1940) היה צייר אקספרסיוניסטי וגרפיקאי יהודי-גרמני.

ביוגרפיה
--------

כץ נולד בקרלסרוהה בשנת 1892. בשנת 1912 ביקר בסטודיו של אנרי מאטיס במשך כמה שבועות. בין השנים 1913–1918 למד אמנות, תחילה באקדמיה בקרלסרוהה, ולאחר מכן במינכן. הוא התחתן ועבר לפרנקפורט, שם פרסם בשנת 1920 את ה-"Danse macabre", סדרת ליטוגרפיות אקספרסיוניסטיות אשר רמזו למהפכה הגרמנית בשנים 1918–1919. יצירתו של כץ, התרכזה בציור דיוקנאות, נוף עירוני, וכן ציורי טבע דומם.

בשנת 1923, כשנקלע לבעיות כלכליות, הפך כץ לשותף בחברת סיוד וצביעה, שם עבד עד 1936. לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, היה מעורב בארגון "יודישר קולטורבונד", פדרציה תרבותית של יהודי גרמניה ששכרה אלפי אמנים, מוזיקאים ושחקנים שפוטרו ממוסדות גרמנים.

בשנת 1934 נפטרה אשתו ובשנה שלאחר מכן החל בהכנות להקמת יישוב יהודי אוטונומי ביוגוסלביה. התוכניות בוטלו, ולכן בשנת 1936 היגר לדרום אפריקה. לאחר שעזב את גרמניה, הוקיעו הנאצים בפומבי את הדיוקן האקספרסיוניסטי של גוסטב לנדאואר, הנחשב לאחד הטובים ביותר של כץ, ואת אמנותו כאמנות מנוונת.

בדרום אפריקה התרכז כץ בציור נופים, אך לא זכה להצלחה רבה. הוא נפטר ביוהנסבורג בשנת 1940.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנס כץ** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007285836805171
* GND: 119040484
* ISNI: 0000 0000 8131 7237
* LCCN: nr93025283
* NTA: 137137303
* RKD: 253324
* ULAN: 500197565
* VIAF: 52490708
* WorldCat: lccn-nr93025283

 |
רייני ניקל יבש, לאחר אקטיבציה
הרייני ניקל הוא חומר דליק. מְכָל זה, שנועד לשינוע של החומר, ממולא בוורמיקוליט כדי להגן על הבקבוק האטום של רייני ניקל שבתוך המכל.
**רייני ניקל** (באנגלית: **Raney nickel**) הוא זרז מוצק המורכב מאבקה אפורה-דקה של סגסוגת ניקל ואלומיניום. הזרז פותח בשנת 1926 על ידי מהנדס המכונות האמריקני מורי רייני, כאלטרנטיבה לזרזים שהיו מקובלים בזמנו בתהליכי הידרוגנציה של שמנים צמחיים. כיום הוא משמש כזרז הטרוגני במגוון סינתזות בכימיה-אורגנית, ובייחוד בתגובות הידרוגנציה.

בתהליך הכנת הזרז, בלוק סגסוגת ניקל-אלומיניום, מטופל בבסיס נתרן-הידרוקסיד מרוכז. כתוצאה מטיפול זה, שקרוי "אקטיבציה", מרבית האלומיניום מתמוסס החוצה מהסגסוגת, ומשאיר מבנה נקבובי בעל שטח פנים גדול ביחס לנפח, דבר המגדיל את הפעילות הקטליטית של הזרז. רייני ניקל המיוצר מסחרית כולל שטח-פנים של כ-100 מטר רבוע לגרם זרז. תהליך סילוק האלומיניום ניתן לתיאור במשוואה הבאה:

Al + 2 NaOH + 6 H2O → 2 Na[Al(OH) )4] + 3 H2

כדי להבטיח את היווצרותו של [Na[Al(OH)4 נעשה שימוש בריכוזי בסיס גבוהים, עד ל-5 מולר. בריכוזים נמוכים יותר עלול להיווצר אלומיניום הידרוקסיד, ששוקע כמוצק גבישי (גיבסיט) ועלול לסתום את הנקבוביות שנוצרות בזרז ולהפחית את יעילותו. בסיום תהליך ההכנה הזרז נשטף במים מזוקקים בטמפרטורת החדר, על מנת להרחיק שאריות של אלומיניום הידרוקסיד. הזרז מאוחסן על-פי-רוב במים שהחמצן המומס הוצא מהם, על מנת למנוע תהליכי חימצון שיפגעו ביעילות הזרז.

כמו סגסוגות אחרות, גם סגסוגת הניקל-אלומיניום מורכבת ממספר תרכובות שהיחס ביניהן נקבע לפי הטמפרטורה, הלחץ והרכב הסגסוגת, וניתן לתיאור בדיאגרמת פאזות. בתהליך האקטיבציה, האלומיניום מורחק מתוך פאזות NiAl3 ו-Ni2Al3, כך שמרבית האלומיניום שנשאר לאחר הטיפול בבסיס קיים בתור התרכובת NiAl. נמצא, שפאזת NiAl מסייעת ליציבות הזרז. רייני ניקל הוא חומר יציב יחסית ואינו נוטה להתפרק, מה שמאפשר לאחסן אותו ולעשות בו שימוש חוזר לאורך תקופות ארוכות.

הפעילות הקטליטית הגבוהה של הזרז, יחד עם העובדה שהוא סופח מולקולות מימן לפני השטח הנקבוביים שלו, הופכים את הרייני-ניקל לזרז יעיל בתגובות הידרוגנציה רבות. עמידותו בטמפרטורות גבוהות, כמו גם יציבותו הרבה, מאפשרים את השימוש בו בתגובות שונות ובתנאי-תגובה מגוונים. נוסף על כך, העדר המסיסות של רייני ניקל במרבית הממסים שנמצאים בשימוש שוטף במעבדות (מלבד חומצות מינרליות), וצפיפותו הגבוהה (כ-6.5 g/cm3), מקלים על הפרדתו מהפאזה הנוזלית בסיום התגובה.

בשל שטח הפנים הגדול והיכולת לספוח כמויות גדולות של מימן, רייני ניקל יבש ומאוקטב הוא חומר דליק שצריך להישמר תחת אטמוספירה אינרטית, ולא באוויר רגיל. אפילו לאחר תום התגובה, הזרז עדיין מכיל כמות מימן גדולה, ועלול להתלקח ספונטנית במגע עם האוויר. חשיפה רבה לרייני ניקל עלולה לגרום לגירוי כלי הנשימה. בליעה עלולה להביא לעוויתות ובעיות במערכת העיכול, ומגע עם העין והעור עלול אף הוא לגרום גירוי. בנוסף, החומר מוגדר כגורם מסרטן אפשרי בבני אדם על ידי ה-IARC.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רייני ניקל** בוויקישיתוף
* גרייס דוינסון - זרז הניקל, כולל פסקת היסטוריה
* השפעות בריאותיות אפשריות של רייני ניקל וכללי זהירות