recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
סוכנות הנשק לשעבר של הצבא, ב-Jebensstraße פינת שדרת הרץ, ברלין
 סוכנות הנשק (מחלקת החימוש) לשעבר של הצבא (חצר), ב-Jebensstraße פינת שדרת הרץ
**סוכנות הנשק של הצבא הגרמני** או מחלקת החימוש (בגרמנית: **Waffenamt** (WaA)) היה המוסד של המרכז למחקר ופיתוח של רפובליקת ויימאר ואחר כך של הרייך השלישי לנשק, תחמושת וציוד צבאי עבור הרייכסווהר הגרמני ולאחר מכן עבור הוורמאכט. היא נוסדה ב-8 בנובמבר 1919 בשם **Reichwaffenamt** (RWA), וב-5 במאי 1922 שונה השם ל-**Heereswaffenamt** (HWA).

תפקיד
-----

המשימה לפקח על תוכנית החימוש הענקית של גרמניה לפני מלחמת העולם השנייה ניתנה ל-Heeresabnahmestelle (**ארגון הקבלה של הצבא**, שכונה בדרך כלל אבנהמה-Abnahme), שהייתה חברה בת של Heereswaffenamt (**סוכנות הנשק [או החימוש] של הצבא הגרמני**.

עד שנת 1940 כלל האבנהמה 25,000 עובדים בחמש מחלקות ב-16 אזורי פיקוח, מתוגברים על ידי אנשי מפעלי הייצור שנבחרו במיוחד והופקדו לסייע לפקחי סוכנות החימוש בכל מתקן ייצור. מאוחר יותר, באמצע 1944, כ-8,000 מפקחי אבנהמה אלה "שוחררו לשירות בחזית".

אחריות
------

ה-Heeres-Abnahmewesen (**מערכת הקבלה של הצבא**) הייתה אחראית על הבדיקה והקבלה של כל הנשק, הציוד והתחמושת לפני המסירה לוורמאכט. הבדיקות בוצעו על פי הנחיות מפורטות שכונו "Technische Lieferbedingungen (TLs)" (**תנאי אספקה טכניים**) שהוכנו על ידי מחלקות Waffenprüfämter (WPrüf) (**משרדי ניסוי נשק**) השונות.

עם תחילת תוכנית החימוש, הוקמו בכל מפעל מחלקות פיקוח *של* הסוכנות ועודדו עובדים להגיש מועמדות לתפקידים בו. כהכנה לתפקידיהם החדשים הם עברו קורס בן ארבעה שבועות ב-Heereswaffenmeisterschule (בית הספר לאומנות הנשק של הצבא). הקורס הסתיים במבחן של המפקח הטכני שהעלה את דרגתו של כל מועמד מוצלח לדרגת אוברלויטננט (סגן). בתחילת 1935, כל פקידי הפיקוח בתוכנית החדשה שנוצרה החלו במעמד שווה כמפקחים טכניים, אך עד תחילת המלחמה ב-1939 כמעט כולם קודמו למפקח טכני מחלקה ראשונה בדרגת האופטמן (סרן).

קוד Waffenamt (WaA) הוא סימן הוכחת בדיקה גרמנית וניתן למצוא אותו על כלי נשק וציוד.

 דוגמה לחותמת סוכנות הנשק.

ראשי סוכנות הנשק
----------------

| מספר | שם | מונה לתפקיד | פרש מהתפקיד |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | *גנרל 3 כוכבים*
**Ludwig Wurtzbacher**
(1870–1926) | 1 ביוני 1920 | 1 במרץ 1925 |
| 2 | *גנרל 2 כוכבים*
**Erich von Botzheim**
(1871–1961) | 1 במרץ 1925 | 28 בפברואר 1926 |
| 3 | *גנרל 3 כוכבים*
**Max Ludwig**
(1871–1961) | 1 במרץ 1926 | 30 במאי 1929 |
| 4 | *גנרל 3 כוכבים*
**Alfred von Vollard-Bockelberg**
(1874–1945) | 1 ביוני 1929 | 30 בנובמבר 1933 |
| 5 | *גנרל 3 כוכבים*
**Kurt Liese**
(1882–1945) | 1 בדצמבר 1933 | 28 בפברואר 1938 |
| 6 | *גנרל חיל תותחנים*
**Karl Heinrich Emil Becker**
(1879–1940) | 1 במרץ 1938 | 8 באפריל 1940 † |
| 7 | *גנרל חיל תותחנים*
**Emil Leeb**
(1881–1969) | 16 באפריל 1940 | 1 בפברואר 1945 |
| 8 | *גנרל חיל רגלים*
**Walther Buhle**
(1894–1959) | 1 בפברואר1945 | 8 במאי 1945 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סוכנות הנשק של הצבא הגרמני** בוויקישיתוף
* היסטוריה קצרה של סוכנות הנשק
בסטאי - סלעים זקופים וגשר אבן
**בסטאי** (בגרמנית: **Bastei**) הוא אתר טבע של תצורת סלעים המתנשאים לגובה 194 מטר מעל נהר אלבה, 35 ק"מ דרומית-מזרחית לדרזדן, גרמניה. השם הוא מהמילה Bastion (מבצר) בגלל הסלעים הזקופים כמבצר ובגלל מבצר קטן שהיה במקום ושרידיו נראים עד היום.

הסלעים נוצרו לפני כמיליון שנה כתוצאה משינויים טקטונים ומארוזיה.

האתר נמצא בתוך שמורת טבע גדולה הנקראת "סקסוניה השווייצרית" הנמשכת גם מעבר לגבול עם צ'כיה ונקראת שם "בוהמיה השווייצרית".

בסטאי משמש כ-אטרקציה תיירותית למעלה מ-200 שנים. ב-1824 נבנה גשר עץ המחבר בין מספר סלעים לנוחיות המבקרים. ב-1851 הוא הוחלף בגשר אבן.

הסלעים סובלים מתהליכי בליה. ב-22 בנובמבר 2000 נבקע סלע גדול הנקרא Wartturm ושליש ממנו, במשקל 800 טון, צנח לתוך עמק האלבה. במזל לא היו נפגעים. הסלע הזה נצפה מאחת מנקודות התצפית בבסטאי.

מנקודות התצפית על הסלעים ניתן לצפות על עיקול האלבה והר Lilienstein. שני אלמנטים אלה מהווים את הסמליל של שמורת סקסוניה השווייצרית. 

מאז איחוד גרמניה פותח המקום, נעשה יותר נגיש והוא נחשב לאטרקציה תיירותית פופולרית. הכניסה לאתר חופשית.

* מטיילים בסלעי בסטאימטיילים בסלעי בסטאי
* סלעי בסטאיסלעי בסטאי
* מבט מבסטאי על עיקול האלבהמבט מבסטאי על עיקול האלבה
* סלע Wartturm שחלקו נפל לאלבהסלע Wartturm שחלקו נפל לאלבה
* הכניסה לבסטאי עם הסמליל של שמורת סקסוניה השווייצריתהכניסה לבסטאי עם הסמליל של שמורת סקסוניה השווייצרית
* שירות בסטאי אקספרס שירות בסטאי אקספרס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בסטאי** בוויקישיתוף
* פארק בסטאי, באתר "מלון"
* שמורת בסטאי, באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4004667-9
* NKC: ge807066
* VIAF: 240768400
* WorldCat (עם VIAF): 240768400

 |
סטובי; בית הטבילה בכנסיית הבישוף, המאה החמישית
**סטוֹבִּי** (במקדונית: **Стоби**; ביוונית עתיקה: **Στόβοι**; בלטינית: **Stobi**) במקדוניה הצפונית המודרנית היא אתר עתיקות של עיר היסטורית, שתחילתה בתקופת יוון העתיקה וסופה בחורבן במאה השישית. סטובי נמצאת במרחק כ-80 ק"מ מדרום לסקופיה, סמוך לעיירה גראדסקו ולכביש E-75. מרכזיוּתה בעת העתיקה מוסברת במיקומהּ בנקודת מפתח – במפגש הנהרות אַקסיוּס (וארדאר) ואֶריגוֹן (צרנה), על הציר המקשר בין אגן הדנובה לים האגאי ומתחבר אל ויה אגנטיה.

היסטוריה
--------

סטובי הייתה בירת ממלכת פֵּאוֹניָה (Paeonia) הקדומה, נכבשה על ידי המקדונים בסוף המאה השלישית לפני הספירה ועברה לידי הרומאים עם הניצחון על פרסאוס, מלך מוקדון. בימי הקיסר אספסיאנוס קיבלה מעמד של מוניקיפיום ונהנתה מהזכות לטבוע מטבעות משלה. במסגרת הרפורמות המנהליות של דיוקלטיאנוס נקבעה סטובי כבירת הפרובינקיה 'מקדוניה סַלוּטַריס' (לימים 'פרובינקיה סֶקוּנדָה'). בתקופה הביזנטית הייתה מושב בישוף ונבנו בה כנסיות גדולות ומהודרות. העיר סטובי, שנפגעה בפשיטת האוסטרוגותים ב-479 וברעידת האדמה של 518, חרבה בפלישות האווארים והסלאבים במאה השישית ונעזבה.

עתיקות סטובי נסקרו לראשונה באמצע המאה התשע עשרה. חפירות נרחבות הנערכות באתר סטובי, בעיקר מאז שנות השבעים של המאה העשרים, חשפו את לב העיר לתקופותיה – רחובות ומערכות מים, מקדשים, בתי מרחץ, תיאטרון, בתי אמידים וכנסיות וכן קטעים מחומותיה. בין היתר נתגלו בה שרידי בית כנסת יהודי מהמאות השלישית והרביעית לספירה. מאז 2008 פועלת באתר מינהלה קבועה ומופעל מרכז הדרכה.

ראו גם
------

* בית הכנסת בסטובי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטובי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט של חפירות סטובי
* סיור וירטואלי באתר סטובי
* מפת התמצאות בעתיקות סטובי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007546665705171
* GND: 4077912-9
* NKC: ge1166300
* VIAF: 234147574
* WorldCat (עם VIAF): 234147574

 |
**מספר ליילנד** (באנגלית: **Leyland number**) בתורת המספרים הוא מספר מהצורה: {\displaystyle x^{y}+y^{x}} כאשר x ו-y הם שלמים גדולים מ-1.

מספרים אלו קרויים על שמו של המתמטיקאי הבריטי פול ליילנד. מספרי ליילנד הראשונים הם: {\displaystyle 8,17,32,54,57,100,145,177,320,368,512,593,945,1124} (סדרה A076980 באתר OEIS – האנציקלופדיה המקוונת לסדרות של מספרים שלמים).

הדרישה ששני המספרים יהיו גדולים מ-1 חשובה, מכיוון שבלעדיה כל שלם חיובי יהיה מספר ליילנד מהצורה {\displaystyle x^{1}+1^{x}}. בנוסף, עקב עקרון הקומוטטיביות של החיבור, התנאי *x* ≥ *y* מוסף בדרך כלל כדי להימנע מכפילות בקבוצת מספרי ליילנד (כך שמתקבל התנאי: 1 < *y* ≤ *x*).

מספרי ליילנד ראשוניים
---------------------

ליילנד ראשוניים (Leyland primes) הם מספרי ליילנד שהם גם ראשוניים.

הראשונים שבהם הם: {\displaystyle 17,593,32993,2097593,8589935681}

המתאימים ל:

32+23, 92+29, 152+215, 212+221, 332+233, 245+524, 563+356, 3215+1532.
עד נובמבר 2012 מספר ליילנד הגדול ביותר שהוכח שהוא ראשוני היה 51226753 + 67535122 (מספר בעל 25,050 ספרות). בתחילת 2011 הוא היה המספר הראשוני הגדול ביותר שהוכח שהוא ראשוני על ידי הוכחת ראשוניות בעזרת עקומות אליפטיות.

ישנם מספרים רבים גדולים יותר אשר נחשבים "כנראה ראשוניים" (אנ'), כגון 3147389 + 9314738, אולם קשה להוכיח מתמטית את ראשוניותם של מספרי ליילנד גדולים. פול ליילנד כתב באתרו: "לאחרונה התברר כי מספרים אלו הם אבן בוחן אידיאלית עבור תוכניות להוכחת ראשוניות. יש להם מבנה אלגברי פשוט אולם אין להם תכונות ציקלוטומיות (cyclotomic) מיוחדות הניתנות לניצול".

ישנו פרויקט בשם ***XYYXF*** שמטרתו למצוא רכיבי ליילנד של מספר ליילנד נתון.

מספרי ליילנד מהסוג השני
-----------------------

מספר ליילנד מהסוג השני הוא מהצורה:{\displaystyle x^{y}-y^{x}}, כאשר x ו-y הם שלמים גדולים מ-1.

גם עבור הסוג השני ישנה חשיבות למספרים הראשוניים. הראשונים שבהם הם: {\displaystyle 7,17,79,431,58049,130783,162287,523927,2486784401,6102977801}

הערות שוליים
------------

1. ↑  Crandall, Richard. **Prime numbers : a computational perspective**, Springer, 2005, ISBN 0-387-25282-7
על פי המתואר במשנה, רוב ישראל התחלקו ל**מעמדות**, כלומר קבוצת יהודים שייצגו את כלל העם בבית המקדש ושימשו כנציגיהם במעמד הקרבת קרבן התמיד.

המקור במשנה
-----------

המקור הראשון במשנה למעמדות מוזכר בעקבות המאמר הקובע כי "בשלשה פרקים בשנה כוהנים נושאים את כפיהם", כשאחד מהפרקים הם המעמדות שבהם הייתה נשיאת כפיים, בעקבות כך מבהירה המשנה מה הן המעמדות:

> 
> אלו הן מעמדות, לפי שנאמר, "צו את בני ישראל ואמרת אלהם את קרבני לחמי", וכי היאך קרבנו של אדם קרב, והוא אינו עומד על גביו, התקינו נביאים הראשונים, עשרים וארבע משמרות. על כל משמר ומשמר היה מעמד בירושלים של כהנים, של לוים ושל ישראלים. הגיע זמן המשמר לעלות, כהנים ולוים עולים לירושלים, וישראל שבאותו משמר מתכנסין לעריהן וקוראין במעשה בראשית
> 
> 
> 
> — משנה, מסכת תענית, פרק ד', משנה ב'.
> 

### כנגד משמרות כהונה

 ערך מורחב – **כ"ד משמרות כהונה**  

חלוקת הכהנים ל-24 קבוצות עבודה, על פי בתי אבות, נזכרת לראשונה בתנ"ך בספר דברי הימים. שם נזכרות גם חלוקות של הלויים ל-24 קבוצות.

המשנה מסבירה כי היו עשרים וארבע המשמרות של הכהנים שהיו בירושלים (מקובל מפי רב כי משה רבנו תיקן לעם ישראל שמונה משמרות, שמואל הנביא הרחיבן לשש עשרה, ודוד המלך העמידן על עשרים וארבע). תפקידם של הכהנים, היה להיות "שלוחי דרחמנא" (=שלוחי ה') ולהקריב את הקרבנות.

על פי הפסוק תוקן על ידי חכמי ישראל, כי המשמרות (של הכהנים) עצמם יהיו כלולים בעשרים וארבעה מעמדות, שבהם כלולים היו משלוש הקבוצות - כהנים, לויים, ו"ישראלים" - יהודים שאינם כלולים באחת משתי קבוצות אלו. במעמדות באו השליחים לייצג את העם, הכהנים ייצגו זאת בעבודה, הלויים בדוכנם, וה"ישראלים" ייצגו את ה"ישראלים" שבעם, שבשליחותם מוקרב קרבן התמיד, (על פי ההלכה שמקריב הקרבן צריך לשהות שם בשעת ההקרבה).

חלק ה"ישראלים" שבמעמד התפצל לשניים: חלקם שהתגוררו ירושלים לעמוד בפועל ליד קרבן התמיד כדי לקיים את ההלכה שמקריב הקרבן צריך לעמוד על גביו בשעת ההקרבה, וחלק אחר מכל היהודים שהתגוררו מחוצה לה, התכנס בבית הכנסת - במקומם ולא בירושלים, שם קבעו את היום ליום תפילה ותענית, ואף קראו בתורה בפרשת בראשית כפי הסדר המפורט במשנה.

סדר מעמדות
----------

**סדר המעמדות**, או **סדר המערכה** הוא מערכת ליטורגית מימי הביניים, המורכבת מקטעים של מקרא וספרות חז"ל. הוא מופיע בהרבה סידורים, במגוון נוסחאות ומבחר הקטעים שבו.

קישורים חיצוניים
----------------

* הערך מעמדות באנציקלופדיה יהודית דעת
* אופיר מינץ-מנור, **מ'סדר המערכה' ל'סדר המעמדות': גלגוליו של מנהג ליטורגי בימי הביניים**, בתוך תרביץ כרך עג, חוברת ב (טבת-אדר תשס"ד), עמ' 293-310. הלינק למאגר JSTOR.
* יעקב ישראל סטל, אמירת 'נשמת כל חי' בימות החול ובכל יום: לתולדות מנהג המעמדות בקרב יהודי אשכנז, באתר "דעת". נדפס במקור בספר השנה ירושתנו, ספר חמישי, תשע"א

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר במדבר, פרק כ"ח, פסוק ב'.
2. ↑  ספר דברי הימים א', פרק כ"ד
3. ↑  ספר דברי הימים א', פרק כ"ה ופרק כ"ו
4. ↑  תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף כ"ז, עמוד א'.
5. ↑  משנה, מסכת תענית, פרק ד', משנה ג'.
6. ↑  ראו לדוגמה בסדר עבודת ישראל עמ' 495 ואילך.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007588123605171

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 



אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "חילופי אוכלוסייה" או "תחלופת אוכלוסייה".
מאזן **תחלופת תושבים** או **תחלופת דיירים** הוא מדד לגודל האוכלוסייה שעברה באזור מסוים בתקופה מסוימת, אך לא השתקעה בו.

בדרך כלל, תחלופת תושבים גבוהה נגרמת בעקבות שינוי מהיר באופי האוכלוסייה והחלפת אוכלוסייה, או עוני האזור.

פרק הזמן הנפוץ ביותר למדידת תחלופת תושבים בפרק זמן מסוים הוא שנה.

חישוב
-----

המאזן מחושב על פי הנוסחא הבאה:

תחלופת תושבים = גודל האוכלוסייה לפני תקופת המדידה + מספר התושבים שעברו להתגורר באזור במהלך תקופת המדידה - מספר התושבים באזור בסוף תקופת המדידה.

בניגוד למאזן ההגירה, מאזן תחלופת התושבים מתייחס גם לתושבים שלא שינו את גודל האוכלוסייה באזור (מאחר שעברו אליו אך גם עזבו אותו)

שימוש
-----

מאזן תחלופת התושבים משמש לעיתים כמדד להצלחת אזור ויציבות אופיו: כאשר המדד נמוך, ניתן ללמוד על הצלחתו מאחר שתושבים נשארים בו ולא בורחים ממנו, ועל חוסר שינוי באופיו מאחר שלא עוזבים אותו או עוברים אליו מספר גבוה של תושבים. מדד נמוך נמדד בעיקר באזורים עשירים ווילות. מדד גבוה לעומת זאת מצביע על התאכזבות תושבים חדשים מהאזור וכישלונו, או על שינוי באופיו, הגירה מרובה אליו של ציבור מסוים והחלפת אוכלוסייה.

באחוזים
-------

לעיתים קרובות מחושב מאזן תחלופת התושבים מסך תושבי האזור, על פי הנוסחא הבאה:

מאזן ההגירה באחוזים = 100 \* מאזן תחלופת התושבים \ מספר התושבים הכללי אחרי התקופה המדודה.

מאזן ההגירה בשיטה זו, המחושב באחוזים, משמש על מנת לבטא את תחלופת התושבים באזור ביחס לגודלו, בעיקר על מנת להשוות הצלחת או שינוי בשתי ערים שונות ביחס לגודלן, או שתי מדינות שונות.

גורמים משפיעים
--------------

גורמים רבים יכולים להשפיע על מאזן תחלופת התושבים, ביניהם:

* **החלפת אוכלוסייה ושינוי באופייה** מעלים את מאזן תחלופת התושבים
* **עוני** מעלה את מאזן תחלופת התושבים
* **שירותים** ברמה גבוהה מעודדים הישארות באזור, ורמה נמוכה שלהם יכולה לעודד את היציאה ממנו, מה שיעלה את המאזן.
* **יוקר מחיה** גבוה יכול מצד אחד לגרום לתחלופת אוכלוסייה מהירה, אך גם מונע מקניית דירה באזור מסוים מראש, כך שתושבים חדשים יימנעו מלעבור אליו ומאזם תחלופת התושבים לא יעלה.
* שינוי בתחושת **הביטחון האישי** משנה את תחלופת התושבים.
* **אבטלה ואפשרויות תעסוקה** יכולות לגרום לאדם לעבור מאזור בו הוא חדש.
* **שינויים פתאומיים** מחליפים את תושבי אזור מסוים.
* **בליה עירונית**.
* אכזבה מ**עלייה לארץ ישראל** (בישראל) מורידה עולים חדשים מארץ ישראל ובכך מעלה את מאזן תחלופת התושבים.
* בטווחי זמן גדולים ניתן לדבר גם על **שינויי אקלים** כמשפיע מרכזי.
* **חוסר הצלחה בהשתקעות** באזור הוא גורם מרכזי לעזיבה מהירה של תושבים.
**סידני לוב (לאוב)** (באנגלית: **Sidney Loeb**; ‏1917 - 11 בדצמבר 2008) היה מדען ישראלי, מחלוצי החוקרים בתחום של התפלה והפקת אנרגיה באמצעות שיטת אוסמוזה הפוכה. פרופסור להנדסת כימית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

קורות חיים
----------

נולד בארצות הברית. בוגר לימודי הנדסה כימית באוניברסיטת אילינוי, ובעל תואר שני ושלישי באוניברסיטת UCLA. עם שותפו סריניווסה סורירג'אן, היה הראשון בעולם שיישם את רעיונו של פרופ' ריד מפלורידה, להתפלת מים בעזרת אוסמוזה הפוכה, בהקמת מכון מסחרי להתפלת מים בשנת 1965 בקואלינגה שבקליפורניה.

בשנת 1967, הגיע לבאר שבע בשליחות אונסק"ו, על-מנת להקים מפעל התפלה בקיבוץ יטבתה וללמד את טכנולוגיית האוסמוזה ההפוכה בישראל. בשנת 1968 הקים עם אנשי המכון ביוטבתה את המתקן השני בעולם להתפלה בשיטת האוסמוזה ההפוכה. לאחר שלוש שנים עלה רשמית לישראל והצטרף למכון לחקר הנגב. מאוחר יותר קיבל משרה כפרופסור להנדסה כימית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שם גם הגה, בשנת 1973 בעקבות עליית מחיר הנפט, את הרעיון של הפקת אנרגיה כחולה באמצעות תהליך הפוך להתפלת מים באוסמוזה הפוכה. הוא פרש לגמלאות בשנת 1986. בשלושים השנים האחרונות לחייו התגורר ביישוב עומר שבנגב. נפטר ב-11 בדצמבר 2008.

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'ודי ואריה מלמד-כץ, אנרגיה כחולה, מגזין גליליאו
* ד"ר רחלי עינב, טבע הדברים, התפלה: פתרון חכם עם תג מחיר לא קטן, באתר ynet, 20 בנובמבר 2009
* דויד חסון, גיליון מיוחד לזכרו של סידני לוב, כתב העת התפלה, 31 באוקטובר 2010

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007271858505171
* BIBSYS: 90220986
* CiNii: DA03201257
* GND: 1089128061
* ISNI: 0000 0000 6724 8589
* LCCN: n81012293
* NLA: 35310337
* SUDOC: 079447007
* VIAF: 57928346
* WorldCat (עם VIAF): 57928346

 |
**האוכל דג ביום דג ניצל מדג** הוא פתגם שמעודד אכילת דג בשבת, לפי ההסבר: מי שיאכל **דג** ביום **ד"ג** כלומר, ביום שבת שהוא היום השביעי (ד"ג בגימטריה שבע), ינצל מ**ד"ג** שהוא ראשי תיבות של **ד**ין **ג**יהנום.

יש שפירשו שניצל מד"ג הוא ראשי תיבות של **מד**ורי **ג**יהנום, ויש שכתבו שהכוונה ניצל **מד**ין **ג**לגול.

המפרשים שהכוונה שאכילת דגים מצילה מגלגול הסתמכו על דברי הרב חיים פלאג'י שכתב בשם ספר גדי מקולס (דף ח:), שמי שלא אוכל דגים בשבת חוזר בגלגול.

מקור
----

האזכור הראשון לאמרה הוא בספרו של רבי יעקב רקח "שלחן לחם הפנים" (סימן רמב):

> 
> "ועל זה רמזו ז"ל, כל האוכל דג ביום ד"ג ניצול מד"ג, כי יום ד"ג רצונו לומר שבת, כי ד"ג עולה ז', ניצול מד"ג, מדין גהינם"
> 
> 
> 
> — רבי יעקב רקח, **שלחן לחם הפנים**, סימן רמב ד"ה הרב עמ' ג
> 

מקור נוסף הוא בספר ברוך אברהם מאת רבי ברוך אברהם מני (בנו של רבי אליהו מני) אשר הביא אף הוא את פתגם זה:

> 
> ואמרו האוכל דג ביום ד"ג (הוא שבת בגימטריא ד"ג שעולה שבעה) ניצול מד"ג ראשי תיבות דין גיהנם, כי הוא רומז לתנין של סעודת הצדיק לעתיד לבא שהוא מרמז ליום שבת קודש
> 
> 
> 
> — הרב ברוך אברהם מני, **ברוך אברהם**, פרשת כי תשא, עמ' ריד
> 

 יש שהוסיפו שהאוכל דג גם "זוכה לדג", היינו לסעודת הלוייתן.

### בשם חז"ל

מקובל בציבור לייחס את אמרה זו לחז"ל על אף שמימרא זו לא הוזכרה לא בגמרא, לא במדרש, ולא במקום אחר.

לדוגמה כך כתבו הרב מרדכי סגרון בספרו דברי מרדכי (אמור), הרב דוד חנניה פינטו בספרו פחד דוד (דרשה לשבת הגדול), הרב יעקב נחמני בספרו מעט דבש (עמ' רכא), הרב ניסים דיין בספרו פירות ביכורים (עמ' לב) ועוד, כך גם במספר אתרים.

המתנגדים לאמרה
--------------

הרב יוסף משאש התבטא בצורה נחרצת נגד המנהג:

> 
> ורוב ההמון נתעו בשוא, והוליכם שולל החרוז שהולידו הפתיים, כל האוכל דג ביום ד"ג ניצול מד"ג וכו', והחרוז הזה נוסף גם הוא על שונאינו לשפוך עלינו בוז וקלון מפי בני הדור החדש, אשר אמונתם עומדת על בסיס רעוע, ולכן כל מי שיש בידו יכולת לעקור מנהג זה שלא יזכר עוד, עליו תבוא ברכת טוב מפי רז"ל הפשטנים והמקובלים זיע"א...
> 
> 
> 
> — הרב יוסף משאש, **מים חיים**, סימן קיא, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
>

מקורות תומכים באכילת הדג
------------------------

מלבד הקשר הישיר לאמירה זו על אכילת דג כנגד דין גינון, מובאת גם חשיבות לאכילה דג בשבת גם על ידי פוסקים רבים נוספים (דוגמת: רשל בן אישי חי, ובכף החיים. כשעיקר הנושא היא באשר לאיזה סעודה לאוכל את הדג, והעדיפות של הדג על פני בשר דוגמת הבן איש חי.

קישורים חיצוניים
----------------

* כל האוכל דג ביום דג ניצל מדג דיון בפורום אוצר החכמה
* מקור לאמרה האוכל דג ביום דג דיון בפורום לתורה
* הרב אברהם דורי, **אדרת תפארת**, חלק ו סימן מא, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
* אכילת דגים בשבת, באתר דין.

הערות שוליים
------------

1. ↑  רעיון זה של אכיל דג שביום השביעי בשל הגימטריה מופיע כבר בפירוש מנחת יעקב על ספר תיקוני שבת עמ' כח:, לר' יעקב בר רפאל לבית לוי, פראג תי"א, ניתן לצפייה כאן עמ' 44.
2. ↑  **כף החיים**, סימן לו אות נו, הובא גם אצל רבי אליעזר פאפו, **דמשק אליעזר**, מערכת ד אות יג
3. ↑  הרב יצחק קשאני, **נהרות דמשק**, על דמשק אליעזר הנ"ל.
4. ↑  חלק ב ירושלים תשמ"ז
5. ↑  **ילקוט המוסר**, באתר אוצר החכמה
6. ↑  ואף פיתחו את העניין ואף כתבו פירושים על מימרא זו
7. ↑  למה אוכלים דגים בשבת באתר ערוץ 2000
8. ↑  *הרב יניב בוזגלו שליט"א - כל האוכל דג ביום דג ניצל מדג*, נבדק ב-2023-09-14
"**מלך הרועים**" הוא שמם של שני פסלים, שהם גרסה קטנה וגרסה גדולה של אותו פסל, מאת הפסל הישראלי יצחק דנציגר. הפסלים נוצרו בין השנים 1964–1966.

תיאור
-----

הפסל עשוי מעמוד דו-חרוטי שבראשו צינור מכופף ומעוקל וכדור דמוי עין עליו דיסקה ניצבת. מקובל לטעון שהעמוד מייצג את מטה הרועה, הכדור דמוי העין מייצג את עין הרועה או עין הכבש, והצינור המכופף מייצג את קרן האיל, המייצג את השופר או כלי נשיפה אחר. ביחד מזכיר הפסל טוטם, כשהצינור והכדור דמוי העין מייצגים ראש של כבש.

העמוד הדו-חרוטי מזכיר אלמנט דומה ביצירה "מלך המלכים" של קונסטנטין ברנקושי.

הפסל פורש כמייצג קו של אידיליה תנ"כית עם רמז למלכותו של דוד שבצעירותו היה רועה. האיקונוגרפיה של פסל הפליז המופשט "מלך הרועים" נקשרת אל מוטיב הכבשים ואל "חגיגות גז הצאן" שנערכו בשנות הארבעים של המאה ה-20 ב"מערת גדעון" שליד מעין חרוד.

רקע
---

שרטוט מוקדם של הפסל שכלל עמוד טוטם שבראשו ראש איל הוכן על ידי דנציגר כבר ב-1938 כתוכנית לעמוד מרכזי של אוהל שנועד לארח מופעי פולקלור בעמק יזרעאל. במקור תוכנן פסל הרועים להיות פסל ענק בגובה 17 או 27 מטר שיוצב בגן הפסלים על שם בילי רוז במוזיאון ישראל, שעיצב האמן האמריקאי-יפני איסמו נוגוצ'י. אולם עם מותו של בילי רוז נגנז הרעיון לבנות את פסל הענק.

הפסל הגדול, שגובהו 236 ס"מ, הוצג בתערוכת הסתיו 1966 בביתן הלנה רובינשטיין. הפסל נמכר לאוסף פרטי, והושאל למוזיאון ישראל. בשנת 2010 הוצב הפסל בכניסה אל תצוגת הקבע המחודשת של המוזיאון, כשהפסל "נמרוד" הוצב בכניסה השנייה.

הגרסה הקטנה יותר של הפסל מוצגת כיום במוזיאון ליהדות דוברת גרמנית שבמוזיאון הפתוח תפן. בשנת 2011 הוצגה הגרסה הקטנה במוזיאון תל אביב לאמנות במסגרת תערוכת מחווה למרדכי עומר.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מלך הרועים** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  גדעון עפרת, **השיבה אל השטעטל: היהדות כדימוי באמנות ישראל**, מוסד ביאליק, 2011, עמוד 232
2. ↑  Dan Urian, Efraim Karsh, *In Search of Identity: Jewish Aspects in Israeli Culture*, Routledge, 1999, page 203
3. 1 2  גדעון עפרת, **ביקורי אמנות: פרקים על אמנים ישראלים**, עמוד 151
4. ↑  תמר אבידר, תערוכת הסתיו בלי שברים, מעריב, 23 בספטמבר 1966
**מרדכי (מרקו) ולגר** (2 באפריל 1952 – 30 במרץ 2008) היה מהנדס ישראלי וחתן פרס ביטחון ישראל.

ביוגרפיה
--------

ולגר נולד בשנת 1952 בפולין ובהיותו בן חמש עלתה משפחתו לישראל והתיישבה בטבריה. בשירותו בצה"ל הוא היה ביחידת הניסויים של חיל החימוש ובתום שירותו הצבאי למד הנדסת אווירונאוטיקה בטכניון. לאחר סיום הדוקטורט הוזמן ולגר לתקופת הבתר-דוקטורט אל מרכז המחקר איימס שבקליפורניה. במרכז זה, בהנהלת נאס"א, שהה ולגר עד 1987 ובו הוא השתלם בנושאי רובוטיקה, ראייה ממוחשבת ובקרה.

לאחר שובו לישראל הצטרף ולגר לחברת "אל-אופ" והיה שותף לפיתוח קסדת טיס בעלת מסד נתונים ולוח תצוגה פנימיים. בשנת 1990 הוא קודם לעמוד בראש קבוצת הבקרה של "אל אופ", תפקיד בו שימש עד למותו. בשנת 2005 היה ולגר שותף לצוות משותף ל"אל-אופ", "נס טכנולוגיות", משרד הביטחון וחיל האוויר הישראלי שזכה בפרס ביטחון ישראל על "פיתוח מערכת מודיעין חזותית מתקדמת ביותר."

בתפקידו כראש קבוצת הבקרה היה ולגר שותף בשנות עבודתו לפרויקטים המובילים בתחום בישראל, ביניהם פיתוח מערכות הבקרה של טנק המרכבה, פיתוח הנחתה אוטומטית במזל"טים ושדרוג מערכות תצפית אוויריות על ידי שילוב GPS בתכונותיהן. תרומתו הייחודית נגעה לפיתוח רכבים אוטונומיים (בלתי מאוישים) הפועלים על פי מסלול מוגדר מראש ותוך שמירה על כללי התנועה המקובלים.

ולגר נפטר בשנת 2008 כתוצאה מטביעה במהלך שליחות בברזיל.

קישורים חיצוניים
----------------

* פורץ דרך בחזית הטכנולוגית, באתר הארץ, 27 ביולי 2008

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר "Billiongraves"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007442970105171
* BnF: cb13611825m (data)
* ISNI: 0000 0000 3588 7730
* LCCN: n98009190
* RERO: 02-A003935551
* SUDOC: 055824242
* VIAF: 44473185
* WorldCat: lccn-n98009190

 |
**ז'אק אוקס** (בצרפתית: **Jacques Ochs**; ‏18 בפברואר 1883 – 3 באפריל 1971) היה סייף (התמחה בדקר וברומח) יהודי-בלגי, אלוף אולימפי (סטוקהולם 1912). נוסף לכך, היה צייר וקריקטוריסט ביומון הצרפתי לה פיגארו.

קורות חיים
----------

אוקס נולד בניס, האלפים הימיים שבצרפת ובשנת 1893 עבר עם משפחתו ללייז'. הוא סיים את לימודיו באקדמיה המלכותית לאמנויות בלייז' בשנת 1903 והמשיך את לימודיו באקדמיה ז'וליאן בפריז עד שנת 1905.

### קריירה ספורטיבית בסיף

#### אלוף בלגיה

בשנת 1912 זכה אוקס באליפות בלגיה בסיף.

#### אלוף אולימפי

באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה אוקס במדליית זהב בתחרות דקר קבוצתי לפני בריטניה והולנד. לזכייה במדליית זהב הקבוצתית היו שותפים שלושה סייפים יהודים נוספים: בני הדודים פאול והנרי אנספך וגסטון סלמון. נוסף לכך, הוא השתתף בתחרות רומח אישי ובתחרות דקר אישי ובשתיהן עבר את הסיבוב הראשון.

במלחמת העולם הראשונה הוא התגייס לצבא בלגיה ונפצע קשה בהפצצה מאוויר.

ב-1920 התמנה אוקס למרצה לציור באקדמיה המלכותית לאמנויות בלייז' ובשנת 1934 התמנה לאוצר המוזיאון העירוני לאמנויות.

במהלך מלחמת העולם השנייה לאחר הכיבוש הגרמני של בלגיה נכלא אוקס במבצר ברנדונק של ונאלץ לצייר דיוקנאות של אסירי המחנה. ב-1944 הוא נעצר שוב ונכלא במחנה מעבר מכלן.

ב-3 באפריל 1971 נפטר אוקס בלייז'.

ציורים
------

חלק מהציורים שלו שצוירו במחנה מעבר מכלן נתרמו לבית לוחמי הגטאות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אק אוקס** בוויקישיתוף

* ז'אק אוקס, באתר olympedia.org
* ז'אק אוקס, באתר *Ask Art* (באנגלית)
* ז'אק אוקס - Artists and Breendonk, באתר *Memorial Breendonk* (באנגלית)
* ז'אק אוקס, באתר *Holocaust Education* (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007461532405171
* BnF: cb15102454j (data)
* GND: 119489341
* ISNI: 0000 0000 8357 7294
* LCCN: no99066800
* NKC: jo2015896000
* NTA: 177265965
* RKD: 86942
* SUDOC: 086458337
* ULAN: 500160077
* VIAF: 1103149296266480670002
* WorldCat (עם VIAF): 1103149296266480670002

 |
**פובליוס קורנליוס סקיפיו אסינה** (בלטינית: **Publius Cornelius Scipio Asina**, בסביבות 260 לפנה"ס - 211 לפנה"ס) היה פוליטיקאי וגנרל ומגיסטראט רומי ששימש כקונסול בשנת 221 לפנה"ס, וככזה פעל נגד ההיסטרי, עם בצפון הים האדריאטי. אסינה השתייך לפלג הסקיפיוני-אמילי ששלט בפוליטיקה הרומית בתחילת המלחמה הפונית השנייה, ודגלה במדיניות תוקפנית נגד חניבעל. עמדה זו הובילה אותו להתנגד לאסטרטגיה הנבונה יותר של פביוס מקסימוס. הוא מונה במיוחד לאינטרקס בשנת 216 לפני הספירה, כנראה כדי לתמרן את הבחירות.

אסינה הייתה גם מייסדת פיאצ'נצה .

ביוגרפיה
--------

הוא היה בנו של גנאיוס קורנליוס סקיפיו אסינה, בן למשפחת סקיפיו שהייתה אחת המשפחות החזקות ביותר ברומא. נבחר לקונסול בשנת 221 לפנה"ס יחד עם מרקוס מינוקיוס רופוס. בשנת 217 לפנה"ס מונה לאינטררקס שתפקידו היה לארגן את הקונסולאט במקרה שאחד הקונסולים נהרג ועמיתו אינו נמצא. הוא נזכר לאחרונה בשנת 211 לפנה"ס כאשר נודע שחניבעל מתקרב אל רומא במטרה לתקוף אותה (למעשה הייתה זו פעולת הסחה) הוא הציע להעביר אל סביבות רומא את כל הלגיונות באיטליה. הצעתו נפסלה. לאחר מכן לא ידוע עליו דבר 

מקרוביוס כותב כי הכינוי "אָסִינָה", שפירושו בלטינית "אָתוֹן", הודבק לאחד מאבות משפחת הקורנליים בעקבות מעשה יוצא דופן, וכנהוג ברומא עבר בירושה לצאצאיו. איש זה נתבקש, על פי המסופר, להמציא עֲרֵבִים לנדוניה עבור בתו או לרכישת נחלת קרקע, וכדי להוכיח את המטילים ספק באמינותו על טעותם, הוביל לתוך הפורום אתון נושאת ככרות כסף.

קישורים חיצוניים
----------------

* ויליאם סמית, **לקסיקון לביוגרפיות ולמיתולוגיה של יוון ורומא**, ערך סקיפיו 9. (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  יואנס זונאראס, "**תמצית ההיסטוריה**", ספר שמיני, 20.
2. ↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ושניים, 34.
3. ↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ושישה, 8.
4. ↑  מקרוביוס, **סאטורנליה**, ספר 1, פרק 18, סעיף 29.
**פסטיבל האמנות הבינלאומי "סלביאנסקי באזאר בויטבסק"** (בבלארוסית: **Міжнародны фестываль мастацтваў "Славянскі базар у Віцебску"**) הוא פסטיבל אמנות בינלאומי שנתי, המתקיים בויטבסק מאז 1992.

הפסטיבל נתפס כאירוע תרבותי נפוץ של שלוש מדינות: בלארוס, רוסיה, אוקראינה. מאפיין מיוחד של הפסטיבל הוא התחרות הבינלאומית של מבצעי שירי אסטרדה ותחרות מוזיקת ילדים בינלאומית (מאז 2003). מאז 1993 סלביאנסקי באזאר חבר בארגון FIDOF. בנוסף לתחרויות, הפסטיבל מיוצג באופן נרחב לא רק בתרבות שירים, אלא גם מגוון של אומנויות - אומנויות חזותיות, תיאטרון, קולנוע ויצירה עממית. ימי הפסטיבל כוללים מפגשים יצירתיים עם דמויות שונות של תרבות עולמית, הצגת הפקות וסרטים תיאטרליים, תערוכות אמנות וכן ירידים בהשתתפות בעלי מלאכה.

"סלביאנסקי באזאר בויטבסק" ממצב עצמו כ"פעולה תרבותית רחבת היקף, בין-מדינית, של איחוד רוסיה ובלארוס, המתמקדת באיחוד כוחות יצירה רב-לאומיים, כל הערך החשוב ביותר שכל אחת מהתרבויות הלאומיות מפורסם בזכות, האינטראקציה וההתערבות בין תרבויות שונות, אחדות רוחנית. עמי העולם, הקמת קהילה שלווה. הפסטיבל בעל אופי המוני פתוח, תורם להחייאתם והתפתחותם של התרבות והאמנות האמנותית בכלל. פסטיבל נועד לתמוך בכישרונות צעירים וחדשנות באמנות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סלביאנסקי באזאר** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של סלביאנסקי באזאר
* סלביאנסקי באזאר, ברשת החברתית פייסבוק

* סלביאנסקי באזאר, ברשת החברתית אינסטגרם

* סלביאנסקי באזאר, ברשת החברתית VK

* סלביאנסקי באזאר, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑
**שניאור זלמן אביגדורי** (ויגדרהוז; 28 בספטמבר 1890 – 19 באוקטובר 1960) היה רופא פנימאי גלילי מפורסם בתקופת היישוב, ולאחר קום המדינה רופא ועסקן רפואי בירושלים, יו"ר ההסתדרות הרפואית בישראל.

קורות חיים
----------

נולד בעיר ניקולייב שברוסיה לשאול שהיה סוחר. למד בחדר ואחר כך בתיכון אקסטרני ובמכון לרפואה באוניברסיטת דורפט, לאחר שקיבל תואר דוקטור לרפואה המשיך בלימודיו באוניברסיטת פטרבורג, ואחר החל לעבוד כרופא פנימאי בבתי חולים בלנינגרד, פלך חרסון (אנ') ובסרביה.

במלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא הרוסי כרופא צבאי והגיע לדרגת סגן-אלוף, במקביל היה עסקן פעיל ביקופו, חברת הסיוע לפליטים יהודים במלחמה.

אביגדורי עלה לארץ ישראל ב-1919 על סיפון האונייה "רוסלאן", האונייה המאורגנת הרשמית היחידה שהפליגה מהאימפריה הרוסית לארץ ישראל, ונחשבה כסנונית הראשונה בתקופה שתוגדר לימים כ"העלייה השלישית". הם יצאו מנמל אודסה בסוף נובמבר ועגנו ביפו ב-19 בדצמבר. אביגדורי נמנה עם רשימה ארוכה של דמויות מפתח ביישוב שעלו על סיפון הרוסלאן וזיכו אותה בכינוי "המייפלאואר הציונית".

עם הגיעו לארץ ישראל נשלח מטעם "הדסה" כרופא למושבות וערי הגליל. אחר כך עבד תקופה בחיפה ובתל אביב, ולבסוף השתקע בירושלים, ברחוב החבשים שבמרכז העיר.

במקביל לעסקנות רפואית, תחילה כיו"ר הסתדרות הרופאים בירושלים ובשנותיו האחרונות כיו"ר הסתדרות הרופאים בישראל, המשיך אביגדורי בפעילות מדעית ופרסם מאמרים רפואיים בישראל ומחוצה לה.

במלחמת העצמאות היה חבר הוועדה הרפואית לשעת חירום בישראל, ויו"ר הוועדה הירושלמית לשעת חירום. כן היה שותף לייסוד הליגה למלחמה בשחפת, ועמד במשך תקופה בראשה.

שניאור זלמן אביגדורי מת בפתאומיות מהתקף לב בעת שהותו בבית הבראה באשקלון, בערבו של יום 19 באוקטובר 1960. הוא נקבר למחרת היום בהר המנוחות בירושלים. רחוב על שמו נקרא במרכז העיר ירושלים.

היה נשוי ליונה, והניח אחריו שלוש בנות. אחת מהן הייתה הדסה אביגדורי אבידוב.

לקריאה נוספת
------------

* 'אביגדורי (ויגדרהוז), שניאור זלמן', בתוך: דוד קלעי, **ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי**, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 17. (הספר בקטלוג ULI)

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "שניאור זלמן אביגדורי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1864
* ד"ר שניאור זלמן אביגדורי, הצופה, 20 באוקטובר 1960
* מת ד"ד ז. אביגדורי, קול העם, 20 באוקטובר 1960
* ד"ר ש. ז. אביגדורי, על המשמר, 20 באוקטובר 1960

הערות שוליים
------------

1. ↑  ארכיון המדינה של אזור מיקולאיב (אוקראינה), קרן 484, תיאור 1, תיק 1475
2. ↑  שניאור זלמן אביגדורי באתר GRAVEZ
**סלוד אורטיז קרבחאל** (באנגלית: **Salud Ortiz Carbajal**; נולד ב-18 בנובמבר 1964) הוא פוליטיקאי אמריקאי ממוצא היספני, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-24 של מדינת קליפורניה. קרבחאל הוא חבר המפלגה הדמוקרטית.

ביוגרפיה
--------

קרבחאל נולד ביישוב מורולאון שבמקסיקו ב-1964 ובהמשך היגר לארצות הברית. תחילה התיישבה משפחתו באריזונה, אם כי לאחר מכן עברה המשפחה לאוקסנארד שבקליפורניה, שם עבד אביו כחקלאי. קרבחאל למד באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה ואחר כך באוניברסית גרדואייט פילדינג (Fielding Graduate University) שם השלים לימודי תואר שני בניהול ארגוני. במשך שמונה שנים שירת קרבחאל בכוחות המילואים של חיל הנחתים של ארצות הברית, גם במהלך מלחמת המפרץ, אם כי לא עזב את ארצות הברית היבשתית. ב-2004 נבחר קרבחאל למועצת המפקחים של מחוז סנטה ברברה כנציג הרובע הראשון מטעם המפלגה הדמוקרטית. הוא נבחר מחדש ב-2008 וב-2012.

ב-2015 הודיע על כוונתו לייצג את מחוז הקונגרס ה-24 של מדינת קליפורניה בבית הנבחרים של ארצות הברית, לאחר שהדמוקרטית המכהנת לויס קאפס הודיעה על פרישתה. קרבחאל נתפש כאחד משני המתמודדים המובילים בבחירות המטרימות מטעם המפלגה הדמוקרטית, לצד ראשת עיריית סנטה ברברה הלנה שניידר. שניידר וקרבחאל ניצבו בפני המתמודדים מטעם המפלגה הרפובליקנית קטשו אצ'אדיחאן והעוזר הפרלמנטרי לשעבר ג'סטין פאריד. בסך הכל, בבחירות המטרימות התמודדו ארבעה דמוקרטים, שלושה רפובליקנים ושני מועמדים עצמאיים.

ביום הבחירות המטרימות שהתקיים ב-7 ביוני 2015 הגיע קרבחאל למקום עם 31.9% מקולות הבוחרים, שהם 66,402 קולות כשרים. ב-8 בנובמבר גבר קרבחאל על מועמד המפלגה הרפובליקנית ג'סטין פאריד בפער של כ-21 אלף קולות. בראשית ינואר 2017 קרבחאל הושבע לתפקידו, וגם בבחירות 2018 נבחר מחדש לקונגרס של ארצות הברית. מאז היבחרו לקונגרס הוא חבר בוועדת הכוחות המזוינים, בוועדת התחבורה והתשתית ובוועדת התקציב של בית הנבחרים. הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020 הביע את תמיכתו בחבר בית הנבחרים לשעבר בטו או'רורק.

קרבחאל מתגורר בהווה בסנטה ברברה ונשוי לג'ינה, עמה הוא חובק שני ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סלוד קרבחאל** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של סלוד קרבחאל (באנגלית)
* סלוד קרבחאל, ברשת החברתית פייסבוק

* סלוד קרבחאל, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* סלוד קרבחאל, ברשת החברתית אינסטגרם

* סלוד קרבחאל, סרטונים בערוץ היוטיוב
* סלוד קרבחאל באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
2. ↑  חוויאר פנזר, How a congressional race in Santa Barbara became one of the most expensive in the country, באתר לוס אנג'לס טיימס, 11 בספטמבר 2016 (באנגלית)
3. ↑  סם גולדמן, Salud Carbajal Wins 24th District Congressional Race, באתר Noozhawk‏, 8 בנובמבר 2016 (באנגלית)
4. ↑  מאט פאונטין, Salud Carbajal cruising to re-election in 24th District congressional race, באתר The Tribune‏, 6 בנובמבר 2018 (באנגלית)
5. ↑  פרנסיסקו מרטינז, Mayor Heidi Harmon endorses Bernie Sanders for president, באתר מוסטנג ניוז, 24 באוקטובר 2019 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* SNAC: w6tj9cb7
* US Congress: C001112

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**יצחק ניסן** (נולד ב-29 באוקטובר 1945) שימש כמנכ"ל ונשיא התעשייה האווירית לישראל.

ביוגרפיה
--------

ניסן החל לעבוד בתעשייה האווירית ב-1978, כמהנדס מערכות עסק בתחום פיתוח מערכות התקיפה העיקריות של ספינות חיל הים. בשנים 1995–2002 ניהל את מפעל מבת של החברה, העוסק בין השאר בפיתוח מערכות טילים נגד טנקים, חימוש מונחה מדויק, מערכות נשק ימיות וכן משמש קבלן ראשי לתוכניות החלל הלאומיות של מדינת ישראל. בתקופתו כמנהל המפעל זכה בפרס התעשייה ב-2001. ב-2002 מונה לסמנכ"ל החברה ומנהל חטיבת מערכות טילים וחלל.

בפברואר 2006 מונה למנכ"ל החברה בעקבות פרישתו של משה קרת. בתקופת כהונתו גייסה החברה כספים ב-2007, לראשונה באמצעות הנפקת אג"ח סחירות בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובכך הפכה לחברה מדווחת הכפופה לכללי השקיפות של הרשות לניירות ערך. בין העסקאות הבולטות של החברה בניהולו הייתה עסקת מכירת אמצעי לחימה למשרד ההגנה של הודו בהיקף של כ-1.4 מיליארד דולר וחוזה עם מדינה אסייאתית בהיקף של כ-1.1 מיליארד דולר, בשנים אלו נקלטו בחברה 4,000 עובדים חדשים ו-1,600 יצאו לפרישה מוקדמת במהלך שהוביל בתיאום עם ועד העובדים, הכנסות החברה גדלו מ-2.3 מיליארד דולר ב-2002 ל-3.1 מיליארד ב-2010. לאחר שש שנים בתפקיד, הודיע ניסן ב-2012 על פרישתו.

לאחר פרישתו הקים יחד עם חזי בצלאל את חברת "מטאור אירוספייס" העוסקת בפיתוח כלים בלתי מאוישים.

ניסן בעל תואר ראשון (B.Sc) ותואר שני (M.Sc) בהצטיינות בהנדסת אלקטרוניקה ומכ"ם מאוניברסיטת וושינגטון בסיאטל. דוקטור לשם כבוד מהטכניון בשנת 2012. מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לשניים.

קישורים חיצוניים
----------------

* החל מהבוקר: יצחק ניסן - מנכ"ל התעשייה האווירית, אתר התעשייה האווירית
* מיכל תוסייה-כהן, מנכ"ל התעשייה האווירית יצחק ניסן פורש, באתר nrg‏, 9 בינואר 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  יובל אזולאי, ‏חשיפה: החברה הביטחונית של חזי בצלאל ויצחק ניסן, באתר גלובס, 5 בפברואר 2015

| ראשי התעשייה האווירית לישראל |
| --- |
| יושבי ראש החברה | מיכאל פירון • ישראל סחרוב • דוד עברי • מרדכי הוד • צבי צור • יאנוש בן גל • אורי אור • יאיר שמיר • דב בהרב • רפי מאור • הראל לוקר • עמיר פרץ |  |
| מנהלים כלליים | אל שווימר • גבריאל גידור • מאיר דביר • נמרוד שלום אריאב • משה קרת • יצחק ניסן • יוסי וייס • נמרוד שפר • בועז לוי |
**פּרוֹקרוּסְטֵס** (ביוונית: **Προκρούστης**) המכונה גם "המותח [אשר מעצב את המתכת]", היה במיתולוגיה היוונית נוכל ושודד מאטיקה, אשר נודע במנהגו לתקוף אנשים ולמתוח או לכרות את רגליהם, כדי שיתאימו לגודלה של מיטת מתכת. סיפורו של פרוקרוסטס מתקשר ומקביל לסיפור הידוע בתרבות היהודית לגבי מיטת סדום. בפרט, בשפה האנגלית משמש המושג 'Procrustean bed' (מיטה פרוקרוסטית) במשמעות זהה לזו של המושג 'מיטת סדום' בשפה העברית, ובא במקומו.

במיתולוגיה היוונית
------------------

במיתולוגיה היוונית, פרוקרוסטס היה בנו של פוסידון, אשר החזיק מבצר במרומי הר קורידאלוס, ב'דרך הקדושה' שבין אתונה ואלוסיס. במבצר הוא החזיק את מיטת המתכת שלו, אליה הזמין כל עובר אורח להעביר את הלילה, ועליה הוא היה מותח את אותם עוברי אורח כך שיתאימו למיטה. בגרסאות מאוחרות יותר של הסיפור, נאמר כי אם האורח היה גבוה מדי, פרוקרוסטס היה כורת את האורך העודף. כמו כן, איש מעולם לא התאים למיטה בדיוק, שכן הוא החזיק בסתר שתי מיטות שונות. פרוקרוסטס המשיך במשטר הטרור שלו עד אשר הוא נתפס בידי תסאוס, אשר "התאים" אותו לאותה המיטה. הריגתו של פרוקרוסטס הייתה הרפתקתו האחרונה של תסאוס במסעו מטרויזן לאתונה.

ההקבלה למושג מיטת סדום
----------------------

סיפורו של פרוקרוסטס מתקשר ומקביל לסיפור הידוע בתרבות היהודית לגבי מיטת סדום, ומובא לעיתים בהקשר אליו. כך, השתמש השופט יצחק אנגלרד בשני המושגים יחד כדי לתאר שתי חלופות רעות, אשר אחת מהן גרועה מהאחרת:

"אם הוראת סעיף 17(3) לחוק נמשלת למיטה האגדתית שבעיר סדום עבור האורחת בדמותה של מניית הבורסה, הרי הוראת סעיף 17(4) לחוק היא עבורה המיטה הקטלנית שעליה נהג להשכיב השודד המיתולוגי היווני פרוקרוסטס את אורחיו שלו".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרוקרוסטס** בוויקישיתוף
* פרוקרוסטס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ע"א 4294/97 אובזילר טוביה ואחרים נ' בנק דיסקונט לישראל בע"מ, ניתן ב־21 בנובמבר 2001

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb15082663j (data)
* GND: 1083040162
* SUDOC: 241556058
* VIAF: 154145601906501321472
* WorldCat (עם VIAF): 154145601906501321472

 |
**ירון לרמן** (נולד ב-23 במאי 1979) הוא ממקימי התנועה הליברלית החדשה ויו"ר מפלגת עלה ירוק בבחירות 2013.

חייו
----

לרמן מחזיק בתואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול מהטכניון בחיפה ותואר שני במנהל עסקים, גם הוא מהטכניון. את שירותו הצבאי מילא בתפקיד מהנדס במסגרת העתודה האקדמאית. לאחר שירותו הצבאי עבד בתחום ההיי-טק. לרמן מתגורר כיום בתל אביב.

בסוף שנת 2008 הקים לרמן את התנועה לצבא מקצועי שעסקה בקידום אג'נדת מעבר הדרגתי של מודל הגיוס של צבא ההגנה לישראל ממודל גיוס חובה לעבר מודל שעיקרו גיוס מקצועי ומוטה צורך. התנועה לצבא מקצועי פרסמה ניירות עמדה בנושא היעילות הכלכלית, הצבאית והחברתית של מודל שירות זה.

בשנת 2011 הקים לרמן יחד עם עו"ד אבי נוב, מוטי היינריך, בועז ארד ואמיר וייטמן את התנועה הליברלית החדשה, אשר מקדמת את חירות הפרט והשוק החופשי בשיח הציבורי. לקראת הבחירות לכנסת ה-19 חברו חלק מחברי התנועה הליברלית החדשה למפלגת עלה ירוק. לרמן מונה ליו"ר עלה ירוק והמפלגה הגישה רשימה בשם "עלה ירוק - הרשימה הליברלית". המפלגה בהנהגת לרמן הרחיבה וחידדה את מצעה בנושאי חופש האזרחים, הגנה על חירויות ופרטיות, הורדת מיסים, הפרטת שירותים ציבוריים, מאבק בוועדים ובמונופולים, ביטול תוכנית המאגר הביומטרי, הפרדת דת ממדינה והורדת יוקר המחיה.

בבחירות לכנסת ה-23 הצטרף למפלגתה של ליבי מולד, בשם המפלגה הליברלית החדשה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ירון לרמן** בוויקישיתוף
* ירון לרמן, ברשת החברתית פייסבוק
* רועי מנדל, "לא תמצאו פה צינגלה". עלה ירוק משנה כיוון, באתר ynet, 10 בדצמבר 2012
* "גיוס החובה מנוגד באופן ישיר לחוק כבוד האדם וחירותו", ריאיון עם לרמן, באתר "אקטואלי", 5 בדצמבר 2011
* אתר הבית של התנועה הליברלית החדשה
ישראל בן יוסף בנימין
ר' **ישראל בן יוסף בנימין** (1818 - 3 במאי 1864; ידוע בכינויו "בנימין השני") היה נוסע וסופר מפורסם.

חייו ומסעותיו
-------------

ישראל בן יוסף בנימין נולד בעיר פאלטישעני, אז בנסיכות מולדובה. הוא היה סוחר עצים בנסיכות מולדובה, שכשל בעסקיו, ופשט את הרגל, ובהשפעת סיפור מסעותיו של בנימין מטודלה, החליט להיות נוסע, וכינה עצמו "בנימין השני". מטרת מסעותיו המוצהרת הייתה איתורם של עשרת השבטים האבודים.

בשנת 1845, כשהוא מותיר בביתו אשה בהריון ובן, יצא למסעו הראשון למזרח ונסע דרך וינה וקושטא. הוא ביקר במצרים, ארץ ישראל, סוריה, עיראק, ארמניה, כורדיסטן, איראן, אפגניסטן, הודו, סין ועוד. במהלך מסעו פגש במזרח שבטים שונים בהם ראה את צאצאי עשרת השבטים. את מסעו סיים בשנת 1851 וחזר לאירופה, שם טרח בהדפסת ספרו של נתן נטע הנובר "יוון מצולה", על גזירות ת"ח ות"ט.

לאחר מכן יצא למסע בצפון אפריקה, וביקר בלוב, אלג'יריה, תוניסיה, ומרוקו. כשחזר ממסעו פרסם את ספרו "מסעי ישראל" שזכה לתהודה רבה. הספר נדפס לראשונה בצרפתית (פריס 1856), לאחר מכן בגרמנית (הנובר 1858) ותורגם לעברית, בידי דוד גורדון (ליק, 1859). הוא גם תורגם ללאדינו, בידי ר' יהודה נחמה מסלוניקי (סלוניקי 1863).

בזכות נסיעות אלה שערך נודע באירופה מצב היהודים הנורא במרוקו. הוא עורר את העמים הנאורים לסייע להם ופנה לסולטאן מטורקיה וביקש לעזור ליהודים היושבים בכורדיסטן. כמו כן פנה לנפוליון השלישי ומלכי בריטניה לעזרת היהודים בפרס.

בשנת 1859 יצא לצפון אמריקה, בה שהה כשלוש שנים, וכשחזר לאירופה פרסם את רשמיו בספרו "שלוש שנים באמריקה". על מסעו זה זכה בנימין לעיטורי כבוד ממלכי שוודיה והנובר.

בשנת 1864 החל בהכנות למסע נוסף למזרח, אך נפטר בפתאומיות, בעוני וחוסר כל, ונקבר בלונדון.

זכרונותיו של בנימין פותחים צוהר חשוב להכרת חיי הקהילות היהודיות בזמנו.

תרגום ספרו לעברית
-----------------

* **ספר מסעי ישראל**: בו יסופר מאחינו בני ישראל בארצות אסיה ואפריקה, מצבם המדיני והמוסרי, מדותיהם דעותיהם ומנהגיהם / ככל אשר ראה כהר"ר ישראל בן יוסף בנימין, ועתה נעתק לשפת עברית מאת דוד גארדאן, ליק: דפוס צ"ה פעטצאלל, תרי"ט-1859. הספר באתר HebrewBooks.

ראו גם
------

* דוד יוסף עזרא

קישורים חיצוניים
----------------

* מסעי ישראל, תר"ח (על הודו), בתוך **"בני ישראל": פסקי הלכה ומקורות לבירור דינם ושאלת מוצאם**, ירושלים: הרבנות הראשית לישראל, תשכ"ב-1962, עמ' קעא-קעג, באתר Hebrew Books ‏
* מסעות בנימין השני בארץ-ישראל, בתוך **מסעות ארץ ישראל**, תל אביב: אברהם יערי (עורך), תש"ו-1946, עמ' 593-578, באתר Hebrew Books
* בנימין השני, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת"
* יעקב גלר, גברים מפרס, נשים מבגדד, מקור ראשון, מוסף "שבת", 16 באוקטובר 2011, גיליון 740
* מסעי בני ישראל, בצרפתית (פריס 1856), באתר Archive.org
* מסעי בני ישראל, בגרמנית (הנובר 1858), באתר של ספריית מדינת בוואריה
* ישראל יוסף בנימין (1818-1864), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007304441705171
* GND: 128278056
* ISNI: 0000 0000 7373 8947
* LCCN: n84107693
* NKC: zmp20191028466
* NTA: 131740512
* SNAC: w6wf1jk0
* SUDOC: 126837821
* VIAF: 37966763
* WorldCat: lccn-n84107693

 |
**עות'מאן נורי פאשא** (בטורקית: **Osman Nuri Paşa**‏; 1832, טוקט – 5 באפריל 1900, איסטנבול, האימפריה העות'מאנית) היה קצין עות'מאני בדרגת פילדמרשל (בטורקית: **Müşir**) ונחשב לגיבור מלחמה בשל תעוזתו בעת המצור על פלבן, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). נורי פאשא זכה לתואר ראזי, המהווה תואר כבוד של "לוחם קודש" הניתן ללוחמים עתירי ניסיון שהוכיחו את גבורתם בקרב.

חייו
----

עות'מאן פאשא נולד למשפחה מיוחסת מהעיר טוקט. אביו היה פקיד ממשל עות'מאני ועם מינויו של האב לתפקיד בבירה העות'מאנית, עברה המשפחה לעיר זו. ב-1852, סיים עות'מאן פאשא סיים את האקדמיה הצבאית, הצטרף לחיל הפרשים ולחם במלחמת קרים. הוא הצטיין בתפקידו וזכה לקידום מהיר. ב-1861 פיקד על הכוחות העות'מאנים אשר דיכאו את המרד בכרתים וב-1864 טיפל במהומות בתימן. עם שובו מתימן, זכה לתואר פאשא ומונה למפקד הצבא העות'מאני בחבל שקודרה שבאלבניה. באפריל 1876 היה עות'מאן פאשא דמות צבאית מרכזית בדיכוי מרד אפריל הבולגרי, אשר בעקבותיו קודם לדרגת מושיר.

במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית 1877–1878, בעת המצור על פלבן, גילה עות'מאן פאשא תעוזה והקרבה אישיים כאשר בניגוד לסיכויים, ניסה לפרוץ עם כוחותיו את המצור. לאחר הצלחה ראשונית נפצע עות'מאן פאשא ממספר כדורים ברגלו, המשיך לנהל את הקרב כאשר הוא פצוע ומדמם והצליח להסיג את כוחותיו באופן מסודר יחסית, בחזרה לפלבן. ב-10 בדצמבר 1877 נכנע עות'מאן פאשא עם כוחותיו ונלקח בשבי הרוסים.

עות'מאן פאשא נלקח לחרקוב ושם הוחזק עד לסיום המלחמה. בשובו משביו, זכה עות'מאן פאשא לקבלת פנים השמורה לגיבורים כאשר קהל המונים הריע לו. מאוחר יותר העניק לו הסולטאן עבדול חמיד השני תואר כבוד של מרשל ארמון הסולטאן.
בעשרים השנים הבאות, כיהן עות'מאן פאשא ארבע פעמים כשר המלחמה העות'מאני. הוא הלך לעולמו ב-5 באפריל 1900 ונקבר באיסטנבול. אחד מפרברי העיר איסטנבול (בחלק האירופי), מכונה על שמו ובעיר הולדתו טוקט, הוקמה ב-1992 אוניברסיטה הנושאת את שמו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עות'מאן נורי פאשא** בוויקישיתוף
* עות'מאן נורי פאשא, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  סידני וויטמן, "זכרונותיו של מלך רומניה, לונדון, 1899, עמודים 274-275.", באתר archive.org (באנגלית).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 11919113X
* ISNI: 0000 0000 5284 0811
* LCCN: nr99026134
* SUDOC: 245325646
* VIAF: 29454964
* WorldCat: lccn-nr99026134

 |
עלי ביי אל-כביר
**עלי (ביי) אל-כביר** (בטורקית עות'מאנית: **علي بك الكبير** תעתיק מדויק: **עלי בכּ אלכּביר**; 1728–8 במאי 1773) היה פוליטיקאי, מפקד צבאי וסולטאן ממלוכי ששלט במצרים בין השנים 1760–1772. בשיא כוחו שלט עלי על שטחי הממלכה הממלוכית שגוועה ב-1517.

ביוגרפיה
--------

אל-כביר נולד באבחזיה (מערב גאורגיה) כבנו של נזיר גאורגי. ב-1741 נחטף על ידי חיילים עות'מאנים. ב-1743 נקנה בקהיר על ידי האחים יצחק ויוסף, עובדי בית המכס, שנתנו אותו מתנה לאבראהים כיאחיא כאשר היה בן 12 או 14. שם קיבל חינוך כמיטב המסורת הממלוכית – למד לרכוב על סוס, לירות בקרבין ובאקדח, להשליך כידון, להכות בחרב וכן קרוא וכתוב. בהדרגה עלתה קרנו עד שמוּנה בשנת 1760 לתפקיד "שייח' אל בלד" – שליט הארץ. עלי הסתכסך עד מהרה עם השלטון הטורקי המרכזי ועם הפאשה בדמשק. בשנת 1768 הדיח את המושל העות'מאני של קהיר. ב-1769 דרש הסולטאן מעלי לאסוף חיִל של 12,000 איש על מנת לסייע במלחמה העות'מאנית–רוסית. עלי ציית לפקודה, אך משנאסף החיל, החליט הסולטאן כי חיל כה רב יכול לשמש את עלי למטרות זרות ואף למרידות כנגד שליטיו – השער העליון. הסולטאן הטורקי שלח שליחים למצרים עם פקודה סודית לרצוח את עלי, ומשנתגלו הכריז עלי על עצמאות מצרים. ידידו של עלי, דאהר אל עומר, סייע לו בבלימת הכוחות שנשלחו מדמשק לדכא את המרד. עלי הפסיק את תשלום המס השנתי לאיסטנבול והנפיק מטבעות כסף מקומיים הנושאים את דיוקנו – מעשים שהיו בגדר מרידה בסולטאן.

בשנת 1770 כבש את חבל חג'אז על הערים מכה ואל-מדינה. בשנת 1771 שלח עלי כוח של 30,000 חייל לכבוש את דמשק. בסיועו של דאהר עבר המפקד המצרי עבדול דאהב דרך ארץ ישראל אל דמשק וכבש אותה. בסוריה שינה דאהב את טעמו והחליט לכרות ברית עם "השער". דאהב חזר עם חייליו למצרים, ועלי נאלץ להימלט לעכו, שם קיבל אותו דאהר.

בעכו פעלה הברית בין דאהר, עלי והאימפריה הרוסית. ספינה רוסית שעגנה בעכו סיפקה לדאהר ולעלי אספקה, וכן תגבורת של 3,000 שכירי חרב אלבנים. הכוח המשולב כבש עתה את חלקה הגדול של ארץ ישראל, כולל יפו ועזה, וב-11 ביוני 1772 הביס כוח ימי טורקי בקרב ליד צידון שבו נעזרו בספינות רוסיות.

בפברואר 1773 חזר עלי למצרים, אך הובס על ידי כוחותיו של דאהב ומת שם.

הנוסע האיטלקי ג'ובאני מריטי, ששהה חודשים אחדים בעכו בשנת 1761 וסייר בארץ ישראל ובסוריה בשנים שלאחר מכן, כתב על עלי ביי את חיבוריו על "המלחמה שהבעירה את סוריה בשנת 1771 על ידי צבא עלי ביי ממצרים" ועל "תולדות המלחמה בסוריה עד קיצו של עלי ביי".

המשורר המצרי אחמד שאוקי העלה ב-1932 את מחזהו "עלי בכ אל-כביר".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עלי ביי אל-כביר** בוויקישיתוף
* עלי ביי אל-כביר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* עלי ביי (1728-1773), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007256737605171
* BnF: cb16296348g (data)
* GND: 121635538
* ISNI: 0000 0000 6680 3819
* LCCN: n84014501
* NLP: a0000003699849
* NTA: 072678461
* SUDOC: 050620282
* TDVİA: ali-bey-bulutkapan
* VIAF: 13169257
* WorldCat: lccn-n84014501

 |
**אלפרד רֶנְיִי** (בהונגרית: **Rényi Alfréd**; אלפבית פונטי בינלאומי: ‎/ˈɒlfreːd ˈreːɲi/‎‏; 20 במרץ 1921 – 1 בפברואר 1970) היה מתמטיקאי הונגרי- יהודי, שתרם, בין השאר, לתחומי הקומבינטוריקה, תורת הגרפים ובעיקר לתורת ההסתברות. זוכה פרס קושוט פעמיים (1949, 1954).

קורות חיים
----------

לאחר שסיים את חוק לימודיו בבית הספר התיכון, נאלץ רניי לעבוד במספנה, בגלל חוקי הנומרוס קלאוזוס שהגבילו את מספר היהודים שהורשו ללמוד באוניברסיטאות. לאחר שניצח בתחרות במתמטיקה וביוונית הורשה ללמוד באוניברסיטה בשנת 1939. ב־1944 גויס לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים ייהודים במסגרת הצבא ההונגרי), אך הצליח להימלט ממנו. לאחר הבריחה, השיג רניי מסמכים מזויפים שבעזרתם הסתתר בבודפשט והתחמק ממעצר במשך חצי שנה. כשהוריו נלקחו לגטו בודפשט, הסתנן רניי לשם, והצליח להוציא אותם החוצה בחשאי.

ב־1945 השלים דוקטורט באוניברסיטת סגד שבעיר סגד, תחת הנחייתו של פרידיש ריס, עבור עבודתו על טור פורייה. ב־1946 נסע ללנינגרד כדי ללמוד אצל יורי ליניק ואיוואן וינוגרדוב. הוא למד שם את תורת המספרים במהירות, ואף הוכיח משפט חשוב הקשור בהשערת גולדבך: קיים מספר {\displaystyle \ K}, כזה שניתן לבטא באמצעותו כל מספר זוגי כסכום של מספר ראשוני ומספר שני שניתן לביטוי כמכפלה של לא יותר מ־{\displaystyle \ K} ראשוניים.

ב־1948 פגש רניי באמסטרדם את חברו משכבר הימים פאול ארדש, פגישה שהובילה לשיתוף פעולה נרחב, שכלל 32 מאמרים משותפים יחד עם ארדש, ביניהם 8 מאמרים שהיוו פריצת דרך בתורת הגרפים אודות תורת הרשתות האקראיות. רניי הוא גם המקור למשפט המיוחס לעיתים לארדש (שבעצמו ציטט את רניי): "מתמטיקאי הוא מכונה שהופכת כוס קפה למשפט מתמטי".

כשחזר להונגריה הקדיש את זמנו לתורת ההסתברות, שהייתה תחום המחקר העיקרי בחייו. עם חזרתו הוא גם ייסד את המכון המתמטי באקדמיה ההונגרית למדעים שבבודפשט ב־1949, ועמד בראשו עד מותו ב־1970. הוא נבחר גם כחבר נספח (1949) וחבר מן המניין (1956) באקדמיה ההונגרית למדעים לפני שנים אחדות הוסב שם המכון, וכיום הוא נקרא על שמו של רניי.

בתורת האינפורמציה הוא הציג את מושג אנטרופיית רניי, שהיא הכללה של אנטרופיית שנון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלפרד רניי** בוויקישיתוף

* אלפרד רניי, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* אלפרד רניי, באתר MacTutor (באנגלית)
* ביוגרפיה קצרה של רניי באתר המכון למתמטיקה על שם אלפרד רניי שבאקדמיה ההונגרית למדעים
* אלפרד רניי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Paul Erd˝os: The Master of Collaboration

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007277163605171
* BIBSYS: 90354906
* BNE: XX1414800
* BnF: cb12157698j (data)
* CANTIC: a10344858
* CiNii: DA01616353
* GND: 107075164
* ICCU: VIAV094803
* ISNI: 0000 0001 1556 6267
* LCCN: n50051044
* MGP: 51155
* NDL: 00454005
* NKC: mzk2002148066
* NLA: 35448348
* NSK: 000060189
* NTA: 098771701
* RERO: 02-A003775357
* SELIBR: 235950
* SUDOC: 030091047
* VIAF: 36956448
* WorldCat: lccn-n50051044

 |