recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
"**קובה סיפור אהבה**" (באנגלית: **The Lost City**) הוא הסרט הראשון שביים השחקן אנדי גרסיה, העוסק במהפכה הקובנית של סוף שנות ה-50 של המאה ה-20, בה כבש פידל קסטרו את השלטון בקובה. הסרט יצא לאקרנים בשנת 2006.

הסרט מהווה מחווה למולדתו של גרסיה, ומשלב בתוכו מוזיקה קובנית מקורית.

תקציר העלילה
------------

הסרט מתמקד בסיפורה של משפחה אמידה בקובה, והשפעת המהפכה של 1958 עליה. במשפחה שלושה אחים: לואיס, ריקרדו ופיקו (אנדי גרסיה), אשר שונים בתפיסתם את הדרך הנכונה להיאבק בשלטון הרודן פולחנסיו בטיסטה. האח הבכור, לואיס, מצטרף לתנועה המהפכנית הפועלת לסילוק בטיסטה מהשלטון, ולמען קובה דמוקרטית. קבוצה זו נפרדה מתנועתו של פידל קסטרו תנועת ה-26 ביולי כיוון שלא סמכה על טוהר כוונותיו ועל שאיפתו לדמוקרטיה קובנית. האח השני, ריקרדו, פונה דווקא לקבוצתו של פידל קסטרו. פיקו, אשר בסיפורו מתרכז הסרט, הולך בדרכו של אבי המשפחה פדריקו, פרופסור מכובד באוניברסיטת הוואנה, ומאמין בהחלפת השלטון בדרך חוקית, תוך שהוא מנסה לקדם את המאבק דרך הפרלמנט.

המחתרת לה שייך לואיס מנסה להתנקש בחייו של בטיסטה, אך הניסיון נכשל וחברי המחתרת השורדים מחוסלים על ידי אנשי המשטרה החשאית יחד עם מספר איומים נוספים על שלטון הנשיא; ביניהם גם חבר הפרלמנט בו נעזר פדריקו בניסיון להסיר את בטיסטה מהשלטון באופן חוקי. 

בעידוד אמו, פותח פיקו במערכת יחסים עם אלמנתו של לואיס אחיו, אורורה, והם מתאהבים. זמן מה לאחר ההתנקשות ובעקבות הפגנות עזות למען עזיבתו מהארץ, מבין בטיסטה שחייו בסכנה בקובה ומחליט לעזוב את הארץ. הקובנים חוגגים ברחובות, ופידל קסטרו ממהר לתפוס את השלטון במדינה, מכריז על ביטול הבחירות ומוציא להורג את כל תומכי המשטר הישן.

ריקרדו, אשר הרחיק עצמו מהמשפחה והפך להיות קצין בכיר בשלטון החדש, מבקר את דודו מגדל הטבק ומודיע לו שהשטח שלו יוחרם לצורכי המהפכה. דודו זועם ונסער, פרץ רגשות שגורם לו להתקף לב, והוא מת לפני שאחיינו ריקרדו מצליח לקרוא לעזרה. חברי המשפחה מאשימים את ריקרדו במות הדוד, ומגנים אותו על כך ששם את מפלגתו לפני משפחתו. ריקרדו מתקשה לשאת באשמה, ומתאבד. בכך הוא מותיר את פיקו בן יחיד להוריו. 

אלמנתו של לואיס, אורורה, מתפתה להצטרף גם היא למפלגתו של פידל מתוך רצון לעזור לקובה בשעתה הקשה, אך מעשה זה מרחיק אותה מפיקו. לבסוף, לאחר שהבין שאין לו מה לחפש בקובה של פידל, מחליט פיקו, בעידוד הוריו, לעבור לארצות הברית ולהקים שם מחדש את מועדון הג'אז הקובני אותו ניהל בהוואנה. לפני יציאתו מציע פיקו לאורורה להצטרף אליו, אך היא מסרבת וטוענת שקובה זקוקה לה. רוב כספו ורכושו נלקחים ממנו בשדה התעופה, כך שהוא נאלץ לעבוד לפרנסתו בשטיפת כלים, במועדון לילה שבעליו מציע לו בהמשך להופיע שם כפסנתרן. בהמשך נפגש פיקו עם אורורה שהגיעה לארצות הברית כנציגת קובה באו"ם, ללא כוונה לעזוב את ארצה, בעוד פיקו עצמו פותח מחדש את מועדון טרופיקנה בניו-יורק.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קובה סיפור אהבה

* "קובה סיפור אהבה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "קובה סיפור אהבה", באתר נטפליקס

* "קובה סיפור אהבה", באתר AllMovie (באנגלית)

* "קובה סיפור אהבה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "קובה סיפור אהבה", באתר Box Office Mojo (באנגלית)

* "קובה סיפור אהבה", באתר Metacritic (באנגלית)

* "קובה סיפור אהבה", באתר אידיבי

* "קובה סיפור אהבה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**כֵּתֶווַאן מר'אלאשווילי** ( באנגלית: **ქეთევან მაღალაშვილი** ב 19 באפריל 1894 - 30 במאי 1973) הייתה ציירת ומשמרת אמנות גאורגית וסובייטית.

ביוגרפיה
--------

ילידת כותאיסי, החלה מר'אלאשווילי את לימודיה בבית הספר של החברה הקווקזית לאמנויות יפות, עברה למוסקבה ב-1915 כדי ללמוד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה, שם היו מדריכיה קונסטנטין קורובין וניקולאי קאסאטקין. היא חזרה לגאורג'יה ב-1917; ב-1921 החלה לעבוד בספריית הגלריה הלאומית בטביליסי, שם הפך דימיטרי שוורדנדזה לתומך בה.

היא נסעה לפריז ב-1923, נרשמה לאקדמיה קולרוסי ונשארה שם עד 1926.  בפריז היא עברה באותם מעגלים חברתיים של אלנה אחוולדיאני, לאדו גודיאשווילי ודויד קקבדזה, למדה אמנות צרפתית עכשווית ופיתחה את הטכניקה שלה.

כשחזרה שוב לגאורגיה, היא הפכה לעובדת בגלריה הלאומית, ועזבה את התפקיד לאחר הוצאתו להורג של שוורדנדאזה ב-1937. היא המשיכה לעבוד כציירת, הציגה עם איגוד האמנים במשך חלק ניכר מהקריירה שלה וזכתה לתשומת לב מסוימת על דיוקנאותיה. היא מתה בטביליסי. 

עבודות של מר'אלאשווילי נמצאות באוסף של הגלריה הלאומית של גאורגיה   ובאוספים פרטיים רבים. היא הייתה נושא למונוגרפיה שפורסמה ב-2016.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כתוואן מר'אלאשווילי** בוויקישיתוף
* כתוואן מר'אלאשווילי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Melashvili, Tamta (23 January 2014). "Ketevan Maghalashvili". Feminism and Gender Democracy. Heinrich-Böll-Stiftung. Archived from the original on 28 September 2022. Retrieved 2 October 2020.
2. ↑  Ketevan Magalashvili (1892 Kutaisi – 1973 Tbilisi)". Modernism.ge.
3. ↑  "Autoportrait". Georgian National Museum. Retrieved 2 October 2020.
4. ↑  "Portrait of S. Rikhter". National Museum of Georgia.
5. ↑  Nicolls, Martina (20 May 2016). "Ketevan Magalashvili 120". *Georgian National Museum Week*. Archived from the original on 11 January 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 118896008
* ISNI: 0000 0000 2772 7390
* LCCN: n84092673
* VIAF: 74651524
* WorldCat: lccn-n84092673

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במחוז במדינת אמהרה שבאתיופיה. אם התכוונתם למחוז במדינת אורומיה באתיופיה בעל שם זהה, ראו שוואה הצפונית (אורומיה).

**שאווה הצפונית** הוא מחוז במדינת אמהרה שבאתיופיה נקרא על שם המחוז והממלכה לשעבר שאווה.

גובל בצפון מזרח במחוז אורומיה שבאמהרה, בצפון במחוז דרום וולו, במערב ובדרום במדינת אורומיה ובמזרח במדינת עפר. עד שנת 1991 נכלל במחוז שאווה אחד מהמחוזות ההיסטוריים של אתיופיה.

עיירות וערים במחוז כוללות את אנקובר בירת ממלכת שאווה לשעבר, דברה ברהן המרכז המנהלי של הנפה ושאווה רובית. הנקודה גבוהה באזור היא הר אבאי מאדה (4012 מטרים), פסגות בולטות אחרות כוללות הר מגזז.

היסטוריה
--------

בימי הביניים ועד 1991 היה חלק מהמחוז היסטורי, שאווה, שהייתה חלק מהאימפריה האתיופית. עם התמוטטות הסופית של השלטון המרקסיסטי ב-1991 המחוז חולק בין אמהרה, אורומיה, עפר ומדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום על פי המוצא האתני של תושביו. התושבים האמהרים של המחוז סופחו למדינת אמהרה וכך נוצר המחוז.

נפות
----

המחוז מחולק ל-22 נפות ולעיר דברה בהרן שהיא במעמד נפה.

|  |  |
| --- | --- |
| * מידה וורמו
* מרהבתה
* אנסרו
* מורתנה ג'ירו
* מנז גרה מדר
* גישה
* אנצוקייה גמזה
* אפרתה גידים
* מנז מם מדר
* תרמה בר
* מוג'נה ודרה
 | * קות
* אנגוללה תרה
* אסגירת
* אנקובר
* הגרה מרים קסם
* ברהת
* מינג'ר שנקורה
* בוסנה ורנה
* מנז קאי גבריאל
* מנז ללו מדר
* סאי דבריהן ואיו
 |
|

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שאווה הצפונית** בוויקישיתוף

| מחוזות אמהרה |
| --- |
| עיר בעלת מעמד מחוז | בהר דר |  |
| מחוזות | אגאו אוי • אורומיה • דרום גונדר • צפון גונדר • מזרח גוג'ם • מערב גוג'ם • וג המרה • דרום וולו • צפון וולו • צפון שוה |
| נפה בעלת מעמד מיוחד | ארגובה |
פירוש נוסף ערך זה עוסק ברב אמריקאי שסייע לניצולי בוכנוואלד. אם התכוונתם לרב אמריקאי, ראש ישיבה בישיבת יצחק אלחנן, ראו צבי שכטר.

 שכטר מקיים טקס דתי במחנה הריכוז בוכנוואלד המשוחרר בשנת 1945.
**הרשל שכטר** (10 באוקטובר 1917 - 21 במרס 2013) היה רב אורתודוקסי אמריקאי ויו"ר ועידת הנשיאים של הארגונים היהודיים בארצות הברית.

ראשית חייו
----------

שכטר נולד בבראונסוויל, ברוקלין, הצעיר מבין 10 אחים. הוריו היגרו לארצות הברית מפולין. אביו, פינקוס, היה שוחט מזה דור שביעי. אמו, מרים לבית שימלמן, הייתה מנהלת נדל"ן.

השכלתו כללה את ישיבת רבינו חיים ברלין, ישיבת תורה ודעת, ו"ישיבה קולג'".

שכטר היה בן חסותו של רב חב"ד ישראל ג'ייקובסון ותלמידו של הרב יוסף סולובייצ'יק. הוא קיבל תואר ראשון מישיבה יוניברסיטי בניו יורק בשנת 1938 וסמיכה לרבנות מישיבת רבינו יצחק אלחנן בשנת 1941.

קריירה
------

שכטר היה רב בסטמפורד, קונטיקט במשך שנה לפני שהתגייס לצבא ב-1942.

במהלך מלחמת העולם השנייה היה רב צבאי בקורפוס השמיני של הארמייה השלישית  והיה הרב הראשון של צבא ארצות הברית שנכנס למחנה הריכוז בוכנוואלד ב-11 באפריל 1945 (כ"ח בניסן תש"ה), כמעט שעה אחרי שחרור המחנה על ידי חייליו של ג'ורג' פטון. שכטר נשאר בבוכנוולד במשך חודשים, טיפל בניצולים וקיים שירותי דת. אחד הילדים שבהם טיפל היה ישראל מאיר לאו בן השבע, שגדל להיות הרב הראשי האשכנזי לישראל. מאוחר יותר סייע שכטר ביישובם מחדש של עקורים, אחד מהם אלי ויזל, שהיה אחד מכאלף יתומים יהודים ששוחררו באותו יום. שכטר שוחרר מהצבא בדרגת קפטן.

שכטר היה רב המרכז היהודי מושולו בברונקס משנת 1947 ועד סגירתו בשנת 1999.

בשנת 1956 נסע לברית המועצות עם משלחת רבנית אמריקאית כטוען למען זכויות יהודי ברית המועצות. הוא שימש גם כיועץ בנושא לנשיא ריצ'רד ניקסון.

פטירתו
------

שכטר התגורר בריברדייל, ברונקס ומת ב-21 במרס 2013. הוא היה בן 95. אשתו, פנינה לבית גבירץ, לה נישא בשנת 1948, נפטרה ב-31 באוקטובר 2018. הם הותירו אחריהם בן, הרב ג'ייקוב ג'יי שכטר, לשעבר מנהל מכון סולובייצ'יק; בת, מרים שכטר; ארבעה נכדים ושמונה נינים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרשל שכטר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "TheRav.net Gallery". אורכב מ-המקור ב-2007-06-15.
2. ↑  Time Magazine November 06, 1972 Guess Who's for Richard Nixon
3. 1 2  "Paid Notice: Deaths. SCHACTER, HERSCHEL". *The New York Times*. 22 במרץ 2013. `{{cite news}}`:  (עזרה)
4. ↑   הרשל שכטר, בביצוע Excerpt: The Rebbe and the Rav, סרטון באתר יוטיוב
5. ↑  "AMERICAN JEWISH CHAPLAINS AND THE SHEARIT HAPLETAH: APRIL-JUNE 1945". אורכב מ-המקור ב-2011-05-21. נבדק ב-2007-06-03.
6. ↑  Fox, MARGALIT (26 במרץ 2013). "Rabbi Herschel Schacter, Who Carried Word of Freedom to Buchenwald, Dies at 95". *The New York Times*. נבדק ב-26 במרץ 2013. `{{cite news}}`:  (עזרה)
7. ↑  *The Jewish Week*, April, 2000 by Maxfield, Jennifer A Bronx Icon: Rabbi Herschel Schacter, his Mosholu Jewish Center closed, reflects on more than five decades lifting spirits and helping the downtrodden.
8. 1 2  "Rabbi Who Cried to the Jews of Buchenwald: 'You Are Free'". *New York Times*. 27 במרץ 2013. נבדק ב-27 במרץ 2013. `{{cite news}}`:  (עזרה)
 

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987010635916605171
* GND: 1244883646
* LCCN: n78053087
* VIAF: 72651512
* WorldCat: lccn-n78053087

 |
**יוסף** (**יוספל'ה**) **טבנקין** (18 במרץ 1921 - 24 בספטמבר 1987) היה ממפקדי הפלמ"ח במלחמת העצמאות.

חייו
----

טבנקין נולד בתל אביב וגדל בעין חרוד. אביו, יצחק טבנקין, היה מנהיג תנועת הקיבוץ המאוחד וממנהיגי תנועת אחדות העבודה, אמו הייתה אווה טבנקין מחלוצות העלייה השנייה. אחד מאחיו היה המשורר וסופר הילדים משה טבנקין. הוא נקרא על שם חברם של הוריו, יוסף זלצמן, שנרצח בשנת 1913.

בשנת 1938 הצטרף לפלוגות השדה (פו"ש) של ארגון "ההגנה" תחת פיקודו של יצחק שדה. בשנת 1939 סיים קורס מפקדי כיתות בג'וערה והשתתף בפשיטה על חירבת דין.

בשנת 1941 התמנה למפקד עין חרוד.
בשנת 1942 התגייס לפלמ"ח, ופיקד על קורסים של מפקדי כיתות ומחלקות של "ההגנה" בג'וערה.
בשנת 1944 התמנה למדריך ראשי במטה הפלמ"ח והיה בין מתווי תורת הלחימה של הפלמ"ח.

בשנת 1947 התמנה למפקד הגדוד הרביעי של הפלמ"ח (שנודע אחר כך כגדוד הפורצים). הוא פיקד על הפשיטה לרמלה, ועל הפשיטה על מחסני המחנה הצבאי הבריטי בתל ליטווינסקי שנועדה להשיג נשק לצורכי ליווי השיירות לירושלים.
במבצע נחשון באפריל 1948 פיקד על הגדוד הרביעי בגזרת שער הגיא, ובירושלים.

תחת פיקודו השתתף הגדוד בפריצת הדרך לירושלים, בקרב הקסטל והכפרים לאורך הדרך לעיר, במבצע הראל, קרב נבי סמואל, קרב סן סימון בקטמון ובית מחסיר, בפריצה לעיר העתיקה, בפריצת דרך בורמה ובפריצת המצור על ירושלים.

טבנקין החליף את יצחק רבין כמפקד חטיבת הראל, ופיקד עליה בין השאר במבצע יורם, במבצע דני, במבצע ההר ובמבצע חורב.

טבנקין נודע כמפקד עצמאי, שלא היסס לסרב לפקודות שהחשיב כמוטעות.

בשנת 1950 השתחרר מצה"ל, כמו מפקדי פלמ"ח רבים שקידומם נחסם בגלל מדיניותו של בן-גוריון, וחזר לקיבוצו עין חרוד.

פעל במסגרת קיבוצו ובתנועת הקיבוץ המאוחד, וניהל מפעלים שונים של התעשייה הקיבוצית. היה מתומכי "התנועה למען ארץ ישראל השלמה" ופרסם ספרים על אביו ועל חטיבת הראל במלחמת העצמאות.

ספריו
-----

* **יצחק טבנקין ואתגרי תקופתנו**, תל אביב: הדר, 1986.
* **המפנה במלחמת העצמאות: מתקפת גדוד פלמ"ח "הפורצים" במבצעי נחשון והראל**, רמת אפעל: יד טבנקין, 1989.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוסף טבנקין** בוויקישיתוף
* יוסף טבנקין, באתר הפלמ"ח
* כתבי יוסף טבנקין בפרויקט בן-יהודה
* הרצאה (מצגת) שמעון גת, יוסף טבנקין, באתר "מ.ת.ג"
* יוסף טבנקין (1921-1987), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  יהודה גורן, יוסף טבנקין, איש עין חרוד נפטר שלשום בן 66, מעריב, 27 בספטמבר 1987
2. ↑  צביקה דרור, **הראל: חטיבת פלמ"ח-הראל במערכה על ירושלים, תש"ח**, הוצאת הקיבוץ המאוחד
3. ↑  אורי ברנר, **"ההתפוטרות" : מדוע נמנע ממפקדי הפלמ"ח להשתלב בפיקוד צה"ל ב-1949**, הוצאת יד טבנקין, 1987

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007306528005171
* ISNI: 0000 0000 4753 6145
* LCCN: nr90013663
* VIAF: 73703248
* WorldCat: lccn-nr90013663

 |
ה**הֶסְפֶּרִידּוֹת** (ביוונית: **Eσπερίδες`**) במיתולוגיה היוונית הן נימפות המשגיחות על גן מבורך בפאתי מערב של העולם. הגן נמצא, על פי מקורות שונים, בהרי ארקאדיה שביוון, ליד הרי האטלס שבלוב או באיי האושר על שפת האוקיינוס. על פי המשורר היווני סְטֵסִיכוֹרוֹס ביצירתו "שירת גֶרְיוֹן", והגאורגרף היווני סטרבו, בחיבורו "גאוגרפיקה" (ספר שלישי), נמצאות ההספרידות בטָרְטֶסוֹס שבדרום איבריה (ספרד). המשורר היווני הסיודוס מספר, כי שמה הקדום של קדיס (Cádiz) היה "אֶרִיתֵיָה", כינוי נוסף של ההספרידות. אחרים קובעים את מקום גן ההספרידות באזור הנמצא בין טנג'יר ולראצ'ה (Larache) שבמרוקו.

אלות בין הערביים
----------------

על פי גרסאות שונות היו שלוש, ארבע ואף שבע הספרידות, אם כי לרוב הן שלוש במספר, כמו השילושים היווניים האחרים (הכַארִיטוֹת והמוֹירוֹת). שמות רבים הוענקו להן, ובהם: אַיגְלֵה (אור סַנוורים), אַרֶתוּסָה, אֶרִיתֶייָה (או אֶרִיתֶאִיס), הֶסְפֶּרִייָה (או הֶסְפֶּרֵייָה), הֶסְפֶּרֶה (או הֶסְפֶּרָה), הֶסְטִייָה והֶסְפֶּרוֹסָה. הן נקראות לעיתים "עלמות המערב", "בנות הערב" או "אלות בין הערביים". כינויים אלה קשורים כנראה למקומן האגדי במערב הרחוק; הֶסְפֶּרִיס היא התגלמות הערב (כפי שאֶאוֹס היא התגלמות השחר) והֶסְפֶּרוֹס הוא "כוכב הערב". הן מכונות גם "האחיות האפריקאיות", אפשר על שום שחשבו כי משכנן באפריקה. תפקידן היה להשגיח על הגן, ועוד מספרים כי הן נהנו גם לשאת קולן בשיר.

הן מתוארות לעיתים כבנות הלילה (ניקס) והחושך (אֶרֶבּוֹס), כפי שאֶאוֹס אשר בפאתי-מזרח, בקולכיס, היא בת הטיטן הִיפֶּרְיוֹן (אל השמש). לפעמים הן מופיעות כבנות אטלס, כבנות זאוס והֶסְפֶּרְיוֹס (או זאוס ותֶמִיס), או כבנות פוֹרְקִיס וקֵטוֹ.

גן ההספרידות
------------

"גני ההספרידות", ציור מאת פרדריק לורד לייטון, 1892.
**גן ההספרידות** הוא גן הפרדס של הֶרָה במערב העולם, בו גדלו עץ יחיד או פרדס של תפוחי זהב המעניקים חיי נצח. התפוחים ניטעו מענפים נושאי-פרי שגאיה העניקה להרה ולזאוס כמתנת כלולותיהם. תפקידן של ההספרידות היה לשמור על הפרדס, אך כפעם בפעם קטפו הן עצמן את פירותיו. הרה, שלא בטחה בהן, הציבה בגן שומר נוסף, לאדוֹן - הדרקון בעל מאה הראשים שאינו נרדם לעולם.

הדמות הראשית במיתוס גן ההספרידות הוא הגיבור הֵרָאקְלֵס (הרקולס). המטלה האחת-עשרה מבין התריסר שהטיל עליו אֶוּרִיסְתֶאוּס מלך מִיקֵנָאי הייתה להביא שלושה תפוחים מגנה של הרה. הראקלס, שלא ידע את מקום הגן, נזקק לעזרתם של אחרים, וסיפור המעשה הוא בעיקרו תיאור תלאותיו של הגיבור בדרכו אל יעדו ובשובו. למיתוס גרסאות אחדות, שהן פועל יוצא של האמונות השונות בדבר מקומו של הגן המופלא. הראקלס הצליח בסופו של דבר להתגבר על כל מכשולי הדרך ולהגיע אל הגן, תוך שהוא משתמש בכוחותיו הפיזיים העצומים ובעורמתו, והוא היחיד מבין גיבורי המיתולוגיה היוונית שהצליח ליטול תפוחים מגן ההספרידות.

ראו גם
------

* המטלה האחת-עשרה של הרקולס - תפוחי ההספרידות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הספרידות** בוויקישיתוף
* הספרידות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb15082916v (data)
* GND: 131813447
* SUDOC: 184668050
* VIAF: 8530053
* WorldCat: viaf-8530053

 |

| **הנימפות** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| נימפות • דריאדות • אוריאדות • ליימקידות • אלסיאדות • אנתוסאידות • אולוניאדות • למפדות • נראידות • ניאדות • אוקיינידים • אאורות • נבולות • הספרידות • היאדות • אסטריאדות | Waterhouse Hylas and the Nymphs Manchester Art Gallery 1896.15 |

 |
מחק לעיפרון
מחק בצורת מקבילית
**מחק** הוא כלי כתיבה המשמש להסרת כתב או ציור שנעשו בעיפרון או בעט מחיק. חיכוך המחק בדף הנייר מסיר את סימני העיפרון. מחקים מכילים גומי, ולעיתים גם ויניל או חומרי פלסטיק. עפרונות רבים מצוידים במחק בקצותיהם. אחד המחקים הוא מחק פחם העשוי מ50% פחם

סוגים
-----

סוגים שונים של מחקים מיוצרים כיום.

סוג המחק שמחובר לעיפרון הוא בדרך כלל בצבע ורוד, ירוק או לבן, עשוי מגומי ובעל מרקם חלק. הוא יעיל לרוב המחיקות, למרות שלעיתים הוא עלול למרוח או להזיק לנייר אם משתמשים בו יתר על המידה. בנוסף, לאחר המחיקה נשארות שאריות המחק. אותן יש להסיר בזהירות שכן הן עלולות להשאיר סימנים על הנייר בצבע המחק.
סוג מחק נוסף שהוא פופולרי בקרב אמנים הוא מחק art gum, שעשוי מגומי רך ומחוספס. הוא מתאים במיוחד למחיקת אזורים גדולים ולא פוגע בנייר. המחק משאיר שאריות רבות ולא מדויק כלל. מחקים מסוג זה הם בדרך כלל צהובים או חומים.

מחק העיסה גם הוא ידוע בקרב אמנים. הוא עשוי מחומר אפור ומזכיר חימר או גומי. היתרון שלו בכך שהוא לא משאיר סימן, ולכן מחזיק מעמד זמן רב יותר ממחקים אחרים. הוא מוחק על ידי ספיגת חלקיקי הגרפיט. ניתן להשתמש בו למחיקה מדויקת או להדגשה. הוא לא מתאים למחיקת שטחים גדולים ועלול להימרח או להידבק אם הוא מתחמם יתר על המידה.

למחקים רכים מוויניל יש מרקם פלסטי והם דומים בתכונותיהם למחקים הסטנדרטיים. הם יכולים להיות מלבניים או בצורת חרוט שמתלבש על קצה העיפרון. כמו כן קיימים מחקים גליליים שנמצאים בקצה העיפרון המכני. המחק נמצא בתוך העט וניתן להוציאו בעת הצורך או להחליפו בחדש. מחקים דקורטיביים רבים מיוצרים במגוון צורות וצבעים (כמו פירות, פרחים, חיות וכדומה), והם נרכשים בעיקר בגלל יופיים ולא לשימוש מעשי.

היסטוריה
--------

צמד מחקים מלבניים לבנים
בשנת 1770 מדען בשם ג'וזף פריסטלי כתב: "ראיתי חומר שמתאים בצורה מצוינת למחיקת סימני עופרת העיפרון מנייר". בכל רחבי אירופה סימני העופרת נמחקו מהנייר באמצעות קוביות קטנות של גומי. גושים של אותו חומר עדיין משמשים למטרה זו.

כמו כן, באותה שנה מהנדס אנגלי בשם אדוארד ניימי יצר את המחק הראשון. לפני יצירת המחק פירורי לחם שימשו למחיקה. ניימי מספר שהוא הרים בטעות פיסת גומי במקום פירור לחם, גילה את סגולותיו של החומר והחל למכור אותו.

אולם גומי בצורתו הגולמית לא נוח למחיקה מפני שהוא מתכלה ומתקלקל עם הזמן. בשנת 1839 הממציא צ'ארלס גודייר גילה את תהליך הגיפור, שהופך את הגומי לחומר עמיד. מחקי גומי נהיו נפוצים יותר ויותר עם גילוי התהליך.

בשנת 1858, היימן ליפמן מארצות הברית רשם פטנט על חיבור מחק לקצה עיפרון. לאחר מכן בוטל הפטנט בנימוק שהוא פשוט חיבור של שני מוצרים קיימים ולא המצאת מוצר חדש.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מחק** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מחק** |

| כלי כתיבה |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| גיר • דיו • טוש • טיפקס • מדגש • מחברת • מחדד • מחק • עיפרון • עט • ציפורן \* קולמוס • קלמר • קסת דיו • נייר פחם • רייספדר • רפידוגרף |  |

 |
**מיכאל כגן** (באנגלית: **Michael Kagan**) הוא יזם וטכנולוג ישראלי, סמנכ"ל טכנולוגיות (CTO) של ענקית החומרה Nvidia, המעסיקה כ-30,000 עובדים, מאז 2004.

חיים אישיים
-----------

כגן נרשם ללימודים בגיל 18 אך לטענתו לא התקבל מכיוון שהיה לו שם משפחה יהודי, ובאותם ימים מי שלא התקבל ללימודים גויס בכפייה לצבא הרוסי. הוריו החליטו לברוח מרוסיה אך עוד לפני שהספיקו נאלץ להקדים ולברוח, יחד עם שני בני דודיו הספורטאים, דרך נהר וטלוגה שבמרכז רוסיה. הגיעו לארץ לראשונה לירושלים, למרכז קליטה בשכונת קטמון, ולאחר שהבינו שאביו אקדמאי הועברו למבשרת ציון.

אמו של מיכאל נפטרה כשהיה בגיל צעיר, ואילו אביו, שהתחתן בשנית, אף שהיה דוקטור לפיזיקה, ישב בכלא 11 שנה בתקופת סטלין, מכיוון שהביע ביקורת עליו בפומבי. את סבו הוציאו להורג בשנת 1937 על סירוב לשתף פעולה עם השלטונות.

למד הנדסת תוכנה בטכניון ולאחר מכן התגייס כעתודאי, לחיל חימוש. מיד אחרי שירות סדיר, החל לעבוד באינטל, והיה שם משנת 1983 ועד 1999, אז הצטרף לצוות המייסדים של מלאנוקס שגיבש איל וולדמן, שנרכשה לבסוף על ידי Nvidia תמורת 6.9 מיליארד דולר.

מיכאל נשוי ואב לשישה ילדים, מתגורר בזכרון יעקב, ושם אף עובד במשרד בביתו כסמנכ"ל אחת החברות הגדולות בעולם.

קישורים חיצוניים
----------------

* מיכאל כגן: המוח הישראלי שמעצב את עתיד ענקית השבבים, טל שחף, באתר Tech12, אפריל 2023
* בינה מלאכותית הגל השני של מהפכת המחשוב, מיכאל כגן, מנהל הטכנולוגית של אנבידיה, סרטון ביוטיוב, נובמבר 2023

הערות שוליים
------------
דוגמה לאחד מהסוגים הרבים והשונים של מכשירי חלב סויה
**מכשיר חלב סויה** היא מכשיר מטבח קטן המבשל אוטומטית חלב סויה, משקה לא חלבי העשוי מפולי סויה. יצרני חלב סויה פועלים בדומה לשילוב בין ממחה ביתי לבין מכונת קפה אוטומטית. ניתן לתכנת חלק ממכשירי חלב הסויה להכנת חלב שקדים, חלב אורז ומשקאות מושרים אחרים על בסיס ירקות.

ניתן להכין חלב סויה ביתי לפי טעמם ודרישותיהם התזונתיים של השותה. עיסת סויה, תוצר לוואי של הכנת חלב סויה, יכולה לשמש כמרכיב במתכונים ומוצרי מזון רבים.

שיטות רגילות להכנת חלב סויה בבית הן לרוב דורשות עבודה מאוד אינטנסיבית (השריית פולים, טחינה בבלנדר, סינון ולאחר מכן בישול). מכונות חלב סויה מבצעות רבות מהשלבים הללו באופן אוטומטי, ומפשטות את ייצור חלב הסויה הביתי.

פעולה רגילה
-----------

לפני השימוש, הפולים היבשים נשטפים במים כדי להסיר פסולת חלקיקים, הם מושרים למשך 10-6 שעות כדי להרטיב ולרכך את השעועית היבשה, ולאחר מכן נשטפים שוב לפני השימוש. פולי הסויה הלחים מונחים לתוך תא הטחינה, שם הם נטחנים לעיסה דקה, ונופלים לתוך תא סינון ומסוננים דק טבולים בסיר המים.

העיסה הספוגה במים בתהליך דומה לזה של הכנת תה. סיר המים מחומם, ומבשלים היטב גם את חלב הסויה המומס וגם את מוצקי הסויה המסוננים, שהופכים לעיסת סויה. לדגמים החדשים בשוק אין כעת כוס סינון - פולי סויה מונחים ישירות בתוך כד המכונה.

רוב מכשירי חלב הסויה כוללים מנגנון לעצירת גלישת חלב הסויה הרותח. המחמם נכבה כאשר מפלס המים מתקרב לחלק העליון של החדר, ולאחר מכן מופעל שוב כאשר חלב הסויה חוזר לרמה מקובלת. תהליך זה חוזר על עצמו במשך תקופת הבישול, הנמשכת כחמש עשרה דקות.

כאשר חלב הסויה מבושל לחלוטין, המכונה תכבה אוטומטית, ותותיר את עיסת הסויה בכוס המסנן ואת חלב הסויה בתא המים. מכונות רבות יצפצפו כדי להודיע למשתמש על סיום הכנת חלב הסויה.

לקריאה נוספת
------------

הערות שוליים
------------

קישורים חיצוניים
----------------

* סקירה של מכשירי חלב סויה
* סקירה של מכשירי חלב סויה מאת Vickilynn Haycraft

1. ↑  Watters, Becca (2021-03-05). "8 Best Nut Milk Makers: Your Buyer's Guide". *Heavy* (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-04-19. Cool kitchen gadgets that simplify the process of making homemade nut milk, nut milk makers do all the heavy lifting. Some even eliminate the need for prep-work, pre-soaking, and strainers
פודינג לחם עם רוטב ויסקי ווניל
פודינג לחם וחמאה, בפודינג
**פודינג לחם** הוא קינוח מהמטבח הבריטי, הפופולרי גם בדרום ארצות הברית, בלגיה וצרפת. מרכיביו הם לחם ישן (לרוב שאריות), שומן מן החי, ביצים, סוכר או סירופ העשוי מסוכר, תבלינים ופירות יבשים.

הכנת הקינוח כוללת השריית הלחם במרכיבים הרטובים, לעיתים למשך הלילה. לאחר מכן הלחם נסחט, מעורב עם שאר המרכיבים, ונאפה בתבנית. לרוב נאכל קר. לעיתים מוגש ברוטב ויסקי, רום או קרמל.

קינוח דומה, פודינג לחם בחמאה הוא גרסה אפויה של פרנץ' טוסט. קינוח זה מוכן בתבנית המכילה תערובת של ביצים וחלב, לעיתים עם וניל ותבלינים נוספים. על גבי תערובת זו מניחים פרוסות לחם מרוחות בחמאה, עם צימוקים פזורים עליהן. לאחר האפייה, יש המגישים את הקינוח בתוספת פודינג. מאכל זה נחשב כמאכל לילדים, אם כי קיימת גרסה הכוללת הוספת ויסקי ומתאימה למבוגרים. גרסאות מודרניות נוספות כוללות הוספת פירות יבשים או טריים בין שכבות הלחם, המסת שוקולד לתוך תערובת הביצים והחלב, ושימוש בסוגי לחם מיוחדים כמו קרואסון.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פודינג לחם** |

* פודינג לחם - אוכל - ynet / מיכל לוי, באתר ynet
* מבחר מתכוני פודינג לחם, מפורום "מטעמים"
**אהרן גוּרשטיין** (כך גם בכתיב יידי; 1895 – 1941?) היה משורר יידי, מבקר ספרות וחוקר תולדות הספרות היידית סובייטי.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד ב-1895 בעיירה קרולבץ (אנ') שבדרום האימפריה הרוסית (כיום במחוז סומי שבאוקראינה). בגלל עבודתו של אביו, שהיה פועל תחבורה, עברה המשפחה ממקום למקום. בגיל 16 פרסם את שירו ראשון. ב-1913 הוא סיים את לימודיו בגימנסיה יידית בווילנה, ובשנים 1916–1920 למד ספרות עברית באוניברסיטת פטרוגראד. ב-1920 התגייס לצבא האדום, עקב קוצר ראייה הוא הועבר לשירות מטה בחטיבתו ומאוחר יותר בארמייה השישית. בשירותו במטה הוא היה שותף במערכת העיתונאית של הצבא, הוא פרסם את "דפי המתנדב". הוא השתחרר מן השירות ביוני 1921.

לאחר שחרורו הוא החל ללמוד באוניברסיטת מוסקבה, פרסם מספר עבודות בכתבי עת ועיתונים במוסקבה. תוך כדי לימודיו עבד גם בקומיסריון העממי לענייני מיעוטים. ב-1926 הוא החל ללמד באוניברסיטת מוסקבה השנייה, זמן קצר לפני כן הוא פרסם עבודה מקיפה על י"ל פרץ. החל מ-1931 הוא בתור מרצה לתולדות ספרות יהודית במכונים פדגוגיים של קייב ואודסה. הוא חקר את הבעיות של הספרות היהודית במאה ה-19 ואת עבודותיהם של שלום עליכם, דוד ברגלסון, דער נסתר, שמואל הלקין ואחרים. בשנים 1935–1936 הוא עבד במחלקה לביקורת ספרותית וביבליוגרפיה של העיתון "פראבדה", הוא פרסם מספר ביקורות על ספרות סובייטית בת-זמנו.

לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות התגייס לצבא האדום. הוא נהרג כנראה בקרב ליד מוסקבה ב-1941.

פרסומיו
-------

* **דער איצטיקער צושטאנד פון פערעצעס ביאגראפיע**, מינסק, 1925.
* **וועגן אונזער קריטיק**, מאסקווע, 1925.
* **פראגן פון מארקסיסטישער ליטעראטור קענטעניש**, מאסקווע, 1931.
* **פלעכאנאווס אנשויונגענ וועגנ ליטעראטור**, קיעוו, 1935.
* **מענדעלע און זיין צייט : מאטעריאלן צו דער געשיכטע פון דער יידישער ליטעראטור אין 19 יארהונדערט**, מאסקווע, 1940.
* **שאלעמ אלייכעמ : זיין לעבן און שאפן**, מאסקווע, 1946.

קישורים חיצוניים
----------------

* רשימת הפרסומים של אהרון גורשטיין, בקטלוג הספרייה הלאומית
* אהרון גורשטיין, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית)
* אנחנו כאן (ברוסית)
* א. גורשטיין (1895-1941), (אהרון), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  אהרון גורשטיין, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית).
2. ↑  אנחנו כאן (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007307966605171
* GND: 172976472
* ISNI: 0000 0000 8216 6186
* LCCN: n89611895
* NTA: 297226371
* VIAF: 31139276
* WorldCat: lccn-n89611895

 |
**כריסטיאן זקארדו** (באיטלקית: **Cristian Zaccardo**; נולד ב-21 בדצמבר 1981) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת המגן הימני.

קריירת מועדונים
---------------

זקארדו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בולוניה. בשנת 2000 הצטרף לקבוצה הבוגרת אך הושאל לספציה לעונה אחת. ב-18 באוקטובר 2001 ערך את הופעת הבכורה שלו בבולוניה בהפסד 1-0 ללצ'ה.

בקיץ 2004 חתם בפלרמו תמורת 680 אלף אירו. זקארדו היה שותף להישג השיא של המועדון ב-37 שנים שסיימה במקום השישי והעפילה לראשונה בתולדותיה לגביע אופ"א. בעונת 2007/2008 שימש כקפטן המועדון.

בקיץ 2008 חתם בוולפסבורג מבונדסליגה, עמה היה שותף לזכייה הראשונה של המועדון באליפות גרמניה. בסיום העונה חתם בפארמה.

ב-24 בינואר 2013 זקארדו חתם לשנה וחצי במילאן תמורת כרטיס השחקן של ג'מאל מסבאח. ב-1 בפברואר 2015 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-3 נגד פארמה.

בקיץ 2015, עבר בהעברה חופשית לקארפי העולה החדשה לסרייה א' בה הוא חתם על חוזה לשנתיים, אך שיחק במדיה שנה לאחר שהמועדון חזר לסרייה ב' בסיום העונה.

ב-31 באוגוסט 2016, זקארדו הושאל לויצ'נצה עם אופציה לרכישה בסיום העונה. ב-13 ביולי 2017 שוחרר מהמועדון.

באוקטובר 2017 חתם בחאמרון ספרטנס מליגת העל המלטזית במדיה שיחק עד לסיום העונה.

ב-31 בינואר 2019 חתם בטרה פיורי מסן מרינו. ב-9 ביולי 2019 הודיע על פרישה בחשבון האינסטגרם שלו.

קריירה בינלאומית
----------------

זקארדו שיחק בכל הנבחרות הצעירות של איטליה.

ב-17 בנובמבר 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 0-1 נגד פינלנד. ב-8 באוקטובר 2005 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד סלובניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006 שהבטיח את עלייה של איטליה למונדיאל 2006. זקארדו נכלל בסגל הנבחרת לקראת המונדיאל. בשלב הבתים שיחק שני משחקים והבקיע שער עצמי בתיקו 1-1 נגד ארצות הברית. בהמשך, איטליה זכתה באליפות העולם. ב-17 באוקטובר 2007 ערך את הופעתו האחרונה בניצחון 0-2 נגד דרום אפריקה.

תארים
-----

וולפסבורג
* הבונדסליגה: 2008/2009

טרה פיורי
* הגביע הסן מרינזי: 2018/2019

נבחרת איטליה
* גביע העולם: מונדיאל 2006

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

| **נבחרת איטליה – מונדיאל 2006 - אלופת העולם** |
| --- |
| 1 בופון • 
2 זקארדו • 
3 גרוסו • 
4 דה רוסי • 
5 קנבארו • 
6 ברצאלי • 
7 דל פיירו • 
8 גאטוזו • 
9 טוני • 
10 טוטי • 
11 ג'ילארדינו • 
12 פרוצי •
13 נסטה • 
14 אמליה •
15 יאקווינטה •
16 קאמורנזי •
17 בארונה •
18 אינזאגי •
19 זמברוטה •
20 פרוטה •
21 פירלו •
22 אודו •
23 מטראצי •
מאמן: ליפי | איטליהאיטליה |
**יקטרינה איבנובנה זלנקו** (באוקראינית: **Зеленко Катерина Іванівна**) (14 בספטמבר 1916, קורושצ'ין, מחוז ווהלין, האימפריה הרוסית - 12 בספטמבר 1941, מחוז סומי, ברית המועצות) הייתה טייסת קרב אוקראינית בצבא ברית המועצות במלחמת העולם השנייה. היא האישה היחידה בעולם שביצעה נגיחה אווירית.

בול רוסי משנת 2014 שמנציח את זלנקו ואת הנגיחה האווירית שביצעה

קורות חיים
----------

זלנקו התחנכה בקורסק, ולאחר מכן עקרה עם אמה לוורונז'. שם למדה בבית ספר תיכון לטיסה. באוקטובר 1933 סיימה הכשרה במועדון הטיסה של וורונז' ונשלחה לבית הספר הצבאי לטיסה מספר 3 באורנבורג, על שם קלימנט וורושילוב. לאחר מכן הוצבה בחטיבת המפציצים הקלים ה-19 בחרקיב. במהלך מלחמת החורף הייתה זלנקו הטייסת היחידה ממין נקבה בשירות פעיל. על תפקודה במהלך המלחמה עוטרה בעיטור הדגל האדום

ערב הפלישה הגרמנית לברית המועצות השתתפה זלנקו בהכשרה מחדש של סגל אוויר בכיר בשבע אוגדות הטיס, להטסת סוחוי Su-2. לאחר תחילת הפלישה, ביצעה זלנקו ארבעים גיחות (לרבות גיחות לילה) והשתתפה בשנים עשר קרבות אוויר עם מטוסי אויב. ב-12 בספטמבר 1941 הותקף מטוס הסוחוי 2 של זלנקו על ידי שבעה מטוסי מסרשמיט מדגם Bf-109. לאחר שאזלה לזלנקו התחמושת, ביצעה נגיחה אווירית מלמעלה, ופילחה מסרשמיט לשניים באמצעות המדחף הקדמי. אולם כתוצאה מכך התפוצץ מטוס הסוחוי שלה, והיא הועפה מתא הטייס. עדי ראייה שצפו בקרב האווירי זיהו את גופתה.

ב-5 במאי 1990 הוענק לזלנקו עיטור גיבור ברית המועצות. כוכב לכת מינורי, 1900 קטיושה, נקרא על שמה. בעלה של זלנקו, פאבל איגנטנקו, נהרג אף הוא בקרב אוויר, בשנת 1943.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יקטרינה זלנקו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  אזכור הנגיחה האווירית (אנגלית) באתר חברת סוחוי.
**ירין פרי** (נולדה ב-12 ביוני 2005) היא שחקנית, מנחת טלוויזיה, מדבבת, דוגמנית, אושיית רשת וזמרת ישראלית.

ביוגרפיה
--------

פרי נולדה וגרה בראשון לציון, לומדת בנוער הבימה בניהולו של שי פיטובסקי, למדה ב״סטודיו במה״, משחק מול מצלמה (נאור זילברמן), הייתה בלהקה צעירה בבי״ס ל״מיומנה״, היפ הופ, מודרני, למדה בבי״ס למוזיקה ״ווקאל״, למדה בבית הספר מרכז רון ורדי לטיפוח ילדים מחוננים ומצטיינים, שותפה בצמד המוזיקלי 2sweet.

ב-2023 התגייסה לצה"ל והיא משרתת בדובר צה"ל, בחיל הים כעיתונאית.

טלוויזיה
--------

בשנת 2017 השתתפה בספיישל בת מצווה עם נועה קירל בתוכנית זמר חתונות בערוץ 24, התוכנית מסקרת את היום של שתיהן במקביל ומסתיימת בהופעה משותפת בבת המצווה של ירין. בנוסף, השתתפה בסרט בערוץ ״חינוכית״ במסגרת פרויקט זיכרון, וכן היא שיחקה בפאנל הילדים בתוכנית "בין השורות חגים ומועדי ישראל" בחינוכית.

משנת 2018 שחקנית בפאנל הילדים בתוכנית אירוח שבועית - ״הערב יהיו כאן״ עם ירון ברובינסקי, (ערוץ 11 - פינת הילדים), שיחקה בתפקיד גלי בסדרה קופיקו במשטרה, שיחקה בתפקיד ספיר בסדרה חברות, משחקת בתפקיד יעל הבת של שי ושני בסדרה סברי מרנן החל מהעונה הרביעית.

משנת 2019 כותבת ומנחה תוכנית אירוח שבועית בערוץ Kidz, חיים בסלפי, כמנחה הראשונה והצעירה ביותר בתוכנית מסוגה בישראל. היא גם מנחה ושחקנית בתוכנית בלאגניקס המשודרת בערוץ TeenNick, מנחה בערוץ הטיולים בסדרה מטיילים בארץ בפרקים ראשון לציון וכפר סבא וכן מתפעלת ערוץ מתיחות ביוטיוב. כמן כן, פרי השתתפה בכמה פרסומות בטלוויזיה, ובכלל זה בפרסומת לרלב״ד ומשרד החינוך.

פילמוגרפיה
----------

### סרטים ודרמה

* אבן דרך - סרט קצר עם אסתי זקהיים ואלחי לויט - זכה בפרסים בפסטיבלים בעולם.
* שיר אמונה - סרט קצר, פסטיבל דרום.
* המטפלת - סרט קצר עם יעל לבנטל, אוניברסיטת תל אביב.
* סרט קצר - פסטיבל טרבייקה.
* סרטון קצר ״הרמוניקה״, עופר בן חיון, אוניברסיטת תל אביב.
* סרט קצר ״נעורים״, זיו הרמלין, אוניברסיטת תל אביב.

### דיבוב

* 2018 - הפסקת עשר, ערוץ wiz
* 2018 - קודי קא-פאו, ערוץ הופ בתפקיד מיי
* 2018 - וטרינרים צעירים ערוץ לוגי בתפקיד אוליביה

קישורים חיצוניים
----------------

* ירין פרי, ברשת החברתית אינסטגרם
* ירין פרי, ברשת החברתית טיקטוק
* ירין פרי, סרטונים בערוץ היוטיוב
* ירין פרי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* ירין פרי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* : שיראל בורוכוב וירין פרי מספרות לנו על ההצלחה בגיל כל כך צעיר באתר מעריב לנוער, 3 באוקטובר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  זמר חתונות, עונה 3 באתר מאקו
2. ↑  דף הבית באתר יוטיוב
3. ↑  מתוקות מדי: שיראל בורוכוב וירין פרי מספרות לנו על ההצלחה בגיל כל כך צעיר באתר מעריב לנוער, 3 באוקטובר 2019
4. ↑  דף הבית באתר יוטיוב
5. ↑  חוזרים לבית הספר - המבצע! באתר יוטיוב
6. ↑  נעורים באתר יוטיוב
**סמל העיר בני ברק** הוא סמלה הרשמי של העיר בני ברק ועיריית בני ברק, מאז הוכרזה כמועצה מקומית ב־1937 ועד היום. את הרעיון לעיצוב הסמל הגה גזבר המועצה דאז, שכנא רוטנברג (רותם).

תיאור הסמל
----------

סמלה של בני ברק מורכב ממגן שחלקו העליון מעוצב כחומה, מוטען בשמש מפציעה מבין שתי גבעות ומאירה על קלף שעליו כתוב "עיריית בני ברק" (לאחר הכרזתה כעיר) ולוחות הברית. בגרסה הרגילה, הסמל בצבעי כחול ולבן, למעט לוחות הברית שהם צהובים. בגרסאות אחרות, בהן זו המופיעה על דגל העיר הסמל הוא בצבעי ירוק וצהוב (בגרסה זו הכיתוב לא מופיע בתוך קלף), או שהשמש צהובה ולוחות הברית לבנות.

משמעות
------

* שתי הגבעות מייצגות את הגבעות שסביב העיר (בני ברק של הימים ההם שכנה ברובה בשטח שבין גבעת רוקח ו"גבעת הישיבה").
* השמש הזורחת מבוססת על הסיפור המופיע בהגדה של פסח:

> 
> מַעֲשֶׂה בְּרַבִּי אֱלִיעֶזֶר וְרַבִּי יְהוֹשֻעַ וְרַבִּי אֶלְעָזָר בֶּן עֲזַרְיָה, וְרַבִּי עֲקִיבָא וְרַבִּי טַרְפוֹן, שֶהָיוּ מְסֻבִּין **בִּבְנֵי בְרַק**, וְהָיוּ מְסַפְּרִים בִּיצִיאַת מִצְרַיִם כָּל אוֹתוֹ הַלַּיְלָה, עַד שֶׁבָּאוּ תַלְמִידֵיהֶם וְאָמְרוּ לָהֶם: "רַבּוֹתֵינוּ, **הִגִּיעַ זְמַן קְרִיאַת שְׁמַע שֶׁל שַׁחֲרִית!**
> 
> 
> 
> 

* לוחות הברית - מייצגות את צביונה התורני של העיר.

סמליל ממותג
-----------

בעשור השני של המאה ה-21 נעשה שימוש בסמליל ממותג הכולל את הסמל המקורי בצדו התחתון, לצד שם העיר והסלוגן "תורה. חינוך. חסידות. עיר שהיא עולם". חלקו העליון של הסמליל כולל איור צבעוני המזכיר ספר פתוח (רמז לריבוי מוסדות התורה בעיר) וקווי מיתאר של בניינים ושל לוחות הברית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  צבי כספי,
על ר' שלום שכנא רותם זצ"ל, המעין, גליון טבת תשע"א
הכותל המזרחי של בית הכנסת
**בית הכנסת של עולי חַיְדַאן** הוא בית כנסת ישן של עולי תימן שנבנה ב-1909 בעת העלייה השנייה והוא שוכן בשכונת שעריים ברחובות.

היסטוריה
--------

בשנת תרס"ט (1908–1909), הגיעו לנמל יפו שתי קבוצות עולים משני מחוזות בתימן – סעדה וחַיְדַאן. מנשה קפרא שעל שמו נקרא הרחוב בו שוכן בית הכנסת, עמד בראש קבוצת עולי חידאן. בדרכם לארץ ישראל הם עברו מדבר, הותקפו על ידי שודדים והפליגו באניות מפרש בים סוער. חלק ניכר מהעולים האלה הצטרפו לעולי תימן ברחובות שהגיעו שנתיים קודם לכן, והאחרים פנו לראשון לציון ולפתח תקווה. 

בית הכנסת נבנה ב-1909 והיה אחד משלושת הבתים הראשונים שנבנו בשכונת שעריים, המבנה לא עבר שינויים עם השנים, ושומר על צורתו המקורית גם בעשור השני של המאה ה-21. בית הכנסת פועל רק בשבתות. בית הכנסת שוכן ברחוב מנשה קפרא 40, רחוב זה נקרא על שמו של מנהיג עולי חידאן שהגיעו לרחובות, מנשה קפרא.

מבנה בית הכנסת
--------------

מבנה בית הכנסת נבנה ללא פאר, במעט הכסף שנותר לאחר תלאות הדרך מתימן. עקב מחסור באמצעים חומרי הבניה ושיטות הבניה היו פשוטות ביותר. 

בית הכנסת בנוי אבני כורכר מלוכדות בטיט, ומטויח מבחוץ עם גג רעפים. מלכתחילה נבנה בית הכנסת כבית מגורים, בו חדר אחד הוקדש לתפילה. מקור המנהג להקים בתי כנסת קטנים רבים על אדמה פרטית, במקום להקים בית כנסת אחד גדול על אדמה ציבורית, טמון במסורת התפילה[דרושה הבהרה].

עם הקמת בית הכנסת היו מתפללים בחדר הקטן הסמוך לכניסה, כשבחלל הגדול הצמוד, התגוררה משפחת צדוק.

בית הכנסת במאה ה-21
-------------------

בעשור השני של המאה ה-21, קהילת המתפללים מתחלקת לכ-90% מתפללים ותיקים, ו-10% צעירים. גבאי בית הכנסת במשך שנים רבות היה יחזקאל שנפטר בתחילת 2017. אחריו מונה שמשון מיקשי להיות האחראי על בית הכנסת.

בבית הכנסת יש ספר תורה עתיק יומין שנשמר וחודש, ועוד ספר חדש נוסף שנתרם בתחילת 2016, ובג' בסיוון תשע"ז בית הכנסת זכה בהכנסת ספר תורה שלישי. בית הכנסת מחזיק גם שני ספרי תורה נוספים, שלא נמצאים בשימוש בשל היותם פסולים.

בית הכנסת פתוח למתפללים בדרך כלל רק בימי שישי ושבת, מאחר שהמתפללים מפוזרים ומתפללים גם בבתי כנסת נוספים בעיר רחובות. המניין משתנה בצורה מחזורית (שטיבלך).
מספר המתפללים הקבועים הם כ-10–15 וותיקים, שהמשיכו לפקוד את בית הכנסת מאז עלייתם ארצה, והם בני 80–85 שנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת של עולי חידאן** בוויקישיתוף
* בית הכנסת עולי חידאן, מתוך אתר הארכיון לתולדות רחובות
* ישראלה קומפטון, בית הכנסת עולי חידאן בשכונת שעריים, "סיפורי בתים: סיפורם של 70 בתים בתולדות ההתיישבות", בעריכת זאב ענר, הוצאת משרד הביטחון, 1988, עמ' 225–227
* בית הכנסת עולי חידאן, מתוך הבלוג של נטלי מסיקה, 2017

הערות שוליים
------------

1. ↑  חידאן א-שאם באתר בית התפוצות
2. 1 2  בית הכנסת עולי חידאן, מתוך אתר הארכיון לתולדות רחובות
3. ↑  בית הכנסת עולי חידאן בשכונת שעריים, "סיפורי בתים: סיפורם של 70 בתים בתולדות ההתיישבות", עמודים 226–227
4. ↑  בית הכנסת עולי חידאן, מתוך הבלוג של נטלי מסיקה, 2017
**ערפאת ג'אקו** (נולד ב-10 בנובמבר 1988) הוא כדורגלן טוגולזי המשחק בסבטה סיטי בעמדת החלוץ.

קריירה
------

ג'אקו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת מרלאן המקומית. בקיץ 2008 הצטרף לאשאנטי גולד מליגת העל הגנאית. בקיץ 2009 חתם בבני סכנין מליגת העל. ב-15 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בסכנין בהפסד 1-0 למ.ס. אשדוד במסגרת גביע הטוטו. ב-12 בספטמבר 2009 הבקיע את שני שערי הבכורה שלו בניצחון 0-2 נגד הפועל פתח תקווה. בקיץ 2010 חתם בהפועל עכו לשתי עונות. במהלך 16 משחקי הליגה בהם שיחק כבש ג'אקו 10 שערים כאשר רק רועי דיין (14 שערים) כבש יותר ממנו, אך בשונה מדיין ג'אקו עזב את עכו במהלך העונה.

במהלך ינואר 2011 הגישה אנז'י מחצ'קלה ההרוסית הצעה על השחקן שהיה מעוניין במעבר לרוסיה, אך לא קיבל את השחרור מהפועל עכו ולא זכה לדקות משחק. בסיום העונה שוחרר מהמועדון וחתם באנז'י תמורת 600 אלף אירו. באמז'י לא זכה לדקות משחק ובתחילת עונת 2011/2012 הושאל לגזיאנטפספור הטורקית. בינואר 2012 הושאל לאל-ערבי מליגת העל הקטארית.

בקיץ 2012 שוחרר מאנז'י וחתם באינטר באקו מליגת העל האדרית. ב-15 בספטמבר 2012 כבש את שער הבכורה שלו באזרבייג'ן, שגם הביא לסיומן של שנה ו-9 חודשים ללא שער של ג'אקו. בינואר 2013 ג'אקו שב לקדנציה שנייה בבני סכנין.

בקיץ 2013 חתם בדאצ'יה קישינב מליגת העל המולדובית עד לסיום העונה. בינואר 2015 חתם במונאנה מליגת העל הגבונזית.

ב-10 בספטמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טוגו בהפסד 1-0 לזמביה. ג'אקו ערך שתי הופעות נוספות במדי הנבחרת.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  מחסאן נאסר, ‏ערפאת חתם בסכנין: אעזור לקבוצה לתקוע יתד, באתר ONE‏, 12 באוגוסט 2009
2. ↑  דורון בן דור, ‏ג'אקו ערפאת חתם בהפועל עכו לשתי עונות, באתר ONE‏, 4 באוגוסט 2010
3. ↑  מערכת וואלה! ספורט‏, ג'אקו ערפאת חתם בהפועל עכו לשתי עונות, באתר וואלה!‏, 20 במאי 2011
**שירת הים** היה מאחז בדרום רצועת עזה, על חוף הים התיכון במרכז רצועת החוף של גוש קטיף, שפונתה במסגרת תוכנית ההתנתקות.

היישוב נבנה על תשתית של עשרה בתי נופש שנבנו בסמוך לרצועת החוף ושמשו קצינים מצריים לפני מלחמת ששת הימים. בתום המלחמה הועברה הבעלות על מבנים אלו למנהל האזרחי. בקשות למתן אישור להתיישבות יהודים במקום נדחו. ב-20 בנובמבר 2000 אירע במבואות כפר דרום פיגוע שבו נהרגו שני אזרחים ונפצעו עשרות, רובם ילדים שהיו בדרכם לבית הספר. בט"ו בשבט תשס"א (2001) הקימה קבוצת צעירים מישיבת תורת החיים את "שירת הים" כתגובה. היישוב מעולם לא הוכר על ידי ממשלת ישראל. השם שירת הים הוענק למקום על ידי רוחמה שפירא, וזאת בעקבות סמיכות הקמת היישוב ל"שבת שירה" שבה נקראת בבתי הכנסת "שירת הים".

ההתנתקות
--------

עד תהליך ההתנתקות התגוררו במקום כ-20 משפחות בקראוונים ובמבנים נטושים ובמקום הוקמו גינת משחקים ובית כנסת. ביישוב התגוררו במאי 2005 כ-16 משפחות. התושבים ייעדו את יישובם לשמש כאתר נופש ותיירות, למרות המצב הביטחוני הקשה באזור.

לקראת מועד ביצוע תוכנית ההתנתקות הוקמו לאורך החוף ליד שירת הים עשרות סוכות שקלטו לתוכן עשרות רבות של מתנחלים חדשים. חלקם הגדול הסתננו לגוש קטיף דרך מחסומי הצבא והמשטרה. בשירת הים וביישוב הסמוך, כפר ים, פרצו בחודש יוני 2005 עימותים קשים עם תושבי אזור המואסי הסמוך ועם כוחות הביטחון.

היישוב פונה ב-18 באוגוסט 2005, במסגרת יישום תוכנית ההתנתקות. בני הנוער שהיו שבמקום, בהנהגתו של אריה יצחקי הכריזו על הקמת אוטונומיה יהודית שנקראה "הרשות היהודית העצמאית של חבל עזה". הם הציתו מחסומים, צמיגים, פחי אשפה ועצי תמר וחלקם התבצרו בבית הכנסת ובמוסדות ציבור אחרים. יצחקי אף איים לירות בשוטרים ובחיילי צה"ל.

אחרי תלאות ממושכות הושג הסכם על פתרון קבע לקהילה ביישוב משכיות בבקעת הירדן. עד להקמת הבתים במשכיות עברו המתיישבים למגורים זמניים ביישוב הקהילתי חמדת, בקרבת משכיות. בחודש דצמבר 2006, נתן שר הביטחון, עמיר פרץ, את האישור הסופי להרחבת היישוב בכ-30 בתים צמודי קרקע חדשים. ההחלטה קוממה את מחלקת המדינה האמריקנית, ואת האיחוד האירופי, אשר מיהרו לפרסם הודעות המבקרות את ההחלטה. בספטמבר 2009 החלו במקום עבודות לבניית 20 בתי קבע. לצד בתי הקבע קמה שכונת קראוונים וכיום מתגוררים מפוני שירת הים במשכיות.

לקריאה נוספת
------------

* אריק יפת: **על הנסים - סיפורים מגוש קטיף**, הוצאת ספריית נצרים, תשס"ה, 2005.
* חגי הוברמן: **שורשים בחולות**, הוצאת מדרשת נצרים, תשס"ה, 2005.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שירת הים** בוויקישיתוף
* אורי גליקמן, כאן ביתי: שירת הים, באתר nrg‏, 3 במאי 2005

הערות שוליים
------------

1. ↑  כתבי ynet, רגע האמת בכפר ים: יצחקי מאיים לפתוח באש, באתר ynet, 18 באוגוסט 2005
2. ↑  אתר למנויים בלבד עמוס הראל, עשור להתנתקות: הצבא והמדינה השתנו, נסיגה מהגדה היא כבר סיפור אחר לגמרי, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2015
3. ↑  מוטי סנדר, שירת הים קולטים משפחות ליישוב הקבע במשכיות. באתר קטיף.נט, 26 בינואר 2006
4. ↑  מוטי סנדר, ויסעו ויחנו ב...חמדת. באתר קטיף.נט, 9 במרץ 2006

| ההתנחלויות שפונו במהלך ביצוע תוכנית ההתנתקות |
| --- |
| גוש קטיף | נוה דקלים • נצר חזני • פאת שדה • קטיף • רפיח ים • שירת הים • שליו • תל קטיפא • בדולח • בני עצמון • גדיד • גן אור • גני טל • כפר ים • כרם עצמונה • מורג • דהנייה |
| התוחמת הצפונית | אלי סיני • דוגית • ניסנית |
| מרכז רצועת עזה | כפר דרום • נצרים |
| צפון השומרון | גנים • כדים • חומש • שא-נור |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007588749205171

 |
פרש תסלי בצבאו של אלכסנדר הגדול.
**תסליה** או **תסאליה** (ביוונית מודרנית: **Θεσσαλία**) הוא חבל היסטורי בצפון יוון, כיום אחד ממחוזות יוון המודרנית. בטרם תקופת המעבר ביוון הייתה תסאליה ידועה בשם **איוליה**, ומכאן מקור שמו של הניב האיולי.

בניגוד לערי המדינה (פוליס) שקמו בחבלי הארץ הדרומיים יותר (בעיקר אטיקה, בויאוטיה והפלופונסוס), התסאלים התגוררו ביישובים כפריים, תחת שלטון אוליגרכי של משפחות מיוחסות, במצב שניתן לתארו כמעין פאודלי.

בדומה ליחס למוקדון, שאר היוונים התייחסו אל התסאלים כאל פראים שאינם ראויים להיקרא "הלנים", אולם עם כיבוש החבל בידי פיליפוס השני מלך מוקדון, באמצע המאה ה-4 לפנה"ס, והקמת האימפריה היוונית על ידי בנו, אלכסנדר, נטמעו התסאלים בשאר היוונים.

ככוח לוחם, התבססו התסאלים על חיל הפרשים המצוין שלהם, בניגוד לשאר יוון, שם תפסו ההופליטים את הבכורה. הפרשים גויסו מקרב האצולה התסאלית ונודעו כאיכותיים ביותר ביוון הקלאסית. גם בצבאו של אלכסנדר הגדול היוו הפרשים התסאלים נדבך מרכזי, ולא נפלו אפילו מההטיירוי. המקורות מספרים כי במלחמות הדיאדוכים, שפרצו עם מותו של אלכסנדר הגדול, הביסו הפרשים התסאלים מספר פעמים את ההטיירוי בקרב.

בתסליה נמצא אחד האתרים המפורסמים ביוון, הר אולימפוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תסליה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של תסליה (ביוונית מודרנית)
* מאיר בלייך, ‏לא רק האולימפוס: במזרח יוון יש אטרקציה בקנה מידה בינלאומי, באתר מעריב אונליין, 6 בספטמבר 2018
* תסליה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* תסליה, סרטונים בערוץ היוטיוב

| מחוזות יוון |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אטיקה • אפירוס • דרום הים האגאי • האיים היוניים • כרתים • מזרח מקדוניה ותראקיה • מערב יוון • מערב מקדוניה • מרכז יוון • מרכז מקדוניה • פלופונסוס • צפון הים האגאי • תסליה | מפת מחוזת יוון |

 |
| **נפות ויחידות משנה • אזורים גאוגרפיים** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLG: 5920

 |
**אייקוום אודו אוטין** (באנגלית: **Ikouwem Udo Utin**; נולד ב-11 בנובמבר 1999) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת מרסה.

קריירה
------

אודו התחיל את הקריירה שלו באקדמית הכדורגל אלסקה וממנה עבר לזו של אנימבה. בשנת 2017 אודו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. בפברואר 2018 נבחר לכדורגלן הצעיר של השנה בניגריה.

ב-5 במאי 2019 אודו חתם לארבע שנים במכבי חיפה מליגת העל. ב-25 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון קבוצתו 3–0 על מכבי נתניה.

ביולי 2020, הושאל לבני סכנין עד לסיום העונה. בסכנין, רשם 9 הופעות.

ב-4 בספטמבר 2021, אודו עבר לסלאבן בלופו מליגת העל הצ'כית.

### קריירת נבחרות

אודו הוא חלק מסגל נבחרת ניגריה בכדורגל עד גיל 20 ואף נכלל סגל הנבחרת לקראת גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 של שנת 2019. הוא השתתף בתחרות עצמה בה נבחרת הודחה בשלב הפלייאוף. ב-28 בינואר 2018 אודו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 2–1 על אנגולה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר National Football Teams

הערות שוליים
------------

1. ↑  מוטי פשכצקי, ‏רשמי: איקוום אוטין חתם במכבי חיפה לארבע שנים, באתר ערוץ הספורט, 5 במאי 2019
2. ↑

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"אייקוום אודו"**.
**יצחק זִילוֹבִיץ' (זִינוֹבְיֶיבִיץ') פרֵסַייזֶן** (ברוסית: **Исаак Зилович (Зиновьевич) Пресайзен**;‏ 1911, פרוסקורוב, האימפריה הרוסית - 27 ביוני 1941, ליד העיירה רָדוֹשְקוֹבִיצִ'י, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית, ברית המועצות) היה טייס קרב יהודי סובייטי, סגן מפקד הטייסת בדרגת לוטננט ראשון ברגימנט האווירי מס' 128 שבתחילת הפלישה הגרמנית לברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה ביצע מגח במטוסו פטליאקוב Pe-2 הבוער אל תוך שיירה כלי מלחמה גרמניים. הועמד לאות גיבור ברית המועצות לאחר מותו אך לבסוף האות הנ"ל לא הוענק.

תיאור המעשה
-----------

במהלך טיסה לכיוון הפצצה מטוסו של פרסייזן נפגע ונדלק. כנראה, בעקבות אי הצלחתו לכבות את האש הוא הפנה את המטוס לכיוון בו הצטברו הכוחות הגרמניים והצליח לפגוע בהם כך שהתנועה בכביש המחבר בין מינסק למוסקבה הופסקה למספר ימים.

שאר המשתתפים בקרב דיווחו על המקרה לסגן מפקד הגדוד סַנְדָלוֹב שביצע סריקה אווירית באזור והעביר את המידע למפקד הגדוד מאיור צ'וּצֶ'ב שיחד עם מפקד האוגדה אַלַאדִינְסְקִי חיברו מכתב המלצה להענקת אות גיבור ברית המועצות.

במקום הענקה (כנראה משום שהמדניות בברית המועצות הייתה לא לאשר עיטורים לחיילים שייתכן שנפלו בשבי), הטייס הוכנס לפקודת הגדוד מס' 22 בספטמבר 1941 כנעדר ואשתו קיבלה הודעה על כך בינואר 1942.

יום לפני כן, ב-26 ביוני קפטן ניקוליי גסטלו ביצע מגח אווירי ראשון מצידם של הסובייטים על כוחות ברית המועצות, כנראה יחד עם עוד מטוס. המקרה נהפך להתנהגות מופת במהלך המלחמה ועד פירוקה של ברית המועצות אם כי התגלו כמה סתירות בו וצילומי אוויר שהופיעו כהוכחתו, כנראה, נלקחו מן המגח של פרסייזן.

לאחר המלחמה
-----------

לאחר 18 שנה העיתונאיים ו. גאפונוב וו. ליפאטוב ערכו ריאיון עם מכונאי מטוסו של פרסייזן, אלכסנדר ניקולייביץ' ריבקוב, וכתבו בסתיו 1959 מאמר "מקרה גבורה" ("Подвиг") בעיתון "פודוליה הסובייטית" בעיר חמלניצקי שם ראה אותו אחיו, משה.

בארכיון המרכזי של משרד הביטחון של ברית המועצות נמצא מכתב ההמלצה להענקה חתום על ידי צ'וצ'ב, אלאדינסקי, דרוֹבִּישֶב וגנרל איוון קוֹפֶּץ ולא נמצא דחייה להענקה. לאחר שבעקבות ההפסדים בימים הראשונים של הפלישה הגרמנית מפקדי החזית המערבית הואשמו בהם על ידי סטלין ומספר גנרלים הוצאו על כך להורג, גנרל קופץ, כנראה, החליט לא לחכות למשפט והתאבד. ייתכן והאירועים הללו הובילו לכך שההמלצה להענקה אף לא הגיע לסטלין שהיה צריך לאשררו.

בקשה להענקה משנת 1990
---------------------

באוגוסט 1989 משה פרסייזן לפני עלייתו לישראל פנה לגנרל ויטלי שבנוב שהיה נציג בפרלמנט הסובייטי על מנת לחדש דיון בהענקת האות. ב-22 באוקטובר 1990 הוגשה המלצה להענקת עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה ראשונה ליצחק פרסייזן. עד 1977 זה היה העיטור היחיד שניתן היה להשאיר לצאצאי האיש שזוכה בו במהלך המלחמה אך לכבוד 40 שנים של ניצחון על גרמניה הנאצית ב-1985 הוחלט להעניק את האות הזה לכלל הלוחמים שגויסו במלחמה להבדיל מאות גיבור ברית המועצות ובפועל הוא היה זכאי לו 5 שנים לפני הענקתו.

מקורות
------

* אי' חצקביץ', "גיבור שלא הכירו בקיומו", ב*"העיתון העברי הבינלאומי"*, 2004, 23-24 (רוסית)

קישורים חיצוניים
----------------

* דיון על האיש ומקרים דומים בתחילת פלישת הגרמנים לברית המועצות (רוסית)
**מוצב שקד** היה מוצב של צה"ל ברצועת הביטחון בלבנון. המוצב היה ממוקם מצפון מזרח למושב אביבים וממערב לקיבוץ מלכיה, כ-1 ק"מ מצפון לגבול הצפון. המוצב חלש על שטחים מצפון מערב – העיירה בינת ג'בייל והכפרים יארון ומארון א-ראס, מצפון - הכפר עייתרון, וצפון מזרח על גדר המערכת ושטחי קיבוץ מלכיה.

המוצב היה מאויש במחלקת חיל הרגלים, ולעיתים בצוות טנק ובמכ"ם קשת.

עם נסיגת צה"ל מרצועת הביטחון, ננטש המוצב, ובמקום הוקם מוצב של חזבאללה עד למלחמת לבנון השנייה שבה הופצץ על ידי חיל האוויר ומאז לא שוקם.

מבנה המוצב
----------

המוצב הוקם על גבעה ששולטת על המרחב שמסביבה. המבנה שלו היה כמו רוב המוצבים – סוללת עפר גבוהה שהקיפה אותו, עם עמדות שמירה ותצפית. היה בו בניין חמ"ל, מטבח, חדר אוכל, חדר תדריכים, שירותים ומקלחות, מגורי סגל.

דרכי ההגעה למוצב
----------------

הדרך למוצב הייתה סלולה ומצדו הדרומי של ההר, ועל כן מוגנת יחסית. הכניסה הייתה מתבצעת באמצעות רכב בט"שית.

ראו גם
------

* רצועת הביטחון
* המערכה ברצועת הביטחון

לקריאה נוספת
------------

* אהוד ערן, **תמצית געגוע: סיפורו של ארז גרשטיין והמלחמה בלבנון**, תל אביב: ידיעות ספרים, 2007, ISBN 9655116824
* משה (צ'יקו) תמיר, **מלחמה ללא אות**, תל אביב: מערכות - משרד הביטחון, 2005, ISBN 9650512969

קישורים חיצוניים
----------------

* מוצב שקד, באתר "מפת סיפור מוצבי אזור הביטחון בלבנון"

תמונה פנורמית של הכניסה למוצב