recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**בנות עם מקרוב** (ברוסית: **Де́вушки с Мака́ровым**) היא סדרת טלוויזיה קומית רוסית בהפקת Comedy Club Production. את התפקידים הראשיים גילמו פאבל מייקוב, אלווטינה טוקאן, ולדיסלבה ירמולאייבה, ולריה אסטאפובה וילנה פוליאנסקאיה. פרק הבכורה של העונה הראשונה שודר ב-9 במרץ 2021 ברשת TNT. בקיץ 2021 הסתיימו הצילומים לעונה השנייה. הסדרה עלתה בישראל בפרטנר tv במרץ 2022.

עלילה
-----

עקב סכסוך עם ההנהגה, ראש מחלקת החקירות הפליליות של בוטובו, פאבל מקרוב, מוחלף בארבע בוגרות צעירות מבית הספר לשוטרים. הן כולן שונות מאוד: אנה טורקינה היהירה, יקטרינה סיניצקאיה היפה וקלת הדעת, ואלכסנדרה פופובה, הספורטאית החצופה בעלת אופי של טום בוי והאם החד הורית הנאיבית אולסיה ורבה, שחושבת יותר על בנה מאשר על עבודתה. אבל לכולן יש דבר אחד במשותף: עם חוסר הניסיון שלהן, הן מאוד מעצבנות את מפקדן, שעוד לפני הגעתם לא אהב במיוחד נשים. מקרוב ינסה להיפטר מהן בכל האמצעים, והבנות יוכיחו בכל כוחן שלא סתם בחרו במקצוע הזה.

שחקנים ודמויות
--------------

* פאבל מייקוב – פאבל מקארוב
* אולסיה סודזילובסקאיה – אולגה רומאנובה
* אלווטינה טוקאן – אנה טורקינה
* ילנה פוליאנסקאיה – אולסיה ורבה
* ולדיסלבה ירמולאייבה – אלכסנדרה פופובה
* ולריה אסטאפובה – יקטרינה סיניצקאיה
* גאורגי דרונוב – רומן ז'ילין
* דמיטרי ליסנקוב – דניס קורנקוב

קישורים חיצוניים
----------------

* "בנות עם מקרוב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* עמוד הסדרה, באתר ערוץ TNT
* עמוד הסדרה, באתר שירות PREMIER

הערות שוליים
------------

1. ↑
**אריה (ריקו) לופסקו** (3 במאי 1913– 17 בפברואר 1991) היה מצנחני היישוב.

ביוגרפיה
--------

אריה (ריקו) לופסקו נולד בעיר פולושטי ברומניה והיה הצעיר במשפחה עם שבעה ילדים, ציונית מהמעמד הבינוני. בגיל צעיר הצטרף לתנועת השומר הצעיר והתחנך לעלייה לארץ ישראל. במסגרת זו עבר הכשרה והכנה לעבודה בחקלאות.

ב־25 בדצמבר 1932 עלה עם חברי התנועה לארץ ישראל. יחד עם קבוצת "מלט" עבר להכשרה בפתח תקווה ומשם עברה הקבוצה בשנת 1934 להשלים את קיבוץ שריד. עבד בשדה, בסלילת כבישים וכנהג.

עם הקמת הפלמ"ח, הצטרף לשורותיו לפלוגה ב'. נשלח לקורס מפקדי מחלקות ביבנאל, והיה מפקד יחידת הפלמ"ח בקיבוץ אילון.

כאשר הוחלט לגייס מתנדבים מקרב יהודי ארץ ישראל לצאת לשליחות הצלה באירופה, התנדב וגויס לצבא הבריטי. הוא הצטרף למשלחת השליחים-הצנחנים וצנח ברומניה ב-3 במאי 1944 יחד עם יצחק שחם (מקרסקו). הוא נתפס וישב בכלא מספר חודשים.

עם תום המלחמה נשאר ברומניה ופעל בארגון עליית יהודי רומניה לארץ ישראל. היה מעורב בשילוח ה"פאן יורק" וה"פאן קרסנט" ועליהן כ-15000 יהודים. הוא המשיך בפעילות זו עד שנת 1949, ושב ארצה לקיבוצו שריד.

בקיבוץ השתלב בחיי המשק והיה פעיל במשך שנים רבות כגזבר, מקים ומנהל המפעל לאופני השחזה "גמל" ועבד במטע האבוקדו. הוא מילא תפקידים מחוץ לקיבוץ: גזבר ומנהל קואופרטיב המשאיות "התבור", גזבר "פרי-העמק" וממנהלי ארגון המשאיות תחבורה", יועץ בנושאי פיתוח ותחבורה, לחוף השנהב ומצרים.

היה נשוי לגיטה, בושקה ומרים. ילדיו - רמי, ניבה ודובי.

נפטר ב-17 בפברואר 1991 ונטמן בקיבוצו שריד.
**טום ליפינסקי** (באנגלית: **Tom Lipinski**) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי הידוע בעיקר בתפקידו כטרבור בסדרת הטלוויזיה "Suits".

ביוגרפיה
--------

טום ליפינסקי נולד וגדל בקונקורד (אנ'), מסצ'וסטס, ארצות הברית. הוא עבד כמורה מחליף לספורט לתלמידי גן וגם וכמאמן כדורגל לגיל הרך הרך בשנה האחרונה שלו בקולג'.

קריירה
------

לאחר שעבד בעבודות מזדמנות, ליפנסקי קיבל תפקיד בסרטו של דארן ארונופסקי, "המתאבק" ב-2008, אך הסצנה שלו ירדה בעריכה. את הופעת הבכורה שלו, הוא עשה בשנת 2010, בסדרת טלוויזיה, "חוק וסדר".

בשנים 2011 ו-2012, הוא לוהק לתפקידים קצרי מועד בסדרות הטלוויזיה "מילדרד פירס", "Gifted Man", "שוטרים בדם" ו"פאן אם". בשנת 2011 החל לשחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "Suits".
בשנת 2013 החל לשחק בתפקיד חוזר בסדרה, "Deception", שזכתה להערכה רבה על ידי הקהל.

באותה שנה שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "המעקב", לפני שקיבל את התפקיד הראשי שלו בסרט, "יום הפועלים", שם שיחק את התפקיד של פרנק הצעיר, אסיר נמלט מבוקש על ידי המשטרה.

בשנת 2014, הוא לוהק לתפקיד פיליפ שוואלטר בסדרת הדרמה בטלוויזיה, "הניק" ובשנה לאחר מכן הוא הופיע בסדרת הטלוויזיה, "Be Here Nowish" ובדרמה הקומית המועמדת לפרס האוסקר, "נעורים".

בשנת 2016, הוא לוהק לסרט המותחן "Mercy" ושיחק בתפקיד חוזר בסדרות טלוויזיה, "מיידוף" ו"שטח מת". באותה שנה התארח בסדרת הטלוויזיה "בול" ובשנה לאחר מכן שיחק בסדרת הטלוויזיה "כתום זה השחור החדש".

בשנת 2018 שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "מיליארדרים". באותה שנה החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "ספר לי סיפור" לצד פול וסלי. הוא שיחק בסדרה בשתי עונותיה.

בשנת 2019 התארח בכמה סדרות טלוויזיה בהן "הרשימה השחורה", "FBI", "גברת מייזל המופלאה" ו"אינסטינקט".

בשנת 2020 החל לשחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "רכבת הקרח".

חיים אישיים
-----------

ביולי 2012 נישא ליפינסקי לשאנון גילן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טום ליפינסקי** בוויקישיתוף

* טום ליפינסקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* טום ליפינסקי, באתר AllMovie (באנגלית)
* טום ליפינסקי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Tom Lipinski Bio, Age, Wife, Suits, Movies and Net Worth - Wiki, Wiki
2. ↑  Philiana Ng, The Hollywood Reporter, The Hollywood Reporter, ‏4 בפברואר 2012
3. ↑  Chris Cabin, Netflix Picks Up New Films from Bob Odenkirk, Chris Sparling, Collider, ‏1 באוקטובר 2015
4. ↑  Liz Raftery, Blindspot Mega Buzz: Who's the Biggest Threat to Jane in Season 2?, TV Guide, ‏2 ביוני 2016
5. ↑  Jennifer Vineyard, Sean Bean Talks About Derailing ‘Snowpiercer’, ‏2 בפברואר 2021
**דב שפי** (נולד בישראל ב-31 במרץ 1933) היה הפרקליט הצבאי הראשי בדרגת תת-אלוף וכיום הוא מרצה בדיני ביטחון, דיני צבא ודיני מלחמה באוניברסיטת בר-אילן.

ביוגרפיה
--------

ב-1956 סיים שפי לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים אותם עשה במסגרת העתודה האקדמית. שירת כקצין בחטיבת גולני, בפרקליטות הצבאית והיה היועץ המשפטי לאזור יהודה והשומרון הראשון. שימש עוזר למתאם הפעולות בשטחים וחבר המשלחת הישראלית לאו"ם.

ביוני 1979 מונה לפרקליט הצבאי הראשי של צה"ל והעולה לדרגת תת-אלוף, שירת בתפקיד עד 1984. כיהן בתפקיד היועץ המשפטי למערכת הביטחון בשנים 1988 - 1994, ובתפקיד ציר המייצג את נושאי שיתוף הפעולה של מערכת הביטחון עם ארצות הברית בשגרירות ישראל בוושינגטון משנת 1994 עד 1998.

שימש חבר משלחות ישראל לשיחות השלום עם מצרים בשנת 1979 בקהיר, בראשות השרים שמואל תמיר ויוסף בורג, ובשנת 1991 עם הירדנים והפלסטינים במדריד ובוושינגטון.

השתתף כחבר משלחת ישראל לשתי ועידות בינלאומיות של הצלב האדום בשנים 1969 באיסטנבול וב-1981 בפיליפינים, כחבר משלחת ישראל לארגון האומות המאוחדות בשנת 1976. נשלח על ידי משרדי החוץ והביטחון וכן הוזמן להרצות ולהשתתף בוועידות בארצות הברית, אנגליה, ישראל, גרמניה, ז'נבה, ספרד ובלגיה על המשפט הצבאי בישראל ובשטחים.

כתב מאמרים רבים בתחום דיני הצבא ודיני המלחמה.

בנו, חגי שפי, נהרג בפיגועי הטרור ב-11 בספטמבר 2001, כאשר שהה במגדלי התאומים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דב שפי** בוויקישיתוף
* דב שפי, ברשת החברתית פייסבוק
* דב שפי, ברשת החברתית LinkedIn
* יאיר בן-דוד, "לוחמי צה"ל עמדו בכבוד במבחן הנורמות המוסריות ודיני הלחימה", במחנה (עותק באתר הפרקליטות הצבאית), גיליון מס' 42, 21 ביולי 1982, עמ' 22
* שיחה עם הפרקליט הצבאי הראשי לשעבר, תא"ל (מיל') דב שפי, המראיינים: סא"ל ארז חסון ורס"ן טובי הארט, באתר הפרקליטות הצבאית, 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  סמי פרץ ומזל מועלם, חגי שפי: הרוג ישראלי נוסף, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2001

| הפרקליט הצבאי הראשי  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אהרן חטר-ישי • אהרון מויאל • מאיר זוהר • מאיר שמגר • צבי הדר • צבי ענבר • דב שפי • בן ציון פרחי • אמנון סטרשנוב • אילן שיף • אורי שהם • מנחם פינקלשטיין • אביחי מנדלבליט • דני עפרוני • שרון אפק • יפעת תומר ירושלמי |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007599788605171
* ISNI: 0000 0004 1672 4361
* LCCN: no2013074615
* VIAF: 305038726
* WorldCat: lccn-no2013074615

 |
ז'ן-פרדריק פליפו, הרוזן ממורפה
**ז'אן-פרדריק פליפו, הרוזן ממורפה** (צרפתית: **Jean-Frédéric Phélypeaux, comte de Maurepas**‏; 9 ביולי 1701 - 21 בנובמבר 1781) היה מדינאי צרפתי.

חייו
----

מורפה נולד בורסאי, בן לז'רום דה פונשרטרן (Jerôme de Pontchartrain), מזכיר הימיה וחצר המלוכה בצרפת. מורפה החל למלא תפקידים בחצר המלוכה בורסאי במלאת לו שבע עשרה וב-16 באוגוסט 1723 החל למלא את תפקיד שר הימיה, תפקיד בו החזיק עד 23 באפריל 1749. למרות שהיה באופיו פוחז וקל דעת, התעניין מורפה ברצינות בענייני מדע וניסה לעשות שימוש בטובי המוחות בצרפת בתחום המדע כדי לפתור בעיות בתחום הניווט ובניית האוניות. 

הוא פוטר ממשרתו בשנת 1749 והוגלה מפריז בעקבות אפיגרמה שפרסם נגד מאדאם דה פומפדור. עשרים וחמש שנים אחרי כן, עם עלייתו של לואי השישה עשר מלך צרפת לשלטון בשנת 1774, הפך לשר וליועצו הראשי (ראש הממשלה) של לואי, משרה בה החזיק עד שנת 1781. הוא העניק לטורגו את משרת שר הכלכלה, הכספים והתעשייה בצרפת, הציב את למואניון-מלשרבה בתפקיד האחראי על חצר המלוכה ומינה את ורז'אן לשר החוץ. 

בתחילת הקריירה החדשה שלו הפגין חולשה כאשר בתגובה לתביעת הציבור השיב על כנם את הפרלמנט שפיזר מופיו, ובכך העניק בחזרה סמכות ליריב המרכזי של הכוח המלכותי. צעד זה, והתערבותו לטובת המושבות האמריקניות בהתקוממותן כנגד השלטון הבריטי היו מן הצעדים שפילסו את הדרך למהפכה הצרפתית. 

מתוך קנאה בקרבה שבין לואי השישה עשר לטורגו רקח מורפה קנוניה נגד האחרון וסילקו ממשרתו בשנת 1776. אחרי שישה חודשים של אי-סדר מינה למשרה את נקר ובשנת 1781 נטש אף אותו. הוא מת זמן לא רב אחרי כן, ב-21 בנובמבר 1781.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זא'ן-פרדריק פליפו, הרוזן ממורפה** בוויקישיתוף
* זא'ן-פרדריק פליפו, הרוזן ממורפה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007336397405171
* BNE: XX1714240
* BnF: cb12540288x (data)
* GND: 119097060
* ISNI: 0000 0001 2277 2085
* LCCN: no90014262
* NKC: xx0283287
* NTA: 073265020
* SUDOC: 070984360
* VcBA: 495/142168
* VIAF: 19790656
* WorldCat: lccn-no90014262

 |
**דן גלברט** (16 במרץ 1918 - 19 בדצמבר 2000) היה קריקטוריסט ומעצב גרפי ישראלי יליד גרמניה.

ביוגרפיה
--------

דן גלברט נולד בשנת 1918 בהמבורג, גרמניה להורים ממוצא פולני. בנעוריו היה פעיל בתנועת "הבונים". באוקטובר 1938 גורש עם משפחתו לזבונשין (Zbaszyn), על גבול פולין-גרמניה. בפולין ארגן גלברט קבוצת ילדים להכשרה בחוות ההכשרה בגרוכוב (Grochow), פולין. בשנת 1939 ברח עם הקבוצה וארגן את עלייתה לארץ ישראל דרך וילנה. הוא עצמו עלה לארץ ישראל בשנת 1941 דרך מוסקבה ואיסטנבול והשתקע בקיבוץ אלונים. בשנת 1943 נשלח לטהראן[דרושה הבהרה]

בשנת 1947 נבחר להנהלת הקיבוץ
פרסם קריקטורות ואיורים בפרסומים של תנועת הקיבוץ המאוחד כגון שבועון "הקיבוץ המאוחד", "בקיבוץ".

בשנת 1959 הוציא את ספר המאגד קריקטורות שפורסמו בעיתון "בקיבוץ" ועסקו בחיי הקיבוץ. הספר זכה למהדורות נוספות בשנת 1954–1955 תחת השם "פנימי בהחלט".

החל משנות ה-50 של המאה ה-20 שימש כמעצב עבור פרסומים של חברות ממשלתיות שונות. בנוסף, כיהן כמעצב הבית של חברת "כור", ועיצב את הסמליל המקורי שלה. 

בשנת 1963 עיצב את התפאורה למחזה "הפיזיקאים" מאת פרידריך דירנמאט בתיאטרון הבימה.
שימש כמעצב של תערוכת "משפחת הקיבוץ" (1958), תערוכת צה"ל (1968), תערוכת "שלום על ישראל" (1969) בבית עיריית תל אביב-יפו, תערוכת קבע בנושא גטו וילנה בבית לוחמי הגטאות (1972) ואת התערוכה הנודדת בנושא יהדות גרמניה (1993), שהוצגה ב-21 ערים ברחבי גרמניה.

בשנת 1962 נתמנה כיועץ גרפי לתיאטרון חיפה החדש

בשנת 1985 מונה לנשיא אגודת הגרפיקאים בישראל.

דן גלברט נפטר בשנת 2000 והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ אלונים.

הוראה
-----

* 1951-? המכון לציור שימושי של התנועה הקיבוצית המאוחדת, אלונים

פרסים
-----

* 1952 פרס שני, תחרות לעיצוב כרזת יום העצמאות
* 1968 פרס שלישי, תחרות הרכזות ליריד הבינלאומי, תל אביב

פרסומים
-------

* **בקיבוץ : לקט ממאה גליונות "בקיבוץ"-שבועון הקיבוץ המאוחד**, [תל אביב] : הקיבוץ המאוחד, [תשי"-]
* **פנימי בהחלט! : צרור קאריקטורות מחיי הקיבוץ ; לקט מתוך 200 גליונות "בקיבוץ" - שבועון הקיבוץ המאוחד**, תל אביב : הקיבוץ המאוחד, 1954, 1955
* גורי, חיים; גלברט, דן; שבא, שלמה (עורכים), **סיפור המעשה: חמישים שנה להסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל**, (תל אביב) : עם עובד, (תש"ל 1969)

קישורים חיצוניים
----------------

* דן גלברט(הקישור אינו פעיל) באתר סמליל
* דן גלברט באתר בית לוחמי הגיטאות

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר "Billiongraves"
2. ↑  ראו: אלונים, קבוצת הנוער העובד להתישבות שיתופית בע"מ, דבר, 7 במאי 1947
3. ↑  ראו: ראובן בן-צבי, התיאטרון החיפני משלם יותר, מעריב, 30 ביולי 1962

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007307958105171
* GND: 128719214
* VIAF: 97199621
* WorldCat: viaf-97199621

 |
**דב בֶּר שרירא**  (על פי רוב **ד.ב. שרירא**; 1905~ – 4 ביולי 1955, י"ד בתמוז תשט"ו) היה עורך ופעיל ציוני, מעורכי "דברי הכנסת".

ביוגרפיה
--------

דב בר שרירא גדל בעיר וילנה. מנעוריו היה בין עסקניהם הפעילים של תנועות הנוער ותנועת העבודה הציונית בעירו, ומילא בה תפקיד של מזכיר ההסתדרות הציונית. בשנת 1926 עלה לארץ ישראל, ואחר כך נסע לפריז לסיים את השכלתו במשפטים. מילא תפקידים ארגוניים וציבוריים שונים בארץ. היה מזכיר "הסנה", מזכיר כללי של הוועדה המרכזית למשפחת החייל בוועד למען החייל, עורך "דברי הכנסת" עד 1954, ומתחילת שנה זו עבד בהוצאת עם עובד. היה מפעיליה של מפא"י, ועבד בעבודה גרפית במטה המפלגה.

שרירא השתתף בכתבי עת שונים. ערך אלבום תצלומים בשם "מדן ועד באר שבע" (1940) וכן את הספר "שנה בישראל תש"ח–תש"ט: פרשת השנה בתמונות (עברית וצרפתית; תש"ט). בראשית שנת 1955 החל להוציא ירחון בנושאי ספרות וחברה בשם "אכסניה" (שפסק להופיע באותה שנה). היה מעורה בחוגי האמנים והסופרים.

בבוקר מותו הגיע עם אחותו לבניין "תפארת" (שדרות רוטשילד 31 פינת רחוב אלנבי), משם התכוונו לנסוע במונית לביתה שבקריית חיים. הוא עלה לקומה הרביעית וקפץ ממנה מטה לפסאז'. היה בן 50 במותו. בדיקה רפואית שנערכה בו ימים אחדים קודם לכן, בעקבות ניסיון התאבדות בקפיצה למול מכונית מסחרית ברחוב מגוריו, שלמה המלך, שאירע בשבוע שלפני כן, העלתה כי הוא סובל מהפרעה נפשית וזקוק לטיפול. בתוך כך הוא התלונן בפני ידידו, אחיו של חבר הכנסת הרצל ברגר, כי התרשם שבמטה הבחירות של מפא"י חושדים בו ומנהלים חקירה נגדו; אולם בדיקה העלתה כי אין חקירה כזו, וכך נמסר לשרירא.

דב שרירא היה רווק. הותיר אחות נשואה, פני דודסון. הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול במעמד קהל רב, שכלל את יו"ר הכנסת יוסף שפרינצק, חברי כנסת, נציגי מוסדות ציבור ואנשי תיאטרון, ידידיו ומכריו.

קישורים חיצוניים
----------------

* מ. ב. דב שרירא, דבר, 5 ביולי 1955 (נקרולוג)
* דב שרירא התאבד, למרחב, 5 ביולי 1955
* ר. ב. דב שרירא, דבר, 3 באוגוסט 1955 (הספד)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו דב שרירא התאבד, למרחב, 5 ביולי 1955; גורמי התאבדותו של דב שרירא, מעריב, 5 ביולי 1955; עובד מטה הבחירות של מפא"י התאבד, קול העם, 6 ביולי 1955; "הם איבדו אמונם בי, ולכן קצתי בחיי", הַבֹּקֶר, 6 ביולי 1955; ראשי מפא"י בהלוית ד. שרירא, חרות, 6 ביולי 1955.
2. ↑  דב שרירא למנוחות, דבר, 6 ביולי 1955.
**דן גבע** (נולד ב-1964) הוא במאי וצלם קולנוע תיעודי.

ביוגרפיה
--------

דן גבע נולד בחיפה. בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בהצטיינות יתרה. לאחר לימודו בסם שפיגל למד גבע במסלול הבינתחומי באוניברסיטאות תל אביב והוא בעל תואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטאות ת"א.
גבע ביים, צילם, כתב והפיק בשיתוף אשתו נואית גבע, סרטי תעודה שזכו בפרסים והוקרנו בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם. סרטו "תחשוב פופקורן" (2004), עיבוד מודרני לסרט "האיש עם מצלמת הקולנוע" של הבמאי הרוסי דג'יגה ורטוב היה מועמד לפרס אופיר בקטגוריית הסרט התיעודי הטוב ביותר. סרטו "צד רביעי למטבע" (2006) היה מחווה לסרט "צד שלישי למטבע" (מסה קולנועית פילוסופית על מדינת ישראל בת ה-12) של הבמאי הצרפתי כריס מרקר. בנוסף ביים גבע פרקים בסדרה "תקומה" עבור הטלוויזיה הישראלית, ואת הסדרה התיעודית "23 דברים שצריכים לעבור" עבור רשת, ערוץ 2. בשנת 2005 נערכה רטרוספקטיבה של סרטיו בחמישה סינמטקים ברחבי הארץ.

גבע מלמד קולנוע תיעודי בית הספר לקולנוע שבמדרשה לאומנות בבית ברל ובעבר לימד בקולג' מרילנד לאמנויות ואוניברסיטת ג'ונס הופקינס בארצות הברית.

פילמוגרפיה
----------

* אורושלים (1993), השתתף גם בסרט עקבות בירושלים - מחווה לדוד פרלוב (2013)
* קח נא את בנך (1994) 10 דקות
* כלי אחד-16 מיתרים (1997)
* איך אתה קורא למקום הזה? (1999)
* מה שראיתי בחברון (1999)
* שי/גרה (2000)
* הורה 2000 (2001)
* המפתח (2001)
* שלכת - דבורה ברטונוב (2003)
* תחשוב פופקורן (2004)
* צד רביעי למטבע (2006)
* הנשיא (2011)
* רעש (2012)
* אני קהלת (2019)

קישורים חיצוניים
----------------

* דן גבע, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אביבה לורי, הבמאי שלא יפסיק להרעיש עד שיהיה פה שקט, באתר הארץ, 21 ביולי 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  גואל פינטו, מחווה לסרטיהם של דן ונואית גבע בסינמטקים, באתר הארץ, 1 בפברואר 2005
2. ↑  אתר למנויים בלבד שני ליטמן, עכשיו העולם מסתכל בחזרה על דוד פרלוב, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2013
3. ↑  עכבר העיר, קולו של אחמד, באתר הארץ

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 143051792
* NKC: jo2008416240
* SUDOC: 182864987
* VIAF: 266227755
* WorldCat (עם VIAF): 266227755

 |
**.aero** (שמקורו באווירונאוטיקה) הוא תחום ברמה העליונה (sTLD), המשמש במערכת שמות הדומיינים של האינטרנט. זהו התחום הממומן הראשון ברמה העליונה המבוסס על נושא תעשייתי אחד. תחום ה-`aero` שמור לחברות, ארגונים, עמותות, סוכנויות ממשלתיות ואנשים פרטיים בתחומים הקשורים לתעופה וחלל. הוא נוצר בשנת 2002 ומופעל על ידי SITA .SITA הקימה ומפעילה את מועצת Dot Aero.

קודי שתי אותיות תחת `.aero` שמורים לחברות תעופה על פי מעצבי חברת התעופה IATA. בעוד שקודים של שלוש אותיות היו שמורים בתחילה לשדות תעופה (קוד שדה תעופה IATA), הם שוחררו לרישום על ידי קהילת התעופה הגדולה והחלל ב-1 בדצמבר 2008.

תחום ה-`aero` ברמה העליונה אושר בתחילה בשנת 2001 לתקופה של 5 שנים עד לתאריך 17 בדצמבר 2006 כחלק מהוכחת הרעיון של תחומים חדשים ברמה העליונה. ההסכם הוארך באוקטובר 2006 לתקופה של שישה חודשים עד ליום 17 ביוני 2007, והמשיך לחדש את מחזור שישה החודשים יוני – דצמבר עד ליום 17 ביוני 2009. בשנת 2009, SITA ו-ICANN השלימו הסכם חסות חדש ל-10 שנים להפעלת `aero`.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של .aero
* מידע על IANA .aero WHOIS
* אתר מפעיל הרישום
* רשימת הרשמים המוסמכים של .aero
* מועצת.aero
* הצעת SITA לחידוש ההסכם עם ICANN עבור .aero
* הערות פומביות להצעת חידוש .aero
* רשמי שמות התחום של .aero
* רשם מוסמך של NamesBeyond .aero
* רשם מוסמך של Secura .aero

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Airports codes released". SITA. נבדק ב-2012-09-02.
2. ↑
3. ↑  "New .aero sponsorship agreement with ICANN". SITA. נבדק ב-2012-09-02.
כדור .357 SIG
**.357 SIG** הוא כדור שפותח בשנת 1994 על ידי חברת הנשק השווייצרית זיג-זאואר, בשיתוף עם חברת פדרל קרטרידג' האמריקאית. מטרת הפיתוח הייתה להציע כדור לאקדח חצי-אוטומטי בעל ביצועים המשתווים ל-357. מגנום (ומכאן שמו של הכדור).

הכדור מתבסס על תרמיל כדור ה-S&W ‏40. ממנו פותח, אשר ראשו הוצר בצוואר בקבוק לקוטר 9 מ"מ. הכדור עצמו מייצר לחץ של כ-40,000 PSI (זאת לעומת לחץ של 35,000 PSI בלבד בכדור ה-S&W ‏40).

מבחינת ביצועי הירי, ה-.357 SIG מצליח להשיג ביצועים כמעט זהים לאלו של כדור ה-357. מאגנום, וביצועיו עולים על אלו של כדור ה-S&W ‏40. המהווה אחד ממתחריו העיקריים.
הכדור נמצא בשימוש כמעט בלעדי בארצות הברית ובידי ציידים באירופה למטרות הגנה עצמית והגנה מפני חיות בר תוקפות בשל כושר העצירה הגבוה שלו. בארצות הברית משמש הכדור גם את השירות החשאי (המופקד על אבטחת הנשיא האמריקאי) באקדחי ה-SIG P229 המשמשים אותו, את מרשלי האוויר הפדרליים וכן את כוחות המשטרה במספר אזורים.

למרות ביצועיו העדיפים מהווה הכדור כישלון מסחרי. הסיבה העיקרית לאי הצלחתו היא הפיתוח המתמשך של כדור ה-9 מ"מ פרבלום, אשר השימוש בו נפוץ בהרבה. התבססותו של כדור ה-.357 SIG על קליע 9 מ"מ זהה לקליע המשמש את כדור ה-9 מ"מ הרגיל מביאה לכך כי לבד ממטען אבק שרפה גדול יותר, אין לכדור ה-SIG כל יתרון ממשי על כדור ה-9 מ"מ.
למעשה, נדחק כדור זה על ידי כדור ה-S&W ‏40. וה-9 מ"מ פרבלום ורק מספר מועט של יצרנים מיצרים אקדחים המשתמשים בכדור זה.

בזכות מהירות הלוע הגבוהה, לכדור ישנו מסלול ירי מיוחד, המגדיל את טווח הירי שלו. אנרגיית הכדור יכולה להגיע ל-1050 ג'ול, מה שנחשב יוצא מן הכלל ומדהים באקדחים. בנוסף לכך, היא נותנת לכדור חדירות שריון גבוהה, ולכן כדור זה מותאם לחדירת מטרות משוריינות.

מידע טכני
---------

**מידע כללי**

**קליבר** 9.22 מילימטר

צורת תרמיל - כמו צוואר בקבוק, ללא שוליים עם חריץ כרכוב נשלף

**ממדים**

קוטר הקליע 9.02 מילימטר

קוטר התרמיל 10.77 מילימטר

אורך התרמיל - 21.97 מילימטר

אורך הקליע - 28.96 מילימטר

**משקל**

משקל בעת ירי - 8 גרם

**מידע טכני**

מהירות לוע 430 מטר לשנייה

לחץ מקסימלי- 3050 בר

אנרגיית ירי 680-1050 ג'ול

המרות הכדור
-----------

הכדור סמית' וסון 40 יכול להחליף את הכדור .SIG 357 בתנאי שמחליפים את הקנה. באקדחים בעלי קפיץ קצר, שבהם הכדור לא אוגר אנרגיה מספיקה, מחליפים גם את המחסנית. ערכות המרה של שני הכדורים האלה הפכו למאוד פופולריות, למרות שלכדור SIG. 357 יש יותר לחץ.

שימושים
-------

האקדח זיג זאואר 229 עם הקליבר.357 SIG, נכנס לשירות בשנת 1995 על ידי אגף ביטחון הציבור בטקסס. הוא האקדח הנוכחי של הגורמים הבאים:

השירות החשאי של ארצות הברית

משטרת וירג'יניה

שירות המרשלים של ארצות הברית

טקסס ריינג'רס (סוכנות אכיפת חוק)

וארגונים אחרים בארצות הברית.

אבל, לפעמים מעדיפים גם להשתמש בקליבר סמית' וסון 40 או 9x19 מ"מ פרבלום.

גם ציידים נהנים מכדור זה, כי ניתן להשתמש בו גם ברובים חצי אוטומטיים, ולא רק באקדחים, וזה היתרון שלו, על פני כדורים אחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

* מבחן של כדור ה-‎.357 ‏SIG

הערות שוליים
------------

1. ↑  זאת בהשוואה לכדור 357. מאגנום בעל קליע במשקל 125 גריין

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **.357 SIG** |
**זולטן זבסקן** (בגרמנית: **Zoltán Sebescen**, בהונגרית: **Sebestyén Zoltán**, נהגה **שבשצ'ן**, נולד ב-1 באוקטובר 1975 באהינגן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ממוצא הונגרי ששיחק בעמדות המגן הימני והקשר הימני, והצליח בעיקר בבאייר לברקוזן, עמה השתתף בגמר ליגת האלופות 2002. לזבסקן הופעה אחת במדי נבחרת גרמניה.

קריירת מועדונים
---------------

זבסקן החל את הקריירה בשטוטגרטר קיקרס, בה שיחק מאז שהיה בן שבע. בשנת 1994 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של שטוטגרטר קיקרס, ששיחקה אז בליגה השלישית בגרמניה. בעונת 1995/96 העפיל זבסקן עם שטוטגרטר קיקרס לבונדסליגה השנייה. זבסקן שיחק שלוש עונות נוספות עם שטוטגרטר קיקרס בבונדסליגה השנייה, אך לא הצליח להעפיל עם הקבוצה לבונדסליגה. בקיץ 1999 עזב זבסקן את שטוטגרטר קיקרס, בה שיחק 17 שנים, וחתם בוולפסבורג מהבונדסליגה. עונת הבכורה של זבסקן בוולפסבורג, 1999/00, הייתה מוצלחת במיוחד, כאשר הוא הבקיע שישה שערי ליגה וסייע לקבוצתו לסיים במקום השביעי המפתיע, כשהוא משתף פעולה עם אנדז'יי יוסקוביאק, ג'ונתן אקפובורייה, דורינל מונטאנו ויורגן רישה. בעונת 2000/01 הבקיע זבסקן ארבעה שערי ליגה, וקבוצתו סיימה במקום התשיעי. 

בקיץ 2001, לאחר שתי עונות בוולפסבורג, חתם זבסקן בבאייר לברקוזן שהייתה באותן שנים המתחרה העיקרית של באיירן מינכן בצמרת הבונדסליגה, ושיתף פעולה בקישור עם מיכאל באלאק, ברנד שניידר, זה רוברטו, קארסטן ראמלו ויילדיריי בשטורק. עונת הבכורה של זבסקן בבאייר לברקוזן, 2001/02, הייתה מוצלחת מאוד עבורו מבחינה אישית, כאשר הוא ערך 25 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים. עם זאת, עונה זו הסתיימה במפח נפש עבור באייר לברקוזן, שאיבדה את כל התארים על אף שהייתה קרובה אליהם. זבסקן ובאייר לברקוזן איבדו את ההובלה בבונדסליגה במחזור האחרון, והפסידו הן בגמר הגביע הגרמני בתוצאה 4-2 לשאלקה 04, במשחק בו זבסקן לא שיחק, והן בגמר ליגת האלופות 2002 לריאל מדריד. בגמר זה זבסקן פתח בהרכב, והוחלף בדקה ה-65 במצב של 2-1 לריאל מדריד על ידי אולף קירסטן, אך התוצאה נשארה בעינה. בעונת 2002/03 ערך זבסקן שבע הופעות ליגה בלבד במדי לברקוזן, מאחר שסבל מפציעות רבות בברכיו, שנגרמו בין השאר כתוצאה ממחלת ליים. הופעתו האחרונה של זבסקן בבונדסליגה נערכה בפברואר 2003, בהפסד באייר לברקוזן בתוצאה 2-1 לבוכום. באוגוסט 2005 הצהיר זבסקן על פרישתו ממשחק פעיל באופן סופי בגיל 29 בלבד, לאחר שלא שיחק תקופה ארוכה.

קריירה בינלאומית
----------------

זבסקן הוא השחקן הראשון בהיסטוריה של מועדון הכדורגל וולפסבורג ששיחק בנבחרת גרמניה. משחקו היחיד של זבסקן בנבחרת גרמניה היה בהפסד 2-1 מול נבחרת הולנד במשחק ידידות. זבסקן פתח בהרכב במשחק זה והוצב בעמדה זרה לו. הופעתו של זבסקן במשחק זה הייתה חלשה, כאשר כשל בשמירתו על ההולנדי בודווין זנדן, והוחלף במחצית המשחק. לאחר משחק זה, לא זומן זבסקן שוב לנבחרת. לזבסקן שלוש הופעות בנבחרת המשנה של גרמניה.

לאחר הפרישה
-----------

החל מיולי 2007 זבסקן מועסק במועדון נעוריו שטוטגרטר קיקרס כמתאם נוער.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
**טנו אנפלו** (Tõnu Õnnepalu, נולד ב-13 בספטמבר 1962) הוא סופר ומשורר אסטוני, המוכר גם בשם-העט **אמיל טודה**.

ביוגרפיה
--------

אֱנֶּפָּלוּ נולד בטאלין בירת אסטוניה. בשנים 1980 עד 1985 למד ביולוגיה באוניברסיטת טרטו וסיים לימודיו בהצטיינות. בשנים 1985 עד 1987 עבד כמורה לביולוגיה וכימיה בבית ספר באי היומאה. בשנים 1989–1990 שימש כעורך כתב-העת האסטוני "קשת בענן" (Vikerkaar) לענייני תרבות.
לאחר מכן עבד כמתרגם, סופר והיסטוריון עצמאי. הוא התגורר מספר שנים בפריז וניהל את "המכון האסטוני" שם.

אנפלו התחיל את דרכו הספרותית בשלושה ספרי שירה מעניינים: "הבית על גדת הנהר" (1985), "איתקה" (1988) ו"בארץ ההיא" (1990). עם פרסומם עוררו ספריו עניין רב בקהל הקוראים של ארצו, ומבקריו ראו בו את "אחת ההבטחות הגדולות של השירה האסטונית החדשה". לספרי השירה הקודמים שכתב נוסף בשנת 1996 הספר "מידה".

למרות הצלחתו זאת, לא קנה היוצר הצעיר את תהילתו בשיריו, אלא דווקא ביצירותיו בסיפורת. מאז פרסום ספר הביכורים שלו בפרוזה, מעוררת כל יצירה חדשה שלו סקרנות, עניין והתלהבות. עד כה פרסם הסופר את הרומנים "מדינת גבול" (1993), "המחיר" (1995), "הנסיכה" (1997) ו"רדיו" (2002). באותה שנה הוציא לאור את הרומן האוטוביוגרפי "תרגילים" תחת שם העט "אנטון ניגוב" (Anton Nigov).

על ספרו מדינת גבול, שתורגם ליותר מתריסר שפות והוא הספר האסטוני הראשון שראה אור בעברית (תרגום: רמי סערי, סדרת "צפון", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005), זכה היוצר בפרס הלאומי לספרות של הרפובליקה האסטונית, בפרס של מועצת המדינות הבלטיות ובפרס טוּפִּילָק על התרגום השוודי של הספר.

אנפלו תרגם סיפורת מצרפתית והוא חבר במועצת המנהלים של האוניברסיטה למדעי החיים בטרטו.

ספרי שירה
---------

* "הבית על גדת הנהר" (*Jõeäärne maja*) ‏, 1985
* "איתקה" (*Ithaka*) ‏, 1988
* "בארץ ההיא" (*Sel maal*) ‏, 1990
* "מידה" (*Mõõt*) ‏, 1996
* *Enne heinaaega ja hiljem*, 2005

רומאנים
-------

* "מדינת גבול" (*Piiririik*),‏ 1993. יצא לאור במהדורה עברית בסדרת "צפון", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005
* "המחיר" (*Hind*),‏ 1995
* "הנסיכה" (*Printsess*),‏ 1997
* "רדיו" (*Raadio*),‏ 2002
* "תרגילים" (*Harjutused*),‏ 2002
* "יומן פלנדריה" (*Flandria päevik*),‏ 2008

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טנו אנפלו** בוויקישיתוף
* טנו אנפלו באתר מרכז המידע לספרות אסטונית (אנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007313014805171
* BnF: cb130887096 (data)
* GND: 101984874X
* ICCU: RAVV098583
* ISNI: 0000 0000 7835 976X
* LCCN: no2007085037
* LNB: 000002153
* MusicBrainz: 162ab846-9dfe-4d38-9d80-4e4915472c5f
* NLA: 41066696
* NTA: 153212861
* RERO: 02-A003903626
* SELIBR: 97173
* SUDOC: 085780898
* Trove: 1451759
* VIAF: 173094243
* WorldCat: lccn-no2007085037

 |
50AE בצד השמאלי ביותר לצד כדורים אחרים קטנים יותר
**.50 Action Express** (ר"ת **50AE**) הוא סוג של כדור לאקדח בעל קליבר גדול במיוחד (12.7 מ"מ, 0.5 אינץ') אשר פותח על ידי איוון וילדין (Evan Whildin) מחברת Action Arms. ה־50AE הוא כדור חזק במיוחד המיועד לאקדחים גדולים וכבדים כגון נשר המדבר.

נתונים בליסטיים
---------------

נתונים בליסטיים של גרסאות שונות של כדורי AE50

| סוג | משקל קליע | מהירות לוע |
| --- | --- | --- |
| JHP | 19 גרם | 462 מטר לשנייה |
| JSP | 22 גרם | 387 מטר לשנייה |
| GDHP | 19 גרם | 472 מטר לשנייה |
| XTP | 19 גרם | 449 מטר לשנייה |

שימוש
-----

מכיוון ש־50AE הוא כדור חזק במיוחד לעומת כדורים אחרים כמו 9 מ"מ פרבלום או .357 SIG, הוא משמש בעיקר לציד או הגנה עצמית מפני חיות גדולות ובמקרים אחרים בהם צריך כוח עצירה גבוה במיוחד. 

שימוש טקטי או להגנה עצמית מפני אויבים אנושיים כמעט ולא קיים, ועלול אף להפריע במקרים כאלה בגלל ההדף והרעש הרב שהירי יוצר. עם זאת, תחמושת מסוג זה יכולה לשמש במקרים שבהם נדרש להשיג רמת דיוק גבוהה מזו שתחמושת אקדח ממוצעת יכולה לספק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **.50 Action Express** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  50AE Ballistics Chart
2. ↑  Desert Eagle - .50 Calibur, באתר Buzzle.com
**גוּרג'י חאתוּן** (בגאורגית: **გურჯი-ხათუნი**, טורקית: **Gürcü Hatun**;‏סביבות 1237 - סביבות 1286) הייתה אשתו המועדפת של כּאי חוּסרווה השני (ქეი ხუსრვე II, غياث الدين كيخسرو بن كيقباد), הסולטאן הסלג'וקי של סולטנות רום (1237-1246).

חייה
----

נולדה כנסיכה תמר, בת למלכה רוסודן בגרטיוני, ונכדתה של תמר המלכה. אביה, מור'יס אד-דין (მოღის ედ-დინი), היה בנו של הסולטאן טוגרול השני. רוסודאן השיאה את בתה לכאי חוסרווה השני, כדי להבטיח שלום וביטחון עם הסלג'וקים של אנטוליה.

בתחילה תמר נשארה נוצרייה, אבל לאחר מכן התאסלמה, וקיבלה את השם המוסלמי, **גוּרג'י חאתוּן**, שפירושו "אישה גאורגית". היא ילדה לסולטאן את קאיכּוּבּאד השני (علا الدين كيقبادان بن كيخسرو).

דמותה של חאתון הופיעה על מטבעות של הסולטנות מאותה תקופה. המטבעות כללו את השמש שסימלה את חאתון, כאשר האריה ייצג את הסולטאן עצמו. הסמל הזה ידוע כ"שיר-יהוּרשיד", סמל האריה והשמש, שלימים יהפוך לשכיח בעולם האיסלמי (למרות שהמקור לסמל מתוארך לזמן מוקדם יותר).

לאחר מותו של הסולטאן, בשנת 1246, תפס הוזיר, סהיב פרוואן מוהי אד-דין (או מוהין אד-דין סולימאן, მუინ ედ-დინ სულეიმან), את השליטה על הסולטנות ונשא את חאתון לאישה.

היא ידועה כפטרונית של המדע והאומנות, והייתה במערכת יחסים ידידותית עם הסופרים הסופיים, ובמיוחד עם ג'לאל א-דין רומי. כמו כן, היא הייתה נותנת החסות של מבנה בית הקבורה בקוניה (כיום בטורקיה).

אילן יוחסין
-----------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |   |   | דמטרה הראשוןמלך גאורגיה, 1125–1154 |   |   |   |   |   |   |   |  |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
| דוד החמישימלך גאורגיה, 1154–1155 |   |   | גיאורגי השלישימלך גאורגיה, 1155–1184 |   |   |   | בורדוחן מאלאניה (אנ') |   | רוסודן |   |   |
|   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
| דמנה |   |   |   |   | תמר, מלכת גאורגיה1184–1213 |   |   | יורי בוגוליובסקי |   |   | רוסודן? |   |   |
|   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | דוד סוסלן |
|   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |
|   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   | גיאורגי הרביעימלך גאורגיה, 1213–1223 |   | רוסודןמלכת גאורגיה, 1223–1245 |   |   |   | ע'יאז אד-דין (אנ') |
|   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   | דוד השביעי (אנ')מלך גאורגיה, 1247–1270 |   |   |   |   | דוד השישי נאריןמלך גאורגיה, 1245–1293 |   | תמר |   |
|

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גורג'י חאתון** בוויקישיתוף
* What is behind the sun and lion figure ?, מאמר באנגלית על משמעות הסמל השמש ואריה
* ANADOLUDA BİRARADA YAŞAMA TECRÜBESİ, בטורקית, מאמר באתר של גאורגים על תקופתה
**דגל לסוטו** אומץ ב-5 באוקטובר 2006. הדגל מורכב משלושה פסים אופקיים בצבעים כחול (למעלה), לבן, וירוק. במרכזו איור של כובע בסוטו שחור, אותו נוהגים לחבוש בני בסוטו, הקבוצה האתנית הגדולה במדינה (כ-99% מאוכלוסייתה).

הדגל, שעוצב לכבוד יום השנה ה-40 לעצמאותה של לסוטו מידי בריטניה, החליף את קודמו במטרה להעניק ללסוטו תדמית שלווה יותר.

דגלים קודמים
------------

דגל לסוטו הראשון הוצג לראשונה ב-4 באוקטובר 1966, ביום קבלת עצמאותה של לסוטו מידי בריטניה. במרכז הדגל בולט כובע בסוטו לבן על רקע כחול. בצידו השמאלי של הדגל ישנן שתי רצועות אנכיות בצבעים ירוק (משמאל) ואדום. הכחול בדגל מסמל את השמים, הלבן את השלום, הירוק את האדמה והאדום את האמונה.  

הדגל השני של לסוטו אומץ ב-20 בינואר 1987, לאחר הפיכה צבאית, שבסיומה איבדה המפלגה הלאומית של בסוטו את שלטונה במדינה, לאחר 20 שנות שלטון.

הדגל מורכב משני משולשים בצבעים לבן (משמאל) וירוק, ורצועה אלכסונית כחולה אשר מפרידה ביניהם. הצבע הלבן מסמל את השלום, הכחול את גשם והירוק את השגשוג.

בצדו השמאלי העליון של הדגל ישנו מגן חום, ומאחוריו אלה וחנית בהצלבה, אשר החליפו יחד את כובע בסוטו כסמל העיקרי של המדינה.  
לאחר שב-1993 הוחלפה הממשלה הצבאית של לסוטו לטובת ממשלה דמוקרטית, הלכו וגברו קריאות להחליף את דגל המדינה לדגל בעל אופי שלו יותר מאשר קודמו, עד שבשנת 2006 אימצה המדינה את דגלה החדש.

* דגל לסוטו בין השנים 1987-1966דגל לסוטו בין השנים 1987-1966
* דגל לסוטו בין השנים 2006-1987דגל לסוטו בין השנים 2006-1987

ראו גם
------

* סמל לסוטו
* המנון לסוטו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דגל לסוטו** בוויקישיתוף
* לסוטו, באתר דגלי העולם (באנגלית)
* דגל לסוטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| דגלי מדינות אפריקה |
| --- |
| מדינות | אוגנדה • אלג'יריה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוצוואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גבון • גאנה • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • לוב • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • מצרים • מרוקו • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניז'ר • ניגריה • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה • סיישל • סיירה לאון • סנגל • צ'אד • קומורו • קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה • תוניסיה | אפריקה |
| שטחים תלויים | אזוואד • איי מדיירה • אסנשן • האיים הקנריים • זנזיבר • טריסטן דה קונה • מיוט • מלייה • סאוטה • רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית • סומלילנד • סנט הלנה • ראוניון |
| אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הצפונית • אמריקה הדרומית |
רבי **דוד אורטנברג** (מכונה: **ר' דודיה**; נפטר בכ"ד באב תר"ע, 29 באוגוסט 1910, בברדיצ'ב) היה רב ופוסק הלכה, מרבני העיר ברדיצ'ב. נודע על שם ספרו ההלכתי "תהלה לדוד".

ביוגרפיה
--------

נולד לישראל צבי אורטנברג, חייט מחסידי רבי אורי מסטרליסק, ומצאצאי רבי זאב וולף מז'יטומיר, מחבר "אור המאיר".

רבי דוד אורטנברג היה חסידם של אדמו"רי בית רוז'ין, רבי ישראל מרוז'ין, והאדמו"רים הראשונים מסדיגורה ובאיאן.

בשל גדלותו התורנית זכה למעמד רם בחצר סדיגורה, וכותבים בני התקופה מתארים אותו כ"קאנצלר של החצר הסאדיגורית", מעמדו העניק מקום של כבוד בחסידות סדיגורה ובוהוש גם לאחיו רבי יעקב יוסף אורטנברג ומשפחתו.

ספרו "תהלה לדוד" על שולחן ערוך אורח חיים, התקבל כבר סמכא בעניינים אלו, ודבריו משמשים מוקד לדיונים הלכתיים בקרב הפוסקים שאחריו. הספר נסוב בעיקר על דברי הרב שניאור זלמן מלאדי בספרו "שולחן ערוך הרב", ולכן אינו דן בסימנים בהם לא כתב דבר.

הוא נפטר בכ"ד באב תר"ע, 29 באוגוסט 1910, בברדיצ'ב, ונקבר בה.

חיבוריו
-------

* **תהלה לדוד** (ברדיטשוב תרמ"ח) - על שולחן ערוך, בעיקר על חלק אורח חיים
* **שוהם וישפה ח"א** (ברדיטשוב תרמ"ח) - על משנה תורה לרמב"ם
	+ **שוהם וישפה ח"ב** (ברדיטשוב תרס"ב)
* **תהלה לדוד** - מהדורה חדשה הכוללת גם את שאר כתביו, ירושלים: עוז והדר, תשנ"ג

קישורים חיצוניים
----------------

* תולדותיו של רבי דוד אורטנברג באתר ההנצחה לקהילת ברדיצ'ב

הערות שוליים
------------

1. ↑  לעיתים נכתב שמו: **האכטינבארג**.
2. ↑  פיני מינקובסקי, **מספר חיי**, בתוך: **רשומות: מאסף לדברי זכרונות, לאטנוגרפיה ולפולקלור בישראל**, חלק ב', תל אביב: דביר, תרפ"ז.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007306753005171
* GND: 131659219
* ISNI: 0000 0000 6687 5767
* LCCN: n87915475
* VIAF: 47900459
* WorldCat (עם VIAF): 47900459

 |
מפה של טרטריה העצמאית (בצהוב) וטרטריה הסינית (בסגול), בשנת 1806.
**טרטריה** או **טרטריה הגדולה** (בלטינית: **Tartaria Magna**) היה כינוי לאזור היסטורי באסיה שנמצא בין הים הכספי – הרי אורל והאוקיינוס השקט. היה זה מונח גורף ששימש את האירופאים לאזורים במרכז אסיה, צפון אסיה ומזרח אסיה שאינו ידוע לגאוגרפיה האירופית. הוא הקיף את האזור העצום של הערבה הפונטית-כספית, הוולגה אוראל, הקווקז, סיביר, אסיה הפנימית, מונגוליה ומנצ'וריה.

 מפת טרטריה ותיאורו של ג'ובאני בוטרו מתוך "Relationi universali" שלו (ברשה, 1599).
הידע על מנצ'וריה, סיביר ומרכז אסיה באירופה לפני המאה ה-18 היה מוגבל. האזור כולו היה ידוע בפשטות כ"טרטריה", ותושביו – כ"טרטרים". בתקופה המודרנית הקדומה, ככל שהבנת הגאוגרפיה גברה, האירופאים החלו לחלק את טרטריה לחלקים עם קידומות המציינות את שם הכוח השליט או את המיקום הגאוגרפי. לפיכך, סיביר הייתה "טרטריה הגדולה" או "טרטריה הרוסית", "החאנת" קרים הייתה "טרטריה הקטנה", מנצ'וריה – "טרטריה הסינית", ומערב מרכז אסיה (לפני שהפכה לרוסיה של מרכז אסיה) נודעה "כטרטריה העצמאית".

הדעות האירופיות על האזור היו לרוב שליליות, ושיקפו את מורשת הפלישות המונגוליות שמקורן באזור זה. מקור המונח בהרס הנרחב שהפיצה האימפריה המונגולית. הוספתה של ה-ר' הנוספת ל"טטרית" רימזה על טרטרוס, תחום דמוי גיהנום במיתולוגיה היוונית. במאה ה-18, תפיסות של סיביר או טרטריה ותושביה כ"ברבריות" על ידי סופרי הנאורות קשורות למושגים עכשוויים של ציוויליזציה, פראיות וגזענות.

ראו גם
------

* קוזאקים
* אורדת הזהב
* חאנות קרים
* האימפריה המונגולית
* טטרים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טרטריה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Elliott, "The Limits of Tartary", 625
2. ↑  Ibid. 626
3. ↑  Vermeulen, "Before Boas", 88
4. ↑  Sela, "L'invention", 542
5. ↑  Elliott, Op. Cit. 626
6. ↑  Wolff, "Global Perspective", 448
**פיגיירה דה פוש** (בפורטוגזית: **Figueira da Foz**, הגייה: [fiɣɐjɾɐ ðɐ fɔʃ]), ידועה בקיצור גם בשם פיגיירה, היא עיר במחוז קוימברה, פורטוגל. העיר ממוקמת בפתחו של נהר ממונדגו, 40 ק"מ מערבית לעיר קוימברה, ומוקפת בגבעות סרה דה בואה. ב-2011 מנתה אוכלוסיית העיר 62,125 נפשות.[דרושה הבהרה]שטח העיר הוא 379 קמ"ר,[דרושה הבהרה] והיא העיר השנייה בגודלה במחוז קוימברה לאחר קוימברה העיר.

פיגיירה דה פוש היא עיר חוף בעלת מספר רב של חופים לאורך האוקיינוס האטלנטי. כעיר תיירות, התיירות ממלא מקום חשוב במיוחד במרכז. קיים בעיר אזור הימורים חוקיים, וקזינו "פיגיירה" הוא אחד מבתי הקזינו הגדולים שבחצי האי האיברי.

היסטוריה
--------

על פי האגדה שם המקום נובע משמו של עץ הפיקוס, שעמד על המזח של סלמנה, שם נהגו הדייגים לקשור את סירותיהם. עם זאת לדברי ההיסטוריון נלסון בורחס, שם העיר מורכב משפות שונות ופירושו המילולי הוא "פתיחת פי הנהר". עקבות היסטוריות מסוימות מראות שהייתה קיימת התיישבות ילידית באזור זה כבר מן התקופה הנאוליתית. עם זאת, התיעוד הראשון מאזור זה הוא מסמך משנת 1096, המתעד תרומה של ראש מנזר בשם פדרו, לקתדרלת סה ולה שבקוימברה. בתרומה הועברו מספר אחוזות שהיו שייכים לכנסייה של סאו יוליאו אל הקתדרה.

במאות ה-18 וה-19 עברה העיר התפתחות גדולה בשל תעשיית יצור הספינות, ותעשיית ייבוש דגי הבקלה שפרחו באזור.

בעיר פועלות שתי אוניברסיטאות פרטיות: האוניברסיטה הקתולית של פורטוגל, ואוניברסיטת אינטרנסיונל.

אקלים
-----

בעיר קיים אקלים ים תיכוני המאופיין בחורפים גשומים ומתונים וקיץ יבש וחם. ממוצע הטמפרטורה השנתי הוא 15°C, וכמות המשקעים השנתית הממוצעת היא כ-600 מ"מ. בקיץ נפוצות לעיתים (בשעות אחר הצהרים) רוחות צפוניות-מערביות חזקות.

ראו גם
------

* קוימברה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיגיירה דה פוש** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פיגיירה דה פוש
* פיגיירה דה פוש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Statistics Portugal, www.ine.pt
2. ↑
3. ↑  Grand Union Portugal, Portal do Governo de Portugal, www.portugal.gov.pt

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007566809405171
* BnF: cb15239281c (data)
* GND: 4434375-9
* ISNI: 0000 0001 2182 2538
* LCCN: n82060112
* MusicBrainz: eb0f0077-3682-4ca0-b74c-10896e905e86
* NKC: ge1074802
* SUDOC: 129735817
* VIAF: 312565159
* WorldCat: lccn-n82060112

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בדמות במיתולוגיה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו פיגמליון (פירושונים).
פיגמליון וגלתיאה שפיסל אטיין מוריס פלקונט בארמיטז'
פיגמליון וגלתיאה שפיסל אוגוסט רודן במוזיאון המטרופוליטן לאמנות
**פיגמליון** הוא דמות מן המיתולוגיה של פיניקיה ויוון:

* אל/מלך פיניקי, שמו מופיע על תליון פגמלין, הכתובת הקדומה ביותר של קרתחדשת על נטיפה של זהב (מאה ה-8 לפנה"ס);
* מלך צור;
* מלך מיתולוגי של קפריסין. סיפורו מופיע בספר העשירי של החיבור "מטמורפוזות" מאת המשורר הרומאי הקדום אובידיוס. הוא מספר על הפסל הקפריסאי, אשר מצא פגמים רבים בנשים, עד אשר בייאושו הגובר גמר אומר שלא לשאת אישה. הוא התאהב באפרודיטה, ובכישרונו הרב יצר פסל יפהפה משנהב בדמותה, דמות אישה מושלמת, וקרא לה "גלתיאה".

דמות האישה שיצר נראתה כאילו היא חיה ונושמת. פיגמליון התייחס לדמות כאל נסיכה, הלביש אותה, העניק לה מתנות ואף הושיב אותה על ספה יקרת ערך.

בעת הילולת אפרודיטה, לאחר שקיים את כל גינוני הטקס הנדרשים, התפלל פיגמליון לפני המזבח וביקש כי דמות פסל השנהב תינתן לו לאישה. אפרודיטה שמעה את תפילתו ונענתה לה. כששב פיגמליון לביתו ונשק לפסל נדהם לגלות כי היא פוקחת את עיניה ומתעוררת לחיים. אפרודיטה נתנה את ברכתה לנישואיהם של פיגמליון וגלתיאה. בנם שנולד נקרא **פאפוס**, ועל שמו נקראת העיר פאפוס, המקודשת לאלת האהבה והיופי, אפרודיטה.

הסופר והמחזאי ג'ורג' ברנרד שו התבסס על סיפור זה כאשר כתב את המחזה "פיגמליון" בשנת 1913 (לאחר מכן עובד המחזה למחזמר ולסרט "גבירתי הנאווה").

סיפורם של פיגמליון וגלתיאה משמש עד היום כמשל לנבואה המגשימה את עצמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיגמליון** בוויקישיתוף
* פיגמליון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  **האנציקלופדיה העברית**, כרך עשרים ושבעה, ירושלים: חברה להוצאת אנציקלופדיות בע"מ, תשל"ה, עמ' 618

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX547251
* BnF: cb11937905c (data)
* GND: 118597213
* LCCN: no2021078453
* NKC: jo2016908800
* NLP: A12081760
* SUDOC: 02730860X
* VIAF: 54940935
* WorldCat: viaf-54940935

 |
**מרים** הייתה אוניית משא מונעת קיטור שנרכשה על ידי חברת לויד ימי ארץ ישראלי בע"מ. שמה המקורי 'סורנטו' (Sorrento) הוחלף למרים. האונייה נרשמה ברשומות נמל חיפה בשנת 1938. היא נרכשה במקומה של האונייה הר כרמל שנשרפה. שמה ניתן לה על שם אשת המנהל הכללי של החברה מר לזר ברקוביץ (ברקוביצ'י). היא הפליגה תחת דגל צי הסוחר של פלשתינה תחת המנדט הבריטי.

האונייה מרים הייתה מדגם "חדר הגה פתוח", ובחורף בים הצפוני התנהלה החזקת משמרת גשר והגה בתנאים קשים ביותר.

בין הימאים היהודים ששרתו על מרים היה אריה דיסקין, לימים "רב מלחים" באניות הצי הישראלי, ובעל פנקס ימאי מספר 1, הימאי הראשון של מדינת ישראל.

במלחמת העולם השנייה הובילה מרים מטען מהים התיכון לאנגליה ובדרכה חזרה, חזרה עם מטען מאנטורפן למצרים. בינואר 1940 בצאתה מהים הצפוני הותקפה על ידי מטוס גרמני שהטיל עליה שלוש פצצות שאמנם לא פגעו בה ישירות, אך הסבו נזק לציר ההגה שלה. באותו ערב, באזור עיר הנמל דובר, הותקפה מרים שנית והפעם יצאה מההתקפה בשלום. בעקבות התקפות אלה מוגנו גשר הפיקוד ועמדת ההגאי בשקי חול.

את ההפלגה הבאה לאירופה עשתה כמגויסת לצי המלכותי הבריטי, והיא טובעה במבואות הנמל הצרפתי ברסט.

קישורים חיצוניים
----------------

* אינדקס של רב חובל הלל ירקוני, מספרו "75 שנות ספנות עברית בא"י "
**דגל לה ריוחה** (בספרדית: **La Bandera de La Rioja**) הוא דגלה של הקהילה האוטונומית הספרדית לה ריוחה. הדגל אושרר על ידי מועצת המעבר של הקהילה בשנת 1979 ופורסם בחוק מה-9 ביוני 1982 כדגל הקהילה האוטונומית, לפיהו עיצובו של הדגל הוא ארבעה פסים אופקיים בצבעי אדום, לבן, ירוק וצהוב כאשר הדגל עשוי להיות מוטען בסמל הקהילה האוטונומית. השימוש בדגל הוא בגדר חובה לרשויות הקהילה.

היסטוריה
--------

### משאל העם

לאחר הצהרתה של מועצת המחוז כי בנכונותה להשלים את ההליכים הפורמליים לקבלת אוטונומיה על האזור, נקבע כי יוני 1977 יהיה המועד האחרון לאוכלוסייה למשלוח הצעות לבחירת דגל ולפרסם אותו ברשומות המחוז. לאור זאת, אמצה התקשורת המקומית את הרעיון והחלה במסע פרסום במהלך חודשי יוני ויולי של אותה השנה. למרות שמספר פוליטיקאים קראו לרגיעה ולבחינת נושא הדגל, חשבו אחרים כי הנושא הוא בעל דחיפות.

מתוך 260 ההצעות לעיצוב שהתקבלו, 11 הגיעו מאת מומחי וקסילולוגיה, וב-5 באוגוסט, התכנסה העצרת הכללית, והכריזה על משאל בקרב אוכלוסיית המחוז על 5 דגמים. המשאל התקיים בין ה-1 ל-15 בספטמבר, בניהולו של פליפה ליאון, אב מנזר וההיסטוריון הרשמי, שבמהלכו נאספו בין 15,000 ל-20,000 פתקים.

עם זאת, המשאל לא נשא פרי, ותהליך הבחירה הגיע למצב של קיפאון עד אשר נשיא המועצה דאז, חוליו פרננדז לואיס סביליה, הקפיא את כל הליך הבחירה. לאחר שמשאל העם נכשל, שאלת ההכרזה על הדגל זכתה להתעלמות מצדם של הפוליטיקאים.

קישורים חיצוניים
----------------

* הדגל באתר מועצת לה ריוחה
* דגל לה ריוחה, באתר דגלי העולם (באנגלית)

| דגלי ספרד |
| --- |
| ממלכת ספרד | דגל ספרד • הנס המלכותי • נס נסיך אסטוריאס |  |
| הקהילות האוטונומיות | אזור מורסיה • אנדלוסיה • אסטוריאס • אקסטרמדורה • אראגון • גליסיה • האיים הבלאריים • האיים הקנריים • ולנסיה • חבל הבסקים • לה ריוחה • נווארה • מדריד • קטלוניה • קנטבריה • קסטיליה-לה מנצ'ה • קסטיליה ולאון |
| הערים האוטונומיות | סאוטה • מלייה |
**יצחק וידרקר** (1909 – 18 באוקטובר 1974) היה ראש העיר השני של חדרה בשנים 1954–1965.

חייו
----

וידרקר, נולד בפולין והיה פעיל החלוץ בפולין. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל והתיישב בחדרה.

הוא שימש כמנהל לשכת המס, מזכיר מועצת הפועלים וחבר מועצת העיר החל מכהונתה הראשונה לאחר שהוכרזה חדרה כעיר. בשנת 1954 נבחר לראשות העיר והחליף בתפקיד את ראש העירייה הראשון דוד ברמן.

בשלוש הקדנציות בהן כיהן וידרקר (עד 1965) התפתחה העיר משמעותית. בבחירות בשנת 1965 זכה המערך בארבעה מושבים בלבד במועצת העיר אל מול שישה של גח"ל, והניסיונות של וידרקר להקים קואליציה בראשותו לא צלחו. דב ברזילי החליף את וידרקר כראש עיר ב-1 בדצמבר 1965. וידרקר המשיך לכהן במועצה ועמד בראש האופוזיציה, עד 1969.

בתקופת כהונתו הוקמו בעיר בית יד לבנים, הספרייה העירונית, תחנת הרכבת, בנק לאומי, סניף מגן דוד אדום, המרכז הרפואי הלל יפה במשכנו הנוכחי, בניין העירייה ותחנת אגד. כמו כן נוסד קו החשמל הראשון לשכונת העולים "גבעת אולגה" והוקמו כעשר שכונות חדשות.

מנגד הואשם וידרקר בכרסום הדרגתי באופייה הישן של חדרה המושבה ובהריסת מבנים ישנים.

לאחר פרישתו מהתפקיד עבר וידרקר בגזברות הוועד הפועל במחלקת תקציבי מועצות הפועלים והיה חבר מרכז מפלגת העבודה.

וידרקר נפטר בשנת 1974 ונקבר בבית העלמין הישן בעיר. בעירייה הנציחו את זכרו וקראו על שמו רחוב. אלמנתו, בלומה, האריכה ימים ונפטרה באפריל 2006.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר "Billiongraves"
2. ↑  מת יצחק וידרקר, מעריב, 18 באוקטובר 1974
3. ↑  המערך בחדרה מנהל מו"מ, מעריב, 7 בנובמבר 1965
4. ↑  קראו לי דוביק - אמר עו"ד ברזילי, מעריב, 2 בדצמבר 1965
5. ↑  חדרה: ארבע במקום שש, מעריב, 25 בספטמבר 1969

| ראשי עיריית חדרה |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| דוד ברמן | יצחק וידרקר | דב ברזילי | יחיאל כהנא | נחמיה להב | ישראל סדן | חיים אביטן | צבי גנדלמן | ניר בן חיים |
| 1952–1954 | 1954–1965 | 1965–1978 | 1978–1989 | 1989–1998 | 1998–2005 | 2005–2013 | 2013–2022 | 2022– |

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
הרב **יצחק וינוגרד** (1851 - ט"ו בכסלו תרע"ג, 1912) היה מייסד וראש ישיבת תורת חיים, שישבה ברובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים.

קורות חייו
----------

נולד בפינסק, בנו של הרב אברהם חיים וינוגרד (כונה "ר' חיים מתמיד"). בשנת 1882 עלו אביו ואחיו הרב יוסף אליהו וינוגרד לארץ ישראל, ובשנת 1886 עלה הרב יצחק מפינסק לארץ ישראל. לפני עלייתו נסע ברחבי רוסיה וליטא במטרה לארגן תורמים לישיבה.

עם בואו לירושלים הקים הרב וינוגרד את הישיבה עם אחיו, הרב יוסף אליהו, שמילא את תפקיד המשגיח בישיבה. תחילה הוקמה הישיבה במבנה קטן ברובע היהודי, אך לאחר גיוס תרומות על ידי שליחים ובהם הרב פנחס מרדכי וינוגרד, הוקם מבנה הקבע של הישיבה, ב-1894. מאז שנת 1982, שוכנת במבנה ישיבת עטרת ירושלים.

הרב יצחק וינוגרד היה גם חזן, בעל קול צלול ועוצמתי ודיוק מוזיקלי. כשנשאל מדוע אינו מפתח קריירה כזמר אופרה, השיב: "קיבלתי מתנה מהקדוש ברוך הוא. אשתמש בה רק כדי להאדיר את שמו, ולא כדי להאדיר את שמי".

נפטר בט"ו בכסלו תרע"ג, ונקבר בהר הזיתים בירושלים. לאחר מותו מילא את מקומו בראשות הישיבה אחיו הרב יוסף אליהו, ולאחריו גיסו הרב זרח אפשטיין. אחרי פטירת הרב אפשטיין התמנה לראשות הישיבה הרב שמעון וינוגרד, בנו של הרב יצחק, 

על שמו נקרא רחוב בשכונת נווה יעקב בירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "רבי יצחק וינוגרד", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3029
* שבתי זכריה, על ההיסטוריה של ישיבת "תורת חיים" ומייסדה (אורכב 13.09.2008 בארכיון Wayback Machine), פרק ז' במאמר "על האירועים ההיסטוריים שלאחר מלחמת "ששת הימים" ב-1967"
* הרב משה אוסטרובסקי, רבי יצחק וינוגראד ראש ישיבת תורת חיים, ספר זיכרון תש"ג, עמודים 9-11
* \* עיטורי ירושלים - ישיבת תורת חיים והגאון רבי יצחק וינוגרד זצ"ל, ישיבת עטרת ירושלים

הערות שוליים
------------

1. ↑  לא קרוב משפחה; ראש ישיבה בליטא שעלה ב-1890 ונשלח בחזרה כשד"ר
**חוסה אנטוניו סאלדואה אורדנווייה** (בספרדית: **José Antonio Zaldúa Urdanavia**; ‏15 בדצמבר 1941 - 30 ביוני 2018) היה כדורגלן ספרדי ששיחק בעמדת החלוץ, ונודע על תקופתו בברצלונה.

קריירה
------

סאלדואה נולד באליסונדו שבנווארה, ספרד. הוא החל את הקריירה שלו בריאל ואיאדוליד, שם שיחק בין 1959 לבין 1961. בעונת 1960/61 הבקיע 11 שערים ב-28 משחקים, אך קבוצתו ירדה לליגה השנייה. בתום העונה הצטרף סאלדואה לברצלונה.

סאלדואה היה החלוץ המרכזי של ברצלונה במשך כעשר שנים, בין 1961 לבין 1971. בעונתו הראשונה התקשה להסתגל לקבוצה, והבקיע שער בודד ב-11 משחקים. בעונה הבאה השתלב סאלדואה בהרכב והיה מוביל שערי הקבוצה עם 10 כיבושים ב-13 משחקים בלבד. בעונה זו עזר לברצלונה לזכות בגביע הגנרל. במשחק הגמר, שנערך בקאמפ נואו, הבקיע סאלדואה את אחד משלושת שערי קבוצתו, שניצחה 3-1 את ריאל סרגוסה. בעונת 1963/63 הבקיע סאלדואה שלושער לרשתה של סביליה, במשחק ב-3 בנובמבר 1963 בו ברצלונה ניצחה 6-0. ב-30 במרץ 1964 הבקיע סאלדואה שער בקלאסיקו מול ריאל מדריד, אולם בתום המשחק ניצחה ריאל מדריד 2-1.

בעונת 1964/65 הושאל מברצלונה לאוסאסונה, ששיחקה אז בליגה השנייה. לאחר שחזר שימש סאלדואה קפטן ברצלונה. במהדורה הראשונה של גביע גאמפר הבקיע סאלדואה שער והרים את הגביע לאחר זכיית הקבוצה בטורניר. במשחק הגמר של גביע הגנרל ב-1968 שנערך באצטדיון סנטיאגו ברנבאו אל מול הדיקטטור הפשיסטי פרנסיסקו פרנקו פגשה ברצלונה את ריאל מדריד שנתמכה על ידי פרנקו. ברצלונה ניצחה במפתיע 1-0, וסאלדואה, כקפטן, קיבל את הגביע מפרנקו המבויש. עונה זו הייתה המוצלחת ביותר של סאלדואה במועדון מבחינת הבקעת שערים - 12 ב-24 משחקים. בעונה זו היה מוביל מבקיעי הקבוצה. בעונה הבאה הגיע סאלדואה עם ברצלונה לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע. במשחק אמנם הבקיע שער אחד, אך שתי בעיטות נוספות שלו ממצבים טובים לא מצאו את הרשת, וקבוצתו הפסידה 3-2 לסלובן ברטיסלאבה. בסך הכול הבקיע סאלדואה 61 שערי ליגה ב-145 הופעות במדי ברצלונה.

בעונת 1970/71 לא השתתף סאלדואה באף משחק במדי הקבוצה. לאחר סיום העונה עבר לקבוצה קטנה בסבדל שבקטלוניה. בסיום עונתו הראשונה, בה הבקיע 6 שערים, ירדה הקבוצה לליגת המשנה בספרד. סאלדואה שיחק בה שלוש שנים נוספות, עד פרישתו ממשחק ב-1975. 

סאלדואה היה בנוסף חבר בנבחרת ספרד, במדיה הופיע שלוש פעמים: ב-10 בדצמבר 1961 ערך סאלדואה את הופעת בכורתו, במשחק עם צרפת שהסתיים בתוצאה 1-1. משחקו השני היה ב-30 באוקטובר 1963 מול צפון אירלנד, והמשחק השליש והאחרון היה בהפסד 2-1 לבלגיה ב-1 בדצמבר 1963.

את משחק הבכורה שלו ערך בדצמבר 1961 במשחק מול נבחרת צרפת, ומשחקו האחרון היה מול נבחרת בלגיה במדריד.

מ-2004 היה סאלדואה סגן נשיא "אגודת ותיקי ברצלונה" (Agrupació Barça Veterans; בקיצור ABV)‏.

תארים
-----

### ברצלונה

* גביע ערי הירידים (1): 1965/66
* הגביע הספרדי (3): 1962/63, 1967/68, 1970/71

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams

הערות שוליים
------------

1. ↑  AGRUPACIÓ BARÇA JUGADORS (BARÇA PLAYERS ASSOCIATION), באתר הרשמי של ברצלונה