recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**סקסטוס קורנליוס דקסטר** (בלטינית: Sextus Cornelius Dexter) היה מצביא רומאי שחי ופעל במהלך המאה השנייה. הוא עמד בראש הצי הרומאי הסורי בזמן מרד בר כוכבא ועוטר על ידי אדריאנוס בעיטורים צבאיים על חלקו בדיכוי המרד.

תולדות חייו
-----------

כתובת הקדשה של קנטוריון מהלגיון השני טריאנה, מסאלדאי (saldae) שבפרובינקית מאוריטניה, מתארת את הקריירה של סקסטוס קורנליוס דקסטר. הוא יליד הקולוניה סלדאי, בפרובינקיה מאוריטניה. הוא התחיל את שירותו הצבאי בשנת 122 כמפקד של הקוהרטה החמישית ריטורום בפרובינקיה בריטניה, טריבון צבאי של הלגיון השמיני אוגוסטה בפרובינקיה גרמניה עילית, מפקד של האלה אוגוסטה גמינה בפרובינקיה קפדוקיה. לאחר מכן מונה למפקד של הצי הרומאי הסורי, תוך שעל חלקו הוא קיבל עיטורים צבאיים מידי אדריאנוס. לאחר המרד הוא מונה כפרוקורטור של נאופוליס במצרים, ולאחר מכן הפך להיות שופט באלכסנדריה. בתפקידו האחרון הוא מונה לפרוקורטור של פרובינקיית אסיה.

חלקו בדיכוי מרד בר כוכבא
------------------------

סקסטוס קורנליוס דקסטר עוטר על ידי אדריאנוס בעיטורים צבאיים על השתתפותו בזמן מרד בר כוכבא כמפקד הצי הסורי. מנחם מור טוען כי העיטורים הצבאיים של דקסטר אינם הולמים מפקד צי, ולכן דקסטר השתתף בתור מפקד האלה אוגוסטה גמיניה, ורק לאחר המרד הוא מונה בגלל הצטיינותו למפקד הצי הסורי. וורנר אק לעומתו טוען כי מסדר התפקידים בכתובת עולה בבירור כי דקסטר היה מפקד הצי הסורי בזמן מרד בר כוכבא ועל זה הוא קיבל את העיטורים הצבאיים שלו, כמו כן מצורת הכתב חייבים לתארך את הכתובת המקוטעת למאה השנייה לספירה, ולכן היא שייכת למרד בר כוכבא. כמו כן טוען אק כי בהסתמך על הכתובות והאותות הצטיינות של קורנליוס דקסטר, יש שלושה אתרים אפשריים שבהם הוא עשוי היה להצטיין בימי מרד בר כוכבא: בכנרת, בים המלח או בים התיכון.

לקריאה נוספת
------------

* Werner Eck, *Hadrian, the Bar Kokhba Revolt, and the Epigraphic Transmission*, in **Bar Kokhba reconsidered**, Peter Schfer (editor), Tibingen: Mohr: 2003, pp. 163-164

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סקסטוס קורנליוס דקסטר** בוויקישיתוף
* Sextus Cornelius Dexter באתר Légion VIII Augusta

הערות שוליים
------------

1. ↑  CIL VIII, 08934 = ILS 1400
2. ↑  הוא מוזכר בדיפלומה צבאית רומית מחודש יולי, שנת 122 לספירה המציינת כי הוא היה מפקד הקוהרטה: R. S. O. Tomlin,‘Roman Britain in 2007 III: Inscriptions’, Britannia 39, 2008, pp. 381–384 no. 18, figs. 17–18
3. ↑  CIL VIII, 08925
4. ↑  CIL III 00553
5. ↑  CIL VIII, 08934 = ILS 1400: *Donis donato miltaribus a division Hadriano ob bellum Iudaicum*
6. ↑  מור מנחם, 'הצבא הרומי בפרובינקיה יודיאה בשנים 132-135 לסה"נ', יוון ורומא בארץ-ישראל (1989), עמ' 128-129. ; ראו גם: מור מנחם, 'עוצמתו והיקפו של מרד בר-כוכבא : עיון מחודש', לאוריאל (תשסו), 2005, עמ' 78-79. ; וגם: Jarrett, M. 1972, 'An album of equestrians from North Africa in the Emperor's service', Ep. Stud. 9, pp. 173, no. 48
7. ↑  Werner Eck, 'Hadrian, the Bar Kokhba Revolt, and the Epigraphic Transmission', in 'Bar Kokhba reconsidered', Peter Schfer (editor), Tibingen: Mohr: 2003, pp. 163-164
פירוש נוסף ערך זה עוסק ברבה האשכנזי של טבריה במפנה המאה ה-20. אם התכוונתם לרבה של מינסק, בעל "סדר הדורות", ראו יחיאל היילפרין (רב).

הרב **יחיאל מיכל היילפרין** (ה'תרי"ז - י"ח בשבט ה'תרס"ט, 1909) היה רב ראשי ואב בית דין של קהילת האשכנזית בטבריה.

חייו
----

נולד בפולין לרב שמואל אריה היילפרין. בשנת ה'תר"ם (1880 לערך) עלה לארץ ישראל, והתיישב בטבריה. עם פטירתו של הרב אברהם צבי הלוי בסביבות שנת ה'תרנ"ו (1896 לערך), התמנה תחתיו כרב ואב"ד האשכנזים בטבריה.

התכתב בענייני הלכה עם רבני דורו, בהם הרב אברהם בורנשטיין מסוכטשוב, רבי דוד ועקנין מטבריה ורבי שמואל סלנט מירושלים.

לקראת שנת השמיטה ה'תרס"ג, פנו אליו נציגים מטעם חיים מרגליות קלווריסקי (ממונה יק"א בגליל) בבקשה להרחיב את היתר המכירה. יחד עם חברים בבית הדין הספרדי, התיר להם עשיית מלאכות האסורות מן התורה בקרקע שנמכרה לגוי. לאחר שקנאי טבריה ערערו על ההיתר, נשלח פסק הדין לרבי אברהם בורנשטיין, והוא אישר אותו, וכך הונהג באותה השנה במושבה יבנאל.

נפטר בי"ט בשבט ה'תרס"ט, (פברואר 1909). את מקומו מילא הרב משה קליערס.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אבני נזר יורה דעה סימן תנח
2. ↑  מוזכר בשו"ת וידבר דוד חושן משפט סימן א, סימן ב וסימן ד
3. ↑  תורת רבינו שמואל סלאנט חלק ג סימן קכו
4. ↑  על פרשיה זו ראו: משה אריאל פוס, תשובת בעל "אבני נזר" בעניין היתר המכירה בשמיטה – השלמות והבהרות ע"פ כתב היד, המעין 220 תשע"ז, עמ' 31 - 43; הרב ד"ר בועז הוטרר, שמיטת תרס"ג ביבנאל פרק בתולדות ההתיישבות היהודית בגליל התחתון, אורשת ח (תשע"ח), עמ' 45 - 74.
5. ↑  ראו: בארץ הקודש - טבריא, חבצלת, 24 בפברואר 1909

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**הרב אברהם צבי הלוי** | **רבנים ראשיים אשכנזיים לטבריה** | **הבא**:**הרב משה קליערס** |
**קַלוֹאוֹקַן** (בפיליפינית: **Lungsod ng Kalookan**, "לונגסוד נג קלואוקן"; בשפות אחרות נפוץ הכתיב **Caloocan**) היא עיר במטרופולין של מנילה, בירת הפיליפינים. העיר נמצאת מצפון לצפון־מזרח מנילה עצמה. ב־2010 התגוררו בעיר כ־1.5 מיליון תושבים, מה שהופך אותה לעיר השלישית בגודל אוכלוסייתה בפיליפינים, אחרי קסון סיטי ומנילה (כל השלוש נמצאות במטרופולין מנילה). זוהי העיר השמינית בצפיפותה בעולם.

היסטוריה
--------

קלואוקן נוסדה ב-1815, במהלך תקופת השלטון הספרדי בפיליפינים.

בשנות ה-90 של המאה ה-19 התהוותה במקום מחתרת קטיפונן, שהתנגדה לשלטון הספרדי. המחתרת הייתה גורם מרכזי במהפכה הפיליפינית שפרצה ב-1896. ב-1898 הפיליפינים סופחו לארצות הברית בעקבות מלחמת ארצות-הברית ספרד. כעבור שנה פרצה מלחמת ארצות הברית–הפיליפינים במהלכה המקומיים ניסו לגרש את האמריקאים ולשחרר את הפיליפינים. במהלך המלחמה התקיימו בקלואוקן שני קרבות קשים.

ב-1962 קלואוקן קיבלה מעמד של עיר.

חינוך
-----

בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת העיר קלואוקן, שהיא האוניברסיטה הציבורית היחידה בעיר.

תחבורה
------

בקלואוקן עובר קו LRT-1 של הרכבת הקלה של מנילה. העיר גם מקושרת למערכת המסילות של הפיליפינים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קלואוקן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קלואוקן (באנגלית)
* קלואוקן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007469752305171
* LCCN: n2002125031
* MusicBrainz: 6b158d33-3e33-4dc2-9dd6-d700f7c34485
* NARA: 10037803
* VIAF: 135065681
* WorldCat (עם VIAF): 135065681

 |
**טיסה 052 של אוויאנקה** הייתה טיסה של חברת אוויאנקה שיצאה מבוגוטה שבקולומביה לניו יורק והתרסקה במרחק קצר מיעדה. 

התאונה האווירית אירעה ב-25 בינואר 1990. טיסה 052 של אוויאנקה, חברת התעופה הקולומביאנית, המריאה משדה התעופה הבינלאומי בלימה לכיוון שדה התעופה מדיין בקולומביה. משם המשיכה הטיסה לנמל התעופה הבינלאומי ניו יורק קנדי. על המטוס מדגם בואינג 707 היו 158 נוסעים ואנשי צוות.

המטוס המריא לכיוון ניו יורק. עם כניסתו למרחב האווירי של ניו יורק הורה מגדל הפיקוח לטייס לעכב את נחיתתו ולחוג באוויר בשל תנאי מזג אוויר קשים. בעקבות מזג האוויר נוצר עומס עצום במרחב האווירי של ניו יורק. לפי דיווחים מאותו לילה, אחד מכל חמישה מטוסים שניסה לנחות באזור מנהטן נאלץ לבצע הקפה נוספת מכיוון שהחטיא את המסלול.

הטייסים שקלו לפנות ליעד חלופי בבוסטון, ושיערו שיצליחו לנחות בשלום. לאחר 77 דקות המתנה, עם מכלי דלק כמעט ריקים, נתן מגדל הפיקוח לטיסה 052 אישור נחיתה במסלול 22L. כשהנמיך המטוס לגובה 500 מטרים מהקרקע הוא נקלע לרוחות חזקות שגרמו לו לסטות מהנתיב ולחרוג מהמסלול. צוות המטוס ניסה לבצע הקפה נוספת, אך לשווא. הדלק במכלים אזל והמטוס התרסק על לונג איילנד, כ-20 ק"מ בלבד משדה התעופה. 73 נוסעים ואנשי צוות נהרגו ו-85 נפצעו. מאחר שבמטוס אזל הדלק לא התלקחה אש בעת ההתרסקות וייתכן שבכך נמנעו אבדות נוספות.

ועדת החקירה שהוקמה לחקר האסון קבעה שהגורם לאסון הוא טעות אנוש של הטייסים. אף על פי שטייסי אוויאנקה הזהירו ואמרו שהדלק עומד לאזול, הם לא הזכירו את המילה "מצב חירום" אפילו פעם אחת, כמקובל במצבים כאלה, ולכן קשה לדעת אם הפקחים היו מודעים למצב האמיתי של טיסה 052 בטרם ההתרסקות. הטייסים ביקשו רק אישור נחיתה בעדיפות גבוהה, וייתכן שחוסר שליטה מספקת באנגלית גרם להם לחשוב שמגדל הפיקוח מודע לגודל הסכנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טיסה 052 של אוויאנקה** בוויקישיתוף
* תיק התאונה והיסטוריית המטוס של טיסה 052 של אוויאנקה, באתר Aviation Safety Network (באנגלית)
**קלוג'רו מארונה** (באיטלקית: **Calogero Marrone**;‏ 12 במאי 1889 – 15 בפברואר 1945) היה עובד ציבור איטלקי אשר שימש כמנהל לשכת רישום האוכלוסין בעיריית וארזה שבלומברדיה בתקופת שלטונו של מוסוליני והנפיק מסמכים כוזבים ליהודים ולמתנגדי משטר בתקופת השואה. נעצר בעקבות הלשנה ונפטר במחנה הריכוז דכאו. על מעשיו ההירואיים הוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם.

ביוגרפיה
--------

מארונה עם משפחתו
מארונה נולד בפווארה שבסיציליה. הוא לחם כסמל במלחמת העולם הראשונה ואז הפך למזכיר המקומי של איגוד הווטרנים בעיר הולדתו. כאשר השתלט בניטו מוסוליני על השלטון, מארונה סירב להיות חבר במפלגה הפשיסטית הלאומית והוכנס לכמה חודשים לכלא. בשנת 1931 מצא עבודה בעיריית וארזה, ועבר לצפון איטליה יחד עם אשתו ג'וזפינה וארבעת הילדים פיליפינה, סלבטורה, דינה ודומניקו.

בווארזה התקדם לאחר שנים מספר לניהול לשכת רישום האוכלוסין המקומית, כשהוא ממונה על 12 עובדים. במקביל היה חבר בתא מחתרתי בשם "5 Giornate del San Martino". מתוך התנגדותו למשטר הפשיסטי, ניצל את תפקידו והנפיק תעודות רשמיות בזהות בדוויה למאות יהודים ואנטי-פשיסטים, שאיפשרו להם לחיות בביטחון או להימלט מאיטליה לשווייץ הנייטרלית. בעקבות הלשנה לשלטונות, נעצר ב-7 בינואר 1944 באשמת שיתוף פעולה עם תנועת ההתנגדות, סיוע ליהודים להימלט, והפרת חובות המשרד והמודיעין מול ועדת השחרור הלאומית – כשדי היה בכל אחת מהאשמות הללו להביא להוצאתו להורג על ידי כיתת יורים.

קלוג'רו מארונה הושעה מעבודתו כבר ב-1 בינואר, וב-4 בינואר הוא הוזהר על ידי דון לואיג'י לוקאטלי, כומר שהיה קשור למחתרת, כי האס אס עומד לעצור אותו. למרות זאת לא ניסה לברוח, משום שהוא הבטיח לפודסטה דומניקו קסטלטי כי ישתף פעולה בחקירות הנוגעות אליו, בעיקר כדי להגן על משפחתו מפני תגמול. הוא נעצר ועונה בבתי כלא רבים, אך לא גילה דבר. הוא נשלח למחנה הריכוז בולצאנו, ובסופו של דבר הועבר לדכאו ושם נפטר ב־15 בפברואר 1945 מטיפוס.

בשנת 2012 הוכר כחסיד אומות העולם.

לקריאה נוספת
------------

Franco Giannantoni e Ibio Paolucci, **Calogero Marrone, un eroe dimenticato** (Calogero Marrone, a forgotten hero), Edizioni Arterigere

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קלוג'רו מארונה** בוויקישיתוף
* קלוג'רו מארונה, באתר "יד ושם" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑
3. 1 2 3
4. ↑
5. ↑  Marrone Calogero, באתר יד ושם (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007265185505171
* BnF: cb14553067m (data)
* GND: 124824137
* ISNI: 0000 0000 7869 7718
* LCCN: n2004041446
* VIAF: 98035814
* WorldCat: lccn-n2004041446

 |
תוכנת **משבצת** (נקראת גם **דביר**) היא תוכנה המיועדת לעימוד ספרי קודש.

התוכנה פותחה על ידי משה דביר, והייתה פופולרית עבור ספרי קודש, עד סוף המאה העשרים, אז הופסק הפיתוח שלה, וספרים חדשים התחילו לעמד בתוכנת תג. עד היום התוכנה בשימוש תדיר עבור ספרים מרובי פירושים כתלמוד בבלי ושולחן ערוך.

בדומה לתוכנה תג, גם במשבצת עיצוב הטקסט מתבצע בעיקר על ידי תגיות (קודים) •01 •02. אך גם על ידי פקודות ישירות בטקסט, לדוגמה עבור גודל אות ∟10 ∟11, עבור צפיפות בין מילים ▲רמ-060 ▲רמ-050, עבור הצרת גופן ▲גמ-99, עבור רוחב (עובי) השורה ▲גפ10.50.

בשונה מתוכנת תג בה פיענוח התגיות (קודים) מתבצע בקובץ נפרד, במשבצת בראש כל קובץ מוגדרים כל התגיות כך ♣01 ♣02. וגם באמצע הקובץ ניתן לשנות את ההגדרה מחדש.

העבודה במשבצת מתבצעת בחלון DOS ללא שום עיצוב, כשהעיצוב מוצג בתוכנה נלווה, DPP, שדרכה גם ניתן להדפיס את הקבצים.

הקבצים נשמרים כטקסט הניתן לפתיחה בכל עורך, אך יש הרבה תווי הגדרות שלא יופיעו רק בפתיחה בתוכנה עצמה.

כל קובץ יכול להגיע למשקל של 65,000 בתים בלבד, שזה בדיוק 65,000 תווים בקובץ.

ניתן להמיר קבצים ממשבצת לוורד ולהפך בתוכנה שנקראת w2m.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ניתן להוריד את w2m בפורום אוצר החכמה כאן
**אמיל צוקרקנדל** (בגרמנית: **Emil Zuckerkandl**; ‏1 בספטמבר 1849 – 28 במאי 1910) היה רופא ואנטומיסט יהודי-אוסטרי, פרופסור לאנטומיה באוניברסיטת וינה, בעלה של בעלת הסלון התרבותי ברטה צוקרקנדל וסבו של הביולוג המולקולרי אמיל צוקרקנדל.

תולדות חייו
-----------

צוקרקנדל נולד למשפחה יהודית-הונגרית בעיר גיור שבהונגריה ולמד רפואה באוניברסיטת וינה. את תואר הדוקטור קיבל ב-1874. גם אחיו, אוטו, למד רפואה והיה אורולוג. 

צוקרקנדל התמחה באנטומיה באוניברסיטת אוטרכט וב-1879 התקבל כפרופסור באוניברסיטת וינה. ב-1888 היה למופקד הקתדרה לאנטומיה תיאורית באוניברסיטה זו ומנהלהּ הראשון של המחלקה לאנטומיה. מחקריו תרמו בתחומי המורפולוגיה של חלל האף-אוזן-גרון, הגולגולת הקדמית, האוזן הפנימית, כלי הדם, תאי הכרומפין והמוח. ב-1889 היה לחבר האקדמיה האוסטרית למדעים.

בשנת 1886 נשא צוקרקנדל לאשה את ברטה לבית שפס, והשניים פתחו בביתם שבפרבר דבלינג (Döbling) את הסלון התרבותי החשוב ביותר בבירה האוסטרית. בין באי ביתם היו גוסטב קלימט, ארתור שניצלר, יוהאן שטראוס, אלמה וגוסטב מאהלר, הוגו פון הופמנסתאל ואחרים. 

המחלקה בניהולו נודעה בליברליזם שלה ועבדו בה סטודנטים יהודים, ליברלים, סוציאליסטים וזרים. צוקרקנדל ביקש להכליל בתוכנית לימודי הרפואה גם סטודנטיות-נשים, אך נדחה על ידי הנהלת האוניברסיטה. עם זאת הוא הצליח לשכנע את פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה שיש צורך ברופאות על מנת לטפל באוכלוסייה המוסלמית של בוסניה, אותה כבשה האימפריה האוסטרו-הונגרית באותה עת. הקיסר השתכנע וצוקרמנדל הכניס לשיעוריו סטודנטית בשם גרטרוד בין. היא נאלצה ללבוש בגדי גברים, לשבת בשורה האחרונה ולא לשאול שאלות. כאשר גילו כמה סטודנטים שהיא אשה, עזבו בזעף את אולם ההרצאות. בין סיימה את לימודיה והייתה לרופאת ילדים בווינה ומבאי ביתם של בני הזוג צוקרקנדל.

מונחים אנטומיים ורפואיים על שמו
-------------------------------

* גופי צוקרקנדל (organ of Zuckerkandl) – רקמת תאי כרומפין שמקורם ברכס העצבי המצויים ברקמת אבי העורקים והמעי הגס ובגידולי פאוכרומוציטומה, צוקרקנדל גילה גם את תפקידם העוברי בשמירה על לחץ הדם של העובר בשלב ה-Fetus
* Zuckerkandl's fascia – נדן סיבי המכסה את הצד האחורי של הכליה
* Zuckerkandl's tubercle – הרחבה פירמידלית של בלוטת התריס
* Zuckerkandl's gyrus – יריעה דקה של חומר אפור בחזית כפיס המוח
* ניתוח צוקרקנדל – ניתוח לכריתת הערמונית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמיל צוקרקנדל** בוויקישיתוף
* רשומה ביוגרפית באתר "על שם מי זה?" - "who named it"
* ביבליוגרפיה של חיבוריו
* Emil Zuckerkandl (1849-1910): anatomist and pathologist. - Ann Anat. 2008;190(1):33-6. doi: 10.1016/j.aanat.2007.09.001. Epub 2007 Nov 8.
* אמיל צוקרקנדל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אן-מארי אוקונור, **האשה בזהב: הסיפור המופלא של יצירת המופת של גוסטב קלימט "דיוקן אדלה בלוך באור"**. הוצאת פן/ידיעות ספרים 2013 עמ' 91

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298116305171
* BnF: cb12564084c (data)
* GND: 117021261
* ISNI: 0000 0001 2037 1085
* LCCN: no2011091125
* NKC: nlk20000085933
* NLG: 212502
* NTA: 06927147X
* SUDOC: 03494219X
* VIAF: 49341303
* WorldCat: lccn-no2011091125

 |
**אלברכט הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט** (בגרמנית: **Albrecht I. Fürst von Anhalt-Zrebst**; מת ב-17 באוגוסט 1316) היה נסיך גרמני מבית אסקניה והשליט השני של נסיכות אנהלט-צרבסט מ-1298 עד מותו.

ביוגרפיה
--------

אלברכט היה הבן הבכור של זיגפריד הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט ואשתו קתרינה בירגרסדוטר מביילבו, בתו של העוצר השוודי בירגר יארל ואחותם של ולדמאר, מלך שוודיה ומגנוס השלישי, מלך שוודיה. בשנת 1290 ויתר אביו על תפקידו והפך לנזיר מטיף, ואלברכט ירש את נחלות אביו, הכוללות את הערים של דסאו וקתן. בשנת 1295 אלברכט קבע את מקום מגוריו בטירת קתן. 

בשנת 1291 הוא השתתף במצור על טירת הארלי נגד היינריך הראשון, דוכס בראונשווייג-גרובנהאגן מבית ולף, יחד עם קונרד, ראש המנזר של ניינבורג ובן דודו ברנהרד השני, נסיך אנהלט-ברנבורג. בשנת 1293 ביטל אלברכט את השימוש בפולביאנית (ונדית) כשפה רשמית בתחומי הנסיכות. בשנת 1307 רכש אלברכט את צרבסט מהענף הברנדנבורגי של בית אסקניה.

לאחר הרצח של אלברכט הראשון, מלך גרמניה מבית הבסבורג בשנת 1308, הוצע אלברכט על ידי גיסו ולדמאר, מרקיז ברנדנבורג למלך הרומאים, אולם לא הצליח להיבחר לתפקיד.

ב-17 באוגוסט 1316 מת אלברכט, ובניו אלברכט וולדמאר ירשו את נחלותיו.

משפחתו
------

אלברכט התחתן עם ליוטגארד מהולשטיין-יצהו, בתו של הרוזן גרהרד, רוזן הולשטיין-יצהו, ממנה היו לו שני בנים:

* זיגפריד השני (מת ב-1307/1316).
* היינריך (מת ב-1317).

בשנת 1300 התחתן אלברכט בשנית עם אגנס מברנדנבורג-שטנדאל, בתו של קונרד, מרקיז ברנדנבורג-שטנדאל, ממנה היו לו חמישה ילדים:

* אלברכט השני, נסיך אנהלט-צרבסט (1306–1362).
* אגנס (מתה ב-1352), התחתנה עם אולריך השני, רוזן לינדאו-רופין.
* ולדמאר הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט (מת ב-1368).
* יודית, התחתנה עם אלברכט, רוזן רגנשטיין.
* מתילדה (מתה ב-1342), התחתנה עם ברנהרד השלישי, נסיך אנהלט-ברנבורג.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 135786126
* VIAF: 80245371
* WorldCat (עם VIAF): 80245371

 |
אוברסט (אלוף-משנה) **אלברכט ריטר פון מרץ פון קירנהיים** (בגרמנית: **Albrecht Ritter Mertz von Quirnheim**;‏ 25 במרץ 1905 – 21 ביולי 1944) היה איש צבא גרמני, מראשי קשר העשרים ביולי לרציחתו של אדולף היטלר ולהפלת המשטר הנאצי בגרמניה.

ביוגרפיה
--------

מרץ היה בעל תפקיד בכיר ב"צבא המולדת", ענף של הוורמאכט שתפקידו לתכנן תוכניות ולארגן חיילי מילואים למקרה של התקוממות של עובדי כפייה ברייך, או כל מקרה חירום. בראש "צבא המולדת" עמד הגנרל פרידריך פרום. סגנו הגנרל פרידריך אולבריכט, היה מתנגד משטר פעיל, והמפקדה כולה שימשה את מטרת הקשר כנגד היטלר, בראשות הקולונל גראף קלאוס שנק פון שטאופנברג. התוכנית המרכזית להפעלת אנשי "צבא המולדת" הפכה למעשה לתוכנית להשתלטות צבאית של אנשי הקשר על הרייך השלישי, תחת שם הקוד "ואלקירי".

כאשר פוצץ שטאופנברג את הפצצה במפקדתו של היטלר, סייע מרץ לאנשי הקשר, והוציא ביחד עם הגנרל אולבריכט את הפקודות שנועדו להפעיל את "ואלקירי". ביחד עם אולבריכט ושטאופנרג עצר מרץ את הגנרל פרום, וניסה לפעול על מנת לקדם את מטרת הקושרים. עם זאת אנשי הקשר נכשלו במספר משימות בסיסיות, כגון השתלטות על תחנות הרדיו, דבר שהיה מונע את התפשטות הידיעה כי היטלר חי. פרום נמלט ממעצרו, ובערבו של יום ה-20 ביולי 1944, נעצרו הגנרל לודוויג בק שאמור היה לעמוד בראש המדינה הגרמנית לאחר הקשר, שטאופנברג, מרץ, ורנר פון האפטן (קצין שסייע לשטאופנברג בהטמנת הפצצה) ואולבריכט. 

פרום היה להוט להראות כמי שפעל לדיכוי הקשר, ולהסתיר את העובדה כי מטה הקושרים פעל במפקדת "צבא המולדת" עליו היה מופקד. (הדבר לא עזר לפרום, והוא הוצא להורג על ידי היטלר בשל "פחדנות"). פרום נתן לגנרל בק את האפשרות להתאבד, ומשזה נכשל בניסיון ההתאבדות ירה בו אחד החיילים. לאחר מכן נתן פרום לשטאופנברג, מרץ, אולבריכט והאפטן לכתוב מכתבים לבני ביתם, העמידם לקיר בחצר בנדלרבלוק והוציאם להורג באמצעות כיתת יורים.

ראו גם
------

* קשר העשרים ביולי
* ההתנגדות הגרמנית לנאציזם

לקריאה נוספת
------------

* ויליאם שיירר, **עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי**, שוקן, 1976.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלברכט מרץ פון קירנהיים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 129585068
* VIAF: 33080982
* WorldCat: viaf-33080982

 |
**דַּקַּר חִשּׁוּקִים** או **דקר הפסים** (שם מדעי: ***Epinephelus fasciatus***) הוא מין של דג גרם בן לסוג דקר שבמשפחת הדקריים, החי במי האזור האינדו-פסיפי, לרבות במפרץ אילת.

מאפיינים
--------

דקר זה קטן יחסית ומגיע לאורך של 22 סנטימטרים ומשקל של עד 2 קילוגרם. נמצאו גם פרטים באורך 40 סנטימטרים. הדג בעל סנפירים נמוכים עם סנפירי חזה רחבים העוזרים לאיזון. סנפיר הגב מורכב מחמישה קוצים פרוקים לאורך הגב והזנב קצר. העיניים גדולות בצבעי צהוב וכחול-כהה. הגוף בעל קשקשים אדומים חיוורים עד אפור-צהבהב ולאורך הגוף פסים לבנים המזכירים מעט "חישוקים". קצה הראש יותר כהה מהגוף והלסתות לבנות ובולטות.

הדג חי לאורך האזור הטרופי האינדו-פסיפי מים סוף עד לכף התקווה הטובה בדרום אפריקה ומזרחה עד פיטקרן וקלדוניה החדשה. הוא נפוץ בעומק 4 עד 160 מטרים, לרוב באזורי שוניות אלמוגים. זהו דג האורב לטרף כמו דגים קטנים או סרטנים ומזנק עליהם במהירות בעזרת לסתותיו החזקות. הוא מצוי גם בין שורשי מנגרובים ולעיתים אף במים מליחים.

על דג זה נמצאים מספר טפילים והאוכל מבשרו עלול לקבת הרעלת סיגואטרה, תופעה נפוצה בבשר של דגי אלמוגים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דקר חישוקים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* FB
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  דקר חישוקים באתר הרשימה האדומה של IUCN
**יָאיְצֶה** (בבוסנית: **Jajce**) היא עיירה השוכנת בקנטון מרכז בוסניה, הפדרציה של בוסניה והרצגובינה אשר בבוסניה והרצגובינה.

היסטוריה
--------

העיר הוקמה ב-1396 בשלהי ימיה של ממלכת בוסניה ושימשה כבירת הממלכה שהייתה נתונה בעיצומה של מלחמה מול האימפריה העות'מאנית אשר לבסוף ב-1463 הכניעה אותה. העיר נכבשה והשליט הבוסני האחרון הוצא להורג על ידי העות'מאנים. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1878-1877) קיבלה האימפריה האוסטרו-הונגרית חסות על חבל בוסניה וסיפחה אותו דה פקטו. ב-1908 סיפחו האוסטרו-הונגרים את האזור דה יורה.

לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה יאיצה בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. האזור הועבר לחזקת ממשלת הבובות של מדינת קרואטיה העצמאית שנשלטה על ידי האוסטאשה בהנהגת אנטה פאבליץ'. ב-1943 הצליחו כוחות הפרטיזנים של טיטו לשחרר את העיר. בנובמבר 1943 נערך ביאיצה הכינוס השני של הנהגת הפרטיזנים והוקמה "המועצה האנטי-פאשיסטית לשחרור יוגוסלביה". יוסיף ברוז טיטו הוכרז בכינוס זה כמנהיג יוגוסלביה והוא הודיע על פיטורי הממשלה הגולה אשר שכנה בלונדון. לאחר המלחמה נכללה העיירה בשטחי יוגוסלביה.

בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה. כחלק מהתהליך פרצה מלחמת בוסניה. במהלך המלחמה התחוללו בעיירה קרבות בין כוחות שונים. כאשר הסרבים עזבו את העיר וכוחותיהם תקפו את יושביה הקרואטים והמוסלמים ולאחר חצי שנה של לחימה כבשו את העיר.
בסיום המלחמה העיר חזרה לשליטת הקרואטים וכיום חיים בה רוב קרואטיי ומיעוט מוסלמי כמעט ללא סרבים כלל.

הקהילה היהודית
--------------

קהילה יהודית ספרדית נוסדה ביאיצה בראשית המאה ה-20. ב-1900 נוסד בית עלמין יהודי. ב-1911 הוקם בית כנסת לקהילה. בתקופה היוגוסלבית הייתה קהילת יאיצה מסונפת לקהילת טראווניק. הקהילה חרבה בשואה. את מבנה בית הכנסת לא ניתן עוד לאתר. בית העלמין קיים בשטח פרטי בבעלות משפחה מוסלמית ומתוחזק. ב-2009 אותרו במקום 20 מצבות שהכיתוב עליהן היה בעברית ובלאדינו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יאיצה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של יאיצה
* יאיצה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מפקד האוכלוסין בבוסניה והרצגובינה, באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בבוסניה (בבוסנית).
2. ↑  Helen Walasek‏, Bosnia and the Destruction of Cultural Heritage, הוצאת Ashgate, שנת 2015 (באנגלית).
3. ↑  תוכניות בית הכנסת ביאיצה, באתר המרכז לאמנות יהודית.
4. ↑  צילום בית העלמין היהודי ביאיצה (1999), באתר "המרכז לאמנות יהודית".
5. ↑  בית העלמין היהודי ביאיצה, באתר jewish cemetery project (באנגלית).
6. ↑  אתרי מורשת יהודית בבוסניה והרצגובינה, באתר אוניברסיטת סירקיוז, עמוד 29 (באנגלית).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007564460505171
* GND: 4405170-0
* LCCN: n83011887
* NKC: ge563584
* VIAF: 129038656
* WorldCat: lccn-n83011887

 |
**אנדריי פופוב** (ברוסית: **Андрей Попов**;‏ (13 באוקטובר 1832–1896) היה צייר ז'אנר רוסי בסגנון ריאליסטי.

ביוגרפיה
--------

את שיעורי האמנות הראשונים שלו קיבל מאביו, שהיה צייר אייקונים מקומי.  בשנת 1846, הוא נכנס לאקדמיה הקיסרית לאמנויות יפות, שם למד אצל מקסים וורובייב ובוגדן וילוולדה. 

בשנת 1849 הוענק לו מענק מטעם החברה לעידוד אמנים. לתערוכה שם ב-1857, הוא זכה להצלחה ביקורתית ראשונה עם "מרק הדגים של דמיאן", המבוסס על אגדה מאת איוואן קרילוב.

מ-1858 עד 1859, הוא עבד באקדמיה כעוזר לאיוון ויסטליוס (1802–1872), שהיה מורה של ג'יימס מקניל ויסלר הצעיר במהלך שהותו בסנט פטרסבורג. 

בשנת 1860, עבודתו, "מחסן התה ביריד ניז'ני נובגורוד" זיכתה אותו במדליית זהב ובתואר "אמן", מדרגה ראשונה. הוא גם קיבל מענק שאיפשר לו להמשיך את לימודיו בפריז (1863–65) וברומא (1865–67).

הוא חזר לרוסיה ב-1867, בתחילה התיישב בקלוגה אך בסופו של דבר עבר לניז'ני נובגורוד. בשנות השבעים של המאה ה-19, בריאותו החלה להתדרדר - אולי סוג של שחפת, ולעיתים קרובות הוא היה חלש מכדי לעבוד. כתוצאה מכך, הוא צייר מעט והתייאש לחלוטין מציור בתחילת שנות ה-80.

התערוכה הידועה האחרונה שלו הייתה הפאן-רוסית לאמנות ותעשייה במוסקבה בשנת 1882.

הוא מת בעוני.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדריי פופוב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kenneth, Andrei Andreyevich Popov, www.rusartnet.com (ב־British English)
2. ↑  Русские художники. Попов Андрей Андреевич. www.artsait.ru
3. ↑  Whistler and Russia | The Tretyakov Gallery Magazine, www.tretyakovgallerymagazine.com, ‏2016-01-09 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 757151778249818130007
* WorldCat: viaf-757151778249818130007

 |
**הדוב השחור היפני** (שם מדעי: *Ursus thibetanus japonicus*) הוא תת-מין של הדוב השחור האסייתי,

שחי על שלושה איים עיקריים ביפן: הונשו, שיקוקו וקיושו. ישנם כ-10,000 דובים שחורים ביפן, אבל אוכלוסיות הדובים השחורים היפנים של שיקוקו וקיאושו עלולות להיכחד. יש מחיר גבוה על איברי דוב שחור יפני בשוק השחור, המאיים על כל אוכלוסיות הדוב ביפן.  זכרי תת-מין זה בדרך כלל קטנים יותר משאר תת-המינים של הדוב שחור אסייתי ויכולים להגיע למשקל של 60–120 ק"ג והנקבות יכולות להגיע למשקל של 40–100 ק"ג. אורך הגוף שלהם הוא 120–140 ס"מ.

מזון
----

דובים אלה בדרך כלל אוכלים בעיקר עשבים ועשבי תיבול במהלך האביב. במהלך הקיץ, הם אוכלים פירות יער ואגוזים כדי להכין את עצמם לתרדמת החורף. הדוב מסוגל לאכול את פירות היער והאגוזים על ידי טיפוס עצים באמצעות טפריו שתופסים גם את האוכל. דובים אלה הם אוכלי כל, ואוכלים בעלי חיים וחיות בר אחרות כאשר יש צורך. כמו דובים אחרים, גם דובים אלה הם קניבלים, ונמצאו ראיות של שברי עצם וטפרים של גור בתוך בטנו של דוב שחור יפני זכר בוגר.

בית גידול
---------

הדובים חיים על שלושה איים יפניים: הונשו, שיקוקו וקיושו. הם יכולים להימצא באזור השלג גבוה בצפון מזרח או באזור השלג הנמוך בדרום מערב. עם זאת, ישנם דובים שחורים יפנים בגבהים גבוהים של יותר מ-3,000 מטרים כמו באזור אלפיני. עם זאת, דובים שחורים יפנים נוטים לחיות באזורים שבהם יש שפע של עשבים, ועצים עם פירות יער, כדי להקל על חיפוש המזון, ולשם גיוון בתזונה שלהם.

פיזור זרעים
-----------

היערות מסתמכים על הדובים השחורים היפנים כשיטה מצוינת עבור הפצת הזרעים שלהם. הדובים יצרכו את הזרעים ויעברו מרחק של יותר מ-40% ממרחק של 500 מטר מהעץ ההורה. יש להם את הפוטנציאל להפיץ זרעים על פני שטחים עצומים, והם עוזרים להפיץ את זרעי הצמח ברחבי האזור. בסתיו, לדובים זכרים יש שיעור פיזור גדול יותר של זרעים באזורי פיזור גדולים יותר מאשר נקבות.

שימור
-----

דוב שחור יפני מנער מים מפרוותו
יש השפעה עצומה על אוכלוסיית הדובים השחורים ביפן עקב התערבות אנושית. הרס בית גידול כמו כפרים שמתפתחים הוא בעיה עבור דובים אלה. גם ציד בלתי חוקי הוא בעיה גדולה. ניתן למכור איברי דובים בשוק השחור במחיר גבוה, מה שהופך אותם לרצויים מאוד על ידי ציידים. אנשים הורגים הרבה דובים אלה, ומפחיתים את מספרם בצורה דרסטית. בגלל הציד הבלתי חוקי והרס בתי הגידול בא להכרה כי הדוב השחור היפני נמצא ב**סכנת הכחדה ו**הוא עשוי להיעלם ב-100 השנים הבאות בקצב שבו הם נמצאים כרגע בירידה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דוב שחור יפני** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |
**מלדג'ה דג'אדג'אן אומניבס** (בצרפתית: **Meledje Djedjan Omnibes**; נולד ב-25 בספטמבר 1987) הוא כדורגלן מחוף השנהב, המשחק בעמדת הקשר במולודיה וג'דה.

קריירה
------

מלדג'ה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אקדמית אספירה. בינואר 2016, חתם בספטמברי סופיה מהליגה השלישית בבולגריה.

ביולי 2016, מלדג'ה נבחן בבוטב פלובדיב מליגת העל הבולגרית, בה חתם לאחר שהרשים את אנשי המועדון. ב-6 באוגוסט 2016, מלד'גה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד לודוגורץ ראזגרד. ב-17 בנובמבר 2016, האריך את חוזהו בקבוצה עד 2018.

ב-21 בינואר 2018, מלדג'ה חזר לספטמברי סופיה, כאשר רכשה 40% מכרטיס השחקן.

ב-21 ביולי 2020, מלדג'ה חתם בהפועל חדרה מליגת העל.

ב-11 בפברואר 2021, מלדג'ה חתם בהפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית.

בספטמבר 2021, חתם במולודיה וג'דה מליגת העל המרוקאית.

תארים
-----

בוטב פלובדיב
* הגביע הבולגרי: 2016/2017
* הסופר קאפ הבולגרי: 2017

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net

הערות שוליים
------------

1. ↑  עמית קרקו, ‏מצאה שוער: יואב ג'ראפי חתם בהפועל חדרה, באתר ONE‏, 21 ביולי 2020

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"יאיא מלדג'ה"**.
פירוש נוסף ערך זה עוסק בעיר בקוסטה ריקה. אם התכוונתם לעיר פיניקית קדומה, ראו קרתגו.

**קרטגו** (בספרדית: **Cartago**) היא בירת מחוז קרטגו בקוסטה ריקה. העיר שוכנת למרגלות הר הגעש אירסו במרחק של 25 קילומטרים מבירת קוסטה ריקה סן חוסה.

היסטוריה
--------

העיר נוסדה ב־1563 על ידי הקונקיסטאדור הספרדי חואן ואסקס דה קורונדו, והיא הייתה התיישבות הקבע הראשונה בקולוניה של קוסטה ריקה. קרטגו הייתה גם בירת הקולוניה ומקום מושב המושל הספרדי עד עצמאות מדינות מרכז אמריקה ב־1821. בשנים הראשונות לאחר מכן הבירה עברה בין קרטגו וערים אחרות, כמו סן חוסה, עד שב־1823 הבירה עברה סופית לסן חוסה.

רעידות אדמה שאירעו בשנים 1822, 1841 ו־1910 גרמו לנזקים כבדים לעיר.

כלכלה
-----

כלכלת העיר מבוססת על תוצרת חקלאית מהאזורים הכפריים באזור. ישנו גם פארק תעשייתי שבו נמצאות חברות קוסטריקניות ובינלאומיות. למרות זאת, חלק גדול מתושבי העיר עובד באזור המטרופולין של סן חוסה הסמוכה.

בעיר נמצאים מספר אתרים תיירותיים, כמו בזיליקת נואסטרה סניורה דה לוס אנחלס והריסות כנסיית סנטיאגו אפוסטול.

חינוך
-----

העיר היא מקום משכנו של מכון קוסטה ריקה לטכנולוגיה, אחד ממוסדות החינוך היוקרתיים ביותר בקוסטה ריקה, ואחד ממוסדות החינוך להנדסה החשובים ביותר במרכז אמריקה.

ספורט
-----

בקרטגו משחקת קבוצת הכדורגל קרטחינס, המשחקת בליגת העל של קוסטה ריקה. הקבוצה זכתה שלוש פעמים באליפות קוסטה ריקה והגיעה לגמר גביע אינטראמריקנה ב־1994. הקבוצה משחקת באצטדיון חוסה רפאל "פייו" מסה איבנקוביץ' בעיר.

ערים תאומות
-----------

* מקסיקומקסיקו טולוקה, מקסיקו
* מקסיקומקסיקו ספופן, מקסיקו
* מקסיקומקסיקו אואחאקה, מקסיקו
* ניקרגואהניקרגואה מסאיה, ניקרגואה
* ניקרגואהניקרגואה גרנדה, ניקרגואה
* טאיוואןטאיוואן גאושיונג, טאיוואן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרטגו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קרטגו
* קרטגו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562024805171
* GND: 7525405-0
* LCCN: n81129328
* NKC: ge1045461
* VIAF: 148937646
* WorldCat: lccn-n81129328

 |
**אנדריי אנדרייביץ' מרקוב** (ברוסית: **Андрей Андреевич Марков**‏; 14 ביוני 1856 – 22 ביולי 1922) היה מתמטיקאי רוסי. ידוע בעיקר בזכות עבודתו על תהליכים אקראיים. על שמו קרואים שרשראות מרקוב ותהליכי החלטה מרקוביים.

ביוגרפיה
--------

מרקוב נולד ב-1856 בריאזן, רוסיה. בילדותו סבל ממגבלות בריאותיות שחייבו אותו להלך בעזרת קביים עד לגיל עשר. ב-1874 התקבל לאוניברסיטת סנקט פטרבורג לפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה, שם השלים תואר ראשון (1878), תואר שני (1880) ודוקטורט בשנת 1884. בשנת 1883 נשא לאישה את אהובת נעוריו. ב-1886 נתמנה לפרופסור באוניברסיטת סנקט פטרבורג וב-1896 לחבר באקדמיה הרוסית למדעים. ב-1903 נולד אנדריי מרקוב הבן, שהיה גם הוא מתמטיקאי נודע כשלעצמו. ב-1905 פרש מהוראה אקדמית באופן רשמי, אולם המשיך ללמד קורסים בתורת ההסתברות כמעט עד ליום מותו.

מחקרו
-----

ראשית מחקרו של מרקוב הוקדש לתורת המספרים ולאנליזה נומרית. לאחר שנת 1900 עסק בעיקר בתורת ההסתברות. ב-1909 ניסח הרחבה של משפט הגבול המרכזי בעזרת שיטת צ'בישב (Chebyshev) שהיה גם מורהו עבור רצפים המורכבים ממשתנים מקריים תלויים - מה שנודע לימים בתור "שרשראות מרקוב" ולהן שימושים בפיזיקה המודרנית ובמודלים כלכליים לחיזוי. אחד השימושים הראשונים של שרשראות מרקוב היה לנסח באופן מתמטי תנועה רנדומלית של חלקיקים בתמיסה מימית (תנועה בראונית), מאוחר יותר נעשה במודל זה שימוש לחיזוי מגמות בשוק המניות.

בשנות החמישים של המאה ה-20 הורחב המודל של שרשראות מרקוב לתהליכי החלטה מרקוביים אשר מהווים מודל מרכזי בתורת הבקרה האופטימלית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדריי מרקוב** בוויקישיתוף

* אנדריי מרקוב, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* אנדריי מרקוב, באתר MacTutor (באנגלית)
* ביוגרפיה של אנדרי מרקוב, באתר אוניברסיטת סנט אנדרוז
* אנדריי מרקוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* אנדריי מרקוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007299492505171
* GND: 118578014
* ISNI: 0000 0001 0955 7727
* LCCN: n81018668
* MGP: 12543
* NDL: 01148927
* NKC: jx20141020002
* NLG: 141600
* NLP: A32562913
* NTA: 069408742
* SELIBR: 74442
* SUDOC: 077764242
* Trove: 929450
* VIAF: 13099585
* WorldCat: lccn-n81018668

 |
סידור הספינים בחומר אנטי-פרומגנטי
בחומרים שמראים **אנטי-פֶרומגנטיות** (Antiferromagnetism), הספינים של האלקטרונים מסתדרים בתבנית רגילה עם ספינים שכנים המצביעים בכיוונים מנוגדים. תכונה זו היא ביטוי נוסף של מגנטיות. 

באופן כללי, חומרים אנטי-פרומגנטיים מראים אנטי-פרומגנטיות בטמפרטורה נמוכה, והופכים ללא מסודרים מעל טמפרטורה מסוימת; טמפרטורת המעבר נקראת טמפרטורת ניל. מעל טמפרטורת ניל, החומר הוא פאראמגנטי טיפוסי.

ההתנהגות האנטי-פרומגנטית בטמפרטורה נמוכה גורמת בדרך כלל לתכונות דיאמגנטיות, אבל יכולה להראות לפעמים התנהגות פרימגנטית, שדומה מאוד לתכונות פיזיקאליות מדידות.

הסוספטיביליות המגנטית של חומר אנטי-פרומגנטי תעבור דרך נקודת מקסימום ככל שהטמפרטורה יורדת; באופן מנוגד, זו של פאראמגנט תגדל עם הנמכת הטמפרטורה.

לחומרים אנטי-פרומגנטיים יש "תסכול גאומטרי" (מצב, המוכר מהאנומליה של המים, שבו המבנה הגאומטרי לא מאפשר להגיע לרמת היסוד, כך שנשארת אנטרופיה מסוימת) נמוך, וזיווג שלילי בין שני מומנטים סמוכים.

חומרים אנטי-פרומגנטיים אינם נפוצים. דוגמה לחומר כזה היא מוליך העל הפרמיוני URu2Si2. רוב הדוגמאות מהיומיום כוללות מתכות כגון כרום, סגסוגות כגון ברזל מנגני (FeMn), ואוקסידים כגון ניקל אוקסידי (NiO). ישנן הרבה דוגמאות בקרב צברים מתכתיים בעלי גרעינים כבדים. מולקולות אורגניות יכולות גם כן להראות זיווג אנטי-פרומגנטי בנסיבות נדירות, כפי שנראה ברדיקלים חופשיים כגון 5-דהידרו-m-קסילילן.

אנטי-פרומגנטים יכולים גם להיצמד לחומרים פרומגנטיים דרך מנגנון הידוע כחילוף אניזוטרופיה, שבו השכבה הפרומגנטית תגדל בנוכחות הפרומגנט או תתחשל בשדה מגנטי ערוך, מה שיגרום למשטח האטומים של הפרומגנט להיערך עם משטח האטומים של האנטי-פרומגנט. דבר זה מספק את האפשרות "לכוון" את האוריינטציה של השכבה הפרומגנטית, שמספק את אחד מהשימושים העיקריים בשסתומים מסתובבים, שהם הבסיס של חיישנים מגנטיים כולל ראשים של כוננים קשיחים מודרניים.

ישנן גם דוגמאות של חומרים לא מסודרים (כגון זכוכית ברזל פוספט) שנהפכים לאנטי-פרומגנטיים מתחת לטמפרטורת ניל שלהם. הרשתות האטומיות הללו שאינן מסודרות "מפריעות" לאנטי-מקביליות של ספינים סמוכים, ובמילים אחרות זה בלתי אפשרי לבנות רשת במקום שבו ספין מוקף על ידי ספינים שכנים מנוגדים. ניתן רק לקבוע שההתאמה הממוצעת של ספינים שכנים היא אנטי-פרומגנטית. סוג זה של מגנטיות מכונה "ספרומגנטיות".

| מצבים מגנטיים |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| דיאמגנטיות • דיאמגנטיות-על • פאראמגנטיות • פאראמגנטיות על • פרומגנטיות • אנטי-פרומגנטיות • פרימגנטיות • מטאמגנטיות • זכוכית ספין |

 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנטי-פרומגנטיות** בוויקישיתוף
* אנטי-פרומגנטיות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4142666-6

 |
**אנדריי ניקולייביץ' סליבנוב** (ברוסית: **Андрей Николаевич Селиванов**; 5 באוגוסט 1847 – 15 ביולי 1917) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית אשר פיקד על הארמייה ה־11 במלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה
--------

### תחילת דרכו

סליבנוב נולד ב־5 באוגוסט 1847. בשנת 1866 סיים את לימודיו בבית הספר לתותחנים מיכאילובסקי והוצב ברגימנט התותחנים ה־14. בין 1877–1878 הוא לחם במלחמה כנגד האימפריה העות'מאנית ולאחר מכן למד באקדמיית המטה הכללי ניקולייב. לאחר סיום לימודיו הוצב במטה בריגדת הפרשים ה־12. מ־20 בנובמבר 1881 עד 25 בנובמבר 1882 פיקד על גדוד ברגימנט ה־131 מטירספול. משנת 1880 שימש כקצין למטלות מיוחדות במטה הקורפוס ה־12, ובשנת 1884 הועבר למלא את אותו התפקיד במחוז הצבאי קייב, ואז הועבר למטה הכללי. מאז 1887 היה פקיד במשרדי ועדת הגיוס של המטכ"ל, ומשנת 1889 היה ראש מטה של דיוויזיית הפרשים ה־8. בשנים 1893–1895 היה מפקד רגימנט הרגלים ה־111 דון. ב־30 ביוני 1895 הוא מונה לראש מטה המחוז הצבאי וילנה. ב־10 במרץ 1899 הועבר למלא את אותו תפקיד במחוז הצבאי אמור. ב־1900 נשלח לסין והשתתף בדיכוי מרד הבוקסרים. ב־4 ביולי 1901 מונה למפקד הרגימנט ה־16, ב־24 בדצמבר 1903 הועבר לפקד על הרגימנט ה־13, ב־23 באוקטובר 1904 הועבר לפקד על הרגימנט ה־37 אשר עמו לחם במלחמת רוסיה–יפן.

בסוף שנת 1905 מונה למפקד מבצר ולדיווסטוק, בו התרחשו אז מהומות מהפכניות. סליבנוב נקט יד קשה כנגד המהפכנים, וב־10 בינואר 1906 הם ירו בניסיון להתנקש בחייו והוא נפצע. מ־25 באפריל 1906 עד 21 ביולי 1910 הוא שימש כמושל כללי של העיר אירקוטסק, ובתפקיד זה שימש גם כמפקד כוחות הצבא באזור וכמפקד כוחות הקוזאקים של עבר הבייקל. ב־6 בדצמבר 1907 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב־21 ביולי 1910 הוא הפך לחבר המועצה המדינית.

### מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

 ערך מורחב – **מלחמת העולם הראשונה**  

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, מונה סליבנוב למפקד הארמייה ה־11 ויחד עמה פלש לגליציה שהייתה בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית. משימתה הראשונית של הארמייה הייתה כיבוש עיר המבצר פשמישל. סליבנוב הטיל מצור על פשמישל אבל במקום להתקיף הוא העדיף להדק את המצור ולהרעיב את הנצורים. בהמשך קיבל סליבנוב תגבורת ארטילריה והחל להפגיז ולמוטט את ביצורי המבצר. ב־22 במרץ 1915 נכנעה העיר. כיבוש העיר נחשב להישג כה מרהיב, עד שסליבנוב קיבל אוטומטית את אות מסדר גאורגיוס הקדוש דרגה שלישית, אף על פי שהחוק קבע כי לפני כן עליו לקבל את הדרגה הרביעית. עם זאת, ב־5 באפריל של אותה שנה הוא נאלץ לפרוש מהפיקוד על הארמייה בשל בעיות בריאותיות. הוא המשיך למלא את תפקידיו במועצת המדינה עד פטירתו ב־15 ביולי 1917.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדריי סליבנוב** בוויקישיתוף
* אנדריי סליבנוב (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1058697978
* VIAF: 311037424
* WorldCat (עם VIAF): 311037424

 |
**אנדריי מיקוליוביץ' נסמצ'ני** (באוקראינית: **Андрій Миколайович Несмачний**; נולד ב-28 בפברואר 1979 בבריאנסק) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדת המגן בקבוצת דינמו קייב. כמו כן, הוא שיחק בנבחרת אוקראינה. נסמצ'ני היה שחקן רב יכולות שתפקד הן כמגן והן כבלם וכקשר שמאלי.

קריירת משחק
-----------

נסמצ'ני הוא בוגר בית הספר לכדורגל של טבריה סימפרופול. ב-1997 הוא הצטרף למועדון הבכיר דינמו קייב וערך את הופעת הבכורה שלו באותה שנה, אך במשך שלוש השנים הבאות הוא שיחק בעיקר במסגרת קבוצות משנה של דינמו קייב. בעונת 2000/2001 הוא הפך לשחקן קבוע בקבוצה הבוגרת של דינמו, בה הוא משחק עד היום. הוא ביסס את מעמדו כאחד מהשחקנים החשובים בקבוצה וכאחד מטובי המגנים בכדורגל האוקראיני, מה שהתבטא בבחירתו לנבחרת השנה באוקראינה ב-2007.

במהלך שנותיו בקבוצה זכה נסמצ'ני עם דינמו קייב בתארים רבים: שש אליפויות ליגת העל האוקראינית בשנים 2000, 2001, 2003, 2004, 2007 ו-2009, וחמישה גביעים אוקראיניים בשנים 2000, 2003, 2005, 2006 ו-2007. הוא השתתף עם הקבוצה בקביעות גם בליגת האלופות, והיה שותף להעפלתה לחצי גמר גביע אופ"א ב-2009 ולהיותה הקבוצה האוקראינית הראשונה שעושה זאת, יחד עם שחטיור דונצק. ב-2011 פרש ממשחק פעיל.

### נבחרת אוקראינה

בנבחרת אוקראינה ערך נסמצ'ני את הופעת הבכורה שלו במשחק מול בולגריה באפריל 2000, ומאז היה לשחקן קבע בנבחרת. הוא היה שותף להעפלה הראשונה בתולדות הנבחרת לגביע העולם, ב-2006. במונדיאל עצמו הוא שותף בכל דקות המשחק של נבחרתו, וסייע לה להעפיל עד לרבע הגמר. הוא הודיע על פרישה מהנבחרת בשנת 2009, בטענה כי הוא הפך לאחד מעדי יהוה וגם כדי להקדיש יותר זמן למשפחתו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדריי נסמצ'ני** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* דף השחקן באתר דינמו קייב
* פרופיל באתר Goal.com

| **נבחרת אוקראינה – מונדיאל 2006** |
| --- |
| 1 שובקובסקי • 
2 נסמצ'ני • 
3 יצנקו • 
4 טימושצ'וק • 
5 יזרסקי • 
6 רוסול • 
7 שבצ'נקו • 
8 שלאייב • 
9 גוסב • 
10 וורונין • 
11 רברוב • 
12 פיאטוב •
13 צ'יהרינסקי • 
14 גוסין •
15 מילבסקי •
16 וורוביי •
17 ואשצ'וק •
18 נזרנקו •
19 קליניצ'נקו •
20 בייליק •
21 רוטאן •
22 סבידרסקי •
23 שוסט •
מאמן: בלוחין | אוקראינהאוקראינה |
**אוֹבּוֹל** (ביוונית עתיקה: ὀβολός) או אובולוס הוא מטבע יווני בשווי שישית הדרכמה. באתונה הקדומה האובול היה מחולק לשמונה כלקוי (פיסות נחושת).

אטיקה, אתונה; מאוחר מ 449 לפנה"ס
לוקניה, מטפונטיום; בין 350-425 לפנה"ס
לדברי פלוטרכוס לספרטנים היה אובול עשוי ברזל שערכו ארבעה כלקוי.

האובול הוא גם מידת משקל. ביוון העתיקה אובול הוגדר כשישית הדרכמה או חצי גרם. ברומא העתיקה משקל האובול הוגדר כ 1/48 אונקיה רומאית, 0.57 גרם לערך. האובול מעולם לא הונפק במערכת המטבעות הרפובליקאית הרומאית הקדומה. ביוון המודרנית האובול שקול לעשירית הגרם.

משמעות המילה אוֹבּוֹלוּס או אוֹבֵּלוֹס היא מוט ברזל דק כגון שיפוד. ביוונית משמעות המילה אובליסק היא אובלוס קטן. האובול, כמו שקל הכסף, הפך למטבע עובר לסוחר משום שייצג מטיל נחושת או ברונזה ונסחר תחילה לפי הערך המשקלי של המתכת שלו. השלטון בספרטה בחר להמשיך להשתמש באובול הכבד והמסורבל במקום מטבעות של ממש מתוך כוונה לדכא את הנטייה לרכושנות ותאוות הבצע של הציבור, אך ללא הועיל.

למטבע האובול חלק בטקס הקבורה היווני העתיק. לאחר המוות הונח אובול אחד מתחת ללשון הנפטר או על עיניו. היוונים האמינו כי כאשר אדם מת ויורד לשאול עליו לעבור את נהר האכרון ולצורך זה עליו לשלם לכארון הספן כדי שישיט אותו בסירתו לגדה השנייה. מתים שלא יכלו להרשות לעצמם אובול או שנקברו ללא אובול מסיבות אחרות נידונו לבצע מעקף בן מאה שנים מסביב לנהר על מנת לעבור לצידו השני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אובול** בוויקישיתוף
**חואן רודריגס קבריו** (בספרדית: **Juan Rodríguez Cabrillo** בפורטוגזית: **João Rodrigues Cabrilho**‏ 1499‏-3 בינואר 1543) היה מגלה ארצות פורטוגלי. הוא ידוע בעיקר כמי שהוביל את המסע האירופי הראשון לחוף המערבי של אמריקה הצפונית.

מקום לידתו ושנותיו המוקדמות אינם ברורים וישנם ספקות אף לגבי זהותו הלאומית, שלפי חלק מהמקורות הייתה ספרדית.

הכובש הצעיר
-----------

מעט מאוד ידוע על שנותיו הראשונות של קבריו. בצעירותו היה קונקיסטאדור וב־1519 שמו הופיע ברשימת המצטיינים ששירתו בצבאו של הרנאן קורטס. בקרבות נגד האצטקים, קבריו היה מנהיג פלוגת קשתים.

אחרי שהאצטקים הובסו, הצטרף קבריו למסעות החקר של הצבא הספרדי במקסיקו, גואטמלה וסן סלוודור. בסופו של דבר, התיישב בגואטמלה.

איש עסקים בגואטמאלה
-------------------

בשנת 1530 היה קבריו האזרח המוביל בעיר הגדולה של גואטמלה - סנטיאגו גואטמלה. בשנת 1532, נסע לספרד, ושם פגש את באטריס סנצ'ס דה אורטגה (Beatriz Sanchez de Ortega). שניהם התחתנו בשנה זו, וקבריו חזר איתה לגואטמלה, ושם נולדו להם שני ילדים.

ככל שמשפחתו של קבריו גדלה, כך גם עושרו וכבודו כבונה ספינות. הוא ייצא וייבא סחורות מנמל בגואטמלה, והגדיל במידה רבה את המסחר בין ספרד לבין חלקים מסוימים של העולם החדש.

חקירת קליפורניה
---------------

מושל גואטמלה - פדרו דה אלוואראדו, בחר בקבריו כדי לבנות ספינות שיחקרו את האוקיינוס השקט. אלוואראדו רצה להשתמש בספינות כדי להגדיל את המסחר בתבלינים בין אסיה ואמריקה. כאשר מת אלוואראדו בלחימה נגד האינדיאנים, פיצל מחליפו, אנטוניו דה מנדוסה, את הצי. הוא הורה לרוי לופס דה וייאלובוס להפליג מערבה אל איי הפיליפינים, ולקבריו להפליג עם שתי ספינות צפונה לאורך החוף המערבי של אמריקה הצפונית.

קבריו יצא מנמל בארה דה נבידאד במקסיקו ב־27 ביוני 1542, וב-28 בספטמבר עגנו ספינותיו בחוף המפרץ של סן דייגו של ימינו. קבריו קרא למקום סן מיגל, ואמר שהוא "מקום מצוין להקמת נמל". השם של המקום שונה לאחר 60 שנה לסן דייגו על ידי חוקר הארצות הספרדי סבסטיאן ויסקאינו.

סוף המסע
--------

כאשר החוקרים המשיכו צפונה, עד למפרץ מונטריי, החלו סופות כבדות, וקבריו החליט לחזור. ב-23 בנובמבר 1542 עגנה המשלחת של קבריו באי סנטה קטלינה במטרה להעביר בו את החורף. בערב חג המולד נפצע קבריו כאשר קפץ מהסירה ושבר את רגלו על סלע. הפצע הזדהם והוא מת ב-3 בינואר 1543, אך ביקש מהצוות להמשיך במסע. פרלו, סגנו של קבריו, נטל פיקוד והמשלחת המשיכה בהפלגה צפונה ככל הנראה עד דרום מדינת אורגון של ימינו, לפני שנתקלה בסערות עזות שאילצו אותה לחזור לבארה דה נבידאד ב-14 באפריל 1543.

בשנת 1913 חנך נשיא ארצות הברית וודרו וילסון את האנדרטה על שם קבריו, ליד סן דייגו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חואן רודריגס קבריו** בוויקישיתוף
* חואן רודריגס קבריו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Spate, O.H.K. **The Spanish Lake: The Pacific since Magellan, Volume I**. National Library of Australia Cataloguing-in-Publication entry, עמודים 66-67, 111

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007388045105171
* BnF: cb120669803 (data)
* GND: 131767437
* ISNI: 0000 0000 7872 523X
* LCCN: n80025760
* NARA: 10581739
* NTA: 073639621
* RERO: 02-A027916087
* SNAC: w6qn7c1j
* SUDOC: 028937465
* VIAF: 1154194
* WorldCat: lccn-n80025760

 |
לוחית זיכרון לבית האדום בכניסה למלון שרתון בתל אביב
**מלון שרתון תל אביב** הוא בית מלון של רשת מלונות שרתון הבין־לאומית, השוכן על רכס הכורכר מעל חוף תל אביב ברחוב הירקון 115. המלון נחשב אחד היוקרתיים בעיר.
המלון הוקם על ידי אנשי העסקים היהודים-גרמנים איגנץ בוביס ואמיליו ברונס ומשקיעים נוספים, ונחנך בשנת 1977.

מלון שרתון הישן
---------------

 ערך מורחב – **מלון שרתון הישן, תל אביב**  

קודם לכן פעל מלון אחר בשם שרתון בתל אביב, מצפון לגן העצמאות, והעניק את שמו לחוף הסמוך שנקרא "חוף שרתון" ונודע גם כ"חוף מציצים" בעקבות הסרט "מציצים" שצולם בחוף. המלון הישן החליף בעלים, שינה את שמו ל"פאלאס", ונהרס ב-1990.

המלון הנוכחי
------------

מבנה המלון הנוכחי הוקם במקום בו ניצב קודם לכן הבית האדום, מבנה אשר שימש בין היתר את מועצת פועלי תל אביב ויפו ואת מרכז הנוער העובד והלומד. חוף הים המשתרע למרגלותיו הוא "חוף גורדון". המלון נבנה כחלק מרשת "לרום" והועבר ב-1977 לרשת מלונות שרתון. בניין המלון מתנשא לגובה של 81 מטר ובו 22 קומות. בבנין בריכת שחייה והוא מציע לאורחיו 315 חדרים ו-23 סוויטות.

בית המלון תוכנן על ידי האדריכלים ורנר יוסף ויטקובר (שתכנן גם את מלון שרתון הראשון שנהרס) ויעקב רכטר.

בסמוך למלון, ברחוב הירקון 155, שוכן מלון "לאונרדו פלאזה תל אביב" שפעל עד 2009 תחת השם "שרתון מוריה תל אביב". שני המלונות פעלו תחת רשת שרתון העולמית, אך נמצאו בבעלויות שונות והופעלו בידי חברות שונות.

בכניסה למלון וכן בגינה קטנה לידו נמצאות לוחיות זיכרון לבית האדום שעמד במקום מקודם. 

המלון המודרני והיוקרתי הזה משקיף על החוף ועל טיילת שלמה להט, ונמצא במרחק 4 דקות הליכה מתחנת האוטובוס הקרובה ו-3 ק"מ מתיאטרון הקאמרי.

החדרים האלגנטיים משקיפים על הים וכוללים מיני בר, Wi-Fi חינם וטלוויזיה בעלת מסך שטוח. בחדרים המשודרגים יש גם אזור ישיבה, מרפסת ומכונת נספרסו. בסוויטות יש גם סלון. המלון מציע שירות חדרים.

יש 3 מסעדות אלגנטיות, וגם טרקלין עם בר בלובי. שירותי המלון הנוספים כוללים בריכה חיצונית, חדר כושר וספא עם חמאם. ארוחת בוקר זמינה בתשלום.

גלריית תמונות
-------------

* המבנה מצפוןהמבנה מצפון
* מראה מכיוון דרוםמראה מכיוון דרום
* לעת ערבלעת ערב
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלון שרתון תל אביב** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מלון שרתון תל אביב
* אודות מלון שרתון

הערות שוליים
------------

1. ↑  הבניין שנהרס, באתר תולדוט, מט"ח
2. ↑  קאנדיאן פסיפיק מקפיאה בניית מלון בת"א, דבר, 29 ביוני 1976
3. ↑  שרתון תנהל מלון "לרום", דבר, 25 ביוני 1975
4. ↑  רזי גוטרמן, הייקים כבשו את רחוב הירקון, מעריב, 14 ביולי 1978

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007525276905171
* GND: 1138062278
* VIAF: 308274966
* WorldCat: viaf-308274966

 |
**פטריק מיכאל "פאט" ראפטר** (באנגלית: **Patrick Michael "Pat" Rafter**, נולד ב-28 בדצמבר 1972) הוא טניסאי אוסטרלי בעבר. הוא דורג ראשון בעולם (26 ביולי 1999) לפי דירוג ה-ATP וזכה בשלושה טורנירי גראנד סלאם, 2 ביחידים, באליפות ארצות הברית (1997, 1998) ו-1 בזוגות באליפות אוסטרליה, עם יונס ביורקמן משוודיה (1999). באליפות וימבלדון הוא הגיע למשחק הגמר, פעמיים ברציפות (2000, 2001). בשנת 2002, נבחר לאיש השנה של אוסטרליה (אנ').

חיים אישיים
-----------

ראפטר נולד במאונט איסה למשפחה בת תשעה אחים ואחיות. באפריל 2004 נישא לבת זוגו לארה פלטמן (איתה יש לו בן בשם יהושוע) בפיג'י. במאי 2005 הביאו השניים לעולם את ביתם, אינדיה.

ראפטר תרם מחצית מסכום זכיותיו באליפות הפתוחה בארצות הברית בשנים 1997 ו-1998 לארגון צדקה בשם "Starlight Children's Foundation". בנוסף ראפטר גם פעיל לזכויות בעלי החיים.

לעיתים נוהג ראפטר לשחק פוטבול אוסטרלי.

לאחר פרישתו החל ראפטר לדגמן הלבשה תחתונה עבור מותג ההלבשה האוסטרלי "Bonds".

באוקטובר 2010 הוכרז שראפטר מונה למאמן נבחרת אוסטרליה בגביע דייוויס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פטריק ראפטר** בוויקישיתוף

* פטריק ראפטר, באתר olympedia.org
* פטריק ראפטר, באתר ה-ATP
* פטריק ראפטר, באתר ה-ITF
* פטריק ראפטר, באתר גביע דייוויס
* פטריק ראפטר, באתר היכל התהילה של הטניס

הערות שוליים
------------

1. ↑  Australian of the Year, Australian of the Year 2002, Patrick Rafter

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007361337805171
* ISNI: 0000 0000 4513 4871
* LCCN: n2001096075
* VIAF: 1821160
* WorldCat: lccn-n2001096075

 |
**מלון שפירא** היה בית מלון מרכזי ששכן במרכז העיר עפולה בין השנים 1925–1990, והיה מבתי האירוח היחידים בעמק יזרעאל בתקופת המנדט הבריטי. המלון נקרא על שמו של מאיר שפירא, יזם המלון.

היסטוריה
--------

 לוחית זיכרון בבניין שנבנה על חורבות המלון, עם פסיפס המציג את מראה המלון בעבר
זאב ז'בוטינסקי ומנחם אוסישקין במלון שפירא
את הקמת המבנה יזם מאיר שפירא שכיהן כראש המועצה המקומית של עפולה, והוא הוקם בפועל בשנת תרפ"ה (1925) במרכז העיר, בשדרה המרכזית של עפולה שתקרא לימים "שדרות ארלוזורוב", בסמוך לבית פיינגולד.

בהקמת המלון הושקעה מחשבה רבה, והוא היה בעל ארכיטקטורה ייחודית, ובחזיתו הפונה לשדרה נבנו שתי קשתות מפוארות, והוא גילם בתוכו מוטיבים שסימלו את ההיסטוריה העתיקה של העיר עפולה.

כפועל יוצא ממיקומה של עפולה כבירת העמק, וכנקודת עצירה והחלפת כוחות לנוסעים מהמרכז לצפון המדינה, זכה בית המלון לארח אישים חשובים רבים, שעצרו בו למנוחת לילה.

בין האישים שהתארחו במלון היה רבי יוסף יצחק שניאורסון מליובביץ', שביקר במקום בשנת 1929, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, מנהיג בית"ר זאב ז'בוטינסקי, נשיא המדינה חיים ויצמן המשורר חיים נחמן ביאליק, מנחם אוסישקין ועוד.

בשנת 1936 עבר הבניין לשמש כמטה המשטרה וכוחות הצבא שחנו באזור, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשאר הבניין בידי הצבא, ומאז לא שב לפעול כמלון.

בשנת 1990 נהרס המבנה ועל חורבותיו הוקם בניין משרדים ומסחר.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלי אלון. הפשע ההיסטורי שהושתק, באתר News1 מחלקה ראשונה‏, 30 במרץ 2016