recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**תומאס דה טורקמדה** (בספרדית: **Tomás de Torquemada**‏; 1420 – 16 בספטמבר 1498) היה נזיר דומיניקני שכיהן כאינקוויזיטור הראשי של האינקוויזיציה הספרדית בסוף המאה ה-15. שמו הפך לשם נרדף בכלל, ובמורשת היהודית בפרט, לאכזריות וקנאות בשירותה של הכנסייה הקתולית.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד בכפר טורקמדה, הסמוך לוואיאדוליד. ייתכן שחלק ממשפחתו הייתה ממוצא יהודי מרוחק. על דודו, החשמן והאינקוויזיטור הבכיר חואן דה טורקמדה, כתב המזכיר המלכותי הרננדו דל פולגאר שהיה "נצר לשושלת יהודים מומרים מבורגוס", אם כי יש המערערים על הזיהוי. הדוד גם הגן על המומרים היהודים הרבים בספרד וכתב בתוקף שאין לחשוד בהם קטגורית ככופרים בסתר – האשמה שהייתה נפוצה אז, ואנשי כנסייה בכירים שעברו מיהדות לנצרות נאבקו להדוף אותה – אף כי הצהרות כשלו היו טריוויאליות למדי ורבים הסכימו עמן.

בגיל 14 הצטרף תומאס למסדר הדומיניקני, וכבר בגיל 32 נשלח להיות אב המנזר סנטה קרוז בסגוביה, שם הכיר את הנסיכה איזבלה, יורשת העצר של קסטיליה, והפך למוודה האישי שלה. איזבלה הוכתרה למלכה ב-1474, ועשור לאחר מכן, לאחר שהקים את האינקוויזיציה בספרד באישור האפיפיור סיקסטוס הרביעי בשנת 1478, מינתה איזבלה את טורקמדה לאינקוויזיטור הראשי הראשון של האינקוויזציה הספרדית. השפעתו גברה לאחר הכיבוש מחדש (רקונקיסטה) של גרנדה מידי הערבים, כיבוש שהוא עודד אותו. ב-1492 היה מראשי התומכים והפועלים לגירוש יהודי ספרד.

מעט מאוד ידוע על חייו הפרטיים של טורקמדה, נושא שמאז ומעולם עורר הרבה ספקולציות. אין ספק כי היה קתולי אדוק ודוגמטי. בנוסף לכך היה מנהלן יעיל, והארגון שבראשו עמד במשך 15 שנים צמח מבית דין מקומי בסביליה לרשת של 24 "משרדים קדושים". כדי למנוע את התפשטות הכפירה בנצרות (ולא בהכרח מצד מומרים יהודים), קידם טורקמדה את שריפתם של ספרים לא-קתוליים ובייחוד ספרי תלמוד, ולאחר כיבוש גרנדה ב-1492 גם ספרים בערבית. טורקמדה נחשב גם לאחראי הראשי להובלת האינקוויזציה הספרדית לשימוש בעינויים, הלשנות אנונימיות והוצאות להורג בטקס ה"אוטו דה פה" ("מעשה האמונה"). עוד בחייו הפך לאגדה ונעשה סמל לקיצוניות דתית ולדיכוי אלים של נפש האדם. ראיה לקנאותו היוקדת ניתן לקבל מדבריו של האפיפיור סיקסטוס הרביעי בראשית 1482 על האינקוויזיטורים בסביליה:

> 
> "לאחר שלא הקפידו על ההליכים החוקיים, עצרו אנשים רבים תוך הפרת הצדק, הענישו אותם בעינויים קשים, האשימו אותם, ללא ביסוס, בחטא הכפירה והחרימו נכסיהם של אלו אותם דנו למוות, נסו מפניהם רבים מאוד לכס הקדוש על מנת להצהיר על אמונתם המלאה"
> 
> 
> 
>

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תומאס דה טורקמדה** בוויקישיתוף
* תומאס דה טורקמדה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* תומאס דה טורקמדה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* תומס דה טורקמדה (1420-1498), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  לדיון מפורט, ראו: Norman Roth, Conversos, Inquisition, and the Expulsion of the Jews from Spain, University of Wisconsin Press, 2002. עמ' 252.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007269059805171
* BnF: cb11926836x (data)
* GND: 119170353
* ISNI: 0000 0000 6642 1634
* LCCN: n83046835
* NKC: ola2002161390
* NLG: 305515
* NLP: A11834638
* NTA: 072219998
* SNAC: w6b85djq
* SUDOC: 027165892
* VIAF: 76323650
* WorldCat: lccn-n83046835

 |
**תרופיתקוס דארטי** (שם מדעי: ***Theropithecus darti***) הוא מין נכחד של קוף דומה לבבון מהמשפחה קופים בעלי זנב שחי במשך תקופת הפליוקן של אפריקה מלפני 3.4 עד ללפני 2.9 מיליון שנה מזמננו. הוא השתייך לסוג תרופיתקוס, בו כלול היום המין בבון זנוב, ובעבר השתייכו מינים גדולים כמו תרופיתקוס אוסוולדי ותרופיתקוס ברומטי.

קוף זה ידוע ממאובנים שהתגלו בתצורת חדר (אנ') שבעפר, אתיופיה בידי החוקרים ברום וג'נסן והוא תואר ב-1946. באותו אזור התגלו גם ממצאי ראשוני פרטי המין אוסטרלופיתקוס אפרנסיס, הידוע כהומיניד הראשון.

הקוף היה מהקדומים שבבני סוגו, והוא ידוע מכמה שרידי גולגולות שונות, בהם נמצאו הבדלים בגודל בין הזכרים לנקבות, הבדלים המצויים בכל מיני הבבונים המודרניים. הוא היה קטן יותר מהמינים הגדולים בסוג שאולי הגיעו למשקל 100 קילוגרם. הבבון הקדום התקיים לאורך אפריקה דרומה עד דרום אפריקה, וגם באזור של מדבר סהרה הקדום, שהיה פחות חם ויבש מכפי שהיום.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Eck, Gerald G (2005). Jablonski, Nina G. (ed.). Theropithecus: The Rise and Fall of a Primate genus. Cambridge University Press. pp. 15–83
פירוש נוסף ערך זה עוסק באצטדיון כדורגל בארגנטינה. אם התכוונתם לאצטדיון כדורגל בהרצליה, ראו אצטדיון עירוני הרצליה.

**אצטדיון הבונבוניירה** (שמו הרשמי: **אצטדיון אלברטו חסינטו ארמנדו**, בספרדית: Estadio Alberto J. Armando) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בשכונת לה בוקה שבבואנוס איירס, ארגנטינה. האצטדיון, שמכונה בספרדית "הבומבונרה" (בספרדית: "La Bombonera"; בעברית נהוג לקרוא לאצטדיון "הבונבוניירה") הודות לצורתו המרובעת, הוא ביתה של קבוצת בוקה ג'וניורס, אחד המועדונים המובילים בארגנטינה.

בוקה חנכה את האצטדיון במשחק נגד סן לורנסו ב-25 במאי 1940, בדיוק שנתיים לאחר שריבר פלייט, היריבה העירונית של בוקה, חנכה את אצטדיונה, המונומנטל.

הבונבוניירה שופץ בשנים 1995–1996 ותכולתו הוגדלה ל-57,395 מקומות. ב-27 בדצמבר 2000 קיבל האצטדיון את שמו הרשמי החדש, אצטדיון אלברטו חסינטו ארמנדו. האצטדיון קרוי על-שם נשיא המועדון לשעבר שהבטיח למועדון לשפץ את הבונבוניירה בשנת 1975 לאחר היבחרו, אך תוכניותיו נדחו בגלל מצבה הכלכלי והפוליטי של ארגנטינה. שמו הקודם, אצטדיון קמילו סיצ'רו, היה על שם יושב ראש הקבוצה בשנים 1937–1938.

מתוך הקיבולת של 57,395 מקומות, ישנם 37,538 מושבים, 2,780 תאי צפייה ו-17,077 מקומות עמידה. האצטדיון מקושט מבפנים ומבחוץ בציורי קיר של האמן פרז סליס המתארים שחקני עבר ידועים של הקבוצה והיבטים רבים של תרבות שכונת לה בוקה. האצטדיון כולל גם מוזיאון המציג את היסטוריית המועדון, שנפתח בשנת 2001.

גלריית תמונות
-------------

* האצטדיון בזמן משחקהאצטדיון בזמן משחק
* פנים האצטדיוןפנים האצטדיון
* פנים האצטדיוןפנים האצטדיון
* מראה האצטדיון מבחוץמראה האצטדיון מבחוץ

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הבונבוניירה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הבונבוניירה (בספרדית)
* היסטוריית האצטדיון
* מידע ותמונות של האצטדיון
* האצטדיון ב-World Stadiums

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 655b8e87-98b0-4bf0-bd93-c53ac6585ce1

 |
**ג'יימס אמורי "ג'ימי" גאריסון** (באנגלית: **James Emory "Jimmy" Garrison**;‏ 3 במרץ 1934 – 7 באפריל 1976) היה מוזיקאי ג'אז ובסיסט אמריקאי, הידוע כבסיסט ברביעיית ג'ון קולטריין.

חייו
----

גאריסון נולד באמריקוס, ג'ורג'יה וגדל בפילדלפיה, שם היה לחלק מסצנת הג'אז של שנות ה-50 שכללה בין היתר את הפסנתרן מק'קוי טיינר, החצוצרן לי מורגן והבסיסטים רג'י וורקמן והנרי גריימס. בהמשך ניגן גאריסון עם מוזיקאים שונים כמו קני דורהאם, פילי ג'ו ג'ונס, בני קרטר ולי קוניץ. בשנת 1961 החליף גאריסון את וורקמן והצטרף לרביעייה של הסקסופוניסט ג'ון קולטריין, לצד טיינר והמתופף אלווין ג'ונס. 

משנת 1962 עד למותו של קולטריין ב-1967 ניגן גאריסון עם קולטריין באופן כמעט בלעדי, והיה חלק בהקלטת האלבום "A Love Supreme". בהופעות עם קולטריין נהג גאריסון לנגן סולואים ארוכים ללא ליווי, שלעיתים קרובות שימשו כהקדמות שאחריהן הצטרפו שאר הנגנים. בשנת 1963 הוציא גאריסון עם אלווין תקליט משותף, *!Illumination*, בו הובילו שישיית נגנים שניגנה מוזיקה מקורית פרי עטה.

אחרי מותו של קולטריין הקליט גאריסון בעיקר עם אורנט קולמן ואלמנתו של ג'ון, הפסנתרנית-נבלנית אליס קולטריין. בתקופה זו עסק גאריסון בהוראה, ושימש כאמן ומרצה אורח בבניגטון קולג' ובאוניברסיטת וסליין. גאריסון נפטר מסרטן הריאה ב-7 באפריל 1976. הוא הותיר מאחוריו 3 בנות מנישואים ראשונים, בנוסף לבת ובן מנישואיו השניים לרקדנית והכוראוגרפית רוברטה אסקמילה גאריסון. בנו, מאט גאריסון, הוא בסיסט ג'אז שמנהל את אולם ההופעות ShapeShifter Lab בניו יורק, וניגן עם הרבי הנקוק, ויטני יוסטון, ראווי קולטריין ואחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ימי גאריסון** בוויקישיתוף

* ג'ימי גאריסון, באתר AllMusic (באנגלית)
* ג'ימי גאריסון, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ג'ימי גאריסון, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Jimmy Garrison: Biography, AllMusic

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007330138005171
* BNE: XX1546419
* BnF: cb138943191 (data)
* GND: 134381858
* ICCU: MODV290186
* ISNI: 0000 0001 1576 719X
* LCCN: n82020003
* MusicBrainz: 5af83c93-103f-433b-b759-ea3dca37315e
* NKC: xx0072953
* NTA: 073717258
* SUDOC: 080539254
* VIAF: 85775382
* WorldCat: lccn-n82020003

 |
**אלקנטרה**
(למפת ברזיל מוגדלת)ברזיליהברזיליה
ריו דה ז'ניירוריו דה ז'ניירו
סאו פאולוסאו פאולו
סלבדורסלבדור
פורטלזהפורטלזה
בלו הוריזונטהבלו הוריזונטה
קוריטיבהקוריטיבה
מנאוסמנאוס
רסיפהרסיפה
פורטו אלגרהפורטו אלגרה
בלםבלם**אורוגוואי**
**ארגנטינה**
**צ'ילה**
**פרגוואי**
**בוליביה**
**פרו**
**קולומביה**
**ונצואלה**
**גויאנה**
**האוקיינוס האטלנטי**אלקנטרה**אלקנטרה**(למפת ברזיל רגילה)ברזיליהברזיליה
ריו דה ז'ניירוריו דה ז'ניירו
סאו פאולוסאו פאולו
סלבדורסלבדור
פורטלזהפורטלזה
בלו הוריזונטהבלו הוריזונטה
קוריטיבהקוריטיבה
מנאוסמנאוס
רסיפהרסיפה
פורטו אלגרהפורטו אלגרה
בלםבלם**אורוגוואי**
**ארגנטינה**
**צ'ילה**
**פרגוואי**
**בוליביה**
**פרו**
**קולומביה**
**ונצואלה**
**גויאנה**
**האוקיינוס האטלנטי**אלקנטרה**אלקנטרה**
**מרכז החלל אלקנטרה** (בפורטוגזית: **Centro Espacial de Alcântara** – בקיצור **CEA**) הוא נמל חלל המשרת את סוכנות החלל הברזילאית לשיגורי החלל שלה. הנמל ממוקם במרניאו על חופי האוקיינוס האטלנטי. קרבתו לקו המשווה נותנת לאתר יתרון כלכלי משמעותי בשיגור.

היסטוריה
--------

בניית האתר החלה בשנת 1982 ובשנת 1990 בוצע שיגור ראשון לטיסה תת-מסלולית. באותה תקופה האתר היה באחריות חיל האוויר הברזילאי. לאחר הקמת סוכנות החלל הברזילאית האתר עבר לאחריות הסוכנות.

במקביל לשיגורים לטיסה תת-מסלולית בוצעו שיגורי לוויינים תוך שימוש במשגר מתוצרת ברזיל. השיגור הראשון בוצע בשנת 1997 ונכשל. בהמשך בוצעו ניסיונות נוספות אך ללא הצלחה. פיצוץ של משגר בניסיון שיגור בשנת 2003 גרם למוות של 21 אנשי האתר.

היו ניסיונות להגיע לשיגורים תוך שימוש במשגרים ציקלון האוקראינית, שביט הישראלית ופרוטון הרוסית. התוכניות לא התממשו. בשנת 2023 היה מתוכנן שיגור של Launcher One של Virgin Orbit אך לאור פשיטת רגל של החברה הוא הוקפא.

לשנת 2025 מתוכנן שיגור ראשון בעזרת משגר ברזילאי חדש מדגם VLM.

האתר מותאם להקמת 9 כני שיגור, לפי שעה קיימים:

* VLS - מותאם לשיגור משגר מתוצרת ברזיל.
* MRL - מותאם לשיגור לטיסה תת-מסלולית.
* כללי - מותאם לשיגור משגרים עד 10 טון.
* Innospace - מיועד למשגר מתוצרת קוריאה הדרומית. שיגור ראשון לטיסה תת-מסלולית בוצע במרץ 2023.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרכז החלל אלקנטרה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מרכז החלל אלקנטרה
* רשימת שיגורים
* תיאור האתר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2008127606
* VIAF: 55145602576701362402
* WorldCat: lccn-no2008127606

 |
**מרכז הכדורסל חימקי** (ברוסית: **Баскетбольный центр Химки** ובשמו המלא: "מרכז הכדורסל חימקי של מחוז מוסקבה", Баскетбольный центр «Химки» Московской области ; ‏ בעבר היה ידוע בשם "היכל הספורט נובטור", **Дворец Спорта Новатор**) הוא מתקן ספורט רב-תכליתי הממוקם בעיר חימקי שבמחוז מוסקבה, רוסיה. אולם הכדורסל, שמכיל 3,500 מקומות ישיבה, משמש כאולמה הביתי של קבוצת הכדורסל המקומית, חימקי מוסקבה, המשחקת בליגה המאוחדת וביורוליג. 

ב-30 בספטמבר 2005, בשטחו של אולם הנובטור, נחנך האולם "מרכז הכדורסל". האולם שופץ שוב לקראת הופעתה הראשונה של חימקי במפעל היורוליג בעונת 2010/2009. 

המתקן המשופץ והמודרני משמש לאירועי ספורט מקומיים ובינלאומיים שונים, וכן כאולם הקונצרטים. ב-14–15 באפריל 2012, האולם אירח את ה"פיינל פור" של היורוקאפ.

בסמוך למרכז הספורט נמצאת ארנה חימקי, אצטדיון כדורגל חדיש בעל תכולה של 18,636 מושבים. הרשות האוטונומית של הארנה מפעילה את המתקן מאז ה-1 בנובמבר 2015.

קישורים חיצוניים
----------------

* מרכז הכדורסל חימקי, באתר הרשמי של חימקי מוסקבה (ברוסית)
* מרכז הכדורסל של האוקרוג העירוני חימקי במחוז מוסקבה(הקישור אינו פעיל), באתר ספורטחימקי. רו (ברוסית)
* היכל הספורט נובטור, באתר גיד: מדריך למוסקבה ולמחוז מוסקבה (ברוסית)
* מרכז הכדורסל חימקי, באתר מוסדאי.רו (ברוסית)
* מרכז הכדורסל חימקי, באתר בסטקאסה.רו (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תכולה נומינלית. ניתן להגדילו, לפי הצורך, כדי שיקלוט עד ל-5,000 צופים, ראו: מרכז הכדורסל של האוקרוג העירוני חימקי במחוז מוסקבה, באתר ספורטחימקי. רו (ברוסית)
2. ↑  טורניר ארבעת הפבוריטים, באתר ספורט-אקספרס.רו, 14 באפריל 2012 (ברוסית)
**מוסא מוסטפא מוסא** (בערבית: **موسى مصطفى موسى**; תעתיק מדויק: **מוסא מצטפא מוסא**; נולד 13 באפריל 1952 בגיזה) הוא אדריכל ופוליטיקאי מצרי, יושב ראש מפלגת אל-ע'ד שהתמודד לנשיאות מצרים במסגרת בחירות 2018.

ביוגרפיה
--------

מוסטפא החל את דרכו הפוליטית במסגרת אגודות הסטודנטים של מפלגת הוופד החדשה לאחר שסיים את לימודיו לתואר ראשון עבר בעצת אביו לצרפת ולמד לימודי תואר שני בבית הספר הגבוה לאדריכלות של ורסאי בסיום הלימודים חזר למצרים והחל לעשות בתחום הבניין.
ב-2005 עזב את מפלגת הוופד והצטרף לאיימן נור במפלגת אל-ע'ד ומונה לתפקיד סגן יושב ראש המפלגה, בהמשך הדיח מוסטפא את נור מרשות המפלגה לאחר שהאחרון הורשע בעברות שחיתות וב-2010 ביקש מוסטפא לרוץ במסגרת הבחירות לפרלמנט אך הפסיד לנור את מקומו כנציג מחוז גיזה.
במהלך מערכת הבחירות של 2014 תמך מוסטפא באופן פומבי בעבד אל-פתאח א-סיסי וב-2017 מספר חודשים לפני בחירות 2018 חזר ותמך ב-א-סיסי.
לאחר ביקורות שהותכה בו כי הוא מועמד למראית עין, טען מוסטפא כי תמך באחמד שפיק שמועמדותו נפסלה.

מוסטפא נשוי לראויה ואב ל-2 בנות אינור ומהרי ובן מוסטפא, אחיו הוא עלי מוסטפא מוסי שהיה ראש לשכת המסחר המצרית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוסא מוסטפא מוסא** בוויקישיתוף
* ברגע האחרון: א-סיסי השיג את מועמד הבובה שיובס מולו בבחירות וואללה, גיא אלסטר 30 בינואר 2018
* המתחרה שלא יזכרו מעריב, ג'קי חוגי 3 בפברואר 2018
**מרכז המדיטציה טושיטה** (באנגלית: **Tushita Meditation Centre**) הוא מרכז לימוד ותרגול של הבודהיזם הטיבטי הממוקם במחוז הימאצ'ל פרדש שבצפון הודו, ביערות הסמוכים לכפר דרהמקוט, מעל העיירה מקלוד-גנג'. המרכז מציע קורסי מבוא לבודהיזם טיבטי וסדנאות מתקדמות יותר בתחום.

היסטוריה
--------

לאחר שפתחו את מנזר קופאן בקטמנדו, החליטו למה יישה ותלמידו למה זופה רינפושה לפתוח מרכז נוסף, זאת בתגובה לדרישה הגוברת והעניין מצד תלמידים מהמערב. ב-1972, יחד עם כמה מתלמידיהם המערביים, רכשו השניים מבנה ישן במקום שבו נמצא המרכז כיום, בסמוך למקום מושבה של הממשלה הטיבטית הגולה. זמן קצר לאחר מכן נפתח המרכז שנקרא בהתחלה "טושיטה – מרכז ריטריט", ומאוחר יותר שינה את שמו ל"מרכז המדיטציה טושיטה".

במקום מתגוררים באופן קבוע נזירים ונזירות המפעילים את המרכז. באתר האינטרנט של המרכז נכתב: "המטרה של טושיטה היא לספק מרחב חברותי ומכיל לבני אדם מכל הלאומים והרקעים על מנת להיחשף ולתרגל את הלימוד של הבודהה". המבקרים במקום מתבקשים לכבד מספר כללי משמעת ובהם שמירה על השקט, הימנעות מלבוש חושפני, הימנעות מהריגה מכוונת של יצורים חיים (כולל חרקים), וכן איסור על כל פעילות מינית.

כיום מארח מרכז המדיטציה טושיטה סדנאות מבוא וקורסים מתקדמים המועברים על ידי מורים בולטים בעולם הבודהיזם הטיבטי, וכן סדנאות יומיות ללימוד מדיטציה. על פי נתוני המרכז לשנת 2017, מרבית המשתתפים בקורסי המבוא לבודהיזם הם הודים וישראלים, מרביתם תרמילאים שמטיילים בהודו לאחר תום שירותם הצבאי. מרכז המדיטציה טושיטה חבר בקרן לשימור מסורת המהאיאנה, רשת של 160 מרכזי מדיטציה ומיזמים חברתיים הפועלת ב-36 מדינות ברחבי העולם.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מרכז המדיטציה טושיטה

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מרכז המדיטציה טושיטה"**.
**תוכנית להגנת עדים** היא תוכנית שמטרתה להגן על עדים הנמצאים בסכנה, לפני, תוך כדי ולאחר מתן עדותם. הגנה על עדים נדרשת לרוב במשפטים נגד פשע מאורגן או משפטים העוסקים בפשעי מלחמה, בהם יש סכנה שהנאשמים או עמיתיהם יאיימו או יפגעו בעדים. במרבית המדינות המשטרה אחראית לעניין זה, אך בחלקן קיימת סוכנות או רשות ממשלתית ייעודית להגנת העדים.

הגנה על עדים בארצות הברית
-------------------------

התוכנית הנודעת ביותר להגנת עדים היא התוכנית הפדרלית להגנת עדים בארצות הברית. בנוסף לה, הממשל הפדרלי מעניק קצבאות למדינות (states) כדי לאפשר להן לספק שירותים דומים, ואכן מדינות רבות בארצות הברית, ביניהן קליפורניה וניו יורק הקימו תוכניות להגנת עדים משלהן לפשעים אשר לא מכוסים על ידי התוכנית הפדרלית, אולם תוכניות אלה מספקות הגנה מצומצמת יותר.

התוכנית להגנת עדים בארצות הברית הוקמה ב-1970 במסגרת החוק למלחמה בפשע מאורגן. החוק הגדיר כיצד התובע הכללי יספק הגנה לעדים במשפטים הנוגעים לפשע מאורגן או פשעים חמורים אחרים. מרבית העדים מוגנים על ידי שירות המרשלים של ארצות הברית, בעוד שעדים הנמצאים במאסר מוגנים על ידי לשכת האסירים הפדרלית.

לרוב, ההגנה על העד כוללת מעבר למקום מגורים חדש ושינוי שם. שירות המרשלים מספק תעודות חדשות, עזרה במציאת מגורים ותעסוקה ועזרה כלכלית. על העדים נאסר לשוב למקום מגוריהם הישן או ליצור קשר עם בני משפחה ומכרים קודמים אשר לא נכללו בתוכנית להגנת עדים.

הגנה על עדים בישראל
-------------------

 ערך מורחב – **הרשות להגנה על עדים**  

בישראל, נחקק חוק להגנה על עדים בשנת 2008, שכונן את הרשות להגנה על עדים כיחידה במשרד לביטחון הפנים. הקמת הרשות הייתה בעקבות מסקנות צוות בראשותו של משה לדור שהוקם בשנת 2002 בהמלצת פרקליטת המדינה עדנה ארבל ומפכ"ל המשטרה שלמה אהרונישקי. 

הרשות להגנה על עדים מגנה על עדים ברמת הסיכון הגבוהה ביותר, והיא מוסמכת להכין תוכנית להגנה על עדים, תוך שינוי זהותם, העתקת מקום מגוריהם, סיוע במציאת עבודה או לימודים והשתלבות בקהילה. למאבטחי הרשות ניתנו סמכויות דרישת הזדהות, חיפוש ותפיסת חפצים, עיכוב, וכן סמכות מעצר מוגבלת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תוכנית להגנת עדים** בוויקישיתוף
- ויקיטקסט חוק להגנה על עדים, התשס"ט-2008, באתר ויקיטקסט

* הקמת תוכנית להגנת עדים בישראל, אתר משרד המשפטים
* חוק להגנה על עדים, התשס"ט-2008(הקישור אינו פעיל) באתר משרד המשפטים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007534917405171
* GND: 4456298-6
* LCCN: sh2001004164

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה, העוסק בארכאולוגית, עם הערך "ליאורה גרוסמן", העוסק במאיירת או "ליאורה גרוסמן (שחקנית)".

**ליאור גרוסמן** (נולדה בשנת 1962) היא ראש המדור לארכאולוגיה פרהיסטורית וראש המעבדה לארכאולוגיה חישובית בחוג לארכאולוגיה וללימודי המזרח הקרוב הקדום באוניברסיטה העברית.

חיים מוקדמים
------------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. משפחה, מקומות מגורים וילדות.
גרוסמן למדה באוניברסיטה העברית החל משנת 1985. לאחר סיום תואר בוגר בארכאולוגיה, אגיפטולוגיה ומתמטיקה ב־1992, החלה בלימודי התואר השני בארכאולוגיה והגישה את עבודת התזה שלה, "המכלולים הליתיים של האתרים הנאטופיים בעמק הירדן התחתון: סליביה I ו-פצאל IV" ב־1998. ב־2005 הגישה את עבודת הדוקטורט שלה, "Computer simulation of variables in models of the origin of agriculture in the Levant" בהנחיית אנה בלפר-כהן ואילן שרון. בשלוש השנים הבאות עסקה בפוסט-דוקטורט במכון ויצמן, תחת הנחייתו של עוזי סמילנסקי.

קריירה
------

גרוסמן היא פרופסור מן המניין בחוג לארכאולוגיה במדור לארכאולוגיה פרהיסטורית ומכהנת כראש המדור לארכאולוגיה פרהיסטורית וראש המעבדה לארכאולוגיה חישובית בחוג לארכאולוגיה וללימודי המזרח הקרוב הקדום באוניברסיטה העברית. במעבדה לארכאולוגיה חישובית היא עוסקת בפיתוח שיטות חדשות לעיבוד ממוחשב של מודלים תלת־ממדיים של ממצא ארכאולוגי.

בשנים 1997–2008 ניהלה את החפירה הארכאולוגית במערת חילזון תחתית. בחפירה נחשף בית קברות מהתקופה הפלאוליתית השייך לתרבות הנאטופית בן 12,000 שנה. בית הקברות שנחשף לימד שאנשי התרבות הנאטופית השקיעו מאמצים רבים בבית קברות ובקבורה. הם הקימו בשקע שבמערה שני מבנים ושלושה בורות שאותם חפרו ברצפת המערה. בתוך המבנים התגלו שלוש קבורות ראשוניות כאשר בבורות התגלו שרידי קבורה של 25 אנשים נוספים. הממצאים הראו שהם נהגו לעשות קבורה ראשונית ולאחר מכן הם פתחו את הקברים ומתוכם הוצאו הגולגולות והעצמות הארוכות. בשנת 2008 בחפירות שנעשו באתר, נחשפו 28 שלדים שנקברו במערה. הקבר הייחודי ביותר שנמצא האתר הוא של האישה השאמאנית, שלד של אישה נכה שבזמן מותה הייתה בת כ-45.

החל משנת 2010 מנהלת את החפירה המחודשת בנחל עין גב II. החפירה נכון להיום (2020) עדין מתנהלת.

פרסומים
-------

* ליאור גרוסמן, התרבות הקדומה ששופכת אור על תחילת הציוויליזציה האנושית, פורסם 15 אוקטובר 2015 באתר קרן הלאומית למדע.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של ליאור גרוסמן
* 

* ליאור גרוסמן, באתר Academia.edu
* רשימת הפרסומים של ליאור גרוסמן, בקטלוג הספרייה הלאומית
* רשימת המאמרים של ליאור גרוסמן באתר רמב"י
* פרופ' ליאור גרוסמן הצליחה למצוא שרידי מתקן מלפני כ-12,000
* ליאור גרוסמן (1962-), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ליאור גרוסמן, נטלי מונרו, אנה בלפר-כהן, L. Grossman, The Female Shaman from the Lower Galilee / השמאנית מהגליל התחתון, **Qadmoniot: A Journal for the Antiquities of Eretz-Israel and Bible Lands / קדמוניות: כתב-עת לעתיקות ארץ-ישראל וארצות המקרא** מב, 2009, עמ' 22–24 doi: 10.2307/23682965

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007524123805171
* ORCID: 0000-0002-6976-6202
* ResearcherID: C-7010-2014

 |
**כנסיית סן ג'ובני דל טורו** (באיטלקית: **San Giovanni del Toro**, מילולית: "כנסיית יוחנן הקדוש של השור") היא כנסייה הממוקמת בכפר רוולו, בחצי האי סורנטו שבדרום איטליה.

היסטוריה
--------

הכנסייה הוקמה במאה ה-11, ושוחזרה בשנת 1715 לאחר נזק שנגרם על ידי רעידת אדמה. הכנסייה שוקמה שוב בשנת 1990. הכנסייה נקראת על שם יוחנן בן זבדי, אחד משנים-עשר השליחים של ישו, ועל פי המסורת הנוצרית האהוב שבהם. וכן נקראת גם "השור" - באיטלקית "איל טורו", שמה הקודם של השכונה האריסטוקרטית בה נבנתה הכנסייה.

דוכן התפילה הממוקם בכנסייה נבנה בראשית המאה ה-13. על פי מסורות מקומיות אשר תועדו בראשית המאה ה-20, הכנסייה הוקדשה בשנת 1069 בהוראת אחד מהדוכסים של אמאלפי.

דוכן התפילה
-----------

דוכן התפילה נודע בפסיפסים המעטרים אותו, אשר היוו מקור השראה לאמן מוריס קורנליוס אשר. אשר ביקר בכפר רבלו בשנת 1920 ולמד את עיטורי הכנסייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כנסיית סן ג'ובני דל טורו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Murphy, Bruce; Alessandra de Rosa (2010). *Frommer's The Amalfi Coast with Naples, Capri and Pompeii By Bruce Murphy, Alessandra de Rosa*. Frommer's. p. 214. ISBN 978-0-470-49734-0.
2. ↑  Vaughan, Herbert Millingchamp (1908). *The Naples Riviera*. F.A. Stokes. p. 164.
3. ↑  Schattschneider, Doris (2004). M.C. Escher: visions of symmetry. Harry N. Abrams. p. 12. מסת"ב 978-0-8109-4308-7.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 244781657
* WorldCat (עם VIAF): 244781657

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"כנסיית סן ג'ובני דל טורו"**.
פירוש נוסף ערך זה עוסק במאכל מוס. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו מוס (פירושונים).
 המונח "קציפה" מפנה לכאן. לערך העוסק במרנג, ראו מקצפת.

במגדנאות, **מוּס** (בצרפתית: **Mousse**) או **קְצִיפָה** הוא סוג של קרם המוגש לרוב כקינוח. מוס עשוי לרוב מביצה וחלב או שמנת בשילוב של טעמים נוספים. כאשר מדובר בקינוח, הטעמים מתוקים ונפוצים שילובים של פירות או שוקולד במוס. כאשר מדובר במנות ראשונות או עיקריות, המוס נעשה בשילוב של מוצרי מזון אחרים כגון פירות (כגון אבוקדו) ואף בשרים או דגים, למשל מוס סלמון.

הכנת המוס מתבצעת על ידי הקצפת הביצים והשמנת בנפרד והוספתם יחד בהליך המכונה "קיפול" (בניגוד לערבוב). פעולה זו שומרת על מרקמו הקרמי והאוורירי של המוס.

לרוב מוס מוגש קר או בטמפרטורת חדר.

הידוע בסוגי המוס הוא מוס השוקולד, שהפך פופולרי בשנות ה-60 של המאה ה-20.

בשל השימוש בביצים לא מבושלות בהכנת המוס, הכנה לא זהירה או שמירת המוס בצורה לא נאותה יכולה להביא להרעלת מזון הנגרמת בשל חיידק הסלמונלה, לכן כדי למנוע זאת, במקרים רבים מפסטרים את הביצים המשמשות למוס.

גלריה
-----

* עוגת מוס שוקולד ואגוזי לוזעוגת מוס שוקולד ואגוזי לוז
* מוס שוקולד לבן ברוטב ריבסמוס שוקולד לבן ברוטב ריבס
* מוס שוקולד עם קצפת ופירורי שוקולדמוס שוקולד עם קצפת ופירורי שוקולד
* עוגת מוס שוקולד בצורת לבעוגת מוס שוקולד בצורת לב

ראו גם
------

* קרם בוואריה
* מוס שוקולד

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיספר ספר לימוד בוויקיספר: **מוס שוקולד** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מוס** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוס** בוויקישיתוף
* קְצִיפָה, מוס- מאכלים לחג משנת תרע"ב (1912), באתר האקדמיה ללשון העברית, 23 באפריל 2017
* מוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מילים טעימות, באתר האקדמיה ללשון העברית, 29 בינואר 2012
שער ספרו Logica demonstrativa
שער ספרו Euclides ab omni naevo vindicatus
**ג'ובני ג'ירולאמו סאקרי** (באיטלקית: **Giovanni Girolamo Saccheri**;‏ 5 בספטמבר 1667 – 25 באוקטובר 1733) היה כומר ישועי, פילוסוף סכולסטי ומתמטיקאי איטלקי.

ביוגרפיה
--------

סאקרי נולד בשנת 1667 בסן רמו, לאב שהיה עורך דין. בשנת 1685 הצטרף למסדר הישועים בגנואה. הוא היה בן חסותם של האחים המתמטיקאים תומסו צ'ווה (אנ') וג'ובני צ'ווה (אנ') ובהשפעתם פרסם בשנת 1693 את ספרו הראשון, Quaesita geometrica. בספר זה פתר סאקרי שלל בעיות בגאומטריה אלמנטרית.

בשנת 1694 הוסמך סאקרי לכומר. משנה זו ועד 1697 לימד פילוסופיה באוניברסיטת טורינו. בשנת 1697 פרסם את ספרו Logica demonstrativa, ומשנה זו ועד למותו לימד פילוסופיה, תאולוגיה ומתמטיקה באוניברסיטת פאביה. 

סאקרי היה בקשר עם ויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה ויעץ לו בשאלות מתמטיות. ויטוריו אמדאו השני אף ניסה לשכנע את סאקרי לעבור מאוניברסיטת פאביה לאוניברסיטת טורינו, אך סאקרי בחר להישאר בפאביה. סאקרי קיבל גם הצעה לעבור לאוניברסיטת פדובה, ודחה גם אותה. 

הוא נפטר ב-25 באוקטובר 1733 במילאנו.

תרומתו לגאומטריה
----------------

סאקרי ידוע כיום בעיקר בזכות ספרו שהתפרסם בשנת 1733, זמן קצר לפני מותו, Euclides ab omni naevo vindicatus ("אוקלידס חופשי מכל פגם"), אף שהספר לא עורר עניין עד לגילויו מחדש באמצע המאה ה-19 בידי אוגניו בלטרמי. 

רבים מרעיונותיו של סאקרי פורסמו כבר במאה ה-11 על ידי עומר ח'יאם. לא ידוע האם לסאקרי הייתה גישה לתרגום של ספרו של עומר ח'יאם, או שהגיע לרעיונות אלה באופן בלתי תלוי. מרובע סאקרי קרוי כיום לפעמים "מרובע ח'יאם-סאקרי". בספרו מתח ביקורת על עבודתם של נסיר א-דין א-טוסי וג'ון ואליס בעניין אקסיומת המקבילים. מטרתו של סאקרי הייתה לבסס את עבודתו של אוקלידס באמצעות הוכחה בדרך השלילה שכל תחליף הסותר את אקסיומת המקבילים אינו אפשרי. לשם כך הגדיר את מרובע סאקרי, הניח שאקסיומת המקבילים אינה תקפה וניסה להגיע לסתירה. 

כיוון שאקסיומת המקבילים שקולה לטענה שסכום הזוויות במשולש הוא 180°, סאקרי בחן את ההשערות שסכום הזוויות גדול מ-180° או קטן מ-180°. ההשערה הראשונה הובילה לתוצאה שקו ישר הוא סופי באורכו, בניגוד לפוסטולט השני של אוקלידס ("כל קטע יכול להמשיך ללא גבול כקו ישר") ולכן סאקרי דחה אותה. עם ההשערה השנייה התקשה סאקרי להגיע לסתירה, ובמקום זאת הגיע לתוצאות לא אינטואיטיביות, כגון שלמשולשים יש שטח מרבי. 

אף שבעבודתו של סאקרי יש ניצנים ראשונים של גאומטריה לא-אוקלידית, יוצריה של גאומטריה זו, ניקולאי לובצ'בסקי ויאנוש בויאי (כל אחד בנפרד) לא הכירו את עבודתו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ובני סאקרי** בוויקישיתוף

* ג'ובני סאקרי, באתר MacTutor (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007271064705171
* BNE: XX1751030
* BnF: cb13164455b (data)
* CiNii: DA0161852X
* GND: 101231687
* ICCU: LO1V168490
* ISNI: 0000 0001 0929 543X
* LCCN: n79069965
* NTA: 241161541
* RERO: 02-A000142638
* SUDOC: 08590340X
* VcBA: 495/80655
* VIAF: 102329724
* WorldCat: lccn-n79069965

 |
**גופרית שש־פלואורידית** (**SF6**) הוא גז לא אורגני, חסר צבע וריח, בלתי דליק, בעל תכונות חממה ומבודד חשמלי חזק ביותר. הגז אינו מופיע באופן טבעי אלא מופק כולו בתהליכים כימיים. למולקולת הגז גאומטריה מולקולרית מתומנת המורכבת משישה אטומי פלואור המחוברים לאטום גופרית בודד במרכז. הגז אינו מסיס במים. צפיפות הגז בגובה פני הים 6.12 גרם לליטר – כמעט פי 6 מצפיפות האוויר.

סינתוז ותגובות
--------------

ניתן להכין **SF6** על ידי חשיפה של S8 ל־F2. זוהי גם השיטה בה נקטו מגלי הגז, אנרי מואסאן ופול לבו, ב־1901. בשיטה זו נוצרות גם מולקולות גופרית־פלואור מסוגים אחרים, אך אלו מורחקות על ידי חימום התערובת עד לדיספרופורציונציה של S2F10, ושטיפת התוצרים עם נתרן הידרוקסידי להרחקת מולקולות SF4 .
דרך נוספת להפקת הגז עושה שימוש בברום. בדרך זו ניתן להפיק **SF6** ממולקולות SF4 ו־CoF3 בטמפרטורות נמוכות (כ־100°C) בתהליך:

(2CoF3 + SF4 + (Br2) → SF6 + 2CoF2 + (Br2
SF6 כמעט שאינו מגיב כימית, בשל הפרעה סטרית של אטום הגופרית.

יישומים
-------

בכל שנה מיוצרים מעל 10,000 טון **SF6**, מהם כ־8,000 טון משמשים למשימות בידוד חשמלי בתעשיית החשמל. שימושים נוספים הם כגז אינרטי ביציקות מגנזיום וכמילוי לחלונות זכוכית כפולה.

### תווך דיאלקטרי

SF6 משמש בתעשיית החשמל כתווך דיאלקטרי גזי עבור מפסקי זרם במתח גבוה, מיתוג ומכשירים חשמליים אחרים. **SF6** בלחץ 5–6 בר משמש כמבודד במסדרים חשמליים מבודדי גז (GIS) ומאפשר הקטנה משמעותית של גודל הציוד, עקב ההתנגדות הגבוהה יחסית לזו של מבודדים אחרים (אוויר, חנקן, שמן).
ציוד חשמלי מבודד גז עמיד יותר להשפעות זיהום ואקלים, וכן אמין יותר בפעולה ארוכת הטווח בשל סביבת ההפעלה המבוקרת שלו. חשיפה לקשת חשמלית אמנם מפרקת את מולקולות ה־**SF6**, אך רוב מוצרי הפירוק נוטים ליצור מחדש במהירות את ה־**SF6** בתהליך של "ריפוי עצמי". יחד עם זאת, תוצר לוואי של התגובה בעת קשת חשמלית הוא S2F10, גז רעיל מאוד, עם רעילות דומה לפוסגן.

בגז נעשה שימוש גם לבידוד באספקת מתח גבוה של מאיצי החלקיקים, כגון במחולל ואן־דה־גראף ופלטרון, וכן במיקרוסקופ אלקטרונים במתח גבוה.

### שימוש רפואי

**SF6** משמש כטמפונדה או למילוי בתוך העין לאחר ניתוח של תיקון היפרדות רשתית או מחלות אחרות של העין. בניתוח כריתת הג'ל (אנ'), ניתוח שבו כורתים ושואבים החוצה את הג'ל הטבעי של העין, משמש גז ה־SF6 כחומר מילוי המוזרק לתוך חלל העין כדי לתת לעין להתרפא ובכדי לשמור על המבנה הטבעי של העין. הגז נספג ומסולק לאחר כמספר שבועות ובמקום הגז מייצר הגוף נוזל משלו.

**SF6** משמש גם כחומר ניגוד לאולטרה סאונד לצורך הדמיה של כלי דם. מיקרו־בועיות של הגז בתוך נוזל מוזרקות לדם ובכך מבליטות את כלי הדם לאולטרה סאונד. טכניקה זו משמשת בעיקר לזיהוי כלי דם בגידולים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גופרית שש-פלואורידית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548504405171
* GND: 4180408-9
* LCCN: sh85130381

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**עובד מחפוד** (1971 – 7 בפברואר 2009) היה סוכן שחקנים ודוגמנים ובעל סוכנות כישרונות.

חייו
----

מחפוד גדל בשכונת טוברוק בנתניה, בן זקונים לעולים מתימן. למד בבית ספר דתי. אביו לקה בהלם קרב במלחמת יום כיפור ואחיו נפצע קשה בלבנון. מספר שנים חי בווינה ולמד תיאטרון, שרת שנתיים בצה"ל.

מחפוד החל את דרכו כסוכן כישרונות בשנות ה-90 וייצג כ-250 שחקנים ושחקניות מובילים, ובהם נטלי עטיה, אילנה אביטל, דליה שימקו, ליאון רוזנברג, מיטל דוהן, קרין מגריזו, קארין אופיר, אסי עזר, שירי מימון, אפרת בוימולד, אליענה בקייר, מיכל טראוריג, מיכל אמדורסקי, איגי וקסמן, דקלה קידר, ודני דויטש.

במהלך השנים חווה מספר נפילות עסקיות, כאשר השקיע את כספו במחזמר "לאהוב את רונה" ונקלע לחובות כבדים. כדי לשוב לפעילות מכר את חלקו בעסק למלהקת עטרה צחור-דיין. בשנת 2005 קנה בחזרה את חלקו ומיתג עצמו מחדש בשם "עובד מחפוד אינטרנשיונל 2005", אך גם ניסיון זה לא צלח.

אף על פי שהיה ידוע ביחסו האישי לשחקנים, עזבו אותו במהלך השנים רוב כוכביו הגדולים, וכל עזיבה כזו לוותה ברעש תקשורתי גדול. בשנת 2006 נקלע לעימות עם הבמאי מנחם גולן, והשניים הגישו תביעות הדדיות לבית המשפט.

ב-7 בפברואר 2009 בלילה נמצא מחפוד מת סמוך לביתו שבנתניה, לאחר שנפל מדירתו שבקומה הרביעית.

פרסים
-----

* איש השנה של העיתון "מעריב"
* איש השנה של העיתון "ידיעות אחרונות"

קישורים חיצוניים
----------------

* רז חיה בן-הרוש, פרומו, עובד בשביל עצמו, באתר nrg‏, 23 בדצמבר 2005
* ענת זהר ואיתי שטרן, מפלצות התהילה, באתר nrg‏, 31 בינואר 2007
* קרן נתנזון, סוכן השחקנים עובד מחפוד הלך לעולמו, באתר ynet, 7 בפברואר 2009
* עכבר העיר און ליין, מת סוכן השחקנים עובד מחפוד, באתר הארץ, 7 בפברואר 2009
* עמרי אסנהיים, ‏נסיך החלומות, באתר ‏מאקו‏‏, ‏15 בפברואר 2009‏

הערות שוליים
------------

1. ↑  קרן נתנזון, עובד מחפוד תובע את מנחם גולן, באתר ynet, 26 ביולי 2006
בנובמבר 1938, בעת ביקור של קרול השני, מלך רומניה בבריטניה, ניהל שר החוץ הרומני, ניקולאה פטרסקו-קומנן, מגעים עם שר החוץ הבריטי, אדוארד פרדריק לינדלי ווד, הרוזן הראשון מהליפקס, על יישוב יהודי רומניה בטריטוריה בריטית באפריקה.

הידיעות על התוכנית מבוססות על סטנוגרמה של השיחה בין שני שרי החוץ. שר החוץ הרומני העלה את נושא יהודי רומניה, כשהוא מסביר שחיים ברומניה כמיליון יהודים ושאלת יהודי רומניה אינה דתית או אידאולוגית, אלא כלכלית, כי יהודי רומניה השיגו במידה רבה מונופול על כמה מקצועות, כמו עריכת דין ורפואה וזה יצר רגש אנטי-יהודי, שגבר עם הזמן. שר החוץ הרומני טען שלפני בואו לבריטניה פנו אליו משלחות של יהודים, שביקשו ממנו לפעול להשגת שיתוף פעולה בריטי במציאת פתרון לבעיה. הם הצביעו על כך שיש חלקים גדולים באימפריה הבריטית ובמיוחד רודזיה הצפונית, שהם מתאימים ליישוב ולפיתוח והם מאוכלסות במעט מאוד לבנים.

שר החוץ הרומני אמר שהוא מבין, שלא יכול להיות פתרון מידי, אך ביקש שהאימפריה הבריטית תחליט עקרונית לשמור טריטוריה למטרה יישוב היהודים ובוודאי יהיו ממשלות אירופאיות נוספות שישמחו לדון עם ממשלת בריטניה על אפשרויות העברה הדרגתית של יהודי ארצותיהם לטריטוריה זו. הוא הציע הקמת ועדה שתבחן אפשרויות טכניות והציע הסכם בין ממשלת רומניה לממשלת בריטניה בנושא זה, כדי לקבוע מספר קבוע של אזרחים יהודים, שיועברו כל שנה ולהכינם לקראת המעבר אל ביתם החדש.

שר החוץ הבריטי ציין שכבר לקח בחשבון משהו כזה, לכן הדריך את המושלים בטריטוריות השונות של האימפריה, כולל רודזיה הצפונית וביקש מהם לדווח בדחיפות על האפשרויות להקצאת שטחים למטרה זו. מדברי השר הבריטי אפשר להבין שהיו כבר מגעים בנושא זה.

קישורים חיצוניים
----------------

* תוכנית יישוב יהודי רומניה באפריקה(הקישור אינו פעיל) (ברומנית)
* תוכנית יישוב יהודי רומניה באפריקה מאמר ברומנית וצילומי מסמכים באנגלית

הערות שוליים
------------

1. ↑  George Damian, Proiectul colonizării evreilor din România în Africa  (ברומנית)
**שובו של חייל** (באנגלית: **The Return of the Soldier**) הוא סרט דרמה בריטי משנת 1982 בבימויו של אלן ברידג'ס עם אלן בייטס, ג'ולי כריסטי, אן-מרגרט וגלנדה ג'קסון בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס על הרומן "שובו של חייל" (אנ') (1918), מאת הסופרת הבריטית רבקה וסט. וסט היא האישה היחידה שכתבה על מאורעות מלחמת העולם הראשונה באותה תקופה. זה היה רומן הבכורה שלה והראשון שעסק בהלם קרב שנקרא אז "הלם פגזים" (Shell Shock) ולאחר מכן שונה השם מספר פעמים והיום הוא מוכר כחלק מהפרעת דחק פוסט-טראומטית.

הסרט היה מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 1982.

תקציר העלילה
------------

קיטי בולדרי (ג'ולי כריסטי) היא אשתו של קפטן כריס בולדרי (אלן בייטס) הלוחם בצרפת בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. היא גרה באחוזה מפוארת עם משרתים רבים, ביחד עם ג'ני בולדרי (אן-מרגרט), אחייניתו של כריס המשמשת לה כבת לוויה.

השנה היא 1916, כשג'ני מעירה לקיטי שזה שבועיים לא הגיע מכתב מכריס, היא אינה מודאגת ומפריעה לה יותר עליית מצרכי המזון.

לאחוזה מגיעה אישה שלפי בגדיה ניכר שהיא מרמה חברתית נמוכה יותר. היא מציגה את עצמה בתור מרגרט גריי (גלנדה ג'קסון).

מרגרט מודיעה שהיא קבלה מכתב מכריס שהוא מאושפז בבית חולים בלונדון. קיטי בתחילה לא מאמינה וחושבת שהיא באה לסחוט כסף אך מרגרט מציגה את המכתב ואומרת שהכירה את כריס לפני 20 שנה ואינה מבינה מדוע שלח את המכתב דווקא לה.

קיטי וג'ני מגיעות לבית החולים ופוגשות את כריס. הוא אינו פצוע אך אינו מכיר אותן ומבקש שיפגישו אותו עם מרגרט. קיטי הנעלבת עוזבת את בית החולים.

לבסוף משכנעת ג'ני את קיטי, כי למען החשת ריפויו של כריס, רצוי להחזירו הביתה. כריס מגיע ולא זוכר מאומה מהבית. מסתבר שנמחקו מזכרונו 20 שנה בגלל "הלם הפגזים". כל דרישתו היא להיפגש עם מרגרט. קיטי נענית לו בחוסר ברירה. בעלה של מרגרט, ויליאם, (פרנק פינלי) מבין את חומרת הבעיה ולא אוסר עליה להיפגש עם כריס.

היחסים בין כריס ומרגרט מתהדקים, הוא מתחיל להיות מאושר ומתנהג בצורה ילדותית. קיטי מזמינה לייעוץ את ד"ר אנדרסון (איאן הולם).

למרגרט נודע כי לכריס ולקיטי היה ילד שמת ממחלה והם לא מדברים על זה. כריס השאיר את חדר הילדים עם כל הצעצועים כפי שהיה. כאשר היא מספרת לרופא על הילד הוא מעדיף לא לספר זאת לכריס כי זה עלול להחזיר לו את הזיכרון ואתו את מוראות המלחמה.

לבסוף הן מחליטות לספר לכריס על הילד. קיטי וג'ני מביטות מהחלון על מרגרט שנפגשת בחוץ עם כריס. הם מתחבקים ומרגרט מדברת איתו מוסרת לו בובה מחדרו של הילד. הן רואות כי הוא נראה שמח. הוא מתמתח וחוזר לאחוזה בצעידת חייל, זכרונו חזר אליו.

קישורים חיצוניים
----------------

* "שובו של חייל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "שובו של חייל", באתר AllMovie (באנגלית)
* "שובו של חייל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "שובו של חייל", באתר אידיבי
* "שובו של חייל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לסרט שובו של חייל, באתר יוטיוב
**ג'ארד ויליאם הופמן** (באנגלית: **Jared William Huffman**; נולד ב-18 בפברואר 1964) הוא פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת קליפורניה, מאז 2013. המחוז משתרע מגשר שער הזהב עד לגבול הצפוני של קליפורניה באורגון. טרם היבחרו של הופמן לקונגרס, היה חבר האספה המדינתית של קליפורניה בשנים 2006–2012. עורך דין במקצועו.

ביוגרפיה
--------

הופמן נולד בעיר אינדפנדנס השוכנת במיזורי, ובשנת 1982 השלים את לימודיו התיכוניים בתיכון ע"ש ויליאם כריסמן. לאחר מכן קיבל תואר ראשון במדע המדינה אחרי שהשלים בכבוד רב את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה, שם היה חבר באחווה פי דלתא תטא. כסטודנט באוניברסיטה זו, היה הופמן שחקן כדורעף מיומן. הוא היה חבר בנבחרת הכדורעף של ארצות הברית בשנת 1987, כאשר דורגה הנבחרת במקום הראשון בעולם וזכתה באליפות העולם בכדורעף. ב-1990 סיים לימודי משפטים בבוסטון קולג'.

את קריירתו המשפטית החל כעורך דין שכיר המתמחה בתיקים בעלי עניין ציבורי. בין ניצחונותיו בבית המשפט ניתן למנות תיק בו ייצג את ארגון נשים לאומי (NOW), שחייב את כל הקמפוסים של אוניברסיטת קליפורניה לעמוד ב"כלל 9" (Title IX), חוק פדרלי האוסר אפליה מינית בכל מוסד לימודי הנהנה ממימון מטעם הממשלה הפדרלית של ארצות הברית. הופמן היה עורך דין בכיר במועצה להגנת משאבי טבע. הוא גם היה מנהל נבחר של "מחוז המים העירוני של מרין" במשך תריסר שנים, כולל שלוש קדנציות כנשיא מועצת המנהלים של גוף זה.

ביוני 2006 נבחר הופמן אל מועמד המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הבחירה השישי באספה המדינתית של קליפורניה, לאחר בחירות מקדימות מרירות בהן הפתיע את הממסד הדמוקרטי כשגבר על יריבותיו פמלה טורליאט, חברת מועצת העיר פטאלומה (Petaluma), וסינת'יה מאריי, חברה במועצת המפקחים של מחוז מארין, שנחשבה למתמודדת המובילה בפריימריז. ביום הבחירות הכלליות ניצח את מייקל הרטנט, מועמד המפלגה הרפובליקנית, עם 65.84% מקולות הבוחרים. הוא נבחר מחדש בשנים 2008 ו-2010. בארבע השנים הראשונות לכהונתו בבית המחוקקים של קליפורניה חיבר הופמן למעלה מארבעים חקיקות.

ביוני 2011 הודיעה לין ווזלי (אנ'), חברת בית הנבחרים של ארצות הברית מזה עשרים שנה, על פרישתה מהחיים הפוליטיים. חיש מהר הכריז הופמן על התמודדותו להחליפה במחוז הקונגרס השני של קליפורניה, שהובס ממחוז הקונגרס השישי של ווזלי בעקבות תוצאות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית מ-2010. בבחירות הכלליות גבר בקלות על המועמד הרפובליקני דן רוברטס ביחס של 29%–71%. באפריל 2018 ייסד הופמן ביחד עם דן קילדי, ג'יימי רסקין וג'רי מקנרני את "שדולת המחשבה החופשית בקונגרס", קבוצה של מחוקקים דמוקרטים התומכים בהפרדת הדת מהמדינה ובהתנגדות לאפליה של אתאיסטים, אגנוסיטיים, אנשי דת וחסרי דת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ארד הופמן** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של ג'ארד הופמן בבית הנבחרים (באנגלית)
* ג'ארד הופמן, ברשת החברתית פייסבוק

* ג'ארד הופמן, ברשת החברתית טוויטר

* ג'ארד הופמן, ברשת החברתית אינסטגרם

* ג'ארד הופמן, סרטונים בערוץ היוטיוב
* אתר האינטרנט האישי של הופמן (באנגלית)
* ג'ארד הופמן באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  דייוויד קטנסי, Report: Lynn Woolsey to retire, באתר פוליטיקו, 21 ביוני 2011 (באנגלית)
2. ↑  ג'וליה מנצ'סטר, Dem lawmakers launch 'Freethought' congressional caucus, באתר The Hill‏, 30 באפריל 2018 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* SNAC: w6vv2j85
* US Congress: H001068

 |
**איליושין IL-80** (רשמית: **IL-86VZPU**, על פי סיווג נאט"ו: **Maxdome**) הוא מטוס המשמש כעמדת פיקוד אווירית, שפותחה בסוף שנות ה-80 בלשכת העיצוב איליושין על בסיס מטוס הנוסעים IL-86.

המטוס נועד לפנות את ההנהגה הצבאית הבכירה במדינה בתקופת איום ולשלוט בו זמנית על הכוחות המזוינים בסכסוך בכל עוצמה, כולל מלחמה גרעינית רחבת היקף. המטוס מצויד במתקני תקשורת, מערכות תומכות חיים, תחנת כוח חזקה ומסוגל לעבוד באופן אוטונומי לחלוטין ומצויד בארבעה מנועים. הצוות כולל מפעילי מערכות וקציני בקרת לחימה. מידע מפורט על מטוס זה מהווה סוד מדינה.

היסטוריה
--------

הטיסה הראשונה בוצעה ב-29 במאי 1985 מנמל התעופה פרידאצ'ה. המטוס נועד לשלוט בכוחות הצבא במקרה של סכסוך מזוין תוך שימוש בנשק גרעיני. בעת יצירת IL-80 ננקטו צעדים להפחתת ההשפעה של הגורמים המזיקים של פיצוץ גרעיני: למשל, היעדר חלונות במטוס.

טווח ומשך הטיסה שלו חייבים להבטיח את נסיגת מטה המפקד העליון מהאזור המאויים במקרה של סכנת מלחמה בכל עוצמה; על המטוס להיות מוגן מפני נשק להשמדה המונית, כולל הגנה מפני זיהום רדיואקטיבי; על המטוס להיות בעל ציוד המספק שליטה על כל סוגי הכוחות המזוינים, כולל שימוש במערכות ACS ו-TCS, כולל ציוד תקשורת VLF; המטוס חייב להיות מסוגל לשימוש אוטונומי במקרה של כשל בציוד הקרקע והלוויין במערכות ממסרי תקשורת וניווט; בנוסף, ההסתברות לכשלים נמוכה פי 10 מאשר למטוסים צבאיים.

מבחינה ויזואלית, Il-80 שונה מאב הטיפוס שלו בעיקר בשל נוכחות של תא תקורה גדול באף גוף המטוס, בו ממוקם ציוד אלקטרוני שונה. אין אשנבים, יש עמודים נוספים עם ציוד חשמלי בכנף. לשניים מתוך ארבעת המטוסים יש אפשרות תדלוק באוויר. בחלק הזנב מותקנת אנטנת כבלים לשקע VLF באורך של כ-8 קילומטרים המשמשת לתקשורת עם צוללות. בניגוד לאב-טיפוס שלו (IL-86), למטוס מבנה כנף וגוף מחוזק. זה נעשה כדי להפחית את השלכות ההשפעה על המטוס מפיצוץ גרעיני אפשרי. המטוס התגלה ככבד מאוד, מה שדרש עבורו מסלול הכנה טוב, כמו גם טייסים בעלי הכשרה גבוהה להמראה ונחיתה. המשקל הכבד הצריך התקנת ארבעה ציודי נחיתה ב-Il-80. על כנף המטוס מותקנים עמודים, בהם נמצאים מחוללי כוח לציוד אלקטרוני.

IL-80 אינו מצויד בכלי נשק. הגנה על מטוסים ניתנת על ידי מטוסי קרב שמלווים אותו.

ארבעה Il-80 ושני Il-76SK בנמל התעופה צ'קאלובסקי, 2011
סך הכל נוצרו 4 מטוסים כאלה (מספרי רישום (RNVS) USSR-86146, USSR-86147, USSR-86148, USSR-86149). כולם פועלים בטייסת בקרת תעופה וממסר נפרדת של חטיבת התעופה השמינית המיוחדת בחיל האוויר הרוסי, מאז 1997 הם מהווים חלק מטייסת התעופה השלישית שהוקמה (יחידה 15650) שבסיסה בנמל התעופה צ'קאלובסקי. ב-9 במאי 2010, מטוס מדגם RNVS RF 86147 (93645 השתתף בחלק האווירי של המצעד לכבוד יום השנה ה-65 לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה במוסקבה. בנוסף לארבעה מטוסי Il-80, נבנו 2 מטוסי Il-76SK (Il-76VKP), בעלי מספרי רישום USSR-76450 ו-USSR-76451, דומים בהרכב הציוד ובמשימות המיועדות גם הם חונים באותו שדה תעופה שחונים ארבעת מטוסי ה-IL-80. בתחילת 2019 אחד מארבעת המטוסטים, המטוס עם רישום כנף RF-93642 הועבר לנמל התעופה בעיר טאגאנרוג במחוז רוסטוב, שבדצמבר 2020 דווח על גניבת רכיבים יקרים ממנו כולל ציוד רדיו מתקדם.

ארצות הברית מפעילה מטוס דומה מדגם בואינג E-4 (אנ').

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איליושין Il-80** בוויקישיתוף
* תמונות המטוס

הערות שוליים
------------

1. ↑  warbook. club Ил-80 самолет судного дня
2. 1 2   Ильюшин Ил-80
3. ↑  Ил-80 — самолёты на параде в Москве. (ארכיון)
4. ↑  ynet‏, גנבים פרצו למטוס "יום הדין" של פוטין
**אדוארד סטפן ג'יימס דייסי** (באנגלית: **Edward James Stephen Dicey**;‏ 15 במאי 1832 - 7 ביולי 1911) היה כתב אנגלי.

חייו
----

אדוארד, יליד היכל קלייברוק, לסטרשייר, הוא בנו של תומאס אדוארד דייסי, ואחיו של המשפטן אלברט ואן דייסי. אדוארד למד מתמטיקה ולימודים קלאסיים בקינגס קולג' בלונדון ובטריניטי קולג' שבקיימברידג'. 

במרוצת השנים הפך אדוארד לעיתונאי בולט. הוא עבד ככתב בדיילי טלגרף, ולאחר מכן כעורך הדיילי ניוז, וב-1870 התמנה לעורך האובזרבר והחזיק במשרה זו עד שנת 1889. הוא כתב ספרים רבים על יחסים בינלאומיים, שהחשובים מביניהם הם "אנגליה ומצרים" (1884), "בולגריה, מדינת האיכרים" (1895) ו"מצרים של העתיד" (1907).

דייסי מת בלונדון ב-1911 והוא קבור בבית הקברות ברומפטון בלונדון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדוארד דייסי** בוויקישיתוף
* כתבי אדוארד דייסי בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007278707605171
* GND: 1036478971
* ISNI: 0000 0000 8343 0938
* LCCN: n88245673
* NTA: 074879375
* SNAC: w6d52dkm
* SUDOC: 072272902
* VcBA: 495/84971
* VIAF: 39758543
* WorldCat: lccn-n88245673

 |
**ז'אן רישאפור** (בצרפתית: **Jean Richafort**;‏ סביבות 1480 - סביבות 1547) היה מלחין מן האסכולה הפרנקו-פלמית של תקופת הרנסאנס.

חייו
----

קרוב לוודאי שרישאפור נולד במחוז אֵנוֹ (Hainaut), ושפת אמו הייתה ככל הנראה צרפתית. ייתכן שלמד אצל ז'וסקן דה פרה, אם כי הראיות לכך נסיבתיות. רישאפור כיהן כמנצח מקהלה בקתדרלת סינְט רוֹמְבּאוּט במכלן בשנים 1507 עד 1509, ובכנסיית סן ז'יל בברוז' בשנים 1542 עד 1547 - מידע המשאיר פער זמנים עצום ברשומות פעילותו. בזמן מן הזמנים במהלך תקופה זו עמד בקשר עם הקאפלה המלכותית הצרפתית, כיוון שיש לו יצירות שנכתבו לאירועים רשמיים הקשורים ללואי השנים-עשר, ויש ראיה מסוימת לשהותו בבריסל בשנת 1531 בשירות מריה מהונגריה, מושלת ארצות השפלה, שהייתה אז יורשת העצר. 

מבחינה מוזיקלית, רישאפור ייצג את הדור הראשון שאחרי ז'וסקן, שלסגנונו היה נאמן מבחינות רבות. בחלק מן המוזיקה עשה שימוש בקטעים מיצירותיו של ז'וסקן כמחוות הוקרה. הטכניקות ששימשו את רישאפור טיפוסיות לתקופתו, כגון פוליפוניה חלקה ואימיטציה מקול לקול, אך הוא נתן דעתו למעלה מן המקובל לבהירות הטקסט במוזיקה שכתב, כדי שמילותיו תהיינה מובנות.

רישאפור כתב ב-1532 רקוויאם לשישה קולות, שהקדיש לזכר ז'וסקן דה פרה, מיסות, מוטטים, כמה מגניפיקטים, שני מוטטים חילוניים ושאנסונים.

הקלטות
------

* "כריסטוס רסורגנס", מוטט (יחד עם המיסה של אדריאן וילארט המבוססת עליו, תקליטור נאקסוס 8.553211
* רקוויאם [לזכר ז'וסקן דה פרה], בביצוע אנסמבל הוּאֶלְגַס (Huelgas Ensemble) תקליטור HNC 901874
* Missa Pro Defunctis בביצוע Cinquecento, תקליטור היפריון CDA67959

לקריאה נוספת
------------

* Article "Jean Richafort," in *The New Grove Dictionary of Music and Musicians*, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd. 1980. מסת"ב 1-56159-174-2
* Gustave Reese, *Music in the Renaissance*. New York, W.W. Norton & Co. 1954. מסת"ב 0-393-09530-4

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אן רישאפור** בוויקישיתוף

* ז'אן רישאפור, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ז'אן רישאפור, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007288548205171
* BNE: XX1760288
* BnF: cb14795888f (data)
* GND: 129363391
* ISNI: 0000 0001 1862 7926
* LCCN: nr87000605
* MusicBrainz: 9d500cba-1454-40d1-a711-9933660eb547
* NKC: xx0131815
* NTA: 263333760
* SNAC: w6cj8h6p
* SUDOC: 132555409
* VcBA: 495/233107
* VIAF: 107536201
* WorldCat: lccn-nr87000605

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במחזה יידי. אם התכוונתם לסרט מחול של דבורה ברטונוב, ראו חתונה בעיירה (סרט).
עטיפת התקליט עם שירי המחזמר
**חתונה בעיירה** (במקור ביידיש: **אַ** **חתונה (כאַסונע) אין שטעטל**) הוא מחזה תיאטרון יידיש, מלודרמה מוזיקלית. המחזה נכתב על ידי ויליאם סיגל, והולחן על ידי הרמן וול בהזמנת פסח בורשטיין, שגם ביים אותו פעמים רבות. צוות השחקנים כלל בעיקר את משפחתו הקרובה של בורשטיין - אשתו ליליאן לוקס, ומאוחר יותר גם בנו מייק בורשטיין ובתו סוזן בורשטיין. המחזה נקטל על ידי המבקרים, אך זכה להצלחה רבה בקרב הקהל. הוא הועלה בערים שונות במזרח אירופה לפני השואה, והמשיך להופיע גם לאחריה בישראל, באמריקה הלטינית ובארצות הברית.

כמו "זמר הג'אז" של אל ג'ונסון, גם מחזה זה עסק בהתמודדות של הפרט עם "העולם הישן". הוא מתאר את התנסויותיו של בן הרב שנוטש את עולמו של אביו ופונה לקריירה של משחק בתיאטרון. המחזה התבסס ככל הנראה על אלמנטים אוטוביוגרפיים של בורשטיין, שברח ממשפחתו הפולנית כדי להצטרף ללהקת תיאטרון יידיש נודדת.

המחזה זכה לעיבוד קולנועי, אך לא הצליח כסרט. המחזה עומד בין היתר במרכז הסרט התיעודי "הקומדיאנטים" של ארנון גולדפינגר משנת 2000. באחד הקטעים בסרט, מתאר השחקן והבמאי ישראל בקר כיצד נשלח כילד על ידי השחקן בן ציון ויטלר לנכוח בהצגה ו"לצלם" אותה בזיכרונו, על מנת שוויטלר יוכל להעלות את המחזה בעצמו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  שם העט של השחקן והמחזאי יליד ליטא ולוול–יצחק הרצוג (1893-1966)
2. ↑  פלגיאטים ספרותיים, "דווקא" 4
**מבצור הצוללות נורדזי 3** - (או בונקר הצוללות נורדזי III) היה בונקר צוללות שנבנה על יד גרמניה הנאצית בנמל הדרומי של האי הלגולנד שבים הצפוני כ-70 ק"מ צפונית מערבית לשפך נהר האלבה.

מבנה ומיקום
-----------

אורכו של המבצור היה 156 מ' ורוחבו 94 מ' ובו שלושה מבדוקים ברוחב של 22 מ' כל אחד. 

המתקן נבנה באי הגרמני הלגולנד ובנייתו הושלמה בסוף שנת 1941.

מפה

פעילות
------

האי הלגולנד בשנת 1920
בין החודשים ינואר למרס 1942 עברו במתקן 26 צוללות, בשנים שלאחר מכן המקום שימש לטיפול גם בשולות מוקשים ובספינות תקיפה מהירות.

במהלך מבצע אפרודיטה באוגוסט 1944 נכשלו בעלות הברית לגרום נזק למתקן באמצעות הפצצות מהאוויר. 

בינואר 1945 נכנסה למקום הצוללת U 245 והמתקן הוגדר גם כבסיס משני לצוללות ננסיות בהן צוות של 2 בלבד.

ב-30 באפריל 1945 השתלטו הבריטים על המתקן ובו נמצאו 4 צוללות. 3 נוספות הגיעו לאחר הכניעה.

לאחר המלחמה, החל ממרס  1946 ועד שנת 1949, בוצע פרויקט "רובי" שהיה שתוף פעולה בין חיל האוויר המלכותי לזה של חיל האוויר של ארצות הברית ונועד לבחינת פצצות חודרות בונקרים. למטרה זו נבחרו מספר אתרים לרבות זה והמקום הופצץ על ידי מטוסי אוורו לנקסטר, בואינג B-29 סופרפורטרס ומטוסי בואינג B-17 מבצר מעופף שהטילו פצצות מדגמים שונים.

בשנת 1947 נערך במבצור פיצוץ הלגולנד בידי הבריטים.

תצלום אויר של המעגן, 2012

קישורים חיצוניים
----------------

* תמונות מהאתר, באתר "הולידיי צ'ק".
* תאור המבצור - באתר uboote.fr בשפה הצרפתית
* סרטון פיצוץ האתר בשנת 1947 - באתר יוטיוב
"**חתונה אלגורית**" (1906) הוא מתווה לשטיח שנוצר על ידי אפרים משה ליליין עבור בית המלאכה לשטיחים של "בצלאל". המתווה נוצר כהכנה לשטיח אמנותי שנועד לשמש כמתנה לרגל חצי יובל לנישואיו של דוד וולפסון, נשיא הקונגרס הציוני העולמי. ולרגל יום הולדתו החמישים של וולפסון.

ליליין, שהגיע ביחד עם בוריס שץ לירושלים בשנת 1906 כמורה ב"בצלאל", התבקש ליצור סדרה של מתווים עבור מחלקת השטיחים של בית הספר. על אף שהייתה זו המחלקה הראשית בשנותיו הראשונות של בית הספר, רמתם הטכנית של עובדי המחלקה החדשה לא איפשרה את אריגתו. 

המתווה בנוי במתכונת של טריפטיכון. בתיאורים השונים שילב ליליין השפעות מתקופות שונות בתולדות האמנות, ביניהן אמנות מצרים העתיקה, והרנסאנס האיטלקי. בפנל המרכזי מתוארים בני זוג תחת חופה. הגבר לבוש בבגד אדום והוא מאזכר את דמותו של תגלת פלאסר השלישי, כפי שהוא מופיע על גבי תבליטים מאשור. האישה מהווה ייצוג של "בת ישראל". משני עבריהם מתוארים עבדים או נערים חשופי חזה האוחזים במוטות החופה. במישור הקדמי של התיאור מתוארים פרחי שושן, המאזכרים את שמו של ליליין בגרמנית (Lilien), ומנוגדים לתיאור הקוצים בפנלים הצדדים.

פנלים אלו מכילים תיאורים של הגלות ושל גאולת ישראל. בחלקו הימני של השטיח מתוארת דמותו של ירמיהו, השואבת את השראתה מתיאורו דמות ירמיהו של מיכלאנג'לו בקפלה הסיסטינית. סביב הפנלים יצר ליליאן מסגרת מעוטר המושפעת מסגנון היוגנדסטיל האירופי. בחלקו השמאלי של השטיח מתוארת דמותו של מלאך התוקע בשופר, ומסמל את הגאולה.

יגאל צלמונה טען כי משמעותו של התיאור הוא בחיבור הרמוני של ההשפעות השונות המסמלות "כלולות במובן העמוק של תיקון, חיבור האחדה ויצירת כליל שלמות".

קישורים חיצוניים
----------------

* חתונה אלגורית באתר מוזיאון ישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  צלמונה, יגאל, **100 שנות אמנות ישראלית**, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010, עמ' 28.