recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
תשבץ קוד עם לוח החלפה, הסברים וגם סופר ויצירה המוצפנים לפי אותו קוד
**תשבץ מוצפן** או **תשבץ קוד** הוא תשבץ פתור שהאותיות בפתרון הוחלפו במספרים לפי צופן החלפה מסוים, שאינו ידוע מראש לפותר הפוטנציאלי.

מקובל לתת לפותרים קצה חוט בדמות שווה הערך המספרי של כמה אותיות. בכל אחת ממשבצות התשבץ (שאינן תפוסות על ידי נקודות שחורות) מוצב מספר שמייצג אות. הפותר אמור להחליף את המספרים באותיות הידועות לו, ולנסות לנחש את יתר האותיות בהתבסס על ההרכבים שייווצרו. אם, למשל, במילה של 4 אותיות יודע הפותר שהאות הראשונה היא פ', האות השנייה ת', האות השלישית לא ידועה והאות הרביעית היא מ', הפותר ינחש בנקל שהאות החסרה היא ג', כי רק היא תשלים את הרכב האותיות למילה בעלת מובן בשפה העברית. לאחר שהפותר חשף אות נוספת, ישבץ אותה בכל משבצת שבה רשום המספר המייצג אותה, וכך יקל על ניחושן של מילים נוספות וגילוין של אותיות נוספות.

בתשבץ מוצפן חשוב למעט באותיות חסומות (אות חסומה היא אות הנמצאת רק במילה אחת, בעוד יתר האותיות משתתפות בהרכבן של שתי מילים, האחת אופקית והשנייה אנכית), ולכן מתאימות במיוחד למטרה זו מסגרות של תשבצי קו, כי תשבצי קו אפשר ליצור ללא אותיות חסומות.

מקובל להעשיר את התשבצים המוצפנים בתוספות מוצפנות לפי אותו צופן החלפה, כמו בדוגמה המוצגת כאן, שבה הוצפן גם שם של ספר ושם מחברו.

לוח החלפות לתשבץ קוד
**תשבץ תלת-מישורי** הוא תשבץ המשתרע על שלושה משטחים, שפוגשים זה את זה ויוצרים אשליה של שלושה מישורים. 

בשנת 1985 פורסמו שלושה תשבצים בשם "תשבצים מהסוג השלישי" או "תשבצים תלת-ממדיים" שחיבר דב (דובה) פרימרמן. לסוג זה של תשבצים לא היה המשך. בהוצאת ענבר פורסמו תשבצים תלת-מישוריים מסוג התשבצים הרגילים, תשבץ איטלקי, תשבץ קו ותשבץ מוצפן, שחוברו על ידי אריה ענבר.

האותיות של המילים המשובצות בתשבץ תלת-מישורי מתוחמות, כמו בתשבץ רגיל, על ידי נקודות שחורות או גבולות התשבץ, אך לא על ידי גבולות המישור, קרי, המילה יכולה להשתרע על פני מישור אחד או שני מישורים, כשחלק ממנה באחד המישורים והמשכה גולש למישור הקרוב. אף מילה אינה יכולה להשתרע על פני שלושה מישורים.

מילים המשובצות במישור העליון יכולות לגלוש למישור התחתון הימני או למישור התחתון השמאלי, לפי כיוון המילה. מילים המשובצות במישור הימני התחתון יכולות להיות המשך של מילים המשובצות במישור העליון או שיכולות לגלוש למישור השמאלי. מילים המשובצות במישור השמאלי התחתון יכולות להיות המשך של מילים שגלשו מהמישור העליון או מהמישור הימני התחתון.

תשבץ תלת-מישורי יכול להיות גם תשבץ קו תלת-מישורי (פורסם לראשונה במגוון מורחב מס' 84), אם במקום נקודות שחורות להפרדה בין המילים מציבים קווים מעובים. תשבץ תלת-מישורי יכול להיות גם תשבץ לבן תלת-מישורי (פורסם לראשונה במגוון מורחב מס' 84), אם מוטל על הפותר למצוא גם את הנקודות השחורות/הקווים המעובים המפרידים. המבנה של תשבץ תלת-מישורי פתור יכול לשמש, כמו מבנה של תשבץ רגיל פתור, לצורכי יצירת תשבץ מוצפן או תשבץ להרכבה וכדומה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  תשבץ תלת-מישורי באתר של הוצאת ענבר
תשבץ פסיפס
**תשבץ פסיפס** הוא תשבץ בו המספרים, המפנים להגדרות, משובצים בתוך התשבץ לסירוגין, כמו המשבצות בלוח שחמט, משבצת ריקה, משבצת הכוללת מספר, שוב משבצת לבנה וכך הלאה. המשבצות הנמצאות בשולי התשבץ הן תמיד משבצות לבנות. המראה של התשבץ, המזכיר פסיפס אבן, הוא מקור השם "תשבץ פסיפס" או בקיצור "**פסיפס**". מסגרות של תשבצי פסיפס הן בצורת ריבוע או מעוין שזוויותיו ישרות ומספר המשבצות מהווה ריבוע של מספר המשבצות המצויות על צלע המסגרת.

את המילים (תמיד בנות 4 אותיות), הנדרשות על פי ההגדרות, צריך לשבץ מסביב למספר ההגדרה, בדרך כלל בניגוד לכיוון השעון. ב-4 פינות התשבץ מוצבות 4 אותיות, א', ב', ג' ו-ד' ובסופה של כל הגדרה מופיעה אחת מהאותיות האלה ומטרתה להצביע על המשבצת ממנה יתחיל הפותר לרשום את אותיות המילה המבוקשת. לדוגמה, אם הגדרה מספר 1 של התשבץ המוצב, כאן, משמאל, תהיה "רגש חיובי חזק (ג)", התשובה אמורה להיות "אהבה" והאותיות ישובצו מסביב למספר 1, כשהאות הראשונה של המילה אהבה תהיה במשבצת הפונה לכיוון ג' (למטה), השנייה במשבצת הפונה לכיוון ד', השלישית במשבצת הפונה לכיוון א' והרביעית במשבצת הפונה לכיוון ב'.

בתשבץ פסיפס אין נקודות שחורות, פרט למשבצות התפוסות על ידי המספרים. אם מחבר הפסיפס רוצה להכביד על הפותרים, הוא יכול להימנע מהצבת האותיות המצביעות על המשבצת ממנה מתחילים לרשום ולהשאיר לפותר את משימת איתורה.

פסיפס אריתמטי
-------------

תשבץ פסיפס יכול לשמש כבסיס לתשבץ פעולות חשבוניות. במקרה כזה יוחלפו המספרים של ההגדרות באותיות ובתוך המשבצות הלבנות ישובצו מספרים (תמיד בני 4 ספרות) שיהוו פתרון לשורת פעולות חשבוניות המוצבות במקום ההגדרות. לדוגמה: אם ההגדרה היא: =12000:2:3 והתשובה, 2000, תשובץ בתוך הפסיפס.
**תרצה טנאי** (2 ביולי 1920 – 1 ביולי 2009) הייתה מאיירת וציירת ישראלית.

ביוגרפיה
--------

לוחית זיכרון לשלמה ותרצה טנאי
תרצה טנאי נולדה בהולנד ליהושע ברנדשטטר ורחל קטינקא. כשהייתה בת שנה וחצי חזרה המשפחה לארץ ישראל ועלתה על אדמת קיבוץ בית אלפא. בגיל 10 עברה עם משפחתה לתל אביב. היא למדה ציור אצל דוד הנדלר, משה קסטל ומשה מוקדי (בן-דודתה), וכן למדה פיסול אצל משה ציפר. משנת 1940 למדה בבצלאל במשך שנתיים ואחר כך למדה ציור בפריז באקדמיה ואצל דוֹבּרַנסקי (Dobrinsky).

החל משנת 1940 החלה לאייר ספרי ילדים, והמשיכה בעיסוק זה עד שנת 1990. איירה יותר מ-250 ספרי ילדים, וכן ציירה לעיתוני הילדים "דבר לילדים" ו"משמר לילדים".

טנאי איירה את ספריהם של הסופרים והמשוררים קדיה מולודובסקי, אהרן זאב, מרים ילן-שטקליס, אנדה עמיר-פינקרפלד, משה שמיר, שלמה טנאי, אוריאל אופק, אפרים תלמי, מיכאל דשא, בנימין טנא, מתתיהו שלם, זרובבל גלעד, דבורה עומר, גלילה רון־פדר-עמית ואחרים. פעמים רבות חתמה בשם "תרצה" בלבד.

הספר "פתחו את השער" של קדיה מולודובסקי, הוא אחד הספרים הראשונים והידועים אותו איירה. תחילה חששה לאייר את הספר, מכיוון שחשה שאינה האישה המתאימה לתאר שירים המבוססים על הווי החיים בפולין, בהיותה מעורה כל כך בנוף ובהוויה הישראלית. בסופו של דבר נאותה לכך, ולאחר שהחלה בעבודתה על הספר היא השתכנעה "שכל התמונות וההוויה של העולם היהודי הזה קיימים בי ואני חלק ממנו".

בשנת 1956 זכתה בפרס יציב לספרות הילדים מטעם דבר לילדים.
בשנת 1995 הנפיק השירות הבולאי סדרת בולי ספרי ילדים ובהם בול הכולל איור של תרצה טנאי לעטיפת הספר אצו רצו גמדים מאת מרים ילן-שטקליס.

טנאי הציגה שתי תערוכות יחיד של יצירותיה בצבעי שמן ובצבעי מים.

הייתה נשואה למשורר שלמה טנאי עד פטירתו בשנת 2000, ואיירה ספרים רבים משלו. הייתה אם לבת ובן.

אחותה הצעירה, הגר ברץ, נישאה לעמוס ברץ, בנם של מרים ויוסף ברץ.
אחיה למחצה הצעיר, עמוס מוקדי (בנו של אביה ומרגוט קלאוזנר) הוא פעיל חברתי ויוצר.
טנאי היא אחייניתה (בת אחיה) של הציירת רבקה ריגר קפלן ודודניתה של בתה, הציירת ויוצרת ההדפסים שלומית הבר-שיים; דודניתו (בת אחיו של אביו) של הצייר משה מוקדי; ודודנית שנייה (מצד אביה) של הצייר מיכאל ארגוב (זינגר) ומהנדס האווירונאוטיקה פרופ' יוסף זינגר.

תרצה טנאי נפטרה בתל אביב בשנת 2009. נקברה בבית העלמין ירקון. במסגרת מיזם הנצחת אמנים ואנשי תרבות בתל אביב, הוצבה בספטמבר 2017 לוחית זיכרון משותפת לתרצה טנאי ולבעלה המשורר שלמה טנאי בכניסה לבית בו התגוררו ברחוב דפנה 20 בתל אביב .

קישורים חיצוניים
----------------

* כתבי תרצה טנאי בפרויקט בן-יהודה
* רשימת הפרסומים של תרצה טנאי, בקטלוג הספרייה הלאומית
* סבינה שביד, ‏המאיירת תרצה: איור ספרי ילדים כמסמך היסטורי, **ספרות ילדים ונוער** דצמבר 2008, עמ' 25–40
* איתמר לוי, דף מידע על תרצה טנאי, חייה, יצירתה ומשפחתה
* זאב רב-נוף, תרצה – לצייר בלי להסביר, דבר, 5 במאי 1970 (עם הצגת תערוכתה בבית סוקולוב)
* רחל אנגל, תערוכת־יחיד ראשונה של תרצה טנאי, מעריב, 15 במאי 1970
* סרטונים איתמר לוי, "דיוקן עצמי", יולי 2001
* דורית גני, תרצה טנאי: האישה שאיירה את ילדותנו, "הספרנים": בלוג הספרייה הלאומית, 25 בפברואר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  דורית גני, תרצה טנאי: האישה שאיירה את ילדותנו, "הספרנים": בלוג הספרייה הלאומית, 25 בפברואר 2019

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309262105171
* GND: 1202576478
* ISNI: 0000 0000 7150 117X
* LCCN: n83148281
* NLA: 35846538
* VIAF: 97225353
* WorldCat: viaf-97225353

 |
**בריסטול פייטר** (אנגלית: **Bristol Fighter**) היא מכונית-על אקסקלוסיבית בריטית המיוצרת במספרים מזעריים על ידי יצרנית הרכב חברת בריסטול מאז שנת 2004.

מבנה הקופה בעל דלתות הכנף עוצב על ידי מקס בוקסטורם ומקנה למכונית את היכולת להגיע למהירות מרבית של 337 קילומטר לשעה. בבריסטול פייטר הבסיסית מותקן מנוע V-10 בנפח שמונה ליטרים המבוסס על מנוע משודרג של דודג' וייפר שהספקו 525 כוחות סוס ב-5,600 סיבובים לדקה. בנוסף לדגם הבסיסי, מייצרת בריסטול את ה**פייטר S**, דגם משופר של הפייטר הבסיסית בו המנוע הוא בעל 612 כוחות סוס. תיבת ההילוכים מגיעה בשתי תצורות שונות לבחירת הלקוח. שישה הילוכים ידנית או ארבעה הילוכים אוטומטית. המכונית מאיצה מ-0 ל-60 מייל לשעה (כ-97 קילומטר לשעה) ב-4 שניות. משקל המכונית הוא 1,475 קילוגרם.

מחיר המכונית היה בשנת 2005 ‏229,125 לירות שטרלינג או 256,150 עבור הפייטר S.

פייטר T
-------

בשנת 2006 הכריזה בריסטול על יצור **פייטר-T**, גרסה משודרגת לפייטר-S. הפייטר-T היא בעלת מנוע V10 מוגדש טורבו המסוגל להפיק 1,012 כוח סוס. היצרן טוען כי מהירותה המרבית היא "מעל ל-430 קמ"ש" אולם היא מוגבלת אלקטרונית ל-362 קילומטר לשעה. הפייטר-T הראשונה נמסרה בספטמבר 2007. הספק מנועה היה גבוה מהבוגאטי ויירון שהחזיקה בשיא של 1,001 כוח סוס מ-2005, אך נמוך מהספק המנוע של ה"שלבי סופר-קאר איירו TT" האמריקנית, שהספקה בשנת 2007 עמד על 1,182 כוח סוס, והיא אף החזיקה בשיא המהירות למכוניות סדרתיות (נמדדו 412 קמ"ש רשמית על ידי גינס ב-2007. ב-2010 השיא חזר לגרסה משופרת של הויירון).

ראו גם
------

* בריסטול 400
* בריסטול 401
* בריסטול 402
* בריסטול 403
* בריסטול 404
* בריסטול 405
* בריסטול 406
* בריסטול 407
* בריסטול 408
* בריסטול 409
* בריסטול 410
* בריסטול 411
* בריסטול 412
* בריסטול 603

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בריסטול פייטר** בוויקישיתוף
* הכרזת הפייטר T
**בריקה** (בערבית: **بريقه**) הוא כפר בדרום-מערב סוריה, דרומית ליישוב ביר אל-עג'ם במחוז קוניטרה, כשלושה קילומטרים מזרחית למושב אלוני הבשן וכ-11 ק"מ מהיישוב קוניטרה. הכפר יושב על ידי מהגרים צ'רקסים שהיגרו מהקווקז בשנות ה-70 של המאה ה-19. הבתים בכפר נבנו מאבני בזלת וכיסוי הרעפים על גגות הבתים מזכיר מבנים צ'רקסים מכפרים אחרים ברמת הגולן. הכפר ממוקם על תל בגובה 900 מטרים מעל פני הים.

היסטוריה
--------

הכפר נוסד בתקופה ההלניסטית[דרוש מקור] ובשטחו נותרו שרידים מההתיישבות הקדומה כגון עמודים, משקופי דלת מבזלת עם כתוביות באותיות יווניות ומבנה נוסף עם מדרגות המובילות לחדר תת-קרקעי.

במהלך מלחמת ששת הימים השתלט צה"ל על רמת הגולן ובכלל זה על הכפר בריקה, אשר בעקבות המלחמה נעזב מתושביו. ב-1974, כחלק מההסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה שבתום מלחמת יום הכיפורים הוחזר הכפר לסוריה והוא כיום בשטח המפורז.

בריקה כיום
----------

אוכלוסיית הכפר מנתה ב-2004 371 תושבים שהם רק חלק מהתושבים שנטשו את הכפר. רוב בני הכפר שנטשו אותו בעקבות המלחמה נותרו בערים אליהן היגרו כגון דמשק וחלב. רוב תושבי הכפר הם צאצאי השבט הקברדיני. עיקר פרנסתם של התושבים הוא בתחום החקלאות והתיירות.

תמונות
------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

ראו גם
------

* ההתיישבות הצ'רקסית ברמת הגולן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הכפר בריקה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑
**בריקון הילארי** המכונה **פירפוטנגה** (שם מדעי: ***Brycon hilarii***) הוא מין של דג גרם טרופי ממשפחת החריתיים, החי בטבע באמריקה הדרומית לאורך נהר האמזונאס והפרגוואי וכן בביצות הפנטנל של דרום ברזיל (בעיקר במאטו גרוסו דו סול) וגם בפרגוואי וצפון ארגנטינה. דג זה בעל בשר מזין והוא נידוג לאורך שפכי הנהרות הגדולים.

דג זה יכול להגיע לאורך של 56 ס"מ ולמשקל של מעל 3.4 ק"ג. הזכרים גדולים מעט מהנקבות. בצבעו דג זה בעל גוני כסף עם סנפירים צהובים נוצצים וזנב מעט אדום כהה. לאורך הזנב ישנו פס כהה. הראש מעוגל והשיניים חזקות ודומות במראם לשיני האדם ומותאמים לאכילת פירות בעיקרם.

הדגים חיים בטבע בקבוצות גדולות לאורך הנהרות הטרופיים, לרוב בעומק רדוד ולעיתים בקרבת עצים בעלי פירות. דגים אלה מסתמכים על שבטי קופים כמו קפוצ'ין או קוף סנאי הקוטפים פירות מהענפים שמעל המים. ברגע שנופלים פירות למים עטה עליהם להקת הדגים ברעבתנות, ומפיצה את זרעיהם לאורך הנהר. לדגים כושר קפיצה ייחודי המסייע להם להגיע לענפים נמוכים, עליהם יש פירות תלויים. בנוסף, הם ניזונים גם סרטנים, חלזונות מים ודגים קטנים.

בשנים האחרונות צנחה אוכלוסיית הבריקון ההילארי באזורי מחייתו, בין השאר עקב ייבוש הביצות לחקלאות, כריתת יערות, זיהום מים ודיג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בריקון הילארי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* FB
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |
**לובסטר אמריקני** או **לובסטר אטלנטי** או **מחושתן אמריקני** או **מחושתן אטלנטי** (שם מדעי: *Homarus americanus*) הוא מין של סרטן מהמשפחה נאפרופידיים המצוי בחופיה המזרחיים של צפון קנדה באוקיינוס האטלנטי.

מאפיינים
--------

זהו מין גדול היכול להגיע לאורך 64 ס"מ ולשקול עד 20 ק"ג. בכך הוא הכבד בכל מיני הסרטנים, ואף הכבד ביותר בין פרוקי הרגליים. הוא קרוב משפחתו של לובסטר אירופי (*Homarus gammarus*) המגיע למשקל דומה. ללובסטרים צבתות ענקיות, גוף מוארך ושריון בצבע זהוב-כחול כשהצבתות והפנים אדומים. הלובסטר מצוי בימים עמוקים אך הנקבות עולות להתרבות במים רדודים יותר.

הלובסטר הוא טורף הניזון מיצורי ים כמו רכיכות, קווצי עור ורב זיפיות וכן מסרטנים אחרים וכן ניזון מנבלות. הוא חי לבדו למעט בעונת הרבייה אז מאות לובסטרים מגיעים למים הרדודים להטיל ביצים.

הלובסטר נתפס למאכל כפרי ים במגוון מסעדות. כמו יצורי ים רבים הלובסטר אינו כשר ביהדות.

לובסטר בצבע כחול

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לובסטר אמריקאי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  לובסטר אמריקאי באתר הרשימה האדומה של IUCN
**ראש** הוא בעל התפקיד הבכיר בארגון מסוים, מנהיגו של ארגון זה. פעמים רבות מופיע בצירוף עם שם הארגון, למשל:

* ראש הממשלה
* ראש האופוזיציה
* ראש העיר
* ראש הגולה
* ראש ישיבה
* ראש המטה הכללי.

לעיתים משמשת המילה "נשיא" במקומה של המילה "ראש" לתיאור מעמד דומה.

לעיתים ניתן תואר זה לאדם בכיר יחסית, אף שאינו הבכיר ביותר בארגון:

* ראש לשכה - ממונה על לשכתו של מפקד או מנהל, אך כפוף לאותו מפקד או מנהל
* ראש מטה - ממונה על המטה של יחידה צבאית, אך כפוף למפקד היחידה.

המילה "ראש" משמשת גם כאשר האדם שנושא בתפקיד הוא אישה. גולדה מאיר, למשל, נקראה במשך כל תקופת כהונתה "ראש הממשלה". בנובמבר 2012 אישרה האקדמיה ללשון העברית להשתמש גם בצורה "ראשה" (ובסמיכות: "ראשת") לאישה. בהתאם לכך, בכנסת ה-19 ניתן היה לכנות את שלי יחימוביץ' גם ראשת האופוזיציה.

כפל המשמעות של המילה "ראש" משמש בברכה המקובלת בראש השנה על ראש של דג: "שנהיה לראש ולא לזנב".

בצה"ל
-----

בצה"ל מקובל התואר "מפקד" למי שעומד בראש יחידה מבצעית, והתואר "ראש" למי שעומד בראש יחידת מטה. בהתאם לכך, העומד בראש אגף מאגפי המטכ"ל קרוי "ראש" (למשל ראש אמ"ן), וכך גם ברמות הארגוניות שמתחתיו: ראש מחלקה (רמ"ח), ראש ענף (רע"ן) וראש מדור (רמ"ד).

הערות שוליים
------------

* | מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **ראש** |

1. ↑  למשל: ראש הממשלה גולדה מאיר יוצאת היום לארצות הברית, דבר, 24 בספטמבר 1969
2. ↑  דף פייסבוק של האקדמיה ללשון העברית, 25 בנובמבר 2012  
ניר חסון, האקדמיה ללשון: מהיום אמרו ראשת הממשלה, באתר הארץ, 25 בנובמבר 2012
3. ↑  אחלו לי בהצלחה - אני ראשת האופוזיציה, באתר של שלי יחימוביץ'
**פרידריך דליטש** (בגרמנית: **Friedrich Delitzsch**‏; 3 בספטמבר 1850 – 19 בדצמבר 1922) היה אשורולוג גרמני, בנו של מתרגם הברית החדשה לעברית, פרנץ דליטש.

חייו
----

דליטש נולד בארלנגן ולמד בלייפציג ובברלין. בשנת 1874 הוכשר כמרצה לשפות שמיות ואשורולוגיה בלייפציג. ב-1885 קיבל תואר פרופסור בלייפציג, ולאחר מכן גם תוארי פרופסור בברסלאו (1893) ובברלין (1899). הוא היה ממייסדי החברה האוריינטלית הגרמנית
(Deutsche Orient-Gesellschaft), והיה מנהל של המחלקה למזרח הקרוב במוזיאונים המלכותיים.

פרידריך דליטש התמחה בלימודי השפות העתיקות של המזרח התיכון, ופרסם מספר עבודות על השפה האשורית, ההיסטוריה של אשור ועל תרבותה. הוא זכור בעיקר בגלל הביקורת שלו כנגד הברית הישנה. בשנת 1902 חפר במשך שמונה חודשים את האתר של העיר השומרית שורופק בשיתוף האדריכל הגרמני רוברט קולדווי (Robert Koldewey). הממצאים שלהם כללו מאות לוחות חרס מהתקופה שקדמה לסרגון מאכד (המאה ה-24 לפנה"ס).

ב-1902 פרסם סדרת הרצאות שכותרתה "בבל והתנ"ך" (Babel und Bibel בגרמנית), בה טען כי מקור כתבי הברית הישנה באגדות בבליות עתיקות, כולל סיפורי הבריאה והמבול, וכי אברהם אבינו וחמורבי היו ידידי נפש. האשורולוג היהודי המפורסם יוליוס אופרט דחה את הסערה שעוררו טענותיו של דליטש, וסתר את טענותיו בזו אחר זו. במהלך השנים הבאות תורגמו ספריו למספר שפות, וההרצאה "בבל והתנ"ך" הוצאה בהוצאות מחודשות. בשנות העשרים המוקדמות פרסם דליטש את שני חלקי הספר "התעתוע הגדול", חיבור ביקורתי על ספרי תהילים, הנביאים ויתר הברית הישנה. דליטש פקפק גם בדיוק ההיסטורי של הברית הישנה דוגמת סיפור כיבוש הארץ ודן בלקויות של ערכי המוסר המתבטאים בתנ"ך.

לקריאה נוספת
------------

* **מלחמת הלוחות: ההגנה על המקרא במאה התשע-עשרה ופולמוס בבל והתנ"ך**, יעקב שביט ומרדכי ערן, הוצאת עם עובד 2003

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרידריך דליטש** בוויקישיתוף
* פרידריך דליטש, **הקורספונדנציה לפני שלשת, ארבעת אלפים שנה** | חלק א' | חלק א' (המשך) | חלק ב' | חלק ג' | חלק ד' | הצפירה, 1916
* אתר למנויים בלבד יעקב שביט, כבר אי אפשר לאכול בבבל נקניקייה בלי חרדל ברלינאי, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2019

* פרידריך דליטש, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה

  

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260218905171
* BIBSYS: 90562175
* BNC: 000493516
* BnF: cb12247674h (data)
* CANTIC: a11328897
* CiNii: DA02935073
* GND: 118671375
* ISNI: 0000 0001 0883 3646
* LCCN: n86846287
* LNB: 000020701
* MGP: 145781
* NKC: jn20030829008
* NLA: 35784594
* NLG: 143350
* NLP: A17979092
* NTA: 068572751
* RERO: 02-A003166733
* SELIBR: 253467
* SNAC: w6q601q7
* SUDOC: 03121892X
* Trove: 1086260
* VcBA: 495/104999
* VIAF: 29589827
* WorldCat: lccn-n86846287

 |
**ניקולאס ברגרואין** (אנגלית: **Nicolas Berggruen**; נולד בפריז ב-10 באוגוסט 1961) הוא איש עסקים ממוצא יהודי בעל אזרחות גרמנית, צרפתית ואמריקאית.

אודות
-----

אביו של ניקולאס היה היינץ ברגרואין, עיתונאי יהודי-גרמני אשר נמלט מגרמניה והפך לאחד מגדולי סוחרי האמנות מהגדולים בעולם. סבו היה איש עסקים. אמו היא השחקנית הגרמנייה בטינה מויסי ממוצא קתולי. ניקולאס נולד בפריז וגדל בצרפת, שווייץ וארצות הברית. למד בפנימיית לה רוזי בשווייץ. בשנת 1981 סיים תואר ראשון מאוניברסיטת ניו יורק בכלכלה ועסקים ואחר כך החל לעבוד במספר חברות השקעות.

בשנת 1988 הקים את חברת ההשקעות Alpha Investment Management ואחר כך את Berggruen Holdings, שבעזרתן רכש חברות רבות. בשנת 2010 העריך מגזין פורבס את הונו ב-2.2 מיליארד דולר. בשנת 2012 רכש ברגרואין באמצעות חברת Justice Holdings כ-29 אחוז ממניות ברגר קינג.

ברגרואין השקיע לראשונה בישראל בסוף העשור הראשון של המאה ה-21, בהקמת מגדל מאייר ברוטשילד בתל אביב-יפו.

ברגרואין תמך כספית בקמפיין של צ'אק שומר כסנטור בניו יורק ובמועמדות של ברק אובמה לנשיאות בארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניקולאס ברגרואין** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ניקולאס ברגרואין
* ניקולאס ברגרואין, ברשת החברתית פייסבוק

* ניקולאס ברגרואין, ברשת החברתית טוויטר

* ניקולאס ברגרואין, ברשת החברתית אינסטגרם
* מקס לויטה, ניקולס ברגרואין מכר את הארמון והגדיר עצמו כמחוסר בית, באתר TheMarker‏, 3 באוקטובר 2008

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 13037387
* BNE: XX5272911
* BnF: cb16687097k (data)
* GND: 14152183X
* ISNI: 0000 0000 8047 4142
* LCCN: nb2013000367
* NLP: A35681457
* NTA: 385944373
* SUDOC: 166883999
* VIAF: 121940552
* WorldCat: lccn-nb2013000367

 |
**הרנוש ארשגיאן** (לבית נרגיז, בארמנית: **Հերանոյշ (Նարգիզ) Արշակեան**; ‏28 ביולי 1887 - 27 במרץ 1905) הייתה משוררת וסופרת ארמנית.

ביוגרפיה
--------

הרנוש ארשגיאן נולדה במחוז בשיקטאש של קונסטנטינופול, באימפריה העות'מאנית, בשנת 1887. אביה האגופ, אשר נפטר כשהיא הייתה בת 3, היה פעיל חברתי בולט בקהילה הארמנית. כאשר מלאו לארשגיאן 10 שנים, היא התחילה ללמוד בבית ספר צרפתי לבנות. לאחר שנה וחצי, היא המשיכה את לימודיה בבית הספר הארמני של בשיקטאש. המורים שלה התרשמו מכתיבתה, אך השכלתה הופרעה בשל בעיות בריאות, כשהרופאים הציעו שתחייה מחוץ לעיר. היא עברה לגור בחווה בפאתי ידיקולה, שם שאבה השראה מהסביבה הטבעית. זה היה במהלך השנים האלה שארשגיאן החלה לכתוב שירה.

היא כתבה סדרה של שירים לירים, רומנים, וסיפורים קצרים, שהתפרסמו רק לאחר מותה, ראשית בכתב העת הספרותי "צאגהיג" (פרח). ב-1910, ידידה הראנד נזריאנץ, פרסם ספר על החיים שלה ועל עבודתה, בקונסטנטינופול. מאז, נכללו שיריה וכתביה בספרי לימוד, בכתבי עת, ובאוספים רבים. מספר ספרי שירתה יצאו לאור מטעם המועצה הממלכתית של ארמניה, ב-1956, ומאז פורסמו עוד אוספים של כתיבתה.

ארשגיאן נפטרה משחפת בשנת 1905, בגיל 17.

ספרים
-----

* Հոգիներուն արցունքը, Երևան, 1956 (דמעות הנפש, ירוואן, 1956)
* Լուսնյակ (բանաստեղծություններ, արձակ), Երևան, 1992 (אור הלבנה, ירוואן, 1992)
* Լուսնյակ (բանաստեղծություններ, արձակ էջեր, նամակներ), Երևան, 2002, (שירים, פרוזה, ומכתבים; ירוואן, 2002)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Stepanian, Karnig (1973). *Կենսագրական բառարան. Dictionary of Biographies*. Yerevan: Soviet Writers. p. 157.
2. ↑  V. A. Gabrielyan (1971). *Հերանուշ Արշակյան (Ծննդյան 85-ամյակի առթիվ) Translation from Armenian: Heranush Arshagyan (In Commemoration of the 85th anniversary of her birth)* (PDF). Պատմա-բանասիրական հանդես. pp. 115–126.
3. ↑  Հրանտ Նազարյան. Հերանուշ Արշակեան: Իր կեանքը եւ բանաստեղծությունները, Constantinopoli, Tēr-Nersēsean, 1910.
**סתה טלוויקי אילה פננן** (בשם מלא בפינית: **Säde Eila Talvikki Pennanen**; ‏8 בפברואר 1916 – 23 בינואר 1994) הייתה סופרת ומתרגמת פינית.

ביוגרפיה
--------

אילה פננן נולדה, בעיר טמפרה שבדרום-מערב פינלנד, ובה פעלה כל חייה ונפטרה. במשך רוב חייה עבדה פננן כמתרגמת מאנגלית לפינית וכעורכת לשונית בכתבי עת שונים.

כתיבתה
------

פננן התחילה את דרכה הספרותית ברומנים שבלט בהם שילוב של יסודות מיסטיים עם ניתוח פסיכולוגי: "לפני המלחמה היו הנעורים" (1942), "החוזררים הכרותים" (1944), "פרומו יצא בלילה" (1945), "העננים שופעים" (1947), "לדה והברבור" (1948) ו"הגזוזטרה" (1950).

ב-1952 פרסמה את קובץ הסיפורים "המגדל". החל מקובץ זה ואילך בלטו בכתיבתה ההתמקדות במצבי הלחץ שהגיבורים נתונים בהם, והבהרת בעיותיהם באמצעים ריאליסטיים. גישה זו באה לידי ביטוי בקובצי הסיפורים הבאים שלה, "פסיאנס" (1957) ו"בשניים" (1961), וכן ברומנים ההיסטוריים שכתבה באותן שנים, שמתאפיינים בהתחבטות גיבוריהם בבעיות מוסר ודת: "בירגיטה הקדושה" (1954) ו"ילדי האור" (1958).

בשנות השישים פרסמה בעיקר רומנים שהתרכזו בבעיות התא המשפחתי בחברה הפינית, שעברה באותן שנים תהליכי עיור מהירים שהשפיעו על המבנה הפנימי שלה. כתיבתה עסקה בין היתר בעוני, אלכוהוליזם, דיכוי האישה, אפליית האוכלוסייה הכפרית, אבטלה וזנות בקרב בני נוער. הרומנים שהיא פרסמה באותן שנים הם: "אֲבָל" (1963), "המונגולים" (1966) ו"ארעי" (1968). באותה תקופה ראו אור גם קובץ המסות "גישוש" (1965) וקובץ הסיפורים "אהבה קטנה" (1969).

בשנות השבעים פרסמה טרילוגיה של שלושה רומנים: "האהבות של הימו" (1971), "בגלל היופי" (1972) ו"שיח השושנים" (1973). הטרילוגיה מספרת את קורותיה של משפחה אחת בעיר טמפרה בראשית המאה העשרים, תוך הבלטת השפעת המאורעות החיצוניים על חיי בני המשפחה, ותיאור תפישת ההתרחשויות מנקודת מבט נשית.

קובץ הסיפורים "אהבה קטנה" תורגם לעברית בידי רמי סערי, ויצא בהוצאת כרמל בשנת 1999.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אילה פננן** בוויקישיתוף
* על היוצרת ועל יצירתה בשפה האנגלית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007328002305171
* BnF: cb120267456 (data)
* ISNI: 0000 0000 7914 1076
* LCCN: n80030503
* NKC: xx0158755
* NTA: 069973474
* SELIBR: 256915
* SUDOC: 028430557
* VIAF: 2484333
* WorldCat: lccn-n80030503

 |
**חוק בתי דין דתיים (מניעת הפרעה)** תשכ"ה-1965 הוא חוק המקנה לבתי דין דתיים סמכות לענישת מי שמפריע בהליך הדיון בבית הדין.

חקיקה
-----

החוק נועד להחיל על בתי דין דתיים אותן סמכויות לטיפול במפריעים כמו שיש לבתי המשפט על פי חוק בתי המשפט, סעיף 72. החוק אושר בממשלה ביוני 1964 ואושר בכנסת ב-9 במרץ 1965.

פרשנות
------

החוק קובע שלפני ענישה על פי החוק תינתן התראה. על כך כתב השופט מישאל חשין:

"המושג "התראה" משמיע לא אך אזהרה על-דרך הסתם, אלא אזהרה מפורשת כי בית-הדין יטיל סנקציה – או עלול הוא להטיל סנקציה – אם לא יימנע המוזהר מהפרעה לדיוני בית-הדין."
כן קבע בית המשפט העליון כי "ההתראה האמורה צריכה למצוא ביטוי בפרוטוקול הדיון".

על הצורך בהתראה למפריע בישיבה של בית דין, כתבה נשיאת בית המשפט העליון, דורית ביניש:
"סמכותו הייחודית של בית הדין להטיל סנקציה עונשית על האדם המפריע, מבלי לקיים הליך פלילי כסדרו, מחייבת כי בית הדין יזהיר בצורה מפורשת את המפריע באשר לאפשרות כי יטיל עליו עונש אם לא יימנע מהפרעה לדיוני בית הדין, ולפרש את סוג העונש הצפוי".

קישורים חיצוניים
----------------

* חוק בתי דין דתיים (מניעת הפרעה), בספר החוקים הפתוח
* חוק בתי-דין דתיים (מניעת הפרעה), תשכ"ה-1965, באתר "נבו"
* היסטוריית החקיקה של חוק בתי דין דתיים, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת

הערות שוליים
------------

1. ↑  ענייני תחיקה בישיבת הממשלה, חרות, 15 ביוני 1964
2. ↑  בש"פ 2022/98 סידוניה רידר נ' הרב דוד אוחיון ומר רידר, ניתן ב־29 במרץ 1998
3. 1 2  בש"פ 10071/06 פלונית נ' בית הדין הרבני האזורי בנתניה, ניתן ב־7 בדצמבר 2006
**אלוטונוס פלאי** (שם מדעי: ***Allothunnus fallai***) הוא מין של דג טונה יחיד בסוג ***Allothunnus*** ממשפחת הקולייסיים החי באוקיינוסים הפתוחים לאורך הגלובוס בין קוי הרוחב 20 דרום עד לקו רוחב 50 דרום, לרוב במים טרופיים עד ממוזגים. פרטים ידועים שוחים לאורך חופי אוסטרליה, ניו זילנד ודרום אפריקה.

זהו דג מהשבט טונה, הכולל מינים גדולים כמו טונה כחולת-סנפיר אטלנטית, אך הוא רזה ממרבית הטונות ומגיע רק לאורך של 1 מטר ולמשקל 15 קילוגרם בממוצע. בצבעו הוא כחול מלמעלה ובעל בטן בהירה עם צידיים אפורים וסנפירים צהובים והוא בעל סנפיר גבי ישר וגבוה, סנפיים אנאליים קטנים וזקורים מסביב לזנבו וזנב רחב ומחודד. המראה שלו מזכיר מעט את האלבקור, אף שהוא קטן בהרבה ובעל גוף זרים יותר.

דג זה הוא נווד מתמיד לאורך האוקיינוס ולעיתים הוא מתקבץ לקבוצה גדולה המחפשת טרף של דגים אחרים כמו דגי טרכון ודיונונים שאותם הוא צד בתאוצה מהירה. דג זה אינו מהווה דג מאכל מסחרי בשל כמות השמנים הרבים בבשרו, אף שהבשר עצמו טעים. לעיתים הוא נידוג ונארז בשימורים. הוא גם נתפס לעיתים כשלל לוואי של דייגים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלוטונוס פלאי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלוטונוס פלאי באתר הרשימה האדומה של IUCN
**רחל נדב** (1912 – 2003), "הפרימה בלרינה הישראלית הראשונה", הייתה רקדנית בלט ומחול תימני.

תולדות חייה
-----------

נדב נולדה בעדן שבתימן, במהלך מסע העלייה של משפחתה מהעיר איב לארץ ישראל. לאחר שהגיעה משפחתה לארץ ישראל התיישבה ביישוב נחליאל שליד חדרה.

בשנת 1933 הפגיש אותה יהודה צדוק עם הרקדנית והכוריאוגרפית רינה ניקובה, שחיפשה נערות תימניות על מנת לצרפן ללהקת הבלט שלה. ניקובה בחנה את נדב והתרשמה מתנועותיה ומכשרונה. כאשר הקימה ניקובה את "להקת הבלט התימני" שלה הייתה נדב ליד ימינה ולרקדנית הראשית. ניקובה ערכה עבור הלהקה כוריאוגרפיה משולבת קלאסית-תימנית ייחודית. רוב הבלטים ייצגו תמונות בניחוח תנ"כי. בין הריקודים היו "רות ונעמי" (בביצוע רחל ואחותה מזל נדב), "על נהרות בבל", "אליעזר ורבקה", "בני הנביאים" (לפי הבלדה של שאול טשרניחובסקי על אודות שמואל הנביא ושאול המלך) ועוד.

בשנת 1935 הופיעה הלהקה בין היתר בארמון הנציב העליון בירושלים (ארמון הנציב) ובאוניברסיטה האמריקאית בביירות, כמו כן הופיעה ברחבי הארץ בתוכניות שונות למבוגרים ולילדים ונטלה חלק ב"יריד המזרח".

בשנת 1937 יצאה הלהקה למסע הופעות בן שנתיים באירופה, שהחל עם הזמנתו של הברון מוריס דה רוטשילד להופעה בפריז. הלהקה זכתה להצלחה ולהתלהבות בשל השילוב האמנותי האוריינטלי-תנ"כי והמשיכה במסע ברחבי אירופה. "לא צריך להיות מומחה גדול בבלט, כדי להתמוגג מהריקודים האלו שמדברים אלינו בשפה כל כך מובנת." כתב מבקר הטיימס ב-1938, "הנשיות - הגראציה, החיות ובעיקר יכולת הביטוי של הרקדניות הצעירות הללו ביחד עם המיזוג שבין דראמה ושמחת חיים לצד להט המזרח משכנעים אותך שכנוע מלא".

בראשית שנות הארבעים נפרדה נדב מניקובה והקימה את "להקת רחל נדב", ששילבה, בדומה לאסכולת ניקובה, בלט קלאסי ומחולות עם תימניים. בשנת 1944 הוזמנה עם להקתה להשתתף בכנס המחולות הראשון בקיבוץ דליה. שנה לאחר מכן הזמינה אותה גורית קדמן להדריך בקורס למדריכי ריקודי עם. אחת התוכניות שהעלתה הייתה "ערב תנ"ך" בו הקריא אריה דוד אריאלי פרקי תנ"ך ונדב ביטאה את תוכן הפרק במחול.

בשנת 1948 הועלה רסיטל המחולות הראשון של רחל נדב בתל אביב. בין היצירות שהועלו היו המחולות "רועת הצאן", "מרים" ו"אקסטזה". יצירות נוספות שיצרה נדב באותה תקופה כללו את מחזור "שיר השירים" שכלל שלושה ריקודים "שחורה אני ונאוה", "אני ישנה ולבי ער" ו"חביבי מחבוב".

ב-1954 הצטרפה נדב ללהקת "קדמה" וב-1956 יצא למסע הופעות ארוך בארצות הברית. מרתה גרהם שצפתה בה העניקה לה מלגת לימודים ושנת הופעות יחד עם להקתה. נדב שהתה בניו יורק עד סוף 1961.

עם שובה לישראל פעלה נדב בקרב עולים חדשים, בפרט במושב אביעזר, שם עבדה עם עולים מהודו ויצרה להקת מחול מבוססת על מחול הודי.

לקריאה נוספת
------------

* יעל שי, **מחוללת פלאים: סיפורה של רחל נדב**, נתניה: אגודה לטיפוח חברה ותרבות, תיעוד ומחקר, תשס"א.
* צבי פרידהבר, 'רחל נדב – רקדנית – כוריאוגרפית: ממניחי היסוד לצעדה התימנית בריקודי-העם הישראליים', **רוקדים** (המגזין לריקודי עם ומחול) 10 (1991), 6–7.

קישורים חיצוניים
----------------

* ירון מרגולין, רחל נדב: הפרימה בלרינה הישראלית הראשונה, IsraelDance,‏ 1 בדצמבר 2001

הערות שוליים
------------

1. ↑  רות אשל, **מחול ביישוב ובישראל**, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית).
2. 1 2  ירון מרגולין, תולדות הריקוד בישראל חלק ב': רינה ניקובה 1898–1974, IsraelDance,‏ 5 באוקטובר 2010.
3. ↑  אש"י, ערב תנ"ך, דבר, 14 באוקטובר 1949.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007432405505171

 |
בהיסטוריה של בריטניה, המונח **מחוז רקוב** (באנגלית: **Rotten borough**) מתייחס למחוז בחירה קטן כל כך, שמאפשר למעשה לאדם אחד שליטה בבחירת חבר הפרלמנט. כתוצאה מכך הייתה לאותו אדם השפעה בלתי ראויה ובלתי יחסית בפרלמנט. מחוזות כאלה היו קיימים במשך מאות שנים, אבל רק במאה ה-18 נכנס לשימוש המונח "מחוז רקוב".

רקע
---

במשך מאות שנים, מחוזות הבחירה בבריטניה ובאירלנד לא השתנו בהתאם לשינויים באוכלוסייה. בכמה אזורים, מספר הבוחרים היה קטן כל כך, שאפשר היה לשחד את כולם. חבר פרלמנט עלול היה לייצג רק אנשים מעטים, ואפילו אדם אחד. לעומת זאת, לאזורים שזכו לצמיחה מאסיבית, כמו העיר מנצ'סטר לא היה ייצוג נפרד (אם כי תושבי העיר שהייתה להם זכות בחירה יכלו להצביע במחוז הכפרי התואם). חלק מהמחוזות הרקובים מילאו בעבר תפקיד חשוב בפוליטיקה הבריטית, אך מאז חשיבותם פחתה.

היסטוריה
--------

דוגמה למחוז רקוב היה מחוז הבחירה של אולד סארום. אולד סארום הייתה עיר פורחת במאה ה-12, אבל משנוסדה העיר הסמוכה סולסברי, שהייתה חשופה פחות לפגעי מזג האוויר, עברה רוב אוכלוסייתה לשם. במחוז הבחירה של אולד סארום נותרו 3 בתים ו-7 בוחרים.

המונח "מחוז רקוב" מתאר לפיכך גם את השחיתות המתבטאת בבחירות במחוז זה, אבל גם את הריקבון הפיזי של אזור שנזנח.

מחוז גדול מעט יותר, אך הניתן עדיין להשפעה בקלות יחסית, נקרא **מחוז כיס** (באנגלית: **Pocket borough**). המונח מתאר מחוז בחירה שבו האוכלוסייה קטנה מספיק כדי להיות לכל צורך מעשי תחת השליטה (או "בכיסו") של בעל קרקעות עיקרי אחד.

על חשיבותם של המחוזות הרקובים ומחוזות הכיס ניתן ללמוד מכך שבזמן מסוים, מתוך 405 חברי פרלמנט נבחרים, 293 נבחרו על ידי פחות מ-500 בוחרים כל אחד.

ברבים ממחוזות הכיס נבחר בעל הקרקע כחבר הפרלמנט, מה שיצר ייצוג יתר של בעלי קרקעות הגדולים בפרלמנט. במחוזות אחרים "קנו" אצילים, חברי בית הלורדים, את מושבי הפרלמנט עבור בניהם, ובאופן זה השיגו שליטה כפולה, הן בבית הנבחרים והן בבית הלורדים.

במאה ה-19, החלו לנקוט צעדים לחיסול המחוזות הרקובים. בחוק הרפורמה משנת 1832 בוטלו רוב המחוזות מועטי הבוחרים, בעוד מרכזי אוכלוסייה גדולים ואזורים מרובי תעשייה זכו בהגדלת הייצוג. מחוזות הכיס בוטלו לבסוף בחוק הרפורמה משנת 1867, שבו נקבע העיקרון שבכל מחוז צריכים להיות בערך אותו מספר בוחרים. חוקים נוספים קבעו הקמה של ועדת גבולות שנועדה ליישם את העיקרון בהתאם לתנועת האוכלוסייה. בחוק הבחירות משנת 1872 הפך שוחד בחירות לבלתי חוקי, נקבע שהבחירות יהיו חשאיות, מה שהגביל את יעילות השוחד משום שאי אפשר היה לדעת כיצד כל אדם בחר. שינוי זה גם הוריד באופן משמעותי את עלות מערכת הבחירות.

ראו גם
------

* הטיה בקביעת מחוזות בחירה

קישורים חיצוניים
----------------

* מחוז רקוב ומחוז כיס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**אריק סטיבן פריגרה ברנהאם** (בספרדית: **Erick Steven Ferigra Burnham**; נולד ב-7 בפברואר 1999) הוא כדורגלן אקוודורי, המשחק בעמדת הבלם בלאס פאלמאס מהליגה הספרדית השנייה ובנבחרת אקוודור.

קריירה
------

פריגרה החל את הקריירה שלו בקלמה, שהייתה האקדמיה של ברצלונה באקוודור. ב-2017 הוא עבר לאיטליה לפיורנטינה, ולאחר מכן לטורינו, כשברצלונה מקבלת 15% מדמי ההעברה.

הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בטורינו ב-12 באוגוסט 2018 בניצחון 4–0 על קוסנזה במסגרת הגביע האיטלקי. ב-5 באוגוסט 2019 הושאל לאסקולי מהסרייה ב'. הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה ב-24 באוגוסט, בניצחון 1–3 על טרפאני קלצ'ו.

ב-7 ביוני 2021 חזר פריגרה לספרד לאחר שחתם על חוזה לשלוש שנים עם בלאס פאלמאס מליגת המשנה. הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה ב-15 באוגוסט בתיקו 1–1 נגד ריאל ואיאדוליד.

באוקטובר 2020 זומן לנבחרת אקוודור לראשונה, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-8 באוקטובר במסגרת מוקדמות גביע העולם נגד ארגנטינה, משחק אותו הפסידה נבחרתו 0–1.

קישורים חיצוניים
----------------

* אריק פריגרה, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol

הערות שוליים
------------

1. ↑  Erick Ferigra, nuevo refuerzo de la UD Las Palmas | Las Palmas - Web Oficial, Erick Ferigra, nuevo refuerzo de la UD Las Palmas | Las Palmas - Web Oficial (בספרדית)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"אריק פריגרה"**.
**ג'יירוטרון** (באנגלית: **Gyrotron**) היא שפופרת ריק המייצרת גלים אלקטרומגנטיים מילימטריים על ידי קיבוץ אלקטרונים באמצעות ציקלוטרון, במעבר דרך שדה מגנטי עוצמתי. תדרי המוצא נעים מ-20 ועד 250 גיגה-הרץ. הספק המוצא נע בין עשרות קילו-וואט ועד 2 מגה-וואט. ניתן לתכנן את הג'יירוטרון לפעולת דפקים או פעולה רציפה.

עקרון הפעולה
------------

ג'יירוטרון הפועל בין התדרים 84–118 גיגה-הרץ על ידי שפופרות פלזמה בכור היתוך **טוקמאק** בשווייץ.
הג'יירוטרון הוא סוג של מייזר (הגברת גלי מיקרו על ידי פליטה מאולצת של קרינה) אלקטרונים חופשיים. הג'יירוטרון עוצמתי ביותר באורך גל מילימטרי מפני שממדיו יכולים להיות גדולים בהרבה מאורך הגל, שלא כמו שפופרות ריק רגילות, ואינו תלוי בתכונות חומריות כמו מייזרים רגילים. קיבוץ האלקטרונים תלוי באפקט מתורת היחסות הפרטית הנקרא "תהודה ציקלוטרונית באי יציבות מייזר". מהירות האלקטרונים בג'יירוטרון תואמים לתוצאות בתורת היחסות הפרטית, אך נמוכים בהרבה ממהירות האור. זאת לעומת לייזר אלקטרונים חופשיים ולייזר קרני רנטגן העובדים על פי עיקרון שונה, שם האלקטרונים נעים במהירויות הקרובות למהירות האור.

יצרנים
------

הג'יירוטרון הומצא בברית המועצות. כיום ניתן למצוא ייצרנים בארצות הברית, קבוצת תאלס באירופה, רוסיה, הודו, טושיבה ביפן וגם באוניברסיטת אריאל.

ראו גם
------

* מגנטרון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'יירוטרון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  National Research Council (U.S.). Panel on High Magnetic Field Research and Facilities (1979). "Defense Technology - High Frequency Radiation". *High-Magnetic-Field Research and Facilities*. Washington, D.C.: National Academy of Sciences. p. 50–51. OCLC 13876197.
**ג'ון ריי** (באנגלית: **John Rae**‏; 1 ביוני 1796 – 12 ביולי 1872) היה כלכלן, מורה ורופא סקוטי-קנדי, מחבר הספר "גילוי דעת על מספר עקרונות חדשים בנושא כלכלה פוליטית".

ביוגרפיה
--------

ג'ון ריי נולד ב-1 ביוני 1796 בסקוטלנד. למד מתמטיקה ורפואה באוניברסיטאות אדינבורו ואברדין. בהיותו בן 26 היגר לקנדה מסיבות כלכליות ועבד כמורה בעיירות קטנות. בתקופה זו נפטרה אשתו ממחלה. ב-1834 עבר לבוסטון ואחר כך לניו יורק, ועבד גם שם כמורה. ב-1849 עבר לקליפורניה, סבל מעוני וממלריה, ושנתיים מאוחר יותר היגר להוואי. בהוואי עסק במגוון עבודות, בהן רפואת שיניים וגאולוגיה, וכתב מספר מאמרים על הגאולוגיה וההיסטוריה של איי הוואי. 

ספרו "גילוי דעת על מספר עקרונות חדשים בנושא כלכלה פוליטית" (1834) לא זכה להכרה אקדמית בזמנו. ריי הושפע בכתיבתו מרעיונותיהם של אדם סמית ודייוויד יום. הרעיון המרכזי בספר היה כי בשל התפוקה השולית הפוחתת של ההון, צמיחה כלכלית יכולה לבוא רק בעקבות חידושים טכנולוגיים. הספר השפיע על כלכלנים נודעים בעולם רק לאחר מותו, בהם אירווינג פישר, אויגן פון בהם-באוורק וג'ון סטיוארט מיל.

ריי חזר לניו יורק ב-1871 ומת שם שנה מאוחר יותר.

ספרו
----

* John Rae (1834), Statement of Some New Principles on the Subject of Political Economy. Boston: Hillard, Gray, and Co.   
 (קישור לטקסט המלא של הספר ספר זמין ברשת)

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'ון ריי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007278036105171
* BIBSYS: 90576402
* BnF: cb12207611s (data)
* GND: 124256422
* ISNI: 0000 0001 0888 0450
* LCCN: n88130623
* NTA: 174826001
* SNAC: w6349vbc
* SUDOC: 031620752
* Trove: 1508081
* VIAF: 36966284
* WorldCat: lccn-n88130623

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**מיכאל (מישה) אלכסנדרוביץ** (ברוסית: **Михаил Александрович**; ‏23 ביולי 1914, מחוז בלבי (אנ'), האימפריה הרוסית - 3 ביולי 2002, מינכן) היה זמר וחזן יהודי בעל קריירה בינלאומית, שהשתרעה למעל 7 עשורים.

קורות חיים
----------

נולד לדוד אלכסנדרוביץ בכפר קטן על יד ויטבסק בלטביה. בהיותו בן חמש עברו הוריו להתגורר בבירה ריגה. כבר בגיל 6 ניכרו בו כישרונות שירתו ובגיל 8 כבר הופיע בקונצרט פומבי בו שר יצירות מאת שוברט, שומאן, גריג ואחרים. בשנות ילדותו היה מוכר כילד פלא והופיע קונצרטים בלטביה, ליטא, אסטוניה, פולין וגרמניה, בהם זכה לפופולריות גבוהה. בשנת 1934, בהיותו בן 20 בלבד, עבר למנצ'סטר שבאנגליה, שם קיבל משרה קבועה של חזן בבית כנסת בעיר. לאחר כשנתיים, בשנת 1936 בא לקובנה וכיהן כחזן בבית הכנסת הגדול, בו קיים גם מופעי אופרה לקהל יהודי ונוכרי.

בשנת 1940 עבר להתגורר במוסקבה והחל לפעול שם. כאשר פלשו הגרמנים לרוסיה במלחמת העולם השנייה עזב את מוסקבה ועבר לטשקנט, שם הופיע באופרה עם החזן משה קוסביצקי. ב-1942 עבר לקווקז, ובשנה זו הרבה להופיע באזורי החזית. בשנת 1943, לאחר תקופה קצרה ששהה במוסקבה למטרת הופעות, עבר להתגורר בלנינגרד שהייתה נתונה במצור, שם הופיע עד לסיום המלחמה. לאחר המלחמה שב למוסקבה שם התגורר עד לשנת 1971. במשך השנים בהן התגורר בברית המועצות ערך אלפי קונצרטים ברחבי המדינה והיה אחד האמנים הבולטים במדינה באותן שנים.

ב-3 במרץ 1971 הגיש בקשה להגר לישראל, ולמרות היד הקשה שננקטה נגד מבקשי אישור יציאה, התקבלה בקשתו מיד. הוא נחת בישראל בנובמבר 1971 יחד עם בני משפחה. במשך שהותו הקצרה בארץ היה חזן בבית הכנסת הגדול ברמת גן.

בשנת 1973 היגר לארצות הברית, והתגורר שם עד לאמצע שנת 1990, אז עבר להתגורר במינכן שבגרמניה, שם חי עד יום מותו ב-2002.

קישורים חיצוניים
----------------

* מישה אלכסנדרוביץ, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* מישה אלכסנדרוביץ, באתר Yandex.Music (ברוסית)
* מישה אלכסנדרוביץ, באתר Discogs (באנגלית)
* מישה אלכסנדרוביץ, דף שער בספרייה הלאומית
* זאב רב-נוף, דרכו הארוכה של מישה אלכבנדרוביץ, דבר, 25 בנובמבר 1971
* יעקב העליון, מיליון תקליטים בשנה אחת, מעריב, 10 בפברואר 1972

הערות שוליים
------------

1. ↑  עיתון דבר 1972 כתבתו של נח זבולוני 9.3.1981
2. ↑  הגיע הזמר מישה אלכסנדרוביץ, דבר, 2 בנובמבר 1971.
3. ↑  חזן יורד מחפש עבודה, דבר, 9 במרץ 1981.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007301669105171
* GND: 134981960
* ISNI: 0000 0000 6687 369X
* MusicBrainz: 41d4e72f-8554-4c72-96ec-aa396f83c629
* NKC: js20221147230
* VIAF: 43296743
* WorldCat: viaf-43296743

 |
**פיודור מיכאיליצ'נקו** (ברוסית: **Фёдор Фёдорович Михайличенко**), ‏ (1927, רוסטוב על הדון - 1993), היה חסיד אומות העולם שהגן על הרב ישראל מאיר לאו.

קורותיו בתקופת מלחמת העולם השנייה
---------------------------------

בשנת 1942 כבשו הגרמנים את רוסטוב על הדון, ומיכאיליצ'נקו בן ה-16 נשלח לעבודות כפייה בגרמניה. בנובמבר 1943 נעצר מיכאיליצ'נקו על ידי הגסטפו בדורטמונד, הואשם בשוד ונשלח למחנה הריכוז בוכנוואלד. הוא שוכן בצריף שבו שוכנו צעירים שנשלחו לגרמניה לעבודת כפייה.

בינואר 1945 הגיע לבוכנוולד גם הילד ישראל מאיר לאו, לימים הרב הראשי לישראל, שהיה אז בן שמונה. עם הגעתו הופרד לאו מאחיו הגדול נפתלי והועבר לצריף שבו שהה גם מיכאיליצ'נקו. מיכאיליצ'נקו נהג לגנוב מזון עבור לאו, תוך סיכון חייו, וסייע לו בדרכים נוספות. בספרו כתב הרב לאו: "פיודור הרוסי הרבה לדאוג לי בחיי היום יום כאב לבנו. הדאגה והאכפתיות שלו הקנו לי תחושת ביטחון". ב-11 באפריל 1945, עם שחרור המחנה על ידי הכוחות האמריקנים, סוכך מיכאיליצ'נקו על לאו מחשש שייפגע מירי.

הרב לאו ידע רק את שמו הפרטי של פיודור, מצילו, ואת העובדה שבא מהעיר רוסטוב על הדון. במשך שנים חיפש אותו, כולל במהלך פגישות שקיים עם בכירים בברית המועצות, שאף פרסמו הודעה בעיתון סובייטי נפוץ הקוראת לאותו פיודור להתקשר לקרמלין, לקצין שהופקד על חיפוש האיש. פיודור לא יצר קשר בעקבות המודעה ועקבותיו לא נודעו. רק בשנת 2008, מעל ל-60 שנה לאחר המאורעות, במהלך מחקר על ילדים במחנה בוכנוולד בארכיון שנפתח אז, הצליח חוקר אמריקאי מאוניברסיטת מישיגן לזהות את מצילו של הרב לאו כפיודור מיכאיליצ'נקו. בשלב זה כבר לא היה פיודור בין החיים, אך בנותיו אותרו. השתיים הציגו ללאו סרט בו צולם אביהן עמן בסיור בבוכנוולד, שנה לפני פטירתו. באותו סרט, מציין האב כי שמר על ילד בשם לוליק וזה וודאי עבר להתגורר בארץ ישראל. לפי דבריו של מיכאיליצ'נקו בסרט, אם לא יצר עמו עדיין קשר, ככל הנראה נהרג הילד ב"מלחמות מול הערבים" כדבריו, "שכן רבו אלה מאוד".

ב-2009 החליטה הוועדה לציון חסידי אומות העולם ביד ושם להכיר בפיודור מיכאיליצ'נקו כחסיד אומות העולם. הפרס נמסר לבנותיו.

קישורים חיצוניים
----------------

* על פיודור מיכאיליצ'נקו, באתר יד ושם
* דליה מזורי, אות חסיד אומות עולם לרוסי שדאג לרב לאו, באתר nrg‏, 5 באוגוסט 2009

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרב ישראל מאיר לאו, **אל תשלח ידך אל הנער**, הוצאת ידיעות ספרים, 2005, עמוד 55
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "קריאולית", העוסק בשפה.

**קריאוליט** (Na3AlF6; נתרן-הקספלואורואלומינט) הוא מינרל נדיר של אלומיניום. מקור השם מיוונית "קריוס" – כפור ו"ליתוס" – אבן.

בתחילה שימש הקריאוליט כעפרת אלומיניום, אך לאחר מכן הוסב השימוש בו לייצור אלומיניום מבוקסיט (אלומיניום חמצני ,Al2O3), שטמפרטורת התכתו גבוהה. את הבוקסיט מוסיפים לקריאוליט מותך בטמפרטורה של כ-1,000 מעלות. השימוש בקריאוליט בתהליך הפקת האלומיניום מפחית משמעותית את טמפרטורת ההתכה של התערובת ובכך חוסך אנרגיה. את התהליך גילו בשנת 1886, כל אחד בנפרד, הכימאי האמריקאי צ'ארלס הול והכימאי הצרפתי הרו, והוא קרוי על שמם: "תהליך הול-הרו".

שימוש נוסף לקריאוליט הוא ביצירת הצבע הצהוב בזיקוקין די-נור.

בעבר הוא היה מצוי כמחצב בעיקר בחוף המערבי של גרינלנד. בעיר Ivittuut היה מכרה גדול של קריאוליט, אך כשהמרבצים הידלדלו נסגר המכרה והעיר ננטשה.

מלבד גרינלנד מצוי הקריאוליט גם בקנדה, ארצות הברית, רוסיה ומספר מדינות אחרות.
כיום, מפאת נדירותו, מיוצר נתרן-הקספלואורואלומינט בצורה סינתטית מפלואוריט (סידן פלואורידי), CaF2.

מבנה גבישי של קריאוליט

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קריאוליט** בוויקישיתוף
* קריאוליט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007535959905171
* GND: 4165826-7
* LCCN: sh85034417

 |
מטבע בריטי מ-1965, עם הכיתוב "מגינת האמונה" (מקוצר כ-Fid Def) כחלק מתוארה של הוד מלכותה המלכה אליזבת.
**מגן האמונה** או **מגינת האמונה** (בלטינית: **Fidei defensor**, באנגלית: **Defender of the Faith** ובצרפתית: **Défenseur de la Foi**) הוא תואר כבוד בו נעשה שימוש על ידי בתי מלוכה שונים, ובעיקר על ידי המלוכה הבריטית מאז המאה ה-16.

שימושים בתואר
-------------

### היסטוריה

התואר הוענק למלך אנגליה הנרי השמיני ב-17 באוקטובר 1521 על ידי האפיפיור ליאו העשירי, כאות כבוד על כך שכתב את הספר "ההגנה על שבעת הסקרמנטים" (Assertio Septem Sacramentorum) אשר דן בקדושת מוסד הנישואין בנצרות וקבע את מעמדו העליון של האפיפיור על כל הנוצרים. ספר זה נכתב על מנת להאבק ברפורמציה שהחלה באותה עת בצפון אירופה וברעיונותיו של מרטין לותר.

בשנת 1530, בעקבות החלטתו של הנרי השמיני להתנתק מהכנסייה הקתולית, להפסיק לקבל את מרותה של רומא ולעמוד בראש כנסייה עצמאית - הכנסייה האנגליקנית - הודיע האפיפיור כי הוא מבטל את התואר, והורה על החרמתו של הנרי השמיני, אולם בשנת 1544 קבע הפרלמנט האנגלי כי התואר יישאר כחלק מתוארו של המלך, בשל היותו "מגן האמונה" של הכנסייה האנגליקנית שהוא עומד בראשה ומגן עליה מפני הקתוליות.

בין השנים 1653–1659, תקופת שלטונם של אוליבר קרומוול וריצ'רד קרומוול לא נשאו השנים את התואר, אולם לאחר השבת בית המלוכה (הרסטורציה) שבו המלכים להשתמש בתואר.

### השימוש בתואר כיום

כיום מהווה התואר חלק מתארו הרשמי של המונרך הבריטי ונושא אותו צ'ארלס השלישי.
התואר מופיע על כל מטבעות הממלכה המאוחדת בצורת הקיצור "**F D**" או "**FID DEF**" מאז שנת 1714. בשנת 1849, בתקופת שלטונו של המלך ג'ורג' הראשון הוחלט להוריד את הקיצור ממטבע הפלורין, אולם בעקבות מחאה רבה הושב התואר למטבע.

במרבית ממלכות חבר העמים הבריטי המונרך אינו נושא את התואר, ובמקום מילות התואר נקרא המונרך "בחסד האל" ("by the Grace of God"). בחלק ממדינות חבר העמים הבריטי פסק השימוש בתואר בשל הפיכתן לרפובליקות (דרום אפריקה ואירלנד), ובפקיסטן פסק השימוש בתואר בשנת 1953 בשל היות המדינה מוסלמית (בעוד שהתואר מתייחס למגן האמונה הנוצרית).

רק בממלכה המאוחדת, קנדה וניו זילנד נושא המונרך את התואר "מגן האמונה".

שימוש בצרפתית
-------------

בשנת 1811 בעת שאנרי כריסטוף הכריז על עצמו כמלך האיטי הוא קרא לעצמו בתואר "*Défenseur de la Foi*" - "מגן האמונה" בצרפתית.

כמו כן, התואר בצרפתית מהווה חלק מתוארו הרשמי של צ'ארלס השלישי מלך קנדה, מאחר שבקנדה השפה הצרפתית היא שפה רשמית.

קישורים חיצוניים
----------------

* מגן האמונה באתר האנציקלופדיה הקתולית
* מגן האמונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תוארי שליטי האיטי
**מגן אסטרטגי** הוא תפקיד ארגון ומנהלה בצבא הגנה לישראל, השייך למערך ההגנה הקרקעית. תפקיד זה נמצא בחיל האוויר הישראלי ובחיל הים. ההכשרה הראשונה לתפקיד החלה בשנת 2013.

על התפקיד
---------

לאחר שנערכה בדיקה מקיפה בתחום האבטחה, הוחלט להחליף את תפקיד מאבטחי המתקנים ולשכלל את תפקידם לתפקיד זה. מטרת התפקיד היא לשמש הגנה על נכסים אסטרטגיים למדינת ישראל שנמצאים בבסיסי צבא הגנה לישראל השונים. התפקיד כולל מגוון מקצועות, ביניהם מפקדי כיתות, קציני הגנ"ק ומפעילות מכלול הגנ"ק. ההכשרה לתפקיד זה התבצעה לראשונה ביוני 2013 בחיל הים ובדצמבר באותה שנה בחיל האוויר הישראלי.

בחיל האוויר הישראלי תפקיד זה נחשב כתומך לחימה, לכן הוא דורש פרופיל 64 ומעלה, לעומת חיל הים שבו התפקיד דורש פרופיל 45 ומעלה בלבד. המתאימים לתפקיד עוברים כנס בו מסבירים על התפקיד ומבצעים ראיון אישי. מסלול התפקיד כולל טירונות רובאי 03 והכשרה של שישה שבועות, שבחיל האוויר הישראלי מתבצעת בביסל"ח 314.

במסגרת ההכשרה בביסל"ח 314 החיילים עוברים תוכני שדאות, קליעה, אימוני שטח פתוח, תרגולות והדמיות תרחישי הגנ"ק וניתוחי אירוע. בסיומה הם מוכשרים לרובאי 03 ומשובצים לבסיסים שונים: חיילי חייל האוויר הישראלי משובצים לבסיסי זרוע האוויר, ואילו חיילי חייל הים משובצים לבה"ד חיל הים. במסגרת התפקיד החיילים מחולקים לכיתות כוננות, דרכן הם מבצעים משימות מבצעיות יזומות, מסכלים איומים, עושים מארבים ועוד.

במהלך השירות בתור **מגן אסטרטגי** ניתן לצאת לקורסים בתפקידים שונים, ביניהם פיקוד, מפעילי חדר כושר ומדריכי קרב מגע.

ראו גם
------

* מערך ההגנה הקרקעית

קישורים חיצוניים
----------------

* מגן אסטרטגי, באתר יחידת מיטב

הערות שוליים
------------

1. ↑  מתן מלמד, חיל הים משנה את מערך האבטחה בבסיסים, באתר חיל הים, 10 ביוני 2013
2. 1 2 3  אליה לויטן, מגנים על החיל, באתר חיל האוויר הישראלי, 10 במאי 2016
3. ↑  מגן אסטרטגי, באתר חיל האוויר הישראלי
4. ↑  מגן אסטרטגי, באתר חיל הים
5. ↑  מגן אסטרטגי, באתר יחידת מיטב
**מגנאפינה** (שם מדעי: ***Magnapinna***) הוא סוג של דיונון מהסדרה דיונוני רחף שהוא הסוג היחיד מהמשפחה **מגאפיניים** (Magnapinnidae), הקרובה מעט ללוליגיים. דיונון זה הוא שוכן מצולות החי בכל האוקיינוסים ובעיקר באוקיינוס השקט והאוקיינוס האטלנטי. נמצאו רק פרטים בודדים מהסוג.

הדיונון הוא בעל מעטפת גלימה דמוית-כנפיים שבקצוותיה ישנם זרועות דקות וחוטיות ארוכות בהרבה מכל אורך הדיונון. האורך השלם שלו יכול להגיע עד לאורך 7-8 מטרים. הדיונון יכול לשכון במצולות של מעל 4.5 קילומטרים מתחת פני הים ולא ידוע הרבה על חייו.

מדענים מעריכים שהדיונון משתמש בזרועותיו הארוכות כדי לחטט לאורך קרקעית הים בחיפוש אחר מזון ובינתיים לעמוד על המשמר מטורפים. אפשרות נוספת היא שהזרועות עוזרות לו לתפוס טרף ממארב בדומה לזרועות גמל שלמה.

### מינים

לא כל המינים מוסכמים על כל החוקרים. המינים העיקריים הם:

* *Magnapinna atlantica*
* *Magnapinna pacifica*
* *Magnapinna talismani*
* *Magnapinna sp. B*
* *Magnapinna sp. C*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מגנאפינה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NCBI
* GBIF
 |
**פיודור אלכסנדרוביץ' פוגורלוב** (ברוסית: **Фёдор Александрович Погоре́лов**; נולד ב-23 במאי 1982, לנינגרד) הוא מנחה ושדרן טלוויזיה ורדיו רוסי, עיתונאי, פרשן כדורגל, מוזיקאי ומדריך טיולים.

ביוגרפיה
--------

נולד וגדל בסנקט פטרבורג. במהלך לימודיו החליף שלושה בתי ספר. בשנת 1999 נכנס לאוניברסיטת סנקט פטרבורג בפקולטה לסוציולוגיה וסיים עם תואר בסוציולוגיה של ידע וסוציולוגיה של המדע.

בשנת 2003 עבד בערוץ 5 עבד ככתב שבועי בתוכנית "שבוע בעיר הגדולה", היה תסריטאי ועורך ראשי של תוכנית "שכבת התרבות" יחד עם לב לורייה, כתב התוכנית "בוקר בעיר הגדולה" וכן עורך לתוכנית "ארץ גדולה. ספורט".

בין 2004 ל-2006 הגיש וערך את תוכנית הכדורגל "12 שחקנים" בערוץ 5 ומינואר עד אוגוסט 2006 היה מנהל יחסי הציבור של מועדון הכדורגל "זניט". מ-2007 עד 2016 היה עורך ראשי בתחנת הרדיו רדיו זניט. ערך את התוכניות "הערות בשוליים" ו"החמרה בכדורגל". בשנים 2009–2014 היה מחבר מגזין PROZENIT, שהיה מגזין רשמי של מועדון הכדורגל זניט.

בשנת 2010 הפך לחבר בלהקה "יסט, יסט, יסט" וניגן בגיטרה. בשנת 2010, הוא הפיק את הסרט התיעודי "השם שלנו הוא זניט" על מועדון הכדורגל זניט. בשנים 2011–2013 חזר לערוץ 5 והנחה את תוכנית הטלוויזיה בוקר בחמש. מדי פעם פרשן משחקים של "זניט" בערוץ הטלוויזיה "100TV".

מאז 2012 הוא חבר באיגוד העיתונאים של סנקט פטרבורג ומחוז לנינגרד. בשנת 2012 עמד בראש מערכת המהדורה המעודכנת של המגזין של המועדון "זניט שלנו". עד דצמבר 2018 היה בעלים משותף של הבר "הו, ספורט!". בעונת הכדורגל 2017/18 היה מנחה בערוץ 78 ושימש פרשן במשחקי טוסנו וזניט. בעונת 2016/17 פרשן כמה ממשחקיה של זניט בערוץ הטלוויזיה נאש פוטבול.

מאז 2019, הוא מדריך ובעלים משותף של "דון השקט", סוכנות טיולים. מאז 2019 הוא ראש מחלקת הספורט באתר פונטנקה והוא מנחה שותף בתוכנית היוטיוב "התוכנית העצובה על כדורגל".

### חיים אישיים

אחיו הבכור מקסים מאז 2012 עבד כמנכ"ל ערוץ 100TV. הוא עבד גם כראש המטה של נשיא התאחדות הכדורגל הרוסית תחת סרגיי פורסנקו, המשנה למנכ"ל NMG, עבד כסמנכ"ל ב"גזפרום טרנסגז סנקט פטרבורג", שימש כמנהל מחלקת המשפטים של הסניף הפטרבורגי של תאגיד PricewaterhouseCoopers. עמד בראש סוכנות שיווק הספורט "iSport" והחל משנת 2021 כמנהל המחלקה לפיתוח כדורגל נוער במועדון הכדורגל "זניט".

ספריו
-----

* 2008 — «„Зенит": 17 ступеней к Кубку УЕФА» — Издательство: Амфора, Серия: Амфора-спорт, Амфора, 2008 г. 140 c. твердая обложка, ISBN 978-5-367-00795-4.
* 2009 — «Как возрождали „Зенит"» — Издательство: Амфора, Серия: Амфора-спорт, Амфора, 2009 г. 320 c. твердая обложка, ISBN 978-5-367-00874-6.

פילמוגרפיה
----------

* 2010 – השם שלנו הוא זניט, «Наше имя — Зенит» (מפיק)

קישורים חיצוניים
----------------

* פיודור פוגורלוב, ברשת החברתית טוויטר
* פיודור פוגורלוב, ברשת החברתית אינסטגרם
* פיודור פוגורלוב, ברשת החברתית VK
* פיודור פוגורלוב, באתר Fontanka.ru

הערות שוליים
------------

1. ↑  Дети, футбол и феминизм. Фёдор Погорелов
2. ↑  «Золотое перо-2011»
3. ↑  Грустная Передача о Футболе
4. ↑  Гендиректором 100ТВ стал Максим Погорелов, главредом — Алексей Васильев
5. ↑  Бывший директор «100 ТВ» Максим Погорелов возглавил аппарат президента «Зенита»
6. ↑  Максим Александрович Погорелов