recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מגדים** הוא ביטאון לענייני מקרא היוצא לאור על ידי הוצאת תבונות של המכללה האקדמית הרצוג. כתב-העת, הרואה אור פעם-פעמיים בשנה, הוא אחד מכתבי-העת העבריים הפעילים הבודדים שמוקדשים רובם ככולם למאמרים העוסקים בהיבטים שונים של התנ"ך (יחד עם "בית מקרא" ו"שנתון לחקר המקרא והמזרח הקדום").

"מגדים" התחיל לצאת לאור בשנת 1986, ועד לשנת 2016 הופיעו חמישים וששה גיליונות ובהם 359 מאמרים. העורך הראשי (נכון לשנת תשע"ו) הוא ד"ר יושי פרג'ון, ולצידו עורכים הרב ד"ר אברהם שמאע והרב יובל שרלו. עם חברי המערכת הרחבה נמנים פרופ' יוסף עופר ראש המחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן; פרופ' יהונתן יעקבס, פרופ' אליהו עסיס, דיקן הפקולטה למדעי היהדות באוניברסיטת בר-אילן; הרב יעקב מדן ראש ישיבת הר עציון; הרב ד"ר יואל בן נון, ואישים אחרים מהציונות הדתית. בין הכותבים ל"מגדים" - חוקרי מקרא, מרצי המכללות וסטודנטים מתקדמים, בעיקר מישיבת הר עציון, ממכללת הרצוג ומשלוחותיה. 

הקו המנחה של "מגדים" הוא שמירה על האיזון בין רמה אקדמית נאותה מחד ופניה לציבור אמוני משכיל מאידך. אי-לכך, הנושאים הפופולריים ביותר של מאמרי כתב-העת הם ניתוח ספרותי של התנ"ך והפרשנות היהודית למקרא, המאפשרים אימוץ גישות מחקריות ללא הצורך להתמודד עם סוגיות טעונות כמו תורת התעודות. המאמרים המתפרסמים ב"מגדים" עוברים ביקורת עמיתים ועריכה קפדניות, שנועדו לשמור על הרמה הגבוהה של כתב העת. כתב העת מוכר ככתב עת שפיט.

רובם הגדול של מאמרי מגדים (52 הגליונות הראשונים), הועלו לאתר של הוצאת תבונות והם זמינים לקריאה ללא תשלום.

ביקורת
------

על אף המאמץ להימנע מסוגיות מחקריות הסותרות את עיקרי האמונה הדתית, הפך כתב-העת (לצד המכללה והישיבה שהוא מייצג) למטרת התקפתם של אישים מן הציבור החרדי לאומי ("חרד"לי"). אחד משיאי המחלוקת אירע בשנת תשס"ב, בוויכוח שזכה לכינוי "תנ"ך בגובה העיניים".

ביקורת נוספת שהובעה נגד כתב-העת נוגעת להסתמכות מצומצמת מדי של חלק מכותביו על ספרות מחקר לועזית.

קישורים חיצוניים
----------------

* מאמרים מעלוני "מגדים", באתר מכללת הרצוג
* מגדים, באתר OCLC (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מגדים, אודות כתב העת, באתר מכללת הרצוג
2. ↑  רשימת כתבי עת שפיטים בעברית על פי הות"ת, מעודכן לינואר 2020.
**וילהלם זאוטר** (בגרמנית: **Wilhelm Sauter**‏; 1 באפריל 1896 – 27 ביוני 1948) היה צייר גרמני, שנודע במיוחד בזכות ציורי המלחמה שלו.

ביוגרפיה
--------

לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר נסע להיידלברג בשנת 1913 במטרה להיות מורה לחינוך באמנות.

לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא הפך לחייל בגדוד החי"ר הגרמני מספר 169 בלהאר בשנת 1915. שנה לאחר מכן, הוא הוצב בסום ליד סרה. הוא נקבר בחיים על ידי פגז ארטילרי ואיבד חלקית את חוש השמיעה. חוויות המלחמה שלו הפכו מאוחר יותר לבסיס ליצירותיו המפורסמות ביותר.

לאחר שהות בבית החולים הצבאי הוא הועסק בבית הספר היסודי בברוכסל. בשנים 1918 עד 1920 למד בבית הספר לאמנויות בקרלסרוהה. בין מוריו היו קרל אייט, אוגוסט גרו, וולטר קון ופרידריך פהר.

לאחר סיום לימודיו היה מורה בבית ספר בוילינגן, ברוכסל, קרלסרוהה, ויינהיים ולדנבורג. ביוזמתו של הנס תומה התקיימה התערוכה הראשונה של עבודותיו של זאוטר במוזיאון האמנות של קרלסרוהה.

בשנות העשרים וילהלם זאוטר התחתן.

יצירה
-----

וילהלם זאוטר יצר הרבה דיוקנאות, קטעי אמנות נוף ותמונות של חיילים במצבים שונים. הוא השתמש בטכניקת הציור וכן בציור תחריטים. ציורי המלחמה שלו משכו את תשומת ליבם של הנאצים. תמונותיו הוצגו בתערוכות שונות, כמו בתערוכת האמנות הרואית בברלין בשנת 1935, בתערוכת התרבות של מחוז באדן בשנת 1937, מספר פעמים בתערוכת האמנות הגרמנית הגדולה במינכן או בביאנלה בוונציה בשנת 1942. ציורי המלחמה שלו בתקופה זו פחות עגומים אך הרואיים יותר מיצירותיו הקודמות.

המוזיאון הצבאי באדן בקרלסרוהה רכש כמה מעבודות של זאוטר, כמו גם אדולף היטלר ופריץ טוד.

בשנת 1939 הוענק לווילהלם זאוטר פרס התרבות המחוזית.

בשנת 1941 מונה לפרופסור באקדמיה לאמנויות יפות, בקרלסרוהה, הוא עבד שם עד 1945.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וילהלם זאוטר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Wilkendorf, Fritz: Der Kriegsmaler Wilhelm Sauter (The war painter Wilhelm Sauter), in: Ekkhart - Jahrbuch für den Oberrhein (Ekkhart – Almanac for the Upper Rhine area), Volume 24, G. Braun Publishing, Karlsruhe 1943, p. 26–37
2. ↑  Die Großen Deutsche Kunstausstellungen 1937 – 1944/45, www.gdk-research.de
3. ↑  Staatliche Akademie der Bildenden Künste Karlsruhe, www.kunstakademie-karlsruhe.de

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1012299767
* RKD: 69872
* VIAF: 170971294
* WorldCat: viaf-170971294

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"וילהלם זאוטר"**.
**הלנה הולצמן** (בגרמנית: **Helene Holzman**;‏ 30 באוגוסט 1891, יינה – 25 באוגוסט 1968) הייתה אמנית, ציירת, סופרת וחסידת אומות העולם מגרמניה.

קורות חיים
----------

הולצמן הייתה בתם של זוג רופאים תושבי יינה, זיגפריד שפסקי (אנ') ואשתו, מרגרטה לבית קוך (Koch). ב-1908 למדה בבית הספר לציור של הצייר האקספרסיוניסטי הגרמני אריך קויטן (גר') ואחיו פריץ ביינה, יחד עם אוטו הרביג (גר') וקלרה הרנק (גר'), שלימים הפכו אף הם לציירים (הרנק הייתה לימים אמם של ארוויד הרנק (אנ'), מתנגד הנאצים שנרצח, ופלק הרנק (אנ'), מתנגד הנאצים אף הוא). את פעילות בית הספר מימנה קרן קרל צייס (אנ'), שאחד ממיופי הכוח שלה עד 1907 היה אביה של הולצמן.

לאחר מכן הייתה הולצמן, כמו קלרה הרנק, מורה ומתורגמנית, וכן מוכרת ספרים. היא נישאה למוכר הספרים היהודי מקס הולצמן והשניים עברו לקובנה עם שתי בנותיהם, מרי ומרגרטה. בקובנה ניהל הולצמן בית דפוס וחנות ספרים. בית הדפוס שלו התמחה בפרסומים בשפות זרות.

### פעילותה להצלת יהודים בתקופת השואה

לאחר הכיבוש הגרמני בקיץ 1941, נרצחו בעלה של הולצמן, מקס, ובתה הגדולה מרי על ידי הגרמנים ובעלי בריתם. הולצמן שיתפה פעולה עם מספר נשים שניסו להציל ילדים יהודים מגטו קובנה. חלק מהיהודים שהצילה הולצמן היו מוכרים לה מלפני המלחמה, וחלקם היו זרים לה. הולצמן נתנה שיעורים פרטיים והיא ובתה מרגרטה השתמשו במשכורותיהן כדי לקנות אוכל ליהודים שהיו אסירים בגטו קובנה. בין היתר סייעו השתיים לאדווין גייסט, מלחין יהודי, שמאוחר יותר הצליח לצאת מהגטו באמצעות שתדלנותה של מאהבתו של הלמוט ראוקה, ממפקדי הגטו הגרמניים שאף פיקד על רצח המוני של חלק מיהודי הגטו ב-28 באוקטובר 1941 בפורט התשיעי. מאוחר יותר נתפס גייסט ונרצח. להולצמן סייעה חסידת אומות העולם אולגה דאוגובייטנה (Olga Dauguvietenė).

### לאחר מלחמת העולם השנייה

אחת מהנערות היהודיות שניצלה בידי הולצמן, פרומה קוצ'ינסקיינה (Kučinskienė) לבית ויתקין, אומצה על ידה לאחר המלחמה, משהתגלה שהיא נותרה יתומה ובודדה עקב רצח כל בני משפחתה.

בשנת 1965 עזבו הולצמן ומרגרטה את ליטא ועברו לגור בגרמניה. בשנת 1966 ביקרה הולצמן בישראל וזכתה לקבלת פנים חמה מהיהודים שהצילה.

בשנת 1968 נפגעה הולצמן בתאונת דרכים ומתה מפצעיה.

הנצחה
-----

בשנת 2000 הונצחו קורותיה של הולצמן בשנות הכיבוש הגרמני של ליטא בספר "הילד הזה נועד לחיות" (Dies Kind soll leben) שכתבו בתה מרגרטה וריינהרד קייזר (גר').

בשנת 2005 הכיר יד ושם בהולצמן כחסידת אומות העולם.

קישורים חיצוניים
----------------

* הלנה הולצמן, באתר "יד ושם" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260080405171
* BIBSYS: 4070734
* BnF: cb14431860b (data)
* GND: 122236343
* ISNI: 0000 0001 0887 0826
* LCCN: n97004436
* NKC: jo2012732419
* RKD: 216853
* SELIBR: 272919
* SUDOC: 086303996
* VIAF: 34675539
* WorldCat: lccn-n97004436

 |
הגאלי המתאבד, מוצג כיום בפאלאצו אלטמפס.
**גני סאלוסטיוס** (בלטינית: **Horti Sallustiani** - "הורטי סאלוסטיאני") הם גנים שהוקמו על ידי ההיסטוריון הרומאי סאלוסטיוס.

הגנים המעוצבים נבנו בצפון מערב העיר רומא, באזור שלימים הפך לרובע השישי של רומא בתקופת אוגוסטוס, בין גבעת פיניקיאן לגבעת הקווירינל, ובסמוך ל"ויה סאלאריה" ולימים גם לפורטה סאלאריה.

כיום האזור בו ניצבו הגנים - אזור "סאלוסטיאנו" - משמר את השם המקורי של המקום.

היסטוריה
--------

שטח הגנים נרכש על ידי סאלוסטיוס ככל הנראה ממשפחתו של יוליוס קיסר במאה הראשונה לפנה"ס. סאלוסטיוס, שהתעשר במהלך כהונתו כמושל פרובינקיית "אפריקה", הקים את הגנים לרווחת משפחתו. הגנים נותרו בבעלות משפחתו של סאלוסטיוס עד תקופת שלטונות של הקיסר טיבריוס אשר רכש את הגנים. הקיסר נרווה נפטר באחת הווילות שבגן בשנת 98. הגנים נהרסו במהלך ביזת רומא על ידי הגותים בשנת 410.
במהלך המאה ה-17 רכש לודויקו קרדינל לודוויזי, אחיינו של האפיפיור גרגוריוס החמישה עשר את שטח הגנים, והקים בהם את וילה לודוויזי. במהלך הקמת הוילה התגלו שרידי הגנים ופסלים רבים שניצבו בהם.

תיאור הגנים
-----------

הגנים כללו מקדשים רבים וביתנים רבים, בהם מקדש לאלה ונוס, היפודרום ונימפאום. כמו כן הוצבו גנים פסלים רבים, אובליסק מצרי שהיה למעשה העתק רומי ולא אובליסק מצרי מקורי. אובליסק זה ניצב כיום בחזית כנסיית טריניטה דאי מונטי בראש המדרגות הספרדיות. בין היצירות שהתגלו בגנים ניתן למנות את כד בורגזה, שהתגלה במאה ה-16 ומוצג כיום במוזיאון הלובר, את "הגאלי הגוסס" ואת "הגאלי המתאבד" וכן את כס לודוויזי שהתגלה בשנת 1887 ואת כס בוסטון שהתגלה בשנת 1894.

* הניובידית הפצועה, שהתגלתה באתר בשנת 1873 (מוצגת כיום במוזיאון הלאומי הרומאי)הניובידית הפצועה, שהתגלתה באתר בשנת 1873 (מוצגת כיום במוזיאון הלאומי הרומאי)
* כד בורגזהכד בורגזה
* הגאלי הגוסס המוצג במוזיאון הקפיטוליניהגאלי הגוסס המוצג במוזיאון הקפיטוליני
* כס לודוויזי (מוצג בפאלאצו אלטמפס)כס לודוויזי (מוצג בפאלאצו אלטמפס)

הקיסר אורליאנוס, שהתגורר במבנים שבגנים, בנה בגנים את אכסדרת מיליאנסיס (בלטינית: porticus Miliarensis) אשר שימשה אותו לאימונים אישיים ולאימון סוסיו. אכסדרה זו, שמשמה עולה שאורכה היה 1,000 צעדים, לא נתגלתה, וייתכן שלא התקיימה, ומדובר באכסדרה שהייתה חלק מהדומוס אורוס.

ראו גם
------

* גני לוקולוס
* גני למיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גני סאלוסטיוס** בוויקישיתוף
* סמיואל בול פלאטנר, **מילון טופוגרפי של רומא העתיקה**, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1929

הערות שוליים
------------

1. ↑  היסטוריה אוגוסטה, חיי אורליאנוס, 49

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007535177405171
* GND: 4266640-5
* VIAF: 1708149108440068780007
* WorldCat (עם VIAF): 1708149108440068780007

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**נדב אשכר** (נולד ב-4 באוקטובר 1974) הוא דיפלומט ישראלי, אשר בין היתר כיהן כשגריר ישראל בווייטנאם ובלאוס.

ביוגרפיה
--------

אשכר הוא בוגר לימודים לתואר ראשון ביחסים בינלאומיים ותקשורת באוניברסיטה העברית. למד סינית-מנדרינית באוניברסיטה הלאומית הטאיוואנית הרגילה בטייפה (2002–2003).

החל לעבוד במשרד החוץ ב-2001. עבד במחלקת ירדן וכסגן מנהל קורס צוערים. שירת כמזכיר שני ודובר בשגרירות ישראל בבייג'ינג
(2003–2007). לאחר מכן כיהן כאחראי על סין, קוריאה ומונגוליה במחלקת אסיה במשרד החוץ (2007–2010). בשנים 2010–2014 היה סגן ראש הנציגות בשגרירות ישראל בפולין. שירת כמתאם היחסים הבין-פרלמנטריים עם אירופה באגף הבינלאומי של הכנסת (2014–2015) וכמנהל קורס הצוערים (ביחד עם אילנה שטיין) (2015–2016). לאחר מכן כיהן כמנהל מחלקה 1 (אסיה וצפון אמריקה) במרכז למחקר מדיני במשרד החוץ.

בנובמבר 2016 מונה לשגריר ישראל בווייטנאם ובלאוס והחל את שירותו שם בקיץ 2017. הוא סיים את כהונתו ביולי 2022.

אשכר נשוי ואב לשתי בנות ובן.

קישורים חיצוניים
----------------

* נדב אשכר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* על השגריר, באתר שגרירות ישראל בווייטנאם
* נדב אשכר, בדף קורס ל"ב של צוערי משרד החוץ
* אתר למנויים בלבד איתמר אייכנר, 6 שנים אחרי המרמרה: שגריר חדש בטורקיה, באתר "ידיעות אחרונות", 15 בנובמבר 2016
* איתמר אייכנר, אורז ניצב וצעד תימני: חגיגה ישראלית בווייטנאם, באתר ynet, 3 בנובמבר 2018
* מיכאל טוכפלד, פלא ישראלי: הפטנט לגידול אורז שמשגע את וייטנאם, באתר מקור ראשון, 20 בדצמבר 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑   ציוץ של נדב אשכר ברשת החברתית אקס (טוויטר), 30 ביולי 2022
2. ↑  Vongphachanh, Manyphone (2022-07-11). "Interview with Israeli Ambassador to Laos, Mr. Nadav Eshcar". *the Laotian Times* (באנגלית). נבדק ב-2022-08-11.
**ברטי אוחיון** (נולד בשנת 1953) הוא ניצב בדימוס של משטרת ישראל.

ביוגרפיה
--------

אוחיון נולד בקזבלנקה שבמרוקו, בגיל שמונה וחצי עלה עם משפחתו לישראל. התגורר בשכונת קטמון ט' בירושלים ולמד בתיכון הדתי "מעלה".

בשנת 1971 התגייס לצה"ל לחיל השריון ושירת כתותחן טנק. בשנת 1973 היה חניך בקורס מפקדי טנקים במחנה שבטה, עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, סגל וחניכי הקורס אורגנו לגדודים לוחמים, ואוחיון שובץ לתפקיד תותחן בצוות טנק מגח בגדוד 79 של חטיבה 14. במהלך המלחמה השתתף בין היתר בכיבוש החווה הסינית. על שירותו במלחמה כתב בספרו "נשארנו שם". לאחר המלחמה יצא בשאלה. בהמשך הדריך בבית ספר לתותחנות שריון שבג'וליס ואחר כך שימש כמדריך בקורסי הסבה לשריון. בשנת 1974 יצא לקורס קצינים. לאחר שהוסמך לקצין שימש כמפקד מחלקה, כסמ"פ וכמפקד פלוגה בגדוד 46 של חטיבה 401.

עם שחרורו מצה"ל בדרגת סרן בשנת 1976 התגייס לשורות משטרת ישראל. בין התפקידים בהם החזיק לאורך השנים: סגן מפקד ומפקד משטרת רחובות, קצין אגף מבצעים מרחב שפלה, סגן מפקד ומפקד מרחב שרון, ראש מנהל תנועה ארצי, סגן ראש אגף התנועה, סגן מפקד מחוז דרום, ראש מנהלת ההגירה וראש אגף מבצעים (2004 – 2008). בעקבות פרסום דו"ח ועדת אור מונה לראש צוות לגיבוש תוכנית ליישום המלצות הוועדה בכל הנוגע לעבודת המשטרה במגזר הערבי.

בספטמבר 2006 האשים את ניצב גבי גל שהתבטא נגדו בגזענות.

לאחר שחרורו הקים חברה לייעוץ בנושאי אבטחה והערכות למצבי חירום. הוא משמש מדריך טיולים במרוקו וחיבר שני ספרים בנושא.

אוחיון בעל תואר ראשון בהיסטוריה ותואר שני בחינוך והוראה. כמו כן בוגר קורס פיקוד ומטה של משטרת ישראל.

לקריאה נוספת
------------

* ברטי אוחיון, **נשארנו שם: סיפורו של גדוד 79 בקרבות התעלה והפריצה אל "החווה הסינית" במלחמת יום כיפור**, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2008

הערות שוליים
------------

1. ↑  דו"ח המשרד לביטחון פנים ליישום המלצות ועדת אור
2. ↑  "אל תדבר כמו צ'חצ'ח" באתר nrg

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007313807205171
* ISNI: 0000 0000 7724 0847
* LCCN: no2010027610
* VIAF: 107441416
* WorldCat: lccn-no2010027610

 |
**הית'ר מקדונלד** (באנגלית: **Heather Ann McDonald**; נולדה ב-14 ביוני 1970) היא סטנדאפיסטית, שחקנית וסופרת אמריקאית. נולדה וגדלה בדרום קליפורניה, היא ידועה בהופעותיה בתוכנית הטוק שואו "Chelsea Lately" בערוץ E!. היא הייתה אחת משמונת הכותבים בתוכנית והשתתפה במערכונים וקטעים. היא המנחה של הפודקאסט העוסק בתרבות הפופ "Juicy Scoop with Heather McDonald". ספרה הראשון, ספר זיכרונות משנת 2010 של שנותיה בקולג' בשם "You'll Never Blue Ball in This Town Again: One Woman's Painfully Funny Quest to Give It Up", נכנס לרשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס.

בשנת 2015 היא הייתה מנחת תוכנית טלוויזיה All About Sex ביחד עם מריסה ג'ארט וינוקור. התוכנית ירדה לאחר כחודש.

ב-5 בפברואר 2022, מקדונלד התמוטטה על הבמה במהלך הופעה חיה בטמפה, אריזונה. היא פונתה לבית חולים וטופלה בשל שבר בגולגולת. כאשר התמוטטה הקהל בהופעה צחק משחשב שמדובר בחלק מהמופע ומשום שהתמוטטה בדיוק לאחר שאמרה שהיא "מחוסנת שלוש פעמים ושלא קרה לה כלום ושישו כנראה אוהב אותה הכי הרבה".

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הית'ר מקדונלד
* הית'ר מקדונלד, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* הית'ר מקדונלד, ברשת החברתית אינסטגרם

* הית'ר מקדונלד, ברשת החברתית טיקטוק

* הית'ר מקדונלד, סרטונים בערוץ היוטיוב

* הית'ר מקדונלד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  רשימת רבי המכר, באתר הניו יורק טיימס
2. ↑  כתבה, באתר פוקס ניוז
3. ↑  כתבה, באתר MSN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2012072771
* VIAF: 287921616
* WorldCat: lccn-n2012072771

 |
צעיר פותח פה בתנוחת איום 
**תחמס אירופי** (שם מדעי: *Caprimulgus europaeu*) הוא מין של עוף לילי ממשפחת התחמסיים החי באירופה, אסיה ואפריקה ומגיע גם לישראל.

מאפיינים
--------

לתחמסים אלה ולקרוביהם בסוג תחמס יש זיפים קשים סביב המקור, כנפיים ארוכות וצרות, אצבע אמצעית משוננת דמוית מסרק ודוגמת נוצות מנומרת, המסייעת להסוואה. לזכרים ולפעמים גם לנקבות יש כתמים לבנים על הכנפיים והזנב המכונים "איתותים". 

תיעוד המאובנים לקוי, אך סביר להניח שתת-המינים התמיינו כאשר הטמפרטורה העולמית עלתה במהלך 10,000 השנים האחרונות. 

ישנם שישה תת-מינים מוכרים, המפגינים גרדיאנט קל של שינוי: באזור המזרחי הגודל הממוצע קטן יותר, הניצוי בהיר יותר ולזכרים איתותים לבנים גדולים יותר. באזורי החפיפה בין תת-המינים קיימים מופעי ביניים.

התחמס האירופי ניזון ממגוון נרחב של חרקים מעופפים, אותם הוא תופס בשעת מעופו, לעיתים קרובות ממעוף קצר מענף. התחמס מסתמך על חוש הראייה בשעת הציד, על ידי זיהוי צל הטרף מול שמי הלילה. עיניי התחמס גדולות יחסית ובעלות שכבה מחזירת אור אשר משפרת את ראיית הלילה. נראה שהתחמס לא מסתמך על חוש השמיעה באיתור טרף ואינו משתמש באקולוקציה. התחמס שותה ומתרחץ תוך כדי תעופה.

אף על פי שהתחמס האירופי חשוף לטפילים ולטריפה, האיומים העיקריים על הישרדות המין הם אובדן בית גידול, הפרעה וירידה בכמות הטרף עקב שימוש בחומרי הדברה. על אף הירידה בכמות האוכלוסייה, מסווג המין על ידי IUCN כ"ללא חשש", בשל מספר הפריטים הגדול ואתרי רבייה נרחבים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תחמס אירופי** בוויקישיתוף
* תחמס אירופי, באתר ITIS (באנגלית)
* תחמס אירופי, באתר NCBI (באנגלית)
* תחמס אירופי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* תחמס אירופי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* תחמס אירופי, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תחמס אירופי באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007283347005171
* BnF: cb13506092c (data)
* GND: 4415751-4
* LCCN: sh85020006
* SUDOC: 050192183

 |
שחזור אפשרי של טרילוביט מסוג *Olenoides*.
שחזור של טרילוביטים
**טרילוביטים** (שם מדעי: *Trilobita*; מילולית: "בעלי שלוש אונות") היא מחלקה נכחדת של פרוקי-רגליים ימיים שהתקיימו בעידן הפלאוזואיקון בלבד, לפני כ-526 עד 250 מיליוני שנים. מחלקה זו שגשגה בקמבריון ובאורדוביק והלכה והצטמצמה במספר מיניה עד שנעלמה בסוף הפלאוזואיקון.

קבוצת הטרילוביטים היא אחת הקבוצות הנכחדות הידועות ביותר לצד הדינוזאורים. ממצאי מאובנים של טרילוביטים מתקופת הקמבריון התחתון, מעידים על המגוון הגדול של טרילוביטים שהתקיימו ועל תפוצתם הגאוגרפית הרחבה. בגלל המגוון הרחב שלהם והשלד החיצוני הנשמר היטב כמאובן, הותירו אחריהם הטרילוביטים מאובנים רבים של כ-17,000 מינים שונים הידועים למדע אשר התקיימו לאורך הפלאוזואיקון. למאובני הטרילוביטים חשיבות רבה למחקר בתחומי הביוסטרטיגרפיה, הפלאונטולוגיה וטקטוניקת הלוחות. בין היתר סייעו ממצאי הטרילוביטים בהערכת קצב היווצרות המינים (ספציאציה) במשך הפיצוץ הקמבריוני של תקופת הקמבריון, וזאת מאחר שהטרילוביטים היא הקבוצה המגוונת ביותר של בעלי חיים הידועים ממאובנים מתקופת תחילת הקמבריון, וקל לזהותם הודות למורפולוגיה המורכבת שלהם שנשמרה היטב במאובנים.

הטרילוביטים השונים חיו באופן שונה: חלקם חיו בקרקעית הים ומילאו תפקיד אקולוגי של טורפים, אוכלי נבלות או ניזונו ממזון שסיננו במים; אחרים שחו וניזונו מפלנקטון, ואילו אחרים פיתחו כנראה קשרים סימביוטיים עם חיידקי גופרית, שמהם הפיקו מזון. הגדול שבהם היה האיסוטלוס שהגיע לאורך 700 מ"מ.

גופם של הטרילוביטים היה מחולק לשלושה חלקי גוף, ראש, חזה-בטן, וזנב ולשלוש אונות אורך. לכל פרק של חזה-בטן היה מחובר זוג רגליים אשר בעזרתן הלך, שחה והתחפר. בראשם היו קבועות זוג עיניים ולחיים שבקצותיהן היה קוץ שפנה לאחור. הם חיו על קרקע ים חולית או בוצית במים רדודים, ואורך גופם היה בין 2–60 ס"מ. רבים מהם יכלו להתכדר לשם התגוננות כמו הטחביות.

סדרות הטרילוביטים
-----------------

* Agnostida
* Asaphida
* Corynexochida
* Harpetida
* Nectaspida
* Redlichiida
* Lichida
* Odontopleurida
* Phacopida
* Proetida
* Ptychopariida

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טרילוביטים** בוויקישיתוף
* טרילוביטים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* טרילוביטים, באתר GBIF (באנגלית)
* טרילוביטים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* טרילוביטים, דף שער בספרייה הלאומית
* יוגב ישראלי, מיני טרילוביטים, שחיו לפני כ-490 מיליון שנה, התגלו בתאילנד, באתר ynet, 27 בנובמבר 2023

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548878405171
* LCCN: sh85137533
* LNB: 000311793
* NDL: 00570196
* NKC: ph126745

 |
**קטב מרירי** הוא הרכב מוזיקה ניסיונית ישראלי, המתמקד בהלחנה וביצוע של שירי משוררים, לצד יצירות אינסטרומנטליות אבסטרקטיות. הלהקה נקראת על שם קֶטֶב מְרִירִי, שד המוזכר במקרא, באגדה ובהלכה היהודית.

היסטוריה
--------

ההרכב הוקם ב-2008 בתל אביב על ידי חיים רחמני, שי לוינשטיין ויהוא ירון ופועל במסגרת קבוצת גושפנקא.

במאי 2008 יצא לאור אלבום הבכורה שלהם, "קטב מרירי". חמישה קטעים אינסטרומנטליים באלבום הוקדשו לדמויות מההיסטוריה היהודית - ולטר בנימין, יעקב פרנק, פרנץ רוזנצווייג, רוזה לוקסמבורג ועמנואל לוינס ושני שירים למילותיהם של המשורר הסרבי וסקו פופה והמשורר הישראלי יאיר הורביץ.

הקטע האינסטרומנטלי "יעקב פרנק: ירידה לעומק הקליפות", נכלל באוסף שצורף למגזין האמנות סטודיו, בעריכת אהד פישוף.

בשנת 2009, לצורך הקלטת גרסת כיסוי לשירם של נתן אלתרמן ועודד לרר "את הלילה שלך מרגיעים", הצטרפה ללהקה המתופפת ונגנית כלי ההקשה קרן פנפימון-זהבי.

בשנת 2010 יצא לאור אלבומם השני "על חורבות האביב" ובו שירים מאת המשוררים יונה וולך, ישראל פנקס, ט. כרמי ורוני סומק.

בשנת 2011 יצא לאור אלבומם השלישי "קסמים לסבל" ובו שירים מאת המשוררים יאיר הורביץ, רחל חלפי, ט. כרמי, נתן זך ומאיר ויזלטיר.

בשנת 2012 יצא לאור אלבומם הרביעי "באלה הימים" ובו לחנים חדשים לשירים מאת לאה גולדברג.

בשנת 2015 יצא לאור אלבומם החמישי "של בני תמותה" ובו לחנים לשירים מתוך הספר "אביבה לא" מאת שמעון אדף.

דיסקוגרפיה
----------

* קטב מרירי - 2008
* את הלילה שלך מרגיעים - 2009
* על חורבות האביב - 2010
* קסמים לסבל - 2011
* באלה הימים - שמונה שירים מאת לאה גולדברג - 2012
* של בני תמותה - שירים מתוך הספר "אביבה-לא" מאת שמעון אדף - 2015

קישורים חיצוניים
----------------

* קטב מרירי, ברשת החברתית פייסבוק
* קטב מרירי, באתר שירונט
* קטב מרירי, באתר אייטונס (באנגלית)
* קטב מרירי, באתר ספוטיפיי
* קטב מרירי, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* קטב מרירי, באתר דיזר
* קטב מרירי, באתר Discogs (באנגלית)
* קטב מרירי, דף שער בספרייה הלאומית
* קטב מרירי, באתר בנדקמפ
* קטב מרירי, באתר טיידל (באנגלית)
* עינב שיף‏, חולצים שד, באתר וואלה!‏, 9 במאי 2008
* ארז שוייצר, עכבר העיר אונליין, מי מפחד מאוונגרד יהודי, באתר הארץ, 27 ביולי 2008
* ליהיא לסלו, מוזיקת המקרה: פרוייקט קטב מרירי, באתר nrg‏, 25 ביוני 2008
* מיוחד: קטב מרירי - "שבע שורות על פלא הירקון", באתר וואלה!‏, 8 בפברואר 2010
* אורי זר אביב, על חורבות האביב: ריאיון עם להקת קטב מרירי, טיימאאוט תל אביב, 15 ביולי 2010
* בן שלו, השקד אכן פורח, באתר הארץ, 19 ביוני 2012

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007417065605171
* MusicBrainz: a2e5366b-e7d6-41de-8a8e-17b058c74ab3
* VIAF: 3011152744522627850007
* WorldCat (עם VIAF): 3011152744522627850007

 |
**דמיאן ניקולאס פיסארו ונוקאו** (בספרדית: **Damián Nicolás Pizarro Huenuqueo**; נולד ב-28 במרץ 2005) הוא כדורגלן צ'יליאני המשחק בעמדת החלוץ במועדון קולו-קולו.

קריירה
------

פיסארו החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אוניברסידד דה צ'ילה, ואף עזב את משפחתו על מנת להתמקד בקריירה שלו. מאמן מחלקת הנוער של קולו-קולו, הזמין את פיסארו לתקופת ניסיון בקבוצה. תוך עשר דקות של צפייה במשחק שלו, הוא החליט להחתים אותו, והחלוץ הצעיר הצטרף לקבוצה בשנת 2020.

לאחר ש-62 שחקנים של קולו-קולו נשלחו לבידוד בשל מגפת הקורונה, פיסארו ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד ביתי של 2-0 מול אודקס איטליאנו ב-28 באוקטובר 2021. למרות ההפסד, הופעתו של פיסארו קיבלה סיקור חיובי על ידי אמצעי התקשורת בצ'ילה. פיסארו חיכה עד שנת 2023 בכדי להופיע שוב עם הקבוצה, ולאחר שהחלוץ הראשי ליאנדרו בנגאס נפצע, פיסארו תפס את מקומו וכבש את השער היחיד של קולו-קולו בהפסד של 3-1 לקוברסאל ב-18 במרץ 2023.

לאחר הופעות טובות במשחקיו הראשונים עם קולו-קולו, פיסארו הוערך על ידי מאמנו גוסטבו קינטרוס, שאמר כי אין לו "תקרה" מבחינת הפוטנציאל שלו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דמיאן פיסארו** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Los cuatro valores de Colo Colo que dejaron una imagen positiva, chile.as

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"דמיאן פיסארו"**.
מבט על נהר המויקה מכיוון נבסקי פרוספקט.
הגשר הכחול החוצה את נהר מויקה.
**מויקה** (ברוסית: **Мо́йка**) הוא נהר העובר במרכז העיר סנקט פטרבורג שברוסיה. הנהר מכונה גם מיא וקרוי על שם הביצה (זו משמעות השם) שהייתה באזור בטרם נבנתה העיר. אורכו של הנהר כ-5 ק"מ ורוחבו 40 מטרים.

מהלך הנהר
---------

הנהר בנוי בשתי גדותיו ברציפים, ומהווה למעשה תעלה החוצה את העיר. ראשיתו של הנהר בנהר פונטנקה, בסמוך לגן הקיץ. הנהר עובר ליד שדה מרס, חוצה את נבסקי פרוספקט (שדרת נבסקי) ואת תעלת קריוקוב ונשפך לנהר הנייבה.

תעלת הברבור ותעלת החורף מקשרות בין נהר המויקה לנהר הנבה.

היסטוריה
--------

בשנת 1711 הורה הצאר פיוטר הגדול לדפן את גדות הנהר ולהפכו לתעלה.

בשנת 1736 נבנו רציפי עץ משתי גדות הנהר, וארבעה גשרים נבנו לאורכו: הכחול, הירוק, הצהוב והאדום. הגשר הכחול, שרוחבו 99 מטרים מצוי למעשה מתחת כיכר סנקט איזק והוא הגשר הרחב ביותר בעיר סנקט פטרבורג.

בשנת 1798 נבנו רציפים העשויים גרניט אדומה. בניית הרציפים הושלמה בשנת 1811.

על גדת הנהר נבנו מבני מגורים עבור משפחות האצולה ובהם: ארמון סטרוגנוב, ארמון רזומובסקי, ארמון יוספוב, טירת מיכאיל הקדוש (טירת המהנדסים) וכן מצוי על גדת הנהר מוזיאון אלכסנדר פושקין.

גשרים
-----

כיום חוצים את הנהר חמישה עשר גשרים:

* הגשר הירוק (זליוני מוסט) (נבנה בין השנים 1806–1808 בתכנון ויליאם הסט)
* הגשר האדום (קרסני מוסט) (נבנה בין השנים 1808–1814 בתכנון ויליאם הסט)
* גשר פוצלוייב (פוצלוייב מוסט) (נבנה בין השנים 1808–1816 בתכנון ויליאם הסט)
* הגשר הכחול (סיני מוסט) (נבנה בין השנים 1842–1843 בתכנון ויליאם הסט וג'ורג' אדם)
* גשר בית הדואר (פוכטמצקי מוסט) (נבנה בין השנים 1823–1824 בתכנון וילם פון טריטור)
* גשר האורוות הגדולות (בולשוי קוניושני מוסט) (נבנה בשנת 1828 בתכנון ג'ורג' אדם)
* גשר האורוות הקטנות (מאלו-קוניושני מוסט) (נבנה בין השנים 1929–1931 בתכנון ג'ורג' אדם ווילם פון טריטור)
* גשר המהנדסים הראשון (פרווי אינז'נרני מוסט) (נבנה בין השנים 1824–1825 בתכנון ג'ורג' אדם)
* גשר הגנים הראשון (פרבי סאדובי מוסט) (נבנה בין השנים 1835–1836 בתכנון פייר דומיניק באזיין)
* גשר המקהלה (פרבצ'סקי מוסט) (נבנה בין השנים 1839–1840 בתכנון ג'ורג' אדם)

קישורים חיצוניים
----------------

* | מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **נהר המויקה** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007599792905171
* LCCN: sh2013000200
* NKC: ge928960

 |
**קאיו אנריקה אוליביירה סילבה** (נולד ב-31 ביולי 1997), הידוע בשם **קאיו אנריקה**, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק כמגן שמאלי או כקיצוני עבור מונקו מליגת העל הצרפתית.

קריירה
------

קאיו אנריקה נולד בסנטוס, סאו פאולו. הוא הצטרף למחלקת הנוער של סנטוס ב-2008, בגיל עשר.

ב-1 בפברואר 2016, הוא נמכר לאתלטיקו מדריד, מכיוון שהחוזה שלו עמד לפוג. ב-3 באפריל 2018, קאיו חזר למולדתו לאחר שהסכים לעבור בהשאלה לפרנה מהסרייה אה הברזילאית, עד דצמבר.

הוא בילה את עונת 2019 בהשאלה בפלומיננסה, ערך 65 הופעות והבקיע פעמיים. בינואר 2020 הוא הצטרף לגרמיו גם כן בהשאלה, וערך חמש הופעות בלבד עבור הקבוצה לפני הפסקת הכדורגל בברזיל עקב מגפת הקורונה.

ב-27 באוגוסט 2020, קאיו אנריקה הצטרף למונקו מהליגה הצרפתית, וחתם על חוזה לחמש שנים עם מועדון הנסיכות.

העונה שלו הייתה כל כך מוצלחת שהוא אף עורר את עניינן של פריז סן ז'רמן וברצלונה במהלך חלון ההעברות; למרות זאת, הוא החליט להישאר במונקו.

ב-6 באוגוסט 2021, במשחק הפתיחה של עונת 2021/2022, הוא בישל שער לגלסון מרטינס, שהבקיע את השער הראשון בליגה הצרפתית. ב-26 בספטמבר, הוא בישל פעמיים לקפטן שלו ויסאם בן ידר ולקווין פולנד, בניצחון 1-3 על קלרמון פוט. הוא שיחק את משחקו ה-50 עבור מונקו בתיקו 1-1 נגד ריאל סוסיאדד בליגה האירופית.

ב-3 באפריל 2022, הוא מסר את הבישול ה-10 שלו בעונה נגד מץ לניצחון 1-2 בחוץ.

נבחרת לאומית
------------

קאיו אנריקה שיחק בנבחרות הנוער והצעירה של ברזיל. בינואר 2021 הוא קיבל אזרחות ספרדית לאחר שנים של מגורים בספרד בתקופה ששיחק באתלטיקו מדריד, והביע עניין לייצג את נבחרת ספרד.

באוגוסט 2023, הוא זומן לראשונה לסגל נבחרת ברזיל הבוגרת על ידי המאמן הזמני פרננדו דיניז, לשני משחקי מוקדמות מונדיאל 2026 נגד בוליביה ופרו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קאיו אנריקה** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל, באתר ESPN

הערות שוליים
------------

1. ↑  Caio Henrique joins AS Monaco, asmonaco
2. ↑  Monaco : Paris et le Barça sur Caio Henrique, maxifoot
קולונה ונוס (Colonna Venus), העתק הפסל אפרודיטה מקנידוס, מעשי ידי הפסל פרקיטלס, שלו שימשה פרינה כדוגמנית.
העתק קדום של פסל אפרודיטה שלו דיגמנה פרינה. הצלב על מצח הפסל הוא השחתה מתקופה מאוחרת שנוספה על ידי נוצרים במטרה להרוס את פסל האלה.
**פרינה** (ביוונית: **Φρυνη**) הייתה הטאירה מפורסמת (קורטזנה או זונת צמרת) ביוון העתיקה במאה הרביעית לפנה"ס. פרינה הייתה ידועה ביופייה, ובכך שהתאימה את המחיר שדרשה מהלקוחות שלה בהתאם לרגש שלה כלפיהם (לקוחות שאהבה במיוחד שילמו פחות), יחד עם זאת היא ידועה בכך שכמעט תמיד דרשה תשלום בגין שירותיה.

קורות חיים
----------

פרינה נולדה בתספיה שבבויאוטיה בשם **מנסארטה** אולם בשל צבע עורה כונתה "פרינה" משמעו - "קרפדה", והתגוררה מרבית חייה באתונה. במשך חייה הפכה עשירה ביותר, עד שהציעה לשקם את חומות תבאי בשנת 336 לפנה"ס לאחר שאלה נהרסו על ידי אלכסנדר הגדול, בתנאי שעל חומות העיר ייכתב:

"נהרסו על ידי אלכסנדר, שוקמו על ידי פרינה הקורטזנה (הזונה)."
בשל יופייה הרב שימשה השראה ודיגמנה עבור פסלים רבים, וכן דיגמנה עבור הצייר אפלס שצייר את ונוס עולה מהים.

בשל יופייה אף שימשה השראה לציירים מודרניים כגון ז'אן לאון ג'רום אשר צייר את "**Phryné devant l'Areopage**" בשנת 1861  וציירים רבים אחרים.   מלומדים סבורים כי היא שימשה דוגמנית עבור הפסל אפרודיטה מקינדוס מאת הפסל פרקסיטלס. הפסל הוצב במקדש אפרודיטה בתספיה, כפסל המסמל את האלה. 

פרינה הואשמה ונשפטה בטענה כי השתתפה במיסטריות האלאוסיניות, והגן עליה הנואם היפרידס, שהיה אחד ממאהביה. על פי המסופר, כאשר נדמה היה שהיא עומדת להיות מורשעת, הורידה את בגדיה, ולאחר ששופטיה ראו אותה ערומה, הם זיכו אותה (באותה עת האמינו כי יופי מעיד על אלוהות הנמצאת בתוך האדם, ויופייה היה כה רב שהשופטים לא יכלו להאמין שהיא אשמה).

לאחר שמלך לידיאה שהיה מכוער במיוחד רצה את שירותיה, ובשל כיעורו נקבה פרינה במחיר גבוה במיוחד, נאלץ המלך הנואש להסכים למחיר הגבוה בו נקבה ולהכפיל את המיסים בממלכתו על מנת לשלם לה. לעומתו, פרינה נתנה את שירותה לפילוסוף דיוגנס בחינם, מאחר שהעריצה את חוכמתו, וכן נתנה שירותים מוזלים לפילוסוף קסנוקרטס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרינה** בוויקישיתוף
פרינה עומדת למשפט באראופגוס, בית המשפט להוצאות להורג ביוון העתיקה. ציורו של ז'אן-לאון ז'רום.
* פרינה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1285138
* GND: 12397710X
* LCCN: n2001153414
* SUDOC: 115674039
* VcBA: 495/114341
* VIAF: 72314569
* WorldCat: viaf-72314569

 |
פאבלה בקצה ריו דה ז'ניירו
פאבלה במנאוס
**פָֿאבֶ֫לָה** (בפורטוגזית: **Favela**) היא הכינוי של שכונת עוני בברזיל. פאבלות נוצרות כתוצאה מבנייה לא חוקית מסביב או בלב הערים הגדולות. הפאבלות ממחישות את העוני הרב הקיים בברזיל; לעיתים שכונות אלה ממוקמות במרחק של עשרות מטרים משיכוני פאר הבנויות בלב הערים. מקור השם "פאבלה" הוא מזן צמח קוצני, ואת השם העניקו חיילים שהשוו את הצריפים שקיבלו לצמח הקוצני.

מקור הפאבלות
------------

אף על פי שהפאבלות שזוכות לפרסום הרב ביותר נמצאות בפרבריה ובלב ליבה של ריו דה ז'ניירו, קיימות פאבלות כמעט בכל עיר גדולה בברזיל. בתחילה, רוב תושבי הפאבלות היו עבדים משוחררים. גם לפני שנקראו שיכונים אלה "פאבלות", נהגו העבדים השחורים ובני המעמד הנמוך לגור יחד, מחוץ למרכז העיר, מכיוון שנדחו על ידי החברה. גם כיום, חלק גדול מתושבי הפאבלות הם צאצאי אותם עבדים משוחררים, שלא הצליחו להשתלב בחברה הברזילאית. אך רוב הפאבלות המודרניות נבנו בשנות ה-70 על ידי כפריים שהיגרו מהאזור הצפון-מזרחי של ברזיל לערים הגדולות, בחיפוש אחר עבודה. רבים מהם אכן מצאו תנאי מחיה עדיפים בערים הגדולות, אך רבים אחרים נתקלו בקשיים מאחר שהנהירה לעיר הייתה גדולה מיכולת הקליטה שלה.

אופי הפאבלות
------------

הפאבלה בנויה לרוב מבקתות פחונים, ללא מערכת ביוב, צנרת מים וחיבורי חשמל. מטבע הדברים מהוות הפאבלות זירת פעולה לברוני פשע ולסמים; ולכן לילדים שנולדו לפאבלה אין סיכויים גדולים לצאת ממנה ולהשתלב כחברים מן המניין בחברה הברזילאית, כשיגדלו. גם דרכי הגישה והתחבורה אל תוך הפאבלות רעועות, ולעיתים אין כלל כבישים המחברים אותן אל שאר העיר.

מאחר שהשכונות אינן חוקיות, אין בשטחן תחנות משטרה, ולכן כל פעולה שמבצעת המשטרה בתחומי הפאבלות היא פלישה של ממש, הדורשת כוחות גדולים ולעיתים קרובות גובה קורבנות. עם זאת, משנות ה-90 החלו מספר שינויים במדיניות ובהתייחסות לפאבלות: בחלקן הוקמו מרפאות ציבוריות ובתי ספר, ויוסדו לימודי מחשבים כדי להקטין את הפער הדיגיטלי של ילדי התושבים; החלו מספר שיתופי פעולה ראשוניים בין מנהיגי הקהילות המקומיות לבין גורמי משטרה; והוכרזו תוכניות חומש ממשלתיות לפיתוח עירוני של השכונות.

הפאבלות המפורסמות ביותר נמצאות בריו דה ז'ניירו. הפאבלות של ריו נבנו על מורדות ההרים, בין השכונות החוקיות ששוכנות בעמקים. לפעמים רק כביש אחד מפריד בין מגורי עוני ודלות לבין מבנים מפוארים ועושר עצום. לפי ההערכות, כשלושים אחוז מתושבי העיר (כלומר כארבעה מיליון איש) מתגוררים בפאבלות.

למרות תנאי המחיה הקשים בפאבלות, מספר לא מבוטל של מפורסמים ברזילאים צמחו משכונות עוני אלו, בעיקר כדורגלנים.

שיפור במעמד הפאבלות
-------------------

כהכנה לקראת אולימפיאדת ריו, החלה המשטרה מאז 2011 להפגין את כוחה בפאבלות של ריו דה ז'ניירו ולבער את האלימות והסמים שהיו בהן קודם. בעקבות הוצאת הפשע מהשכונות החל מעמד הפאבלות להשתפר, וחלקן נחשבות כיום למקור השקעה אטרקטיבי בתחום הנדל"ן בעיר.

בתרבות
------

* החיים באחת הפאבלות של ריו תוארו בסרט "עיר האלוהים" משנת 2002.

ראו גם
------

* פלישה (מקרקעין)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאבלה** בוויקישיתוף
* ד"ר גילי חסקין, ‏הפאבלות של ריו דה ז'ניירו, באתר GoTravel
* פאבלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הפאבלה רוסיניה, הגדולה ביותר בריו דה ז'ניירו

הערות שוליים
------------

1. ↑  אי-פי, סינדרלה, הגרסה הנדל"נית, באתר הארץ, 17 בינואר 2013
**עדית שמר** (נולדה ב-1961) היא סופרת וחלילנית ישראלית.

חייה
----

שמר, ילידת ירושלים, למדה באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים והמשיכה את לימודיה בארצות הברית, באוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי, ובאנגליה. בין מוריה היו חנוך תל אורן, אבנר בירון וויליאם בנט.

שמר היא מחלוצות הנגינה בחליל בארוק בישראל. היא מנגנת בקביעות עם הרכבי הבארוק המובילים בישראל, עם הקונסורט הירושלמי ועם תזמורת הבארוק ירושלים, שניהם מייסודו ובהנהלתו של דוד שמר, עם סולני באך הישראלים ועם אנסמבל בארוקדה וכמו כן ניגנה עם תזמורת הבארוק של אמסטרדם.

הרפרטואר של שמר מקיף יצירות מתקופת הבארוק ועד לימינו אלה, ביניהן יצירות ישראליות שכתבו במיוחד בשבילה מלחינים ישראלים כמו חיים אלכסנדר, עודד זהבי, עודד אסף, ינעם ליף, קלוד אברבנאל ואחרים. את היצירות האלה ניגנה בביצועי בכורה והן הוקלטו ושודרו ב"קול המוסיקה".

שמר הופיעה ברסיטלים בישראל, באירופה ובארצות הברית וכסולנית עם הסינפונייטה הישראלית באר שבע בניצוח אבנר איתי ועם הקאמרטה הישראלית ירושלים בניצוח רוי גודמן. היא ניגנה עם אמנים ישראלים, כמו הפסנתרן יונתן זק ונגן הצ'מבלו דוד שמר, ועם מוזיקאים ברחבי העולם, כמו נגנית הצ'מבלו האנגלייה מגי קול, החלילן ההולנדי מרטן רוט והזמרת אמה קרקבי.

שמר עוסקת בהוראת מוזיקה ובשנים האחרונות גם בכתיבה. שני רומנים פרי עטה יצאו עד כה לאור:

* **אני לא יכולה שכועסים עלי**, בימת קדם לספרות, 2002
* **אז מה את באמת רוצה**, הוצאת כתר, 2003

עדית שמר היא בתם של נורמה ויצחק בר-משה, עיתונאי, סופר ודיפלומט. אחותה היא המאיירת והסופרת תמי בצלאלי.

קישורים חיצוניים
----------------

* עדית שמר, דף שער בספרייה הלאומית
* עדית שמר, בלקסיקון הספרות העברית החדשה
* רשימת הפרסומים של עדית שמר, בקטלוג הספרייה הלאומית
* עדית שמר - קורות חיים
* עדית שמר, באתר הבמה
* עדית שמר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"

הערות שוליים
------------

1. ↑  עדית שמר, באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007295918805171
* ISNI: 0000 0000 6694 9789
* LCCN: nr2001014766
* VIAF: 59008943
* WorldCat: lccn-nr2001014766

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:עיתון   
שימוש בפרמטרים מיושנים [ תמונה ] 

**Cigar Aficionado** הוא כתב עת אמריקאי שמוקדש לעולם הסיגרים. הוא רואה אור מאז ספטמבר 1992, המגזין ידוע בשל מאמריו העוסקים במותגים שונים של סיגרים ברחבי תבל ובשל הידוענים המופיעים על עטיפתו. הוא ידוע גם בשל התנגדותו לאמברגו האמריקאי על קובה. כתב העת נוסד בידי מרווין שנקן, הבעלים של חברת "מ. שנקן תקשורת", המוציאה לאור מאז שנת 1976 את כתב העת ויין ספקטייטור. העורך הנוכחי הוא גורדון מוט.

היסטוריית המגזין
----------------

### ההתחלה

הוצאת הבכורה של כתב העת Cigar Aficionado הייתה בסתיו 1992, הוא ראה אור בעיר ניו יורק בידי מרווין שנקן, המוציא לאור הוותיק של כתב העת ויין ספקטייטור. קודם להשקתו, שנקן ערך סקר שוק מקיף, הוא אסף למעלה מ-1300 סקרים בני ארבעה עמודים כל אחד של מעשני סיגרים שתיארו את עיסוקם, הכנסתם, הונם העצמי, הרגלי הנופש שלהם, כמו גם הרגלי השתייה והעישון שלהם. תוצאות הסקרים גילו אוכלוסייה של גברים אמידים, עם הכנסה ממוצעת של $194,000 בשנה והון עצמי נטו של $1.4 מיליון, שמעשנים בממוצע עשרה סיגרים בשבוע. שנקן עיצב מגזין בפורמט גדול בעטיפה משובחת, המיועד לקוראים הללו ולמפרסמים של מוצרים שיהיו מיועדים לקהל זה.

Cigar Aficionado החל ככתב עת של סגנון חיים, הכולל סיקור של יין, אלכוהול, נופש, הימורים ועתיקות, בנוסף לראיונות עם דמויות מובילות בתעשיית הסיגרים והוא מגיש מאמרים הנוגעים לתעשיית הסיגריות. מתחילתו המגזין שם דגש על ראיונות עם ידוענים כדוגמת ראש לימבו, ביל קוסבי, ג'ורג' ברנס, ג'ק ניקולסון וארנולד שוורצנגר. המגזין החדש הצליח במידה רבה בזכות הנסיקה במכירת הסיגריות בארצות הברית בשנות התשעים.

הסקופ הגדול ביותר בכתב העת היה ב-4 בפברואר 1994, כשהעורך והמוציא לאור מרווין שנקן פגש את פידל קסטרו בהוואנה וראיין אותו במשך שעתיים. במהלך הראיון נזכר קסטרו בסיפור שמאחורי יסודו של המותג קוהיבה, סיפר סיפורים על חשיבותם של הסיגרים בחייו כמהפכן בהרים של קובה, והסביר מדוע החליט להפסיק לעשן באוגוסט 1986 כחלק ממסע פרסום לאומי נגד השימוש בטבק. בנוסף לנושאים אלה שהם בעלי עניין רב למעשני סיגרים, הראיון נגע במערכת היחסים בין ארצות הברית וקובה, קסטרו האשים את ארצות הברית בהרעת היחסים ודרש לשים קץ לאמברגו הכלכלי על קובה וטען ש"אין עוד ארץ שבה מכבדים את זכויות האדם כמו קובה."

### הדירוג

החל מראשיתו, Cigar Aficionado ערך מבחני טעימה עיוורים של סיגרים, השווה את מעלותיו של מותג אחד למשנהו, ודירג את הסיגרים בסולם של 100 נקודות, בו השתמש בהצלחה כתב העת האח ויין ספקטייטור.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של Cigar Aficionado
שגיאות פרמטריות בתבנית:עיתון   
שימוש בפרמטרים מיושנים ריקים [ תמונה ] 

**Jewish Review of Books** הוא רבעון העוסק בספרות, תרבות ואקטואליה מנקודת ראות יהודית.

המגזין הושק ב-2010 וחברי המערכת אנשי רוח בעלי שם כמו לאון ויזלטיר, שלמה אבינרי, רות גביזון, מייקל וולצר ורות וייז. העורך הראשי הוא אברהם שוחר. 

כתב-העת ממומן בידי קרן תקווה עד ל-2022, כשהעיתון הפך לעצמאי וממון על ידי עמותת Jewish Review of Books, שעיקר מימונה מגיעה מקרן מנדל.

הוא נדפס בכ-30,000 עותקים.

העיתון The Jewish Week טוען כי כתב העת מעוצב "ללא בושה" על פי הדגם של כתב העת The New York Review of Books. 

הארווי פיקאר וטארה סייבל (אנ') חברו יחדיו לצייר סדרת קריקטורות עבור שני הגיליונות הראשונים של המגזין.

באתר האינטרנט Zeek נערכה סקירה של מאמרים בכתב העת The Jewish Review of Books וזו מצאה שבאופן עקבי מתפרסמות בו ביקורות מגמתיות נגד ספרים העוסקים ביהדות ליברלית, מתקדמת, פוסט-דתית או חילונית.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Jewish Review of Books
* ג'ורדן מייקל סמית, "כתב עת פילוסופי יהודי נולד", פארווערטס, 19 בפברואר 2010
* אריק הרשטאל, "האם כתב העת החדש יכול למצוא את הנישה שלו?", The Jewish Week‏, 25 בפברואר 2010
* אריק הרשטאל, "ימיו האחרונים של הארווי פיקאר", The Jewish Week‏, 20 ביולי 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sales, Ben (2022-02-11). "Jewish Review of Books goes independent". *eJewish Philanthropy*. נבדק ב-2022-07-19.
2. ↑  Conservative Money and Jewish Studies: Investigating the Tikvah Fund, ‏6 בספטמבר 2011 (באנגלית).
**Wired** הוא מגזין טכנולוגיה שיוצא לאור מדי חודש מאז מרץ 1993. הוא מתמקד בהשפעה של הטכנולוגיה על תחומי הכלכלה, התרבות, ארכיטקטורה, פוליטיקה ועוד. המגזין נמצא מאז 1998 בבעלות של חברת קונדה נאסט שבסיסה בסן פרנסיסקו, ומחוץ לארצות הברית הוא יוצא לאור בקנדה וביפן. בשנת 2009 השיק המגזין מהדורות בינלאומיות נוספות באיטליה ובריטניה.

עקרונות העריכה של המגזין התבססו בתחילה על הרעיונות של מרשל מקלוהן, תאורטיקן תקשורת קנדי שנחשב לפטרון הרוחני של המגזין בשלביו המוקדמים. המגזין התפרסם במיוחד בשל עקרונותיו הליברליים ותמיכתו בכלכלה החדשה[דרושה הבהרה]. מבקרי המגזין הדביקו לו את הכינוי המזלזל "האיבר המרכזי של האידאולוגיה הקליפורנית", שכוון במיוחד נגד הליברטריאניזם שלו שהשפיע רבות על השקפת העולם של משתמשי האינטרנט הראשונים.

רק לאחר התפוצצות "בועת הדוט קום" בשנת 2000, כשצוות העריכה צומצם משמעותית, שינה המגזין את פניו לכיוון יותר מיינסטרימי תחת שרביטו של העורך הראשי החדש והנוכחי כריס אנדרסון. המגזין "Wired" והקבוצה "Wired News" (האחראית על האתר Wired.com) היו בבעלות נפרדת משנת 1998 עד ליוני 2006, אז הודיעה קונדה נאסט על הסכם לרכישת Wired News תמורת 25 מיליון דולר ועל התאחדות המגזין עם האתר. המהדורה המקוונת של המגזין מציעה מבחר מאמרים בחינם ומתקיימים בה באופן קבוע דיונים פעילים. היה מראשוני המגזינים שהוציאו מהדורת אייפד, עם השקת המכשיר.

Wired ידוע במונחים החדשים שטבע ובכללם "הזנב הארוך" ו"מיקור המונים". כמו כן מפרסם Wired מאז 1996 רשימה שנתית של מוצרי "vaporware" - עשרת המוצרים המדוברים והמבטיחים ביותר שמעולם לא יצאו לציבור בסופו של דבר. עם כותבי הטורים הקבועים של המגזין נמנים סופר הסייברפאנק ברוס סטרלינג והפרופ' למשפטים לורנס לסיג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Wired** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Wired (באנגלית אמריקאית)
* Wired, ברשת החברתית פייסבוק

* Wired, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* Wired, ברשת החברתית אינסטגרם

* Wired, ברשת החברתית טיקטוק

* Wired, ברשת החברתית LinkedIn

* Wired, סרטונים בערוץ היוטיוב
* Wired, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* דף הבית של המגזין
* על מהדורת האייפד של המגזין
* צחי הופמן, ‏"המודל לעיתונות הכתובה - תשלום תקופתי לכל פלטפורמות התוכן", באתר גלובס, 30 ביוני 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  באתר עולם הירחונים
2. ↑  אלון גל, ‏מגזין ללא נייר: הקרנת בכורה, באתר גלובס, 22 בפברואר 2009

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 8ab68458-780a-487f-a527-0bd03fbff441

 |
קברו של איגור מויסייב בבית העלמין נובודוויצ'יה שבמוסקבה.
**איגור מויסייב** (ברוסית: **Игорь Моисеев**; ‏8 בינואר 1906, קייב – 2 בנובמבר 2007, מוסקבה) היה כוריאוגרף ורקדן בלט רוסי וסובייטי. הוא זכה מספר פעמים בפרס ברית המועצות ופרס הפדרציה הרוסית (1942, 1947, 1957, 1985, 1995) ובשנת 1967 הוענק לו פרס לנין. על פעילותו בתחום הריקוד הוא קיבל תואר גיבור העמל הסוציאליסטי בשנת 1976 ומספר עיטורים סובייטים ורוסים נוספים. כמו כן הוענקו לו עיטורים של מדינות רבות.

איגור מויסייב נולד בקייב למשפחת עורך דין ואזרחית צרפת. בהיותו ילד הוא התגורר מספר שנים בצרפת ושלט בשפה.

בשנת 1920 הוא התחיל ללמוד בבית הספר לבלט ועם סיומו בשנת 1924 התקבל לתיאטרון בולשוי. הוא היה חלק מלהקת התיאטרון עד לשנת 1939. כבר בשנת 1930 הוא התחיל בבימוי בלט וכמו כן היה במאי של מצעדים ספורטיביים על הכיכר האדומה.

בשנת 1937, בתמיכת ויאצ'סלב מולוטוב מויסייב הקים להקה לריקודי עם. בשנת 1943 הוא הקים בית הספר לריקודי עם ליד הלהקה.

הלהקה זכתה לפופולריות רבה ברחבי ברית המועצות ומויסייב ניהל אותה עד יום מותו. החל משנת 1945 הלהקה החלה להופיע מחוץ לגבולות המדינה ובסך הכול היא ביקרה בכ-60 מדינות. במהלך ניהול הלהקה מויסייב העלה על במה ריקודי עם של עמים רבים וגם ריקודים חדשים שביים בעצמו.

מויסייב היה פעיל ציבורי והשתתף באופן קבוע בחבר השופטים של תחרויות בלט וריקוד והיה חבר הוועדות ממשלתיות בתחום התרבות. בשנת 1998 מויסייב פרסם ספר אוטוביוגרפי.

מויסייב נפטר מסיבוכים של מחלת לב ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איגור מויסייב** בוויקישיתוף
* הופעת להקת בלט של מויסייב, סרטון באתר יוטיוב
* איגור מויסייב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* איגור מויסייב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007524933205171
* BNE: XX4865478
* BnF: cb12219940w (data)
* GND: 119496577
* ISNI: 0000 0001 1691 0330
* LCCN: no93039296
* NKC: jn19990210439
* SELIBR: 399475
* SNAC: w6qc1zsd
* SUDOC: 068554605
* VIAF: 97124344
* WorldCat: lccn-no93039296

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:עיתון   
שימוש בפרמטרים מיושנים [ תמונה ] 

**גליליאו - כתב עת למדע ולמחשבה**, או בקיצור **גַּלִילֵיאוֹ**, היה כתב עת ישראלי שעסק במדע פופולרי. הוא הוקדש לכל תחומי המדע - ממתמטיקה, פיזיקה וכימיה ועד ביולוגיה, וכן לתחומי דעת ומחשבה רלוונטיים כפילוסופיה ופסיכולוגיה. המגזין שילב בין מדע תאורטי לבין תחומים יישומיים, כגון טכנולוגיה, מחשבים, רפואה, חקלאות ואיכות הסביבה. 

כתב העת הופיע אחת לחודש. בכל גיליון הופיעו כמה מאמרים וכן מדור חדשות מדע, ומדורים קבועים של כותבים, במגוון נושאים. מרבית המאמרים נכתבו במיוחד ל"גליליאו", על ידי אנשי מדע וכתבי מדע ישראלים, ומיעוטם מתורגם ממקורות שמחוץ לישראל.

היסטוריה
--------

קדם ל"גליליאו", מבחינתו של הקורא העברי, כתב העת "מדע", שיצא לאור במשך כ-35 שנים על ידי "מוסד ויצמן לפרסומים במדעי הטבע ובטכנולוגיה" ונסגר בשנת 1991. "גליליאו" יצא לאור לראשונה בספטמבר 1993, ביוזמתו של סטפן סביצקי, תוך שהוא מושפע מהפורמט של "מדע". בשנותיו הראשונות הופיע כדו-ירחון, תחת הכותרת: "גליליאו - המגזין הישראלי למדע ולאקולוגיה". עורכת כתב העת במרבית הגיליונות שהופיעו בעשר השנים הראשונות, הייתה מרית סלוין. החל מגיליון 18, שם כתב העת השתנה ל"גליליאו – כתב עת למדע ומחשבה".

הגיליון ה-49 של גליליאו הופיע בינואר 2002. אחריו נפסקה באופן זמני הופעתו של כתב העת, עקב קשיים כספיים. כאקורד הסיום, יצא לאור בהוצאת כתר הספר "ואף על פי כן - ספר גליליאו" בעריכת סטפן סביצקי, ובו אוסף מאמרים מ-40 הגיליונות הראשונים. 

במהלך שנת 2002 נמכר "גליליאו" לחברת SBC - מו"ל של כתבי עת במגוון תחומים. הגיליון הראשון לאחר החלפת הבעלים, שמספרו 51, הופיע בספטמבר 2002, ומאז גיליון 54 החל "גליליאו" להופיע במתכונת של ירחון. גיליון המאה של הירחון, שהופיע בדצמבר 2006, היה גיליון חגיגי ובו הובא מקבץ של מאה תגליות והישגים מדעיים בתחומים שונים. באפריל 2009 עבר "גליליאו" לבעלותה של חברת "מוטו תקשורת". אחרי שחברת מוטו תקשורת פשטה רגל, הירחון, יחד עם ירחונים אחרים, נקנה על ידי חברת טיים אאוט תל אביב ויצא במו"ל החדש החל מחודש נובמבר 2013. החל מהגיליון הראשון מבעלות "טיים אאוט" (גיליון 182), הירחון שינה את מראו החיצוני בפעם הראשונה מאז נוסד בספטמבר 93'. .

בחודש יוני 2016 ראה אור הגיליון האחרון של כתב עת זה.

ראו גם
------

* גליליאו צעיר

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של גליליאו
* גלילאו - המגזין הישראלי למדע ואקולוגיה, לקט מאמרים מהשנים הראשונות באתר "סנונית"
* לקט מאמרים מגליליאו בספרייה הווירטואלית של מט"ח

הערות שוליים
------------

1. ↑  כריכת גיליון 182 מהאתר allmag
**ROSAT** (בגרמנית: **Röntgensatellit**) היה טלסקופ החלל בתחום קרני רנטגן. הלוויין, שהיה פרויקט משותף של גרמניה, ארצות הברית, ובריטניה, שוגר בשנת 1990 ופעל עד לשנת 1999

משימה
-----

המשימה הייתה בהובלת גרמניה. על הלוויין הותקנו מספק מכשירים. טלסקופ ראשי XRT שנבנה בגרמניה והיה רגיש לקרינה בתחום keV ‏ 0.1-2. בריטים בנו טלסקופ בתחום אולטרה סגול ומצלמה שהיו רגישים לתחום keV ‏ 0.042-0.21. ארצות הברית סיפקה רגש HRI.

הלוויין שוגר ב-1 ביוני 1990 מנמל החלל קייפ קנוורל. משך המשימה המתוכנן היה 18 חודשים עם אפשרות להארכה ל-5 שנים. לאחר תקופת ניסיון וכיול שנמשך חודשיים החלה העבודה הסדירה.

על בסיס נתונים שהתקבלו ממכשירי הלוויין עובד קטלוג שכלל 150 אלף גרמי שמיים, לראשונה התגלו קרני רנטגן של כוכברי שביט וגופים אחרים. על בסיס הנתונים שהתקבלו נכתבו מאמרים מדעיים רבים.

לאחר 5 שנים של עבודה מוצלחת הוחלט להאריך את הפעילות. באביב 1998 החלו להתרחש תקלות בציוד שהיה ניתן להתגבר על השלכותיכם. קיימות עדויות שבשנת 1999 מחשבי מרכז החלל גודארד סבלו במתקפת סייבר שפגע בפעילות.

בפברואר 1999 פעילות מדעית הופסקה. בשנת 2011 הלווין נכנס לאטמוספירה ונשרף.

טלסקופ בתחום קרני רנטגן נוסף שנבנה בגרמניה שוגר לחלל בשנת 2019 במסגרת משימה Spektr-RG

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טלסקופ החלל ROSAT** בוויקישיתוף
* 
* דף משימה באתר נאס"א
* דף משימה באתר מכון פלנק
* טלסקופ החלל ROSAT, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Talleur, Thomas J. (18 January 1999). Russian Domain Attacks Against NASA Network Systems. Not publicly published. Classified as "For Official Use Only—No Foreign Dissemination": Inspector General's office, NASA. 26.
**ואלאס פרי "וולי" וולף, ג'וניור** (באנגלית: **.Wallace Perry "Wally" Wolf, Jr**;‏ 2 באוקטובר 1930 – 12 במרץ 1997) היה שחיין ושחקן כדורמים אמריקאי-יהודי. בעל מדליית זהב אולימפית בשחייה (לונדון 1948). ייצג את ארצות הברית בשתי אולימפיאדות בכדורמים (מלבורן 1956 ורומא 1960).

קורות חיים
----------

וולף נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית.

### אלוף אולימפי

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון (1948) סיים וולף במקום ראשון במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:14.0 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:01.3 דקות במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם וולטר ריס, ג'יימס מקליין וביל סמית' בשיא עולם חדש של 8:46.0 דקות, לפני הונגריה (8:48.4 דקות) וצרפת (9:08.0 דקות). האמריקאים שיפרו את שיא העולם הוותיק בן ה-12 שנים של יפן שעמד על 8:51.5 דקות.

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת הלסינקי (1952) סיים וולף במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:12.6 דקות. במשחקים עצמם הוא שחה בשלב המוקדמות במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי. הוא שחה ראשון בשיא אולימפי חדש של 2:11.4 דקות. באותה העת, על אף שחבריו לנבחרת שהשתתפו במשחה הגמר זכו במדליית הזהב, השחיינים ששחו במוקדמות לא זכו במדליות גם כן.

באולימפיאדת מלבורן (1956) סיים וולף במקום חמישי עם חבריו לנבחרת הכדורמים. הוא שיחק בחמישה משחקים.

באולימפיאדת רומא (1960) סיים וולף במקום שביעי עם חבריו לנבחרת הכדורמים. הוא שיחק בכל שבעת המשחקים והבקיע חמישה גולים.

לאחר שפרש מספורט תחרותי, עסק וולף בעריכת דין בלוס אנג'לס. הוא היה נשוי ואב לשלושה ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* וולי וולף, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* וולי וולף, באתר olympedia.org

הערות שוליים
------------

1. ↑  OLYMPIC TRIALS RESULTS - 1948 Olympic Trials-Swimming
2. ↑  OLYMPIC TRIALS RESULTS - 1952 Olympic Trials-Swimming