recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אס אס וואיהורה** (באנגלית: **SS Waihora**) הייתה אוניית קיטור שנבנתה כאניית נוסעים ומשא, על ידי יצרן האוניות **William Denny and Brothers** (אנ') בסקוטלנד, הושקה ב-25 בנובמבר 1882 עבור קו הספנות הגדול ביותר בחצי הכדור הדרומי והמעסיק הגדול ביותר של ניו זילנד במגזר הפרטי "Union Steam Ship Company of New Zealand Limited" (אנ') בניו זילנד. רישום האנייה היה בעיר הנמל דנידין (ניו זילנד).

היסטוריה
--------

ב-20 בפברואר 1886 "אס אס וואיהורה" התנגשה האנייה בסלע בחוף האי טסמניה (מול חופה של מדינת ויקטוריה, בדרום-מזרח אוסטרליה)

בשנת 1903 "אס אס וואיהורה" נמכרה ל"Koe Guan Company" ושמה שונה ל-"Lysholt" ומאוחר יותר ל-"H. Diedrichsen, Hamburg".

בשנת 1909 "אס אס וואיהורה" נמכרה ל "Diedrichsen & Jebsen & Company".

"אס אס וואיהורה" פורקה בשנגחאי בשנת 1911

### שינוי בשמות "אס אס וואיהורה"

* Waihora (בין השנים 1882–1906)
* Lysholt
* H. Diedrichsen, Hamburg

קישורים חיצוניים
----------------

* "אס אס וואיהורה" - טלגרפיה, 1 באפריל 1989 (paperspast.natlib.govt)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "אס אס וואיהורה" web.archive.org/web/20050320173307
2. ↑  "אס אס וואיהורה" trove.nla.gov.au/newspaper/article

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"אס אס וואיהורה"**.
**דיוסקורוס** (בלטינית: **Dioscorus**; נפטר ב-14 באוקטובר 530) כיהן כאפיפיור בין 22 בספטמבר 530 ועד ה-14 באוקטובר באותה שנה.

דיוסקורוס נולד באלכסנדריה שבמצרים. תאריך לידתו אינו ידוע.

דיוסקורוס הצטרף לכנסייה באלכסנדריה, עלה בדרגים ועבר לשרת את הכנסייה ברומא. לימים מונה לנציגו של האפיפיור סימכוס ונשלח לרוונה כנציגו של האפיפיור בפני מלך האוסטרוגותים תאודוריק הראשון.

דיוסקורוס נבחר על ידי 60 מתוך 67 החשמנים לתפקיד האפיפיור כהתנגדותם למאמציו של האפיפיור פליקס הרביעי למנות את בוניפקיוס השני ליורשו עוד בחייו. מיעוט מהחשמנים תמך ביורש שהוצע על ידי פליקס.

מותו של דיוסקורוס שלושה שבועות לאחר בחירתו הביא לבחירת המועמד שהציע פליקס לתפקיד אפיפיור. בוניפקיוס כפה על החשמנים שבחרו בדיוסקורוס לחזור בהם מהצבעתם ולכן הפכה בחירתו הלגיטימית של דיוסקורוס לתפקיד האפיפיור לבחירה לא לגיטימית, והוא נחשב לאנטי-אפיפיור.

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות חייו של דיסוקורוס
* דיוסקורוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 100940013
* NKC: xx0025802
* VIAF: 66822684
* WorldCat: viaf-66822684

 |
**דיונון הלהבות** (שם מדעי: *Sepia latimanus*) הוא מין ממשפחת הדיונוניים שבסדרת הדיונונאים המצוי בשוניות אלמוגים לאורך האזור האינדו-פסיפי ממלזיה והפיליפינים עד לצפון אוסטרליה. 

זהו דיונון בעל עור בולט בצבעים עזים של סגול, צהוב, אפור ולבן אך הוא יכול להחליף את צבעיו ואף להסתוות לגמרי. הוא קטן מאוד ואורכו מגיע ל-8 ס"מ בלבד ולרוב רק 6 ס"מ. בשונה מדיונונים אחרים הוא מהלך על הקרקעית במקום לשחות, באמצעות זרועותיו הבשרניות שהתמחו בתנועת קרקעית, אך 2 הזרועות הראשיות עדיין נעות כלפי מעלה. העיניים קטנות ומוקפות גבעולים ועל הגלימה העבה שצבעה אפור בולטים גבעולים רבים. צבעו הבוהק מרמז על רעילותו והוא מזהיר את אויביו על כך מראש. מסיבה זו הוא גם לא נאכל בידי אנשים. הוא עצמו טורף דגים קטנים וסרטנים אחריהם הוא עוקב על הקרקעית.

הדיונון מצוי על קרקעית רדודה סביב שוניות וחולות באזורים הטרופיים. הנקבות מטילות את ביציהם תחת קליפות של קוקוס הפוכים, מה שמציל אותם מדגים טורפים.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיונון הלהבות** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  דיונון הלהבות באתר הרשימה האדומה של IUCN
**דיוניסיוס** (בלטינית: **Dionysius**) היה אפיפיור בין השנים 259–268. דיוניסיוס כנראה נולד ביוון הגדולה, אך אין הוכחה לכך. הוא היה פרסביטר בכנסייה הרומית ונטל חלק במחלוקת סביב תקפות טבילת הכופרים. הוויכוח גרם לבישוף דיוניסיוס מאלכסנדריה לכתוב אליו מכתב בנושא זה. אחרי מותו של האפיפיור סיקסטוס השני נותר הכס האפיפיורי ריק משך כמעט שנה, משום שרדיפתם של הנוצרים לא אפשרה לבחור ראש חדש לכנסייה. רק כאשר שככו הרדיפות ניתן היה לבחור את דיוניסיוס למשרה ב-22 ביולי 259.

כמה חודשים אחרי עלות דיוניסיוס לכס האפיפיור, הקיסר ולריאנוס שהוביל את הרדיפות נגד הנוצרים נתפס על ידי מלך פרס שאפור הראשון והוצא להורג. יורשו, הקיסר גליאנוס, הוציא צו סובלנות שהביא את הרדיפות לקיצן. גליאנוס התיר בצו לנוצרים, כפי שמספר אאוסביוס, לצאת ממקומות מחבואם (או, קריאה אחרת, לשוב ולקבל את רכושם) והכיר לראשונה ברכוש הכנסייתי ובהיררכיה הכנסייתית. תקופה זו נמשכה כארבעים שנה, ומוכרת כ"השלום הקטן של הכנסייה".

בערך כשנה אחרי עלייתו לכס, בשנת 260 התעוררה סערה מתמשכת סביב מכתב של הבישוף דיוניסיוס מאלכסנדריה לאמוניוס ואאופרנוריוס בו השווה את האל לכורם ואת הלוגוס, הבן, לגפן, ותיאר את תכונותיו האנושיות של הבן (היינו, ישו). תיאור זה הביא לגינוי שלו ונטען כי דיוניסיוס ערך ויעוד ברומא בשנה זו ליישב את העניין ופרסם מכתב דוקטרינרי שבו הוקיע את תורתו השגויה של סבליוס, שהרחיק לכת וטען כי האל האב, ישו הבן (המילה, הלוגוס) ורוח הקודש היו ישויות נפרדות, ולא ביטויים של אותה ישות. אתנסיוס, שתיאר את הפרשה בפירוט, ביאר את עמדתו של דיוניסיוס מאלכסנדריה, הבהרותיו והתנצלויותיו, ויישב את טיעונו עם הדוקטרינה האורתודוקסית. סינוד אנטיוכיה שהדיח את הבישוף פאולוס מסמוסטה, שאף הוא אחז בדעות לא-אורתודוקסיות בנוגע לשילוש הקדוש שלח מכתב לדיוניסיוס בנוגע להליכי ההדחה שננקטו.

דיוניסיוס מת ב-26 בדצמבר 268 והיה האפיפיור הראשון שלגביו לא נטען במסורה הנוצרית כי מת כמרטיר. צוו של גליאנוס לביטול רדיפות הנוצרים היה עתיד להיוותר בתוקף עד שנת 303.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיוניסיוס** בוויקישיתוף
* אנציקלופדיה קתולית
* אאוסביוס פמפיליוס, **היסטוריה של הכנסייה**
* אתנסיוס, **הגנה על דיוניסיוס** (de sententia sionysii)
* דיוניסיוס מאלכסנדריה, **אגרות וקטעי אגרות**
* דיוניסיוס מאלכסנדריה, **קטעי כתבים**
* דיוניסיוס (אפיפיור), **נגד הסבליאניזם**
* דיוניסיוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**סיקסטוס השני** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**פליקס הראשון** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007397568705171
* GND: 119221616
* ISNI: 0000 0000 4454 2427
* LCCN: no2005094620
* NKC: skuk0002253
* NLA: 50414664
* Trove: 1522184
* VcBA: 495/32537
* VIAF: 63749989
* WorldCat: lccn-no2005094620

 |
היכל המליאה
ה**אדוסקונטה** (בפינית: **eduskunta** או **Suomen eduskunta**) הוא הפרלמנט והרשות המחוקקת בפינלנד. הפרלמנט בנוי בשיטה של בית מחוקקים חד-ביתי ומונה 200 נציגים. בניין הפרלמנט יושב בבירת המדינה, הלסינקי.

200 הנציגים נבחרים בבחירות ישירות ויחסיות מדי ארבע שנים לפי 13 מחוזות בחירה. כמות הנציגים מתחלקת במחוזות לפי גודל האוכלוסייה. נשיא המדינה יכול להקדים את הבחירות, אך מקרה שכזה לא קרה מאז שנת 1975. שיטת חלוקת המושבים מחושבת לפי שיטת ויקטור ד'הונד. כל אזרח מגיל 18 זכאי לבחור ולהיבחר. האנשים היחידים שאינם זכאים לעשות זאת הם אנשי צבא בשירות פעיל, פקידי שיפוט גבוהים, נשיא הרפובליקה, ואנשים תחת אפוטרופסות. לאחר הבחירות, הנשיא מתייעץ עם ראשי הסיעות, ובונה ממשלה המאושרת על ידי הפרלמנט.

הבחירות האחרונות נערכו בשנת 2019. הבחירות הבאות אמורות להתקיים בשנת 2023.

חברי הפרלמנט נהנים מחסינות פרלמנטרית, אשר יכולה להתבטל רק באישור של חמש שישיות בהצבעה בפרלמנט. שיעור הנשים בפרלמנט הוא כ-40%, אחד מהשיעורים הגבוהים בעולם. 

לחבר פרלמנט אסור לכהן גם כחבר הפרלמנט האירופי.

היסטוריה
--------

הבחירות הראשונות לפרלמנט התקיימו בשנת 1907, בימיה של פינלנד כישות אוטונומית באימפריה הרוסית. בשנים שלאחר מכן כוחו של הפרלמנט היה מצומצם לעומת כוחו של הצאר. כוחו של הפרלמנט גדל לאחר מהפכת אוקטובר ועצמאותה של המדינה בשנת 1917. רפורמות בשנים 1991 ובשנת 2000 חיזקו עוד יותר את כוח הפרלמנט.

סמכויות
-------

על פי החוקה של פינלנד, סמכויות הפרלמנט הן: 

* חקיקה
* החלטה על תקציב המדינה
* אישור אמנות בינלאומיות
* פיקוח על פעולות הממשלה.
* היכולת לשינוי החוקה (לשם כך דרוש רוב בשתי הצבעות)
* בחירת ראש הממשלה המוצע על ידי הנשיא
* היכולת להביא להפלת הממשלה
* לעקוף וטו נשיאותי
* מינוי המשלחות הפיניות למועצת אירופה ולמועצה הנורדית.

ועדות
-----

בפרלמנט יש 16 ועדות קבועות, שרובן מונה כ-17 חברים. בנוסף ישנן 17 ועדות מיוחדות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הפרלמנט הפיני** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הפרלמנט הפיני (בפינית, בשוודית ובאנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  רויטרס‏, לראשונה זה 20 שנה: ניצחון דחוק לסוציאל-דמוקרטים בפינלנד, באתר וואלה!‏, 15 באפריל 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007335224805171
* BnF: cb11863728z (data)
* ISNI: 0000 0001 2354 5589
* LCCN: n79027004
* MusicBrainz: fb2ec317-9ba7-47c2-a3db-5edf7237383b
* SUDOC: 02922120X
* Trove: 821890
* VIAF: 173401267
* WorldCat: lccn-n79027004

 |
**קלייר דלבו** (בצרפתית: **Claire Delbos**; ‏2 בנובמבר 1906 – 22 באפריל 1959) הייתה כנרת ומלחינה צרפתייה, נודעה בעיקר כאשתו של המלחין אוליבייה מסייאן. דלבו, בתו של פרופסור בסורבון, הייתה חברה ב"ספיראלה", אגודה חשובה למוזיקה חדשה.

כשרונה בנגינה בכינור נתן למסייאן השראה לחיבור יצירות למענה ("נושא ווריאציות לכינור ופסנתר" בשנת 1932) וקטעי מוזיקה שחגגו את זוגיותם (ביניהם מחזור השירים "פואמות למי" בשנת 1936, שמסייאן תזמר ב-1937, בהתבסס על שיריו הוא בנושא חדוות הנישואים). מי היה כינוי החיבה של מסייאן לקלייר. הם הופיעו יחד ברסיטלים בפריז בשנות ה-30' הראשונות ונישאו בשנת 1932.

בשנת 1937 נולד בנם פסקל מסייאן. זמן קצר אחר כך החלה קלייר דלבו לגלות סימנים ראשונים למחלת נפש ובשנות ה-50' היה הכרח לאשפזה במוסד, שם נשארה עד יומה האחרון. היא מתה לבסוף בשנת 1959.

יצירות
------

* "פרימוורה", 5 שירים לסופרן ופסנתר, 1935.
* "שני קטעים" (עוגב) 1935.

קישורים חיצוניים
----------------

* קלייר דלבו, באתר MusicBrainz (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007597089205171
* BIBSYS: 1615358754260
* BnF: cb14809277d (data)
* ISNI: 0000 0000 7933 1400
* LCCN: no91023510
* MusicBrainz: f5b0f06f-2a39-42c4-b541-a82cb87e1f38
* VIAF: 120762340
* WorldCat: lccn-no91023510

 |
**קלימנט בויג'ייב** (בבולגרית: **Климент Бояджиев**;‏ 27 באפריל 1861, אוחריד, האימפריה העות'מאנית – 15 ביולי 1933, סופיה, ממלכת בולגריה) היה שר המלחמה הבולגרי באוגוסט 1913, ראש המטה הכללי הבולגרי בשנת 1915, גנרל, ומפקד הארמייה הראשונה של צבא בולגריה במהלך מלחמת העולם הראשונה אשר הכריעה את ההתנגדות הסרבית.

תחילת הקריירה
-------------

בויג'ייב היגר לסופיה לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), עם הקמת נסיכות בולגריה. בשנת 1883 סיים את בית הספר הצבאי בסופיה. במהלך מלחמת בולגריה–סרביה (1885), הוא שירת בחזית, בתפקידי מטה. בשנת 1895 סיים בהצטיינות את לימודיו באקדמיה הצבאית בטורינו, איטליה. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה פיקד על אוגדת הרגלים הרביעית "פרסלב" של הצבא הבולגרי והנחיל לעות'מאנים תבוסה בקרב לולבורגז. למשך תקופה קצרה, בין ה-22 באוגוסט עד ה-1 בספטמבר 1913, כיהן כשר המלחמה הבולגרי. ב-1 בפברואר 1915 שכל את בנו, שהיה קצין צעיר בצבא ונהרג בפיגוע בקזינו בעיר סופיה. בין ה-15 באפריל ועד ה-7 בספטמבר 1915, כיהן כראש המטה הכללי הבולגרי ובתפקידו פעל לשיקום הצבא הבולגרי בחומר וברוח, לאחר התבוסה במלחמת הבלקן השנייה.

מלחמת העולם הראשונה
-------------------

במהלך מלחמת העולם הראשונה מונה למפקד הארמייה הבולגרית הראשונה אשר לחמה במסגרת המערכה על סרביה והכתה את הסרבים בקרב מוראבה ובקרב קוסובו שהובילו להכרעתם. כוחותיו כבשו בזו אחר זו ערים סרביות בחבל מקדוניה ובכלל זה את העיר אוחריד, בה נולד. בהמשך עברה הארמייה שתחת פיקודו לחזית המקדונית. בשלהי אוגוסט 1916 נחלו כוחותיו כישלון לאחר קרב לרין, עת נפלה העיר פלורינה בחזרה לידי כוחות מדינות ההסכמה והוא הודח מהצבא ב-25 בספטמבר 1916.

אחריתו
------

בויג'ייב היגר לגרמניה בין השנים 1918 ועד 1923. בשנה זו נשפט בפני בית משפט צבאי על חלקו בכישלון הצבא במלחמה שהוביל לחוזה ניי ונידון לחמש שנות מאסר. בויג'ייב נכלא, אך שנה מאוחר יותר זכה לחנינה מטעם המלך בוריס השלישי ושוחרר. הוא נפטר בסופיה ב-15 ביולי 1933.

ראו גם
------

* בולגריה במלחמת העולם הראשונה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קלימנט בויג'ייב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  חוזה ניי מכונה בפי הבולגרים "אסון לאומי"
**קארל תאודור סאלה** (בדנית: **Carl Theodor Zahle**;‏ 19 בינואר 1866 – 3 בפברואר 1946) היה פוליטיקאי ועורך דין דני, שכיהן כראש ממשלת דנמרק בשנים בשנים 1909–1910 ובשנים 1913–1920.

ביוגרפיה
--------

סאלה נולד ב-19 בינואר 1866 באי שלן.

בשנת 1890 סיים את לימודי המשפטים. בשנת 1895 נבחר סאלה לפולקטינג. הוא כיהן בפרלמנט עד 1939. עד שנת 1901 כיהן סאלה בוועדת הכספים של הפרלמנט. בשנת 1905 הקים את המפלגה הסוציאל-ליברלית שהורכבה בעיקר מפציפיסטים.

סאלה כיהן כראש הממשלה בשנים 1909–1910. בשנת 1913 חזר לראשות הממשלה. בשנת 1917 החל תהליך משא ומתן עם איסלנד, תהליך שהוביל לעצמאותה של איסלנד בשנה שלאחר מכן. בזמן כהונתו של סאלה כראש הממשלה, פרצה מלחמת העולם הראשונה. סאלה הצליח במאמציו ושמר על דנמרק נייטרלית במהלך המלחמה.

לאחר המלחמה האופוזיציה צברה כעס גדול כלפי ממשלת סאלה. הממשלה הואשמה כי הייתה ידידותית מדי כלפי גרמניה במהלך המלחמה והתקנות הכלכליות הגבילו לכאורה את פעילות העסקים. בסופו של דבר סאלה הודח על ידי המלך כריסטיאן העשירי.

בשנים 1929–1935 סאלה כיהן כשר המשפטים בממשלתו של תורוולד סטאונינג. בשנים 1936–1939 היה דובר הבית העליון של הפרלמנט.

סאלה נפטר ב-3 בפברואר 1946 בקופנהגן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קארל תאודור סאלה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  103982@au.dk, Det Radikale Venstre, 1905-, danmarkshistorien.dk (בדנית)
2. ↑  Fredsakademiet: Freds- og sikkerhedspolitisk Leksikon Z 2 : Zahle, Carl Theodor, www.fredsakademiet.dk
3. ↑  denstoredanske.dk | lex.dk, Om lex.dk (בדנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 118808249
* LCCN: n80076551
* VIAF: 43138438
* WorldCat: lccn-n80076551

 |
**אנטון לוסנקו** (ברוסית: **Антон Лосенко**;‏ 10 באוגוסט 1737 – 4 בדצמבר 1773) היה צייר ואקדמאי נאו-קלאסי רוסי שחי באימפריה רוסיה. הוא היה ממייסדי התנועה ההיסטורית הרוסית הקיסרית בציור.

ביוגרפיה
--------

אנטון לוסנקו נולד למשפחתו של מנהל ממשלתי רוסי פאבל יעקובלביץ' לוסב בגלוקוב, באזור צ'רניחובשצ'ינה (מחוז סומי, אוקראינה). הוא התייתם ובגיל שבע נשלח למקהלת חצר בסנקט פטרסבורג. ב-1753, לאחר שקולו השתנה הוא גילה כישרון לציור, ונשלח ללמוד אצל האמן איוואן ארגונוב. לאחר חמש וחצי שנות חניכה, הוא התקבל לאקדמיה הקיסרית לאמנויות בשנת 1759. בין הציורים שיצר שם היה דיוקנו של איוואן שובאלוב (1760) ודיוקנו של אלכסנדר סומארוקוב (1760). בשנת 1760 שלחה אותו האקדמיה לפריז כדי ללמוד אמנות אצל הצייר הנאו-קלאסי הצרפתי ז'אן רסטו. שם הוא צייר ציור גדול המבוסס על סיפור מהברית החדשה. בשנים 1766–1769 עבד לוסנקו ברומא, וחקר אמנות איטלקית, במיוחד את ציוריו של רפאל. שם יצר את שני ציוריו על קין והבל.

ב-1769 חזר לוסנקו לסנקט פטרסבורג. הוא קיבל הצעה להציג ציור היסטורי כדרך לקבלת מעמד אקדמאי באקדמיה האימפריאלית לאמנויות. מתוך פרק בהיסטוריה הוא צייר את הבד הקלאסי על ולדימיר הראשון מקייב ורונדה מפולוצק. ציור זה לא רק הביא לו את התואר אקדמאי אלא גם תפקיד פרופסור באקדמיה הקיסרית (בתחילה, ב-1770 כפרופסור-משנה, אולם משנת 1772, כפרופסור מן המניין ומנהל האקדמיה). בעודו בתפקיד כתב לוסנקו ספר לימוד בשם "הסבר קצר על הפרופורציות האנושיות" ששירת כמה דורות של ציירים באימפריה הרוסית. הוא עבד כמנהל האקדמיה עד מותו ב-1773.

הכרה
----

אנטון לוסנקו נחשב לאחד ממייסדי התנועה ההיסטורית הרוסית הקיסרית בציור ויחד עם ספר הלימוד שלו (ששימש עד אמצע המאה ה-19), הוא השפיע על חינוך האמנות באימפריה הרוסית. למדו אצלו הציירים איוואן אקימוב וגריגורי אוגריומוב והפסל מיכאיל קוזלובסקי.

לוסנקו היה אחד הציירים שזכו לכבוד בכך שעבודתו הופיעה על בולי דואר סובייטים, כאשר דיוקן שצייר של פיודור וולקוב הופיע ב-1972.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנטון לוסנקו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Лосенко", in Словник Художників України ("Dictionary of Ukrainian Artists"), published by Ukrainian Soviet Encyclopedia — Кyіv 1973 (in Ukrainian)
2. ↑  А.П.Лосенко - рассказ, картины, nearyou.ru

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1015175945
* ISNI: 0000 0000 6902 9486
* NTA: 070670889
* RKD: 50969
* ULAN: 500000656
* VIAF: 95684610
* WorldCat: viaf-95684610

 |
מפת האטול
**בוטאריטארי** (באנגלית: **Butaritari**) הוא אטול אלמוגים הממוקם במרכז האוקיינוס השקט, ומהווה חלק מאיי גילברט שברפובליקת קיריבטי.
באטול שלושה איים מיושבים - מקין (Makin), קייבו (Kiebu) ואון (Onne). 

בעבר נקרא האטול כולו "מקין" ועל כן, על מנת להבדיל מהאי, קראו לאי המיושב "מקין הקטן".

גאוגרפיה
--------

שטחו של האטול כ-13.6 קמ"ר, ומתגוררים בו כ-4,200 תושבים (2002). שטח הגדול באיי האטול - מקין - 6.7 קמ"ר ומתגוררים בו כ-1,700 תושבים.

כמות המשקעים באטול מרובה ביותר, ויורדים בו מדי שנה כ-4,000 מילימטרי גשם (ביחס ל-2,000 מילימטרים היורדים בטאראווה ו-1,000 מילימטרים באיים הדרומיים יותר של קיריבטי).

צורתו של האטול מלבנית, ורוחבו ממזרח למערב כ-30 ק"מ וכ- 15 ק"מ מצפון לדרום. מספר תעלות מקשרות את הלגונה עם האוקיינוס בצידו המערבי של האטול. הלגונה עמוקה מאוד, ומושפעת משינויי האקלים של האוקיינוס בשל תעלות אלה. עומקה של הלגונה מאפשר כניסת ספינות גדולות אליה.

חלקו הדרומי והדרום מזרחי של האטול הוא אי אחד, הנחצה על ידי תעלה אחת. רוחבו של האיון ביו 0.2 ל-0.5 ק"מ.

בצפון הלגונה המרכזית ישנה לגונה צפונית, רדודה יותר וקטנה יותר.

תחבורה
------

באי מצוי שדה תעופה שנבנה בו במהלך מלחמת העולם השנייה. שדה תעופה זה הורחב בשנת 1995 על מנת לאפשר טיסות סדירות לטאראווה, אולם טיסות אלה פסקו לאחר זמן קצר ביותר.

היסטוריה
--------

האי הוכרז על ידי ארצות הברית בשנות ה-60 של המאה ה-19 כשטח בריבונותה מכוח חוק איי הגואנו.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 שימש האטול כמרכז המסחרי והכלכלי של איי גילברט, עד שהוקם מרכז כלכלי בטאראווה.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הוקם באטול מרכז של חברת סחר יפנית, אולם הירידה במחירי הקופרה הביאה לשפל כלכלי באי. 
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבש לזמן קצר האי על ידי כוחות נחתים של ארצות הברית באוגוסט 1942. במהלך קרב מקין בנובמבר 1943 נכבש האי בשנית על ידי חיל הרגלים של צבא ארצות הברית.

האי בספרות
----------

האי שימש כמקום מגוריו של הסופר רוברט לואיס סטיבנסון, והוא מתואר באריכות בחלק השני של ספרו "**בימי הדרום**".

ראו גם
------

* אוניית צי ארצות הברית האי מקין הקרויה על שם האי.

| שרשרת איי גילברט |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אבאיאנג • אבמאמה • אונטואה •אראנוקה • ארוראה • בוטאריטארי • ברו • טאביטאואה • טאמאנה • טאראווה • מאיאנה • מאראקיי • נונואוטי • ניקונאו • קוריה |  |

 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בוטאריטארי** בוויקישיתוף
* בוטאריטארי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4508636-9
* NKC: ge841630
* SUDOC: 148341403
* VIAF: 247376966
* WorldCat (עם VIAF): 247376966

 |
**ריקרדו ריביירו פרננדש** (בפורטוגזית: **Ricardo Ribeiro Fernandes**; נולד ב-21 באפריל 1978) הוא כדורגלן עבר פורטוגזי ששיחק בעמדת הקשר.

קריירה
------

פרננדש התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של אווש אליה הצטרף בגיל 9. בגיל 18 הצטרף לקבוצת הנוער של מוריירנסה ואף רשם שתי הופעות בקבוצה הבוגרת. בקיץ 1997, פרננדש חתם בפרימונדה במדיה שיחק שלוש שנים ורשם שתי עליות רצופות מהליגה הרביעית לליגה השנייה.

בקיץ 2000, פרננדש חתם בספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגזית, וכעבור זמן קצר הושאל לסנטה קלרה מהליגה השנייה. עונה לאחר מכן, הושאל לז'יל ויסנטה. לקראת עונת 2002/2003, פרננדש חזר לספורטינג, אך לא זכה בה לדקות משחק רבות ורשם 9 הופעות בקבוצת המילואים של המועדון. בקיץ 2003, פרננדש חתם בפורטו, בה שיחק עונה אחת, העונה בה זכתה פורטו לראשונה בתולדותיה בליגת האלופות. בקיץ 2004, פרננדש חתם באקדמיקה דה קויימברה.

בקיץ 2005, פרננדש חתם באפואל ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית, במדיה שיחק שלוש עונות. בקיץ 2008, חתם במטאלורג דונצק מליגת העל האוקראינית, אך כעבור חצי שנה חזר לקפריסין וחתם באנורתוסיס פמגוסטה, ממנה עבר לא.א.ל. לימסול.

ב-4 ביוני 2010, פרננדש חתם בהפועל באר שבע מליגת העל, בה התאחד עם מאמנו בלימסול ניר קלינגר, בה שיחק חצי עונה וחזר למטאלורג דונצק.

בהמשך הקריירה שלו, פרננדש שיחק בפאנטוליקוס, דוקסה קאטוקופיה, אומוניה ניקוסיה, טרופנסה ופלגיירס 1932, עד לפרישתו בקיץ 2018.

תארים
-----

פרימונדה
* הליגה הפורטוגזית הרביעית: 1997/1998
* הליגה הפורטוגזית השלישית: 1998/1999

סנטה קלרה
* הליגה הפורטוגזית השנייה: 2000/2001

ספורטינג ליסבון
* הסופר קאפ הפורטוגזי: 2002

פורטו
* ליגת העל הפורטוגזית: 2003/2004
* הסופר קאפ הפורטוגזי: 2003
* ליגת האלופות: 2003/2004

אפואל ניקוסיה
* הגביע הקפריסאי: 2005/2006
* ליגת העל הקפריסאית: 2006/2007

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריקרדו פרננדש** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  איציק יצחקי‏, ריקרדו פרננדש חתם בהפועל באר שבע, באתר וואלה!‏, 4 ביוני 2010

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ריקרדו פרננדש"**.
**ריקרדו סמלר** (בפורטוגזית: **Ricardo Semler**; נולד ב-1959 בסאו פאולו) הוא איש עסקים ברזילאי.

סמלר הוא המנכ"ל ובעל השליטה של חברת סמקו ס.א. הידועה בשיטותיה הקיצוניות של דמוקרטיה תעשייתית ושִׁנְדּוּס (הנדוס מחדש, באנגלית re-engineering). הכנסות החברה עלו, תחת הנהגתו, מ 4 מיליון דולר ב-1982 ל 212 מיליון ב-2003. שיטות הניהול החדשניות שלו משכו תשומת לב בעולם כולו[דרוש מקור]. טיים מגזין כלל אותו בין 100 המנהיגים הצעירים הבולטים ב-1994. ספרו הראשון מ-1990 "Virando a Própria Mesa" ("להפוך את השולחן של עצמך") הפך לרב המכר, שאינו סיפורת, הנמכר ביותר בהיסטוריה של ברזיל. מאז הוא כתב שני ספרים נוספים באנגלית העוסקים בשינוי שעברה סמקו ועל תהליך השינדוס שלה: "Maverick" ב-1993 ו-"Seven Day Weekend" ב-2003.

סמקו
----

בסוף שנות ה-70 סמלר החל לעבוד בחברה של אביו בסאו פאולו, אך השניים התנגשו מספר פעמים בשל העדפות הניהול השונות שלהם. אביו, אנטוניו, העדיף את שיטת הניהול המסורתית אוטוקרטית, ואילו ריקרדו הצעיר העדיף סגנון מבוזר הכולל את שיתוף העובדים. בשנת 1980 עזב אביו את תפקיד המנכ"ל והעביר לסמלר בן ה-21 את שרביט הניהול. בעקבות משבר ההיפר-אינפלציה בברזיל ב-1990, נאלצו חברות רבות להכריז על פשיטת רגל. עובדי סמקו הסכימו לשאת בקיצוצים, בתמורה להגדלת נתחם ברווחי החברה ב-39%. ההנהלה קיצצה את הוצאותיה ב-40% והעניקה לעובדים את הזכות לאשר כל הוצאה כספית. הענקה של מספר תפקידים נוספים לעובדים בזמן המשבר איפשרה להם להתמצא טוב יותר בתפעול העסק ולהציע הצעות שיפור רבות. הרפורמות שבוצעו במהלך התקופה הקטינו ב-65% את רשימת המצאי, קצרו את זמני האספקה, צמצמו את כמות הפגמים במוצר לפחות מ-1%. כאשר השתפר המצב הכלכלי ההכנסות והרווח של סמקו זינקו. ב-2003 הכנסותיה של סמקו הגיעו ל 212 מיליון דולר מ-4 מיליון בשנת 1982, עם גידול שנתי של-40%.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ריקרדו סמלר (באנגלית)
* ריקרדו סמלר, ברשת החברתית פייסבוק

* ריקרדו סמלר, ברשת החברתית טוויטר

* ריקרדו סמלר, ברשת החברתית LinkedIn

* ריקרדו סמלר, ברשת החברתית Goodreads
* ריקרדו סמלר: חשיבה רדיקלית לחברה, לבית הספר, לחיים, הרצאה בTED, אוקטובר 2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007439570205171
* BNE: XX916459
* BnF: cb124020149 (data)
* GND: 119131692
* ISNI: 0000 0001 1077 3419
* LCCN: n88234006
* NKC: utb2011621129
* NLK: KAC199624850
* NTA: 112057675
* SUDOC: 033121869
* VIAF: 93199665
* WorldCat: lccn-n88234006

 |
**ג'ורג'ו בלאדונה** (באיטלקית: **Giorgio Belladonna**; ‏7 ביוני 1923 - 12 במאי 1995) היה שחקן ברידג' איטלקי שנחשב לאחד מגדולי שחקני הברידג' בכל הזמנים.

קריירה
------

בלאדונה זכה ב-16 אליפויות עולם לקבוצות ביחד עם חבריו לקבוצה הכחולה שייצגה את איטליה ונחשבת קבוצת הברידג' הטובה ביותר בכל הזמנים. שותפו בקבוצה זו בחלק מאליפויות העולם היה בניטו גארוצו, וביתר האליפויות ולטר אווארלי. 

איגוד הברידג' העולמי (WBF) דירג אותו כראשון בעולם במשך שנים רבות. בנוסף לכך הוא זכה עשר פעמים באליפות אירופה לקבוצות בשנים 1956 עד 1979 ושלוש פעמים במקום ראשון באולימפיאדות לברידג' בשנים 1964, 1968 ו-1972. בלאדונה נחשב גם לתאורטיקן חשוב. הוא הממציא העיקרי של שיטת ההכרזה רומן קלאב וביחד עם גארוצו המציא את שיטת ההכרזה Super Precision.

בלאדונה נחשב לממציא הרעיון של משחק בקלף קטן מתחת לקלף גדול. טכניקת משחק כזו מכונה בז'רגון המקצועי של שחקני ברידג' Belladonna coup

ביוגרפיה
--------

בלאדונה היה עובד ציבור שהתגורר ברומא. בצעירותו היה שחקן כדורגל. הוא למד ארכיטקטורה ומשפטים אך לא סיים את לימודיו. בשנת 1944 למד ברידג', אבל הפך למקצוען שאינו עובד בעבודה אחרת רק לאחר 26 שנים.

בלאדונה היה נשוי ואב לבן ובת. 

בשלהי הקריירה שלו שיחק בקבוצת ברידג' מקצוענית של עומר שריף שהופיעה במשחקי ראווה.

ראו גם
------

* בניטו גארוצו
* פייטרו פורקה
* הקבוצה הכחולה (ברידג')
* גאייר הלגמו
* ריקסי מרקוס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ורג'ו בלאדונה** בוויקישיתוף

* WBF Entry
* Giorgio Belladonna, 72, Player On Fabled Italian Bridge Team (Obituary), Alan Truscott, New York Times, 1995-05-14
* The All-Time Bridge Greats: Giorgio Belladonna, Bulletin 11 of 18th European Youth Team Championships, 2002-07-17
* OBITUARY: Giorgio Belladonna, Alan Hiron, The Independent May, 29, 1995

הערות שוליים
------------

1. ↑  European Youth Team Championships, "The All-Time Bridge Greats: Giorgio Belladonna", Bulletin 11 of 18th European Youth Team Championships, July, 17, 2002. eurobridge.org.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb11891027t (data)
* ISNI: 0000 0000 6640 886X
* LCCN: no2003007761
* NTA: 304064599
* SUDOC: 026715597
* VIAF: 9842882
* WorldCat: lccn-no2003007761

 |
**פול לאוטו** (בצרפתית: **Paul Léautaud**;‏ 18 בינואר 1872 - 22 בפברואר 1956) היה סופר צרפתי.

לאוטו נולד בפרבר פונטנה או רוז שמדרום לפריז לפרמין לאוטו, שהיה קומיקאי ב-"קומדי פראנסז", ולאשתו השחקנית ז'אן פורסטייה שנטשה את פול חמישה ימים בלבד לאחר הלידה. הוא נמסר לטיפולה של יצאנית שגידלה אותו. כאשר החל ללכת לבית ספר, עבר להתגורר עם אביו שהזניח אותו. לדבריו ידידו האמיתי באותם הימים היה הכלב "טבק" (שם שניתן לו בשל צבע פרוותו). כבר בגיל צעיר מאוד ידע כי עליו להיות עצמאי כדי לשרוד. ב- 1887, כאשר סיים את לימודיו, אביו שלח אותו לעבוד.

ב-1892, בהיותו בן עשרים שנה, גילה את כתבי הסופר אנרי בייל המכונה סטנדל - מה שהיווה שלב עיקרי בהתפתחותו הספרותית. ב-1893 החל לכתוב "יומן ספרותי" שבו המשיך עד מותו. יומן זה משקף את אישיותו וכולל הערכה סובייקטיבית של החיים הספרותיים בצרפת במחצית הראשונה של המאה העשרים.

ב-1896 עזב לאוטו את בית אביו והתנסה בחיי דלות כעצמאי. תשוקתו לשירה באה על ביטויה בקובץ "משוררים בני זמננו" שהצליח לפרסם בשיתוף עם ידיד נעוריו אדולף ואן בווה (1900). ב-1903 פרסם את ספרו "הידיד הקטן" שבו הוא מתאר את ימי ילדותו.

ב-1908 קיבל משרה קבועה ובמשך 33 שנה שימש כמזכיר כללי של בית ההוצאה לאור של מרקור דה פראנס (כתב עת לספרות). משרה זו אפשרה לו להתחיל לכתוב ביקורת על התיאטרון הצרפתי בכתב עת זה בשם העט מוריס בואסאר, ולהמשיך לעשות כן בכתבי עת שונים לספרות במשך שנים רבות.

הוא הפך את משכנו למקום מקלט לחיות עזובות (חתולים, כלבים ואפילו חמור). דאגתו הגדולה הייתה לספק להן מזון ולשם כך הקדיש את מרבית הכנסתו. ב-1912 שב להתגורר בפרבר שבו נולד ונהג לנסוע ברכבת יומיום למקום עבודתו במרכז פריז. הוא חי בחברת החיות והמשיך בכתיבת היומן הספרותי. ביומן זה כתב בין היתר ביקורת נוקבת על יצירותיהם של אנדרה ז'יד, אנטול פראנס, ז'ורז' דיאמל, פול ואלרי ורבים אחרים.

ב-1926 יצא לאור הספר "התיאטרון של מוריס בואסאר" שבו קובצו דברי הביקורת של פול לאוטו על התיאטרון הצרפתי.

לאוטו לא נישא מעולם אך היו לו מאהבות שהאחרונה שבהן, מארי דורמואה, ערכה את "היומן הספרותי" והוציאה אותו לאור לאחר מותו. יומן זה הפך ליצירת המופת של פול לאוטו (19 כרכים 1956 - 1966).

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **פול לאוטו** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פול לאוטו** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298183205171
* BNE: XX996553
* BnF: cb11911833g (data)
* CiNii: DA01583662
* GND: 118570501
* ICCU: CFIV000456
* ISNI: 0000 0001 2133 3929
* LCCN: n50043100
* MusicBrainz: d2fc3d2d-349f-42bd-a179-9420f26da5c4
* NDL: 00447128
* NKC: xx0080044
* NLG: 132688
* NTA: 069218285
* SELIBR: 329728
* SUDOC: 026975386
* VcBA: 495/174451
* VIAF: 54150370
* WorldCat: lccn-n50043100

 |
**פול לרואה** (בצרפתית: **Paul Leroy**‏: 1860–1942) היה צייר צרפתי ידוע ביצירות אוריינטליות. הוא היה חבר מייסד של ״אגודת הציירים המזרחיים הצרפתיים״, ועיצב את הלוגו הראשון של החברה.

ביוגרפיה וקריירה
----------------

לרואה בילה את ילדותו באודסה, שם לאביו היה עסק. הוא חי באודסה עד גיל 17, מה שעורר בו עניין במזרח. הוא היה אזרח צרפתי, ובפריז למד בבית הספר לאמנויות יפות, והציג לראשונה בשנת 1882 וקיבל מדליה. 

בבית הספר הוא פגש את ז'ורז' לנדל (1860–1898), צייר מזרחי, והשניים הפכו לחברים לכל החיים. בשנת 1885 הוא ביקר בטורקיה ובמצרים, עם לנדל. בשנת 1886 נסע לתוניסיה ולאלג'יריה, וחזר לאזור הדרומי של המדינה מספר פעמים במהלך שנות ה-80 וה-90. בתקופה זו למד לרואה את השפה הערבית, מה שאיפשר לו להשתמש בכתב הערבי ביעילות במספר ציורים וליתוגרפיות. 

בשנת 1893, לרואה, יחד עם אמנים נוספים הפכו לחברים מייסדים של אגודת ציירי המזרח, שהייתה אגודה צרפתית. האגודה הייתה אחראית לקידום האמנות האוריינטליסטית, הגדלת מספר התערוכות ועידוד אמנים שרצו לנסוע לאוריינט. 

האגודה ניכסה לעצמה לוגו שעוצב על ידי לרואה והשתמשה בו בכל ההתכתבויות, הקטלוגים, הפוסטרים שלהם. הלוגו שילב את הסהר, מגן הדוד והיד השחורה של פאטמה. הציור מייצג צרפתים כזרים, אשר בכל זאת חולמים על אינטגרציה וסינתזה תרבותית. הליטוגרפיות של לרואה שימשו רבות גם ביצירות הגרפיות של האגודה, כולל פוסטרים וחוברות.

במהלך הקריירה שלו, לרואה צייר גם סצנות מזרחיות וגם ציורים דתיים. הוא עבד בשמן, בצבעי מים וגם עשה ליתוגרפיות.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פול לרואה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Les Peintres Orientalistes (1850-1914), Musée des beaux-arts, Pau (France). Musée des beaux-arts, Musée de Dunkerque - 1983 "Paul LEROY. (Paris 1860- 1942) Elève de Cabanel aux Beaux-Arts, dès son premier envoi au Salon en 1882 il obtient une médaille. Son enfance à Odessa lui avait donné le goût de l'Orient et, grâce à une bourse de voyage, il passe deux ..."
2. ↑  Benjamin, R. Orientalist Aesthetics: Art, Colonialism, and French North Africa, 1880-1930, University of California Press, 2003, p.73
3. ↑  Jonathan M. Bloom and Sheila Blair, The Grove Encyclopedia of Islamic Art and Architecture, Volume 2, 2009, p.5
4. ↑  Benjamin, R. Orientalist Aesthetics: Art, Colonialism, and French North Africa, 1880-1930,University of California Press, 2003, pp 73-74

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX5570078
* BnF: cb12620637w (data)
* GND: 103724012X
* ISNI: 0000 0001 0896 1840
* Léonore: 19800035/223/29449
* NKC: xx0245408
* RKD: 49556
* SUDOC: 084718137
* ULAN: 500030783
* VIAF: 46880802
* WorldCat: viaf-46880802

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"פול לרואה"**.
**ג'ון לויטאו** (באנגלית: **John L. Levitow**, נולד כ**ג'ון לי לויטאו**; 1 בנובמבר 1945 - 8 בנובמבר 2000) היה אחד משני החיילים החוגרים היחידים בחיל האוויר האמריקני שקיבלו את מדליית הכבוד בתקופת מלחמת וייטנאם. לויטאו היה פקח העמסה על מטוס תקיפה מסוג AC-47 "דקוטה". הוא איש צוות האוויר בעל הדרגה הנמוכה ביותר שקיבל את מדליית הכבוד על גבורה יוצאת דופן בזמן מלחמה.

ביוגרפיה
--------

לויטאו נולד ב-1 בנובמבר 1945 בהרטפורד קונטיקט למריון ולי לויטאו. הוריו היו ממוצא יהודי.

לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון חפץ לויטאו להתגייס לחיל הים של ארצות הברית אך לבסוף שינה את דעתו והתגייס לחיל האוויר. בהתחלה הוא נשלח למסלול הכשרה כמהנדס אזרחי אך לבסוף הוכשר בתור פקח העמסה.

לאחר שחרורו עבד עבור מדינת קונטיקט והגה תוכניות ליוצאי הצבא עד לפטירתו ב-8 בנובמבר 2000 לאחר מאבק ארוך במחלת הסרטן. הוא נקבר ב-17 בנובמבר בטקס צבאי בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. הותיר אחריו בן, בת ונכד.

מעשה הגבורה
-----------

ב 24 בפברואר 1969 התבקש לויטאו להחליף את פקח ההעמסה הרגיל על אחד ממטוסי ה-AC-47. הוא התעסק עם הנורים על סיפון המטוס כאשר לפתע ביצע הטייס פניה חדה כדי לתקוף חיילי וייטקונג שאת רשף היריות שלהם זיהה מחוץ לבסיס לונג בין של הצבא. תפקידו של לויטאו היה להכין את הנורים ולהעביר נור מוכן למטילן, שהיה מתקין לו פתיל, משחרר את הנצרה וזורק אותו מדלת תא המטען.

לאחר מספר דקות טיסה נשמע פיצוץ אדיר. המטוס החל לרעוד ונשטף בהבזק אור מסנוור. פגז מרגמה 82 מילימטר פגע בכנף הימנית והתפוצץ. הפיצוץ קרע את גוף המטוס ורסיסי מתכת התפזרו לכל עבר, כל מי שישב באחורי המטוס נפצע, כולל לויטאו שנפגע מ-40 רסיסים בכל גופו.

למרות הפציעה נחלץ לויטאו לעזרת המטילן שהיה קרוב באופן מסוכן לדלת תא המטען הפתוחה. בעודו גורר אותו אחורנית למרכז המטוס הבחין לויטאו בנור בוער שנשמט והתגלגל בתוך המטוס ליד ארגזי תחמושת שהכילו 19,000 כדורים.

חרף הכאב וההלם הבין לויטאו הפצוע שהוא איש הצוות הקרוב ביותר לנור. הוא זחל לעבר הנור אך לא הצליח להרים אותו, במקום זאת הוא זינק עליו וגרר אותו בגופו לעבר דלת המטען כשהוא אינו יודע אם הנור יתלקח בכל רגע ויביא למותו הוודאי. הוא הצליח לדחוק את הנור מחוץ למטוס בדיוק בשנייה שהנור אכן התלקח. כשהמטוס נחת לבסוף בבסיס התברר היקף הנזק: למטוס היו יותר מ 3,500 חורים בכנפיים ובגוף, אחד מהם באורך של יותר ממטר.
הטייס שיחזר מאוחר יותר את מהלך האירועים לפי שובל הדם שהותיר לויטאו על רצפת המטוס.

לויטאו אושפז בבית חולים ליותר מחודשיים וחצי אך אחר כך נשלח פעם נוספת לווייטנאם וטס ב-20 משימות נוספות. הוא חזר לארצות הברית כדי לקבל את מדליית הכבוד מידי הנשיא ריצ'רד ניקסון בטקס בבית הלבן ביום הצבא ה 14 במאי 1970. לאחר שקיבל את מדליית הכבוד אמר לו אחד ממפקדי חיל האוויר שמאותו יום האנשים היחידים שהוא מחויב להצדיע להם הם חיילים שעוטרו בעצמם במדליית הכבוד ושדרגתם גבוהה משלו.

4 שנים מאוחר יותר קודם לדרגת סמל והשתחרר מחיל האוויר, לויטאו הקדיש יותר מ-22 שנים לעניינים הקשורים ביוצאי הצבא. ב 22 בינואר 1998 בלונג ביץ', קליפורניה העניקו פיקוד התובלה של חיל האוויר וחברת בואינג למטוס מדגם C-17 גלובמאסטר את השם "הרוח של ג'ון לויטאו."

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון לויטאו** בוויקישיתוף
* ג'ון לויטאו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
רוחות מערביות (Westerlies) מסומנות בחיצים הכחולים, ורוחות הסחר בחיצים הצהובים והחומים
**רוחות הסחר** (מאנגלית: **Trade wind**) הן רוחות הנושבות בחלק התחתון של הטרופוספירה, בקרבת אזור קו המשווה. רוחות אלה הן הרוחות העיקריות הנושבות באזורים הטרופיים, ומקורן במשב אוויר מאזור הלחץ הגבוה שבאזור חוג הסרטן וחוג הגדי לכיוון אזורי לחץ האוויר הנמוך שבקרבת קו המשווה. רוחות אלה נושבות בחצי כדור הארץ הצפוני מכיוון צפון מזרח לדרום מערב, ובחצי כדור הארץ הדרומי מכיוון דרום מזרח לצפון מערב. רוחות אלו הן הרוחות המניעות סופות טרופיות מעל האוקיינוסים האטלנטי, השקט וההודי ומגיעות ליבשה באמריקה הצפונית, דרום מזרח אסיה ומדגסקר שבמזרח אפריקה, בהתאמה.

בין קו רוחב 30° צפון לקו רוחב 30° דרום, נושבות הרוחות לעבר קו המשווה תוך יצירת אזור לחץ נמוך שבו הרוחות קלות ביותר וכמעט לא מורגשות. בקרבת קו הרוחב 30° עצמו (משני עברי קו המשווה) יורדות הרוחות מגובה רב לפני השטח. רוחות אלה יבשות בשל העובדה שמרבית הלחות באוויר זה כבר הפכה למשקעים באזור קו המשווה.

היסטוריה
--------

מקור השם של הרוחות הוא תרגום לעברית מהשם האנגלי, שמקורו באנגלית תיכונה בה "'trade'" משמעה "מסלול" או "דרך". בשפות רבות (כמו גרמנית) הן קרויות "**רוחות פאסאט**" (Passat). הפורטוגזים זיהו את חשיבותן של רוחות הסחר לניווט באוקיינוס האטלנטי כבר במאה ה-15. הם למדו, שכדי להגיע לדרום אפריקה, הם צריכים להיכנס עמוק לתוך האוקיינוס, לכיוון ברזיל ובאזור קו הרוחב 30° דרום לפנות שוב מזרחה. השיט לאורך חופי אפריקה דרומה משמעותו במעלה הרוח בחצי הכדור הדרומי. באוקיינוס השקט, הייתה הסירקולציה המלאה, שכוללת רוחות סחר מזרחיות ורוחות מערביות צפוניות יותר בלתי ידועה לאירופאים, עד למסעו של הספרדי אנדרס דה אורדאנטה ב-1565.

רב חובל של ספינה יתור אחר מסלול שבו הרוחות צפויות לנשוב בכיוון השיוט. בזמן עידן המפרש, גרמו דפוסי רוח יציבים לנגישות לנקודות מסוימות להיות בעייתית או נוחה, ועל כן דפוסי הרוח היו גורם מרכזי בעיצוב האימפריות האירופאיות, ובעיצוב הפוליטיקה הגאוגרפית המודרנית. לדוגמה, ספינות הגליאון של מנילה כלל לא יכלו לשוט ישירות נגד הרוח.

במאה ה-18, חשיבותן של רוחות הסחר "Trade" לצי הסחר האנגלי לחציית האוקיינוס האטלנטי, הובילו אטימולוגים ואת הציבור לזהות את המושג סחר עם השימוש שעושים בו כיום "סחר חוץ".

בין השנים 1847 ל-1849, אסף מת'יו פונטיין מורי מספיק נתונים כדי להפיק מפות זרמים ורוחות של אוקיינוסי העולם.

המילה הצרפתית, המשמשת כשם נקבי, "**אַלִיזֶה**" (Alizé or Alizée) משמעה רוחות סחר, לדוגמה: אליזה קורנה ואָליזה ז'קוטֶה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **רוחות הסחר** |

* רוחות הסחר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו (Age of Sail)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4173478-6

 |
**ברווז לבן-גב** (שם מדעי: *Thalassornis leuconotus*) הוא מין של ברווז אפריקני פרימיטיבי השייך לתת-משפחה ייחודית במשפחת הברווזיים. הוא מקורב לתת-משפחת ברווזים שורקים (Dendrocygninae) ובצורה פחותה יותר לתת-משפחת ברווזים זקופי-זנב (Oxyurinae) והוא המין היחידי בסוגו.

תיאור
-----

ברווז זה מזכיר מעט בצורתו מיני טבלנים גדולים והוא דומה בהרגליו מעט לטבלן, אך איטי בהרבה בשחייתו. הוא בעל מקור גדול ואפור ותחילת לסתו לבנה. צווארו קצר וכתום.
הכנפיים כתומות מנומרות והגוף אפור-צהוב-חום. אורך הברווז מגיע ל-38-40 ס"מ.

תפוצה ואקולוגיה
---------------

ברווז זה חי בדרומה של אפריקה בנהרות, אגמים וביצות מסנגל עד צ'אד במזרח ומאתיופיה עד דרום אפריקה במערב. כמו כן הוא חי באי מדגסקר. הברווז חי בקבוצות קטנות או ביחידות וניזון מצמחייה מימית ומחרקים או סרטנונים.

צבעי הברווזים עוזרים בהסוואתם מטורפים פוטנציאלים ובשעת סכנה הם יצללו לעומק עד חצי דקה, בדרך כלל בין פרחי מים צפים העוזרים לברווז להסתוות. הטורפים כוללים חתולים שונים, תנים, תנינים, נחשי פיתון, לטאות כוח ועופות דורסים.

תת-מינים
--------

לברווז זה 2 תת-מינים:

* Thalassornis leuconotus insularis
* Thalassornis leuconotus leuconotus

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברווז לבן-גב** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IBC
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  ברווז לבן-גב באתר הרשימה האדומה של IUCN
**קופסה שחורה** הוא אלבום משנת 1980 של היוצר הבריטי פיטר האמיל.

באלבום זה מתחיל האמיל את עיסוקו בשפה, בו הוא ממשיך עד עצם היום הזה. שני שירים מוקדשים לכך - Losing Faith in Words (מאבד אמונה במילים) ו-The Jargon King (מלך הז'רגון). באחרון מתאר האמיל כיצד בעצם יצירת מונחים של שפה יכול אדם לשלוט, ולו רעיונית, באחרים.

בצליל האלבום בולט ניסיון להמשיך את קו הסימפולים התעשייתיים, בהם החל באלבומים קודמים, בשירים The Jargon King, The Wipe ו-The White Cane Fandango. באלבום זה מדובר בקקפוניות של ממש, ולמרבה המזל האמיל לא המשיך את נסיונותיו אלו.

כל חציו השני של האלבום משולב ליצירה אחת בשם "טיסה" (Flight) ומציג אחידות סגנונית ורעיונית, למעט "ריקוד המטה הלבן" (The White Cane Fandango). ביצירה משווה האמיל את חיי האדם לטיסה בה אחד לאחר השני חדלים לתפקד כל מכשירי הנחיית המטוס. היצירה נחתמת בשיר הנושא, בו לאחר התחבטות בשאלה האם כל שאנו מקודד ב-DNA האמיל מסיק שמוטב להניח לשאלה ולעסוק במקומה בבעיות ההווה.

רשימת שירים
-----------

1. "Golden Promises"
2. "Losing Faith in Words"
3. "The Jargon King"
4. "Fogwalking"
5. "The Spirit"
6. "In Slow Time" (Hammill, David Ferguson)
7. "The Wipe"

* "Flight"

1. Flying Blind
2. The White Cane Fandango
3. Control
4. Cockpit
5. Silk Worm Wing
6. Nothing Is Nothing
7. A Black Box

קישורים חיצוניים
----------------

* ספוטיפיי A Black Box באתר ספוטיפיי
* MusicBrainz A Black Box באתר MusicBrainz
* Discogs A Black Box באתר Discogs
* AllMusic A Black Box באתר AllMusic

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: a1b231f5-a9f9-337b-b775-05dc822dfcb8

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "אווז כחול-כנפיים".

**ברווז כחול-כנפיים** או **מרית כחולת-כנפיים** (שם מדעי: ***Spatula discors***) הוא מין של עוף מים ממשפחת הברווזיים החי באמריקה הצפונית וחורף באמריקה המרכזית ובצפון אמריקה הדרומית. הוא קרוב למרית הצפונית ולמין ברווז הקינמון, איתו הוא מתרבה בתחומי מחייתו, ומשויך יחד איתם לסוג מרית.

מאפיינים
--------

ברווז זה מגיע לאורך 40 ס"מ, למוטת כנפיים של 58 ס"מ, ולמשקל 370 גרם בממוצע. הזכר של ברווז זה בעל נוצות אדמדמות-אפורות ומעליהם נקודות שחורות רבות לאורך בטנו וחזהו. הראש אפור עם מקור כחול כהה רחב וליד עינו ישנו פס לבן אופקי החוצה את הראש. כפי ששמו מרמז, הכנפיים של הברווז כחולות אך הקצוות אפורים והחלק העליון לבן ומתחתיו ירוק. הזנב חום והרגליים צהובות ובעלות קרום שחייה רחב. לעומת הזכר הנקבה אפורה ומוסווית, מה שעוזר לה להיעלם מטורפים.

ברווז זה נפוץ לאורכה של אמריקה הצפונית מאלסקה עד נובה סקוטיה בצפון ודרומה לאורך רוב ארצות הברית עד לצפון טקסס, אך מתרחקים מדרום אלסקה ורכס הרי הרוקי ונפוצים בעיקר סביב חופי האוקיינוס האטלנטי. עם זאת בחורף הברווזים נודדים דרומה לאורך קליפורניה, מקסיקו ואמריקה המרכזית ועד לצפון אמריקה הדרומית. לעיתים נדירות יחצו את האוקיינוס האטלנטי לעבר אירופה.

תחום מחייתו של הברווז הוא בביצות, נהרות איטיים, אגמים ובריכות לאורך תפוצתו וגם בערבות עשב ואפילו בקרבת החוף. הברווז צף על המים בעזרת נוצותיו השומניות והוא מסנן על פני המים צמחייה מימית, חרקים, סרטנונים ורכיכות. עם זאת מרבית הזמן הוא מעדיף לרעות ביבשה מעשבים, דגניים וזרעים שונים או חרקים.

הברווז כחול הכנפיים מתרבה סביב ינואר עד פברואר. הנקבה מקננת על גדות המים בקן עשוי מעשבים וצמחייה ובו מילה 8–10 ביצים הבוקעות בין 21 ל-27 יום. עם זאת קנים רבים מושמדים בידי לשודדי ביצים ובעיקר בידי הראקון, בואש מפוספס ובואשן מזרחי וכן ממתקפות קויוטים, עורבים, עקעקים, עופות דורסים וטורפים דומים.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברווז כחול-כנפיים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* NCBI
* GBIF
 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007282550005171

 |



1. ↑  ברווז כחול-כנפיים באתר הרשימה האדומה של IUCN
**קווינטוס לוטאטיוס קאטולוס קיסר** (בלטינית: **Quintus Lutatius Catulus Caesar**) היה מצביא ומדינאי רומי, שכיהן כקונסול של שנת 102 לפנה"ס

חייו
----

שמו המקורי היה "סקסטוס יוליוס קיסר", בנו של "סקסטוס יוליוס קיסר" (דודו הגדול של יוליוס קיסר). לאחר אימוצו על ידי קווינטוס לוטאטיוס קאטולוס האב, אימץ את שמו.

במהלך מלחמת הקימברים והטוטונים, שבמהלכה שימש כקונסול, נשלח קאטולוס להגן על מעברי האלפים מפני פלישת הקימברים. קאטולוס, שלא הכיר את השטח, ופחד שאם ימקם את צבאו במעברי האלפים הוא יכותר, החליט למקם את מחנו על החוף השמאלי של נהר האדיג'ה ליד העיר טריינט (טרנטו המודרנית), ולעצור את הקימברים שם. בנוסף הקים גשר על גבי הנהר שיבטיח את יכולתו לסגת לצד הימני של הנהר במקרה של תבוסה.

בקיץ של שנת 102 לפנה"ס, כאשר הגיע צבא הקימברים לאדיג'ה העליונה, נתקפו חיילותיו של קאטולוס בבעתה וברחו לכול עבר. קאטולוס הצליח לרכז את חלקו הגדול של כוחותיו מחדש, ולסגת לחוף הימיני של הנהר. יחד עם זו נפל הגשר לידי הקימברים, וקאטולוס נאלץ לסגת מעבר לנהר הפו, ובכך למסור לידי הקימברים את כל המישור שבין הרי האלפים לנהר פו.

באביב של שנת 101 לפנה"ס, תוגבר צבאו של קאטולוס (שבזמן זה כיהן כפרוקונסול), בצבאו של גאיוס מריוס, ושני הצבאות, שמנו כ־50 אלף איש, עברו את הפו וצעדו לעבר הצבא הקימברי. שני צבאות היריבים נפגשו על גבי השדה הראודי ליד וורקלה. הקרב הסתיים בניצחונם של הרומים, ובמפלתם הגמורה של הקימברים.

עם סיום הקרבות החלו להתפרץ העימותים הפוליטיים והאישיים בין קאטולוס שהיה מראשי סיעת האופטימטים ובין מריוס שהיה מראשי הסיעה הפופולרית, עימותים שתודלקו על ידי התוצאות השונות של מסעות המלחמה שערכו השניים בשנה הקודמת, והמאבק על היוקרה שבניצחון הקרב. אף על פי שכוחותיו של קאטולוס תפסו 31 דגלים של האויב, מריוס נחשב בעיני בני תקופתו כמנצח האמיתי של המלחמה.

במהלך מלחמת האזרחים הרומית צידד קאטולוס בלוקיוס קורנליוס סולה, וכאשר מריוס השתלט על רומא ב־87 לפנה"ס נכלל קאטלוס ברשימת השחורה של מריוס. כאשר האחרון סירב לחון אותו, התאבד קאטולוס.

מלבד הקריירה הפוליטית שלו נזכר קאטולוס כנואם מפורסם, משורר, ובעל הבנה עמוקה ורחבה באמנות ובספרות יוון העתיקה. לפי קיקרו, קאטולוס חיבר את זיכרונותיו על תקופות הקונסוליה שלו, ועל המלחמה הקימברית, אולם אלה לא שרדו עד לימינו, וכול מה שידוע עליהם הוא ציטוט אחד מאלה שהופיע בכתבי קיקרו.

קאטולוס היה גם אדם בעל הון גדול שנוצל בחלקו לפיאור העיר רומא. מכתביהם של פלוטרכוס, אפיאן וקיקרו, ידוע לנו על שני מבנים ברומא שקאטאלוס בנה: מקדש לאלת המזל הרומית פורטונה, שנבנה כאנדרטה לקרב וורקלה, ו"פורטיקוס קאטולי" ("Forticus Catuli") שנבנה מרווחי מכירת שלל המלחמה הקימברית.

בנו של קאטולוס, שנקרא גם הוא קווינטוס לוטאטיוס קאטולוס, היה מדינאי רומאי בעל חשיבות ושימש כקונסול וקנסור בימיה האחרונים של הרפובליקה הרומית.

לקריאה נוספת
------------

* ישראל שצמן, **תולדות הרפובליקה הרומית**. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ן.

קישורים חיצוניים
----------------

* קווינטוס לוטאטיוס קאטולוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  שצמן, עמ' 370.
2. ↑  שצמן, עמ' 387.
3. ↑  שצמן, עמ' 356.
4. ↑  שצמן, עמ' 500. שצמן מוסר ששווי ביתו של קאטלאוס הוערך ביותר מ-6 מיליון ססטרטים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 100454372
* ISNI: 0000 0003 7415 6502
* LCCN: nr95016314
* NLP: A37814849
* VIAF: 61896709
* WorldCat: lccn-nr95016314

 |
**ברווז גמדי ירוק** (שם מדעי: *Nettapus pulchellus*) הוא ברווז מצוי קטן מהסוג ברווז כותנה אשר נפוץ בדרום גינאה החדשה וצפון אוסטרליה.

טקסונומיה
---------

המין תואר לראשונה בשנת 1842 על ידי האורניתולוג ג'ון גולד, שמו המדעי נגזר מצורת ההקטנה בלטינית של שם התואר "pulcher" שפירושו "יפה". זה הוא אחד משלושה מינים של הסוג הטקסונומי האפרו-אסיאתי, ברווז כותנה, אשר מונה קבוצת ברווזים לא שגרתיים. לא ידוע על תת-מינים.

תיאור
-----

ברווז גמדי ירוק, נקבה בוגרת. גן החיות של פרת', אוסטרליה
ברווז זה הוא אחד ממיני הברווזים הקטנים ביותר: אורכו כ-30-36 ס"מ ומוטת כנפיו 48-60 ס"מ. משקל הזכר 300-430 גרם ומשקל הנקבה 245-340 גרם. הוא בעל מקור קטן וקומפקטי. בעונת הרבייה גבו, צווארו וראשו ירוקים כהים, לחיו לבנות וירוקות כהות, חלקו התחתון בצבע אפור בהיר ולבן. זנבו, נוצות התעופה העיקריות שלו והבסיס שלהן הם בצבע שחור, בעוד נוצות התעופה המשניות שלו לבנות. בסיס נוצות התעופה המשניות שלו הוא ירוק ססגוני כהה. עם תום עונת הרבייה הססגוניות הולכת ופוחתת וצבע הנוצות נהיה עמום יותר. המין מפגין דו-צורתיות זוויגית, לנקבה יש צוואר מפוספס יותר ופחות ירוק, בדומה לזכר מחוץ לעונת הרבייה. צבע העופות הבוגרים עמום יותר, וראשם חום כהה עם כתמים.

לזכר יש קול שריקה גבוה ולנקבה קריאה בעלת קול נמוך יותר.

תפוצה
-----

הברווז הגמדי הירוק נפוץ בדרום גינאה החדשה וברחבי צפון אוסטרליה (מאוסטרליה המערבית, דרך הטריטוריה הצפונית ואל תוך קווינסלנד). מכיוון מערב, הוא מגיע בדרך כלל למזרח טימור, ושם קיימת אפשרות שהוא מתרבה באגם אירללרה. לרוב מין זה הוא יציב ואינו נודד, מלבד התפזרות בעונות מרובות משקעים. מרחב המחיה שלו הוא לגונות באזורי שפלה, בעלות צמחייה רבה, ומקורות מים מתוקים קבועים אחרים.

למרות שנרשמה ירידה מתמשכת במספר הפריטים בטבע, מין זה עדיין נמצא במצב שימור ללא חשש (LC).

רבייה
-----

הברווז הגמדי הירוק מקנן בחללי עצים. שמונה עד שתים עשרה ביצים מוטלות בכל פעם ומשך הדגירה הוא 26 ימים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברווז גמדי ירוק** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  ברווז גמדי ירוק באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  Simpson DP (1979). *Cassell's Latin Dictionary* (5 ed.). London: Cassell Ltd. ISBN 0-304-52257-0.
3. ↑  Green Pygmy-goose (Nettapus pulchellus), www.hbw.com (באנגלית)
4. ↑  Ogilvie, Malcolm Alexander; Young, Steve (2003). *Wildfowl of the world*. Sydney, NSW: New Holland Publishers. p. 72. ISBN 1-84330-328-0.
5. ↑  Trainor, Colin L. (2005). "Waterbirds and coastal seabirds of Timor-Leste (East Timor): status and distribution from surveys". *Forktail*. **21**: 61–78.
6. ↑  Nettapus pulchellus (Green Pygmy-goose, Green Pygmy Goose), www.iucnredlist.org
7. ↑  "Green Pygmy Goose". *Perth Zoo website*. South Perth, WA: Perth Zoo. 18 במרץ 2009. אורכב מ-המקור ב-2010-02-21. נבדק ב-22 בפברואר 2010. `{{cite web}}`:  (עזרה)
Reprise: 1990-1999
**Reprise: 1990-1999** הוא אלבום מוזיקה אלקטרונית מאת האמן ואנגליס. האלבום יצא בשנת 1999.
  

Reprise קיבל את התוספת לשמו: 1990-1999, מכיוון שהאלבום הוא בעצם אוסף של מוזיקה מאלבומים שיצאו משנת 1990 עד שנת 1999, ומכך קיבל את שמו: Reprise: 1990-1999
  

הרצועות 3,4,5,6 ו-11 נאספו מהסרט 1492: מעבר לאופק. רצועות 1,2 ו-8 מן האלבום Oceanic, רצועות 6 ו-17 נלקחו מן האלבום Voices, רצועה 16 נאספה מהאלבום The City, רצועה 13 מן הסרט בלייד ראנר ורצועות 9, 10 ו-14 לוקטו מEl Greco. רצועה אחת: Psalmus Ode, לא פורסמה בעבר על ידי ואנגליס.

רשימת שירים
-----------

| שם | זמן | הערות |
| --- | --- | --- |
| Bon Voyage | 2:15 |  |
| Dreams of Surf | 2:39 |  |
| Opening | 0:56 |  |
| Conquest of Paradise | 4:43 |  |
| Monastery of La Rabida | 3:44 |  |
| Come To Me | 4:25 |  |
| Light and Shadow | 3:48 |  |
| Fields of Coral | 3:35 |  |
| Movement 5 | 3:40 |  |
| Movement 6 | 4:44 |  |
| West Across The Ocean Sea | 2:55 |  |
| Theme From "Bitter Moon | 3:42 |  |
| Rachel's Song | 4:22 |  |
| Movement 4 | 6:30 |  |
| Psalmus Ode | 4:41 |  |
| Dawn | 4:43 |  |
| Prelude | 4:36 |  |

קישורים חיצוניים
----------------

* MusicBrainz Reprise: 1990-1999 באתר MusicBrainz
* Discogs Reprise: 1990-1999 באתר Discogs

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 3932f057-f92f-390c-b9fe-c66e9b3898ea

 |
**RemoteAccess** הייתה תוכנה פופולרית להפעלת מערכת BBS אשר פותחה במקור עבור מערכת ההפעלה DOS. התוכנה נוצרה במקור על ידי המתכנת האוסטרלי אנדרו מילנר ושווקה על ידי חברת ההפצה Wantree Development שבבעלותו. 

התוכנה הושקה בתחילה בשנת 1989. במהלך 1990 הושקה גרסת ה־Shareware של התוכנה אשר צברה פופולריות רבה ברחבי העולם. בתחילה היתרון העיקרי של התוכנה על פני מערכת QuickBBS היה ביכולתה להפעיל מספר רב של צמתים (Nodes) תחת מערכות ההפעלה שונות.

התוכנה הפכה במהירות למתקדמת בהרבה ממערכת ה־QuickBBS הוותיקה. אנדרו מילנר השיק את גרסה 2.50 של התוכנה במהלך שנת 1996, כשנה לאחר שה־World Wide Web הפך פופולרי. באותה העת מפעילי מערכות BBS רבים עברו מהפעלת מערכות אלו לספקים של שירותי אינטרנט, אנדרו מילנר הבין את אותם האנשים ובעקבות כך לאחר גרסה 2.50 איבד עניין בפיתוח נוסף של התוכנה.

בסוף 1997 אנדרו מכר את קוד המקור התוכנה לברוס מורס בארצות הברית. ברוס פרסם מספר עדכונים לתוכנה בהם תיקון לבאג 2000, אך מעולם לא הוסיף פ'יצרים חדשים לקוד התוכנה. הגרסה הסופית של התוכנה, גרסה 2.62, הושקה באוגוסט 2000.

ראו גם
------

* BBS

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של RemoteAccess
* מערכת RemoteAccess באתר bbsdocumentary.com