recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**טווח ביסטטי** הוא הטווח שאותו מודדת מערכת מכ"ם ביסטטי (או סונאר) המורכבת ממשדר ומקלט המופרדים זה מזה.

במערכת כזו, המקלט מודד את זמן ההגעה של האות הישיר מהמשדר, ולאחר מכן מודד זמן ההגעה של האות שמוחזר מהמטרה. מכיוון שהמרחק בין המקלט והמשדר ידוע, ידיעת הפרש הזמנים בהגעת האותות מאפשרת לשרטט אליפסה של טווח ביסטטי קבוע (שכן אליפסה היא המקום הגאומטרי של כל הנקודות שסכום מרחקיהם משתי נקודות קבוע), שנקראת גם עקומת שוות-טווח, עליה המטרה נמצאת, עם מוקדים שממוקמים במיקומי המשדר והמקלט. אם המרחק בין המקלט והמשדר הוא L, הפרש זמני ההגעה הוא t ומהירות הגל היא c, אזי הטווח הביסטטי הוא {\displaystyle R\_{rx}+R\_{tx}=L+ct}. ידיעת קצב הסיבוב וה-PRF של האנטנה המשדרת מאפשרת (באמצעות ספירת הפולסים שהתקבלו ישירות מהמשדר עד שמתקבל החזר מהמטרה) לדעת את הזווית \alpha  של האנטנה ברגע קליטת האות המוחזר מן המטרה ובכך לדעת במדויק את מיקומה בהתאם למשוואה של אליפסה בקואורדינטות פולריות (עם ראשית באחד המוקדים): {\displaystyle R\_{tx}=l/(1-\epsilon \cos \alpha )}, כאשר {\displaystyle \epsilon =L/(L+ct)} (האקסצנטריות) ו-{\displaystyle l=a(1-\epsilon ^{2})={\frac {(L+ct)}{2}}(1-\epsilon ^{2})}. למען הדיוק, נעיר כי במקרה התלת־ממדי יש לדבר על אליפסואידים שווי טווח. במקרה זה, מכיוון שהאליפסואיד המתקבל הוא גוף סיבוב של האליפסה הבסיסית, {\displaystyle R\_{tx}} זהה עבור ערכי \alpha  זהים ושווה לביטוי הקודם, אלא שיש למצוא את {\displaystyle \cos \alpha } בתלות באזימוט ובהגבהה של המטרה. אם הזוויות האזימוטליות וההגבהתיות של המקלט והמטרה הן (\theta\_1,\phi\_1) ו-(\theta\_2,\phi\_2) בהתאמה, אז מתקיים: {\displaystyle \cos \alpha =\cos \phi \_{1}\cos \phi \_{2}\cos(\theta \_{2}-\theta \_{1})+\sin \phi \_{1}\sin \phi \_{2}} וכמקרה פרטי בו {\displaystyle \phi \_{1}=0} מתקבלת התוצאה: {\displaystyle \cos \alpha =\cos(\theta \_{2}-\theta \_{1})\cos(\phi \_{2}-\phi \_{1})}. תוצאה זו מתקבלת ממכפלה סקלרית של וקטורי יחידה בכיווני המקלט והמטרה.

הגאומטריה של מערכת ביסטטית
תנועה של המטרה יוצרת הסחה בתדר הנקלט על ידי המקלט (הסחת דופלר ביסטטית). היסח דופלר זה הוא תוצאה של רכיב המהירות של המטרה בכיוון המשדר ורכיב המהירות בכיוון המקלט. באופן אקוויוולנטי, ההיסח פרופורציונלי לקצב השינוי של הטווח הביסטטי. הוא ניתן על ידי הנוסחה הבאה:

{\displaystyle f={\frac {1}{\lambda }}{\frac {d}{dt}}(R\_{tx}+R\_{rx})}.

עצמים שנעים לאורך אליפסות שוות טווח ייצרו היסח דופלר אפס, כמו גם עצמים שנעים שנעים על הקו שמחבר בין המשדר והמקלט (ביניהם).

ביות מכ"ם חצי פעיל
------------------

הבעיה של הנחית טיל מבוסס הנחיית ביות מכ"ם חצי פעיל (Semi - Active Radar Homing) היא בעיה שקולה לבעיה של מכ"ם ביסטטי עם מוקד אחד או שניים משתנים (אחד במקרה של מכ"ם קרקעי ושניים במקרה של מכ"ם מוטס). במקרה זה, הטיל חייב להיות מסופק מידע רציף בנוגע למיקום המטוס ומיקום שלו עצמו על מנת למקם את המטרה במרחב.

ראו גם
------

* מכ"ם ביסטטי
* זווית ביסטטית
**ממלכת דלמטיה** הייתה חלק מממלכת הבסבורג, ולאחר מכן חלק מהאימפריה האוסטרית והאימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר תבוסת האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה בשנת 1918, הצטרפה דלמטיה למדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים, אשר מאוחר יותר התאחדה עם ממלכת סרביה ליצירת ממלכת יוגוסלביה.

רקע
---

ממלכת דלמטיה באימפריה האוסטריה-הונגרית (מס' 5)
לאחר פירוק הרפובליקה של ונציה כתוצאה מכיבוש ונציה על ידי כוחותיו של נפוליאון בונפרטה, סופחו הנחלות הוונציאניות בחוף המזרחי של הים האדריאטי, כמו גם רוב שאר שטחה הוונציאני, לאוסטריה בהסכם קמפו פורמיו בשנת 1797. נחלת הכתר האוסטרית של דלמטיה הוקמה מהשטחים הוונציאנים בדלמטיה ובמפרץ קוטור. עיר המדינה הימית דוברובניק הצליחה לשמור על עצמאותה אז.

לאחר הכיבוש על ידי חייליו של נפוליאון בונפרטה, סופחה המדינה לצרפת בשלום פרסבורג בשנת 1805 והייתה חלק מהמחוזות האיליריים. בשנת 1815, לאחר קונגרס וינה, כל האזור, כולל אזור רפובליקת רגוזה לשעבר, נמסר לידי האימפריה האוסטרית.

### 1815–1867

מבצר נבנה על חצי האי פרובלאקה כדי לשלוט באופן צבאי בתנועת הספנות למפרץ קוטור. לאחר אירועי מהפכות 1848 באימפריה האוסטרית, דלמטיה הוכפפה זמנית לשליטתו של הבאן יוסיפ ילאצ'יץ' הקרואטי. במהלך המהפכות של 1848 הציעו לאומנים קרואטים בסאבור את איחוד הממלכה המשולשת, שתהיה איחוד תרבותי ופוליטי קרואטי אוטונומי בתוך האימפריה ההבסבורגית.    נציגים פוליטיים של קרואטיה הביאו את הרעיון לקיסר, ודרשו את איחוד שלוש הממלכות הקרואטיות.    מאידך, האליטה דוברת האיטלקית השולטת בדיאט הדלמטי דחקה באוטונומיה של הממלכה כאדמת כתר אוסטרית – נגד דרישת תנועת התחייה הלאומית הקרואטית לממלכה משולשת.

### הפשרה האוסטרו-הונגרית

לאחר הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867, ממלכת קרואטיה-סלאבוניה נשארה חלק מטרנסלייטניה כמדינה אוטונומית, בעוד שדלמטיה הפכה לחלק מציסלייטניה, וכך נשארה חלק מאוסטריה. בניגוד לרצונו של הרוב הקרואטי, לא התקיים איחוד רשמי עם ממלכת קרואטיה-סלאבוניה. ההפרדה הפוליטית המתמשכת נותרה נקודת עימות פוליטית עד לסופה של האימפריה האוסטרו-הונגרית.

שפה
---

בדלמטיה האוסטרית, כפי שהיה תחת השלטון הוונציאני, האיטלקית המשיכה לשמש כשפה הרשמית. בין השנים 1870–1880 הפכה השפה הקרואטית או הסרבית לשפת העסקים של הפרלמנט הדלמטי לאחר שמפלגות דרום סלאביות זכו ברוב. במהלך תקופה זו, קרואטית או סרבית הפכה לשפה הרשמית החיצונית של רשויות המדינה במקום איטלקית, אולם השפה הרשמית הפנימית של רשויות המדינה נשארה עד זמן קצר לפני מלחמת העולם הראשונה איטלקית בלבד.

ראו גם
------

* ממלכת קרואטיה (ההבסבורגית)
* ממלכת סלאבוניה
* ממלכת קרואטיה-סלאבוניה
* היסטוריה של קרואטיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ממלכת דלמטיה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Jakić & Balta 2007, p. 273.
2. ↑  Motyl 2001, p. 104-105   
Encyclopedia of Nationalism, Volume II  
*The first stage of Croatian nationalism is associated with the Illyrianist movement (1836-1848) [...] During the revolutions of 1848 the Illyrianists sought to achieve Croatian political autonomy within a federalized Habsburg monarchy*.
3. ↑  Korunić 1999, pp. 12–13.
4. ↑  Goldstein & Jovanović 1999, p. 68.
5. ↑  Goldstein & Jovanović 1999, p. 77.
6. ↑  Goldstein & Jovanović 1999, pp. 102–103.
**דמות** (בגעז: ዳሞት) הייתה ממלכה שהתקיימה במערב אתיופיה. משערים שהממלכה נוסדה לפני המאה ה-10 וגבולותיה היו הנילוס הכחול בצפון, נהר הדידסה ואף בתקופות מסוימות בבני שנגול במערב.

מהמאה ה-10 ועד למאה ה-13, דמות הייתה לממלכה דומיננטית באזור כאשר זו הכפיפה את הממלכות המוסלמיות השכנות לה ממערב לוסאליות ואף הדפה פלישה אתיופית בתקופת הזאגווה. דמות נזכרה במאה ה-13 בהגיוגרפיה של הקדוש תקלה היימנות, אשר נקבה בשם מלכה "מוטלמי" שהמיר את דתו לנצרות.

עם עליית השושלת הסולומונית לחמו האתיופים כנגד דמות והצליחו לנטרל את שליטת בשטחיה המערביים. הקיסר עמדה ציון הראשון הצליח להכפיף את הממלכה לשלטון אתיופי ובמאה ה-16 הייתה לממלכה חשובה באימפריה האתיופית. 

בשלהי המאה ה-18 החלה קבוצת המצ'ה מהאורומו לפלוש ולהתיישב בממלכה. בעקבות זאת אילצו את שליטיה ותושביה הנוצרים להגר לאזור גאפאת שבדרום גוג'ם אשר מצפון לנילוס הכחול שם הקימו מחדש את מולדתם ("דמות החדשה"). 

המהגרים מדמות התיישבו לצד הגאפאת המקומיים, מאוחר יותר היגרו לאזור גם קבוצות מצ'ה שהורשו להתיישב במקום. אלו השתלבו באלו ואימצו עם הזמן את השפה האמהרית, התרבות והנצרות. 

בחלוקה המנהלית של שנות ה-40 של המאה ה-20 הייתה דמות החדשה לנפה בתוך מחוז גוג'ם ודמות הישנה לחלק ממחוז ולגה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Taddesses Tamrat, **Church and State in Ethiopia, 1270-1527**, Clarendon Press, 1972, p. 122
**נרקידיים** (שם מדעי: **Narkidae**) היא משפחת דגי סחוס מסדרת החשמלנאים שבקבוצת הבטאים, הדגים השטוחים. הם חיים במעמקי האוקיינוס מתחת 300 מטרים לצד מדפי היבשה של האזור האינדו-פסיפי. כמה מהמינים חיים גם במים מתוקים אליהם חדרו.

דגים אלה הם דגי חשמל שטוחים בעלי גוף באורך 8 עד 46 סנטימטר, והם בעלי סנפירי חזה מעוגלים ופיות המצויות בתחתית הגוף. הם חסרי עור או שיניים והחוטם שלהם שטוח. עיניהם מצויות בחריצים בפלג גופם העליון והם בעלי סנפירים קצרים. צבעים בהיר בצבע צהוב-חום עד לבן, ולעיתים יש עליהם כתמים. הם משריצים צאצאים חיים.

בני המשפחה שוכבים על קרקעית הים החולית ומחפשים בעיקר תולעים הקבורות בחול, אותם הם הורגים עם איברי החשמל שלהם.

סוגים ומינים
------------

* סוג ומין יחיד *Crassinarke dormitor*
* סוג ומין יחיד *Electrolux addisoni*
* סוג חַשְׁמַלָּנִית (*Heteronarce*)
	+ מין חַשְׁמַלָּנִית בֶּן-טוּבְיָה (*Heteronarce bentuviai*)
	+ מין *Heteronarce garmani*
	+ מין *Heteronarce mollis*
	+ מין *Heteronarce prabhui*
* סוג *Narke*
	+ מין *Narke capensis*
	+ מין *Narke dipterygia*
	+ מין *Narke japonica*
* סוג ומין יחיד *Temera hardwickii*
* סוג *Typhlonarke*
	+ מין *Typhlonarke aysoni*
	+ מין *Typhlonarke tarakea*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נרקידיים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**יעקב סוּרוֹביץ** (סוּרוֹביץ'; Surowicz)‏ (13 בנובמבר 1888 – 3 במאי 1970) היה כנר יהודי פולני ואחר כך ישראלי, מראשוני התזמורת הפילהרמונית הישראלית.

חייו
----

יעקב סורוביץ נולד בשנת 1888 בעיר ורשה שבפולין. למד בגימנסיה פולנית ובקונסרבטוריון של ורשה. בשנת 1910 זכה בפרס הראשון לכנרים בקונסרבטוריון. במשך 27 שנה, משנת 1909 ועד עלייתו לארץ ישראל בשנת 1936 ניגן בתזמורת הפילהרמונית של ורשה. בשנת 1928 קיבל מממשלת פולין עיטור כבוד על תרומתו למוזיקה במדינה, ובשנת 1930 הוענק לו צלב יוזף פילסודסקי.

בשנת 1935 פנה אליו הכנר ברוניסלב הוברמן בבקשה לארגן כנרים יהודים מן התזמורת הוורשאית למבחני נגינה לתזמורת שביקש להקים בארץ ישראל. וכך כתבה אידה איבקו, מזכירתו של הוברמן, לסורוביץ: "אתה שואל אם גם נגנים ממדרגה ראשונה יכולים להציג את מועמדותם. שאלתך העלתה חיוך על שפתיו של מר הוברמן: תשובתו: לא "גם" אלא "אך ורק". הוא לא בא הנה לייסד עוד תזמורת. זו נועדה להיות אחת משתיים-שלוש התזמורות הטובות ביותר של אירופה".

לבסוף עלו לארץ ישראל והצטרפו לתזמורת כ-20 כנרים יוצאי פולין. יעקב סורוביץ עלה עמם והיה למפקח התזמורת הפילהרמונית הארץ-ישראלית, תפקיד שבו התמיד כל שנותיו בפילהרמונית, עד לפרישתו כעבור 25 שנה, ב-1961 (במקומו מונה היינריך חיים שיפר שהיה סגנו שנים רבות). עקב תפקידו כמפקח, הוא ניגן בקבוצת הכינור השני.

יעקב סורוביץ נישא לאסתר זְלוֹטוֹבְּרוֹדָה והיה אב לשתי בנות ובן. משפחתו היא משפחת מוזיקאים ישראלית: בנו, מוריס סורוביץ, היה נגן בסון בפילהרמונית; חתנו, לאו ווֹלֵה, היה נגן קונטרבס בתזמורת הפילהרמונית, וכך גם נכדו, גבריאל וולה, המנגן בקונטרבס בשורות התזמורת הפילהרמונית הישראלית.

סורוביץ נפטר בשנת 1970, בן 82 במותו. רעייתו אסתר נפטרה כעבור שלוש שנים, ב-1973, ונקברה לצדו בבית הקברות נחלת יצחק.

מקורות
------

* אתר התזמורת הפילהרמונית הישראלית
* שיחת רדיו עם גבי וולה ברשת ב', קול ישראל, 10 בדצמבר 2011

* "Surowicz, Jakob", in *Who's who, Israel*, 1952, p. 203.

קישורים חיצוניים
----------------

* מיכאל אוהד, "התזמורת הבלתי מנוצחת", דבר, 19 בדצמבר 1958
* שלמה שבא, סיפור התזמורת, מבוצע על־ידי חמישה מנגנים ומאזינה אחת: יעקב סורוביץ', דבר, 26 בדצמבר 1961 (זיכרונות)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תאריך הפטירה המדויק על פי דף הנפטר באתר חברה קדישא תל אביב יפו והמחוז.
2. ↑  מיכאל אוהד, "הפילהרמונית", עמ' 21.
**סירטאקי** (ביוונית: **συρτάκι**) הוא ריקוד ממוצא יווני שנוצר ב-1964 עבור הסרט זורבה היווני ומשום כך נקרא גם ה"ריקוד של זורבה".

הריקוד הפך למאוד פופולרי בקרב היוונים. גם הריקוד וגם הניגון הם מקרה נדיר שבו מוזיקה שנכתבה על ידי מלחין ידוע וריקוד שהומצא על ידי כוריאוגרף - הופכים למוזיקה וריקוד עממיים.

מקור השם
--------

השם סירטאקי נגזר מהמילה היוונית "סירטוס", שמשמעותה "מושך" (בריקוד) או "מוביל" (בריקוד).

כוריאוגרפיה ומוזיקה
-------------------

לריקוד הסירטאקי תכונות דומות לאלו של הריקוד הטורקי זייבק. הוא משלב הן אווירת שמחה וחג והן חיוניות וספונטניות של הגוף ושל המוח תוך התרוממות רוח. ריקוד זה הוא למעשה שילוב של הריקוד היווני סירטוס והגרסאות המהירה והאיטית של ריקוד החסאפיקו.

הריקוד מתחיל בקצב איטי, עם תנועות איטיות וחלקות ההופכות בהדרגה למהירות יותר וכוללות דילוגים או קפיצות ככל שהקצב מתגבר. בתחילת הריקוד המשקל הוא 4/4, וכשהקצב מתגבר הוא משתנה ל-2/4 בחלק המהיר ביותר.

הריקוד מבוצע בשורה או במעגל. ידי הרקדנים אוחזות בכתפיים של הרקדנים הסמוכים, והמבטים מופנים לימין. הימני ביותר הוא המוביל של השורה (סירטוס). כמו כן, ניתן לבצע את הריקוד כריקוד סולו כאשר הרקדן פושט ידיו לצדדים והרגלים נעות בקצב המתאים.

המוזיקה
-------

המוזיקה הנלווית לריקוד הולחנה על ידי מיקיס תאודוראקיס, והושפעה מסגנון הרבטיקו המנוגן על ידי נגנים יוניים עם השפעה טורקית (מאקאם).

כמו כן היא מבוססת על מנגינה מסורתית, Armenohorianos syrtos, שהולחנה, בוצעה והוקלטה על ידי נגן לאוטה מכרתים בשם גיורגיוס קוטסורליס (Giorgos Koutsourelis) עוד בשנת 1949–1950. חמש עשרה שנה לאחר מכן שילב תיאודורקיס את התווים של המוזיקה מכרתים עם ואריאציות של המקצבים האיטיים והמהירים של החסאפיקו בשילוב כלי הנגינה היווני הפופולרי - הבוזוקי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סירטאקי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Karoline Szatek-Tudor, **Uniting Regions and Nations through the Looking Glass of Literature**, Cambridge Scholars Publishing, 2017-03-07, עמ' 52-53, מסת"ב 978-1-4438-7949-1. (באנגלית)
2. ↑  Janet Sturman, Modern Conceptions, **The SAGE International Encyclopedia of Music and Culture**, SAGE Publications, 2019-02-26, מסת"ב 978-1-5063-5338-8. (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4403335-7

 |
אריק ברמן
"**אוי הלב הפתי והמגוחך**" הוא החלק הראשון מאלבומו המרובע (אלבום בעל ארבעה פרקים) של הזמר-יוצר הישראלי אריק ברמן. פרק זה יצא לאור בחודש אפריל 2011.

את האלבום המרובע, שנקרא "גבר אישה והווילדרנס - סיפור הדרכים של אריק ברמן" כתב, הלחין והקליט אריק בעודו מטייל בארצות הברית, טיול שאליו יצא ל"תקופת זמן בלתי מוגבלת", אך הסתכם כטיול שארך כ-9 חודשים. כשחזר, פרש את האלבום על פני 9 חודשים - כאורך הטיול. לפני שיצא למסע, הקליט ברמן את אלבומו השלישי - "הקלטות מרתף - חלק א' (ברוח המשבר הכלכלי של 2009)", שלא זכה לפרסום רב ולא השתחרר לרדיו "במודע", על פי ברמן. האלבום נשאר לא חשוף ונוצר במהדורה מוגבלת בלבד, דבר שהפך אותו למעין פריט אספנים.

האלבום "אוי הלב הפתי והמגוחך" נמכר בתוך אריזות בד עם דוגמאות וצבעים שונים וייחודים, מחתיכות בד שנאספו ונשלחו לברמן על ידי מעריצים.

שירי הפרק הראשון, כמו כל שירי האלבום המרובע, מתפרסמים בהדרגה: כל שבוע מתפרסם שיר אחד באתר הרשמי של ברמן. בין פרק לפרק יש הפסקה של מספר שבועות, שבהם משתחרר הפרק לחנויות וברמן יוצא לסבב הופעות, שבהן הוא משלב שירים חדשים וישנים. בכל פרק ישנם 9 שירים.

רשימת השירים
------------

1. לא הצלחתי להתאהב בך בשישית
2. עין תחת עין ולב תחת לב
3. איזה אושר באי הכמה בבית סבתי
4. היי רות, איך עובר לך החורף בלעדיי?
5. תקשיב טוב ילד אתה רוצה הרבה יותר
6. מכל שבע ולב גווע ברעב לאהבה
7. רב-סרן נידל חסן (לא סיפור פשוט)
8. מחשבות המתנה לתאו הפצוע באורווה
9. אמשיך למצוא עד שאני אחפש (עד שאני אאבד)

קישורים חיצוניים
----------------

* האתר הרשמי של אריק ברמן בו ניתן להאזין לשירים מהאלבום ולראות את מילות השירים (אורכב 08.02.2017 בארכיון Wayback Machine)
* גיא סידיס, זהו הארדקור: על החדש של אריק ברמן, באתר nrg‏, 7 ביוני 2011
**סיריל פרו** (בצרפתית: **Cyril Féraud**; נולד ב-15 במרץ 1985) הוא מנחה טלוויזיה צרפתי.

ביוגרפיה
--------

פרו נולד בחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור, הוא החל את הקריירה הטלוויזיונית שלו ב-2004 שהחל להנחות שתי תוכניות בסניף הצרפתי של ערוץ דיסני, לאחר מכן הוא עבר לעבוד בערוץ France 3 ובנוסף הוא הנחה גם את טקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון עבור ניקלודיאון הצרפתי.

ב-2006 הוא עבר לערוץ הרדיו "Europe 1" כתקליטן.

מ-2008 הוא מגיש את הגרלת הלוטו הלאומית עבור France 2. מ-2009 הוא מגיש את שעשועון הטלוויזיה "Slam".

ב-2011 התמודד בתוכנית "המבצר". באותה שנה הגיש את תוצאות הניקוד מטעם צרפת באירוויזיון 2011.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סיריל פרו** בוויקישיתוף
* סיריל פרו, ברשת החברתית טוויטר
* Prisma Média, Cyril Féraud - La biographie de Cyril Féraud avec Gala.fr, Gala.fr (בצרפתית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0004 5970 5152
* MusicBrainz: de682d53-f8b2-4caa-8001-99d7b2d7998f
* SUDOC: 178448850
* VIAF: 308795099
* WorldCat: viaf-308795099

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**תמימה יודלביץ**  (1892 – 18 באוקטובר 1967) הייתה שחקנית תיאטרון ישראלית מראשוני שחקני "הבימה".

ביוגרפיה
--------

תמימה יודלביץ נולדה בשנת 1892 בעיר לידא בפלך וילנה שבאימפריה הרוסית (כיום בבלארוס) לשלמה ולמרים (פרידה) יודלביץ. בנערותה הייתה חברה בתנועת "אגודת הנוער הציוני". כבר מנעוריה גילתה משיכה למשחק והופעה בפני קהל והשתתפה בהצגות.

ב-1918 עזבה יודלביץ את בית הוריה ונסעה למוסקבה ברוסיה הסובייטית, כדי להיבחן לתיאטרון הבימה, שזה לא מכבר נפתח במוסקבה בניהול נחום צמח ומתקבלת. היא למדה ב"סטודיה הדרמטית" ללימוד משחק, שפעל לצד תיאטרון הבימה במוסקבה בהדרכת השחקן הבמאי הארמני ייבגני וכטנגוב. ב-1919 צורפה באופן רשמי לצוות שחקני תיאטרון הבימה.

תפקידה הראשון ב"הבימה" היה "פרידה" ב"הדיבוק" ב-1922. ב-1926 עזבה יודלביץ יחד עם חברי להקת "הבימה" את מוסקבה מבלי שוב. הלהקה יצאה למסע הופעות ממושך באירופה ובארצות הברית. בשנת 1927 חל פילוג בלהקה. חלק ניכר משחקניה החליטו לעלות לארץ ישראל. ואילו נחום צמח מייסד התיאטרון וקבוצת שחקנים החליטו שהם נשארים בארצות הברית. אחרים חזרו לאירופה. במרץ 1928 עלתה יודלביץ יחד עם שחקני "הבימה" לארץ ישראל. יחד איתם הגיעה מרגוט קלאוזנר, שסייעה לקליטתם בארץ ישראל, תוך ליווי ותמיכה כלכלית. באותם ימים החליט שחקני "הבימה" להפוך את התיאטרון לקולקטיב שיתופי, שכל חבריו הפכו לבעלים ומנהלים של התיאטרון בעלי זכות שווה ואחריות בקביעת דרך ניהולו.

במשך למעלה מ-40 שנים הופיעה תמימה יודלביץ בעשרות הצגות ב"הבימה". רבים מהתפקידים שגילמה היו תפקידים "יהודיים". לרוב לא שיחקה בהצגות בתפקידים ראשיים, אולם הייתה אהובה על הקהל בזכות משחקה ששידר עממיות חום אותנטיות ונאמנות למקור באוקטובר 1958 התכבדה תמימה יודלביץ בגזירת סרט חנוכת גינה ציבורית ע"ש נחום צמח ברחוב חיסין בתל אביב.

בתחילת שנות ה-60 יצאה לגמלאות. היא התגוררה ברחוב פרוג בתל אביב באזור המכונה "שכונת הבימה", בה התגוררו כידוע רבים משחקני תיאטראות הבימה והאוהל.

ב-18 באוקטובר 1967 ערב חג הסוכות, הלכה תמימה יודלביץ לעולמה. היא נפטרה ערירית בגיל 75 והובאה לקבורה בבית העלמין בנחלת יצחק.

במסגרת פרויקט של עיריית תל אביב להנצחת אמנים ואנשי תרבות שפעלו ויצרו בתל אביב הוצבה על חזית הבית ברחוב פרוג 31 בתל אביב לוחית הנצחה משותפת לתמימה יודלביץ ולשחקנית ולמורה למשחק פאני לוביץ'. השתיים התגוררו באותו בנין.

הצגות שבהן השתתפה (רשימה חלקית)
-------------------------------

* הדיבוק -"פרידה" (1922)
* מירל'ה אפרת-"חנה דבורה" (1939)
* האוצר -"אלקה הזהבית". (1942)
* האדמה הזאת- "ריזיל".(1942)
* שידוכים- "ארינה פנטלימונובנה"(1945)
* איי לייק מייק-"גב' קריצמן" (1956)
* טוביה החולב -"גולדה" (1959)

קישורים חיצוניים
----------------

* אלי אלון, תמימה יודלביץ מראשוני תיאטרון הבימה , באתר News1 מחלקה ראשונה‏, 21 בינואר 2019
**מועדון הכדורגל ניסה אשגבאט** הוא מועדון כדורגל מהעיר אשגבאט, בירת טורקמניסטן. המועדון נחשב לאחד ממועדוני הכדורגל היותר חשובים ומעוטרים בטורקמניסטן. המועדון הוא אחד מהמועדונים החזקים בטורקמניסטן ומאז נפילתה של ברית המועצות זכה כבר ב-4 אליפויות וכן בגביע אחד. הקבוצה אף השתתפה במפעלים האסייאתים ואף העפילה לליגת האלופות האסיאתית.

הופעות באסיה
------------

הקבוצה הופיעה לראשונה באסיה בליגת האלופות האסיאתית בעונת 1998, אז גברה בסיבוב המוקדם על קבוצת טראז מקזחסטן והעפילה לסיבוב השני, בו הפסידה לקבוצת נבבאהור נאמאנגן מאוזבקיסטן והודחה מהמפעל. הקבוצה חזרה למפעל כבר בעונת 2001, אז הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת אירטיש פבלודר מקזחסטן.

בעונת 2002/03 שיחקה הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות האסיאתית, אז גברה בסיבוב הרביעי על קבוצת אל-ערבי מכווית וניצחה אותה ובשל כך העפילה לליגת האלופות בעונה זו, אז הוגרלה בשלב הבתים של המפעל ביחד עם קבוצות פקטור טשקנט האוזבקית, פרספוליס האיראנית ואל-טאלאבה העיראקית אך הפסידה לשלושתן וסיימה במקום האחרון בבית ולא העפילה לסיבוב הבא. בעונת 2004 שיחקה הקבוצה בגביע הפדרציה האסיאתית (מקביל לגביע אופ"א), אז הוגרלה בשלב הבתים של המפעל ביחד עם קבוצות אל-נג'מה ביירות מלבנון, אל-שעב איב מתימן ומוקיג'ודה סאנגסאד מבנגלדש אך סיימה את הבית במקום השני עם מאזן של שני ניצחונות, תיקו אחד ושני הפסדים ובשל העובדה שלא הייתה הסגנית הטובה ביותר משאר הבתים לא העפילה לסיבוב הבא.

תארים
-----

* **ליגת העל הטורקמנית** (**4**)
	+ אלופה: 1996, 1999, 2001, 2003
* **הגביע הטורקמני** (**1**)
	+ אלופה: 1998
	+ סגנית: 1996,2000,2003

שחקנים מפורסמים בעבר ובהווה
---------------------------

* טורקמניסטןטורקמניסטן קורבאנגלדי דורדייב
* טורקמניסטןטורקמניסטן בגנץ' קולייב
* טורקמניסטןטורקמניסטן ניקיטה גורבאנוב
* טורקמניסטןטורקמניסטן גובאנצ'מוחמד אובקוב
* טורקמניסטןטורקמניסטן פאבל חארצ'יק
* טורקמניסטןטורקמניסטן עומאר ברדייב
* טורקמניסטןטורקמניסטן אליק חיידארוב
* טורקמניסטןטורקמניסטן מקאן נסירוב
* טורקמניסטןטורקמניסטן נזאר באיירמוב
* טורקמניסטןטורקמניסטן דידרקליש אוראזוב
* טורקמניסטןטורקמניסטן ולדימיר באיראמוב
**שרון הראל** (נולדה ב-6 במרץ 1952) היא מפיקת קולנוע ישראלית. הראל הקימה וניהלה את חברת ההפקות הבינלאומית קפיטול פילמס. היא אשתו של איש העסקים ואיל ההון היהודי-בריטי, סר רונלד כהן. שרון מחזיקה בתואר ליידי ופעילה גם בתעשיית הקולנוע הישראלית.

ביוגרפיה
--------

הראל גדלה בהרצליה פיתוח. אביה, יוסי הראל, היה חבר ההגנה, מפקד האוניה אקסודוס, שירת באמ"ן ואחר כך היה לאיש עסקים.

במהלך שירותה הצבאי פגשה את אבי נשר שלימים היה במאי קולנוע, בן זוגה ושותפה בהפקה ובימוי של סרטי קולנוע. בשנת 1978 הפיקו השניים את הסרט "הלהקה", ב-1979 את הסרט "דיזנגוף 99" וב-1980 את "הפחדנים". הראל הייתה שותפה יצירתית לתסריט, לליהוק ולהפקה של שלושת הסרטים. לאחר הפקת סרטים אלו דרכיהם נפרדו. רבים סבורים כי לשיתוף הפעולה שבין הראל ונשר חלק נכבד בהצלחתם של הסרטים.

בשנת 1987 נישאה לסר רונלד כהן שחי בלונדון, מייסד ויו"ר קרן ההשקעות אייפקס פרטנרס, שהייתה בין היתר שותפה בעבר בגרעין השליטה בחברת בזק ובחברת תנובה. לזוג שני ילדים, תמרה ויהונתן.

בחודש מאי 1989 הקימה הראל את חברת ההפקות הבינלאומית "קפיטול פילמס" (Capitol Films) העוסקת במימון הפקה והפצה של סרטי קולנוע, שמרכזה בלונדון. החברה מפיצה מעל 100 סרטי קולנוע ומדי שנה נוספים לספריית החברה בין חמישה לעשרה סרטים חדשים. קפיטול פילמס מימנה מספר גדול מן הסרטים בהפקה מלאה או חלקית, בין הסרטים שהפיקה היו סרטיו של הבמאי רוברט אלטמן, "פארק גוספורד" שהיה מועמד לשבעה פרסי אוסקר, הסרט זכה באוסקר על התסריט ובפרס גלובוס הזהב עבור הבימוי; וכן סרטו של אלטמן "רקדנים". הראל הפכה לאחת הנשים החזקות בתעשיית הקולנוע הבריטית והחברה, לאחת מחברות הסרטים העצמאיות המצליחות באירופה ובעולם.

בשנת 2006 נמכרה חברת "קפיטול פילמס" לחברה שמרכזה בלוס אנג'לס. הראל ושותפותיה ממשיכות לנהל מלונדון את החברה. בעקבות הפקה חדשה של "הלהקה" והפעם כמחזמר בתיאטרון "הבימה" (2006), חודש לאחר שנים רבות הקשר בין הראל לבמאי אבי נשר; השניים אף שיתפו פעולה בהפקת הסרט הסודות (2007).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שרון הראל** בוויקישיתוף

* שרון הראל, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* שרון הראל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* שרון הראל, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* שרון הראל, באתר ספר הקולנוע הישראלי

הערות שוליים
------------

1. ↑  אמיר חצרוני ושמוליק דובדבני, על ההדוניזם התל אביבי בקולנוע של אבי נשר
2. ↑  דפנה מאור, המפיקה הישראלית לשעבר הראל מכרה את חברת הסרטים שלה למוביוס פיקצ'רס ברווח של מיליוני ליש"ט, באתר הארץ, 21 בינואר 2006
3. ↑  ידיעה ב"עלונדון" המגזין לישראלים בלונדון
4. ↑  גואל פינטו, אחרי 20 שנה, באתר הארץ, 30 במרץ 2006

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007503937005171
* ISNI: 0000 0003 9173 6525
* LCCN: ns2016003200
* NTA: 314323007
* VIAF: 285661026
* WorldCat: lccn-ns2016003200

 |
**סיריקיט קיטיאקון** (בתאית: **สิริกิติ์**, נולדה ב-12 באוגוסט 1932) היא מלכת תאילנד לשעבר ואלמנתו של מלך תאילנד פומיפון אדוניאדט. עם הכרתו של בנה למלך תאילנד, קיבלה את התואר "המלכה האם".

ביוגרפיה
--------

סיריקיט קיטיאקון נולדה באוגוסט 1932. היא השלישית מתוך ארבעת הילדים של קיטיאקון וראלאקסאנה ובואה סנידונגס. לאחר לידתה, הוריה נסעו לעבוד בשגרירות התאילנדית בארצות הברית ולכן גודלה על ידי סבה וסבתה. הוריה של קיטיאקון שבו לתאילנד כעבור שנה והיא התגוררה עמם בארמון דבס, השוכן בסמיכות לנהר צ'או פראיה בבנגקוק.

בהגיעה לגיל 4 החלה ללמוד בבית הספר ראג'יני ומאוחר יותר למדה בית הספר של המנזר פרנסיס חאבייר (Francis Xavier). ב-1946 התמנה אביה לשגריר סיאם בממלכה המאוחדת והיא הצטרפה אליו ונסעה עמו לשם. בממלכה המאוחדת למדה אנגלית וצרפתית והחלה ללמוד נגינה בפסנתר. כעבור שנה או שנתיים, אביה החל לעבוד כשגריר סיאם גם בדנמרק ובצרפת. משפחתה של קיטיאקון התלוותה אליו פעם נוספת והם התגוררו בפריז.

בפריז פגשה קיטיאקון את פומיפון אדוניאדט אשר היה לבעלה בעתיד. אדוניאט הפך למלך תאילנד ב-1946, לאחר שאחיו שמלך, נורה למוות באותה השנה ואדוניאט נהיה ליורש העצר. עם זאת, טקס הכתרתו למלך נדחה ל-1950 כדי לאפשר לו להשלים את לימודיו האקדמאיים בשווייץ. הוא לקח חופשה מהלימודים שלו וטס לפריז. בפריז התארח בשגרירות סיאם וכך הכירו השניים והחלו לנהל מערכת יחסים. קיטיאקון ואדוניאט נישאו ב-28 באפריל 1950, שבוע בלבד לפני שהוכתר אדוניאט למלך. החתונה נערכה בארמון סראפאתום וטקס הנישואין נוהל על ידי סבאנג ודהנה, סבתו של אדוניאט.

לאחר מותה של סבתו באוקטובר 1956, נכנס אדונאיט לתקופה של 15 ימים בה כיהן כנזיר במנזר בודהיסטי (מנהג זה מקובל אצל גברים בודהיסטיים לאחר מות קרוב משפחה). בימים אלו, כיהנה קיטיאקון כעוצרת תאילנד, במקום בעלה.

ב-1964 הוציאה לאור את הספר "לזכר הטיולים שמעבר לים" (ความทรงจำในการตามเสด็จต่างประเทศทางราชกา) אשר מספר את סיפור שהותה באירופה עם המלך.

חיים אישיים
-----------

כמו יום הולדת של בעלה, המלך פומיפון אדוניאדט, יום הולדתה של המלכה סיריקיט הוא חג לאומי בתאילנד המקביל ליום האם. למרות שאיבדה את תואר המלכה עם מותו של בעלה בשנת 2016, יום הולדתה של המלכה סיריקיט עדיין נחגג מדי שנה.

ב-21 ביולי 2012 הרגישה המלכה סיריקיט לא יציבה ומעדה בבית החולים סיריראג', שם התגורר בעלה. לאחר ביצוע בדיקת MRI התברר כי לקתה בשבץ מוחי. מאז נמנעה המלכה להופיע בציבור (גם ביום הולדתה וביום הולדתו של המלך) וכיום היא נמצאת בתהליך שיקומי מתמשך. בנובמבר 2016 דווח כי שוחררה מבית החולים וחזרה לארמון המלכותי להמשך התהליך.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המלכה סיריקיט** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה של המלכה סיריקיט, באתר ChiangMai-ChiangRai

הערות שוליים
------------

1. ↑  שמה מופיע לרוב כ-Sirikit Kitiyakara (סיריקיט קיטיאקארה) על-פי הכתיב המסורתי הפאלי/הודי, אך שמה בכתיב עברי הוא לפי ההגיה התאית.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007268193805171
* BNC: 000802439
* BNE: XX1165485
* BnF: cb137698143 (data)
* CiNii: DA11007861
* GND: 119379880
* ISNI: 0000 0001 1978 1765
* LCCN: n83043888
* NARA: 10568620
* RERO: 02-A013410899
* SNAC: w62s63mz
* SUDOC: 083782680
* VIAF: 62917200
* WorldCat: lccn-n83043888

 |
**Observe & Control** הוא הרכב EBM מישראל, הוקם בשנת 2002 בעיר תל אביב.

ביוגרפיה
--------

ההרכב Observe & Control הוא פרויקט מוזיקלי של המוזיקאי תום כהן (הידוע בכינוי: גנות') האחראי על הלחנה, שירה והפקת שירי הפרויקט. שמו של ההרכב נלקח מעבודותיו של הפילוסוף הצרפתי, מישל פוקו, בעבר נקרא ההרכב "Xanthippe" על שם אשתו של סוקרטס עד שהתברר שיש להקת סינתפופ אוסטרית בעלת אותו השם.

בשנת 2002 מוציא ההרכב את הדמו הראשון ובאפריל אותה שנה התקיימה ההופעה הראשונה.

במשך השנים ההרכב של הלהקה השתנה כאשר תום הוא החבר הקבוע היחידי.

חברים אחרים הכלולים בין היתר בהרכב הם ששי צור מלהקת Ultras ואורי שגיב (Distention, D-layed).

בשנת 2005 יצא אלבום הבכורה "UTOPIA". האלבום הוא הומאג' לעלייתם ונפילתם של פרויקטים אוטופיים והשלכתם על האינדיבידואלים שלקחו בהם חלק. ניתן לשמוע בשירים את השפעות המוזיקליות של אמנים וז'אנרים שונים כמו סקיני פאפי וAssemblage 23 לפרנק זאפה, והביטלס.

בשנת 2011 יוצא האלבום השני "Stopping Stations" המשלב סגנונות דארק אייטיז ואלקטרו אינדסטריאל ומושפע מהמוזיקה של אחיו המנוח חיים.

דיסקוגרפיה
----------

* 2005 - UTOPIA
* 2011 - Stopping Stations

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של Observe & Control

* Observe & Control, באתר סאונדקלאוד (באנגלית)

* Observe & Control, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* Observe & Control, באתר Discogs (באנגלית)

* Observe & Control, באתר Songkick (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 032639c7-3ed4-4117-82c2-ce8dd9e03f69

 |
**סיריאקוס הקדוש** הוא קדוש נוצרי ומרטיר שעל פי המסורת הנוצרית נהרג בגלל אמונתו במהלך רדיפת הנוצרים של דיוקלטיאנוס. הוא אחד מ-27 קדושים שנקראים בשם זה, למרות שרק שבעה מהם מוזכרים במרטירולוגיה הקתולית, ואף נמנה על ארבעה-עשר הקדושים המסייעים.

חייו
----

על פי המסורת, הוא היה אציל רומי שהמיר את דתו לנצרות כמבוגר ותרם את כל רכושו לעניים. הוא מונה לדיאקון ואת שארית חייו העביר בסיוע וטיפול בעניים ובעבדים שבנו את מרחצאות דיוקלטיאנוס. בשנת 303, הוא עונה, נערף ונקבר בויה סלאריה. איתו הוצאו להורג עוד עשרים ושניים נוצרים נוספים.  

מסופר עליו שגירש שדים משתי נערות, אחת מהן הייתה בתו של דיוקלטיאנוס, וכתוצאה מכך היא ואמה התנצרו.
השנייה הייתה בתו של מלך פרס ובעקבות ריפויה, התנצרו כל בני בית המלך.

לזכרו הוקדשו כנסייה במרחצאות דיוקלטיאנוס, שלאחר מכן נקראה על שמות קדושים אחרים. כמו כן, נקראו על שמו שני מנזרים בארץ ישראל, האחד במג'דל יאבא והשני בכפר פסאיל שליד יריחו. המנזרים נהרסו ושרידיהם מתוארכים לתקופה הביזנטית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סיריאקוס הקדוש** בוויקישיתוף
* סיריאקוס הקדוש באתר "איקונוגרפיה נוצרית"

הערות שוליים
------------

1. ↑  בלוח הקדושים
2. ↑  באתר לזכרו

| ארבעה-עשר הקדושים המסייעים |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אגאתיוס הקדוש • אגידיוס • אוסטתיוס הקדוש • ארסמוס הקדוש מאנטיוכיה • בלזיוס הקדוש • ברברה הקדושה • גאורגיוס הקדוש • דיוניסיוס הקדוש • ויטוס הקדוש • כריסטופורוס הקדוש • מרגרטה הבתולה • סיריאקוס הקדוש • פנטלאון הקדוש • קתרינה מאלכסנדריה |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 130359726
* VIAF: 33102988
* WorldCat: viaf-33102988

 |
**O heilges Geist- und Wasserbad** (בעברית: הו מרחץ קדוש של רוח ומים) רי"ב 165, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בוויימאר, והוא ביצע אותה לראשונה ב-16 ביוני 1715, לכבוד חג השילוש הקדוש.

היסטוריה ומילים
---------------

באך עבד כמלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708, ובמרץ 1714 קודם לתפקיד הממונה על המוזיקה. בתפקיד זה היה אחראי להלחנה של יצירה חדשה מדי חודש, בעיקר של קנטטות, כשמטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה, תוך כמה שנים. לפי הידוע כיום, קנטטה זו הייתה השנייה שהלחין באותה שנה לאחר רי"ב 31.

סדר הקריאה לחג כולל פסוקים מהאיגרת אל הרומאים ומהבשורה על-פי יוחנן בהם מתוארת פגישתו הראשונה של ניקודמוס עם ישו, שבה הם דנים על הטבילה לנצרות. הלברית נכתבה על ידי סלומון פרנק (Salomon Franck), משורר החצר שכתב את הלברית לקנטטות נוספות של באך בתקופה זו והיא מתייחסת לנושא הטבילה ולקשר שנוצר כך בין המאמין לבין ישו. כמו כן, היא עוסקת בגאולה הבאה על ידי מותו של ישו. אזכור נוסף לסדר הקריאה הוא נחש הנחושת שמוזכר בשיחת ישו עם ניקודמוס ופרנק מרחיב את ההתייחסות גם לנחש הקדמוני שמסמל את החטא הקדמון. החלק האחרון בקנטטה לקוח ממזמור לותרני של המשורר הגרמני בן המאה ה-16, לודוויג הלמבולד (Ludwig Helmbold).

כמו קנטטות אחרות שלו מתקופת ויימאר, הוא ביצע את הקנטטה פעם נוספת בעת עבודתו בלייפציג, באותו מועד בשנת 1724. הפרטיטורה המקורית ששרדה היא מהביצוע בלייפציג, בעוד זאת של הביצוע הראשון אבדה.

מבנה והרכב מבצע
---------------

הקנטטה נכתבה לארבעה סולנים, סופרן, אלט, טנור ובס (קול), למקהלה בת ארבעה קולות ולתזמורת הכוללת שני כינורות, ויולה, בסון, צ'לו ובאסו קונטינואו. לקנטטה שישה חלקים:

1. אריה לסופרן: *O heilges Geist- und Wasserbad* (הו מרחץ קדוש של רוח ומים)
2. רצ'יטטיב לבס: *Die sündige Geburt verdammter Adamserben* (לידתם בחטא של צאצאי אדם המקוללים)
3. אריה לאלט: *Jesu, der aus großer Liebe* (ישו, אשר מתוך אהבה גדולה)
4. רצ'יטטיב לבס: *Ich habe ja, mein Seelenbräutigam* (גן עדן של נשמות)
5. אריה לטנור: *Jesu, meines Todes Tod* (ישו, המוות של מותי)
6. כורל למקהלה: *Sein Wort, sein Tauf, sein Nachtmahl* (מילתו, טבילתו, ארוחתו)

הקלטות
------

היצירה לא הוקלטה רבות, רק כ-7 פעמים, בהן על ידי מנצחים ידועים כגון גוסטב ליאונהארדט (ב-1987), טון קופמן (ב-1995), מסאקי סוזוקי (ב-1996) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "O heilges Geist- und Wasserbad, רי"ב 165" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על הקומפוזיציה "O heilges Geist- und Wasserbad, רי"ב 165" באתר AllMusic
* פרטי הקנטטה באתר קנטטות באך
* טקסט הקנטטה באתר קנטטות באך (בתרגום לעברית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ביוגרפיה של באך באתר אוניברסיטת חרונינגן
2. ↑  The Cantatas of J. S. Bach: With Their Librettos in German-English Parallel Text, Alfred Dürr, Richard D. P. Jones, עמוד 14
3. ↑  הבשורה על-פי יוחנן, ג, 1-15
4. ↑  Klaus Hofmann, עמוד 5
5. ↑  רשימת הקלטות באתר קנטטות באך

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007576879805171
* BnF: cb13909517d (data)
* GND: 300008678
* LCCN: no99060944
* MusicBrainz work: 1ea6732a-5006-403d-ab11-7f357f9a77cb
* VIAF: 178447818
* WorldCat (עם VIAF): 178447818

 |
**וילם קליין** (בהולנדית: **Willem Klein**;‏ 4 בדצמבר 1912 – 1 באוגוסט 1986), נודע גם בשמות "וים קליין", "פסקל" ו"וילי וורטל", היה מתמטיקאי יהודי הולנדי וגאון חישוב מפורסם. ב-27 באוגוסט 1976, הוא חישב את השורש ה-73 של מספר בן 500 ספרות בתוך 2 דקות ו-43 שניות. הישג זה תועד ונרשם בספר השיאים של גינס.

חייו
----

וילם קליין נולד באמסטרדם, בנו של הנרי קליין ואמה כהן. קליין חווה ילדות קשה מאחר שאביו דחק בו להצטיין בלימודים ולהמשיך ללימודי רפואה (אביו היה רופא) אך הוא התנגד לרעיון. בנוסף ללחצים מצד אביו, אימו התאבדה בשנת 1929. בשנת 1932, קליין סיים את לימודיו התיכוניים, ועל אף רצונו העז ללמוד מתמטיקה הוא נכנע לרצון אביו ונרשם לפקולטה לרפואה של אוניברסיטת אמסטרדם. הוא סיים את התואר הראשון שלו בשנת 1935.

שנתיים לאחר מכן אביו נפטר, הוא המשיך במסלול של לימודי הרפואה ועבר את החלק הראשון של קבלת הדוקטורט אך פרש לבסוף. הוא לא פרש באופן רשמי מלימודי הרפואה, אך הוא הפסיק לקרוא ספרות רפואית ולכן לא היה יכול להתקדם בלימודיו. בערך בשלב זה של חייו הוא גילה את ההומוסקסואליות שלו. ביבי סטוקביס, נוירולוג מאמסטרדם בחן את וים ואת אחיו הגדול ליאו כדי להבין את יכולות החישוב הנדירות שלהם. הוא תיאר את ליאו כגאון חישוב המסוגל לפתור ביתר קלות בעיות כתובות, ואת וים כאחד הנוטה לפתור יותר בעיות המושמעות לו.

לאחר שגרמניה הנאצית פלשה להולנד במאי 1940, קליין החל לעבוד בבית חולים יהודי והמשיך את לימודי הרפואה שלו בשנת 1941. אולם, בשנת 1942 היה עליו להתחבא, שכן אחיו ליאו נתפס על ידי הגסטפו, נשלח למחנה ההשמדה סוביבור ושם נרצח. עם תום המלחמה הוא המשיך את לימודיו ובמקביל עבד בקרקסים בצרפת, בלגיה והולנד, בהם הופיע תחת שם הבמה "פסקל" והציג לקהל את גאונות החישוב שלו. הוא חי בצניעות והופיע בפני קהל עד לשנת 1952, אז נעשה שימוש משמעותי ביכולותיו.

בשנת 1952 קליין נשכר על ידי "המרכז למתמטיקה" באמסטרדם כדי שיעבוד בתור "מחשבון אנושי". באותן שנים המחשבים הראשונים החלו להיווצר, כך שחישובים ארוכים יכלו להתבצע במהירות גבוהה יותר ובדיוק טוב יותר על ידי גאוני חישוב דוגמת קליין. בשנת 1954 נערך קונגרס בינלאומי למתמטיקאים באמסטרדם וקליין נכח בו. הקונגרס גרם לו לרצות להופיע שוב בפני קהל, הוא נדד בין מדינות עד שמרכז המחקר CERN שכר את שירותיו בשנת 1958. מאותה שנה הפסיק להופיע בקרקסים ובדרכים. בהתחלה הוא סייע רבות לפיזיקאים של CERN, אך עם ההאצה של יכולות המחשוב בשנות השישים הוא שימש כקמע של CERN והציג את יכולות החישוב שלו בפני מבקרים. ביאושו אמר ש"שווייץ היא מדינה יפה, אך חבל שגרים בה כל כך הרבה שווייצרים". CERN לעומתו הכירה בקליין כ"מחשב" הראשון שלה.

בשנת 1975, נערכו באמסטרדם חגיגות לרגל יום השנה ה-700 להתיישבות בעיר, הדבר גרם לקליין להתגעגע לארץ מולדתו והוא התפטר מ-CERN בשנת 1976. הוא חזר להופיע בפני קהל ולבצע פעולות חישוב במהירות תחת שם במה חדש "וילי וורטל", אך בפועל הוא ביקש לשבור שיאי חישוב והחל להתאמן במרץ. ב-1 באוגוסט 1986, המנקה שלו מצאה אותו בדירתו באמסטרדם ללא רוח חיים, הוא נרצח באכזריות באמצעות סכין. אם כי בחור צעיר נלכד על ידי המשטרה לאחר הרצח, לא נמצאו ראיות שהפלילו אותו והוא שוחרר. הרצח של וילם קליין לא פוענח עד היום.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BPN: 03348634

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק ב. אם התכוונתם לבנו של טיבריוס, ראו דרוסוס יוליוס קיסר.
**דֶקִימוּס** או **נֵירוֹן קְלַאוּדִיוּס דְרוּסוּס**, לרוב דרוסוס בלבד או **דרוסוס הראשון** (38 - 9 לפנה"ס), היה בנם הצעיר של ליוויה, אשת אוגוסטוס קיסר, ובעלה הראשון, טיבריוס קלאודיוס נירון. דרוסוס נולד שלושה חודשים לאחר גירושיה של ליוויה ונישואיה לאוגוסטוס, עניין שהיה בסיס לשמועה כי דרוסוס הוא למעשה בנו של אוגוסטוס. ההיסטוריון הרומי, סווטוניוס, ציין כי דרוסוס נולד תחת השם דצימיוס אך במהרה שונה שמו לנירון. הוא היה בנו החורג של אוגוסטוס, אחיו של הקיסר טיבריוס, סבו של הקיסר קליגולה מצד אביו, אביו של הקיסר קלאודיוס וסבא רבא של הקיסר נירון מצד אמו.

נישואיו ושירותו
---------------

לימים נשא דרוסוס את אנטוניה הצעירה, בת מרקוס אנטוניוס ואוקטאביה, אחות אוגוסטוס. ילדיהם היו המצביא גרמניקוס, הקיסר העתידי קלאודיוס, וליווילה, שכנראה הורעבה למוות בידי אנטוניה בניסיון להציל את שם המשפחה אחר שהתגלתה מזימתה עם סאינוס לרצוח את הקיסר טיבריוס, אחי דרוסוס.

דרוסוס, בדומה לאחיו טיבריוס, היה למצביא ממולח ושירת בגרמניה לאורך נהר הדנובה. כמו כן הרחיב את השליטה הרומית מעבר לנהר הריין בשלוש פלישות. הוא היה למצביא הרומי הראשון ששט באוקיינוס הצפוני, בנה מספר תעלות, ולפי סווטוניוס עצר את כיבושיו רק כאשר נתקל באישה גרמנית שגובהה כגובה שני אנשים שפנתה אליו בלטינית ואסרה עליו להתקדם יותר.

דרוסוס היה חביבו של אוגוסטוס ונחשב אף כיורש פוטנציאלי לכס הקיסרות.

באחד ממסעותיו הצבאיים נגד שבט המרקומני נפל מסוסו ומת. דרוסוס היה מקובל בקרב החיילים, שהקימו אנדרטה לזכרו. אוגוסטוס כתב ביוגרפיה של חייו, אך זו לא שרדה עד ימינו.

סיבות למותו
-----------

הסיבה הנתונה למותו אינה זו שהוזכרה בידי מספר היסטוריונים: סווטוניוס מציין כי דרוסוס נפטר ממחלה ("קלאבדיוס האלוהי", פס' I "טיבריוס" פס' VII), כך גם דיו קסיוס (דברי ימי רומא, ספר 55 פס' I-II) וואליוס פאטרקולוס (דברי ימי רומא, ספר 2, פס' 97). יחסם של היסטוריונים כדוגמת טקיטוס לליוויה אפשרו את קביעת מות דרוסוס כתוצאה מהרעלה בידי אמו, כמתואר בבדייתו ההיסטורית של רוברט גרייבס, "אני, קלאודיוס".

הקשר הביולוגי לאוגוסטוס
-----------------------

אוגוסטוס נודע בחוליו (למרות שחיי עד לגיל 77) שהתאים לסממני מחלת וילסון (פגם גנטי שמביא להצטברות נחושת בכבד ובמוח). בתו של אוגוסטוס ילדה חמישה ילדים, שניים מתוכם מתו בילדותם, אחד כנראה היה חולה רוח. אחת מנכדותיו הייתה אגריפינה, אותה נשא גרמניקוס, בן דרוסוס. בנם המפורסם ביותר היה קליגולה, "הקיסר המטורף". גם קליגולה לקה במחלת וילסון ובפסיכוזה. היות שהגנים הגורמים למחלה הם רצסיביים, יש צורך בשני הורים הנושאים את גן המחלה כדי שהוולד ילקה בה, עניין המוכיח את קשרו הביולוגי של דרוסוס לאוגוסטוס.

כמו כן, הקיסר קלאודיוס שהיה בן לדרוסוס ואנטוניה (בת אחות אוגוסטוס) לקה אף הוא בסממני המחלה, ואותם ליוו מחלות ילדות ונכויות רבות אחרות. נירון קיסר, בן אגריפינה הצעירה, אחות קליגולה, סבל אף הוא מפסיכוזה וסממני המחלה.

מיפוי גנטי זה מאשש את הסברה כי דרוסוס אכן היה בנו הביולוגי של אוגוסטוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נירון קלאודיוס דרוסוס** בוויקישיתוף
* נירון קלאודיוס דרוסוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb146418210 (data)
* GND: 119241811
* HDS: 010323
* ISNI: 0000 0000 7995 9986
* LCCN: n91011284
* NLP: A38168078
* NTA: 074787128
* SUDOC: 084677147
* VcBA: 495/59280
* VIAF: 305405952
* WorldCat: lccn-n91011284

 |
**רביעיית קרמן** היא רביעיית כלי פריטה קאמרית שנגניה הם נגני מנדולינה. רבעיית מנדולינות מקבילה לרבעיית כלי הקשת ההיסטורית ומורכבת משתי מנדולינות (כתחליף לכינור), מנדולה (כתחליף לויולה) ומנדוצ'לו (כתחליף לצ'לו). 

רבעיית קרמן הבינלאומית. מימין: מארי כרמן סימון (ספרד), יקי ראובן (ישראל), ווינסנט בר דמנד (צרפת), פביו גלוצ'י (איטליה)

היסטוריה
--------

רביעיית המנדולינות קרמן קמה בעקבות שיתופם של ארבעה נגני מנדולינה בתזמורת הפילרמונית הישראלית בניצוחו של מסטיסלב רוסטרופוביץ' בביצוע היצירה רומיאו ויוליה של פרוקופייב. בקונצרט השתתפו: יעקב ראובן, אבי אביטל, שמואל אלבז וישראלה שטיין, כל הארבע ניגנו על מנדולינות פרי יצירתו של הבונה אריק קרמן, רמת הביצוע של הנגנים והצליל הייחודי של כלי הנגינה החדשים הרשים את רוסרופוביץ' אשר הזמין את הנגנים לנגן עבורו בחדר המנצח והמליץ להם לנגן ברביעייה. 

המלצתו של רוסטרופוביץ' הביאה בשנת 2000 להקמתה של "רביעיית מנדולינות קרמן" על שם בונה המנדולינות אריק קרמן, שמטרתה נגינת רפרטואר קלאסי בלבד. לצורך ההרכב של הרביעייה קרמן בנה מנדולה ומנדוצ'לו. ההרכב הראשון של הרביעייה כלל ארבעה נגנים מאסכולת באר שבע: שמואל אלבז, יעקב ראובן (מנדולינות), אבי אביטל (מנדולה), לב חימוביץ' (מנדוצ'לו) 

כמו כן השתתפו לסירוגין: תום כהן, אהרון קביליס, אלון שריאל. רביעיית קרמן החלה לבצע קונצרטים על במות שונות בישראל, וניגנה יצירות מאת מלחינים קלאסיים מערביים: ויוואלדי, אלבניס, בארטוק, בודשקין ועוד. בשנת 2004 יצאה הרביעייה לסיור בספרד, שם זכתה בתחרות בינלאומית להרכבי כלי פריטה. 

כמו כן הקליטה הרביעייה אלבום בכורה. בשנת 2005 הרביעייה התפרקה עקב מחלוקת בנושא הרפרטואר. 

בשנת 2012 רביעיית המנדולינות קרמן הוקמה מחדש, ביוזמתו של יעקב ראובן, הפעם כרביעיית מנדולינות בהרכב בינלאומי בהשתתפות: יעקב ראובן, (ישראל), מארי כרמן סימון (ספרד), פביו גלוצ׳י (איטליה), ווינסנט בר דמנדר (צרפת). לרביעייה נבנו מנדולה ומנדוצ'לו חדשים על ידי אריק קרמן ובנו ים. 

רביעיית המנדולינות קרמן ביצעה קונצרטים בישראל וברחבי אירופה וכמו כן הקליטה שני אלבומים: הראשון כלל רביעיות קלאסיות מאת מוצרט. השני כלל יצירות בנות זמננו שנכתבו במיוחד עבור רביעיית קרמן על ידי מלחינים ישראלים: עודד זהבי, בועז בן משה, יחזקאל בראון.

הרביעייה עם אריק קרמן (במרכז) בעת חזרה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רביעיית קרמן** בוויקישיתוף
* רביעיית קרמן, ברשת החברתית פייסבוק
* רביעיית קרמן, באתר בנדקמפ
* נעם בן זאב, מהפכת המנדולינה התחילה בבאר שבע, באתר הארץ, 16 באפריל 2006
* ביצוע של" 4 לטנגו" מאת פיאצולה
* רביעיית המנדולינות קרמן – מוצרט
* סאונד של הכלים - הסבר באתר של יקי
* רביעיית קרמן במרכז למוזיקה י-ם, באתר הבמה
* רביעיית קרמן, באתר הבמה
**רביעיית דריידן** (באנגלית: **Dryden Quartet**) היא רביעיית מיתרים, שהקימו בשנת 2002 בוושינגטון הבירה האח והאחות ניקולס ויומי קנדל, דודנם דניאל פוסטר ונורית בר-יוסף. ייחודה של הרביעייה ביצירת הרכב קאמרי מאוחד ותוסס, שגיבש את כישרונותיהם הבולטים של חבריו להפקת ביצועים מרהיבים ומרגשים, כדברי הביקורות.

נורית בר-יוסף, הקונצרטמייסטר של התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית מאז 2001, היא הכנרת הראשונה ברביעיית דריידן. 
דניאל פוסטר הוא הויולן הראשי של התזמורת מאז 1995. יומי קנדל היא משנה לצ'לן הראשי של תזמורת פילדלפיה מאז 2004 וניקולס קנדל, לצד הופעותיו ככנר סולן, מנגן במגוון סגנונות מוזיקליים בשלישייה שלו, "Time For Three". כמו כן הוא חבר מייסד של "תזמורת החוף המזרחי" (ECCO), תזמורת קאמרית ללא מנצח. 

כל אחד מארבעת חברי הרביעייה צבר ניסיון עשיר בנגינת מוזיקה קאמרית בפסטיבלים שונים בארצות הברית. רביעיית דריידן הופיעה בין השאר במכון קרטיס למוזיקה, בסדרת הרסיטלים שלו לבוגרי המוסד, ובסדרת הקונצרטים ע"ש שניידר, בהופעתם הראשונה בניו יורק. כמו כן הופיעו במרכז קנדי, באוניברסיטת מרילנד, באגודת בטהובן ועוד.

בהופעתה הראשונה של הרביעייה, בשגרירות הולנד, חלקה רביעיית דריידן כבוד לג'ון קנדל המנוח - סבם של שלושה מחבריה - שהיה מורה נודע לכינור, מחלוצי ההוראה בשיטת סוזוקי en:Suzuki Method בארצות הברית. במאי 2004 הוזמנה רביעיית דריידן לנגן בוועידה של אגודת סוזוקי במיניאפוליס.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של רביעיית דריידן (באנגלית)
* קונצרט של רביעיית דריידן, האגודה למוזיקה קאמרית של פילדלפיה17 בפברואר 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  ביקורת קונצרט של רביעיית דריידן, האגודה למוזיקה קאמרית של פילדלפיה17 בפברואר 2014
"דומם עם פרחים", מעשה ידי ואן אאלסט משנת 1665.
"דומם עם בשר ציד", משנת 1664.
**וילם ואן אאלסט** (בהולנדית: **Willem van Aelst** ‏; 16 במאי 1627 – 1683) היה צייר הולנדי אשר התמחה בציורי טבע דומם, בעיקר בשילוב פרחים ובשר ציד.

קורות חיים
----------

ואן אאלסט נולד בדלפט והיה בנו של שופט. ואן אאלסט למד ציור מדודו, הצייר אוורט ואן אאלסט וב-9 בנובמבר 1643 נרשם כצייר-אמן בגילדת לוקס הקדוש בדלפט.

בין השנים 1645–1649 התגורר בצרפת ובשנת 1649 עבר לפירנצה בה עבד עבור פרדיננדו השני דה מדיצ'י, דוכס טוסקנה, כשהוא נודע בשם "גיליימו ד'אולנדה" (*Guillielmo d'Olanda*) - ויליאם מהולנד. באותה עת עבדו לצידו גם ההולנדים מתיאס ויתוס ואוטו מרסאוס ואן שריק, אשר השפיעו על סגנונו של ואן אאלסט.

בשנת 1656 שב ואן אאלסט להולנד, ועבר להתגורר באמסטרדם. בשל הצלחתו הוא התגורר על גדת תעלת פרינסנחראכט.

ואן אאלסט נפטר באמסטרדם בשנת 1683 לערך (או זמן קצר לאחר שנה זו).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וילם ואן אאלסט** בוויקישיתוף
* קורות חיים
* קורות חיים וגלריה מיצירותיו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb17107841s (data)
* BPN: 41181959
* GND: 137160100
* ISNI: 0000 0000 5476 3362
* KulturNav: f66b5446-6011-48fd-b525-d34ca7004778
* LCCN: nr95023198
* NTA: 341335827
* RKD: 565
* SUDOC: 172773520
* ULAN: 500009698
* VIAF: 7281346
* WorldCat: lccn-nr95023198

 |
**וילם ואן הוגסטראטן** (בהולנדית: **Willem van Hoogstraten** ‏ 18 במרץ 1884 – 11 בספטמבר 1965) היה כנר ומנצח הולנדי.

ביוגרפיה
--------

ואן הוגסטראטן נולד באוטרכט שבהולנד. בגיל שמונה החל ללמוד נגינה בכינור, ובין מוריו היה אלכסנדר שמולר. בגיל שש-עשרה נסע לגרמניה לקונסרבטוריון של קלן, שם למד אצל בראם אלדרינג. הוא המשיך את לימודי הכינור בפראג.

את הקריירה שלו כמנצח החל באתר מרפא ובהמשך ניצח על התזמורת בקלפלד, בשנים 1914–1918.

הוגסטראטן היה נשוי במשך שש-עשרה שנים, מ-1911 עד 1927, לפסנתרנית אלי ניי (Elly Ney). השניים נפגשו ב-1907 בקונסרבטוריון בקלן, שניי נמנתה עם סגל מוריו. הם סיירו ברחבי אירופה בנגינת מוזיקה קאמרית, לאחר שצירפו אליהם את הצ'לן פריץ רייטץ ליצירת שלישייה. הזוג התגורר בטוצינג על ימת שטארנברגר. הם הקליטו שלושה מן הקונצ'רטי לפסנתר של בטהובן, מס' 3, 4 ו-5. בתם, אלאונורה ואן הוגסטראטן, הייתה לשחקנית. הם התגרשו בשנת 1927.

ואן הוגסטראטן ניצח על פסטיבל ברהמס בווינה ועל פסטיבל מוצרט בזלצבורג. כמו כן הופיע כמנצח אורח ברחבי אירופה. הוא ניצח על הפילהרמונית של ניו יורק בסדרת הקונצרטים הקיצית באצטדיון לואיסון בשנים 1922–1939, ואף כיהן שם כמנצח-משנה מ-1923 עד 1925. בלואיסון ניצח ב-1927 על הפילהרמונית של ניו יורק בביצוע "הרפסודיה בכחול" והקונצ'רטו בפה מז'ור עם ג'ורג' גרשווין כסולן. האגודה הפילהרמונית מינתה את ואן הוגסטראטן למנהל מוזיקלי של התזמורת בין יוזף סטרנסקי ווילם מנגלברג, למשך חצי עונה עד שמנגלברג התפנה לקחת עליו את המשרה.

ואן הוגסטראטן התמנה למנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של אורגון אחרי מותו הפתאומי של תאודור שפירינג בשנת 1925. במשרתו זו התמיד שלוש-עשרה עונות. מ-1939 עד 1945 כיהן כמנצח קבוע של אוניברסיטת מוצרטיאום בזלצבורג.

ואן הוגסטראטן מת 1965 בטוטצינג, גרמניה, ונקבר שם לצד אשתו לשעבר, אלי ניי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וילם ואן הוגסטראטן** בוויקישיתוף

* וילם ואן הוגסטראטן, באתר AllMusic (באנגלית)
* וילם ואן הוגסטראטן, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* וילם ואן הוגסטראטן, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1013090
* BnF: cb12752374j (data)
* GND: 118706977
* ISNI: 0000 0000 5919 2802
* LCCN: no98113936
* MusicBrainz: 59a3f5fd-0078-4b82-a284-669f5fcd34a9
* NTA: 06815495X
* SNAC: w69s29rw
* SUDOC: 080668399
* VIAF: 136511
* WorldCat: lccn-no98113936

 |
**ג'וזפה קמפורה** (באיטלקית: Giuseppe Campora; ‏30 בספטמבר 1923 - 5 בדצמבר 2004) היה טנור אופראי איטלקי.

חייו
----

קמפורה היה מגדולי הטנורים לתפקידי פוצ'יני בדורו. הודות לכישרון המשחק שלו ולעיניו הכחולות עזות המבט יצר קמפורה קשר יחיד במינו עם הקהל ועשה לו שם בציבור הרחב בתקופת חייו. קמפורה קצר הצלחות בכל בתי האופרה הגדולים של איטליה (בין השאר, כמאוריציו ב"אדריאנה לקוברה" עם מגדה אוליברו בלה סקאלה, בשנת 1958), כמו גם במטרופוליטן אופרה בניו יורק, שם זוכרים עדיין לטובה את הופעותיו משנות ה-50'וה-60' של המאה ה-20. הוא שר את אדגרדו ב"לוצ'יה די למרמור" עם מריה קאלאס בשידור היחיד שלה עם המטרופוליטן, בשנת 1956. ב-1973 הופיע לראשונה באופרה של ניו יורק בתפקיד האביר דה גריו ב"מנון".

רשימת הקלטותיו של קמפורה כוללת הקלטות של "כוחו של גורל" של ורדי (1952), "לה ג'וקונדה" של פונקיילי, מאדאם באטרפליי של פוצ'יני (עם רנאטה טבאלדי 1952), "סימון בוקנגרה" של ורדי (עם ויקטוריה דה לוס אנחלס, טיטו גובי ובוריס כריסטוף, 1957), "טוסקה" (עם טבאלדי ואנציו מסקריני, 1952) ולה טרוויאטה של ורדי (1952).

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'וזפה קמפורה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ג'וזפה קמפורה, באתר AllMusic (באנגלית)
* ג'וזפה קמפורה, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ג'וזפה קמפורה, באתר Discogs (באנגלית)

* Page at Grandi Tenori


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007329956405171
* BnF: cb13933286k (data)
* GND: 134140206
* ICCU: USMV641538
* ISNI: 0000 0000 8104 9228
* LCCN: nr90017675
* MusicBrainz: 3a5f5682-ffc5-4e9c-acf0-7d245caf02f5
* NKC: xx0165498
* SUDOC: 087888998
* VIAF: 25813883
* WorldCat: lccn-nr90017675

 |
**סעיד (סעדיה) בן מוסי' (משה) אלג'מאל** (ה'תרנ"ב - י"ג באב ה'תש"ט, 1892 - 8 באוגוסט 1949) היה מגדולי המשוררים בצנעא שבתימן בדור האחרון שלפני העלייה הגדולה לארץ.

ביוגרפיה
--------

סעיד נולד למוסי' ולאמו רומיה ברובע היהודי בעיר צנעא בירת תימן. בילדותו למד אצל המארי, ובגיל 12 התחיל לעזור לאביו בעבודתו בצורפות. נישא לזהרה (שרה) למשפחת דאר.

סעיד היה מגדולי המשוררים בקהילה היהודית בצנעא. הוא למד את רזי השירה מגדולי המשוררים בדור שלפניו, מארי אהרן הכהן, ומארי חיים צאלח אלברטי. חברו לשירה היה מארי סעיד עוזרי. חבריו היו מארי יוסף צוברי, הרב סאלם קלזאן, הרב חיים חובארה, והרב עזרי נדאף.

הגיע עם כל יהודי העיר למחנה גאולה (חאשד) בעדן, אך לפני שהספיק לעלות למטוס נפטר ממחלת הטיפוס. נטמן בבית העלמין היהודי בעדן. מונצח על ארון הקודש בבית הכנסת תפארת ישראל בשכונת רמת עמידר ברמת גן, על ידי בניו ונכדיו שהתפללו בבית הכנסת.

נכדו הוא פרופ' חיים גמליאל, חוקר במדעי הרפואה. ראש מכוני רות"ם למחקר, ומרצה בדרגת פרופסור ביחידה לפיתוח מקצועי, בית הספר לחינוך, אוניברסיטת בר-אילן.

ראו גם
------

* יהדות צנעא
* מארי סעיד עוזרי
* פרופ' חיים גמליאל

לקריאה נוספת
------------

* משה גמליאל, **דרכי סיפרתי**, הוצאת דוקוסטורי, רעננה, ה'תשס"ו (2006)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  משה גמליאל, **דרכי סיפרתי**, הוצאת דוקוסטורי, רעננה, ה'תשס"ו (2006)
2. ↑  עלון **ענפי התורה**, מדור "והיו עיניך רואות את מוריך", תאריך ???
3. ↑  מסמכי עלייה, מספר 26, אתר הג'וינט
**שלמה (שלומי) אברהמי** (נולד ב-1944 בירושלים) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן והקשר הקיצוני, ולאורך כל הקריירה שלו בשנות ה-60 וה-70 היה שחקן בית"ר ירושלים.

ביוגרפיה
--------

אברהמי גדל והתחנך בירושלים, ושיחק במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים מגיל צעיר. עלה לבוגרים בעונת 1960/1961 ואת הופעת הבכורה שלו ערך ב-7 בנובמבר 1961 במשחק נגד הפועל טבריה. אברהמי השתלב כשחקן הרכב תחת המאמן סימון אלפסי שנתן לו הזדמנויות רבות בהרכב, ושיחק במגוון תפקידים: בתחילה תפקד כבלם לאחר מכן כמגן וקשר הקיצוני ולקראת סוף הקריירה גם כחלוץ. אברהמי סומן כ"יורש" של שחקן העבר אהרון חסון בתחום בעיטות העונשין, מאחר שכבש את רוב שעריו בבעיטות עונשין, כשעונת השיא הייתה בעונה הכפולה 1966/1968 בה כבש 13 שערים (מתוך 20 השערים שלו בקבוצה) שבסופה עלתה בית"ר ירושלים לראשונה מזה 13 שנים לליגה הבכירה.

אברהמי היה חלק משמעותי מחוליית ההגנה והקישור של בית"ר ירושלים בעונת העלייה ובשנים העוקבות, עד לעונת 1972/1973, בסופה פרש מכדורגל, לאחר 13 עונות רצופות במדי הקבוצה בהן צבר 260 הופעות. אברהמי מדורג במקום ה-15 בטבלת שיאני ההופעות של בית"ר ירושלים בכל הזמנים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  מאיר גבאי, אברהמי - המומחה לבעיטות עונשין, מעריב, 4 באפריל 1967
2. ↑  רון עמיקם, מאיר גבאי, רוני דיאון, **אני אוהב אותך בית"ר - תולדות בית"ר ירושלים**, פרק חמישה עשר, טבלת הופעות במדי בית"ר, עמוד 267, הוצאת Media41LTD