recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
שער גליונו הראשון של כתב העת
**תלפיות** – כתב עת תורני מדעי שיצא לאור בניו יורק.

כתב העת שהוגדר כ"רבעון להלכה אגדה ומוסר היהדות" נוסד בניו יורק בשנת תש"ד (1944), ונערך כמעט בכל זמן יציאתו על ידי הרב והחוקר שמואל קלמן מירסקי. הסיבה לייסודו על פי מאמר הפתיחה של העורך, מכיוון שבזמן הזה, מרכזי התורה באירופה נהרסו, ומרכזים חדשים לדעתו נבנים כעת באמריקה ובארץ ישראל. 

כתב העת הוגדר כ"רבעון", אך למעט שני הגליונות הראשונים, יצאו כל הגליונות במתכונת כפולה אחת לחצי שנה. 

החל משנתו החמישית של כתב העת הצטרפה הוצאת הספרים של הישיבה יוניברסיטי להוצאתו. כתב העת יצא ברציפות עד תשכ"ה, ואז חדל לצאת. בשנת תש"ל לאחר פטירת העורך יצא כרך אחרון שהוקדש לזכרו של הרב חיים הלר.

בכותבים בכתב העת רבים מחכמי התורה ששהו בארצות הברית באותו זמן, בעיקר מזרם האורתודוקסיה המודרנית, וכן רבנים וחוקרים מישראל. בשנה הראשונה התפרסם בו מאמרו של הרב יוסף דב סולובייצ'יק – "איש ההלכה". באותה שנה סער העולם התורני בעקבות שאלת קו התאריך בהלכה, ונתפרסמו בו מאמריהם של הרבנים מנחם כשר ויחיאל מיכל טיקוצינסקי בנידון. נתפרסמו בו גם מאמרים של חכמי ארץ ישראל ובהם הרבנים הראשיים הרצוג ועוזיאל. 

בכתיבת מאמרים לכתב העת השתתפו בין השאר הרבנים: ישעיהו וולפסברג-אביעד, זאב גולד, כתריאל פישל טכורש, ראובן כץ, שלמה זלמן אוירבך, יחיאל יעקב ויינברג, מרדכי גיפטר, ברוך ישר, אליהו חזן, יצחק קוסובסקי, ורבים אחרים.

מבין החוקרים שהשתתפו בכתיבת מאמרים היו: 
חיים זלמן דימיטרובסקי, שאול ליברמן, מאיר שמעון גשורי, פנחס חורגין, מנחם ברייאר, שבתי בן דב ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

* **תלפיות**, גיליון א, תש"ד, באתר היברובוקס
* **תלפיות**, גיליון ב, תש"ד, באתר היברובוקס
* **תלפיות**, גיליון ג-ד, תש"ד, באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  נתפרסם לימים כספר בהוצאת אלינר (הוצאת הספרים של הסוכנות היהודית).
גנרל **הנס קרייזינג** (בגרמנית: **Hans Kreysing**;‏ 17 באוגוסט 1890 – 14 באפריל 1969) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

קרייזינג נולד ב-17 באוגוסט 1890 בגטינגן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1909 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט היגר ה-10. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם קרייזינג בכל החזיתות, והועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם הראשונה.

לאחר המלחמה הצטרף קרייזינג לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 ביולי 1934 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט, וב-1 באוגוסט 1936 הועלה לדרגת אוברסט, וב-6 באוקטובר 1936 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-16.

### מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה קרייזינג מפקד רגימנט הרגלים ה-16, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-22 בעתודת הארמייה החמישית, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה המוטסת ה-22 שפעלה כעתודת הOKH, ולחם עמה בפלישה המוטסת להולנד, ועל כך קיבל ב-18 במאי 1940 את צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 ביולי 1940 הועלה קרייזינג לדרגת גנרל מיור, וב-23 באוקטובר 1940 מונה למפקד הדיוויזיה ההררית ה-3. במהלך מבצע ברברוסה פיקד קרייזינג על הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ההררי נורווגיה, שפעלה מכיוון פינלנד יחד עם הכוחות הפיניים בגזרה הצפונית. בדצמבר 1941 הוכפפה הדיוויזיה לארמיית נורווגיה, ובאוקטובר 1942 הוכפפה הדיוויזיה לארמייה ה-11 שפעלה כנגד לנינגרד. בנובמבר הועברה הדיוויזיה לקבוצת ארמיות מרכז, שם פעלה כחלק מקורפוס הלופטוואפה ה-2 במסגרת הקורפוס ה-59, ובדצמבר הועברה הדיוויזיה לקבוצת ארמיות דון, ופעלה באזור סטלינגרד. בינואר 1943 הוכפפה הדיוויזיה ל**פלגת הארמייה פרטר-פיקו** כחלק מקבוצת ארמיות B, וב-20 בינואר קיבל על פעולותיו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במרץ הוכפפה לקורפוס ה-30 כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה, ובאפריל הוכפפה להארמייה השישית, שבמסגרתה פעלה החל מיוני כחלק מהקורפוס ה-4.

ב-1 בנובמבר 1943 הועלה לדרגת גנרל הכוחות ההרריים, ומונה למפקד הקורפוס ה-17, שהיה חלק מארמיית הפאנצר הראשונה, ולאחר מכן חלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ולחם עמו במבצע דנייפר-קרפטי. על פעולותיו בפינוי ראש הגשר בז'אפוריז'ייה קיבל קרייזינג ב-13 באפריל 1944 תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-28 בדצמבר 1944 מונה קרייזינג למפקד הארמייה השמינית, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות דרום, ופיקד עליה במהלך הקרבות בהונגריה, ולאחר מכן במהלך הקרבות בצ'כוסלובקיה ובפראג. ב-11 במאי 1945 נכנע קרייזינג בראש כוחותיו, ונלקח בשבי האמריקני.

### לאחר המלחמה

קרייזינג שוחרר מהשבי בשנת 1948. לאחר שחרורו התגורר בגטינגן, והתנדב בצלב האדום. ב-14 באפריל 1969 מת קרייזינג במהלך חופשה באולדנבורג, והוא בן 79.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנס קרייזינג** בוויקישיתוף
* הנס קרייזינג באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1012723216
* VIAF: 171644640
* WorldCat: viaf-171644640

 |
**הרכבת העילית של לונדון** (באנגלית: **London Overground**) היא מערך של קווי רכבת פרוורית מונעת בחשמל הפועל במטרופולין לונדון רבתי. הרכבת העילית נמצאת תחת פיקוחו של TfL, תאגיד התחבורה של לונדון. בשנת 2017 השתמשו בשירותיה 189 מיליון נוסעים. היא מהווה שירות משלים לרכבת התחתית של המטרופולין.

הקמת מערך הרכבת
---------------

מערך קווי הרכבת העילית מתבסס על מסילות ברזל שהוקמו בלונדון מאז המאה ה-19, אך הוא נפרד מקווי הרכבת המקשרים את לונדון ליתר חלקיה של בריטניה. המסילות הופעלו עם השנים על ידי מפעילים שונים ותחת שמות שונים.

בשנת 2007 הובאו רוב המסילות הכלולות כיום במערך הרכבת העילית תחת שליטתו של תאגיד TfL והמערך קיבל את שמו הנוכחי. השינוי איפשר מיתוג של הרכבת העילית במסגרת מותגי התחבורה האחרים של TfL, המשך פיתוח שלו בתיאום עם שירותי התחבורה האחרים במטרופולין, האחדה של רמת השירות ושימוש במערכת תשלומי הנסיעות המרכזית של התאגיד. בשנים הבאות הוספו מסילות (קיימות וחדשות) ותחנות למערך הרכבת העילית.

בשנת 2016 נמסרה במכרז הפעלת הרכבת העילית לחברת ההפעלה Arriva Rail London.

הרכבת
-----

מערך הרכבת העילית כולל תשעה קווים שונים באורך כולל של 167 קילומטר ובו 112 תחנות נוסעים. כמשתמע משמה של הרכבת נמצאות המסילות שלה בעיקר על פני הקרקע ומיעוטן הן תת-קרקעיות.

התחנות והקווים ממוקמים בעיקר באזור תעריף 2, כלומר האזור המקיף את ליבה של העיר ורובם גם נמצאים מצפון לנהר התמזה. הרכבת העילית משרתת כתחנות קצה שתי תחנות עיקריות בליבה של העיר - תחנת יוסטון ותחנת רחוב ליברפול.

חלק מתחנות הרכבת העילית ממוקמות בקרבת התחנות של מערכי הרכבת האחרים של לונדון - הרכבת התחתית, רכבת הדוקלנדס, קו אליזבת והטראמלינק, באופן המאפשר מעבר מהיר ביניהן.

כיום (2019) משמשים ברכבת כ-80 קרונות מחמישה דגמים שונים. כולם הוכנסו לשימוש מאז שנת 2009.

לרכבת העילית יש שלושה אתרי דיפו (Depot).

בסוף 2017 החלה הרכבת העילית להפעיל שירות לילה חלקי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרכבת העילית של לונדון** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הרכבת העילית של לונדון (באנגלית)
* הרכבת העילית של לונדון, ברשת החברתית פייסבוק
* הודעה על הקמת הרכבת העילית, מאתר Transport for London, באתר Web Archibe
* Clean, reliable and integrated: all change for neglected rail services in London, באתר הגארדיאן, 29 במאי 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  לצורך קביעת תעריפי התחבורה הציבורית חולקה לונדון רבתי ל-11 אזורי תעריף, שהם מעגלים קונצנטריים. אזור תעריף 1 הוא המעגל המרכזי בליבה של העיר.

| שירותי תחבורה ציבורית בלונדון רבתי |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| הרכבת התחתית • הרכבת העילית • הרכבת הקלה דוקלנדס • קו אליזבת • טראם
אוטובוסים • שירותי הנהר • רכבל האמירייטס |  |

 |
"**מלנכוליה**" (1514) תחריט מאת אלברכט דירר.
**תחריט** הוא טכניקה של דפוס שקע. בשפות זרות, כדוגמת האנגלית, משמש המונח "תחריט" (Engraving) גם לתיאור עיטורים החרוטים על גבי עצמים וחומרים שונים, בדומה לתבליט שטוח.

ההיסטוריה של התחריט
-------------------

במשך אלפי שנים שימש התחריט כשיטה לעיטור חפצי־נוי, כגון תכשיטים וחפצי מתכת אחרים. הניסיון של צורפים וחרשי מתכת בעיצוב אמנותי הוביל אמנים לפיתוח טכניקות חריתה מדויקות יותר. השימוש בתחריט על לוחות נחושת החל בגרמניה ובאיטליה במחצית המאה ה-15. למעשה, לרבים מאמני התחריט המוקדמים היה ניסיון בצורפות. תקופת השיא של התחריט הייתה בין השנים 1470 ל-1530, שבהן פעלו אמנים כגון אלברכט דירר, לוקס ואן ליידן (Lucas van Leiden) ואחרים. 

לאחר תקופה זו החלה טכניקת התצריב לדחוק את מקומו של התחריט, בעיקר בשל העובדה כי לימוד טכניקה זו הוא פשוט יותר. אמנים רבים, כדוגמת רמברנדט, שילבו ביצירותיהם את שתי הטכניקות.

טכניקת יצירת תחריט מודפס
------------------------

התחריט נוצר על ידי חריתה של דימוי על גבי לוח הדפסה. לוח ההדפסה המסורתי עשוי בדרך כלל מנחושת. החריתה נעשית בעזרת מכשיר חד הנקרא חֶרֶט (Burin), שבעזרתו חורצים את לוח ההדפסה. בתהליך ההדפסה נמרח צבע מיוחד על לוח ההדפסה. בתהליך של ניקוי מוסר הצבע כך שנשאר רק הצבע שבין החריצים. בעזרת מכבש דפוס מצמידים נייר אל לוח ההדפסה, כך שהצבע שבתוך חריצי הלוח מועבר אל גיליון הנייר. 

ישנם כמה סוגים שונים של חרטים המשמשים ליצירת הדימוי המודפס. ישנם חרטים שחודם הוא בעל זווית נטוייה (angle tint tool). חרטים אלו יוצרים קו מעוקל מעט, אך בעל חדות. חרטים אחרים, המכונים "פלורנטינים" (Florentine), הם בעלי חוד ישר ומחורץ היכול לייצר מספר קווים בחריצה אחת. כלי זה משמש למילוי אזורים גדולים. 

למרות אופיו הקווי והשטוח של הדימוי המופק בתהליך ההדפסה, ניתן להגיע לגוונים שונים של הצבע המודפס. דבר זה נעשה על ידי גילופו של לוח ההדפסה בגבהים שונים. שקע עמוק משמעו יותר צבע, כלומר הדפסה כהה יותר, ואילו שקע רדוד יותר יוצר גוון בהיר יותר. נפח נהוג ליצור על ידי שימוש ברשתות של קווים שתי וערב, המאפשרות להגיע לרמות כהות שונות.

חרטים מודרניים עובדים על עץ, שאינו מצריך שימוש בכימיקלים, במיוחד עצי פרי רכים כגון זית. לשם כך יש מגוון של כלים שיוצרים חיתוכים שונים ומאפשרים את כל גוני האפור בין הלבן לשחור.

ראו גם
------

* חיתוך עץ
* פיתוח עץ
* סגרפיטו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תחריט** בוויקישיתוף
* תחריט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**פסופי שחור כנף** (שם מדעי: *Psophia viridis*) הוא מין של עוף ממשפחת הפסופיים שבסדרת העגוראים. הוא חי ביערות גשם טרופיים בברזיל בטווח שבין נהר האמזונאס לנהר מדיירה ומגיע במזרח עד לנהר טוקנטינס. עוף זה מצוי בסכנת הכחדה בטבע.

הפסופי הוא עוף דמוי-תרנגול קרקע שצבעו שחור והוא בעל גוף מגושם עם רגליים וצוואר ארוכים וראש קטן. אורכו עד 49 ס"מ ומשקלו עד 1.1 ק"ג. הוא מעופף חלש ביותר יעדיף להימלט בריצה.

הפסופים נעים בקבוצות קטנות ביער בעודם מחפשים מזון של פירות נפולים ושל חרקים ומרבי רגליים ביער.

תת-מינים
--------

לפסופי זה 4 תת-מינים שחלק מהחוקרים רואים בהם מינים עצמאיים:

* Psophia viridis viridis
* Psophia viridis dextralis
* Psophia viridis obscura
* Psophia viridis interjecta

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פסופי שחור כנף** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* פסופי שחור כנף באתר world-birds

הערות שוליים
------------

1. ↑  פסופי שחור כנף באתר הרשימה האדומה של IUCN
קו M1 של הרכבת הקלה של איסטנבול בכתום
מערכת התחבורה המסילתית של איסטנבול
**הרכבת הקלה של איסטנבול** (בטורקית: **Hafif metro** או **İstanbul hafif metrosu**) היא מערכת בת שני קווים של רכבת קלה בחלקה האירופי של איסטנבול בטורקיה.

קו M1
-----

קו הרכבת הקלה הראשון (M1) נחנך ב-3 בספטמבר 1989 והוארך מספר פעמים עד שהגיע לנמל התעופה הבינלאומי איסטנבול אטאטורק ב-20 בדצמבר 2002. הקו מוביל מאקסראי (Aksaray) במרכזה של העיר עד לנמל התעופה, ובדרכו חולף בתחנת האוטובוס המרכזית של העיר (Otogar). מתחנה זו מתפצלת שלוחה קצרה המובילה לאסנלר (Esenler). אורכו הכולל של הקו הוא 19.6 ק"מ ולאורכו 18 תחנות מהן 6 תת-קרקעיות, שלוש על גבי גשרים והיתר במפלס הקרקע. 4,4 ק"מ מהקו עוברים במנהרה תת-קרקעית. 

משך הנסיעה בין תחנת אקסראי לשדה התעופה הוא 32 דקות והקו מוביל כ-240,000 נוסעים ביום בממוצע ושימש כ-77 מיליון איש במהלך שנת 2006. עלות הקמתו של הקו עמדה על 550 מיליון דולר והוא מופעל על ידי חברת "תחבורת איסטנבול בע"מ" (İstanbul ulaşım a.ş.) בשיתוף עם חברת "החשמליות והטונל של איסטנבול" (İstanbul Elektrik Tramvay ve Tünel, İETT).

הרכבת הקלה נפגשת עם קו החשמלית המודרנית בתחנות אקסראי וזייתינבורנו (Zeytinburnu). עבודות להארכת הקו ב-700 מטר, מתחנת אקסראי לכיוון דרום-מזרח ועד תחנת יניקפי (Yenikapı), יקשרו את הרכבת הקלה אל הרכבת התחתית של איסטנבול ואל רכבת הפרברים המשודרגת במסגרת פרויקט מרמריי. הארכה נוספת נמצאת בשלבי ביצוע בקטע באורך של כ-5 ק"מ בין אסנלר לבג'לר (Bağcılar).

קו T4
-----

הקו השני (T4) נחנך בשנת 2007 והוארך בשנת 2009, והוא מוביל מטופקאפי (Topkapı)‏ אל מסג'יד-אי סלם (Mescid-i Selam). אורכו 15.3 ק"מ ולאורכו 22 תחנות. משך הנסיעה בין שתי תחנות הקצה עומד על 34 דקות, וכ-150,000 נוסעים עושים בו שימוש מדי יום בכ-372 נסיעות. שני הקווים נפגשים בתחנת אולובטלי (Ulubatlı).

קישורים חיצוניים
----------------

* קו M2
* קו T4
* הרכבת הקלה באתר İETT
* מערכת התחבורה המסילתית של איסטנבול באתר Urbanril
* צילום אוויר באתר Google maps. קו הרכבת הקלה חוצה את תחנת האוטובוס המרכזית במרכזה, מצפון לדרום

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר איסטנבול אולשים
2. ↑  התחנה איננה קשורה לארמון טופקאפי.
3. ↑  T4

| התחבורה הציבורית באיסטנבול |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| החשמלית הנוסטלגית (T3, T5) • טונל (F2) • הרכבת התחתית (M2) • רכבת הפרוורים (B1, B2) • מרמריי • הרכבת הקלה (M1, T4) • החשמלית המודרנית (T1, T2) • פוניקולר קבאטש-טקסים (F1) • נמל התעופה איסטנבול • נמל התעופה הבינלאומי איסטנבול אטאטורק • נמל התעופה הבינלאומי איסטנבול סביהה גקצ'ן • אוטובוס ים • רכבל אייפ-פייר לוטי • רכבל מאצ'קה-טשקישלה • תחנת האוטובוסים המרכזית של איסטנבול • מטרובוס (MB) | טראם |

 |
מפת דרום אנגליה באמצע המאה ה-9, הכוללת את מיקומו של קרב הינגסטון דון
**קרב הינגסטון דון** (באנגלית: **Battle of Hingston Down**) נערך בשנת 838 בקורנוול בין כוח משולב של ויקינגים וברטונים לבין האנגלו-סקסונים של ממלכת וסקס בפיקודו של מלכם אגברט. הקרב הסתיים בניצחון האנגלו-סקסונים והפך סופית את קורנוול לממלכת חסות בתוך ממלכת וסקס.

ממלכת דומוניה (Dumnonia), אשר כללה את מחוזות דבון וסאמרסט של ימינו, שרדה עד המאה ה-8 כאשר נכבשה מזרח דבון על ידי ממלכת וסקס. העימות נמשך במהלך מאה זו, כאשר ממלכת וסקס מוסיפה להתקדם מערבה. בשנת 815 פלש המלך אגברט לקורנוול "ממזרח למערב", ככל הנראה בתגובה לפשיטות ברטוניות על וסקס. כתוצאה מקרב גאפולפורד ב-822 נכבשה מערב דבון ואגברט שלט במידה מסוימת גם על קורנוול.

ב-838 מרדו הברטונים באגברט וחברו לוויקינגים דנים שהגיעו ככל הנראה מאירלנד ותכננו לפלוש לאנגליה. הכוח המשולב הובס במורדות המערביים של הינגסטון דון, גבעה הממוקמת בין הנהר תמר לבין העיירה קאלינגטון של ימינו. היה זה הקרב המתועד האחרון בין קורנוול לווסקס, אשר סיים כמאה שנה של לוחמה שהחלה בקרב לונגבורת' (Llongborth) ב-710, וכתוצאה ממנו הפכה קורנוול סופית לממלכת חסות. מלכה הידוע האחרון של קורנוול, דונגארת' (Dungarth), מת ב-875, אך נחשב לשליט-משנה אשר היה כפוף לווסקס.

ב-936 קבע המלך אתלסטאן את גבולה המודרני של קורנוול בנהר תמר, פעולה המצביעה על המשכיות הבידול התרבותי בין קורנוול לווסקס, אם כי תחת שליטתו.

לקריאה נוספת
------------

* Major, Albany F. **Early Wars of Wessex: Being Studies from England's, School of Arms in the West**. Fb&c Limited, 2015. מסת"ב 133135577X

הערות שוליים
------------

1. ↑  Stenton, Frank M. **Anglo-Saxon England**. OUP Oxford, 1970. מסת"ב 019150128X
2. ↑  Major, עמוד 89
3. ↑  Cannon, John Ashton. **A Dictionary of British History.** Oxford University Press, 2009. מסת"ב 0199550387
4. ↑  Charles-Edwards, T. M. **Wales and the Britons, 350-1064**. OUP Oxford, 2013. מסת"ב 0198217315. עמוד 494
5. ↑  Major, עמודים 83-85
**רוברט השני, רוזן אסביי (רודברט,** **שרודוברט)** (נפטר ב-12 ביולי 807) היה אציל פרנקי, רוזן וורמס ואזור הריין, ורוזן אסביי, אשר קיבל אותם בסביבות שנת 800. רובר הוא אב קדמון של בית קאפה (כולל בית ולואה ובית בורבון), אשר שלטו בפורטוגל, ספרד, צרפת, לוקסמבורג, פארמה, ברזיל וממלכת שתי הסיציליות.

צאצאיו
------

רוברט הקים את השושלת הרוברטיאנית, אשר עליה נמנו בנו היה רובר השלישי, רוזן וורמס, נכדו רובר החזק, וניניו אודו ורובר, אשר שניהם שלטו בממלכת פרנקיה המערבית.

אחד מצאצאיו של רובר היה איג קאפה, מלך צרפת, מייסד שושלת המלוכה הצרפתית אשר שלטה בצרפת ברציפות עד 1848, למרות הפסקה קצרה שנגרמה על ידי המהפכה הצרפתית והאימפריה הצרפתית הראשונה. הקו הצעיר שלט בספרד מאז 1700, והמלך הנוכחי פליפה השישי הם צאצאים ישירים שלו.

מוצא אפשרי
----------

רובר היה כנראה בנו של תורינגברט מוורמס, ובכך נכדו של רובר הראשון, דוכס נויסטריה (697-764). לפי תאוריה אחרת הוא היה בנו של רוברט, בנו של תורינגברט. בין אבותיו של רובר היה למברט (665-741), רוזן אסביי, הסבא של המלך הקרולינגי הראשון, פפין הגוץ.

סבתא רבתא-רבא של רובר עשויה להיות הנסיכה קלוטילד (נולדה בערך 670), בתו של תאודריק השלישי, המלך המרובינגי של אוסטרזיה.

בנוסף הוא היה אחיה של ארמנגארד, אשתו של הקיסר לואי החסיד. ואחיהם של קרודגאנג, ארכיבישוף מץ ואב המנזר בלורשוקנקור, מייסד המנזר בלורש.
**פסון מרהיב** (שם מדעי: ***Pygoplites diacanthus***), ידוע גם בשם **פסון מגוון** הוא מין של דג ממשפחת הקיסריים, והוא הדג היחיד בסוגו. הוא חי בימים טרופיים באזור האינדו-פסיפי. הפסון הוא דג בעל גוף ארוך וצר, ומגיע לאורך של עד 25 סנטימטר. הפסון המרהיב נודע בצבעיו העזים, שהם פסים כחלחלים אנכיים על רקע צהוב (שנתנו לו את שמו בעברית), עם סנפירים אחוריים כחולים כהים.

הפסון המרהיב חי בתפוצה רחבה מאוד, שמגיעה מהאוקיינוס השקט עד האוקיינוס ההודי, כולל מפרץ אילת ומדגסקר במערב, ועד יפן וקלדוניה החדשה. הפסון אף נפוץ בשונית המחסום הגדולה. הפסון חי גם בישראל, בשונית האלמוגים באילת.

הפסון חי קרוב לחופים, בעומקים שמגיעים עד 80 מטר. הפסון חי בדרך כלל במערות ובקרבת שוניות אלמוגים. הפסון הוא דג טורף, שניזון מספוגים וחסרי חוליות קטנים שמצויים בשוניות בהן הם חיים. הפסון חי במגוון צורות חברתיות, לפעמים ביחידים, בזוגות או בקבוצות קטנות.

הפסון הצעיר מציג צבעים שונים מעט מהפסון הבוגר, כמו הרבה דגים טרופיים אחרים. הפסון הצעיר עדיין מציג פסים אנכיים, אבל בצבע לבן במקום כחול, ולפסון הצעיר יש נקודה כחולה כהה על סנפיר הגב האחורי. פסונים צעירים חיים בקרבה לנקיקים וסדקים בסלע, בהם הם מתחבאים במקרה ויש סכנה.

בגלל צבעיו הפסון הוא דג פופולרי בקרב צלמי טבע ובאקווריומים. אף על פי שהדג הוא מסובך מאוד לגידול באקווריומים, ופרטים רבים שנלקחים מהטבע לאקווריומים מתים בדרך או שנכשלים בהתאקלמות לאקווריום ומתים שם. מעט אקווריומים בעולם כן הצליחו לגדל פסונים חיים, ביניהם המצפה התת-ימי באילת. הפסון לעיתים מבולבל עם הדג קיסר הדור, דג אחר ממשפחת הקיסריים שמאופיין בפסים צבעוניים (במקרה שלו פסים אנכיים).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פסון מרהיב** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* FB
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  פסון מרהיב באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  ע"פ החלטות האקדמיה
"**קרב החסידה והנשר**" (1967) הוא הדפס עץ מאת האמן הישראלי רודי להמן.

תיאור
-----

ההדפס "קרב החסידה והנשר" נוצר בשנת 1967 בטכניקה של הדפס עץ. ההדפס מציג נשר עף עם צפורניים שלופות וחסידה דולקת בעקבותיו. להמן בחר לעוות את נקודת המבט והציפורים בו מתוארות מנקודת מבט גבוהה, המשטיחה את התיאור ומדגישה את המשטחים הגאומטריים שבהדפס. להמן גם מנגיד בין שתי הציפורים על ידי יצירת עימות טונאלי בין הנשר השחור לחסידה הלבנה.

גדעון עפרת ראה בהדפס ביטוי לתחושת ההזדהות של להמן בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים ומהווה מעין אלגוריה של ניצחון החלש על פני החזק.

תצלום היצירה הופיע בלקסיקון האמנים "Isart" ‏(1975) ובספר "100 שנות אמנות הדפס בישראל" (2015). פלטת העץ של ההדפס, שמקורה בעיזבון האמן, נמצאת כיום באוסף סדנת ההדפס ירושלים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: עפרת, גדעון, **מאה שנות אמנות הדפס בישראל**, סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים, 2015, עמ' 71. וגם: עפרת, גדעון, "קרב בין חסידה לנשר", **אופקים רחבים: 120 שנות אמנות ישראלית**, קרן וינה-ירושלים לאמנות ישראלית,, עמ' 143-142; וגם: עפרת, גדעון, "רודי להמן, באתר "המחסן של גדעון עפרת", 19 בינואר 2011
2. ↑  **Isart: The Israeli Artists Golden Year Book** (Part-2), Stier Group, Tel Aviv, 1975
3. ↑  עפרת, גדעון, **מאה שנות אמנות הדפס בישראל**, סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים, 2015
**רוברבל "טיקו" דוס-סנטוס** (נולד ב-15 בנובמבר 1969 בסאו פאולו) הוא קשת ברזילאי.

תחילת דרכו
----------

דוס סנטוס התחיל את קריירת הקשתות שלו בתור תחביב, כאשר קנה את הקשת הראשונה שלו ב-1989. ב-1995 הפך לקשת מקצועי והיה הקשת השני באיכות ביצועיו בברזיל. לאחר מכן, ב-1996 הוא זומן לנבחרת הקשתים של ברזיל במסגרת אליפות אמריקה שהתקיימה במקסיקו סיטי. שנה אחר כך, ב-1997, השתתף דוס סנטוס באליפות העולם בקשתות שבסופה סיים במקום השמיני.

אחרי גביע העולם בקשתות
----------------------

בשנת 2006, ארגון הקשתות העולמי פיתח את התבנית החדשה של תחרות הגביע העולמי - גביע העולם בחץ וקשת. בגביע העולם יש ארבעה שלבים בארבע מדינות שונות. ארבעת הקשתים הטובים ביותר בכל קטגוריה מתחרים בשלב נוסף על  גביע העולם.

בצורה חדשה זו של התחרות, ובזכות הפרס הכספי, הקשתים מרחבי העולם יכלו להיפגש בתדירות גבוהה יותר ולהתחרות ברמה גבוהה יותר. 

בשנת 2006, דוס סנטוס ניצח בשלב השלישי באנטליה, טורקיה. זכייה זו הפכה אותו לברזילאי הראשון שניצח באירוע קשתות ברמה עולמית.

בשנת 2007, סיים במקומות: שלישי, רביעי ותשיעי בשלושה מתוך ארבעה שלבים, וכתוצאה מכך העפיל לתחרות גביע העולם בדובאי. בחצי הגמר, דוס סנטוס הפסיד לג'ורג' חימנס, קשת מאל סלוודור, בחץ שובר השוויון. לאחר מכן, דוס סנטוס הביס את סבסטיאן ברסור, קשת צרפתי, בקרב על המקום השלישי ועל מדליית הברונזה. את 2007 הוא סיים כמדורג במקום השלישי בדירוג הקשתים העולמי. 

בשנת 2008, הוא שבר את שיא אמריקאי עם 1403 נקודות (מתוך 1440) בסיבוב בתחרות הקשתות הבין - לאומית, ובכך הפך לאדם ה-17 בעולם שמצליח להשיג מעל 1400 נקודות.

קישורים חיצוניים
----------------

* רוברבל דוס סנטוס, באתר פדרציית הקשתות העולמית

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"רוברבל דוס סנטוס"**.
**טויוטה יאריס WRC** היא מכונית מרוצי ראלי, שנבנתה על ידי טויוטה לצורך התמודדות באליפות העולם בראלי. המכונית משממשת את הקבוצה מאז שזו חזרה לאליפות בעונת 2017 וזכתה פעמיים באליפות הנהנגים (2019, 2020) ופעם אחת באליפות היצרנים (2018).

היסטוריית מרוצים
----------------

טויוטה, שפרשה מאליפות העולם בראלי בסיום עונת 1999 הודיעה על כוונתה לחזור לאליפות בעונת 2017. תכנון ובניית המכונית, המבוססת על דגם הטויוטה יאריס, החלו במהלך שנת 2014. בשנת 2015 מונה טומי מקינן למנהל הקבוצה ולמוביל הפיתוח של המכונית.

בעונת הבכורה התחרתה טויוטה עם שלוש מכוניות, כולם נהוגות בידי נהגים פינים: יארי-מאטי לאטוולה, שניצח את ראלי שוודיה והשיג את הניצחון הראשון למכונית, אסאפקה לאפי ויוהא האנינן. האנינן הוחלף על ידי אוט טאנק בעונת 2018. האסטוני ניצח ארבעה מרוצים בעונה והויל את שלישיית הנהגים שסיימו את העונה במקומות השלישי, הרביעי והחמישי והבטיחו זכייה באליפות היצרנים. בעונתו השנייה בקבוצה ניצח טאנק שישה מרוצים וזכה באליפות הנהגים. סבסטיאן אוז'ייה שהחליף את טאנק בעונת 2020 זכה באליפות הנהגים, זכייה שנייה ברציפות עבור המכונית והקבוצה.

טויוטה פיתחה מכונית חדשה, טויוטה GR יאריס WRC, שהייתה אמורה להחליף את המכונית הנוכחית בעונת 2021, אך לבסוף החליטה להמשיך להתחרות עם הדגם הנוכחי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טויוטה יאריס WRC** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Toyota tests new Yaris WRC for first time in Italy, Autosport, 21 March 2014
2. ↑  Tommi Makinen to head up Toyota’s WRC bid, SpeedCafe.com, 7 July 2015
3. ↑  Toyota signs Ott Tanak from M-Sport for 2018 WRC season, Autosport, 18 October 2017
4. ↑  WRC News: Toyota decides against introducing GR Yaris for 2021, Autosport, 15 June 2020
האונייה סטיבן הופקינס
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
הסיירת שטיר
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
**קרב האונייה סטיבן הופקינס** היה קרב ימי שהתרחש באוקיינוס האטלנטי ב-27 בספטמבר 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה. אוניית המשא האמריקאית הותקפה על ידי סיירת עזר גרמנית עד שהוטבעה, אך צוותה השיב אש בחימוש הדל שעמד לרשותו והצליח לגרום לסיירת נזקים ללא תקנה. היא הייתה האונייה האמריקאית האזרחית היחידה שהביאה להטבעת כלי שיט מלחמתי גרמני במהלך המלחמה.

רקע
---

האונייה סטיבן הופקינס הייתה אוניית ליברטי שנבנתה במספנה בעיר ריצ'מונד שבקליפורניה והושקה במאי 1942. היא נקראה על שמו של אחד מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית. האונייה הייתה חמושה בתותח בקוטר של 102 מילימטר, בשני תותחים בקוטר של 37 מילימטר ובמקלעים. בקיץ 1942 יצאה להפלגתה הראשונה והאחרונה בפיקודו של הקברניט פול באק (Paul Buck). היא הפליגה לניו זילנד. בדרכה חזרה עגנה בקייפטאון שבדרום אפריקה והמשיכה משם אל יעדה הבא - פרמריבו שבסורינאם.

האונייה הגרמנית שטיר (Stier) נבנתה ב-1936 בקיל שבגרמניה כאונייה אזרחית בשם קהיר (Cairo). ב-1939 היא הוחרמה על ידי הצי הגרמני והוסבה תחילה לאונייה להנחת מוקשים ובהמשך לסיירת עזר, תוך שינוי שמה. הסיירת הייתה חמושה ב-6 תותחי 150 מילימטר, תותח 75 מילימטר, זוג תותחי 37 מילימטר, 4 תותחי 20 מילימטר ושני צינורות טורפדו. בקיץ 1942 היא נמצאה במשימה של תקיפת אוניות אזרחיות של בעלות הברית באוקיינוס האטלנטי בפיקודו של הקברניט הורסט גרלאך (Horst Gerlach). היא הספיקה להטביע מאז חודש יוני שלוש אוניות אזרחיות.

הקרב
----

באוקיינוס האטלנטי הדרומי, בכמחצית הדרך בין קייפטאון לפרמריבו, נתקלו האוניות סטיבן הופקינס ושטיר זו בזו. בעת ההיתקלות הייתה הסיירת מלווה באוניית האספקה טננפלס (Tannenfels). ערפל שכיסה את פני הים גרם לכך שהאוניות נמצאו במרחק של כ-3.2 קילומטר בלבד בעת שהתגלו זו לזו בשעה 08:52.

הסיירת פקדה על סטיבן הופקינס לעצור ולהיכנע. צוות האונייה סירב, והסיירת פתחה באש לעברה. הצוות האמריקאי השיב אש בנחישות בחימוש הנחות של האונייה. מתנדבים מהצוות האזרחי של האונייה החליפו את אנשי הצוות הצבאי של התותח העיקרי לאחר שאלו נפגעו. הקרב נמשך כחצי שעה, ובמהלכו נגרמו לשתי האוניות נזקים חמורים.

סטיבן הופקינס טבעה בשעה 10:00. 42 מאנשי צוותה נהרגו בקרב, לרבות הקברניט באק. 19 ניצולים שירדו לסירת הצלה נסחפו באוקיינוס במשך 31 יום. ארבעה מהם מתו לפני שהסירה הגיעה לחוף ברזיל.

הסיירת הגרמנית ניזוקה במנועיה ובהגה שלה והייתה פגועה מכדי להמשיך לשוט. קברניטה פקד להטביע אותה והדבר נעשה כשעתיים לאחר טביעת האונייה האמריקאית. שניים מאנשי צוות הסיירת נהרגו. אוניית האספקה, שניזוקה קלות בקרב, אספה את יתר אנשי הצוות.

הקברניט האמריקאי באק עוטר לאחר מותו במדליית השירות המצטיין של צי הסוחר. שני אנשי צוות נוספים מהאונייה שהצטיינו בקרב ונהרגו עוטרו גם כן בעיטורים. מספר אוניות ליברטי חדשות שנבנו נקראו על שם אנשי הצוות שנהרגו בקרב.

קישורים חיצוניים
----------------

* תיאור הקרב, באתר American Merchant Marine at War
	+ על הקרב ועל הקברניט באק
**רוברט אבלה** (במלטזית: **Robert Abela**; נולד ב-7 בדצמבר 1977) הוא עורך דין ופוליטיקאי מלטזי, המכהן כראש ממשלת מלטה וכיושב ראש מפלגת העבודה של מלטה. אבלה נבחר לתפקיד בבחירות פנימיות ב-11 בינואר 2020, והחליף קודמו בתפקיד ג'וזף מוסקט לאחר שהתפטר.

חיים אישיים
-----------

אבלה נולד לג'ורג' אבלה, נשיאה השמיני של מלטה ולאימו מרגרט, עובדת באוניברסיטה העתיקה של מלטה ומנהלת משרד עורכי הדין של המשפחה. הוא למד בבית ספר האחיות בסנטה לוצ'יה ובמכללת סנט אלויסיוס. בצעירותו, שיחק בנבחרת הכדורסל הלאומית והתמודד באליפויות הלאומיות בשנות התשעים של המאה העשרים.

אבלה למד משפטים באוניברסיטת מלטה עד לשנת 2002, שם הכיר את אשתו לעתיד, לידיה, עימה התחתן בשנת 2008. בשנת 2012 נולדה בתם הבכורה, גיורגיה.

חייו הציבוריים
--------------

ביוני 2017 נבחר לפרלמנט של מלטה ושימש כיועצו המשפטי של ראש הממשלה ג'וזף מוסקט. בכל שנותיו בפרלמנט נמנע מלהשמיע ביקורת כנגד ראש הממשלה ג'וזף מוסקט. בעקבות ההתנקשות בעיתונאית דפני קרואנה גליציה, היה סגן ראש הממשלה כריס פרן המועמד הטבעי להחליפו, אולם אבלה החליט להתמודד גם כן על התפקיד.

במהלך מסע הבחירות הביע אבלה תמיכה בנקיטת גישה מחמירה יותר בנושא הגירה, והציג תוכנית חברתית (דיור ציבורי, תרופות חינם לקשישים ותנאי העסקה טובים יותר לעובדי צווארון כחול).
לאורך כל מערכת הבחירות הוא לא התראיין לכלי תקשורת עצמאיים, והסתמך על ראיונות לכלי תקשורת הידידותיים למפלגתו.

ראש ממשלת מלטה
--------------

בבחירות שנערכו ב-12 בינואר 2020 ניצח אבלה בבחירות הפנימיות במפלגתו עם 9,342 מהקולות לעומת 6,798 קולות ליריבו כריס פרן. ב-13 בינואר הגיש ראש הממשלה ג'וזף מוסקט את התפטרותו ליו"ר הפרלמנט ג'ורג' ולה ומיד לאחר מכן מונה אבלה לראשות הממשלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוברט אבלה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1202737110
* VIAF: 5043157952118765600002
* WorldCat (עם VIAF): 5043157952118765600002

 |
**קרב הארלם הייטס** היה קרב שהתרחש בין הצבא הקונטיננטלי לצבא הבריטי ב-16 בספטמבר 1776, במהלך המערכה על ניו יורק וניו ג'רזי במלחמת העצמאות של ארצות הברית. הקרב התרחש באזור הארלם של היום, בצפון מערב מנהטן, ניו יורק.

הקרב
----

הצבא הקונטיננטלי, בפיקודם של המפקד העליון, גנרל ג'ורג' וושינגטון, מייג'ור גנרל נתנאל גרין, מייג'ור גנרל ישראל פאטנם, ובהיקף של  כ-9,000 איש, נערכו בשורה של עמדות קרקע גבוהות במנהטן. כנגדם נערך חיל החלוץ של הצבא הבריטי, שמנה כ-5,000 איש, תחת פיקודו של מייג'ור גנרל הנרי קלינטון.

בשעות הבוקר המוקדמות של 16 בספטמבר נפגש כוח חיל רגלים בריטי עם כוח סיור אמריקאי של הריינג'רס של נולטון (יחידה מיוחדת של הצבא הקונטיננטלי). ההתנגשות הפכה לנסיגה אמריקאית לכיוון הארלם הייטס, אך הבריטים תוך ביטחון העצמי המופרז, המשיכו לרדוף אחר האמריקאים חזרה דרך היער לכיוון עמדותיו של וושינגטון בהארלם הייטס. אט אט, התקרבו הבריטיים יותר אל הקווים האמריקנים, וללא תמיכה מהצבא הבריטי, חשפו את עצמם להתקפה נגדית. לאחר שוושינגטון הבחין בכך, הורה על איגוף הכוח הבריטי, איגוף שאמור היה לנתק את הבריטים לחלוטין מעורפם. האיגוף לא הצליח, אך בשילוב לחץ של חיילים אמריקנים נוספים שהגיעו מהעמדות בהארלם הייטס, הצליח הכוח האמריקני להסיג את הבריטים חזרה.

לאחר שנפגש הכוח הבריטי עם כוח תגבורת שהגיע מהדרום יחד עם סיוע ארטילרי, הסתובבו הבריטים חזרה כנגד האמריקאים, והתייצבו בשדות פתוחים במורנינגסייד הייטס. האמריקאים, מתוגברים גם הם, התייצבו נגדם, והכוחות ירו זה על זה במשך זמן. לאחר שעתיים, כאשר תחמושתם התמעטה, החל הכוח הבריטי לסגת בחזרה לקווים שלהם. וושינגטון החליט לקטוע את המרדף, משום שלא היה מוכן לסכן את כוחותיו בהתנגשות כוללת עם הכוח הבריטי המרכזי, ופרש גם הוא לקווים שלו בהארלם הייטס.

הקרב עזר לשקם את הביטחון של הצבא הקונטיננטלי לאחר שסבל כמה תבוסות משמעותיות לפני זה. בנוסף, היה זה הקרב הראשון המוצלח של וושינגטון במלחמת העצמאות האמריקנית.

אחרי חודש ללא כל לחימה משמעותית בין הצבאות, וושינגטון נאלץ להסיג את צבאו לצפון העיירה וייט פליינס בדרום-מזרח מדינת ניו-יורק, כאשר הבריטים עברו צפונה אל מחוז ווסטצ'סטר ואיימו ללכוד את וושינגטון במנהטן. אחרי שתי תבוסות וושינגטון נסוג מערבה לאורך נהר ההדסון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרב הארלם הייטס** בוויקישיתוף

| המערכה על ניו יורק וניו ג'רזי במלחמת העצמאות של ארצות הברית |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| קרב לונג איילנד • הפשיטה למפרץ קיפ • קרב הארלם הייטס • קרב פלס פוינט • קרב וייט פליינס • קרב פורט וושינגטון • מארב גרי • קרב איירון וורקס היל • חציית הדלאוור • קרב טרנטון • קרב אסונפיק קריק • קרב פריסטון • המלחמה אחר המזון • קרב מיילסטון |

 |
| בוסטון • קנדה • המערכה על ניו יורק וניו ג'רזי • סרטוגה • פילדלפיה • החזית המערבית • החזית הצפונית • החזית הדרומית • יורקטאון • המערכה הימית |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007550736305171
* LCCN: sh85058928

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בקרב במלחמת העולם השנייה. אם התכוונתם לקרב במלחמת העולם הראשונה, ראו קרב הארדנים (1914).

**מבצע בּוֹדֶנפּלָטָה** (בגרמנית: Unternehmen Bodenplatte, "מבצע משטח בסיס") החל ב-1 בינואר 1945, והיה ניסיון של הלופטוואפה לפגוע בכוחות האוויר של בעלות הברית בארצות השפלה במלחמת העולם השנייה. מטרת המבצע הייתה להשיג עליונות אווירית במהלך הקרב על הבליטה, כך שהצבא הגרמני וכוחות הוואפן אס אס יוכלו לחדש את התקדמותם. הפעולה תוכננה ל-16 בדצמבר 1944, אך נדחתה שוב ושוב בשל מזג אוויר קשה עד ראש השנה האזרחית, היום הראשון שבמקרה התאים.

הסודיות במבצע הייתה כל כך הדוקה עד שהוסתר מחלק מכוחות הקרקע והים הגרמניים. בעקבות זאת, מספר יחידות אף ספגו אבדות מאש ידידותית. מודיעין הקשר הבריטי רשם את התנועה והצטברות כוחות אוויר הגרמנים באזור, אך לא פירש נכונה את הממצאים.

המבצע השיג הפתעה מסוימת והצלחה טקטית, אך לבסוף נחל כישלון. רבים ממטוסי בעלות הברית נהרסו על הקרקע, אך הוחלפו בתוך שבוע. כמו כן, אנשי צוות אוויר של בעלות הברית נפגעו באופן קל יחסית, שכן רוב האבדות של בעלות הברית היו מטוסים ריקים שעמדו על הקרקע. הגרמנים, לעומת זאת, איבדו טייסי קרב רבים שלא היה ניתן להחליף בקלות.

מניתוח שלאחר הקרב, עולה כי רק 11 מתוך 34 מהגיחות שביצע חיל האוויר הגרמני בוצעו בזמן וניצלו את אפקט ההפתעה. המבצע נכשל בניסיונו להשיג עליונות אווירית, אפילו באופן זמני, בעת שכוחות הקרקע המשיכו להיות חשופים להתקפת מטוסי אויב.

מבצע בודנפלטה היה לפעולה ההתקפית הגדולה האחרונה שביצע חיל האוויר הגרמני במלחמת העולם השנייה.

ראו גם
------

|  |  |
| --- | --- |
| פורטלפורטל | **לשער התחום ולהתמצאות בנושא ראו פורטל מלחמת העולם השנייה.** |

* מבצע נורדווינד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מבצע בודנפלטה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph349210

 |
**סמיון איליץ' בוגדנוב** (ברוסית: **Семён Ильич Богданов**; 29 באוגוסט 1894 - 12 במרץ 1960) היה קצין בכיר בצבא האדום, פיקד על כוחות שריון במהלך מלחמת העולם השנייה, ונחשב לאחד ממפקדי השריון המוכשרים ביותר בצבא האדום.

ביוגרפיה
--------

### קריירה צבאית

בוגדנוב נולד ב-29 באוגוסט (17 באוגוסט לפי הלוח היוליאני) 1894 בסנט פטרסבורג, שהשתייכה לאימפריה הרוסית. בשנת 1915 התגייס בוגדנוב לצבא האימפריה הרוסית, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר מהפכת אוקטובר הצטרף לצבא האדום, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה ובמהלך המלחמה הפולנית-סובייטית. במאי 1932 מונה בוגדנוב למפקד החטיבה הממוכנת ה-134, שהשתייכה לקורפוס הממוכן ה-45, ופיקד עליה עד אוקטובר 1935. בשנת 1938 נעצר בוגדנוב ונידון לשנתיים מאסר, אך עד מהרה קיבל חנינה.

### מלחמת העולם השנייה

ב-22 ביוני 1941 היה בוגדנוב מפקד חטיבת הטנקים ה-30, שהשתייכה לקורפוס הממוכן ה-14 במסגרת הארמייה הרביעית, ולחם עמה במהלך קרב ביאליסטוק-מינסק. לאחר מכן מונה לסגן מפקד הארמייה החמישית, ולחם עמה במהלך הקרב על מוסקבה. בשנת 1942 מונה בוגדנוב למפקד הקורפוס הממוכן ה-6, ובשנת 1943 מונה למפקד ארמיית הטנקים השנייה, שהפכה בהמשך לארמיית המשמר המשוריינת השנייה. בוגדנוב לחם עם הארמייה שבפיקודו במהלך מבצע קוטוזוב, ולאחר מכן בקרבות באוקראינה, ובכלל זה קרב קורסון-צ'רקאסי. לאחר מכן לחם עמה במבצע לובלין-ברסט, מבצע ויסלה-אודר, ולבסוף לחם עמה בקרב על ברלין.

### לאחר המלחמה

לאחר המלחמה מילא בוגדנוב תפקידים בכירים בצבא האדום. בשנת 1948 מונה למפקד כוחות השריון של הצבא האדום, ובשנת 1953 מונה למפקד ארמיית הטנקים השביעית. בשנת 1954 מונה למפקד האקדמיה הצבאית על שם סטלין, ובשנת 1956 פרש מהצבא מטעמי בריאות.

ב-12 במרץ 1960 מת בוגדנוב בביתו שבמוסקבה, ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמיון בוגדנוב** בוויקישיתוף
* סמיון בוגדנוב (ברוסית)
* סמיון בוגדנוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 88144648359180051160
* WorldCat (עם VIAF): 88144648359180051160

 |
**אצטדיון פאנקיפריאן גימנסטיק אסוסיאיישן**, הידוע כ**אצטדיון GSP** (יוונית: **Στάδιο Γυμναστικός Σύλλογος**) הוא אצטדיון כדורגל השוכן בניקוסיה שבקפריסין. האצטדיון משמש כמגרש הבית של מועדוני הכדורגל של ניקוסיה: אפואל ניקוסיה, אולימפיאקוס ניקוסיה, אומוניה ניקוסיה ושל נבחרת קפריסין בכדורגל.

האצטדיון נפתח לשימוש ב-6 באוקטובר 1999 לאחר טקס בנוכחות נשיא קפריסין, גלפקוס קלירידיס. המתחם שבו נמצא האצטדיון מורכב משלושה חלקים: אצטדיון הכדורגל עצמו, אצטדיון אתלטיקה ומגרש כדורגל קטן יותר המשמש לאימונים. תכולתו הרשמית של האצטדיון היא 23,300 מקומות, והוא מתקן הכדורגל הגדול ביותר בקפריסין. האצטדיון שוכן בכניסה לניקוסיה אליה מגיעים מכיוון הכביש המהיר A1.

מאז פתיחתו של האצטדיון הוא שימש כמגרש הבית של נבחרת קפריסין בנוסף להיותו מגרש הבית של הקבוצות הניקוסיאיות. לדוגמה, במהלך מוקדמות מונדיאל 2006 נערכו באצטדיון כל משחקי הבית של נבחרת קפריסין. ה-GSP הוא גם האצטדיון היחיד בקפריסין שעומד בתקנים של אופ"א, ולפיכך החל מ-2004 נערכים בו כל משחקי הבית של הקבוצות הקפריסאיות במסגרת הטורנירים האירופיים כגון ליגת האלופות והליגה האירופית. לדוגמה, בעונת 2008/2009 נערכו באצטדיון משחקי הבית של אנורתוסיס פמגוסטה בליגת האלופות, ובעונה שלאחר מכן נערכו באצטדיון משחקי הבית של אפואל ניקוסיה בשלב הבתים של ליגת האלופות. אחת לשנה נערך באצטדיון משחק הסופר קאפ הקפריסאי, ועד 2005 נערך בו בכל שנה משחק הגמר של הגביע הקפריסאי.

בעקבות המצב הביטחוני הרעוע ששרר בישראל ובמזרח התיכון הוחלט ב-2002 שהאצטדיון ישמש כמגרש הבית של הקבוצות הישראליות שהשתתפו בגביע אופ"א ובליגת האלופות. בתקופה זו נערך ב-GSP משחק הבית של הפועל תל אביב מול מילאן ברבע גמר גביע אופ"א, וכך גם משחקי שלב הבתים בליגת האלופות של מכבי חיפה. בנוסף, בקיץ 2014, במהלך מבצע צוק איתן, עירוני קריית שמונה השתמשה באצטדיון כמגרש ביתי במשחק המוקדמות נגד דינמו מוסקבה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אצטדיון GSP** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של אצטדיון GSP
* אצטדיון GSP באתר Stadium Guide‏
* אצטדיון GSP באתר World Stadiums
**שאנדור אדלר** (בהונגרית: **Adler Sándor**; מקום לא ידוע, 1846 – פקש, 1894) היה הרב הראשי של העיר פקש בממלכת הונגריה של האימפריה האוסטרו-הונגרית.

ביוגרפיה
--------

אין תיעוד מדויק על מקום הולדתו של הרב שאנדור אדלר, כמו כן אין מקורות על מקום לימודיו והסמיכה לרבנות שלו. ידוע שהמקום הראשון בו פעל כרב היה העיירה יאנושלמה במחוז באץ'-קישקון, והמרכז של נפת יאנושהלמה. יהודים התיישבו בעיירה ב-1840 והתפרנסו ממסחר ומלאכה. הקהילה התארגנה ב-1850 עם ייסוד החברה קדישא ובניית בית הכנסת. אגודת הנשים טיפלה בפעולות סעד והיו במקום מוסדות חינוך עממיים. מספר היהודים הצדיק מישרת רב וכך בשנות ה-70 של המאה ה-19 התחיל אדלר לפעול בעיירה.

### מישרה בעיר פקש

ממישרתו זו הוזמן הרב אדלר להיות יו"ר מושב הרבנות של הקהילה האורתודוקסית של פקש. כאשר נפטר במקום הרב המפורסם יואל אונגר בשנת 1886, בחרה הקהילה את חתנו, הרב סופר זוסמן מהעיר קישקונהלש, כיורשו. בכך התפצלה הקהילה היהודית במקום וחלק מקהילת האם האורתודוקסית בחר באדלר כרב קהילת הסטטוס קוו אנטה שהוקמה במקום. (בעוד הקהילה האורתודוקסית ההונגרית פנתה לכיוון החרדי והקהילה הניאולוגית ההונגרית פנתה לקו הליברלי, קהילת הסטטוס קוו אנטה לא שינתה דבר מהיהדות של מאות השנים הקודמות והמשיכה את דרכה כרגיל. אדלר החזיק בתפקידו החדש הזה כרב הראשי של העיר במשך שמונה שנים עד מותו. הוא נקבר בבית הקברות היהודי בעיר פקש (חלקה 1, שורה 1, קבר 75).

### משפחתו

בתו מריה אדלר הפכה לימים לאמו של הרב והמלומד הידוע אלכסנדר שייבר (בלשן, מזרחן, חוקר היהדות, הפולקלור והספרות היהודית, מראשי הקהילה היהודית בהונגריה לאחר מלחמת העולם השנייה שניהל את בית המדרש לרבנים בבודפשט במשך כ-35 שנה). אמו נרצחה בשואה בשנת 1944 בבית הזכוכית בפריצה פרועה ורצח ללא הבחנה של אנשי מפלגת צלב החץ.

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. שאנדור אדלר.
* הרב שאנדור אדלר באתר sensagent

קישורים חיצוניים
----------------

* izraelinfo - לזכרו של הרב אלכסנדר שייבר

הערות שוליים
------------

1. ↑  Adler Sándor. Öröklét. Hozzáférés ideje: 2016. május 12.
סמליל העיתוןסמליל העיתון
**אצבעוני: העיתון לילדים** (שבעבר הופיע עם כותרת-המשנה "**אצבעוני: העיתון לַקטנים**") הוא עיתון הילדים הוותיק בישראל, אשר יוצא לאור בהוצאת "אצבעוני".

היסטוריה
--------

את העיתון ייסדו בשנת 1952 העיתונאי והסופר מיכאל שיר והפסלת שושנה שיר. העיתון יוצא לאור מאז ברציפות. שיר שימש כעורך שלו במשך שנים. מתחילת המאה ה-21 עורך אותו בנו, רמי שיר, המפרסם בו גם סיפורי ילדים.

העיתון מיועד לילדים בגילאי 7 עד 11 (כיתות ב'-ה'). הוא כולל סיפורים, כתבות העשרה בנושאי טבע, מדע והיסטוריה, פינת אנגלית ושעשועונים, כל אלה תוך דגש על נושאים כמו קבלת השונה, איכות הסביבה, זכויות אדם ובעלי חיים. 

כותבי העיתון הם מחנכים, סופרי ואנשי מדע. הוא מודפס על נייר כרומו מט, מנוקד ומנוסח בצורה מפושטת וקלה להבנה.
בין הסופרים שכתבו וכותבים בעיתון: תמר בורנשטיין לזר - מחברת "קופיקו", זוהר אביב - מחברת "חבורת כוח-המוח" ו"יד הפלא", מאירה ברנע-גולדברג - מחברת כראמל, תמר פיש נחשון, ועוד.

לעיתון הראשון לא ניתן מספר סידורי, שכן עורכו לא תיאר לעצמו שאכן יוציא עוד עיתונים.

### שם העיתון

שער הגיליון הראשון של "אצבעוני", אוקטובר 1952
בנו של מייסד העיתון, והעורך הנוכחי שלו, סיפר כיצד ניתן לעיתון שמו: "ביום הולדתו החמישי של אבי, הגיע חיים נחמן ביאליק למסיבה והעניק לו ספר שכתב בשם 'קטינא כלבו'. בהקדשה כתב ביאליק שיר, אך אבי, שלא ידע לקרוא, אך היטיב לקרוע, קרע וקרע עד שהספר הושחת לגמרי. כשאבי גדל לזכר האירוע ולכבודו של ביאליק, החליט לקרוא לעיתון על-שם השיר 'אצבעוני' שכתב המשורר".

סקופים
------

בעבר, מדור החדשות של העיתון עקב אחר האירועים השוטפים, בעזרת כתבים חוקרים ואף נבדק על ידי הצנזורה הצבאית, כעיתון חדשותי לכול דבר. רמי שיר מספר כי בשנות השבעים נסע אביו לחיפה וראה שבנמל עוגנות ספינות טילים עם דגל ישראל, הוא צילם את הספינות החדשות של חיל הים, והתמונות פורסמו בעיתון. הידיעה נאסרה לפרסום בישראל על ידי הצנזורה, אולם בעוד שהעיתונים היומיים חויבו לדווח לצנזור, הרי שעיתון הילדים לא נדרש לכך והידיעה פורסמה באופן בלעדי. בעקבות כך, העיתונים היומיים ציטטו את הסקופ של אצבעוני. הפרסום גרר נזיפה חמורה של הצנזורה. מקרה נוסף הוא פרסום שהתעשייה האווירית עומדת לשגר לווין ריגול בשם אופק 1, גם כאן הידיעה לא הועברה לאישור הצנזורה ופורסמה בעיתון.

הוצאת אצבעוני
-------------

הוצאת אצבעוני מוציאה לאור ארבעה עיתוני ילדים:

* **צב-צב** - לילדי הגן, בני 3 עד 6, שעדיין לא קוראים
* **דובון** - לילדי גן חובה ותלמידי כתה א', הלומדים לקרוא ולכתוב
* **אצבעוני** - לתלמידי כיתות ב' ומעלה
* **משבצת** - עיתון ובו אתגרי חשיבה לילדים, כולל תשבצים ושעשועונים
* זבנג - ירחון קומיקס לנוער

קישורים חיצוניים
----------------

* Ezbeoni.co.il - אתר ההוצאה "אצבעוני"

הערות שוליים
------------

1. ↑  אצבעוני - אתר ההוצאה
2. 1 2  מרב יודילוביץ', יובל ל"אצבעוני", באתר ynet, 4 בספטמבר 2002
**סמי שושי** (בצרפתית: **Sami Chouchi**; נולד ב-22 במרץ 1993) הוא ג'ודוקא בלגי. שושי מתחרה בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג, סגן אלוף אירופה (תל אביב 2018).

קריירה
------

בגיל 18 זכה שושי לראשונה באליפות בלגיה לבוגרים. במרץ 2014 הוא זכה במדליית ארד בטורניר "European Open Prague", אז התחרה בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג. 

בשנים שלאחר מכן עבר להתחרות בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג. בפברואר 2018 הוא זכה במדליית זהב בטורניר "European Open Oberwart". באוקטובר 2018 הוא זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי, כאשר זכה במדליית זהב בגראנד פרי קנקון, לאחר שניצח בגמר את ויקטור פנאלבר הברזילאי בעזרת תרגיל בריח.

באליפות אירופה 2018 שנערכה בתל אביב, זכה שושי במדליית הכסף, לאחר שניצח 4 מתוך 5 קרבות. בקרב הראשון הוא ניצח את לוגי הארלדסון האיסלנדי, בשמינית הגמר הוא ניצח את פרנק דה ויט ההולנדי וברבע הגמר הוא ניצח את אלפה עומר דג'אלו הצרפתי. בחצי הגמר הוא ניצח את אנטוניו אספוסיטו האיטלקי ובגמר הפסיד בזמן ניקוד זהב לשגיא מוקי הישראלי. ב-25 בינואר 2019 הוא השתתף בגראנד פרי תל אביב וזכה במדליית הארד לאחר שהפסיד בחצי הגמר לשגיא מוקי ונשר לקרב על מדליית הארד בו גבר על אנרי אגוצ'ידזה הפורטוגלי.

באליפות אירופה 2022 שנערכה בסופיה שבבולגריה, זכה שושי במדליית ארד. לאחר שני ניצחונות באיפון בסיבובים הראשונים, הוא הפסיד ברבע הגמר לחיבור מנוקיאן האוקראיני ונשר לקרבות בית הניחומים שם גבר באיפון על אלפונזו אורקיזה הספרדי ועלה לקרב על הארד. בקרב על המדליה התמודד שושי מול סרגי קריבצ'ץ האוקראיני וניצח בווזארי.

זכיות בתחרויות מהסבב העולמי
---------------------------

מקור:

| שנה | קטגוריה | עיר | מדינה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018 | גראנד פרי | קנקון | מקסיקומקסיקו מקסיקו |
| 2018 | גראנד סלאם | טביליסי | גאורגיהגאורגיה גאורגיה |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמי שושי** בוויקישיתוף
* סמי שושי, ברשת החברתית פייסבוק
* סמי שושי, ברשת החברתית טוויטר
* סמי שושי, ברשת החברתית אינסטגרם
* סמי שושי, באתר איגוד הג'ודו העולמי
* סמי שושי, באתר JudoInside.com

הערות שוליים
------------

1. 1 2  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
**שאנדור ביהרי** (בהונגרית: **Bihari Sándor** רזבאניה 19 במאי 1855 – בודפשט, 28 במרץ 1906) היה צייר יהודי-הונגרי. שנים מציוריו נרכשו על ידי הקיסר פרנץ יוזף.

ביוגרפיה
--------

את ילדותו העביר ביהרי באוראדיה. הוא למד צבעות אצל אביו כצבע חדרים ודירות. בשנת 1874 עבר לגור בפשט, שם עבד בעבודת ריטוש במעבדת צילום. את שאיפתו להיות צייר יכול היה לבטא רק בדרכים עקיפות בשל חוסר יכולת כלכלית. בינתיים, למד בבית הספר לשרטוט וציור דגמים של הצייר ברטלן סקאי. בשנת 1876 עבר לווינה, שם ביקר באופן קבוע בהרצאות באקדמיה לאמנויות. בין 1878 לבין 1879 הפך לסטודנט רגיל באקדמיה. חזר לבודפשט והתפרנס מציורי דיוקנים. בשנת 1883 נסע לפריז, שוב תוך קשיי מימון ופרנסה. בפריז למד כשנה וחצי אצל ז'אן פול לורנס וביצע גם מחקרים לימודיים. לפרנסתו העתיק את ציורי מוזיאון הלובר עבור סוחרי אמנות. בין 1890 לבין 1891 ניהל בפריז בית ספר לציור. שם בעיר האורות התוודע לאימפרסיוניזם ול-plein air (מבוטא "פלנר") שהיה סגנון ציור באוויר בחוץ, סגנון שנכנס לאופנה במחצית השנייה של המאה ה-19, והתאפיין בשימוש באור טבעי ומפוזר במקום תאורת סטודיו ממוקדת. סגנון זה הפך למרכיב מכונן ביצירתו המאוחרת של ביהרי. הוא הושפע גם מסגנונו של הצייר מיהאי מונקאצ'י ההונגרי שהתגורר בפריז. לאחר שחזר להונגריה עבד להתגורר לסירוגין בעיר בסולנוק במזרח המדינה. הוא זכה בפרסים רבים וגם במענקים כספיים שהתלוו לפרסים. שנים מציוריו נרכשו כאמור על ידי הקיסר פרנץ יוזף. גם מאוחר יותר לא עזב ממש את סולנוק והפך לחבר מייסד של מושבת האמנים של סולנוק.

שאנדור ביהרי. צילום משנת 1898

יצירותיו העיקריות
-----------------

* Kereszttűzben, (1885)
* Bíró előtt, (1886)
* Zsigmond király és Ulászló találkozása Szent László sírjánál, (1898)
* באש צולבת, ( 1885 )
* לפני השופט, ( 1886 )
* מפגש זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולדיסלב השלישי, מלך פולין והונגריה ליד קברו של לאסלו הראשון (מכונה הקדוש), מלך הונגריה ( 1898 )

שאנדור ביהרי: לפני השופט (1886)

תערוכותיו
---------

* (1906), Képzőművészeti Társaság
* (1911), Szent György Céh
* (1919), הסלון הלאומי
* (1950), Fényes Adolf Terem (emlékkiállítás)

פרסים
-----

* Képzőművészeti Társaság díja, (1886)
* Vaszary-díj, (1889)
* Ferenc József-díj, (1896)
* פרס האגודה לאמנויות יפות, ( 1886 )
* פרס וסרי, ( 1889 )
* פרס פרנץ יוזף, ( 1896 )

כתביו
-----

* Szellemi élet, (1897)
* Magamról, (1904) (Művészeti Krónika)
* חיים אינטלקטואליים, ( 1897 )
* עלי, ( 1904 ) (כרוניקה לאמנות)

לקריאה נוספת
------------

* שאנדור ביהרי באתר האמנויות היפות בהונגריה
* בלה פונדי: שאנדור ביהרי (אמנות, מס '6, 1906)
* שאנדור ביהרי: מול שופט
* ציוריו של שאנדור ביהרי - TerminArtors.com
* פיטר אוגווארי. בודפשט: לקסיקון יהודי הונגרי. 1929   130.   שאנדור ביהרי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שאנדור ביהרי** בוויקישיתוף
* שאנדור ביהרי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  **ז'אן-פול לורנס** (בצרפתית: **Jean-Paul Laurens** מרץ 1838 - מרץ 1921) היה צייר ופסל צרפתי ואחד המייסדים העיקריים האחרונים של הסגנון האקדמי הצרפתי.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007528421905171
* ISNI: 0000 0000 6705 2201
* LCCN: n2008055649
* RKD: 8270
* ULAN: 500076497
* VIAF: 29006772
* WorldCat: lccn-n2008055649

 |
**מבצע בייטינג** (באנגלית: **Operation Biting**), או **הפשיטה על ברונוואל**, היה פשיטה של כוחות בריטיים משולבים לתפיסת רכיבי רדאר וירצבורג בברונוואל שבצרפת במהלך מלחמת העולם השנייה אשר נערכה ב-27–28 בפברואר 1942.

מדענים בריטים בראשותו של ר.ו. ג'ונס ביקשו להבין היטב את רדאר וירצבורג הגרמני על מנת שיוכלו לפתח אמצעים נגדו. ג'ונס העריך כי ייתכן שהגרמנים מיקמו מתקני רדאר מסוג וירצבורג בסמוך למערכת רדאר אחרת - פרייה (Freya) ולפיכך ביקש תצלומי אוויר של אתרים שבהם מוקמו רדארי פרייה. ב-22 בנובמבר 1941 צילם מטוס מסוג ספיטפייר תמונות אוויר של אתר שבו שכן רדאר פרייה באזור ברונוואל, כפר באזור החוף הצרפתי. במקום נצפו מבנים לא ברורים. ב-5 בדצמבר טיסת ביון בגובה נמוך שנעשתה באזור הניבה תמונות ברורות של רדאר וירצבורג. בתמונות נראה אדם, והודות לכך ניתן היה להעריך כי קוטר צלחת הרדאר כ-3 מטר. מידע זה איפשר לג'ונס להעריך שבאתר נמצא רדאר וירצבורג.

הצנחנים וכוחות הסיוע מתאמנים על הפינוי מן החוף לקראת מבצע בייטינג.
בעקבות זאת כוחות מיוחדים, בפיקודו של לואי מאונטבאטן, ראש מטה מבצעים משולבים, החלו לבחון אפשרות ביצוע של פשיטה במקום. על פי התוכנית שנרקמה, כוחות צנחנים, שאליהם יצוות מפעיל רדאר של החיל האוויר המלכותי, יצלמו את הרדאר מקרוב, וייקחו כל רכיב שיצליחו לקחת משם. ב-27 בפברואר 1942 כוח הפשיטה בן 116 איש, בפיקודו של רס"ן ג'ון פרוסט, הוצנח בברונוואל באמצעות שנים־עשר מפציצים. הגרמנים גילו התנגדות ניכרת נגד הכוח הפושט, אך הכוח הפושט הצליח לצלם את המתקן, ליטול חלק מהרכיבים האלקטרונים במקום ולחטוף טכנאי של רדאר וירצבורג. משם, בהתאם לתוכנית, התקדם הכוח אל עבר החוף, ופונה חזרה לבריטניה באמצעות כוחות של הצי. הכוח הימי שפינה את כוח הפשיטה חמק מכוח גרמני של משחתת וספינות סיור שעבר במרחק של מייל ממקום הנחיתה. במהלך המבצע נהרגו שני חיילים בריטים, שישה נפצעו, ושישה נפלו בשבי. שני קשרים נתפסו תשעה ימים לאחר מכן כאשר ניסו לחמוק לשווייץ. מנגד, נהרגו חמישה גרמנים ושניים נפלו בשבי, בהם הטכנאי. על האופן שבו פיקד על המבצע קיבל פרוסט את הצלב הצבאי.

הצלחת המבצע התפרסמה בעיתונות הבריטית והעלתה את מורל הציבור לאחר רצף כישלונות, כדוגמת הכישלון במניעת מעברן של הספינות הגרמניות בתעלה האנגלית (מבצע קרברוס) שבועיים קודם לכן. הצלחת הפשיטה גם חיזקה את ההכרה של הרשויות הבריטיות כי המתקנים הבריטים הסמוכים לחוף חשופים לפגיעות דומות מצד כוחות קומנדו. בעקבות זאת הועבר מיקומו של המוסד לחקר טלקומוניקציה.

כלקח מהמבצע הבריטי, החלו הגרמנים לבצר את מתקני הרדאר שלהם. במהלך הפשיטה על דייפ, פשיטת משנה שנעשתה במטרה לתפוס רכיבים של רדאר פרייה נכשלה עקב ביצורים אלו. במסגרת עבודות הביצורים שורטטו הוראות מפורטות כיצד יש להקים ביצורים ראויים. הדבר סייע לבריטים לזהות ביתר קלות מתקנים צבאיים שבוצרו מאשר המתקנים שקודם לכן לא מוגנו, וזאת כיוון שהייתה לביצורים תבנית דומה. לאחר מציאתם של מתקנים כאלו, יכולים היו הבריטים להפציצם מן האוויר.

ראו גם
------

* מבצע תרנגול 53

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מבצע בייטינג** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  גל פרל פינקל, רמה נוספת של ניידות במלחמה, מערכות, 19 במאי 2021.
2. ↑  ג'ון גאלבין, "**היורדים לקרב**", הוצאת מערכות, 1972, עמודים 96-100.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007532865905171
* LCCN: sh2003010111

 |