recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
מסעות הוונדלים בימיו של גאיזריק (כחול)
הוונדלים תוקפים את רומא - קארל ברולוב
ביזת רומא בידי הוונדלים - מאת היינריך לויטמן
**גאיזריק**, דהיינו **"מלך-חנית"**, המכונה גם **"הנכה"** בשל מומו הגופני (סביבות 389 - 25 בינואר 477), היה מלך הוונדלים משנת 428 ועד מותו. במשך כמעט 50 שנות שלטונו, הוא העניק לוונדלים, שהיו שבט גרמאני משני למדי, מעמד של מעצמה ים תיכונית, שנטלה חלק חשוב בנפילת האימפריה הרומית המערבית במאה ה-5.

חייו
----

גאיזריק נולד ככל הנראה ליד אגם בלטון בהונגריה של ימינו, כבנו מחוץ לנישואין של המלך גודיגיסל. לאחר מות אביו בשנת 406 או 407, היה גאיזריק לדמות חזקה, והיה שני בכוחו רק לזה של המלך החדש, אחיו למחצה גונדריק. משמת גונדריק בשנת 428, הוכרז גאיזריק למלך הוונדלים שישבו אותה עת בדרומו של חצי האי האיברי. מאבקם של הוונדלים בויזיגותים על השליטה בספרד, הביא את גאיזריק לוותר על השליטה בה, ובשנת 429 הוא יצא בראש כל 80,000 בני עמו לצפון אפריקה. בתוך כשנה וחצי כבש את השטחים הרומיים המהווים כיום את מרוקו ואלג'יריה. בשנת 439 כבש גאיזריק את קרתגו ללא קרב וקבע בה את בירתו. הוא גירש את הבישוף הקתולי המכהן והנהיג את האריאניות כדת המדינה, אם כי איפשר חופש פולחן. לראשונה לאחר כמעט 600 שנה, שוב איימה קרתגו, הפעם בירתה של הממלכה הוונדלית, על ההגמוניה הרומאית באגן המערבי של הים התיכון. בהנהגתו של גאיזריק השתלטו הוונדלים על סיציליה, סרדיניה, קורסיקה ועל האיים הבלאריים, והיו לשודדי ים שהטילו את מוראם על ימאי הים התיכון.

בשנת 442 הכיר הקיסר הרומי ולנטיניאנוס השלישי בריבונותה של הממלכה הוונדלית, אך כשהוא נרצח בשנת 455 על ידי פטרוניוס מקסימוס שהיה לקיסר תחתיו, פלשו הוונדלים לאיטליה והגיעו עד שערי רומא. האפיפיור לאו הראשון פנה לגאיזריק וביקשו לחוס על העיר ועל תושביה, ומשהאחרון הסכים, נפתחו שערי העיר בפניו. הקיסר החדש פטרוניוס מקסימוס נמלט מרומא אך נרצח סמוך לאחר מכן בידי אספסוף. הוונדלים בזזו את העיר אך לא השליטו בה חורבן של ממש. הם נטלו עימם מספר בעלי הון כשבויים, וגאיזריק הביא עמו לקרתגו את אלמנתו של ולנטיניאנוס השלישי ואת בנותיה, שאחת מהן נישאה לבנו הבכור ויורשו, הונריק.

בשנת 468 הכריזו שני חלקי האימפריה הרומית החצויה מלחמה משותפת על הוונדלים במטרה לחסל את האיום הוונדלי על נתיבי השיט, אך גאיזריק הדפם תוך שהוא משמיד 600 מ-1,100 ספינותיהם, והרומאים נסוגו. הוא ניסה לנצל את ניצחונו ולפלוש לפלופונסוס, אך נהדף ונאלץ לסגת. בשנת 474 חתם גאיזריק על הסכם שלום עם האימפריה הביזנטית. הוא מת שלוש שנים לאחר מכן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גאיזריק** בוויקישיתוף
* גאיזריק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* גאיזריק, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007278928805171
* GND: 118690167
* ISNI: 0000 0000 9576 2032
* LCCN: n89624336
* NLA: 35399431
* NLP: A18308934
* NTA: 102377286
* SUDOC: 033371741
* Trove: 939161
* VcBA: 495/165965
* VIAF: 10640208
* WorldCat: lccn-n89624336

 |
בשפה היפנית **אַיְזוּצִ'י** (ביפנית: **相槌** או **あいづち**) הן קריאות ביניים תכופות במהלך שיחה, המציינות שהמאזין מעניק תשומת לב למי שמדבר, ומבין אותו. מטרת האייזוצ'י היא להרגיע את הדובר, ולהראות שהמאזין פעיל ומעורב בדיון. 

מילות אייזוצ'י מובנות לעיתים קרובות באופן שגוי על ידי דוברים לא מקומיים כהבנה מלאה או כהסכמה של המקשיב למה שנאמר, אף על פי שבפועל הן אינן מביעות הסכמה.

### דוגמאות לאייזוצ'י

* hai, ee, או un (כן, בדרגות שונות של רשמיות)
* sō desu ne (אני מבין)
* sō desu ka (האם זה כך? באמת?)
* hontō, hontō ni, maji, או (ב-קנסאי) honma (באמת)
* naruhodo (אני מבין, זה נכון)
* הנהון

מילים בעלות משמעות דומה בעברית הן "כן", "אוקיי", "באמת?", "אה-הא", "אני מבין/מבינה", "אה", "ואללה" ועוד.

מילות האייזוצ'י יכולות גם ללבוש צורה של "שאלות הד", הכוללות שם עצם בתוספת "desu ka". לאחר שדובר א' שואל שאלה, דובר ב' עשוי לחזור על שם עצם מרכזי מתוך דבריו של א' ובעקבותיו "desu ka", כדי לאשר על מה דיבר דובר א', או פשוט כדי לשמור על תקשורת פתוחה בזמן שדובר ב' חושב על תשובה. צורה דומה בעברית תהיה עם הביטוי "... אתה אומר?", למשל: "אז קניתי את המכונית החדשה הזו"; תשובה: "מכונית, אתה אומר?"..

לקריאה נוספת
------------

De Mente, Boye. (2011). *Japan's Cultural Code Words : 233 Key Terms That Explain the Attitudes and Behavior of the Japanese*. Rutland, Vermont: Tuttle Publishing.

הערות שוליים
------------

1. ↑   Miller, Laura. 1983. Aizuchi: Japanese Listening Behavior. MA Thesis, anthropology, UCLA.
2. ↑  Miller, Laura. 1991."Verbal listening behavior in conversations between Japanese and Americans." In The Pragmatics of Intercultural and International Communication, edited by Jan Blommaert and Jef Verschueren, John Benjamins, Amsterdam, pp. 110–130.
**מקסימיליאן פון פריטוויץ** (בגרמנית: **Maximilian von Prittwitz**;‏ 27 בנובמבר 1848 – 29 במרץ 1917) היה גנרל גרמני, שידוע בעיקר כמפקד הארמייה הגרמנית השמינית בזמן מלחמת העולם הראשונה.

משפחתו
------

מקסימיליאן פון פריטוויץ נולד ב-27 בנובמבר 1848 בעיר ברנשטאדט, למשפחה אריסטוקרטית ותיקה משלזיה. אביו, גוסטב פון פריטוויץ, היה קצין בצבא פרוסיה ואמו הייתה אליזבת פון קלאס. ב-19 במאי 1874 נישא פריטוויץ לאולגה פון דוויץ (30 באוגוסט 1848 - 9 בינואר 1938) שהייתה בתו של האציל קורט פון דוויץ.

שירותו הצבאי
------------

פריטוויץ התגייס לצבא הפרוסי ב-1866 והצטרף לרגימנט משמר הגרנדירים ה-3 (המלכה אליזבת), עמו נלחם ב-1866 במלחמת אוסטריה–פרוסיה ובמלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870. לאחר מכן התקדם פון פריטוויץ בסולם הפיקוד, ב-1901 מונה למפקד הדיוויזיה ה-8, ב-1906 מונה למפקד הקורפוס ה-16, וב-1913 מונה למפקד האזור הצבאי הראשון, והועלה לדרגת דרגת גנרל-אוברסט.

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון פריטוויץ למפקד הארמייה הגרמנית השמינית. הארמייה הוצבה בשטחי פרוסיה המזרחית ותפקידה הייתה להגן על השטחים מפני התקפות מצד האימפריה הרוסית. בנוסף קיבל הוראה שעל השטח להיות מוגן בכל מחיר, ורק אם קיימת סכנה ממשית שהארמייה תושמד לחלוטין אז על פריטוויץ להורות לארמייה על נסיגה כוללת משטחי פרוסיה המזרחית אל עבר קווי נהר הוויסלה. ההתקפות הרוסיות החלו ב-13 באוגוסט 1914 עם כניסת הארמיות הרוסיות הראשונה והשנייה אל שטחי פרוסיה המזרחית (הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית). הקרב הראשון בחזית המזרחית בין הגרמנים לרוסים היה קרב שטלופנן, שבו הקורפוס הגרמני ה-1 יצא לתקוף את הארמייה הרוסית הראשונה בניגוד להוראה של פריטוויץ שלא לחתור למגע עם האויב הרוסי.

שלושה ימים לאחר מכן, ב-20 באוגוסט, החליט פון פריטוויץ לצאת להתקפה על הארמייה הרוסית הראשונה ליד גומבינן. בקרב זה (קרב גומבינן) נחלו הגרמנים תבוסה אל מול הרוסים עקב ההססנות שבפתיחת הקרב. פריטוויץ נתקף פחד שמא הארמייה תושמד לחלוטין ולכן הורה על נסיגה כוללת משטחי פרוסיה המזרחית אל עבר קווי נהר הוויסלה. כששמע זאת רמטכ"ל צבא גרמניה, הלמוט פון מולטקה הצעיר, הורה ב-22 באוגוסט להחליף את פריטוויץ בגנרלים מנוסים יותר - פאול פון הינדנבורג ואריך לודנדורף. תחת הנהגתם של הינדנבורג ולודנדורף נחלה הארמייה הגרמנית השמינית לניצחונות מרשימים בקרב טננברג ובקרב הראשון על האגמים המזוריים.

לאחר החלפתו כמפקד הארמייה הגרמנית השמינית סיים פריטוויץ את שירותו הצבאי. הוא עבר לברלין, שם חי עד ל-29 במרץ 1917, אז נפטר כתוצאה מהתקף לב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקסימיליאן פון פריטוויץ** בוויקישיתוף
* מקסימיליאן פון פריטוויץ באתר FirstWorldWar.com

הערות שוליים
------------

1. ↑  המקבילה לגנרל ארבעה כוכבים ולעיתים נקראת גם "קולונל גנרל"
2. ↑  למקורות ראו את הערך קרב גומבינן
3. ↑  תאריך הפטירה שמצוין במקור זה אינו נכון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 139237550
* VIAF: 100528617
* WorldCat (עם VIAF): 100528617

 |
**דן נדיב** (נולד ב-19 בדצמבר 1953) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שירת כקצין תחזוקה ראשי. לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל רשות הדואר וכמנכ"ל "צוות - ארגון גמלאי צה"ל".

ביוגרפיה
--------

נדיב נולד בישראל, התגייס לצה"ל ושירת כמש"ק תחזוקה. לאחר קורס קצינים שירת כעוזר קצין אספקה בחטיבת גולני וכקצין אספקה בעוצבת ראם. ב-1976 מונה לקצין אספקה בחטיבה 7 ושנתיים אחר כך לקצין תחזוקה בחטיבה. ב-1982 מונה לעוזר קצין תחזוקה של פיקוד הצפון, ב-1984 מונה לקצין התחזוקה של עוצבת נתיב האש ב-1985 לסגן קצין תחזוקה של פיקוד הצפון וב-1987 מונה לקצין תחזוקה של אוגדה 36. ב-1990 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה לקצין התחזוקה של פיקוד הצפון וב-1993 מונה לראש מחלקת ארגון וכוח אדם במפקדת קצין תחזוקה ראשי. שירת כקצין תחזוקה ראשי בשנים 1995 עד 1998. 

לאחר שחרורו מונה באפריל 1999 למנכ"ל רשות הדואר ושירת בתפקיד עד סוף 2001. בתקופת כהונתו פרסם מבקר המדינה דו"ח על אי סדרים שהתגלו בנושא מינויים פוליטיים של בכירים ברשות, מקורביו של שר התקשורת בנימין בן אליעזר. עבד כיועץ לוגיסטי בחברת "מפרם", כיהן כדירקטור חיצוני בחברת "התכוף" וכיום מכהן כדירקטור בחברת "חבר" משרתי קבע והגמלאים בע"מ ובחברת "שראל פתרונות לוגיסטיים ומוצרים לרפואה מתקדמת" בע"מ. 

בין השנים 2004 ועד 2022 כיהן כמנכ"ל "צוות - ארגון גמלאי צה"ל". 

נדיב בוגר תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בלוגיסטיקה מאוניברסיטת פלורידה. 

* הענקת דרגת תא"ל ומינוי לקצין תחזוקה ראשי ע"י הרמטכ"ל אמנון ליפקין-שחק, 1995 לידו רעייתו איריס ושלושת בניוהענקת דרגת תא"ל ומינוי לקצין תחזוקה ראשי ע"י הרמטכ"ל אמנון ליפקין-שחק, 1995 לידו רעייתו איריס ושלושת בניו
* דן נדיב בטקס זיכרון ומורשת לחללי חיל התחזוקה עם סגן הרמטכ"ל שאול מופז ויו"ר עמותת חיל התחזוקה תא"ל מיל' אברהם אלפסי 1997דן נדיב בטקס זיכרון ומורשת לחללי חיל התחזוקה עם סגן הרמטכ"ל שאול מופז ויו"ר עמותת חיל התחזוקה תא"ל מיל' אברהם אלפסי 1997

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דן נדיב** בוויקישיתוף
* תת-אלוף דן נדיב באתר אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה
* אפי לנדאו, ‏מנכ"ל רשות הדואר, דן נדיב: לא התפטרתי בגלל הדו"ח, באתר גלובס, 5 בנובמבר 2001

הערות שוליים
------------

1. ↑  אפי לנדאו, ‏תיתכן הדחת מנכ"ל רשות הדואר בעקבות הדו"ח החמור שפירסם מבקר המדינה, באתר גלובס, 1 בנובמבר 2001
**שמואל ברקאי** (ברקוביץ; 1900 – 20 ביולי 1983) היה מפקד ההגנה בתל אביב בשנים 1941–1944 ומנהל "בנק ישראל-אמריקה לפיתוח התעשייה" של בנק הפועלים.

קורות חיים
----------

ברקאי נולד בעיירה אובודיבקה בפלך פודוליה שבאוקראינה. להוריו, יצחק (נרצח בפוגרום בטרוסטיאנץ ב-1919) וציפורה פייגה ברקוביץ (לבית משה לייב ליפשיץ), נולדו 6 ילדים: נחום (נרצח עם משפחתו על ידי הנאצים), זאב (נרצח עם אביו), יהודית ברקאית (שחקנית בתיאטרון האהל), בלה, מרים ושמואל.

בשנת 1913, בהיותו נער, עלה ברקאי לבדו לארץ ישראל כדי ללמוד בגימנסיה הרצליה. במשך מלחמת העולם הראשונה הוא למד בגימנסיה ובאפריל 1917 עם גירוש תושבי תל אביב על ידי אחמד ג'מאל פאשה, עברה הגימנסיה למושבה שפיה ואיתה כ-90 תלמידים בודדים שהגיעו לבדם לארץ ישראל. כשסיים את לימודיו ב-1918, התנדב שמואל ברקאי לגדודים העבריים.

לאחר מאורעות 1921 היה ברקאי בין מניחי היסוד לארגון ההגנה בתל אביב. בין 1925 ל-1936 שימש ברקאי מחסנאי נשק ואחראי סליקים בתל אביב. החל מ-1929 היה חבר המפקדה בתל אביב והחל מ-1933 היה סגנו של אלימלך זליקוביץ ("אבנר"), מפקד ההגנה של תל אביב ובנותיה (בת ים, חולון, מקוה ישראל ובן שמן). בין 1941 ל-1944 היה מפקד ההגנה של תל אביב ובנותיה. במלחמת העצמאות שימש ברקאי כסגן-אלוף בממשל הצבאי בגליל.

במקביל להתנדבותו בארגון ההגנה היה ברקאי בין ראשוני עובדיו של בנק הפועלים שהחל את פעילותו ב-1921. במשך הזמן עלה בדרגות, שימש כסגן מנהל הסניף המרכזי (1954–1966), חבר מועצת המנהלים של הבנק והחל מ-1958 מנהל בנק ישראל-אמריקה לפיתוח התעשייה, אשר הוקם כחברת בת של בנק הפועלים. כמו כן הוא היה חבר ועדה בחברות כלכליות שונות ובמשרד הביטחון.

ברקאי נמנה עם מייסדי שכונת אפקה צפונית לירקון, שכונה שנבנתה על ידי מפקדי ההגנה בתל אביב ב-1955. (על שמו רחוב באפקה בו שוכן בית הלוחם תל אביב). בין השנים 1966–1973 שימש שמואל ברקאי כיושב ראש ארגון ההגנה הארצי ובין השנים 1973–1983 כיושב ראש ארגון חברי ההגנה בתל אביב. ב-1981 קיבל ברקאי את אות יקיר תל אביב. נפטר בשנת 1983.

שמואל ברקאי נישא לרינה לבית ניק (1922-1996), מנהלת אגף קצבאות ילדים בביטוח לאומי, ולהם נולדו ארבעה ילדים: צחי (שנפל ב-1966 בעת מילוי תפקידו בקורס קצינים), רזי, עידית ואורית.

ממייסדי לשכת "בצלאל" של "הבונים החופשיים". נשיא הלשכה בשנת 1952-1951.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "שמואל ברקאי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ה (1952), עמ' 2293
* אתר הבית של בית הלוחם
**שמואל בן עטר** (נולד ב-ד' באדר תשכ"ד, 17 בפברואר 1964) הוא איש תקשורת ישראלי חרדי, ממקימי תחנת הרדיו הפיראטית "רדיו כל האמת". שימש כיו"ר איגוד תחנות הרדיו הפיראטיות.

ביוגרפיה
--------

שמואל בן עטר נולד וגדל בירושלים למשפחה מרובת ילדים שומרת מסורת שעלתה מבגדאד. הוא שירת בצה"ל בזמן מלחמת שלום הגליל ואף נפצע במהלכה. בן עטר נשוי ואב ל-10 ילדים ומתגורר בשכונת רמת שלמה בירושלים. בנו הוא העיתונאי יוסי בן עטר שהגיש בעבר תוכניות ברדיו גלי ישראל והיה הכתב הפוליטי - פרלמנטרי של התחנה.

### ברדיו

בן עטר התחיל את דרכו התקשורתית ברשת ג' כעורך מוזיקה. בשנת 1994 הקים את תחנת הרדיו הפיראטית "רדיו כל האמת". בן עטר הגיש ברדיו כל יום שישי תוכנית שירים ברוח מזרחית, ובימי ראשון ושלישי שיחות נפש עם מאזינים, כמו כן הוא הנחה תוכנית של שאלות ותשובות עם הראשון לציון הרב מרדכי אליהו כל ערב שבת. בין השנים 1995 עד 2005 הגיש בן עטר תוכנית אקטואליה בשם "פרלמנט" ששודרה ביום חמישי בלילה, לצדם של אריה דרעי, אלי ישי, אורי זוהר ודוד חכם, יחד עם עיתונאים אורחים.

### בטלוויזיה

בשנת 1999 החל בן עטר להנחות בערוץ 28 "רגלי מבשר". תוכנית אירוח של זמרים, אישים ישראלים ושאלות ותשובות עם רבנים. אחד מראיונותיו שזכה לפרסום הוא ראיונו עם אריה דרעי 12 שעות טרם כניסתו לכלא, בו דרעי הוריד דמעה לראשונה בראיון. שנה לאחר מכן נסגר הערוץ "רגלי מבשר".

### מעצרו וסגירת "רדיו כל האמת"

במהלך השנים שימש בן עטר כיו"ר איגוד הרדיו הפיראטי, ששמם הנרדף היה גם "ערוצי הקודש". בן עטר הקדיש מאבק ממושך להכשרת התחנות בדרך חוקית, בתדמית תקשורתית ומאבק חברתי.

באוגוסט 2007 פשטו אנשי משרד התקשורת על תחנת רדיו כל האמת ועצרו את בן עטר. ביוני 2008 גזר בית משפט השלום על בן עטר 9 חודשי מאסר בפועל וקנס של 100,000 שקלים. ב-19 באפריל 2009 נכנס בן עטר לבית הסוהר מעשיהו והחל לרצות את עונשו.

המשך הקריירה ברדיו
------------------

בן עטר הגיש תוכנית שבועית ברדיו קול חי שנקראת "עטרה ליושנה", וגם פעם בשבוע את תוכנית "מאזינים למאזינים".
כמו כן הוא שדר ברדיו גלי ישראל בכל שבוע את התוכנית "על שלשה דברים".

בשנת 2015 הצטרף לרדיו קול ברמה והגיש במשך כשנה את התוכנית "פותחים עניין" כל ערב בשמונה ביחד עם יהודה שלזינגר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שמואל בן עטר** בוויקישיתוף
* ערוץ 7 מאסר וקנס על שמואל בן עטר, ערוץ 7
* שס במבוכה: השדר הפופולרי יחגוג בכלא news1
* וידאו שמואל בן עטר בראיון אחר מעצרו
* מנהל רדיו פיראטי "יחגוג" בכלא, nrg
* אתר האינטרנט של רדיו כל האמת

הערות שוליים
------------

1. ↑  יונה גרין, מתא המאסר לאולפן השידורים, 3 בינואר 2010, באתר חדשות בחדרי חרדים.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987012360973005171

 |
**דוקום** (בהולנדית: **Dokkum** (מידע • עזרה)) היא עיר במחוז פריסלנד שבהולנד. ביצוריה של העיר השתמרו היטב.

היסטוריה
--------

האירוע הידוע ביותר בהיסטוריה של דוקום הוא הרצח של בוניפציוס הקדוש ב-754. ב-1214 הטיף בדוקום אוליבר מקלן ליציאה למסע הצלב החמישי והעיר שלחה כוח שהצטרף למסע. חצי הסהר שמופיע בסמל העיר מתייחס לאירוע זה. ב-1298 הוענקו לדוקום זכויות העיר שלה. ב-1572 היא נבזזה על ידי הספרדים לאחר שהיא הצטרפה למרד ההולנדי. ב-1597 נוסדה בדוקום האדמירליות של פריסלנד, אך ב-1645 היא עברה להרלינגן.

במאה ה-16 נבנתה כנסייתה מרטין הקדוש (Sint-Martinuskerk). ב-1610 נבנה בניין העירייה של דוקום. ב-1871 נבנתה הכנסייה על שם בוניפציוס הקדוש וב-1934 נבנתה הקפלה על שמו. ב-1901 חוברה דוקום לרשת הרכבות הארצית ושירותי נוסעים ומטען פעלו לסירוגין עד לשנות השבעים.

ספורט
-----

דוקום היא נקודת הפנייה של מרוץ ההחלקה על הקרח באורך של 200 ק"מ הידוע בשם מסע 11 הערים. המשתתפים במרוץ המגיעים לדוקום פונים בחזרה לכוון לייוורדן. בעיר פעילות שתי קבוצות כדורגל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דוקום** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דוקום

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007567552305171
* GND: 4542836-0
* LCCN: n89121313
* NKC: ge759774
* VIAF: 136163031
* WorldCat: lccn-n89121313

 |
**גבירתנו מאפארסידה**
**גבירתנו מאפארסידה** (בפורטוגזית: **Nossa Senhora da Conceição Aparecida**) היא הקדושה המגינה של ברזיל המיוצגת בפסל בדמותה של מרים, אם ישו הממוקם בבזיליקה של אפארסידה, בעיר אפארסידה שבמדינת סאו פאולו, ברזיל. משמעות שמה המלא הוא "גבירתנו של העיבור שהתגלתה". מקום הימצאותו של הפסל הוא מוקד העלייה לרגל הגדול ביותר בברזיל. יום חגה הוא ה-12 באוקטובר.

תולדות הדמות
------------

הפסל, שגובהו 40 סנטימטרים, פוסל בידי האח אגוסטינו דה ז'זוס מסאו פאולו בשנת 1650, ונראה ששהה מתחת לפני הים שנים ארוכות. הוא התגלה באקראי בשנת 1717 בידי שלושה דייגים אשר נשלחו בידי בני כפרם גוואראטינגוואטה (Guaratinguetá) לדוג דגים בנהר פאראיבה כדי לכבד את הרוזן מאסומאר (conde de Assumar), דום פדרו דה אלמיידה אי פורטוגל, מושל הפרובינציה של סאו פאולו ומינאס ז'ראיס, שעתיד היה לעבור במקום בדרכו לווילה ריקה, כיום העיר אורו פרטו (Ouro Preto) במינאס ז'ראיס. הדייגים לא העלו דגים ברשתם אולם הדייג זואו אלבז (Alves) מצא ברשתו את פסלונה של מרים, ללא ראש, אולם זה נלכד ברשת שהוטלה בשנית. לאחר מכן, גורסת האגדה, התמלאו רשתותיהם של הדייגים בדגה. 

במשך 15 השנים הבאות נמצא הפסל במשפחתו של פליפה פדרוסו (Pedroso), אחד משלושת הדייגים, ושכנים פקדו אותו על מנת להרעיף עליו את כיבודיהם. הפולחן התרחב ורבים מאמינים שתפילות רבות לבתולה התמלאו. המשפחה בנתה כנסיית קטנה אולם עד מהרה הפכה זו לצרה מלהכיל את המונים המאמינים. בשנת 1734 בנה הכומר של גוואראטינגוואטה כנסייה על גבעת קוקיירוס (Coqueiros) והציבור החל לבקר במקום ביולי 1745. מספר המאמינים גדל ובשנת 1834 החל בניין כנסייה גדולה יותר, היא הבזיליקה הישנה.

בשנת 1904 הוכתרה גבירתנו מאפרסידה וזכתה בכתר ובשנת 1908 קיבלה הכנסייה שנבנתה את התואר בזיליקה קטנה. שני עשורים לאחר מכן הפך האזור שסביב הכנסייה לעיר עצמאית, אפארסידה ושנה לאחר מכן, בשנת 1929, הכריז האפיפיור פיוס האחד עשר על גבירתנו מאפארסידה כמלכת ברזיל וכקדושה המגינה הרשמית של מדינה זו.

בשנת 1967, במלאת 250 שנה להתגלות הפסלון, העניק האפיפיור פאולוס השישי לבזיליקה ורד זהוב כאות לחשיבות הפולחן. בשנת 1980 הקדיש האפיפיור יוחנן פאולוס השני, במיסה שערך במקום בעת שביקר באמריקה הלטינית, את הפסלון למרים אם ישו.

הבזיליקה החדשה
--------------

הבזיליקה החדשה, אפארסידה, סאו פאולו
פופולריות הפולחן יצרה צורך במרחב חדש שיהיה גדול דיו, ובשנת 1955 החלה בנייתה של בזיליקה חדשה. המבנה החדש, פרי תכנונו של האדריכל בנדיטו קאלישטו (Calixto), עצום בגודלו: הוא נבנה בצורת צלב יווני ש-173 מטרים אורכו ו-168 רוחבו. הספינות משתרעות לאורך 40 מטרים והכיפה מתנשאת גובה של 70 מטרים. הבזיליקה מסוגלת להכיל 45,000 איש ואישה, ואילו מגרש החנייה, המשתרע על 272,000 מטרים מרובעים, יכול להכיל 4,000 אוטובוסים ו-6,000 מכוניות. ממדים אלו הופכים את הבזיליקה למקום הפולחן הקתולי השני בגודלו בעולם, אחרי בזיליקת פטרוס הקדוש שבקריית הוותיקן.

בשנת 1980, בעודו בבנייה, קודש המבנה בידי יוחנן פאולוס השני וקיבל את התואר בזיליקה זוטרה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גבירתנו אפארסידה** בוויקישיתוף
* מקום הפולחן הלאומי (בפורטוגזית)
**שמואל ברליאנט** (1905 - 26 בינואר 1972) היה רב אמריקאי ונשיא הסתדרות הרבנים דאמריקה.

חייו
----

נולד בריצ'מונד, וירג'יניה בשנת 1905. בשנת 1929 הוסמך לרבנות לאחר לימוד בישיבת רבי יצחק אלחנן בישיבה יוניברסיטי. למד תואר ראשון בקולג' העירוני של ניו יורק וסיים תואר שני בשנת 1938 באוניברסיטת קולומביה. בשנת 1968 מונה לדוקטור לתאולוגיה בישיבה יוניברסיטי.

בשנים 1950–1952 כיהן כנשיא הסתדרות הרבנים דאמריקה.

בזמן מלחמת קוריאה סייע בארגון גיוס מרצון של אנשי דת, הגיוס אומץ גם על ידי מוסדות אורתודוקסים גדולים. כמו כן שימש כחבר בוועדת הדת של הועדה הלאומית לרווחה יהודית (אנ'). הוא גם היה יו"ר ועדת החברות של המועצה, ועדת הכשרות ובית הדין לכבוד.

הוא היה יושב ראש הוועדה היהודית לצופים וייעץ לוועדה הדתית של הצופים באמריקה.

הרב ברליאנט היה רבה של קהילת תפארת ישראל, ג'קסון הייטס, ניו יורק, במשך 38 שנים.

נישא למרים פלנצר (לשעבר) ונולדו להם בן ושתי בנות. נפטר ב-26 בינואר 1972 בניו יורק.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Rabbi Isaac Elchanan Theological Seminary and Yeshiva College Pre 1934, bklyn-genealogy-info.stevemorse.org
2. ↑  Orthodox Young Rabbis Are Urged to Enlist As Chaplains in American Armed Forces - Jewish Telegraphic Agency, Jewish Telegraphic Agency, ‏2 באוגוסט 1950
3. ↑  Rabbi Samuel Berliant Dies at 67 - Jewish Telegraphic Agency, Jewish Telegraphic Agency, ‏5 בundefined 1972
פסלו של דומינגו דה לה קלסדה הממוקם בנתיב דרך סנטיאגו
**דומינגו דה לה קלסדה** (ספרדית: **Domingo de la Calzada**, נולד ב-12 במאי 1019 - מת ב-1109) הוא קדוש נוצרי מארץ הבסקים. הוא אחד ממפתחי דרך סנטיאגו בלה ריוחה והפולחן הקשור בה ובמקום קבורתו המיתי של יעקב בן זבדי. שמו בספרדית הוא למעשה, מילולית, **דומיניקוס של השביל/דרך**. 

דה לה קלסדה נולד כדומינגו גרסיה כבנם של איכר בשם חימנו גרסיה ואשתו, אורודולסה, בכפר וילוריה דה ריוחה, המצוי כיום ליד עיירה שהקים דומינגו והקרויה על שמו. בתחילה, ניסה להצטרף למסדר הבנדיטיקני (בוולוונרה ובסן מילאן דה לה קוגויה), אך נדחה. הוא הפך לנזיר מתבודד ביערות ליד איואלה, באותו אזור. ב-1039 הוא החל לעבוד עם גרגוריוס הרביעי מאוסטיה, שהיה הבישוף של אוסטיה ונשלח לקלאורה כשליח האפיפיור להילחם במכת ארבה בנווארה ובלה-ריוחה. 

דומינגו דה לה קלסדה מת בסנטו דומינגו דה לה קלסדה בגיל 90.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דומינגו דה לה קלסדה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2002105072
* VIAF: 58443857
* WorldCat: lccn-n2002105072

 |
**שאגן אדום יד** (שם מדעי: ***Alouatta belzebul***) הוא מין של שאגן ממשפחת קופי העכביש החי באמריקה הדרומית ביערות הגשם של ברזיל ביער האטלנטי עם אוכלוסיות מבודדות בין סרז'יפה לריו גראנדה דו נורטה. הוא מצוי בטבע בסכנת הכחדה עקב בירוא יערות.

תיאור
-----

השאגן הוא קוף בעל פרווה שחורה שאורכו עד מטר אחד ומשקלו 4.8 עד 6.2 קילוגרם בנקבות ו-6.5 עד 8 קילוגרם בזכרים. לקוף "זקן פנים" ארוך וגפיים ארוכות וחזקות בגוונים אדמדמים, מהם קיבל את שמו והוא בעל זנב לופת בדומה למינים דומים ממשפחתו. הוא אוכל צמחים מובהק הניזון מפרחים, עלים שונים, לרוב צעירים ומפירות בשלים או חתוכים (בשבי). העלים אינם מזינים ביותר, כך שהקוף שרוי מרבית זמנו בתנומה על הענפים בעיכול.

כאשר זכר שליט מגלה זכר אחר או יריבים נוספים הוא קורא קריאות חזקות ורועמות תוך שימוש בשרירי לשונו הגדולים להברחת יריבו. רק לעיתים רחוקות ייגררו למלחמה. השאגנים חיים במרומי הצמרות בקבוצות של 4 עד 12 פרטים והנקבות מתרבות במשך מרבית עונות השנה, ממליטות ולד אחד כל פעם. הגורים נגמלים כעבור 15 חודשים ומתבגרים תוך 36 עד 40 חודשים. בטבע השאגן יכול לחיות עד 20 שנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שאגן אדום יד** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  שאגן אדום יד באתר הרשימה האדומה של IUCN
**דוקו** (**Duqu**) היא נוזקה, שהתגלתה בספטמבר 2011, ונחשבת כקשורה לנוזקה סטוקסנט. מעבדת הקריפטוגרפיה ואבטחת מערכות של אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה בהונגריה גילתה את הנוזקה, ניתחה אותה ופרסמה דו"ח בן 60 עמודים, בו קראה לנוזקה בשם "דוקו", שנגזר מהתחילית "DQ~", אותו היא נותנת לקבצים שהיא יוצרת. דוקו מפיצה עצמה כתולעת מחשב, אוספת מידע במחשב שבו היא מותקנת, ומוחקת קבצים.

הקשר לסטוקסנט
-------------

מומחים בחנו את התכונות הדומות בין דוקו לסטוקסנט, ומצאו מתוכן 3 מעניינות:

* היוצר מנצל פגיעוּת יום אפס של חלונות.
* הרכיבים חתומים עם מפתחות דיגיטליים גנובים.
* דוקו וסטוקסנט מאוד ממוקדי מטרות הקשורות בתוכנית הגרעין האיראנית.

מטרה
----

דוקו תר אחר מידע, שיכול להועיל בהתקפה על מערכות בקרה תעשייתית. המטרה שלו היא לא להרוס, אלא לאסוף מידע. אולם, בהתבסס על המבנה המודולרי של דוקו, ניתן להשתמש במטענים ייעודיים[דרושה הבהרה] כנגד כל סוג של מערכת מחשבים. כלומר, התקפת סייבר המבוססת על דוקו יכולה להיות אפשרית. נמצא כי בשימוש במערכת מחשב פרטית, דוקו מוחק כל מידע על כניסה למערכת, ובחלק מהמקרים גורם למחיקה של כל הדיסק הקשיח. תקשורת פנימית של דוקו נותחה על ידי חברת סימנטק, אך לא ידוע עדיין במלואו, כיצד בדיוק הוא משכפל את עצמו בתוך מערכת מותקפת. דוקו משתמש בקובץ תמונה jpeg בגודל 54×54 פיקסלים ובתיקיות-דמה מוצפנות בתור מכלים (סוג של מבנה נתונים מופשט) להברחת מידע למרכז השליטה והבקרה שלו. מומחי אבטחה עדיין מנתחים את הקוד כדי לקבוע את סוג המידע שהתקשורת כוללת. מחקר ראשוני מעיד כי הנוזקה הראשונית מוחקת את עצמה באופן אוטומטי לאחר 36 ימים, דבר המקשה על האיתור שלה.

ראו גם
------

* סטוקסנט
* להבה (נוזקה)
* דוקו 2 - תוכנת ריגול שהתגלתה בשנת 2015

קישורים חיצוניים
----------------

* הודעה על דוקו באתר חברת סימנטק
* הראל עילם, מי אתה, הווירוס דוקו?, באתר כלכליסט, 14 בנובמבר 2011
* רויטרס, תולעת מחשבים חדשה מאיימת לפגוע באיראן, באתר ynet, 21 באוקטובר 2011
* גיא גרימלנד, נשק סייבר נוסף לישראל? נמצאה תולעת מחשב חדשה, באתר TheMarker‏, 19 באוקטובר 2011
**שאגן רעמה** (שם מדעי: *Alouatta palliata*) הוא מין של קוף רחב-אף מהסוג שאגן, החי בטבע ביערות הגשם של אמריקה המרכזית וצפון אמריקה הדרומית בטווח שבין מקסיקו לאקוודור ופרו.

תיאור
-----

השאגן הוא מבין הקופים הגדולים ביותר באזור חיותו והוא מגיע לגודל של 481 עד 632 מ"מ בנקבות ו-508 עד 675 מ"מ בזכרים, ללא הזנב המפותל שאורכו כ-545 עד 655 מ"מ. משקלו כ-3.1 עד 7.6 ק"ג בנקבות ו-4.5 עד 9.8 ק"ג בזכרים. הקופים שחורים ומעט אדמדמים ובעלי מבנה שיער שופע היוצר מעין רעמה, מה שנתן להם את שמם.

השאגנים הם אוכלי עלים מתמחים, הניזונים בין 50% ל-75% מעלים בלבד, לעיתים גם מצמחים רעילים, אותם הוא מאחסנים בקיבה גדולה. קופים אלה לרוב נעים לאיטם מאחר שהם עסוקים בעיכול של צמחייה קשה במשך רוב שעות היום. בשל כך הם משמיעים צעקות מחרישות אוזניים כדי לסמן טריטוריות.

הם חיים בקבוצות קטנות של לא יותר מ-40 פרטים ובראשם זכר אלפא ואלו חיים בצמרות יערות הגשם.

השאגנים מצויים כיום בסכנת הכחדה, בעיקר עקב בירוא יערות רחב וכן מסחר בחיות והפצת מחלות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שאגן רעמה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  שאגן רעמה באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548462205171
* LCCN: sh85080650

 |
הונגריההונגריה
זהו שם הונגרי; שם המשפחה הוא סאבו. 

**אנטל סאבו** (בהונגרית: **Szabó Antal**; ‏4 בספטמבר 1910 – 18 באפריל 1972) היה כדורגלן הונגרי, ששיחק בעמדת השוער בנבחרת הונגריה של מונדיאל 1938.

קריירת משחק
-----------

סאבו נולד בשורוקשאר שבהונגריה בשנת 1910. במהלך הקריירה שלו שיחק בעיקר בקבוצה מ.ט.ק הונגריה, בה זכה פעמיים בליגה ההונגרית ופעם אחת בגביע. סאבו היה שוערה של נבחרת הונגריה שהגיעה עד לגמר מונדיאל 1938, בו הפסידה נבחרתו 2–4 לאיטליה. בניטו מוסוליני ששלט באותה תקופה באיטליה, שלח מברק בערב המשחק לשחקני נבחרת איטליה בו נכלל המשפט "נצחו או תמותו", וכתוצאה מכך ענה סאבו לאחר סיום המשחק בהתייחסות לאותו מברק: "אולי ספגתי ארבעה שערים, אך לפחות הצלתי את חייהם של 11 אנשים".

בסך הכל הוא ערך 42 הופעות במדי הנבחרת ההונגרית.

סאבו נפטר ב-18 באפריל 1972 בנורטינגן שבגרמניה המערבית, בגיל 61.

תארים
-----

מ.ט.ק הונגריה
* אליפות הונגריה (2): 1935/36, 1936/37
* הגביע ההונגרי: 1931/32

נבחרת הונגריה
* סגנית מונדיאל 1938

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנטל סאבו** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  בהונגרית מופיע שם המשפחה לפני השם הפרטי

| **נבחרת הונגריה – מונדיאל 1938 (מקום שני)** |
| --- |
| 1 באלוך • 
2 מיהאי בירו • 
3 שנדור בירו • 
4 צ'ה • 
5 דודס • 
6 הדה • 
7 קוהוט • 
8 קוראניי • 
9 לזאר • 
10 פלינקאס • 
11 פולגאר • 
12 בלה שארושי •
13 ג'רג' שארושי • 
14 שאש •
15 סאבו •
16 סלאי •
17 סוץ' •
18 ז'נגלר •
19 טיטקוש •
20 טולדי •
21 טוראי •
22 וינצה •
מאמן: שאפר | הונגריההונגריה |
**אנטאל טוביאס צילצר** (בהונגרית: **Zilzer Antal**; פשט, 20 בספטמבר 1860 – בודפשט, 14 נובמבר 1921) היה צייר יהודי-הונגרי, אביה של הפסלת והקרמיקאית היינלקה צילצר, ודודו של הצייר והגרפיקאי דיולה צילצר.

ביוגרפיה
--------

אנטל צילצר נולד במשפחה יהודית כבנם של מור צילצר (1834–1902), סוחר ושל ינקה קוהן (כהן). הוריו התכוונו שיבחר קריירה אדריכלית. הוא החל את לימודי האמנות בבית הספר לעיצוב בבודפשט (שמו היום "האוניברסיטה ההונגרית לאמנות") ולאחר מכן באקדמיה לאמנויות במינכן, שם היה תלמידם של הציירים הגרמנים קרל ראופ, גבריאל פון האקל, של הצייר האיטלקי לודוביקו זייץ והצייר הגרמני לודויג פון הרטריך. לאחר מכן החל לעבוד באופן עצמאי והצטיין עם הדיוקן של לודוויג השני, מלך בוואריה. ועם התמונה של "המלך לודוויג השני על מעמד ארונו בבית הלוויות". בשנת 1887 במינכן זכה במדליית זהב עם דיוקנו של מקסימיליאן יוזף, דוכס בבוואריה. הוא הציג את עבודותיו בהיכל האמנות וב"סלון הלאומי" בבודפשט. הוא צייר בעיקר דיוקנאות ונופים. בתערוכת המילניום בשנת 1896 (אלף שנה לייסוד הונגריה) הציג שני נופים ודיוקן של איבסן. ציוריו "בדידות ביער" ו"אידיליה ביער" נרכשו על ידי פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה. בהמשך לימודיו נסע לפריז וללונדון ולבסוף התיישב בבודפשט בשנת 1892. הדיוקנאות המשמעותיים ביותר שלו הם: גאבור בארוש, יוז'ף בודנץ, מור יוקאי, מוריץ ורמן, מיהאי מונקאצ'י. בשנת 1907 הוא איבד את ראייתו בגלל ניוון עצבי העין.

קברו נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט (5 א-2–35).

חייו הפרטיים
------------

אשתו הייתה אירמה קוֹך (1874–1947), בתם של הקצב ליפוט קוך ומטילד רוזנצוויג, איתה התחתן ב־15 במאי 1892 בבודפשט.

לקריאה נוספת
------------

* הלקסיקון הגדול של פאלאס, כרך 16 (1897)
* גלריית קיזלבך
* לקסיקון לאמנות. עורכת אדית לייטה. בודפשט, 1965–1968.
* לקסיקון יהודי הונגרי. אד. פטר אויווארי. בודפשט, 1929. גישה מקוונת

קישורים חיצוניים
----------------

* אנטל צילצר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 682/1860. folyószáma alatt".
2. ↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári halotti akv. 3402/1921. folyószáma alatt".
3. ↑  Zilzer Antal meghalt (1921. november 16.) Az Ujság, 19. évfolyam, 257. szám
4. ↑  Megvakult festőművész (1907. szeptember 24.) Az Ujság, 5. évfolyam, 227. szám
5. ↑  "Házasságkötési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség házassági akv. 215/1892. folyószáma alatt".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007406604005171
* GND: 1078961549
* RKD: 461590
* VIAF: 19144814242316006435
* WorldCat: viaf-19144814242316006435

 |
**דוד ארווין ליכטבלאו** (**ליכטבּלוֹי**) (1910 - 21 בדצמבר 1978) היה אתלט פולני-ישראלי. התמחה בריצות ל-100 מטר ול-200 מטר. אלוף ארץ ישראל בריצת 100 מטר (1940).

קורות חיים
----------

ליכטבלאו נולד בעיר קרולבסקה הוטה (חוז'וב) שבפולין. היה אחד האצנים היהודים הטובים בפולין, הגיע ארצה עם נבחרת פולין למכביה השנייה שנערכה בשנת 1935. עם תום המכביה החליט, כמו משתתפים רבים באותה המכביה, להישאר בארץ. בתחילה היה חבר במועדון הפועל תל אביב, אך אחר כך עבר להתחרות בשם מכבי תל אביב 

באליפות ארץ ישראל שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב במאי 1940 זכה ליכטבלאו במקום הראשון בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.3 שניות, לפני קאלב ממכבי תל אביב (11.5 שניות) ואטרמן ממכבי הצפון (11.7 שניות).

ליכטבלאו המשיך להתחרות במשך מספר שנים בריצות קצרות ותמונת זינוקו המושלם הייתה תלויה שנים רבות על הקיר במכון וינגייט. עם פרישתו שימש שנים רבות כשופט באתלטיקה קלה. עבד בחברת החשמל כמנהל מחלקת הדלק עד לפטירתו בגיל 68 ממחלת לב, השאיר אחריו אישה, פרידה ליכטבלאו, ספורטאית מצטיינת ואלופת ישראל במשך שנים רבות בזריקת דיסקוס, ובת אביבה ליכטבלאו-בלס אתלטית ושחקנית כדורסל מצטיינת בנבחרת ישראל ובמכבי תל אביב

ליכטבלאו נפטר ב-1978, בגיל 68.

קישורים חיצוניים
----------------

* תוצאות התחרויות, דבר, 3 בפברואר 1936
* בהתאגדות "הפועל" - מחנה לאתלטיקה קלה, דבר, 20 באפריל 1937
* דוד ליכטבלאו וב"ל, דבר, 1 ביולי 1938
* ספורטאי-עבר ליוו למנוחות את ליכטבלאו ז"ל, מעריב, 24 בדצמבר 1978

הערות שוליים
------------

1. ↑  שלושה שיאים ארציים חדשים בתחרויות הרבנאות לאתלטיקה קלה, הַבֹּקֶר, 13 במאי 1940
2. ↑  התוצאות המפורטות של תחרויות הרבנאות, הַבֹּקֶר, 13 במאי 1940
3. ↑  רבנאות ארץ ישראל באתלטיקה קלה, המשקיף, 12 במאי 1940
4. ↑  דוד ליכטבלאו באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
**יקטרינה קולסניקובה** (ברוסית: **Екатерина Колесникова**‏; 5 בדצמבר 1907 – 10 במרץ 1993) הייתה איכרה רוסיה, שהצטרפה לשורות הפרטיזנים במהלך מלחמת העולם השנייה. הוכרה כחסידת אומות העולם על הצלת ילדה יהודיה ממוות בידי הנאצים בתקופת השואה.

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
--------------------------------

קולסניקובה התגוררה יחד עם בעלה ובנה בעיר סימפרופול שבחצי האי קרים. היא הייתה מיודדת עם אישה יהודייה בשם מריה פלדמן. בדצמבר 1941, כאשר ריכזו הגרמנים את כל יהודי העיר סימפרופול בגטו, ביקשה מריה מקולסניקובה להגן על בתה קטיה בת ה-11. קולסניקובה לקחה את הילדה היהודיה לביתה, והסתירה אותה במשך יותר משנתיים. הילדה זכתה לטיפול מסור. הגרמנים ערכו חיפושים תכופים בביתה של קולסניקובה, וקטיה, שהסתתרה מרבית ימיה בארון, הייתה יוצאת ממחבואה כדי לנשום אוויר צח רק בלילה. קולסניקובה ובעלה היו מעורבים גם בפעילות מחתרתית בעיר, ובמרץ 1944 הם לקחו את בנם ואת קטיה, והצטרפו לפרטיזנים ביערות, שם שהו עד השחרור, ב־13 באפריל.

לאחר המלחמה
-----------

אחרי המלחמה, בעלה של קולסניקובה נעצר על ידי השלטונות הסובייטים והוגלה למרכז אסיה, והיא נותרה לבדה לטפל בבנה ובקטיה, שהתייתמה במהלך הכיבוש. מטעמים הומניטריים, ולמרות המצוקה הכלכלית שלה, קולסניקובה אימצה באופן חוקי את הילדה היהודיה, קטיה פלדמן, והמשיכה לגדל אותה באהבה, יחד עם בנה.

הכרה והנצחה
-----------

ב-28 בפברואר 1993 הכיר יד ושם ביקטרינה קולסניקובה כחסידת אומות העולם ושמה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם. בנוסף התקיים טקס במוסקבה. קולסניקובה נפטרה ב-10 במרץ 1993.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  יקטרינה קולסניקובה, באתר "יד ושם" (באנגלית)
**יקטרינה אנטונובנה קורולקובה** (באנגלית: **Yekaterina Antonovna Korolkova;** אוגוסט 1900–1950) הייתה אחות בבית חולים פסיכיאטרי, חסידת אומות העולם, שהצילה יהודים במלחמת העולם השנייה.

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
--------------------------------

יקטרינה עבדה כאחות סניטרית בבית החולים הפסיכיאטרי שבשכונת קולמובו שבעיר נובגורוד. היו לה שני ילדים - בת בשם יקטרינה ווסיליבנה, ילידת 1922 ובן בשם וסילי וסיליביץ', יליד 1926. אחת מחברותיה לעבודה, מיליה רייזיק, שהייתה יהודייה סייעת לרופא שיניים, גרה בסמוך למתחם בית החולים יחד עם בתה פרידה רבינוביץ' וסבתה של פרידה. אביה של פרידה שעבד כרופא פסיכיאטרי, הוצא להורג ב-1938. הנאצים הוציאו את החולים מן העיר והשמידו אותם ובאופן זה פינו את מבני בית החולים על מנת שהסגל הקיים יטפל בשבויי מלחמה ובפצועים נאצים.

כשהסגל עבד בבית החולים, ילדי האחיות והרופאים שהו במתחם. בחורף 1941 כשירד השלג הראשון, הילדים יצאו לשחק בשלג ובמקום התפוצץ פגז. לילד אחד נערף ראשו, ילדים רבים נפצעו ובהם פרידה בת ה-8, שספגה רסיסים בשתי רגליה. באותו חורף, הנאצים ירו למוות בווסילי, בנה של יקטרינה, שכן חשדו שהוא פרטיזן.

בשל חששה של מיליה מגורלה ומגורל סבתה של פרידה והחשש שיעצרו על ידי השלטון הנאצי, בקשה מחברתה יקטרינה לטפל בבתה אם ייתפסו. מיליה והסבתא שולחו על ידי הנאצים ויקטרינה אימצה את פרידה וטיפלה בה עם שחרורה מבית החולים, כאילו הייתה הבת שלה. יקטרינה הטבילה את פרידה לנצרות, דאגה לה למסמכי לידה חדשים וכן לשינוי שמה לליובה קורולקובה בסיועו של כומר.

לכל אורך תקופת השלטון הנאצי בעיר, ורה ניקולאיבנה, אחייניתה של יקטרינה, שעבדה במטבח אצל הגרמנים, הביאה להן אוכל, שהיה חיוני להשרדותן.

בסוף שנת 1943, פרידה, יקטרינה ואמה של יקטרינה, נטליה מטבייבנה, הופנו יחד עם הצוות הרפואי למחנה ריכוז בשיאולאי שבליטא. שם שיכנו אותן במגורי החיילים והן שהו שם למשך כשלושה חודשים. לאחר מכן, יחד עם הצוות הרפואי במקום, הן הועברו לכפר יוניטקי במרחק 17 ק"מ משיאולאי בו שכן בית חולים רוסי לנכים ושם שהו עד להגעת הצבא הסובייטי.

ב-1944, לאחר שחרור ליטא בידי הצבא הסובייטי, השלוש חזרו לקולמובו.

לאחר המלחמה
-----------

אחרי השחרור פרידה נשארה לגור עם אמה ואחותה של יקטרינה, נטליה מטבייבנה ואולגה אנטונובנה. יקטרינה נסעה לגרמניה והצליחה להשיב את בתה שנשלחה לעבודות כפייה בגרמניה. ב-1945 הגיע לביתה של יקטרינה דוד של פרידה. הוא ביקש לקחת עימו את פרידה ללנינגרד, אולם פרידה סירבה להיפרד ממשפחתה החדשה שטיפלה בה לאחר מות אמה. עם זאת, כאשר הדוד פריד הגיע בשנית, יקטרינה שכנעה את פרידה להצטרף אליו שכן היא שוכנעה שפריד יוכל לספק לה חיים וחינוך טובים יותר. פרידה שמרה על קשר עם יקטרינה עד שזו מתה ממחלת הסרטן. יקטרינה נקברה בנובגורוד בבית הקברות פיטרוב.

בשנות ה-90 עלתה פרידה לישראל.

הכרה והנצחה
-----------

ב-15 בנובמבר 1999, יד ושם הכיר ביקטרינה קורולקובה כחסידת אומות העולם. הטקס התקיים במוסקבה, בירת רוסיה. שמה של קורולקובה מונצח בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* יקטרינה קורולקובה, באתר "יד ושם" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  The Righteous Among the Nations Database , Korolkova Yekaterina, יד ושם
2. 1 2  עדויות ומסמכים בתיק מס' 8710 מארכיון יד ושם.

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"יקטרינה קורולקובה"**.
סכמה של שיטת ה־ILSRS משמאל מוצג פוטנציאל מורס והקרניים שלוקחות חלק בתהליך רמאן (מסומנות ב{\displaystyle \omega \_{s}}, {\displaystyle \omega \_{p}}) ומנגנון היינון, במקרה זה קרן UV (מסומנת כ-{\displaystyle \omega \_{U}V}) כאשר ההפרש בין קרני רמאן שווה להפרש האנרגיה בין רמות הויברציה (מסומת ב\Omega ) ישנה ירידה בכמות היונים שנמדדים במערכת. כמות היונים שנמדדת במערכת מיוצגת מימין, שם ניתן לראות ירידה בכמות היונים סביב תדירות המעבר.
**ILSRS- Ionization loss stimulated Raman-spectroscopy** היא שיטת ספקטרוסקופית מסות למדידת ויברציות מולקולריות המבוססת על עירור ראמאן מאולץ. בשיטה זו נעשה שימוש בעירור רמאן מאולץ להקטנת כמות היונים שנוצרים בספקטרוסקופ מסות. שימוש בשיטה זו מאפשר סריקת תחומי תדרים רחבים ברמת רזולוציה בינונית-גבוהה הן מבחינת תדר הוויברציה והן מבחינת הבדלי המסות. שיטה זו משמשת בעיקר להבחנה בין קונפורמרים שונים (מבנים שונים של מולקולה בעלת הרכב זהה, בדומה לאיזומרים) של מולקולות ביולוגיות קטנות.

תיאור פעילות השיטה
------------------

בשיטת ה-ILSRS נעשה יינון מולקולרי, כאשר המבנה המולקולרי הנבחן עובר ממצב היסוד הויברציוני למצב מעורר תהליך היינון הופך ללא יעיל ולכן נוצרת החסרת יונים. תהליך היינון מבוצע בדרך כלל באמצעות לייזר נסרק ב תחום ה-UV והעירור הויברציוני באמצעות תהליך רמאן מאולץ שנוצר על ידי שתי קרני לייזר שהפרש אורכי הגל ביניהן נסרק. אורך הגל של אחת מהקרניים בתחום הנראה משתנה (נסרק), כאשר הפרש אורכי הגל בין הקרניים תואם להפרש בין רמות אנרגיה ויברציוניות ייווצר עירור. מנגנון היינון יהפוך ליעיל פחות ולא יוכל ליינן את המולקולות מהרמה המעוררת וכך נמדדת ירידה בכמות היונים במערכת.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **ILSRS** |

* פרק על שיטת ה-ILSRS מתוך הספר Molecular dynamics and spectroscopy by stimulated emission pumping
* שימוש בשיטת ה־ILSRS למדידת ספקטרום ויברציוני של מולקולות גמישות
**הישר הממשי** הוא תיאור גאומטרי של קבוצת כל המספרים הממשיים {\displaystyle \mathbb {R} }. המונח הישר הממשי מתייחס לקבוצת המספרים הממשיים יחד עם המבנה הגאומטרי והטופולגי שלה.

הישר כמרחב וקטורי
-----------------

ניתן להתייחס לישר הממשי כמרחב וקטורי מממד 1 מעל שדה המספרים הממשיים, בעל מכפלה פנימית (כפל מספרים ממשיים רגיל) וכך נקבל כי הישר הוא מרחב אוקלידי מממד 1. עם זאת, מקרה זה אינו בעל עניין, ובדרך כלל נתחיל להתעניין במכפלות קרטזיות של הישר הממשי עם עצמו לקבלת מרחבים אוקלידיים מממדים גבוהים יותר, אולם הישר הממשי הוא אכן מרחב וקטורי והיה המקום הראשון בו הוחל בחקירת מבנים אלו.

שדה המספרים הממשיים הוא גם מרחב וקטורי מעל שדה המספרים הרציונליים, מממד אינסופי.

עוצמה
-----

עוצמתו של הישר הממשי מכונה "עוצמת הרצף". הוכחת האלכסון של קנטור מראה שעוצמה זו אינה בת מנייה.

טופולוגיה בישר הממשי
--------------------

כאשר מתייחסים לישר הממשי כמרחב טופולוגי, הטופולוגיה עליו מוגדרת כטופולוגיה המושרית מהמטריקה הטבעית של הערך המוחלט {\displaystyle d(x,y)=|x-y|}, או באופן שקול, כטופולוגיית הסדר המושרית מיחס הסדר הקווי הרגיל שמוגדר עליו. יחד עם זאת ניתן להגדיר על המספרים הממשיים טופולוגיות נוספות כדוגמת: הישר של סורגנפריי, טופולוגיה דיסקרטית ועוד.

הישר הממשי מהווה דוגמה יסודית לתכונות טופולוגיות רבות. לדוגמה הישר הממשי הוא קומפקטי מקומית אבל לא קומפקטי, הוא מרחב מטרי שלם, קשיר, פרקומפקטי שמקיים את האקסיומה השנייה של המנייה. בנוסף, הוא בעל מבנה של יריעה חלקה ואף אנליטית באופן טריוויאלי, וכל מבנה אחר של יריעה חלקה שמוגדר עליו, שהומאומורפי למבנה הטופולוגי הרגיל, דיפאומורפי למבנה הדיפרנציאלי הטריוויאלי.

קישורים חיצוניים
----------------

* הישר הממשי, באתר MathWorld (באנגלית)

| מערכות מספרים |
| --- |
| מספרים | המספרים הטבעיים \mathbb{N} (מערכת פאנו) • חוג המספרים השלמים \mathbb{Z} (מספרים חיוביים ושליליים, מספר שלם) • שדה המספרים הרציונליים \mathbb{Q} (מספר רציונלי, מספר אי-רציונלי) • שדה המספרים הממשיים \mathbb{R} (הישר הממשי, מספר ממשי) • שדה המספרים המרוכבים \mathbb{C} (המישור המרוכב, מספר מרוכב, מספר מדומה) |
| הרחבות של חוג המספרים השלמים | חוג השלמים של גאוס \ \mathbb{Z}[i] • חוג השלמים האלגבריים \ \overline{\mathbb{Z}} • חוג השלמים של אייזנשטיין {\displaystyle \ \mathbb {Z} [\omega ]} |
| הרחבות של שדה המספרים הרציונליים | שדה מספרים • שדה המספרים הניתנים לבנייה • שדה המספרים האלגבריים \ \overline{\mathbb{Q}} (מספר אלגברי, מספר טרנסצנדנטי) • שדה המספרים ה-p-אדיים \mathbb{Q}\_p (מספר p-אדי) • שדה ציקלוטומי |
| מעבר למרוכבים | אלגברת קווטרניונים (אלגברת הקווטרניונים של המילטון \ {\mathbb{H}}) • אלגברת אוקטוניונים (אלגברת האוקטוניונים של קיילי \ {\mathbb{O}}) • אלגברות קיילי-דיקסון |
**עמותת אפשר** היא מוסד ללא כוונות רווח המסייע לבני נוער וילדים בסיכון[דרושה הבהרה].

העמותה הוקמה בשנת 1981 על ידי אנשי חינוך ורווחה מהמגזר הציבורי, על-מנת לתגבר את הפרקטיקה החינוכית-חברתית בישראל. היא עוסקת בחינוך ובטיפול בבני נוער הנמצאים בסיכון במסגרת הקהילה, הפנימיות ובמשפחות אומנות. לעמותה אחד עשר סניפים הפרוסים ברחבי ישראל ועובדים בה למעלה ממאתיים אנשי מקצוע. המנכ"ל שלה הוא בנימין גדליהו.

העמותה פועלת במספר מישורים:

1. מיזמים לנוער וילדים בסיכון.
2. עזרה למכורים להימורים ואלכוהול.
3. הכשרת עובדים סוציאליים.
4. בניית מסד ידע בנושאים אלה ופרסומו.

העמותה נוסדה בתור אגודת ידידים של המדרשה להכשרת עובדים חינוכיים-סוציאליים של משרד הסעד בידי שבעה אנשי מקצוע. בראשית שנות התשעים קיבלה העמותה מידי משרד הרווחה את הטיפול באלכוהוליסטים בכל רחבי הארץ, ובעשור הראשון של המאה ה-21 קיבלה העמותה ממשרד הרווחה את הטיפול במכורים להימורים.
החל מסוף שנות התשעים, כשנוסדה עמותת "אשלים" של הג'וינט לעזרה לילדים בסיכון, עוסקת העמותה בפרויקטים משותפים עם "אשלים".

עמותת אפשר היא חלק מהארגון הבינלאומי לעובדים חינוכיים-סוציאליים AIEJI.
היא מוציאה לאור את כתבי העת "הכל על אלכוהול", "אפשר לעובד החינוכי סוציאלי", ו"מפגש לעבודה חינוכית-סוציאלית".

העמותה מקיימת ימי עיון וכנסים, עורכת הרצאות לבני נוער, הורים ואנשי מקצוע על מניעת התמכרויות והטיפול בהן, עורכת טיפולים אישיים ומפעילה מענה טלפוני בנושאי התמכרויות.

ספרים שהוציאה העמותה לאור:

* חזי אהרוני (עורך) **ספר הפרויקטים – יזמות ופרויקטים בשדה העבודה החינוכית-סוציאלית** (2006).

* Emmanuel Grupper ,Josef Koch & Friedhelm Peters (Eds.), **Challenges for child and youth care: A German-Israeli dialogue** (2009). 288 p.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של עמותת אפשר
* אפשר - עמותה לפיתוח שירותי רווחה וחינוך, באתר "גיידסטאר ישראל"
שער בגדר העץ של גטו קישינב
**שמואל גוטמן-לנדאו** (ברוסית: **Товий-Гутман Самуилович Ландо**;‏ 1877 או 1878 - 21 במאי 1942) היה ראש היודנראט בגטו קישינב. לנדאו נבחר לתפקיד על ידי הגנרל הרומני ניקולאה צ'יופרקה (Nicolae Ciupercă)(אנ'), שכבש ביחד עם הנאצים את קישינב ב-16 ביולי 1941.

קורות חיים
----------

שמואל גוטמן-לנדאו, נולד בקישינב, מולדובה, וחייו שם מאז. לנדאו היה נשוי לאישה שהייתה רופאה בבית חולים קישינב ולזוג לא היה ילדים.

מלחמת העולם
-----------

ב-24 ביולי 1941 הוציא המושל הרומני של העיר צו (מספר 61) ובו מספר הוראות: הקמת גטו יהודי בעיר קישינב, ועל חובת יהודי העיר להתייצב בגטו. ההוראה הודפסה ופורסמה במקומות ציבוריים, וכן פורסמה הוראה המחייבת את היהודים לשאת טלאי צהוב.

כאחד-עשר אלף יהודים רוכזו במקום שֶׁכּוּנה פיאצה וקה (Piata Veche; "השוק הישן"), והושארו עומדים שם ללא מחסה וללא מזון ומים. לפי מקורות סובייטים רוכזו שם כ-25,000 יהודים, אם כי הסובייטים, כדרכם, לא נקבו בשם יהודים, אלא תיארו אותם "אזרחים סובייטים. רובם הניחו את רכושם מאחור, ורבים אף לא הצטיידו בבגדים. חיילים רומנים שדדו מהיהודים את דברי הערך שלהם בכניסה למקום הריכוז. למחרת, 25 ביולי 1941, ביזמה משותפת של הגרמנים והרומנים, הוכרז המקום גטו. רוב הבתים שהיו שם נחרבו בהפצצות ובעת נסיגת הסובייטים וכניסת הרומנים והגרמנים. הצפיפות בחורבות הדלות שנותרו שם הייתה גדולה והגיעה לעיתים לעשר נפשות בחדר, ולא היו בהן לא תנאים סניטריים ולא מים זורמים.

בראש הוועד עמד עורך הדין שפירו, וחבר חשוב בו היה ד"ר גוטמן לנדאו. ככל הנראה על ידי תשלום שוחד שבועי הוציא הוועד מהמפקד הרומני של הגטו הבטחה שלא ימסור עוד יהודים לידי הגרמנים. עם זאת, ניסיונותיו של ועד הגטו לשכנע את השלטונות הרומניים של הגטו שלא להיענות לדרישות המיפקדה הגרמנית של העיר ולא למסור יהודים לידיה נחלו לא אחת כישלון. מפקד הגטו הקים ליהודים מחנות עבודה בפיקודם של רומנים – צעד שהרגיע את יהודי הגטו. בכל בוקר בשעה שש הוצאו לעבודת כפייה מאות מיהודי הגטו, ובהם זקנים וחולים. בעיני הרומנים היו היהודים קודם לַכֹּל מקור הכנסה.

ב-1 באוגוסט 1941 הוקם הוועד בגטו קישינב, שמואל גוטמן-לנדאו נבחר להיות ראש היודנראט ולהוביל את הוועד היהודי. תפקיד זה ניתן לו על ידי הגנרל הרומני ניקולאה צ'יופרקה (Nicolae Ciupercă) עם עוד 10–20 חברי ועד בתפקידים שונים. עם הזמן המצב בגטו קישינב החמיר. זקנים וילדים מתו ברעב וממחלות, ולנדאו לא היה יכול לעזור להם. גוטמן-לנדאו נדרש לספק רשימת מועמדים לגירוש, המגורשים היו אמורים להישלח לסלקציה ולאחר מכן להשמדה במחנות הריכוז או למפעלים של הנאצים. מרוב לחץ שם שמואל קץ לחייו מכיוון שלא הסכים לספק לגרמנים ולרומנים את רשימת המועמדים לגירוש. אשתו של לנדאו, שהייתה רופאה, הזריקה לשניהם סם-מוות. הוא נפטר מיד, אך היא התגברה ונשארה בחיים.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  יד ושם, האנציקלופדיה של הגטאות, המכון הבין-לאומי לחקר השואה, באתר יד ושם
2. ↑  דוד דורון (ספקטור), **גטו קישינב-הפוגרום הסופי**, הוצאת "קריית הספר" בע"מ, ירושלים תשל'ו בהמות האיגוד של יהודי בסרביה, תל אביב.: יד ושם, עמ' 100-113
3. ↑  Paul A. Shapiro, **The Kishinev Ghetto, 1941–1942**, The University of Alabama Press: יד ושם/ united states holocaust museum, 15 בספטמבר 2015, עמ' 20
אורות בכלי שיט מתקרב. האור האדום מציין צד port והאור הירוק מציין צד starboard. שני האורות הלבנים הם אורות ראשי התרנים.
שרטוט סכמטי של אורות הניווט באוניה. האור הירוק בצד starboard והאור האדום ב port side.
בכלי שיט, נהוג לכנות את הצדדים ימין ושמאל באופן יחסי לכיוון החרטום. כשאדם עומד על סיפון אונייה ומביט לכיוון החרטום, מצדו הימני ה-starboard של האונייה (ולא right side) ומצדו השמאלי port side (ולא left side). 

הפירוש המילולי של המונח האנגלי starboard הוא "צד משוט ההגה" או "צד ההגה". מקור המונח באנגלית עתיקה: stérbord (צירוף של stéor, משוט הגה, ו-bord, צד). עד אמצע המאה ה-13, אז נכנס לשימוש לוח ההגה התלוי המוכר לנו כיום, נוהגו כלי השיט באמצעות משוט הגה מן החלק האחורי של הספינה. על פי רוב נמצא משוט זה בצד ימין של כלי השיט, ולכן הקשירה לרציף נעשתה בדופן שמאל, כדי לאפשר היגוי ועל מנת להגן על משוט ההגה מפני פגיעה. צד שמאל נקרא לפנים larboard, שפירושו המילולי "צד ההטענה" (מאנגלית עתיקה ladebord); מקור המונח, ככל הנראה, מפתח הטענת המטען (loading or lading port), שהיה ברוב אוניות הסוחר בדופן שמאל. מאחר שצלילי הפקודות להגאי "סטארבורד" ו-"לארבורד" דומים, הוא עלול היה להתבלבל; ואמנם, בתחילת המאה ה-19 הוחלף השם מ-larboard ל-port, והוא נקבע רשמית כצד שמאל של האונייה ב-1844.

צד ימין באונייה היה שמור לתאו של רב-החובל או הקברניט, כדי שיימצא קרוב להגאי האוחז במשוט ההגה. מסורת זו המשיכה להתקיים גם כשפסק השימוש באמצעי היגוי זה. זו הסיבה ההיסטורית, מדוע בכלי שיט מלחמתיים מניפים את נס הקצין הבכיר בצד ימין של התורן.

סימון
-----

התקנות הבינלאומיות למניעת התנגשויות בים קובעות כי כלי שיט הנמצאים בדרך בין שקיעת השמש וזריחתה יציגו, בנוסף לאורות אחרים, גם אורות צד: אור ירוק בצד ימין ואור אדום בצד שמאל. לכן נהוג לעיתים לכנות את צדדי כלי השיט בשמות הצבעים האלה - ירוק לצד ימין ואדום לצד שמאל.

קישורים חיצוניים
----------------

* תקנות למניעת התנגשות בים. (אורכב 24.08.2007 בארכיון Wayback Machine)
* תקנות הנמלים (מניעת התנגשויות בים), תשל"ז-1977
**קשישטוף מונצ'ינסקי** (בפולנית: **Krzysztof Mączyński**; נולד ב-23 במאי 1987) הוא כדורגלן פולני, המשחק כקשר בקבוצת שלאסק וורוצלאב.

קריירת מועדונים
---------------

מונצ'ינסקי גדל במחלקת הנוער של ויסלה קרקוב, ועלה לסגל הקבוצה הבכירה בעונת 2007-2008. הוא כבש את שערו הראשון בכדורגל מקצועני ב-28 בנובמבר 2007, במשחק גביע הליגה הפולנית מול גורניק זאבז'ה. ב-2 בדצמבר 2007, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפולנית, גם במשחק מול גורניק זאבז'ה. בסיום עונת הבכורה שלו, היה שותף מונצ'ינסקי ב-8 משחקי ליגה וזכה עם קבוצתו באליפות פולין. בין השנים 2009-2011, הושאל פעמיים לקבוצת ל.ק.ס לודז', כאשר בעונת 2010–2011, זכה עם לודז' בליגת המשנה. באוגוסט 2011, חתם על חוזה לשנתיים בקבוצת גורניק זאבז'ה. ב-8 בינואר 2014, עזב לראשונה בקריירה את פולין, לאחר שחתם במועדון הכדורגל הסיני גוויג'ואו ז'נחה. בתום עונה אחת בלבד, בה זכה בהסופר קאפ הסיני, שב מונצ'ינסקי לפולין, כאשר חתם במועדון נעוריו ויסלה קרקוב. ב-7 ביולי 2017 חתם לשנתיים בלגיה ורשה.

קריירה בינלאומית
----------------

מונצ'ינסקי ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת פולין ב-15 בנובמבר 2013, לאחר שעלה כמחליף לתומאש יודלוביץ בדקה ה-76 במשחק ידידות מול סלובקיה. ב-14 באוקטובר 2014, כבש מונצ'ינסקי את שערו הראשון עבור נבחרתו, כאשר הבקיע בדקה ה-11 את שער יתרון ה-0–1 מול סקוטלנד במסגרת מוקדמות יורו 2016. מונצ'ינסקי נכלל על סגל הנבחרת הפולנית לטורניר הגמר של יורו 2016 בצרפת.

תארים
-----

ויסלה קרקוב
* ליגת העל הפולנית: 2007-2008

ל.ק.ס לודז'
* ליגת המשנה הפולנית: 2010-2011

גויג'ואו ז'נחה
* הסופר קאפ הסיני: 2014

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קשישטוף מונצ'ינסקי** בוויקישיתוף
* קשישטוף מונצ'ינסקי, ברשת החברתית טוויטר
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams

| **נבחרת פולין – יורו 2016** |
| --- |
| 1 שצ'נסני • 
2 פזדן • 
3 ינדז'ייצ'יק • 
4 צ'יונק • 
5 מונצ'ינסקי • 
6 יודלובייץ • 
7 מיליק • 
8 לינטי • 
9 לבנדובסקי • 
10 קריכוביאק • 
11 גרוסיצקי • 
12 בורוץ •
13 סטמפינסקי • 
14 ואבז'יניאק •
15 גליק •
16 בלשצ'יקובסקי •
17 פשקו •
18 סלמון •
19 ז'לינסקי •
20 פישצ'ק •
21 קפוסטקה •
22 פביאנסקי •
23 סטז'ינסקי •
מאמן: נבאלקה | פוליןפולין |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 109144783030393379901
* WorldCat: viaf-109144783030393379901

 |