recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**תמרהינדי** (שם מדעי: *Tamarindus indica*; בערבית: **تمر هندي**, "תמר הודי") הוא עץ במשפחת הקטניות. הסוג *Tamarindus* כולל רק מין זה. פירות העץ מאופיינים בטעם חמוץ ומשמשים במטבח ההודי, המטבח התאילנדי ומטבחים דרום-מזרח אסייתים נוספים. ממנו מכינים גם משקה המכונה תמרהינדי.

עץ טרופי שמקורו באפריקה הטרופית. משם הגיע להודו ודרכה אל הפרסים והערבים שקראו לו "תמר הינדי", שם שאומץ לאחר מכן בשאר העולם. הפרי היה ידוע היטב למצרים וליוונים הקדמונים במאה ה-4 לפנה"ס. [דרוש מקור]

תיאור
-----

העץ התאקלם לפני זמן רב בדרום-מזרח אסיה ובאיי האוקיינוס השקט. התמרהינדי נשתל בהצלחה במקסיקו, בברמודה, ובאיי בהאמה.
באזורים טרופיים, כולל דרום פלורידה, מגדלים אותו לצורך הצללה, כעץ פרי, בצידי הדרכים, בחצרות הבתים ובפארקים. ניתן למצוא גידולים מסחריים רבים במקסיקו, בליז, בארצות נוספות במרכז אמריקה ובצפון ברזיל ובהיקפים גדולים במיוחד בהודו.

העץ גדל עד גובה של 20 מטר, ונשאר ירוק עד באזורים ללא עונה יבשה. העץ מכיל ליבה בצבע אדום כהה ומעליה שכבה רכה יותר וצהבהבה. העלים כוללים 10 עד 40 עלעלים והפרחים צומחים באשכול. הפרי חום, בצורת תרמיל, ומכיל ציפה חומצית והרבה זרעים קשים.

שימושים
-------

עלי התמרהינדי והפרי
### בקולינריה

ציפת הפרי אכילה ופופולרית. משתמשים בה כתבלין במטבחים האסיאתים ובמטבחי אמריקה הלטינית. הוא גם מרכיב חשוב ברוטב ווסטרשייר וברוטב HP ומשמש ומרכיב עיקרי ברוטב של המנה התאילנדית פאד תאי.

הציפה הירוקה של הפרי הטרי מרירה מאוד וחומצית. מוסיפים אותה לרוב למאכלים מלוחים ומתובלים. הפרי הבשל מתוק יותר, אך עדיין חמוץ במיוחד. בתאילנד ניתן למצוא מינים מתורבתים, כמעט ללא מרירות, אותם מגדלים במיוחד לאכילה כפרי טרי. הפרי הוא בסיס להכנת תמרהינדי המשקה הפופולרי.

בסיישל יש משקה ממותק מוגז בטעם הפרי.

### ברפואה העממית

לציפה, לעלים, ולקליפת העץ יש שימושים רפואיים. לדוגמה, בפיליפינים נוהגים לחלוט ולמצות את עלי העץ כתרופה נגד מלריה. גם באיור ודה משתמשים בתמרהינדי לטיפול בבעיות עיכול ובעיות בקיבה.

### בגינון

עצי תמרהינדי נפוצים מאוד בדרום הודו, במיוחד בטאמיל נאדו ואנדרה פרדש. משתמשים בהם כעצי נוי ולהצללה בצידי הדרכים והכבישים. במטבחים של שתי המדינות התמרהינדי נפוץ במיוחד בבישול. עץ התמרהינדי הפך פופולרי כבונסאי, במיוחד בארצות אסיאתיות כמו אינדונזיה, טייוואן והפיליפינים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תמרהינדי** בוויקישיתוף
* תמרהינדי, באתר ITIS (באנגלית)
* תמרהינדי, באתר NCBI (באנגלית)
* תמרהינדי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* תמרהינדי, באתר Tropicos (באנגלית)
* תמרהינדי, באתר GBIF (באנגלית)
* תמרהינדי, באתר The Plant List (באנגלית)
* תמרהינדי, באתר IPNI (באנגלית)
* תמרהינדי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תמרהינדי באתר הרשימה האדומה של IUCN
רבי **ישמעאל הכהן ממודינא** (ה'תפ"ד, 1723 - י' בסיון ה'תקע"א, 2 ביוני 1811) רבה של מודנה ומגדולי רבני איטליה במאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19. נודע בספרו - שו"ת **זרע אמת**.

ביוגרפיה
--------

ישמעאל הכהן נולד במודנה לרבי אברהם יצחק הכהן בשנת ה'תפ"ד (1723). אחיו המבוגר רבי דוד הכהן, היה רבה של מודנה וכבר בחיי אחיו היה דורש בישיבה הגדולה ובישיבות הקטנות בעיר. ואחותו נישאה לרבי יצחק נוניס ואיס, מרבני ליבורנו.

לאחר פטירת אחיו ביום ט' באלול ה'תקמ"ב מינתה הקהילה את רבי ישמעאל כממלא מקומו. הוא שימש כרב במשך כשלושים שנה עד לפטירתו. כמו כן עמד בראש הישיבה הגדולה והישיבות הקטנות בעיר.

היה בידידות עם הרב החיד"א והתכתב איתו בהלכה.

בתגובה לחיבור "דברי שלום ואמת" מאת נפתלי הרץ ויזל הוא כתב "סדרי הלימודים לילדי בית ישראל".

הקיסר נפוליאון שלח אליו את 12 השאלות ששאל את חכמי ישראל והזמין אותו לאספת הנכבדים היהודים ולאספת הסנהדרין של פריז. מפאת גילו הוא לא יכול לנסוע אך הוא השיב עליהן את תשובותיו, כדי שתהיינה לעזר לחברי האספה ולרב יוסף דוד זינצהיים, נשיא ה"סנהדרין של פריס" בחיבור תקנות הסנהדרין. בניגוד לתשובות שנתנה האספה, שנאלצו להתנסח באופן שינעם לאוזני הקיסר, רבי ישמאל הכהן ניסח את תשובותיו בהתאם לדעתו ההלכתית, וללא התחשבות בלחץ חיצוני.

חלק קטן מדרשותיו השבועיות ותשובותיו בהלכה נדפס. תשובות רבות, ספרי דרשות ושירים שכתב נשתמרו בכתב ידו בעברית ובאיטלקית ומפוזרים בספריות בעולם.

ב-2022 נתגלה במפתיע ספרו שו'''ת זרע אמת ח''ב (ליוורנו תקנ''ו) שגיליונותיו עמוסים בהגהותיו. מעותק זה נדפס ספרו שו''ת זרע אמת ח''ג (ריג'ייו תקפ''ג).

מפסיקותיו הנודעות
-----------------

* הגדרת **גרמא בשבת** - הוא מחלק בין גרמא בנזיקין לבין גרמא בשבת. לדבריו בשבת הגדרת הגרמא תלויה בשהות הזמן שבין הפעולה של האדם לבין התבצעות המלאכה בפועל.
* אפילו מי שחוזר בתשובה מעבירות חמורות, אינו צריך לעשות תעניות כדי לכפר על מעשיו במידה והתעניות תגרומנה לו לביטול תורה.

ספריו שנדפסו
------------

* **זרע אמת**, שו"ת ג' חלקים, ליוורנו; ריגייו, ה'תקמ"ו - אחרי ה'תקע"א
* **זרע אמת**, חידושים, ליוורנו ה'תקמ"ו
* **שבח פסח**, פירוש להגדה של פסח, ליוורנו ה'תק"נ
* **שפת אמת**, דרושים על פרשת השבוע, ליוורנו ה'תקצ"ב

לקריאה נוספת
------------

* א. ישראל, **תולדות המחבר**, בתוך "הגדה של פסח שבח פסח", מכון אהבת שלום, ירושלים ה'תשנ"ז

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על ישמעאל הכהן ממודנה בקטלוג הספרייה הלאומית
* ישמעאל הכהן ממודנה, באתר "החכם היומי"
* ישמעאל בן אברהם יצחק הכהן, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  תלמידו בהספד עליו מציין את תאריך הפטירה ושהוא נפטר בגיל פ"ז.
2. ↑  "תולדות הגאון המחבר", **שלל דוד**, מכון ירושלים תשס"ד, עמ' 33–34, באתר אוצר החכמה.
3. ↑  בידספיריט ישראל - מכירות פומביות: תכשיטים, אמנות, עתיקות ועוד, באתר Bidspirit
4. ↑  זרע אמת חלק א סימן מד. מובא למשל ביביע אומר חלק א אורח חיים סימן יט
5. ↑  ראו "זרע אמת" חלק אורח חיים סימן פט. מובא למשל ביביע אומר חלק א יורה דעה סימן יד ס"ק יד

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007502666305171
* ISNI: 0000 0000 6692 5605
* LCCN: n97066145
* NTA: 398227020
* VIAF: 28815335
* WorldCat: lccn-n97066145

 |
**מארינר 9** (באנגלית: **Mariner 9**) הייתה גשושית אמריקאית שנבנתה כחלק מתוכנית מארינר של נאס"א. הגשושית הייתה הגשושית הראשונה בהיסטוריה שהגיע למאדים והתייצבה במסלול סביב כוכב לכת. הגשושית פעלה עד לאוקטובר 1972 והחזירה 7,329 צילומים.

מהלך המשימה
-----------

מטרת המשימה הייתה להמשיך במיפוי מאדים ולהגיע לכיסוי של כ-70% מהשטח. במקביל לגשושית שוגרה גשושית נוספת "מארינר 8" אך שיגור נכשל.

השיגור נערך ב-30 במאי 1971 מכן שיגור 36B בנמל החלל קייפ קנוורל בעזרת משגר מדגם אטלס-קנטאור. הגשושית הופרדה מהמשגר כ-13 דקות לאחר השיגור.

מצלמת הגשושית הייתה ברגישות של 98 מ'. בנוסף על הגשושית הותקנו מכשירי מדידה שונים. ספקטרומטר אופטי בתחום אולטרה סגול נבנה באוניברסיטת קולורדו. ספקטרומטר בתחום תת אדום פותח במרכז החלל גודרד ונבנה על ידי טקסס אינסטרומנטס.

כאשר הגשושית הגיע ליעד ב-14 בנובמבר התברר שעל כוכב לכת מתרחשת סופת חול חזקה ולמעשה לא היה ניתן לבצע תצפיות קרקע. מחשב הגשושית תוכנן מחדש וביצוע צילומים החל רק כעבור מספר חודשים.

הגשושית פעלה במסלול כשנה והעבירה 7,329 צילומים שכיסו 85% מהשטח. בין היתר התגלה אולימפוס מונס בגובה של כ-22 ק"מ ומערכת ואליס מארינריס באורך של כ-4,000 ק"מ. בנוסף לצילומי מאדים בוצעו צילומי פובוס ודימוס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מארינר 9** בוויקישיתוף
* 
* נתונים מאתר נאס"א
* תיאור מפורט של הגשושית וממצאים
* צילומים שהתקבלו

| תוכנית מארינר |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| מארינר 1 • מארינר 2 • מארינר 3 • מארינר 4 • מארינר 5 • מארינר 6 • מארינר 7 • מארינר 8 • מארינר 9 • מארינר 10 | מארינר 9 |

 |
חזית בית הכנסת, קיץ 1950
**בית הכנסת הגדול לעדת הבוכרים - בבא תמא** הוא בית כנסת בנוסח יהדות בוכרה, בעבר היה בית הכנסת המרכזי בשכונת הבוכרים בירושלים.

מבנה בית הכנסת
--------------

בית הכנסת נוסד בשנת 1895 (ה'תרנ"ה) מעיזבונו של **ר' בבא בן ר' יעקב תמא**, יהודי ממוצא בוכרי. מבנה בית הכנסת ממוקם במפגש רחוב הבוכרים ורחוב יחזקאל בשכונת הבוכרים שבמרכז ירושלים.

לפי מדריך ישראל החדש ריהוט הפנים של בית הכנסת אינו שומר על הסגנון הבוכרי, ומלבד הפרוכת העשויה מלאכת רקמה בוכרית, משי רקום בחוטי זהב, יתר הריהוט בסגנונות אחרים: ארון הקודש בסגנון מזרח-אירופי והבימה בסגנון ארצישראלי, השכיח בבתי הכנסת של צפת העתיקה.

על קיר בית הכנסת הצפוני, ציור מעשי ידי ר' בלומברג, האמן בן שכונת מאה שערים שעבודותיו מתנוססות גם בבית הכנסת אהל יצחק של חסידות חב"ד במאה שערים.

מרבני בית הכנסת
---------------

כבית הכנסת המרכזי בשכונת הבוכרים, שימשו בתפקיד רב בית הכנסת בבא תמא, נכבדי רבני העדה הבוכרית בישראל, במקביל לכהונתם ברבנות השכונה כולה.

* הרב משה יצחקוף הכהן - רב השכונה, שימש רב בית הכנסת במשך עשרים שנה (1922–1943) מאז עלייתו לארץ ישראל ועד פטירתו.
* הרב בן ציון הכהן רבין - רבה של העדה הבוכרית בתל אביב, כיהן כרב בית הכנסת מ-1945

לקריאה נוספת
------------

* אלונה ורדי (עורכת), מדריך ישראל החדש, כרך 12: ירושלים, עמ' 64–65.
**אמיל פילה** (בצ'כית: **Emil Filla**;‏ 4 באפריל 1882 - 7 באוקטובר 1953) היה צייר ממוראביה, מנהיג האוונגרד בפראג בין מלחמות העולם וצייר קוביסטי מוקדם.

ביוגרפיה
--------

פילה נולד בכרופיניה שבמוראביה, ואת ילדותו בילה בברנו, אך מאוחר יותר עבר לפראג. החל משנת 1903 למד באקדמיה לאמנויות היפות בפראג, אך עזב את הלימודים ב-1906.

### יצירה

פילה היה חבר בקבוצת "אוסמה" ("השמינייה") בשנים 1907–1908, שהיו לה מאפיינים משותפים עם הפוביסטים וגם היו לה קשרים ישירים לקבוצה האקספרסיוניסטית הגרמנית "הפרש הכחול". יצירות חשובות של פילה מתקופה זו כוללות את "קריאת דוסטויבסקי" (1907) ואת "שחקני שחמט" (1908). בשנת 1909, הוא הפך לחבר באיגוד מאנס לאמנויות יפות.

החל משנת 1910 הוא צייר בעיקר בסגנון קוביסטי מושפע חזק מפיקאסו ובראק. הוא גם החל לצייר טבע דומם באותה תקופה. ב-1911 הוא ערך מספר גליונות של Volné směry, קידם את הקוביזם והוציא לאור רפרודוקציות של יצירות פיקאסו. לאחר שגם הקוראים וגם מנהיגי מאנס הגיבו בשלילה, הוא ואחרים פרשו מהאיגוד מאנס והקימו את קבוצת האמנים החזותיים, שהייתה קבוצה בעלת אוריינטציה קוביסטית.

בסביבות 1913, הוא ואוטו גוטפרוינד ייצרו כמה מהפסלים הקוביסטיים המוקדמים ביותר שנעשו. לפני מלחמת העולם הראשונה הוא עבר לפריז, אך היגר להולנד כשפרצה המלחמה. הוא חזר לפראג לאחר המלחמה. במהלך שנות ה-20, הוא פיתח עוד יותר את הגרסה שלו לקוביזם סינתטי והצטרף מחדש לאיגוד מאנס. כמו מודרניסטים צ'כים אחרים, הוא היה פעיל בעיצוב וגם בציור. ב-1925 עיצב ציורים על זכוכית עבור הביתן הצ'כוסלובקי בתערוכה הבינלאומית לאמנויות תעשייתיות ודקורטיביות בפריז. בסוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 החל לעצב בהשפעה סוריאליסטית גם בציור וגם בפיסול שלו. הוא היה שותף ב־1932 בתערוכה בינלאומית בפראג שהציגה את הסוריאליזם לציבור הצ'כי. עם זאת, הוא לא הפך לסוריאליסט.

### מלחמת העולם השנייה ואחריה

ביום הראשון של מלחמת העולם השנייה הוא נעצר על ידי הגסטפו יחד עם הצייר יוזף צ'אפק ואחרים ולאחר מכן נכלא במחנות הריכוז הגרמנים דכאו ובוכנוולד. עם זאת, הוא שרד את המחנות, חזר הביתה והחל ללמד באקדמיה לאמנויות, אדריכלות ועיצוב בפראג.

הוראתו של פילה באקדמיה הבטיחה את המשך הקוביזם הצ'כי, והשפעתו ניכרת בין היתר בעבודותיו של תלמידו מילוש ריינדל. בשנת 1945, הוא היה האמן הראשון שהציג תערוכה לאחר המלחמה. הוא הציג בעיקר עבודות בנושאי קרבות ומאבקים, ובהמשך יצר בעיקר נופים.

במהלך חייו היה פעיל כצייר, פסל, אספן, תאורטיקן, עורך, מארגן ודיפלומט.

הוא מת בפראג ונקבר בשטרשוביץ' בפראג הגדולה.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמיל פילה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Cooper, Philip. *Cubism*. London: Phaidon, 1995, p. 102.
2. ↑  s.r.o, TOVARNA CZ. "LAHODA, Vojtěch : Emil Filla". search.mlp.cz (in Czech)
3. ↑  Gagnon, François-Marc (January 21, 2002). Milos Reindl: Peintures 1967-1999. Montreal, Quebec: Éditions 400 Coups. pp. 1–159.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007341521805171
* BNE: XX1367921
* BnF: cb121733567 (data)
* GND: 118969161
* ISNI: 0000 0000 6636 2099
* LCCN: n81094966
* NKC: jk01031203
* NTA: 102437246
* RERO: 02-A025235149
* RKD: 28005
* SNAC: w6np5xd2
* SUDOC: 03028483X
* ULAN: 500030233
* VIAF: 22183173
* WorldCat: lccn-n81094966

 |
קליסטו עם זאוס המחופש לארטמיס; ציור שמן מאת פרנסואה בושה, 1744.
במיתולוגיה היוונית, **קליסטו** (ביוונית: Καλλιστώ) היא נימפה של האלה ארטמיס. על שמה קרויה קבוצת הכוכבים "הדובה הגדולה".

רקע
---

קליסטו הייתה נימפה ידועה ביופייה, והייתה בת לוויה של ארטמיס, אלת הציד, שדרשה מהנימפות לנדור כי ישמרו על בתוליהן. 

זאוס, ראש האלים, חשק בקליסטו, אולם היא לא שעתה לחיזוריו. לכן התחפש לארטמיס, התייחד עמה במרמה ואף עיבר אותה. הרה, אשתו הקנאית של זאוס, גילתה את דבר בגידת בעלה, ונקמה בקליסטו באמצעות הפיכתה לדובה. 

לפי הסיודוס, ארטמיס אחוזת החימה, זיהתה את חברתה ושלחה בה חץ שהרג אותה, אולי בעידודה של הרה הנזעמת. זאוס חילץ את הוולד מריחמה של קליסטו וקרא לו אָרְקאס.

זאוס מסר את הרך הנולד לנימפה מאיה, שגידלה אותו במערתה. לימים הפך ארקאס לאבי בני ארקאדיה. את קליסטו וגם את בנה, ארקאס, בדמות דוב, העלה אל השמים. אלו הן, כך מספרת האגדה, הדובה הגדולה וההדובה הקטנה - שני מערכי כוכבים הסובבים את כוכב הצפון. 

לפי גרסת הספר השני של מטמורפוזות מאת המשורר הרומי אובידיוס, קליסטו ההריונית גורשה מחברתה של מגינתה ארטמיס וילדה את ארקאס. הרה, שידועה כאלה הנוטרת טינה, ואינה שוכחת לעולם את בגידותיו של בעלה, ניצלה את ההזדמנות והפכה את קליסטו לדובה. 

ארקאס גדל להיות צייד מוכשר ואמיץ, והיה חביב ביותר על זאוס. 

יום אחד, בעת ששוטט ביער, ראתה קליסטו את בנה ארקאס. ההתרגשות גאתה בה, והיא החלה לרוץ לקראתו במהירות, תוך שהיא שוכחת כי היא עוטה דמות דובה. ארקאס נבהל וירה בדובה, כשהוא פוצע אותה אנושות. זאוס, מלך האלים, שקליסטו הייתה אהובתו וארקאס היה אחד מבניו האהובים, לא היה יכול לשאת את הכאב הטרגי שבפגיעה בשני יקיריו. לכן הפך גם את ארקאס לדובה, והעלה את שניהם לשמים. שם הם נמצאים עד היום, תמיד יירָאו ותמיד יישארו ביחד. 

הרה, שכעסה עד מאוד על הכבוד שנעשה ליריבתה, שכנעה את פוסידון לאסור על הדובות לרדת אל האוקיינוס ככל שאר הכוכבים. מכל שאר המזלות רק הן אינן שוקעות לעולם מתחת לאופק.

בתרבות
------

הירח קליסטו של כוכב הלכת צדק והאסטרואיד 204 Kallisto (אנ') נקרא על שמה. כמו כן, האופרה "לה קליסטו" של פרנצ'סקו קאוואלי מבוססת על סיפור אהבתם של קליסטו ושל זאוס שהתחפש לארטמיס(דיאנה).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קליסטו** בוויקישיתוף
* קליסטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987011339852305171
* GND: 118864319
* LCCN: nb2018021901
* SUDOC: 030021383
* VIAF: 809841
* WorldCat: viaf-809841

 |
**וַזַּּ֫אנִי** (בערבית: **الوزّاني**, תעתיק מדויק: אלוזּאני) הוא כפר לבנוני ומקבץ מעיינות בערוץ נחל שניר (החצבאני) בדרום לבנון, ממוקם סמוך לכפר ע'ג'ר שבגבול ישראל-לבנון.

מעיינות הווזאני
---------------

מעיינות הווזאני הם מקור המים הקבוע היחיד של נחל שניר (החצבאני) – אחד ממקורות הירדן. עד לווזאני, נחל שניר הוא נחל אכזב, ורק החל מהווזאני קיימת בו זרימה קבועה כל ימות השנה. בערבית קרוי נחל שניר (החצבאני) גם נהר אל-וזאני.

### הטיית מי הווזאני

#### 1966-1964

הנסיון להטות את מקורות הירדן - נחל דן, בניאס וחצבאני ממסלולם הטבעי, כך ששפיעת הירדן ההררי בשטח ישראל תקטן כדי 50% ולהעבירם בתעלה מזרחית לכנרת (על גבי השלוחות המערביות של הגולן) אל הירמוך והירדן הדרומי, שהיו מחוץ לשטחה של ישראל, הולך לאחור לשנים 1964–1966 לתעלת ההטיה הסורית-לבנונית שהייתה חלק מההמלחמה על המים הנחשבת לאחד הגורמים העיקריים למלחמת ששת הימים, וגורם חשוב בקביעת האסטרטגיה של הליגה הערבית לסכסוך הישראלי ערבי.

הניסיון סוכל.

#### 2001

במרץ 2001 החלה לבנון לשאוב את מי הווזאני – לצריכת הכפר וזאני. מדינת ישראל מחתה, אך הפרויקט המשיך, ובספטמבר 2002 הסתיים פרויקט להנחת צינורות להולכת מי מעיינות הווזאני אל כפרים נוספים בדרום לבנון. פרויקט זה בוצע על ידי ממשלת לבנון בראשות רפיק אל-חרירי, ובחסות חזבאללה. הכוונה הייתה להקים בהמשך מאגר למים, העתיד לגרוע 9–10 מיליון מ"ק בשנה ממי מעיינות הווזאני הזורמים לישראל.

בעקבות הפעולה הלבנונית הכריזה ממשלת ישראל כי תפעל להגן על זכויותיה, אולם ישראל פעלה במישור הדיפלומטי בלבד, ולא הצליחה למנוע את המשך השאיבה.

#### 2006

בשנת 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה, פגעה ישראל במתקני השאיבה של מי הווזאני.

ראו גם
------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל המזרח התיכון** |

* נחל שניר
* ע'ג'ר

קישורים חיצוניים
----------------

* מי מריבה – סכסוך מי הווזאני בין ישראל ללבנון – סנונית
* דניאל סובלמן, כללי משחק חדשים – ישראל וחזבאללה לאחר הנסיגה מלבנון, יוני 2003

הערות שוליים
------------

1. ↑  לאחר מלחמת ששת הימים היה הירדן הדרומי לגבולן בפועל של ישראל וירדן וב-1994 לגבול על פי הסכם השלום למעט הקטע בו שטחי יהודה ושומרון גובלים בנהר, קטע שהגבול בו יסומן בהסכם עתידי עם הרשות הפלסטינית
2. ↑  משה שמש, המאבק הערבי על המים נגד ישראל 1959–1967, **עיונים בתקומת ישראל** 7, 1997, עמ' 1
3. ↑  אבי אשכנזי, ג'קי חוגי, ארה"ב: לבנון רשאית לשאוב את מי החצבני, באתר nrg‏, 18 במרץ 2001
4. ↑  עתי"ם, לבנון: נמשיך לנצל את זכותנו למי הווזאני, באתר ynet, 21 בספטמבר 2002
5. ↑  Old Feud Over Lebanese River Takes New Turn, Los Angeles Times, August 10, 2006
גוש סאלו ליטאי
**סאלו** (ברוסית ואוקראינית: **са́ло**, בפולנית: **słonina**, בהונגרית: **szalonna**, ברומנית, בבולגרית ובמקדונית: **сланина**, **slănină** סלנינה) הוא מאכל מרכז ומזרח אירופאי מסורתי העשוי מפיסות שומן חזיר מומלח ומתובל. הגרסאות המזרח אירופאיות הן לרוב שומן מומלח או כבוש בלבד, ללא תיבול. שם המאכל בא מהשורש הסלאבי "סול" או "סאל" שמשמעו מלח, והמילה "סולונינה" ברוסית ואוקראינית משמעה כל סוג של בשר מומלח, למשל קורנד ביף. סאלו אינו מעובד כמעט כלל ואינו מכיל בשר אלא שומן בלבד. הגרסה האיטלקית הדומה לסאלו נקראת לארדו (Lardo).

שימור
-----

הסאלו מומלח ולעיתים מעושן (בעיקר בבלקן), ונשמר במקום קר ואפל כמרתף, בו יוכל להישמר כשנה. על מנת לשפר את הטעם יש המצפים את הסאלו בשכבה עבה של פפריקה או פלפל שחור, תיבול הנפוץ יותר במרכז אירופה. השומן נחתך לגודל נוח של כ 15X20 ס"מ ונמרח במלח. הפיסות מונחות עם העור מטה בתיבות עץ או חביות ובין השכבות מפזרים מלח בעובי של כ-1 ס"מ.

אם סאלו אוחסן למשך זמן רב מדי או שנחשף לשמש, השומן מתחיל להתחמצן והשכבה החיצונית מצהיבה ומקבלת טעם מריר. השימושים המסורתיים בסאלו שאינו מתאים לאכילה הם שימון מגפי עור לשם דחיית מים, פיתיון במלכודות עכברים או הכנת סבון ביתי.

במטבח
-----

ניתן לאכול סאלו כפי שהוא, אך ניתן גם להשתמש בו כשומן בסיס לטיגון, לבשלו או לטגנו עם שום לתיבול מרק בורשט. פיסות קטנות של סאלו מוכנסות גם לתערובת של נקניקים ונקניקיות. פרוסות דקות של סאלו עם מעט שום על לחם שיפון או על לחם שחור מתערובת של קמח שיפון וחיטה הן חטיף מסורתי הנאכל בעת שתיית וודקה או הורילקה.

בשימוש בסאלו כשומן לטיגון נותרות פיסות קטנות של בשר פריך (באוקראינית "שקבארקי", קרי גלדי שומן) שמעטרים בהן מנות תפוחי אדמה או ורניקי.

בעור העבה שצמוד לשומן הסאלו משתמשים לציר מרק הבורשט, אך הוא אינו נאכל ונזרק לאחר הבישול.

בתרבות הפופולרית
----------------

בהומור הרוסי והמזרח אירופאי בכלל, הסאלו נחשב כמאפיין סטראוטיפי של אוקראינה ותרבותה. בדיחות רבות סובבות סביב הסאלו כדבר שאליו משתוקק האוקראיני הטיפוסי יותר מכל.

באוקראינה נהוג לפרוס פרוסות דקות של סאלו ולהניח אותן על טוסט מלחם שחור ולהגיש בתוספת חרינובקה, שהיא משקה לאומי אוקראיני שעשוי מוודקה, חזרת ודבש.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **סאלו** |
לוויין OAO-3 בהנכה
**מצפה כוכבים מסלולי** (באנגלית: **Orbiting Astronomical Observatory (OAO)**) הייתה סדרת לוויינים ששוגרה על ידי נאס"א. לווייני הסדרה היו טלסקופ חלל לביצוע תצפיות על גרמי שמיים בעיקר בתחום אולטרה סגול. הפרויקט נוהל על ידי ננסי גרייס רומן.

השיגור הראשון בוצע בשנת 1966 ואחרון בשנת 1972. ממצאים שהתגלו בעקבות ניתוח מידע שהתקבל היו תמריץ לפיתוח טלסקופ החלל האבל בהמשך.

OAO-1
-----

המשימה הראשונה OAO-1 שוגרה ב-8 באפריל 1966. היא כללה המכשירים לביצוע תצפיות בתחום אולטרה סגול, קרני רנטגן וקרני גמא. עוד לפני הפעלת המכשירים התרחשה תלקה במערכת אספקת החשמל. לא היה ניתן להפעיל פאנל סולארי לאספקת הכוח למכשירים ולהטעין מחדש סוללת מצברים.

OAO-2
-----

המשימה שנייה OAO-2 שוגרה ב-7 בדצמבר 1968. היא כללה 11 המכשירים לביצוע תצפיות בתחום אולטרה סגול. העברת נתונים נמשכה עד לינואר 1973. במהלך פעילות בוצעו 22,560 תצפיות. ניתוח ממצאיה הביא למספר תגליות לרבות גילוי פליטות בתחום אולטרה סגול מכוכב לכת אורנוס.

OAO-B
-----

המשימה OAO-B שוגרה ב-30 בנובמבר 1970. היא כללה טלסקופ חלל בתחום אולטרה סגול. במהלך השיגור התרחשה תקלה והוא לא הגיע למסלול המתוכנן.

OAO-3
-----

המשימה OAO-3 שוגרה ב-21 באוגוסט 1972. היא כללה רגש בתחום קרני רנטגן בתחום 0.5–10 keV שנבנה ביוניברסיטי קולג' לונדון וטלסקופ בתחום אולטרה סגול שנבנה באוניברסיטת פרינסטון בהובלת ליימן שפיצר. בהמשך הלוויין קיבל שם "קופרניקוס" לזכר 500 שנים מהולדת המדען.

המכשירים שהותקנו על הלוויין פעלו עד לפברואר 1981 והחזירו מאות תצלומים באיכות גבוהה. בין היתר התגלה פולסר X Persei.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מצפה כוכבים מסלולי** בוויקישיתוף
* תיאור OAO-2
* תיאור OAO-3
* תיאור הפרויקט באתר נאס"א
הרב **יוסף רוזין** (תרכ"ז, 1867 - ט"ז בתשרי תשי"ד, 1953) היה רב ברוסיה הלבנה ובארצות הברית, כיהן כראש אגודת הרבנים של צפון אמריקה.

קורות חייו
----------

יוסף רוזין נולד לרב אברהם דוב בר רוזין בסוורז'נא שבמחוז מינסק. בגיל 12 התקבל ללמוד בישיבת מיר בראשות הרב חיים לייב טיקטינסקי. בהמשך למד בסלבודקה, בראדין ובוולוז'ין. נסמך להוראה על ידי הנצי"ב והגדול ממינסק.

בשנת תרמ"ט נישא לבתו של הרב דוב בר גאלוב, אב"ד מהלין במחוז צ'רניגוב בצפון אוקראינה. בשנת תרנ"ז נבחר לכהן כראב"ד קוסטיוקוביה (קסטיוקוביצ'י) (אנ') במחוז מוהילב שברוסיה הלבנה. בשנת תרס"ד, לאחר פטירת הרב שניאור זלמן פינס, התמנה תחתיו כראב"ד סוויסלוץ' (סיסלביץ) במחוז מינסק.

בשנת תרפ"ג[דרושה הבהרה] היגר לארצות הברית. בתחילה שהה בבורו פארק, ומשם התקבל כאב"ד פאסייק בניו ג'רזי. בין השנים תרצ"ז-תרצ"ח[דרושה הבהרה] היה ראש אגודת הרבנים של צפון אמריקה. נפטר בפאסייק.

תמך ביישוב החדש ופעל לגאולת הארץ ואף השקיע מכספו בכך. ביקר בארץ שלוש פעמים, הפעם האחרונה הייתה בתש"ט[דרושה הבהרה].

התפרסם כחריף ומעמיק, וחידושי תורתו מפוזרים בקבצים תורניים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אשר זלקא ראנד (עורך), "הרב ר' יוסף ראזען", **תולדות אנשי שם** ח"א, ניו יורק, תש"י, עמ' 124, באתר היברובוקס
* רבי יוסף ראזין אב בית דין פאסייק, אשכול בפורום אוצר החכמה העוסק בר' יוסף רוזין מפאסייק

הערות שוליים
------------

1. ↑  באותו זמן כיהן בסוויסלאץ' גם הרב מרדכי שאטץ (בעל "תורת מרדכי" על פסקי המרדכי), שהיה בנו של האב"ד הרב מאיר יונה שוץ (בעל "שער העיטור" על ספר העיטור ו"הר המריה" על "ספר העבודה" ו"ספר הקרבנות" מתוך משנה תורה). אחרי פטירת אביו הוא התקבל כרב על ידי מקצת מבני העיר, בעוד שרוב הקהילה קיבלה את ר' שניאור זלמן כרב עליהם, ואחרי פטירתו, את ר' יוסף רוזין.
**דֵיר מִימַ֫אס** (בערבית: **دير ميماس**, הגייה לבנונית נפוצה: **דַיְר מִימֵ֫ס**) הוא כפר במחוז אל-נבטיה בנפת מרג' עיון שבדרום לבנון, כ-88 קילומטרים דרומית לביירות וכ-3 קילומטר צפונית לגבול הצפון. אוכלוסיית הכפר מורכבת מיוונים אורתודוקסים ומלכיתים. הכפר נקרא על שמו של מימאס הקדוש ועל שמו מתקיים בכפר מדי שנה פסטיבל.

הכפר ממוקם בגזרה המזרחית ומשתרע על גבעות שגובהן נע בין 560 ל-650 מטר מעל פני הים. בכפר חקלאות מפותחת הכוללת מטעי תאנים ואגוזי פיסטוק וכרמי ענבים, אך התוצרת הידועה של הכפר מתבססת על גידול זיתים והפקת שמן זית.

הכפר משקיף על נהר הליטאני ומבצר הבופור ממערב ועל הר החרמון ממזרח. בפאתי הכפר שכן מוצב גלגלית עד לנסיגת כוחות צה"ל במאי 2000.

היסטוריה
--------

### בתקופה העות'מאנית

חוקר ארץ ישראל הצרפתי ויקטור גרן בדיר מימאס בשנת 1870, וכתב כי במקום כ-1,000 תושבים, כולם נוצרים, רובם המוחלט מהזרם היווני אורתודוקסי, למעט כ-20 איש שדבקו שנים ספורות לפני כן בנצרות הפרוטסטנטית. הוא תיאר את הבוסתנים המכסים את שיפולי ההר, ובהם עצי תאנה, זית, תות וגפנים, המשגשגים בזכות מעיין איתן הנובע בתוך הכפר, וכן תיאר בית תפילה קטן, גם כן בשם 'דיר מימאס', שנבנה זמן קצר לפני ביקורו מתחת ליישוב, על שפת נהר הליטאני.

### במלחמת לבנון השנייה

במסמך של חזבאללה שנמצא בכפר פורטה תוכנית לחימה בצה"ל בתוך הכפר דיר מימאס, תוכנית זו כוללת, בין השאר, שימוש באזרחים כמגן אנושי והוכחה לכך שבכפר פעלה תשתית טרור של הארגון. כמו כן, לפי טענת ועדת הבדיקה של האו"ם במלחמת לבנון השנייה, הטמין צה"ל מוקשים בסביבת הכפר, לאחר ששני מומחים אירופאים לחומרי נפץ ורופא לבנוני נפצעו בעת שניסו לחלץ רועה צאן לבנוני שנקלע לשדה מוקשים לא מסומן. צה"ל טען בתגובה כי ייתכן שמדובר בשדה מוקשים ישן מתקופת שהות צה"ל בדרום לבנון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיר מימאס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ויקטור גרן, תרגום: חיים בן־עמרם, **תיאור גיאוגרפי, היסטורי וארכיאולוגי של ארץ ישראל**, כרך ז': הגליל (ב), ירושלים: יד יצחק בן־צבי, תשמ"ז, עמ' 36
2. ↑  חגי הוברמן, מלחמת לבנון – גרסת חזבאללה, באתר הצופה, 27 בספטמבר 2007
3. ↑  סוכנויות הידיעות, האו"ם: ישראל הטמינה מוקשים בלבנון במלחמה, באתר הארץ, 25 בנובמבר 2006
שגיאות פרמטריות בתבנית:מבנה   
פרמטרים [ מיקום ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

הגשר ומסגד אורטאקוי
**גֶּשֶׁר הַבּוֹסְפוֹרוּס** או **גֶּשֶׁר הַבּוֹסְפוֹרוּס הָרִאשׁוֹן** או באופן רשמי **גשר קדושי 15 ביולי** (בטורקית: **Boğaziçi Köprüsü** או **1. Boğaziçi Köprüsü** או **15 Temmuz Şehitler Köprüsü**) הוא גשר תלוי, המקשר בין הגדה האירופית של איסטנבול לגדה האסייתית, מעל מצר הבוספורוס.
הגשר מקשר בין אזור אורטאקוי (Ortaköy) בגדה האירופית, לבין אזור ביילרביי (Beylerbeyi) בגדה האסייתית.

נתונים
------

זהו גשר תלוי הנתמך על ידי שני מגדלים. אורכו 1,510 מטרים ורוחבו 39 מטרים.
המרחק בין שני המגדלים הוא 1,074 מטרים (12 בגודלו בעולם). גובה המגדלים מעל הכביש הוא 105 מטרים, וגובה הכביש מעל פני הים, 64 מטרים.

על הגשר שלושה מסלולי תנועה, מסלול חירום ומדרכה בכל כיוון. בארבע השנים הראשונות לקיומו של הגשר הורשו הולכי רגל לחצות אותו. כיום הדבר אסור - בשל ההתאבדויות הרבות שנעשו מן הגשר, וכן בגלל חשש מפיגוע טרור.

בשל עומסי התנועה המשתנים בשעות שונות (בבוקר, בעיקר תנועה מהצד האסייתי לאירופי, ובערב תנועה הפוכה), מוקצים המסלולים בהתאם לעומס התנועה. כאשר יש עומס תנועה, שוקע הגשר כ-90 ס"מ במרכזו עקב משקל כלי הרכב.  

מדי יום עוברות את הגשר 180,000 מכוניות. ב-29 בדצמבר 1997 חצה את הגשר הרכב המיליארד מאז הקמתו.

גשר הבוספורוס השני נמצא כ-5 ק"מ מצפון לגשר זה.

בניית הגשר
----------

ההחלטה על בניית הגשר התקבלה בשנת 1957 על ידי ראש ממשלת טורקיה אדנאן מנדרס. בשנת 1968 נבחרה לבנות את הגשר החברה הבריטית פרימן פוקס ושות' הגשר תוכנן על ידי האדריכל הבריטי גילברט רוברטס. הבנייה החלה בפברואר 1970 בטקס בו נכחו נשיא טורקיה ג'וודט סונאי וראש הממשלה סוליימאן דמירל. הבנייה בפועל בוצעה על ידי חברת הבנייה הטורקית אנקה, בשיתוף פעולה עם חברות בנייה אנגליות וגרמניות. עלות הקמת הגשר עמדה על כ-200 מיליון דולר.

בבנייה השתתפו 35 מהנדסים ו-400 פועלים, והיא הסתיימה ב-30 באוקטובר 1973 - יום לאחר יובל ייסוד טורקיה. הגשר נחנך על ידי נשיא טורקיה פהרי קורוטירק וראש הממשלה נעים טאלו. בגלל כמות האנשים הרבה, שניסתה לחצות את הגשר מיד לאחר בנייתו, החל הגשר לרעוד, וכוחות משטרה נאלצו לעצור את הקהל על מנת למנוע נזקים לגשר.

אגרה
----

גשר הבוספורוס הוא גשר אגרה. האגרה נגבית בצידו האסייתי של הגשר, רק עבור נסיעה מהצד האירופי לאסייתי. בשנת 1999 הותקנה על הגשר מערכת תשלום אגרה אלקטרונית ממוחשבת, המחייבת מכוניות העוברות את הגשר (במסלולים מסוימים) באופן אוטומטי על פי מספר הרישוי.

אירועים
-------

מדי שנה, בחודש אוקטובר, נערך באיסטנבול מרתון אירואסיה המתחיל בחלקה האסייתי של איסטנבול, חוצה את הגשר ומסתיים בחלק האירופי של איסטנבול.

ראו גם
------

* גשר פתיה סולטאן מהמט
* מרמריי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גשר הבוספורוס** בוויקישיתוף
* פרטים על מבנה הגשר

הערות שוליים
------------

1. ↑  שם זה ניתן לו לו לאחר ניסיון ההפיכה הצבאית שהתרחש בטורקיה ב-15 ביולי 2016.
2. ↑  Freeman Fox & Partners, Structurae (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 236106779
* WorldCat (עם VIAF): 236106779

 |
סר **ליונל ארתור לינדזי** (באנגלית: **Lionel Arthur Lindsay**‏; 17 באוקטובר 1874 – 22 במאי 1961) היה אמן אוסטרלי.

ביוגרפיה
--------

תצלום משפחתי: ד"ר לינדזי מחזיק את ג'יין הקטנה, מאחור עומד נורמן עם ג'ק וריי. צילום ליונל לינדזי, 1900
לינדזי נולד בעיירה קריקטוויק הוויקטוריאנית, למשפחה יצירתית - הוא היה אחיהם של האמן נורמן לינדזי והאמן והמבקר דריל לינדזי ושל האמנים הבלתי ידועים יחסית רובי לינדזי ופרסי לינדזי. ליונל הפך לעוזר לתלמידים במצפה הכוכבים במלבורן (1889–1892) ולאחר מכן למד בבית הספר הגלריה הלאומית במלבורן ובסטודיו של ג'ורג' קואטס.

לינדזי לימד את עצמו ליטוגרפיה בשנות ה-90 של המאה ה-19 בזמן שהיה סטודנט, לפני נסיעתו הראשונה לספרד ולאנגליה. בשובו לאוסטרליה התיישב בסידני כאמן עצמאי ועיתונאי, ותרם למגזין "הבולטין", ולעיתונים נוספים.

הוא התחתן עם ז'אן, אחותם של האחים האמנים ממשפחת דייסון (טד דייסון, ויליאם דייסון ואמברוז דייסון), ואילו ויליאם התחתן עם אחותו של ליונל - רובי.

קריירה
------

ליונל לינדזי דיוקן של תומאס וילאמס, תחריט, 1931
לינדזי היה בידידות עם ארנסט מופיט ופרסם ספר על אמנותו (1899). בשנת 1907 ערך תערוכת תחריטים מצליחה ביותר בסידני עם "חברת האמנים".

בשני העשורים לאחר מכן, הוא היה פעיל ב"חברת האמנים" ובשנת 1921, כאשר הוקמה אגודת הציירים האוסטרלית, לינדזי היה הנשיא הראשון שלה.

הוא החל להציג בלונדון בשנת 1923 והציג את התערוכה המצליחה ביותר שלו באותה תקופה בקולנאגי. גלריות קולנאגי והמבקר הרולד רייט הובילו את הפרסום של עבודתו בבריטניה והבטיחו את המוניטין כיוצר בריטי חשוב בצבעי מים.

בין הנושאים המרכזיים ביצירתו ניתן למנות את "סידני הישנה", דיוקנאות של אוסטרלים בולטים, נופים רומנטיים של ספרד והתרבות הערבית, סדרה של יצירות בהשראה קלאסית וציפורים ובעלי חיים.

לינדזי הפך לנאמן של הגלריה לאמנות של ניו סאות' ויילס וקיבל תואר אביר על שירותיו באמנות האוסטרלית בשנת 1941.

בשנת 1942 פרסם לינדזי את Addled Art, מתקפה על המודרניזם באמנות. אולם דעותיה של לינדזי על המודרניזם לא תאמו בצורה ברורה את העדפותיו באמנות: כך לדוגמה, לינדזי תמך בויליאם דובל במהלך המשפט על דיוקנו זוכה פרס ארצ'יבלד של "ג'ושוע סמית".

לינדזי נפטר במלבורן ב-22 במאי 1961. האוטוביוגרפיה שלו, "קומדיה של החיים", פורסמה לאחר מותו.

מורשת
-----

הגלריה והספרייה לאמנות על שם ליונל לינדזי, בטאוומבה, קווינסלנד, מחזיקים בספרים נדירים, כתבי יד ומפות, ולמעלה מ-400 יצירות אמנות של בני משפחת לינדזי וציירים אוסטרלים משמעותיים אחרים, בהם פרדריק מק'קבין, ארתור סטריטון, טום רוברטס ורופרט באני. הספרייה והגלריה הוקמו על ידי הפילנתרופ המקומי ביל בולטון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ליונל לינדזי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Will DYSON dead". Recorder. South Australia. 24 January 1938. p. 1
2. ↑  "Archived copy", web.archive.org, ‏2005-07-04
3. ↑  Sir Lionel Lindsay - Repose Pheasant and Wisteria, www.artoftheprint.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007405388705171
* AAG: 2143
* ADB: lindsay-sir-lionel-arthur-7756
* AGSA: 6166
* BNE: XX4798591
* BnF: cb14909698n (data)
* GND: 118977148
* ICCU: UBOV246756
* ISNI: 0000 0001 1601 9150
* LCCN: n82274697
* NKC: xx0211439
* NLA: 36512316
* NTA: 073520195
* PIC: 25306
* RKD: 450196
* SNAC: w632030p
* SUDOC: 187669899
* TePapa: 1375
* Trove: 1264948
* ULAN: 500027177
* VcBA: 495/358426
* VIAF: 18021893
* WorldCat: lccn-n82274697

 |
**הבחירות המקדימות ביש עתיד** בשנת **2024** הן הבחירות המקדימות הראשונות במפלגת יש עתיד.

רקע
---

מאז הוקמה מפלגת יש עתיד בשנת 2012 לא נערכו בה בחירות מקדימות.
בספטמבר 2020 קרא חבר הכנסת עפר שלח לקיום בחירות במפלגה, בהם ירוץ מול יו"ר המפלגה, יאיר לפיד. לאחר סירובו של לפיד פרש שלח מהמפלגה.

ב-4 בינואר 2022 הודיעה המפלגה על קיום בחירות מקדימות בוועידת המפלגה הראשונה. איש לא הגיש מועמדות מלבד יו"ר המפלגה יאיר לפיד והוא הוכרז כזוכה.

בינואר 2024 הודיעה המפלגה על בחירות מקדימות שיערכו עד ל-31 במרץ 2024.

הבחירות
-------

בבחירות ב-2024 רשאים להצביע 723 חברי הועידה. יאיר לפיד ורם בן ברק הגישו מועמדות.

הבחירות הן ממוחשבות, ונערכות בוועידת המפלגה במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב.

יאיר לפיד ניצח ברוב דחוק של 308 קולות אל מול 279 הקולות שקיבל רם בן ברק.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  הבחירות לראשות יש עתיד יתקיימו בחודש מרץ הקרוב, באתר ישראל היום
2. ↑  עפר שלח ללפיד: יש לקיים פריימריז פתוחים ביש עתיד כבר בחודש דצמבר, באתר וואלה!‏, 5 בספטמבר 2020
3. ↑  עפר שלח פורש מיש עתיד ומקים מפלגה חדשה, באתר ynet, 24 בדצמבר 2020
4. ↑  הבחירות המקדימות ביש עתיד: לפיד נבחר שוב ליו"ר - כי איש לא התמודד נגדו
5. ↑  המועמדים לתפקיד יו"ר המפלגה, באתר יש עתיד
6. ↑  תקנון בחירות לתפקיד יו"ר מפלגת יש עתיד - מרץ 2024, באתר יש עתיד
7. ↑  מאיר תורג'מן ומורן אזולאי, מבוכה ללפיד: ניצח בפריימריז ביש עתיד ברוב דחוק בלבד, באתר ynet, ‏28 במרץ 2024
סמלו
האפיפיור **לאו האחד עשר** (בלטינית: **Leo XI**; ‏2 ביוני 1535 - 27 באפריל 1605), כיהן מ-1 באפריל 1605 ועד מותו, והיה בין האפיפיורים עם תקופת הכהונה הקצרה ביותר.

ביוגרפיה
--------

נולד ב-2 ביוני 1535 כאלסנדרו אוטביאנו דה מדיצ'י לבית מדיצ'י בפירנצה, שהשתייכה לדוכסות פירנצה, שהייתה בשליטת משפחתו. הוריו היו פרנצ'סקה סביאטי ואוטאביאנו דה מדיצ'י, שהיה אחיינו של האפיפיור לאו העשירי. אביו של אלסנדרו נפטר כשהוא היה ילד, והוא למד בביתו של כומר דומיניקני, וינצ'נצו ארקולנו.

אלסנדרו רצה לפנות ללימודי כמורה, אולם אמו התנגדה לרעיון, בשל היותו הזכר היחיד במשפחה, ובשל כך שלחה אותו לבית הדוכס הגדול של טוסקנה, שם הוסמך כאביר מסדר סן סטפנו. מאוחר יותר, בשנת 1560 הוא נסע לרומא, שם הוא התחיל ידידות שנמשכה לאורך כל חייו עם פיליפ נרי. אמו של אלסנדרו נפטרה בשנת 1566, ולאחר מכן הוא המשיך בלימודי הדת, וב-22 ביולי 1567 הוא הוסמך ככומר.

אלסנדרו שימש כשגרירו של האפיפיור פיוס החמישי בפירנצה מ-1569 עד 1584. בשנת 1573 התמנה על ידי האפיפיור גרגוריוס השלושה עשר לבישוף פיסטויה, ובשנת 1574 הוא מונה לארכיבישוף פירנצה.

בשנת 1583 הוא מונה לקרדינל על ידי האפיפיור סיקסטוס החמישי, ובשנת 1596 הוא נשלח על ידי האפיפיור קלמנס השמיני לצרפת - לחצרה של מארי דה מדיצ'י, שם שהה עד לשנת 1598.

ב-14 במרץ 1605, אחד-עשר יום לאחר מותו של קלמנס השמיני, החלה הקונקלווה לבחירתו של האפיפיור החדש. בין המועמדים הבולטים לאפיפיורות היו ההיסטוריון צ'זארה בארוניוס והישועי המפורסם רוברטו בלרמינו. אולם, פייטרו אלדוברנדיני, מנהיג המפלגה האיטלקית בקרב הקרדינלים, הצטרף לקרדינלים הצרפתיים והביא לבחירתו של אלסנדרו, כנגד המשאלה המפורשת של פליפה השלישי, מלך ספרד. נאמר כי אנרי הרביעי, מלך צרפת אמר כי הוא השקיע 300,000 דוקטים בקידום המועמדות של אלסנדרו.

ב-1 באפריל 1605 נבחר הקרדינל אלסנדרו דה מדיצ'י כאפיפיור, והוא בחר להיקרא **לאו האחד עשר**, לכבוד דודו האפיפיור לאו העשירי. ב-10 באפריל הוכתר אלסנדרו לאפיפיור על ידי הפרוטודאקון, הקרדינל פרנצ'סקו ספורצה, וב-17 באפריל הוא עבר להתגורר בבזיליקת יוחנן הקדוש. כתוצאה מהטקס נחלש לאו האחד עשר והצטנן, וב-27 באפריל הוא מת. לאו האחד עשר כונה פאפא לאמפו ("אפיפיור הברק"), מכיוון שהאפיפיורות שלו הייתה כל כך קצרה.

ראו גם
------

* בית מדיצ'י

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לאו האחד עשר** בוויקישיתוף
* ערך באנציקלופדיה הקתולית (באנגלית)
* לאו האחד עשר באנציקלופדיה בריטניקה
* לאו האחד עשר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* לאו האחד עשר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**קלמנס השמיני** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**פאולוס החמישי** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007275092805171
* BNE: XX1142107
* BnF: cb11682743p (data)
* CANTIC: a10566636
* GND: 118779516
* ICCU: BVEV093495
* ISNI: 0000 0001 2030 0201
* LCCN: n85196665
* NKC: mzk2005318225
* NLP: a0000003254012
* NTA: 085998117
* SNAC: w6v718gz
* SUDOC: 073668583
* ULAN: 500354045
* VcBA: 495/15768
* VIAF: 86864912
* WorldCat: lccn-n85196665

 |
**מוריה אסרף וולברג** (נולדה ב-25 במרץ 1998) היא עיתונאית ישראלית, הכתבת המדינית בחדשות 13.

ביוגרפיה
--------

נולדה וגדלה בתל מונד. למדה באולפנת צביה בהרצליה ובתקופת לימודיה שם, שידרה בתוכנית הנוער ברשת א'. היא בוגרת מדרשת לינדנבאום. ב-2017 סיימה את קורס הכתבים של גלי צה"ל החלה לשרת בגלי צה"ל ככתבת משפט.

לאחר שחרורה מצה"ל, מונתה לשמש ככתבת מדינית בגלי צה"ל.

ב-8 במאי 2022 הצטרפה לדסק המדיני-פוליטי של חדשות 13 ככתבת מדינית.

אסרף-וולברג היא סטודנטית לתואר ראשון במדעי המדינה והיסטוריה באוניברסיטת תל אביב. 

נשואה לנחום וולברג, דוברו של שר המשפטים, יריב לוין. מתגוררת ברמת גן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוריה אסרף וולברג** בוויקישיתוף
* מוריה אסרף וולברג, ברשת החברתית פייסבוק
* מוריה אסרף וולברג, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* מוריה אסרף וולברג, ברשת החברתית אינסטגרם
* מוריה אסרף וולברג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* יהונתן קליין, קרן מלמד–מרגלית, ‏הטובים לתקשורת: מוריה אסרף-וולברג ונחום וולברג, בעיתון מקור ראשון, 26 ביולי 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  יהונתן גוטליב, מוריה אסרף וולברג מצטרפת לחדשות 13, באתר ערוץ 7, 8 במאי 2022
**מיכאל (מיקי) קיסרי (קיסלר)** (נולד ב-1 ביוני 1950) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, שירת בצה"ל בחיל הים כמפקד שייטת הצוללות. והיה המפקד הראשון של מערך בניית הצוללות מסדרת דולפין בגרמניה.

ביוגרפיה
--------

נולד ב-1950 להורים ניצולי השואה שעלו מצ'כיה עם הקמת המדינה. הוריו הגיעו למעברת נווה דוד בחיפה והתיישבו בכפר יחזקאל. לאחר שנולד עברו ההורים לקיבוץ דגניה א' שם השתלבו עם ותיקי היישוב.

כשהיה באמצע כיתה ה' עזבו את הקיבוץ ועברו לחיפה, לשכונת הכרמל הצרפתי. הוא למד בבית הספר "רמות" ברמת שאול. בכיתה ט' עבר ללמוד בבית הספר לקציני ים עכו, במגמת מכונאות ימית. התגייס לצה"ל ב־1968, המשיך לקורס חובלים בחיל הים למגמת השיט, למסלול הפיקוד בחיל הים. בסיום הקורס, שנמשך שנתיים וחצי, הצטרף לשייטת הצוללות ובמסגרתה פיקד על פלגת הדבורים בבסיס חיפה, שהייתה אחראית על הביטחון בגזרת צפון המדינה ומניעת חדירות פעילות חבלנית מהים.

במלחמת יום הכיפורים הצטרף לדבורים במפרץ סואץ, ובהמשך כסגן מפקד הבסיס שהוקם בא-טור ונועד לשמור על נתיבי שיט חופשיים במפרץ.

בשנת 1975 נסע עם משפחתו לאנגליה להביא את הצוללת אח"י גל שנועדה להחליף את דור הצוללות הישן של חיל הים.

במלחמת לבנון הראשונה שימש כמפקד צוללת שעגנה קרוב לקו החוף של לבנון ומשם טיווחה בחשאי את חיל האוויר וחיל הים לתקיפת מטרות של אש"ף וסוריה. הוא אף חשף סוללת טילי קרקע־אוויר, האיום המרכזי על חופש הטיס הישראלי, שהסורים הצליחו להסתיר מגיחות הצילום של חיל האוויר.

אחרי הפיקוד על אח"י גל יצא ללימודים באוניברסיטת בר-אילן ועבר לגור בראשון לציון במשך שנתיים. עם סיום הלימודים חזר לגור בקריית ביאליק כדי להיות קרוב לבסיס חיפה, שם שימש מפקד ספינת הטילים "מולדת". אחרי שנתיים עבר להתגורר בכפר סבא. ביוני 1983 מונה למפקד שייטת הצוללות וכיהן בתפקיד עד יולי 1987.

בקיץ שנת 1987 יצא שוב ללימודים, לתואר שני באוניברסיטת בר-אילן. אז גם הצטרף לפרויקט המגורים ברעות, אליה עבר בשנת 1991.

אחרי הלימודים הושאל לתעשייה האווירית למשך שלוש שנים ומשם יצא עם משפחתו לגרמניה, לנהל את פרויקט בניית הצוללות מסדרת דולפין, והתגורר בהמבורג עד לסיום הבנייה של אח"י דולפין ואח"י תקומה.

בשנת 1996, אחרי השקת הצוללת הראשונה "דולפין", חזר לישראל, לבית ברעות.

שנה לאחר מכן השתחרר מצה"ל והתמנה למנהל בית הספר להנדסאים של אוניברסיטת תל אביב. במילואים הצטרף לצוות החיפושים של הצוללת "דקר".

נשוי לרבקה (לבית ברסלר) אב לבת ובן ומתגורר במודיעין-מכבים-רעות.

קישורים חיצוניים
----------------

* מיכאל קיסרי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* אין לי ארץ אחרת – מיקי קיסרי, באתר "הקשר הרב דורי"
* אהרון לפידות, כדי להגן על ישראל צריך שש צוללות, באתר ישראל היום, 25 בנובמבר 2016
* אתר למנויים בלבד רונן ברגמן, "צריך ועדת חקירה על הצוללות והספינות, אבל שתבדוק בחרדת קודש", באתר "ידיעות אחרונות", 20 באוגוסט 2020
* מיקי קיסרי מספר צוללן 573 דברים בשם אומרם, באתר יוטיוב
* יוצאי חיל הים במחאה להקמת ועדת חקירה בעניין פרשת הצוללות, בערוץ ynet של אתר יוטיוב, 20 באוגוסט 2020

  


| מפקדי שייטת הצוללות  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| יוסף דרור • הדר קמחי • אברהם דרור • גדעון רז • ישראל לשם • גדעון רז • דורון עמיר • שאול חורב • מיכאל קיסרי • חיים כפיר-קופרט • ניר מאור • דוד לוריא • אורי דיסטניק • יובל צור • אייל בן-ציון • יהונתן ורט • עמית פרבר • עודד גור לביא • גיל אגינסקי-פרץ • ד' |

 |
**אברם פדורוביץ' יופה** (ברוסית: **Абра́м Фёдорович Ио́ффе**;‏ 29 באוקטובר 1880 - 14 באוקטובר 1960) היה פיזיקאי יהודי רוסי סובייטי, יליד אוקראינה.
יופה חקר תחומים רבים, בהם: אלקטרומגנטיות, רדיולוגיה, גבישים ותכונותיהם הפוטו-אלקטריות, והיה הכוח המניע בהקמת מעבדות מחקר בנושאי רדיואקטיביות, מוליכות על ופיזיקה גרעינית בברית המועצות. מעבדות רבות מהן הפכו ברבות הזמן למכוני מחקר עצמאיים. עם תלמידיו נמנו אלכסנדר אלכסנדרוב, פיוטר קאפיצה, איגור קורצ'טוב, יעקב פרנקל, ניקולאי סמיונוב, לב ארצימוביץ' ואחרים.

קורות חיים
----------

יופה נולד למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני בעיירה רומני באימפריה הרוסית, (כיום במחוז סומי, אוקראינה). ב-1902 סיים את לימודיו במכון לטכנולוגיה בסנקט פטרבורג ועבר לעבוד כעוזרו של וילהלם רנטגן במעבדתו במינכן במשך כשנתיים. ב-1905 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת מינכן. יופה טען שראה שני שמות (אלברט איינשטיין ומילבה מאריץ') חתומים על ארבעת המאמרים המפורסמים שהוגשו לפרסום ב-1905, "שנת הפלאות", לשנתון הפיזיקה. עדות זו שימשה את הטוענים כי איינשטיין עבד על המאמרים ביחד עם אשתו, למרות שרוב היסטוריוני המדע שוללים זאת.

מ-1906 עבד יופה במכון הפוליטכני של סנקט פטרבורג, שם התמנה לפרופסור. ב-1911 המיר דתו לנצרות לותרנית ונישא לאישה לא יהודייה. ב-1913 קיבל תואר מגיסטר לפילוסופיה ושנתיים לאחר מכן דוקטור לפיזיקה. כעבור שנתיים היה לראש מחלקה שצמחה, מאוחר יותר, להיות המכון הפיזיקו-טכני ע"ש יופה.

יופה סירב להוביל את פרויקט פצצת האטום הסובייטית בטענה שהוא מבוגר מדי. הוא הודיע שהוא סומך על חניכו קורצ'טוב, וב-1942 מינה אותו לראש המעבדה התרמו-גרעינית הראשונה בברית המועצות. באקלים האנטישמי ששרר בתקופת הסטליניזם של ראשית שנות החמישים סולק יופה מתפקידו כמנהל המכון וממועצת המנהלים שלו, למרות שלהלכה כבר לא היה יהודי.

בשנת 1961 עוטר, לאחר מותו, בפרס לנין - הפרס הגבוה ביותר בברית המועצות.

עצמים על שמו
------------

* מכתש יופה על הירח קרוי על שמו
* המכון הפיזיקו-טכני על שם יופה בסנקט פטרבורג
* אנית חקר הקטבים הרוסית "אקדמיק יופה" קרויה על שמו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אברם יופה** בוויקישיתוף

* אברם יופה, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* ביוגרפיה מוערת של יופה, אתר Alsos (אנגלית)
* פטנט שרשם בשנת 1931 כולל שרטוטים (אורכב 08.01.2020 בארכיון Wayback Machine)
* אברם יופה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* אברהם יפה (1880-1960), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007275533905171
* BnF: cb136240480 (data)
* CiNii: DA0485542X
* GND: 118892185
* ISNI: 0000 0000 8089 3582
* LCCN: n81052731
* MGP: 189215
* NDL: 00522861
* NKC: mzk2004241423
* NLA: 36196999
* NLP: a0000002835357
* NTA: 070582610
* SNAC: w6j110st
* SUDOC: 070142858
* Trove: 1227544
* VIAF: 10024694
* WorldCat: lccn-n81052731

 |
**כריש ראש-שור מצויץ** (שם מדעי: *Heterodontus galeatus*) הוא מין של דג סחוס מסדרת ההטרודונטאים החי במימי מזרח אוסטרליה. 

אורכו של הכריש 1.2-1.5 מ' והוא בעל צבע כתום-חום עם גבות מוגבהות מעל העיניים שצבעם כהה והן עוזרות להבדיל איתו ממיני כרישים אחרים. הוא בעל ראש גדול וסנפירים דמויי-גפיים העוזרים לו להלך על קרקעית הים. יש לו 2 סנפירים גביים ו3 זוגות סנפירי-גפיים והזנב צר וקטן. פיו של הכריש מורכב משיניים בולטות העוזרות לו לגרד החוצה יצורים קטנים מהסלעים וה בולטות החוצה מפיו. במראו דומה כרי זה לכריש מפרץ ג'קסון החי באותו אזור. למעשה כריש הוא אחד מטורפי הביצים העיקריים של כריש מפרץ ג'קסון .

הכריש חי סביב שוניות אלמוגים, כרי אצות ועשבי ים סביב חופי אוסטרליה ונצפה עד לצפון טסמניה. הכריש פעיל בלילות אז הוא צד חסרי חוליות, לרבות קיפודי ים שונים ודגים קטנים. הוא מרסק את הטרף עם מלתעותיו הכבדות המוזרות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריש ראש-שור מצויץ** בוויקישיתוף
* כריש ראש-שור מצויץ, באתר ITIS (באנגלית)
* כריש ראש-שור מצויץ, באתר NCBI (באנגלית)
* כריש ראש-שור מצויץ, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* כריש ראש-שור מצויץ, באתר FishBase (באנגלית)
* כריש ראש-שור מצויץ, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  כריש ראש-שור מצויץ באתר הרשימה האדומה של IUCN

כריש ראש-שור מצויץ אוכל ביצים של כריש מפרץ ג'קסון.
ליקוק.
טיגריס מלקק את כפתו
ליקוק גלידה מגביע
**ליקוק** היא פעולה במסגרתה מעביר אדם או בעל חיים את לשונו על פני משטח כלשהו, לרוב תוך שהוא משאיר רוק על אותו משטח. לליקוק מטרות שונות בהם - טעימת המשטח. בעלי חיים מלקקים את עצמם למטרות רחצה וטיפוח ואף שותים בדרך זו.

ליקוק בא גם לעיתים בשם "לקלוק", אשר זוהי פעולה שמתקשרת לרוב אל גייז בשם "חיים" ו"אליה".

אצל בעלי חיים
-------------

בעלי חיים מלקקים את עצמם לצורכי ניקיון וטיפוח. ביונקים בעלי פרווה, המרקם של לשון היונק מאפשרת ליונק לנקות את הפרווה שלו, לשחרר קשרים בשער הפרווה. כמו כן, יונקים נוהגים ללקק את ולדותיהם מיד לאחר הלידה, במטרה לנקות את מי השפיר. בנוסף ליקוק הולדות מביא להפעלת מערכת הנשימה והעיכול של הולד.

חתולים מלקקים את עצמם על מנת לקרר את גופם - הרוק המצטבר על הפרווה מתאדה ובכך מקרר את הגוף (בדומה לתפקיד הזעה אצל בני אדם).

השממית מנקה את עינייה באמצעות ליקוקן.

בעלי חיים רבים מלקקים משטחים רטובים לצורכי שתיה. באמצעות הליקוק מכניסים בעלי החיים מים לתוך פיהם.

בעלי חיים רבים (ובהם בקר וסוסים) מלקקים אבנים על מנת לקבל מינרלים נחוצים החסרים במזונם.

הלמורים משתמשים בליקוק לצורכי תקשורת חברתית, וכך גם אצל השימפנזות.

אצל בני אדם
-----------

ביחס לבעלי חיים אחרים, התועלת של בני אדם בליקוק מועטה ביותר. הלשון של בני האדם קצרה באופן יחסי ואינה גמישה, ולכן לא ניתן להשתמש בליקוק לצורכי שתייה או לניקיון (אף שבעת העתיקה היו שניקו את כלי האוכל שלהם באמצעות ליקוק בלבד, בעת החדשה דבר זה נחשב לא היגייני).

בלוטות הזיעה של בני האדם מייתרות את הצורך בליקוק לצורכי קירור.

בני אדם משתמשים בליקוק לצורך טעימת מזון, ומספר סוגי מזון עוצבו כדי להיאכל באופן זה, כגון שלגונים וסוגי סוכריות קשות (בעיקר סוכריות על מקל)

בני אדם משתמשים בליקוק להרטבת משטחים כמו בולי דואר ומעטפות להפעלת הדבק המשמש להדבקתם או לסגירתן. כמו כן קיים נוהג ללקק את האצבע ובאמצעותה להעביר דפים בספרים, וכן ללקק קצהו של חוט על מנת להקל על הכנסתו לקוף המחט.

בנוסף, לליקוק תפקיד משמעותי במין אוראלי. ליקוק של הפות נקרא קונילינגוס בעוד ליקוק של פי הטבעת נקרא אנאלינגוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ליקוק** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  התנהגות למורים
2. ↑  התנהגות שימפנזות
**החזית האסלאמית** (בערבית: **الجبهة الإسلامية**; תעתיק מדויק: אל-ג'בהה אל-אסלאמיה) הייתה קבוצת מורדים אסלאמיסטים מרכזית במהלך מלחמת האזרחים בסוריה. הקבוצה הכריזה על הקמתה ב-22 בנובמבר 2013 תוך מיזוג 7 קבוצות מורדים סונים אסלאמיסטים המזוהים עם תנועת האחים המוסלמים בסוריה ועם הזרם הסלאפי, לרבות חטיבת המאוחדים (ליוואא א-תווחיד), אל-פאוג' אל-אוול, אחראר א-שאם, צבא האסלאם (ג'יש אל-אסלאם), חטיבת הסער הצפונית, חטיבת הדת (ליוואא אל-חק) ואנסאר א-שאם. החזית האסלאמית החליפה ברית קודמת בשם חזית האסלאם בסוריה, אשר התקיימה בין 2012 לדצמבר 2013, אז התאחדה עם "החזית האסלאמית לשחרור סוריה" (בה היו חברים סוקור א-שאם וליוואא א-תווחיד) והפכה ל"חזית האסלאמית". קבוצת חמושים נוספת בשם החזית האסלאמית הכורדית התמזגה עם אחראר א-שאם סמוך להקמת ברית החזית האסלאמית. 

מתחים פנימיים בקואליציה זו גרמו להתפוררותה במהלך 2015, בעיקר כאשר כוח מרכזי בברית החזית אסלאמית - תנועת אחראר א-שאם הסלפית - הפכה לחלק ממפקדת צבא הכיבוש הג'יהאדיסטי (שהונהג בידי ג'בהת א-נוסרה). ארגון אסלאמיסטי גדול בשם סוקור א-שאם התאחד עם אחראר א-שאם במרץ 2015. 

החזית האסלאמית קיבלה תמיכה רשמית מהממלכה הסעודית, והיוותה את אחד הכוחות העיקריים באופוזוציה הסורית במהלך פעילותה. למרות שהחזית האסלאמית לא הוכרה כחלק מהקואליציה הסורית הלאומית (המזוהה עם חילוניים ואסלאמיסטים מתונים), היו ניסיונות להכרה הדדית עם המועצה הלאומית של סוריה, אשר מזוהה עם האחים המוסלמים. המועצה הלאומית הייתה אמורה להפוך לחלק מהקואליציה הלאומית, אך המיזוג התעכב עקב חילוקי דעות אידאולוגיים. החזית האסלאמית הייתה מתואמת עם הצבא הסורי החופשי במסגרת המפקדה העליונה של הקואליציה הלאומית הסורית.

ראו גם
------

* המועצה הלאומית של סוריה

קישורים חיצוניים
----------------

* החזית האסלאמית, ברשת החברתית פייסבוק
* החזית האסלאמית, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

הערות שוליים
------------

1. ↑  (הקישור אינו פעיל, 4 במאי 2018)עליית"החזית האיסלמית" היא אסון לסוריה, באתר "אל-מוניטור"
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 


**מומנטום דמוגרפי** או **מומנטום ביולוגי** הוא תופעה דמוגרפית שבה באוכלוסייה מסוימת, למרות ששיעור הפריון יורד בחדות (נשים יולדות בממוצע פחות ילדים), יש עלייה בכמות הלידות הכוללת באוכלוסיה, בגלל התפלגות הגיל הצעיר של האוכלוסיה, ומכאן שהריבוי הטבעי ממשיך לעלות. הדמוגרף הקנדי נתן קיפיץ הסביר כי "התופעה מתרחשת מכיוון שתקופה של פוריות גבוהה הביאה לשיעור גבוה של נשים בגילאי הפוריות, ואלה מבטיחות שיעורי ילודה גולמיים גבוהים הרבה אחרי שהשיעורים הספציפיים לגיל ירדו."

תהליך התיעוש ומודרניזציה שעובר העולם מאז המהפכה התעשייתית כולל גם השפעות חברתיות ודמוגרפיות. בכל אוכלוסייה שעוברת תהליך מודרניזציה ניתן להבחין בתהליך של תמורה דמוגרפית: בשלב הראשון יורד שיעור התמותה ותוחלת החיים עולה. בשלב זה האוכלוסייה גדלה בקצב מהיר. בשלב השני, שיעור הפריון (מספר הילדים הממוצע לאישה) יורד, אך שיעורי הילודה נשארים גבוהים משיעורי התמותה. בתקופת המעבר בין השלבים, הרכב האוכלוסייה הוא צעיר, והילדים והנוער מהווים אחוז ניכר ממנה. כאשר מגיעים הילדים לגיל הפריון האוכלוסייה עדיין גדלה. במילים אחרות, הרכב האוכלוסייה מפצה על הירידה בשיעור הפריון, משום שלמרות שאישה יולדת פחות ילדים יש יותר ויותר נשים שנכנסות למעגל הפריון כך ששיעור הילודה הכולל נשמר.

ככל שהאוכלוסייה צעירה יותר כך המומנטום יימשך שנים רבות יותר. רק בשלב השלישי נצפית ירידה בשיעור הריבוי הטבעי. בסופו של דבר, כאשר המומנטום מסתיים, האוכלוסייה עתידה להתייצב, ואף, כפי שקורה במדינות אירופאיות מסוימות, לעמוד על מאזן שלילי, בו יותר אנשים נפטרים מאלו שנולדים.

המומנטום הדמוגרפי בישראל
------------------------

בישראל מושג המומנטום הדמוגרפי מתקשר בעיקר לערביי ישראל. במאה ה-21 ערביי ישראל הגיעו לשלב השני שבו שיעור הפריון יורד, אך מבנה הגילים מתאים לאוכלוסייה צעירה: 40% מהאוכלוסייה הערבית בישראל נמצאת מתחת לגיל 18 (2009). לפיכך, צפוי שיעור הילודה הכולל של ערביי ישראל להישמר ויכול אף לגדול גם אם לא מתחשבים כלל בשיעור הפריון של אישה ערבייה בישראל.

המומנטום הדמוגרפי באירופה
-------------------------

ברבות ממדינות אירופה מתרחש תהליך דמוגרפי של מומנטום דמוגרפי שלילי, כלומר מבנה הגילים באוכלוסייה מתאים לאוכלוסייה זקנה ולכן גם אם שיעור הפריון של אישה יגדל האוכלוסייה תמשיך לקטון כי אין מספיק נשים בגיל הפריון. במקרים כגון אלו, בשל המחסור באזרחים בגיל היצרנות, נוטות מדינות רבות לעודד הגירה חיצונית לשם איוש התפקידים הדורשים צעירים למילואם.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Vincent Paul, Potentiel d’accroissement d’une population, **Journal de la Société de Statistique de Paris, 1re Série, Janvier–Février** 86(1–2), 1945, עמ' 16–39
2. ↑  N. Keyfitz, On the momentum of population growth, **Demography** 8, 1971-02, עמ' 71–80
3. ↑  תמורות באוכלוסייה ובחברה של המזרח התיכון, ע.8 באתר משרד החינוך.