recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**קבר החייל האלמוני של מלחמת המהפכה** (באנגלית: **Tomb of the Unknown Revolutionary War Soldier**) הוא אנדרטה הניצבת בכיכר וושינגטון, פארק ציבורי בעיר פילדלפיה, במדינת פנסילבניה שבארצות הברית. היא הוקמה לכבוד החללים האמריקאים של מלחמת העצמאות של ארצות הברית. היא נחנכה בשנת 1957.

האנדרטה וכיכר וושינגטון הן חלק מפארק העצמאות ההיסטורי הלאומי בפילדלפיה. בכיכר נתגלו קברי אחים של חללי מלחמת העצמאות האמריקאית שמספר הנקברים בהם איננו ידוע, כמו גם זהותם (אמריקאים או בריטים). שרידיו של אחד מהם הוטמנו מתחת לאנדרטה. 

האנדרטה היא כותל אבן שלפניו ניצב פסל ארד של מצביא מלחמת העצמאות והנשיא הראשון של ארצות הברית ג'ורג' וושינגטון. לפני הפסל מוצבת ברחבה להבת אש תמיד המוקפת בגדר שרשרת. בראש כותל האנדרטה חרות המשפט הבא: **חירות היא אור שעבורו מתו גברים רבים בחשיכה**. משמאל לפסל נחרתה הקדשה לחללים האלמונים שנקברו בכיכר. מימינו נחרתה מובאה מתוך נאום הפרידה של וושינגטון שאותו נשא לקראת תום כהונתו כנשיא.

מתכנן האנדרטה היה ג'י. אדווין ברומבה (G. Edwin Brumbaugh). פסלו של וושינגטון הוא העתק של פסל מאת ז'אן-אנטואן הודון (Jean-Antoine Houdon).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קבר החייל האלמוני של מלחמת המהפכה** בוויקישיתוף
* על האנדרטה, באתר USHistory
* קבר החייל האלמוני של מלחמת המהפכה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
**איריס** הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1968 בבימויו, כתיבתו והפקתו של דוד גרינברג, עם גדעון שמר, שמוליק קראוס, ברכה נאמן וליאורה רמון בתפקידים הראשיים.

נמנה עם הסרטים הבודדים בהם שיחקה חנה רובינא.

תקציר העלילה
------------

יואל נאמן (גדעון שמר) הוא עיתונאי בן 40 שנמצא במשבר. הוא עומד להתגרש מאשתו שולה (ברכה נאמן) וחושב להתפטר מעבודתו בעיתון ומהעורך מישורי (ניסן יתיר) ולהוציא לאור ספר שירים של אביו המנוח.

אמו האלמנה (חנה רובינא) מנהלת בית אבות קטן ומצפה שיואל ושולה יעניקו לה נכד. הם רוצים להסתיר ממנה את העובדה שהם מתגרשים.

יורם (שמוליק קראוס) הוא עיתונאי וחבר קרוב של יואל. הם עובדים באותו עיתון והעורך מישורי (ניסן יתיר) מנסה לסכסך ביניהם. בתחילת הסרט מתואר טקס הגירושים של יואל ושולה כשיורם והמדפיס חיימק'ה (יעקב בודו) משמשים כעדים לפני בית המשפט הרבני.

יורם מעודד את חברו, מכניס אותו למסיבות שתייה של החברה הבוהמית ומנסה להכיר לו בחורות ביניהן את חברתו קארין (מנדי רייס-דייוויס) אך יואל לא מוצא עניין. הוא גר כעת בדירת גג עלובה וכשהוא חוזר לביתו בלילה הוא פוגש באיריס (ליאורה רמון), נערה כבת 16 כשהיא קוראת את "ז'אן קריסטוף" של רומן רולן. היא מוצאת חן בעיניו והם מתיידדים ומסיירים ברחבי תל אביב ביום חורף סוער.

שולה לא יכולה להמשיך לשקר לאמו של יואל המצפה ממנה לנכד ומודיעה לה כי לא יהיה שום נכד, כי הם מתגרשים. האם נתקפת בהלם ומאושפזת בבית חולים מבלי יכולת לדבר ולתקשר. יורם המסוכסך עם יואל מוסר לו פרטים לא נעימים על "עברה" של איריס. יואל הנרגש מחפש את איריס ומוצא אותה בסירה בחוף הירקון. הוא כופה עצמו עליה אך מתברר לו שכל מה שאמר יורם הוא שקר והוא רץ אליו כדי לסיים את החשבון איתו.

שחקנים
------

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
| גדעון שמר | יואל |
| ברכה נאמן | שולה |
| ליאורה רמון | איריס |
| שמוליק קראוס | יורם |
| מנדי רייס-דייוויס | קארין |
| יעקב בודו | חיימק'ה |
| חנה רובינא | האם |
| ניסן יתיר | מישורי |

הפקה
----

הסרט צולם בתל אביב בשחור-לבן ויש בו תיאור של הטיילת, נחל הירקון ושאר מקומות בתל אביב כפי שהיו אז ביום חורפי גשום וסוער. זה סרטו העלילתי היחיד של גרינברג שחדל לביים סרטים עלילתיים בעקבות הביקורות הקשות שקיבל בסרט זה.

הסרט יצא זמן קצר לאחר מלחמת ששת הימים ושיקף את המציאות הפוסט-הרואית של חיי הבוהמה שחרגה מגבולות הקולנוע הלאומי-ציוני שהיה נפוץ אז. הסרט נחשב לשערורייתי אז, וגם היום, בכך שהציג רומן בין גבר בן 40 לנערה בת 16. דוד גרינברג שאב השראה לדמותם של יואל וחברו יורם מחייו האישיים שלו עצמו ומסיפור חייו של ידידו איקא ישראלי. דמותה של איריס רומז לקשרים האישיים שהיו לשניהם עם האמנית דפנה ערוד

בסרט יש גם תצוגת בגדים מסוף שנות ה-60 שאותם עיצב לסרט גדעון אוברזון.

בית האבות בסרט צולם בבתי טובקין, מתחם שכונה סגורה בגבול שכונת מרכז בעלי מלאכה ומתחם בתי שפירא. במקום שכן באותה תקופה בית אבות.

נעימת הסרט שהולחנה על ידי דוד קריבושי ובוצעה על ידי הזמרת אלכסנדרה הייתה באותו הזמן להיט.

קישורים חיצוניים
----------------

* "איריס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "איריס", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "איריס", באתר אידיבי
* "איריס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* נעימת הסרט איריס בביצוע אלכסנדרה, באתר יוטיוב
* איתי יעקב, מקפה כסית ועד מנדי'ס: כך נראתה הבוהמה התל אביבית בסיקסטיז, באתר Xnet‏, 21 ביולי 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  גליון #1618 - 4 בספטמבר 1968 | ארכיון העולם הזה, באתר thisworld.online
2. ↑  דני רכט, בתי טובקין (מושב זקנים), באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
**קונסטהאוס גראץ** (גרמנית: Kunsthaus Graz) הוא מוזיאון לאמנות מודרנית בעיר גראץ שבאוסטריה, הידוע גם בשל צורתו הארכיטקטונית הבלתי שגרתית של המבנה שבו הוא שוכן.

היסטוריה
--------

המוזיאון נבנה על שפת הנהר מורה החוצה את העיר. הוא הוקם לקראת שנת 2003, שבה שימשה גראץ כבירת התרבות של אירופה, ונחנך באותה שנה, כיוזמה משותפת של עיריית גראץ ומדינת שטיריה שבה היא שוכנת.

מתכנני המבנה - פיטר קוק וקולין פורנייה - תכננו אותו ברוח ארכיטקטורת הבלוב והעניקו לו צורה כשל יצור אורגני, המצופה בלוחות אקריליים כחולים. 930 נורות פלואורסצנט טבעתיות כחולות המופעלות על ידי מחשב (בסגנון BIX Media) משולבות בקיר החיצוני של הבניין ומשמשות להעלאת מיצגי אור אמנותיים. המבנה בולט מאוד בסביבתו על רקע אדריכלות הבארוק המסורתית של הבניינים שסביבו. הוא זכה לכינוי "החייזר הידידותי" והפך לאחד מסמלי העיר.

המוזיאון מתרכז בהעלאת ואירוח תערוכות אודות אמנות מודרנית רב-תחומית משנת 1960 ואילך. אין לו אוסף מוצגים קבוע משל עצמו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קונסטהאוס גראץ** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קונסטהאוס גראץ

הערות שוליים
------------

1. ↑  מקור: אתר המוזיאון.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007604680405171
* CiNii: DA15436291
* GND: 10068866-4
* ISNI: 0000 0001 2231 5677
* LCCN: no2003104298
* MusicBrainz: 81403abb-c8c5-49ac-bc19-1fa3e77b2731
* VIAF: 156902960
* WorldCat: lccn-no2003104298

 |
קולנוע רמה לפני הריסתו, ספטמבר 2010
מגדל המגורים החדש המחליף את קולנוע רמה, דצמבר 2018
**קולנוע רמה** שהיה בית הקולנוע השני ברמת גן נחנך ב-28 במאי 1938 בפינת רחובות ביאליק וז'בוטינסקי ברמת גן. המבנה שימש כבית קולנוע, אולם כנסים ציבורי ותיאטרון לתושבי רמת גן ותושבי הכפרים הערביים בסביבה.

היסטוריה
--------

הקמת בית הקולנוע נחשבה כאחד הפרויקטים החשובים באותה תקופה, אירוע הפתיחה נערך במעמד מושל המחוז הבריטי, רוברט קרוסבי, והשתתפה בו התזמורת הסימפונית הארץ ישראלית שלימים הפכה להתזמורת הפילהרמונית הישראלית. המייסדים והמנהלים היו יוסף רייזיס ובנו נחום רייזיס, אליהם חבר כשותף יצחק הירש אזולאי-שיין, בעל חברת התחבורה "קדימה" (אחת מארבע החברות שמוזגו ל"אגד"). 

שטח המבנה היה 1,178 מ"ר והכיל 1,000 מושבים. תכנון המבנה הוטל בתחילה על אדריכל גרמני, אך לאחר שזה עזב את הארץ הוטל התכנון על המהנדס ישראל מיכאלי. סגנון הבניה היה בינלאומי כפי שנהוג היה באותה תקופה עם השפעות אר דקו.

בשנים 1947-1945 נהג בית הקולנוע להקרין בכל יום חמישי סרטים ערביים ובעיקר מצריים, שמשכו מאות מתושבי הכפרים הערביים בסביבה. 

בצמוד לקולנוע פעל בהצלחה רבה "קפה רמה" שהיה ידוע מאוד באותה תקופה ושימש כמקום מפגש מרכזי בו נהגו רבים לבקר.[דרוש מקור]

בשנות השבעים והשמונים פעלה בבנין בקומה הראשונה גם קהילה דתית רפורמית בשם "אמת וענווה". [דרוש מקור]

בשנת 1981 העביר לשם אברהם דשא פשנל את פעילות "התיאטרון העממי" שבהנהלתו.[דרוש מקור]

בית הקולנוע סיים את פעילותו ב-1982 עקב בעיות ניהוליות וכלכליות.

ב-2010 רכשה חברת מגדלים בבעלות קרן בן דויד וחני הורביץ את המבנה ב-70 מיליון ש"ח כדי לבנות במקומו מגדל בן 23 קומות אשר מכונה "פרויקט רמה טאוור". מאחר שהמבנה הוגדר כמבנה לשימור חזית בית הקולנוע שומרה.

ב-2017 נחנך מגדל המגורים במקומו של בית הקולנוע.

בתרבות
------

בתקליט המתיחות של יהודה ברקן, "אכלת אותה", הוא מטלפן לקולנוע רמה על מנת למסור מברק לשחקנית ג'ולי אנדרוז המככבת בסרט צלילי המוסיקה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קולנוע רמה** בוויקישיתוף
* שי פאוזנר, כך מוכרים היסטוריה: על העיוורון של עיריית רמת גן, באתר כלכליסט, 19 במאי 2011
* אולם רמה בר"ג – משכנו הקבוע של התיאטרון העממי, באתר עיתונות היסטורית, ידיעה במעריב, ‏22.1.1981

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורי חודי, מגדל בן 23 קומות במקום קולנוע רמה ברמת גן, באתר כלכליסט, 13 בינואר 2010

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2023087888
* WorldCat (עם LCCN): no2023-087888

 |
"**אנשי הגשם**" הוא פזמון עברי שנכתב על ידי רחל שפירא והולחן על ידי נחום היימן.

השיר נכתב בשנות ה-60, עוד לפני כתיבת השיר מה אברך, אך התפרסם בשנת 1984, כאשר הולחן כחלק מפרויקט של "שירי ארץ ישראל" על ידי המלחין נחום היימן. היימן חזר לארץ לאחר למעלה מעשור, אותו בילה בלונדון. הוא אסף שורה של זמרים צעירים: משה דץ, מאיר בנאי, חני ליבנה וליזה לנג, הקים עבורם את הלהקה שנקראה "להקת חופים", ובנה עבורם רפרטואר המורכב מקלאסיקות עבר שלו, יחד עם שירים חדשים שהלחין במיוחד למופע ולתקליט. בין השירים הוא בחר את השיר "אנשי הגשם" שלא היה מולחן עד אז.

השיר ידוע במסתורין שבו. ראשית, מושא השיר, מי שאליה מופנה השיר. ייתכן שהדובר פונה לאישה, אך ייתכן גם שלמדינה, וכן הלאה.

שנית, גיבורי השיר, שהם "אנשי הגשם". יש הנחות רבות בדבר זהותם, ויש רמזים שונים לכאן ולכאן. השיר הפך למושא לתאוריות שונות לגבי משמעויותיו הנסתרות. יש המפרשים את אנשי הגשם כדימוי לאנשי המוסד, הנחבאים אל הכלים. יש שקשרו בין הסרט למסדר אנשי הגשם אך לא ברור שהמסדר אכן קיים לפני השיר, או קם בעקבותיו. אחרים מפרשים זאת כדימוי להורים, ויש המפרטים יותר כי מדובר בהורים שיש להם ילדים עם צרכים מיוחדים (לכאורה כפראפרזה לסרט איש הגשם, אף על פי שהשיר פורסם לפני הסרט), או בהורים בקיבוצים, שילדיהם לנו בלינה משותפת והקשר ההורי עמם היה מוגבל. יש המפרשים את אנשי הגשם אף כחקלאים בקיבוץ. גישות אחרות רואות ב"אנשי הגשם", על פי רמזים בשיר, עובדים סוציאליים המסייעים ברגעי מצוקה, או אנשי חברא קדישא המסייעים במקרים של פטירת אדם אהוב, ועוד.

בראיונות שונים עם המשוררת רחל שפירא, שחיברה את מילות השיר, היא לא פתרה את התעלומה. באחד הראיונות עמה, בו נשאלה במפורש על משמעות השיר, אמרה:

> 
> "מתי אני אספר את זה? כשייפתר הסכסוך הישראלי פלסטיני.   
> 
> זה נורא מעניין מה שקרה עם השיר הזה. קודם היה טקסט והוא היה אצלי שנים, כמעט הכי הרבה שנים שאיזה שיר נמצא במגירה, אבל ראו אותו כל מיני מלחינים ויש לו הרבה מאוד מנגינות וביצועים של מה שקוראים "מיטב זמרי ישראל" באיזה קלטות כאלה במגירה נסתרת אצלי בבית.   
> 
> ... עד שהוא הגיע לנחצ'ה (נחום היימן), ונחצ'ה הלחין אותו בהלחנה מאד ידידותית. השיר יש בו כנראה משהו אפל שאולי חלק מהמבצעים נרתעו ממנו. המעבד היה אריק רודיך. אני חושבת שמה שהפך את השיר הזה ללהיט זה העיבוד שלו. הוא ניסה לחקות ולהדגים את כל נקישות הגשם.   
> 
> אבל זה לא שיר על גשם, זאת לא תחזית מזג האוויר, זה גשם אחר לגמרי... "
> 
> 
> 
> — ריאיון של ליאת רגב עם המשוררת רחל שפירא, כאן - רשת ב', 1.08.2020
>

קישורים חיצוניים
----------------

* מילות השיר אנשי הגשם בפרויקט בן יהודה
* רות קולמן, ניתוח השיר "אנשי הגשם", הסיפרייה הציבורית דימונה
* ליאת רגב, ריאיון עם המשוררת רחל שפירא, לרגל יום הולדתה ה-75, כאן - רשת ב', 1.08.2020
* אנשי הגשם, באוסף המוזיקה הישראלית

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנשי הגשם – פירוש השיר, הטור "מילים מלים"
2. ↑  דליה אודהליה רוס, ‏תעלומת 'אנשי הגשם' של רחל שפירא | נפתרה החידה?, באתר "סרוגים", 13 באפריל 2022
חזית הקתדרלה
**קתדרלת סלוודור דה אווילה** (בספרדית: Catedral del Salvador de Ávila) היא קתדרלה באווילה שבקסטיליה הישנה בספרד. הקתדרלה נחשבת לאחת הקתדרלות הגותיות הראשונות בספרד.

מבנה
----

הקתדרלה תוכננה כקתדרלה-מבצר כאשר האפסיס שלה משמש כצריח בחומות העיר. היא מוקפת במספר בתים מפוארים, מעין ארמונות קטנים, החשובים שבהם הם: ארמון הערב, ארמון המלך הפעוט, ארמון הואלדרבאנוס, שהיו אחראים להגנת *Puerta de los Leales* ("שער הנאמנים") שידוע גם כ-*La Puerta del Peso de la Harina* ("שער דרך הקמח").

הקתדרלה, כאמור, בנויה בסגנון גותי ונחשבת לקתדרלה הגותית הראשונה בספרד. היא מכילה קווי דמיון לבזיליקת סן-דני שבפריז, הכנסייה הגותית הראשונה.

היסטוריה
--------

ההיסטוריונים אינם יודעים מתי החלה בניית הקתדרלה, כאשר ישנן שתי תאוריות בנושא. הראשונה טוענת שאלוואר גרסיה החל את בנייתה ב-1091 בתוך השרידים של כנסיית המושיע שנהרסה עקב מתקפות המוסלמים ושהמלך אלפונסו השישי, מלך קסטיליה גייס את הכסף הדרוש לבנייתה. היסטוריונים אחרים טוענים שהיא פרי עבודתו של המאסטרו פרושל ונבנתה במהלך המאה ה-12, בזמן אכלוסה מחדש של קסטיליה הישנה שהונהג בידי ריימונד מבורגונדי.

חלקים מהמאה ה-13 בקתדרלה כוללים את הקומות הראשונות של המגדלים והספינות המשניות. מהמאה ה-14 נכללים הקומות השניות של המגדלים, הקלויסטר, הקמרונות והתמיכות הדואות. הקתדרלה הושלמה במאה ה-15. ב-1475 נוסף לקתדרלה שעון מכני מאת חואן גואס.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קתדרלת סלוודור דה אווילה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת סלוודור דה אווילה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987011257524405171
* BNE: XX97531
* BnF: cb12546274p (data)
* CANTIC: a11206068
* GND: 4576260-0
* ISNI: 0000 0001 2163 1408
* LCCN: n81133961
* NKC: kn20050510010
* SUDOC: 125273312
* VIAF: 135549752
* WorldCat: lccn-n81133961

 |
**שוק לֶדנהול** (אנגלית: Leadenhall Market) הוא שוק מזון מקורה, הממוקם בסיטי של לונדון, בעיר לונדון באנגליה.

כיום, רוב מוכרי מוצרי המזון עזבו את השוק, והשוק המשופץ מהווה מרכז קניות, ואטרקציה תיירותית, בשל הגג המעוטר של השוק, ורצפת האבן שלו. מבנה השוק הוא אתה היסטורי מוכרז מאז שנת 1972.

היסטוריה
--------

השוק ממוקם במקום בו היה, בתקופת לונדון הרומית הפורום של העיר. השוק החל להתפתח באמצע המאה ה-14, כשוק מזון של הסיטי של לונדון, ונקרא על שם בית אחוזה בעל גג עופרת (lead) שעמד בקרבת מקום.

מבנה השוק הנוכחי תוכנן בשנת 1881 על ידי האדריכל סר הוראס ג'ונס (אשר תכנן גם את שוק בילינגסגייט ואת שוק סמית'פילד). מבנה יפהפה זה הוא גורם עיקרי בהיות השוק אתר תיירות. בין השנים 1990–1991 שופץ מבנה השוק.

במבנה השוק צולמו מספר סצנות בסדרת סרטי הארי פוטר, על פיהם ממוקם השוק בסמוך לסמטת דיאגון. כמו כן צולמו במבנה סצנות מהסרטים "Tinker Tailor Soldier Spy" (המבוסס על הספר החפרפרת מאת ג'ון לה קארה), "Love Aaj Kal" ו-"The Imaginarium of Doctor Parnassus", וכן כרקע לוידאו קליפ של להקת אירייז'ר "Love to Hate You".

* חזית השוק בשנת 1881 מתוך מגזין אילוסטריטד לונדון ניוזחזית השוק בשנת 1881 מתוך מגזין אילוסטריטד לונדון ניוז
* פנים השוק בשנת 1881 מתוך מגזין אילוסטריטד לונדון ניוזפנים השוק בשנת 1881 מתוך מגזין אילוסטריטד לונדון ניוז
* הכניסה המערבית של השוקהכניסה המערבית של השוק
* תקרת המבנהתקרת המבנה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שוק לדנהול** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של שוק לדנהול
* שוק לדנהול, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* אתר רשמי (כחלק מאתר תאגיד העיר לונדון) (אורכב 22.12.2011 בארכיון Wayback Machine)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר מסוג Grade II\* ברשימת האתרים ההיסטוריים של לונדון

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל לונדון** |
**שחרור** (באנגלית: **Liberation**) היא אנדרטה לזכר קורבנות השואה, הניצבת בג'רזי סיטי שבמדינת ניו ג'רזי. האנדרטה נוצרה על ידי הפסל נתן רפופורט.

מבנה
----

האנדרטה היא פסל ארד של חייל אמריקני, הנושא בזרועותיו ניצול של מחנה ריכוז נאצי. עיצובה מיועד להזכיר את חלקו של הצבא האמריקני בשחרור מחנות הריכוז הגרמניים ואת היות ארצות הברית מקום מפלט עבור רבים מניצולי השואה.

גובה הפסל הוא כ-4.5 מטרים ומשקלו כשתי טונות. הוא ניצב בחלקו הדרומי של פארק החירות של מדינת ניו ג'רזי, לחוף מפרץ ניו יורק. אתר האנדרטה נמצא כקילומטר מצפון-מערב לפסל החירות וכקילומטר וחצי מדרום-מערב לאליס איילנד (אתר מוזיאון ההגירה האמריקני), באופן שמיקומי השלושה יוצרים צורת משולש. הקרבה בין שלושת האתרים נועדה לייצג משמעות סמלית. 

הקמת האנדרטה הוזמנה על ידי מדינת ניו ג'רזי, בתמיכתה של קבוצת ארגוני ותיקי מלחמה. האנדרטה נחנכה ב-30 במאי 1985. 

משרד ההגנה של ארצות הברית בחר בצילום האנדרטה להיות עיטור השער של חוברת הדרכה מטעמו לציון ימי הזיכרון לקורבנות השואה, הנערכים בארצות הברית מדי אביב.

ראו גם
------

* אנדרטת ניו אינגלנד לשואה
* אנדרטת אורגון לשואה
* אנדרטת השואה (סן פרנסיסקו)

קישורים חיצוניים
----------------

* האנדרטה באתר פארק החירות של מדינת ניו ג'רזי (כולל תמונות)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ג'יימס א. יאנג, "בין זיכרון לאנדרטה", בתוך: ש. אבני (עורך), **משואה: קובץ שנתי לתודעת השואה והגבורה** , ט"ו: עמ' 137, תל אביב: אפריל 1987.
עופר ניסים מתקלט בפורום ביום העצמאות בשנת 2009
**מועדון הפורום** הוא מועדון לילה בבאר שבע.

המועדון ממוקם באזור התעשייה "קריית יהודית" בדרום העיר באר שבע ומורכב מארבעה אולמות: האולם המרכזי, פקטור דאנס בר, גלריה חדשה ופקטור קיץ. לכל אולם עיצוב ייחודי המשרה, יחד עם המוזיקה שמשתנה מאולם לאולם, אווירה שונה. המועדון עצמו עוצב על ידי גדי הלפרין.

מעבר למועדון עצמו, מחזיקה חברת פורום באר שבע גם עסקים נוספים, כמו שלטי חוצות להשכרה.

היסטוריה
--------

המועדון הוקם על ידי האחים יוסי ורועי שוורץ ונחנך רשמית ב-14 בנובמבר 1988. נחשב למועדון הלילה המוביל בדרום ונבחר לא פעם על ידי דירוגים שונים לאחד מן המועדונים המובילים בישראל, ובשנות פעילותו התארחו בו זמרים ולהקות ישראליים מובילים, כאשר לא מעט אומנים בעלי זיקה למוזיקה אלקטרונית הגיעו להופיע במועדון גם מחוץ לארץ.

הפורום שהחל את דרכו כמועדון לילה בלבד, הפך עם השנים ל"קבוצת הפורום" המאגדת בתוכה חברות המתמחות בתחומים שונים ביניהם גינון, מסעדנות, ארגון אירועים, הפקת פסטיבלים, צעצועים ועוד. בין המקומות ניתן למנות את הבר הדו קומתי בשם "דראפט", ואת חברת השילוט חוצות "פורום ארט". "קבוצת הפורום"

בין האמנים שהופיעו בפורום באר שבע: שלום חנוך, שלמה ארצי, יהודה פוליקר, ריקי גל, מאיר בנאי, אביתר בנאי, משינה, אהוד בנאי, דני סנדרסון, גידי גוב, נתן גושן, מוש בן ארי, אביב גפן, התקווה 6, ברי סחרוף, היהודים, עברי לידר, הדג נחש, בלקן ביט בוקס ועומר אדם.

ב-12 במאי 2013 המועדון נסגר באופן זמני לצורך מעבר למתחם חדש ב"ישפרו סנטר" בבאר שבע ונפתח מחדש לאחר מספר חודשים. בהקמת המתחם החדש הושקעו יותר מ-15 מיליון ש"ח והוא המועדון הגדול ביותר בארץ המשתרע על פני 8 דונם.

### תקריות

* באפריל 2015 נסגר המועדון למשך חודש ימים, זאת בשל נפילת בליין על חיילת שבילתה במועדון ופציעתה, שבעקבות התנהלות המועדון, החיילת, דורון גנון, נותרה מרותקת לכיסא גלגלים ועם 100% נכות. בשנת 2019 משרד הביטחון תבע את המועדון בעלות של 16 מיליון שקל.

קישורים חיצוניים
----------------

* פורום באר שבע, ברשת החברתית פייסבוק
* אתר למנויים בלבד בר פלג, ה"פורום" בן 30, עוד יש לו חום גבוה, באתר הארץ, 20 ביוני 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  שירלי סיידלר, מועדון הפורום בבאר שבע נסגר בשל אירוע דקירה , באתר הארץ, 29 בנובמבר 2013
2. ↑  גלעד מורג, פציעת החיילת במועדון: תביעה בסך 16 מיליון ש"ח מ"הפורום" בב"ש, באתר ynet, 24 באוקטובר 2019
**קייקי פרננדס מלו** (נולד ב-12 בינואר 2004) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק כבלם באלבסטה מההליגה השנייה בספרד.

קריירה
------

קייקי גדל במערכת הנוער של סנטוס וחתם על חוזה מקצועני ראשון בקבוצה בדצמבר 2020 כשהיה בן 16. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפברואר 2021, ובמרץ 2021 הפך לשחקן הברזילאי הצעיר ביותר שכובש שער בגביע ליברטדורס.

ביולי 2022, חתם קייקי באלמריה הספרדית תמורת 7 מיליון אירו. באותו חודש ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד לריאל מדריד.

בינואר 2024 הושאל לאלבסטה מהליגה השנייה בספרד עד לסיום העונה.

נבחרת לאומית
------------

קייקי זומן לנבחרת עד גיל 15 ב-2019, ושיחק באליפות דרום אמריקה עד גיל 15 לשנת 2019 עבור הנבחרת כקפטן. הוא השתתף בשישה משחקים במהלך הטורניר עד שנבחרתו הניפה את הגביע.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Santos acerta venda de Kaiky para o Almería, da Espanha, globo
2. ↑  Santos acerta venda de Kaiky para o Almería, da Espanha, cbf

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"קייקי פרננדס"**.
**שער ספטימוס סוורוס** הוא שער ניצחון שיש לבן המצוי בקצה הצפון מזרחי של הפורום של העיר רומא. השער הוקם בשנת 204 להנציח את ניצחון הקיסר הרומי ספטימיוס סוורוס ובניו קרקלה וגטה על האימפריה הפרתית בקרבות שנערכו בין השנים 195 ו-202.

השער בעל שלוש הקשתות היה מוצב בעבר על בימה מוגבהת עשויה אבן טרוורטין, אליה הגיעו באמצעות גרם מדרגות. תקרת הקשת המרכזית של השער מעוטרת. גרם מדרגות במבנה השמאלי ביותר (הדרומי) של השער הוביל אל הגג, עליו הייתה מוצבת קוודריגה ובה פסלי הקיסר ושני בניו. את השער מעטרים תבליטים המתארים את הניצחון. שער זה היווה מודל לחיקוי בשערי הניצחון שנבנו בשנים מאוחרות יותר באירופה.

לאחר מותו של ספטימוס סוורוס משלו יחד בניו, עד שקרקלה רצח את גטה. בעקבות רצח זה הוסרו כל פסליו של גטה שהיו מוצבים במקומות ציבוריים לשם הכחדת זכרו. במסגרת זו הוסר פסלו של גטה מראש שער הניצחון ונמחקה דמותו מכל תבליטי השער.

בעקבות תהליכי סחף הלך וגבה מפלס ויה סאקרה, גרם המדרגות והבימה המוגבהת כוסו והדרך עברה מתחת לקשת השער. במהלך ימי הביניים, בשל השיטפונות שעברו באין מפריע דרך העמק, כוסתה מחציתו התחתונה של השער בסחופת והיא לא היייתה גלויה למבקרים במקום. כפי שניתן לראות מציורו של קאנאלטו משנת 1742, מרומי הקשתות הצידיות נמצאו בגובה פני הקרקע.

השער עצמו ניצל מהרס ומביזת השיש לשימוש משני בשל הפיכתו בראשית המאה ה-8 לחלק מכנסיית סרגיוס ובכחוס (אנ') שנהרסה במאה ה-16. חשיפת השער במלואו נעשתה בתחילת המאה ה-19 ביוזמת האפיפיור פיוס השביעי. בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 נערכו באתר פעולות שיקום נרחבות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שער ספטימיוס סוורוס** בוויקישיתוף
* גלריית תמונות של השער
* תיאור מפורט של השער
* מאמר על השער בספרו של פלאנטר "מילון טופוגרפי של רומא העתיקה"

  

שער ספטימיוס סוורוס בציור של קאנאלטו, 1742
מתבליטי השער

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7560600-8

 |
**בנים** הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית נונו. הוא יצא לאור ב-17 ביוני 2021, על ידי חברת התקליטים די-מיוזיק, כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלה, סטטוס. השיר נכתב על ידי נונו, שגם הפיקה אותו לצד עיליי אשדות. השיר צבר קרוב ל-800 אלף השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

וידאו קליפ
----------

הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-17 ביוני 2021, ביום צאת השיר. הוא בוים על ידי אדם גבאי. הקליפ מראה את נונו על רקע מסך ירוק שמראה סצינות פסטרוליות, ומצולמת ברחובות תל אביב. נכון יוני 2023 עומד מונה הצפיות של הקליפ על כ-788,000 צפיות באתר יוטיוב

ביקורת והתייחסות
----------------

השיר קיבל ביקורות אוהדות כוויראלי ומסקרן, עם קהל מאזינים אדוק שלא יכול להפסיק להאזין לשיר. הביקורת מתייחסת לכך שהשיר יוצא דופן, פורץ את השורה ביחס לסגנון המוזיקלי של שירי פופ אחרים מאותה תקופה, ומילים המושפעות מתרבות האינטרנט והרשתות החברתיות. 

> "קשה להבין למה דברים מוזרים וקרינג'ים כל כך מושכים אותנו, וספציפית ב"בנים" יש לא מעט כאלה: האינטונציה שלה בשירה; גוני הקול שהיא בוחרת לשנותף עומס אדיר של אוטו-טיון (שהקהל הישראלי לא התחבר אליו עדיין במאה אחוז); החרוזים שמרגישים די רנדומליים ("על סוס לא עליתי/יום כיפור חליתי/אניוויי זה יום עצוב מהתנ"ך גיליתי"); הלוק שלה והעריכה הביזארית של הקליפ. הכל בשיר הזה פשוט מוזר. אז למה כל כך עובד?
> 
> המילה בנים לא נבחרה במקרה, כמו בחלקים רבים מהשיר עצמו, היא משקפת את שיח הממים האינטרנטי, שכולל בהרבה מקרי אינפטיליות מכוונת. אפשר להסתכל על השיר הזה כסוג של קפסולת זמן שמייצגת את רוח התקופה, ואם כבר ממים, אז אשתמש לרגע בתבנית מוכרת: אני אספר לילדים שלי שזה מה ששלט בטיקטוק ב-2021."
> 
>

היסטוריית יציאות לאור
---------------------

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עולם | 18 ביולי 2022 | סטרימינג • הורדה דיגיטלית | D-Music |  |

הערות שוליים
------------

1. ↑  בנים - נונו - ספוטיפיי
2. ↑   נונו - בנים | Nunu - banim, סרטון בערוץ "nunu", באתר יוטיוב (אורך: 02:30)
3. ↑  דור מאיר מועלם, ‏נונו היא הדבר הכי מוזר ששמענו השנה - ואנחנו רוצים עוד, באתר ‏מאקו‏, 23 ביוני 2021
4. ↑  בנים - נונו - אפל מיוזיק

| נונו |
| --- |
| אלבומי אולפן | סטטוס |
| סינגלים | "בנים" ‏•‏‏ "אוהב לא אוהב" ‏•‏‏ "ליבינג דה דרים" ‏•‏‏ "גוליית 2" ‏•‏‏ "שוז" ‏•‏‏ "Cute Boy" ‏•‏‏ "סיוופלה" ‏•‏‏ "ראשון בבוקר" |
| שירים אחרים | "סוד" |
**מוזיאון הזכוכית** (באנגלית: **Museum of Glass**; ראשי תיבות: MOG) הוא מוזיאון המוקדש לאמנות הזכוכית וממוקם בטקומה שבמדינת וושינגטון. המוזיאון מתמקד באמנות עכשווית של זכוכית.

היסטוריה
--------

המוזיאון הוקם בטקומה בשל היותה עירו של אמן הזכוכית הנודע דייל צ'יהולי ונועד לספק סביבה דינמית ללמידה אודות אמנות הזכוכית, באמצעות חוויות, תערוכות ואוספי אמנות בתחום זה. המוזיאון עוצב על ידי האדריכל הקנדי ארתור אריקסון, ונפתח ביולי 2002. הוא הוקם סמוך לאוניברסיטת וושינגטון-טקומה, על נתיב המים תי-פוס (Thea Foss), והוא מחובר אל העיר באמצעות גשר מקורֶה מזכוכית, המקושט באלפי יצירות זכוכית של צ'יהולי.

המוזיאון כולל מבנה בצורת קונוס בגובה 27 מטר, בו מוצגים יצירות ניפוח זכוכית מגוונות, ובו מתארחות תערוכות מתחלפות של אמני זכוכית ידועים. כן כולל המוזיאון סדנה לעבודה בזכוכית, המזמינה אמני זכוכית ידועים וחדשים מכל העולם לעבוד בה וליצור בזכוכית במשך מספר ימים, כאשר המבקרים במוזיאון יכולים לצפות בהם במהלך עבודתם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיאון הזכוכית** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון הזכוכית (באנגלית)
* מוזיאון הזכוכית, ברשת החברתית פייסבוק

* מוזיאון הזכוכית, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* מוזיאון הזכוכית, ברשת החברתית אינסטגרם

* מוזיאון הזכוכית, סרטונים בערוץ היוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007605329205171
* LCCN: n2010002195
* NKC: kn20051007008
* VIAF: 215575148
* WorldCat: lccn-n2002012141

 |
*Ketupa zeylonensis*
**קֵטוּפָּה מצויה** (שם מדעי: ***Ketupa zeylonensis***) היא דורס לילה הנפוץ ברחבי איראן, הודו, פקיסטן, סרי לנקה, עיראק וטורקיה. הקטופה המצויה נמצאת בקרבת מקווי מים וניזונה בעיקר מדגים, מצפרדעים ומסרטני נחל, שאותם היא משיגה בסביבת נחלים זורמים. קריאת הקטופה נשמעת כ"הוּפהוּפהוּפ" חלשה או כ"הוּהוּהוּ" חלשה.

מאפיינים
--------

אורכה של הקטופה המצויה כ-55 סנטימטרים. במראה החיצוני שלה בולטות ה"אוזניים" הארוכות. גופה מכוסה בנוצות (למעט החלק התחתון של הרגליים), שעליהם פסים חומים-שחורים עדינים. נוצות החלקים העליונים הן חומות-אדומות, ונוצות החלקים התחתונים - חומות-צהבהבות. על אצבעות רגליה מצויים קשקשים עם בליטות חדות, המסייעים לה לתפוס טרף חלקלק כמו דגים. עיני הקטופה צהובות. ההבדלים בין הזוויגים אינם משמעותיים. הקטופה מטילה ביצה אחת או שתיים, לרוב בקניהן של עופות אחרים או בבקיעי סלעים. הדגירה היא בת 38 ימים, והצאצאים מסוגלים לעוף בגיל שבעה שבועות.

בישראל קיננו פרטים בודדים בלבד. בשנת 1863 צד הנרי בייקר טריסטראם (חוקר טבע שפעל בארץ) קטופה בנחל כזיב. מאז לא נראו יותר קטופות במערב הגליל. עוד חמש קטופות ניצודו בשנים 1879 - 1913 בצפון-מערב הכנרת. שני פרטים נוספים ניצודו באזור בשנים 1946 ו-1950, הקטופה האחרונה שתועדה בישראל נצפתה וצולמה ב-1975 באזור חמת-גדר. בשנות השבעים נמצאו צנפות שהכילו בעיקר שרידי דגים וסרטנים, בדרום הגולן, אך סקר בשנים 1983 - 1984 לא גילה אף קטופה מצויה או שרידים לפעילותה - ונראה שנעלמה מהאזור.

מיון
----

לקטופה מצויה ארבעה תת-מינים:

* *Bubo zeylonensis leschenaultii*
* *Bubo zeylonensis orientalis*
* *Bubo zeylonensis semenowi*
* *Bubo zeylonensis zeylonensis*

במקרא
-----

הקטופה המצויה אינה מוזכרת בשמה המוכר לנו היום בתנ"ך. אבל הרבה חוקרים סבורים שהקיפוד המוזכר בכמה מקומות בספרי הנביאים הוא הקטופה. יוצא מפה שהקטופה מופיע בספרי הנביאים בשלושה מקומות. בדרך כלל מתארים אותה כחיה המאכלסת מקומות שוממים וככל הנראה מסמלת חורבן:

* וְשַׂמְתִּ֛יהָ לְמוֹרַ֥שׁ קִפֹּ֖ד וְאַגְמֵי־מָ֑יִם וְטֵאטֵאתִ֙יהָ֙ בְּמַטְאֲטֵ֣א הַשְׁמֵ֔ד נְאֻ֖ם ה' צְבָאֽוֹת׃(ספר ישעיהו, פרק י"ד, פסוק כ"ג)
* וִירֵשׁוּהָ קָאַת וְקִפּוֹד, וְיַנְשׁוֹף וְעֹרֵב יִשְׁכְּנוּ-בָהּ; וְנָטָה עָלֶיהָ קַו-תֹהוּ, וְאַבְנֵי-בֹהוּ.(ספר ישעיהו, פרק ל"ד, פסוק י"א)
* וְרָבְצוּ בְתוֹכָהּ עֲדָרִים, כָּל-חַיְתוֹ-גוֹי--גַּם-קָאַת גַּם-קִפֹּד, בְּכַפְתֹּרֶיהָ יָלִינוּ; קוֹל יְשׁוֹרֵר בַּחַלּוֹן, חֹרֶב בַּסַּף, כִּי אַרְזָה, עֵרָה.(ספר צפניה, פרק ב', פסוק י"ד)

כמו כן בספר ישעיהו, פרק ל"ד, פסוק ט"ו מוזכר עוף בשם קיפוז, שגם הוא ככל הנראה הקטופה.
יש גם סבורים שהשלך המוזכר ברשימת העופות האסורים הוא קטופה

אחרים גורסים שמקור השם הוא בשפה המלאית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קטופה מצויה** בוויקישיתוף
* קטופה מצויה, באתר ITIS (באנגלית)
* קטופה מצויה, באתר NCBI (באנגלית)
* קטופה מצויה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* קטופה מצויה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* קטופה מצויה, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  קטופה מצויה באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  פרופסור יהודה פליקס, חי וצומח בתורה, תיאור בעלי החיים והצמחים שבתורה מאוירים על ידי כמאתיים תמונות וציורים, פרק קפד-קפוז, עמ' 77
3. ↑  למשל ישראל אהרוני ויהודה פליקס ראה בחומש ויקרא פירוש דעת מקרא י"א י"ז.
4. ↑  Ketupa - Wiktionary, en.wiktionary.org
**טורה אגבר** (בקטלאנית ובספרדית: **Torre Agbar** – "מגדל אגבר") הוא גורד שחקים במרכזה של ברצלונה בקטלוניה שבספרד. שמו של המגדל נגזר מראשי התיבות של שמה בספרדית של חברת המים המקומית (**Ag**uas de **Bar**celona; בקטלאנית - Aigües de Barcelona) שאת משרדיה הוא מאכלס, והוא ניצב בפלאסה דה לס גלוריאס קטלאנס (Plaça de les Glòries catalanes) בצפון מרכזה של העיר.

המבנה ועיצובו
-------------

טורה אגבר נישא לגובה של 144.4 מטר ובו 34 קומות וכן 4 קומות תת-קרקעיות. עם סיום בנייתו הוא היה לבניין השלישי בגובהו בעיר. שטח הבניין הוא 50,693 מ"ר, מהם משרדים בשטח של 30,000 מ"ר, מתקנים טכניים בשטח של 3,210 מ"ר, 8,132 מ"ר מיועדים לשירותים כולל אודיטוריום, ושטח של 9,132 מ"ר משמש לחניה. המבנה נחנך באופן רשמי על ידי מלך ספרד חואן קרלוס הראשון, ביום 9 בספטמבר 2005.

המגדל תוכנן על ידי משרד האדריכלים הצרפתי של ז'אן נובל בשיתוף עם המשרד המקומי, b720 פרמין ואסקז אדריכלים, וההשראה לעיצובו המיוחד באה מצוקי הר מונטסראט מערבית לברצלונה וממגדליה של כנסיית הסגרדה פמיליה בעיר. עוד ציין נובל כי למגדל ההולך וצר החל מהקומה ה-26 יש מאפיינים פאליים, בהשראתם הוקנו לו מספר כינויים עממיים, כדוגמת "הזין", "הפתילה" (el supositori - נר אנאלי), "הפגז" (l'obús) "הדילדו הענק" וכיוצא בזה. הוא גם דומה במקצת בצורתו ל"גרקין" של סר נורמן פוסטר בלונדון.

המגדל בנוי מבטון מזוין ומכוסה במעטפת אלומיניום וזכוכית בשטח של 16,000 מ"ר, שבה 4,500 חלונות ו-4,500 דיודות פולטות אור (LED) שכל אחת מהן מופעלת באופן עצמאי. דיודות אלה מאפשרות להאיר את המבנה בשעות החשיכה בדוגמאות שונות שהפכו לאחד ממאפייני קו הרקיע הלילי של העיר.

בשנת 2006, הבניין זכה בפרס הבין-לאומי לרבי-קומות.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **טורה אגבר** |

* אתר האינטרנט הרשמי של טורה אגבר
* Torre Agbar - מגדל גדול בברצלונה, מאת יוסי מטלון

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Torre Agbar in Barcelona, www.barcellona.shop (באנגלית בריטית)
2. ↑  10 Fantastic Facts About The Torre Gloriès, באתר ArtFacts
3. ↑  ראו למשל בקליפ לשיר Loca People של Sak Noel

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007287919605171
* GND: 7527581-8
* LCCN: sh2008003643
* VIAF: 245866680
* WorldCat: viaf-245866680

 |
פוסטר פרסומי של מוזיאון הכיבוש הסובייטי בטביליסי
**מוזיאון הכיבוש הסובייטי** (בגאורגית: **საბჭოთა ოკუპაციის მუზეუმი**) הוא מוזיאון להיסטוריה, בטביליסי בירת גאורגיה, המתעד את שבעת העשורים בהם שלטו הסובייטים בגאורגיה, בין השנים 1921-1991, ומוקדשים לקורבנות הדיכוי הסובייטי של אותה תקופה. המוזיאון נוסד ב-26 במאי 2006.

תצוגה
-----

המוזיאון ממוקם בשדרה הראשית של טביליסי, שדרות רוסתוולי, ומנוהל כחלק מהמוזיאון הלאומי הגאורגי. המוזיאון הוא השלישי מסוגו בכל רחבי המדינות הפוסט-סובייטיות, והקמתו הייתה, לפחות חלקית, בהשראת המוזיאונים הקודמים מסוגו שהוקמו בטאלין ובריגה. הפתיחה הרשמית של המוזיאון חלה ביום העצמאות הגאורגי, ב-26 במאי 2006. המימון הראשוני ניתן על ידי קרן נשיאותית, המפקחת על תקציב המוזיאון ישירות. שטח התצוגה הוא 700 מ"ר ומספר הפריטים המוצגים הוא מעל ל-3,000. 

המוזיאון מציג מסמכים ארכיוניים תמונות וקטעי ווידאו המתייחסים לתקופת הרפובליקה קצרת המועד של גאורגיה, בשנים 1918-1921, ועד לדיכוי הסובייטי בעצרת התמיכה בדמוקרטיה של שנת 1989 ועד להצהרת העצמאות הגאורגית בשנת 1991. מוצגים נוספים כוללים פרוטוקולים של חקירות דיסידנטים, צווי הוצאות להורג ותווי הגליה, תיקים אישיים של עצורים ואביזרי עצירים מתאי המעצר. כמו כן כולל המוזיאון את ארכיון הק.ג.ב. בגאורגיה וארכיון המפלגה הקומוניסטית בגאורגיה, ששרד לאחר שהוצא מגאורגיה עם התפוררות ברית המועצות. המאגר, שסופק על ידי ארגונים ציבוריים וצאצאי הדיסידנטים מאותה תקופה, כולל מסמכים וחומר ויזואלי. המוזיאון מוציא לאור אוספים תמטיים בקביעות ומזמין היסטוריונים כדי לעביר הרצאות לקהל הרחב על ההיסטוריה של גאורגיה במאה ה-20.

תגובות
------

הסימבוליזם והעיתוי של פתיחת המוזיאון הרגיז מספר פוליטיקאים ברוסיה, שגינתה את פתיחתו וכינתה אותו "תעמולה לאומנית מוחלטת". נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, התלונן בפני הנשיא הגאורגי, מיכאיל סאקשווילי, בעת פגישתם בסנקט פטרבורג ביוני 2006, כשהוא מצביע על כך שרבים ממנהיגי ברית המועצות, כמו יוסיף סטלין ולברנטי בריה, היו ממוצא גאורגי. על פי אחד מהמקורות הציע הנשיא הגאורגי בתגובה לפתוח במוסקבה "מוזאון הכיבוש הגאורגי". מכל מקום התגובה הרשמית הייתה כי פתיחת המוזיאון לא כוונה כנגד רוסיה של היום אלא כנגד השלטון הסובייטי. 

במרץ 2007, ביקר נשיא אוקראינה, ויקטור יושצ'נקו, שהציע באותו מעמד לפתוח מוזיאון דומה באוקראינה. בסוף מאי של אותה שנה נפתח מוזיאון הכיבוש הסובייטי בקייב.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מוזיאון הכיבוש הסובייטי בטביליסי** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון הכיבוש הסובייטי

הערות שוליים
------------

1. ↑  ‏מוזאון הכיבוש הסובייטי נפתח בטביליסי, באתר הרשמי של נשיא גאורגיה, 26.5.2006, (באנגלית)
2. ↑  גאורגיה: חגיגות יום העצמאות ופתיחת מוזאון הכיבוש הסובייטי, באתר www.regnum.ru, ‏26.5.2006, (באנגלית)
3. 1 2  ‏המוזיאון הלאומי הגיאורגי. מוזאון הכיבוש הסובייטי באתר המוזאונים של גאורגיה, (באנגלית)
4. 1 2  מליק קיילן, מצבת זיכרון לטרור, וול סטריט ז'ורנל, 4.9.2007, (באנגלית)
5. ↑  ‏יחסי רוסיה-גאורגיה בתקופת השפל של כל הזמנים, המוסד הבינלאומי למחקרים אסטרטגיים, 18.7.2006, (באנגלית)
6. ↑  ד. צנדזה, מוזיאון הכיבוש הסובייטי (1921-1991), ארכיב מנהלת משרד הפנים הגאורגי, תצוגה ויזואלית עם הסברים בגאורגית.
7. ↑  ‏המנהיג הגאורגי משבח את הקשרים עם אוקראינה, אופטימי לגבי ההצטרפות לנאטו, אתר משרד החוץ הגאורגי, 1.3.2007, (באנגלית)
8. ↑  ‏הנשיא יושצ'נקו מבקר במוזיאון הכיבוש הסובייטי בטביליסי, באתר www.nrcu.gov, (באנגלית)
בית פיטינגוף
**מוזיאון המשטרות הפוליטיות ברוסיה** (רוסית: Музей политической полиции России) הוא מוזיאון בעיר סנקט פטרבורג השוכן בפינת רחוב גורוחובאיה ושדרות האדמירל, ברחוב גורוחובאיה, בית מספר 2.

המבנה שימש בעבר כמטה האוכרנה ומשטרת סנקט פטרבורג עד שנת 1917 והמשיך לשמש כמטה המשטרה החשאית הרוסית (צ'קה) עד מרץ 1918 (שעברה בשנת 1931 אל הבית הגדול בליטייני).

היסטוריה
--------

המבנה נבנה בשנים 1788-1790 כאחוזה על ידי האדריכל ג'. קווארנגי עבור הברון פיטינגוף, מרופאיה של יקטרינה הגדולה. לאחר מותו נקנה הבניין על ידי העיר ב-1803 ושופץ על ידי האדריכל א.א. מיכאילוב. ב-1876 שופץ שוב, הפעם על ידי האדריכל ק.ק. אנדרסון.

מאז 1804 שימש הבניין את מינהלת העיר והמשטרה. בסוף שנת 1877 הועבר המבנה לידי מושל העיר דאז פיודור טרפוב שהוסיף למבנה קומה חמישית.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עיינו גם בפורטלים: |  | **פורטל סנקט פטרבורג** |  | **פורטל היסטוריה** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גורוחובאיה 2** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון המשטרות הפוליטיות ברוסיה (ברוסית)
מוזיאון הריגול בוושינגטון הבירה
**מוזיאון הריגול הבין-לאומי** (באנגלית: **International Spy Museum**) הוא מוזיאון בבעלות פרטית המוקדש לתחום הריגול וממוקם בוושינגטון, בירת ארצות הברית. הוא ממוקם בבניין Le Droit 1875 בשכונת הרובע פן בוושינגטון, מול בניין משרד רשם הפטנטים הישן.

הקמה
----

המוזיאון נבנה על ידי מילטון מלץ בעלות של כ-40 מיליון דולר ומשמש כארגון ללא מטרות רווח. מלץ ייסד את החברה Malrite ואת תאגיד המדיה הכולל את מוזיאון הריגול. לאחר פיגועי 11 בספטמבר טען מלץ שהציבור רוצה וראוי לקבל מידע נוסף על קהילת המודיעין. החברה של מלץ מימנה מחצית מעלות ההקמה של המוזיאון ועוד 20 מיליון דולר מומנו על ידי עיריית וושינגטון. המוזיאון הוא חלק מפרויקט עירוניות מתחדשת של רובע פן בוושינגטון, שהחל בשנת 1990 על ידי החברה לפיתוח של וושינגטון.

במוזיאון נמצאים יותר מ-600 פריטים בשטח של למעלה מ-20,000 רגל מרובע (1900 מ"ר). התערוכות מתייחסות להיסטוריה של הריגול ומרגלים בפועל, הן בעולם האמיתי והן בתרבות הפופולרית. במוזיאון תערוכות נרחבות על שיטות הריגול וחומרים מתקופת האימפריות היוונית והרומית, האימפריה הבריטית, מלחמת העצמאות האמריקנית, מלחמת האזרחים האמריקנית, שתי מלחמות העולם ושנות המלחמה הקרה. תחנות מבקרים אינטראקטיביות רבות נמצאות ברחבי שטחי התערוכות. בתחנה הסופית מוצג סרט בן 8 דקות, המתאר כיצד הטכנולוגיה המודרנית שינתה את פניה של הלוחמה בטרור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיאון הריגול הבין-לאומי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון הריגול הבין-לאומי (באנגלית)
* מוזיאון הריגול הבין-לאומי, ברשת החברתית פייסבוק

* מוזיאון הריגול הבין-לאומי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* מוזיאון הריגול הבין-לאומי, ברשת החברתית אינסטגרם

* מוזיאון הריגול הבין-לאומי, סרטונים בערוץ היוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0001 0045 502X
* LCCN: n2004008528
* SUDOC: 135193591
* VIAF: 149341356
* WorldCat: lccn-n2004008528

 |
האולם הראשי של המוזיאון ובו האונייה "ואסה" (מימין) ודגם משלה (משמאל)
**מוזיאון ואסה** (בשוודית: Vasamuseet) הוא מוזיאון ימי בסטוקהולם שבשוודיה. הוא מציג את "ואסה", אוניית מפרשים מלחמתית מן המאה ה-17, היחידה מסוגה הקיימת בימינו. האונייה טבעה בהפלגת הבכורה שלה ב-1628, ונמשתה מקרקעית הים ב-1961 כשהיא שלמה כמעט לחלוטין.

פעילות
------

המוזיאון, שנבנה באי דיורגורדן (Djurgården) מעל מבדוק ישן של הצי, נפתח רשמית ב-15 ביוני 1990, ועד שנת 2007 ביקרו בו (על פי נתוני המוזיאון) למעלה מ-25 מיליון איש. האונייה "ואסה" נמצאת באולם הראשי, המכיל גם תצוגת ממצאים ארכאולוגיים שונים מן האונייה ומשוודיה של המאה ה-17. לגוף האונייה ששרד הוסיפו את החלקים התחתיים של כל שלושת התרנים, מוט חרטום חדש, מעטה מפרשי סערה וחלקים מסוימים נוספים במקום אלה שאבדו או ניזוקו ללא תקנה. החלקים החדשים שנוספו לא נצבעו, כך שניתן להבחין בבירור בינם לבין חלקי העץ המקוריים שכהו לאחר שלוש-מאות שנים מתחת למים.

במוזיאון מוצגות גם ארבע אוניות מוזיאון צפות: שוברת הקרח "סנקט אריק" (Sankt Erik), שהושקה ב-1915, אוניית המגדלור "פינגרונדט" (Finngrundet) מ-1903, ספינת הטורפדו אה"מ ספיקה (HMS Spica) מ-1966, וסירת החילוץ ברנרד אינגלסון (Bernhard Ingelson) מ-1944.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיאון ואסה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון ואסה (בשוודית)
* מוזיאון ואסה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* מוזיאון ואסה, ברשת החברתית אינסטגרם

* מוזיאון ואסה, סרטונים בערוץ היוטיוב

מבנה המוזיאון בצידו המופנה לאי כפי שמשתקף בבריכה בחזית המוזיאון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 2013724
* GND: 5238421-4
* ISNI: 0000 0001 1534 3151
* LCCN: n92002961
* VIAF: 156078468
* WorldCat: lccn-n92002961

 |
**מוזיאון מונק** (בנורווגית: **Munch-museet**) הוא מוזיאון לאמנות באוסלו, נורווגיה המוקדש לחייו ויצירותיו של האמן הנורווגי אדוורד מונק.

פעילות
------

מוזיאון מונק ממוקם היה ממוקם בעבר ברובע טויין. באותה העת ההקמה של המוזיאון מומנה בחלקה מרווחים שהניבו בתי הקולנוע העירוניים באוסלו והוא פתח את שעריו בשנת 1963, לכבוד שנת המאה להולדתו של מונק. מבנה המוזיאון תוכנן על ידי האדריכלים הנורווגים אינאר מיקלבוסט וגונאר פונגר.

אוסף המוזיאון מורכב מיצירות של מונק, שאותן הוריש לעיריית אוסלו. לאורך השנים הורחב האוסף ביצירות נוספות מאת מונק שנתרמו על ידי אחותו אינגר מונק, וכן יצירות תרומות אחרות. במוזיאון אוסף קבוע של למעלה ממחצית מכלל ציוריו של האמן ולפחות עותק מכל הדפס שיצר. באוסף מעל ל-1,200 ציורים, 18,000 הדפסים, שישה פסלים, וכן 500 צלחות, 2,240 ספרים ופריטים שונים אחרים. המוזיאון מכיל גם אולם שבו מתקיימים קונצרטים.

לאורך השנים נשדדו עבודות מאוסף המוזיאון. בשנת 1998 נשדד הציור "ערפד" והושב אליו באותה השנה.

בשנת 2004 פרצו שני רעולי פנים חמושים למוזיאון לאור יום ולעיני מאות מבקרים גנבו את שתי היצירות המפורסמות ביותר של מונק "הצעקה" ו"מדונה". היצירות נפגמו באירוע, אך אותרו והושבו למוזיאון בשנת 2006.

בשנת 2008 קידמה עיריית אוסלו תחרות אדריכלים בינלאומית לתכנון בניין מוזיאון חדש באזור בירוויקה, במגרש סמוך לבית האופרה של אוסלו. בתחרות זכתה הצעת האדריכל הספרדי חואן הררוס, והבניין החדש נפתח לציבור באוקטובר 2021.

גלריה
-----

* הצעקה כפי שמוצגת במוזיאוןהצעקה כפי שמוצגת במוזיאון
* תצוגה במוזיאון הכוללת התייחסות לשוד "הצעקה" ב-2004תצוגה במוזיאון הכוללת התייחסות לשוד "הצעקה" ב-2004
* אולם תצוגה וקונצרטים במרכז המוזיאוןאולם תצוגה וקונצרטים במרכז המוזיאון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיאון מונק** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון מונק (בנורווגית) (באנגלית)
* מוזיאון מונק, ברשת החברתית פייסבוק

* מוזיאון מונק, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* מוזיאון מונק, ברשת החברתית אינסטגרם
* מיכאל יעקובסון: סיבוב בתערוכת הפרידה של מוזיאון מונק באוסלו, באתר 'חלון אחורי', 19 ביולי 2019

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007441512205171
* BIBSYS: 90395489
* BnF: cb11991768h (data)
* GND: 1006810-7
* ISNI: 0000 0001 0670 7013
* LCCN: n79049353
* NKC: xx0224551
* NLA: 36060440
* SELIBR: 248157
* SUDOC: 027992411
* Trove: 1204441
* ULAN: 500304224
* VIAF: 147381993
* WorldCat: lccn-n79049353

 |
**המניע לרצח** הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת סרט פשע אפל משנת 1966, בבימויו של פיטר פריישטדט לפי תסריט מקורי של יוסף גרוס.

עלילה הסרט היא חקירת רצח המתבצעת בזירת פשע בערב יום העצמאות. כמו בסרט בלשי חוקר קצין המשטרה את החשודים לחוד וביחד ולבסוף מכנס את כולם ואחד מתוודה.

הסרט נאסר בתחילה להקרנה על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות מסיבות שונות כמו - רצח בתוך אווירת חגיגות יום העצמאות, טיפוסים שליליים של החברה הישראלית, סצנות אירוטית בסרט והזכרת השואה באופן לא כל כך חיובי. לאחר מחאות אושר הסרט והוויכוח עליו סייע להפצתו.

תקציר העלילה
------------

חגיגות ערב יום העצמאות, אנשים רוקדים וזיקוקין די-נור נורים. מונה זילבר (בקי סוזין-פריישטדט) מגיעה לבית ידידתה נעמי (גילה אלמגור). הבית חשוך והדלת פתוחה. היא נכנסת לחדר ואדם שנמצא בו תוקף אותה ובורח. היא מתקרבת למיטה, מוצאת עליה את נעמי מתה ונתקפת בהלם.

למקום מגיע קצין משטרה חוקר (גדעון זינגר) ועוזרו סמל שמוליק (אברהם מור) ומתחילים בחקירה. הנחקר הראשון הוא משה פומרנץ (אבנר חזקיהו), דייר משנה בדירה, רווק שיש לו הרשעה על מציצנות. הוא מכחיש כל קשר לרצח אבל משתף פעולה ומבהיר לחוקרים כי נעמי הייתה "קלת דעת" בקשר לגברים ומוסר שמות של כמה מאהבים שלה שמובאים לחקירה.

לחקירה מצטרף אביה של נעמי ד"ר (לסוציולוגיה) האוסדורף (אהרן מסקין) שגר בדירה ונעמי התייחסה אליו בזלזול מופגן. המאהבים הנחקרים הם:

* שלמה שחורי - (אורי לוי), נשוי עם ילדים שניהל פרשת אהבים עם נעמי. הוא מכחיש כל קשר לרצח ומבקש מהחוקרים לא לגלות זאת לאשתו.
* ירח (ירחמיאל הלפרין) - (אורי זוהר), ימאי עם היסטוריה עבריינית שניהל יחסי מין עם נעמי לשם הנאה.
* זאב אשכנזי "זאביק" (עודד תאומי), חבר של מונה וידיד של נעמי שלימדה אותו בשיעורי ערב לקראת בחינת בגרות בתנ"ך.

מונה נמצאת כל הזמן בהלם ולא מדברת. רופא (יצחק שילה) מוזעק ומזריק לה זריקה כדי שתצא מההלם.

כולם מספרים על יחסה המשפיל והמעליב של נעמי לאביה.

לבסוף, כמו בכל עלילה בלשית, מכנס החוקר את כל החשודים בחדר ואז נשבר ד"ר האוסדורף ומודה כי הוא חנק את בתו לאחר שלא יכול היה לעמוד בהתנהגותה עם גברים וביחסה המשפיל כלפיו. הוא הספיק לעלות ארצה לפני השואה והשאיר את נעמי ואמה באירופה ונעמי ששרדה את השואה לא יכלה לסלוח לו והתנקמה בו.

שחקנים
------

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
| גדעון זינגר | קצין חוקר |
| אברהם מור | סמל שמוליק |
| יצחק שילה | רופא |
| גילה אלמגור | נעמי האוסדורף |
| אהרן מסקין | ד"ר האוסדורף |
| אבנר חזקיהו | משה פומרנץ |
| אורי לוי | שלמה שחורי |
| עודד תאומי | זאביק |
| אורי זוהר | ירח |
| בקי סוזין (פריישטדט) | מונה זילבר |

קישורים חיצוניים
----------------

* "המניע לרצח", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "המניע לרצח", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "המניע לרצח", באתר אידיבי
* "המניע לרצח", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* המניע לרצח, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* תיעודים מצילומי הסרט, ארכיון ציונה שמשי ויכין הירש, הספרייה הלאומית
* זרקור על "המניע לרצח", באתר "שורה ראשונה"
* שמוליק דובדבני, רצח בישראל? רק לא ביום העצמאות, באתר ynet, 12 במאי 2016
**Paratrooper** הוא משחק מחשב שנוצר בשנת 1982 על ידי גרג קופרברג.
מטרת המשחק היא למנוע מהצנחנים של צבא האויב לנחות באזור.

תיאור המשחק
-----------

השחקן שולט בתותח ארטילרי בתחתית המסך. התותח מסוגל להסתובב ולכסות תחום גדול של המסך, אבל הוא אינו מסוגל לזוז מהבסיס שלו. מסוקים טסים בחלקו העליון של המסך ומפילים צנחנים. התותח צריך ליירט את המסוקים ו/או הצנחנים ולמנוע מהם להצליח לנחות על הקרקע ולהשמיד אותו. הצנחנים מושמדים על ידי פגיעות ישירות של התותח, או שניתן לירות במצנח שלהם ובמקרה הזה הם יפלו למותם. לעיתים עוברים גם מטוסי סילון אשר מיירטים פצצות על התותח - ניתן לירות במטוסי הסילון ובפצצות שהם מטילים גם כן.

השחקן צובר נקודות על ידי ירי על המסוקים, הצנחנים, מטוסי הסילון, ועל הפצצות שהם מטילים. כל ירייה עולה לשחקן נקודה אחת, לכן אם השחקן מנסה להגיע לתוצאה טובה, הוא חייב לנסות ולחסוך בתחמושת.

המשחק מסתיים כאשר התותח נפגע ישירות מפצצה שהוטלה עליו, או כאשר צנחן הצליח לנחות ישירות על התותח, או כאשר ארבעה צנחנים מצליחים לנחות בשלום בצידי התותח (ארבעה בצד אחד ולא ארבעה באופן כולל). כאשר זה קורה, הם מסוגלים לבנות פירמידה אנושית ולטפס לתותח ולפוצץ אותו.
**הילה אלרואי** (נולדה ב-1972) היא עיתונאית ישראלית. החל משנת 2008, עובדת כראש דסק הבריאות בחדשות 13.

ביוגרפיה
--------

אלרואי נולדה בצרפת ובנעוריה, חיה מספר שנים בארצות הברית. אביה, יורם אלרואי, שימש בעבר כעובד בכיר ביבמ ישראל והיה ממקימי חברת שחל.

בשנים 1999-1996 שימשה עורכת חדשות בגלי צה"ל. כמו כן, עבדה ככתבת כללית בעיתון "ידיעות אחרונות". במסגרת זאת סיקרה את אסון המכביה.

בין השנים 2002–2008 למדה והוכשרה כפרמדיקית בבית הספר לרפואת חירום של מד"א באותן שנים, עבדה כראש דסק הבריאות של העיתון "מעריב".

החל משנת 2008, משמשת ככתבת לענייני בריאות בחדשות 10. בשנת 2011 זכתה בפרס על שם רחל פרימור של הרשות השנייה על סדרת הכתבות "קריסת מערכות" ששודרה בחדשות 10.

בנובמבר 2013, הוגשה תביעת דיבה כנגד מערכת חדשות 10 וכנגד אלרואי, על ידי ד"ר שמעון מימון, בעקבות כתבתה של אלרואי ששודרה במהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 10, בה יוחס למימון סירוב לטפל בחולה, אשר גרם לשיתוק בשתי רגליו. משרד הבריאות התלה את רישיונו של מימון לשלושה חודשים.

במרץ 2017 הודיעה כי חלתה בסרטן השד. מיה איידן ליוותה אותה במצלמתה, תיעדה את ההתמודדות של אלרואי עם מחלתה, ויצרה את הסרט "הקרנת בכורה" ששודר לראשונה בערוץ 10 באוקטובר 2018.

באוקטובר 2023 שבוע לאחר הטבח בקיבוץ רעים במלחמת חרבות ברזל, שיתף ערוץ הטלגרם של ארגון הטרור חמאס, סרטון שבו היא אומרת בערוץ 13 "אנחנו לא נשכח את זה שהדם של כל הנרצחים הוא על הידיים של משפחת נתניהו". אלרואי ננזפה על כך.

ג מ7 למרץ 2024 היא מגישה יחד עם נוגה ניר נאמן תוכנית בימי שישי בשעה 18:00 בערוץ 13

חיים אישיים
-----------

אלרואי מתגוררת ביהוד. היא הייתה נשואה לשילה דה-בר ולזוג נולדו שני ילדים. השניים התגרשו ב-2006, לאחר עשר שנות נישואין.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* הילה אלרואי, ברשת החברתית פייסבוק

* הילה אלרואי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* הילה אלרואי, ברשת החברתית אינסטגרם
* הילה אלרואי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* הילה אלרואי באתר חדשות 13

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוד אברהם‏, רופא בכיר באיכילוב תובע את חדשות 10: שלמו 800 אלף ש' לשון הרע, באתר וואלה!‏, 19 בנובמבר 2012
2. ↑  אתר למנויים בלבד אמירה לם, על בשרה, באתר "ידיעות אחרונות", 26 באוגוסט 2018
3. ↑  MM1986 in יבגני זרובינסקי Chat, באתר Telegram
4. ↑  יבגני זרובינסקי, באתר Telegram
5. ↑  גיל משעלי, ‏אחרי שאמרה ש"הדם על ידי נתניהו": פרשנית חדשות 13 ננזפה, באתר ‏מאקו‏, 15 באוקטובר 2023
**המשורר** הוא סרטו העלילתי הקצר של גידי דר (30 דקות), שהקרנת הבכורה שלו הייתה ב-19 במרץ 1988 בבית ליסין, תל אביב. מככבים בו משה איבגי ושולי רנד.

אודות הסרט
----------

משורר תמהוני (שולי רנד) הוא עד ראייה לתאונת פגע וברח וכותב עליה שיר. בתחנת המשטרה מתברר לחוקר (משה איבגי) כי המשורר אינו זוכר דבר, והשיר שכתב מהווה העדות היחידה לתאונה. השניים מנסים לפענח את השיר, על מנת לפתור את התעלומה.

שמי זרחין כתב על הסרט בעיתון חדשות:

> 
> "על בסיס עלילתי זה יצר גידי דר בסרט הקצר "המשורר", מפגש בין שתי נקודות התבוננות במציאות, בין שני עולמות, כשהאחד מהווה אסוציאציה מרחיקת לכת לשנייה. החקירה הבלשית הופכת להיות דיון אסתטי בסרט שחור לבן קונטרסטי, מצולם להפליא, ערוך בקפידה ומשוחק היטב על-ידי משה איבגי ושולי רנד. סרט קצר שאינו קשור באחד מבתי-הספר לקולנוע בארץ, ועל-כן מרשימה מאוד עבודת הבימוי של דר. מומלץ."
> 
> 
> 
> 

אורון שמיר כתב על הסרט בעכבר העיר:

> 
> "מעבר לעובדה שמדובר ברעיון מבריק למדי, גם הביצוע הפנטסטי. שני השחקנים מתנהלים מעולה איש מול רעהו, הדיאלוגים שכתבו דר ודני ווסרמן מניחים את הדעת והצילום השחור-לבן של אמנון זלאיט הוא בחזקת אמנות. מבליט את כל מה שיפה בכיעור של תל אביב, הופך את כרם התימנים לציור של Esher ואת חדר החקירות לתפאורה של פילם נואר."
> 
> 
> 
>

אודות ההפקה
-----------

הסרט יצא לאקרנים כאשר גידי דר היה בן 23, וכל השכלתו הקולנועית האקדמאי הייתה לימודים במשך חודשיים במגמת הקולנוע בבית צבי. הסרט צולם במצלמת 16 מ"מ על ידי אמנון זלאייט. הסרט נעשה בתקופה שבה סרטים בני חצי שעה היו נדירים. התסריט מבוסס על הסיפור הקצר של קארל צ'אפק "המשורר". דר כתב אותו יחד עם דני וסרמן, שהיה שותפו לפרויקטים רבים. זהו תפקידו הראשון של השחקן שולי רנד בקולנוע.

שחקנים
------

בתפקידים הראשיים:

* משה איבגי – חוקר המשטרה
* שולי רנד – המשורר (משה הפנר)

בסרט שיחקו גם קטיה זימבריס, יפתח מור, איתן בלום, הדה רישקין ועוד.

לקריאה נוספת
------------

* רונית הורביץ, "כמו קוסם" (ריאיון עם גידי דר), בעיתון העיר, 18 במרץ 1988.
* שמי זרחין, "פגע, ברח, כתב", בעיתון חדשות, 15 בדצמבר 1988, עמ' 5.
* אורון שמיר, די.וי.די: משה איבגי לובש שירה, באתר הארץ, 19 במרץ 2012

קישורים חיצוניים
----------------

* "המשורר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "המשורר", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית

הערות שוליים
------------

1. ↑  שמי זרחין, "פגע, ברח, כתב", בעיתון חדשות, 15 בדצמבר 1988, עמ' 5.
2. ↑  אורון שמיר, די.וי.די: משה איבגי לובש שירה, באתר הארץ, 19 במרץ 2012