recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
ה**ג'ירו רוסה** (באיטלקית: **Giro Rosa**; שם רשמי: **Giro d'Italia Femminile**) הוא מרוץ אופני כביש לנשים והגרסה הנשית של מרוץ הג'ירו ד'איטליה. המרוץ נוסד בשנת 1988 ונודע בשם ה-"Giro Donne" עד שנת 2013.

היסטוריה
--------

המרוץ נוסד בשנת 1988, אז ניצחה בו מריה קאנינס המקומית. המנצחת הלא איטלקית הראשונה במרוץ הגיעה שנתיים אחרי היווסדו של המרוץ, ב-1990, כשקתרין מרסל הצרפתית ניצחה. ב-1991 ו-1992 לא התקיים המרוץ. ב-2001, הרוכבת הבולגרית זינאדיה שטאחורסאקיה ניצחה, אך בשל פרשת אימרוץ בה הייתה מעורבת, התואר נשלל ממנה והניצחון הועבר לניקול בראנדי השווייצרית, שניצחה את המרוץ גם שנתיים לאחר מכן, ב-2003, וגם ב-2005. כיום המרוץ מאורגן על ידי חברת RCS, שהיא החברה המארגנת גם של הג'ירו ד'איטליה. אך המרחקים והמסלולים במרוץ לא תואמים את זה של מרוץ הגברים, שכן הג'ירו רוסה הוא מרוץ קטעים של 10 או 9 ימים, בניגוד למרוץ הגברים, שכולל 21 קטעים. אך בדומה למרוץ הגברים, צבעי החולצות דומים, כשהמובילה בג'ירו רוסה לובשת חולצת ורודה.

כיום הג'ירו רוסה נחשב למרוץ הנשים בקטעים היוקרתי והארוך ביותר בסבב, וגם נחשב לגרנד טור היחידי בענף הנשים. מ-2013 המרוץ עבר להיות מכונה ה-"Giro Rosa" לאחר שעד שנה זו כונה ה-"Giro Donne". שיאנית הניצחונות במרוץ היא פביאנה לופריני המקומית שניצחה חמש פעמים בשנים 1995–1998 ו-2008. שיאנית ניצחונות הקטעים היא מריאנה ווס, שניצחה 32 קטעים. ווס גם ניצחה את המרוץ בשנים 2011, 2012 ו-2014.

מ-2016, המרוץ הוא חלק מסבב ה-UCI World Tour לנשים.

מנצחות
------

| שנה | רוכבת |
| --- | --- |
| 1988 | איטליהאיטליה מריה קאנינס |
| 1989 | איטליהאיטליה רוברטו בונאמוני |
| 1990 | צרפתצרפת קתרין מרסל |
| 1993 | סלובקיהסלובקיה לנקה אילאווסקה |
| 1994 | איטליהאיטליה מיקלה פאניני |
| 1995 | איטליהאיטליה פביאנה לופריני |
| 1996 | איטליהאיטליה פביאנה לופריני |
| 1997 | איטליהאיטליה פביאנה לופריני |
| 1998 | איטליהאיטליה פביאנה לופריני |
| 1999 | ספרדספרד חואנה סומאריבה |
| 2000 | ספרדספרד חואנה סומאריבה |
| 2001 | שווייץשווייץ ניקול בראנדי |
| 2002 | רוסיהרוסיה סבטלנה בובנחובה |
| 2003 | שווייץשווייץ ניקול בראנדי |
| 2004 | בריטניהבריטניה ניקול קוק |
| 2005 | שווייץשווייץ ניקול בראנדי |
| 2006 | ליטאליטא אדיתה פוצ'ינסקאיטה |
| 2007 | ליטאליטא אדיתה פוצ'ינסקאיטה |
| 2008 | איטליהאיטליה פביאנה לופריני |
| 2009 | גרמניהגרמניה קלאודיה האוסלר |
| 2010 | ארצות הבריתארצות הברית מארה אבוט |
| 2011 | הולנדהולנד מריאנה ווס |
| 2012 | הולנדהולנד מריאנה ווס |
| 2013 | ארצות הבריתארצות הברית מארה אבוט |
| 2014 | הולנדהולנד מריאנה ווס |
| 2015 | הולנדהולנד אנה ואן דר ברחן |
| 2016 | ארצות הבריתארצות הברית מייגן גווארנייר |
| 2017 | הולנדהולנד אנה ואן דר ברחן |
| 2018 | הולנדהולנד אנמיק ואן פלוטן |
| 2019 | הולנדהולנד אנמיק ואן פלוטן |
| 2020 | הולנדהולנד אנה ואן דר ברחן |
| 2021 | הולנדהולנד אנה ואן דר ברחן |
| 2022 | הולנדהולנד אנמיק ואן פלוטן |
| 2023 | הולנדהולנד אנמיק ואן פלוטן |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ירו רוסה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ג'ירו רוסה
* ג'ירו רוסה, ברשת החברתית פייסבוק

* ג'ירו רוסה, ברשת החברתית טוויטר

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרוכבת הבולגרית זינאדיה שטאחורסאקיה ניצחה, אך בשל פרשת אימרוץ בה הייתה מעורבת, התואר נשלל ממנה
**אלכסנדר רנצ'ימן** (באנגלית: **Alexander Runciman**‏; 15 באוגוסט 1736 – 4 באוקטובר 1785) היה צייר סקוטי של נושאים היסטוריים ומיתולוגיים. הוא היה אחיו הבכור של ג'ון רנצ'ימן, שהיה גם צייר.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד באדינבורו, ולמד באקדמיית פוליס, גלאזגו. מ-1750 עד 1762 הוא למד אצל צייר הנוף רוברט נורי, לאחר מכן הפך לשותף בחברה המשפחתית נורי. הוא גם עבד כצייר במה עבור התיאטרון המלכותי באדינבורו.

בשנת 1767 נסע לרומא, שם בילה חמש שנים. אחיו ג'ון התלווה אליו, אך מת בנאפולי בחורף 1768–69. במהלך שהותו של רנצ'ימן באיטליה התוודע לאמנים נוספים כמו הנרי פוסלי. מאמציו הראשונים של רנצ'ימן היו בציורי נוף לאחר מכן הוא פנה לנושאים היסטוריים ודמיוניים.

בשובו מאיטליה לאחר תקופה קצרה בלונדון, שם הציג ב-1772 באקדמיה המלכותית, הוא התיישב באדינבורו, והתמנה למאסטר של האקדמיה. הוא זכה לפטרונות של סר ג'יימס קלרק, שאת האולם שלו בבית פניקויק עיטר בסדרה של נושאים מאת אוסיאן שקיבלה השראה מתמונות האיליאדה של הצייר גאווין המילטון. הוא גם יצר ציורים דתיים שונים ועיטר מזבח בכנסייה האפיסקופלית של קאוגייט, אדינבורו. כמו כן צייר תמונות מהמיתולוגיה. הוא נהנה ממוניטין טוב כצייר נוף עוד בחייו.

רנצ'ימן מת באדינבורו ונקבר בחצר הכנסייה קנונגייט. הקבר אינו מסומן אך לוח אבן הוקם על ידי ה-RSA בשנת 1866 על הקיר הפונה מערבה של הכנסייה לזכרו ולזכר אחיו ג'ון שמת בנאפולי.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסנדר רנצ'ימן** בוויקישיתוף
* אלכסנדר רנצ'ימן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Duncan Macmillan, "Runciman, Alexander (1736–1785)", Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004
2. ↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Runciman, Alexander". Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press.
3. ↑  Macmillan, Duncan (1984), *Scottish Painting: Ramsay to Raeburn*, in Parker, Geoffrey (ed.), *Cencrastus* No. 17, Summer 1984, pp. 25 - 29,

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* AAG: 1558
* GND: 137449674
* ISNI: 0000 0000 6685 6523
* LCCN: nb2008003284
* NGV: 5305
* RKD: 68884
* SNAC: w6d798k9
* TePapa: 33397
* ULAN: 500029216
* VIAF: 9376805
* WorldCat: lccn-nb2008003284

 |
**לידיה קוֹזֶנִיצקי** (13 בספטמבר 1937 – 26 בינואר 2013, ט"ו בשבט תשע"ג) הייתה רופאה וציירת ישראלית.

ביוגרפיה
--------

קוזניצקי נולדה בעיירה וילה ברטט (Villa Berthet) שבפרובינציית צ'אקו בארגנטינה, למשפחה יהודית מסורתית. למדה ציור, נגינה בפסנתר והוראת מוזיקה. בגיל 17 החלה את לימודי הרפואה באוניברסיטת רוסריו בארגנטינה. בשנת 1962 סיימה את לימודיה בהצטיינות ונישאה לד"ר ישראל קוזניצקי, מומחה לרפואה גרעינית. בני הזוג עלו לישראל. לזוג שתי בנות ובן.

בארץ התגוררו בני הזוג בתחילה בבאר שבע, והיו מהגרעין המייסד של בית חולים סורוקה. במלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה שימשה קוזניצקי כרופאה כירורגית ותרמה להצלת חייהם של חיילים רבים. בשנת 1969, עם סיום התמחותה ברפואת אף אוזן גרון, עברה למרכז ועבדה בבית חולים בילינסון. בשנות השבעים נרתמה לייסד את הקונסרבטוריון העירוני בפתח תקווה.

אחרי אסון מעלות (1974) ייסדה וארגנה את מערך השמירה בבית ספר "עין גנים" בפתח תקווה, שממנו התפשט מפעל השמירה בבתי הספר לכל הארץ. קוזניצקי פעלה בשנים 1990–1992 במחקר אימונולוגי באוניברסיטת בר-אילן ובשנים 1993–1994 במרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל בהתאמת והשתלת מח עצם לחולי סרטן.

בתה, חגית כפיר, היא זמרת-יוצרת.

אמנות
-----

קריעת ים סוף, ציור שמן
בשנת 1994, לאחר הסכם השלום עם ירדן, חצתה קוזניצקי את הגבול עם דגל ישראל בידה, ועלתה להר נבו, שם גמלה בליבה ההחלטה לצייר את התנ"ך, שבלימודיו היה לה עניין מיוחד. מאז היא ציירה מספר רב של ציורים בנושאים הקשורים לתנ"ך, והציגה במספר רב של תערוכות, בהן תערוכת קבע בבית התנ"ך בתל אביב שבה מוצגים שלושה מציוריה.

שתי עבודות במכלול יצירתה המנציחות את האסטרונאוט הישראלי אילן רמון הן יוצאות דופן. על עבודות אלה הוענקה לה תעודת הוקרה מבית התנ"ך.

לאחר מכן הוציאה לאור ספר עם 101 תמונות של פרשות השבוע, הפטרות, שיר השירים עם מבוא של פרופ' שלום רוזנברג, והסברים אמנותיים של מבקרת האמנות חנה ברק-אנגל. ברק-אנגל סוברת כי "למקבץ העבודות של ד"ר קוזניצקי על התנ"ך, באופן כה שיטתי, איו אח ורע בעולם האמנות..". עוד היא סוברת כי "מדובר בפרשנות מסורתית של המקרא שנעשתה באמצעים פיגורטיביים ויש בה מהרעננות של תקופתנו העכשוית". הציורים צוירו בטכניקת שמן על בד, ומצורפים להם ציטוטים של פסוקי התנ"ך בארבע שפות, שאותם ליקט בעלה ישראל.

במהלך חידון התנ"ך העולמי בשנת 2007 הוקרנו ציוריה. ספר ציורי התנ"ך צוין לשבח על ידי אנשי ציבור רבים, ביניהם הרב הראשי לישראל, האפיפיור בנדיקטוס ה-16, נשיא המדינה ויו"ר אגודת הסופרים העבריים.

בשנת 2007 הוכתרה ליקירת העיר פתח תקווה.

גלריה
-----

* חטא עץ הדעתחטא עץ הדעת
* תמר כלת יהודהתמר כלת יהודה
* שאול המלךשאול המלך
* אילן רמוןאילן רמון

לקריאה נוספת
------------

* חנה ברק-אנגל, 'ציורי התנ"ך של לידיה קוזניצקי', **מכירה פומבית**: הירחון הישראלי לאספנות ולאמנות, 53: 22–27, 2006
* 'תורת המכחול', **עת לחשוב**: כתב-עת לחשיבה יהודית, 82: 42–47, 2006

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לידיה קוזניצקי** בוויקישיתוף
* לילך סביון, תכירו את משפחת קוזניצקי, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 19 ביוני 2012

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297555505171
* ISNI: 0000 0000 7911 0595
* LCCN: no2009021227
* VIAF: 98391190
* WorldCat: lccn-no2009021227

 |
"**הפייטה הפלורנטינית**" או "**פייטת בנדיני**" (באיטלקית: **Bandini Pietà**), המכונה גם "**ההורדה מהצלב**" (באנגלית: **The Lamentation over the Dead Christ**) או "**פייטה עם ניקודמוס**", הוא פסל שיצר הפסל מיכלאנג'לו. העבודה על הפייטה, שנותרה במצב לא גמור, נמשכה בין השנים 1547 ל־1555, בשנות חייו המאוחרות של מיכלאנג'לו. הפסל מוצג כיום במוזיאון הדואומו (Museo dell'Opera del Duomo) בפירנצה. בשנים 2019–2020 נערכה לפסל רסטורציה (Artnet), במסגרתה נוקה הפסל.

תיאור
-----

הפסל שנושאו הוא הורדת ישו מהצלב לאחר מותו. הפסל שייך לקבוצת ארבעת פסלי הפייטה של מיכלאנג'לו, ונחשב לשלישי שבהם. את יצירת ה"פייטה" המוקדמת שלו, המוצבת בעיר רומא, הוא יצר בגיל 24, כ־60 שנה קודם. פייטה נוספת – "פייטת רודניני" (Rondanini Pietà) – נוצרה במקביל החל משנת 1552.

הפסל עשוי משיש שנחצב בקרארה ומתנשא לגובה 226 ס"מ. ייתכן כי היה זה אחד מגושי השיש שנועדו למצבתו של יוליוס השני. דמותו של ישו המת ניצב במרכז העבודה. משני עבריו מוצגות שתי נשים התומכות בגופו. אלו הן מרים, אם ישו ומרים המגדלית. מאחוריו נמצא דמותו של ניקודמוס, אחד מתלמידיו של ישו, שפניו מהווים דיוקן עצמי של מיכלאנג'לו. על פי המסורת הנוצרית, ניקודמוס, יחד עם יוסף הרמתי, לקחו את גופתו של ישוע לאחר הצליבה לקבורה.

בניגוד לפייטה המוקדמת יותר של מיכלאנג'לו, שם אוחזת המדונה בגופתו הרזה והקלילה של בנה המת, הרי שבפסל זה, גופו של ישו הוא כבד ביותר, עד כי דומה כי שלוש הדמויות מתקשות להחזיק בו והוא קורס מחמת העייפות או המשקל הרב. הקומפוזיציה הכללית של הפסל היא משולשת, אולם הדמויות השונות ניצבות בתנוחות אלכסוניות זו לזו, מנסות לתמוך בגופו של ישו, הנופלת בכבדות. רגליו וידיו של ישו מוארכות ומעצימות אפקט זה.

על פי ג'ורג'ו וזארי, האמן לא סיים את העבודה על הפסל בגלל פגמים בגוש השיש. עם זאת, ניתן להניח כי בעיות בקומפוזיציה, ובעיקר ברגלו השמאלית של ישו, שאיננה מסוימת, תרמו לנטישתו. הדבר בולט גם בדמות מרים, שבגדה נמצא במצב גולמי, לעומת הליטוש של דמותו של ישו. האמן ניפץ בהתקף תסכול את ידו ורגלו השמאלית של ישו. את הפסל נתן מיכלאנג'לו לאיש עסקים אמיד בשם פרנצ'סקו בנדיני (Francesco Bandini), אשר שכר את טיבריו קאלקאניי (Tiberio Calcagni), אחד מעוזריו של מיכלאנג'לו, לתקן את הפסל. בנוסף, קאלקאניי גם השלים את דמותה של מריה מגדלנה.

בשנת 1671 מכרה משפחת בנדיני את הפסל לקוזימו השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה.

במאה ה־19 נוצר העתק של הפסל שנעשה ביציקה מן הפסל המקורי. העתק זה נמצא כיום בבית הספר הלאומי לאמנות בפירנצה (Gipsoteca of the State Art Institute of Florence, today the State Art School of Porta Romana).

בשנים 2019–2020 נערכה לפסל רסטורציה, במסגרתה נוקה הפסל.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הפייטה הפלורנטינית** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הפייטה הפלורנטינית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: Sarah Cascone, The Sculpture Michelangelo Made for His Own Tomb Is Getting Its First Major Restoration in Italy—See the Powerful Images Here, Artnet, September 17, 2020
**לידל** (בגרמנית: **lidl**) היא חברה פרטית גרמנית המפעילה חנויות קמעונאות ומרכולים ברחבי אירופה וארצות הברית. החברה היא אחת משתי הקבוצות המרכיבות את קבוצת שוורץ גרופ. לידל היא קבוצת הדיסקאונט הגדולה בעולם מבחינת מספר הסניפים, העובדים וההכנסה. המתחרה העסקית העיקרית שלה היא חברת הקמעונאות אלדי. חברת האם שוורץ גרופ נכון לדצמבר 2022 היא רשת המזון החמישית הגדולה בעולם אחרי וולמארט, קוסטקו, סבן אילבן וקרוגר.

היסטוריה
--------

ב-1932, נפתחה חנות פירות וירקות קטנה בגרמניה בשם - Südfrüchte Großhandlung Lidl & Co על ידי ג'וזף שוורץ, שעם השנים פיתח את החנות ואף הגדיר אותה מחדש כחנות למכירת מזון לכל דבר. החנות נחלה הצלחה בעיירה בה הייתה אך לא מעבר לה. בשנת 1977, בנו של ג'וזף, דיטר שוורץ, פיתח מהחנות את קבוצת שוורץ-גרופ ולאחר תכנון, בשנת 1984 נוסדה מחדש רשת הקמעונאות הגרמנית קאופלנד (שגם לא פעלה מחוץ לגרמניה) לאחר שהתפרקה במהלך מלחמת העולם השנייה, ובכך, לאחר שילוב שתי החברות לקבוצה אחת, נוסדה רשמית שוורץ-גרופ.

דיטר שוורץ אף תכנן לשנות את שם הרשת ל "לידל", על שמו של שותף לשעבר של אביו, אך השותף לא הרשה לו והחזיק בזכויות על השם. יום אחד, כאשר קרא כתבה בעיתון שמספרת על צייר ומורה בשם לודוויג לידל, נסע דיטר שוורץ לביתו וקנה ממנו את הזכויות על השם לידל תמורת אלף מארק. לאחר שזכה בשם, דיטר שוורץ תכנן לשנות את אופי הרשתות קאופלנד ולידל ואת הקבוצה עצמה ליותר עסקי ונרחב. בכך, השתנתה התמקדות הרשתות בעסקים בגרמניה בלבד ועברה להתמקדות בשווקים מוזלים, סניפים גדולים יותר ופעילות ברחבי אירופה.

גלריית תמונות
-------------


|  |
| --- |
| מספר סניפי לידל באירופה |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |
| נגד כיוון השעון (מימין למעלה): סניף לידל בגרמניה, סניף לידל בהולנד, סניף לידל באנגליה, סניף לידל בגרמניה |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לידל** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של לידל (בגרמנית)

* אתר האינטרנט הרשמי של לידל (באנגלית)
* לידל, ברשת החברתית פייסבוק

* לידל, ברשת החברתית טוויטר

* לידל, ברשת החברתית אינסטגרם

* לידל, ברשת החברתית LinkedIn

* לידל, סרטונים בערוץ היוטיוב

* לידל, באתר פינטרסט

הערות שוליים
------------

1. ↑  Impressum, web.archive.org, ‏27 ביולי 2014
2. ↑  Grocery Store | Low Prices | Lidl US, לידל
3. ↑  Karsten Langer, manager magazin, Dieter Schwarz: Aldis Erzfeind, www.manager-magazin.de (בגרמנית)
4. ↑  Secrets of the German supermarkets conquering America, lovemoney.com (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14556750j (data)
* VIAF: 129310018
* WorldCat: viaf-129310018

 |
בקבוק מכשפות מתחילת המאה ה-19 שנתגלה בלינקולנשייר, אנגליה
**בקבוק מכשפות** (באנגלית: **Witch bottle**) משמש להגנה מפני כשפים והעלאה באוב. הבקבוקים מתוארים בספרות ההיסטורית של אנגליה וארצות הברית; ההתייחסות הראשונה לבקבוקי המכשפות בספרות מופיעה במאה ה-17.

לכל הפחות מאז העת החדשה היה המנהג הרווח להסתיר דברים כמו חתולים מיובשים, גולגולות סוסים וכן בקבוקי מכשפות בתוך המבנים. האמונה העממית גורסת שבקבוקי זכוכית מגינים מפני כוחות הרשע ומפני כשפים שהוטלו על ידי מכשפות; הבקבוק, על פי אמונה זו, "לוכד" כוונות זדוניות המכוונות כנגד הבעלים של הבקבוק.

תיאור והכנה
-----------

בקבוק המכשפות המסורתי הוא בקבוקון שגובהו כ-5 סנטימטרים העשוי מזכוכית ירוקה או כחולה. בקבוקי מכשפות גדולים ומעוגלים יותר, כ-23 סנטימטרים, ידועים כ"גרייבירדס" (Greybeards - זקָנִים אפורים); הללו לא היו עשויים מזכוכית אלא מחרס מזוגג במלח, ועליו תבליטים של מספר פרצופים מזוקנים שמטרתם להבריח את הזדון.

בעבר הכיל בקבוק המכשפות שתן של הקורבן (=האדם שמאמין שכישוף הוטל עליו), וכן שיער או ציפורניים. בשנים האחרונות נעשה ההרכב למעודן יותר - כיום מכניסים לבקבוק רוזמרין, מחטים וסיכות וכן יין אדום. גם בעבר וגם כיום, הבקבוק נקבר בצד הרחוק ביותר של הבית, מתחת לרצפת הבית, או בנקודה לא בולטת בבית. על פי האמונה העממית, הבקבוק לוכד את הכישוף ומשפד אותו על המחטים והסיכות, מטביע אותו ביין האדום ומבריח אותו בעזרת הרוזמרין.

סוגים אחרים של בקבוקי מכשפות עשויים להכיל חול, אבנים, נוצות, קונכיות, עשבים, פרחים, מלח, חומץ, שמן, מטבעות או אפר. דרך אחרת להבריח את הכישוף היא דווקא להיפטר מהבקבוק. יש בקבוקי מכשפות המושלכים לאש, וכאשר הם מתפוצצים הכישוף נשבר והמכשפה כנראה מתה.

בעבר הרחוק היה בקבוק המכשפות עשוי מאבנים והכיל בתוכו מסמרים חלודים, שתן, קוצים, שיער, דם וסת (מחזור), וחתיכות של זכוכית, עצים, ועצמות.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Glanvill, Joseph (1700), Saducismus Triumphatus: or, Full and Plain Evidence Concerning Witches and Apparitions, 3rd edition, A. L. London.
2. ↑  oggard, Brian (2004), "The archaeology of counter-witchcraft and popular magic", in Davies, Owen; De Blécourt, William, Beyond the Witchtrials: Witchcraft and Magic in Enlightenment Europe, Manchester University Press, מסת"ב 978-0-7190-6660-3
**בקאשמגייר** (בהונגרית: **Békásmegyer**, בגרמנית: **Krottendorf**) היא שכונה בבודפשט שבהונגריה. מבחינה מנהלית היא שייכת לרובע השלישי של העיר, אובודה. בקאשמגייר מורכבת משני חלקים שונים: שכונת מגורים גדולה ובעלת בניינים גבוהים; והכפר העתיק המסורתי, אופלו (Ófalu), ובו בתים עתיקים יותר. בקאשמגייר מחולקת לשניים על ידי קו Szentendre HÉV. בקאשמגייר הייתה כפר עצמאי, וב-1 בינואר 1950 היא מוזגה עם בודפשט. כיום מתגוררים בבקאשמגייר 41,000 איש. רובם מתגוררים בבנייני המגורים הגבוהים, וכמה אלפים מתגוררים בכפר לשעבר.

מיקום
-----

בקאשמגייר שוכנת בקצה בודפשט, ליד בודקלאס (אנ'), נהר הדנובה וגבעות בודה. בקאשמגייר היא תחנת הרכבת האחרונה בגבולות העיר של בודפשט על קו הרכבת הפרוורי HÉV.

שם
--

שמו המתועד הראשון של הכפר היה מגייר (Megyer), שם המתייחס לעובדה שאנשים משבט המגייר (Megyer), שנתנו את שמם למדיארים, התיישבו בבקאשמגייר לאחר נדידתם של הונגרים לפאנוניה בראשית המאה העשירית. מגייר שייכת לשמות העתיקים ביותר בטופונומיה (מדע מתן השמות) (אנ') ההונגרית.

במחצית השנייה של המאה ה-17 נהרס הכפר מגייר במלחמות נגד האימפריה העות'מאנית. הכפר יושב מחדש על ידי גרמנים משנות הארבעים של המאה העשרים ואילך. הם קראו לכפר קרוטנדורף (Krottendorf; בגרמנית: "כפר הצפרדעים") בגלל הביצות מיושבות הצפרדעים בכרי הדשא שלאורך חופי נהר הדנובה.

מאז תחילת המאה ה-19 כינו ההונגרים את הכפר בקאש-מגייר (Békás-Megyer), שם שפירושו "מגייר של הצפרדעים", מאותה סיבה.

אוכלוסייה
---------

עד 1890 חיו בבקאשמגייר 1,340 איש, 95% מהם ממוצא שוואבי (גרמני). זרם קבוע של מדיארים הביא לעלייה של פי עשרה באוכלוסייה עד מלחמת העולם השנייה, ולירידה בחלקם של השוואבים באוכלוסייה עד פחות מ-25%. בשנת 1946 הופקע רכושם של שלושה רבעים מהשוואבים והם הוגלו למערב גרמניה. במהלך שנות השבעים והשמונים גדלה אוכלוסיית בקאשמגייר במהירות עקב בניית המיקרו-מחוז החדש (מאלפים בודדים עד 50,000-55,000).

### יהודים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
לפני הכיבוש בידי הגרמנים שאירע במרס 1944 היו בבקאשמגייר כ-250 יהודים, כשני אחוזים מאוכלוסיית הכפר. במאי 1944 הוחלט על הקמת גטאות באזור, והחל גירוש היהודים לגטאות. יהודי בקאשמגייר רוכזו בגטו בכפר. מעטים גויסו לעבודת כפייה במסגרת הצבא ההונגרי וכ-200 יהודים ברחו לבודפשט. ביוני 1944 נכלאו תושבי הגטו עם 18,000 יהודים בבתי חרושת סמוכים, בתנאי רעב, ובתחילת יולי גורשו לאושוויץ.

ראו גם
------

* אובודה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בקאשמגייר** בוויקישיתוף
* האתר הרשמי של המחוז השלישי בבודפשט
* קהילת בקשמגייר באתר בית התפוצות
* "בקאשמגייר", באתר JewishGen (באנגלית)
* בקשמג'ר (Békásmegyer), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 235224627
* WorldCat (עם VIAF): 235224627

 |
**ניק האקרופ** (בדנית: **Nick Hækkerup**;‏ נולד ב-3 באפריל 1968, פרדריקסברג) הוא פוליטיקאי דני ממפלגת הסוציאל-דמוקרטים אשר שימש במספר תפקידי שרים בממשלת דנמרק.

ביוגרפיה
--------

האקרופ נולד בפרדריקסברג ב-3 באפריל 1968 למשפחה מעורבת בפוליטיקה דנית. סבו וקרובי משפחה נוספים כיהנו בתפקידי שרים. החל משנת 1988 האקרופ למד משפטים באוניברסיטת קופנהגן ולאחר קבלת התואר המשיך ללימודי דוקטורט, אותו השלים בשנת 1998.

בשנת 1993 הוא השתתף בבחירות מקומיות ונכנס למועצה של יישוב באזור קופנהגן. החל משנת 2000 ועד לשנת 2007 כיהן כראש העיירה.

בשנת 2007 האקרופ השתתף בבחירות כלליות ונכנס לפרלמנט הדני פולקטינג. בהמשך הוא נבחר מספר פעמים נוספות רצופות, בפעם אחרונה בשנת 2019.

בשנת 2011 מונה האקרופ לשר ההגנה של דנמרק במקום גיטה ליללון בק וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2013. באוגוסט 2013 הוא מונה לשר לענייני אירופה באותה ממשלה. בשנת 2014 מונה לשר הבריאות וכיהן בתפקיד עד ליוני 2015.

בשנת 2019 נכנס לממשלה מחדש ומונה לשר המשפטים.

בנוסף לקריירה הפוליטית האקרופ כתב מספר ספרים על פוליטיקה דנית. בשנים 2017–2019 לימד באוניברסיטת קופנהגן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניק האקרופ** בוויקישיתוף

* ביוגרפיה באתר הפולקטינג

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007437190705171
* BIBSYS: 98072526
* ISNI: 0000 0000 4536 4845
* LCCN: no2002010643
* NTA: 245946756
* RERO: 02-A009072695
* VIAF: 9506004
* WorldCat: lccn-no2002010643

 |
**מ.ז.ט סקופיה** (במקדונית: **КK МЗТ Скопје**) היא קבוצת כדורסל מקדונית משכונת "ארודרום" בעיר סקופיה, המתמודדת בליגת העל המקדונית והליגה האדריאטית.

היסטוריה
--------

הקבוצה הוקמה בשנת 1966 והשתתפה בליגה היוגוסלבית עד שנת 1991. והחלה לשחק בליגה המקדונית הבכירה בעונת 1991/92. מאז הקמת הליגה, נחשבת "מזט סקופיה" לקבוצת צמרת מובילה. בעונת 1995/96 זכתה הקבוצה לראשונה ב**גביע המקדוני**.

בעונת 2011/12 זכתה הקבוצה באליפות הראשונה שלה כשניצחה את קבוצת פני אינדוסטריס בסדרת הגמר 1-4. ובנוסף זכתה בגביע החמישי והשלימה דאבל היסטורי. בעונת 2012/13 ניצחה הקבוצה בגמר הפלייאוף 0-4 את קבוצת קוז'וב גבגליה ובגמר הגביע את קבוצת קומנובו 2009, בכך השלימה זכייה נוספת בדאבל. בעונת 2013/14 זכתה בדאבל השלישי ברציפות כאשר ניצחה בגמר הפלייאוף 3-1 את רבוטניצ'קי סקופיה, ובגמר הגביע את ליריה סקופיה. 

### במסגרת אירופאית

הקבוצה השתתפה בגביע קוראץ' בעונות 1993/94, 1994/95, 1995/96, 2000/01. בעונות 1996/97 (שובצה בשלב הבתים עם הפועל גליל עליון, ריאל מדריד ורטיופארם אולם, והגיעה לשמינית הגמר ללא הפסד ביתי), 1997/98, 1998/99 השתתפה בגביע ספורטה. בעונת 2012/13 החלה הקבוצה להשתתף במסגרת הליגה האדריאטית. בעונת 2013/14 השתתפה הקבוצה גם במסגרת היורוקאפ.

### אוהדים והיכל ביתי

הקבוצה ידועה כבעלת קהל אוהדים חם ורועש הממלא את ההיכל בכל משחק. ארגון האוהדים של הקבוצה נקרא "פאמילי ארודרום". בחודש נובמבר 2012, הוכרז כי ההיכל הביתי הישן **יאן סנדנסקי**, שהכיל 2,000 מקומות ישיבה ייהרס לחלוטין, ובמקומו יוקם היכל כדורסל חדש שיכיל 6,500 מקומות. בתאריך 14 בפברואר 2013, הקבוצה קיימה אימון אחרון ב"אולם סנדנסקי" בנוכחות יותר מאלף אוהדים. למחרת האולם נסגר באופן רשמי. בחודש אוגוסט 2014 חנכה הקבוצה באופן רשמי את מרכז הספורט סנדנסקי המכיל 6,500 מקומות ישיבה.

תארים והישגים
-------------

* **הליגה המקדונית**:
	+ אליפות (9): 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2019, 2021, 2022
	+ מקום שני: 1993, 1996, 1998, 1999, 2000, 2001, 2004, 2018
	+ חצי גמר: 2003, 2005, 2006, 2008, 2009, 2011
* **הגביע המקדוני**:
	+ זכייה (11): 1996, 1997, 1999, 2000, 2012, 2013, 2014, 2016, 2018, 2021, 2023
	+ גמר: 1994, 1995, 2003, 2011, 2022
	+ חצי גמר: 2004

**גלריית תמונות**

* אוהדי הקבוצה "פאמלי אירודרום"אוהדי הקבוצה "פאמלי אירודרום"
* מרכז הספורט יאן סנדנסקימרכז הספורט יאן סנדנסקי
* שחקני הקבוצה עם הגביע של עונת 2011/12שחקני הקבוצה עם הגביע של עונת 2011/12

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מזט סקופיה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מזט סקופיה
* מזט סקופיה, ברשת החברתית פייסבוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  הפרויקט להקמת המרכז "יאן סנדנסקי" החדש באתר kajgana.com
במדעי המחשב, **קדם־מעבד** (Preprocessor) הוא תוכנית המעבדת קלט ויוצרת ממנו פלט המיועד להיות קלט לתוכנית אחרת, בדרך כלל עבור מהדר. סוג העיבוד תלוי בטבעו של הקדם־מעבד: ישנם קדם־מעבדים הבנויים להחלפה טקסטואלית של פקודות מאקרו בלבד, בעוד אחרים כוללים יכולות מלאות של שפת תכנות. 

תהליך ההידור בחלק מהשפות, למשל PL/I ו־C, מכיל שלב של קדם־עיבוד.

קדם־מעבדים מילוליים
-------------------

קדם־מעבדים מילוליים הם הקדם־מעבדים מהרמה הנמוכה ביותר של קדם־מעבדים, המבצעים ניתוח מילולי בלבד, על ידי החלפת סדרות תווים בסדרות תווים אחרות על פי הגדרת המשתמש. בייחוד משמשים להחלפה טקסטואלית של פקודות מאקרו, ולהכללה של קובצי כותרת (header files).

### קדם־מעבד ב־C

 ערך מורחב – **הקדם-מעבד של שפת C**  

הדוגמה הנפוצה ביותר לקדם־מעבד מילולי הוא הקדם־מעבד של C, המפרש שורות המתחילות בסימן # כהנחיות (directives) ובפרט ההנחיות: define#,‏ include#. מכיוון שהקדם־מעבד אינו יודע דבר אודות השפה, הוא עלול לבצע פעולות המחבלות בפעילות התוכנית ויש צורך בזהירות רבה מצד המתכנת. 

הנחיות קדם־מעבד לשם ביצוע החלפות מאקרו, מבוצעות על ידי ההנחיה define#. הנחיה זו משמשת להגדרת שמות משמעותיים לקבועים על ידי כתיבת השם ולאחריו הקבוע המבוקש. שימוש נוסף נעשה על ידי הצמדת סוגריים לשם, בתוך הסוגריים כותבים את הפרמטרים של פקודת המאקרו, ולאחר מכן כותבים את פקודת המאקרו, תוך שימוש בפרמטרים. הקדם־מעבד יחליף כל מופע של פרמטר בשמו של הפרמטר שנשלח לפקודה. 

הנחיית הכללה של קובצי כותרת נעשית על ידי include#. שימוש בפונקציות הנמצאות בקבצים שונים, בין מהספרייה הסטנדרטית ובין מקבצים של המתכנת, מצריכה הכרזה על הפונקציות וכדי לחסוך כתיבה של ההכרזות בכל תוכנית מכלילים קבצים של הכרזות, הנקראים קובצי כותרת על ידי הנחיה זו.

קדם־מעבדים תחביריים
-------------------

קדם־מעבד תחבירי הוצג לראשונה במשפחת השפות LISP. תפקידו להמיר עצים תחביריים בהתאם למספר כללים המוגדרים על ידי המשתמש. בחלק מהשפות הכללים נכתבים בשפת התכנות עצמה, למשל בLISP וב־OCaml. שפות אחרות מסתמכות על שפה חיצונית להגדרת ההמרות, למשל קדם־מעבד XSL עבור XML. 

קדם־מעבדים תחביריים משמשים בדרך כלל להתאמת תחביר של שפה, הרחבת שפה, הכללה של שפה המיועדת לתחום ספציפי (DSL) בתוך שפה למטרות כלליות.

ראו גם
------

* מאקרו (תכנות)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4544347-6
* NKC: ph507305

 |
הרב **פינחס (זליג) הלוי במברגר** (תרל"ב 1872 – תרצ"ו 1936) היה רב בהמבורג, מתרגם ספרי יסוד ביהדות לגרמנית, ובעל תואר דוקטור בתחום זה מאוניברסיטת ברלין.

תולדות חייו
-----------

נולד בחודש חשון שנת תרל"ב (1872) בלנגנאו שבשווייצריה לרב שלמה במברגר, המכונה "הרב מזנהיים" (בנו של רבי יצחק דב במברגר), ולאמו לאה לבית אדלר.

בשנת תרנ"ה (1895) קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת ברלין על תרגום פירוש הרמב"ם למסכת חלה מערבית לגרמנית, עם מבוא. הפירוש יצא לאור באותה שנה בפפד"מ, תואר זה היה הכרחי מטעם הממשלה לרבניים רשמיים.

בשנת תרנ"ו (1896) הוסמך לרבנות בידי ראש בית המדרש לרבנות בברלין הרב עזריאל הילדסהיימר.

משנת תר"ס (1900) החל לכהן בהמבורג כרב בית הכנסת של הקלויז הישן ששכן בעיר העתיקה של המבורג (ברחוב פטר), ובהמשך בשנת תרס"ה כשנחנך הקלויז החדש בשכונה החדשה (ברחוב רוטשבהן) (גר') עבר לכהן ברבנות שם, וכן העביר את מגוריו סמוך לקלויז.

כמו כן כיהן כראש ומגיד שעור של הקלויז וכאב"ד של איגוד בתי הכנסת בתוך הקהילה היהודית, בתפקידים אלו כיהן 36 שנים עד לפטירתו. כמו כן היה דיין בבית הדין שם.

נפטר בכ"א באב תרצ"ו (אוגוסט 1936) ונקבר בבית הקברות לנגנפלדה (בגרמנית: Längenfeld) בהמבורג, על יד אשתו לאה. בר"ח ניסן תשמ"ט (1989) הועלה קברו ליד קבר אשתו השנייה בהר הזיתים בירושלים.

את מקומו ברבנות מילא הרב מנחם אריה קניגסהפר.

משפחתו
------

פינחס עם אשתו מלכה
נישא בתחילה ללאה בת הרב אליעזר ליפמן קאהן רב בוויסבאדן, להם נולדו קילה, יצחק ומטל, נפטרה בחייו בראש חודש אדר תרע"ד 1914. נישא בשנית בתשרי תרע"ה למלכה כצנשטיין, ממנה נולדו לו שלמה, נפתלי, לאה ואברהם, נפטרה בי"ד באדר תשמ"ב.

בנותיו קילה ומטל נרצחו בשואה. בנו יצחק, דוקטור למשפטים, עלה לישראל וכיהן ככונס הנכסים של אזור תל אביב.
את בניו הקטנים העלתה אימם לישראל, ושני בניו הקטנים שינו את שם משפחתם ל"בר-גיורא".

תרגומיו
-------

במברגר עסק בתרגום ספרי היסוד ביהדות לגרמנית

* חמשה חומשי תורה
* פירוש רש"י לתורה
* סידור "שפת אמת" (בהוצאת היידנהיים)
* זמירות לשבת
* מחזורים לכל המועדים
* הגדה של פסח
* קינות לתשעה באב
* פירוש הרמב"ם למסכת חלה וכלאים
* קיצור שולחן ערוך
* מנורת המאור לרבי יצחק אבוהב
* אוצר המקרא

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פינחס במברגר** בוויקישיתוף
* הרב דר' זליג פינחס הלוי במברגר זצ"ל, באתר בית אשכנז
* בתי כנסת בהמבורג, באתר כפר נוער
* מהערותיו בענייני שפה ערבית על ספרי אביו "למוד ערוך", באתר hebrewbooks
* פינחס זליג בן שלמה במברגר, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  קברו באתר הר הזיתים
2. ↑  ראו גם באתר הספרייה הלאומית
3. ↑  **מסכת כלאים**, באתר אוצר החכמה, 
**מסכת חלה**, באתר אוצר החכמה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007257996805171
* BnF: cb130605784 (data)
* GND: 110793129
* ISNI: 0000 0001 1877 1573
* LCCN: n86041909
* NKC: zmp2012726687
* NTA: 246029641
* SELIBR: 268244
* SUDOC: 057317313
* VcBA: 495/328218
* VIAF: 64613484
* WorldCat: lccn-n86041909

 |
**שלישיית קצה השדה** הייתה להקה רוק ישראלית שפעלה בשנות ה-70. השלישייה כללה את צבי בומס, ראובן גבירץ וגיא יפה, שלושתם יוצאי להקות צבאיות (להקת הנח"ל ושלישיית פיקוד מרכז).
הוקמה ב-1975 על ידי המפיק והמוזיקאי אשר ביטנסקי, שקיווה שהשלישייה תהיה מעין גרסה ישראלית ללהקת "קרוסבי, סטילס ונאש".

הלהקה הקליטה תקליטון שדרים עם השירים "יש לפעמים רצון לעוף", שאותו כתבה והלחינה השלישייה, ו"ליל אמש", שכתבה והלחינה נעמי שמר (במקור בוצע על ידי להקת השעות הקטנות – שייקה לוי, גבי אקשטיין, מרים גבריאלי ויעל שרז), ובו בומס היה הסולן. לאחר הוצאת התקליטון חלה האטה בפעילות הלהקה, והיא שרה קולות רקע באלבומו השני של מתי כספי, במופע "הזמן הכפרי" של אריק איינשטיין, באלבומה היחיד של להקת תמוז ובהופעותיו של הזמר האמריקאי טים הרדין.

ב-1976 הלהקה חזרה להקליט את אלבומה היחיד, שיצא ב-1977. ארבעה משירי האלבום היו חידושים לשירי ארץ ישראל ("ליל אמש", "ערב בא", "עין גדי" ו"פנס בודד"), והיתר היו שירים שביצירתם היו מעורבים חברי השלישייה. בין השירים הבולטים היו "בקצה השדה" (יהודה עמיחי / ראובן גבירץ), "בין העולמות" (יעל פירסטנברג / גיא יפה) ו"זה לא הים" (לאה גולדברג / גיא יפה וראובן גבירץ), שאותו שרו עם הזמרת ריקי מנור. האלבום נחל כישלון חרוץ וסימן את סוף פעילותה של הלהקה.

ב-2006 יצאה מהדורה חדשה של האלבום, הכוללת את האלבום המקורי בתוספת תקליטור הכולל קטעי בונוס, ובו מופיעים ביצוע ל"שיבולים" ("חד מחרב") של הגבעטרון, ביצוע ל"השמלה הסגולה" של התרנגולים, ביצוע ל"זה לא יכול להיות" בהופעה חיה מ-1976 והשירים "יש לפעמים רצון לעוף" ו"ליל אמש" בגרסת תקליטון השדרים, ששיריו הוקלטו מחדש לאלבום המקורי.

קישורים חיצוניים
----------------

* שלישיית קצה השדה, באתר Discogs (באנגלית)
* שלישיית קצה השדה באתר MOOMA
* שלישיה חדשה: "קצה השדה", דבר, 6 ביוני 1975
* יוסי חרסונסקי, בשש בבוקר בקצה השדה, מעריב, 19 בדצמבר 1977

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלי קינן, זמר הפופ-פולק טים הרדין - אילו הייתי נגר, דבר, 15 במאי 1975
2. ↑  יוסף פריאל, אריך נגן ל"קצה השדה", דבר, 17 בנובמבר 1977
3. ↑  דף האלבום במהדורה החדשה, באתר discogs

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007303834105171

 |
**שלך מזרחי** (שם מדעי: ***Pandion cristatus***) הוא מין של דורס יום ממשפחת הנציים ותת-משפחת השלכים. בעבר נחשב לתת-מין של שלך מערבי (*Pandion haliaetus*), אך מחקרים טקסונומים ואחרים שבוצעו ב-2008 בידי המכון האוסטרלי "Australian Faunal Directory", הובילו מספר חוקרים להפרידו למין עצמאי, דבר שמספר ארגונים מתנגדים לו אך אחרים כמו אתר IUCN אימצו אותו.

מאפיינים
--------

מין זה בעל מאפיינים והתנהגות ייחודית והוא שוכן סביב הפיליפינים, אינדונזיה, גינאה החדשה, אוסטרליה, טסמניה וכמה מאיי אוקיאניה והוא מתאים יותר לחיים בסביבת חופים ושפכי נהרות מאשר קרובו לסוג.

נקבת השלך גדולה יותר מהזכר ובעלת מוטת כנפיים של 410 עד 478 מ"מ ומשקל של 1.2 עד 1.6 ק"ג, בעוד הזכרים בעלי מוטת כנפיים של 391 עד 470 מ"מ ומשקלם 0.9 עד 1.2 ק"ג בממוצע. השלכים בעלי דמיון לנץ אך גדולים יותר, בעלי עיניים צהובות גדולות ומקור מעוקל כהה וארוך יותר. מבנה הכנפיים שלהם מותאם לרפרוף מעל פני המים ואז לצלילה מהירה אחרי טרף. לשלך זה בטן וחזה בהירים יותר מקרובו ו"כתר" מעט כהה יותר.

השלכים הם אוכלי דגים בעיקרם, בייחוד דגי חופים כמו קיפוניים וכו'. הם יגוונו גם ברכיכות, סרטנים, נחשי ים ועופות ים קטנים שלעיתים נחטפים. לעיתים נדירות ביותר הם יאכלו מזון יבשתי, כמו עופות יבשה ויונקים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שלך מזרחי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |
**מוּכַּווַאר** (בערבית: **مكوار**; ידוע גם בשמות **מגרסם**, **ג'זירת מגרסם** או **ג'בל מגרסם**) הוא אי לא מיושב בים סוף מול חופי מדינת אל-בחר אל-אחמר בסודאן, מדרום למפרץ דונגונאב. ביחד עם המפרץ האי הוא חלק מפארק לאומי ימי של סודאן. פארק זה, יחד עם הפארק הלאומי הימי סנגניב (המכיל אטול ששוכן דרומית לאי ולמפרץ), הוכרזו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-2016.

אורך האי כ-12 קילומטרים ורוחבו כ-3 קילומטרים, ושיא גובהו בגבעה בגובה 94 מטרים. האי סלעי, עם מספר צוקים תלולים המורכבים מאבן חול, שככל הנראה נשחקו מגשמים כבדים לאורך השנים. אין בו כמעט צמחייה בכלל למעט כמה מנגרובים בקצהו הדרומי, ובקצהו הצפוני יש שונית.

בהסבר להכרזה נכתב כי "מפרץ דונגונאב והאי מוכוואר ממוקמים 125 קילומטרים צפונית לפורט סודאן וכוללים בגבולותיהם מערכת מגוונת ביותר של שוניות אלמוגים, מנגרובים, ערוגות עשב ים, חופים, אזורי גאות ושפל, איים ואיונים. הצלילות של המים, מגוון האלמוגים, המינים הימיים, בתי הגידול הבתוליים וקהילות שוניות האלמוגים הססגוניות יוצרים נוף יבשתי וימי מדהים... הפארק הלאומי תומך באוכלוסייה משמעותית של תחש המשכן בעולם, בהתחשב בכך שהים האדום והמפרץ הפרסי הם משכן לאוכלוסיות הבריאות האחרונות שנותרו ממין זה באוקיינוס ההודי. ההתכנסויות העונתיות של הלווייתנים והמנטה בפארק ייחודיות לכל אזור האוקיינוס ההודי המערבי, והפארק הימי מוכר בעולם כאזור עופות חשוב הן עבור עופות קבועים והן עבור עופות נודדים. הפארק הוא גם ייחודי כבית למינים ממקורות ביוגאוגרפיים שונים: מינים מצפון ומדרום ים סוף."

האי, המפרץ ואיונים בקרבתם הוכרזו כ"אתר ציפורים חשוב" (אנ') על ידי ארגון BirdLife International בשל היותם אתרי מחיה ורבייה משמעותיים של מספר מינים; באי נצפתה אוכלוסייה של כ-800 זוגות Thalasseus bengalensis (מין מהסוג תלאסאוס) ועוד כ-450 באיונים הקרובים, וכן רבייה של המינים שחפית שוניות (Sterna repressa), ‏Onychoprion anaethetus (מין מהסוג שחפית חומת-גב) ושחף כהה. בנוסף על הציפורים יש בחוף המזרחי של האי נקודת קינון חשובה של צב ים ירוק וצב ים קרני, אחת החשובות ביותר בים סוף.

קישורים חיצוניים
----------------

* הפארק הלאומי הימי סנגניב והפארק הלאומי הימי דונגונאב-האי מוכּוואר באתר אונסק"ו (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Pub. 172: SAILING DIRECTIONS (ENROUTE) • RED SEA AND THE PERSIAN GULF, TWENTY-SECOND EDITION (2020), p. 67, National Geospatial-Intelligence Agency (הקישור נבדק ב-8 בפברואר 2022)
2. 1 2 3  מסך ההמלצה על אתר המורשת, עמ' 32–55, זמין להורדה באתר אונסק"ו (באנגלית)
3. 1 2  הפארק הלאומי הימי סנגניב והפארק הלאומי הימי דונגונאב-האי מוכּוואר באתר אונסק"ו (באנגלית)
4. ↑  "Important Bird Areas factsheet: Mukawwar island and Dunganab bay". *BirdLife International* (באנגלית). נבדק ב-2022-02-06.

| דגל סודאןדגל סודאן סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בסודאן |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| ג'בל ברקל ואתרי אזור נפאטה • האתרים הארכאולוגיים של האי מרואה • הפארק הלאומי הימי סנגניב והפארק הלאומי הימי דונגונאב-האי מוכוואר |

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק באדמו"ר מקאסוב בארצות הברית. אם התכוונתם לסבו האדמו"ר מזלישטשיק, ראו שרגא פייבוש הגר (זלישטשיק).

רבי **שרגא פייבוש הגר** (נולד כ"ו בטבת תשי"ח) הוא האדמו"ר מקוסוב בארצות הברית משנת תש"ס (1999).

קורות חייו
----------

נולד בארצות הברית לרבי אברהם יהושע השל הגר, האדמו"ר מקוסוב, בנו של רבי שרגא פייבוש מזלישטשיק.

למד בישיבת חכמי לובלין, ישיבת לייקווד ובישיבת פוניבז'. נישא לבתו של הרב חיים וואזנר. לאחר נישואיו חזר לארצות הברית, ולאחר פטירת אביו החל להנהיג את חסידות קוסוב. ב-ה'תשע"ה הוציא לאור את ספרו **שבת מלכא קדישא**, על ענייני שבת במשנת החסידות.

אופי הנהגתו כשל משפיע חסידי והוא מפורסם כדרשן. הקהילה בראשותו מונה מאות בתי אב. רבים מתייעצים איתו בתחום החינוך. עוסק גם בטיפול בנוער נושר.   
הרב הגר הוא דיין בבית הדין של חסידות ויז'ניץ מונסי.

מתגורר בשכונת בורו פארק בברוקלין.

בקיץ תשפ"א, ביקר בארץ והנהיג אמירת תפילת חנה בשילה הקדומה בצורה טקסית עם קהל חסידיו.

בנו הרב מנחם מנדל דוד הגר הוא חתנו של הרב יעקב הגר האדמו"ר מסערט ויז'ניץ, מכהן כרב חסידי קוסוב בירושלים. בנו הרב ברוך, הוא רב חסידי קאסוב בלייקווד.

הערות שוליים
------------

1. ↑  משה ויסברג, צפו: הרבי מקאסוב הגיע למשכן שילה וקרא את תפילת חנה, באתר בחדרי חרדים, 28 ביולי 2021

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297948805171
* ISNI: 0000 0004 0225 3597
* LCCN: no00051960
* VIAF: 297671233
* WorldCat: lccn-no00051960

 |
**קרל אנטון תאודור גראף פון שפונק** (בגרמנית: **Karl Anton Theodor Graf von Sponeck**;‏ 24 בינואר 1896 – 13 ביוני 1982) היה גנרל בצבא הגרמני שפיקד על כוחות שריון במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייו

פון שפונק נולד ב-24 בינואר 1896 בדרמשטאדט למיור אנטון פון שפונק ואשתו תרזה לבית פון קורנברג, ובשנת 1914 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-1 (הקיסר אלכסנדר), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות הוענק לו עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה פרש פון שפונק מהצבא בינואר 1920 והועבר למשטרת הביטחון, אך במאי אותה שנה הצטרף לרייכסווהר ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1929 הועלה לדרגת האופטמן, ובשנים שלאחר מכן הוא מילא מספר תפקידי מטה שבהם מאוד הצליח והוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.

### מלחמת העולם השנייה

במהלך הפלישה לפולין שימש פון שפונק כקצין מטה בקורפוס הממונע ה-15 תחת פיקודו של הרמן הות. במרץ 1940 הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד רגימנט הרובאים ה-11, שהיה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-9, ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, המערכה בבלקן ובמהלך מבצע ברברוסה. ב-12 בספטמבר 1941 הוענק לו על פעולותיו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 בנובמבר 1941 הוא נפצע בברכו בהתקפה על קורסק. בספטמבר 1942 הועבר לצפון אפריקה, שם מונה למפקד הדיוויזיה הקלה ה-90 במקום אולריך קלימן והועלה לדרגת גנרל מיור ב-1 בנובמבר. הוא פיקד על הדיוויזיה במהלך קרב אל עלמיין השני ובמהלך המערכה בתוניסיה, וב-12 במאי 1943 נפל עם כוחותיו בשבי הצבא הבריטי.

### לאחר המלחמה

בשנת 1947 שוחרר מהשבי, ולאחר שחרורו עבד זמן מה כמנהל מכירות בבית חרושת למכונות בווירטמברג. הוא התגורר עד סוף ימיו בטירת באקינגן אן דר ברנץ, ונפטר בגיל 86 בבית החולים היידנהיים ב-13 ביוני 1982.

קישורים חיצוניים
----------------

* תאודור פון שפונק באתר axishistory

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1012413098
* VIAF: 171874167
* WorldCat (עם VIAF): 171874167

 |
**האפיפיור תאודורוס השני** (בלטינית: **Theodorus II**; נפטר בדצמבר 897) היה האפיפיור למשך 20 יום בדצמבר 897.

ביוגרפיה
--------

תאודורוס נולד ברומא בשנת 840, והיה בנו של פוטיוס. אחיו תאודוסיוס היה גם הוא בישוף. תאודורוס הוסמך כקרדינל על ידי האפיפיור סטפנוס החמישי, ובדצמבר 897 נבחר לאפיפיור במקום רומנוס. כמו קודמו, גם הוא היה מתומכיו של פורמוסוס, ועד מהרה ביטל את החלטות מועצת הגופה, והחזיר מספר רב של אנשי כמורה ובישופים מתומכיו של פורמוסוס לתפקידיהם. תקופת שלטונו של תאודורוס הייתה קצרה, והוא שלט רק 20 יום. גם מחליפו יוחנן התשיעי המשיך בדרכו, ואף נידה את סטפנוס השישי, ורק מאוחר יותר סרגיוס השלישי ביטל את הנידוי כלפיו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תאודורוס השני** בוויקישיתוף
* תאודורוס השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**רומנוס** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**יוחנן התשיעי** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 100962351
* NKC: xx0025975
* VIAF: 85462334
* WorldCat (עם VIAF): 85462334

 |
**פרנץ טילה** (בצ'כית ובגרמנית: **Franz Thiele**;‏ 9 במרץ 1868 – 23 במאי 1945) היה צייר צ'כי ופרופסור באוניברסיטה.

ביוגרפיה
--------

אביו היה אורג. לאחר שסיים את לימודיו היסודיים ב-1883, הוא קיבל מלגה, בחסות משפחת פטרונים ונסע לווינה. לאחר שנה של קורסי מבוא בבית הספר לאמנויות שימושיות, הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות אצל אוגוסט אייזנמנגר, פרנץ רומפלר וכריסטיאן גריפנקרל.

בשנת 1892 הוענק לו מענק ללימודים באיטליה. ב-1894 התבסס בווינה. הוא ערך מסעות רבים ברחבי מערב אירופה וביקר גם בתוניסיה. הוא הפך לחבר באגודת אמנים בשנת 1896 והיה אחד מהחברים המייסדים של "האגנבונד" האוסטרית בשנת 1900. שנתיים לאחר מכן, הוא מונה לפרופסור חבר באקדמיה לאמנויות יפות, פראג, והפך לפרופסור מן המניין ב־1905; תפקיד שיחזיק עד 1938.

הוא התנדב לשירות ב-1916 ועבד כאמן מלחמה במספר חזיתות במשך שנה.

בתקופה זו קיבל מספר פרסים, ביניהם צלב האביר של מסדר פרנץ יוזף, מסדר כתר הברזל, ומסדר אנה הקדושה.

הוא היה נשוי פעמיים: ב-1909 למריה סטארו ואז, ב-1927, לציירת, אינגה פשקה (1903–1993), איתה נולד לו בן.

הוא פרש ב-1938, בעקבות הכיבוש הגרמני של צ'כוסלובקיה. העבודה הבאה שלו הייתה כרזת תעמולה, שהציגה את היטלר מול קהל מריעים. חלק מציוריו נרכשו על ידי היטלר ויוזף גבלס. לקראת סוף המלחמה, הוא ואינגה נשלחו לבית מעצר שהופעל על ידי פטריוטים צ'כים. הוא לא שרד, ייתכן שנעשה בו לינץ'.

הוא נקבר בקבר אחים ליד פראג.

גלריה
-----

* יום קיץיום קיץ
* אשה וילדאשה וילד
* משפחה מדרום איטליהמשפחה מדרום איטליה
* מפל מיםמפל מים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנץ טילה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Thiele Franz". In: Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL). Vol. 14, Austrian Academy of Sciences, Vienna 2015, מסת"ב 978-3-7001-7794-4, p. 296 f.
2. ↑  Thiele, Franz". In: Hans Vollmer (Ed.): Allgemeines Lexikon der Bildenden Künstler von der Antike bis zur Gegenwart, Vol.33: Theodotos–Urlaub. E. A. Seemann, Leipzig 1939, pg.24
3. ↑  Inge Thiele / Persönlichkeiten / Inhaltsverzeichnis / vivoWiki / vivomondo, www.vivomondo.com
4. ↑  Honzisa, honzisa: F. Thiele-Oslava záboru Sudet 1938, honzisa, ‏neděle 7. června 2015

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1077380062
* NKC: jo20000080281
* RKD: 232859
* ULAN: 500423261
* VIAF: 84116391
* WorldCat: viaf-84116391

 |
משק משפחת יגרשטטר
אבן נגף לזכרו לפני ביתו באוסטריה
**פרנץ יגרשטטר** (גרמנית: **Franz Jägerstätter**;‏ 1907–1943) היה סרבן מצפוני אוסטרי במלחמת העולם השנייה שהוצא להורג. הוא הוכרז כקדוש מעונה על ידי הכנסייה הקתולית.

חייו
----

פרנץ יגרשטטר נולד בעיירה קטנה הסמוכה לערים זלצבורג ובראונאו אם אין באוסטריה, כבן מחוץ לנישואים של רוזליה הובר ופרנץ באכמייר. תחילה חי אצל סבתו מצד האם, אליזבת הובר. אביו נהרג במלחמת העולם הראשונה כשהיה ילד ואמו נישאה בשנית להינרייך יגרשטטר, שאת שם משפחתו אימץ פרנץ. בשנת 1933, כשהיה בן 26, נולדה לו בת מחוץ לנישואין, הילגרד אוור שמה. בשנת 1936 הוא נישא לפרנציסקה שוואניגר, נערה מכפר סמוך ואת ירח הדבש הזוג בילה ברומא, שם חווה פרנץ, שהיה קתולי מלידה, התעוררות דתית. אחרי חזרתו החל לעבוד בכנסייה הקתולית המקומית.

בשנת 1938, כאשר הגרמנים נכנסו לאוסטריה, היה יגרשטטר האדם היחיד בכפרו שהצביע נגד סיפוח אוסטריה לגרמניה. אף שלא היה מעורב בשום תנועה פוליטית, הוא התנגד גלויות לנאצים והכריז שלא ילחם במלחמה, זאת למרות אימון צבאי קצר שעבר. לאחר מספר דחיות, נקרא בפברואר 1943 לשירות פעיל בצבא הגרמני. באותו זמן כבר היה אב לשלוש בנות, הגדולה בהן בת שש. ב-1 במרץ התייצב במשרד הגיוס והצהיר שאינו מוכן להילחם מטעמי מצפון, אולם הסכים לבצע כל משימה בלתי-מלחמתית. הוא נענה בשלילה ונכלא, ראשית בלינץ, ואחר כך בברלין. ב-6 ביולי הועמד למשפט צבאי באשמת פגיעה במאמץ המלחמתי. הוא הורשע, נגזר עליו עונש מוות, והוא הוצא להורג בגיליוטינה ב-9 באוגוסט 1943, בגיל 36.

מעמד כמבורך
-----------

ביוני 2007, אישר האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר לוועדה לענייני קדושים לפרסם צו המכריז על יגרשטטר כמרטיר, ובכך הסתיים תהליך הבירוך (מעמד של קדושה הנמוך בדרגה אחת מקדוש) שלו בכנסייה הקתולית. טקס הבירוך נערך ב-26 באוקטובר 2007 בלינץ. בטקס נכחה אלמנתו בת ה-94, פרנציסקה, וארבע בנותיו.

בתרבות
------

מחזהו של יהושוע סובול, "עד ראייה", מבוסס על המקרה של יגרשטטר. המחזה הועלה לראשונה בשנת 2002 בתיאטרון הקאמרי, בבימוי האוסטרי פאולוס מנקר, עם איתי טיראן בתפקיד יגרשטטר.

טרנס מאליק ביים סרט קולנוע על חייו של יגרשטטר בשם "A Hidden Life", שעלה להקרנה במאי 2019, בכיכובם של אוגוסט דיל, ואלרי פאצ'נר, יורגן פרוכנו, מתיאס שונארטס, מרטין ווטקה והוא מסרטיהם האחרונים של מיכאל ניקוויסט וברונו גנץ.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנץ יגרשטטר** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה, באתר הוותיקן.
* דפים לזכרו, באתר הכנסייה הקתולית של אוסטריה עילית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007276843005171
* BNE: XX6357462
* BnF: cb15055236n (data)
* GND: 118556509
* ISNI: 0000 0000 8134 3822
* LCCN: n85288568
* NKC: jo20201082320
* NLA: 49886155
* NLG: 114823
* NLP: A11870151
* NSK: 000762861
* NTA: 074686801
* RERO: 02-A011158717
* SUDOC: 149527446
* Trove: 1499688
* VIAF: 54940180
* WorldCat: lccn-n85288568

 |
פיני לייטרסדורף, יושבת במרכז חבר השופטים בתחרות מלכת היופי ב-1956
**אדולפינה (פיני) לייטרסדורף** (1906–1986) הייתה מעצבת אופנה ישראלית, המעצבת הראשית של חברת משכית.

ביוגרפיה
--------

לייטרסדורף נולדה בעיר קומארום שבהונגריה. בשנת 1932 עברה לצ'כוסלובקיה ופתחה סטודיו לעיצוב.

ב-1937 עלתה לארץ ישראל והשתקעה בתל אביב, שם פתחה סטודיו לעיצוב ועבדה גם בעיצוב תלבושות לתיאטרון הקאמרי ועיצבה תלבושות ללהקת ענבל. בשנת 1954 שכרה אותה רות דיין למשרת המעצבת הראשית של "משכית". לייטרסדורף רקחה מהתרומות האותנטיות של היוצרים, בני עדות המזרח שעלו בעלייה ההמונית ומחינוכה הקלאסי-קוסמופוליטי עיצוב מקורי, ייחודי, ששילב את התנ"ך, קיבוץ הגלויות, נופי ארץ ישראל ואורהּ עם קו נקי ומודרני שהגדיר "ישראליות". בין עיצוביה הבולטים מעיל "מדבר" ושמלת "עין גדי". בשנת 1957 זכתה בתואר "אמנית השנה" של המגזין לאשה. לייטרסדורף עבדה במשכית למעלה מ-15 שנה ויצרה פריטים אייקונים רבים.

בשנת 1986 נפטרה לייטסדורף מטביעה בבריכת השחייה שבווילה של בנה בסביון.

ב-2013 החליטה משפחתה להעניק פרס שנתי על שמה ליצירתיות ומקוריות באופנה הניתן במסגרת מכללת שנקר לעיצוב.

חיים אישיים
-----------

נישאה לאדריכל אנדריי לייטרסדורף. בנם הוא האדריכל טומס לייטרסדורף, אביהם של יונתן לייטרסדורף, המסעדנית ואשת העסקים אנדראה "דושי" לייטרסדורף, הנשואה לשחקן אנחל בונני, ודני לייטרסדורף.

בעלה השני היה הצייר יוחנן סימון.

לקריאה נוספת
------------

* בתיה דונר, **משכית - מארג מקומי**, מוזיאון ארץ ישראל, תשס"ג–2003
* נורית בת יער, **שיכרון עיצובים – אמנות האופנה בישראל 1948–2008**, הוצאת רסלינג, 2010

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיני לייטרסדורף** בוויקישיתוף
* פרטים על פיני לייטרסדורף בארכיון **נאורה ורשבסקי**, בספרייה הלאומית
* מידע על פיני לייטרסדורף בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית
* "החיים שלפני זארה", פרק ראשון מתוך ספרה של נורית בת יער, שיכרון עיצובים – אמנות האופנה בישראל 1948–2008, הוצאת רסלינג, 2010
* מתיה קם, משכית, באתר "תרבות•il"
* שחר אטואן, פיני לייטרסדורף, מעצבת האופנה העילית הראשונה שפעלה כאן, באתר הארץ, 12 באוגוסט 2011
* קרן נתנזון, תערוכת פיני לייטרסדורף: זו לא אופנה, זה קדוש, באתר ynet, 17 באוגוסט 2011
* הדס שואף, בשירות המדינה: המעצבים הישראלים המצליחים, באתר Xnet‏, 24 באפריל 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  פיני לייטרסדורף מעצבת האופנה מתה שלשום בגיל 80, מעריב, 2 בספטמבר 1986
2. ↑  יוני פרוים, הפתעה משמחת: אנחל בונני ודושי לייטרסדורף הורים, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 6 ביוני 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 553031
* NLI: 987007284664705171
* ISNI: 0000 0000 5439 6582
* LCCN: nr2003034747
* ULAN: 500484917
* VIAF: 2414703
* WorldCat: lccn-n97858652

 |
**רן בשביץ** (נולד ב-1969) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, בתפקידו האחרון שירת כראש להק הציוד במטה חיל האוויר הישראלי.

ביוגרפיה
--------

ב-1987 החל ללמוד תואר ראשון בהנדסת חשמל בטכניון במסגרת העתודה האקדמית. בהמשך שירותו סיים תואר שני בהנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

ב-1991 התגייס לחיל האוויר. שירת כקצין בגף אוויוניקה בבסיס שדה דב, עסק בתחום מערך ההגנה האווירית בחיל, שימש קצין קישור לצבא ארצות הברית ופיקד על טייסת תחזוקה של אגד נ"מ צפון. בשנים 2009 עד 2011 פיקד על יחידת האחזקה האווירית 22, יחידת האחזקה הגדולה והמרכזית בחיל האוויר. בשנים 2011 עד 2013 שימש ראש מחלקת מטוסים בלהק הציוד. בספטמבר 2013 מונה לראש להק הציוד ושירת בתפקיד עד יולי 2017.

בשנת 2018 הקים את קבוצת אירו (ERO Group) למיזמים והנדסה ומשמש כיו"ר החברה, הפועלת מול לקוחות מובילים בשוק הביטחוני והאזרחי בישראל ובעולם. יועץ אסטרטגי להנהלות בכירות של ארגונים.

בשנת 2022 מונה על ידי שר הביטחון להוביל צוות פעולה שהמליץ על הרחבת מדיניות ההכרה בצוללי הקישון שחלו במחלות ממאירות עקב שירותם, כחלק מרפורמת "נפש אחת".

קישורים חיצוניים
----------------

* תא"ל רן בשביץ מונה לראש להק ציוד , באתר חיל האוויר הישראלי, 12 בספטמבר 2013
* "כל 'יסעור' שעובר מעל הבית שלי, מזכיר לי את האחריות של המערך , באתר חיל האוויר הישראלי, 29 ביוני 2017

| ראשי להק הציוד בחיל האוויר |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אליעזר בודנקין • הלל אל דאג • יהושע גילוץ • יהודה רבין • אריה הלל • ישראל רוט • חיים ירון • יוסף מעין • מיכה כהן • יצחק גבע • אבנר רז • רמי דותן • יצחק גת • אמנון הררי • אלון דומניס • שמעון שריד • זאב שניר • יעקב בורטמן • רן לוי • רן בשביץ • שמעון צנציפר • שלומי קונפורטי |

 |
"יומי דפגרא" הוא כינוי ארמי מקוצר ל"יומי דמפגרי ביה רבנן". כלומר, ימים שלא מתקיימים בהם לימודים והתלמידים יוצאים לפגרה.

מקור הביטוי בתלמוד הבבלי. תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קכ"ט, עמוד ב': "אמר רב יוסף: כי הוינן בי רב הונא, **יומא דמפגרי ביה רבנן** אמרי האידנא יומא דשפמי הוא ולא ידענא מאי קאמרי". ביטוי זה היה נפוץ. רש"י שם פירש: "*יומא דמפגרי ביה רבנן* - שהיו התלמידים מתעצלין מלבא בבית המדרש קרי ליה יומא דשפמי, כלומר: היום הזה אבד לו, ואין בו תועלת".

בימי הביניים היה נפוץ הביטוי "יומא דפגרא" לכינוי הימים שלא התקיימו בהם לימודים בישיבות, כגון בראש חודש, בחנוכה, בט"ו בשבט, בל"ג בעומר, בט"ו באב וכדומה.

כיום הורחב השימוש במילה והוא מהווה כינוי לימים מיוחדים בשנה, הכולל שמחות קהילתיות משותפות או ימי אירועים מיוחדים בשנה.

מנהגים רבים נקשרו ל"יומי דפגרא". בקהילות מסוימות נהגו שאבל אינו ניגש לפני התיבה בימים אלו, והיו שנהגו שלא לומר בהם תחנון, ולהרבות בהם בנרות בבית הכנסת.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: שו"ת חתם סופר, חלק ז, סימן כא.
2. ↑  ראו: שו"ת עבודת הגרשוני, סימן יח; שו"ת פנים מאירות, חלק ב, סימן מז; תולדות יעקב יוסף, פרשת צו, ד"ה ובזה נבוא.
3. ↑  ראו: שו"ת נשמת חיים, סימן קלד.
4. ↑  ראו: קדושת לוי, ליקוטים, ד"ה מחמשה עשר.