recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ג'יימס סידני אדואר, הבארון אנסור** (באנגלית: **James Sidney Edouard, Baron Ensor**‏, 13 באפריל 1860 – 19 בנובמבר 1949) היה צייר בלגי סימבוליסטי, שחי רוב חייו באוסטנדה. הוא היה חלק מקבוצת "העשרים" (אנ').

ביוגרפיה
--------

אביו של אנסור, שנולד בבריסל להורים אנגלים, למד הנדסה באנגליה וגרמניה, ואמו של אנסור הייתה בלגית. אנסור עצמו, שנולד באוסטנדה, לא גילה עניין בלימודים אקדמיים; הוא עזב את בית הספר בגיל חמש-עשרה והחל לעבוד כמתלמד אצל שני ציירים מקומיים. בין 1877 ו-1880 הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנויות היפות בבריסל, שם הכיר את פרנאן קנופף, שלמד לצידו. עבודותיו של אנסור הוצגו לראשונה בתערוכה בשנת 1881. מ-1880 עד 1917 הסטודיו שלו היה בעליית הגג בבית הוריו, והמסעות היחידים שערך היו שלוש נסיעות קצרות לפריז, לונדון והולנד. 

בתחילת דרכו רבות מעבודותיו ספגו ביקורות קשות ונחשבו שערורייתיות - במיוחד הציור "בואו של ישו לבריסל" (1888-1889), אבל הוא הצליח תמיד למצוא מקומות שיציגו את עבודותיו, ובהדרגה זכה להכרה ולתהילה. ב-1895 נקנה ציורו "נער המנורה" על ידי המוזיאון המלכותי לאמנויות יפות בבריסל, והוא העלה את תערוכת היחיד הראשונה שלו. עד 1920 הוא כבר הספיק להיות במרכזן של תערוכות חשובות רבות, וב-1929 הוא קיבל תואר ברון מן המלך אלברט הראשון. ב-1933 הוא קיבל את אות לגיון הכבוד. ככל שהזדקן ירדה מאוד תפוקתו האמנותית, והוא התמקד יותר ויותר במוזיקה. אף כי לא הייתה לו כל הכשרה פורמלית, הוא היה ידוע כמאלתר ואף פרסם יצירות מפרי עטו. 

בעת מלחמת העולם השנייה הוא בחר להישאר באוסטנדה, למרות ההפצצות הכבדות. הוא מת אחרי מחלה קצרה, בשנת 1949.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'יימס אנסור** בוויקישיתוף
* ג'יימס אנסור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ג'יימס אנסור, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260848005171
* AGSA: 9354
* BIBSYS: 90096608
* BNE: XX929031
* BnF: cb12077186d (data)
* CiNii: DA0350213X
* GND: 11853050X
* ISNI: 0000 0001 2142 8266
* KulturNav: 55e9e309-1c67-486d-9703-f6b30813e2b6
* LCCN: n50082924
* LNB: 000148086
* MusicBrainz: 2a5442de-5d7f-4e65-80cd-c6536d8904c2
* NDL: 00438942
* NGV: 3957
* NKC: xx0002504
* NLA: 36529895
* NLG: 224016
* NLP: A11934372
* NSK: 000036942
* NTA: 068666071
* RERO: 02-A003218723
* RKD: 26402
* SELIBR: 185881
* SNAC: w6dj5n8d
* SUDOC: 029069181
* TePapa: 10162
* Trove: 1275268
* ULAN: 500032046
* VcBA: 495/151738
* VIAF: 88625859
* WorldCat: lccn-n50082924

 |
**מיכאל יוסף גוזיקוב** (ביידיש: **גאזיקאוו**; 2 בספטמבר 1806 - 21 באוקטובר 1837) היה הכליזמר הראשון שהופיע במערב אירופה, בהשתמשו ב"כלי העץ והקש" שלו.

גוזיקוב וכלי הנגינה שלו
-----------------------

כלי הנגינה שהמציא גוזיקוב
גוזיקוב נולד למשפחת כליזמרים בעיירה שקלוב (כיום בבלארוס). בילדותו למד לנגן בחליל, כמו אביו, אך ריאותיו החלשות הכריחו אותו לחפש לעצמו התמחות אחרת. ב-1831 הוא המציא, ככל הנראה, את כלי הנגינה שלו, אותו כינה "כלי העץ והקש". כלי זה היה למעשה קסילופון שעוצב כצימבלום עם לוח תהודה שנבנה מגלילי קש. כיום, קיים ויכוח האם הכלי אכן הומצא על ידי גוזיקוב עצמו או שמא על ידי בן דורו שמשון יקובובסקי. גוזיקוב פיתח יכולות נגינה וירטואוזיות בכלי זה וב-1834 כבר הופיע באודסה, קייב ומוסקבה.

באחת מהופעותיו באודסה שמע אותו הכנר הפולני קארול ליפינסקי אשר בתמיכתו ובתמיכת המשורר אלפונס דה למרטין יצא למסע הופעות במערב אירופה החל מ-1835. הופעותיו, בהן ניגן לרוב בלבוש יהודי מסורתי ובליווי בני משפחתו, זכו להצלחה מסחררת. בפריז נעשה פופולרי כל-כך שנקרא על שמו סגנון תספורת אשר חיקה את הפאות שלו. גוזיקוב נהג לנגן אלתורים על בסיס מוזיקה יהודית וכן על בסיס נושאים מפורסמים מהאופרה של זמנו. מלבד פריז, הופיע גוזיקוב גם בפראג, פרנקפורט ווינה.

ביקורות על נגינתו
-----------------

מוזיקאים יהודיים מקצועיים רבים התרשמו מנגינתו של גוזיקוב. פרדיננד הילר כתב בשבחו לג'אקומו מאיירבר ופליקס מנדלסון כתב עליו למשפחתו ב-1836: "אני סקרן לדעת האם גוזיקוב מצא חן בעיניכם כפי שמצא חן בעיני. הוא תופעה; טיפוס מפורסם שאינו נחות משום וירטואוז, הן בדיוק והן ברגש. לפיכך הוא מענג אותו בנגנו על כלי העץ והקש שלו יותר מרבים אחרים, בנגנם על הפסנתרים שלהם".

פרנץ ליסט, לעומת זאת, התייחס לגוזיקוב בזלזול, בכנותו אותו "ניקולו פגניני של הרחובות, שכישרונו, או מוטב לומר גאונותו, הייתה מתאימה יותר להמצאת כלי חקלאי". ליסט אף הוסיף וטען בביטול כי "כישרונו הבלתי מפותח לא הוביל לדבר מלבד דברי הבל מוזיקליים".

גוזיקוב זכה להערכתו של המוזיקולוג פרנסואה-ז'וזף פטי, עמו התיידד. פטי כתב עליו בהארכה במילון המוזיקלי שלו, בהתבסס על השיחות שערכו בבריסל.

מותו
----

מותש ממסע ההופעות שלו, גוזיקוב נפטר משחפת באאכן. ימיו האחרונים עברו עליו בייסורים, לאחר שכלי הנגינה שלו נגנב ממנו ככל הנראה.

מבין יצירותיו של גוזיקוב שרדה רק יצירה אחת - גרסה למזמור התהילים "שיר למעלות".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוסף גוזיקוב** בוויקישיתוף
* יוסף מיכאל גוזיקוב (1806-1837), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300538305171
* BnF: cb147997853 (data)
* GND: 116931000
* ISNI: 0000 0000 6702 2192
* LCCN: nr91017341
* NLP: A27401078
* VIAF: 7144898500650290749
* WorldCat: viaf-7144898500650290749

 |
**מפרץ סנדוויץ'** (באינוקטיטוט: **Natsitok**) הוא מפרץ טבעי בים לברדור, הממוקם בפרובינציית ניופאונדלנד ולברדור הקנדית.

היסטוריה
--------

המפרץ היה יושב בתחילה על ידי האינואיטים.

במאה ה-18, בשל נדידת כלבי הים, החלו יותר אירופאים לפקוד את האזור.

ב-1763, בעקבות מלחמת שבע השנים, השתלטו האנגלים על המפרץ, והוא התמלא בציידי לווייתנים.

הימאי האנגלי ג'ורג' קרטרייט (אנ') היה הראשון שחקר את המפרץ ביסודיות. הוא נתן שמות למרבית האיים במפרץ, ובשנת 1775 ייסד את שתי הערים שלחופי המפרץ, קרטרייט ופרדייס ריבר.

גאוגרפיה
--------

אורך המפרץ הוא כ-40 קילומטרים, רוחבו הממוצע הוא 10 קילומטרים ורוחבו המרבי הוא 20 קילומטרים.

למרות היקפו הקטן, מפרץ סנדוויץ' הוא עמוק יחסית, וקרקעיתו היא סלעית ובוצית. עומקו בדרך כלל הוא כחמישים מטרים, אך בחלקו הדרומי, שבו יש יותר איונים ושוניות, העומק יכול להגיע עד 86 מטרים.

המפרץ ממוקם באזור בו זרמי הגאות והשפל מתונים יחסית, אך באזור האי ארל צורת המפרץ משתנה בחדות, ולכן זרמי הגאות שם חזקים מאוד. באזור נמל קרטרייט התפתח מפרץ קטן ורדוד המוגן מפני זרמים אלו.

במפרץ איים רבים בגדלים שונים, ומספר יובלים של נהרות נשפכים אליו.

החי והצומח במפרץ
----------------

האקלים באזור הוא אקלים תת-ארקטי. הביומה דומה לטונדרה הארקטית.

המדרונות שסביב המפרץ מכוסים ביערות של אשוחית שחורה, אשוחית לבנה ואשוח ריחני.

בנהרות המפרץ מצויים בעיקר דגי אלתית, טרוטה וזאב נהרות צפוני.

במימי המפרץ יש מגוון לווייתנים ודולפינים רחב, בהם לווייתן מינקי, לווייתן גדול-סנפיר, דמויי ראשתן, נתב, לווייתן כחול וקטלן.

במדרונות המפרץ מקננות קהילות גדולות של אוריה מצויה ותוכי ים אטלנטי.

תושבים
------

סביב המפרץ ממוקמות שתי ערים גדולות, קרטרייט ופרדייס ריבר, המחוברות לקנדה באמצעות כביש 510 וכביש 516.

בקרטרייט קיים נמל גדול, ובו גם מפעל של חברת "Labrador Fishermen's Union Shrimp Company" המעבד סרטני שלג (אנ') וחלזונות ים (אנ') במפעל מועסקים כ-100–150 עובדים.

מעבורות מחברות בין הערים הגדולות ובין כפרי האינואיטים הקטנים שסביב.

באזור קיימת תיירות קיאקים מפותחת, אך הניווט באזור יכול להיות קשה בשל זרמי הגאות ופגעי מזג האוויר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מפרץ סנדוויץ'** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑   (אורכב 04.01.2018 בארכיון Wayback Machine)
2. ↑  United States Hydrographic Office; Davenport, Richard G. (1884). *Newfoundland and Labrador: The coast and banks of Newfoundland and the coast of Labador, from Grand Point to the Koksoak River, with the adjacent islands and banks* (Public domain ed.). Govt. print. off. pp. 523–. נבדק ב-20 בנובמבר 2011. `{{cite book}}`:  (עזרה)
3. ↑  Sandwich Bay Stories: Understanding the Past to Build the Future, www.mun.ca
4. ↑  Paradise River : Labrador Coastal Drive, www.labradorcoastaldrive.com
5. ↑  , www.gov.nl.ca (באנגלית)
6. ↑  Cartwright : Labrador Coastal Drive, www.labradorcoastaldrive.com
7. ↑  Goose Bay - Rigolet - Cartwright - Black Tickle - Ports North To Nain, www.tw.gov.nl.ca (באנגלית)
לחצו כדי להקטין חזרה

לחצו להגדלה

לדף הקובץתמונה אינטראקטיבית (לחצו להסבר)‏

---

הענן המולקולרי אוריון עם גרמי השמים הבולטים ביותר בו

**הענן המולקולרי אוריון** (**Orion molecular cloud**) הוא ענן מולקולרי גדול ממדים שמכיל גרמי שמים בולטים רבים. הענן נמצא על אותה זרוע גלאקטית בה נמצאים אנו - זרוע אוריון, והוא הענן המולקולרי הגדול הקרוב אלינו ביותר.

בענן שוכנים גרמי שמים מפורסמים רבים: ערפילית אוריון, ערפילית הלהבה, ערפילית ראש הסוס, ערפילית המכשפה ועוד. גרמי שמים אלה התגלו וצולמו לפני שנודע קיום ענן אחד שמכיל את כולם. תצלומים שבוצעו מהחלל חשפו את גודלו ומורכבותו של הענן.

מאפיינים
--------

מרחקו של הענן מאיתנו הוא בין 1,000 ל-1,400 שנות אור, וגודלו לפחות 300 שנות אור. כתוצאה, הענן נפרש על חלק נכבד מכיפת השמיים, שקוטרה כ-4° - פי 8 מהירח המלא. ב-1971 מחקר של קוי פליטה קלושים חשף שלמעשה הענן מחובר לשני עננים שנחשבו נפרדים לפני כן - מה שמביא את גודלו המלא לאלפי שנות אור. עם זאת, רוב ההתייחסויות לענן מתמקדות בחלקו הקורן סביב קבוצת אוריון. מסתן של מולקולות המימן בענן מוערכת ב 10,000 מסות שמש

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הענן המולקולרי אוריון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Structure of the molecular cloud Orion A investigated in detail, Tomasz Nowakowski, Phys.org
2. ↑  "6-CENTIMETER FORMAL DEHYDE ABSORPTION AND EMISSION IN THE ORION NEBULA", TheAstrophysicalJournal,168:L67-L71,1971
3. ↑  "The Orion Molecular Cloud and star-forming region", Genzel, R. & Stutzki, J. Annual review of astronomy and astrophysics. Volume 27 (A90-29983 12-90) p42
**קרל קולר** (בגרמנית: **Karl Koller**; ‏9 בפברואר 1929 – 24 בינואר 2009) היה כדורגלן ומאמן אוסטרי, ששיחק בעמדת הקשר.

ביוגרפיה
--------

קולר נולד בשנת 1929 בהולס שבאוסטריה והחל את הקריירה במועדון פירסט וינה בעונת 1949/50. הוא נחשב, לצד ארנסט אוקווירק וגרהרד הנפפי, לאחד הקשרים האוסטרים הטובים בכל הזמנים ודורג על ידי IFFHS כאחד מ-100 הכדורגלנים האירופיים הטובים של המאה ה-20. קולר הצליח בצד ההגנתי וגם בהתקפי, וזכור בטכניקה, חוזקות והבעיטות החזקות ממרחקים שהיו לו. בעונת 1954/55 זכה עם פירסט וינה בליגה האוסטרית.

### נבחרת אוסטריה

קולר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטריה בשנת ב-1952 במשחק ידידות נגד נבחרת בלגיה. במונדיאל 1954 שנערך בשווייץ שיתף פעולה בקישור עם אוקווירק, וסיים עימה במקום השלישי. קולר השתתף בכל המשחקים.

במונדיאל 1958 נכלל גם כן בהרכב, אך הפעם אוסטריה לא הרשימה כמו בטורניר הקודם. היא הוגרלה לשלב בתים קשה מול אנגליה, ברזיל וברית המועצות. בתיקו 2–2 נגד אנגליה קולר כבש את אחד משעריו המעטים שלו במדיה. הופעתו האחרונה הגיעה בספטמבר 1965 במוקדמות המונדיאל נגד הונגריה.

### לאחר הפרישה

קולר אימן את וינר נוישטאדט ופירסט וינה. הוא התגורר בבלומאו-נוירסהוף, שם היה בעל פונדק עד שנת 2000. קולר נפטר ב-24 בינואר 2009 בגיל 79 ונקבר בבית הקברות המקומי.

גלריה
-----

* קולר (עומד, שלישי משמאל) עם נבחרת אוסטריה בשנת 1958קולר (עומד, שלישי משמאל) עם נבחרת אוסטריה בשנת 1958
* מצבתו בבית הקברות שבבלומאו-נוירסהוףמצבתו בבית הקברות שבבלומאו-נוירסהוף

תארים
-----

פירסט וינה
* אליפות אוסטריה: 1955

נבחרת אוסטריה
* מקום שלישי בגביע העולם: 1954

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרל קולר** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams

הערות שוליים
------------

1. ↑  השחקן האירופאי הכי טוב במאה ה-20, מתוך אתר IFFHS
פירוש נוסף ערך זה עוסק במפרץ בארץ אנדרבי שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו מפרץ סטאק.

**מפרץ סטאק** (באנגלית: **Stack Bay**; מילולית: מפרץ הערימה) הוא מפרץ קטן, בארץ אנדרבי, שבאנטארקטיקה.

המפרץ ממוקם בין מצוק וסט סטאק, לבין שפכו של קרחון הוסיזן.

היסטוריה
--------

### גילוי ומיפוי המפרץ

המפרץ מופה על ידי קרטוגרפים נורווגים, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן (בעונת המחקר 1937–1936).

### מקור השם

שמו של המפרץ ניתן לו על ידי הקרטוגרפים הנורווגים - והם קראו למפרץ "Skotvika" (בנורווגית: מפרץ סטאק), בשל קרבתו למצוק וסט סטאק, ששמו ניתן לו על ידי אנשי משלחות דיסקברי, שהגיעו לאזור על הספינה ויליאם סקורסבי, בשנת 1936 (השם של המצוק הוא תיאורי - "ערימת האבנים").

השם הנוכחי של המפרץ, הוא תרגום של השם הנוורגי.

ראו גם
------

* איסט סטאק
* וסט סטאק

קישורים חיצוניים
----------------

* מפרץ סטאק באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* מפרץ סטאק באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* מפרץ סטאק באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* מפת אזור מפרץ סטאק
* מפרץ סטאק באתר marineregions

הערות שוליים
------------

1. 1 2  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי
"מעשה בחייט" מוצג בתיאטרון האהל, 1947
ממשתתפי ההצגה. מימין לשמאל: מריטיה (שושה פרלמוטר), מלר (יהודה גבאי), דורטיה (דבורה קסטלניץ).
"**מעשה בחייט**" הוא מחזה מאת פרידריך לוֹבֶּה (תחת הפסבדונים ההולנדי "י' דה פְרִיס", שעִמו הגיש את מחזותיו לתיאטרון "האהל"), שאף ביים אותו.

המחזה הוא קומדיה בת חמש תמונות, שמתרחשת בהולנד בימי כיבוש נפוליאון. מעשה בחייט, שמעז לחרף את שמו של נפוליאון בעת שכרותו ונידון על כך לשלושה שבועות מאסר, לאחר שהלשינו עליו התושבים. אולם, הוא שולח בסתר את שולייתו לבית הסוהר, לרצות את עונשו. תפנית מתרחשת כאשר מוציא השוליה את נשמתו בבית הכלא, והחייט נאלץ כעת להעמיד פני מת. כך, הוא נקלע למצבים מגוחכים, והוא נוכח בלוויה של עצמו, מודד את גודל מודעות האבל וצועד בביתו מצעד של אבל למשמע התזמורת אשר בלוויה. בהמשך מאמץ לעצמו זהות, שהוא אחיו התאום של עצמו, והוא נושא בשנית את אשתו.

המחזה הועלה בתיאטרון "האהל" בשנת 1947 בתרגום מגרמנית של לאה גולדברג. את עיצוב התפאורה ערך אריה ארוך ואת העיבוד המוזיקלי ארנסט גלזר.
הוא תוכנן לעלות לראשונה בסוף יוני 1947, אך לבסוף התקיימה הצגת הבכורה ב-8 ביולי, בשלהי עונת ההצגות תש"ז. המחזה זכה להצלחה, ועל כן פתח את עונת תש"ח בתיאטרון.

צוות השחקנים כלל את מאיר מרגלית בתפקיד הראשי (החייט) וכן את שושנה פרלמוטר בתפקיד מַרִיטְיֶה, דבורה קסטלניץ בתפקיד דוֹרְטְיֶה, לאה דגנית בתפקיד יוּלה, יהודה גבאי בתפקיד מֶלֶר, דניאל פוגלסון בתפקיד וִילֶם, יוסף זרובבל בתפקיד בעל הפונדק, יהודית ברקאית בתפקיד אַנְטְיֶה, בן ציון זילברג ואברהם נחתומי. את תפקידי השחקנים מתארת מבקרת "דבר" רבקה דוידית (בחתימת "בת־לוי"): "מרגלית בתפקיד המרכזי כבש את לב הצופים. ש' פרלמוטר אשת-החיל הנבונה וד' קסטלנץ, בעלת המזימות, ל' דגנית — כזמרת רחוב זקנה ונחמדה, י' גבאי כסוחר הרווק, ד' פוגלסון — הצעיר רודף הנשים, י' ברקאית — המלצרית טובת הלב וכן ב״צ זילברג ונחתומי — כולם, כולם טובים, ואף למעלה מזה".

דוידית תיארה את המחזה כ"מהתלה חמודה, השופעת חן וצחוק למכביר". לצד הביקורת החיובית על הופעת השחקנים, חלקה לוי מחמאות לתפאורה "במתכונת הציור ההולנדי הישן" ולתלבושות. לצד זאת, ראתה ברקע ההיסטורי "הזדמנות לפסיכולוגיה של כובשים ומדוכאים", שלא נוצלה היטב:

"לדאבון לב, לא נדבקו היטב ה"טלאים" החדשים אל הטקסט הישן, ולא הספקנו "לטעום כמר" מאתמוספירת כיבוש הזרים... והחייט עצמו — לא הרגשנו בו גבורה יתירה ולא מרד מסוים, אלא דברי שכור, שאיננו אחראי למוצא־פיו. וכן לא חשנו שנאה מיוחדת אל הכובש ולא התרפסות מיוחדת מצד יתר התושבים, למרות עובדת ההלשנה. היחסים האלה שבין הכובש לאוכלוסייה לא הודגשו, והרי זו שגיאה בגוף המחזה."

קישורים חיצוניים
----------------

* בת־לוי, "מעשה בחייט" ב"אוהל", דבר, 18 ביולי 1947 (ביקורת)
* "מעשה בחייט" ב"אהל", דבר, 12 בספטמבר 1947

הערות שוליים
------------

1. ↑  "מעשה בחייט" ב"אהל" (ידיעה קצרה), דבר, 29 במאי 1947.
2. ↑  הצגת־בכורה ב"אהל", דבר, 8 ביולי 1947.
3. 1 2  בת־לוי, "מעשה בחייט" ב"אוהל", דבר, 18 ביולי 1947.
**מערת שרח בת אשר** במחוז אספהאן שבאיראן, המכונה גם בשם "**ג'לה כונה**", היא מערה שזכתה לפרסום בשל אגדה נסית המקושרת לשרח בת אשר, נכדתו של יעקב.

רקע
---

לפי האגדה, שרח זכתה לחיי נצח היות שבישרה ליעקב על כך שיוסף חי במצרים; ובאה לעזרת יהודי פרס מרדיפות וגזרות קשות בימי שלטונו של עבאס שאה. על פי האגדה, בזמן שהשאה יצא לציד, הוא נתקל באיילה ורדף אחריה. האיילה נכנסה למערה, אך גם שם לא עלה בידי השאה לתפוס אותה. כשרצה השאה לשוב על עקבותיו ולצאת מן המערה, איבד את דרכו. באותו רגע התגלתה אליו האיילה בהפכה לאישה שהציגה עצמה כשרח בת אשר, ביקשה ממנו לבטל ולחזור בו מרדיפתו את היהודים; היא אמרה לו כי אם לא ינהג כדבריה, היא תשאירנו למות במערה. השאה הסכים להיטיב, ובעת מלכותו נפסקו רדיפות היהודים.

המערה הפכה למקום מקודש עבור היהודים, שהפכו אותו למקום עלייה לרגל. בשנים האחרונות נבנה גם בית כנסת לצד המערה.

ראו גם
------

* היהודים באימפריה הספווית

הערות שוליים
------------

1. 1 2  ראובן קשאני. (2001). יהודי פרס, בוכרה ואפגניסטן, עמ' 27-28.
2. ↑  ראובן זכאים, סרח בת אשר מתגלה במערה: המסורת המדהימה של יהודי איספהאן, 2015.
**חיים דבירי** (1905 – 21 במרץ 2006) היה מראשוני ברית הבריונים, אצ"ל ולח"י, ומגולי אפריקה.

ביוגרפיה
--------

חיים דבירי (נובודבורסקי) נולד בשנת 1905 בעיר מינסק שבאימפריה הרוסית. בגיל 12 חצה לבדו את גבול רוסיה-פולין ולאחר נדודים רבים הגיע בגיל 14 לארץ ישראל. אמו, מינה לבית ניסביץ, ואחיו הקטן, דב, הצטרפו אליו מאוחר יותר וב-1921 הגיעו לארץ.

אביו שלמה היה בן למשפחת דיינים ושימש רב על אניות שהסיעו יהודים לאמריקה. אימו מינה נולדה למשפחה ציונית חב"דית, הייתה בקיאה בשפה העברית, והיא ששקדה על חינוכם הציוני של בניה, חיים ודב דבירי (נובודבורסקי).

דבירי התחנך בבית־הספר תחכמוני, אך לא הסתגל, ועזב. לאחר שרכש את השכלתו בכוחות עצמו, התקבל לסמינר למורים בירושלים.

על רקע מאורעות תרפ"ט, ועל רקע השלטון הזר בארץ, התגבשה קבוצת הוגי דעות צעירים, אשר חרגה מהמסגרת הפוליטית המקובלת, וקראה לנוער העברי למרוד במוסכמות ולממש חזון מלכות ישראל בן האלפיים. חיים דבירי היה מהראשונים שהצטרפו לקריאה זו, אותה הוביל ד"ר אב"א אחימאיר. ב-1933, לאחר רצח ארלוזורוב, נעצר דבירי יחד עם חברי ברית הבריונים ונידון ל-15 חודשי מאסר. ב-1936 הצטרף דבירי לאצ"ל והשתתף בפעולותיו. בעקבות זאת נאסר ונידון לשלוש שנות מאסר שאותן ריצה בכלא בירושלים ובכלא נור אלשמס שליד טולכרם. בעת הפילוג באצ"ל הלך אחרי יאיר – אברהם שטרן – אל הלח"י, ובשנת 1944 נאסר שוב, ישב במאסר בלטרון, והוגלה לאריתריאה ולסודאן. הוא שוחרר ב-1947, שב לארץ והשתתף בפעילויות המחתרת. לאחר קום המדינה ישב בכלא בעקבות רצח הרוזן ברנדוט.

ספרו הראשון, "יום אביב שלא ישכח", מתאר את החיים בבתי הסוהר של הימים ההם ואת דרכם של צעירים חולמים ולוחמים, חברי המחתרת, אשר לחמו בשלטון הזר ובשנאת מתנגדים פוליטיים. הם חיו חיי רעב ומחסור, רדיפות מאסרים, הגליות, רציחות וגרדומים, והמשיכו את מאבקם עד שהפך חזונם למציאות וקמה מדינת ישראל.

חיים דבירי התחתן עם רחל מרק, ילידת ירושלים, דור שישי בארץ, נכדתו של רב יצחק חשין. רחל, מורה ומשוררת, מאחרונות ברית הבריונים, לוחמת אצ"ל ולח"י, נפטרה בגיל 94 בינואר 2009.
נולדו להם שני ילדים. ספר שיריה, "לא הלכתי בשבילים...", יצא לאור ב-1989, ובו בין השאר שירים על פעולותיה במחתרת.

דבירי נפטר בשנת 2006 ונטמן ליד אב"א אחימאיר, בבית העלמין בנחלת יצחק.

ספרים שחיבר
-----------

חיים דבירי פרסם ארבעה ספרים המספרים על תקופת המחתרות:

* יום אביב שלא ישכח, 1986
* שלושה סיפורי מחתרת, 1991
* אנו מתחבקים במבט, 1993
* מכתבים לאיילה, 1994

* יום אביב שלא ישכחיום אביב שלא ישכח
* שלושה סיפורי מחתרתשלושה סיפורי מחתרת
* אנו מתחבקים במבטאנו מתחבקים במבט
* מכתבים לאיילהמכתבים לאיילה

קישורים חיצוניים
----------------

* אורי דרומי, איש המחתרות "ידע לשבת", באתר הארץ, 13 במרץ 2006
* נפטרה רחל דבירי (אורכב 01.03.2009 בארכיון Wayback Machine), 4 בינואר 2009, אתר אבא אחימאיר
* רשימת הפרסומים של חיים דבירי, בקטלוג הספרייה הלאומית
* חיים דבירי, אתר העמותה להנצחת מורשת לוחמי לח"י וחלליהם
* חיים דבירי מדבר על א' אחימאיר, ברית הבריונים ובית הסוהר, ראיון מוקלט, 1982
* חיים דבירי מדבר על המפקד, הורדת הדגל, ההפגנה נגד בנטוויץ', ראיון מוקלט, 1982

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297707305171
* ISNI: 0000 0000 6695 8482
* LCCN: no90027134
* VIAF: 16786979
* WorldCat: lccn-no90027134

 |
**בסיס גדנ"ע שדה בוקר**
(למפת צפון הנגב מוגדלת)בסיס גדנ"ע/שדה בוקר**בסיס גדנ"ע  
שדה בוקר**(למפת צפון הנגב רגילה)בסיס גדנ"ע/שדה בוקר**בסיס גדנ"ע  
שדה בוקר**(למפת ישראל רגילה)ירושליםירושלים
תל אביבתל אביב
חיפהחיפה
ראשון לציוןראשון לציון
אשדודאשדוד
באר שבעבאר שבע
נתניהנתניה
אילתאילת
קריית שמונהקריית שמונה
בית שאןבית שאן
קצריןקצרין
טבריהטבריה
עפולהעפולה
חדרהחדרה
נהריהנהריה
עכועכו
כרמיאלכרמיאל
אשקלוןאשקלון
מצפה/רמוןמצפה  
רמון  

ערדערד
עזהעזה
יריחויריחו
**ירדן**
**סוריה**
**לבנון**
**סיני**
**(מצרים)**
**הים התיכון**
נצרתנצרת
לודלוד
רהטרהט
**הים  
האדום**בסיס גדנ"ע/שדה בוקר**בסיס גדנ"ע  
שדה בוקר**(למפת ישראל מוגדלת)ירושליםירושלים
תל אביבתל אביב
חיפהחיפה
ראשון לציוןראשון לציון
אשדודאשדוד
באר שבעבאר שבע
נתניהנתניה
אילתאילת
קריית שמונהקריית שמונה
בית שאןבית שאן
קצריןקצרין
טבריהטבריה
עפולהעפולה
חדרהחדרה
נהריהנהריה
עכועכו
כרמיאלכרמיאל
אשקלוןאשקלון
מצפה/רמוןמצפה  
רמון  

ערדערד
עזהעזה
יריחויריחו
**ירדן**
**סוריה**
**לבנון**
**סיני**
**(מצרים)**
**הים התיכון**
נצרתנצרת
לודלוד
רהטרהט
**הים  
האדום**בסיס גדנ"ע/שדה בוקר**בסיס גדנ"ע  
שדה בוקר**
**בסיס גדנ"ע שדה בוקר** הוא בסיס גדנ"ע השוכן בסמוך למדרשת בן-גוריון שבשדה בוקר.

שגרת מחנה
---------

בבסיס משרתות מפקדות נוער, ומגיעים אליו תלמידי כיתה י"א לביצוע אימון התנסות בחיי הטירונות.

האימון כולל: שגרת מחנה, מאפייני משמעת צבאית, אימוני שדאות, שיעורי נשק, מטווח ומורשת קרב לקראת הגיוס לצה"ל.

בסיס גדנ"ע שדה בוקרבסיס גדנ"ע שדה בוקר

הכשרה
-----

**מפקדות הנוער** בבסיסים עוברות הכשרה הכוללת טירונות וקמ"ד (קורס מפקדות נוער) בסיס בבה"ד החינוך, שבעיר הבה"דים. ההכשרה אורכת כשלושה חודשים ובתוכם תרגיל אמצע (4 ימים) ותרגיל סוף (5 ימים).

**מ"מ גדנ"ע**- לתפקיד המ"מ בבסיסי הגדנ"ע מגיעים מפקדות נוער ומש"קיות הו"ד שנמצאו מתאימות לקצונה. בהכשרת המ"מ שני חלקים: בחלק הראשון עוברים הצוערים קורס קצינים במגמת נחשון/ מעוז בבה"ד 1 ובחלק השני עוברים השלמת מ"מ גדנ"ע בבה"ד החינוך. ההכשרה כוללת תרגיל אמצע ותרגיל סוף, כשבוע כל תרגיל.

היסטוריה
--------

הבסיס הוקם בשנת 1962 כחלק מחזונו של דוד בן-גוריון: להכשיר גדודי נוער, כדי שגם הנוער יוכל לאייש את הצבא בזמן מלחמה. הבסיס הוקם בשטח מדרשת שדה בוקר ובשנת 1972 הועבר למקומו הנוכחי בסמוך למדרשה.

קישורים חיצוניים
----------------

* שבוע אימון התנסות בגדנ"ע - מידע כללי, באתר חיל החינוך והנוער
* על בסיס גדנ"ע שדה בוקר, באתר חיל החינוך והנוער
* יואב איתיאל, חן אברמוביץ’, תלמידי תיכון הרביצו למפקדיהם החיילים בשבוע גדנ’’ע, באתר מגזין
**יורמאיה** (שם מדעי: ***Juramaia***; מילולית: "אם היורה") הוא סוג של יונק קדום שחי בתור היורה העליון באסיה והוא נחשב לראשון מבני הקבוצה אאותריה, ממנה התפצלו השלייניים. המאובנים שלו התגלו בתצורת טיאוג'ישאן (אנ') שבליאונינג בסין והוא הוגדר לראשונה בשנת 2011 בידי החוקרים זה-שי לואו, Chong-Xi Yuan‏, Qing-Jin Meng ו-Qiang Ji. משמעות שמו הוא: "אם היורה". הסוג הכיל מין אחד: *Juramaia sinensis*.

היורמאיה היה יונק קטן באורך של 70 עד 100 מילימטרים בלבד, והוא היה ראשון בעלי השליה בעולם. במראהו דמה לאאומאיה מהקרטיקון והיה בעל רגליים קצרות, חוטם מוארך עם לסתות שהתאימו לציד חרקים, וממבנה הגולגולת נראה שהיה פעיל בלילות, דבר שעזר לו להימנע מטריפה בידי הדינוזאורים ששלטו באזור. למרות מראהו השלייני הוא לא היה שלייתן אמיתי ועדיין הנקבה החזיקה את הצאצא שלה בתוך רחם פרימיטיבי עד שהיה מוכן ליציאה.

כשיונק קדום זה התגלה הוא הפריך את ההנחה שיונקי השליה התפתחו מיונקי הכיס (המטאתריה), מאחר שראשון בני הקבוצה - הסינודלפיס התפתח רק בקרטיקון התחתון שלפני 125 מיליון שנה מזמננו. ככל הנראה שני סוגים אלה התפצלו ממיני תריה מוקדמים בעלי מאפיינים פרימיטיביים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יורמאיה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**תסמונת מחלקת תיירים** היא תסמונת שהתגלתה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, שמשמעותה שטיסות ארוכות במחלקת תיירים (תוך ישיבה ללא תנועה בתנאי צפיפות) מגדילות את הסיכון ללקות בפקקת ורידים עמוקה (DVT - Deep Vein Thrombosis) כלומר להיווצרות קרישי דם ברגליים. הסכנה ב-DVT היא היסחפות של קרישי הדם לריאות ללב או למוח, דבר שעלול לגרום לנזקים קשים ואף למוות.

גילוי התסמונת
-------------

בשנים האחרונות נפטרו מאות נוסעים כתוצאה מהסינדרום ובני משפחותיהם הגישו תביעות משפטיות כנגד מספר חברות תעופה: "קוואנטס" (מאוסטרליה), "אייר ניו זילנד" (מניו זילנד), "אייר פראנס" (מצרפת) ו"בריטיש איירווייז" (מבריטניה).

מחקר שהתפרסם בשנת 2000 בכתב העת הרפואי "The Lancet", בדק הרגלי תחבורה של 788 אנשים עם חשד לקרישי דם ולא מצא קשר בין קרישי דם וטיסה במטוס, נסיעה ברכבת או מכונית, ואף שיט בסירה. המחקר העלה ספקות לגבי חומרת הסכנה באותה תקופה.

בשנת 2002 אישר "המכון הבריטי לתעופה ובריאות" כי במהלך 2001 נפטרו לפחות 50 בריטים כתוצאה מקרישי דם שנוצרו אצלם במהלך טיסה. לטענת המכון המספר גדול אף יותר, אך יש קושי לקשר בין מקרי מוות נוספים שקרו זמן מה לאחר הטיסה לבין הטיסה עצמה. להערכת המכון 26% מהמקרים האחרונים התרחשו בטיסות קצרות ו-25% מהמקרים קרו לנוסעי מחלקת עסקים. קרוב למחצית הנפטרים היו מתחת לגיל 40. מהממצאים התקבל שלא רק טיסות ארוכות ולא רק טיסות במחלקת תיירים מסוכנות.

במחקר נוסף שנערך על מתנדבים שנחשפו לתנאים הדומים לאלו שבמטוסי נוסעים ופורסם בכתב העת הרפואי "The Lancet", הועלתה סברה שהתופעה נובעת ממשינויים פתאומיים בלחץ האוויר. 

לאחר מספר שנים של הכחשה, הודו לאחרונה חברות התעופה כי קיים קשר בין טיסה לבין היווצרות קרישי דם מסוכנים בגפיים התחתונות שעלולים להגיע לריאות, ללב או למוח ולגרום למוות. בכנס שערכו חברות תעופה בז'נבה בחסות ארגון הבריאות העולמי הוחלט להתחיל במחקר מקיף שיבדוק את הקשר בין הטיסה לקרישי הדם, ואת הדרכים למניעת הסכנות.

האוכלוסייה הנמצאת בקבוצת סיכון ללקות בפקקת ורידים עמוקה
-------------------------------------------------------

* אנשים הסובלים מבעיות רפואיות בוורידי הרגליים.
* אנשים שסובלים מאירועי קרישת דם.
* אנשים שעברו צנתור.
* אנשים הנוטלים גלולות הורמונליות.

פעילות מונעת
------------

* להגיע לטיסה עם גרביים אלסטיים המסייעים לחזרת הדם הוורידי לכיוון הלב.
* לנצל כל הזדמנות לפעילות של הגפיים התחתונות בעת הטיסה (להסתובב ולחלץ עצמות תוך הגברת זרימת הדם).
* ללבוש בגדים שאינם לוחצים ועלולים להפריע לזרימה חופשית של הדם בגוף.
* להיוועץ ברופא בקשר ללקיחת אספירין 100 מ"ג (המונע היווצרות קרישים ומעכב תהליכים דלקתיים המביאים לסתימת עורקים) או קבלת זריקת קלקסאן המדללת את הדם ומונעת היווצרות קרישי דם.

קישורים חיצוניים
----------------

* מוטי גל‏, מחקר חדש: טיסה גורמת להיווצרות קרישי דם, באתר וואלה!‏, 12 במאי 2001
* צאלה קוטלר, ‏יש רופא במטוס? כל מה שרציתם לדעת על טיסות ולא העזתם לשאול, באתר גלובס, 17 בנובמבר 2011
* ד"ר איתי גל, מומחים: קרישי דם קטלניים בטיסה ארוכה - מיתוס, באתר ynet, 14 בפברואר 2012
* ד"ר איתי גל, טיסה קטלנית: איך למנוע קריש דם במטוס, באתר ynet, 2 באוקטובר 2017
* אתר למנויים בלבד יואל דונחין, מדוע טיסה עלולה לסכן את הבריאות ולמה רופאים מאשרים אותה בקלות?, באתר הארץ, 8 בינואר 2018
* שמעון יעיש, ירון דורון, ‏בדרך לישראל: אישה לקתה בקריש דם בטיסה, באתר ישראל היום, 7 באוגוסט 2019

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**נשר צר-מקורי** (שם מדעי: *Gyps tenuirostris*) הוא מין בסוג נשר החי בדרום-מזרח אסיה וכן בתת-היבשת ההודית ומצוי בסכנת הכחדה חמורה. מין זה לא נחקר הרבה ושויך בעבר למין נשר הודי. ואולם אין חפיפה בתפוצת שני המינים והם שונים במספר פרטים. נשר זה חי באזור צוקים וסלעים גבוהים אך מקנן רק על עצים.

מאפיינים
--------

אורכו של הנשר 80–95 ס"מ ומזכיר בגודלו את הנשר ההודי. צבע הנוצות בעיקר אפור כהה והצוואר חשוף מנוצות וכהה. הראש קטן, שחור וחשוף מנוצות והמקור מוארך וצר ובעל בליטה בקצהו. הרגליים לבנות וחזקות.

תפוצתו של הנשר כוללת את שטחי צפון הודו במדינות: הימאצ'ל פרדש, אודישה ואסאם. כמו כן הוא מצוי במרכז בנגלדש, דרום נפאל, בבורמה ובקמבודיה.

מספרם של נשרים אלה הידלדל בטבע ב-97% בהודו, בין 2000–2007, בעיקר עקב תרופות רעילות שנמצאו אצלם, לאחר אכילה של חיות בית מתות שקיבלו את התרופות. ייתכן שכיום נותרו רק 50–100 נשרים כאלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נשר צר-מקור** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  נשר צר-מקור באתר הרשימה האדומה של IUCN

| נשרי העולם הישן |
| --- |
| עוזנייה שחורה (סוג ומין יחיד) | עוזנייה שחורה |  |
| נשר | נשר מקראי • נשר דרומי • נשר הודי • נשר אפריקני • נשר ההימלאיה • נשר בנגלי • נשר הכף • נשר צר-מקור |
| נשר לבן-ראש (סוג ומין יחיד) | נשר לבן-ראש |
| עוזניית הנגב (סוג ומין יחיד) | עוזניית הנגב |
| נשר אדום-ראש (סוג ומין יחיד) | נשר אדום-ראש |
| פרס (סוג ומין יחיד) | פרס |
| נשר הדקלים (סוג ומין יחיד) | נשר הדקלים |
| נשר אפור-כיפה (סוג ומין יחיד) | נשר אפור-כיפה |
| רחם (סוג ומין יחיד) | רחם |
נדז'דה וויינברג ניצחה במרוץ הנשים בשנת 1994.
**מרתון סיביר הבינלאומי סיבירי** הוא מרתון שנתי הנערך בעיר אומסק מאז שנת 1990, אז נפתחה העיר לראשונה לזרים. מרתון הקיץ הוא חלק מחגיגות ימי העיר. מתקיים בשבוע של יום איליה הקדוש, הפטרון של אומסק, בתחילת אוגוסט. המרתון עצמו מתקיים במהלך השבת הראשונה של אוגוסט. חצי מרתון החורף נערך במהלך שבוע חג המולד האורתודוקסי ב-7 בינואר. מבחינת מספר המשתתפים בין מרתוני רוסיה הוא נמצא במקום השלישי אחרי מרתון הלילות הלבנים.

תאריך המירוץ הוקדם בשבוע בשנת 2012, כך שזמן ההתחלה הותאם בדיוק לזה של מרתון הגברים האולימפי ב-2012 שנערך בלונדון ונדחה עד ספטמבר 2013 בגלל אליפות העולם באתלטיקה 2013 שנערכה במוסקבה באותה תקופה.

הוא אורגן בשנת 1990 על ידי דמיטרי חודקו וסרגיי גוברילוב כניסיון לפתוח את אומסק לזרים. בראש המשלחת הזרה עמד קלוד פיזיקארו, אוסטרלי המתגורר בלונדון, באמצעות מועדון ריצה בשם רצים עולמיים, שרצו עד לסיום. מנהלים מאוחרים יותר של מרתון לוס אנג'לס ומרתון ניו יורק השתתפו באופן פעיל בשנים הראשונות של מרתון סיביר הבינלאומי. במרתון הראשון השתתפו 1,800 ספורטאים, בהם 32 זרים מ-9 מדינות, אחד מהם היה חבר הפרלמנט הבריטי ג'ון אוסטין-ווקר, ורץ מרתון קנייתי שבגלל קושי בטיסה הגיע בבוקר המרתון. מאז תחילת שנות התשעים המרתון משך אלפי משתתפים (וזרים רבים) בכל שנה והמספר גדל מדי שנה.

הוא מוגדר כמרוץ כביש תווית ברונזה של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית, מה שהופך אותו לתחרות כזו היחידה במדינה שמחזיקה במעמד מטעם התאחדות האתלטיקה הבינלאומית. למרות אופיו הבינלאומי, רק אתלט זר אחד (קוסמאס מוסיוקה מקניה) עלה על הפודיום בתחרות בין 1990 ל-2010.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מרתון סיביר (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kurdyumova, Yelena & Porada, Sergey (2012-08-12). Heat takes a heavy toll in Omsk. IAAF. Retrieved on 2013-10-05.
2. ↑  Danilova and Nigusse win Siberian International Marathon. IAAF (2013-09-22). Retrieved on 2013-10-05.
**גלאוודיוס** (געז: "ግላዉደዎስ", גרסה אתיופית של השם "קלאודיוס") היה קיסר האימפריה האתיופית בתחילת תקופת השפל האתיופית. גלאוודיוס היה בנו השני של הקיסר דווית השני מאשתו הקיסרית וונג מוגסה. הוכרז כקיסר אתיופיה ב-12 בספטמבר 1540 כאשר אביו נפטר, הוכתר בשם "אצנף סגד" ("לו הפסגות סוגדות"). 

תקופת שלטונו התאפיינה במאבק עם האימאם אחמד אבן איברהים אל-גאזי במלחמת אתיופיה-אדאל ועד לתבוסתו של אל-גאזי ומותו בקרב ווינה דגה ב-21 בפברואר 1543 בעזרת סיוע פורטוגזי. לאחר מותו של אחמד גראן כל האיחוד האיסלאמי שהיה תלוי באישיותו הכריזמטית התפורר, וגלאוודיוס גירש את המוסלמים חסרי המנהיג מהרמה האתיופית. אולם כשהיה במסע צבאי נגד האגאווים באגאו מדר וגוג'אם, פלש אמיר הרר נור איבן מוג'יהד לאתיופיה. גלאוודיוס הגיב מיד בתפיסת העיר הרר היכן שהסולטאן בראקאת איבן עומר דין מנהיג סולטנות אדאל נהרג. והיה האחרון בשושלת וולאשמה ששלטה באדאל.

מיסיונרים ישועים הגיעו בתקופתו לאתיופיה וניסו להעביר את תושבי אתיופיה הנוצרים אורתודוקסים לנצרות קתולית. בתגובה לניסיון זה הוא כתב את הצהרת גלאוודיוס שבה הגן על הדוקטרינה המונופיזיטית של הכנסייה האתיופית.

גישת אתיופיה לעולם דרך הים האדום שובשה מספר פעמיים בתקופת שלטונו ב-1557 כאשר האימפריה העות'מאנית כבשה את מסוואה. כיבוש מסוואה מנע יבוא של נשק חם לאתיופיה והחלה את מלחמת טורקיה-אתיופיה.

גלאוודיוס נהרג בלחימה מול סולטאן הרר נור אבן מוג'היד בפטגר ב-12 במרץ 1559 ביום שישי הטוב, נקבר בכנסיית מריאם שבטדבה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Richard Pankhurst, The Ethiopian Borderlands, p. 241
2. ↑  Richard Pankhurst, The Ethiopian Borderlands, p. 244
3. ↑  Richard Pankhurst, The Ethiopians: A History, p. 95

| השושלת הסולומונית |
| --- |
| תור הזהב | יקונו אמלק • יאגבה ציון • סינפה ערד הרביעי • חיזבה אסגד • קידמה אסגד • ג'ין אסגד • סבא אסגד • וואדם ערד • עמדה ציון הראשון • ניואיה קראסטוס • ניואיה מריאם • דווית הראשון • תוודרוס הראשון • יסחק הראשון • אנדראיאס • תקלה מריאם • סארוו ייאסוס • עמדה ייאסוס • זרע יעקב • באדה מריאם הראשון • אסכנדר • עמדה ציון השני • נהואד |
| תקופת השפל | דווית השני • גלאוודיוס • מינאס • סרצה דנגל • יעקב • זה דנגל • יעקב |
| ענפים | השושלת הגונדרית • השושלת השאוונית • השושלת התיגראינית • השושלת הגוג'אמית |
| האימפריה האתיופית |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**דווית השני** | **קיסר האימפריה האתיופית** 12 בספטמבר 1540 - 12 במרץ 1559 | **הבא**:**מינאס** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007259591505171
* GND: 10249827X
* ISNI: 0000 0001 0856 9806
* LCCN: nr92023314
* NKC: jo20191040971
* NTA: 236392573
* SELIBR: 282362
* SUDOC: 235329940
* VcBA: 495/72994
* VIAF: 44281777
* WorldCat: lccn-nr92023314

 |
**יהודה פרוס** (5 בינואר 1890 - 16 באוגוסט 1965) היה מאנשי העלייה השנייה ומראשוני ארגון השומר. שמר במושבות הגליל, חדרה ומושבות יהודה והיה עסקן ציבור ופעיל ביטחוני בראשון לציון.

ביוגרפיה
--------

יהודה פרוס נולד ב-1890 באודסה שברוסיה בשם יהודה פרוסקורוב לאהרון ונחמה פרוסקורוב. ב-1905 נחשף ל"קול קורא" שפרסם יוסף ויתקין שקרא ליהודים בגולה לעלות ארצה. פרוס התלהב מהאגרת וב-1908 עלה ארצה במסגרת העלייה השנייה.

פרוס עלה לגליל וב-1909 הצטרף לארגון השומר והיה בין ראשוני השומרים שהתקבלו לעבודת שמירה במושבה סג'רה (בין השאר יחד עם מנדל פורטוגלי ודב שוייגר). בהמשך עבר פרוס לשמור ביבנאל. לפני מלחמת העולם הראשונה עבר לשמור בחדרה ובהמשך שמר במושבות הדרום.

ב-1913 היה שותף להקמת מושב אנשי "השומר", תל עדשים.

ב-1914 התיישב בראשון לציון והחל לשמור במושבה ובבאר יעקב. ב-1917, לאחר חשיפת ארגון ניל"י, החלו הטורקים לחפש ולאסור את אנשי "השומר" ופרוס שחשש לענישת בני משפחתו אם יסתתר הסגיר את עצמו לשלטונות. תחילה ישב בכלא ברמלה, אחר כך בירושלים בהמשך הועבר לבית כלא בדמשק ובסופו של דבר נכלא בבית סוהר טורקי לייד העיר ארזורום בטורקיה. בדמשק ובטורקיה נכלא עם עוד מספר מאנשי "השומר" וחברי ניל"י. לאחר כשהה בכלא הצליח פרוס לברוח ונדד לטביליסי שם פגש בחבר "השומר" צבי ניסנוב שהוגלה לטורקיה בגלל פעילותו הביטחונית. השניים עברו לאודסה וב-1918, עם סיום המלחמה, הגיעו לאיסטנבול משם הפליגה ספינה צרפתית שהחזירה שבויים וגולים לארץ ישראל.

עם חזרתו מהשבי החל פרוס לעסוק בחקלאות. ב-1923 נסע לעבוד במלבורן שבאוסטרליה משם חזר ב-1933 והמשיך לעסוק החקלאות בראשון לציון וכן מילא שורה של תפקידים ציבוריים כשבין השאר שימש כיו"ר הוועד החקלאי בראשון לציון, חבר הוועד המקומי של "כופר היישוב", חבר במועצת המקומית של ראשון לציון וחבר במועצת "המשמר האזרחי"

משפחתו
------

בתחילת 1915 נישא פרוס, בראשון לציון, לזהבה טופורובסקי (ילידת 1896), בתו של אחד מייסדי המושבה יצחק ליב טופורובסקי. זהבה עסקה בניהול גן ילדים בראשון לציון. פרוס נפטר ב-1965, לאחר מחלה קשה, והובא למנוחות בחלקת השומר בבית העלמין של כפר גלעדי. זהבה נפטרה ב-1968 ונקברה לצידו.

הנצחתו
------

לאחר פטירתו הקימה רעייתו זהבה קרן מלגות להנצחת שמו של בעלה עבור תלמידי בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה.

לקריאה נוספת
------------

* **ספר השומר - דברי חברים - "יהודה פרוס: שמירת עדרים בגליל"**, הוצאת דביר ומשרד הביטחון - ההוצאה לאור, 1957, עמודים 130–131
* **ספר השומר - דברי חברים - "זהבה פרוס: אשתו של אסיר"**, הוצאת דביר ומשרד הביטחון - ההוצאה לאור, 1957, עמודים 212–213

קישורים חיצוניים
----------------

* יהודה פרוס, באתר "אלבום המשפחות - ראשון לציון"
* מרדכי רוז'נסקי, יהודה פרוס ז"ל, הַבֹּקֶר, 22 באוגוסט 1965

הערות שוליים
------------

1. ↑  הועד החקלאי החדש בראשון לציון, הַבֹּקֶר, 25 בנובמבר 1946
2. ↑  הבחירות בראשון - תוצאות מניין הקולות, הַבֹּקֶר, 28 בדצמבר 1938
3. ↑  המשמר האזרחי בראשון לציון, הַבֹּקֶר, 4 במאי 1939
4. ↑  דוד תדהר (עורך), "יצחק ליב טופורובסקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1634
5. ↑  יהודה פרוס נפטר, על המשמר, 17 באוגוסט 1965
6. ↑  יהודה פרוס מת, דבר, 17 באוגוסט 1965
7. ↑  מת יהודה פרוס, קול העם, 17 באוגוסט 1965
8. ↑  מת יהודה פרוס, מעריב, 18 באוגוסט 1965
דגל קוד "H" המונף על ידי כלי שיט שנמצא עליו נתב
נתב עולה לאוניית סוחר. שני כלי השייט נמצאים בתנועה, על מנת לא לבזבז זמן יקר
סירת נתב בנמל רוטרדם
**נתב** הוא אדם המסייע בניווט כלי שיט גדולים בכניסה לנמל וביציאה ממנו, ובמקרים מסוימים אף באזורי שרטונות ואזורים אחרים שבהם יש סכנות לתנועה הימית.

את תפקיד הנתב בישראל ממלא רב חובל בדימוס המכיר את האזור היטב. התפקיד נחשב לנחשק משום שבדרך כלל משולמת בו משכורת גבוהה, ובניגוד לתפקיד רב חובל של אונייה, אינו מצריך היעדרות ממושכת מנמל הבית. עם זאת, מדובר בתפקיד מורכב, שיכולים לבצע רק ימאים בעלי ניסיון של עשרות שנים. 

מרבית הנמלים מחייבים שימוש בשירותיו של נתב לכל תנועה של כלי שיט מעל גודל מסוים אל תוך הנמל ואל מחוצה לו. מבחינת המשפט הימי, הנתב רק מייעץ לרב החובל של כלי השיט עליו הוא עולה, למרות שהאחרון הוא תמיד הסמכות העליונה ובעל האחריות היחיד לבטיחות כלי השיט. בפועל, הנתב מורה בדרך כלל ישירות לצוות הגשר כיצד לתמרן את כלי השיט.

לרוב עולה הנתב לכלי השיט לפני כניסתו לנמל באמצעות "סירת נתב", כלי שיט ממונע שבאמצעותו מגיע הנתב לכלי השיט המנותב, אך במקומות מסוימים מקובל שימוש במסוק לצורך זה. לעיתים קרובות נדרש טיפוס של עשרות מטרים בסולם חבלים לצורך מעבר מסירת הנתב לסיפון כלי השיט הגדול, פעולה מסוכנת בכלל ופרט מכיוון שהדבר מתבצע גם בתנאי ים קשים, כל עוד לא הופסקה פעילות הנמל. 

הנתב מנווט את הספינה מתוך ניסיונו והיכרותו המעמיקה עם האזור שבו הוא פועל, ומסייע למנוע תאונות העלולות להיגרם מחוסר היכרות של צוות הספינה עם מכשולי הניווט במקום. לאוניות מטען גדולות דרוש מרחק של מספר קילומטרים כדי לעצור, וכל טעות של הצוות עלולה להסתיים בנזק עצום. לפיכך, לתפקיד הנתב חשיבות רבה לכניסה ויציאה בטוחה של כלי שיט מהנמל. הנתבים נדרשים להכיר גם מגוון כלי שיט ואת תצורות ההיגוי ומגבלות השליטה בהם.

בישראל, כ-30 נתבים, שכל אחד מהם מבצע כ-1000 תמרוני אוניות מדי שנה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **נתב** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **נתב (מקצוע)** |

* שי ניר, ‏יום במחלקת הים של נמל חיפה עם האנשים המעטים שיודעים להכניס אליו אניות, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 28 בינואר 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  שי ניר, ‏יום במחלקת הים של נמל חיפה עם האנשים המעטים שיודעים להכניס אליו אניות, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 28 בינואר 2020

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4036380-6

 |
איור 1: המבנה של תא היחידה של האוליבין במבט לאורך ציר *a*. אטומי החמצן באדום, הצורן בוורוד, המנגן והסידן בכחול. היטל של תא היחידה משורטט כמלבן שחור
**גלאוקוכרואיט** הוא מינרל נזוסיליקטי (סיליקט במבנה דמוי איים) השייך לקבוצת האוליבין.

תכונות
------

נוסחת המבנה הכימי של גלאוקוכרואיט טהור היא CaMn+2SiO4. הגלאוקוכרואיט כמעט ואינו יוצר תמיסה מוצקה (שורה איזומורפית, כלומר תרכובות דומות בהרכבן) עם מינרלים אחרים. מחקר שנערך ב-1987 הוכיח כי יש מעט מאוד תמיסה מוצקה בין הגלאוקוכרואיט והטפרואיט (Mn2 SiO4), אף הוא חבר בקבוצת האוליבין. כמו כן יש מעט החלפות של קטיון המנגן במגנזיום, ברזל או אבץ.

כמו שאר המינרלים בקבוצת האוליבין, הגלאוקוכרואיט מתגבש במערכת האורתורומבית (חבורת סימטריות מרחבית *Pbnm*) כפי שמוצג באיור 1. היונים של המנגן מצויים באתר M1 והיונים של הסידן באתר M2. תא היחידה גדול יותר מתא היחידה של האוליבין נטול הסידן, הטפרואיט, והפרמטרים שלו הם: Å‏a=4.92 ‏, b=11.19Å‏, c=6.51Å.

הגלאוקוכרואיט מופיע בטבע בדרך כלל במקבצים גרגריים או חסרי צורה. הגבישים פריזמתיים ארוכים, אינם מפותחים, וגודלם עד 1 ס"מ, בדרך כלל בנפרד או במקבצים עמודיים. גבישים תאומים נפוצים בדרך כלל בזוגות, ולעיתים רחוקות בשלישיות. הקשיות של המינרל בינונית, 6 בסולם מוס, והמשקל הסגולי הוא 3.4.

אופטית המינרל הוא דו-צירי שלילי. מקדם השבירה של הגלאוקוכרואיט נע בין 1.68 ל-1.73. צבעם של גבישי הגלאוקוכרואיט הוא בדרך כלל ירוק, אפור כחלחל, ורדרד או לבן, ובגושים גדולים חום. במקצת הדגימות נתגלה "אפקט האלכסנדריט" (שינוי צבע כתלות בסוג האור המוטל על המינרל).

המינרל נתגלה לראשונה ב-1899 במכרה פרנקלין, במחוז ססקס (Sussex) שבניו ג'רזי שבארצות הברית על ידי צמד הגאולוגים האמריקנים סמואל פנפילד (Samuel Lewis Penfield) וצ'ארלס וורן (Charles Hyde Warren). מקור שם המינרל מיוונית, צרוף של המילים "כחול-ירוק" ו"צבע", רמז לגוון של דגימות המינרלים הראשונות. הדגימה המקורית שנתנה את השם למינרל מצויה כיום באוניברסיטת ייל.

מקור ותפוצה
-----------

הגלאוקוכרואיט נוצר באבני גיר המכילות מינרלי מנגן שעברו התמרה (כך בפרנקלין ובקורומן בדרום אפריקה); בסלעי סקארן במגע בין דיאבז לשיש (כך בערוץ אנאקיט ברוסיה)

גלאוקוכרואיט הוא מינרל נדיר מאוד, ועד היום הוא אותר בשישה מקומות בלבד בעולם. המקומות לדוגמה בהם ניתן למצוא גלאוקוכרואיט כוללים את מכרה פרנקלין, במחוז סאסקס (אנ') שבניו ג'רזי שבארצות הברית (המקום שבו נתגלה המינרל לראשונה), מקום בו המינרל מצוי בשפע, אך בניגוד למינרלים רבים אחרים מפרנקלין, הוא אינו מצוי כלל בגבעת סטרלינג (Sterling Hill) הסמוכה; במכרה וסלס (Wessels) במחוז הכף בדרום אפריקה; סמוך לערוץ אנאקיט בשפך הנהר טונגוסקה תחתונה במרכז סיביר שברוסיה ובמכרה קומבאט (Kombat)‏, 49 ק"מ מצואמב שבנמיביה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גלאוקוכרואיט** בוויקישיתוף
* אתר WebMineral
* גלאוקוכרואיט באתר Mindat
* גלאוקוכרואיט באתר המינרלים של פרנקלין (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה)
* פרויקט rruf
* גלאוקוכרואיט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  כך על פי אתר Mindat. עם זאת על פי אתר Mineral Galleries לא תמיד נוהגים לכלול את המינרלים המכילים סידן בקבוצת האוליבין.
2. ↑  Peter B. Leavens, Pete Dunn, Donald Burt, *Glaucochroite (olivine, CaMnSiO) from Franklin, New Jersey: Its composition, occurrence, and formation", American Mineralogist, Volume 72, pages 423-428, 1987*
3. ↑  אתר Mindat
4. ↑  לרשימה המלאה ניתן להיעזר בקישור לאתר Mindat.
**צ'ארלס ובסטר הות'ורן** (באנגלית:**Charles Webster Hawthorne**;‏ 8 בינואר 1872 – 29 בנובמבר 1930) היה צייר דיוקן וז'אנר אמריקאי ומורה ידוע שהקים את בית הספר לאמנות קייפ קוד בשנת 1899.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד בלודי, אילינוי, אך הוריו חזרו למיין, שבה נולד אביו של צ'ארלס. בגיל 18 הוא נסע לניו יורק, עבד כנער משרדים במפעל ויטראז' ולמד בלילה בבית ספר לאמנות עם הארי סידונס מובריי וויליאם מריט צ'ייס. כמו כן למד באקדמיה הלאומית לעיצוב ובליגת הסטודנטים לאמנות.

לאחר מכן נסע לאירופה ולמד בהולנד ובאיטליה. 

בשנת 1908 נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כחבר עמית והפך לאקדמאי מלא בשנת 1911.

הות'ורן הכריז כי ההשפעה הדומיננטית ביותר בקריירה שלו היא של ויליאם מריט צ'ייס, איתו עבד גם כתלמיד וגם כעוזר. 

שניהם היו מורים מוכשרים מטבע הדברים וציירים פיגורטיביים שנמשכו לצבע עשיר של ציורי שמן. צ'ייס העביר את מסורת בית הספר לאמנות במינכן בנושא הצבע, והות'ורן למד ממנו כל מה שיכול היה.

במהלך לימודיו בהולנד כעוזרו של צ'ייס, הות'ורן החליט לפתוח בית ספר לאמנות.

את חורפיו בילה בפריז ובניו יורק, ואילו בתקופת הקיץ שהה בפרובינסטאון שבמסצ'וסטס, מקום בו הקים את בית הספר שלו. בנוסף להקמת בית הספר לאמנות של קייפ קוד, הות'ורן היה גם חבר מייסד באגודת האמנות של פרובינסטאון שהוקמה בשנת 1914.

בית הספר לאמנות בקייפ קוד היה בית הספר הקיץ הראשון שלימד ציור דמויות בחוץ, וגדל לאחד מבתי הספר לאמנות המובילים במדינה. במשך שלושים שנה של ניהול על ידי הות'ורן, משך בית הספר כמה ממדריכי האומנות והתלמידים המוכשרים ביותר בארץ, כולל ג'ון נובל, ריצ'רד מילר ומקס בוהם. בבית הספר שלו הציג הות'ורן ביקורת שבועית והעביר שיחות לימודיות, הנחה את תלמידיו וחינך לאידיאלים אך מעולם לא כפה את הטכניקה או את השיטה שלו.

בין הסטודנטים שלו היו נורמן רוקוול, ויליאם הנרי ג'ונסון וברטה נויס, דמות חשובה בעולם האמנות של וושינגטון הבירה.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'ארלס ובסטר הות'ורן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  **Webster's biographical dictionary**, Springfield, Mass. : G. & C. Merriam Co. 1980, מסת"ב 978-0-87779-443-1
2. ↑  CHARLES WEBSTER HAWTHORNE 1872, web.archive.org, ‏2010-10-27
3. ↑  A Painter's Painter: Charles Webster Hawthorne; The Influence of Provincetown and Henry Hensche on Sammy Britt, Gerald DeLoach, Richard Kelso, and George T. Thurmond, web.archive.org, ‏2007-02-23
4. ↑  Deborah Solomon, **American Mirror: The Life and Art of Norman Rockwell**, Farrar, Straus and Giroux, 2013-11-05, מסת"ב 978-0-374-11309-4. (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007275275805171
* BnF: cb14584758f (data)
* GND: 122299949
* ISNI: 0000 0000 6684 1532
* LCCN: n83142271
* NLA: 36428042
* NTA: 133275892
* RKD: 36626
* SNAC: w6kp8520
* SUDOC: 170622177
* Trove: 1255912
* ULAN: 500008988
* VIAF: 72271944
* WorldCat: lccn-n83142271

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**דורה טייטלבוים** (ביידיש: **דאָרע טיַיטלבוים**; 1914 ברסט-ליטובסק - 1992 פריז) הייתה סופרת ומשוררת יידית.

ביוגרפיה
--------

טייטלבוים נולדה באימפריה הרוסית למשפחה ענייה, אביה היה צבעי. ב-1932 היא ומשפחתה היגרו לארצות הברית והשתקעו בהארלם. שם במשך שנים רבות עבדה בבית חרושת לכובעים.

בזמן עבודתה בבית חרושת היא סיימה לימודי ערב ועבדה בתור מורה באחד מבתי ספר בעיר ניו יורק. אז גם החלה לפרסם את שיריה הראשונים בעיתונים, כגון: מארגן פרייהייט, יידישע קולטור וניי לעבן. ב-1944 התפרסם בניו יורק קובץ שיריה הראשון, "אין מיטן וועלט" (באמצע העולם). ספרה הבא, "הימל און ערד" (שמים וארץ), פורסם ב-1947, גם הוא בניו יורק. לאחר הקמת מדינת ישראל היא פרסמה את חיבוריה בעיתונים וכתבי עת יידישאיים שיצאו לאור בארץ, כגון: ישראל שטימע, פריי ישראל, לעצטע נייעס, די גאלדענע קייט ואחרים.

ב-1950 היא עברה להתגורר בצרפת, שם ב-1952 התפרסם ספרה "מיטן פנים צום לעבן" (עם הפנים אל החיים), בספר תיארה את רשמיה מנסיעותיה במזרח התיכון, מערב ומזרח אירופה.

באפריל 2018 בסדרת "מכתבי אהבה גנוזים" אשר מתפרסמת בעיתון "הארץ" - הופיעה חליפת מכתבי אהבה, שהתקיימה בשנת 1972, בין דורה טייטלבוים ואברהם שלונסקי. המכתבים תורגמו מיידיש לעברית על ידי רחל שליטא.

קישורים חיצוניים
----------------

* דורה טייטלבוים, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית)
* אתר מרכז לתרבות יידיש על שמה של דורה טייטלבוים

הערות שוליים
------------

1. ↑  לפי חגית הלפרין, במאמרה בהארץ מ-10 באפריל 2018, נפטרה דורה טייטלבוים בתל אביב.
2. ↑  אברהם שלונסקי ודורה טייטלבאום, "יקרה שלי, האם לא טעיתי כשלא קרעתי את המכתב והוא הולך אליך לנשקך בחוזקה". מכתבים גנוזים, **הארץ,** 10 באפריל 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007504667805171
* BnF: cb126415823 (data)
* GND: 120713586
* ISNI: 0000 0000 2383 1916
* LCCN: n85121491
* NTA: 244859884
* RERO: 02-A003891378
* SUDOC: 11329736X
* VIAF: 851001
* WorldCat: lccn-n85121491

 |
**גלאי תת-אדום פסיבי** הוא גלאי שרגיש לקרינה תת-אדומה, שנפלטת מהסביבה ומגוף האדם מאליה, כך שאין צורך בהארה אקטיבית (שנדרשת, למשל, אם משתמשים במצלמה רגילה בלילה).

רוב הקרינה התת-אדומה נמצאת בתחום אורכי הגל שבין 1 ל-14 מיקרון, וגוף האדם פולט את הקרינה המרבית באזור 10 מיקרון. גלאים איכותיים מתוכננים בדרך כלל לתחום אורכי הגל 8 - 12 מיקרון (תת-אדום רחוק) כי לאטמוספירה יש בליעת אור מינימלית בתחום זה. הגלאים הרגישים (והיקרים) ביותר הם גלאי MCT (כספית-קדמיום-טלוריד) שרגישותם הגבוהה מושגת על ידי קירור בחנקן נוזלי לטמפרטורה של 77K. הם נמצאים בדרך כלל רק במכשור מדידה מדויק. סוג נוסף של גלאים מקוררים הוא גלאי InSb (אינדיום-אנטימוניד).

סוגי הגלאים הזולים והנפוצים יותר הם בולומטרים וגלאים פירואלקטריים.

הגלאים הנפוצים ביותר (למשל במערכות אזעקה) הם גלאים פירואלקטריים, בגלל עלותם הנמוכה. גלאים אלה אינם מקוררים. הם אינם רגישים לרמת הקרינה המוחלטת, אלא מגלים רק שינויים ברמת הקרינה. כל שינוי כזה נקלט בגלאי וגורם להפעלתו. התחום הספקטרלי של גלאים כאלה בדרך כלל מוגבל לתת-אדום קרוב (מאחר שמשתמשים בעדשות מחומרים זולים, משיקולים כלכליים) ולכן רגישותם נמוכה.

בשנות ה-90 הצליחו מספר חברות לפתח מערכים של גלאי תת-אדום, ושילבו אותם במצלמות לתחום זה, בדומה למצלמה דיגיטלית.

מאחר שקרינת תת-אדום איננה יכולה לחדור חומרי בנייה או זכוכית, יש להתחשב בכך בעת תכנון שטח הכיסוי של הגלאי. לעומת זאת, הקרינה נפלטת תמיד, גם בלילה, והיא כן חודרת ערפל ועשן, מה שמאפשר לגלאים לפעול גם בסביבה שקשה לראות בה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גלאי תת-אדום פסיבי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph548982

 |
**צ'ארלס ווטרטון** (3 ביוני 1782 - 27 במאי 1865) היה חוקר טבע אנגלי, הידוע בעבודתו החלוצית בתחום שימור חיות הבר וניהול בתי גידול. הוא היה אחד האנשים הראשונים שהכירו בחשיבות של אספקת בתי גידול ואתרי קינון מתאימים לאוכלוסיות ציפורים, ורעיונותיו היו משפיעים בפיתוח שיטות שימור מודרניות.

קורות חיים
----------

צ'ארלס ווטרטון נולד ב-3 ביוני 1782 בוולטון הול, יורקשייר, אנגליה. הוא היה בנו של בעל אדמות עשיר, תומאס ווטרטון, שהיה בעל אחוזה גדולה באזור. צ'ארלס קיבל את השכלתו המוקדמת במכללת סטוניהרסט, פנימייה ישועית בלנקשייר, ולאחר מכן למד באוניברסיטת דואי בצרפת. לאחר שסיים את לימודיו, חזר ווטרטון לוולטון הול, שם בילה חלק ניכר מזמנו בלימוד וחקר עולם הטבע סביבו. הוא הפך לחוקר טבע נלהב, עם עניין מיוחד בציפורים ובחיות בר אחרות.

בתחילת המאה ה-19, ווטרטון החל לפתח עניין רב בשימור ובניהול בתי גידול. הוא הכיר בחשיבות של אספקת בתי גידול ואתרי קינון מתאימים לאוכלוסיות ציפורים, והוא התנסה בעיצובים וחומרים שונים כדי ליצור את אתרי הקינון המתאימים ביותר למיני ציפורים שונים.

ווטרטון מיוחסת ביצירת אחת מתיבות הקינון המתועדות המוקדמות ביותר בתחילת המאה ה-19. הוא תכנן ובנה את התיבה כדי לספק אתר קינון לזוג בזים נודדים שהשתמשו בהריסות אחוזתו כאתר קינון. הצלחתו למשוך ולתמוך בבזים נתנה לו השראה לבנות תיבות נוספות עבור מיני ציפורים אחרים.

בנוסף לעבודתו בשימור ובניהול בתי גידול, ווטרטון היה גם סופר ואמן פורה. הוא כתב מספר ספרים על תולדות הטבע, כולל יצירתו המפורסמת ביותר, "נדודים בדרום אמריקה", שתיארה את מסעותיו ברחבי דרום אמריקה והאיים הקריביים. הוא תיעד מינים רבים שלא ידועים בעבר של צמחים ובעלי חיים ואסף דגימות שעדיין מוחזקים במוזיאונים להיסטוריה של הטבע ברחבי העולם.

מורשתו
------

ווטרטון המשיך בעבודתו בשימור ובניהול בתי גידול לאורך חייו. הוא היה תומך חזק בהגנה על בתי גידול טבעיים וחיות בר, והוא מילא תפקיד משמעותי בפיתוח שיטות שימור מודרניות.

כיום זכורה ווטרטון כדמות חלוצה בתחום שימור חיות הבר וניהול בתי הגידול. עבודתו סייעה לבסס את החשיבות של אספקת בתי גידול ואתרי קינון מתאימים לאוכלוסיות ציפורים, ורעיונותיו ממשיכים להשפיע על שיטות השימור ברחבי העולם.

מלון ווטרטון פארק, הממוקם בשטח האחוזה בה גדל ווטרטון, נקרא לכבודו. גם מרכז צ'ארלס ווטרטון, מוזיאון ושמורת טבע במערב יורקשייר, נושא את שמו.

על שמו קרוי גם אגם ווטרטון, המהווה קבוצה של שלושה אגמים הממוקמים בין דרום פרובינציית אלברטה שבקנדה לבין צפון מדינת מונטנה שבארצות הברית. יותר מאוחר הושאל השם לשמורה ביוספרית בשטחי אלברטה קנדה, הכוללת את מערכת האגמים. יחד עם שמורה ביוספרית נוספת במונטנה ארצות הברית, הוכרזו על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית ב-1976 וכאתר מורשת עולמית ב-1995, הקרוי פארק השלום הבין-לאומי ווטרטון-גליישר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'ארלס ווטרטון** בוויקישיתוף
* כתבי צ'ארלס ווטרטון בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007462880405171
* BnF: cb13493980t (data)
* GND: 117566284
* ISNI: 0000 0000 8375 174X
* LCCN: n50020845
* NLA: 35593598
* NTA: 074138170
* SNAC: w6nv9mkt
* SUDOC: 05032912X
* Trove: 1007820
* VIAF: 40159241
* WorldCat: lccn-n50020845

 |