recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
העיר אאכן שבמחוז אאכן
**מחוז אאכן** (בגרמנית: **Städteregion Aachen**) שוכן במערב נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה. המחוזות הסמוכים לו הם מחוז היינסברג, דירן, אויסקירשן וכן מחוז לימבורג שבהולנד ומחוז לייז' שבבלגיה.

היסטוריה
--------

המחוז נוסד באוקטובר 2009, לאחר שאוחד מחוז אאכן הקודם, אשר נוסד בשנת 1975, עם העיר אאכן.

גאוגרפיה
--------

המחוז משתרע מהעיר בסווילר בצפון, לאורך כ־50 ק"מ עד לעיר מונשאו שבדרום. המחוז כולל חלק מהרי אייפל בדרום וכן את מפרץ הריין התחתון. הנקודה הגבוהה ביותר בו נמצאת בגובה 658.3 מטרים מעל פני הים.

דגל המחוז
---------

דגל מחוז אאכן
הדגל כולל שני פסים רחבים ואופקיים בצבעים צהוב וכחול המחלקים את הדגל לשניים. במרכז הדגל קיים מגן המחולק אף הוא לשני צבעים אלה; בראש המגן, על גבי רקע צהוב, נמצא אריה שחור. מתחתיו - על גבי רקע כחול - ברבור לבן עם כפות רגליים שחורות, העומד על קרני צבי.

ערים
----

* אאכן
* אלסדורף
* בסוויילר
* אשווילר
* הרצוגנאת'
* מונשאו
* רוטגן
* שמורת
* סטולברג
* וירסלן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מחוז אאכן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מחוז אאכן (בגרמנית)
* מידע סטטיסטי אודות מחוז אאכן (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  היסטוריה של אאכן, באתר הרשמי
2. ↑  אייפל באתר http://www.eifel-blicke.de/

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 10171627-8
* ISNI: 0000 0004 0636 6660
* SUDOC: 027249999
* VIAF: 123169550
* WorldCat: viaf-123169550

 |
**יעקב אילני** (פיגנבאום) (21 ביוני 1907 – 2 באפריל 2010) היה מחלוצי חקר התזונה בישראל, מומחה לביוכימיה ולביוטכנולוגיה של המזונות, חוקר, יועץ ומורה, שמילא תפקידים רבים ושונים במוסדות מחקר והוראה ובארגוני מזון ישראליים ובין-לאומיים.

ביוגרפיה
--------

נולד בעיר יאשי שברומניה, למשפחה מסורתית. קיבל חינוך מסורתי וכללי ובהמשך למד באוניברסיטת יאשי.

היה פעיל בהנהלת המכבי הצעיר ובאגודת הסטודנטים "חשמונאי".

בשנת 1930 עלה לארץ ישראל והמשיך בלימודיו במחלקה למדעי הטבע באוניברסיטה העברית בהר הצופים. התפרנס משטיפת כלים במעבדות האוניברסיטה. היה באחד המחזורים הראשונים של מקבלי הדוקטורט באוניברסיטה העברית בהר הצופים. והראשון בארץ שקיבל דוקטורט בביוכימיה.[דרוש מקור] היה יועץ מדעי וטכני לתעשיות המזון בממשלת המנדט בארץ ישראל. לאחר קום מדינת ישראל ניהל את מחלקת התעשייה באגף הפיקוח על המזון שבמשרד המסחר והתעשייה.

בשנות החמישים התמנה למומחה ויועץ של ארגון המזון והחקלאות של האו"ם.

פרסם עבודות מחקר רבות בתחום החלבונים, האנזימים, התזונה והרפואה בעיתונות המקצועית בארצות הברית, צרפת וישראל.
כן הוענק לו תואר איש השנה מטעם מועדון רוטרי על מפעל חייו לחקר המזון.

נפטר ב-2 באפריל 2010. היה נשוי לאורה לבית ברזילי (אייזנשטט) ואב לבת (ניצה אילני-לוי).

ספריו
-----

* דע את מזונותיך, הוצאת מ. ניומן, 1959.
* מזונות האדם - ייצורם וערכם התזונתי, הוצאת סיגלית, 1980.
* מזון תזונה ודיאטה, הוצאת כתר, 1987.
* מזון תזונה ודיאטה, הוצאת דביר, 1990.
* ערכם התזונתי של המזונות, הוצאת ש. זק, 1990.
* מילון לקסיקלי: מזון תזונה ובריאות. עברי-אנגלי אנגלי-עברי, הוצאת דביר, 1992.
* בריאות 2000 עם ד"ר ג'ו כהן ואברהם זמיר. הוצאת בן-ארצי את זמיר, 1992.
* הצמחונות הטבעונות והתזונה הנכונה, הוצאת דביר, 1993.
* המזון והבריאות, הוצאת דביר, 1993.
* מזונות האדם, הוצאת המרכז לתזונה נכונה, 1996.
* מדריך למזונות והרזיה, הוצאת ש. זק, 1997.
* שמירת הנעורים עם ההתקדמות בגיל, הוצאת ירון גולן, 1998.

קישורים חיצוניים
----------------

* יעקב אילני (1910-), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר "Billiongraves"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007308084005171
* ISNI: 0000 0000 6692 5496
* LCCN: n84005832
* VIAF: 28462256
* WorldCat: lccn-n84005832

 |
מגדל מים בפארק יונגפרנהיידה
**יונגפרנהיידה** (בגרמנית: **Jungfernheide**, שמשמעו "שדה בור") הוא אזור של יער ושטחי אדמה בברלין באזור שרלוטנבורג-נורד, חלק מרובע שרלוטנבורג-וילמרסדורף. בעבר היה יונגפרנהיידה שטח מיוער גדול אך הוא הצטמצם עקב פיתוח ושימוש צבאי. נמל התעופה ברלין טגל שנסגר עמד בו. כעת נמצא פארק יונגפרנהיידה מדרום לאזור היער, ואזור גדול יותר, מיוער, נמצא בין נמל התעופה לאגם טגל.

עם הקמת ברלין רבתי ב-1920 צורפו לשרלוטנבורג הרבעים לשעבר הרשטראסה (Heerstraße) ויונגפרנהיידה והיא הפכה לרובע השביעי של ברלין.

שם הפארק
--------

 אנדרטה לזכר קרל לודוויג פרידריך פון הינקלדיי בפארק יונגפרנהיידה
שם האזור הוא שילוב המילה *Heide*, שמשמעותה "שדה בור", *ו-Jungfer*, שמשמעותה "אצילה צעירה" או "עלמה" (כפי ש-Junker משמעו אציל צעיר) מהמנזר הבנדיקטיני שהיה בשפנדאו משנת 1269 עד המאה ה-16 והייתה בעלת האזור. רחוב *Nonnendamm* מתייחס גם לנזירות של שפנדאו.

היסטוריה
--------

### יער ושטחי ציד

היער והאדמות ממזרח לשפנדאו היו שטח ציד מלכותי עד 1800. ב-1823 הוגדרו אזורי היער שרלוטנבורג וטגל כנחלה (*Gutsbezirk*).

### שימוש צבאי

משנת 1824 שימש יונגפרנהיידה לתרגילים צבאיים ולירי. בשנת 1828 העביר פרידריך ויליאם השלישי מפרוסיה את מגרשי הארטילריה של רייניקנדורף ליונגפרנהיידה. בין 1896 ל-1901 נבנו צריפים עבור גדוד ספינות האוויר לופטשיפר-גדוד ברלין-יונגפרנהיידה. 

### תחבורה ציבורית

תחנת הרכבת ברלין יונגפרנהיידה נפתחה ב-1877. בשנה זו הושלם הקטע המערבי של הרינגבאן של ברלין, שנבנה בעיקר למטרות צבאיות. שירות רכבת S בין יונגפרנהיידה לתחנת ברלין זוננאלה (Sonnenallee) הופסק מ-1980 עד 1997, בין השאר בגלל חומת ברלין. מאז הפתיחה מחדש, יונגפרנהיידה היא צומת מרכזי בצפון מערב ברלין ומציעה מעבר בין הרינגבאן, U7 (הרכבת התחתית של ברלין), רכבות אזוריות, אוטובוסים מקומיים ואוטובוסים מהירים לנמל התעופה ברלין טגל הסמוך. נמל התעופה טגל נבנה לאחר מלחמת העולם השנייה באזור שדה הבור של היונגפרנהיידה.

### אספקת מים

בשנת 1896 נפתח מפעל המים יונגפרנהיידה, שסיפק מי שתייה מאגם טגל. המפעל נסגר ב-2001.

פארק
----

 מראה היונגפרנהיידה עם מגדל המים
היונגפרנהיידה ממוקם על 146 הקטאר בין תעלת הספינות ברלין-שפנדאו לבין סכר הקר (Heckerdamm), והוא תחום במערב על ידי דרך יונגפרנהיידה (Jungfernheideweg) ובמזרח על ידי אוטובאן (Bundesautobahn) מספר 111.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יונגפרנהיידה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Detailed plans for the airship battalion in the archives of the Architecture Museum of the Technical University of Berlin
**לוגסהירו בע"מ**, המוכרת במותג **Logz.io**, היא חברה ישראלית המספקת שירותי ניהול ארכיון נתונים (Log) וניתוח ארכיון הפלטפורמה משלבת את ELK כשירות ענן ולמידת מכונה כדי להפיק תובנות חדשות מנתוני מכונה.

לחברה משרדים בבוסטון ובתל אביב.

היסטוריה
--------

החברה הוקמה בשנת 2014 על ידי יוצאי צ'ק פוינט, תומר לוי ואסף יגאל, וקיבלה מימון ממשקיעים, כולל חברת ההון סיכון גיזה, דייוויד צ'אנג, לשעבר סמנכ"ל PayPal,‏
83North (לשעבר סניף Greylock IL הישראלי של Greylock Partners ) ו- OpenView Venture Partners. לאחר מימון "Seed" וסדרה א' בסוף 2015, וסדרה ב' בסוף 2016, סך כל המימון שגייסה Logz.io עמד על מעל 23 מיליון דולר.

בנובמבר 2015 הוציאה החברה את ELK Apps שמבוססת בין היתר על אלסטיקסרץ' והמתוארת כאחד האוספים הגדולים ביותר של יישומי ELK חינמיים שנוצרו על ידי מכונה ו\או משתמשים, בעולם.

באוגוסט 2016 השיקה Logz.io את "Cognitive Insights", טכנולוגיית בינה מלאכותית המבוססת על למידת מכונה, על מנת לחשוף נתונים קריטיים בנתוני היומן שאחרת היו נעלמים מן העין.

בנובמבר 2016 קיבל Logz.io מימון סדרת B מ-OpenView Venture Partners, בסכום כולל של כ-16 מיליון דולר.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Logz.io
* Logz.io, ברשת החברתית פייסבוק

* Logz.io, ברשת החברתית טוויטר

* Logz.io, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Logz.io Adds a Cast of Thousands to Help with Log Analysis".
2. ↑  "Logz.io, With Backers in Boston & Israel, Aims to Sniff Out IT Bugs". *xconomy*. 5 באוקטובר 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "Tomer Levy: Executive Profile & Biography – Businessweek". *Businessweek.com*.
4. ↑  Patterson, Jeff. "Asaf Yigal Parts Ways with OANDA, Co-Founds Logz.io". *Executives – Finance Magnates*.
5. ↑  "Data Center And Cloud 2016 Awards EMEA Shortlist Announced Showcasing Innovation And Service Excellence In Global Multi-Billion Dollar Industry". *Data clound Europe 2018*.
6. ↑  "Transforming DevOps from an Art to a Science: Announcing Logz.io Cognitive Insights". *Logz.io*. 16 באוגוסט 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**סמל בצלאל** הוא כינוי להדפס שעיצב יעקב שטארק בשנים 1907–1915, ופורסם כגלויה.

תיאור
-----

יעקב שטארק, תלמיד המחזור הראשון של בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות בירושלים, יצר את העבודה כנראה באזור 1908, אז עבר בית הספר ממשכנו בבית הקיסרית טאיתו ל"בתי בצלאל" המתוארים בו. היא פורסמה על ידי יעקב בן דב כגלויה בטכניקה של הדפס אבן, כנראה לאחר מותו של שטארק, בשנת 1915.

עיצובו של שטארק בנוי במבנה של טריפטיכון. במרכז העבודה מופיעה דמותו של בוריס שץ, מייסד בית הספר. מאחוריו תיאור ראש פסלו של בוריס שץ - "מתתיהו החשמונאי" (1894) וארון הברית, שעליו עומדות שני מנורות. תיאור זה של הארון מבוסס על עיצובו של אפרים משה ליליין לסמל בית-הספר. שני חלקיו הקיצוניים של הטריפטיכון מציגים ניגודיות, האופיינית ליצירות בצלאל המוקדמות, שהושפעו מעיצוביו של ליליין. ניגודיות זו מציגה את "בצלאל" כביטוי לגאולה ולציונות. בצד אחד מופיע תיאור של כישור ונול, ומאחוריהם תיאור של ירושלים ושל "בתי בצלאל" באור הבוקר. לעומת זאת, בצדו השני של הטריפטיכון מתוארת שורת כפות ידיים מושטות לעזרה בתוך נוף לילי. סביב הטריפטיכון מופיעה מסגרת ובה ציטוט מתוך ספר שמות (לא) ובו תיאור בניית המשכן על ידי בצלאל בן אורי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמל בצלאל** בוויקישיתוף
**יונג ריינלנד** (בגרמנית: **Das Junge Rheinland** ) הייתה אגודת אמנים מודרנית, שהוקמה ב־24 בפברואר 1919 ביוזמת הסופר הרברט אולנברג והציירים ארתור קופמן ואדולף אוזרסקי בדיסלדורף. העמותה אמורה הייתה לייצג את האינטרסים המשותפים של האמנים הצעירים תושבי חבל הריין ולארגן תערוכות. רבים מהאמנים בעמותה נקשרו לאקספרסיוניזם.

את הארגון בזמן ההקמה ניהלו היינריך נאון, פריץ ווסטנדורפ, אדולף אוזרסקי, אדוארד שטורם, ארתור קאופמן, אלפרד פישר, קרל מוריץ שריינר ואירמה גוקה שהיו במועצה. הוועדה המייעצת כללה את הרמן בורג, ולטר כהן, הרברט אולנברג, אלפרד פלכטיים, פרנץ האניאל, קרל קואטשאו, אוגוסט שטיין, ואחרים.

ורנר הייזר, זוג ביער
התערוכה הראשונה של הקבוצה של "יונג ריינלנד" התקיימה ביוני / יולי 1919 בדיסלדורף בהשתתפות 113 אמנים. את השם לקבוצה טבע היסטוריון האמנות ולטר כהן, אשר ארגן בשנת 1918 תערוכה תחת הכותרת "יונג ריינלנד" בדיסלדורף, 19 אמנים הציגו שם. משנת 1921 הופיע כתב עת עם הכותרת "דאס יונגה ריינלנד". מטרתם הייתה ליצור ערוץ תקשורת לאמנות ותרבות שיהיה בלתי תלוי בסחר באמנות ויקדם את האמנות החדשה. בנוסף, נערך בשנת 1922 קונגרס בינלאומי שהיה הפעולה הגדולה ביותר של הקבוצה.

יחד עם קבוצות אמנים אחרות בריינלנד כמו הזצסיון בדויסבורג, יונג ריינלנד הייתה חלק מהוויה האינטלקטואלית השמאלנית בגרמניה שלאחר מלחמת העולם הראשונה. הקבוצות שמרו על קשר הדוק ופעלו דרך האמנות והספרות, תערוכות ופעילות פוליטית. 

יונג ריינלנד כללה כמה עשרות אמנים ביניהם: את יענקל אדלר, מתיאס בארז, לורנץ בוסקן, ארנו ברקר, אוטו דיקס, יוזף אנסלינג, ארתור ארדל, מקס ארנסט, ריינהולד אוולד, ליאופולד פליישאקר והנס פיסר, ארנסט גוטשלק, קרל שוסיג, ברנהרד גובייט, ורנר הייזר, פיטר ינסן ואחרים.

בשנת 1923 הקבוצה שנקראה "ריינגרופ "התפצלה על מנת להתאחד בשנת 1928 עם "יונג ריינלנד" ואחרים כדי ליצור את "הזצסיון הרייני". את האיחוד הקים יוליוס ברץ יחד עם כמה ציירים. בשנת 1930 התקיימה התערוכה השנתית של "הזצסיון הרייני" עם תערוכת הנצחה לולטר אופי בדיסלדורף.  בשנת 1930 פרשה קבוצה מהזצסיון הרייני לאחר סכסוכים פנימיים אלימים.

לאחר מינויו של אדולף היטלר לתפקיד קנצלר הרייך ב־30 בינואר 1933, התרחשו פעולות כמו הריסת אנדרטת רובסאם לנופלים במרץ 1933 ושריפת הספרים באפריל 1933 הראו את המהירות שבה נפגעו האמנים בדיסלדורף. ב־28 ביולי. בשנת 1933 הוצא צו שהוציא מחוץ לחוק את כל הארגונים של האמנים.

בשנת 1946 הוקם מחדש הזצסיון הרייני. ממנה בשנת 1949 ביוזמתו של לודוויג גבריאל שרייבר התפצל "הזצסיוו החדש של הריין".

מפברואר עד יוני 2019, התערוכה "טוב מכדי להיות אמיתי" התקיימה במוזיאון Kunstpalast - Das

הערות שוליים
------------

1. ↑  Landeshauptstadt Düsseldorf, Seite nicht gefunden, www.duesseldorf.de (בגרמנית)
2. ↑  Nicole Thesen: Die Kunstszene Rhein Central. Ein knappes Jahrhundert Kunst und Kultur im Zeitraffer, web.archive.org, ‏2011-04-27
3. ↑  Jahresausstellung Rheinische Sezession Mai/Juni 1930, www.eifel-und-kunst.de

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 5191471-2
* SUDOC: 028193318
* VIAF: 192633087
* WorldCat (עם VIAF): 192633087

 |
פרחי עץ הקארי
**עץ הקארי** (שם מדעי: *Murraya koenigii*) הוא עץ טרופי עד סובטרופי ממשפחת הפיגמיים, הנפוץ בהודו ובסרי-לנקה. עלי העץ משמשים במאכלים רבים בהודו ובשכנותיה. בשימוש במאכלי קארי מכונים העלים ברוב השפות ההודיות "עלי קארי" או "עלי אזדרכת מתוקים". בדרום הודו נקרא "וופאלה" vepala. שמו המדעי של העץ נקרא על שמם של הבוטנאים יוהאן אנדריאס מוריי ויוהאן קוניג.

תיאור
-----

גובה העץ 4–6 מטר וגזעו בקוטר עד 40 ס"מ. עליו מנוצים, עם 11–21 עלונים באורך 2–4 ס"מ ורוחב 1–2 ס"מ כל אחד. הפרחים קטנים, לבנים וריחניים. לעץ פירות ענבתיים שחורים ומבריקים.

שימושים
-------

### בבישול

עלי העץ נפוצים מאוד בתבשילים בדרום הודו, בחופה המערבי ובסרי לנקה, במיוחד בתבשילי קארי. בדרך כלל העלים מטוגנים עם בצל קצוץ בשלב הבישול הראשון. לעלים טריים חיי מדף קצרים, והם אינם נשמרים טוב בקירור. העלים נמכרים גם מיובשים אם כי לאלו ארומה נחותה.

### ברפואה

ברפואה האיור ודית מייחסים לעלים תכונות אנטי סוכרתיות.

הרבייה
------

על מנת להיזרע על הפירות להיות בשלים וטריים. פירות יבשים או מצומקים אינם בני קיימא. ניתן לשתול את הפרי שלם, אך עדיף להסיר את הציפה ולשתול בתערובת שתילה לחה אך לא רטובה.

ניתן גם להרבות את העץ על ידי יחור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קארי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TPL
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |
**נט מגזין** היה ירחון מחשבים לקהל הרחב שיצא לאור בישראל בין השנים 2000–2006. את המגזין ייסד שוקי גלילי, בנו של זאב גלילי, מבכירי העיתון ידיעות אחרונות לשעבר. שוקי גלילי אף ערך את המגזין בשנותיו הראשונות.

המגזין
------

נט מגזין יצא לאור לאחר שבעלי חברת אנשים ומחשבים וחברת אלידע הוצאה לאור החליטו לפצל את חברת פי.סי מדיה שהייתה בבעלות משותפת שלהן, וללכת בדרכים נפרדות. המגזין "פי.סי מדיה", לשעבר "32 ביט", חזר לבעלות "אנשים ומחשבים" והזכויות על המהדורה העברית של פי.סי מגזין חזרו לידי יהודה אלידע, מייסד המגזין בישראל ועורכו עד שנת 2004.

אלידע חבר עם שותף אסטרטגי להקמת חברה חדשה, דוט-קום. מדיה ששימשה כנציגת תאגיד המדיה ZD Media בישראל, המשיכה להוציא לאור את המגזין האמריקני והחלה להוציא לאור מגזין נוסף במתכונת דומה לזו של פי.סי מדיה תחת השם "נט מגזין". צוות המגזין החדש הורכב בחלקו הגדול מצוות הכותבים לשעבר ב-פי.סי מדיה ביניהם אבי וייס, רועי שלומי, עופר שמואלי, שחר בצלאל, נח הרניק, ארז שרמר ונוספים לצד כתבים חדשים כגון: צחי הופמן, דן פרידמן, עמית בר-ניר ומשה פרסטר. רבים מן הכותבים הפכו ברבות הימים לכתבי מחשבים בעיתונות היומית.

בניגוד למגזיני מחשבים באותה התקופה, נט מגזין שם דגש על תכנים מקוריים בעברית בלבד, ועל כך התבסס המגזין בשנות פרסומו. בשיא היה למגזין קהל קוראים של כ-30 אלף איש, שהורכב ממנויים וקונים בדוכני העיתונים.

חלק גדול מהתכנים של נט מגזין פורסמו גם בערוץ המחשבים של אתר ynet במסגרת הסכם שיתוף-תכנים עם קבוצת ידיעות אחרונות.

סגירת המגזין
------------

הבעלות על המגזין עברה בשנת 2004 לחברת המגזינים SBC המוציאה לאור מגזינים בתחומים שונים ומעט לאחר מכן פרש גלילי מתפקידו. בשל התחרות הגוברת עם אתרי אינטרנט שפעלו באותו תחום ולאחר צמצומים רבים במספר הכותבים הוחלט בשנת 2006 לסגור את המגזין סופית. זה היה מגזין המחשבים האחרון שיצא בישראל באופן מסודר.

קישורים חיצוניים
----------------

* רקוויאם למגזין, שוקי גלילי בטור פרידה לאחר סגירת המגזין
**אוסמה סעיד** (נולד בנחף ב-1957) הוא אמן ערבי ישראלי-גרמני, שמתגורר בנחף ובברלין.

ביוגרפיה
--------

בנעוריו למד סעיד בקורסי ציור של האמן עבד עאבדי בסדנה בכפר יאסיף (1976–1977) ובשנת 1981 יצא ללימודי אמנות באקדמיה לאמנות בברלין והשלים שם תואר ראשון ותואר שני. הוא התגורר בגרמניה עד 1998, חזר לנחף וכיום הוא חי ויוצר בנחף ובברלין. עמי שטייניץ מציין במאמר כי יצירותיו של סעיד הושפעו מהאמנים מקס בקמן, אנסלם קיפר, גיאורג בזליץ וקבוצת ציירי הגשר.

דימויי נוף מופיעים בעיקר בציורי שמן על בד שצייר סעיד. בסדרת ציורים משנות ה-90 שהוצגה בתערוכה "גברים בשמש" ב-2009 במוזיאון הרצליה, סעיד מציג חורשה המכילה גזעים כרותים מפויחים באדמה בוצית כבדה. בציור "הזקן וגזע העץ" (1988–1991) מתווסף לגזעים הכרותים עד בשר ודם.

בשנת 2019 הוצגה תערוכת יחיד שלו בבית יגאל אלון.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של אוסמה סעיד
* אוסמה סעיד בקטלוג "גברים בשמש" מוזיאון הרצליה 2009
* רעות ברנע, האדמה בוערת: תערוכה של האמן אוסמה סעיד כלכליסט, מאי 2017
* עמי שטייניץ, חומרי הזמן ביצירתו של אוסמה סעיד, ערב רב, 19 ביוני 2017
* ד"ר נאוה סביליה שדה,  "פריחת האביב" – אוסאמה סעיד, קטלוג תערוכה, הגלריה באום אל-פחם

הערות שוליים
------------

1. ↑  עמי שטייניץ, חומרי הזמן ביצירתו של אוסמה סעיד, **ערב רב, 19 ביוני 2017**
2. ↑  **טל בן צבי, "גברים בשמש"**, מוזיאון הרצליה, 2009
3. ↑  טל בן צבי, אוסאמה סעיד - פורש צילו למרחוק, גלריה הקיבוץ, 2008.
4. ↑  אוסמה סעיד – תערוכת ציורים, באתר בית יגאל אלון
5. ↑  יום העצמאות 2019 באתרי מורשת ישראל, הארץ
**פיג-פן** (באנגלית: **Pig-Pen**) הוא דמות מצוירת מסדרת הקומיקס פינאטס, פרי עטו של צ'ארלס מ. שולץ.
סימן ההיכר של פיג-פן הוא הלכלוך המכסה אותו וענן האבק המלווה אותו לכל מקום. אל הלכלוך והאבק הוא מתייחס באצילות כאבק ולכלוך של תרבויות קדומות שדבק בו. הוא מסרב להתרחץ, ועושה זאת אך לעיתים רחוקות. מצוין בכמה הזדמנויות כי פיג-פן הוא האדם היחידי, המסוגל להתלכלך מסתם הליכה פשוטה ברחוב. בפעמים הבודדות שבהן הוא אכן מופיע נקי כדי להרשים את ויולט, אף אחד אינו מזהה אותו.

למרות מראהו המלוכלך, צוין מספר פעמים כי בביתו יש לו אובססיה גדולה לניקיון.

באחד הפרקים של הסדרה מופיעים צ'ארלי בראון ופיג-פן, מיד לאחר שפיג פן מסיים להתקלח ויוצא מהבית מול עיניו של צ'ארלי בראון עוטפת אותו שכבת אבק ולכלוך, והוא פונה אל צ'ארלי ואומר לו "אתה יודע מה אני? אני מגנט אבק". במקרה אחר מחליט פיג-פן כי ידיים נקיות הן דבר חשוב, אולם כשהוא מנסה לשטוף את ידיו והן אינן מתנקות, הוא קובע כי הגיע לנקודת אל-חזור.

* פיג-פן הופיע לראשונה בפינאטס ב-13 ביולי 1954 והפך לאחת הדמויות הפופולריות בסדרה. שולץ הודה מאוחר יותר כי הוא אינו שלם עם הפופולריות של דמותו השטחית של פיג-פן, בגלל טבעה המתבסס על מוטיב מצחיק בודד (היותו מלוכלך). בשנים מאוחרות יותר מיעט שולץ להכניס את פיג-פן בתוך רצועות הקומיקס .
* פיג-פן משחק בקבוצת הבייסבול של צ'ארלי בראון בדרך כלל בבסיס 3, וידוע בכך שהוא מעלה ענן אבק גדול עוד יותר מהרגיל תוך כדי משחק.
* פיג-פן הופיע בסדרה של פרסומות לחברת שואבי האבק רגינה, בה הוא מוצג לאחר שניקו ממנו את כל האבק באמצעות שואבי האבק של החברה.
* פיג-פן הוא גם חברו הטוב ביותר של שרודר.
יאנוש וסרי : רקפת בזכוכית (שנות השלושים)
 יאנוש וסרי : חוף עם שמשיות חוף (1938)
**גילדת מונקאצ'י** (בהונגרית: **Munkácsy-céh**) הוקמה בשנת 1928 על ידי לאיוש מרק וד"ר בלה לאזאר בבודפשט. היא פעלה כחברה לאמנות ולאספנות. היא נקראה על שם הצייר מיהאי מונקאצ'י .

תערוכות גילדות נערכו בסלון הלאומי ובמוזיאון ארנסט. בשנת 1929, בתערוכה השנייה הוצגו 300 תמונות ופסלים, שהייתה כמות ניכרת באותה תקופה. התמונות נשפטו בקפדנות על ידי חבר שופטים מקצועי על מנת להבטיח שכל מי שקונה שם יצירת אמנות לא רק שיקנה יצירה נעימה, אלא גם יבצע השקעה טובה.

אספני האמנות של גילדת מונקאצ'י התחייבו לקנות יצירות אמנות בתערוכות הגילדה במשך שלוש שנים ויותר עד סכום התחייבותם. למעשה, חובה זו הייתה פירושה תמיכה באמנות ההונגרית העכשווית.

מקום מושבם של חברי הגילדה היה בית הקפה אבאזיה ואחר כך בבית הקפה היפני.

מהתערוכות של הגילדה
-------------------

* 1928 תערוכה ראשונה של גילדת מונקצ'י, הסלון הלאומי, בודפשט
* תערוכת גילדת מונקאצ'י השנייה ב-1929. מוזיאון ארנסט, בודפשט
* 1932 תערוכת גילדת מונקאצ'י השלישית. מוזיאון ארנסט, בודפשט
* 1934 תערוכת גילדת מונקאצ'י השישית. מוזיאון ארנסט, בודפשט

חברי הגילדה הידועים ביותר
-------------------------

* וילמוש אבא-נובאק
* אימרה אמוש
* רוז'י דאביש
* ארנה יגש
* בלה לאזאר, חבר מייסד, מנהל
* מוריץ גאבור
* לאיוש מרק, חבר מייסד ונשיא
* ינה פאיז' גבל
* יאנוש טורנאי
* יאנוש וסרי

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון אמנות. כרך 2 בודפשט, 1935. גילדת מונקצקי עמודים 154–155.
* לקסיקון אמנות. כרך 3 בודפשט, 1967. גילדת מונקאצ'י ראה עמ' 402.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גילדת מונקאצ'י** בוויקישיתוף
**פרידריך זיברט** (בגרמנית: **Friedrich Siebert**‏; 7 ביולי 1888 – 13 במאי 1950) היה גנרל בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

זיברט נולד ב-7 ביולי 1888 בלודוויגסהאפן, ובשנת 1907 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-20 (הנסיך פרנץ), עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה שבה הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל זיברט את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף זיברט לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1933 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בספטמבר 1935 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באוקטובר 1937 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-55, וב-1 באפריל 1939 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור.

### מלחמת העולם השנייה

בפרוץ המלחמה פיקד זיברט על רגימנט הרגלים ה-55, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-17, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין. ב-1 באוקטובר 1939 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-44, ולחם עמה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה בשלב השני כחלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה הרביעית, וב-1 באפריל 1941 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-29 במסגרת הארמייה השישית, והשתתפה בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון, וב-18 בנובמבר 1941 הוא עוטר על פעולותיו בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-10 באוקטובר 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-57 באזור וורונז', וב-20 בפברואר 1943 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-13. ב-1 במאי 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, ב-1 באוקטובר 1943 הוא מונה לראש כוחות הסיור של הוורמאכט עד תום המלחמה, וב-13 במאי 1944 הוא קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב.

### לאחר המלחמה

לאחר המלחמה התגורר זיברט בווירצבורג, עד מותו ב-13 במאי 1950.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרידריך זיברט באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1027683983
* SNAC: w6mg8hf9
* VIAF: 273987183
* WorldCat (עם VIAF): 273987183

 |
פוסטר משנת 1899 בו נראה קוסם המבצע, בין היתר, את טריק שליפת הארנב מהכובע.
**שליפת ארנב מהכובע** הוא קסם קלאסי ונודע במיוחד, אשר במהלכו שולף הקוסם ארנב מתוך כובע צילינדר שנראה ריק.

על אף שישנן עדויות כי הקוסם הצרפתי לואי קונט (Louis Comte) היה הראשון שביצע קסם זה עוד במהלך שנת 1814‏, ישנם חוקרים רבים הטוענים כי היה זה הקוסם הסקוטי ג'ון הנרי אנדרסון (1814 - 1874) אשר ביצע לראשונה את הטריק.

הטריק
-----

בצורתו הפשוטה ביותר של הטריק, הקוסם מציב כובע צילינדר שברשותו, ריק לכאורה, על גבי שולחן או תיבה. בינתיים, קהל הצופים אינו מבחין כי גם בכובע וגם בשולחן (או בתיבה) ישנם פתחי סתר, ודרכם שולף הקוסם את האובייקט המאוחסן בכלוב קטן המוסתר מהקהל.

לחלופין, קוסם מיומן מסוגל לשלוף את ארנב מתוך השרוול של חולצתו באמצעות אחיזת עיניים וזריזות ידיים ובאופן זה הוא מסוגל להימנע לחלוטין מלהשתמש בשולחן ואף יכול להעביר לפני ביצוע הקסם את כובע הצילנדר לבדיקת אחד הצופים.

בתרבות
------

כובע צילינדר
* כובע הצילינדר אשר בו נעשה שימוש בקסם זה הפך לאחד הסמלים המזוהים ביותר עם קוסמים וקסמים בכלל.
* הסרט הקצר "פרסטו" של פיקסאר עוסק בקוסם, ארנבון ומגבעת קסומה.
* בספר "הארי פוטר והאסיר מאזקבאן" הוצגה חנות בשם "ביבר הקסמים" שבה ישנו ארנב שהופך את עצמו לכובע צילינדר.
* הסיפור הקצר "להטוט כובע" של אתגר קרת עוסק בקוסם המסתבך בקסם זה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Colin McDowell, *Hats: Status, Style, and Glamour*, 1992, p. 74. מסת"ב 0-8478-1572-2.
2. ↑  QI, A Series, Episode 3
שליף אשר נועד לשימוש במבחן ועל כן הוא נוצר בגודל קטן דיו כדי להסתירו בכף ידו של הנבחן
שליף אשר הוחבא בקרטון שתייה
בסלנג "**שְלִיף**" הוא דף המכיל גרסה מקוצרת של הערות אשר נועדו לעיון מהיר.

שליפים נקראים כך משום שתלמידים מסוגלים לשלוף אותם ממקום מחבוא בלי ידיעתם של המורים כדי לרמות במבחנים ללא חומר פתוח, בהם התלמידים נבחנים על ידע שלמדו בעל פה.

השליף נכתב לעיתים קרובות על פיסת נייר קטנה, אשר ההערות בה כתובות לרוב בכתב זעיר.

בעידן המודרני ניתן להשתמש בכלים שונים להפקת שליפים, מלבד עט ונייר, כגון הקטנת חומר העיון לממדים קטנים בעזרת מכונת צילום. ניתן גם להשתמש בשליף שאינו על גבי נייר, כגון מידע השמור בטלפון סלולרי, במחשבון ובאמצעים אלקטרוניים אחרים.

מלבד שימוש ככלי לרמאות בבחינות, שליף יכול להוות גם כלי עזר ללמידה, כלי לסיכום ותמצות החלקים החשובים בתוכן, בדומה לפתק בזק. יכולים להיות לו גם שימושים טכניים, ככלי עזר, לשליפה מהירה של מידע טכני, למשתמש שאינו מיומן, שנדרש לזכור בעל פה.

ראו גם
------

* נוסחאון
* תקציר
* פתק בזק (כלי עזר לימודי)

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **שליף** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **שליף** |

* אתר המכיל שליפים עבור מתכנתים
"**כלי עם שבבים**" הוא שמו של כד שנוצר על ידי האמנית הישראלית עירית אבא בשנת 2013.

תיאור
-----

"כלי עם שבבים" הוא כד עשוי פורצלן שיצרה עירית אבא בשנת 2013, כחלק מסדרת כדים בשם "ואזות על שולחן". הכד, העשוי בעירוב של טכניקות, הוא בגובה של 50 ס"מ וקוטרו 30 ס"מ. גוף הכד, העשוי בטכניקה מסורתית של קדרות באובניים, מחולק לשלוש רצועות (רגיסטרים), זו על גבה של זו. הן נבדלות זו מזו בדגם העיטורי שלהן ובשימוש שלהן בזיגוג אדמדם. מעליהן הוסיפה האמנית חלק נוסף, העשוי בטכניקה של הזלפה של פסטה מצרית בצבע בורדו שבה משובצים משבבים של פורצלן.

הכד שייך לקבוצת כלי פורצלן שאבא החלה ליצור בשנות ה-2000, הבוחנים את מבנה הכד ואת עיטורו. הדגמים אותן משרטטת אבא נוצרים בעזרת טכניקה של גריעה וחריצה של פני הכד. למרות האופי הגס של השרטוט, אלו הם דגמים גאומטריים, השואבים השראה מתולדות האמנות. חיבורן אל החלק העליון בוחנים מחדש את מבנהו המסורתי של הכד, ומבקשים לערער את התפיסה המסורתית שלו.

הכד הוצג בתערוכה "חברים חדשים" (2013) בבית האמנים בירושלים ובתערוכה "החומר הלבן" (2015) במוזיאון וילפריד ישראל לאמנות ולידיעת המזרח.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: **החומר הלבן: פיסול עכשווי בפורצלן**, מוזיאון וילפריד ישראל לאמנות ולידיעת המזרח, הזורע, 2015, עמ' 8
**סוכי זהוב** (שם מדעי: *Prionodura newtoniana*) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הסוכיים החיה ביערות הגשם של קווינסלנד שבאוסטרליה. זהו המין הקטן במיני משפחת הסוכיים אך הוא בונה סוכה ענקית ביותר. מין זה יחידי בסוגו.

אורכו של סוכי זה 22–25 ס"מ ומשקלו 62–96 גרם. הוא בעל נוצות זהובות בכל רחבי גופו ומכאן שמו. הראש עגול וללא ציצות מיוחדות. העיניים לבנות והמקור קצר ואפור. הנקבות לעומת הזכרים עמומות צבע ואפורות ומעט שחורות.

הסוכי חי על קרקעית היער האוסטרלי ובונה לבת זוגו סוכה גדולה מאוד אותה הוא בונה תחילה מענף מרכזי עליו הוא מניח מצע של ענפים וזלזלים ומוסיף עליהם כל הזמן עד שהם נהיים גבוהים מאוד, לעיתים אפילו יותר מגובה של אדם, אך הוא צריך שנים רבות של ניסיון בשביל לגמור אותה. כשהוא מסיים הוא קורא לנקבה וכך מפתה אותה להגיע אליו.

הוא ניזון מפירות ומפרוקי-רגליים כמו חרקים ועכבישים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סוכי זהוב** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  סוכי זהוב באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007539788105171

 |
**תשואה לפדיון** היא התשואה המובטחת לבעל איגרת חוב בהנחה שהאיגרת (או כל נייר ערך אחר) תוחזק עד למועד פרעונה ובהנחה שכל התקבולים המשתלמים מהאיגרת (קרן וריבית) יתקבלו. 

התשואה לפדיון מהווה אמצעי להערכת הרווח מהאיגרת. בתאוריה, שיטת חישוב זו מאפשרת למשקיעים להעריך את הערך ההוגן של מכשירים פיננסיים שונים. התשואה לפדיון מוצגת בדרך כלל במונחים של ריבית אפקטיבית שנתית.

אופן החישוב של התשואה לפדיון זהה לאופן החישוב של שיעור התשואה הפנימי.

* אם ערך הקופון (הריבית המתקבלת מהאיגרת) קטן מהתשואה לפדיון - האיגרת נסחרת בניכיון.
* אם ערך הקופון גדול מהתשואה לפדיון - האיגרת נסחרת בפרמיה.
* אם ערך הקופון שווה לתשואה לפדיון - האיגרת נסחרת לפי ערכה הנקוב (פארי).

השימוש במושגים של תשואה לפדיון ושיעור תשואה פנימי מתעלם מהקשר בין גובה הריבית למועד התשלום, ומניח ששיעור התשואה השנתית אחיד לכל התקופה עד הפרעון הסופי.

גרסאות שונות
------------

קיימים סוגים שונים של תשואה לפדיון (Yield to maturity באנגלית). למשל, תשואה לפרעון ראשון (Yield to Call): בשונה מתשואה לפדיון, בתשואה לפרעון ראשון קיימת ההנחה שאיגרת החוב תיפרע בהזדמנות הראשונה ולא תוחזק עד למועד פרעונה המקורי.

כאשר תשלומי הריבית חייבים במס, קיימת הבחנה בין תשואה לפדיון ברוטו (לפני ניכוי מס) ונטו (לאחר ניכוי מס). משקיעים שפטורים ממס כגון קרנות פנסיה יבדקו את התשואה ברוטו, בעוד שמשקיעים שחייבים במס כגון אנשים פרטיים יבדקו את התשואה נטו.

דוגמה
-----

נניח כי קיימת איגרת חוב ללא תלוש (זירו קופון) לשלושים שנים שערכה הנקוב הוא מאה שקלים. אם התשואה לפדיון של איגרת זו היא 10%, מחירה היום יהיה 5.73 שקלים (הערך הנוכחי של תזרימי המזומנים העתידיים:  

{\displaystyle \ {100 \over 1.1^{30}}=5.73}). במהלך שלושים השנים הבאות מחירה יעלה עד למאה שקלים עם תשואה שנתית של 10%.

נניח כעת כי במהלך עשר השנים הראשונות יורד שער הריבית ועל כן התשואה לפדיון ירדה ל-7%. כעת כשנותרו עשרים שנים למועד הפרעון, מחיר האיגרת יהיה 25.84 שקלים. כלומר, למרות שהתשואה לפדיון בעשרים השנים הבאות תהיה 7% ולמרות שהתשואה לפדיון בעשר השנים הראשונות הייתה 10%, שיעור הרווח בעשר השנים הראשונות הוא 16.26%, באמצעות המשוואה:  

{\displaystyle \ (1+i)=({25.84 \over 5.73})^{0.1}}  

במהלך עשרים השנים הנותרות שיעור הרווח אינו 16.26%, כי אם 7%, באמצעות המשוואה:  

{\displaystyle \ (1+i)=({100 \over 25.84})^{0.05}}  

בסך הכל, במהלך כל שלושים השנים, ה-5.73 השקלים שהושקעו הניבו מאה שקלים, כך שאכן התקבל שיעור של 10%, ללא תלות בשינויים בשער הריבית.
קמרונות מניפה במנזר באת' בבאת', אנגליה. זהו שחזור ויקטוריאני משנות ה-1860 לגג המקורי מ-1608.
קמרונות המניפה שבקלויסטרים שבקתדרלת גלוסטר (גלוסטר, אנגליה), הם קמרונות המניפה הקדומים ביותר ששרדו.
פרטים של קמרון מניפה בקלויסטר של קתדרלת גלוסטר.
**קמרון מניפה** הוא סוג של קמרון בסגנון גותי ניצב ששימש לקירוי אולמות באדריכלות גותית אנגלית. בקמרון זה כל הצלעות הן באותה עקמומיות ומפוזרות במרווח שווה זו מזו, הן מסודרות כך שהן יוצרות צורה דמויות חרוט או מניפה. הצלעות והמרווחים שביניהן מקושטים בתחרת אבן מפותחת.

הדוגמה המוקדמת ביותר לקמרון מניפה מתוארכת ל-1351‏ ונמצאת בקלויסטר של קתדרלת גלוסטר. דוגמה טובה אך מאוחרת יותר, מ-1640, היא הקמרון מעל גרם המדרגות בקתדרלת כנסיית ישו (אוקספורד). קמרון המניפה הגדול ביותר בעולם נמצא בקפלת קינגס קולג'.

לידתו של קמרון המניפה
---------------------

קמרון המניפה פותח בגלוסטר שבאנגליה בשנים 1351-1377,
 כאשר קמרון המניפה הקדום ביותר שעדיין קיים נמצא בארקדה המזרחית של הקלויסטר של קתדרלת גלוסטר. ג'ון הרווי שיער ב-1978 שהקלויסטר המזרחי הושלם תחת תומאס דה קיימברידג' מקיימברידג' (גלוסטרשייר) שעזב ב-1364 לעבוד על בית מועצת הקתדרלה (Chapter House) בקתדרלת הרפורד (חושבים שגם היא קורתה בקמרונות מניפה על בסיס שרטוטים מאת ויליאם סטקלי על שלושת החלקים האחרים של הקלויסטר בגלוסטר התחילו לעבוד ב-1381, כנראה תחת רוברט לסינגהאם.

דוגמאות אחרות של קמרונות מניפה מוקדמים קיימים סביב גלוסטר, דבר המרמז על פעילות של מספר רבי-בנאים מהמאה ה-14 באזור, שיצרו את קמרון המניפה והתנסו בצורותיו השונות בעת שימוש מוקדם ברעיון.

מבנים עם קמרונות מניפה
----------------------

### גותיים

* קפלת קינגס קולג', קמרון המניפה הגדול בעולם
* קתדרלת גלוסטר, הקלויסטרים
* קתדרלת קנטרברי, מגדל המצלב
* מנזר באת', ספינה ראשית ואגף מזרחי (שוחזר בשנות ה-1860)
* קפלת הגבירה של הנרי השביעי, מנזר וסטמינסטר, לונדון, 1503-1519 ‏
* כנסיית ישו (אוקספורד), מעל גרם המדרגות לאולם הגדול
* קפלת סנט ג'ורג' (וינדזור), מקום המצלב
* קתדרלת פיטרבורו
* מנזר שרבורן, הספינה הראשית
* קתדרלת מנצ'סטר, מתחת למגל

### נאו-גותיים

* יד וילס, אוניברסיטת בריסטול
* אולם הגילדה של מידל אסקס, הסיטי של וסטמינסטר
* כנסיית פטריק הקדוש (ניו אורלינס), ארצות הברית

ראו גם
------

* ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קמרון מניפה** בוויקישיתוף
* אדריכלות גותית אנגלית
* קמרון (אדריכלות)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Brittania: Architecture of Gloucester Cathedral
2. ↑  Pevsner Architectural Guides fan vault design
3. ↑  Harvey, John (1978). *The Perpendicular Style*. London: Batsford.
4. ↑  David Verey, *Gloucestershire*, Yale University Press, New Haven, Connecticut, USA (1976)
5. ↑  Aylmer, Gerald (2000). *Hereford Cathedral : A History*. The Hambledon Press. p. 62.
6. ↑  *Art and Architecture* fan vault example from Henry VII Lady Chapel

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007567954805171
* LCCN: sh85047089

 |
**כְלִיע** (בערבית: **خليع**) הוא מאכל של נתחי בשר בקר שעוברים תהליך של בישול, טיגון, ושימור בשמן המיועדים לשימוש מהיר במקרה של סעודה לא צפויה. מקורו הוא במטבח המרוקאי.

במהלך הייצור עוברים נתחי הבקר בישול ארוך ולאחר מכן מטוגנים בשמן עמוק (קונפי). הנתחים נשמרים בצנצנות או בחביות עם מלח ושמן שנשאר מהטיגון. הנתחים משתמרים זמן רב בעוד השמן נקרש ומסייע בשימורם.

בשעת הצורך כאשר הגיע אורח בלתי צפוי או נדרשו לארוחה מהירה השתמשו בנתחי כליע כדי להכין מאכלים מהירי הכנה או כתוספת לכריך. גם בשמן הטיגון משתמשים לתיבול מאכלים.

שמואל רומאנלי, סופר יהודי-איטלקי, ביקר במרוקו בסוף שנות השמונים של המאה ה-18 ותיאר את הכליע כך: "... אל-כליע, מאכל מיוחד במערב, הם בצעי בשר מורכבים בשמן במחרשת או מחבת, ומשומר משנה לשנה. ובאין מלון בדרכים ישאוהו עימם למחייתם." ואכן, יהודים שיצאו למסעות, לקחו בתוך מטלטליהם כדי חרס מלאי בשר, ובארוחות צהריים הוציאו חתיכה של בשר, הניחו אותה על חתיכת לחם לבן והשביעו את רעבונם. 

בשווקים ובמכולות במרוקו ניתן למצוא כליע בחביות גדולות הנמכר במשקל.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **כליע** |

* כליע, באתר "המתכון"
בנאית ישראלית שותה צוף פרחי צמח בת-שבע מטפסת
**בנאית ישראלית** (שם מדעי: *Tapinoma israele*) היא מין נמלה אנדמית לישראל ולאלג'יריה. הנמלה הבנאית ידועה במבנה קינה: מעין תלולית עפר הבולטת מעל פני האדמה.

הנמלה הבנאית קלה לגידול בנמלול (קן מלאכותי), ולכן היא מושא מחקר נוח עבור מירמקולוגים.

תיאור חיצוני
------------

הפועלות הן נמלים מבריקות בצבע שחור. גודלן הוא כ-3 מילימטר. בטנן עגולה, והיא מעט בהירה יותר משאר הגוף.

המלכה והזכרים גדולים יותר (כ-5–6 מ"מ), ויש להם כנפיים. מלבד כנפיה, המלכה דומה לפועלות באורח יוצא דופן.

התנהגות
-------

גודל המושבות של הנמלה הבנאית יכול לנוע בין עשרות למאות פרטים. בניגוד לרוב מיני הנמלים, אצל הבנאית יש לרוב מספר מלכות באותו קן. המלכות גם פעילות יותר ממלכות אחרות, אם כי הן אינן משתתפות במשימות הקבועות של הנמלים.

הבנאית ניזונה ממגוון גדול במיוחד של מזון, החל בצוף של פרחים וכלה בפגרים של בעלי חיים מזדמנים. לעיתים הבנאית מקיימת סימביוזה עם כנימות וציקדות על מנת להשיג טל דבש.

בחורף, הבנאית בונה שלוחת קן דמוי חרוט חלול מעל לפני האדמה, במקומות החשופים לשמש, במבנה המכונה סולריום (אנ'). מבנה הקן ומיקומו מאפשרים שימור אופטימלי של חום, והקן מסוגל להגיע לטמפרטורה הגבוהה בעשר מעלות צלזיוס מהסביבה. הטמפרטורה הגבוהה מתאימה יותר לגידול הזחלים הבוקעים מביצי המלכה בתקופה זו. בקיץ עוזבת הבנאית את התלולית, ועוברת לגור מתחת לאדמה, בחללים המוגנים מהחום, ובאזורים עשירים במים וצמחייה.

כאשר בנאית מותקפת, או שנוגעים בה, היא מפרישה פרומון. שימושו הסינתטי של פרומון זה (אנ') הוא חומר ריח וטעם של ענבים.

סולריום עליו ניתן לראות כמה נמלי בנאית ישראלית

ראו גם
------

* נמלול (נמלים)
* עורפנית סורית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בנאית ישראלית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑
קנקנית השייכת לקבוצת "הכלים המצוירים לבן I", מתוארכת לתקופה הקיפרו-גאומטרית I בין השנים 950-1050 לפנה"ס. אוסף המוזיאון הימי הלאומי
**כלים המצוירים על לבן** מתקופת הברזל (באנגלית: ‏ (**White Painted Ware – Iron Age**) היא משפחה של כלי קרמיקה שמקורה בקפריסין. הכלים יוצרו באובניים.

כלים ממשפחה זו הופיעו כבר במאה ה-12 לפנה"ס והיו נפוצים עד סוף התקופה הקיפרו-קלאסית, המאה הרביעית לפני הספירה.

המאפיין את הכלים הם עיטורים של דגמים הנדסיים בצבע שחור או חום כהה על רקע בהיר. העיטורים ההנדסיים כוללים משולשים, קווים, מרובעים, מעוינים ומעגלים, והם כוללים גם היבטים מיקניים. בכלי המשפחה ניתן למצוא קנקניות, קערות, צפחות וצלחות.

הכלים שהופיעו בתחילת הופעת המשפחה מכונים "פרוטו מצוירים על לבן". ישנה משפחת כלים ששמה זהה השייכת לתקופת הברונזה התיכונה. אין קשר בין משפחות הכלים.
כלי הגשה ושתייה מקבוצת כלי משפחה זו נמצאו גם באתרים לאורך חוף פניקיה מחוץ לקפריסין המתוארכים למאה ה-11 והמאה ה-10 לפנה"ס.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| פורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרובפורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב | ל**פורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כלים המצוירים על לבן מתקופת הברזל** בוויקישיתוף
* אבשלום זמר ואורית רוטגייזר, **כלי חרס מקפריסין בעת העתיקה**, קטלוג התערוכה בהוצאת המוזיאון הימי הלאומי 2011
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית**קשור ופתור**, היא חידה שבה מופיעה טבלת משבצות שבחלקם יש מספרים, ועל הפותר לקשר ביניהם ולצבוע, וכך לחשוף תמונה חבויה. הקישורים נעשים על פי הכללים הבאים:

* כל משבצת עם מספר, מלבד 1, תקושר למשבצת עם מספר זהה
* הקישור יהיה באורך המספר (כולל משבצות התחלה וסיום)
* הקישור חייב להיות רציף, ולא באלכסון
* קישור לא יכול לעבור דרך משבצת עם מספר או קישור אחר
* המספר 1 מקושר לעצמו

בצביעה, צובעים את המשבצות עם המספרים ואת המשבצות שדרכם עוברים קישורים. ישנן גם חידות "קשור ופתור" בצבע, שבהן כל מספר חייב להיות מקושר למספר באותו צבע, וגם הקישור נצבע בצבע הזה, וכך מתקבלת תמונה צבעונית.

שיטות פתרון
-----------

את הפתרון מתחילים מהקטעים הקצרים ביותר: 1, 2, וקטעים קצרים נוספים שיש רק דרך אחת להעביר אותם. אחר כך מסתכלים על מספרים גדולים יותר, ומחפשים את הדרך הכללית להעביר אותם, ובאמצעותה מעבירים גם את הקשרים הקטנים יותר. יש תמיד לחשוב על "חיסכון בשטח" משום שהוא בדרך כלל יהיה חיוני למעבר של קישור אחר. במקרה של כמה מספרים באותו גודל, בודקים איזה זוגות לחבר בעזרת השיקולים הבאים: המרחק ביניהם חייב להיות בזוגיות המתאימה, ושלא יעלה על המספרים. כמו כן, צריכה להיות ביניהם דרך "נוחה", שלא תפריע לחיבורים אחרים.

ראו גם
------

* שחור ופתור

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר עם הסברים וחידות "קשור ופתור" (באנגלית)
**משה מלמד** (1921–1987) היה צייר ואומן קליגרפיה ישראלי.

ביוגרפיה
--------

מלמד עלה לישראל בשנת 1941 מהונגריה ובתחילת דרכו בישראל התגורר בקיבוץ ניצנים.

עם הקמת מדינת ישראל, כתושב קיבוץ ניצנים עליו השתלטו כוחות מצריים, הוא נשבה על ידיהם יחד עם עוד עשרות תושבים נוספים. במהלך שביו הוא נפצע והובהל על ידי הצבא המצרי לבית חולים מקומי על אדמת מצרים. באותו בית חולים אושפז גם המלך המצרי פארוק הראשון. המלך דרש שמלמד יצייר פורטרט שלו עוד במהלך אשפוזו.

בתחילת שנת 1949 שוחרר מלמד ועמו עוד עשרות של שבויים ושבויות, מרביתם בני ובנות קיבוץ ניצנים.

במהלך השנים עבר מלמד להתגורר בעיר נתניה.

 ציור
-----

מאז היה מלמד בן 4 הוא אובחן כילד פלא בתחום הציור.

התפתחותו כצייר בוגר התאפיינה במרחב גדול של יצירות ונושאים ובכללם: ציורי דיוקנאות של פוליטיקאים, מצביאים ומוזיקאים. ציורי הקמת המדינה והאפיון שלהם בנוף הישראלי, ציורי קהילות חרדיות, רבנים ועוד. כמו כן, מעת לעת היה מאייר עבור מערכות עיתונים בישראל.

חומרי הציור בהם השתמש היו מגוונים ובכללם: צבעי שמן, אקריליק, פסטל וצבעי מים.

חייו של מלמד התאפיינו בהסתגרות שהקשתה לעקוב אחר יצירתו ופועלו. הוא נפטר בגיל 67 בנתניה. לאחר לכתו התגלה בביתו אוצר של מאות יצירות אמנות שיצר, אותן ביצע על סוגי חומרים שונים וזמינים, כגון: דפים, בריסטולים, קרטונים, לוחות מתכת וקנבס.

קישורים חיצוניים
----------------

* משה מלמד, ציור של ניצנים בשבי, מתוך אתר משואה
* משה מלמד, ציור שבוי ישראלי במצרים, אוסף יד ושם
* משה מלמד, ציור דיוקנו של ניצול השואה וההיסטוריון אריה בן-מנחם, אוסף יד ושם
שרידים שנמצאו בסיום עונת החפירות השלישית ב-1969, ככל הנראה של העיר המקראית "קרתה"
**קרתה** הייתה עיר מקראית בנחלת שבט זבולון, והיא אחת מארבעים ושמונה ערי הלויים, ערים בארץ ישראל שעם ישראל נצטווה בתורה להעניק ללויים ולכהנים. לדעת ויליאם פוקסוול אולברייט, חוקר מקרא, שם העיר "קרתה" מבוסס על השם "קרתן", שם נרדף לעיר המקראית קריתיים. העיר מזוהה עם מבצר עתלית, אתר ארכאולוגי ובו מבצר צלבני (למרות שלא מוקמה בדיוק שם), או בשטח שבינו לבין ח'רבת דוצטרי, התיישבות אשר מוקמה ממזרחית לקרתה.

העיר קרתה מצוינת בתנ"ך ביהושע כא, לד: "וּלְמִשְׁפְּח֣וֹת בְּנֵֽי־מְרָרִי֮ הַלְוִיִּ֣ם הַנּוֹתָרִים֒ מֵאֵת֙ מַטֵּ֣ה זְבוּלֻ֔ן אֶֽת־יׇקְנְעָ֖ם וְאֶת־מִגְרָשֶׁ֑הָ אֶת־קַרְתָּ֖ה וְאֶת־מִגְרָשֶֽׁהָ", שם מצוין שהלויים הנותרים קיבלו 4 ערים משבט זבולון מאלוהי היהדות, וביניהן קרתה.

בכתבים היסטוריים מצוין כי בתקופה ההליניסטית בארץ ישראל, חרבה עתלית העתיקה, ותושביה הקימו את קרתה באזור סמוך אליה (כיום באזור ממוקם תל סחר, בסמוך למושב העובדים מגדים). קרתה מוזכרת גם בכתביו של הנוסע מבורדו משנת 333, שם הוא מכנה אותה בשם "מוטציו קרתה".

לקריאה נוספת
------------

* **אנציקלופדיה מקראית - כרך ז**, מוסד ביאליק, 1954

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנציקלופדיה מקראית, עמ' 273
2. ↑  אנציקלופדיה מקראית, עמ' 276
3. ↑  מילון אבניאון - מה זה קרתה – פירוש המילה קרתה ,פרוש, הסבר, משמעות והגדרה, באתר www.milononline.net
4. ↑  קטגוריה:יהושע כא לד, באתר ויקיטקסט
5. ↑  "למרחב", ⁨מוטצמקרתא- פונדק דרכים ותחנת סוסים נתגלה בדיד החדשה לחיפה, באתר הספרייה הלאומית של ישראל, ‏27 בנובמבר 1969

| ערי הלויים |
| --- |
| בני גרשון (ערים מיששכר, מאשר, מנפתלי ומחצי המנשה המזרחי) | בְּעֶשְׁתְּרָה • גולן • דברת • חֶלְקָת • חַמֹּת דֹּאר • יַרְמוּת • מִשְאָל • עַבְדּוֹן • עין גנים (אתר מקראי) • קֶדֶש • קַרְתָּן • קִשְׁיוֹן • רְחׁב |
| בני קהת (ערים מאפרים, מדן ומחצי המנשה המערבי) | שכם • גזר • קִבְצַיִם • בֵּית חוֹרֹן • אַיָּלוֹן • אֶלְתְּקֵא • גִבְּתוֹן • גַּת רִמּוֹן • תַּעְנַךְ |
| בני מררי (ערים מראובן, מגד ומזבולון) | בֶּצֶר • דִּמְנָה • חשבון • יַהְצָה • יַעְזֵר • יקנעם • מַחֲנַיִם • מֵיפַעַת • נהלל • קְדֵמוֹת • קַרְתָּה • רָמת |
**משה** בן יצחק **מפיזענץ** היה פרשן ודרשן שפעל בשלהי המאה ה-16 בפולין ובמוראביה. מחבר הספר "דרש משה" שהוא החיבור האשכנזי הראשון המפרש את אגדות התלמוד הבבלי והתלמוד הירושלמי כגוף ידע עצמאי על פי סדר המסכתות והדפים.

תולדות חייו
-----------

ר' משה פעל בשלהי המאה ה-16. ישנן עדויות לישיבתו בערים קרקוב, לייפניק ופיזענץ (בצ'כית: Bzenec; בגרמנית: Bisenz) (אנ'). עיון ביצירותיו מעלה שזכה לחינוך ישיבתי. מלבד זאת היה בעל השכלה תורנית רחבה שכללה היכרות עם חכמת הקבלה, פילוסופיה מבית מדרשו של הרמב"ם וספרי מוסר.

יצירתו הספרותית
---------------

ר' משה חיבר שבע יצירות תורניות שרובן אינן מוכרות בימינו אלא בשמותיהן בלבד:

* **תורת משה** - פרשנות על המקרא ומדרשי חז"ל הדנים במקראות.
* **נר ה'** - פירוש למגילת רות.
* **יד ה'** - פירוש למגילת אסתר.
* **חוקי אלוהים** - חיבור הלכתי הדן בהלכות דיינים, בתי-דין והלכות תלמידי חכמים.

חיבור נוסף המיוחס לו הוא:

* **ה הידיעה** - חיבור הכולל 2150 שורות הנפתחות בה' וקוראות לגאולתם של ישראל. החיבור חובר בשנת 1591 בעת ישיבתו של המחבר בעיר ליפניק (Lipnik) שבמוראביה, ויצא לאור בשנת 1595 בקרקוב בבית דפוסו של יצחק בן אהרון מפרוסיץ.

גולת הכותרת של יצירתו התורנית היא החיבור:

* **דרש משה** - על אגדות התלמוד הבבלי והירושלמי. חיבור זה ראה אור במהדורה אחת בלבד בשנת ה'שמ"ט (1589) בדפוס יצחק בן אהרון מפרוסיץ שבקרקוב.

החיבור דרש משה ומקומו בפרשנות האגדה
-----------------------------------

החיבור, דרש משה, כולל פרשנות ל-296 אגדות הלקוחות מהתלמוד הבבלי והתלמוד הירושלמי. המחבר מעתיק את האגדות על פי רוב בדילוגים ולאחר מכן מפרש אותן תוך התייחסות להיבטים מוסרים ואמוניים העולים מהאגדה המובאת. הדרש משה הוא החיבור הראשון שנכתב על ידי יוצר אשכנזי, המפרש את אגדות התלמוד כגוף ידע עצמאי על פי סדר המסכתות והדפים ולא ככלי עזר להדגשת היבטים מוסרים. שיטה פרשנית זו ממשיכה למעשה את דרכם של החכמים הספרדים, ר' יעקב בן חביב ובנו ר' לוי בספרם עין יעקב.

אימוצה של דרך פרשנית זו הרואה באגדה גוף ידע העומד בזכות עצמו, מהווה עדות נוספת להשפעתם של חכמי ספרד על עיצוב דמותה של הספרות התורנית באשכנז בשלהי המאה ה-16. לצד אימוצן של דרכי כתיבה המאפיינות את היצירה היהודית שהתפתחה בספרד, הספר "דרש משה" משמר אופני כתיבה אשכנזים הבאים לידי ביטוי בעיקר בתשע דרשות המובאות בשלמותן במסגרת החיבור. דרשות אלו מובנות על פי צורת הכתיבה המאפיינת את הדרשה האשכנזית.

לקריאה נוספת
------------

* יעקב אלבוים, פתיחות והסתגרות-היצירה הרוחנית הספרותית בפולין ובארצות אשכנז בשלהי המאה השש-עשרה, מאגנס, 1990, עמ' 127-134.
* אברהם אייזן, החיבור דרש משה לר' משה מפיזענץ ומקומו בפרשנות האגדה התלמודית במרחב הפולני-אשכנזי בשלהי המאה הט"ז, עבודה לצורך קבלת תואר מוסמך, אוניברסיטת בן-גוריון, באר שבע, 2010.

קישורים חיצוניים
----------------

* "משה בן יצחק מפיזנץ", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  חיים דוב פרידברג, הדפוס העברי בפולניה, תל אביב, תש"י, עמ' 14

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007307596405171

 |
הרב משה מנחם יעקבזון (מימין) עם הרב משה שמואל שפירא בבאר יעקב
הרב **משה מנחם יעקבזון** (ו' בתמוז ה'תרפ"ז, 6 ביולי 1927 - כ"ט באב ה'תש"ס, 30 באוגוסט 2000) היה רבה של באר יעקב.

ביוגרפיה
--------

נולד בסטוקהולם שבשוודיה לבילא ולרב בנימין זאב יעקבזון, רבן של סטוקהולם וקופנהגן. בצעירותו למד בישיבה באנגליה ולאחר מכן נכנס ללמוד בישיבת חברון כנסת ישראל. לאחר נישואיו התגורר בירושלים.

בעת הקמת ישיבת באר יעקב נקרא על ידי מייסד הישיבה הרב שלמה וולבה שהיה ידידו של אביו משוודיה לכהן כר"מ בישיבה. בראשות הישיבה עמד הרב משה שמואל שפירא שכיהן במקביל כרב המושבה. בשנת ה'תשי"ט התפטר הרב שפירא מכהונת הרבנות בהוראת הרב מבריסק, ומינה את הרב יעקבזון לכהן כרב המקום, לצד הרב הספרדי יאיר חפוטא.

לאחר מינויו הקים הרב יעקבזון יחד עם רעייתו סמינר בית יעקב לבנות שיועד בעיקר להכשיר בנות מעדות המזרח לכהן כמורות בבית יעקב, בהקמת המוסד סייע לו אביו הרב בנימין זאב יעקבזון שנסע לארצות הברית לאיסוף כספים עבור הסמינר.

בשנת 1963 נקלע הסמינר לסערה בעקבות טביעת תשע תלמידות מהסמינר בחוף שרתון. מדריכות הסמינר נעצרו ושוחררו רק לאחר התערבותו של הרב יעקבזון.

הרב יעקבזון נפטר בשנת תש"ס ובמקומו מונה לרבה של באר יעקב בנו הבכור הרב אברהם יעקבזון.

משפחתו
------

הרב יעקבזון היה נשוי לגיצה טובה לבית פולק (נפטרה בב' בסיוון תשע"ד) והיה אב לתשעה.

* בנו הרב אברהם יעקבזון רבה של באר יעקב. בנו הרב יעקב יעקבזון ר"מ בישיבת דברי אמת במודיעין עילית. בנו הנוסף הרב זאב מראשי ישיבת עטרת שלמה במודיעין עילית.
* בנו צבי יעקבזון - עיתונאי ומזכיר סיעת ש"ס בכנסת.
* בנו הרב אהרן יעקבזון - חתנו של ירחמיאל בויאר מנהל הסמינר בבאר יעקב יחד עם חמיו ומשיב בישיבת בית מתתיהו.
* בנו שלמה יעקבזון - מנהל עמותת מת"ן מפעל תורני לנוער לסיוע לילדים במימון פנימייה.

אחיינו (בן אחות אשתו) הוא יחיאל יעקבסון.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: ישיבות ומוסדות תורה, באתר ארכיון המדינה, עמ' 280
2. ↑  הרב אשר סג"ל - מאמר על הרב שפירא, **קובץ ישורון י"ח**, כסליו תשס"ז, באתר היברובוקס
3. ↑  שמחה עלבערג, **קובץ הפרדס**, יוני 1961, באתר היברובוקס
**סמל חבל הבסקים** הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית חבל הבסקים שבספרד.  

הסמל מעוצב כמגן מחולק לרבעים שמבוססים על הסמלים ההיסטוריים של מחוזות חבל הבסקים.  
 הרבע השמאלי העליון (הקנטון) מבוסס על סמלו של מחוז אלבה (Álava) המעוצב כשדה זהב שעליו מבצר כסף על סלע כסוף שעומד על תל ירוק. למבצר דלת ושני חלונות כחולים. מהגבעה יוצאת יד המניפה חרב, שתיהן כחולות. מימין למבצר עומד זקוף אריה אדום. הרבע השני מבוסס על סמלו של מחוז ביסקאיה והוא מעוצב כשדה כסף עם גבול זהב שעליו שמונה סאלטיירים אדומים. בשדה מופיעה גבעה חומה שעליה האלון של גרניקה, עץ המסמל את עצמאות הבסקים. גזע העץ חום ועליו ירוקים ומאחוריו צלב יווני לבן שזרועו התחתונה מוסתרת. הרבע השלישי מבוסס על סמלו של מחוז גיפוסקואה (Guipúzcoa) והוא מחולק לשדה זהב שבו שלושה עצים ירוקים מעל גלים בצבעי כחול ולבן המסמלים את מפרץ ביסקאיה. הרבע הרביעי כולו אדום. עד 1982 הוא הכיל את סמל נווארה, אולם ממשלת נווארה דרשה להסירו.  

הסמל מוקף בזרי אלון עם עלים ירוקים ובלוטים בצבעי ירוק וזהב, ייצוג נוסף של האלון מגרניקה.

הסמל אומץ על ידי ממשלת חבל הבסקים ב-1936, אולם נאסר לשימוש לאחר הפסדם של הרפובליקנים, ובתוכם הבסקים, במלחמת האזרחים בספרד ועלייתו לשלטון של פרנסיסקו פרנקו. ב-1978 חזר הסמל לשימוש חוקי.

ראו גם
------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמל חבל הבסקים** בוויקישיתוף
* דגל חבל הבסקים

קישורים חיצוניים
----------------

* באתר אוניברסיטת סנט אנדרוז
* הסמל באתר סמלי העולם

| סמלי ספרד |
| --- |
| ממלכת ספרד | סמל ספרד |  |
| הקהילות האוטונומיות | אזור מורסיה • אנדלוסיה • אסטוריאס • אקסטרמדורה • אראגון • גליסיה • האיים הבלאריים • האיים הקנריים • ולנסיה • חבל הבסקים • לה ריוחה • נווארה • מדריד • קטלוניה • קנטבריה • קסטיליה-לה מנצ'ה • קסטיליה ולאון |
| הערים האוטונומיות | סאוטה • מלייה |
**ניסיון ההתנקשות באפיפיור פאולוס השישי** התרחש ב-27 בנובמבר 1970 בעיר מנילה שבפיליפינים. מתנקש בודד תקף את האפיפיור בפגיון והוא נפצע פצעים קלים.

ההתנקשות
--------

בבוקר 27 בנובמבר 1970 הגיע האפיפיור פאולוס השישי לביקור בפיליפינים - הביקור האפיפיורי הראשון במדינה. ביקורו עורר התרגשות רבה במדינה שמרבית תושביה היו נוצרים. אלפי אנשים הגיעו לנמל התעופה של מנילה לקראת הגעתו.

זמן קצר לאחר שירד האפיפיור ממטוסו, ובעת שליוו אותו, מזכירו הפרטי ונשיא הפליפינים, פרדיננד מרקוס, ניגש אליו גבר בבגדי כומר ודקר אותו פעמיים בקריס (אנ'), סוג של פגיון אינדונזי. שתי הדקירות פגעו בצווארונו של האפיפיור, משני צידיו של וריד ראשי בצוואר (Jugular vein). האפיפיור נפצע פצעים קלים בלבד משום שמזכירו הדף את ידו של המתנקש וכן משום שהצווארון שלבש היה נוקשה על מנת לסייע לו בהפגת כאבי קשחת חוליות צווארית שממנה סבל. התוקף נתפס ונעצר. האפיפיור המשיך בתוכנית הביקור שלו ללא שינוי והעובדה שנפצע התגלתה ברבים רק לאחר מותו ב-1978.

לאחר ההתנקשות
-------------

חקירת התוקף העלתה כי שמו הוא בנג'מין מנדוסה אי אמור פלורס (Benjamín Mendoza y Amor Flores) (אנ'). הוא היה בוליביאני יליד 1933, שעסק בציור בסגנון סוריאליסטי. נראה שרחש עוינות לנצרות ולחינוך הדתי שקיבל. הוא עזב את מולדתו ב-1962 וחי בארצות שונות. הוא הצליח בדרך כלשהי להצטרף לקהל מקבלי הפנים של האפיפיור ולהגיע עד אליו.

פלורס הואשם והורשע בניסיון לרצח. במהלך משפטו הצהיר כי יציל את האנושות מאמונות טפלות. הוא ריצה בפיליפינים 38 חודשי מאסר ולאחר מכן שוחרר וגורש לבוליביה. לאחר שחרורו אמר כי תקף את האפיפיור על מנת לזכות בתשומת לב. ניסיון ההתנקשות אכן הגדיל את העניין בציוריו ואת הביקוש להם. הוא חי בלימה שבפרו ומת בשנת 2014.

קישורים חיצוניים
----------------

* Jerome Gomez, ‏The man who tried to kill Pope Paul VI in Manila, באתר Coconuts Manila, ‏15 בדצמבר 2014
* ידיעות מאתר עיתונות יהודית היסטורית:
	+ האפיפיור ניצל מידי מתנקש במאנילה, מעריב, 27 בנובמבר 1970
	+ כך סוכלה ההתנקשות באפיפיור, דבר, 30 בנובמבר 1970