recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**רצח יחזקאל שיפטר** הוא מעשה רצח בלתי מפוענח שבוצע בישראל בשנת 1958.

הרצח
----

ב־23 באוגוסט 1958 בשעה 22:00 נמצאה גופתו של יחזקאל שיפטר שהיה בן 60 בדירתו שברחוב פינסקר 64 בתל אביב. הגופה נמצאה שכובה על הספה עם סימני אלימות, כאשר בדירה שרר אי סדר וחפצים רבים נמצאו על הרצפה.

הרצח הכה גלים במדינה. תעוזה ואכזריות הרצח, ומיקומו במרכז תל אביב בשעות הערב הסואנות, עורר תדהמה בציבור. כלי התקשורת הפנו אצבע מאשימה כלפי המשטרה בטענה שהיא כושלת בפענוח פשעים, וציינו את ההפקרות במדינת ישראל עם סרטי הקולנוע האלימים שמציגים רציחות ברוטליות. כן יצר הרצח בהלה במרכז תל אביב, ובעקבותיו החלו תושבים להגיף את התריסים בשעות הלילה.

המשטרה פתחה בחקירה נרחבת. בהמשך התברר כי מבית הנרצח נעלם סכום כסף ומשכך ההנחה הראשונית הייתה כי מדובר בשוד. החוקרים סברו כי הרוצח היה מוכר לשיפטר, שכן הרוצח נכנס בדלת הראשית כאשר שיפטר לבש מכנסיים קצרים בלבד. על פי החשד, הרוצח התנפל על שיפטר ובעת ההיאבקות ביניהם נשברה מאפרה ומשקפיו של שיפטר נפלו על הרצפה. הרוצח הלם עם חפץ קהה פעמיים על ראשו של שיפטר ובהמשך חנק אותו בידיו. לפי המשוער הרוצח נפצע ברגלו, ניסה לשטוף את הדם בדירה ובהמשך השאיר בה כתמי דם. לאחר מכן ביצע הרוצח חיפוש בדירה ויצא ממנה דרך הדלת הראשית.

המשטרה החלה בסריקה רחבת ממדים בבתי חולים ומרפאות כדי לחפש אדם שקיבל טיפול רפואי בפציעה. כן פנתה המשטרה לציבור בבקשה להודיע על כל אדם שקיבל טיפול רפואי בפציעה.

בסמוך לאחר הרצח נעצרו שלושה חשודים, אך שוחררו לאחר שהוכיחו אליבי.

בהמשך החקירה, הגיעה המשטרה למסקנה כי אי הסדר בזירת הרצח בוים על ידי הרוצח, על מנת להטעותה. כן נמצאו בדירה מעטפות עם בולים יקרי ערך, כך שמניע הרצח כשוד - ירד מהפרק.

ב-5 בספטמבר 1958 הודיעה המשטרה כי עצרה שבעה אנשים וכן במהלך החקירה עצרה 60 אשר הוכיחו אליבי ונחקרו עשרות נוספים. ב-12 באוקטובר 1958 הודיעה המשטרה כי החקירה עדיין נמשכת. במרץ 1960 הודיעה המשטרה כי יש בידה חשוד בביצוע הרצח.

בשנת 1963 הודה המפכ"ל יוסף נחמיאס כי הרצח נותר בגדר תעלומה.

קישורים חיצוניים
----------------

* בן 60 נרצח במרכז ת"א, כנראה על ידי גנבים, הבקר, 24 באוגוסט 1958
* סריקה נרחבת אחרי רוצחו של שיפטר, הבקר, 25 באוגוסט 1958

הערות שוליים
------------

1. ↑  רצח במרכז תל אביב, שערים, 24 באוגוסט 1958
2. ↑  תעלומת הרציחות, שערים, 25 באוגוסט 1958
3. 1 2  נמשכת חקירת רצח שיפטר, חרות, 26 באוגוסט 1958
4. 1 2 3  סריקה נרחבת אחרי רוצחו של שיפטר, הבקר, 25 באוגוסט 1958
5. ↑  נמשכת החקירה ברצח שיפטר, דבר, 28 באוגוסט 1958
6. ↑  חקירת רציה שיפטר - עדיין ללא תוצאות, חרות, 5 בספטמבר 1958
7. ↑  נמשכת חקירת רצח שיפטר, שערים, 12 באוקטובר 1958
8. ↑  פורץ מסוכן חשוד ברצח הדקוראטור שיפטר, מעריב, 20 במרץ 1960
9. ↑  אין גל התפטרויות של קצינים במשטרה, למרחב, 19 ביוני 1963
**דיוויזיית הפאנצר הראשונה** (בגרמנית: **1. Panzerdivision** או בקיצור **1. PzDiv**) היא דיוויזיית שריון של הבונדסוור הממוקמת באולדנבורג.

היסטוריה
--------

הדיוויזיה הוקמה ב-1 ביולי 1956 - יום כינונו הרשמי של הבונדסוור. זו הייתה לפיכך הדיוויזיה הראשונה של הצבא הגרמני החדש. באותה תקופה היא הייתה דיוויזיית חי"ר ונקראה **דיוויזיית הגרנדיר הראשונה**. ב-1959 שולבו בה כלים משוריינים והיא הוסבה להיות דיוויזיית פאנצרגרנדיר. היא הייתה הראשונה לקלוט טנקים מדגם לאופרד 1. ב-1981 היא עברה הסבה לדיוויזיית שריון מלאה, ושמה שונה ל**דיוויזיית הפאנצר הראשונה**. הדיוויזיה צוידה בטנקי לאופרד 2, וכללה גם גדוד ארטילריה וגדוד נ"מ. במהלך המלחמה הקרה היא נכללה במסגרת כוחות נאט"ו, והוצבה בקבוצת הארמיות הצפונית כחלק מהקורפוס הראשון. ב-1994, לאחר איחוד גרמניה מחדש, הועברה הדיוויזיה לסקסוניה התחתונה ושולבה בה יחידות שקודם היו חקל של דיוויזיית הפאנצר השלישית. ב-1995 היא נכללה במסגרת הקורפוס הראשון הגרמני-הולנדי, והיא חלק ממנו עד היום (נכון ל-2017). מפקדת הדיוויזיה נדדה מספר פעמים, וכיום היא נמצאת באולדנבורג. הדיוויזיה כוללת שלוש בריגדות, המהוות יחד 18,000 חיילים. מפקד הדיוויזיה הנוכחי הוא גנרל-מיור מרקוס לאודינטל.

חיילים מהדיוויזיה השתתפו במלחמות יוגוסלביה ובמלחמת אפגניסטן, וכיום מוצבים חיילים ממנה במשימות שמירת שלום ברחבי העולם. כמו כן חיילי הדיוויזיה השתתפו במספר פעולות סיוע בעקבות אסונות טבע. למשל השיטפונות בהמבורג ב-1962, השריפות בצפון גרמניה בשנות ה-70 והשיטפונות באירופה ב-2002. בשנת 2013 ביחידה שולבו חלק מיחידות של דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-13 שפורקה. ב-2016 חגגו חיילי הדיוויזיה 60 לייסודה של היחידה, ובטקס נכח בין היתר ראש עיריית אולדנבורג.

מבנה
----

* **חטיבת השריון קלה התשיעית** (Panzerlehrbrigade 9) - מינסטר
* **חטיבת השריון ה-21** (Panzerbrigade 21) - אוגוסטדורף
* **חטיבת הפאנצרגרנדיר ה-41** (Panzergrenadierbrigade 41) - נויברנדנבורג
* **החטיבה הממוכנת ה-43** (43 Gemechaniseerde Brigade) - הוולטה
* **חטיבת הארטילריה ה-325** (Artillerielehrbataillon 325) - מינסטר
* **חטיבת הסיוע המבצעי הראשונה** (Unterstützungsbataillon Einsatz 1) - אולדנבורג
* **חטיבת ההנדסה הכבדה ה-901** (Schweres Pionierbataillon 901) - הוולברג
* פלוגת פיקוד וקשר של הדיוויזיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיוויזיית הפאנצר הראשונה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דיוויזיית הפאנצר הראשונה (בגרמנית)
* דיוויזיית הפאנצר הראשונה באתר הבונדסוור (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 6065904-X
* VIAF: 155789142
* WorldCat (עם VIAF): 155789142

 |
**תאוריית ההתחברות הדיפרנציאלית** היא תאוריה בקרימינולוגיה המתמקדת בהשפעות של לחץ חברתי ושל כנופיות על פשיעת צעירים, ומבוססת על חוויות הלמידה שמובילות לעבריינות נוער. לפי התאוריה סביבתו הקרובה והרחוקה של הצעיר היא שמגבשת בו את ערכי המוסר ואת נורמות ההתנהגות המקובלות. דרך הסביבה הצעיר לומד כיצד לבצע את הפשע עצמו, וכן את הגישות, המוטיבציות, ודפוסי ההתנהגות הקשורים לביצוע הפשע.

תאוריית ההתחברות הדיפרנציאלית היא במהותה תאוריה של למידה. מוסכם בתאוריה כי השפעתה של הסביבה על גיבוש התנהגותו של הצעיר פוחתת ככל שגילו של הצעיר מתקדם, וגוברת ככל שמשך האינטראקציה עם הסביבה מתארך ועוצמת הקשר גוברת. התערבות המכוונת להפחית סטייה חברתית יכולה להתבצע דרך סביבתו הראשונית של הצעיר (משפחה וחברים) או דרך גורמים משניים (כגון מורים, יועצים ושכנים).

התאוריה גובשה על אדווין סאת'רלנד, והיא נחשבת לתאוריה החשובה ביותר מבין התאוריות המסבירות סטייה חברתית באמצעות למידה. לפי גישה זו, סטייה חברתית היא התנהגות נרכשת, הניתנת ללמידה; כך כשם שאדם לומד להיות קונפורמי, הוא יכול, למשל, ללמוד להפוך לעבריין.

ראו גם
------

* התנהגות אנטי-חברתית

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Scarpitti, F. R. A. L. Nielsen, and J. M. Miller. 2009. "A Sociological Theory of Criminal Behavior." Pp. 211 in Crime and Criminals Contemporary and Classic Readings in Criminology (2nd ed.). New York: Oxford University Press.
**זיגפריד וולפגנג פמר** (בגרמנית: **Siegfried Wolfgang Fehmer**;‏ 10 בינואר 1911, מינכן – 16 במרץ 1948) היה קצין גסטפו גרמני במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא הוצב בנורווגיה במהלך כיבוש נורווגיה בידי גרמניה הנאצית, ובתום המלחמה הוא היה ראש המשטרה הפלילית בנורווגיה ועמד בראש המחלקה הרביעית הידועה לשמצה ממפקדה בוויקטוריה טראס, אוסלו. הוא הגיע לדרגת האופטשטורמפיהרר אס אס. יחד עם יוזף טרבובן נחשב פמר לאחד האנשים הידועים לשמצה של כוחות הכיבוש הגרמניים בנורווגיה.

ביוגרפיה
--------

פמר הצטרף למפלגה הנאצית בינואר 1930 והועסק על ידי הגסטפו משנת 1934. הוא קודם מספר פעמים ומילא תפקידים שונים בארגון, עד שבאפריל 1940 נשלח לנורווגיה. שם עבד עם המודיעין הנגדי לדיכוי המחתרת הנורווגית.

פמר לבש מדי אס אס עם תגי אס דה, שהיה בעיקר שירות המודיעין של האס אס והמפלגה הנאצית בגרמניה הנאצית. עם מראה מדהים וקסם, הוא נתפס כחלומן של הנשים. למרות הופעה חיצונית זו, היה פמר חסר רחמים, ולא היסס להשתמש בעינויים בחקירת חשודים. הוא תואר על ידי קורבנותיו כמי שמסוגל לעבור משימוש ידידותי לעינויים סדיסטיים ללא שהות בעת ובעונה אחת.

מילורג (השלוחה הצבאית של תנועת המחתרת הנורווגית) ראתה בו איום חמור. כמה תוכניות להתנקש בחייו נערכו ופמר ניצל מהתקפה כזו עם כמה פצעי ירי בחזהו.

בסוף המלחמה, ב-8 במאי 1945, לבוש פמר כחייל וורמאכט, הוא התערבב עם שבויי מלחמה גרמנים אחרים במחנה הסלמואן, אך נבגד ונעצר לאחר שביצע טלפון לחברה נשית, שהסגירה אותו. פמר הועמד לדין והורשע בפשעי מלחמה ונידון למוות על ידי בית המשפט העליון של נורווגיה. גזר הדין בוצע על ידי כיתת יורים במצודת אקרשוס ב-16 במרץ 1948.

בתרבות הפופולרית
----------------

דמותו הייתה אחת הדמויות הראשיות בסרט הנורווגי משנת 2008, "מקס מאנוס", גולמה על ידי השחקן הגרמני קן דוקן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זיגפריד פמר** בוויקישיתוף
* זיגפריד פמר, באתר Biografisk Leksikon (בנורווגית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 106592657X
* ISNI: 0000 0003 6137 1262
* LCCN: n86037334
* VIAF: 224300763
* WorldCat: lccn-n86037334

 |
**דיוויזיית הפאנצרגרנדיר השנייה** (בגרמנית: **2. Panzergrenadierdivision** או בקיצור **2. PzGrenDiv**) הייתה דיוויזיית פאנצרגרנדיר של הבונדסוור אשר הייתה ממוקמת בקאסל.

היסטוריה
--------

הדיוויזיה הוקמה ב-1 ביולי 1956 - יום כינונו הרשמי של הבונדסוור. היא נקראה בתחילה **דיוויזיית הגרנדיר השנייה**. הדיוויזיה נכללה במסגרת הקורפוס השני של הבונדסוור, אשר היה חלק מקבוצת הארמיות המרכזית של נאט"ו. מטה הדיוויזיה היה ממוקם בקאסל. היא כללה שתי "קבוצות קרב" (קמפגרופה): A2 ו-B2. ב-1957 היא הועברה לקורפוס השלישי, וקיבלה קבוצת נוספת: C2. קבוצות קרב אלו הפכו מאוחר יותר לבריגדת הפאנצר ה-6, בריגדת הפאנצגרנדיר ה-5 ובריגדת הפאנצרגרנדיר ה-4.

ב-1959 שונה שם הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר השנייה, ובסיסה הועבר למרבורג כחלק מרפורמה מקיפה בכל המבנה של הבונדסוור. ב-1970 שונה שמה ל**דיוויזיית היגר השנייה**, וב-1974 הוחזר המטה שלה לקאסל. ב-1980 שונה שמה מחדש לדיווזיית הפאנצרגרנדיר השנייה. היא פורקה ב-1994 לאור סיום המלחמה הקרה ואיחוד גרמניה מחדש.

קישורים חיצוניים
----------------

* Die Geschichte der „Hessischen Division" 2. Panzergrenadierdivision die „Zwote" auf Kameradschaft 2. PzGrenDiv Stand 3. Februar 2008
* Beschreibung auf www.relikte.com
* Die Geschichte der Division im Bundesarchiv(הקישור אינו פעיל)
זיהוי קשתית היא שיטה לזיהוי ביומטרי בעזרת שיטות לזיהוי תבנית והתאמתה לתמונת הקשתית של האדם.
**זיהוי קשתית** היא שיטה אוטומטית לזיהוי ביומטרי המשתמשת בתבנית זיהוי על בסיס צילומי וידאו של קשתית אחת או שתיהן של אדם מסוים, אשר צורתה המורכבת ייחודית, יציבה ויכולה להראות ממרחק.

סריקת רשתית היא שיטת זיהוי ביומטרי שונה המתבססת על המבנה הייחודי של כלי הדם ברשתית העין ולרוב מבלבלים בינה לבין זיהוי קשתית. בזיהוי קשתית נעשה שימוש במצלמת וידאו עם תאורת תת-אדום קרוב המספקת תמונה בפירוט עשיר של מבנים מורכבים בקשתית שנראים כלפי חוץ. תבניות דיגיטליות מקודדות ממבנים מורכבים אלה בעזרת אלגוריתמים מתמטיים וסטטיסטיים ומאפשרים לזהות האם מדובר באותו אדם או במתחזה. בסיס הנתונים של התבניות נסרק בעזרת מנוע חיפוש המחפש התאמה במהירות של מיליוני תבניות לשנייה, ועם תדירות נמוכה מאוד של תוצאות חיפושים כושלים.

כמה מאות מיליוני בני אדם בכמה מדינות ברחבי העולם כבר רשומים במערכות זיהוי קשתית למטרות נוחות כגון מעברי גבול אוטומטיים וכחלק מתוכניות זהות לאומיות. יתרון מרכזי בזיהוי קשתית, בנוסף למהירות החיפוש והתאמות כושלות הוא יציבות הקשתית כאיבר פנימי ומוגן, אך עדיין איבר חיצוני גלוי של העין.

היסטוריה
--------

ג'ון דאגמן שעבד באוניברסיטת קיימברידג' באנגליה, פיתח ורשם פטנט ב-1991 על האלגוריתם הראשון לזיהוי קשתית. הוא פרסם את מאמריו הראשונים בנושא וביצע הדגמה חיה. לרעיון מאחורי ההמצאה יש היסטוריה ארוכה והיום יש מדענים רבים התורמים בתחום זה.

צילום באור הנראה (VW) מול צילום בתת-אדום קרוב (NIR)
---------------------------------------------------

כל מערכות זיהוי הקשתית הפרוסות דורשות תמונות של הקשתית כאשר היא מוארת באור תת-אדום קרוב (700–900 ננומטר) של הספקטרום האלקטרומגנטי. לרוב בני האדם בעולם יש "עיניים חומות כהות", הגן הדומיננטי של אוכלוסיית האדם. הטקסטורה שלו פחות גלויה באור הנראה אך מופיעה בפירוט עשיר בצילום בתת-אדום קרוב. שימוש בטווח תת-אדום קרוב מאפשר גם לחסום השתקפויות של אור המוחזר מהקרנית. כך רק אורכי הגל התת-אדום הקרוב חוזרים מהקשתית למצלמה. 

צבע העיניים נקבע בעיקר על ידי כמות המלנין "אומלנין" שנוצרת בקשתית על ידי המלנוציטים. שני סוגי מלנין עיקריים מיוצרים אומלנין (eumelanin), שצבעו שחור-חום, ופאומלנין (pheomelanin), שצבעו צהוב-אדום, האחרון סופג את אורכי הגל בתחום התת-אדום הקרוב. יחד עם זאת בגלים קצרים יותר בתחום הנראה לעין הם יכולים להניב דפוסים עשירים ומדויקים.

עקרון הפעלה
-----------

IriScan מודל 2100
אלגוריתם לזיהוי קשתית יכול זהות עד 200 נקודות זיהוי כולל טבעות, חריצים ונקודות בתוך הקשתית. תחילה יש לכייל את המערכת לזיהי הגבולות הפנימיים והחיצוניים של הקשתית בתמונה של העין. פעולות נוספות כוללות גילוי ואי הכללת עפעפיים, ריסים, והשתקפויות מחזירות אור שיכולים לעיתים קרובות להסתיר חלקים מהקשתית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Zetter, Kim (2012-07-25).
2. ↑  "Research Excellence Framework".
3. ↑  Liu Y, Simon JD (February 2005).
4. ↑  Meredith P, Sarna T (December 2006).
5. ↑  HRSID Iris Recognition | "more than 200 points that can be used for comparison, including rings, furrows and freckles"
פרופסור **איזידור פאפו** (בסרבית קירילית: **Исидор Папо**; ‏31 בדצמבר 1913, ליובושקי, הרצגובינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 14 באוקטובר 1996, בלגרד, הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה) היה גנרל ורופא יהודי, מפקד מערך הרפואה של צבא יוגוסלביה ורופאו האישי של שליט יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו.

קורות חיים
----------

איזידור פאפו נולד בעיירה ליובושקי ליוסף וקלרה לבית לוי, ואת השכלתו התיכונית רכש במוסטאר. למד רפואה באוניברסיטת זאגרב. במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית, הצטרף לשורת הפרטיזנים של טיטו. הוא פיקד על מערך הרפואה של הפרטיזנים בבוסניה ובהמשך מונה לראש המערך הכירורגי במטה הכללי של יחידות הפרטיזנים. במהלך המלחמה נרצחו אחיו ואחותו ועוד כ-50 מבני משפחתו.

לאחר המלחמה התמחה פאפו בכירורגיה בברית המועצות ועם שובו מילא שורת תפקידים במערך הרפואה של צבא יוגוסלביה ובכלל זה פיקד על האקדמיה לרפואה של הצבא. בהמשך, נסע לארצות הברית והתמחה בכירורגיית לב-חזה במספר מוסדות ובכללם מאיו קליניק ובית החולים "הר סיני" במיאמי. עם שובו היה לרופא הראשון ביוגוסלביה אשר ביצע ניתוח לב פתוח. הוא היה רופאו האישי של יוסיפ ברוז טיטו ובמסגרת תפקידו טיפל גם בשליטי מדינות כגון ג'ווהרלל נהרו וגמאל עבד אל נאצר. ב-1975 מונה למפקד מערך הרפואה של צבא יוגוסלביה והועלה לדרגת גנרל-פולקובניק. זכה לעיטור מסדר הכוכב של יוגוסלביה דרגה שנייה והיה אחד מ-159 האנשים שקיבלו את העיטור ביוגוסלביה ומחוצה לה. ב-1982 פרש משירותו הצבאי. 

פאפו היה נשוי לאנסטסיה ("אסיה"; 1922–2009) אשר הייתה רוסייה, אחות בצבא האדום.

נפטר ב-1996 בבלגרד והוא בן 82 שנים, ונקבר בחלקה היהודית של בית הקברות החדש בבלגרד.

קישורים חיצוניים
----------------

* ראיון ביוגרפי עם איזידור פאפו ב-1996, באתר מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה, אוחזר ב-3 באוגוסט 2014 (בסרבו-קרואטית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  דרגת גנרל פוקובניק בצבא יוגוסלביה מקבילה לדרגת קולונל-גנרל והיא דרגת ביניים בין גנרל למרשל (אנ').
2. ↑  מקימי השרות הרפואי הפרטיזאני ביוגוסלביה, באתר "ההתנגדות היהודית בשואה", אוחזר ב-29 ביולי 2014.
3. ↑  הגיע ד"ר פאפו רופאו של טיטו, דבר, 30 באפריל 1967.

| גנרלים יהודים בצבא יוגוסלביה יוגוסלביהיוגוסלביה |
| --- |
|  | מישה דאנון • אנדריה דיאק • ארווין זלצברגר • וויו טודורוביץ' • מירקו לוי • סלומון לוי • מירקו נחמיאס • איזידור פאפו • רוזה פאפו • משה פיאדה • הרברט קראוס • סולומון רומנו • בנו רוסו • סטייפן שטיינר |  |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987010206048505171
* LCCN: n2016183176
* VIAF: 19146332809718730611
* WorldCat: lccn-n2016183176

 |
**פביו נובמברה** (באיטלקית: **Fabio Novembre**; נולד ב-21 באוקטובר 1966) הוא אדריכל ומעצב איטלקי.

ביוגרפיה
--------

נולד בעיר לצ'ה בדרום איטליה. קיבל ב-1992 תואר אדריכלות מאוניברסיטת מילאנו. בתום לימודיו טס לניו יורק ולמד בימוי סרטים באוניברסיטת ניו יורק (NYU), בד בבד עבד בגלריה לאומנות של הולי סולומון.

עבודתו העצמאית הראשונה הייתה עיצוב החנות Blue Marine של ידידתו אנה מולינארי בהונג קונג. הוא תכנן את הכניסה לחנות דרך רגלי אישה ארוכות וחטובות העטופות בפסיפס מוזהב. מאוחר יותר תכנן אולמות תצוגה לחברת המוזאיקה הספרדית Bisazza בעיצוב פתלתל.

נובמברה מעצב בעיקר מועדונים, בתי מלון וחנויות, מושפע רבות מפליני ומרבה להשתמש כמוטיב בגוף האישה ובמיניות. הוא משתמש רבות בזכוכית ומראה דרכה צללים והשתקפויות. נובמברה אוהב להשתמש בחומר קוריאן, שהוא מוצר פלסטי המאפשר גמישות.

בחנות של מעצב הנעליים סטיוארט ויצמן השוכנת ברומא עטף נובמברה את החלל בקו אחיד, במעין צורה לוליינית חובקת כל בה נתונים מוצרי החנות וגופי התאורה שבה והם טבועים בקמרים ובקערים, כל זה בהשראת האמן כריסטו.

נובמברה תכנן ספה עבור חברת Cappelini. הספה בנויה כקוביה שחורה ובמרכזה חצובה גומחה המדמה שריון מוזהב ובה מקום לאדם אחד והיא מאפשרת להשתרע אלכסונית בקוביה והיא נקראת S.O.S ראשי תיבות של Sofa for Solitude.
עיצב את אולם התצוגה של חזית בנק בדיזיין סנטר, שהוא חדר פסיפסים המציג ריבועי זכוכית תזזיתיים.

במלון הבוטיק Una בפירנצה עיצב נובמברה קירות ותקרה בפסיפס פרחי לילך שנתפשו בעין סערה. עבודה נוספת שלו מכונה org והיא שולחן סלון המורכב מפלטת זכוכית שקופה שממנו יוצאות אין ספור רגליים אדומות.

כעת עובד נובמברה על תכנון מוזיאון לאומנות עכשווית בווינה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פביו נובמברה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פביו נובמברה
* פביו נובמברה, ברשת החברתית טוויטר
* מאמר אודות נובמברה באתר "בנין ודיור"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007428754205171
* BIBSYS: 1061463
* GND: 122759648
* ICCU: CFIV152587
* ISNI: 0000 0000 8330 6478
* LCCN: n98075261
* NKC: js20080922002
* NTA: 227693140
* RKD: 239619
* SNAC: w6qj9jct
* SUDOC: 150006594
* ULAN: 500261349
* VIAF: 117997417
* WorldCat: lccn-n98075261

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**יצחק "איזיה" פייגנבוים** (1909 – 1995) היה שחיין ומאמן שחייה ישראלי. מאמנה של מכבי חיפה (1938–1984) ומאמן נבחרת ישראל. שימש כיושב ראש הוועדה המקצועית באיגוד השחייה בישראל.

ביוגרפיה
--------

פייגנבוים נולד וגדל ברוסיה. הוא עלה לארץ ישראל בשנת 1925. הוא הצטרף לקבוצת השחייה של מכבי חיפה בשנת 1928 והתאמן בהדרכתם של אלכס אפשטיין וארנסט וייגלר. לאחר מותו הפתאומי של וייגלר הוא לקח על עצמו לאמן את שחייני מכבי חיפה, תפקיד אותו מילא בהתנדבות במשך 46 שנים עד לשנת 1984, עם פרישתו.

פייגנבוים מונה למאמנה של הנבחרת הארצישראלית בתחרות הבינלאומית הראשונה, נגד יוון, שנערכה בארץ ישראל בשנת 1937, למאמן נבחרת ישראל במכביות השלישית (1950) והחמישית (1957), בתחרות הבינלאומית נגד יוון שנערכה באתונה בשנת 1959 ביחד עם יוסף טלקי ובאליפות אסיה לנוער שנערכה במנילה, הפיליפינים בשנת 1974.

במהלך הקריירה והארוכה שלו הוא אימן אלפי שחיינים ועשרות אלופות ואלופי ישראל בשחייה ביניהם: אדית טיין, יהודית דויטש, אירנה קרפלס, יעל ברגהיים, אווה בראונר, זהבה הס, חוה שלמברג, שושנה צולוף, תמר זליג, רבקה קרטין, אורנה בלכמן, נעמי לאופר, חנה אהרוני, שלמה הירשברג, זאב ורדי, טיבי שיין, פרנצי בק, וילהיים ארצי, אורי זרנוב, עוזי בק, דן ברנר, דן פיק ורון קרמן.

תארים והישגים
-------------

בשנת 1985 זכה פייגנבוים בעיטור מכבי ישראל.

לקריאה נוספת
------------

* **יובל 90 למכבי חיפה**, יקיר האגודה - איזיה, עמוד 65

קישורים חיצוניים
----------------

* אורי ירון, שחיה בלא תכנון, מעריב, 9 ביולי 1975

הערות שוליים
------------

1. ↑  שחייני ישראל יוצאים לאליפות אסיה במנילה, דבר, 23 ביוני 1974
2. ↑  תנועת מכבי ישראל
**איזידורה גורשטר** (באנגלית: **Isidora Goreshter**; נולדה ב-24 באוקטובר 1981) היא שחקנית אמריקאית.

מוכרת בעיקר עקב משחקה כסבטלנה פישר בסדרת הטלוויזיה האמריקאית חסרי בושה.

ביוגרפיה
--------

גורשטר נולדה וגדלה בלונג ביץ' שבקליפורניה. היא למדה בלט קלאסי והחלה להופיע בגיל שלוש.

גורשטר התחרתה בהתעמלות מכשירים. בשנת 1992 התחרתה בגביע אליפות קליפורניה בהתעמלות מכשירים, וזכתה במדליית ארד בשכבת הגיל שלה. היא זכתה במקום ראשון בתרגיל הקורה ובמקום השני בתרגילי הקפיצות והקרקע. באותה שנה גם זכתה במדליית כסף בתחרות התעמלות מכשירים של מדינות מרכז האוקיינוס השקט.

היא למדה משחק בסטודיו למשחק של סטלה אדלר, והופיעה במספר מחזות.

קריירה
------

תפקידה הראשון על המסך היה בשנת 2013, כששיחקה בסרט "פרנויה", לצד ליאם המסוורת', גארי אולדמן, אמבר הרד, האריסון פורד, לוקאס טיל, אמבת' דייווידץ ועוד. הסרט גרף ביקורות שליליות רבות והיה כישלון קופתי כשגרף רק 16 מיליון דולר, אף על פי שתקציבו היה כ-35 מיליון דולר.

הופעתה הראשונה הבולטת בטלוויזיה הייתה בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "חסרי בושה" של רשת שואוטיים, בה שיחקה בשנים 2013–2018, במהלך 30 פרקים. היא גילמה בסדרה את סבטלנה פישר, אשתו הזונה של מיקי מילקוביץ' (נואל פישר). דמותה הייתה אמורה להיות שולית, אך מ-2016 היא הפכה לדמות מרכזית יותר, כשסייעה לבעלה מיקי לנהל בית בושת.

בשנת 2018 שיחקה בקומדיה הרומנטית של נטפליקס "יום שנה שמח" לצד נואל וולס וג'ו פנטוליאנו.

בשנת 2019 שיחקה בסרט "the Petal Pushers".

חיים אישיים
-----------

משפחתה של גורשטר היגרה לארצות הברית ממדינות ברית המועצות לשעבר, ואיזידורה היא בת המשפחה הראשונה שנולדה בארצות הברית.

גורשטר היא בעלת תארים בתיאטרון ובהיסטוריה של האמנות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איזידורה גורשטר** בוויקישיתוף

* איזידורה גורשטר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* איזידורה גורשטר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Youth News". *Long Beach Press-Telegram* (Long Beach, California). October 9, 1991. p. C4.
2. ↑  "Youth News: Cerritos Wins Cal Cup". *Long Beach Press-Telegram* (Long Beach, California). April 29, 1992. p. D4.
3. ↑  "AGA Gymnasts Shine in Central Pacific Tourney". *Long Beach Press-Telegram* (Long Beach, California). November 25, 1992. p. C4.
4. ↑  "Svetlana Played by Isidora Goreshter - Shameless | SHOWTIME". *SHO.com*. נבדק ב-12 באוגוסט 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
5. ↑  Goreshter, Isidora (28 בינואר 2018). "All good things must come to an end". *Instagram*. נבדק ב-28 בינואר 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
6. ↑  Kim, Jae-Ha (January 17, 2016). "Isidora Goreshter". *The Orlando Sentinel* (Orlando, Florida). p. F4.
7. ↑  Rapp, Ilana (25 בינואר 2016). "Actress Isidora Goreshter -- 'My Audition for Shameless Was One of My Worst Auditions!'". *Huffington Post*. נבדק ב-12 באוגוסט 2017. `{{cite news}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2019179950
* VIAF: 27157640897938220286
* WorldCat (עם VIAF): 27157640897938220286

 |
**האי הירוק** (בדנית: **Den grønne Ø**) הוא ספר ילדים, פרי עטה של הסופרת הדנית קרין מיכאליס אשר יצא לאור לראשונה בשנת 1933 בגרמנית. בהמשך הוא תורגם לדנית ובשנת 1936 לאנגלית.

הספר יצא בעברית בהוצאת ספריית הפועלים, בשנת 1945, בתרגום חנה סמואל.

תקציר העלילה
------------

"האי הירוק" נמצא ליד חופי דנמרק, אי קטן, התלוי לחלוטין במדינת האם שמעבר לרצועת מים לא רחבה, או כך חושבים תושביו עד שבאחד הלילות קורה משהו מוזר מאוד ובלתי מוסבר. כאשר קמים תושבי האי בבוקר, הם מגלים, שהיבשת נעלמה ואיננה. ככל מטחווי העין הם רואים רק ים ריק, שטוף שמש וכחול, לא יבשה ולא איים אחרים ואפילו לא סירות או ספינות – לא כלום. הרדיו שותק, אין שום קשר עם שום ארץ אחרת, שום רמז לאסון טבע שהתרחש ופסח רק עליהם, לא דבר.

לאחר הבהלה הראשונית, מתחילים תושבי האי להבין, שהם לבדם, לפחות עד שיוודע אחרת. וכאן מגלה כל אחד את אופיו האמיתי: נדיבי הלב מזדרזים לחלק את מה שברשותם לכל מי ששולח יד לקחתו, בלי להבין שלא יהיה מאין לחדש את המלאי, העשירים קונים כל מה שאפשר מן הסכלים, שאינם מבינים, שאין ערך לכסף כשאין מה והיכן לקנות, הקמצנים נאחזים בשיניים ובציפורניים בכל מה שברשותם, ורק מתי מעט, החכמים, רואי הנולד והאחראים, מתחילים לחפש דרכים לשרוד בקהילה קטנה ומבודדת.

ההצלה באה לאי משני כיוונים: מאישה זקנה, המכונה "הריבתית", שחיה לבדה בבית קטן ומוקף גן וכל חייה קודש לגידול, שימור וכבישת ירקות ופירות ומציאת דרכים להפיק את המיטב מכל מה שעומד לרשותה, למזון, ללבוש ולרפואה; ומן הילדים, שהם הראשונים להבין את המצב כמות שהוא ובהדרכה נכונה – להפיק ממנו תועלת הן לעצמם והן למבוגרים. בהדרגה לומדים כל תושבי האי לאחד את כוחותיהם ואת משאביהם במקום לבזבז אותם על מאבקים חסרי טעם, והם גדלים ומתפתחים – עד לסוף הטוב, כמובן.

קישורים חיצוניים
----------------

* ביקורת על הספר משנת 1936

הערות שוליים
------------

1. ↑
**הייואניה** (שם מדעי: ***Heyuannia***; מילולית: "מהייואן (אנ')"', בעבר נקרא *Ajancingenia* ו-*Ingenia*) הוא סוג של דינוזאור בן משפחת האובירפטוריים שחי בתור הקרטיקון לפני 70 עד 66 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלו התגלו בתצורת דלנגשאן (אנ') שבגואנגדונג בסין. הוא נקרא בידי החוקר לו ג'ונצ'נג (אנ') ב-2002 על שם העיר לידה התגלה. ממצאים נוספים שלו התגלו במונגוליה, כשחלקם נחשבים לממצאי אובירפטור. בעבר נקרא **אג'נכינגניה** ו**יינגניה**.

הייואניה היה דינוזאור באורך 1.5 מטר ומשקל מוערך של 20 קילוגרם. הוא היה בעל כיפת גולגולת נוקשה אך קצרה, טפרים חדים על גפיו הקדמיות וגפיים חזקות שעזרו לו לנוע במהירות. הוא היה חסר שיניים אך בעל מקור גדול ומעוקל דומה למקור תוכי שעזר לו לפצח דברים קשים כמו קונכיות ועצמים נוספים. ככל הנראה הוא היה מכוסה נוצות לאורך גופו.

נמצאו מספר תטולות של הדינוזאור שחי בקובץ גדול ברחבי מדבר גובי וסין הקדומה. הוא היה כנראה אוכל כל מהיר שנע בקבוצות קטנות. דינוזאור זה נכחד בהכחדת הקרטיקון הגדולה לפני 66 מיליון שנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הייואניה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 

בתורת הקבוצות, **עץ סוסלין** הוא עץ מגובה ω1, כך שכל ענף וכל אנטי-שרשרת הם לכל היותר בני מנייה.

העניין העיקרי בעצי סוסלין הוא זיהוי מתי הם קיימים, וזאת כיוון שקיומו של עץ סוסלין אינו תלוי באקסיומות המקובלות של תורת הקבוצות, אקסיומות צרמלו-פרנקל.

עצים אלו נקראים על שמו של המתמטיקאי הרוסי מיכאיל סוסלין (אנ') ‏(1894–1919).

כל עץ סוסלין הוא עץ אהרונשיין.

הגדרות
------

**עץ** (במובן תורת הקבוצות) הוא קבוצה סדורה חלקית, כך שלכל איבר, קבוצת האיברים שקטנה ממנו סדורה בסדר מלא וטוב.

**גובה** של איבר הוא טיפוס הסדר של האיברים שקטנים ממנו. הגובה של העץ הוא הסופרמום של הגבהים של האיברים שלו.

**ענף** או **שרשרת** היא תת-קבוצה של העץ שסדורה בסדר מלא. **אנטי שרשרת** היא תת-קבוצה שכל שני איברים בה אינם ביחס.

אז עבור מונה k, **עץ k-סוסלין** הוא עץ מגובה k, שכל שרשרת בו וכל אנטי שרשרת בו הם מעוצמה קטנה ממש מ-k. עץ ω1-סוסלין נקרא "עץ סוסלין".

קיום עץ סוסלין
--------------

לכל k סינגולרי יש עץ k-סוסלין. זאת כיוון שיש סדרה עולה של פחות מ-k מונים שסכומם הוא k, ואפשר לקחת איחוד זר של המונים הללו; זהו עץ k-סוסלין.

לא קיים עץ ω-סוסלין.

עבור k=ω1, קיום עץ סוסלין שקול לקיום ישר סוסלין.

אקסיומת יהלום גוררת קיום של עץ סוסלין. לעומת זאת, אקסיומת מרטין גוררת אי-קיום של עץ סוסלין.

אקסיומת הבנייה גוררת קיום של עץ k-סוסלין לכל מונה עוקב k. קיום עץ סוסלין בלתי תלוי גם בהשערת הרצף המוכללת, אך לא ידוע אם היא גוררת את קיומו של עץ ω2-סוסלין (או של כל מונה רגולרי שאיננו קומפקטי-חלש).
**פרארי FF** היא מכונית גראן טוריסמו איטלקית שיוצרה על ידי חברת פרארי בשנים 2016-2011. זוהי מכונית בעלת 4 מושבים ובעלת הנעה 4X4 (ה-FF פירושו "Ferrari Four"). זהו הדגם הראשון של פרארי בעל הנעה 4X4. יש לה דלת קופה גדולה ודלת נפתחת מאחור בסגנון האצ'בק. היא תוכננה להחליף את הפרארי 612 סקאלייטי גראן טוריסמו. גודלה מאפשר נסיעה של 4 נוסעים כאשר מאחורה יש מספיק רווח על מנת להושיב 2 מבוגרים. ה-FF מגיעה למהירות מרבית של 335 קמ"ש ומאיצה מ-0 ל-100 ב-3.7 שניות. פרארי ציינה כי ה-FF היא מכונית ארבעה מושבים המהירה בעולם עם שחרורה לציבור. 800 מכוניות מדגם זה יוצרו בשנה הראשונה ליציאתה.

נתונים טכניים
-------------

### מנוע

בזמן הצגתה לפרארי FF היה את המנוע בעל הנפח הגדול ביותר למכונית כביש שיוצר על ידי פרארי אי פעם. מנוע המכונית הוא בתצורת V12 בנפח של 6,262 סמ"ק המייצר 651 כ"ס ב-8,000 סל"ד ובעל מומנט מרבי של 70 קג"מ ב-6,000 סל"ד.

### הילוכים

ל-FF תיבת הילוכים חצי אוטומטית בעלת מצמד כפול ו-7 מהירויות בדומה לתיבות הקיימות בפרארי F12 ברלינטה, פרארי 458 איטליה ופרארי קליפורניה.

### מערכת 4 גלגלים

מערכת ה-4 גלגלים החדשה, בעלת פטנט רשום של פרארי, נקראת 4RM. היא קלה בסביבות ה-50% יותר ממערכות רגילות ומייצרת כוח בצורה חכמה לכל אחד מ-4 הגלגלים בהתאם לצורך.

עיצוב
-----

לפרארי FF אותה שפת עיצוב בדומה למכוניות פרארי אחרות. הפנסים הקדמיים הנמשכים לאחור כמו של הפרארי 458 איטליה וצמד הפנסים האחוריים בצורת עיגול בדומה ל-458 איטליה ולפרארי 599 GTB פיוראנו.

השילוב של האצ'בק ומושבים אחוריים מתקפלים מעניקים ל-FF קיבולת מטען בין 450 ל-800 ליטר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרארי FF** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של פרארי FF

| פרארי |
| --- |
| אישיים | אנצו פרארי - מייסד החברה • ג'ון אלקן יו"ר ומנכ"ל החברה הנוכחי • פיירו פרארי - סגן היו"ר (בנו של אנצו פרארי) • פלאביו מאנזוני (המעצב הראשי) |  |
| כלי רכב נוכחיים | פרארי 812 סופרפאסט • פרארי פורטופינו • פרארי מונזה SP • פרארי F8 טריבוטו • פרארי SF90 סטרדלה • פרארי רומא • פרארי 296 GTB • פרארי דייטונה SP3 |
| פארקים | פרארי וורלד • פרארי לנד |
| מוזיאונים | מוזיאון פרארי • מוזיאון קאסה אנצו פרארי |
| מפעלים | מפעל פרארי במרנלו |
| מרוצים | פיוראנו (מסלול מרוצים) • סקודריה פרארי • אקדמיית פרארי לנהגים |
| מנועי פרארי | V6 F1 טורבו • F163 • F160 • F154 • F140 |
| שונות | פרארי התאמה אישית • פרארי אן. וי - חברת החזקות המחזיקה בבעלות פרארי |
| ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרארי** בוויקישיתוף  אתר האינטרנט הרשמי של פראריקטגוריה:פרארי |
**סורת אל-פג'ר** (בערבית: **سورة الفجر**) היא הסורה ה-89 בקוראן, והיא מונה 30 פסוקים. 

שמה של הסורה נגזר מהפסוק הראשון בה, ומשמעות השם היא "השחר".

תוכן הסורה
----------

המסר העיקרי בסורת אל-פג'ר הוא שעושר חומרי אינו בהכרח סימן למילוי רצון האל.

בחלק הראשון של הסורה, אשר מורכב מפסוקים 1–14, מוצגת הטענה שאללה יכול לתת חסדים למי שהוא רוצה ולקחת אותם ממי שהוא רוצה, תוך שימת דגש על כך שהוא לכאורה לוקח את החסדים מאלה שבנוסף להיותם לא מאמינים, הם גם אנשים מושחתים. פסוקים 1–4 הם למעשה סדרת שבועות שנעשות לכאורה על ידי האל. בחלק השני, אשר מורכב מפסוקים 15–26, מסופר שאושרו של אדם אינו נמדד על פי כמות נכסיו, ושזעמו של האל לא חייב להתבטא בכך שהאדם החוטא יסבול בעולם הזה, אלא שהוא כביכול ייענש בעולם הבא. החלק השלישי והאחרון של הסורה גורס שעל המאמין להמשיך ללכת בדרכו של האל גם כשטוב לו בחיים וגם כשרע לו. 

חלק מחוקרי הקוראן גורסים כי מתוכנה של הסורה עולה כי היא נכתבה בשלב בו החלו אנשי מכה לרדוף את האנשים שהחליטו לאמץ את האסלאם.

הסורה במסורת השיעית
-------------------

לפי אחת המסורות באסלאם השיעי, אללה סולח על טעויותיו של זה אשר קורא את סורת אל-פג'ר בעשרת הלילות הראשונים של החודש ד'ו אל-חיג'ה. על פי מסורת שיעית נוספת, מי שקורא את הסורה הזאת במהלך תפילותיו, יהיה עם חוסיין בגן העדן ביום הדין.

קישורים חיצוניים
----------------

- ויקיטקסט סורת אל-פג'ר, בתרגום הרמן רקנדורף, באתר ויקיטקסט
ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סורת אל-פג'ר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Journey Through Islam, www.facebook.com
2. ↑  Altafsir.com - The Tafsirs - التفاسير, www.altafsir.com
3. ↑  surah al fajr - youtube
4. ↑  Sura al-Fajr, WikiShia (באנגלית)
5. ↑  89. Surah Al Fajr (The Dawn) - Sayyid Abul Ala Maududi - Tafhim al-Qur'an - The Meaning of the Qur'an, www.englishtafsir.com
6. ↑  Al-Fajr (surah) - Wikiwand, www.wikiwand.com
7. ↑  Surah al-Fajr, Chapter 89, Al-Islam.org, ‏2017-02-05 (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| הסורה הקודמת:**סורת אל-ע'אשיה** | **הקוראן** | הסורה הבאה:**סורת אל-בלד** |
| **סורה 89** |
| 1
2
3
4
5
6
7
8
9
10
11
12
13
14
15
16
17
18
19
20
21
22
23
24
25
26
27
28
29
30
31
32
33
34
35
36
37
38
39
40
41
42
43
44
45
46
47
48
49
50
51
52
53
54
55
56
57
58
59
60
61
62
63
64
65
66
67
68
69
70
71
72
73
74
75
76
77
78
79
80
81
82
83
84
85
86
87
88
89
90
91
92
93
94
95
96
97
98
99
100
101
102
103
104
105
106
107
108
109
110
111
112
113
114 |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TDVİA: fecr-suresi
* VIAF: 4778159477690527990004
* WorldCat (עם VIAF): 4778159477690527990004

 |
דרסי רוג'רס מקבל את דגל פיקוד הכוחות המיוחדים ממפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית, ג'וזף ווטל
**דרסי ד. רוג'רס ג'וניור** (באנגלית: **.Darsie D. Rogers, Jr**) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית. בתפקידו האחרון כיהן כסגן ראש סוכנות הפחתת האיום שבמחלקת ההגנה (אנ').

ביוגרפיה
--------

רוג'רס התגייס ב-1988, שירת כקצין בגדוד התמיכה ה-24 של דיוויזיית החי"ר ה-24 ולחם עמו במלחמת המפרץ. 

לאחר שהוכשר כקצין בכוחות המיוחדים, שירת כקצין בגדוד השלישי של קבוצת הכוחות המיוחדים העשירית, והשתתף עמו במאמצי הסיוע לפליטים הכורדים מצפון עיראק. פיקד פלוגה ושימש קצין האג"ם של הגדוד שנטל חלק בכוח הייצוב בבוסניה והרצגובינה. בשנים 2000–2002 שימש קצין מבצעים במחלקת המבצעים המיוחדים של אגף המבצעים במטות המשולבים. בתפקידו הבא שירת כסגן מפקד וקצין אג"ם של קבוצת הכוחות המיוחדים העשירית, עמה נלחם במלחמת עיראק. 

ביולי 2003 מונה למפקד הגדוד השלישי בקבוצת הכוחות המיוחדים העשירית שהוצבה בעיראק. לאחר שנתיים בתפקיד עבר לשרת במטה פיקוד המבצעים המיוחדים של הצבא. בנובמבר 2007 מונה למפקד קבוצת הכוחות המיוחדים העשירית ולמפקד הכוח המשותף למבצעים מיוחדים שפעל באזור מפרץ הפרסי. ביולי 2009 מונה לעוזר מיוחד למפקד פיקוד צפון של ארצות הברית. באוגוסט 2010 מונה למפקד הכוח המשותף למבצעים מיוחדים של כוחות ארצות הברית בעיראק והשתתף עמו ב"מבצע שחר חדש". 

בפברואר 2012 מונה לסגן מפקד דיוויזיית החי"ר הרביעית והועלה לדרגת בריגדיר גנרל. במרץ 2013 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של הצבא. במאי 2014 מונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים הראשון, פיקוד חדש שהוקם במטרה לאגד יחידות מהכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית. 

באוקטובר 2015 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד המבצעים המיוחדים בפיקוד מרכז של ארצות הברית. באוגוסט 2018 הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה לסגן ראש סוכנות הפחתת האיום שבמחלקת ההגנה (אנ').

רוג'רס בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה מאוניברסיטת אובורן, תואר שני מאוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה A&M, ותואר שני מאוניברסיטת חיל האוויר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דרסי רוג'רס** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Special Operations Command Central welcomes new commander, אתר צבא ארצות הברית, 29 באוקטובר 2015

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"דרסי רוג'רס"**.
**"הריקוד"** (בצרפתית: "La Dance") הוא ציור פוביסטי מאת הצייר הצרפתי אנרי מאטיס. הוא נחשב לאחת מיצירותיו הידועות ביותר ולנקודת ציון חשובה של הקריירה של מאטיס בפיתוח האמנות המודרנית. לציור שתי גרסאות. המוקדמת יותר מוצגת כיום במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, והמאוחרת יותר מוצגת במוזיאון הארמיטאז' בסנקט פטרבורג.

בחודש מרץ, 1909, קיבל מאטיס הזמנה ליצירת תמונה זו עבור ביתו המוסקבאי של אספן האמנות הרוסי סרגיי שצ'וקין. לאחר שהזמין ציור זה, פנה שצ'וקין והזמין ממאטיס יצירה נוספת - "**מוזיקה**" (1910), בה מופיעות דמויות דומות המנגנות ושרות בסביבה דומה. שתי היצירות מתארות דמויות העוסקות בפעילות אמנותית וממשיכים את עיסוקו של מאטיס בתיאור הרמוני של האדם בטבע בכלל ובתיאור איקונוגרפי של אמנות הריקוד בפרט.

בציור מתוארות חמש דמויות נשיות עירומות הרוקדות במעגל באופן אקסטטי. הציור משקף את משיכתו של מאטיס לאמנות פרימיטיבית. משיכה זו מעוצבת אל דימוי מטפורי של שחרור מן התרבות. הקצביות ההמשכית של הריקוד, המתבטאת בעיצוב מעגלי וסגור, משדרת מסר של שחרור רגשי ושל הדוניזם. מבחינת עיצובו הציור מעוצב בשטיחות ובסכמאטיות בעיצוב הדמויות, בניגודיות העזה בין הדמויות לבין המרחב הכחול-ירוק הקר, ובשימוש בקווי קונטור. הסביבה בה נמצאות הדמויות מסומלת בעזרת משטחי הצב, אולם היא איננה סביבה מוחשית ובעלת מאפיינים ספציפיים. 

בגרסה השנייה של הציור, המתוארכת לשנים 1909–1910, שמר מאטיס את מבנה הקומפוזיציה, אולם הפך את הצבעוניות לעזה יותר. גם בעיצוב הקונטורים ניכרת חופשיות ואקספרסיביות רבה יותר. 

מאטיס עשה שימוש נוסף בקומפוזיציה זו וציטט אותה כחלק מרקע של ציורים אחרים כגון "טבע דומם עם 'הריקוד'" (1909) או "'הריקוד' עם עציץ כובע הנזיר" (1912)
. "הריקוד" מקושר לעיתים עם "ריקוד הנערות" מתוך היצירה המוזיקלית המודרנית "פולחן האביב" שהלחין איגור סטרוינסקי שנים ספורות לאחר מכן.

ביקורת
------

הציור זכה התעניינות רבה לצד ביקורת קשה על הסגנון, שהיה שונה מסגנונו הקודם של מאטיס. התמונה מציגה דמויות מוכרות בצורה מופשטת ופרימיטיבית, הרקע מאוד דל והניגודיות בצבעים בולטת מאוד. שצ'וקין, שהזמין את היצירה לביתו קיבל אותה בחשדנות רבה וכתב לאומן "אני מוצא תמונות אלו למעניינות ומקווה לאהוב אותן בהמשך. אני בוטח בך. הקהל נגדך, אך העתיד שיך לך.". עם זאת, התמונה הפכה להיות לאחת היצירות המזוהות ביותר של מאטיס ולאחד הציורים הידועים בעולם.

קישורים חיצוניים
----------------

* הריקוד, אתר המוזיאון לאמנות מודרנית (באנגלית).
* הריקוד(הקישור אינו פעיל), אתר מוזיאון הארמיטאז' (באנגלית).

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראסל ט. קלמנט. Four French Symbolists. Greenwood Press, 1996. עמוד 114.
2. ↑  הציור הידוע בהקשר זה הוא "שמחת החיים" (Le bonheur de vivre), משנת 1905–1906, המוצג כיום באוסף בארנס (Barnes Foundation, Merion, PA).
3. ↑  טבע דומם עם הריקוד, אתר מוזיאון ההרמיטאז'.
4. ↑  'הריקוד' עם עציץ כובע הנזיר, תצלום העבודה מאתר Olga's Gallery
5. ↑  History and Analysis of Dance II & Music by Henri Matisse (אנג)
6. ↑  Sergey Shchukin and Others, אתר ארמיטאז'. (אנג)
7. ↑  The Personal Life of Henri Matisse
**שחר פנקס** (נולדה ב-1977) היא מחזאית ישראלית, זוכת פרס התיאטרון הישראלי לשנת 2013 על המחזה "אדם לא מת סתם" ופרס רוזנבלום לאמנויות הבמה לשנת 2014 יחד עם שיר גולדברג בקטגוריית אמנים ויוצרים מבטיחים.

ביוגרפיה
--------

פנקס נולדה במשמרת, ב-2006 סיימה תואר שני MFA בחוג לתיאטרון שבאוניברסיטת תל אביב. 

שימשה דרמטורגית בהצגות "אם יש גן עדן", "הסוחר מוונציה", "שרי המלחמה", "הקמצן" "השבועה", "הדה גאבלר" ו"סימני דרך" (מחזמר המבוסס על הביוגרפיה של נעמי שמר) שהוצגו בתיאטרון הבימה. הייתה שותפה לכתיבת ההצגות "ארץ חדשה" ו"השבועה" יחד עם שי פיטובסקי וצעירי הבימה, עיבדה את ההצגה "אלקטרה ואורסטס – משפט רצח" עם חנן שניר, ועיבדה את ההצגה "פרסאוס ומדוזה" שהוצגה בתיאטרון חיפה. 

לאורך השנים משתפת פעולה עם במאית התיאטרון שיר גולדברג עמה למדה באוניברסיטה ושימשה עמה תחקירנית ותמלילנית בתוכניות טלוויזיה. השתיים יצרו את המחזה "איש לכת" (יחד עם משה פרלשטיין) שהוצג בפסטיבל עכו, את המחזה הקומי "בשר גבירותיי ורבותי" שהוצג בתיאטרון אנסמבל הרצליה ואת המחזה "אבא שלי לא ציפור" שהוצג בפסטיבל ישראל ובתיאטרון הקאמרי. השתיים שיתפו פעולה כבמאית ומחזאית בהצגה "תהילה", עיבוד לנובלה של ש"י עגנון שהוצגה בתיאטרון החאן, בהצגה "סיפור פשוט" שהוצגה בתיאטרון הבימה, אף היא עיבוד לספרו של עגנון, בהצגה "בדמי ימיה" מאת עגנון שתועלה בתיאטרון החאן, בהצגה "אדם לא מת סתם" על בסיס סיפוריה של דבורה בארון, שהוצגה בהבימה וזיכתה את פנקס בפרס התיאטרון הישראלי, בהצגה "המאהב" על פי סיפורו של א.ב. יהושע שהוצגה בהבימה, בהצגה "אבא גוריו" שהוצגה בהבימה ובהצגה "האדרת" על פי סיפורו של ניקולאי גוגול שהוצגה בתיאטרון החאן. ב-2014 זכתה עם פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה בקטגוריית אמנים ויוצרים מבטיחים "על עיבודים של יצירות ספרותיות להצגות בעלות סגנון פיוטי ומיוחד". בשנת 2016 העלה תיאטרון הבימה את המחזה "לבד בברלין", שהוא עיבוד של שחר פנקס לתרגום ספרו של הנס פאלאדה לעברית. בשנת 2018 העלה תיאטרון הבימה את המחזה "מיקה שלי", המבוסס על שירי יאיר רוזנבלום, שאת הנוסח שלו כתבה שחר פנקס יחד עם משה קפטן.

קישורים חיצוניים
----------------

* שחר פנקס, ב"אתר מחזאי ישראל"

* שחר פנקס באתר תיאטרון הבימה
* אתר למנויים בלבד תמר רותם, שיר גולדברג ושחר פנקס מנערות את התיאטרון, באתר הארץ, 25 ביולי 2013
* אתר למנויים בלבד יאיר אשכנזי, דווקא אחרי שחוותה הריון בסיכון והתמוטטות פיזית, כתבה שחר פנקס מחזה שנתניהו לא ישמח לראות, באתר הארץ, 25 בספטמבר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  רשימת הזוכים באתר הפרס
2. ↑  זוכי פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה לשנת 2014 באתר עיריית תל אביב
המונח "להקה" מפנה לכאן. לערך העוסק בעדת בעלי חיים, ראו להקה (זואולוגיה).
 המונח "אנסמבל" מפנה לכאן. לערך העוסק בצוות שחקנים בעלי תפקיד שווה, ראו אנסמבל (משחק).
הרכב מוזיקלי
**הרכב מוזיקלי** הוא המונח לתיאור קבוצה של מוזיקאים המתאגדים כדי לנגן מוזיקה. ההרכבים במוזיקה ממויינים על פי מספר המוזיקאים המשתתפים בהם ועל פי מגוון הכלים בו הם מנגנים, כמו כן הם ממוינים על פי הז'אנר המוזיקלי אותו הם מנגנים.

מוזיקה קלאסית
-------------

המונחים דואט, שלישייה, קוורטט, קווינטט, סקסטט, ספטט, אוקטט ונונט משמשים כדי לתאר הרכבים מוזיקליים המורכבים משניים, שלושה, ארבעה, חמישה, שישה, שבעה, שמונה או תשעה מוזיקאים (בהתאמה). קוורטט נפוץ במיוחד הוא רביעיית מיתרים, הוא מכיל שני כינורות, ויולה וצ'לו. ישנה גם חמישיית מיתרים - הרכב דומה לרביעיית מיתרים, רק ששם מוכפלת גם הויולה, או הצ'לו. חמישיית פסנתר היא בדרך כלל חמישייה המכילה רביעיית מיתרים ופסנתר. עוד הרכב נפוץ מאוד במוזיקה הקלאסית הוא חמישיית כלי נשיפה, המכילה חליל צד, אבוב, קלרינט, בסון וקרן יער.

הרכב גדול יותר המכיל יותר כלים הוא התזמורת. תזמורת קטנה נקראת תזמורת קאמרית, שבה יש אותם כלים כמו בתזמורת הסימפונית, רק שבה מכל כלי יש אחד, בעוד שתזמורת גדולה תקרא תזמורת סימפונית. תזמורת סימפונית יכולה להכיל עשרות ואף יותר ממאה כלי נגינה, והיא מחולקת לסקציות (מחלקות): כינורות, ויולות, צ'לים, קונטרבסים, כלי נשיפה מעץ, כלי נשיפה ממתכת וכלי הקשה. כמו כן, ישנה הסינפונייטה, זוהי תזמורת קטנה יותר מהתזמורת הסימפונית, אך גדולה יותר מן התזמורת הקאמרית.

תזמורת מיתרים היא תזמורת המורכבת רק מכלי מיתר (קלאסיים בדרך כלל), כלומר: כינורות, ויולות, צ'לים וקונטרבסים.

ג'אז
----

בג'אז, שלישייה סטנדרטית תהיה מורכבת מפסנתר, תופים ובס (גיטרה בס או קונטרבס). קוורטט "סטנדרטי" בג'אז יהיה מורכב משלישייה סטנדרטית וכלי נשיפה.

הרכבים גדולים במיוחד המנגנים ג'אז (מקבילים לתזמורת הסימפונית) נקראים ביג־בנד, בעוד שהרכבים צנועים יותר (מקבילים לתזמורת הקאמרית) נקראים קומבו.

מוזיקה קלה
----------

במוזיקה קלה (רוק, פופ וכדומה) הרכב נקרא להקה והוא בדרך כלל לא מכיל יותר מ-6 מוזיקאים (אף על פי שישנם יוצאי דופן). להקות רוק ופופ מורכבות בדרך כלל מזמר, גיטרה מובילה, גיטרת ליווי, גיטרה בס, מערכת תופים ולעיתים גם קלידים. לעיתים אחד מחברי הלהקה שר ומנגן באחד הכלים (בדרך כלל גיטרה) בו זמנית.

ישנן להקות שנולדו מהתאגדות טבעית של החברים בהן, וישנן להקות אחרות שהוקמו באופן מתכונן על ידי מפיקים או חברות התקליטים המממנות אותן.
בין להקות הרוק הפופולריות או המשפיעות מקובל למנות את "הביטלס", "הרולינג סטונז", "לד זפלין", "קווין" ו"פינק פלויד", חמשתן להקות בריטיות שהחלו את פעילותן בשנות ה־60 של המאה ה־20. בשנות ה־90 של המאה ה־20 נחשבה להקת "נירוונה", מסיאטל, ארצות הברית, ללהקה המשפיעה ביותר.

במוזיקה אלקטרונית פחות נפוצים הרכבים מוזיקליים.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **הרכב מוזיקלי** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **הרכב מוזיקלי** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4212188-7

 |
**פרדוקס סנקט פטרבורג (באנגלית: סנט פטרסבורג)** הוא מעין-פרדוקס בתורת ההסתברות ובתורת קבלת ההחלטות, המבוסס על משחק הימורים המוביל למשתנה מקרי עם תוחלת אינסופית. הפרדוקס מספק דוגמה פשוטה לבעיה של הערכת שווי כלכלי, שבה התוחלת מביאה לתוצאות שגויות בעליל. הפרדוקס קרוי כך על שם מאמרו של דניאל ברנולי, שהציג אותו ב-1738 בכתב העת "כתבי האקדמיה המלכותית למדעים של סנקט פטרבורג". עם זאת, מקורו של הפרדוקס במכתב שכתב ניקולאוס ברנולי(אנ'), בן-דודו של דניאל, ב-1713.

חשיבותו של פרדוקס זה בכך שהוא הניח את הבסיס לעיסוק בשנאת סיכון שמיושמת בקבלת החלטות בניהול תיקי השקעות וניהול סיכונים, ביטוח, הימורים ועוד.

הפרדוקס
-------

מוסד הגרלות מציע את המשחק הבא. תמורת כרטיס שמחירו יחושב מיד, זכאי השחקן להטיל מטבע הוגן שוב ושוב, עד שהמטבע נופל על "עץ" בפעם הראשונה. באותה עת, מוכפל סכום הזכייה עם כל הטלת מטבע, כך שאם המטבע הוטל X פעמים, סכום הזכייה הוא {\displaystyle T=2^{X}} שקלים. באופן כזה, יש לשחקן סיכוי של חצי לזכות בשני שקלים, סיכוי של רבע לזכות בארבעה שקלים, סיכוי של שמינית לזכות בשמונה שקלים, וכן הלאה. חישוב של התוחלת המתמטית של הזכייה, מוביל למסקנה שערך המשחק אינסופי: התוחלת מתקבלת מסיכום הזכיות האפשריות, כשהן מוכפלות כל אחת בהסתברות שלה: {\displaystyle E(T)=2^{-1}\cdot 2^{1}+2^{-2}\cdot 2^{2}+2^{-3}\cdot 2^{3}+\cdots =1+1+\cdots =\infty }. 

אנשים שמציעים להם להשתתף במשחק מעריכים את שוויו בסכומים נמוכים, למרות ששחקן רציונלי אמור, כביכול, לשלם כל מחיר על מנת להשתתף במשחק.

פתרונות הפרדוקס
---------------

לפרדוקס הוצעו פתרונות מסוגים שונים, שנזכיר כאן בתמצית:

1. פונקציית תועלת: הניסוח הפשטני שבו זכייה ב-n שקלים מחושבת כאילו ערכה הוא n, מתעלם מכך שככל שהזכייה גדולה יותר, התועלת השולית שגלומה בה יורדת, ושהמהמר אינו מחשב את תוחלת הרווח (האינסופית) אלא את תוחלת תועלת הרווח (הסופית). פתרון כזה הציע דניאל ברנולי.
2. הזנחת אירועים חריגים (ברוח תאוריית הברבור השחור): זהו הפתרון של ניקולאי ברנולי.
3. חישוב תוחלת הרווח על פי ההסתברות הסובייקטיבית שהמהמר מייחס לאירועים השונים, שהיא שונה מההסתברות התאורטית; כשלמעשה מדובר בווריאציה של הסעיף הקודם (הזנחת אירועים חריגים).
4. דחיית הרלוונטיות של התוחלת המתמטית, בטענה שמאורעות חריגים אינם תורמים לערך המשחק במידה הגבוהה שהתוחלת מביאה בחשבון.
5. סופיות הבנק: מוסד ההגרלות שתואר לעיל מבטיח אמנם זכייה בגובה {\displaystyle 2^{X}}, אבל יכולתו לממש הבטחה כזו מוגבלת במשאבים הכספיים שלו (ובוודאי בגודלה הכולל של הכלכלה העולמית). כשמביאים אפקט זה בחשבון, יורדת התוחלת האמיתית של המשחק ללוגריתם של גודל הבנק, כלומר לא יותר מכמה עשרות שקלים.

ראו גם
------

* פרדוקס האחים
* פרדוקס המעטפות

קישורים חיצוניים
----------------

* פרדוקס סנט-פטרסבורג, באתר MathWorld (באנגלית)
**דרצ'ין** (בבלארוסית: **Дзярэчын**, דזיארצ'ין; בפולנית: **Dereczyn**) הוא כפר במחוז גרודנו שבבלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

דרצ'ין נזכר לראשונה במאה ה-15, ובשנת 1537 קיבל זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו בהמשך. במהלך המלחמה הצפונית הגדולה נפגע היישוב קשות, אך מאוחר יותר השתקם, ובשנת 1786 נבנה בו ארמון.

בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכלל היישוב בתחומי האימפריה הרוסית, במחוז סלונים. בשנת 1921 נכלל היישוב בתחומי הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי דרצ'ין
------------

אנדרטה לזכר יהודי דרצ'ין שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בדרצ'ין כ-1,300 יהודים, כשני שלישים מהאוכלוסייה ביישוב. בין מלחמות העולם התקיימה בכפר פעילות ציוניות, וכן של אגודת ישראל ושל הבונד, ופעלו בו בתי ספר מרשת תרבות ומרשת יבנה.

עם כניסת הצבא האדום לכפר בספטמבר 1939, הגיעו אליו פליטים יהודים ממערב פולין. בתקופה הסובייטית נסגרו המוסדות היהודיים בכפר, ועסקים פרטיים בו הולאמו.

ב-27 ביוני 1941 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו הטילו מיד על יהודיו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחיוב בביצוע עבודות כפייה. כמו כן, הוקם בכפר יודנרט, אשר נצטווה להעביר לגרמנים סכומי כופר ורכוש, וכן כוח אדם לעבודות הכפייה.

בינואר 1942 רוכזו יהודי הכפר בגטו מגודר שהוקם בו, אליו הובאו יהודים נוספים מהסביבה, ומספר יושביו הגיע לכ-4,000 איש. בגטו שררו תנאי צפיפות קשים, רעב ומגיפות, ובמרץ 1942 שולחו מאות צעירים ממנו למחנה עבודה בכפר פוז'וויצ'ה, ואלו נרצחו במאי ביער רודיצ'ין. לאחר שמספר ניצולים מהטבח הגיעו בחזרה לגטו, רצחו הגרמנים למעלה מ-250 יהודים בגטו, רובם נשים וילדים.

ב-24 ביולי 1942 ביצעו הגרמנים, בסיוע שוטרים ליטאים ואוקראינים, אקציה בגטו, בה ירו לתוכו באופן אקראי. כ-2,500 הניצולים מהירי רוכזו, ונרצחו מחוץ לכפר. יתר יהודי הגטו הועברו לסלונים, ובתי הגטו נשרפו. לפני אקציה זו התארגנה בגטו קבוצה מחתרתית, אשר אספה נשק, והבריחה כ-200 עד 300 יהודים מהגטו ליערות, שם חלקם הצטרפו ליחידות פרטיזנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דרצ'ין** בוויקישיתוף
* ספר יזכור לקהילת דרצ'ין, בספריית העיר ניו יורק
* דרצ'ין (Dereczyn), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* "דרצ'ין", באתר השטעטל הווירטואלי
* חיים לנסקי ועיירתו דרצ'ין, באתר עונג שבת
* "דרצ'ין", באתר JewishGen (באנגלית)
* מרטין דין (אנ'), דרצ'ין, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1175–1177), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
* דרצ'ין (בלארוס), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007540412905171
* LCCN: nr96042429
* NKC: ge560285
* VIAF: 148203448
* WorldCat (עם VIAF): 148203448

 |
הצילום המפורסם של הפלת פסלו של סדאם חוסיין בכיכר פירדוס
**הריסת פסלו של סדאם חוסיין**, נשיא עיראק, אירעה ב-9 באפריל 2003, במהלך הפלישה לעיראק (אנ') שבתחילת מלחמת עיראק. אירוע זה סימן את סופו הסמלי של הקרב על בגדאד (אנ').

היסטוריה
--------

על גבי מעגל התנועה שבמרכזה של כיכר פירדוס, במרכז בגדאד בירת עיראק, ניצבו לאורך השנים מספר מונומנטים ציבוריים מרכזיים. הראשון בהם היה אנדרטת קשת החייל האלמוני, אשר הוצבה בשנת 1959. באפריל 2002, לכבוד יום הולדתו ה-65 של נשיא עיראק סדאם חוסיין, הוצב בכיכר פסל בדמותו.

שנה לאחר מכן, ב-9 באפריל 2003, נקבצו מסביב לפסל קבוצת עיראקים שהחלו להשליך עליו אבנים וחלקם אף הכו אותו בפטישים, ללא הועיל, גם ניסיונו של המתאבק העיראקי כאזם שריף (אנ') נכשל אך זכה לתשומת לב תקשורתית רבה. זמן קצר לאחר כישלונם של העיראקים הגיעה לאזור יחידה של חיל הנחתים האמריקאי. היחידה אבטחה את האזור ויצרה קשר עם העיתונאים הזרים במלון פלסטין הצמוד לכיכר, לאחר מספר שעות הפילו החיילים האמריקאים את פסלו של סדאם חוסיין בעזרת טנק חילוץ M-88.

על פי אוטוביוגרפיה של אחד הנחתים, התוכנית המקורית של האמריקאים הייתה לחבר כבל לחלק העליון של הפסל, אך לאחר חששות שאם הכבל יפול הוא יכול להרוג ולחשמל אנשים באזור הוחלט לחבר אותו באזור הצוואר. בסופו של דבר ה-M88 הצליח להפיל את הפסל. לאחר שהוא הופל, ערפו אזרחים עיראקים את הראש, גררהו ברחובות העיר תוך כדי שהם בועטים בו. הפלת הפסל שודרה בשידור חי במספר רשתות חדשות, בבוקר שלמחרת התמונה הוצגה במרבית עמודי השער של העיתונים בעולם, תמונה שסימלה את נפילתו של סדאם חוסיין.

לאחר הפלת פסלו של חוסיין הוצב במקום פסל חדש, המבוסס על אלמנט הצבע הירוק, שנועד לסמל חופש. הפסל החדש תוכנן על ידי הפסל באסם חמד אל-דוויירי.

הצלם רוברט פיסק תיאר את האירוע כ"צילום המבוים המשמעותי ביותר מאז הנפת הדגל באיוו ג'ימה".

אחרית דבר
---------

המתאבק העיראקי שניסה להפיל את הפסל, כאזם שריף, הצהיר ב-2016 כי הוא מתחרט על חלקו בהשמדת הפסל. אם לא די בכך, פורסם כי שריף נהג לתקן את האופנועים של חוסיין לפני תפיסתו. לדבריו, כאשר האמריקאים הגיעו לפאתי בגדאד הוא קיבל פטיש על מנת שיוכל לעזור בהפלת הפסל. לאחר שהאמריקאים הגיעו לכיכר עצמה, הם הציבו את דגל ארצות הברית על הפסל, אך שריף התנגד ואמר כי הוא "לא היה יכול לקבל זאת" והתעקש שהם יחליפו את הדגל האמריקאי בדגל עיראק שהוא הביא להם.

בהמשך אמר "כשאני עובר על פני הפסל הזה, אני מרגיש כאב ובושה. אני שואל את עצמי, "למה הפלתי את הפסל הזה?". הייתי רוצה להעלות אותו מחדש, לבנות אותו מחדש אבל אני חושש שיהרגו אותי. בנוסף לכך, קרם טען כי "אז היה לנו רק דיקטטור אחד, עכשיו יש לנו 100, שום דבר לא השתנה לטובה".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הריסת פסלו של סדאם חוסיין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Lucas, Dean (2007). "Fall of Saddam Hussein's Statue". Famous Pictures Magazine. אורכב מ-המקור ב-10 ביולי 2013. נבדק ב-16 ביולי 2007. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  ynet והסוכנויות, האמריקנים כבשו את לב בגדד; פסלו של סדאם נופץ, באתר ynet, 9 באפריל 2003
3. ↑  סוכנויות הידיעות, פסל סדאם: החרטות של האיש עם הפטיש, באתר nrg‏, 10 במרץ 2013
4. ↑  Radical cleric urges protest at square where Saddam's statue was toppled
5. ↑  Lights, camera, rescue
6. ↑  ynet, מפיל פסל סדאם מתחרט: "כלום לא השתנה", באתר ynet, 10 במרץ 2013
7. ↑  Jeremy Bowen (5 ביולי 2016). "Iraq Chilcot inquiry: Bitterness in Baghdad". *BBC News*. נבדק ב-5 ביולי 2016. `{{cite news}}`:  (עזרה)