recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**קנוד דיבי** (בדנית: **Knud Dydby**;‏ 28 במרץ 1915 – 1 בספטמבר 2011) היה קצין משטרה דני, מחסידי אומות עולם, שנעזר במעמדו וסיפק מידע מודיעיני ומסמכים למחתרת הדנית, והשתתף בפעולות להעברתם של יהודים מדנמרק לשוודיה.

קורות חיים
----------

דיבי קנוד נולד בשם קנוד אולסן במרץ 1915 בווראפ(אנ'), דנמרק. הוא גדל בעיר רנדרס(אנ') שבחצי האי יוטלנד. אביו היה בעל חנות דפוס, ואחרי לימודיו בבית הספר, קנוד התמחה בטיפוגרפיה. התחביב האהוב עליו היה שיט. כשמלאו לו 18, קנוד גויס לשירות צבאי חובה, וועדה צבאית שיבצה אותו לשרת כשומר ראשו של המלך הדני. לאחר סיום שירותו ולאחר הפלישה הגרמנית למדינה, ב-9 באפריל 1940 קנוד הצטרף כקצין למשטרה הממלכתית של דנמרק.

### פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

קנוד לקח חלק בפעילות המחתרת הדנית בקופנהגן, שפעלה להפצת מידע על המלחמה באמצעות עיתונים לא חוקיים ותמונות, בפעולות חבלה והברחת נשק. באוקטובר 1943, הנאצים הורו לאסוף את כל יהודי דנמרק. בשלב זה, קנוד התחיל לעזור לשירות הפליטים הדני-שוודי, שסייע לפליטים שברחו מהנאצים. המחתרת בשורותיה פעל, סייעה להעברת 1888 אנשים מדנמרק לשוודיה, רובם הגדול יהודים, ביניהם גם טייסים נטושים של בעלות הברית. קנוד עצמו סייע בהעברת יהודים לנמל נורדהבן(אנ') בקופנהגן ובהעלתם לסירות דיג שהפליגו לשוודיה. בנוסף, בתוקף תפקידו כקצין משטרה, קנוד הצליח להדוף את הפקחים הגרמנים. לאחר מכן קנוד סייע בהעברת מכתבים אישיים של רבים שכבר הגיעו לשוודיה ובהעברת מידע לאנשי המחתרת הדנית שעבדו מתוך שוודיה. בעקבות דיווח על פעילות אנטי-גרמנית, קנוד נאלץ לשמור על פרופיל נמוך ולהשתמש במספר שמות. למרות הסכנה הוא המשיך בפעילותו, ועד סוף המלחמה במאי 1945 הוא הצליח להעביר משלוחים כמעט יום יומיים למען המחתרת.

### לאחר המלחמה

קנוד היגר לארצות הברית ב-1957. תחילה ניהל חברת יבוא קטנה בניו יורק, ואז עבד כטיפוגרף בבית דפוס. הוא נשא אישה ממוצא דני, עבר להתגורר בסן פרנסיסקו ולזוג נולדה בת אחת.

הכרה והנצחה
-----------

קנוד זכה לתוארי כבוד מארצות הברית ובריטניה על פעילותו במחתרת הדנית, שסייעה בין היתר לטייסי בעלות הברית. ב-21 בדצמבר 2004, דיבי קנוד הוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם בטקס בסן פרנסיסקו.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Holocaust Oral History Project - Interview With Dyby Knud, United States Holocaust Memorial Museum, ‏6/6/1991 & 1/5/1996
2. 1 2  Dyby Knud, The Righteous Among the Nations Database

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007282975305171
* GND: 123045975
* LCCN: no00012889
* VIAF: 67363515
* WorldCat: lccn-no00012889

 |
**דיבור חדיש** הוא שמה של תוכנית טלוויזיה ישראלית מסוג מגזין תרבות, בהגשת השחקן והקומיקאי אסף הראל והסופרת והעיתונאית מירי חנוך. העונה הראשונה והיחידה של התוכנית שודרה ב-2010 בערוץ 8 ב-HOT ובהמשך ירדה מהשידור ולא חזרה לעונה נוספת.

תיאור התוכנית
-------------

הרעיון לתוכנית הגיע ממנכ"ל ערוץ 8, אייל אופנהיים, שביקש ליצור תוכנית יומית בערוץ שתעסוק בתרבות. התוכנית מתבססת בעיקרה על אייטמים קצרים ומתחלפים, בדומה לתוכנית אחרת שיצר אופנהיים, "יציע העיתונות" בערוץ הספורט. האייטם הראשון עוסק בדרך כלל בנושא החם של אותו יום או אותה תקופה (כגון הצלחתה של המוזיקה המזרחית, ההומור העברי וגסיסתה של השפה העברית), פינות קבועות של אחד הפאנליסטים, ומסתיימת בריאיון מרכזי עם אורח, שעומד במרכז תשומת הלב; לעיתים קרובות מדובר בריאיון עם זמר, שגם מסיים את התוכנית בביצוע שיר.

בין האורחים בעונה הראשונה היו אורי גוטליב, מיקי רוזנטל, יורם קניוק, גיל קופטש, אסי כהן, מוני מושונוב, רון קופמן, נתן זהבי, מילי אביטל; וכן זמרים כגון רונה קינן, תמר אייזנמן, יוני רכטר, אריאל זילבר, שי גבסו, משה פרץ, שלמה גרוניך ולהקת הבלקן ביט בוקס.

פאנליסטים בתוכנית
-----------------

* מאיר ויזלטיר
* תמר גלבץ
* גל אוחובסקי
* ניסן שור
* אייל רוב
* יהודה ויזן
* רוגל אלפר
* איילה פנייבסקי
* דני דותן
* עומר גולדמן
* אדם אבולעפיה

קישורים חיצוניים
----------------

* דיבור חדיש, אתר HOT
* יוני בינרט, ערב חדש, באתר nrg‏, 14 בינואר 2010

הערות שוליים
------------
הרב **זוסמן ריגר** (י"ט בסיוון ה'תרס"ג, 1903 – כ"ט בתשרי ה'תשל"ג, 1972) היה אב בית הדין בחיפה, ראש ישיבת אלומה וממייסדיה, ממייסדי מכון הרי פישל ומעורכי האנציקלופדיה התלמודית. לימד בישיבת מרכז הרב.

ביוגרפיה
--------

הרב זוסמן ריגר נולד בוורשה בי"ט בסיוון ה'תרס"ג ליצחק וזלטה ריגר, למד בישיבת לומז'ה ולאחר עלייתו לארץ החל ללמוד בישיבת חברון כנסת ישראל בשהותה בחברון. בשנת ה'תרצ"ב היה ממייסדי מכון הרי פישל ואף לימד בו במשך תקופה.

בשנת ה'תרצ"ב (1932) נשא את טובה, בתו של הרב יעקב אלעזר הירשוביץ.

בשנת ה'תרצ"ה היה ממייסדי בית הספר והישיבה "אלומה", יחד עם הרב משה זיידל והרב בנימין מנשה לוין. לאחר פטירת הרב לוין שעמד בראשות הישיבה, בשנת ה'תש"ד, החליפו הרב ריגר, ובתקופתו הוגדלה כמות התלמידים באופן משמעותי, ואף רמתו הלימודית עלתה.

במשך תקופה לימד גם בישיבת מרכז הרב.

בשנותיה הראשונות של האנציקלופדיה התלמודית, נטל חלק בכתיבתה.

בשנת ה'תשט"ז (1956) התמנה לדיין בבית הדין הרבני, שימש בתפקיד בבתי הדין בתל אביב וברחובות ולאחר זמן קצר מונה לאב בית הדין בחיפה, שם כיהן תקופה ארוכה, עד לפרישתו לגמלאות בשנת ה'תשכ"ח.

חידושי תורתו ומאמריו התפרסמו בבמות שונות וכתבי עת תורניים.

נפטר בכ"ט בתשרי ה'תשל"ג.

משפחתו
------

היה נשוי לטובה לבית הירשוביץ, לזוג ארבעה ילדים: זהבה - שנהרגה בתאונה בהיותה בגיל 16, רחל אליצור (חמותו של הרב קלמן בר), הרב אברהם ריגר - דיין ובהמשך אב בית הדין הרבני בתל אביב ובת-ציון גנץ - על שמה נקראת מדרשת בת-ציון.

גיסיו הם הרב שלום נתן רענן (הירשוביץ) - חתנו של הראי"ה קוק, והרב אברהם אלקנה כהנא שפירא - ראש ישיבת מרכז הרב והרב הראשי לישראל.

הרב זוסמן היה המחותן היחיד של הרב שאול אדלשטיין, חתנו של רבי חיים דב הלפרין, האדמו"ר השני של חסידות וסלוי.

נכדו הוא הרב יצחק ריגר לשעבר רב בסיס תל נוף ומחבר הספר "הלכות אבלות" (יחד עם הרב יוסף צבי רימון).

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | יעקב אלעזר הירשוביץ |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
| אברהם אלקנה כהנא שפירא |   | פנינה שפירא |   |   |   | שלום נתן רענן |   | טובה ריגר |   | זוסמן ריגר |
|   |   |   |   |
|  |  |  |   |   |  |  |  |  |  |  |  |   |   |  |  |  |  |  |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|
|  |  | יעקב אלעזר כהנא שפירא |  | מרדכי פרום |   | ציפורה פרום |  |  | רחל אליצור |
|   |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | קלמן בר |   | דפנה בר |
|   |

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראה סיפור הדברים כאן
2. 1 2 3  מתוך אתר האנצקלופדיה התלמודית
3. ↑  פרופיל לדמות: זוסמן ריגר
4. ↑  סקירה על המוסד
5. ↑  מודעה על ההרשמה למוסד
6. ↑  בדרך התורה הגואלת עמוד רל"ג
7. ↑  כתבי מינוי לדיינים בבתי-הדין הרבניים (העתקים), באתר ארכיון המדינה, עמ' 47
8. ↑  ראה כאן ידיעה על פרישתו
9. ↑  מצבתה כאן
**בית הקברות היהודי הישן בבקאו**, רומניה הוא בית קברות יהודי סגור ששימש את הקהילה היהודית של העיר לפחות מראשית המאה ה-18 ועד 1917, אז נפתח בית הקברות היהודי החדש. בית הקברות ממוקם במרכז בקאו, גובל ברחוב פיקטור תיאודור אמן מצפון וברחוב ג'יוסיילור במזרח, מטרים ספורים בלבד מאולם האתלטיקה, אוניברסיטת בקוביה ושכונת זימברו. בין היתר, נקברו בבית הקברות גם משתתפים לשעבר במלחמת העצמאות הרומנית של 1877. עד 1912 התמלא בית הקברות והקבורה האחרונה התקיימה ב-1917 עם פתיחת בית הקברות החדש.

אגדות אורבניות
--------------

עד שנות ה-70 אנשים חיפשו זהב, מתוך אמונה שהיהודים העשירים נקברו עם הכל. זהב מעולם לא נמצא, אך ילדים ששיחקו באזור מצאו חרבות ממלחמת העצמאות. עוד נאמר כי ישנם אוצרות חבויים ממלחמת העולם השנייה. כמו כן, לפי שמועות אחרות, היו בבית הקברות אנדרטאות מוינה ומפריז, שחלקן נעשו על ידי האמן אוגוסט רודן בעצמו.

גלריה
-----

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הקברות היהודי הישן, בקאו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Legende urbane din Bacau (XIV): Opera de Rodin, intr-un cimitir abandonat, Ziarul Observator de Bacau, ‏2009-05-11 (ב־)
**סקרו** (Skrew), להקת אינדסטריאל מטאל אמריקאית משפיעה מאוסטין, טקסס שפעלה בין 1990 ו-1998.

היסטוריה
--------

מקימי הלהקה הם אדם גרוסמן (שירה/גיטרות) ודני לונר (גיטרות/קולות רקע), שפעלו עד אז במסגרת להקת ת'ראש מטאל/פאנק בשם אנגקור ואט. שני האלבומים הראשונים שהוציאה הלהקה נחשבים לקלאסיקות של אינדסטריאל מטאל, כאשר אלבום הבכורה *Burning in Water, Drowning in Flame* מצליח יותר מבחינה מסחרית. סגנונה של הלהקה בתקופה זו היה אינדסטריאל מטאל טיפוסי המשלב ת'ראש ופאואר מטאל עם סימפולים, שירה מעוותת ואווירה שתוארה כ"מכנית".

מחלוקות שהתעוררו בקרב חברי הלהקה מנעו ממנה מללוות את אלבום הבכורה בסיבוב הופעות, ובסופו של דבר גרמו לעזיבתו של לונר לטובת קריירה בניין אינץ' ניילס, ולנסיגה בפופולריות של הלהקה שגרמה לעיכוב ביציאתו של האלבום השני, *Dusted*, ולא חדלה למעשה עד להתפרקותה של הלהקה. שני האלבומים האחרונים של סקרו היו *Shadow of Doubt* שכלל ת'ראש מטאל איטי בסגנון מאשין הד, ו-*Angel Seed XXIII* שהושפע ככל הנראה מז'אנר הנו-מטאל וזכה בדרך כלל לביקורות לא טובות. מאז התפרקותה של סקרו הצטרף גרוסמן אל מיניסטרי כגיטריסט הופעות, והגיטריסט סטיב גרין הצטרף ללהקת הת'ראש מטאל סקינלאב. לונר נחשב עדיין למוזיקאי מוערך בשדה האינדסטריאל ועבד עם ניין אינץ' ניילס, קילינג ג'וק, מרילין מנסון, רוב זומבי ועוד.

חברי ההרכב
----------

### הרכב מקליט אחרון

* אדם גרוסמן (שירה/גיטרה)
* סטיב גרין (גיטרות)
* ג'ייסון (גיטרות)
* פראפ (בס)
* ג'ים וולנטיין (קלידים)
* כריס (תופים)

### הרכבים קודמים

* מייק רובינסון (גיטרות)
* דני לונר (גיטרות/קולות רקע)
* קליי קמפבל (גיטרות)
* בובי גוסטפסון (גיטרות)
* מייק פיפלס (בס)
* ברנדון וורקמן (בס)
* רוב למפמן (בס)
* כריס אולט (קלידים)
* מרק דופור (תופים)
* צ'דוויק דייוויס (תופים)

אלבומים
-------

* *Burning in Water, Drowning in Flame* 1991
* *Dusted* 1994
* *Shadow of Doubt* 1996
* *Angel Seed XXIII* 1997

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סקרו
* סקרו, ברשת החברתית פייסבוק

* סקרו, באתר Last.fm (באנגלית)

* סקרו, באתר AllMusic (באנגלית)

* סקרו, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* סקרו, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית)

* סקרו, באתר Discogs (באנגלית)

* סקרו, באתר Songkick (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb13966179c (data)
* ISNI: 0000 0001 0672 9300
* MusicBrainz: d41885a6-14ce-4ea4-8ce7-d0b222af897e
* VIAF: 152061246
* WorldCat: viaf-152061246

 |
מצבות בבית העלמין בשניפישוק. 1922
חלק מבית העלמין שעדיין לא נחפר, ברקע אצטדיון ז'לגיריס
**בית הקברות היהודי בשניפישוק** (בליטאית: **Šnipiškės**, שניפישקס) הוא בית הקברות היהודי העתיק והגדול ביותר בבירת ליטא, וילנה. רובו נהרס בתקופת השלטון הסובייטי.

היסטוריה
--------

בשניפישוק (אנ') התקיימה קהילה יהודית גדולה במשך מאות שנים, ולה בית כנסת גדול. בית הקברות בשניפישוק החל לשמש לקבורה במאה ה-15, בשטח שעומד כיום במרכז וילנה, לגדת הנהר נריס. בשנת 1817 תכנן ממשל הצאר הרוסי להפסיק את הקבורה בבית העלמין, אך הוא לא נסגר בפועל עד 1831. בבית הקברות בשניפישוק עמד קברו המקורי של הגאון מווילנה שהועבר ברבות השנים לבית הקברות היהודי החדש בווילנה הסמוך לששקינה (אנ').

תחת השלטון הסובייטי, בין השנים 1949–1950 נהרס בית הקברות כמעט לחלוטין לשם הקמת אצטדיון ז'לגיריס (אנ') הניצב כעת על מקומו. אבני המצבות פורקו, ושימשו להקמת פארקים ומבני ציבור, קווי המתאר של האותיות העבריות מבצבצים עדיין גם על אבני מדרכה בווילנה. רוב השטח שוטח ועמד ריק לצד האצטדיון.

בשנת 1971 הוקם "ארמון הספורט הסובייטי" (כיום "ארמון וילנה לקונצרטים וספורט" (אנ')) במרכז שטח בית הקברות.

ב-8 באפריל 2008 הוכרז המקום כאתר מוגן, בתור אנדרטה.

### המאבק על תוכנית הבינוי החדשה

באוגוסט 2015 הודח רבה הראשי של ליטא הרב חיים בורשטיין בידי הקהילה היהודית לאחר שהצהיר בפומבי על התנגדותו לתוכנית להסבת ארמון הקונצרטים והספורט למרכז כנסים מודרני, תוכנית שתצריך חפירות בשטח בית הקברות ההיסטורי. בשנים 2016–2017 התארגנה עצומה שנשלחה לממשלת ליטא בחתימת 38,000 איש מצאצאי יהודי ליטא החיים במדינות אחרות (בהן: ישראל וארצות הברית).

בדצמבר 2019 הוכרזו תוכניות חדשות למרכז הכנסים המודרני שיחליף את זה הנוכחי, התוכניות אושרו על ידי הקהילה היהודית בליטא וגם על ידי הוועד להצלת בתי עלמין באירופה, הפועל מלונדון.

הסכמה זו נתקלה בביקורת חריפה של ועידת רבני אירופה, הוועידה פרסמה גילוי דעת הלכתי לפיו הוועד להצלת בתי עלמין באירופה פועל שלא בסמכות ואינו מוכן לקבל את עמדת רוב הפוסקים. 50,000 חתימות נאספו נגד התוכנית, וצאצא של אנשים שנקברו בבית הקברות שניפישוק תבע את בעלי המקום בבית המשפט המחוזי בווילנה בבקשה למתן צו להפסקת העבודות, בהמשך הצטרפו לתביעה כמאה צאצאים נוספים.

בית דין צדק בני ברק דן בנושא והוציא פסק דין האוסר את העבודות במקום במתווה שהוצע, לפסק דין זה צירפו את חתימותיהם הרב גרשון אדלשטיין והרב חיים קניבסקי. בעקבות המכתב, הצטרפו חברי מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל בארצות הברית, לרבני התאחדות הרבנים דאמריקה וקנדה ורבני ה-OU וחתמו על מכתב לממשלת ארצות הברית בבקשה להתערב מול ממשלת ליטא בעצירת התכנית מחשש שייפגעו קברים רבים שנמצאים מתחת לפני השטח.

בפועל נמשכות העבודות במקום נכון לספטמבר 2020.

לקריאה נוספת
------------

* ישראל רוזנר, חילול בית העלמין העתיק בווילנא במרכז ישיבת מועצגה"ת דאמריקה, יתד נאמן, כ"ו באלול תש"פ, עמ' 10

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הקברות היהודי בשניפישוק** בוויקישיתוף
* בית הקברות היהודי בשניפישוק ברשימת ערכי התרבות (ליט') של ליטא (כולל הפניות לחומר רב על בית הקברות, היסטוריה ותוכניות הבינוי) (בליטאית)
* יוריס קאזה, Controversy rages over building on a Lithuanian Jewish heritage site, ‏6 באוגוסט 2020 (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Jiddisch heute: 3. Vilnius בארכיון האינטרנט (בגרמנית)
**פורזבה** (בבלארוסית: **Поразава**; בפולנית: **Porozów**, פורוזוב; ברוסית: **Порозово**, פורוזובו; ביידיש: **פּאָרוזעווע**) היא עיירה במחוז גרודנו שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

פורוזוב נזכרת לראשונה במאה ה-15, עת הייתה עיר מלכותית בשליטת הדוכסות הגדולה של ליטא. בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה, בהתאם להסכם ריגה משנת 1921, נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי פורוזובה
--------------

בשנת 1897 נמנו בעיירה 931 יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-600 יהודים, כשליש מתושביה. באמצע ספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הצבא האדום.

ב-26 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובו ביום רצחו אלו כמה מיהודיה. לאחר מכן הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, שהומר בהמשך בטלאי צהוב, וחובת ביצוע עבודות כפייה. כעבור מספר שבועות רוכזו יהודי העיירה משך לילה שלם, במהלכו עונו והושפלו, תוך רצח כמה מהם.

בסתיו 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן שהוקם בה, אליו הובאו בהמשך יהודים נוספים מהסביבה. ב-2 בנובמבר 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציה, בה נרצחו כ-220 קשישים וחולים יהודים, וכ-650 יהודים הועברו למחנה ריכוז ליד וולקוביסק. משם שולחו יהודי העיירה יחד עם יתר יהודי המקום למחנה ההשמדה טרבלינקה כעבור מספר ימים.

באוגוסט 2019 בית הכנסת הנטוש של העיירה הוצע למכירה פומבית בתור אסם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פורזבה** בוויקישיתוף
* ספר יזכור לקהילת פורוזוב, בספריית העיר ניו יורק
* פורוזוב (Porozów), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* "פורוזוב", באתר השטעטל הווירטואלי
* "פורזבה", באתר JewishGen (באנגלית)
* לאורה קרגו ואלכסנדר קרוגלוב (רו'), פורוזוב, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק A, עמ' 936–398), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  LIPHSHIZ, CNAAN (2019-08-15). "Unique former synagogue in Belarus selling as warehouse for $6,000". *JTA* (באנגלית). נבדק ב-2019-08-15.
חלקת חללי קרב עמק הירדן בבית הקברות
**בית הקברות הצבאי בדגניה א'** הוא מהקטנים בבתי הקברות הצבאיים בישראל. הוא שוכן בצמוד לבית הקברות האזרחי של הקבוצה. רוב החיילים שנקברו בו - 54 במספר - נהרגו במהלך מלחמת העצמאות. כיום טמונים בו 63 חללים.

בית הקברות
----------

בית הקברות האזרחי ממוקם מצפון מערב לקבוצה, בקרבת החוף הדרומי של הכנרת וליד אפיק נהר הירדן. בעקבות קרב עמק הירדן שניטש במאי 1948 עם הצבא הסורי הובאו אליו 43 חללים שנפלו במהלך ימי הקרב, וחלקם נאספו רק לאחריו. הם נקברו בשורה בשולי החלקה האזרחית. 11 חללים נוספים ממלחמת העצמאות נקברו בחלקה נוספת שמדרום לחלקה זו, שכיום היא מוקפת במצבות אזרחיות. לאחר המלחמה הוכרזו קברי כל החיילים כבית קברות צבאי.

בחלקה שלישית בבית הקברות הצבאי, הצפונית מהשלוש, נקברו חללי הקבוצה שנפלו מ-1948 ואילך. ביניהם מצוי הטייס ערן כהן, שנהרג במלחמת יום הכיפורים וגופתו אותרה במצרים רק בשנת 1995. בצד מצבתו מוצבת מצבה לזכר טייס נוסף, יצחק ארצי, שנפל בדצמבר 1967 ומקום קבורתו לא נודע. קברי הוריו פניה ויואל ממוקמים בקרבת מצבת הזיכרון.

רחבת הטקס של בית הקברות הצבאי שוכנת בתווך בין שלוש החלקות. בצמוד אליה ממזרח ניצבת אנדרטת זיכרון לבני משפחות של חברי הקבוצה, אשר נספו בשואה.

הכניסה לבית הקברות ממוקמת מצפונו, בצד כביש טבריה-צמח.

ראו גם
------

* אנדרטת חללי עמק הירדן
* בית הקברות הצבאי בראש פינה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הקברות הצבאי בדגניה א'** בוויקישיתוף
* בית הקברות, באתר נזכור את כולם

הערות שוליים
------------

1. ↑  הנתון נכון לחודש אוגוסט 2019.
2. ↑  ראו העמוד לזכר ערן כהן, באתר נזכור את כולם.
3. ↑  ראו העמוד לזכר יצחק ארצי, באתר נזכור את כולם.

| בתי הקברות הצבאיים של מדינת ישראל |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אופקים • אילת • אשדוד • אשקלון • באר טוביה • באר שבע • בית ג'ן • בנימינה • דגניה א' • דימונה • הר הזיתים • הר הרצל • הרצליה • חדרה • חולון • חורפיש • חיפה • טבריה • כפר ורבורג • כפר סבא • לוד • מגדל העמק • נגבה • נהריה • נחלת יצחק • נס ציונה • נוף הגליל • נתניה • עספיא • עפולה • פרדס חנה • צפת • קריית גת • קריית ענבים • קריית שאול • קריית שמונה • ראש פינה • ראשון לציון • רביבים • רחובות • רמלה • רעננה |  |

 |
כתמית הדרדר עם כנפיים סגורות
**כִּתְמִית הַדַּרדַּר** (שם מדעי: *Melitaea arduinna*, שם קודם: **נימפית הקוציץ**) הוא פרפר נדיר ממשפחת הנימפיתיים הנפוץ במספר אתרים ביוון ובולגריה ועד אלטאי שבדרום רוסיה. בארץ התגלה הפרפר בשני אתרים, האחד צפונית לצפת והשני במעלה אפרים שבבקעת הירדן. מוטת כנפיו בין 45–50 מ"מ. כתמית הדרדר דומה במראהו הכללי למין מאותו הסוג, נימפית אירופית, וקשה להבדיל ביניהם. כנפיו בצבע כתום ותחומות במסגרת חומה כהה. את שטח כנפיו מעטרים כתמים כהים, ובשולי הכנפיים קשתות חומות וצהובות. אזור מחייתו בדרך כלל הוא מדרונות מכוסים בערבה.

רבייה
-----

נקבת הנימפית מטילה את ביציה על צידן התחתון של עלי צמח הקוציץ ומספר צמחים נוספים ממשפחת הקוציציים. בישראל נצפו הטלות רק צמח הדרדר הגלדני. צבע ביציה הוא ירקרק. הזחל היוצא מן הביצה הוא שעיר ובהיר. עם גדילתו צבע גבו מקבל גוון שחור ובטנו נהפכת לאפורה. על גופו גבשושיות בהירות וזיפים אפורים. הזחל מעביר את החורף ברשת קורים, אותה טווה בצמח הפונדקאי שלו. גולם הזחל מוצמד לגבעול הצמח הפונדקאי מעט מעל הקרקע. בדרך כלל ישנו דור אחד בשנה אך לפעמים עשויים להיות גם שני דורות בשנה.

בארץ ישראל
----------

כתמית הדרדר נמצא בסכנת הכחדה חמורה בישראל. לפי ממצאי פרויקט הניטור הלאומי שערכה אגודת חובבי הפרפרים בישראל כיום מתגורר הפרפר רק במקום אחד בארץ, אזור טרשים ליד צפת, וגם שם, במקלטו האחרון, נמצא הפרפר בסכנה כתוצאה מהתוכניות להקים שכונה באזור. בנוסף לכך, באזור רועות פרות האוכלות את הדרדר הגלדני הפונדקאי היחיד, והנדיר, בארץ של הנימפית החיוני למאכל עבור זחלי הפרפר.

פעולות האגודה להצלת כתמית הדרדר כללו העברת מידע לכתבים ועיתונאים העוסקים בתחומי ההגנה על הסביבה, השתתפות בתוכניות טלוויזיה והצגת המידע בכנסים ובימי עיון, במטרה לעורר את מודעות הציבור לעיכוב בנייה באתרים בהם צפויה פגיעה קשה בבתי-גידולם של מיני פרפרים בסכנת הכחדה. בשנת 2009, על פי בקשת אגודת חובבי הפרפרים בישראל, הוכרז כתמית הדרדר, ביחד עם עוד 13 פרפרים, כפרפר מוגן בישראל על ידי השר להגנת הסביבה גדעון עזרא.

ראו גם
------

* הגנה על כחליל הגליל ועל כתמית הדרדר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כתמית הדרדר** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Melitaea arduinna, www.lepidoptera.eu
2. 1 2  בן יהודה, עוז (2014-06-08). "נימפית הקוציץ". *מן השדה*. נבדק ב-2017-09-02.
3. ↑  צפריר רינת, מי ישמור על נימפית הקוציץ וכחליל הגליל, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2012
4. ↑  לראשונה: פרפרים הוכרזו כערכי טבע מוגנים, באתר nrg‏, 7 באפריל 2009
**בית הקברות הלאומי שער הזהב** (**Golden Gate National Cemetery**) הוא בית קברות לאומי בקליפורניה שבארצות הברית.

בית הקברות
----------

בניגוד למשתמע משמו בית הקברות איננו שוכן ליד גשר שער הזהב בעיר סן פרנסיסקו, אלא בעיר סן ברונו, 19 קילומטרים מדרום לסן פרנסיסקו.

בית הקברות הוקם על ידי הקונגרס של ארצות הברית יחד עם אחרים כמותו לשם קבורת ותיקי הכוחות המזוינים של ארצות הברית ואזרחים בעלי מעמד ציבורי בולט. הוא נפתח לשימוש בשנת 1941.

בית הקברות משתרע על שטח של 654 דונם - גודלו המקורי, לאחר שניסיונות להרחיבו לא הצליחו. עד שנת 2005 נקברו בו 137 אלף אנשים. כיום בית הקברות סגור לקבורה - למעט לקרובים של אנשים שנקברו בו ושהבטיחו לעצמם חלקות בו.

בית הקברות ניכר בתבנית המצבות האחידה ובשורות הקברים הסדורות בו, בדומה לבית קברות צבאי. בכניסה אליו מתנשא תל מוגבה עגול, שעליו ניצב תורן דגל ארצות הברית. בשנת 1958 נחנך בבית הקברות מגדל פעמונים, שתרמו ותיקי מלחמה אמריקנים.

בית הקברות מנוהל על ידי המחלקה לענייני חיילים משוחררים של ארצות הברית.

אישים ידועים שנקברו בבית הקברות
-------------------------------

מצבתו של אדמירל נימיץ
בבית הקברות נקברו מספר אישים ידועים:

* 15 אישים שעוטרו במדליית הכבוד של הקונגרס – העיטור הצבאי הגבוה ביותר של ארצות הברית. הם עוטרו בעיטור על לחימתם במערכות ומלחמות שונות - החל ב-1890, במהלך מלחמות האינדיאנים, וכלה ב-1967, במהלך מלחמת וייטנאם.
* אדמירלים של צי ארצות הברית, ששירתו בזירת האוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה: צ'סטר נימיץ, מפקד כוחות הצי באוקיינוס השקט; ריימונד ספרואנס; ריצ'מונד קלי טרנר; צ'ארלס לוקווד.
* ליאו ראיין – חבר הקונגרס הראשון והיחיד שנרצח בעת מילוי תפקידו.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **בית הקברות הלאומי שער הזהב** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בית הקברות הלאומי שער הזהב
* בית הקברות באתר Interment.net

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2003032203
* VIAF: 133890761
* WorldCat: lccn-n2003032203

 |
**אֶמֶל אֶמִין** (נולדה ב-12 בדצמבר 1938) היא משוררת, מתרגמת, טורקולוגית, ומחנכת טטארית-קרימית ילידת רומניה.  היא יוצרת בשפה הטורקית. על אף שרוב שירתה היא שירה חופשית, לעיתים היא יוצרת במשקל הברתי.  מתוך חיבה לפרוזודיה ערבית היא פרסמה גם בסוגות הע'זאל והרובעיאת. היא חברה באיגוד הסופרים של רומניה ובאגודת הלשון הטורקית.

ביוגרפיה
--------

אמין נולדה בפזרג'יק, דוברוג'ה, ממלכת רומניה, אך עם פרוץ מלחמת העולם השנייה מסרה רומניה את דרום דוברוג'ה לבולגריה, והעיר נקראת כיום דובריץ'. בנעוריה בבולגריה למדה בבית ספר תיכון בסופיה, ובשנת 1960 השלימה לימודי פילולוגיה באוניברסיטת סופיה, בהתמחות בלימודי המזרח. היא התפרנסה מהוראת טורקית בדובריץ' ובבלוגראדץ, במחוז וארנה.

בשנת 1967 נישאה לאדם בשם אטילה ברומניה, והעתיקה את מושבה לקונסטנצה. בכך הפכה לאחת מראשוני המורים לטורקית ברומניה.  משנת 1972 הורתה בתיכון הפדגוגי בקונסטנצה.  מאז 1991 מרצה אמין על ספרות טורקית בפקולטה למדעי הרוח ובמכללה למורים באוניברסיטת אובידיוס בקונסטנצה.

אמין פרסמה מאמרים ויצירות ספרותיות בכתבי-עת רבים, בהם *Karadeniz*, *Hakses*, *Emel*, היוצאים כולם בקונסטנצה, וכן *Renkler* (בבוקרשט), *Türk Dili* (באנקרה), *Turnalar* (באיזמיר), *IIS* (בפריזרן), ו-*Kado* (ביאשי).

שירתה קובצה בספרים שראו אור ברומניה ובטורקיה, ושמותיהם:

* *Umut*,
* *Arzu*,
* *Hanımeli*,
* *Divan esintisi*

הערות שוליים
------------

1. ↑  Emin, Emel (באוקטובר 2012). "Adierea vântului din evul mediu". *Kado* (ברומנית). **1** (2): 189–190. נבדק ב-14 באוגוסט 2014. `{{cite journal}}`:  (עזרה)
2. 1 2  USR, Filiala Dobrogea. "Emel Emin" (ברומנית). Writers' Association of Romania. אורכב מ-המקור ב-2016-03-20. נבדק ב-14 באוגוסט 2014. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  Emel, Emin (1995). *Umut* (בטורקית). Kırklareli: Elmaz.
4. ↑  Emel, Emin (1997). *Arzu: Şiirler* (בטורקית). Bucharest: Kriterion. ISBN 9789732604878.
5. ↑  Emel, Emin (2003). *Hanımeli: şiirler* (בטורקית). Bucharest: Kriterion. ISBN 9789732606407.
6. ↑  Emel, Emin (2007). *Divan esintisi:Gazel ve dörtlükler* (בטורקית). Constanta: Golden. ISBN 9789738833548.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0003 9211 682X
* NTA: 071116664
* VIAF: 286014940
* WorldCat: viaf-286014940

 |
**דוליכוס** (ביוונית עתיקה: **Δόλιχος** תרגום מילולי: "מרוץ ארוך") הייתה תחרות ריצה שהייתה חלק מהמשחקים האולימפיים ביוון העתיקה. הדוליכוס היה המרוץ הארוך והקשה ביותר עבור רץ יווני.

הדוליכוס הראשון הידוע לנו, התנהל באולימפיה בשנת 720 לפנה"ס, וניצח בו אכנתוס (Ἄκανθος) מהעיר ספרטה.

ביוון העתיקה היו שני סוגים עיקריים של תחרויות ריצה, דיאולוס וסטאדיון. הדוליכוס היה ארוך יותר משניהם, והעדויות עליו סותרות מאוד זו את זו. סביר להניח שאורכו של הדוליכוס היה כאורכם של 8 עד 24 סטאדיונים, היינו כמעט חמישה קילומטרים. זו הייתה הריצה הארוכה ביותר שרץ היווני בתחרויות ספורטיביות, וככל הנראה ריצות מרתון מהסוג המקובל בימינו (42.195 מטרים) היו נדירות או שלא התקיימו כלל. הדוליכוס היה נפתח בתקיעת חצוצרה של פקידים מיוחדים שניצבו בקו הזינוק, כדי לוודא שכל המתחרים מתחילים מאותה נקודה. פקידים נוספים נעמדו בסוף המסלול, כדי להחליט על הזוכה ולוודא שאיש לא מרמה. במקרה שלא הגיעו להכרעה, המירוץ היה מתחיל מחדש. בניגוד למרתון בימינו, הדוליכוס לא היה מתנהל בשטח פתוח, אלא באצטדיון, שאותו היו הרצים מקיפים מספר פעמים.

כיום בתחרויות ריצה הרצים מתחילים בתנוחת כריעה, אולם ביוון העתיקה תנוחת הפתיחה הייתה ידיים פשוטות קדימה. הריצה נערכה לרוב בעירום, כמו רוב המשחקים ביוון העתיקה, והמסלול היה עשוי לרוב עפר כבוש מסומן בקו אבנים.

ראו גם
------

* ספורט ביוון העתיקה

הערות שוליים
------------

1. ↑  הגיית השם ביוונית: **דו**ליכוֹס במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה השלישית מהסוף).
2. ↑  פאוסניאס, "**תיאורה של יוון**", ספר חמישי, 8, 6.
**בוריס אנדרייב** (ברוסית: **Борис Фёдорович Андреев**; ‏9 בפברואר 1915 - 25 באפריל 1982), שחקן קולנוע סובייטי. הוא זכה פעמיים בפרס סטלין (1948,1950) והוענק לו התואר אמן העם (1962). על הפעילות בתחום הקולנוע הוענק לשחקן עיטור לנין (1967) ועיטור מהפכת אוקטובר (1974)

חייו
----

בוריס אנדרייב נולד בסראטוב. לאחר סיום שבע שנות לימוד בבית הספר הוא התחיל לעבוד כמסגר-חשמלאי במפעל מקומי. במקביל הוא שיחק בתיאטרון לחובבים. שחקן תיאטרון מקומי ראה אותו והציעה להתחיל ללמוד משחק. לאחר סיום בית הספק לשחקנים, אנדרייב החל לעבוד בתיאטרון המקומי בסראטוב. אנדרייב קיבל הזמנה מאלכסנדר דובז'נקו להשתתף בתפקיד מרכזי בסרטו. לאחר ניסיון ראשון אדנרייב נפסל. כאשר תיאטרון היה במוסקבה במאי קולנוע איוואן פירייב ראה את השחקן והציע לו לשחק בסרט החדש שהוא התכוון לביים. סרט זה "הטרקטוריסטים" בה אנדרייב שיחק ליד ניקולאי קריוצ'קוב ופיוטר אלייניקוב יצאה לאקרנים בשנת 1939 וזכה לפופולריות רבה. באותה שנה אדנרייב עבר להתגורר במוסקבה ותוך זמן קצר גם התחתן.

בשנת 1943 אנדרייב שיחק ליד מארק ברנס בסרט "זוג לוחמים". במהלך סוף שנות ה-40 השחקן השתתף בעוד 2 סרטיו של איוואן פירייב. בשנת 1950 בוריס אננדייב השתתף בסרט "נפילת ברלין" שהיה סרט תעמולתי לכבוד יוסיף סטלין. ככל הנראה השחקן לא היה יכול לסרב להשתתף בסרט עקב לחץ אליו מצד השלטון. לאחר השתתפותו של אנדרייב בסרט נמתחה אליו ביקורת לצד חלק מעמיתיו למקצוע. בשנת 1954 אנדרייב הצטלם בסרט "המשפחה הגדולה". הסרט הוצג בפסטיבל הקולנוע בקאן וקיבל פרס. הקריירה המוצלחת של אנדרייב נמשכה גם בהמשך של שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60.

בשנת 1963 בוריס אנדרייב שיחק בסרט "הטרגדיה האופטימיסטית" שזכה להצלחה רבה.

בשנות ה-70 שיעור השתתפות השחקן בסרטים פחת. הסרט הבולט מתקופה זו - "אי המטמון" בו אנדרייב שיחק את ג'ון סילבר.

בסך הכול אדנרייב הצטלם במעל ל-60 סרטים. בנוסף לכך אנדרייב עשה דיבוב של מספר סרטים מצוירים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בוריס אנדרייב** בוויקישיתוף

* בוריס אנדרייב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* בוריס אנדרייב, באתר AllMovie (באנגלית)
* בוריס אנדרייב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007336606005171
* BnF: cb13930265w (data)
* GND: 135898846
* ISNI: 0000 0000 5513 9529
* LCCN: nr2002000765
* NTA: 307221016
* VIAF: 32186234
* WorldCat: lccn-nr2002000765

 |
**שמואל מירום** (נולד ב-6 באוקטובר 1949) הוא דיפלומט ישראלי שכיהן כשגריר ישראל בפרגוואי וקרואטיה.

ביוגרפיה
--------

נולד וגדל בקריית ביאליק שירת בצה"ל בחיל השריון והשתתף כטנקיסט בקרבות סיני במלחמת יום הכיפורים.

הצטרף למשרד החוץ ב-1975, והחל את שירותו כסגן השגריר בוונצואלה ואחר כך בגואטמלה וברומניה.
במטה המשרד בירושלים שימש כסגן מנהל המחלקה לאמריקה הלטינית, והחל מ-1994 כמנהל המחלקה למזרח אירופה. במקביל למשרתו זו שימש כשגריר לא-תושב לטורקמניסטן.

ב-1990 מונה לשגריר באסונסיון שבפרגוואי וב־2005 הקים את השגרירות בזאגרב שבקרואטיה ועמד בראשה עד 2009. ב-2010 נשלח כשגריר מיוחד לנשיאת האיחוד האירופי – ספרד, בשגרירות ישראל במדריד.

בין השנים 2010–2016 כיהן כשגריר לא-תושב לסלובניה ולארמניה.

מירום הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית ובמדע המדינה ותואר שני במינהל ציבורי ולימודי ביטחון באוניברסיטת חיפה.

מתגורר במוצא עילית, נשוי לסימה – יועצת ארגונית וקאוצ'רית, ולהם שלושה ילדים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  שגרירי ישראל בפרגוואי (באנגלית)
2. ↑  אלוף בן, מינויים חדשים במשרד החוץ של ראשי נציגויות בחו"ל, באתר הארץ, 3 בפברואר 2005
3. ↑  By GREER FAY CASHMAN, Of davening and diplomats, The Jerusalem Post, ‏21 September 2015
4. ↑  Israeli Ambassador about Armenian Genocide: Majority in parliament is for recognition, news.am
**הלנה מורנו** (בפורטוגזית: **Helena Moreno**; נולדה ב-29 בפברואר 1989) היא שחקנית מאנגולה, אשר הופיעה במספר טלנובלות אנגוליות.

הקריירה
-------

הלנה מורנו נולדה ב-29 בפברואר 1989 בלואנדה, אנגולה. משפחתה הייתה ענייה, ובית הילדות שלה היה צריף ללא חלונות בשכונת מצוקה. למרות זאת, היא מצהירה כי הילדות שלה הייתה מאושרת.

הופעת הטלוויזיה הראשונה שלה הייתה ב-2002, כאשר קיבלה תפקיד קטן בטלנובלה *Revira Volta*. בעקבות תפקיד זה, היא קיבלה תפקיד קבוע בטלנובלה אחרת, *Sweet Pitanga* בתפקיד וזה אנריקס פריירה. זה הוביל רדיו לעבוד בתור מנחה לתוכנית *Bombástico*. היא המשיכה לעבוד בז'אנר, ובשנת 2012 היא לוהקה בתפקיד מריסה למוס בסדרה *Windeck*. היא זכתה לאות כבוד בשנת 2014 במסגרת חגיגת תרומות נשות אנגולה לאמנויות.

מחוץ לתחום הבידור, מורנו עבדה גם כמורה לשפה הפורטוגזית בבית ספר אמריקאי.

חיים אישיים
-----------

ב-2016 נולד הילד הראשון של מורנו עם בן זוגה מילטון מיגל. הם קראו לו בשם הלטון, הלחם של שני שמותיהם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הלנה מורנו** בוויקישיתוף

* הלנה מורנו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ""Houve uma vez que eu mijei-me, porque não conseguia pedir ao professor para ir a casa de banho" – Helena Moreno". AngoRussia. 7 באפריל 2014. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Helena Moreno Uma Talentosa Actriz" (בפורטוגזית). PlatinaLine. 4 באפריל 2014. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "Huambo: Gala de beneficência distingue mulheres mais destacadas da sociedade". *ANGOP*. 31 במרץ 2014. `{{cite news}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Actriz angolana Helena Moreno está grávida do seu primeiro filho com Milton Miguel" (בפורטוגזית). PlatinaLine. 3 במרץ 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
5. ↑  "Actriz Helena Moreno realiza chá de bebé do primeiro filho". PlatinaLine. 3 באוגוסט 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**כתיבת רצף** היא תרגיל בכתיבה יוצרת אשר פותח על מנת לאפשר לסופרים, למשוררים ולשאר הכותבים להתגבר על מחסומי כתיבה. עם הזמן פותחו גם ז'אנרים שלמים המתבססים על התרגיל. תרגיל זה נמצא, בדרך כלל, בתחילת רוב הסדנאות לכתיבה יוצרת.

התנהלות התרגיל
--------------

הרעיון הבסיסי של התרגיל הוא פשוט: לכתוב בלי לעצור, ובלי לחשוב. לרוב, מנחה הסדנה מקצה מספר דקות (על פי רוב בין 3 ל-15), ובמהלך הזמן הזה איש לא מורשה לדבר או להפסיק לכתוב. כולם כותבים ברצף מבלי אפילו להרים את העט מהנייר. כיוון שההנחיות הן לא לחשוב מראש על עלילה או מבנה, ולא לחשוב תוך כדי כתיבה על הנכתב, לרוב מתקבל מלל מבולגן, מסובך, לא סיפורי או שירי, המלא בקטעים כגון "אין לי מה לכתוב" או "בלה בלה בלה". מחמת היעדר צנזורה, לעיתים תכופות נכתבים דברים מאוד אינטימיים ואישיים, לכן נהוג לא להראות או לקרוא בקול את הטקסט.

### כתיבת רצף עם מוזיקה

לעיתים משמיעים המנחים מוזיקה במהלך הכתיבה. הרעיון הוא לאפשר לכותבים להתנתק עוד יותר מהצורך ליצור משהו מיוחד ומגירויים החיצוניים. על פי רוב יושמע קטע כלי מרגיע, אך לעיתים משמיעים המנחים גם מוזיקה קצבית כדי להשפיע על הריתמוס של הכותבים. באופן כללי נהוג להשתמש במוזיקה בסדנאות כתיבה: הטענה היא שהמוזיקה מאפשרת לכותב להירגע, ולהתנתק מהעולם, ושהיא מספקת איזשהו גירוי שאינו פיזי ומיידי אלא יותר רוחני.

### כתיבת רצף מונחית

ישנם מנחי סדנאות הנותנים לכותבים את המשפט הראשון של הטקסט ומבקשים מהם להתחיל לכתוב משם. לכך יש מספר יתרונות. ראשית, המשפט מהווה טריגר שחוסך מהכותבים את הצורך לכתוב משפטים כגון "לה לה לה אין לי מה לכתוב". יתרון נוסף הוא, שכיוון שכתיבת הרצף מתבצעת לרוב בתחילת הסדנה, זה טוב שהכותבים יתרגלו מלכתחילה לצורה הזאת של עבודה, על פי הנחיה חיצונית. החיסרון המשמעותי של כתיבה מונחית הוא בכך שהחופש של הכותבים מוגבל יחסית והשחרור אינו חזק כמו בכתיבה חופשית לגמרי. כתיבת רצף מונחית היא מעין פשרה בין כתיבת רצף לתרגיל כתיבה רגיל, לכן היופי של כתיבת הרצף מתעמעם במקצת.

### כתיבת רצף ביד שמאל

צורה נוספת אך נדירה למדי של כתיבת רצף היא כתיבה ביד שמאל (או ביד ימין לשמאליים). הרעיון הוא קודם כל לשבור את ההרגל של כתיבת רצף רגילה, וליצור תרגיל חדש שיאפשר למוח לעבוד בצורה אחרת. בנוסף, צורה כזאת של כתיבת רצף מאמנת את יד שמאל וגורמת לכותב ליצור מכיוון אחר, וזאת המטרה המרכזית של סדנאות כתיבה - לגרום ליוצר ליצור משהו בצורה חדשה מכיוון מקורי שבו הוא לא התנסה.

### כתיבת רצף בעיניים עצומות

היתרונות בכתיבה בעיניים עצומות דומים מאוד לאלו שבכתיבה ביד שמאל. החידוש והשינוי בעיקר הוא שבניגוד לכתיבה ביד שמאל, שגורמת לאדם להתעמת עם מחסום מסוג חדש (הקושי לכתוב), הכתיבה בעיניים עצומות נותנת חופש חדש וחזק יותר.

זרם התודעה ככתיבת רצף
---------------------

הז'אנר הספרותי הנקרא "זרם תודעה", שהוא ז'אנר שבו מתוארות מחשבות של דמות בצורה בלתי מעובדת, כלומר הדמיה של עצם מהלך החשיבה של הדמות, מבוסס על כתיבת רצף. חלק גדול מהיצירות בז'אנר נוצרו בצורה של כתיבת רצף, ואף אלו שלא נוצרו בדרך זאת הן ניסיון לדמות כתיבת רצף, ובמהלך הכתיבה שלהם עברו טיוטות בתור כתיבת רצף.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4225013-4

 |
**כתיבה יוצרת** היא כתיבה שמטרתה אמנותית. תוצאת הכתיבה היוצרת היא טקסט, אשר בדרך כלל, לא ניתן לסווגו כאחת מסוגות הטקסט הנפוצות: טקסט ענייני, טקסט עיוני, רשימה, טקסט מדריך ומפעיל, פרסומת, מכתב או חוזה.
צורות הכתיבה היוצרת הנפוצות הן סיפורת (פרוזה), שירה, מחזה או הגיגים. כתיבה יוצרת היא למעשה תהליך של יצירת טקסט ספרותי.

יסודות הכתיבה היוצרת
--------------------

יחודה של הכתיבה היוצרת הוא בשימוש הנרחב באמצעים אמנותיים ספרותיים, כגון אמצעים פיגורטיביים, לשוניים, דקדוקיים וטכניקות ספרותיות אחרות. היוצר משתמש באמצעים אמנותיים אלה כדי להעביר בטקסט יותר מאשר מידע יבש. השימוש בהם הוא ההופך את הכתיבה היוצרת לאמנות.

מאז המצאת הכתב החלו אנשים לעסוק בכתיבה יוצרת, כגון סופרים, משוררים ומחזאים. כתיבה יוצרת היא כתיבה חופשית המהווה דרך ליצירתיות, לביטוי עצמי, לחשיבה לא שגרתית ולהעברת מחשבות ורגשות ההופכים למילים. בתקופתנו העיסוק בכתיבה יוצרת הפסיק להיות בהכרח עיסוקו של אדם עם עצמו, ונהוגות בכל העולם סדנאות כתיבה מרובות משתתפים עם מנחים המכוונים את הכתיבה.

כתיבה היא צורך אנושי. הסופר יוצר טקסט המשתמש בכתב ובדקדוק לשם האמנות. סופר מוכשר משתמש בכלים של השפה על מנת ליצור סגנון כתיבה המאפיין אותו. סגנון הכתיבה האישי של היוצר נבנה, בין השאר, מחשיפה לקשת רחבה של סגנונות אחרים. לדעת אנשים רבים, בלתי אפשרי לכתוב טוב בלי לקרוא. בדיוק כשם שכל מי שלומד אמנות פלסטית לומד גם תולדות האמנות ואמנות מודרנית, כך כל מי שרוצה לכתוב צריך להכיר גם את תולדות הספרות, את הספרות הקלאסית ואת הספרות העכשווית. מבחינה זו הכתיבה היוצרת אינה שונה משאר האמנויות. למעשה, הקריאה ורכישת מיומנות הכתיבה שלובים זה בזה.

בניגוד לשאר האמנויות, כתיבה היא אמנות שכל אדם יכול לעסוק בה, בין אם יש לו את הכישרון הנחוץ ובין אם לא. הכתיבה נחשבת לאמנות מאוד אישית, שדי בה אם היא מספקת את יוצרה בלבד. כאשר רוצה היוצר לפרסם את יצירתו, עוברת היצירה בידיו של העורך, המחליט האם וכיצד לפרסמה.

לקריאה נוספת
------------

* אורי פרץ-שרון, **איך כותבים סיפור - מדריך לכתיבת פרוזה**, הוצאת כתיבה נוצרת, 2014
* ארנה קזין, **לטפס על ההר, או איך לכתוב**, אחוזת בית, 2015
* קולום מק'קאן, **מכתבים אל סופר צעיר: עצות מעשיות ופילוסופיות**, הוצאת עם עובד, 2018.
* הגר ינאי, **לכתוב ולהוציא לאור - מדריך עכשווי לכתיבת פרוזה ולפרסום ספרים**, עם עובד, 2022.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **כתיבה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **כתיבה יוצרת** |

* איריס לעאל, לשנה טובה תיכתבו, באתר ynet, 14 בספטמבר 2009
* עמיחי שלו, סמי ברדוגו מלמד אתכם לכתוב, באתר ynet, 5 במרץ 2009
* סדנאות כתיבה יוצרת מבית כנרת זמורה-ביתן
* עמיחי שלו, המטרה: ספר וגבר, באתר ynet, 10 בדצמבר 2009
* אסתי סגל, ‏יצירה ניהולית, באתר גלובס, 11 בנובמבר 2009
* אתר למנויים בלבד דורית רביניאן, רוצים ללמוד לכתוב? שבו וקראו, באתר הארץ, 5 בפברואר 2014
* אתר למנויים בלבד גילי איזיקוביץ, האם עמוס עוז הבא יתגלה בזכות ספר הדרכה לכתיבה?, באתר הארץ, 8 בפברואר 2015
* כתיבה יצירתית, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד מתן חרמוני, האם כדאי לקרוא ספרי הדרכה לכתיבה יוצרת, באתר הארץ, 26 בדצמבר 2014
2. ↑  אתר למנויים בלבד בני מר, להכיר את הא"ב של הכתיבה, באתר הארץ, 16 בפברואר 2015

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531260705171
* BnF: cb12227916r (data)
* GND: 4165550-3
* LCCN: sh85033847
* NKC: ph126817

 |
**משל השועל והעורב** (ידוע גם כ"בת-העורב והשועל"), הוא משל מפורסם של איזופוס. הן המשורר ז'אן דה לה פונטן, והן המשורר הרוסי, איבן אנדרייביץ' קרילוב, עיבדו את המשל על פי דרכם, ופרסמו אותו בספרי המשלים שלהם.

המשל ולקחו
----------

במשל זה, עובר השועל ליד עץ, שעליו יושב עורב ובפיו גבינה. השועל, שחושק בגבינה, מחמיא לעורב על מראהו ה"מרהיב" ומבקש ממנו גם להשמיע את קולו הערב. העורב, אשר לא חושד בדבר, פוצח בשיר, והגבינה נופלת מפיו היישר לידי השועל, אשר נמלט עם שללו. מוסר ההשכל של המשל, הוא שיש להיזהר מדברי חנופה, כדי לא ליפול בפח.

עלילת המשל הידוע מוזכרת כבר בספרות העת העתיקה, למשל בכתביו של הורטיוס.

הראשון שתרגם את המשל לעברית היה יהודה לייב גורדון (יל"ג) בספרו "משלי יהודה", שיצא בשנת 1859 בווילנה. הוא קרא למשל: "העורב והשועל" ומוסר ההשכל שלו היה: "דעה קנית מה חסרת / דעה חסרת מה קנית?", היינו, יל"ג הדגיש את טפשותו של המקשיב לדברי חנופה.

המשל פותח את ספרו של חנניה רייכמן, שתרגם את משליו של קרילוב בספרו הידוע: "כל משלי קרילוב", באיוריו של נחום גוטמן. שמו של המשל בספר הוא: "בת-העורב והשועל". להלן קטע מתוך תרגומו של רייכמן.

ציור מאת וצלב הולאר, (1677-1607)

> 
> ...לְעֵץ, עַל קְצוֹת רַגְלָיו, קָרֵב הוּא צַעַד-צַעַד,  
> 
> מְנַעְנֵעַ בַּזָּנָב,  
> 
> נוֹשֵׂא לְמַעֲלֶה אֶת עֵינָיו  
> 
> וּבְקוֹל עָרֵב, גּוֹנֵב הַדַּעַת,  
> 
> אוֹמֵר: "בַּת-חֶמֶד, מָה יָפָה אַתְּ!  
> 
> אַךְ זֶה חַרְטֹם! אַךְ זֶה צַוָּאַר!  
> 
> לֹא יְאֻמַּן כִּי יְסֻפָּר!  
> 
> וְאֵיזֶה נוֹי נוֹצוֹת! וְאֵיזֶה בְּרַק עֵינַיִם!  
> 
> וְגַם קוֹלֵךְ, וַדַּאי – כְּקוֹל מַלְאַךְ-שָׁמַיִם!  
> 
> אַל תִּתְבַּיְּשִׁי, בַּת-חֵן! זַמְּרִי, אֲנִי אוֹמֵר!  
> 
> אִם כְּמִדַּת יָפְיֵךְ תֵּיטִיבִי גַּם זַמֵּר –  
> 
> הוֹי, מִי יִשְׁוֶה וּמִי יִדְמֶה לָךְ:  
> 
> הֲרֵי תִּהְיִי הָעוֹף-הַמֶּלֶךְ...
> 
> 
> 
> — איוואן קרילוב / קטע הפיתוי מתוך "בת-העורב והשועל", בתרגומו של חנניה רייכמן
> 

מוסר ההשכל שכתב רייכמן בראש המשל הוא:

> 
> כַּמָּה דִבְרֵי מוּסָר הִטִּיפוּ כְּבָר בַּחֶלֶד  
> 
> בִּגְּנוּת הַחֻנֻפָּה – אוּלָם לְלֹא תּוֹעֶלֶת.  
> 
> וּבְלֵב כָּל חַי תָּמִיד חַנְפָן יִמְצָא פִּנָה.
> 
> 
> 
>

ראו גם
------

* משלי איזופוס
* משלי קרילוב
* עורב פלסטלינה

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיטקסט טקסט בוויקיטקסט: **בת העורב והשועל** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **השועל והעורב** |

* אתר למנויים בלבד משלי איסופוס הם כתבי קרל מרקס של יוון העתיקה, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2015 - כולל תרגום של משלל השועל והעורב
* השועל והעורב (שירה צרפתית - ז'אן דה לה פונטן, תרגם דורי מנור)
* בַּת-הָעוֹרֵב וְהַשּׁוּעָל / איוואן קרילוב / חנניה רייכמן (פרויקט בן-יהודה)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו בוויקיפדיה האנגלית Perry Index, משל 124
2. ↑  בר חיון, "משלי משלי, חכמת שלמה המלך" מאת אפרים סידון, באתר הארץ, 30 ביוני 2010
3. ↑  The first Book of the Epistoles of Horace, Book I. 17
4. ↑  יהודה לייב גורדון, **משלי יהודה**; קבוצת משלי מוסר כתובים בשירים בלשון יהודית, וילנה, 1859
5. ↑  וראו תרגומו של יל"ג בפרויקט בן יהודה
6. ↑  איוואן קרילוב, **כל משלי קרילוב**. עברית: חנניה רייכמן, ציורים: נחום גוטמן, מהד' 26, ליכטנפלד, 1999

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4336766-5

 |
**פורט בוטאני** (באנגלית: **Port Botany**, מילולית נמל בוטאני) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית רנדוויק (City of Randwick). הפרוור תעשייתי לחלוטין (בדומה לאווליי), וכולל את הנמל של בוטאני ביי והבניינים הקרובים לו. אין בפרוור בנייני מגורים.

גאוגרפיה
--------

פורט בוטאני מצוי כ-12 ק"מ דרום מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, קרוב לפתחו של מפרץ בוטאני. הפרוור גובל במפרץ משלושה כיוונים: מערב, צפון ודרום. ממזרח גובל הפרוור במטרוויל וצ'יפלי, והוא סמוך לליטל ביי.

היסטוריה
--------

פורט בוטאני סמוך לאתר הנחיתה של המשלחת האירופאית, אם כי המעגן של קפטן ארתור פיליפ היה מעט דרומית יותר, בלה פרוז. שם המפרץ ניתן במרוצת השנים בגלל העבודה הבוטנית שבוצעה בו - מיני צמחים נאספו בו על ידי המשלחת ומוינו בפעם הראשונה. הפרוור קרוי על שם המפרץ ובאופן ספציפי, על שם הנמל.

הנמל
----

פורט בוטאני הוא אזור תעשייה הכולל את נמל פורט בוטאני ואת הבניינים הסמוכים לו. הנמל כולל שני מסופים לניהול מכולות, מאגר נוזלים (למטעני נפט למשל) ומאגר גז (למטעני גז טבעי). 

הנמל נבנה בתחילת שנות השבעים, לאחר שתפוסתו של נמל סידני הגיעה לשיא, ונדרש נמל-ים נוסף הקרוב יותר לנמל התעופה הבינלאומי, למטרת שינוע מכולות. מסוף המכולות הראשון נחנך בשנת 1979 על ידי ראש ממשלת ניו סאות' ויילס דאז, נוויל רן. בשנת 1982 נחנך מסוף המכולות השני. בשנת 2006, לאחר מספר החלפות ידיים, הגיעו המסופים לידי חברות ההחזקות Toll (המסוף הראשון) ו-Dubai Ports (המסוף השני). בשנת 1994 הוסיפה חברת הגז AGL מאגר תת-קרקעי לגז, והכפילה אותו בשנת 2003.

הנמל מנוהל על ידי חברת הנמלים של סידני (Sydney Ports Corporation).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פורט בוטאני** בוויקישיתוף

| פרוורי אזור הפרוורים המזרחיים |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| בונדיי • בונדיי ביץ' • בונדיי ג'נקשן • נורת' בונדיי • ברונטי • דובר הייטס • קווינס פארק • רוז ביי • טמרמה • וייברלי • צ'יפלי • קלובלי • קוג'י • הילסדייל • בוטאני • דייסיוויל • בנקסמדו • איסטגרדנס • איסטלייקס • מסקוט • פייג'ווד • רוסברי • קנזינגטון • קינגספורד • לה פרוז • ליטל ביי • מלבר • מארוברה • מטרוויל • פיליפ ביי • פורט בוטאני • רנדוויק • סאות' קוג'י • בלוויו היל • דרלינג פוינט • דאבל ביי • אדג'קליף • פדינגטון • פוינט פייפר • וקלוז • ווטסונס ביי • וולהרה |

 |
**דולורס לאגה** (בצרפתית: **Dolorès Laga**;‏ 4 באוקטובר 1930 – 21 באוגוסט 2017) הייתה רקדנית בלגית, אשתו של השחקן הבלגי ז'אן פייר לוריות.

הייתה רקדנית ראשית בתיאטרון "לה מוֹנֶה" ו"בלט המאה ה-20" (Ballet du XXe siècle).

ביוגרפיה
--------

תלמידתו של ריימונד הו. דולורס לאגה נשכרה כקוריפיה השנייה בתיאטרון דה לה מונאיי בשנים 1949–1950 והפכה לרקדנית ראשית בשנה שלאחר מכן, תוך שמירה על דרגה זו עד לאימונים, בשנים 1960–1961. נמצאת בבלט של המאה העשרים בו זכתה בתואר סולנית יחד עם יריבתה אנדרה מרלייר ורקדני הלהקה הטובים ביותר.

מהשנים 1966–1967, תוך שהיא שומרת על מקומה כסולנית, לימדה בקונסרבטוריון "לרקוד" (בית הספר למחול של תיאטרון דה לה מונאיי, רחוב דה לה פורשה); בשנים 1968–1969 עבדה כמורה רק באותו בית ספר. לאחר מכן לימדה בבית הספר מודרה.

דולורס לאגה הופיעה כאמנית אורחת בחברות אחרות ועיבדה כוריאוגרפיות שונות, בעיקר עבור לה ג'ומנט דו רועי מאת ז'אן קאנלה בתיאטרון הגלריות המלכותי.

השיעור שלה בקונסרבטוריון למחול שימש כמודל עבור מרסל מרליאר, המאייר של מרטין פטיט ראט דה ל'אופרה בשנת 1972.

חלק מהמופעים
------------

* אולימפיה בלס קונטס ד'הופמן, 22 בדצמבר 1961, בבימויו של מוריס בז'אר
* התפקיד הנשי ב-16 בפברואר 1961, כוריאוגרפיה מאת מוריס בז'אר
* רומיאו ויוליה, ב-17 בנובמבר 1966, כוריאוגרפיה מאת מוריס בז'אר
* הרגליים העגולות ב-1966, כוריאוגרפיה מאת מוריס בז'אר

הערות שוליים
------------

1. ↑  Maisonbejarthuis.be – Startpagina (בהולנדית (פלמית))

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14686576g (data)
* VIAF: 107603043
* WorldCat: viaf-107603043

 |
ד"ר **משה (מוריס) קוֹפִינָס** (נכתב גם **קוֹפִינָאס**) (ביוונית: Μαυρίκιος (Μωρίς) Κοφινάς‏) (1871 – 1924) היה רופא יהודי יווני, ציר סלוניקי בפרלמנט היווני ומטיף ציוני.

קורות חיים
----------

נולד בשנת 1871 בעיר יאנינה שביוון.
למד רפואה בפריז, והתיישב בעיר וולוס שבתסליה. שם התבסס כרופא ובמקביל פעל כעסקן ציבורי, הן במסגרת הקהילה היהודית והן בחיי העיר הכלליים, ונבחר כחבר העירייה.

היה ממייסדי וראשי התנועה הציונית ביוון והשתתף כציר בקונגרסים הציוניים.

בשנת 1914 נבחר על ידי יהודי סלוניקי כציר היהודי הראשון בפרלמנט היווני, יחד עם דוד מטלון – שניהם ציונים. לאחר מכן נבחר שוב וכיהן בפרלמנט עד שנת 1920.
העלה בפרלמנט היווני את שאלת הבית הלאומי היהודי והשיג את תמיכתו הפומבית של שר החוץ פוליטיס בהצהרת בלפור.

בשנת 1924 נפטר ממחלה, בן 53 במותו. לפי צוואתו, שרידיו הועלו לימים לקבורה בארץ ישראל, ונטמנו בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.

הנצחה
-----

על מצבתו כתוב : "יהודי ואדם באהלו ובצאתו, טוב ומיטיב לכל. הקדיש חייו למפעל גאולת עמו ופה באדמת הקודש משאת נפשו מצא מנוחתו".

קופינס, שביקר בארץ ישראל בלוויית אשתו בשנת 1908, הגה את הרעיון להקים מושבה של יהודי יוון בארץ ישראל, והקדיש מאמצים רבים לקידום מטרה זו. הוא אסף כמעט לבדו 5,000 לירות, ולאחר מותו הצליחה הפדרציה הציונית בסלוניקי להכפיל את הסכום, ומסרה אותו לידי הקק"ל לשם הגשמת החזון. בשנת 1937 חברו יוצאי יוון ליוצאי בולגריה וייסדו באזור היישוב המקראי צורן את המושב צור משה (במקור: כפר קופינס), הקרוי על שמו.

בעיר וולוס ביוון נחנך רחוב הנושא את שמו: "מאוריקיו קופינס"

קישורים חיצוניים
----------------

* תכניתו הנפלאה של ד"ר קופינס, דואר היום, 7 בדצמבר 1919
* המושבה של יהודי יון בא"י, דואר היום, 21 באוקטובר 1920
* הד"ר משה מוריס קופינאס ז"ל: מראשי הציונות ביון, דואר היום, 27 במרץ 1933
* אבן-עובדיה, בישובי עובדים: עלית אירגון עולי יון, דבר, 4 באוקטובר 1937
* משה דוד גאון, "משה קופינאס ד"ר", **יהודי המזרח בארץ ישראל** ח"ב, ירושלים, תרצ"ח, עמ' 619–620, באתר היברובוקס
* מידע על משה קופינאס בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית
* משה קופיס בספר זכרונות, עמ' 14 (ביוונית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  זאב וילנאי, "אנציקלופדיה לידיעת הארץ", הוצאת ידיעות אחרונות, על ידי "קריית ספר" בע"מ, תשט"ז, 1956, כרך ג', עמוד 1057
2. ↑  החלטת העיר וולוס, מאי 2006 (ביוונית)
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה, העוסק בשועל שלא הצליח לאכול ענבים, עם הערך "השועל והכרם", העוסק בשועל שצם ונכנס לכרם לאכול ענבים.
**השועל והענבים** הוא משל המופיע במשלי איזופוס, שחי בעת העתיקה. ז'אן דה לה פונטן ואיוואן קרילוב עיבדו את המשל ללשונם (צרפתית ורוסית, בהתאמה) ושילבו אותו באוספים שלהם.

המשל מספר על שועל, אשר מצא בכרם ענבים מפתים שהיו תלויים על גפן שטיפסה על עץ גבוה. כל נסיונותיו להגיע אליהם עלו בתוהו. בסופו של דבר התייאש השועל, נטש את הכרם, אך במטרה לטשטש את הפסדו גינה את טעמם וכינה אותם "ענבים חמוצים". הביטוי "ענבים חמוצים" הפך, בעיקר בשפה האנגלית, למטבע לשון המבטא תגובה של אדם, אשר מגנה את היעד, כאשר איננו מצליח להגיע אליו.

תרגומי המשל לעברית
------------------

הניסוח העברי הידוע הראשון של המשל נעשה בידי יהודה ליב גורדון, והופיע בשם: "השועל וענבי הגפן" בספרו: "משלי יהודה" בשנת 1859.

> 
> שׁוּעָל מְזֵה רָָעָב עָבַר דְֶרֶךְ כֶָּרֶם,  
> 
> וַיַּרְא עִנְבֵי חֶמֶד עַל ראשׁ הַגֶּפֶן,  
> 
> וַיֵרֶד רִירוֹ אֶל זְקָנוֹ כַּזֶרֶם  
> 
> כִּי נִכְסַף לֶאֱכוֹל מֵהֵמָּה. וַיִּפֵן  
> 
> כֹּה וַָכֹה, וַיַּרְא כִּי קַצְרָה יָדֵהוּ  
> 
> לַשְׁבִיע נַפְשוֹ הַשֹּׁקֵקָּה בָּמוֹ,  
> 
> וַינֹפֵף אֶת יָדוֹ וַיּאמֶר לָמוֹ,  
> 
> עִנבֵי רוֹש הֵמָּה, גֶּפֶן סְדוֹם הִנהוּ.  
> 
> הַאִם הִשׂיגָם, לוּ שׁיבָּח אוֹתָמוֹ?
> 
> 
> 
> — השועל וענבי הגפן / ממשלי איזופוס בניסוח עברי של יל"ג
> 

ניתן לראות שיל"ג מוסיף את הלקח של המשל, בצורת שאלה בשורה האחרונה: האם היה משבח את הענבים לו היה משיג אותם?

תרגום אחר לעברית, שידוע יותר בזמננו, נכתב כמאה שנים מאוחר ביותר, בידי המתרגם חנניה רייכמן בספרו: "כל משלי קרילוב". שמו של המשל בספר זה הוא השם הידוע כיום: "השועל והענבים". בעוד שיל"ג מכנה את הענבים "ענבי רוש" (ענבי רעל) השועל של רייכמן מכנה את הענבים: "בוסר", וכך גם מכנה השועל של שלמה שפאן את הענבים הבלתי מושגים בספרו "משלי איסופוס". במהלך השנים הופיעו תרגומים ועיבודים שונים של המשל, בשיר, מחזה ובסיפורים, ביניהם מעשיות לילדי הגן של לוין קיפניס.

ראו גם
------

* השועל והכרם

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **השועל והענבים** בוויקישיתוף
* ענבים חמוצים, באתר מילון השפה העברית
* סבא טוביה, מסיבה ביער, השועל והענבים (שיר)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מספר 15 באינדקס פרי (אנ').
2. ↑  יהודה ליב גורדון, **משלי יהודה**: קבוצת משלי מוסר כתובים בשירה בלשון יהודית, וילנה, תר"ך, 1859
3. ↑  **כל משלי קרילוב**, עברית: חנניה רייכמן, ציורים: נחום גוטמן, ב. ליכטנפלד, 1949, עמ' 239
4. ↑  משלי איסופוס, תרגם מיוונית שלמה שפאן, עיטר בצלאל שץ, מוסד ביאליק, ירושלים, 1960, עמ' 102
5. ↑  לוין קיפניס, **טוב לקרוא**; מעשיות לילדי הגן, זימזון, 1974 (חוברת 15)