recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**הר טראנאקי** (**Mount Taranaki**) או **הר אגמונט** (**Mount Egmont**) הוא הר געש רדום שנמצא במרכז חבל טראנאקי שבמערב האי הצפוני של ניו זילנד. ההר מתנשא לגובה של 2,518 מטר מעל פני הים והוא בעל צורת חרוט כמעט מושלם פרט לבליטה בצדו הדרומי.

מבחינה גאולוגית טראנאקי הוא הר צעיר באופן יחסי. הפעילות הגעשית בו החלה לפני כ-120,000 עד 135,000 שנים. ההתפרצות האחרונה התרחשה בסביבות שנת 1854. ההתפרצות הגדולה האחרונה התרחשה בשנת 1655. מוקד הפעילות הגעשית של ההר נע בכיוון דרום מזרח בעקבות תנועה של הלוח האוסטרלי, עדות לכך ניתן לראות בשני הרי הגעש הכבויים שנמצאים בקו אחד מצפון מערב אליו - קאיטקה (Kaitake) ופואקאי (Pouakai).

שם ההר ומיתולוגיה מאורית
------------------------

המאורים נתנו להר את השם טראנאקי וכך הוא נקרא במשך מאות שנים עד בוא הארופאים הראשונים לניו זילנד. משמעותו של השם, ככל הנראה, היא "הר זוהר" (טרא - הר, נאגי - זוהר) כביטוי לכיסוי השלג הלבן שההר עוטה בחורף. ג'יימס קוק נתן להר את השם "הר אגמונט" על שם ג'ון פרסיבל, הרוזן מאגמונט שתמך במסעו הראשון של קוק לאזור ניו זילנד. השם הר אגמונט הופיע במפות וברישומים רשמיים עד לשנות השמונים של המאה ה-20, אז הוחלט להעניק לשני השמות מעמד זהה. עם זאת הפארק הלאומי המקיף את ההר נקרא עדיין פארק לאומי אגמונט.

על פי המיתולוגיה המאורית הר טראנאקי היה פעם סמוך להרי הגעש שבמרכז האי הצפוני - רואפהו, טונגרירו ונגאורוהו אולם הוא נאלץ לברוח ממקום מושבו בעקבות פרשיית אהבים בינו לבין פיאהנגה (הר געש בקרבת אגם טאופו, ואהובתו של רואפהו על פי המיתולוגיה המאורית) שהעלתה את חמתו של רואפהו. טראנאקי נס על נפשו לכיוון מערב, כשהוא מותיר בדרך צלקת בפני האי שהפכה לנהר ונגנאוי והתיישב בודד לחופו של ים טסמן, הרחק משאר הרי הגעש של האי הצפוני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הר טראנאקי** בוויקישיתוף
* הר טראנאקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  טראנאקי, באתר Global Volcanism Program

תצלום לווין של ההר, ניתן לראות את צורת החרוט ואת שני הרי הגעש הכבויים קאיטקה ופואקאי. קו היער מסמן בדיוק רב למדי את גבול הפארק הלאומי אגמונט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007556580505171
* GND: 4115249-9
* LCCN: sh96007194
* VIAF: 315530377
* WorldCat (עם VIAF): 315530377

 |
**עמנואל קרָסוֹבסקי** (נולד ב-1946) הוא פסנתרן ישראלי, פרופסור לפסנתר ומוזיקה קאמרית וראש המחלקה לפסנתר בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה.

ביוגרפיה
--------

עמנואל קרסובסקי נולד בווילנה בירת ליטא. החל ללמוד נגינה בפסנתר בעירו, למד בקונסרבטוריון בווילנה (אנ'), והמשיך את לימודיו בבית הספר למוזיקה ג'וליארד בניו יורק עד לקבלת תואר דוקטור למוזיקה (1977). מוריו בארצות הברית היו אילונה קאבוש, גואידו אגוסטי, אובה טורקו, אניה דורפמן ומינדרו כץ. נושא עבודת הדוקטור שלו היה "המוזיקה לפסנתר של דמיטרי שוסטקוביץ'" (The Piano Music of Dmitri Shostakovich).

קרסובסקי מלמד זה שלושים שנה באקדמיה למוזיקה על שם בוכמן-מהטה בתל אביב ומנחה כיתות אמן לפסנתר בתל חי, בג'וליארד, בבית הספר למוזיקה מאנס בניו יורק, בקונסרבטואר של פריז ובמוסדות מוזיקה אחרים ברחבי העולם. הוא מנהל את הפסטיבל למוזיקה קאמרית בבית דניאל בזכרון יעקב ויושב בחבר השופטים של תחרויות פסנתר בינלאומיות מן החשובות בעולם. בין תלמידיו באקדמיה למוזיקה בתל אביב היה הפסנתרן רון רגב.

קרסובסקי ניגן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ועם תזמורות אחרות בישראל, עם המנצחים ליאונרד ברנשטיין, קרלו ריצי, סידני הארת' ועוד. הוא ניגן את הקונצ'רטו לפסנתר ותזמורת של נעם שריף בביצוע בכורה ישראלי, בניצוח המלחין. מנגן בקביעות עם הכנרת ורה ויידמן והקליט עמה מחזור של 10 הסונאטות לכינור ופסנתר של בטהובן. כן הופיע בקונצרטים של מוזיקה קאמרית עם הכנר אייזק שטרן, הצ'לנית נטליה גוטמן ואחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

* עמנואל קרסובסקי, ברשת החברתית פייסבוק
* עמנואל קרסובסקי, ברשת החברתית LinkedIn
* עמנואל קרסובסקי, באתר Discogs (באנגלית)
* עמנואל קרסובסקי באתר אוניברסיטת תל אביב
* עמנואל קרסובסקי באתר "הבמה"
הרי כפתור בעמק מוניומנט באריזונה
מגדל השטן בוויומינג
בגאומורפולוגיה **הר כפתור** (באנגלית: **Butte**) הוא גבעה מבודדת שמדרונותיה תלולים, ולעיתים קרובות אנכיים, שפסגתה קטנה ושטוחה יחסית. הרי כפתור הם תצורות נוף קטנות יותר מהרי שולחן או רמות. במערב ארצות הברית, כולל בדרום-מערב ארצות הברית מכונה תצורת נוף זו ביוט (butte), מילה שמקורה בצרפתית שפירושה "הר קטן", כשהר שולחן, תצורת הנוף הגדולה יותר, מכונה "מסה" (mesa, שולחן בספרדית). בשל הצורות הייחודיות שלהם, הרי כפתור הם לעיתים קרובות ציוני דרך במישורים ובאזורים הרריים. בהבחנה בין הר כפתור להר שולחן, משתמשים הגאוגרפים בכלל אצבע. רוחב הפסגה של הר שולחן גדול יותר מגובהו, ואילו רוחב פסגת הר כפתור קטן מגובהו.

הרי כפתור בולטים
----------------

הרי הכפתור המכונים "וסט מיטן ביוט" ו"איסט מיטן ביוט" (West and East Mitten Buttes, הרי כפתור הכפפה המערבי והמזרחי) בעמק מונומנט באריזונה הם שניים בין הרי הכפתור המיוחדים והידועים. עמק מונומנט והרי הכפפות שימשו רקע לסצנות לסרטי מערבונים, כולל שבעה סרטים שבוימו על ידי ג'ון פורד. מגדל השטן בצפון-מזרח ויומינג הוא הר כפתור לקוליתי הבנוי מסלע יסוד ולא מאבן חול, אבן גיר או סלעי משקע אחרים.

היווצרות
--------

הרי כפתור נוצרים בתהליכי בליה וסחיפה כאשר סלע חיפוי קשה שוכב על שכבה של סלע עמיד פחות שבסופו של דבר נסחף. הסלע הקשה יותר על פסגת הר הכפתור עמיד בפני סחיפה. סלע החיפוי מספק הגנה לסלע העמיד פחות שמתחתיו משחיקה של הרוח שהותיר אותו זקוף בדד. ככל שהפסגה נסחפת על ידי סחיפה ובליה, החומר העודף הנופל מוסיף לדרדרת שסביב הבסיס. בקנה מידה קטן בהרבה יוצר תהליך זה את העמודונים (Hoodoo) שפרסמו את הפארק הלאומי ברייס קניון.

גלריה
-----

* קורטהאוז ביוט (Courthouse Butte) סמוך לסדונה באריזונהקורטהאוז ביוט (Courthouse Butte) סמוך לסדונה באריזונה
* מבצר קלסי, נפת חוג'אלי בנגורנו קרבאךמבצר קלסי, נפת חוג'אלי בנגורנו קרבאך
* הרי הכפתור פוני (Pawnee Buttes), קולורדוהרי הכפתור פוני (Pawnee Buttes), קולורדו
* מחוז טמנרסט (تمنراست) באלג'יריהמחוז טמנרסט (تمنراست) באלג'יריה
* הר סופהי סמוך לאספהאן באיראןהר סופהי סמוך לאספהאן באיראן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הר כפתור** בוויקישיתוף
* הר כפתור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  משה ברור הציע את השם "גבעת פִּטְמָה"
2. ↑  "Mesa and Butte". *Science Clarified*. 2008. אורכב מ-המקור ב-2013-12-02. נבדק ב-2019-07-23.
3. ↑  "Devils Tower National Monument - Geologic Formations". National Park Service. 10 מרץ 2014. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  Davis, George Herbert (1999). *Structural Geology of the Colorado Plateau Region of Southern Utah, with Special Emphasis on Deformation Bands*. G.S.A. Special Paper 342. Boulder, Colorado: Geological Society of America. p. 30. ISBN 978-0-8137-2342-6.
**יוליוס ריץ** (בגרמנית: **Julius Rietz**‏; 28 בדצמבר 1812 – 12 בספטמבר 1877) היה מלחין, מנצח וצ'לן גרמני.

ביוגרפיה
--------

יוליוס ריץ נולד בברלין, בנו של המוזיקאי יוהאן כריסטיאן ריץ. אחיו הבכור היה הכנר אדוארד ריץ. יוליוס למד נגינה בצ'לו אצל מוריץ גאנץ וברנהרד רומברג וקומפוזיציה אצל קרל פרידריך צלטר, שהיה גם מורו של פליקס מנדלסון. אדוארד ריץ היה ידידו של מנדלסון ושני האחים ניגנו עם מנדלסון ברביעיית מיתרים עוד בשנת 1820. בשנת 1829, לקראת ביצוע מתאוס פסיון מאת יוהאן סבסטיאן באך, ביוזמתו ובניצוחו של מנדלסון, העתיקו אדוארד ויוליוס ריץ את תפקידי התזמורת והמקהלה של היצירה. באותה שנה הצטרף ריץ לתזמורת של תיאטרון קניגשטדט. לאחר שדחה את המשרה שהציע לו גספרה ספונטיני בתזמורת החצר של ברלין נסע ב-1834 לדיסלדורף, כעוזר למנדלסון בבית האופרה של דיסלדורף. כשמנדלסון עזב את דיסלדורף, התמנה ריץ למנהל המוזיקלי של העיר.

בשתים-עשרה השנים הבאות עשה לו שם הן כמלחין, שהוציא לאור כ-25 יצירות והן כמנצח. הוא המשיך לנגן בצ'לו לפני קהל, עם פרדיננד הילר ופרדיננד דוויד, בין השאר. ב"פסטיבל עמק הריין" של שנת 1839 היה מנצח משנה לצד מנדלסון, ובפסטיבלים של 1845, 1856 ו-1869 היה המנצח הראשי. בשנת 1848 התמנה למנצח בתזמורת גוונדהאוס של לייפציג ולמורה לקומפוזיציה בקונסרבטוריון של העיר. במשך השנים ערך את המיסה בסי מינור ואת המתאוס פסיון של באך וכן התקין לדפוס את הפרטיטורות ל-14 סימפוניות של יוזף היידן בשביל הוצאת ברייטקופף והרטל. ב-1859 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לייפציג על הישגיו כמלחיו, מנצח ומלומד. ב-1860 התמנה למנהל מוזיקלי של דרזדן. משנת 1874 עד מותו ב-1877 היה המנצח הראשי של התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן.

יוליוס ריץ מת בדרזדן.

יצירותיו
--------

* אופרות
* מוזיקה למקהלה
* לידר
* שלוש סימפוניות
* פתיחות
* קונצ'רטי
* מוזיקה קאמרית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוליוס ריץ** בוויקישיתוף

* יוליוס ריץ, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* יוליוס ריץ, באתר Discogs (באנגלית)
* כתבי יוליוס ריץ בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלברט מל, "אדוארד ריץ", מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
2. ↑  אלברט מל ומתאוס ויגנדט, "יוליוס ריץ", מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
3. ↑  מל וויגנדט, גרוב

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**פליקס מנדלסון** | **מנצח ראשי, תזמורת גוונדהאוס, לייפציג** 1847 - 1854 | **הבא**:**קרל ריינקה** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**לא ידוע** | **מנצח ראשי, התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן** 1874 - 1877 | **הבא**:**פראנץ וילנר** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007267001805171
* BIBSYS: 3064662
* BNE: XX1639800
* BnF: cb13531409h (data)
* GND: 101365632
* ISNI: 0000 0001 1028 6231
* LCCN: n88625420
* LNB: 000197675
* MusicBrainz: 9389d107-8178-427b-b9b1-f2cff3702ed6
* NKC: xx0100364
* NLP: A21220979
* NTA: 069964955
* SNAC: w6m32z34
* SUDOC: 050473980
* Trove: 1219274
* VcBA: 495/285212
* VIAF: 66626698
* WorldCat: lccn-n88625420

 |
**חדף ארקטי** (שם מדעי: ***Sorex arcticus***) הוא מין של יונק קטן ממשפחת החדפיים המצוי בטבע באמריקה הצפונית ממזרח קנדה עד לצפון-מזרח ארצות הברית.

חדף זה הוא קרובו של החדף הנודד ומיני הסוג חדף ארך-זנב. הוא קטן יחסית ומגיע לאורך של 10–12 סנטימטרים, ולמשקל 5–13 גרם בלבד. החדף בעל שערות כהות בצבע חום-כהה או שחור מעל גופו, הצלעות חומות בהירות והבטן אפורה בהירה או חומה. הזנב כהה מלמעלה ובהיר יותר מלמטה. זהו חדף המשנה את צבע פרוותו בחורף ללבנה מעט יותר.

חדף זה חי סביב תחומי האזור הארקטי של אמריקה בקנדה מניופאונדלנד ולברדור ועוד מושבות הסמוכות לאוקיינוס האטלנטי עד קוויבק ומערבה עד ליוקון ולנהר מקנזי בדרום. הוא מצוי גם בצפון-מזרח ארצות הברית בדקוטה הצפונית והדרומית, ויסקונסין, מישיגן ומינסוטה. החדף נפוץ באזורי ביצות, ביצות עשבוניות, גדות נהר ואגם וכן בקצוות הטייגה ויערות מחטניים צפוניים. החדף מצוי בתעלות, בין הסבכים לאורך עצים כמו אורן, אשוח, סוף או ערבה וכן בין פרחים גדולים.

החדפים מתרבים בין פברואר לאוגוסט והזכרים נלחמים על נקבות ומתרבים עם כמה שיותר מהן. באזורים הצפוניים עונת הרבייה שלהם קצרה בהרבה. הנקבות ממליטות 4–10 צאצאים (בממוצע 7) המתבגרים במהירות ומגיעים לבגרות כעבור שנה. עם זאת מעל 50% מהם מתים בשנתם הראשונה. תוחלת חייהם בטבע מגיעה ל-18 חודשים.

כמו מרבית החדפים זהו אוכל בשר בעל תיאבון רב. הוא ניזון ממינים שונים של פרוקי-רגליים, חלזונות וחשופיות ולעיתים גם מטרף גדול יותר. לחדפים טורפים מועטים, רובם מינים של ינשופיים.

**תת-מינים**:

* *Sorex arcticus arcticus*
* *Sorex arcticus laricorum*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חדף ארקטי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  חדף ארקטי באתר הרשימה האדומה של IUCN
**קרל וילהלם יוליוס הוגו רימן** (בגרמנית: **Karl Wilhelm Julius Hugo Riemann**;‏ 18 ביולי 1849 – 10 ביולי 1919) היה תאורטיקאי מוזיקה ומלחין גרמני.

ביוגרפיה
--------

רימן נולד בגְרוֹסְמֶהלְרָה, שוורצבּוּרג-זוֹנדרשאוּסֶן. למד תאוריה אצל פרנקנברגר, פסנתר אצל בארתל ורצנברגר, וכן משפטים ולבסוף פילוסופיה והיסטוריה בברלין ובטובינגן. אחרי מלחמת צרפת–פרוסיה גמר אומר להקדיש את חייו למוזיקה ונאמן להחלטתו, למד בקונסרבטוריון של לייפציג. לאחר זאת עשה כמה שנים בבּילֶפֶלְד כמורה וכמנצח, אבל ב-1878 חזר ללייפציג כפריבט-דוצנט באוניברסיטה.

כיון שהמינוי שייחל לו בקונסרבטוריון לא יצא לפועל, יצא רימן לברומברג בשנת 1880, אבל בשנים 1881 עד 1890 היה מורה לפסנתר ותאוריה בקונסרבטוריון של המבורג. לאחר תקופה קצרה בקונסרבטוריון של זונדרשאוסן, לימד בקונסרבטוריון של ויסבדן (1890-95), אך בסופו של דבר חזר לאוניברסיטת לייפציג כמרצה ב-1895. בשנת 1901 התמנה לפרופסור.

כתביו
-----

נוסף לעבודתו כמורה, מרצה ומלחין של יצירות פדגוגיות, עשה לו רימן שם בעולם ככותב בנושאים מוזיקליים. בין כתביו הנודעים ביותר **לקסיקון למוזיקה** (1882; מהדורה 5 1899; תרגום לאנגלית, 1893-96), מילון שלם של מוזיקה ומוזיקאים, Handbuch der Harmonielehre, מחקר בלימודי ההרמוניה, ו- Lehrbuch des Contrapunkts, מחקר דומה בקונטרפונקט. כל הספרים האלה תורגמו לאנגלית. כתביו מקיפים ענפים רבים ושונים בתחום המוזיקה. בין תלמידיו היו המלחין, הפסנתרן, נגן העוגב והמנצח מקס רגר, המוזיקולוג והמלחין ולטר נימן והמוזיקולוג ויליבלד גורליט.

יצירות מוזיקליות
----------------

רימן כתב יצירות רבות לפסנתר, שירים, סונאטה לפסנתר, שש סונאטינות, סונאטה לכינור ורביעיית מיתרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הוגו רימן** בוויקישיתוף

* הוגו רימן, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* הוגו רימן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007266894705171
* BIBSYS: 90069162
* BNC: 000185411
* BNE: XX1088455
* BnF: cb12170561n (data)
* CANTIC: a1043012x
* CiNii: DA04418119
* GND: 118600877
* ISNI: 0000 0001 0868 0774
* LCCN: n50045912
* LNB: 000052631
* MusicBrainz: a05f9a25-95f3-46e6-a9e0-e45758c8f02a
* NDL: 00525548
* NKC: jn20000701504
* NLA: 35452613
* NLG: 218941
* NLP: A11397457
* NSK: 000495024
* NTA: 069133085
* RERO: 02-A003745951
* SELIBR: 213503
* SNAC: w62n5x76
* SUDOC: 030248566
* Trove: 958109
* VcBA: 495/74437
* VIAF: 8180179
* WorldCat: lccn-n50045912

 |
**יוּלִית יַם-סוּפִית** או **יוּלית ים סוף** (שם מדעי: ***Coris aygula***) היא מין של יולית שחי באוקיינוס ההודי ובאוקיינוס השקט. המין מתאפיין בצבע שחור, ופס כחול אחד לצד גופו. היולית מגיעה עד לאורך של 120 ס"מ. מאפיין של היולית שקיים בדגים טרופיים רבים, הוא הבדל משמעותי במראה בין צעיר לבוגר. בצעיר הוא לבן עם נקודות שחורות קטנות, ובעל שני כתמים כתומים בולטים על הגב.

יולית ים סוף חיה בשוניות אלמוגים בעומקים של עד 30 מטר. הבוגרים בדרך כלל מתבודדים, בעוד שהצעירים חיים בקבוצות קטנות.

תפוצת היולית היא מהים האדום והאוקיינוס ההודי עד לאיי ליין באוקיינוס השקט. היולית חיה בישראל במפרץ אילת, בו היא חיה בשונית האלמוגים של אילת. המין מוצג גם באקווריום ישראל ובמצפה התת-ימי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יולית ים-סופית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* FB
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  יולית ים-סופית באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  יוּלִית יַם־סוּפִית במילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית
3. ↑  דיסקוס הגליל
4. ↑  אתרי דפני

מופע צעיר של יולית ים סוף
**חדוה יחזקאלי** (נולדה ב-13 בפברואר 1950) היא סגנית ראש עיריית חדרה וזוכת אות אומ"ץ לשנת 2012.

ביוגרפיה
--------

יחזקאלי נולדה בשכונת נווה חיים בחדרה, למשפחה בת שבע נפשות. למדה ב"תיכון חדרה" ובצבא שירתה בחטיבת הצנחנים בסיוע לפלוגה לוחמת.

בין השנים 1970 ל-1983 עבדה וניהלה את חברת עבודות העפר "האחים רויכמן (שומרון) בע"מ", אשר עסקה בתחומי הכרייה, החציבה, התשתית וההובלה. לאחר מכן החלה לעבוד כעיתונאית בעיתונות המקומית. בשנים אלה ולאחריהן הייתה ממקימי סניף "ניצן" בחדרה. בשנת 1997 החלה לכהן כראש שבט הצופים בחדרה - שבט "בני היער".

למדה לימודי תעודה בפרסום שיווק, יחסי ציבור ועיתונאות.

יחזקאלי נשואה לאבי, סא"ל במיל' והם מתגוררים בחדרה. לזוג חמישה ילדים.

### פעילות כחברת מועצת העיר חדרה

בשנת 1998 החלה לכהן כחברת מועצת העיר חדרה מטעם סיעת שחר בה על אף היותה מזוהה עם הימין, שיתפה פעולה עם גיורא שחר איש מרצ, והייתה חברה בוועדה לתכנון ובניה, בוועדת ביקורת, שלום הילד ויו"ר הוועדה לאיכות הסביבה.

כחברת מועצת עיר פעלה לפינוי תחנת י.ר.א.ב. שמפנה את פסולת העיר והיוותה מטרד תברואתי קשה לתושבי שכונות קלרין, ביאליק, שלמה ושמשון מבחינת ריח, זוהמה ומזיקים ואשר העסיקה במקום עובדים ללא היתרי שהייה. בסיום המאבק, התחנה עברה מאזור המגורים לאזור התעשייה בחדרה. יחזקאלי פעלה כנגד המפגע התברואתי של מכבסת השלג שפעלה בשכונת ויצמן בעיר ושהיוותה סיכון תברואתי לדרכי הנשימה של תושבי השכונה, מאזור מגורים לאזור התעשייה בחדרה.

חדוה יחזקאלי בטקס קבלת אות אומ"ץ
בשנת 2008 חברה למפלגת הירוקים בהתמודדות למועצת העיר חדרה, וזכתה בשני מושבים במועצת העיר. במהלך כהונתו של חיים אביטן בראשות עיריית חדרה, התריעה ופעלה למען מנהל תקין בעיר.

בשנת 2012 קיבלה את אות אומ"ץ.

בחודש מאי 2013 הודיעה כי תתמודד לראשות העיר חדרה במסגרת התנועה החברתית הירוקה. בבחירות אלה השיגה כ-18.8% מהקולות, והגיעה למקום השלישי.

בהסכם שחתמה עם ראש העיר הנבחר בחדרה - צבי גנדלמן, מונתה לסגן ראש העיר וקיבלה תחת ניהולה את תיקי כוח אדם, צעירים ואיכות הסביבה.

יחזקאלי הייתה יו"ר הוועדה הציבורית לחגיגות 125 שנה להיווסדה של חדרה, שנערכו בינואר 2016

קישורים חיצוניים
----------------

* חדוה יחזקאלי - אתר האינטרנט של חדוה יחזקאלי
* סרטון תמיכה בחדוה יחזקאלי - קמפיין בחירות לראשות עיריית חדרה
* חדוה יחזקאלי לראשות עיריית חדרה - קבוצת התמיכה בפייסבוק
* mynet המקומי שלי  - בחירות מקומיות 2013: חדרה

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר השרון הצפוני
**ג'ובאני באטיסטה צ'רוטי** (באיטלקית: **Giovanni Battista Ceruti** ‏ 1756–1817) היה בונה כינורות איטלקי. השפעתו על התחום הייתה רבה והוא נחשב לחוליה ישירה אל המסורת המפוארת של בוני כלי הקשת במאה ה-18 בקרמונה.

דור לאחר זמנם של אנטוניו סטרדיווארי וגוארנרי, ללא קשר ישיר אל המסורת הדגולה, התחדשה באורח בלתי מוסבר בניית הכינורות בקרמונה, באמצעות לורנצו סטוריוני ושני ממשיכי דרכו, ג'ובאני רוטה וג'ובאני באטיסטה צ'רוטי.

צ'רוטי נולד בעיבורי קרמונה והגיע לבניית כינורות רק בגיל 40, אחרי שנים של עבודה כאורג. לדברי **פיליפ קאס** (Philip Kas), נהנה צ'רוטי מתמיכתו של פטרון אציל, למורת רוחו של הסוחר והאספן הנודע, הרוזן קוזיו די סאלאבואה, שקידם בוני כלי קשת אחרים, בהם גואדניני וריבולטה ממילאנו. לפי רשימות של קוזיו משנת 1804, למד צ'רוטי את אומנות בניית הכינורות מן הרוזן אלסנדרו מאגי, אספן ובונה כינורות חובב. אחרי שסטוריוני עזב את קרמונה בשנת 1802, השיג צ'רוטי עמדת עליונות במסחר בכלי קשת בעיר והעיב כליל על בן תקופתו, **קארלו ברגונצי**. בנו של צ'רוטי, ג'וזפה ונכדו, אנריקו, המשיכו בדרכו של אבי המשפחה כבוני הכינורות העיקריים בקרמונה עד למות אנריקו בשנת 1883.

סגנונו של צ'רטי איננו מעיד על כבוד רב לרבי האמנים שקדמו לו בקרמונה, אף כי עבודתו נקייה וקפדנית מזו של סטוריוני. כמעט כל הכלים שבנה מתוארכים לשנים 1800-15. בשלוש שנות חייו האחרונות עבד צ'רוטי בקונטראדה קולטלאי, רובע בוני הכינורות במסורת של קרמונה.

צ'רוטי מת בשנת 1817, ייתכן שבמגפת הטיפוס שפרצה בקרמונה באותה שנה.

לקריאה נוספת
------------

* The Late Cremonese - by Erin Shrader STRINGS magazine
* Four Centuries of Violin Making - Tim Ingles
* The Late Cremonese Makers - Dmitry Gindin
* Vannes, Rene (1985) [1951]. *Dictionnaire Universel del Luthiers (vol.3)*. Bruxelles: Les Amis de la musique. OCLC 53749830.
* William, Henley (1969). *Universal Dictionary of Violin & Bow Makers*. Brighton; England: Amati. ISBN 0901424005.
* Walter Hamma, *Meister Italienischer Geigenbaukunst*, Wilhelmshaven 1993, מסת"ב 3-7959-0537-0
*

הערות שוליים
------------

1. ↑  צ'ארלס בר ודואן רוזנגארד, "ג'ובאני באטיסטה צ'רוטי", מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
2. ↑  בר ורוזנגארד, שם
**הוגו הנרי ריגנולד** (באנגלית: **Hugo Henry Rignold**;‏ 15 במאי 1905 – 30 במאי 1976) היה מנצח וכנר אנגלי, הזכור בעיקר כמנהל מוזיקלי של הבלט המלכותי (1960-1957) ומנצח התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם (1968-1960).

ביוגרפיה
--------

ריגנולד נולד בקינגסטון על התמזה, באנגליה, למנצח הוגו צ'ארלס ריגנולד ולזמרת האופרה אגנס מאן. בשנת 1910,בן 5, היגר עם הוריו לויניפג, קנדה.

כילד החל ללמוד נגינה בכינור אצל ג'ון ווטרהאוז בוויניפג וניגן בתזמורת של תיאטרון ויניפג. לאחר שובו לאנגליה בשנת 1921, למד באקדמיה המלכותית למוזיקה ואחר עבד זמן מה כנפח.

בשנות ה-20' וה-30' של המאה ה-20, ניגן ריגנולד בכינור עם להקות ג'אז וריקודים שפעלו אותן שנים, בהן לה של מנטובני, ג'ק הילטון, ג'ק האריס, פרד הרטלי, אמברוז, ליו סטון וג'יי וילבור. ריגנולד זכה להערכה רבה כנגן ג'אז וב-1936 כתב עליו כתב העת גרמופון: "להוציא אולי את האמן השחור, אדי סאות', ואריק סידי שלנו, השוהה בחו"ל, היו עד כה רק שני כנרים בעלי חשיבות בג'אז - ג'ואי ונטורי, כמובן, ולאחרונה המוזיקאי הצרפתי סטפן גרפלי. לדעתי, הוגו ריגנולד עולה על כל אחד מהם". בשנות מלחמת העולם השנייה על תזמורות סימפוניות, הוא החל לנצח בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן ואחר על התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול, החל בשנות ה-40' המאוחרות. בהמשך לכך באו תקופתו כמנהל המוזיקלי של הבלט המלכותי וכהונתו הממושכת בתזמורת ברמינגהאם. לאחר מכן, התקדם ריגנולד לניצוח על תזמורת משלו, תזמורת הקזינו של לונדון.

ריגנולד הוציא הקלטות רבות עם נגנים אלה, שלא מעט מהן הוצאו מחדש על תקליטורים מודרניים. מוזיקאים קלאסיים אחרים, כגון לאון וסידוני גוסנס עשו כמותו, אבל ההקלטות המוקדמות הללו של ג'אז וריקודים חוללו מידה מסוימת של סלחנות מתנשאת כלפי ריגנולד בהמשך הקריירה שלו (כפי שקרה מאוחר יותר לאנדרה פרווין. הקלטות משנות ה-20', שבהן ריגנולד מנגן עם תזמורתו של ג'ק הילטון, כוללות את "Oh, Lady Be Good" של ג'ורג' גרשווין מ-29 במרץ 1926, ואת "גברים מעדיפים בלונדיניות" של אירווינג ברלין מ-17 באוגוסט 1926. שתיהן לחברת קול אדוניו באולפני החברה בהייס, מידלאסקס. בהמשך, בהדרכת הילטון, ייסד וניהל להקה משלו, שניגנה בראשית מלחמת העולם השנייה.

ריגנולד התחתן שלוש פעמים: ב-1934 עם ריטה מרי גיילור (השחקנית מולי גיי); ב-1941 עפ פיליס סטנלי; וב-1948 עם פטרישה הורטון. משני נישואיו הראשונים היו לו שתי בנות.

קישורים חיצוניים
----------------

* הוגו ריגנולד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* הוגו ריגנולד, באתר AllMusic (באנגלית)
* הוגו ריגנולד, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* הוגו ריגנולד, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מפקד האוכלוסין של קנדה, לברוס פלייס, ויניפג, מניטובה
2. ↑  קולין מקנזי, "מנטובני: חיים של מוזיקה", 2005, הוצאת מלרוז בוקס, isbn=1-905226-19-5, אנגליה, עמ' 25
3. ↑  "גרמופון", פברואר 1936, עמ' 384
4. ↑  p. 134 גוגל בוקס, "ריגנולד", עמ' 134
5. ↑  לדוגמה, "המנצח פרווין, המוכר יותר כפסנתרן ג'אז ולאחרונה בפעילותו המוזיקלית בהוליווד, ממלא את תפקידו כיאות." "גרמופון", יוני 1965, עמ' 13

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007339660705171
* BNE: XX1124758
* BnF: cb139479097 (data)
* CiNii: DA12958064
* ISNI: 0000 0001 1934 3714
* LCCN: n81146643
* MusicBrainz: e8730f16-7bb8-471d-8e00-2013fbf59818
* SNAC: w6kw6cbc
* VIAF: 49413613
* WorldCat: lccn-n81146643

 |
ביחסי מין, **חדירה** היא הכנסת חלק גוף, דילדו, ויברטור או אביזר מין אחר, לפתח גוף, כמו הנרתיק, פי הטבעת או הפה, כחלק מפעילות מינית אנושית או מהתנהגות מינית של בעלי חיים (אנ').

המונח נפוץ ביותר בחוקים האוסרים פעילויות מיניות מסוימות. מונחים כמו "יחסי מין", נפוצים יותר בחוקים ישנים יותר, בעוד שחוקים פליליים מודרניים רבים משתמשים במונח "חדירה" או "בעילה" מפני שמדובר במונח רחב המקיף, אלא אם כן מוגדר אחרת, כל סוג של פעילות מינית חודרנית, כולל האצבעות או עם אובייקט, ועשוי להיות כרוך רק בחדירה המינימלית ביותר. ישנם מספר תחומי שיפוט המתייחסים לצורות חדירות מסוימות כאל "מעשים מגונים", או כטרמינולוגיה אחרת.

אי-חוקיות
---------

בדרך כלל, עבירות מין מסוג חדירה נחשבו לחמורות יותר מעבירות מין ללא חדירה, וחדירה לילדים נחשבה אף חמורים יותר. בדרך כלל, ילד מתחת לגיל ההסכמה החוקי אינו יכול להסכים למעשים הכרוכים בחדירה. בדרך כלל, כאשר מתקיימת חדירה לא חוקית במדינה מסוימת, היא עבירה ללא קשר לעומק החדירה וללא קשר לשפיכת נוזל הזרע.

חוקים עשויים להבחין בצורות מסוימות של חדירה כחלק מהעבירה. לדוגמה, החוק במדינת אורגון בארצות הברית קובע כי:

> 
> חדירה מינית בלתי חוקית בדרגה ראשונה [היא עבירה המתרחשת כאשר העבריין] חודר לנרתיק, פי הטבעת או איבר מינו של אחר עם כל חפץ שאינו איבר מינו או פיו של השחקן, [אם הקורבן הוא] נתון לאילוץ בכפייה, [או שהוא] מתחת לגיל 12, [או] אינו מסוגל להסכים בגלל פגם נפשי, אובדן כושר נפשי או חוסר אונים פיזי
> 
> 
> 
>

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חדירה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Cecie Starr, Beverly McMillan (2008). *Human Biology*. Cengage Learning. p. 314. ISBN 978-0495561811. נבדק ב-30 באפריל 2013. `{{cite book}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Sexual intercourse". *Collins English Dictionary*. נבדק ב-5 בספטמבר 2012. `{{cite encyclopedia}}`:  (עזרה)
3. ↑  Barry R. Komisaruk; Beverly Whipple; Sara Nasserzadeh; Carlos Beyer-Flores (2009). *The Orgasm Answer Guide*. JHU Press. pp. 108–109. ISBN 978-0-8018-9396-4. נבדק ב-6 בנובמבר 2011. `{{cite book}}`:  (עזרה)
4. ↑  Janell L. Carroll (2009). *Sexuality Now: Embracing Diversity*. Cengage Learning. pp. 270–271. ISBN 978-0-495-60274-3. נבדק ב-19 בדצמבר 2010. `{{cite book}}`:  (עזרה)
5. ↑  Unlawful sexual penetration in the first degree, Oregon Statutes § 163.411
**ג'ובאני גואלברטו** (985 או 995 - 12 ביולי 1073) הוא קדוש נוצרי בכנסייה הקתולית. גואלברטו, הידוע גם כ"יוחנן גואלברטוס" הוא מייסד המסדר הוואלומברזי. גואלברטוס הוא בן למשפחת אצולה פלורנטינית, משפחת ויזדומיני.

אחד האירועים הקשורים בשמו התרחש ביום שישי הטוב. ביום זה נתקל במקרה בפירנצה באדם שאחריו רדף לאחר שזה רצח את אחיו וגואלברטו נשבע לנקום את מותו. גואלברטו עמד להוציאו להורג כשהרוצח ביקש רחמים בשם ישו, אשר נצלב על פי האמונה הנוצרית ביום זה. גואלברטו מחל לו וכשהוא הלך להתפלל, בכנסיית סן מניאטו אל מונטה (אנ') הרכינה הדמות על הצלב את ראשה בפניו. האירוע הונצח בין היתר בציור של אדוארד ברן-ג'ונס, "האביר מלא החסד" ובציורו של פייטרו סורי (אנ'), "מחילתו של סן ג'ובאני גואלברטו", המצוי בכנסיית מנזר אסטינו, שהוקמה על ידי חסידיו של גואלברטו בסוף המאה ה-11 ותחילת המאה ה-12.

ג'ובאני גואלברטו מת במנזר בדיה א פסניאנו שבין פירנצה וסיינה.

"מחילתו של סן ג'ובאני גואלברטו", ציור מאת פייטרו סורי, 1601, בכנסיית מנזר אסטינו בברגמו
Bernardo Giambullari, *Storia e miracoli di San Giovanni Gualberto*, ca. 1500

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ג'ובאני גואלברטו** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 119479303
* ISNI: 0000 0000 1046 1143
* LCCN: n85152848
* SUDOC: 155128507
* VIAF: 64818224
* WorldCat: viaf-64818224

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "ג'ובאני בטיסטה סמרטיני".
**ג'ובאני בטיסטה מרטיני** (נודע גם כ- **האב מרטיני**) (באיטלקית: **Giovanni Battista Martini**;‏ 24 באפריל 1706 בולוניה, איטליה - 3 באוגוסט 1784) היה מלחין, תאורטיקן והיסטוריון מוזיקלי איטלקי.

מרטיני למד מוזיקה אצל אביו "אנטוניו מריה מרטיני" שהיה כנר, אצל לוקה אנטוניו פרדיירי, למד לשיר, לנגן בצ'מבלו ובעוגב ואצל אנטוניו ריצ'ירי למד את יסודות הקונטרפונקט.

בשנת 1721 הצטרף למסדר הפרנציסקני, בשנת 1725 מונה להיות מנצח המקהלה של כנסיית פרנציסקוס הקדוש בבולוניה, ובשנת 1729 הוסמך לכמורה.

מרטיני נחשב לגדול המורים למוזיקה בתקופתו, הוא לימד באקדמיה הפילהרמונית בבולוניה, ומתלמידיו הם מוזיקאים נודעים כגלּוק, מוֹצַרט, גרֶטרִי, ויוֶּמלי.

מרטיני היה אספן נלהב של ספרות מוזיקלית, וספרייתו מנתה כ-17,000 ספרים בקירוב. כמי שהיו בבעלותו ספרים כה רבים נחשב מרטיני לבר סמכה בענייני התאוריה של המוזיקה, והוא עמד בקשרי התכתבות עם מוזיקאים רבים בעולם. הייתה זאת אחת הספריות החשובות בתקופתו, ועם מותו עברו הספרים לספרייה הקיסרותית בווינה.

*Lettera famigliare intorno l'inondazione di Verona* (1757)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ובאני בטיסטה מרטיני** בוויקישיתוף

* ג'ובאני בטיסטה מרטיני, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ג'ובאני בטיסטה מרטיני, באתר Discogs (באנגלית)
* ג'ובאני בטיסטה מרטיני, דף שער בספרייה הלאומית
* ג'ובאני בטיסטה מרטיני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007277275405171
* BIBSYS: 90026838
* BNC: 000110442
* BNE: XX1596632
* BnF: cb13897144d (data)
* CANTIC: a12280811
* CiNii: DA01759714
* GND: 118731386
* ICCU: CFIV131083
* ISNI: 0000 0001 0885 4682
* LCCN: n81080026
* LNB: 000042955
* MusicBrainz: 4398d9f3-2dc9-4dd5-99e4-9663d10bae54
* NKC: xx0022718
* NLA: 35706216
* NLG: 216048
* NLP: A16041689
* NTA: 068652739
* RERO: 02-A000111079
* SELIBR: 213146
* SNAC: w6057mw9
* SUDOC: 055806554
* Trove: 1051032
* VcBA: 495/20510
* VIAF: 32183957
* WorldCat: lccn-n81080026

 |
**סילביט** (או **סילבין**), הוא אשלג, או אשלגן כלורי, בצורתו הגבישית. המינרל, שנוסחתו KCl (אשלגן 52.4%, כלור 47.6%) שייך למשפחת ההלידים.

סילביט קרוב למינרל הנפוץ יותר הליט (NaCl) ולשניהם מבנה גבישי דומה (אשלגן מחליף נתרן בסריג הקובי), אולם בגלל הגודל השונה של האטומים ההתמוססות ההדדית בין שני המוצקים מוגבלת. התכונות הדומות מקשות על הזיהוי ביניהם. מבחן טעם יעיד שטעמו של הסילביט מר יותר מההליט. מבחן יעיל נוסף הוא חריטה של הדוגמה בעזרת סכין - ההליט יפיק אבקה והסילביט לא.

סילביט תואר לראשונה ב-1832 כמינרל אוופוריטי שנמצא בהר וזוב שליד נאפולי בקמפניה, איטליה. הוא נקרא על שם הכימאי ההולנדי סילביה דה לה בו (1614–1672). הוא מצוי במרבצים אוופוריטים רבים ברחבי העולם יחד עם הליט, קלציט, גבס ועוד. בגלל מסיסותו הגבוהה הוא שוקע רק לאחר דרגות גבוהות מאוד של אידוי, לאחר שקיעת ההליט. עקב מסיסותו הוא אינו נשמר בסלעים חשופים.

סילביט משמש כמקור של אשלגן בדשנים לחקלאות וכמקור מרכזי להפקת אשלגן לתעשיות השונות. על כן הוא נחשב למינרל בעל ערך כלכלי רב. בססקצ'ואן, קנדה, מצויים מרבצי סילביט המספקים חלק ניכר מתוצרת האשלגן העולמית. בישראל המינרל מצוי בכמות מעטה (לא מסחרית) בהר סדום, וממימי ים המלח מופק המינרל קרנליט שהוא המרכיב העיקרי של האשלג המיוצר במפעלי ים המלח.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סילביט** בוויקישיתוף
* סילביט באתר webmineral
* סילביט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**סילבסטר השלישי**, נולד בשם **ג'ובאני די קרסנטי-אוטביאני** (באיטלקית: **Giovanni dei Crescenzi–Ottaviani**;‏ לפני שנת 1000 – 29 באוקטובר 1063), היה אפיפיור ברומא בשנת 1045 למשך 56 ימים.

ביוגרפיה
--------

ג'ובאני נולד ברומא, כבן למשפחת קרסנטי. בצעירותו הוא פנה ללימודי כמורה, וב-1 ביולי 1011 מונה לקרדינל על ידי האפיפיור סרגיוס הרביעי, ומונה לבישוף סבינה.

בספטמבר 1044 גורש האפיפיור בנדיקטוס התשיעי מרומא, ולאחר תקופה סוערת נבחר ג'ובאני לאפיפיור ב-13 בינואר 1045. אולם ב-10 במרץ אותה שנה חזר בנדיקטוס התשיעי לרומא, גירש את סילבסטר השלישי שחזר לתפקידו כבישוף סבינה, וחזר לכהן כאפיפיור. בשנת 1047 הדיחה מועצת סוטרי את סילבסטר השלישי מתפקידו כבישוף, אולם הוא המשיך בתפקידו, עד למותו ב-29 באוקטובר 1063.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סילבסטר השלישי** בוויקישיתוף
* האנציקלופדיה של האפיפיורים (באיטלקית)
* סילבסטר השלישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**בנדיקטוס התשיעי** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**בנדיקטוס התשיעי** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 100960723
* VIAF: 66823100
* WorldCat (עם VIAF): 66823100

 |
הדליקה הגדולה, ציור בצבע מים מאת מוסטקוף
בעירת הכנסייה הקדוש גאורגה החדש
חריטה של הדליקה הגדולה
**הדליקה הגדולה בבוקרשט** (ברומנית: **Marele incendiu din București** או **Focul cel Mare**) הייתה האסון הגדול ביותר שפגע אי פעם בבוקרשט, בירת רומניה ולפני כן בירת נסיכות ולאכיה ובמהלכו נשרף רבע מהשטח הבנוי של העיר.

הדליקה התחילה ביום 23 במרץ 1847, בחג הפסחא והתפשטה במהירות הודות לרוח שנשבה ולתגובה המאוחרת של התושבים. באותה תקופה לא היה קיים שירות מכבי אש קבוע ודליקות כובו בידי מתנדבים ותושבים הנוגעים בדבר. הסוחרים הניחו את מרכולתם במרכז הרחוב וזה הפריע לנחפזים לכבות את הדליקה ולהובלת המים.

הדליקה התחילה ממעשה שובבות של בן הקלוצ'ר, זינקה דרגנסקו, שירה כלפי עליית הגג, שם היה קש יבש שניצת מיד. האש התפשטה בגדה השמאלית של דמבוביצה, במזרח העיר, באזור המסחרי המבוסס, שם היו בתי עץ צפופים. האש שרפה 1,850 מבנים, כולל 1.142 בתי עסק, 686 בתי פרטיים, 10 בתי הארחה ו-12 כנסיות, בעיקר במגזרים "הצבע האדום" ו"הצבע השחור". 15 אנשים איבדו את חייהם בדליקה ורבים נכוו, 2681 מתוך אוכלוסייה של כמאה אלף תושבים. נגרמו נזקים עצומים בחומר, שהוערכו ביותר ממאה מיליוני לאי.

שיקום העיר
----------

אחרי הדליקה, כשנודעו תוצאותיה, נרתמו רבים לתרום לשיקום העיר ועזרה לתושבים שאיבדו כל רכושם. גאורגה ביבסקו, שליט ולאכיה באותה תקופה, שעזר במו ידיו בכיבוי הדליקה, פתח את רשימת התורמים עם 6,000 מטבעות זהב. המיטרופליה והבישופויות תרמה 500,000 לאי, המנזרים תרמו 700,000 לאי, דרגטורים שונים וגם מעבר לגבול של אז, בנסיכות מולדובה אספו תרומות והעבירו אותן בידי וסילה אלכסנדרי לסיוע תושבי בוקרשט. גם החצרות האימפריאליים של האימפריה הרוסית, האימפריה העות'מאנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית, שרצו לשמור על השפעתם בוולאכיה, שלחו תרומות גדולות. סוחרי המערב והבנקאים, שהיו קשורים למסחר הרומני, שלחו תרומות באמצעות הבנקאים סימון פון סינה, משפחת רוטשילד ואחרים.

סה"כ נאספו 3,123,295 לאי וחולקו לנפגעים 2,587,864 לאי. היו סופרים שתרמו תגמולים לספרם, התיאטרון תרם הכנסות של הצגה, יישובים אחרים תרמו מקופתם, התורמים היו רבים ומגוונים, תרמו סכומים גדולים וגם פעוטים.חלק מהכסף הופנה לבנייה מחדש של הכנסיות, שעלו באש וחלק אחר לפיצוי בעלי קרקע, שהולאמה בהזדמנות זו, כדי שהרחובות החדשים יהיו רחבים יותר ומתוכננים.

כתוצאה מהשריפה התאפשרה בנייה חדשה במרכז העיר, בנייה מאבן עם גגות פח. הסוחרים בנו לעצמם בתי אבן בני שתי קומות, בקומה הראשונה בית העסק ובקומה השנייה חדרי המגורים. התארגן גם שירות קבוע של מכבי אש.

קישורים חיצוניים
----------------

* Un sfert din Capitală a ars în „Focul cel mare" (ברומנית)
* 12 biserici au ars în Focul cel mare din 1847 (ברומנית)
* Ard Bucureştii! (ברומנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  החל מ-1806 חולקה בוקרשט, אז בירת נסיכות ולאכיה, ל-5 מגזרים שנשאו שמות של צבעים. שינוי של שנת 1906 צמצם את מספר המגזרים לארבעה.
2. ↑  מטבע זהב היה שווה באותו זמן 31 לאי
פירוש נוסף ערך זה עוסק בסרט קולנוע. אם התכוונתם לסדרת מהומות בארצות הברית, ראו הקיץ הארוך, החם של 1967.

**הקיץ הארוך והלוהט** (באנגלית: **The Long, Hot Summer**) הוא סרט קולנוע אמריקני משנת 1958, שביים מרטין ריט, ובו מככבים פול ניומן, אורסון ולס וג'ואן וודוורד. הסרט מבוסס על סיפורים מאת זוכה פרס נובל, ויליאם פוקנר ובייחוד על ספרו "הכפר" (The Hamlet).

עלילה
-----

בן קיוק (ניומן) תפס טרמפ לעיירה במיסיסיפי.

וויל וורנר, האיש החזק בעיירה, רואה בבחור החדש והחצוף גרסה צעירה של עצמו: שתלטן, אכזרי ושאפתני, תכונות אשר, לצערו, חסרות בבנו ג'ודי (אנתוני פרנציוזה). ויל מאוכזב גם מהמחזר של בתו, קלרה (ג'ואן וודוורד), ומעוניין לשדך את בן לקלרה כדי להזרים דם חדש וגברי יותר למשפחה. קלרה, לכאורה, לא מתרשמת מניסיון השידוך, למרות שבן רואה בה מעבר לכספו ולכוחו הרב של אביה. בינתיים, נכנסת לתמונה הפילגש לשעבר של בן, שאינה מרוצה מן הסיטואציה, כשכל הקלחת הזאת מגיעה לנקודת רתיחה בקיץ ארוך ולוהט. 
לי רמיק משתתפת בתפקיד אולה, אחותה של קלרה וורנר.

במציאות, ניומן ווודוורד (שכאמור, מגלמת את קלרה) התחתנו לאחר סיום צילומי הסרט.

עיבודים מחודשים לסרט
--------------------

לסרט צולמה גרסה טלוויזיונית בת 26 פרקים ששודרה בין השנים 1965–1966. בסדרה השתתפה דורותי מלון. ב־1985 צולם סרט טלוויזיה בכיכובם של ג'ייסון רוברדס, מלאני גריפית, דון ג'ונסון וסיביל שפרד.

זכיות
-----

* פרס השחקן הטוב ביותר לפול ניומן בפסטיבל קאן 1958

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הקיץ הארוך והלוהט** בוויקישיתוף

* "הקיץ הארוך והלוהט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הקיץ הארוך והלוהט", באתר נטפליקס
* "הקיץ הארוך והלוהט", באתר AllMovie (באנגלית)
* "הקיץ הארוך והלוהט", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "הקיץ הארוך והלוהט", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* DVD Savant review
קצב האש הגבוה של ה-M134 מיניגאן משמש למתן אש רתק
**אש רתק** (או **אש חיפוי**) הוא מושג המתאר ירי של נשק כלפי כוחות אויב במטרה להפחית את יכולתם להגן על עצמם או להשיב אש על ידי אילוצם להישאר תחת מחסה.
אש רתק נבדלת מירי על מנת להרוג בכך שמטרתה היא לגרום לאויב להוריד את ראשו ולהפחית את יכולתו לזוז, לירות ולהתבונן בשטח. אמנם אש שכזו מסוגלת לפצוע ולהרוג אך אין זו מטרתה העיקרית.

שימוש
-----

אש רתק יעילה צריכה להיות רציפה דיה על מנת להותיר את האויב תחת מחסה. כך האויב יחשוש להשיב אש. אם יש על האויב אש כה רבה שהוא לא מסוגל לזוז מבלי להיחשף האויב מוגדר כמרותק.
אש רתק עשויה להיות מכוונת ישירות כלפי כח מזוהה של חיילים או להיות מכוונת לאזור כללי (בניין או קו עצים המשמש הסוואה לחיילים).

ריתוק אש האויב חיוני במהלך תנועת כוחות. בעיקר במהלך מצבים טקטיים שבהם מבוצעת הסתערות על מוצב אויב. כאשר מופעלת אש על היעדים לקראת מהלך התקפי, מפעילים גם ריכוך ארטילרי.

השימוש באש רתק אינו מוגבל לנשק חי"ר. במהלך מבצעי נחיתה על חופים שהתרחשו במלחמת העולם השנייה, סיפקו אניות צי חיפוי אש כבדה לעבר אזורים שבהם היה חשד כי יש ארטילריה, מרגמות או עמדות מקלעים. הדבר נועד להגן על הכוחות הנוחתים על ידי ריתוק אש האויב. 

מצבים בהם נעשה שימוש באש רתק כוללים:

* אויב המחזיק בעמדה
* האויב חשוף או שלכוח התוקף מעט מאוד מקום להסתתר.
* על מנת להשתלט על מוצב האויב, התוקף חייב להיות מסוגל להגיע אליו. היכולת של האויב להשיב אש חייבת להיפגע לפני ההסתערות.

מצב טיפוסי של רתק על מנת לקדם קבוצת תוקפים:

* הכוח התוקף מתפצל לשניים
* כוח א' יורה על האויב. האויב מסתתר.
* כוח ב' מתקדם לעבר עמדת האויב.
* התהליך נמשך כנדרש כאשר שני הכוחות המסתערים מחליפים תפקידים (התקדמות או המטרת אש רתק) עד אשר הם מגיעים לעמדה ומסוגלים לנהל קרב קרוב.

טקטיקות דומות
-------------

רסס והתפלל (Spray & Pray) היא טקטיקה שבה משתמשים כשמיקום האויב אינו ידוע, התוקף אינו מנוסה, או המטרה רחוקה מדי או מהירה מדי. טקטיקה זו היא טקטיקת נגד אפשרית כנגד אש רתק.

טקטיקת חיפוי יכולה להיעשות גם על ידי צלפים. במקום ירי צרורות אוטומטי אקראי, הצלפים יורים ופוגעים בכל אויב שחושף את עצמו כדי לבצע ירי. איום הצלפים מונע מהאויב להפעיל אש רציפה ומאפשר את תמרון הכוח.

ראו גם
------

* מאמץ האש
בגאומטריה תלת־ממדית, אורך (length) הוא אחד משלושת ממדי המרחב, יחד עם גובה ורוחב, כפי שמודגם בתיבה שבאיור
אורכים שונים ביחס להספקטרום האלקטרומגנטי
**אורך** הוא גודל פיזיקלי המתאר ממד של אובייקט. השימוש במונח זה נפוץ בתחומים רבים בהם: מתמטיקה, פיזיקה, אדריכלות, כימיה וכמו כן בתחומים יום יומיים, כגון נהיגה. בפיזיקה ובהנדסה אורך משמש לעיתים כמילה נרדפת למרחק.

האורכים מיוצגים בשלושת הממדים על פני שלושה צירים, שלרוב מסומנים כציר X, כציר Y וכציר Z .

כאשר אומרים שיש למלבן אורך ורוחב. אורך הוא הצלע הארוכה יותר, והרוחב הוא הצלע הקצרה יותר מבין השניים.

יישנם סוגים שונים של מערכות יחידות אורך, למשל:

* שיטת מטר: סנטימטר - דצימטר - מטר - קילומטר. שימושית יותר בתחום הפיזיקה שכן ההמרות בין הגדלים פשוטות מבחינה מתמטית:1 דצימטר = 10 סנטימטר, 1 מטר = 10 דצימטר.1 ס"מ = 10 מ"מ
* השיטה האנגלית: אינץ' - רגל - יארד - מייל. שיטה זו מתבססת על גדלים יום יומיים: אינץ' אורכו כגודלה של זרת, רגל (פוט) אורכה כאורך רגל של אדם וכן הלאה.
* השיטה האסטרונומית: מיועדת למדידת אורכים עצומים והיחידות בהתאם - יחידה אסטרונומית - שנת אור - פרסק ועוד.

בתקופת התנ"ך נהגו למדוד אורך ביחידת מידה בשם "אמה" ואורכה כאורך אמה ממוצעת של אדם. כמו כן היו היחידות טפח וזרת. ניתן לראות כי בתקופה זו הסתמכו על אמות מידות אנושיות, למרות שכבר בעולם העתיק נמצאו עדויות לסרגלים (במידות עתיקות), אשר מהווים אמת מידה תקנית.

ראו גם
------

* יחידות מידה לאורך
* מידת לבג (הכללה של מושג האורך על הישר הממשי)
* סדר גודל

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **ארך** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אורך** |

* מחשבון להמרת מרחקים
* scale of universe כלי להמחשת גדלים
* אורך, באתר MathWorld (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4224141-8

 |
המונח "אורקסטרה" מפנה לכאן. לערך העוסק בהרכב מוזיקלי גדול, ראו תזמורת.
האורכסטרה בתיאטרון הרומי בטבריה. בחזית התמונה הבמה
**אורכסטרה** (ביוונית: *ορχήστρα*) או "**המקום לריקודים**" היא האלמנט העתיק ביותר של התיאטרון היווני. האורכסטרה היא אחת משלושת המבנים של התיאטרון (השניים האחרים הם סקני ופרוסקניון).

לפני שנוצרה צורת הטרגדיה בתיאטרון, הופיעו המקהלות היווניות הקדומות בשירה ובריקודים על מגרש חלק או מרוצף, שבמרכזו עמד מזבח לאל דיוניסוס (שהיה בעצם האורכסטרה). במרוצת הזמן, כאשר הוטל על המקהלה להציג עלילה, היו נאלצים לוותר על האורכסטרה בצורת עיגול, ולעצבה בצורת חצי גורן עגולה כדי לאפשר לכל הצופים לראותה. כשהחלו להרחיב את העלילה בדרמות העתיקות והוסיפו למקהלה שחקנים, היו השחקנים מופיעים על האורכסטרה יחד עם המקהלה.

האורכסטרה נמצאה, בדרך כלל, לרגלי גבעה, שהצופים היו יושבים על שיפועה, בתחילה על הרצפה, אך במרוצת הזמן על ספסלים המוצבים אלה מעל אלה. לאולם הצופים היה צורת מגזר של עיגול, שהיה גדול מחצי גורן עגולה.

באורכסטרות שבאתונה ההצגות היו נערכות על השטח שבתחום הקודש של דיוניסוס לרגלי הסלע הדרומי של האקרופוליס. ספסלי עץ, שהיו שם בתחילה, הוחלפו במרוצת הזמן בספסלי אבן. בניית תיאטרון האבן האתונאי של דיוניסוס החלה בשנת 425 לפנה"ס והסתיימה בין השנים 338 לפנה"ס-326 לפנה"ס. בתיאטרון הזה באתונה, תפס אולם הצופים יותר ממחצית האורכסטרה, ורוחבו עלה על קוטרה של האורכסטרה (24 מטרים).
**מסמך עמדה** (או: **נייר עמדה**) הוא מאמר המציג דעה בנושא מסוים, התואמת את כותב המסמך או ארגון ספציפי, כגון מפלגה, ארגון עובדים או עמותה. השימוש במסמכים מסוג זה נעשה במסגרת האקדמיה, הפוליטיקה, המשפט ותחומים נוספים.

מסמכי עמדה יכולים להיות מנוסחים כמכתב למערכת ועד מסמכים מורכבים כמסמכי עמדה אקדמיים. כמו כן, הם משמשים ארגונים להצגת הסבר והצדקה אודות חזונם, אמונתם והמלצות למדיניות.

**באקדמיה** – מסמך עמדה לרוב עוסק בדעה אודות תחום חדש שטרם נערכו עליו ניסויים ואילו מחקר אמיתי יפורסם כמסמך אקדמי. מסמך דעה לרוב ישקף את עיקר הדעות או העמדות בנוגע להוכחות נושא מסוים בתוך התחום.

**בפוליטיקה** – מסמכי עמדה משקפים את תפיסת העולם של מועמד, נבחר ציבור, ארגון מפלגתי או מדינתי, והם נתפסים כמשמעותיים בעיני הציבור. כדוגמת מצעי מפלגות ומועמדים המשמשים קמפיינים פוליטיים, או מתן תוקף להצהרות בדיפלומטיה הבינלאומית עבור גינויים. כתיבת מסמכי עמדה מהווה כלי מרכזי של במסגרת פרויקט מודל האו"ם.

**במשפט** – ובמשפט הבינלאומי בפרט, מסמך עמדה מכונה "*Aide-mémoire*", והוא מהווה תמצית של נקודות המועלות לדיון או במחלוקת. משמש בייחוד בתקשורת לא דיפלומטית.

ראו גם
------

* פובליציסטיקה

הערות שוליים
------------

1. ↑  An example of a position paper published by an organization: *Information Literacy: A Position Paper on Information Problem Solving*, American Association of School Librarians, אורכב מ-המקור ב-2008-04-22, נבדק ב-2015-11-18
2. ↑  Steely 2000, p. 186, "Through the use of position papers, telephone briefings, audio and video tapes and personal appearances Newt was able to share his ideas, ... ."

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NARA: 10659848

 |
**פטריומאניס** (שם מדעי: ***Patriomanis***; מילולית: "פנגולין מולדת/פטריוטי") הוא סוג של יונק קדום בן לסדרת הפנגולינאים שחי באמריקה הצפונית של סוף תקופת האאוקן לפני 36.2 עד 33.9 מיליון שנה מזמננו.

זהו התיעוד הידוע היחיד של פנגולין שחי באמריקה הצפונית. המאובנים של פנגולין זה שהתגלו כמעט בשלמותם התגלו בתצורת הנהר הלבן (אנ') שבמונטנה, סמוך לנהר וייט (אנ') שהוא יובל של המיזורי, בו נמצאה פאונה רבה של יונקים קדומים מהאאוקן. הוא תואר למדע בשנת 1970 ונכלל בו מין אחד - *Patriomanis americana*.

פנגולין זה היה קטן יחסית, דומה בגודלו לפנגולין מלאי ובעל טפרים ארוכות וזנב ארוך לופתני כמו רוב הפנגולינים, אך הוא היה בעל מפתח לסת רחב יותר, הכיל מעט שיניים והוא היה גם בעל אוזניים בולטות ושערות נוקשות לצד קשקשיו. במראהו הזכיר מעט ארמדיל אך השתייך לסדרת הפנגולינאים. הוא משויך למשפחה פטריומאניים לצידו של הסוג קריפטומאניס (*Cryptomanis*), אשר כמה חוקרים רואים בו בן למשפחה אחרת.

מבנה הלסת שלו העיד שבדומה לפנגולינים הקיימים הוא ניזון בעיקר מנמלים וטרמיטים ביערות הקדומים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פטריומאניס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
צילום רנטגן המראה שבר ספירלי בעצם הירך מייד לאחר שטופל על ידי קיבוע במסמר תוך לשדי
**מסמר תוך לשדי** הוא כלי עזר רפואי לקיבוע שבר בעצם. זהו מוט המוחדר לתוך רקמת העצם הספוגית ומביא את השבר למנח המאפשר ריפוי, כמו גם תומך בעומס על האיבר בזמן החלמת העצם.
זו השיטה הנפוצה כיום בטיפול בשבר בעצם הירך - היא מאפשרת העמסה מידית על העצם השבורה וזמן החלמה קצר יותר.

היסטוריה
--------

פיתוח המסמר התוך לשדי מיוחס למנתח גרמני (Gerhard Küntscher) אשר טיפל במלחמת העולם השנייה בחיילים שסבלו משבר בעצם הירך בשיטה זו.
עד אז, שבר מסוג זה טופל בקיבוע חיצוני: סד גבס או מתקן מתיחה אשר גרמו, בין היתר, לתקופת החלמה ארוכה במיוחד ולסיבוכים שנבעו מחוסר תנועה ממושך.
בשיטה החדשה, זמן ההחלמה התקצר והודות לנשיאה של חלק מהעומס על ידי המסמר התוך לשדי, יכלו המטופלים בשיטה זו ללכת אחרי שבועות ספורים.

שיטת המסמור התוך לשדי פותחה במשך השנים - בתחילה הקיבוע היה רגיש לעומס סיבובי ולכן הותקנו ברגים מייצבים התומכים בעצם משני קצותיה. נפח המסמר גדל והפך לצינור חלול כדי להפחית משקל ולתת שטח מגע גדול יותר עם העצם.
החומרים שופרו ובתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 עברו להשתמש בעיקר בטיטניום שנותן חוזק רב במשקל נמוך, כמו גם מגיב טוב יותר לדחייה על ידי הגוף ויוצר צימוד טוב יותר לעצם (בדומה לשתל דנטלי).
כיום חולה שמטופל בשיטה זו יכול להפעיל עומס על האיבר הפגוע כבר לאחר הניתוח, כאשר המתקן נושא בכל המשקל.

בעבר היו מוציאים את המסמר אחרי החלמת העצם, אך כיום באדם מבוגר, המסמר גורם לפחות תופעות לוואי, כמו גם נצמד טוב יותר לעצם, כך שמקובל להשאירו.

סוגי מסמרים תוך לשדיים
----------------------

בנוסף למסמר התוך לשדי הנפוץ, שהוא קשיח ועשוי ממתכת, קיימים סוגים נוספים של מסמרים גמישים מחומרים מרוכבים.
כאשר לוחיות גדילת העצם לא נסגרו והעצם ממשיכה להתארך (אצל ילדים למשל), מסמור קשיח יכול לפגוע בגדילת העצם ולכן פותחו מסמרים המאפשרים גמישות מסוימת ואף מסמר מתכתי מתנפח.
השימוש בטיטניום, למרות שהיא מתכת שמושפעת משדה מגנטי באופן מועט מאוד, עדיין מגביל את השימוש בMRI ולכן פותחו לאחרונה מסמרים תוך לשדיים קשיחים העשויים מתרכובת אורגנית שתכונותיה קרובות יותר לזו של העצם.

התקנת המסמר התוך לשדי
---------------------

התקנת המקבע מתבצעת בניתוח בו חושפים את העצם, קודחים לתוכה ומנקים את הרקמה הספוגית - לאחר מכן מחדירים את המסמר ומבריגים את הברגים המייצבים.
יש חשיבות גדולה לביצוע התהליך זמן קצר לאחר אירוע השבר.

שימושים נוספים של מסמרים תוך לשדיים
-----------------------------------

בנוסף לשימוש המקורי של מסמר תוך לשדי לשיפור איחוי שברים, משתמשים היום במסמור תוך לשדי גם להארכת גפיים.
בשיטה זו יוצרים במכוון שבר בעצם הפמור ומחדירים מסמר מיוחד הנשלט בדרך כלל על ידי מגנט ויכול לשנות את אורכו. בתחילת תהליך הריפוי של השבר, נוצרת רקמה גמישה יחסית ומתאפשרת מתיחה הדרגתית של הגף
עד להארכה של כ-15% בעצם המטופלת.

לקריאה נוספת
------------

* Matthew, Bong, **The History of Intramedullary Nailing** , NYU Hospital for Joint Diseases, 2006

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מסמר תוך לשדי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007558017505171
* GND: 4329197-1
* LCCN: sh85067619

 |

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**ג'וזף "ג'ו" פ' דיסלבו** (באנגלית: **Joseph "Joe" P. DiSalvo**) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית. בתפקידו האחרון שירת כסגן מפקד פיקוד דרום של ארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

דיסלבו גדל בצפון מדינת ניו יורק, אביו שירת בצי ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, אחיו הבכור שירת כקצין בצבא וכך גם אחותו התאומה.

ב-1981 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית והתגייס לצבא. הוכשר כקצין שריון וכקצין ריינג'רס מוטס. שירת ביחידות שריון וחי"ר ממוכן בארצות הברית ובאירופה. פיקד על הגדוד הראשון ברגימנט הפרשים המשוריין השלישי, שימש סגן ראש אג"ם ועוזר למפקד כוח הייצוב בבוסניה. בתקופת מלחמת עיראק פיקד על חטיבה 2 בדיוויזיית החי"ר השלישית, ולחם עמה בקרבות באזור פלוג'ה וצאדר סיטי.

תפקידים נוספים אותם מילא הם מדריך בכיר במרכז הלאומי לאימונים של הצבא בפורט ארווין שבקליפורניה, ראש ענף עיראק במטות המשולבים, סגן ראש ענף תכנון במטות המשולבים, שימש סגן ראש מטה כוחות ארצות הברית בעיראק, תקופה בה עסק בהעברת השליטה הביטחונית לכוחות העיראקיים. שירת כראש מטה וסגן מפקד הקורפוס השלישי בפורט הוד וראש מטה פיקוד דרום של ארצות הברית.

ביוני 2013 מונה למפקד כוחות הצבא בפיקוד דרום של ארצות הברית, ביוני 2015 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה לסגן מפקד הפיקוד. ב-2018 השתחרר.

דיסלבו בעל תואר שני בחקר ביצועים מהמכון לטכנולוגיה של חיל האוויר ובעל תואר שני בביטחון לאומי ולימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצבא בקרלייל שבפנסילבניה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'וזף דיסלבו** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה, באתר פיקוד דרום של ארצות הברית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראיון רדיופוני עמו באתר militarycityusaradio.org

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ג'וזף דיסלבו"**.
**בית הכנסת הנשיא** (לשעבר: בית הכנסת "רחביה") הוא בית כנסת מרכזי בשכונת רחביה בירושלים, השוכן ברחוב אוסישקין 24.

היסטוריה
--------

בית הכנסת הוקם בשנת 1932, ביוזמת התעשיין הירושלמי אהרן חיות, ונקרא בית הכנסת "רחביה". לפני הקמתו פעלו בשטח המבנה גן ילדים ובית ספר יסודי, ולצורך פתיחת בית הכנסת הורחב המבנה. מבנה בית הכנסת תוכנן על ידי האדריכלים מאיר רובין ואלכסנדר פרידמן. 

בבית הכנסת התפללו תושבי השכונה, ובהם אישים ידועים שהתגוררו בה, בראשם נשיא מדינת ישראל יצחק בן-צבי. כמו כן התפלל בו חותנו של בן צבי, יונה לישנסקי, אביהן של רחל ינאית והפסלת בתיה לישנסקי. בבית הכנסת הוצבה מנורה שפיסלה בתיה לישינסקי ונתרמה על ידי רחל ינאית. בקומה העליונה מוצב ויטראז' של האמן דוד הילמן. בשנותיו הראשונות שכן במקום כולל אוהל תורה בראשותו של הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג.

במשך שנים רבות כיהן חיות כיושב ראש ועד בית הכנסת והיה הרוח החיה שלו. באחת השנים הגיע יהודי אמריקאי להתפלל בבית הכנסת בתפילות ראש השנה. בית הכנסת היה מלא עד אפס מקום. גבאי בית הכנסת הוליך את האורח למושב הפנוי היחיד, ובמקרה היה זה המושב שליד מושבו של הנשיא בן צבי. היהודי התרגש מהמחווה, הוא התכבד לעלות לתורה ונדר לבית הכנסת 250,000 דולר. כספי התרומה שימשו להשלמת בנייתו של בית הכנסת. על הקיר תלוי שלט הוקרה לנדיב האלמוני.

לאחר מותו של הנשיא בן צבי, בשנת 1963, שונה שם בית הכנסת ל"הנשיא", לזכרו של בן צבי. על מושבו של בן צבי בכותל המזרח של בית הכנסת חקוק שלט זיכרון.

מאז שנות ה-90, בית הכנסת נעשה מרכז לעולים מאמריקה ושאר מדינות דוברי אנגלית המתגוררים ברחביה. בית הכנסת ידוע גם בשם **ישראל הצעיר של רחביה**, התפילות מנוהלות עם אופי אמריקאי, והדרשות והשיעורים המתקיימים בבית הכנסת, כמו אתר האינטרנט של בית הכנסת, הם באנגלית. עם זאת, בנוסח התפילה עצמו, שומרים על מנהגי הפרושים כמו שעשו תמיד ומאז בבית הכנסת. רבני בית הכנסת הם הרב דוב ברל ויין והרב איתיאל גולדוויכט.

לקריאה נוספת
------------

* ראובן גפני, **מקדש מעט : בתי כנסת מוכרים ונסתרים בירושלים**, הוצאת יד יצחק בן צבי תשס"ד, עמ' 37-46.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בית הכנסת הנשיא (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  היסטוריית בית הכנסת, באתר הרשמי (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007373042805171
* LCCN: n2004060184
* VIAF: 21151431624856302425
* WorldCat: viaf-21151431624856302425

 |