recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**הפרלמנט הקרואטי** (בקרואטית: Hrvatski sabor) הוא הרשות המחוקקת של קרואטיה. הוא מורכב מ-151 נציגים הנבחרים מדי ארבע שנים על בסיס זכות בחירה ישירה, אוניברסלית ושוויונית בהצבעה חשאית. 140 מהנציגים נבחרים במחוזות בחירה, 8 בני מיעוטים (סרבים, בוסניאקים, וכו') וכ-3 נבחרים על ידי קרואטים שאינם גרים במדינה. בניין הפרלמנט שוכן בבירת קרואטיה, זאגרב.

הפרלמנט מתכנס פעמיים בשנה: מ-15 בינואר עד 15 ביולי ומ-15 בספטמבר עד 15 בדצמבר. לרוב, החלטות מתקבלות ברוב רגיל, מלבד בנושאים של מיעוטים אתניים, שינויים בחוקה, שינוי בחוק הבחירות, השיטות התפעוליות של הגופים הממשלתיים והשלטון מקומי, שבהם דרוש רוב של שני שלישים מהפרלמנט.

החוקה קובעת כי מספר החברים בפרלמנט ינוע בין 100 ל-160 חברים. בחירות לפרלמנט מתקיימות בתוך 60 ימים לאחר תום הכהונה או פירוק פרלמנטרי (האחרון מתרחשת עם בהצבעה אי-אמון פרלמנטרי או אם הפרלמנט לא יאשר את תקציב מדינה תוך 120 יום לאחר שהממשלה מגישה אחד לאישור), וכן פרלמנט חדש חייב להתכנס בתוך 20 ימים לאחר הבחירות. 

הבחירות האחרונות התקיימו בנובמבר 2015.

סמכויות הפרלמנט
---------------

* סמכויות הפרלמנט נובעות מהחוקה הקרואטית והן כוללות:
* הגדרת יחסים כלכליים, משפטיים ופוליטיים בקרואטיה
* שימור, שימוש וכניסה לבריתות
* מינוי ראש הממשלה
* הוראה על פריסת הכוחות החמושים הקרואטים בחו"ל, הכרזת מלחמה ויכולת להחליט על הפסקת פעולות איבה. קבלה ואימוץ של אסטרטגיות ביטחון לאומיות לטווח ארוך. פיקוח אזרחי על כוחות הביטחון.
* הגבלת מספר זכויות חוקתיות וחירויות בזמן מלחמה, סיכון למלחמה או אסונות טבע.
* סמכות לשנות את הגבולות של קרואטיה או את החוקה.
* חקיקת חוקים ואימוץ החלטות פרלמנטריות וחוקי עזר
* פיקוח על שירותים עירוניים
* העברת תקציב המדינה
* ביצוע משאל עם
* מינויים על פי החוקה
* הענקת חנינה על עבירות פליליות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הפרלמנט הקרואטי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של הפרלמנט הקרואטי (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0004 0398 0550

 |
**חסם פלוטקין** הוא חסם על גודלו של קוד בינארי מאורך \ n ומרחק קוד \ d המקיים {\displaystyle \ 2d>n}. חסם זה נקרא על שם מוריס פלוטקין.

במקרים בהם {\displaystyle 2d>n}, חסם זה לרוב הדוק יותר מחסם המינג הרגיל.

טענת החסם
---------

יהי \ C קוד מאורך \ n ובעל מרחק קוד \ d.

מספר המילים M בקוד \ C מקיים:

{\displaystyle M\leq 2\left\lfloor {\frac {d}{2d-n}}\right\rfloor }
כאשר {\displaystyle \left\lfloor ~\right\rfloor } היא פונקציית הערך השלם.

הוכחה
-----

נסמן ב-\ d(x,y) את מרחק המינג בין המילים \ x,y. (כלומר, מספר המקומות בהם שונות שתי המילים) הוכחת החסם מתבססת על הערכת הסכום {\displaystyle \sum \_{x,y\in C}d(x,y)} בשתי דרכים שונות:

מצד אחד, יש {\displaystyle M} אפשרויות בחירה עבור המילה \ x, ו-{\displaystyle \ M-1} אפשרויות בחירה עבור המילה \ y. לכן, קיימים {\displaystyle \ M(M-1)} צמדי מילים. מאחר שהמרחק בין כל שתי מילות קוד הוא \ d לפחות, נסיק:

{\displaystyle \sum \_{x,y\in C}d(x,y)\geq M(M-1)d}

מצד שני, נתבונן במטריצה \ A מגודל {\displaystyle \ M\times n} אשר שורותיה הן כל מילות הקוד של \ C. נסמן ב-s\_i את מספר האפסים בעמודה ה-i של \ A. עמודה זו מכילה, אם כן, {\displaystyle \ M-s\_{i}} אחדים. כל בחירה של 0 ושל 1 בעמודה זו תורמת 2 לסכום המרחקים הכולל. לכן:

{\displaystyle \sum \_{x,y\in C}d(x,y)=\sum \_{i=1}^{n}2s\_{i}(M-s\_{i})}

נחלק את המשך ההוכחה לשני מקרים:

### M זוגי

במקרה זה, ערכו המקסימלי של כל איבר בסכום מימין מתקבל עבור {\displaystyle s\_{i}=M/2}, ולכן:

{\displaystyle \sum \_{x,y\in C}d(x,y)\leq \sum \_{i=1}^{n}2{\frac {M}{2}}(M-{\frac {M}{2}})={\frac {1}{2}}nM^{2}}

לכן, משילוב החסמים התחתון והעליון, נקבל:

{\displaystyle M(M-1)d\leq {\frac {1}{2}}nM^{2}}

ושוויון זה שקול לאי השוויון:

{\displaystyle M\leq {\frac {2d}{2d-n}}}

ומאחר ש-M זוגי, נוכל להסיק:

{\displaystyle M\leq 2\lfloor {\frac {d}{2d-n}}\rfloor }

### M אי-זוגי

במקרה זה לעומת זאת, מקבל הסכום:

{\displaystyle \sum \_{i=1}^{n}2s\_{i}(M-s\_{i})}

אשר ערכו מקסימלי כאשר {\displaystyle s\_{i}={\frac {M\pm 1}{2}}} לכל \ i, ולכן:

{\displaystyle \sum \_{x,y\in C}d(x,y)\leq {\frac {1}{2}}n(M^{2}-1)}

ושנית, באמצעות שילוב אי השוויונים מתקבל:

{\displaystyle M(M-1)d\leq {\frac {1}{2}}n(M^{2}-1)={\frac {1}{2}}n(M-1)(M+1)}

ומבידוד M, נקבל:

{\displaystyle M\leq {\frac {n}{2d-n}}={\frac {2d}{2d-n}}-1}

ומאחר ש-M מספר שלם:

{\displaystyle M\leq \lfloor {\frac {2d}{2d-n}}-1\rfloor =\lfloor {\frac {2d}{2d-n}}\rfloor -1\leq 2\lfloor {\frac {d}{2d-n}}\rfloor }

בשני המקרים, קיבלנו את טענת החסם.

ראו גם
------

* חסם סינגלטון
* חסם האמינג
**חסם ברנקין** (באנגלית: Barankin Bound), חסם תחתון על השונות של אומדים חסרי-הטיה של פרמטרים דטרמיניסטיים. זוהי הכללה של חסמי קרמר-ראו וצ'פמן-רובינס, ובהשוואה אליהם - הוא הדוק יותר. למעשה, זהו החסם התחתון ההדוק ביותר שקיים על השונות האמורה (Greatest lower bound), וחסרונו בכך שלפעמים קשה לחשב אותו.

החסם נגזר לראשונה על ידי אדוארד ברנקין (Edward William Barankin) ב-1949.

החסם
----

נניח שהתפלגות המשתנה המקרי \ X תלויה בפרמטר הדטרמיניסטי \ \theta , ומתוארת על ידי פונקציית הצפיפות {\displaystyle \ p(x;\theta )}. תחת תנאים רחבים, אם {\displaystyle \ T(X)} הוא אומד חסר-הטיה של \ \theta , כלומר {\displaystyle \ \mathrm {E} \left[T(X)\right]=\theta } (ולכן
{\displaystyle Var\left[T(X)\right]=\mathrm {E} \left[(T(x)-\theta )^{2}\right]}), אז לכל {\displaystyle \ a\_{1},...a\_{n},h\_{1},...h\_{n}} מתקיים:

{\displaystyle \ Var\left[T(X)\right]\geq {\frac {\left[\sum \_{k=1}^{n}a\_{k}\cdot h\_{k}\right]^{2}}{\mathrm {E} \left\{\left[\sum \_{k=1}^{n}a\_{k}\cdot {\frac {p(x;\theta +h\_{k})-p(x;\theta )}{p(x;\theta )}}\right]^{2}\right\}}}}.
במעבר לגבול שבו המרחק המקסימלי בין ערכי h שואף לאפס, מתקבלת צורה רציפה של החסם, שנגזרה על ידי ג'ק קיפר (Jack Kiefer):

{\displaystyle \ Var\left[T(X)\right]\geq {\frac {\left[e\_{1}-e\_{2}\right]^{2}}{\mathrm {E} \left\{\left[\int {\frac {p(x;\theta +H)}{p(x;\theta )}}\cdot (p\_{h1}(H)-p\_{h2}(H))\,dH\right]^{2}\right\}}}}.
כאשר {\displaystyle \ p\_{h1},p\_{h2}} הן פונקציות התפלגות שרירותיות, ו-{\displaystyle \ e\_{1},e\_{2}} הן התוחלות של \ h לפי {\displaystyle \ p\_{h1},p\_{h2}} בהתאמה.

מכיוון שהחסם מתקיים לכל בחירה של a,h (במקרה הראשון) ושל {\displaystyle \ p\_{h1},p\_{h2}} (בשני), הוא נשאר נכון גם כשמחליפים את אגף ימין בסופרימום על כל האפשרויות.

הוכחת החסם
----------

נוכיח את הצורה השנייה של החסם. נסמן:

{\displaystyle \ A=T(X)-\theta }
{\displaystyle \ B=\int {\frac {p(x;\theta +H)}{p(x;\theta )}}\cdot (p\_{h1}(H)-p\_{h2}(H))\,dH}
מתוך חוסר הטיה, לכל H מתקיים:

{\displaystyle \ \int \left[T(x)-(\theta +H)\right]\cdot p(x;\theta +H)\,dx=0}
לכן, מתוך העברת אגפים ושימוש בתכונות של פונקציות פילוג:

{\displaystyle \ \int \left[T(x)-\theta \right]\cdot p(x;\theta +H)\,dx=H}
נבחן את תוחלת המכפלה של A,B. מצד אחד (תחת תנאים רגולריים המאפשרים החלפת סדר אינטגרציה):

{\displaystyle \ \mathrm {E} (A\cdot B)=\int \mathrm {E} \left[(T(X)-\theta )\cdot {\frac {p(X;\theta +H)}{p(X;\theta )}}\right]\cdot (p\_{h1}(H)-p\_{h2}(H))\,dH}
התוחלת הפנימית היא בדיוק H, כפי שהראינו לעיל מתוך חוסר ההטיה. לכן, נקבל:

{\displaystyle \ \mathrm {E} (A\cdot B)=\int H\cdot (p\_{h1}(H)-p\_{h2}(H))\,dH=e\_{1}-e\_{2}}.
מצד שני, לפי אי-שוויון קושי-שוורץ:

{\displaystyle \ \mathrm {E} (A\cdot B)^{2}\leq \mathrm {E} (A^{2})\cdot \mathrm {E} (B^{2})}
לאחר הצבת כל הגדלים באי-שוויון זה מקבלים בדיוק את החסם.

על-מנת לקבל את הגרסה של ברנקין, יש להציב:

{\displaystyle \ p\_{h2}(H)=\delta (H)}
{\displaystyle \ p\_{h1}(H)=\sum \_{k=1}^{n}a\_{k}\cdot \delta (H-h\_{k})}
כאשר \ \delta  היא הדלתא של דיראק.

לקריאה נוספת
------------

* Barankin E. W. (1949), "Locally Best Unbiased Estimates", Annals of Mathematical Statistics 20 (4): 477-501.
* Kiefer J. (1952), "On Minimum Variance Estimators", Annals of Mathematical Statistics 23 (4): 627-629.
אחת המערות
**מערות הגמדים** (בגרמנית: **Wichtelhöhlen**) הן סלעי אבן חול צבעוניים בגדלים שונים השוכנות בין באד קיסינגן לאויירדורף בעמק הזאלה הפרנקוני שבחבל פרנקוניה בגרמניה. המערות כיום הן אזור מוגן בשמורה האקולוגית רֵן (*Rhön*).

הסלעים נמצאים ליד כביש 287 בין באד קיסינגן לאויירדורף, במרחק של כקילומטר לערך מהעיר באד קיסינגן ובמקביל למגרש הגולף של העיר. אבן החול הוא מסלע אופייני לאזור פרנקוניה התחתית.

יצירת המערות וייחודן
--------------------

במשך מאות ואלפי שנים התחפר אפיק נהר הזאלה, וכתוצאה מכך נוצרו סדקים בגדלים שונים בסלעים שהפכו למערות קטנות. לא ניתן לעבור דרך סדקים אלו בגלל היותם צרים. המערות כיום הן מרכיב נוף מוגן בקצה השמורה האקולוגית רֵן, והן משמשות כמקום מחסה לחיות בר בעונת החורף. הרשויות המקומיות לשמירת הטבע עורכות ביקורות תכופות במקום.

בתרבות
------

לפני כמאה שנה פיסל האומן מיכאל ארנולד פסלים של שני גמדים. הפסלים נעלמו מאז וכיום לא ידוע היכן הם. הסופר יוהאן נפומוק מילר כתב ב-1873 חמשיר על אותם גמדים.

האגדה טוענת שרק גמדים מסוגלים לעבור דרך הסדקים הצרים שבין הסלעים ושכל לילה היו הגמדים נפגשים כדי לטכס עצה ולהחליט החלטות חשובות. אגדה נוספת מספרת שבכל לילה באו הגמדים לבית טוחן החיטה כדי לעזור לו בעבודתו, הטוחן התעשר מאוד. יום אחד הוא כעס והעליב את הגמדים והם נעלמו לנצח ועל כן חזר הטוחן להיות עני מרוד כמו בעבר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מערות הגמדים** בוויקישיתוף
**אורגת האשלים** (שם מדעי: *Polyrhachis simplex* נכון להיום נחשב למין אחוד תחת השם *Polyrhachis lacteipennis*) היא מין של נמלה הנפוץ בהודו ומבורמה במזרח, צפונה עד איראן ומערבה עד סיני וישראל. בארץ ישראל היא מצויה בנאות מדבר ליד ים המלח, בערבה ובנגב המזרחי, ושכיחה במיוחד בנחל ערוגות ובעינות צוקים.

מאפיינים
--------

אורך גוף הפועלת 5-7 מילימטרים, צבע גופה שחור עמום. על הגוף קבועים 3 זוגות קוצים ארוכים: זוג בחזה הקדמי, זוג בעל-חזה וזוג ארוך במיוחד, בצורת קרניים, בבליטה של הגבעולון. המלכה דומה לפועלת, אורך גופה כ-5-8 מילמטרים, היא מכונפת, והקוצים שלה קצרים יותר. אורך הגוף של הזכר רק 5.5 מ"מ; על הבליטה של הגבעולון קבוע זוג קוצים קצרים.

הפועלות אורגות בעזרת הזחלים מטווים המשמשים להן למטרות שונות, ומכאן נגזר שמן. לזחלים יש בלוטות משי מפותחות מאוד. המשי נפרש בצורת קור דק מפתח בבליטה בשפה התחתונה. הוא משמש לזחל לטוויית פקעת לפני ההתגלמות, והפועלות טוות ממנו מטווים. בעת הטוויה תופסת הפועלת בזחל מאחוריו, בקדמת גבו, נושאת אותו ממקום למקום ומכוונת אותו כך שיכופף את ראשו כלפי המצע. תוך לחיצה על הזחל היא מגרה אותו להפריש קורי משי. המשי היוצא מן הבלוטה הוא דביק, והקור נדבק למצע. אחר-כך מרחיקה הפועלת את הזחל, הממשיך להפריש את הקור למקום החדש, שם היא מקרבת שוב את הזחל למצע ושוב נדבק הקור. כך היא נושאת את הזחל בתנועות שתי וערב ויוצרת מטווה.

בישראל בונה אורגת האשלים את קניה בעיקר בחללים בקרקע ולעיתים מתחת לסלעים. המטווים משמשים לריפוד הקן, לציפוי הקירות ואף ליצירת וילון בפתח הכניסה. יש שהקן נבנה ממטווים על צמרת העץ, למשל על עצי האשל בעינות צוקים.

אורגת האשלים ניזונה גם מן הצומח וגם מן החי. היא מבקרת פרחים כמו רכפתן מדברי בחיפוש אחר צוף. כמו כן היא ניזונה מטל דבש שהיא אוספת בעיקר על אשלים, מהפרשותיהן של כנימות עלה, כנימות מגן וציקדות. יש שאורגת האשלים טווה בעזרת הזחלים מטווים סביב כנימות, כעין "רפתות", לשם הגנה עליהן ושמירת טל הדבש לשימושן. בנוסף, היא טורפת גם חרקים קטנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אורגת האשלים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* שובה של הנמלה אל לנחל ערוגות, מגזין אקולוגיה וסביבה באתר nrg מעריב

הערות שוליים
------------

1. ↑  הנמלה האורגת בישראל, עלון למורי הביולוגיה מס' 155, חוברת ג', סיוון התשנ"ח, האוניברסיטה העברית בירושלים
החזית העליונה של הבית
**בית מחניים "הראשון"** או **בית נבון ביי** (שמות נוספים: בית שפיטלר, בית פרוטיגר) הוא בית מגורים דו קומתי ברחוב הנביאים 59 מאחור בירושלים. זהו בית דו קומתי סימטרי שחזיתו פונה לכיוון רחוב יפו.

היסטוריה
--------

המבנה הוקם בשנת 1869 על ידי כריסטיאן פרידריך שפיטלר מבזל שבשווייץ, כבית מגורים עבור המוסד המיסיונרי "בית אחים". בניין זה נחשב באותה תקופה כבית המגורים המפואר ביותר בעיר. בנוי בסגנון מזרחי עם שילוב אלמנטים מערביים, עם קירות עבים, רצפות שיש אדום, חלונות זוגיים קמורים, ומרפסות עם מעקה ברזל מסוגנן. 

בשנת 1873 עבר הבית לידי שווייצרי אחר - הבנקאי ואיש העסקים יוהנס פרוטיגר (Johannes Frutiger)‏ (1836–1899), שהתגורר בו עד 1885. פרוטיגר העניק לבניין את השם בית מחניים על פי שמו הפרטי - יעקב, לפי ספר בראשית, פרק ל"ב, פסוק ג': "ויאמר יעקב כאשר ראם מחנה אלהים זה ויקרא שם-המקום ההוא מחנים". מעל פתח הכניסה הראשית קבועה אבן ועליה שם הבניין MAHANAIM.

בשנת 1885 עבר פרוטיגר לבניין מפואר יותר - רחוב הנביאים 13, וקרא לו גם כן בית מחניים. בית מחניים הראשון נמכר ליוסף נבון ביי (1858–1934) - בנקאי ואיש עסקים יהודי אמיד, יוזם ובונה של מסילת הרכבת יפו–ירושלים, שהיה שותפו של פרוטיגר לעסקים. בחצר הבניין עמד בתקופתו בית כנסת משפחתי מפואר, ומולו ניצבה מזרקת מים עשויה שיש, שבה שטו דגי זהב. נבון התגורר בבניין עד שירד מנכסיו ועבר להתגורר בצרפת כאשר אשתו גישה נשארה לגור בחלק קטן מהבניין שעוקל על ידי הבנק בשל חובותיו של יוסף ביי. המקום עבר מיד ליד, ומשנות ה-70 שכנו במקום מסעדות. בשנים האחרונות פעל מועדון בקומה התחתונה, וכעת משמש המקום להשכרת אירועים. 

בשנת 2007 החלו העבודות להקמת קניון ענק במתחם שבו שכנה הקונסוליה הגרמנית (הנביאים 57 פינת רחוב ראול ולנברג), במגרשי החנייה שבאזור, ובשטח שבו נמצא בית הפחה הטורקי (הנביאים 61) - שייהרס. בית נבון ביי ישומר כחלק מפרויקט זה.

לקריאה נוספת
------------

* **רחוב הנביאים שכונת החבשים ושכונת מוסררה** מאת דוד קרויאנקר, 2000 (כתר הוצאה לאור והוצאת יד יצחק בן-צבי).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית נבון ביי** בוויקישיתוף
* ס' פטסיס, הזדמנות טובה (מודעה על מכירת בית נבון בידי נושיו), השקפה, 14 בספטמבר 1906
**פטר וייר** (בגרמנית: **Peter Weyer**‏; 30 בספטמבר 1879 – 4 ביוני 1947) היה קצין בכיר בוורמאכט, שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייו

וייר נולד ב-30 בספטמבר 1879 בבאד דיבן, שהייתה חלק מהקיסרות הגרמנית. בשנת 1898 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט ארטילריית הרגלים ה-3 (גנרלפלדצוגמייסטר - ברנדנבורג). וייר לחם עם ברגימנט במהלך מלחמת העולם הראשונה, ואף עוטר על פעולותיו בעיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף וייר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בתחילת נובמבר 1927 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט, ובמרץ 1930 הוא הועלה לדרגת אוברסט. באוקטובר 1930 עבר למטה אזור האימונים הצבאי ייטרבוג, ובסוף מרץ 1933 הוא פרש בדרגת גנרל מיור, ומכאן ואילך עבד כמנהל הכשרה בארטילריה.

באוקטובר 1936 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-14 הועלה לדרגת גנרל לויטננט.

### מלחמת העולם השנייה ואחריתו

וייר לחם עם הדיוויזיה בפיקודו במהלך הפלישה לפולין ובמהלך המערכה על צרפת. ביוני 1940 הוא מונה לתקופה קצרה למפקד הקורפוס ה-28, ובאוקטובר 1940 הוא מונה למפקד מחוז צבאי X, שבסיסו בהמבורג. ב-1 בדצמבר 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים, ובמאי 1941 הוא מונה למפקד מחוז צבאי I, שבסיסו בקניגסברג. בסוף ינואר 1943 הוא הועבר לעתודת המילואים ובסוף מרץ 1943 פרש משירות פעיל והוענק לו עיטור הצלב הגרמני בכסף.

לאחר המלחמה הוא נפל בשבי הסובייטי, וב-4 ביוני 1947 הוא מת בפרנקפורט על האודר במהלך שהותו בשבי.

קישורים חיצוניים
----------------

* פטר וייר באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
**ברברה רות גרינברג דלינסקי** (באנגלית: **Barbara Ruth Greenberg Delinsky**; נולדה ב-9 באוגוסט 1945) היא סופרת אמריקאית.

ביוגרפיה
--------

נולדה וגדלה בפרבר של בוסטון כברברה רות גרינברג.

מות אמה, כשהייתה בת שמונה, היה ציון הדרך שייחד את ילדותה של דלינסקי, אשר הייתה רגילה בכל מובן אחר. ברברה למדה לנגן בפסנתר ובחליל צד, הלכה לשיעורי ריקוד ויצאה למחנות קיץ עד גיל חמש-עשרה. 

אחרי שסיימה את תיכון ניוטון, המשיכה ללימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת טאפטס ולתואר שני בסוציולוגיה בבוסטון קולג'. המניע שלה ללימודי התואר השני לא היה קריירה, שלא הייתה מקובלת אותן שנים בשביל נשים, אלא הרצון להשיג עבודה טובה יותר במשכורת גבוהה יותר. בעלה החל אז בלימודי משפטים והכסף היה נחוץ להם.

ברברה לא תכננה כלל להיות לסופרת. דמיונה הפורה שירת אותה בעניינים פרטיים, כמו למשל כאשר המציאה בילדותה תסריטים מורכבים להסביר את מות אמה וחזרתה הממשמשת ובאה לחיים. היא באה ממשפחה של עורכי דין, מורים ועקרות בית ולא חשבה לנצל את כישרון הכתיבה, שידעה כי היא מחוננת בו, למטרות מקצועיות.

לאחר סיום לימודיה הגבוהים עבדה כתחקירנית ב**חברה למניעת התאכזרות לילדים** של מסצ'וסטס. עבודה נוספת הייתה לה כצלמת וכתבת בעיתון **בלמונט הראלד**. צילום, משום שהרבתה לצלם את בנה התינוק ורצתה לממן את תחביבה, וכתיבה לעיתון כרקע לתמונות שצילמה. עם הזמן הבינה, שהיא מצליחה בכתיבה יותר מאשר בצילום. שני הכישורים האלה שימשו אותה בעבודתה כמתנדבת בקבוצות בית חולים, שם ישבה במועצת המנהלים של מרכז הסרטן ב**בית החולים הכללי** של מסצ'וסטס.

הקריירה הספרותית של ברברה דלינסקי החלה במקרה, כאשר ראתה בעיתון מאמר על שלוש סופרות. התאומים שלה היו אז בני ארבע, והיא החליטה לנסות את כוחה בכתיבה, גם היא. במשך שלושה חודשים עסקה בתחקיר, יצירת עלילה וכתיבת ספר משלה - והספר נמכר.

זה קרה בשנת 1980. מאז כתבה ופרסמה מעל שבעים רומנים. ההתחלה הייתה בתחום הרומן הרומנטי, אך בהמשך פיתחה את כתיבתה, העמיקה והעשירה אותה ביחסי אנוש מורכבים, דרמות משפחתיות ומצבים חריגים, שאנשים רגילים מן היישוב מתנסים בהם ללא הכנה מוקדמת. קוראיה מרותקים לעלילות הספרים ונשבים בקסמן, והם יכולים להזדהות עם הדמויות שהיא מקימה לתחיה בספריה, משום שאלה אנשים של יום-יום, כמוה עצמה, לדבריה.

ספריה שתורגמו לעברית
--------------------

* **יחד לבד**, הוצאת אור-עם
* **מקומה של אישה**, הוצאת אור-עם, 1998, תרגמה יעל שינפלד
* **שלוש משאלות**, הוצאת אור-עם, 1999, יעל שינפלד
* **דרך החוף**, הוצאת אור-עם, 2000, תרגמה ליאורה כרמלי
* **חדשות האגם**, הוצאת אור-עם, 2001, תרגמה שלומית קדם
* **מחויבויות**, הוצאת אור-עם
* **הכרם**, הוצאת אור-עם, 2002, תרגמה יעל שינפלד
* **האישה מהבית ליד**, הוצאת אור-עם, 2002, תרגמה יעל שינפלד
* **אישה בלתי צפויה**, הוצאת אור-עם, 2003, תרגמה אורלי אגרנט
* **וריאציות**, הוצאת שלגי 1997, תרגמה עלינא ארנשטיין
* **קיץ של תעוזה**, הוצאת אור-עם, 2006, תרגמה אורלי אגרנט

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ברברה דלינסקי
* ביוגרפיה של ברברה דלינסקי, באתר הרשמי
* ברברה דלינסקי (1945-), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260219305171
* BIBSYS: 90116423
* BNE: XX1055218
* BnF: cb120138415 (data)
* GND: 122512421
* ISNI: 0000 0000 7358 1505
* LCCN: n93036452
* LNB: 000011108
* NDL: 00437627
* NKC: jn20001227739
* NTA: 069725527
* SUDOC: 028267249
* Trove: 1116916
* VIAF: 84065060
* WorldCat: lccn-n93036452

 |
**ברברה נסמית'** (באנגלית: **Barbara Nasmyth**‏; 15 באפריל 1790 – 11 בפברואר 1870) הייתה ציירת בצבעי שמן ואקוורל ומחנכת סקוטית.

ביוגרפיה
--------

ברברה נסמית' הייתה בתו של האמן אלכסנדר נסמית'. אחיותיה ג'יין נסמית', מרגרט נסמית', אליזבת נסמית', אן נסמית' ושרלוט נסמית' היו גם אמניות. אחיה הבכור פטריק נסמית' היה עמית בציור נוף, ואחיה ג'יימס נסמית' היה הממציא של פטיש הקיטור.

קפלה סנט פול, אדינבורו, מקום בית הספר לציור של נסמית'
לאחר מות אביה ב-1840, עברה נסמית לפטריקרופט, ליד מנצ'סטר, קרוב יותר לאחיה ג'יימס. עשר שנים מאוחר יותר, ב-1850, היא עברה ללונדון.

יצירה
-----

ברברה נסמית' הייתה ידועה במיוחד בציור נופי יער תוך שימוש בשמן ובצבעי מים. עבודותיה תיארו לעיתים קרובות סצנות של אזור האגמים או את אדינבורו וסביבתה. הסגנון שלה היה דומה לזה של אביה שלימד אותה בביתם, ובבית הספר שלו לאמנות, ביורק פלייס, אדינבורו.

היא הציגה עם גם במוסדות הבאים:

* האקדמיה הסקוטית המלכותית מ-1830 עד 1860
* האקדמיה המלכותית היברניאן בשנת 1843
* החברה המלכותית של אמנים בריטים מ-1854 עד 1866
* המכון המלכותי לאמנויות גלאזגו מ-1862 עד 1866

לאחר מות אביה ב-1840, היא עבדה בלונדון.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  McEwan, Peter J M (2004). *Dictionary of Scottish Art & Architecture*. Glengarden Press. p. 413.
2. ↑  Ewan, Elizabeth L; Innes, Sue; Reynolds, Sian; Pipes, Rose (2006).
3. ↑  Gray, Sara (2009). *The Dictionary of British Women Artists*. p. 194.
4. ↑  Halsby, Julian (1989). Scottish watercolours 1740-1940. London: Batsford. p. 276.
5. ↑  Greer, Germaine (2001). *The Obstacle Race: The Fortunes of Women Painters and Their Work*. p. 19

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* RKD: 58883
* ULAN: 500001899
* VIAF: 95692001
* WorldCat (עם VIAF): 95692001

 |
**גראסים לוקה** (ברומנית: **Gherasim Luca**; ‏ 23 ביולי 1913 – 9 בפברואר 1994) משורר יהודי-רומני ותאורטיקן של הסוריאליזם. הוא פעל ברומניה ובצרפת וכתב בעיקר בשפה הצרפתית.

ביוגרפיה
--------

גראסים לוקה, יליד בוקרשט, היה בנו של חייט יהודי. כבר מגיל צעיר דיבר בארבע שפות: יידיש, רומנית, גרמנית וצרפתית. הוא השתייך מגיל צעיר לתנועה הסוריאליסטית, והיה חבר נכבד בקבוצת "אלג'ה" בין השנים 1930–1933. במסגרת הגל הסוריאליסטי השני הוא הצטרף לקבוצה של ג'לו נאום, ויקטור בראונר וז'ק הרולד. החל משנת 1938 הוא נסע לעיתים קרובות לצרפת. התגברות האנטישמיות והתחלת מלחמת העולם השנייה אילצו אותו להישאר מחוץ לרומניה.

בין השנים 1945–1947 יצר גרעין של אמנים סוריאליסטיים שכלל את "ג'לו נאום" (Gellu Naum), "פאול פאון" (Paul Păun), "וירג'יל תאודורסקו" (Virgil Theodorescu) ו"דולפי טרוסט" (Dolfi Trost). תוך זמן לא רב החל לפרסם בצרפתית, כולל שירה. הוא המציא את ה"קובומניה" ויחד עם "דולפי טרוסט" חיבר את המניפסט "דיאלקטיקה דיאלקטיצ'יי".

הוא חש נרדף ברומניה ובשנת 1952 עבר לפריז, דרך ישראל.

בשנת 1994, כאשר פונה מדירתו באמתלה של ניקיון כללי, התאבד גראסים לוקה, כמו ידידו פאול צלאן על ידי טביעה בנהר הסן.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007445597305171
* BIBSYS: 90590502
* BNE: XX1793537
* BnF: cb119135543 (data)
* CiNii: DA12070579
* GND: 12114917X
* ISNI: 0000 0000 8093 4276
* LCCN: nr89012636
* MusicBrainz: 00ff2280-c838-41a2-b9af-0c8c5a7714d8
* NDL: 01182002
* NKC: jx20090107031
* NTA: 155692208
* RERO: 02-A003534205
* SUDOC: 026997010
* VIAF: 14773076
* WorldCat: lccn-nr89012636

 |
**דאדלי גרהאם ג'ונסון** (באנגלית: **Dudley Graham Johnson**;‏ 13 בפברואר 1884 – 21 בדצמבר 1975) היה גנרל בצבא הבריטי ומעוטר צלב ויקטוריה.

ביוגרפיה
--------

ג'ונסון נולד ב-13 בפברואר 1884 בבורטון שעל המים, גלוסטרשייר, ובשנת 1901 התגייס לצבא הבריטי. הוא שירת עם רגימנט ווילטשייר במלחמת הבורים השנייה. הוא עבר לרגימנט הגבול דרום ויילס עם סיום לימודיו במכללה הצבאית המלכותית, סנדהרסט בשנת 1903.

במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא לחם בחזית המערבית, ובסוף המלחמה הוא היה מפקד הגדוד ה-2, רגימנט סאסקס המלכותי. על פעולותיו בקרבות הוא עוטר בצלב ויקטוריה.

בין המלחמות הוא למד במכללה לפיקוד ומטה, קמברלי בשנים 1923 עד 1924 ומילא מספר משרות הדרכה וסגל לפני שמונה למפקד הגדוד השני, רגימנט צפון סטפורדשייר בשנת 1928. בשנת 1933 הוא מונה למפקד חטיבת החי"ר ההודית ה-12 (סקונדראבאד), ובשנת 1938 מונה למפקד הדיוויזיה ה-4, עליה פיקד במהלך המערכה על צרפת. הוא הוחלף כמפקד הדיוויזיה לאחר קרב דנקירק ביוני 1940, ובהמשך השנה מונה למפקד פיקוד אלדרשוט, לפני שמונה למפקח יחידות הרגלים בשנת 1941. הוא פרש בשנת 1944 ומונה לקולונל הכבוד של רגימנט הגבולות דרום ויילס בין השנים 1944–1949, וב-21 בדצמבר 1975 הוא מת בביתו בפליט, המפשייר.

צלב ויקטוריה שלו מוצג במוזיאון רגימנט הגבול דרום ויילס, ברקון, פויס, ויילס.

משפחתו
------

הוא היה נשוי למרג'ורי גריסווד שנפטרה בשנת 1950, ונולדו להם בן אחד ושתי בנות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דאדלי גרהאם ג'ונסון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Liddell Hart Centre for Military Archives
2. ↑  Smart, p. 173
סמלו
צילום של הקרדינל רמפולה, 1913
**מריאנו רמפולה דל טינדרו** (באיטלקית: **Mariano Rampolla del Tindaro**; ‏ 17 באוגוסט 1843 - 17 בדצמבר 1913) היה קרדינל, מזכיר המדינה של מדינת האפיפיור ופפאביל (מועמד לאפיפיורות) ב-1903, בחירתו על ידי הקונקלווה נדחתה באמצעות וטו אפיפיורי (*Jus exclusivae*) של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.

תולדות חייו
-----------

נולד בסיציליה, למד באוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית ולאחר סיום לימודיו כיהן במספר תפקידים מנהליים בקוריה הרומאית. בדצמבר 1882 מונה לנונציו לספרד. במרץ 1887 הועלה למעלת קרדינל ולכומר כנסיית סנטה מריה אין טרסטוורה, ושלושה חודשים מאוחר יותר מונה למזכיר המדינה. מזכירו האישי עוד מימיו כנונציו היה ג'קומו דלה צ'זה, לימים האפיפיור בנדיקטוס החמישה עשר. 

עם מותו של לאו השלושה עשר ב-20 ביולי 1903, שררה תמימות-דעים שרמפולה ייבחר כאפיפיור. אולם, לאחר שבחירתו נראתה מובטחת, הגיש הקרדינל-הנסיך של קרקוב, בשם קיסר אוסטריה פרנץ יוזף למזכיר הקונקלווה צו וטו שסיכל את הבחירה. הקרדינלים שבחרו ברמפולה העבירו את בחירתם לקרדינל סארטו, שנבחר לאפיפיור פיוס העשירי. אחת הפעולות הראשונות שביצע פיוס העשירי הייתה ביטול זכות ה-Jus exclusivae.

סיבת הווטו לא ברורה לגמרי וסביבה נפוצו השערות שונות לפיהן חשש פרנץ יוזף מנטייתו של רמפולה, שהתנגד לברית המשולשת, לצרפת; שסייע לעצור מנהיג כנסייתי ליברלי ומודרניסט או שהקיסר פעל בשירות ממשלת ממלכת איטליה ואף תאוריית קונספירציה לפיה לידי המודיעין של הקיסרות האוסטרית הגיעו ידיעות לפיהן רמפולה היה בעל קשרים עם הבונים החופשיים או אפילו בונה חופשי בעצמו.

עד מותו כיהן רמפולה כממונה על בזיליקת סן פייטרו, כן היה ראש המועצה לדוקטרינה של האמונה בקוריה הרומאית, ספרן ראשי של ספריית הוותיקן וארכיבר ראשי של הארכיונים הסודיים של הוותיקן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מריאנו רמפולה** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה
* תפקידים
* מריאנו רמפולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Did a Freemason Almost Become Pope?
2. ↑  Papacy and Freemasonry — A Speech made by the late Monseigneur Jouin on December 8, 1930
3. ↑  רישומי לשכת הבונים החופשיים בנושא, 1999

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1410463
* BnF: cb10709670c (data)
* GND: 119038811
* ICCU: RAVV054458
* ISNI: 0000 0001 0856 8328
* LCCN: n85028077
* NKC: xx0114912
* NTA: 120231964
* SNAC: w6p011tk
* SUDOC: 152242473
* VcBA: 495/36483
* VIAF: 41831104
* WorldCat: lccn-n85028077

 |
**הרשות הציבורית של אלג'יריה לשידורי רדיו וטלוויזיה** (בערבית: **المؤسسة العمومية للبث الإذاعي والتلفزي الجزائري**, בצרפתית: **Télédiffusion d'Algérie**) היא המוסד המפעיל את תחנות הרדיו וערוצי הטלוויזיה הממלכתיים של אלג'יריה. הרשות מפעילה כיום 3 ערוצי טלוויזיה כלל-אלג'יראיים ו-5 ערוצי טלוויזיה אזוריים, וכן 3 תחנות רדיו כלל-אלג'יראיות ו-28 תחנות רדיו אזוריות. השידורים מתקיימים בשפות: ערבית, צרפתית וקבילית (אחת השפות הברבריות). תחנות הרדיו האזוריות מקיימות שידורים גם בשפות ברבריות אחרות. הרשות מפעילה גם תחנת רדיו בינלאומית המשדרת בגלים קצרים ובאמצעות לוויין לארצות ערב, לאירופה, לאפריקה ולצפון אמריקה.

תושבי אלג'יריה נהנו משידורי רדיו וטלוויזיה ברמה גבוהה יחסית, זאת משום שעד קבלת העצמאות ב-1962 נחשבה אלג'יריה לחלק בלתי-נפרד מצרפת ולפיכך פעלו בה שירותי השידור הצרפתיים הרגילים. רשות השידור הצרפתית (RTF) הפעילה שידורי טלוויזיה באלג'יריה כבר ב-1956, הרבה לפני ששידורים כאלה הופעלו במדינות אחרות במזרח התיכון ובצפון אפריקה. ב-28 באוקטובר 1962, חודשים ספורים לאחר שאלג'יריה הפכה למדינה עצמאית, הוקמה רשות שידור אלג'יראית שהחלה להפעיל תחנות רדיו וערוצי טלוויזיה באזורים שונים של אלג'יריה. ב-1972 החלו שידורי טלוויזיה צבעוניים (בשיטת PAL). ב-1980 החלה רשות השידור האלג'יראית להשתמש בלוויין תקשורת להעברת שידורי רדיו לדרום אלג'יריה.

"הרשות הציבורית לשידורי רדיו וטלוויזיה" הוקמה ב-1 ביולי 1986 על-פי צו ממשלת אלג'יריה שהורה על רפורמה במבנה רשות השידור האלג'יראית. הרפורמה אפשרה יתר אוטונומיה לאגפים השונים של הרשות. ב-1990 החלה הרשות לשדר בשיטה דיגיטלית. במהלך שנות ה-90 הורחבו שידורי הרדיו האזורי והוקמו תחנות רדיו חדשות רבות המשדרות לאזורים מסוימים של אלג'יריה.

תחנת הרדיו הבינלאומית
---------------------

ב-19 במרץ 2007 הקים הרדיו האלג'יראי תחנת שידור בינלאומית המשדרת בערבית, בצרפתית, באנגלית ובספרדית, בגלים קצרים ובאמצעות לוויין, לארצות ערב, אירופה, אפריקה וצפון אמריקה. השידור לארצות ערב מתבצע באמצעות לווייני Arabsat ו-Nile SAT, לאפריקה באמצעות NNS 7, לאירופה באמצעות Hot Bird ולצפון אמריקה באמצעות הלוויין Galaxy. השידורים מתקיימים כל יום בין 12 בצהריים לחצות לפי שעון אלג'יריה. עיקר השידורים הם מהדורות חדשות ותוכניות אקטואליה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרשות הציבורית של אלג'יריה לשידורי רדיו וטלוויזיה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הרשות הציבורית של אלג'יריה לשידורי רדיו וטלוויזיה
* אתר הרשות הציבורית של אלג'יריה לשידורי רדיו וטלוויזיה בערבית ובצרפתית
* אתר תחנת הרדיו הבינלאומית של רדיו אלג'יריה (בצרפתית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb113770646 (data)
* LCCN: no2017064890
* VIAF: 159149617103303751506
* WorldCat: lccn-no2017-064890

 |
**ג'ון הנרי טוואצ'טמן** (באנגלית: **John Henry Twachtman**;‏ 4 באוגוסט 1853 – 8 באוגוסט 1902) היה צייר אמריקני שנודע בזכות ציוריו האימפרסיוניסטיים, למרות שבמהלך חייו יצר יצירות בסגנונות שונים. נחשב כחלק מ"העשירייה", קבוצת אמנים אמריקניים בני התקופה שציירו ויצרו בסגנון האימפרסיוניסטי והציגו את יצירותיהם כגוף מאוחד.

ביוגרפיה
--------

"*הגשר הלבן*" (1895)
"*ספינות דיג בגלוסטר*" (1901)
טוואצ'טמן, יליד סינסינטי שבאוהיו, למד בצעירותו אצל פרנק דובנק, צייר פורטרטים אמריקאי-גרמני, ולאחר מכן המשיך כמו אמנים רבים בני התקופה ללימודי אמנות באירופה. הוא למד באקדמיה לאמנות יפה במינכן (שם למד גם מורו, דובנק) בין השנים 1875-77. בהמשך ביקר בוונציה, והתמחה גם בתצריב. לאחר ביקור קצר באמריקה, המשיך את לימודיו באקדמיה ז'וליאן בפריז בין השנים 1883–1885. במהלך תקופה זו השתנה סגנון ציורו בצורה דרמטית, כשהוא עזב את הסגנון שנלמד באקדמיה במינכן אל הטונליזם. תקופה זו הייתה מבורכת ביצירה, ובה צייר טוואצ'טמן את מרבית יצירותיו הגדולות, כולל *Arques-la-Bataille* (במוזיאון המטרופוליטן לאמנות) ו-*Springtime* (במוזיאון האמנות סינסינטי).

טוואצ'טמן חזר לאמריקה ב-1886, והתיישב בקונטיקט, כשלבסוף קנה חווה בגריניץ'. הוא הציג רבות מיצירותיו יחד עם ג'וליאן אלדן ווייר, ובילה רבות במושבת אמנים בקוס קוב הסמוכה. בנוסף לימד משנת 1889 בבית הספר לאמנות Art Students League שבניו יורק עד למותו. בשנת 1893, במסגרת התערוכה העולמית של שיקגו קיבל מדליית כסף על ציוריו. באותה שנה הציג בניו יורק, יחד עם קלוד מונה תערוכה מציוריו.

טוואצ'טמן מת במפתיע ממפרצת במוח במהלך ביקורו בגלוסטר, מסצ'וסטס, בגיל 49.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון הנרי טוואצ'טמן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ג'ון הנרי טוואצ'טמן
* אתר ליצירותיו של טוואצ'טמן
* ג'ון הנרי טוואצ'טמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* ג'ון הנרי טוואצ'טמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007383863205171
* BnF: cb13750763n (data)
* GND: 121848132
* ISNI: 0000 0000 6680 976X
* KulturNav: b5bd6806-c765-445b-b303-5c0cd7fc0be3
* LCCN: n79061318
* NKC: xx0269613
* NTA: 330529552
* RKD: 78587
* SUDOC: 066887844
* ULAN: 500006514
* VcBA: 495/317882
* VIAF: 23008140
* WorldCat: lccn-n79061318

 |
**מערוף א-דואליבי** (בערבית: **معروف الدواليبي**;‏ 29 במרץ 1909 - 15 בינואר 2004) היה פוליטיקאי סורי, ממייסדי מפלגת העם (אנ'), שכיהן פעמיים כראש ממשלת סוריה.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד בעיר חלב והיה פרופסור למשפטים באוניברסיטה הסורית ומנהיג בולט באחים המוסלמים בדמשק.

ב-1942, בהיותו סטודנט בפריז, ביקר את המופתי הפלסטיני חאג' אמין אל-חוסייני בגרמניה הנאצית. הוא התיידד איתו ושהה אצלו במשך 40 יום. ב-1943 ביקר אותו שוב, באישור השלטונות הצבאיים, ושהה עמו במשך 50 יום. ב-1946 ביקר אותו מספר פעמים במקום כלאו בצרפת, ובחודש יוני אותה שנה חילץ אותו ממעצר הבית שלו והביאו לקהיר, וזאת לאחר שעשה את כל הדרך הזו לפני כן בעצמו כדי לוודא שלא נשקפת למופתי סכנה.

ב-1947, כשנה לאחר עצמאותה של סוריה, נבחר כחבר מועצת העם הסורית, בה ייצג את ציבור הבוחרים של עירו חלב.
בשנים 1949–1950 כיהן כשר הכלכלה, וב-1951 כיהן לזמן קצר כיושב ראש מועצת העם הסורית (אנ').

ב-28 בנובמבר 1951 הפך לראש הממשלה בפעם הראשונה. אולם משסירב למנות את שר הביטחון הקודם פאוזי סלו לממשלתו, הורה הגנרל אדיב שישכלי ב-29 בנובמבר 1951 על מעצרו של דואליבי. הממשלה כולה וכל הפוליטיקאים התומכים בברית עם עיראק, כולל מנהיג מפלגת העם, נאזם אל-קודסי ורושדי אל-כיח'יא נכלאו. במחאה, הנשיא האשם אל-אתאסי התפטר והצטרף לאופוזיציה. שישכלי מינה את יד ימינו פאוזי סלו לתפקידי הרמטכ"ל, ראש הממשלה, שר הביטחון והנשיא.

לאחר בריחתו של שישכלי מסוריה, כיהן דואליבי בשנים 1954–1955 כשר ההגנה. אחרי ניצחונה של מפלגת העם בבחירות, כיהן מ-22 בדצמבר 1961 במשך מעט יותר משלושה חודשים כראש הממשלה (ובמקביל גם כשר החוץ), עד שהודח שוב ב-28 במרץ 1962 בהפיכה צבאית.

לאחר תפיסת השלטון על ידי מפלגת הבעת', אחרי ההפיכה של הגנרל לואי אל-אתאסי (אנ') ב-8 במרץ 1963, הוא נעצר יחד עם כל אויביה האחרים של הרפובליקה הערבית המאוחדת ונכלא בבית הסוהר הצבאי. לאחר שחרורו כעבור כמה חודשים יצא לגלות, תחילה בלבנון ואחר כך לסעודיה, שם עבד כיועץ פרטי של המלך.

בנו, נואף א-דואליבי, קשור לאופוזיציה הסורית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ג'ון רוי קרלסון, **מקהיר עד דמשק**, פרק עשרים ושניים, עמ' 296-294.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260255305171
* BNE: XX960558
* BnF: cb130760652 (data)
* GND: 1159048479
* ISNI: 0000 0000 8168 8759
* LCCN: n81092484
* NTA: 238188981
* SUDOC: 050149032
* VIAF: 97762500
* WorldCat: lccn-n81092484

 |
**ג'ון הקטן** (אנגלית: Little John) הוא דמות המוזכרת באגדות רובין הוד. ג'ון מתואר באגדות כסגנו של רובין הוד, ומופיע כחלק מ"האנשים העליזים" כבר בבלדות הראשונות המזכירות את רובין הוד.

דמותו
-----

במאה ה־15, בבלדה המכונה "רובין הוד והנזיר" מסופר שלאחר שרובין התייחס בצורה רעה אל ג'ון, עזב אותו ג'ון בכעס, אולם כאשר רובין נתפס על ידי אויביו, ג'ון חילץ אותו, ואז סירב לקבל את הנהגת האנשים העליזים.

בבלדה מהמאה ה־17 מתואר ג'ון כאיש גדל ממדים (שגובהו עולה על שני מטרים), ושמו ניתן לו בלשון סגי נהור. בבלדה מתוארת פגישתם הראשונה של ג'ון ורובין – עת שניסו לחצות גשר צר ואף אחד מהשניים לא הסכים לפנות דרכו בשביל השני, והם נאלצו להילחם במטות העץ שלהם, עד שרובין נפל אל הנהר. לאחר הדו־קרב הסכים ג'ון להצטרף לרובין ואנשיו.

על אף העדר כל עדויות היסטוריות לקיומו, ישנה מסורת לפיה קבור ג'ון הקטן בבית הקברות בכפר האתרסייג שבדרבישייר. מצבה מסמנת את מקום הקבר. הקבר היה בבעלות משפחת ניילור, ואכן בחלק מהאגדות מופיע שמו של ג'ון כ"ג'ון ניילר".

ג'ון הקטן מופיע גם ברומן ההיסטורי של וולטר סקוט, "אייבנהו".

ראו גם
------

* רובין הוד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון הקטן** בוויקישיתוף
* רובין הוד וג'ון הקטן – בלדה מהמאה ה־17
* רובין הוד והנזיר – מידע על גיבורי הבלדה מהמאה ה־15

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007566388205171
* LCCN: sh2001000967

 |
אליעזר ושרה פפר 
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
**אליעזר פָּפֶּר** (12 באוקטובר 1861 נהר טוב אוקראינה - 9 ביוני 1926 תל אביב) - מורה לעברית ומנהל בית ספר. מאנשי העלייה השנייה. מורה בבית חינוך בנות בתל אביב. ממייסדי הסתדרות המורים.

ביוגרפיה
--------

צוות מורי בית חינוך בנות. אליעזר פפר יושב בצד שמאל
אליעזר פפר (Paper) נולד ב-1861 במושבה החקלאית היהודית נהר טוב שבפלך חרסון להוריו דוד יהודה וחיה פפר. אליעזר גדל במסגרת החינוך התורני אולם בהמשך הרחיב את תחומי לימודיו החילוניים והשתלם בשפה הרוסית, בספרות הרוסית ובהשכלה כללית. ב-1880 נבחן והוסמך על ידי המדינה כמורה לבית ספר עממי והחל ללמד עברית בבית הספר העברי בעיירה גולאיה פריסטאן שבעיר קרים ובהמשך מונה למנהל אותו בית ספר. ב-1896 מונה למנהל כללי של תלמוד התורה בחרסון. גישתו של אליעזר ללימוד העברית הייתה "ללמד עברית בעברית". 

ב-1880 נישא אליעזר לשרה בת נחום סברדלוב ולזוג נולדו 6 ילדים.

הצלחתו של אליעזר בהוראת השפה העברית בחרסון התפרסמה ברחבי העולם היהודי והוא הוזמן על ידי הועד האודיסאי של חובבי ציון ללמד בבית הספר לבנות שיסד הוועד ביפו. 

ב-1904 עלה אליעזר ארצה יחד עם הוריו, אשתו וילדיו. בהגיעם ארצה הצטרף אליעזר לאגודת אחוזת בית ובנה את בית המשפחה בתל אביב. אליעזר החל ללמד חשבון ומוזיקה בבית הספר וכמורה היה שותף להקמת הסתדרות המורים ועסק רבות בהכנת חומרי לימוד וחוברות הדרכה (בשיתוף אברהם אברונין).

בנוסף לעיסוקו בהוראה נמשכו אליעזר ובני משפחתו לעיסוקים תרבותיים וכבר בשנת עלייתו (1904) שיחק יחד עם ילדיו, שלמה ורבקה, בהצגות הראשונות של חובבי הבמה הדרמטית ביפו. ב-1906 נמנה עם מייסדי אגודת חובבי הבמה העברית,. 

ב-1917 בתקופת מלחמת העולם הראשונה ערכו הטורקים את גירוש תל אביב ואליעזר ובני משפחתו נדדו צפונה. תחילה ישבו בסג'רה, אחר עברו לטבריה שם שהתה המשפחה במשך שנה כשבמהלכה ניהל אליעזר בית הספר עממי לילדי הגולים (בשיתוף עם ישראל יהודה אדלר). בסופו של דבר השתקעה המשפחה בצפת שם שימש אליעזר, במשך שלוש שנים, כמורה וכמנהל בית ספר כשבנוסף עסק גם בפעילות ציבורית-תרבותית. אליעזר ומשפחתו נשארו בצפת עד שנת 1925 ואז חזרו לתל אביב ואליעזר חזר למשרתו בבית הספר לבנות.

ב-1925 היה אליעזר שותף להקמת בית הכנסת הגדול בתל אביב ועסק רבות בתרומה ועזרה לנזקקי העיר. נכונותו לעזור לכל הפונה אליו סיבכה את אליעזר בחובות כספיים והביאה להתאבדותו ב-1926. נקבר בבית הקברות טרומפלדור. שרה פפר נפטרה ב-1958.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "אליעזר פפר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1243
* פפר אליעזר (Paper Elyezer (1861-1926 באתר אוניברסיטת תל אביב
* המורה אליעזר פפר ורעייתו שרה באתר יד בן צבי
* מרב ירון בר ניב תולדות המשפחה
* ברכה הכס, החבורה הראשונה: עם יובל בית־הספר לבנות בנוה־צדק, דבר, 16 ביולי 1964

הערות שוליים
------------

1. ↑  שניים מילדיו של אליעזר פפר נשארו בחרסון והצטרפו למשפחה לאחר סיום לימודיהם - נחום פפר ובלומה
2. ↑  יחד עם אליזר פפר לימדו בבית הספר גם המורים מרדכי אזרחי, יחיאל יחיאלי, ניסן טורוב, ש. בן-ציון, יוסף עזריהו, אשר זליג ארליך ועוד
3. ↑  פעילים נוספים ליד אליעזר פפר היו אשר זליג ארליך ויעקב מושלי
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**אליעזר מָזוּר** (15 ביולי 1892 – 15 באוקטובר 1970) היה תעשיין, איש עסקים ופעיל ציבור ישראלי, מחלוצי ענף היהלומים בארץ ישראל, נשיא התאחדות תעשייני היהלומים בישראל ויו"ר התאחדות בעלי הבתים בישראל.

ביוגרפיה
--------

חיים אליעזר מזור נולד בזגורוב שבפולין לרב מאיר צבי מזור, שהיה רב בזגורוב, ברדזיבה (אנ') ובוורשה, ולרחל, בתו של הרב אברהם אבא גרינפלד, שהיה רב בזגורוב. אחיו, אליהו מזור, היה מראשי הקהילה היהודית בוורשה ולימים חבר הכנסת מטעם אגודת ישראל.

לפני מלחמת העולם הראשונה הקימו האחים – אליהו מזור, אליעזר ואהרון, ביחד עם האב – מאיר צבי, את חברת "אחים מזור" ליבוא, שהייתה מהחברות הגדולות והמסועפות בפולין. אליעזר מזור עמד בראש הסניף של החברה בלודז'. כמו כן נמנה עם ראשי ההסתדרות הציונית בלודז' והיה פעיל בלשכת המסחר המקומית. בשנות העשרים רכש פרדסים בארץ ישראל.

באוגוסט 1939, חודש לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, הגיע לארץ ישראל לצורך השקעותיו. עם פרוץ המלחמה הצליח להעלות את אשתו וילדיו לארץ. בארץ המשיך להפעיל את חברת "אחים מזור" עם אחיו אליהו וד"ר יהושע מזור.

בשנת 1941 ייסדה השותפות מפעל ליהלומים, שהיה מהראשונים בתעשיית היהלומים בארץ ישראל. המפעל פעל עד סוף שנות החמישים. מאז המשיכו האחים מזור לפעול בתחום המסחר וההשקעות. 

מזור כיהן בוועד ההצלה של הסוכנות היהודית, כיו"ר התאחדות בעלי הבתים וכשופט עירוני.בשנת 1951 נבחר לנשיא התאחדות תעשייני היהלומים בישראל, תפקיד בו כיהן עד לפטירתו בשנת 1970. בשנת 1999, העניקה לו ההתאחדות את התואר "יקיר תעשיית היהלומים".

מזור היה נשוי עד לפטירתו לאיטה לבית כהן, הוא הותיר אחריו שני בנים ובת. בנו, פרופ' יהודה מזור, היה כימאי, ראש המחלקה לכימיה אורגנית במכון ויצמן למדע.

לקריאה נוספת
------------

* 'Mazur, Eliezer,' in: *Who's Who in Israel and in the Work for Israel Abroad*, 1969, p. 194.

* אלעזר מזור - רודף שלום ואוהב בריות, מאת חיים דניאלי, היהלום 20, עמ' 16 - 18, בהוצאת מכון היהלומים הישראלי, 1970

קישורים חיצוניים
----------------

* אליעזר מזור ב"פורטל יהלומים" - מכון היהלומים הישראלי

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אליעזר מזור באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
2. 1 2  ד"ר אליעזר מזור, מאת שירה עמי, חוברת יקירי תעשיית היהלומים בישראל, התאחדות תעשייני היהלומים בישראל, 1999
חיות מצוירות בתוך האתר הארכאולוגי דהימול
**מערות בסומלילנד** הן מערות הנמצאות בסומלילנד, אזור בצפון מערב אפריקה. האזור מכיל מספר מערות מרתקות שמשמשות כאטרקציות תיירותיות ושימורן לאהובי הטבע והארכאולוגיה. מערות אלו מציעות תצפית על עולם תת-קרקעי מופלא ואומנות טבעית מדהימה. מהרגע שהאזור נמצא באפריקה המזרחית היבשתית, ישנן מגוון מערות בסומלילנד המשתרעות ממערות מסתובבות קטנות ועד למערות גדולות ועצומות. המערות מכילות פוטנציאל רב לחקר ולתיעוד תרבויות קדומות וגם למסעות רחצה מרעננים בבריכות המים התת-קרקעיות המתמלאות ממקורות מים טבעיים. אחת מהמערות המרשימות ביותר בסומלילנד היא מערת לאס גאזל. המערה מציעה למבקרים חווית טיול מדהימה וכוללת מערות תת-קרקעיות מרהיבות ואחת העשויה מטיט הארוכה ביותר בעולם. בנוסף לכך, המערה מספקת שפע של אומנות טבעית ייחודית ומרהיבה כמו דקורציות סלע, וכדורי סלע וסלעים בצורות מופלאות. בכל אופן, למערות בסומלילנד יש פוטנציאל רב לפתוח את הדלת למבקרים לגלות עולם תת-קרקעי מופלא ולחוות את היופי הטבעי והתרבותי הייחודי של האזור.

##### רשימת מערות ואטרקציות בסומלילנד

1. מערת נאסיבה (**Naasa Hablood**): מערת קרסט מרהיבה הנמצאת בקרבת העיירה זילינגה בסומלילנד. היא ידועה בקרסטים המרשימים שבתוכה ובנוף הסביבה היפה.

2. מערה אודגוב (**Odub**): מערה טבעית הנמצאת בסמוך לכפר אודגוב באזור סאהיל שבסומלילנד. המערה מציעה עולם תת-קרקעי ייחודי ותצפית מרהיבה על נוף הסביבה.

3. מערה עלי ג'ליב (**Ali Gelib**): מערה בעלת ייחודיות טבעית הנמצאת בקרבת העיירה סיימה במחוז סול שבסומלילנד.

4. מערת גסלה (**Gacale**): מערה מרהיבה במחוז סול שבסומלילנד, שנמצא בתוכה נטיפים וזקיפים מרהיבים.

5. מערת דמטאהלה (**Dhambalahle**): מערה יפהפייה באזור אודוין בסומלילנד, הידועה בצורת הכדור המופלאה שבתוכה.

6. נמל החוף הלבן: נמל תיירותי מקסים הנמצא בחוף הים האדן שבסומלילנד, המוכר בחופיו המדהימים והחול הלבן המשוגע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מערות בסומלילנד** בוויקישיתוף
בהלכה ובמשפט העברי, **רוב וקרוב הלך אחר הרוב** הוא כלל שטבע רבי חנינא, האומר כי למרות שישנם שני כללים לבירור ספיקות בהלכה במקרה של אובייקט שנמצא במקום שלא ניתן לדעת משם בבירור מהיכן הגיע, האחד על ידי הכלל "הלך אחר הרוב", והשני - "קרוב" - הכרעה כי האובייקט הגיע מהמקום הקרוב ביותר, ולמרות ששניהם מהתורה, הרי שבמקרה של התנגשות בין שני הכללים, הרוב קובע.

דוגמאות בהלכה
-------------

### עגלה ערופה

לפי כלל זה, נקבע כי למרות שבפרשת עגלה ערופה קובעת התורה שבמקרה שנמצא מת סמוך ליד עיר מוטלת האחריות על בני העיר הקרובה - "וְהָיָה **הָעִיר הַקְּרֹבָה** אֶל הֶחָלָל וְלָקְחוּ זִקְנֵי הָעִיר הַהִוא עֶגְלַת בָּקָר אֲשֶׁר לֹא עֻבַּד בָּהּ...", אין זה אלא אם העיר נמצאת במקום שאין עיר נוספת בסביבה שיוצאים משם אנשים לכיוון המקום שבו נמצא ההרוג, והעיר נמצאת במקום מבודד ושומם "בין ההרים". אבל במקרה שישנה עיר או ערים נוספת הקרובה למקום ואנשיה עוברים במקום זה שמחוץ לעיר הקרובה, מוטלת האחריות על העיר שמספר אנשיה הגדול ביותר, שכן לפי הכלל "הלך אחר הרוב" יש להניח שמשם יצא הרוצח.

### נידה

כמו כן, משפיע הכלל על הלכות נידה, הלכה זו מבוססת על המשנה הידועה:

> 
> משל משלו חכמים באשה: החדר והפרוזדור, והעלייה. דם החדר טמא, דם העלייה טהור. נמצא בפרוזדור, ספקו טמא לפי שחזקתו מן המקור
> 
> 
> 
> 

במקרה שנמצא דם בפרוזדור, עומדות בפנינו שתי אפשרויות שעל פיהן ניתן להסיק מהו מקור הדם. האחד הוא - החדר (צוואר הרחם) שמשם רוב הדמים מגיעים למקום זה, והשני הוא "קרוב" - נקב השתן קרוב יותר למקום. רבי חייא פסק ש"דם הנמצא בפרוזדור חייבין עליו על ביאת מקדש ושורפין עליו את התרומה", כלומר אם נמצא דם במקום זה אנו מסיקים בוודאות שהוא מצוואר הרחם והאישה טמאה בטומאת נדה, ולכן אם באה במצב זה לבית המקדש היא עברה עבירה שעונשה כרת, וכן אם נגעה בתרומה שורפין אותה.

במשפט העברי
-----------

### השבת אבדה

כלל זה משפיע גם על המשפט העברי בתחום השבת אבדה: במקרה של גוזל הנמצא על הארץ בסמיכות לשני שובכים, אם יש ויכוח בין שני בעלי השובכים וכל אחד מהם טוען שהוא שלו, על מוצא האבדה להשיב אותה למי שמספר הגוזלים שברשותו הגבוה ביותר, ולא למי ששובכו יותר קרוב.

קישורים חיצוניים
----------------

* רוב וקרוב באתר בית המדרש הווירטואלי על שם ישראל קושיצקי
* רוב וקרוב - שמעתא ד פרק א - בלוג
* אלימלך בורנשטיין, רוב וקרוב בירחון כנסת ישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר דברים, פרק כ"א, פסוק ג'.
2. ↑  שולחן ערוך, חושן משפט, סימן ר"ס, סעיף ח'
**ברווז ורוד-ראש** (שם מדעי: ***Rhodonessa caryophyllacea***) הוא מין של עוף ממשפחת הברווזיים המצוי בסכנת הכחדה חמורה בטבע וחי בביצות מסוימות בתת-היבשת ההודית. מין זה הוא יחיד בסוגו.

ברווזים אלה נחשבו הרבה זמן לשייכים לתת-משפחת ברווזים מצויים (Anatinae) אך הוא בעל דורבנות אחוריים וכן התנהגותו וצורת התזונה, מה שאינו קיים בקבוצה זו. הצוואר של הברווז גם בעל יכולת התרחבות מיוחדת המאפשרת לו לשרוק באופן מיוחד. חוקרים מסוימים סיווגו אותו בסוג נטה (Netta) או צולל (Aythya), אך ההצעות לא התקבלו.

מאפיינים
--------

הברווז מגיע לאורך 41–43 ס"מ וני המינים דומים בגודל. הוא בעל גוף שחור וצוואר ארוך וורוד. הראש גם מוארך וורוד והמקור אדום ומוארך וכן קצה הכנפיים ירוקות וחומות בקצה. לנקבות לעומתו צוואר וראש צהבהבים ומקור חיוור. לעיתים עלולים להתבלבל בינו לנטה אדומת-ראש (כשמסתכלים מרחוק), אך הוא בעל צוואר ארוך בהרבה מהנטה ובעל גוף שחור. ראשם של הצעירים הוא לבן כמעט לגמרי.

תפוצת הברווז העיקרית היא מצפון לנהר הגנגס ועד למערב נהר הברהמפוטרה במדינה ההודית ביהר וייתכן שגם ממערב לשם אך גם בנפאל, בנגלדש ואולי גם במינמאר.

ברווזים אלה חיים ביחידות או בזוגות ולעיתים נדירות גם בקבוצות קטנות. הוא נפוץ בביצות ובריכות ביערות גשם ובין עשבים גבוהים, שם הוא מקנן, ולא במים עמוקים מאוד. הברווזים ניזונים בטבילה מצמחייה מימית ורכיכות.

ברווז זה כמעט ונכחד בטבע בעיקר עקב הרס בית גידולו ואולי ציד, אך ככל הנראה אף פעם לא היה נפוץ בטבע. ישנם חוקרים הטוענים שהוא נכחד כבר. נצפו מספר ברווזים כאלה במינמאר אבל נטען שהברווזים הללו הם ברווזים מהמין *Anas poecilorhyncha*. ע"פ ארגון ה-IUCN מוגדר המין בסכנת הכחדה חמורה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברווז ורוד-ראש** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  ברווז ורוד-ראש באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007545358305171
* LCCN: sh2009006509

 |
**ז'וזפ ברוגדה טרדיליאס** (בקטלאנית: **Josep Brugada Terradillas**; נולד ב-1958) הוא קרדיולוג ורופא ילדים ספרדי ממוצא קטלאני. נודע בתרומתו לחלק הפרעות קצב הלב והאלקטרופיזיולוגיה של הלב, יחד עם אחיו פדרו ברוגדה תיאר לראשונה תסמונת הנושאת את שמם - תסמונת ברוגדה.

ביוגרפיה
--------

ז'וזפ ברוגדה נולד בבניולס בקטלוניה בממלכת ספרד כבנו השני מבין ארבעה ילדים של רמון ברוגדה, חוואי מגדל עופות ושל פפיטה לבית טורדיליאס.
ברוגדה למד רפואה באוניברסיטת ברצלונה וסיים את עבודת הדוקטורט שלו בשנת 1986 בגיל 28. בשנים 1988–1989 השתלם ועבד בעיר מונפלייה בצרפת בתחום רפואת הספורט והקרדיולוגיה. בשנים 1989–1991 עבד כמדריך בקרדיולוגיה באוניבריטת לימבורג במאסטריכט, בהולנד. 1991 הוא זכה בפרס הראשון לחוקר צעיר שהוענק על ידי איגוד הקרדיולוגים הקטלאנים. הוא ייסד יחידה להפרעות קצב הלב בבית החולים האוניברסיטאי בברצלונה, הפך לראש המחלקה לקרדיולוגיה והתמנה לפרופסור לרפואה באוניברסיטת ברצלונה. הוא יועץ בכיר בבית החולים סן ז'ואן דה דאו בברצלונה.
הוא היה בעבר יושב ראש האיגוד האירופי להפרעות קצב ומכהן כראש הוועד המדעי לאלקטרופיזיולוגיה ולהפרעות קצב במסגרת החברה האירופית לקרדיולוגיה.

ז'וזפ ברוגדה כתב 10 ספרים ו-350 מאמרים מדעיים.

חיים פרטיים
-----------

גם האח הבכור פדרו, האח הצעיר רמון, וגם אחייניתם, ז'ורז'יה, בת אחותם, דולורס, הפכו לקרדיולוגים.
בזמן הפנוי עוסק בדיג של דגי סלמון בימים הצפוניים והוא אוהד של קבוצת הכדורגל ברצלונה

קישורים חיצוניים
----------------

* ריאיון עם ז'וזפ ברוגדה 22 ביולי 2010 ב Cardiovscular News

הערות שוליים
------------

1. ↑  Brugada P, Brugada J (November 1992). "Right bundle branch block, persistent ST segment elevation and sudden cardiac death: a distinct clinical and electrocardiographic syndrome. A multicenter report". J. Am. Coll. Cardiol. 20 (6): 1391–6

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007338140105171
* BIBSYS: 90343163
* BNE: XX931749
* BnF: cb15023383b (data)
* CANTIC: a10776606
* CiNii: DA0290237X
* GND: 1037240553
* ISNI: 0000 0000 2636 8680
* LCCN: n88060034
* NDL: 001115681
* NKC: xx0272940
* NTA: 074136313
* ORCID: 0000-0002-5662-8302
* SUDOC: 19408017X
* VIAF: 306078911
* WorldCat: lccn-n88060034

 |
**ברווז ורוד-אוזן** הקרוי גם **ברווז הזברה** (שם מדעי: ***Malacorhynchus membranaceus***) הוא עוף מים ממשפחת הברווזיים המצוי בטבע באוסטרליה ובעל מקור מוארך. מין זה יחידי בסוג *Malacorhynchus*, לאחר שמין נוסף - *Malacorhynchus scarletti* מניו זילנד - נכחד.

ברווז זה מזכיר מעט את הברווז האוסטרלי ממין *Anas rhynchotis* שגם לו מקור מוארך, אך הוא קטן יותר ובעל גוף לבן מפוספס. הוא מגיע לאורך 38–40 ס"מ ובעל מקור כחול גדול, ראש אפור עם עורף וכנפיים חומות וסימונים שחורים מסביב לעיניים הלבנות. הציידים לבנים ובעלי פסים שחורים אופקיים ונתנו לו את שמו השני. את שמו הראשון הוא קיבל על שם החלק הוורוד מאחורי העיניים, חלק שאינו כל כך בולט.

ברווז זה שונה משאר הברווזים מהקבוצה ברווזים מצויים וקרוב יותר למינים כמו ברווז מושק, צחראש ואולי גם טדורנה. הוא הברווז הידוע היחיד שיש לו פיגמנטים קרוטנואידים בקצה הראש, בחלק הוורוד שלו.

הברווזים חיים באוסטרליה בזוגות, ונמצאים במקומות שיש בהם מים עומדים, כולל בפנים המדינה באזורים יבשים מאוד. הם משתמשים במקורם הגדול כדי לגרוף סרטנונים, רכיכות וחרקים, ויכולים גם לסנן פלנקטון וחלקיקי מזון קטנים בעזרת קצות הלסתות. לעיתים הם מייצרים ערבול של מים כדי להעלות את היצורים החיים בהם למעלה.

הם מתרבים בקצה הבריכה, והקן עשוי מחומרים אורגניים. בשנים טובות הם יכולים לקיים רבייה מוצלחת, אך בעיתות יובש מעטים מאוד מצליחים להתרבות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברווז ורוד-אוזן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  ברווז ורוד-אוזן באתר הרשימה האדומה של IUCN
**כף לבלון** או **קייפ לבלונד** (באנגלית: **Cape Leblond**; בצרפתית: **Cap Leblond**) היא לשון יבשה המהווה את הקצה הצפוני של האי לאבוזייה, שבאיי ביסקו, ארכיפלג המצוי למול החוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.

בארגנטינה נקראת לשון היבשה בשם **נקודת פלורידה** (בספרדית: **Punta Florida**).

היסטוריה
--------

### גילוי ומיפוי לשון היבשה

לשון היבשה מופתה לראשונה על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1908 – 1910, בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.

### מקור השם

שארקו קרא ללשון היבשה על שמו של נשיא החברה הגאוגרפית הנורמנדית (Norman Geographical Society), שמקום מושבה ברואן בחבל נורמנדי שבצפון צרפת.

לקריאה נוספת
------------

• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, **Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°**, 1960, P 181
• Defense Mapping Agency 1992, **Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica**, P 364

קישורים חיצוניים
----------------

* כף לבלון באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* כף לבלון באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה

הערות שוליים
------------

1. ↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
2. 1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי בסקר הגאולוגי של ארצות הברית