recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**סראפין לואי** (בצרפתית: **Séraphine Louis**;‏ 3 בספטמבר 1864 – 11 בדצמבר 1942, מוכרת כ"**סארפין מסנליס**") הייתה ציירת צרפתיה מזרם האמנות הנאיבית. לואי הייתה אוטודידקטית ושאבה השראה מאמונתה הנוצרית העמוקה. היא נפטרה במוסד לחולי נפש אחרי עשר שנות אשפוז.

ביוגרפיה
--------

לואי נולדה בארסי (Arsy) לאב פועל ואם ממשפחת איכרים. היא התייתמה מאמה בגיל שנה ומאביה בגיל שש, ואחותה הגדולה לקחה אותה תחת חסותה. כנערה עבדה כרועת צאן. ב-1881 החלה לעבוד כמשרתת במנזר, ומ-1901, בבית משפחה מן המעמד הבינוני בעיירה סנליס (Senlis).

לצד עבודתה כמשרתת, נהגה לואי לצייר בלילות. בשנת 1912 גילה את ציוריה אספן האומנות הגרמני וילהלם אודה (Wilhelm Uhde), בעת ששהה בסנליס. אודה הפך לפטרונה, אך ב-1914, בתחילת מלחמת העולם הראשונה, נאלץ לעזוב את צרפת. הקשר ביניהם חודש רק ב-1927, וב-1929 ארגן אודה תערוכה עבור לואי, והציג אותה לקהל הרחב.

בזכות מכירת ציוריה נהנתה לואי, במשך שנים ספורות, מרווחה כלכלית. באותה תקופה ציירה על בדים ענקיים (עד גובה 2 מטר). ב-1932 אושפזה בבית חולים לחולי נפש בקלרמונט (Clermont) עקב "פסיכוזה כרונית".

אודה דווח שלואי נפטרה ב-1934, אך למעשה היא חיה עד 1942. היא נפטרה ערירית ונקברה בקבר משותף. אודה המשיך להציג את יצירותיה בתערוכות, כולל תערוכת יחיד בפריז בשנת 1945.

בשנת 2009 יצר הבמאי הצרפתי מרטין פרובו (Martin Provost) סרט ביוגרפי על חייה של לואי - "סראפין" (Séraphine). הסרט זכה בשבעה פרסי סזאר.

אמנותה
------

לואי ציירה שילובי פרחים ופירות דמיוניים מרובי תנועה. היא השתמשה בצבעים אותם יצרה בעצמה מפיגמנטים שאת סודם לא גילתה. הצבעים עומדים במבחן הזמן ושומרים על רעננותם.

לואי ציירה מתוך דחף פנימי. לדבריה, ציירה בשליחות שמיים. היא נהגה לחתום את שמה בחריטה בסכין בתוך צבע הציור, או לצייר אותו בצבע, לעיתים לפני שהחלה לצייר את הציור עצמו.

קישורים חיצוניים
----------------

* | מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **סראפין מסנליס** |
* רעיה מורג, אקספרסיוניזם בדם, שעווה ושמן, באתר הארץ, 1 בינואר 2010
* שיעור היסטוריה על סראפין מסנליס (באנגלית)
* The life of Séraphine Louis – from house cleaner to artist… (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX5082921
* BnF: cb120472386 (data)
* GND: 119471590
* ISNI: 0000 0001 2138 6959
* LCCN: no94001835
* NDL: 01205113
* NKC: js20091006004
* NTA: 190157917
* RERO: 02-A016555650
* RKD: 71990
* SNAC: w6kw97c9
* SUDOC: 028687825
* ULAN: 500011719
* VIAF: 71409272
* WorldCat: lccn-no94001835

 |
**קוראט** הוא גזע של חתול הבית בעל פרווה דלילה בצבע אפור-כחול.

היסטוריה של הגזע
----------------

מוצאו של חתול הקוראט הוא בתאילנד (בעבר סיאם). בארץ מוצאו הוא נחשב כסמל למזל טוב, האמינו כי הוא מביא גשם בגלל צבעו הכסוף של ענני הגשם. אף היה נהוג לתת במתנה זוג חתולי קוראט לכלה כאות למזל טוב.
אחד התיעודים הראשונים של הגזע, מוזכר בספר שירה על חתולים "The cat book Poem" שיצא לאור בין השנים 1350–1767, עותק של הספר ניתן למצוא היום במוזיאון הלאומי של בנגקוק. הספר מציג שבעה עשר חתולים מביאי מזל כאשר ביניהם נמנה הקוראט.
את שמו, קיבל הקוראט מהמלך ראמה ה-5 שהתפעל מיופיו של החתול ואמר את המלה "קוראט". במולדתו נקרא הקוראט, "סי-סוואט" (Si-Sawat) בגלל צבעו הכסוף. ישנן אמונות תאילנדיות ומסורות רבות הקשורות בחתול הקוראט.

להבדיל מגזעי חתולים אחרים שהושבחו על ידי האדם הקוראט הושבח באופן טבעי ללא התערבות האדם.

את הקוראט הביאו לראשונה מתאילנד לארצות הברית בשנות ה -50 של המאה ה-20 ולבריטניה הובאו לראשונה בשנות ה-70 של המאה ה-20. כיום זהו חתול המשתתף בתערוכות חתולים בעולם בהצלחה.
עד היום הגזע הוצג בישראל במידה מועטה וידועים מגדלים אחדים בלבד של הגזע בארץ.

מבנה כללי
---------

הקוראט אינו חתול גדול, הוא חתול בינוני וקומפקטי. בעל מבנה גוף רזה ואלגנטי. לקוראט אזניים גדולות ממוקמות גבוה על הראש ואף קצר, מה שמעניק לראשו צורה של לב. עיניים גדולות בצבע ירוק בוהק. הפרווה קצרה בצבע כחול כסוף, מרגע לידתו.

צבעים מוכרים
------------

לקוראט צבע אחד מוכר - כחול. לעיתים נולדים גם קוראטים בצבע לילך אך מרבית ארגוני החתולים בעולם לא מכירים בהם לתצוגה ותחרות.

אופי
----

לקוראט מזג מיוחד מאוד. זהו חתול הנאמן מאוד לבעליו, קולני וסקרן ומסתדר טוב מאוד עם משפחה וילדים. יחד עם זאת זהו חתול עדין מאוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוראט** בוויקישיתוף
* סטנדרט הגזע ב CFA
* אתר המוקדש לקוראט, גידולו והיסטוריה
* ג'וליה ציילד קוראט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007530445205171
* LCCN: sh2002000951

 |
**חרארד ואן סוויטן** (בהולנדית/ גרמנית: **Gerard van Swieten**;‏ 7 במאי 1700 – 18 ביוני 1772) היה רופא וספרן יליד ליידן, הולנד, ששירת כרופאה האישי של קיסרית אוסטריה מריה תרזה וכמנהל הספרייה הקיסרית האוסטרית.

תולדות חייו
-----------

ואן סוויטן היה הילד היחיד להוריו ששרד את גיל הינקות (מבין שבעה). אמו מתה בלידתה השביעית, ב-1708. אביו, תומאס, שהיה נוטריון, נפטר בהיותו של ואן סוויטן בן 12 והותיר לו ירושה אמידה. שנתיים לאחר מכן החל ללמוד רפואה באוניברסיטת ליידן אצל אחד ממייסדי הרפואה המדעית הקלינית המודרנית, הרמן בורהאווה. עיסוקיו המדעיים השתרעו על פני תחומים שונים של ביולוגיה, בהם בוטניקה ופיזיולוגיה. הוא קנה לו שם של אחד מראשי הנאורות, שהעלה על נס את הרציונליזם והמתודה המדעית כדרך היחידה לחקר האמת. 

בשנת 1745 הוזמן לחצר הקיסרית בווינה על מנת לשמש כרופאה האישי של הקיסרית מריה תרזה. במקביל התמנה גם לנציב הצנזורה, תוך שהוא תופס את מקומם של אנשי המסדר הישועי, ולספרן הראשי של הספרייה הקיסרית. באמצעות סוחרי ספרים מפריז, ונציה וליידן, ואן סוויטן ביקש להשיג את הפרסומים המדעיים העדכניים ביותר עבור הספרייה וכך הפך אותה לאחד ממוקדי המחקר והידע העדכניים ביותר באותה עת. בנוסף ייסד גן בוטני ומעבדת כימיה.

ב-1749 נבחר ואן סוויטן כחבר החברה המלכותית הבריטית וב-1751 נבחר כחבר זר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים.

אחד מזניו של עץ המהגוני (*Swietenia mahagoni*) נקרא על שמו.

בנו, גוטפריד ואן סוויטן ירש את כהונתו כמנהל הספרייה המלכותית ב-1777.

לקריאה נוספת
------------

* Frank T. Brechka, Gerard Van Swieten and His World 1700–1772, The Hague, 1970

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חרארד ואן סוויטן** בוויקישיתוף

* חרארד ואן סוויטן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* על ואן סוייטן(הקישור אינו פעיל), באתר הספרייה הלאומית של אוסטריה
* כתבי חרארד ואן סוויטן בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007276126705171
* BIBSYS: 98018520
* BNE: XX1441308
* BnF: cb151245719 (data)
* BPN: 29599565
* CANTIC: a10643229
* CiNii: DA06535554
* GND: 118758055
* ICCU: CFIV092197
* ISNI: 0000 0000 8169 2571
* LCCN: n82044730
* MGP: 101854
* NKC: nlk20000079192
* NLA: 35388348
* NLG: 215249
* NTA: 069406200
* RERO: 02-A012480802
* SELIBR: 318874
* SNAC: w6pp05hq
* SUDOC: 077129865
* Trove: 935064
* VcBA: 495/166872
* VIAF: 98732271
* WorldCat: lccn-n82044730

 |
**הפועל פתח תקווה** היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר פתח תקווה, המשחקת בליגה א' מחוז מרכז. ומארחת באולם ספורט ע"ש נחום סטלמך. הקבוצה שיחקה בעבר בליגה הראשונה בשתי קדנציות.

היסטוריה
--------

הקבוצה הופיעה לראשונה בליגת העל בעונת 1970/71, אך לא שרדה ונשרה לליגה השנייה מהמקום האחרון עם מאזן של 2 ניצחונות בלבד מ-22 משחקים.

הקדנציה השנייה בעונת 1975/76 אמנם הייתה יותר מוצלחת והקבוצה סיימה במקום ה-7, עם מאזן של 10 ניצחונות ו-14 הפסדים. אך לא שרדה את תחילת העונה שלאחר מכן וביטלה את השתתפותה בליגה. ומאז שיחקה הקבוצה בליגות נמוכות עד לפירוקה בשנת 2000.

בתחילת עונת 2010/11 רשמו אוהדי הפועל פתח תקווה את הקבוצה לליגה ב' מחוז פתח תקווה.
כעבור עונה אחת העפילה הקבוצה ליגה א' מחוז מרכז אך בתום עונה זאת שוב ירדה חזרה הקבוצה לליגה ב', ב-03/04/2013 הבטיחה הקבוצה בפעם השנייה תוך שלוש עונות את עלייתה לליגה א' מחוז מרכז לעייני כ-200 צופים כאשר ניצחה בדרבי את אליצור פתח תקווה/עלי, בעונת 2013/14 סיימה הקבוצה במקום הרביעי בליגה א', את עונת 2014/15 התחילה הפועל בניצחון אך במהלכה פורקה ובכל המשחקים שלה נרשמו הפסדים תכנים, לקראת עונת 2015/16 נרשמה הקבוצה מחדש באיגוד הכדורסל בליגה ב' מחוז פתח תקווה, כאשר איגוד אוהדי הפועל פתח-תקווה העביר חלק מזכויות הבעלות לעורך הדין אבי והכניש
ובסיום אותה עונה הקבוצה עלתה לליגה א'. ונכון לסיבוב הראשון בעונת 2017/18 הקבוצה היא בין שלוש הקבוצות היחידות בעלות הסיכוי לעלות לליגה הארצית.
את הקבוצה מאמן פול דילייני בעל עבר בקבוצות ליגת העל.

שחקנים בולטים בעבר
------------------

* גרשון דקל
* נחום מנבר
* רענן כץ
* רוני לנג
* מיקי לנג
* אלי קושניר
* עוזי כהן
* גברי לוי
* יורם אוברקוביץ
* ארנולד וינשטיין
* עמיקם ריקלין
* עקיבא פרדקין
* יעקב אפלשטיין
* אילן פלג
* אורי זילברמן
* חיים בורשטיין
* דוד פפקין
* אשר שוורצוולד
* פרופ' דן שכטמן
* דובי פוחס
* פרופ׳ יאיר גלילי
* עו"ד אורי שילה

עשרת הקלעים הבולטים של הקבוצה בליגת העל:

1. רוני לנג - 395
2. גרשון דקל - 372
3. ארנולד וינשטיין - 367
4. עמיקם ריקלין - 278
5. עקיבא פרדקין - 275
6. יעקב אפלשטיין - 226
7. אילן פלג - 208
8. אורי זילברמן - 182
9. נחום מנבר - 165
**נתן פורגס** (בגרמנית: **Nathan Porges**;‏ 21 בדצמבר 1848 – 27 באוגוסט 1924) היה רב בוהמי-גרמני, בלשן וביבליוגרף, מאנשי "חכמת ישראל".

ביוגרפיה
--------

נתן פורגס נולד בשנת 1848 לברנרד פורגס וקרולין הירש בעיר פרוסטיוב שבמוראביה, אז חלק מהאימפריה האוסטרית. למד בעיר הולדתו, בגימנסיה באולומואוץ ובאוניברסיטת אולומואוץ, שבה קיבל תואר דוקטור בשנת 1869, ובבית המדרש לרבנים בברסלאו, שבו הוסמך לרבנות ב-1869. שימש ברבנות בקהילות אחדות: נאקל (אנ'), (1875) מנהיים (1879), פילזן (1880), קרלובי וארי (1882) ולייפציג, שבה כיהן כרבה של קהילת הנאורים מ-1888 עד 1917.

בשנת 1909 היה חבר במשלחת בראשותו של ישראל לוי, שיצאה מטעם "כל ישראל חברים" לבחינת מצב החינוך היהודי בארצות אגן הים התיכון וביקרה בארץ ישראל, במצרים, בסוריה ובטורקיה.

בשנת 1913 מונה במקביל לפרופסור ללשונות שמיות באוניברסיטת לייפציג.

היה פעיל בחברת "מקיצי נרדמים".

פורגס הביע אהדה לציונות, והדבר גרם למחלוקת בינו ובין עמיתיו, שהיו פטריוטים גרמנים. הוא היה אספן ספרים נלהב, ולאחר מותו נמכר אוסף הספרים הגדול שלו במכירות פומביות. פעל גם כביבליוגרף, ובין השאר עדכן את ספרו של משה שטיינשניידר, "Bibliographisches Handbuch über die Theoretische und Praktische Literatur für hebräische Sprachkunde".

פרסם מאמרים רבים, בין השאר בכתבי העת Revue des Études Juives ("כתב עת למחקרי יהדות") ו-Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums ("ירחון להיסטוריה ולמדע של היהדות").

חיים אישיים
-----------

נשא לאישה את רוזאלי פרידמן, ונולדו להם תשעה ילדים. ארבעה מבניו מתו במהלך שירותם הצבאי במלחמת העולם הראשונה. בנו הבכור היגר לאוסטרליה ונישא לגויה, ולכן פורגס ניתק קשר אתו.

לאחר פרישתו מכס הרבנות עבר לווירצבורג, ושם נפטר ב-27 באוגוסט 1924. הוא ואשתו נקברו בבית העלמין היהודי העתיק ברחוב ברלינר בלייפציג.

ספריו
-----

* **Über die Verbalstammbildung in den Semitischen Sprachen** ("על השורשים בשפות השמיות"), שיצא לאור בווינה ב-1875
* **Bibelkunde und Babelfunde** ("לימודי מקרא וממצאי בבל"), שיצא לאור בלייפציג ב-1903.
* **Kant und das Judentum** ("קאנט ויהדות") (יחד עם יוליוס גוטמן), 1908.
* **Joseph Bechor Schor** ("יוסף בכור שור") (יחד עם יוליוס גוטמן), 1908.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נתן פורגס** בוויקישיתוף
* איזידור זינגר ופרדריק הנמן, ‏"נתן פורגס", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
* חיים באר, ‏**"חדרים מלאים ספרים": "רפובליקת הספר" ב'עד הנה' בין בדיה למציאות**, **הוצאת מנגד, תשע"ו**, באתר Academia.edu, עמ' 22–29.
* נתן פורגס (1848-1924), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  י. פ. המלאכות ביפו, הצבי, 21 בדצמבר 1908
2. ↑  על ניסיון למכור את ספרייתו של פורגס עוד בחייו ראו: **ש"י עגנון – ש"ז שוקן: חילופי אגרות (תרע"ו-תשי"ט)**, הוצאת שוקן, 2003, מכתב 160, עמ' 151 מ-8 במאי 1924
3. ↑  מהדורות חדשות, העולם, 24 בפברואר 1938
4. ↑  Family of Nathan Porges

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007266787605171
* GND: 128988215
* ISNI: 0000 0000 6681 4315
* LCCN: n87897668
* NKC: zmp2017939490
* NTA: 189507748
* SUDOC: 121612244
* VcBA: 495/86133
* VIAF: 28137898
* WorldCat: lccn-n87897668

 |
**אג'רים** (בגאורגית: **აჭარლები**, מילולית: אצַ'רלֶבּי) קבוצה אתנוגרפית של גאורגים שרובם חיים באג'ריה, רפובליקה אוטונומית של גאורגיה. הם דוברים בדיאלקט מקומי של הגאורגית.

דת
--

האוכלוסייה הגאורגית של אג'ריה ידועים בעיקר כמוסלמים הגאורגים. עד שמפקד האוכלוסין הסובייטי בשנת 1926, שמנה אותם כאג'רים, ספר 71,000 מהם. לאחר מכן הם סווגו יחד עם קטגוריית הגאורגים, כיוון שלא היה אזכור לשיוך דתי בעידן הסובייטי. 

התמוטטות ברית המועצות וייסודה מחדש של העצמאות הגאורגית האיצו את תהליכי ההתנצרות, במיוחד בין הצעירים, תהליך שקיבל עידוד לכאורה על ידי הממשלה הרשמית. אף על פי כן, נותרו מספר משמעותי של אג'רים סונים מוסלמים. נאמר כי ברגע הכרזת העצמאות הגאורגית בשנת 1991, מספר האג'רים המוסלמים נאמד ב-70%, וזאת כיוון שהנתונים לא עודכנו מאז התקופה הסובייטית. על פי ההערכות שפורסמו בתחילת המאה ה-21 על פי הלישכה לסטטיסטיקה של אג'ריה: 63% הם נוצרים של הכנסייה האורתודוקסית הגאורגית, ו-30% מוסלמים, כאשר על פי הבי.בי.סי, רק 50% הם נוצרים ויתר ה-50% הם מוסלמים.

אג'רים מפורסמים
---------------

* ממד אבשידזה - (1873-1941) מנהיג פוליטי בולט של המוסלמים הגאורגים
* אסלן אבשידזה - (נולד ב-1938) מושל המחוז לשעבר
* טבלי אבוסרידזה - (1190-1240) משורר דתי גאורגי והיסטוריון
* זוראב נור'אידלי - (נולד ב-1964) ראש ממשלת גאורגיה בין השנים 2005-2007
* לבן ורשלומידזה - (נולד ב-1973) המושל הנוכחי של המחוז

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אג'רים** בוויקישיתוף

| דגל גאורגיהדגל גאורגיה גאורגים |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אג'רים • סוואנים • לאזים • מגרלים • גורים • אימרים • קאחים • כארתלים • צ'אנים • אינגילואים |

 |
**סָפָּרֶבָה בניה** (בבולגרית: **Сапарева баня**) היא עיר בדרום מערבה של בולגריה, בשטח מחוז קיוסטנדיל, הממוקמת על המורדות הצפוניים של הרי רילה, כ-15 קילומטרים מזרחית לעיר דופניצה. העיר מפורסמת במעיינות החמים אשר בשטחה ובגייזר הפורץ במרכזה. באזור שורר אקלים ממוזג.

היסטוריה
--------

שרידי ישוב מאורגן שנתגלו בסביבות העיר, מתוארכים לתקופת הברונזה המאוחרת, עידן הממלכה התראקית. בין השרידים נמצאו כלי נשק וכלי חרס מעוטרים וצבועים בשלל צבעים. שמו התרקאי של היישוב היה **גרמניאה**, על שם אל החום מהמיתולוגיה התראקית ובהתייחס לשפע המעיינות החמים אשר בסביבתו. בהמשך, נכבש המקום על ידי האימפריה הרומית והוקם במקום סנטוריום לאזרחים, חיילים מן השורה ואף קציני צבא בכירים. עם חלוקת האימפריה הרומית, נשלט האזור על ידי האימפריה הביזנטית, החל מהמאה ה-7 על ידי האימפריה הבולגרית הראשונה ואחר כך השנייה.

באמצע המאה ה-14 נכבש היישוב על ידי צבאות האימפריה העות'מאנית והשם **בניה** מאוזכר לראשונה בכתבים עות'מאניים מ-1570. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נכבש היישוב על ידי צבא האימפריה הרוסית ולאחריה הפך חלק מנסיכות בולגריה, מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.

תיירות
------

במרכז העיר, על תל ארכאולוגי עתיק מצויה כנסיית ניקולס הקדוש, אשר נבנתה במאה ה-12 ובעיר שתי כנסיות נוספות, כנסיית גאורגיוס הקדוש, שהוקמה במאה ה-18 וכנסיית המרטירים, שהוקמה ב-1859 בעיצומו של עידן התחייה הלאומית הבולגרית.
מרבית האוכלוסייה ממוצא בולגרי, בני הדת הנוצרית אורתודוקסית.

כלכלה
-----

החקלאות היא ענף מסורתי באזור ועיקר הגידולים הם ירקות ופרחי חממה. באזורים ההרריים יותר מגדלים צאן לבשר ולתעשיית מוצרי חלב. תעשיית התיירות תופסת נתח מרכזי מהתוצר המקומי הגולמי של העיר. עוד קיימות העיר חנויות למוצרי טקסטיל. בסמיכות לעיר חולף עורק מספר 4 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים, המחבר את מערב אירופה למזרחה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **העיר ספרבה בניה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ספרבה בניה

הערות שוליים
------------

1. ↑  "כלכלת העיר ספרבה בניה", באתר הרשות המקומית ספרבה בניה(בבולגרית).

| **רשויות מקומיות וערי מחוז קיוסטנדיל שבבולגריה** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| קיוסטנדיל • רילה • בובושבו • דופניצה • קוצ'רינובו • נבסטינו • ספרבה בניה • טרקליאנו • בובוב דול | מחוז בורגס |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007557519705171
* GND: 7546495-0
* LCCN: n83145706
* NKC: ge395215
* VIAF: 144284893
* WorldCat (עם VIAF): 144284893

 |
**אג'יפטוזאורוס** (שם מדעי: ***Aegyptosaurus***; מילולית: "לטאה מצרית") הוא סוג של דינוזאור גדול מקבוצת הזאורופודים שחי בצפון אפריקה שלפני 95 מיליון שנה מזמננו. הוא השתייך לקבוצת הטיטאנוזאורים הענקיים שרובם חיו באמריקה הדרומית, אך היה קטן ופרימיטיבי. הוא היה קרוב רחוק של האנדזאורוס ושניהם נחשבים לסוגים ללא מקור בקבוצת הטיטאנוזאורים.

הממצאים של הדינוזאור התגלו בכמה חפירות במצרים שכללו שרידים מועטים של חוליות זנב. מאובנים נוספים התגלו בתצורת פראק (אנ') ובתצורת בחרייה (אנ') שבניז'ר, שם התגלו גם הדיקראוזאורוס והפרליטיטאן ופאונה גדולה של יצורי מים או ביצות. אלה ניצודו בידי טורפי הענק בחרייזאורוס, קרכרודונטוזאורוס והספינוזאורוס. הוא תואר ב-1932 בידי החוקר ארנסט שטרומר (אנ') שהעביר את הממצאים למינכן. ברם אלה הושמדו ברובם, לצד שרידי ספינוזאורוס, במהלך מלחמת העולם השנייה ורק ממצאים בודדים נותרו.

דינוזאור זה מוערך שהגיע לאורך של 15 מטרים ומשקל של 7 טונות בקירוב, ע"פ החוקר גרגורי ס. פאול.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אג'יפטוזאורוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
"האלון הבודד" במרכז גוש עציון
**האלון הבודד** הוא עץ אלון, ממין אלון מצוי, העומד במרכז גוש עציון קרוב ליישוב אלון שבות שגילו מוערך בלמעלה מ-700 שנה.

לפני מלחמת העצמאות היה על יד העץ צומת דרכים של יישובי גוש עציון. במלחמת העצמאות כבש הלגיון הירדני את יהודה ושומרון והחריב את יישובי הגוש. חלק מהמגינים נפלו בקרב, וכ-130 מהם נטבחו לאחר שנישבו. הנשים והילדים שפונו בעוד מועד היו לפליטים. האלון הבודד נצפה משטח ישראל וסימל את הכמיהה לשיבה למקום. בין מלחמת העצמאות למלחמת ששת הימים נהגו פליטי גוש עציון וצאצאיהם, לצפות בעץ מאזור נס הרים או מבוא ביתר, ולייחל ליום בו ישובו לאדמתם.

לאחר מלחמת ששת הימים האלון הפך לסמל לשיבת האזור לשליטה יהודית. קרן קיימת לישראל הקימה ליד האלון אנדרטה למתיישבי גוש עציון. על שם האלון נקרא היישוב אלון שבות שבגוש עציון. העץ אף מופיע בסמל מועצה אזורית גוש עציון.

ב-2011 עבר העץ טיפול משמר.

ראו גם
------

* אשל אברהם

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האלון הבודד** בוויקישיתוף
* מידע על העץ באתר ההנצחה והמורשת בכפר עציון
* ישראל גלון, זוהר בבדידותו - על האלון המצוי בגוש עציון, **גן ונוף** כ"ו (ח'), 2002 (קישור מתוך "סקר עצים בוגרים", משרד החקלאות, 2005)

הערות שוליים
------------

1. ↑  האלון הבודד של גוש עציון בן 700 ונזקק לטיפול רפואי, באתר "סרוגים", 23 בנובמבר 2011
**אולגה סודוחה** (באוקראינית: **Ольга Саладуха**; נולדה ב-4 ביוני 1983) היא אתלטית אוקראינית, היא אלופת העולם (טגו 2011), 3 פעמים ברציפות אלופת אירופה (ברצלונה 2010, הלסינקי 2012 וציריך 2014) ובעלת מדליית ארד אולימפית (לונדון 2012) בקפיצה משולשת.

ביוגרפיה
--------

סלדוחה נולדה וגדלה בדונצק.

במשחקי האוניברסיאדה שנערכו באיזמיר, טורקיה בשנת 2005, זכתה סלדוחה במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.96 מטר, אחרי ואנג ינג מסין (14.12 מטר) ולפני נדז'דה בזנובה מרוסיה (13.90 מטר).

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 סיימה סלדוחה במקום רביעי בשיא אישי של 14.38 מטר, במדליית זהב זכתה טטיאנה לבדייבה מרוסיה (15.15 מטר).

במשחקי האוניברסיאדה שנערכו בבנגקוק, תאילנד בשנת 2007, זכתה סלדוחה במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 14.79 מטר, לפני דנה ולדקובה מסלובקיה (14.41 מטר) ויאריאנה מרטינז מקובה (14.25 מטר).

באליפות העולם באתלטיקה 2007 שנערכה באוסקה יפן בשנת 2007 סיימה סלדוחה במקום שביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.60 מטר, במדליית זהב זכתה יארחליס סביגנה מקובה (15.28 מטר).

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה סלדוחה במקום תשיעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.70 מטר.

### אלופת אירופה

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2010 זכתה סלדוחה במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 14.81 מטר, לפני סימונה לה מנטייה מאיטליה (14.56 מטר) וסבטלנה בולשקובה מבלגיה (14.55 מטר).

### אלופת עולם

באליפות העולם באתלטיקה 2011 שנערכה בטגו קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה סלדוחה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.94 מטר לפני אולגה ריפקובה מקזחסטן (14.89 מטר) וקטרינה איברגואן מקולומביה (14.84 מטר).

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי פינלנד בשנת 2012 זכתה סלדוחה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בתוצאה של 14.99 מטר, לפני פטריסיה ממונה מפורטוגל שקבעה שיא לאומי חדש של 14.52 מטר ויאנה בורודינה מרוסיה (14.36 מטר).

### מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה סלדוחה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.79 מטר, אחרי אולגה ריפקובה מקזחסטן (14.98 מטר) וקתרין איברגואן מקולומביה (14.80 מטר).

שיאים אישיים
------------

* קפיצה לרוחק: 6.37 מטר (14 במאי 2006, ריו דה ז'ניירו, ברזיל)
* קפיצה משולשת: 14.98 מטר (4 ביוני 2011, יוג'ין, אורגון)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אולגה סלדוחה** בוויקישיתוף
* אולגה סלדוחה, ברשת החברתית פייסבוק
* אולגה סלדוחה, ברשת החברתית אינסטגרם
* אולגה סלדוחה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* אולגה סלדוחה, באתר olympedia.org
* אולגה סלדוחה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* אולגה סלדוחה, באתר ליגת היהלום
* אולגה סלדוחה, באתר Track and Field (נשים)

| אלופות עולם באתלטיקה – קפיצה משולשת (נשים) |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 1993: אנה ביריוקובה רוסיהרוסיה • 1995: אינסה קראבץ אוקראינהאוקראינה • 1997: שרקה קשפרקובה צ'כיהצ'כיה • 1999: פרסקווי ציאמיטה יווןיוון • 2001: טטיאנה לבדייבה רוסיהרוסיה • 2003: טטיאנה לבדייבה רוסיהרוסיה • 2005: טרשיה-קיי סמית' ג'מייקהג'מייקה • 2007: יארגליס סביניה קובהקובה • 2009: יארגליס סביניה קובהקובה • 2011: אולגה סלדוחה אוקראינהאוקראינה • 2013: קתרין איברגואן קולומביהקולומביה • 2015: קתרין איברגואן קולומביהקולומביה • 2017: יולימאר רוחאס ונצואלהונצואלה • 2019: יולימאר רוחאס ונצואלהונצואלה • 2022: יולימאר רוחאס ונצואלהונצואלה |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 171262

 |
**יוברט קלר** (בצרפתית: **Hubert Keller**; נולד ב-1954) הוא שף צרפתי, שמפורסם בשל מסעדות הדגל שלו, הנושאות את השם "Fleur de Lys", ושוכנות בלאס וגאס ובסן פרנסיסקו.

ביוגרפיה
--------

קלר נולד באלזס, צרפת, והוא בוגר בית ספר למלונאות בשטרסבורג. הוא החל כשף מגדנאות, במסעדות שונות כמו "אוברז' דה ל'איל", אניית התענוגות "מרמוז", "דומיין דה שטונף", ו"מולין דה מוז'ן" בצרפת ו"La Cuisine du Soleil" בסאו פאולו, ברזיל. הוא התלמד אצל פול האברלן, פול בוקיז, ורוז'ה ורז'ה לפני שהגיע לסן פרנסיסקו ב-1982 על מנת לשקם את מסעדת "Sutter 500" שאינה פועלת כיום.

ב-1986 הוא נעשה בעלים-שותף ושף של מסעדת "Fleur de Lys" המקורית בסן פרנסיסקו. בשלב מאוחר יותר הוא פתח בורגר בר לאניני טעם בלאס וגאס, נבדה, שבו הוא הגיש "בורגר רוסיני" ב-60 דולר, אותו הכין מבשר בקר קובה אמריקני, פואה גרא מוקפץ וכמהין מגורדות. מעט אחרי-כן הוא פתח סניף נוסף של מסעדת "Fleur de Lys", ב-Mandalay Bay. קלר גם פתח סטקייה בסגנון צרפתי במרכזה של סנט לואיס בשם "SLEEK". הוא שימש כשף המייעץ של "מועדון 19" במלון ב- Pebble Beach, California.‏

הוא מחברו של הספר "מטבחו של יוברט קלר" (The Cuisine of Hubert Keller) ומחבר-שותף ביחד עם ד"ר דין אורניש של הספר "אכול יותר, שקול פחות" ( Eat More, Weigh Less). קלר היה השף האורח הראשון ביחד עם Jean-Marc Fullsack שבישל ארוחת ערב לנשיא (ביל קלינטון) ולימד את שף הבית הלבן בישול בריא ביחד עם Jean-Marc Fullsack.

פרסים ותוארי כבוד
-----------------

ב-1988 יוברט קלר דורג כאחד מ"10 השפים החדשים הטובים ביותר באמריקה" בידי כתב העת "Food & Wine".‏
ב-1997 הוא זכה בפרס מאת "איגוד ג'יימס בירד" כשף האמריקני הטוב ביותר בקליפורניה. קלר גם קיבל מאיגוד ג'יימס בירד אות כבוד על מפעל לחיים ב-2003.

ב-2006, קלר זכה בפרס הקולינריה מידי כתב העת "Men's Hair". מסעדת "Fleur de Lys" בסן פרנסיסקו דורגה כאחת מ-40 המסעדות הטובות ביותר בארצות הברית ב-2004, 2005 ו-2006 בידי מדריך המסעדות "גאיו", 

והוענק לה כוכב ב"מדריך מישלן האדום" ב-2006. 

"Fleur de Lys" גם דורגה כאחת מ-25 המסעדות הטובות ביותר בארצות הברית בידי כתב העת "Food & Wine". 
מסעדת "Fleur de Lys" בסן פרנסיסקו נכללת במדריך "השולחנות הגדולים בעולם".

ספריו
-----

* .Hubert Keller, John Harrisson, The Cuisine of Hubert Keller, Ten Speed Press, 1996

* Hubert Keller, Penelope Wisner (April 2009). Burger Bar: Build Your Own Ultimate Burgers.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוברט קלר** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של יוברט קלר
* יוברט קלר, ברשת החברתית פייסבוק

* יוברט קלר, ברשת החברתית טוויטר

* יוברט קלר, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  הביוגרפיה של יוברט קלר, starchefs.com
2. ↑  הביוגרפיה של יוברט קלר, usmenuguide.com
3. ↑  מי ומי באוכל ומשקה באמריקה, jamesbeard.org
4. ↑  ‏40 המסעדות הטובות ביותר בארצות הברית לשנת 2004, gayot.com
5. ↑  מסעדת "Fleur de Lys" בסן פרנסיסקו נבחרה בידי מדריך גאיו כאחת מ-40 המסעדות הטובות ביותר בארצות הברית לשנת 2005, gayot.com
6. ↑  מסעדת "Fleur de Lys" בסן פרנסיסקו נבחרה בידי מדריך גאיו כאחת מ-40 המסעדות הטובות ביותר בארצות הברית לשנת 2006, gayot.com
7. ↑  קרול נס, כוכבי מישלן למסעדות אזור מפרץ סן פרנסיסקו, 3 באוקטובר 2006‏sfgate.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007390854405171
* ISNI: 0000 0000 3125 0476
* LCCN: n96058042
* SUDOC: 167625144
* VIAF: 43568601
* WorldCat: lccn-n96058042

 |
**נומדל** (בנורווגית: **ˈnʉ̀ːmədɑːɫ**) הוא עמק במזרח נורווגיה הממוקם במחוז בוסקרוד. הוא כולל את העיריות פלסברג, נור ואובדאל ורולאג. מבחינה אדמיניסטרטיבית, הוא כולל גם את קונגסברג.

גאוגרפיה
--------

נומדל הוא העמק הדרומי ביותר במזרח נורווגיה. העמק הוא בצורת U. רוב שטח העמק הררי, במיוחד במערב, עם דפנות עמק תלולות. הוא משתרע בין פלסברג בדרום לרודברג בצפון ועובר דרך העיריות פלסברג, רולג ונורה ואובדל. הנהר השלישי הארוך ביותר בנורווגיה, זורם דרך העמק.

תחבורה
------

כביש לאומי 40 יוצא מלרוויק ועובר דרך העמק. כביש לאומי 7 חוצה את הרדנגרווידה לגיילו ועובר דרך העמק. רכבת קו נומדל (Numedalsbanen) נפתחה בשנת 1927 והפסיקה את פעילותה בשנת 1988. מסילת הרכבת לשעבר מווגלי לרודברג, שעוברת דרך העמק, משמשת כיום בעיקר לרכיבה על אופניים.

כלכלה
-----

חקלאות וייעור הם ענפים חשובים בעמק יחד עם ייצור אנרגיה מימית, כמו גם תנועת תיירים הולכת וגוברת.

פירוש השם
---------

השם מגיע מנורדית ופירושו "עמק".

אטרקציות
--------

השטח מנומדלסלגן מפלסברג ועד להארדנגרבידה לאורך כל העמק, יש מספר מאוד גדול של מטיילים ואדריכלים סקנדינבים. יש עדיין יותר מ -40 בניות עץ היסטוריות, בניינים וארבע כנסיות מקבצות: כנסיית פלסברג, כנסיית רולג, כנסיית המור נורא וכנסיית אורווד.

נומדל היה גם המיקום של אחד מ"שבילי נורדמן "(נורדמנשלפנה), שהיו הכבישים הישנים הראשיים בין מזרח למערב הרדנגרבידה. על השבילים המסומנים ניתן לראות שרידים של מקומות מגורים מתקופת האבן, עבודות ברזל ביצה ותלוליות קבר.

בנומדל יש גם כמה מוזיאונים, ביניהם המוזיאון הפתוח נור ואוגדאל (נור ואובדאל ביגדטון) באובדל, מוזיאון האוויר הפתוח רולאג (רולאג ביגדטון) ברולאג, ומוזיאון האוויר הפתוח דוסט (דוס בייגדטון) בפלסברג. אלה אוספים של בניינים היסטוריים, שנבנו בעיקר בסגנון המסורתי המשותף לעמק.

אקלים
-----

| **אקלים בנומדל** |
| --- |
| חודש | ינואר | פברואר | מרץ | אפריל | מאי | יוני | יולי | אוגוסט | ספטמבר | אוקטובר | נובמבר | דצמבר | שנה |
| שיא טמפרטורה מרבית (C°) | 11.5 | 12.5 | 16.6 | 24.2 | 28.3 | 32.6 | 31.3 | 32.2 | 25.0 | 24.0 | 15.1 | 13.4 | 32.6 |
| טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°) | -3.6 | -1.2 | 3.3 | 8.2 | 14.7 | 19.5 | 20.5 | 19.1 | 14.0 | 8.8 | 1.5 | -2.3 | 8.5 |
| טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°) | -11.1 | -10.5 | -6.5 | -2.3 | 2.9 | 7.2 | 8.9 | 7.8 | 4.3 | 0.8 | -5.2 | -9.8 | -1.1 |
| שיא טמפרטורה מזערית (C°) | -34.2 | -31.0 | -27.3 | -15.2 | -7.2 | -2.1 | 0.5 | -0.5 | -5.6 | -15.4 | -23.0 | -29.2 | -34.2 |
| משקעים ממוצעים (מ"מ) | 52 | 37 | 43 | 41 | 62 | 72 | 86 | 90 | 87 | 97 | 77 | 53 | 797 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נומדל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Geir Thorsnæs, Numedal, **Store norske leksikon**, 2020-12-14
2. ↑  Numeral - in the valley of medieval traditions, www.visitnorway.com (באנגלית)
3. ↑  Ragnar Heggstad, Geir Thorsnæs, Numedalslågen, **Store norske leksikon**, 2020-12-21
4. ↑  Knut A. Rosvold, Namsen, **Store norske leksikon**, 2019-12-13
5. ↑  Numedal, visitnorway
6. ↑  NORE OG UVDAL BYGDETUN, visitnorway

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 249012130
* WorldCat (עם VIAF): 249012130

 |
**דיאמנטינזאורוס** (שם מדעי: **Diamantinasaurus**) הוא סוג של זאורופוד מקבוצת הטיטאנוזאורים, אשר התקיים באוסטרליה שלפני 95 עד 92.9 מיליון שנה מזמננו. סוג זה נקרא ב-2009 בידי החוקר סקוט הוקנול (אנ') וצוותו על שם נהר דיאמנטינה (אנ') שבאוסטרליה הדרומית, שלצידו התגלו המאובנים שלו עם הסיומת היוונית "זאורוס" - לטאה. הסוג מכיל מין בודד - *Diamantinasaurus matildae*, הקרוי על שם השיר האוסטרלי "Waltzing Matilda". לצידו התגלו שרידיו של התרופוד הטורף אוסטרלונטור. הוא נחשב לזאורופוד הראשון שהתגלה באוסטרליה מזה 75 שנה.

הדיאמנטינזאורוס היה בעל גפיים חזקות וקצרות, ראש וצוואר קטנים יחסית וצלעות חזקות וחלולות. ביחס לזאורופוד היה קטן אך עדיין הגיע לאורך 15 עד 16 מטרים ולמשקל של 15 עד 20 טונות. ייתכן שהיה מכוסה באוסטאודרם לגופו אך ישנה מחלוקת על כך.

חוקרים רבים רואים בדיאמנטינזאורוס קרוב של הסלטזאוריים מאמריקה הדרומית שהיו בעלי מבנה גוף דומה, שאולי דמה לאופיסטוקוליקאודיה. חוקרים אחרים לעומת זאת רואים בו קרוב של הנמגטוזאוריים וכיום משייכים אותו לקבוצת הדיאמנטינזאוריה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיאמנטינזאורוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |

* שלד משוחזרשלד משוחזר
* 
* איור אפשריאיור אפשרי
* צללית אפשריתצללית אפשרית
**נבחרת איטליה בכדורגל עד גיל 20** מייצגת את איטליה בתחרויות כדורגל בינלאומיות עד גיל 20. היא מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית.

היסטוריה
--------

נבחרת איטליה עד גיל 20 מבוססת למעשה על נבחרת איטליה עד גיל 19 של השנה הקודמת ופועלת בעיקר כנבחרת המיועדת לבחירה לנבחרת עד גיל 21, ומספקת פיתוח בינלאומי נוסף לשחקנים צעירים.

הנבחרת מתחרה על הטורניר הרשמי היחידי שלה, גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 של פיפ"א, בהתאם לתוצאות נבחרת איטליה עד גיל 19 באליפות אירופה עד גיל 19. התוצאה הטובה ביותר שהשיגה נבחרת איטליה בגביע העולם עד גיל 20 היא המקום השלישי שהושג בעונת 2017. איטליה הצליחה להעפיל לראשונה לשני גביעי עולם עד גיל 20 ברציפות לאחר שזכתה בקבוצה שלה באליפות אירופה עד גיל 19 בשנת 2018, ולאחר מכן סיימה במקום הרביעי במונדיאל בשנה שלאחר מכן.

בכל עונה הקבוצה משתתפת בעיקר בטורנירי ידידות, בהם ניתן גם לבחור שחקנים מעל גיל. נבחרת איטליה עד גיל 20 השתתפה עד 2017 בטורניר ארבע האומות השנתי עם גרמניה, שווייץ ופולין (שהחליפה את אוסטריה).

מאז עונת 2017-2018, נבחרת איטליה עד גיל 20 משתתפת בליגת העל השנתית עד גיל 20, שהורחבה לשמונה משתתפים.

הישגי הנבחרת באליפות העולם עד גיל 20
------------------------------------

### בגביע העולם עד גיל 20

| גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 |
| --- |
| שנה | סיבוב | מק' | מש' | נ' | ת' | ה' | זכות | חובה |
| תוניסיהתוניסיה 1977 | שלב הבתים | 12 | 3 | 0 | 2 | 1 | 1 | 3 |
| יפןיפן 1979 | *לא העפילה* |
| אוסטרליהאוסטרליה 1981 | שלב הבתים | 16 | 3 | 0 | 0 | 3 | 1 | 6 |
| מקסיקומקסיקו 1983 | *לא העפילה* |
| ברית המועצותברית המועצות 1985 |
| צ'ילהצ'ילה 1987 | רבע גמר | 5 | 4 | 2 | 1 | 1 | 5 | 3 |
| ערב הסעודיתערב הסעודית 1989 | *לא העפילה* |
| פורטוגלפורטוגל 1991 |
| אוסטרליהאוסטרליה 1993 |
| קטר (מדינה)קטר (מדינה) 1995 |
| מלזיהמלזיה 1997 |
| ניגריהניגריה 1999 |
| ארגנטינהארגנטינה 2001 |
| איחוד האמירויות הערביותאיחוד האמירויות הערביות 2003 |
| הולנדהולנד 2005 | רבע גמר | 7 | 5 | 2 | 1 | 2 | 10 | 8 |
| קנדהקנדה 2007 | *לא העפילה* |
| מצריםמצרים 2009 | רבע גמר | 7 | 5 | 2 | 1 | 2 | 9 | 9 |
| קולומביהקולומביה 2011 | *לא העפילה* |
| טורקיהטורקיה 2013 |
| אוסטרליהאוסטרליה 2015 |
| קוריאה הדרומיתקוריאה הדרומית 2017 | **מקום שלישי** | 3 | 7 | 3 | 2 | 2 | 10 | 9 |
| פוליןפולין 2019 | **מקום רביעי** | 4 | 7 | 4 | 1 | 2 | 8 | 5 |
| ארגנטינהארגנטינה 2023 | **סגנות** | 2 | 7 | 5 | 0 | 2 | 13 | 8 |
| סה"כ | **8/22** | 44 | 19 | 8 | 16 | 57 | 52 |

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת איטליה בכדורגל עד גיל 20
* L'Italia Under 20 batte la Top 11 di D
עמוד מתוך כתב יד ותיקנוס - אחת הגרסאות העתיקות ביותר של תרגום השבעים, מן המאה ה-4 לספירה
**קודקס ותיקנוס** (**Codex Vaticanus**, בעברית - מצחף הוותיקן) הוא כתב-יד של הביבליה הנוצרית, הכולל את הברית הישנה בנוסח תרגום השבעים והברית החדשה בנוסח אלכסנדרוני.
גודל הדף הוא קוואטרו.

הקודקס נכתב במאה ה-4 בארץ ישראל או מצרים, ונשמר בספריית הוותיקן לפחות מאז 1475, שאז נזכר פעם ראשונה בתכתובת בין ארסמוס מרוטרדם לבין ספריית הוותיקן. רק בסוף המאה ה-19 הודפס עותק פקסימיליה של הקודקס. ב-1881 עשו וסקוט והורט שימוש בטקסט כאשר הוציאו את הברית החדשה ביוונית מקורית שלהם (The New Testament in the Original Greek).

אחת המסורות הקשורות בקודקס זה היא שאחרי התנצרותו של הקיסר קונסטנטינוס הוא הזמין את הספר מאוסביוס מקיסריה, העניק את הספר במתנה לכנסייה האורתודוקסית שבקונסטנטינופול שהפקידה אותו בידי הפטריארך האורתודוקסי של קונסטנטינופול(אנ'), שם היה הספר עד מסע הצלב הרביעי, נבזז על ידי הצלבנים והועבר לידי הפטריארך הלטיני של קונסטנטינופול(אנ') ובמאה ה-14 לספריית הוותיקן.

ראו גם
------

* ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קודקס ותיקנוס** בוויקישיתוף
* קודקס סינאיטיקוס
* קודקס ותיקנוס גרקוס 1941
* קודקס פלדנסיס

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4692547-8

 |
**אולגה לנדייל** (בהונגרית: **Lengyel Olga**; קולוז'וואר, 19 באוקטובר 1908 – ניו יורק, 15 באפריל 2001) הייתה אסירה יהודייה-הונגרייה במחנה הריכוז אושוויץ-בירקנאו, שלימים כתבה על קורותיה בספרה חמש ארובות שפורסם במקור ב-1946 בצרפתית בשם Souvenirs de l'au-delà (זכרונות מאחורי המוות). היא הייתה היחידה ממשפחתה הקרובה ששרדה את השואה.

ביוגרפיה
--------

אולגה לנדייל הייתה עוזרת כירורגית מיומנת בקלוז', שעבדה בבית החולים אותו ניהל בעלה, ד"ר מיקלוש לנדייל. ב-1944 גורשה עם בעלה, הוריה ושני ילדיה למחנה הריכוז והשמדה אושוויץ-בירקנאו. היא הייתה בת משפחתה היחידה ששרדה. אולגה כתבה על חוויותיה בספר זיכרונות, "חמש ארובות, סיפורה של אושוויץ", שפורסם לראשונה בצרפת ב-1946 בשם Souvenirs de l'au-delà. מהדורה אמריקאית מאוחרת יותר בכריכה רכה נקראה "שרדתי את תנורי היטלר" (I Survived Hitler's Ovens). במהדורות עדכניות יותר השתמשו בשם Woman Survivor's) True Story of Auschwitz).

בספר הזיכרונות, לנדייל מספקת תיאור מצמרר על המפגש שלה עם אירמה גרזה, שהכתה ללא רחם את הנשים היפות ביותר במחנה, בחרה את אלו שינותחו על ידי רופאי האס אס יוזף מנגלה ואחרים, השתתפה בסלקציות ובחרה את אלה שישלחו לתאי הגזים. היא עשתה זאת בהתלהבות רבה. גרזה מיהרה להכות את לנדייל, יהודייה שהייתה לה הכשרה רפואית וסומנה לעזור לרופאי האס אס. בסופו של דבר לנדייל ניצלה, אבל הפרק שבו מתוארת גרזה מסתיים בנימה מצמררת. הניצולה מתארת כיצד היא "ראתה את אירמה גרזה מגיעה עם השוט שלה ביד, כדי לסמן את 'משלוח המנה הבאה' לתאי הגזים". ילדיה נרצחו בתאי הגזים.

> *אני לא יכולה לזכות את עצמי מהאשמה שאני אחראית, בחלקו, להשמדה של הורי ושל שני בניי הקטנים. העולם מבין שלא יכולתי לדעת, אבל בליבי נמשכת התחושה הנוראה שיכולתי, אולי יכולתי, להציל אותם*.
> 
> 

לאחר המלחמה, לנדייל היגרה לארצות הברית שם ייסדה את ספריית הזיכרון (Memorial Library) שהוקמה על ידי אוניברסיטת ניו יורק. הספרייה, שמרכזה במעון האלגנטי שלה, היא מורשתה של אולגה, ומבצעת את משימתה לחנך באופן פעיל את הדורות הבאים על השואה, וכן "רצח עם" שבוצע גם נגד אחרים וחשיבות זכויות האדם. היא מתה מסרטן בניו יורק ב-15 באפריל 2001 בגיל 92.

מורשתה
------

בשנת 2006 החלה "ספריית הזיכרון" את "רשת מחנכי השואה", (Holocaust Educator Network), תוכנית לאומית למורים המחויבים לחינוך השואה, בעיקר בבתי ספר כפריים ובעיירות קטנות, בשיתוף עם "רשת האתרים הכפריים של פרויקט הכתיבה הלאומי" (National Writing Project's Rural Sites Network).

ראו גם
------

* רשימת ניצולי השואה (List of Holocaust survivors) (אנ')

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Olga Lengyel profile". *Memorial Library.org*.
2. ↑  Olga Lengyel (1947). *Five Chimneys: A Woman Survivors True Story of Auschwitz (2nd edition)*. Ziff-Davis Publishing Co. p. Chap. 1, pg. 11. ISBN 0-89733-376-4.
3. ↑  Obituary: Olga Lengyel, nytimes.com, 18 April 2001.
4. ↑  *On Austrian Soil: Teaching Those I Was Taught to Hate*, sunypress.edu; accessed 26 July 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007308941505171
* BNE: XX1341201
* GND: 1044140291
* ISNI: 0000 0001 1656 8571
* LCCN: n81139048
* NKC: ola2014811370
* NTA: 271333227
* SUDOC: 245272518
* VIAF: 62561547
* WorldCat: lccn-n81139048

 |
ציור האל טלאלוק מהמיתולוגיה האצטקית, בעמוד 20 של קודקס ריוס.
**קודקס ריוס** (בלטינית: **Codex Ríos**) הוא שמו של תרגום לאיטלקית של כתב היד הספרדי קודקס טייריאנו-רמנסיס אשר נכתב, ככל הנראה, על ידי פדרו דה לוס ריוס, נזיר דומיניקני שפעל באואחאקה ובפואבלה בין השנים 1547–1562.

התרגום (קודקס ריוס) נכתב ככל הנראה באיטליה בשנת 1566 לערך.

כתב היד מתאר את תרבות עמק טוואקאן (אזור פואבלה ואואחאקה).

כתב היד מחולק לשבעה חלקים, והוא מכיל 101 עמודים:

1. תיאור ארבע התקופות מהמיתולוגיה האצטקית.
2. לוח שנה המתאר את החלוקה ל-260 ימים.
3. לוח שנים המתאר את השנים 1558 ועד 1619 - בלא איורים.
4. לוח שנה בן 18 חודשים המתאר את החגים החלים בחודשים אלה, וציורי האלים השולטים בכל תקופה ותקופה.
5. תיאור מנהגים אצטקים.
6. תיאור מלווה באיורים של השנים 1195–1549.
7. תיאור של אירועי השנים 1556 ועד 1562, בלא איורים.

קודקס ריוס מוחזק בספריית הוותיקן. 

הקודקס מכונה גם **קודקס וטיקן A** או **קודקס וטיקנוס A** וכן **קודקס וטיקנוס 3738** (**Codex Vatican A**, **Codex Vaticanus A**, **Codex Vaticanus 3738**).

* קנטאוטלקנטאוטל
* צ'אלצ'יווטיקיוצ'אלצ'יווטיקיו
* מאיאהואלמאיאהואל
* פאטקאטלפאטקאטל
* טפיולוטלטפיולוטל
* טלאלוקטלאלוק
* שוצ'יקווצאלשוצ'יקווצאל

ראו גם
------

* קודקס וטיקנוס B

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קודקס ריוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4258121-7
* LCCN: n96083324
* VIAF: 178722917
* WorldCat (עם VIAF): 178722917

 |
"עקדת יצחק" הוא ציור, מסוף המאה ה-19, המיוחס ליוסף צבי גייגר, ומתאר את עקדת יצחק.

היסטוריה
--------

במשך תקופה ארוכה זוהה הציור כיצירתו של האמן משה בן יצחק מזרחי. כך, לדוגמה, בקטלוג התערוכה "אמנות ואומנות בארץ-ישראל במאה הי"ט", שנערכה במוזיאון ישראל בשנת 1979. גרסה מוקדמת של הציור מצויה באוסף יצחק איינהורן. חיזוק לזיהוי הגיע מהשוואה להדפס אבן מאת מזרחי, המצוי באוסף המוזיאון היהודי בניו יורק.

במשך השנים שונה הזיהוי. ראשית, בפינתו הימנית התחתונה של הציור מופיעה חתימה של האמן - "יוסף צבי לעבאך". בפינתו השמאלית מופיע זיהוי של מקום היווצרה - "בעיה"ק צפת ת"ו". על פי המחקר שם המשפחה 'לעבאך' עושה שימוש בשם המשפחה הנוסף של אביו של גייגר - ר' טודרוס ברי"ל [בן ר' יהודה לייב] לעבאך. שנית, חלק מיצירות אחרות של גייגר, כגון "סיפור מגילת אסתר", שאליהן נעשתה ההשוואה, זוהו אף הן בטעות כיצירות של מזרחי.

במאי 2022 נמכר הציור במכירה פומבית בעבור 3,200 דולר.

תיאור
-----

העבודה מורכבת משני רגיסטרים (רצועות רוחב), המתארות את סיפור העקדה בסדר כרונולוגי, מימין לשמאל. סביב התיאור מסגרת בצורת חבל קלוע בצבע אדום. תיאורים אלו מלווים בציטוט פסוקים מתאימים מן הטקסט המקראי. ברגיסטר התחתון מתוארים אברהם ויצחק בדרכם אל העקדה. הם לבושים בגדים מפוארים בצבע סגול. אברהם נושא סכין ארוכה ומחתה, ואילו יצחק, ההולך לפניו, נושא על גבו עצים לבערה. מאחוריהם מתוארים חמור ושני נערים היושבים ומחכים. הם מתוארים כלבושים בבגדים בני התקופה וחובשים תרבוש או טורבן.

בחלק העליון מופיע תיאור העקדה עצמה. אברהם מתואר לבוש טלית ומניף את המאכלת לעבר יצחק, העקוד על המזבח. מזבח זה מתואר כבעל מסגרת מעוטרת בסגנון מזרחי. למרות שימוש בתיאור זווית המזבח, לא מצליח התיאור להפוך לתלת־ממדי. מעל המזבח מרחף מלאך בעל שש כנפיים אדומות. בצדו השמאלי של התיאור מופיע איל שראשו בין ענפי עץ קטן. למרות סממנים ריאליסטים שונים, נושא הציור אופי עממי בעל הקשור לתיאור פרופורציות ומרחב.

הערות שוליים
------------

1. ↑  פריט מס' 108. ראו: פישר, יונה (עורך), אמנות ואומנות בארץ-ישראל במאה הי"ט, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1979, עמ' 124
2. ↑  ראו: פריט 85, מכירה פומבית 86 חלק א' פריטים נדירים ומיוחדים, קדם, 24 במאי 2022
3. ↑  ראו: פריט 85, מכירה פומבית 86 חלק א' פריטים נדירים ומיוחדים, קדם, 24 במאי 2022
**מוטי וולקנברוך מתעורר לחיים** (במקור בגרמנית: **Wolkenbruchs wunderliche Reise in die Arme einer Schickse** (מסעו המופלא של וולקנברוך לזרועותיה של שיקסה)) – סרט קומדיה שווייצרי בבימוי מיכאל שטיינר. הסרט מבוסס על ספר הביכורים כשמו המקורי של הסרט שנכתב על ידי תומאס מאייר. הסרט נבחר כמועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר מטעם שווייץ.

עלילה
-----

מוטי (יואל בסמן) סטודנט יהודי שווייצרי ממשפחה אורתודוקסית בציריך. מוטי הוא ילד יהודי טוב שנשלט על ידי אמו. הוא לומד כלכלה במכללה ועובד עם אביו בחברת הביטוח המשפחתית. אמו של מוטי מסדרת לו הצעות שידוכים על מנת שימצא את הנערה היהודיה המתאימה לו כאחיו הגדולים ממנו. בשיעור במכללה הוא פוגש את לאורה (נעמי שמידט). בניגוד לדייטים האחרים של מוטי, הוא דווקא מתעניין בלאורה ה"שיקסע" (=לא יהודייה, ביידיש).

מוטי מתחיל לבלות עם לאורה. במקביל, מוטי עדיין מקבל הצעות שידוכים על ידי אמו. באחד הדייטים שלו, מוטי והמיועדת לשידוך – מיכל (לנה קאליש), מסכימים להתנהג כאילו הם יוצאים יחד כדי להרגיע את אמותיהם, ובינתיים, מוטי ולאורה ממשיכים לבלות.

בסופו של דבר, מוטי לא יכול לעמוד בלחץ של אמו. מוטי מתוודה בפני אמו שהוא ומיכל לא יצאו מעולם וכל העניין היה שקר. אמו מחליטה שהוא צריך להיפגש עם הרב שלהם. הרב חושב שמוטי צריך לנסוע לישראל שם הוא אולי ימצא אישה. הוא מגיע לישראל ומתארח בתל אביב אצל חברו של הרב – הרב יונתן (אלי גורנשטיין). בתל אביב הוא פוגש בחורה בשם יעל (מיטל גל סויסה). את כל היום הם מבלים בחוף הים. יעל מחזירה את מוטי לביתה והם מבלים את הלילה יחדיו. למחרת בבוקר אמא של מוטי מתקשרת, ומוטי מספר לה על הבילוי הלילי שלו, וזאת למורת רוחה של אמו. כשמוטי חוזר לציריך, הוא יוצא לבילוי נוסף עם לאורה.

לאורה עורכת מסיבה ומזמינה את מוטי. בעזרת אחיו, מוטי מתחמק מסעודת שבת עם הוריו ועם מיכל. אחרי לילה של שתייה, ריקודים וסמים, מוטי מבלה את הלילה עם לאורה. למחרת מוטי חושב שהגיע הזמן להכיר את לאורה להוריו. אמו של מוטי אדיבה בפגישה אבל אז אומרת שהם צריכים ללכת לבית כנסת. ברגע שלאורה עוזבת, אמו זועמת על בנה ומגרשת אותו מהבית.

מוטי מחליט שהוא ילך לגור עם לאורה. אבל לאורה אומרת לו שהיא אמנם אוהבת אותו, אך היא לא מוכנה להתחייבות כה גדולה איתו.

מוטי הולך לישון במלון. בינתיים אביו מתקשר אליו ואומר לו להגיע למשפחה לארוחת ערב, וזאת כי אמו מתחרטת על התנהגותה. מוטי עוזב את המלון ומקבל שיחה מלאורה. הסצנה מסתיימת בתמונתו של מוטי מגובה רב, כשלצופה נותר לתהות מה קרה בשיחה ביניהם.

ליהוק
-----

לשחקנים הצעירים הראשיים – יואל בסמן כמוטי וולקנברוך ולנה קאליש כמיכל נבחרו שחקנים עם רקע ישראלי דוברי עברית. את לאורה משחקת השחקנית השווייצרית נעמי שמידט.

קישורים חיצוניים
----------------

* "מוטי וולקנברוך מתעורר לחיים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "מוטי וולקנברוך מתעורר לחיים", באתר נטפליקס
* "מוטי וולקנברוך מתעורר לחיים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* חרדים בנטפליקס: הסרט החדש של חברת הסטרימינג ששווייץ שלחה לאוסקר, סרטון באתר יוטיוב
**עקב דגטי** (שם מדעי: ***Buteogallus daggetti***) הוא מין נכחד של עוף דורס ממשפחת הנציים ומהסוג עקב שחור, אשר חי במשך הפליסטוקן בדרום-מערב אמריקה הצפונית. ככל הנראה המין נכחד לפני 13,000 שנה לפני זמננו.

עוף נכחד זה ידוע משרידים מאובנים מנואבו לאון, מקסיקו וממשקעי הלאגרשטטה של בורות הזפת בלה בריאה שבלוס אנגלס, בקליפורניה והוא כנראה היה קרוב למין עקב סוואנה, החי כיום באמריקה הדרומית. המין תואר למדע ב-1915 בידי החוקר האמריקאי (Loye H. Miller).

מין זה ידוע בעיקר מעצם הירך ושאר עצמות גפיים ארוכות יחסית לקרוביו החיים כיום בין העצים. המבנה המחוזק יחסית דומה מעט למבנה של אנפה כחולה גדולה או במעט לקוקיה רצנית, אשר מצויות לרוב על הקרקע. היה זה דורס גדול יחסית לקרוביו החיים, גדול ב-40 אחוז בקירוב מעקב הסוואנה. משקלו הגיע ל-3 ק"ג בקירוב, עם דו-צורתיות זוויגית אפשרית לטובת הנקבות, והוא הגיע לאורך משוער של 64 עד 90 ס"מ, זנב באורך של 26 עד 32.2 ס"מ ומוטת כנפיים של 169 עד 196 ס"מ. ככל הנראה היה כבד יחסית לדורס ואולי הוא התקיים בדומה ללבלר האפריקני, החי על הקרקע לרוב.

דורס זה כנראה חי בביצות ושטחים פתוחים ובהם צד יונקים קטנים וזוחלים. הוא נכחד עם סיום הפליסטוקן כשעל פי כמה דעות ההכחדה נגרמה לאחר דעיכת הפאונה המקומית של אמריקה, כשנמצאו פחות פגרים עבורו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עקב דגטי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Olson, Storrs L. (2007). "The "Walking Eagle" Wetmoregyps daggetti Miller: A Scaled-up Version of the Savanna Hawk (Buteogallus meridionalis)" (PDF). Ornithological Monographs (63): 110–114. doi:10.2307/40166902. JSTOR 40166902. Retrieved 30 August 2016.
2. ↑  Steadman, D.W.; Martin, P.S. (1984). "Extinction of birds in the late Pleistocene of North America". Quaternary Extinctions: A Prehistoric Revolution. Tucson: University of Arizona Press. pp. 466–477
שרה בלייקלי
**שרה בלייקלי** (באנגלית: **Sara Blakely**; נולדה ב-28 בפברואר 1971) היא אשת עסקים אמריקאית, מייסדת חברת ההלבשה התחתונה "Spanx".

ביוגרפיה
--------

בלייקלי גדלה בעיר קלירווטר שבפלורידה. בגיל 19 הקימה את המיזם העסקי הראשון שלה, קייטנה בתקופת הקיץ. סיימה תואר ראשון בתקשורת באוניברסיטת המדינה של פלורידה, היא ניסתה להתקבל ללימודי משפטים אך נכשלה במבחני הכניסה. עבדה מספר חודשים בדיסניוורלד ולאחר מכן כסוכנת מכירות של חברת קוניקה מינולטה דנקה בתחום של מכירת מכשירי פקס.

ההתרוצצויות שלה מדלת לדלת בחום של פלורידה הביאו אותה לחשוב על פתרון נוח לגרביונים, היא עברה לג'ורג'יה ובמשך שנתיים ובהשקעה של 5,000 דולר פיתחה מכנסונים מחטבים להם נתנה את הכינוי ספנקס. בלייקלי שיווקה את המוצר בעצמה, כשאת הדחיפה להצלחת החברה העניקה אופרה וינפרי ששיבחה את המוצר בתוכנית הטלוויזיה שלה בנובמבר 2000. הפרסום הביא לגל הזמנות ולצמיחה מהירה של החברה החדשה. ב-2002 מינתה בלייקלי למנכ"לית החברה את לורי אן גולדמן שהייתה בחופשת לידה מעבודתה בחברת קוקה-קולה, גולדמן פיתחה את המודל העסקי של החברה המתמקד באיכות המוצרים והזניקה את פעילות ספנקס. מכירות החברה ב-2015 הוערכו על ידי פורבס בכ-400 מיליון דולר והונה של בלייקלי הוערך בכמיליארד דולר.

ב-2005 השתתפה בלייקלי בתוכנית המציאות של ריצ'רד ברנסון "The Rebel Billionaire", היא סיימה במקום השני וברנסון העניק לה סכום של 750,000 דולר להקמת קרן פילנתרופית. היא השתתפה כמשקיעה בעונה התשיעית של התוכנית "הכרישים" ברשת ABC ששודרה במהלך 2017 ו-2018. בלייקלי השיקה מיזם סיוע לחינוך ילדות בארצות הברית ובעולם והצטרפה לתוכנית "התחייבות הנתינה" שיזמו וורן באפט וביל גייטס. ב-2012 נבחרה לרשימת טיים 100 כאחת מהאנשים המשפיעים ביותר בעולם.

יחד עם בעלה היא הייתה שותפה בקבוצת הניהול שרכשה את הבעלות על קבוצת הכדורסל אטלנטה הוקס מליגת ה-NBA ב-2015.

בלייקלי נשואה לג'סי איצלר, איש עסקים יהודי-אמריקאי שייסד את חברת "מרקיז ג'ט" וראפר לשעבר. לזוג ארבעה ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שרה בלייקלי** בוויקישיתוף
* קלייר אוקונור, מגזין פורבס ישראל‏, שרה בלייקלי: מיליארדרית מהעולם התחתון, באתר וואלה!‏, 17 במאי 2012
* רונית דומקה, בזכות מכנסונים: בלייקלי היא האישה הצעירה בדירוג המיליארדרים של "פורבס", באתר TheMarker‏, 6 באפריל 2012
* שרה בלייקלי, באתר פורבס
* שרה בלייקלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* שרה בלייקלי, ברשת החברתית טוויטר

* שרה בלייקלי, ברשת החברתית אינסטגרם

* שרה בלייקלי, ברשת החברתית טיקטוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  שרה בלייקלי, באתר מגזין טיים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2016054224
* VIAF: 61145602566201362250
* WorldCat: viaf-61145602566201362250

 |
**הדיוויזיה ה-42 של הצבא הבריטי (מזרח לנקשייר)** הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.

היסטוריה
--------

### הקמת הדיוויזיה

הדיוויזיה הוקמה בשנת 1908 כחלק מהצבא הטריטוריאלי, שנועד להחליף את יחידות הצבא הסדיר כאשר אלה היו במשימות מעבר לים.

### מלחמת העולם הראשונה

בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, ובספטמבר 1914 נשלחה הדיוויזיה למצרים, על מנת להחליף שם את יחידות הצבא הסדירות. במאי 1915 נשלחה הדיוויזיה לגליפולי, שם לחמה הדיוויזיה במהלך המערכה בגליפולי כחלק מהקורפוס ה-8. בקיץ 1916 נשלחה הדיוויזיה למצרים, ובאוגוסט אותה שנה היא לחמה בקרב רומני. בינואר 1917 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם צורפה לקורפוס ה-3 שהיה חלק מהארמייה השנייה. בקיץ אותה שנה לחמה הדיוויזיה בקרב איפר השלישי, כחלק מהקורפוס ה-5 שהיה חלק מהארמייה החמישית, ובפברואר 1918 היא הועברה לעתודה. במרץ 1918 היא הוכפפה לקורפוס ה-6, שהיה חלק מהארמייה השלישית, ולחמה עמו במהלך מבצע מיכאל שבו ספגה אבדות כבדות. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במהלך מתקפת מאה הימים, ובכלל זה במהלך קרב קאנאל דו נור והמרדף עד הסל. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובשנת 1919 פורקה הדיוויזיה.

### בין המלחמות

בשנת 1921 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהצבא הטריטוריאלי. בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה הוקמה הדיוויזיה ה-66.

### מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה הדיוויזיה, ובאפריל 1940 היא נשלחה לצרפת. הדיוויזיה לחמה בגבורה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה תחת פיקודו של ויליאם הולמס, ולאחר מכן פונתה בחזרה לבריטניה במהלך הנסיגה מדנקרק. לאחר חזרתה לבריטניה הוצבה הדיוויזיה בפיקוד צפון, על מנת להגן מפני פלישה גרמנית לבריטניה. ב-1 בנובמבר 1941 הוסה הדיוויזיה ל**דיוויזיית השריון ה-42 (מזרח לנקשייר)**, בשל המחסור הגדול ביחידות שריון. הדיוויזיה לא נשלחה למשימות מעבר לים, וב-17 באוקטובר 1943 פורקה הדיוויזיה, כאשר יחידות השריון שלה הועברו לדיוויזיית השריון ה-79 ואילו יחידות הרגלים שלה הועברו לדיוויזיה ה-53.

### לאחר המלחמה

בשנת 1947 אוחדה הדיוויזיות ה-42 וה-55 (מערב לנקשייר) לדיוויזיה ה-42 (לנקשייר), אולם הדיוויזיה פורקה בשנת 1968. כיום החטיבה ה-42 (צפון-מזרח) מחזיקה בסמל הדיוויזיה ה-42 לשעבר.

קישורים חיצוניים
----------------

* הדיוויזיה ה-42