recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**יורי אפרסיאן** (ברוסית:**Юрий Дереникович Апресян**‏ נולד ב-2 בפברואר 1930, מוסקבה) הוא בלשן רוסי וסובייטי. עסק במחקרים בתחום סמנטיקה, דקדוק ומילונאות.

ביוגרפיה
--------

יורי אפרסיאן נולד בשנת 1930 במוסקבה. אביו היה ארמני שכיהן בתפקידים בכירים בנ.ק.וו.ד. והיה פעיל בתקופת הטיהורים הגדולים. בשנת 1939 הוא נעצר, הואשם בבגידה והוצא להורג. אימו סופיה בראודה הייתה נצר למשפחה יהודית.

אפרסיאן למד אנגלית וסיים מכון לשפות זרות במוסקבה בשנת 1953. בשנת 1956 הוא סיים דוקטורט באותו מכון. בשנים 1954–1960 הוא עבד באותו מכון בו למד ועסק בהוראה. בשנת 1960 אפרסיאן עבר לעבוד ל"מכון השפה הרוסית" במסגרת של האקדמיה למדעים של ברית המועצות הוא עבד שם עד לשנת 1972 כאשר פותר מסיבות פוליטיות - לאור תמיכתו בפעילות הדיסידנטים.

בשנת 1985 אפרסיאן הצליח לחזור לפעילות מדעית במסגרת האקדמיה כאשר התקבל ל"מכון לחקר בעיות העברת מידע". בשנת 1990 הוא חזר לעבוד במכון לשפה הרוסית ובשנת 1991 מונה לפרופסור. בשנת 1992 הוא התקבל כחבר מלא באקדמיה הרוסית למדעים.

יורי אפרסיאן היה חבר בצוות מדענים שהכינו מילון אנגלי-רוסי בעריכה של איליה גלפרין שכלל 160 אלף מילים. בהמשך הוא הרחיב את המילון ובעריכתו פורסמה מהדורה חדשה שכללה 260 אלף מילים.

אפרסיאן עסק בנושאים מגוונים של בלשנות. הוא פעל להרחבת תאוריה "מלל-משמעות" שפותחה בברית המועצות. בשנת 1974 הוא פרסם ספר בנושא סמנטיקה שעבר מספר מהדורות ותורגם לאנגלית ופולנית. החל משנות ה-80 של המאה ה-20 אפרסיאן עסק בקידום תרגום מכונה.

החל משנות ה-90 אפרסיאן עוסק בעיקר בלקסיקוגרפיה.

על הישגיו בתחום המדעי אפרסיאן קיבל מספר פרסים ותואר "פרופסור כבוד" של מספר מוסדות. הוא היה חבר בצוות עורכים של מספר כתבי עת מדעים בתחום הבלשנות וחבר אגודות מדעיות בין-לאומיות. בשנת 2004 הוענקה לאפרסיאן "מדליית זהב של שם דאל" של האקדמיה הרוסית למדעים.

קישורים חיצוניים
----------------

* ביוגרפיה (ברוסית)
* תיאור פעילות ופרסומים (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007271760105171
* BIBSYS: 90084616
* BNE: XX841214
* BnF: cb12195884r (data)
* CiNii: DA01835211
* GND: 119019639
* ICCU: PUVV137825
* ISNI: 0000 0001 2147 3040
* LCCN: n81007964
* LNB: 000027317
* NDL: 00462412
* NKC: xx0055872
* NLP: a0000001192044
* NSK: 000140999
* NTA: 069868069
* RERO: 02-A000008441
* SUDOC: 030569966
* VIAF: 109282024
* WorldCat: lccn-n81007964

 |
**איסידורה סֶקוּלִיץ'** (בסרבית: Исидора Секулић,‏ 16 בפברואר 1877 - 5 באפריל 1958) הייתה סופרת, מסאית, ומבקרת אמנות סרבית. עוד בחייה היא זכתה בהכרה רבה: איזידורה היתה האישה הראשונה שהתקבלה כחברה באקדמיה המלכותית הסרבית למדע (1939), חברה באקדמיה הסרבית למדעים למדעים ואומנות (1950) נשיאת כבוד של מרכז ה-PEN הסרבי (1931), סגנית נשיא אגודת הסופרים של יגוסלביה ונשיאת איגוד הסופרים של סרביה. 

כיום, מדי שנה נערך כנס מדעי הנושא את שמה וניתן במסגרתו פרס איזידורה סקוליץ'.

חייה
----

סקוליץ', נולדה בכפר מושורין (Mošorin ) ליד טיטל (Titel) וודינה (לשעבר בשטח האימפריה האוסטרו- הונגרית). בילדותה למדה בבית ספר לבנות נובי סאד ולאחר מכן בסומבור, בודפשט. 

היא למדה ספרות, מדעים, ופילוסופיה. היא סיימה את בית הספר הפדגוגי בבודפשט בשנת 1892, ולאחר מכן לימדה מתמטיקה במקומות שונים. היא הנישאה לרופא פולני שנפטר זמן קצר לאחר הנישואין (1914). היא לא נישאה מחדש ולא היו לה ילדים. 

מאוחר יותר השלימה דוקטורט בשנת 1922 בגרמניה. במסעותיה התגוררה תקופות שונות באנגליה, צרפת, ונורווגיה. בזמנה היא נחשבה לאחת הנשים המשכילות ביותר והמבריקות ביותר בסרביה והיא היתה בקשר קבוע עם אינטלקטואלים מובילים (למשל Branko Radičević, Đura Jakšić, Laza Kostić, Petar Kočić, Ivo Andrić ואחרים). המפגשים האינטלקטואליים שערכה בביתה היו מפורסמים בכך שנדונו בהם נושאים מגוונים כגון ספרות, מוזיקה, תיאטרון, ציור ועוד.

כתיבתה
------

בעקבות מסעותיה בנורווגיה, מאוסלו דרך ברגן עד מחוז פינמרק, חיברה את ספר המסעות *Pisma iz Norveške* ("מכתבים מנורווגיה") בשנת 1914. 

אסופת סיפורים קצרים שלה, *Saputnici*, התאפיינה בסגנון נועז ובניתוח עצמי נוקב.[דרוש מקור] היא שלטה בכתשע שפות מדוברות, וכן בשפות הקלאסיות.

כתיבתה של סקוליץ', שמתאפיינת בליריות, במהורהרות, אך גם בנוסח אנליטי ובוחן, הגיעה בראשית כתיבת הסיפורת המודרנית בסרבית. סקוליץ' עוסקת במצב האנושי בסביבה המודרנית. ברומן העיקרי שלה, *Кроника паланачког гробља* ("תולדות בית עלמין בעיר קטנה"), היא הופכת את סדר המאורעות: כל חלק בספר מתחיל בבית העלמין, וחוזר אחורנית אל החיים הסוערים בעבר. דמויות כגון גוספה נולה נמנות עם דמויות הנשים החזקות הראשונות בספרות הסרבית, והן מתוארות כאמיצות, גאות, ונחושות.

כמו כן חיברה סקוליץ' כתבים ביקורתיים בתחום ביקורת מוזיקה, אמנות, תיאטרון, אדריכלות, ספרות, ופילוסופיה. בנוסף חקרה ספרויות זרות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איסידורה סקוליץ'** בוויקישיתוףknjizenstvo - מרכז מידע אודות סופרות סרביות

 

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007267697205171
* BIBSYS: 90541209
* BnF: cb12022998c (data)
* GND: 119531135
* ISNI: 0000 0001 0864 436X
* LCCN: n84129185
* NKC: jo2002139539
* NLA: 36488039
* NSK: 000050445
* NTA: 071209158
* SUDOC: 028383923
* Trove: 1260006
* VcBA: 495/353159
* VIAF: 4943681
* WorldCat: lccn-n84129185

 |
**סיליה רוסר** (באנגלית: **Celia Rosser** נולדה ב -1930) היא מאיירת בוטנית אוסטרלית, הידועה בעיקר בזכות פרסום סדרת מונוגרפיות בת שלושה כרכים המכילה ציורי אקוורל של עצים מהסוג בנקסיה.

ביוגרפיה
--------

היא נולדה כסליה אליזבת פרינס, והחלה לצייר פרחי בר אוסטרליים בתחילת הקריירה האמנותית שלה. היא התחילה לצייר את עצי הבנקסיה לאחר שראתה בנקסיה מסורית (Banksia serrata) ליד ביתה באורבוסט, ויקטוריה. התערוכה הראשונה שלה הייתה בגלריה לבסון במלבורן בשנת 1965, וכללה שלושה צבעי מים של מיני בנקסיה. שנתיים לאחר מכן פרסמה את פרחי הבר של ויקטוריה.

בשנת 1970 מונתה רוסר לאמנית הפקולטה למדעים באוניברסיטת מונש. היא איירה את הצמחים המלוחים של דרום אוסטרליה. בשנת 1974 מונתה לאמנית הבוטנית האוניברסיטאית, והחלה בפרויקט ציור כל מיני הבנקסיה. הפרויקט נמשך יותר מ -25 שנה, והביא לפרסום מונוגרפיה בת שלושה כרכים בשם The Banksias, עם טקסט מלווה מאת אלכס ג'ורג'. פרסום הכרך הסופי בשנת 2000 ייצג את הפעם הראשונה שסוג כה גדול צויר כולו.

בשנת 1997 זכתה בפרס האגודה הלינאית של לונדון על איור בוטני, ובשנת 1995 הוענק לה מדליית מסדר אוסטרליה. אוניברסיטת מונש העניקה לה תואר שני בכבוד למדעים בשנת 1981, ותואר דוקטור לשם כבוד בשנת 1999.

מורשת
-----

בשנת 2001, פיטר אולדה וניל מריוט פרסמו תיאור של זן חדש של בנקסיה מהשיחים הצחיחים של מערב אוסטרליה, וקראו לו בנקסיה רוסרית (Banksia rosserae) לכבודו של רוסר.

מאז 2002, חברי הגנים הבוטניים המלכותיים מלבורן העניקו את "מדליית סיליה רוסר לאמנות בוטנית" למציגים מצטיינים בתערוכת "אמנות האיור הבוטני".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סיליה רוסר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Rosser, Celia Elizabeth - biography, www.anbg.gov.au
2. ↑  "One new Banksia and two new Grevillea species (Proteaceae: Grevilleoideae) from Western Australia", web.archive.org, ‏2006-09-23
3. ↑  Celia Rosser, web.archive.org, ‏2006-06-25
4. ↑  "Celia Elizabeth Rosser", honours.pmc.gov.au

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* DAAO: celia-rosser
* DSI: 12825
* ISNI: 0000 0001 0983 4069
* LCCN: n90717015
* NLA: 35463821
* NTA: 145076296
* RERO: 02-A003761861
* SNAC: w6w45mrg
* SUDOC: 148336035
* Trove: 962198
* VIAF: 68098579
* WorldCat: lccn-n90717015

 |
**עמק הטודרה** (בערבית מרוקאית: **نهر تودغا**, בצרפתית: **Vallée du Toudra**) הוא עמק במרוקו, המשתרע לאורך נהר באותו השם על פני כחמישים ק"מ ויוצר כך נווה מדבר שבמרכזו העיר טינריר. העמק משתרע למרגלות אזור הרי האטלס הצפוני ("האטלס הגבוה") וזורם מזרחה לעבר מדבר סהרה.

העמק הוא מרכזו של השבט הבֶּרְבֵּרִי טודגה.

בעמק שלושה יישובים עיקריים, בעבר גם שם של שלושה מחוזות, טודגה אל-אולה בצפון, טודגה אל-סופלה בדרום, ועית-איססע-או, מקום מושבו של חלק מהשבט הברברי (של נוודים למחצה) של עית-עתה.

בנוסף, שני המחוזות של טודגה בעצם מורכבים מ-51 כפרים מבוצרים היסטוריים - קסר, אוטונומיים זה מזה, של שבטים שונים, הכוללים מספר מלאח - רבעים יהודים.

בשנות ה-70 של המאה ה-20, שליש מאוכלוסיית העמק קיבלה אישור עבודה במכרות בצפון צרפת, ואחר כך רוב קבוצה זו עברה לעבוד במגזר החקלאי באזור הים התיכון, בעיקר סביב מונפלייה.

עמק מרכז מחוז טינריר.

העמק מפורסם בזכות קניון הטודרה, בו קירות מצוק שגובהם יכול להגיע ל-300 מטרים.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אורלי גנוסר, ‏בין החמור לג'יפ: מרוקו באקסטרים, באתר גלובס, 1 בפברואר 2020
2. ↑  טלי פרקש, אצלנו בכפר טודרא: היהודים האבודים של מרוקו, באתר ynet, 6 בינואר 2015
3. ↑  יוסף ג'קסון (ג'קסי), אלף לילה ולילה: טיול במרוקו הקסומה, באתר ynet, 27 באפריל 2015  
עופר אוגש, ‏חולמים על החולות, באתר גלובס, 11 בנובמבר 2010
**חברת הרשת הפדרלית של מערכת האנרגיה המאוחדת** (ברוסית: **Федеральная сетевая компания Единой энергетической системы**) היא חברת אנרגיה בבעלות המדינה הממוקמת במוסקבה, רוסיה. זוהי חברת רשת ההולכה הגדולה במדינה. החברה רשומה בבורסות מוסקבה ולונדון עם 80.13% ממניותיה שמצויים בבעלות רוס-סטי.

היסטוריה
--------

בשנת 2001, ממשלת רוסיה ערכה רפורמה במערכת האנרגיה המאוחדת של רוסיה ליצירת רשת אנרגיה לאומית מאוחדת, הכוללת מערכת קווי תאגיד המאחדים את רוב האזורים במדינה. לצורך הפעלתה הוקמה חברת הרשת הפדרלית, בהחלטה שלאחר מכן אישרה הממשלה קריטריונים לזיהוי קווי ההולכה העיקריים של החשמל.

בנובמבר 2001, דירקטוריון מערכת האנרגיה המאוחדת הגדיר את שלבי יצירת החברה החדשה. זו הוקמה ב-25 בינואר 2002 כחברת בת של מערכת האנרגיה המאוחדת. תקציבה עמד על 127 מיליארד רובל. היא נרשמה ב-25 ביוני 2002.

ב-1 ביולי 2008, החברה הפכה לחברה עצמאית. במקביל, נוצרה חברת תפעול אחת על ידי מיזוג עם 54 חברות המפעילות מערכות העברה של שירותי חשמל אזוריים לשעבר. היא השתלטה גם על שאר הנכסים של מערכת האנרגיה המאוחדת שפורקה.

בנובמבר 2012 הועברו רוב מניות החברה (79.55%) לחברת האחזקות בשליטת המדינה רוס-סטי.

החברה מחזיקה, מפעילה ומפקחת על 142,000 קילומטרים (88,000 מיל) של רשתות הולכת חשמל ברוסיה. היא מספקת גם שירותים לשוק החשמל הסיטונאי ברוסיה. היא מחזיקה 8.57% ממניות חברת האנרגיה אינטר RAO.

על פי התקנות, ממשלת רוסיה צריכה לשלוט על לפחות 75% פלוס נתח אחד בחברה. נכון ל-31 בדצמבר 2017, היא שלטה ב-80.13% באמצעות חברת האחזקות רוס-סטי ו-0.59% באמצעות הסוכנות הפדרלית לניהול רכוש המדינה ואילו 19.28% היו בבעלות בעלי מניות מיעוט. מניות אלה נסחרות באופן חופשי בבורסה במוסקבה ובלונדון.

בינואר 2023, הממשלה הפדרלית קידמה מיזוג של חברת רוס-סטי עם החברות DVEUK-ENES, TMS, KMS וחברת הרשת הפדרלית ליצירת החברה המאוחדת רוס-סטי.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של חברת הרשת הפדרלית

הערות שוליים
------------

1. ↑  (Minutes 25 January 2002 № 109)
2. ↑  
"FGC merges grids into a company with capitalization of $2 bn". Kommersant. 2007-02-15. נבדק ב-2008-07-27.
מיץ עגבניות
**שטויות במיץ עגבניות** (או **שטויות ברוטב עגבניות**) הוא ביטוי סלנג עברי נפוץ, המשמש לבטא זלזול בדברים שהובעו, כמבקש לומר, הדברים שהובעו הם הבל הבלים.

הביטוי חדר לעברית המודרנית דרך הביטוי הגרמני "Quatsch mit Soße" ("קבטש מיט זוֹסֶה" - "שטויות עם רוטב") שמשמעותו זהה. מקובל גם הקיצור "**שטויות במיץ**"כביטוי בפני עצמו, והוא למעשה קרוב יותר למקור הגרמני. הגרסה הפחות נפוצה של הביטוי, "שטויות **ברוטב** עגבניות" (או בקיצור "שטויות ברוטב") קרובה מעט יותר למקור הגרמני.

למעשה, אין כל קשר בין משמעות הביטוי לעגבנייה, שנכנסה לביטוי לצורך החריזה בלבד; כך שבעוד הביטוי המקורי הוא חרוז, ובכך נהנה משנינות לשונית, הרי שכיום הביטוי נפוץ גם בגרסאות אחרות, כשהנפוצות ביניהן הן "שטויות במיץ תותים" ודומותיה, כשפרי או ירק כלשהו מחליפים את ה"עגבניות" שבביטוי המקורי.

האלבום "שירים במיץ עגבניות" מאת מתי כספי, שיצא ב-1990 בישראל, מרמז בשמו - משחק מילים על הביטוי "שטויות במיץ עגבניות" - על מהות שיריו כשירי איגיון.

"чепуха на постном масле" (צֶ'פוּחָה נא פוֹסטנוֹם מאסלֶה) הוא ביטוי בשפה הרוסית, שתרגומו המילולי הוא "שטויות עם שמן", והוא ביטוי דומה ל"שטויות במיץ עגבניות" ובעל משמעות זהה.

ניבים או ביטויים נרדפים לשטויות במיץ עגבניות הם: בוקי סריקי, דברי רוח, דברים בטלים, הבל ורעות רוח, פתפותי ביצים עורבא פרח, קש וגבבה, קשקוש בלבוש.

ראו גם
------

* בוקרה פיל מישמיש

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **שטויות במיץ עגבניות** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **בוקי סריקי** |

חיייחנךךלועכע

הערות שוליים
------------

1. ↑  דן בן אמוץ ונתיבה בן-יהודה, **מילון עולמי לעברית מדוברת**, עמוד 22.
2. ↑  או "Quatsch mit Sauce".
3. ↑  קבטש, קבטש מיט זוסה, אתר מט"ח.
4. ↑  שטויות במיץ עגבניות?, 5 בפברואר 2009, באתר נענע 10.
5. ↑  מילים שחדרו לעברית מגרמנית, באתר "השפה העברית".
6. ↑  מיכל שקט, פוקה בור הכלב, באתר הסתדרות המורים בישראל.
7. ↑  ראו גם שירים במיץ עגבניות, באתר הרשמי של מתי כספי.
8. ↑  בארמית : בקבוקים ריקים. קיצור של הביטוי התלמודי "לא תתלו ביה בוקי סריקי" שפרושו אל תייחסו למישהו דברי הבל. למשל "אמר להו רבא לאו אמינא לכו **לא תתלו ביה בוקי סריקי** ברב נחמן" (תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ל"ז, עמוד ב')
9. ↑  "רָאִיתִי אֶת כָּל הַמַּעֲשִׂים שֶׁנַּעֲשׂוּ תַּחַת הַשָּׁמֶשׁ וְהִנֵּה **הַכֹּל הֶבֶל וּרְעוּת רוּחַ**" (מגילת קהלת, פרק א', פסוק י"ד)
10. ↑  "אמר רבי יוסי פיתפותי בצים היו שם" (ירושלמי, סנהדרין, דף נ"ז ע"א)
**סוק אחרס** (בערבית: **سوق أهراس**, בצרפתית: **Souk Ahras**) היא עיר בצפון-מזרח אלג'יריה בקרבת הגבול עם תוניסיה. היא מהווה בירת מחוז.

היסטוריה
--------

קיימות עדויות של התיישבות באזור עוד מהתקופה הפלאוליתית. בתקופת רומא העתיקה בקרבת העיר הנוכחית הייתה עיר טגאסט שהיית המרכז עירוני חשוב של האזור. הוא היה מוניקיפיום והוזכר בעבודות של פליניוס הזקן. רוב תושביה היו בֶּרְבֵּרִים ולא מתיישבים מרומא עצמה.

בשנת 1830 השטח נכלל באלג'יריה הצרפתית. בסוף המאה ה-19 לאזור הגיע מסילת ברזל. מציאת מרבצי ברזל ופוספטים תרמו לפיתוח מועץ של האזור.

העיר נמצאת באזור אקלים ים-תיכוני הוא נחצה על ידי נהר מדג'רדה שמספק את המים לעיר להשקיית שדות בסביבה.

גם כיום רוב התושבים הם ברברים. בעבר הייתה גם נוכחות יהודים משמעותית. במהלך המאה ה-19 בין רבני העיר היה שלמה זרקא. בהתאם למפקד שנערך בשנת 1941 בעיר היו מעל ל-600 יהודים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סוק אהראס** בוויקישיתוף   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**

הערות שוליים
------------

1. ↑  מברק מהעיר סוק אחרס (Souk Ahras) בנוגע למפקד האוכלוסייה היהודית באלג'יריה; 29 באוגוסט 1941, באתר מרכז תיעוד יהדות צפון אפריקה במלחמת העולם השנייה, ‏2018-06-25
**אלזי לואר פומרוי** (באנגלית:**Elsie Lower Pomeroy**‏: 1882 – 1971 ) הייתה אמנית המזוהה ביותר עם תנועת ציור הנופים האמריקאיים ובמיוחד אזורי קליפורניה. היא גם הייתה אחת מקבוצה קטנה של מאיירים בוטניים שעבדו עבור משרד החקלאות של ארצות הברית (USDA) בתחילת המאה ה-20.

ביוגרפיה
--------

אלזי נולדה ב-30 בספטמבר 1882 בניו קאסל, פנסילבניה. היא הייתה בתו של סיירוס ב. לואר, יוצא צבא האיחוד האמריקני, שהשתתף במלחמת האזרחים האמריקאית וקיבל מדליית הכבוד. היא גדלה בוושינגטון הבירה וסיימה את לימודיה בבית הספר לאמנות קורקורן בתחילת המאה ה-20.

מאיירת למשרד החקלאות
--------------------

עד 1908, היא עבדה כאמנית עבור משרד החקלאות, וציירה איורים בוטניים עבור פרסומי המשרד. היא הייתה אחת מהקבוצות המובחרות של מאיירים בוטניים שעבדו בארגון בתקופה זו, ביניהם הייתה גם דבורה גריסקום פאסמור, אלן אישאם שאט, רויאל צ'ארלס סטדמן ואמנדה ניוטון.

היא ציירה למעלה מ-280 צבעי מים עבור משרד החקלאות, כולל פירות נפוצים כמו הדרים, תפוחים ותותים, וגם פירות פחות נפוצים. השנתון של המשרד לשנת 1908 הכיל שתיים מהתמונות שלה, כולל אפרסק אוגברט (עמוד 479) ואפרסמון (עמוד 484). שלא כמו רוב הקולגות שלה במשרד החקלאות, היא המשיכה בקריירה של אמנית מציגה לאחר שעזבה את השירות.

בשנת 1911 נישאה לקרל סטון פומרוי, פומולוג צעיר במשרד החקלאות. עד 1913, בני הזוג עברו לריברסייד, קליפורניה, שם קרל הצטרף לתחנת ניסוי הדרים ועזר לפתח את תעשיית התפוזים/הדרים במרכז ובדרום קליפורניה.

ציירת בקליפורניה
----------------

בעת שהותה בריברסייד, החלה בלימודים וחברות מספר ציירים והייתה חברה באיגוד האמנות בריברסייד. במהלך תקופה זו, היא השלימה סדרה של ארבעה צבעי מים על תעשיית ההדרים בריברסייד. ציורים אלה הוצגו ברחבי ארצות הברית, זכו בפרסים רבים, והם נמצאים כעת באוסף הקבוע באוניברסיטת קליפורניה בריברסייד. ב-1935 היא נסעה לוושינגטון הבירה, שם הועסקה כאמנית בוטנית במשך מספר חודשים על ידי שירות היערות האמריקאי.

באמצע שנות הארבעים אלסי וקרל עברו למיל וואלי שבמחוז מרין, קליפורניה. אלסי, חובבת טבע נלהבת, טיילה ברחבי המדינה וצילמה את הנופים בקליפורניה. הנושאים שלה כללו מעמק המוות ונופים חופיים ועד נופי העיר של סן פרנסיסקו. היא שמרה על קשריה ההדוקים עם ציירים אחרים בקליפורניה. גם בתחילת שנות ה-80 לחייה היא ציירה ונסעה לסן מיגל דה אלנדה, מקסיקו.

אלסי התגוררה במחוז מרין עד סוף חייה והייתה חברה באגודת האמנים של מרין.

היא מתה ב-1971 במיל ואלי, קליפורניה, כשהיא מותירה אחריה מאות צבעי מים, שמנים ורישומים.

אף שאינה ידועה כמו בני דורה הגברים, עבודתה מדגימה את תנועת ציור הסצנות בקליפורניה משנות ה-50. המדיומים העיקריים שלה היו צבעי מים ושמן, אך היא גם ציירה והשתמשה בטמפרה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Hughes, Edan Milton. Artists in California, 1786-1940: L-Z. Crocker Art Museum, 2002.
2. ↑  **Yearbook of the United States Department of Agriculture 1908**, U.S. G.P.O, 1909
3. ↑  **Yearbook of the United States Department of Agriculture 1909**, U.S. G.P.O, 1910
4. ↑  "Club News". The San Bernardino County Sun, March 7, 1935, p. 17.
5. ↑  Something to Glow on, www.nancyhaynes.net

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* DSI: 12703

 |
**אי-ספיקה נשימתית** או **כשל נשימתי** (באנגלית: **Respiratory failure**) היא חוסר יכולת מערכת הנשימה לעמוד בדרישות החמצון,
האוורור או הצרכים המטבוליים של החולה. אי-ספיקה נשימתית מרחשת בעקבות פגיעה בריאות שאינן מבצעות שחלוף גזים באופן תקין, וכתוצאה מכך עולה רמת הפחמן דו-חמצני ואילו רמת החמצן יורדת מתחת לטווח התקין.

תסמינים ואבחון
--------------

אי-ספיקה נשימתית יכולה להיות כרונית או אקוטית.

ישנה אבחנה בין שני מצבים של אי-ספיקה נשימתית:

* אי-ספיקה נשימתית מסוג 1 אי-ספיקה נשימתית היפוקסמית - כשל בחמצון
* אי-ספיקה נשימתית מסוג 2 אי-ספיקה נשימתית היפרקפנית (עודף פחמן דו-חמצני, עם או בלי היפוקסמיה) - כשל באוורור

סימפטומים של אי-ספיקה נשימתית כוללים עייפות, קוצר נשימה, נשימות מהירות וכבדות וחוסר יכולת לבצע פעולות הדורשות מאמץ.

### אי-ספיקה נשימתית היפוקסמית

אי-ספיקה היפוקסמית נובעת מחוסר יכולת של מערכת הנשימה לספק רמת חמצן ראויה לדם העורקי. אי-ספיקה נשימתית היפוקסמית מוגדרת במצב שבו רמת החמצן בדם העורקי נמוכה מ-mmHg 60.

### אי-ספיקה נשימתית היפרקפנית

אי-ספיקה היפרקפנית נובעת מבעיית אוורור, ומוגדרת כאשר לחולה יש חמצת נשימתית וערכי פחמן דו-חמצני בדם העורקי גבוהים מ-mmHg 50.

גורמים
------

במרבית המקרים מדובר בסיבוך חמור של דלקת ריאות, נאדיות הריאה מודלקות ולכן מתמלאות בנוזל, דבר הפוגע בחילוף הגזים (חמצן ודו תחמוצת הפחמן) המתבצע בתוכן.

גורמי סיכון נוספים לאי-ספיקה נשימתית הם: מחלות רקע כרוניות או גיל מתקדם, עישון, משקל עודף, דלקת סימפונות כרונית או תת-תזונה.

טיפול
-----

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אי-ספיקה נשימתית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007534082305171
* BnF: cb11965305v (data)
* GND: 4003405-7
* LCCN: sh85113193

 |

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**הרב ציון לוז (אילוז)** (נולד ב-5 באפריל 1963) הוא חבר בית הדין הרבני הגדול בירושלים, מראשי ישיבת "תפארת ישראל" ביד בנימין, ואב"ד בבית הדין הרבני בבאר שבע לשעבר.

ביוגרפיה
--------

הרב ציון לוז (אמצעי) בטקס יום ירושלים בישיבת מרכז הרב יחד עם הרב קלמן בר והרב משה אמסלם, תשע"ה
 מימין:הרבנים; קלמן בר, ציון לוז, משה אמסלם ומשה ביגל בעצרת לציון יום ירושלים בישיבת מרכז הרב
נולד במרוקו בשנת 1963 לשמעון ולאסתר אילוז. בשנת לידתו עלה לישראל ומשפחתו התיישבה בבאר שבע. למד בישיבת בני עקיבא אהל שלמה, שם היה לתלמידו של הרב אברהם סילברט, ולאחר מכן בישיבת כרם ביבנה, שם היה תלמידו של הרב חיים יעקב גולדויכט. כמו כן למד במכון להכשרת מורים "מורשת יעקב". בשירותו הצבאי שירת בחיל השריון.

קיבל סמיכה לרבנות בשנת 1992 ובשנת 1997 קיבל כושר לדיינות. למד בכולל ארץ חמדה במשך שש שנים והיה לתלמידו של הרב שאול ישראלי. במסגרת לימודיו שם סיים את מבחני הדיינות בהצטיינות.

לאחר סיום לימודיו בארץ חמדה, שימש כר"מ בישיבת כרם ביבנה עד למינויו לבית הדין הרבני.

ב-29 באוקטובר 2007 מונה לדיין בבית הדין הרבני בבאר שבע.

ב-25 באוקטובר 2015 התמנה לאב בית הדין הרבני בבאר שבע, וב-12 ביולי 2016 מונה כחבר בית הדין הרבני הגדול לערעורים בירושלים. הוא נודע בין הדיינים כעילוי.

במשך שנים היה חוקר במחלקה למשפט העברי במשרד המשפטים, בפרויקט "חוקה לישראל". כמו כן לימד במכללות דתיות לחינוך.

בשנת 2023, הקימו הרב לוז והרב משה אמסלם, אב"ד באשדוד, את הישיבה הגבוהה "תפארת ישראל" ביד בנימין, והם עומדים בראשה.

הרב לוז הוא חבר הוועדה של קרן אחד לאחד שהקים הרב יצחק נריה.

### חיים אישיים

נשוי לרונית אילנה, יועצת חינוכית, בתו של הרב ד"ר הושע רבינוביץ, ואב לשמונה, גר ביד בנימין. חתנו הוא אבישי גרינצייג, כתב המשפט של העיתון גלובס.

הרב ציון לוז והרב רצון ערוסי משוחחים בסוכות תשע"ח

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ציון לוז** בוויקישיתוף
* עידן יוסף, הפנים החדשות של בתי הדין, באתר News1 מחלקה ראשונה, 3 בנובמבר 2007
* פסקי הדין של הרב ציון לוז בבית הדין הרבני בבאר שבע, אתר דעת.
* שיעורי הרב ציון לוז ביוטיוב
* שיעורי הרב ציון לוז באתר ישיבת כרם ביבנה
* גיל קלנר, ‏הכירו את הדיין החדש: מי אתה הרב ציון לוז?, באתר "סרוגים", ז' בתמוז תשע"ו, 13 ביולי 2016
* סרוגים משפיעים: הרב אליעזר איגרא, הרב שלמה שפירא והרב ציון לוז
* ציון לוז, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ידיעה על מינויו באתר כיכר השבת
2. ↑  סרוגים משפיעים: הרב אליעזר איגרא, הרב שלמה שפירא והרב ציון לוז
3. ↑  דביר עמר, ישיבה חדשה ביד בנימין: תפארת ישראל, באתר ערוץ 7, 23 באוגוסט 2023
4. ↑  ראו: הרב הושע רבינוביץ, **מאורות הרצי"ה**, אלקנה תשע"א, כרך א, עמ' 19

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007285386805171
* LCCN: n2013015063
* VIAF: 299120990
* WorldCat: lccn-n2013015063

 |
סמל כביש אגרה בישראל הנושא את סימן השקל.
**סימן השקל** (**₪**) הוא סימן כתב המשמש לשקל חדש, שהוא המטבע של מדינת ישראל.

שקל ישראלי חדש (1986–הווה)
--------------------------

שקל חדש מסומן בסימן **₪** או בראשי התיבות 'ש"ח'. הסמל הוכרז רשמית ב-22 בספטמבר 1985, כאשר הוצגו שטרות ומטבעות השקל החדש. הוא בנוי על ידי שילוב של שתי האותיות העבריות המהוות את ראשי התיבות: ש' ו-ח'. הסימן "₪" וגם ראשי התיבות ש"ח נמצאים בשימוש רווח.

כתיב
----

על פי המלצת האקדמיה ללשון העברית לכיתוב מספרים בעברית, יש לכתוב את הסימן משמאל למספר וללא רווח ביניהם.

שימושים
-------

תמרור הכביש שמכריז על כניסה לכביש אגרה בישראל, כמו כביש 6 או מנהרות הכרמל, הוא סימן שקל חדש בתוך עיגול וברקע כביש.

יוניקוד וקלט
------------

סמל היוניקוד של הסימן הוא U+20AA. הוא נמצא ביוניקוד מאז יוני 1993, גרסה 1.1.0.

תחת אלגוריתם הדו-כיווניות של יוניקוד, הקלדת הסימן ₪ לאחר המספר, תביא להצגתו מימין למספר בכל כיווניות. הדבר סותר את המלצת האקדמיה ללשון העברית למיקום הסימון משמאל למספר בכיתוב בעברית.

ב-Windows 8 ואילך ובמערכות לינוקס, המבוססות על ת"י 1492 הנוכחי, יש להקליד `AltGr`+`4` להזנת הסימן. אותו התקן מלפני אוקטובר 2013, הגדיר `AltGr`+`a`.
במערכת אובונטו ניתן גם להזינו בלחיצה ממושכת על `Ctrl`+`⇧ Shift`+`u`, שחרור (u עם קו תחתון מופיעה) והקלדת קוד יוניקוד 20AA. 
ב-Mac OS X ניתן להזינו על ידי צירוף המקשים `⇧ Shift`+`7` כאשר המערכת מוגדרת לפריסת מקלדת עברית.

סימן השקל אינו מצויר על רוב המקלדות הנמכרות בישראל, ולעיתים נדירות משתמשים בסימן בהקלדה יומיומית.

שקל ישראלי ישן (1980–1985)
--------------------------

השקל הישראלי הישן, שהופץ בין 1980 ל-1985, סומן בסימן "", שהוכרז רשמית ב־18 במרץ 1980. הוא עוצב כאות ש' בצורת עריסה (כלומר מעוגלת ופתוחה מעלה). לפני כניסתו של השקל הישן בשנת 1980, לא היה שום סמל מיוחד למטבע הישראלי. סמל זה הופיע בהמחאות שהונפקו על ידי בנקים ישראלים בין 1980 ל-1985. פרסום מחירים בשקלים חדשים החלה באופן רשמי ב-1 בינואר 1986, וההמחאות השקליות הישנות שנותרו ללא שימוש היו צריכות להיות מוטבעות בסמל השקל החדש מעל הסמל הישן.

ראו גם
------

* שקל חדש
* אגורה
* סימן מטבע

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סימן שקל חדש** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  הודעה על סימן לשיקים בשקלים חדשים, ילקוט הפרסומים 3254, תשמ"ו, 29 בספטמבר 1985, עמ' 430
2. ↑  סעיף ה': כתיבת ₪ או $ לפני המספר או אחריו, דף כתיבת מספרים, באתר האקדמיה ללשון העברית
3. ↑  הודעה על סימון לשיקים בשקלים, ילקוט הפרסומים 2619, תש"ם, 19 באפריל 1980, עמ' 1423
**טל שנהב** (נולד ב-15 במרץ 2000) הוא איש טלוויזיה ורדיו ויזם חברתי ישראלי. משמש כמגיש חדשות וכתב בחדשות 13 וכקריין בתחנות הרדיו גלי צה"ל וגלגלצ.

ביוגרפיה
--------

שנהב נולד וגדל במושב בארותיים שבעמק חפר. אח בכור לשני אחים, שירה ואייל. למד בתיכון האזורי רופין, במגמת מוזיקה.

ב-2016, במסגרת היותו שגריר בעמותת LEAD, יצר קשר עם קהילה יהודית באוגנדה בשם אבאיודאיה, שהייתה נתונה בבצורת קשה, וגייס עבורה משלוח בן 5 טונות של חיטה ותירס.

ב-2017, הצטרף שנהב לצוות המגישים הקבוע בתוכנית הנוער "23 דקות" ששודרה בטלוויזיה החינוכית ובערוץ 2, ושימש בה כמגיש עד שירדה מהאוויר עם סגירת הטלוויזיה החינוכית.

ב-2019, לפני גיוסו, היה שותף להקמת הסטארט אפ הפוליטי-טכנולוגי "ישר", שנועד כדי ליצור מודל דמוקרטי חדש שיאפשר לציבור להיות מעורב באופן אפקטיבי בקבלת ההחלטות במרחב הציבורי.

באוגוסט 2019 התגייס שנהב לגלי צה"ל והשתבץ כקריין חדשות ומגיש מוזיקה. במשך יותר משנה, הגיש תוכנית יומית אישית בין 5–7 בבוקר. בנוסף שימש במחלקת האקטואליה של התחנה ככתב בדסק החוץ. שנהב היה החייל הראשון שהגיש באופן קבוע את יומן החוץ השבועי של התחנה, "מסביב לעולם". בשנת 2020 סיקר את הבחירות לנשיאות ארצות הברית, בשנת 2022 קיבל את תואר מצטיין ראש השנה של התחנה. כמו כן, באותה שנה הנחה את טקס מצטייני הנשיא ביום העצמאות.

בנובמבר 2022, עם שחרורו מצה"ל, הצטרף שנהב לחדשות 13 כמגיש וכתב.

בינואר 2023 עלה הפודקאסט הדוקומנטרי "מה שהיה" של גלי צה"ל בהגשת שנהב, אחד ההישגים המשמעותיים שלו בתחנה. הפודקאסט סוקר רגעים קטנים ונשכחים ששינו את פני המוזיקה הישראלית. במסגרתו הוא הצליח בין השאר להפגיש לראשונה בין זאב נחמה ותמיר קליסקי, מה שתרם לסיום הסכסוך התקשורתי בין הצדדים ולאיחודה של להקת אתניX. בנוסף השתתפו בפודקאסט דנה אינטרנשיונל, רמי פורטיס, אריאל זילבר, חברי להקת שב"ק ס' ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

* טל שנהב, ברשת החברתית פייסבוק
* טל שנהב, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* טל שנהב, ברשת החברתית אינסטגרם
* טל שנהב, ברשת החברתית טיקטוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  עוז רוזנברג, ‏הישועה לקהילה היהודית באוגנדה נמצאת בידי נערים מרעננה?, באתר מעריב אונליין, 3 בינואר 2017
2. ↑  טל שנהב, דמוקרטיה 3.0: "הדור שלנו הוא דור של ישראלים חדשים", באתר פרוגי, ‏13 במרץ 2019
3. ↑   טקס מצטייני הנשיא | 2021, סרטון בערוץ "כאן 11", באתר יוטיוב
4. ↑   ציוץ של ערן סויסה ברשת החברתית אקס (טוויטר), 31 באוקטובר 2022
5. ↑  מה שהיה - רגעים לא חשובים סופר חשובים במוזיקה הישראלית, באתר גלי צה"ל
**סמואל סקוט** (באנגלית: **Samuel Scott**‏; 1702 – 12 באוקטובר 1772) היה צייר נוף בריטי, הידוע בנופי גדות הנהר ובנופי הים שלו.

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייו

סקוט נולד בלונדון והחל לצייר בסביבות 1720, לא ידוע על הכשרתו האמנותית. הוא התחיל כאמן ימי, וצייר ספינות מלחמה וספינות אחרות בים רגוע בסגנון וילם ואן דה פלדה הצעיר (אנ'), שרבים מציוריו היו בבעלותו. הוא צייר גם סט של שש תמונות של יישובים שבבעלות חברת מזרח הודו בשיתוף ג'ורג' למברט. סקוט צייר את הספינות, ולמברט את הבניינים והנוף. במכתב משנת 1733, ג'ורג' ורטה כלל את סקוט בין "הציירים הטובים ביותר באמנותם".

בין התאריכים 27–31 במאי 1732 הוא ערך "מסע של חמישה ימים" בחברה עם ויליאם הוגארת ואחרים. סיפור המסע שלהם נכתב על ידי אבנעזר פורסט ופורסם בשנת 1782, מאויר בציורים של הוגארת וסקוט.

בראשית שנות ה-40 של המאה ה-18 החל סקוט לצייר את לונדון, במיוחד את גשר וסטמינסטר החדש, שנבנה באותם ימים. לאחר הגעת קאנאלטו ללונדון בשנת 1746, ציורי הנוף של העיר הפכו אופנתיים, הוא החל לעבד את הרישומים לציורי שמן. הוא צייר לפחות אחת עשרה גרסאות לתצפית על גשר לונדון העתיק, הישנה ביותר משנת 1747. סקוט המשיך לצייר עותקים ממנה לאחר 1757, כאשר הבתים הנשענים על הגשר, המוצגים בציור נהרסו. תמונות גשר לונדון צוירו לעיתים קרובות כתליון מורכב מזוג תמונות והשנייה תמונה של מגדל לונדון או גשר ווסטמינסטר.

### חייו המאוחרים

בין השנים 1761–1771 הציג שלוש עבודות באגודת האמנים, אחת באגודת האמנים החופשית, ואחת, נוף למגדל לונדון, באקדמיה המלכותית בשנת 1771. הוא היה אחד הציירים המוקדמים בצבעי מים, ונקרא "אבי ציור צבעי המים באנגליה", אך עבודותיו העיקריות היו בשמן. כמה מהציורים המפורסמים ביותר של סקוט היו תיאורי הסצנות שלו במהלך המלחמה עם ספרד בקריבים (הסתיימה 1742).

סקוט זכה למוניטין רב בזכות סצינות החוף והנהר שלו, שהיו מצוירות וצבועות היטב, ומכילות דמויות. הוראס וולפול, שהיה לו אוסף גדול מיצירותיו, אמר כי "הם יקסימו בכל עידן".

סקוט התגורר בקובנט גארדן, משקיף על הפיאצה הגדולה שם, בין השנים 1747 ל־1758. הוא עבר לטוויקנהאם בשנת 1758, ולאחר מכן ללודלו, שם התגוררה בתו, לפני שפרש.

הוא נפטר בבאת' באוקטובר 1772 והותיר בת יחידה.

ויליאם מארלו (1740–1813) וצייר בעלי החיים סווריי גילפין (1733–1807) היו תלמידיו.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמואל סקוט** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Lee, Sidney, ed. (1897). "Scott, Samuel". Dictionary of National Biography. 51. London: Smith, Elder & Co. pp. 66–7.
2. ↑  אתר למנויים בלבד  Martin Gayford, ‏Hogarth and the lads go out on the town, The Telegraph, 27 January 2007
3. ↑  Scott biography + paintings(הקישור אינו פעיל)
4. ↑  Samuel Scott, Painter of views of Twickenham riverside - Twickenham Museum, www.twickenham-museum.org.uk

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16767900m (data)
* GND: 130170488
* ISNI: 0000 0000 5472 0530
* LCCN: nr92043230
* MusicBrainz: 903fe1e1-0c92-461c-98b9-3547afe12f62
* RKD: 71646
* ULAN: 500026724
* VIAF: 62648231
* WorldCat (עם VIAF): 62648231

 |
**אסתר (אמי) בירנבאום** (23 ביוני 1928 – 13 באפריל 1948) הייתה שחיינית ארץ ישראלית, סגנית אלופת ארץ ישראל (1946 ו-1947) במשחה ל-100 מטר חזה. נהרגה בשיירת הדסה.

ביוגרפיה
--------

בירנבאום נולדה וגדלה בווינה, אוסטריה, בתם של אוללי וריכרד בירנבאום. אביה היה עורך דין. בשנת 1939, לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית, עלתה לארץ ישראל לבדה, במסגרת עליית הנוער והתגוררה אצל קרובים ומכרים בתל אביב. למדה בבית-הספר תל-נורדאו בתל אביב ובבית הספר התיכוני למסחר, במגמה ריאלית, לאחר שקיבלה מלגת לימודים. היא הייתה חברה בארגון המתמטיקאים בארץ ישראל. לאחר מלחמת העולם השנייה התברר לה שהוריה נרצחו במחנה ריכוז ביוגוסלביה. היא השתתפה בקורסים חיילות גיוס מיוחד (חג"ם) בכפר ויתקין, בגדנ"ע ובחי"ש של הגנה.

בירנבאום התאמנה בקבוצת השחייה של ברית מכבים עתיד. באליפות ארץ ישראל שנערכה בבת גלים בחיפה 1946 זכתה בירנבאום במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה, אחרי רות המרמן שקבעה תוצאה של 1:42.4 דקות ולפני שטרימר, שתיהן חברותיה למועדון השחייה.

באליפות ארץ ישראל שנערכה בחולון בנובמבר 1947 זכתה בירנבאום במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה, אחרי רות המרמן (1:45.8 דקות).

היא התקבלה ללימודי כימיה באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר החלטת העצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947 על תוכנית החלוקה היא השתתפה בשמירה בעיר העתיקה בירושלים ובהר הצופים. בהמשך היא צורפה לפלוגת סטודנטים שהועברה לחיל מדע (חמ"ד) בירושלים.

ב-22 בפברואר 1948 הוצאה בירנבאום מתחת להריסות הבתים ללא פגע בפיגוע ברחוב בן-יהודה, אך כחודש ושלושה שבועות לאחר מכן, ב-13 באפריל היא נהרגה בשיירת הדסה, שהותקפה על ידי מארב ערבי בשייח' ג'ראח בדרך להר הצופים. היא ישבה באחד משני האוטובוסים שהועלו באש על ידי הערבים.

בירנבאום נקברה בקבר אחים בבית הקברות סנהדריה, מאחר שגופתה לא זוהתה.

הנצחה
-----

קבר אחים של חללי שיירת הדסה בבית הקברות סנהדריה בירושלים
במשך כארבעה עשורים נערך מפעל העשרה בבריכת גלי גיל ברמת גן, שכלל תשע תחרויות שחייה ומשחק כדורמים לזכרם של עשרה מהרוגי מלחמת העצמאות שחייני מכבי. המשחה ל-100 מטר חזה נערך לזכרה, המשחה שבו הצטיינה.

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

* קורות החיים של אסתר בירנבאום, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
* מיכאל, זיכרון לנופלים - אסתר (אמי) בירנבאום, אתר הארץ, 19 ביולי 1948
* מיכאל, זיכרון לנופלים - אסתר (אמי) בירנבאום, אתר הארץ, 19 ביולי 1948

הערות שוליים
------------

1. ↑  תחרויות אליפות א"י בשחית בוגרים לשנת 1946, המשקיף, 13 באוקטובר 1946
2. ↑  שחיה - התחרויות על אליפות ארצות בחולון, בארת הארץ, 2 בנובמבר 1947
3. ↑  מיכאל, זיכרון לנופלים - אסתר (אמי) בירנבאום, אתר הארץ, 19 ביולי 1948
4. ↑  הנעדרים משואת השיירה ל"הדסה", הצופה, 16 באפריל 1948
5. ↑  אליעזר רואי, סקירה שבועית - מפעל העשרה בשחיה, דבר, 21 ביולי 1950
**לא תתעב אדומי** ו**לא תתעב מצרי** הן שתי מצוות לא תעשה האוסרות למנוע נישואין של גרי צדק שבאים מהעם המצרי או מהעם האדומי עם בן זוג יהודי.

מקור האיסור הוא בפסוק בספר דברים, פרק כ"ג, פסוק ח': "לֹא תְתַעֵב אֲדֹמִי כִּי אָחִיךָ הוּא לֹא תְתַעֵב מִצְרִי כִּי גֵר הָיִיתָ בְאַרְצוֹ."

התורה מגדירה את האיסור בהרחקת הדור השלישי של הגרים מעמים אלה: "בָּנִים אֲשֶׁר יִוָּלְדוּ לָהֶם דּוֹר שְׁלִישִׁי יָבֹא לָהֶם בִּקְהַל".

כמה ממוני המצוות מנו איסור זה במניין המצוות.

לדעת ספר החינוך מי שמחליט לא להתחתן עם דור שלישי של מצרי או אדומי משום שהצרו לישראל או בגלל שנאה למי שבא מעמים אלה עובר על האיסור, אך אינו לוקה כיון שהאיסור הוא לאו שאין בו מעשה.

הגר המצרי (או האדומי) עצמו וכן בנו אסורים לבוא בקהל, ואילו הנכד מותר. איסור זה נקרא בתלמוד **חייבי עשה**, כיון שאין מצוות לא תעשה בתורה שאוסרת לשאת גר מצרי, ואיסורו של הדור הראשון והשני נלמד מתוך היתרו של הדור השלישי. להלכה תופסים קידושין כאלה, אף על פי שהחיתון הזה אסור מהתורה, ויש צורך בגט כדי להתיר את הקידושין האלה.

תקופת האיסור
------------

בתוספתא מובא שרבי עקיבא סובר שמשעה שסנחריב בלבל את האומות אין אבחנה בין מצרים לאומות אחרות, וגר מצרי מותר לבוא בקהל מיד.
הרמב"ם פסק כדברים אלה של רבי עקיבא, והתיר לגר מצרי לבוא בקהל מיד.
לעומת זאת בה"ג מצדד שהאיסור נוהג גם כיום, וזאת משום שבתוספתא מובא שחכמים אמרו לרבן גמליאל שמצרים חזרו למקומם שנאמר: "מִקֵּץ אַרְבָּעִים שָׁנָה אֲקַבֵּץ אֶת מִצְרַיִם מִן הָעַמִּים אֲשֶׁר נָפֹצוּ שָׁמָּה".
מחלוקת זו מובאת להלכה בשולחן ערוך, אבן העזר, סימן ד', סעיף י'.

האמור לעיל מתייחס לאיסור **להתחתן** עם מצרי או אדומי ראשון ושני. לגבי האיסור **לתעב** מצרי או אדומי שלישי (או יותר) כתב במנחת חינוך שהאיסור נוהג בזמן הזה.

אחרי האב או אחרי האם
--------------------

מצרי שני שנשא מצרית שנייה מוליד מצרי שלישי שמותר לבוא בקהל. מכאן מוכיח התלמוד שאין די בכך שהאב יהיה מצרי שני, שהולכים אחרי האם לעניין זה ובנה של מצרית ראשונה מאב מצרי שני דינו כמצרי שני.
נחלקו הראשונים האם הולכים רק אחר האם, ולכן בנה של מצרית שנייה ממצרי ראשון נחשב מצרי שלישי ומותר לבוא בקהל, או שהוא נחשב מצרי שני ואסור לבוא בקהל. לדעת הרמב"ם הולכים אחרי שני ההורים להחמיר, ואילו לדעת הרמב"ן הולכים רק אחר האם, והבן שלישי. לפי דרך הרמב"ם מובן מדוע לא נשא מנימין עצמו מצרית שנייה, אך לפי דברי הרמב"ן צריך לומר שמנימין עצמו היה נשוי כבר בלא קשר לתוכניתו להתרת נכדו לבוא בקהל. מחלוקת זו מובאת להלכה בשולחן ערוך, אבן העזר, סימן ד', סעיף ו'.

ראו גם
------

* מנימין

לקריאה נוספת
------------

* הרב אליקים קרומביין, עמוני ומואבי, מצרי ואדומי, באתר אסיף

הערות שוליים
------------

1. ↑  מצוה תקסג
2. ↑  למשל בתלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ס"ח, עמוד א'
3. ↑  תוספתא קידושין פרק ה.
4. ↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות איסורי ביאה, פרק י"ב, הלכה כ"ה.
5. ↑  דבריו מובאים בתוספות לתלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ע"ו, עמוד ב' דיבור המתחיל מנימין.
6. ↑  תוספתא ידיים פרק ב.
7. ↑  ספר יחזקאל, פרק כ"ט, פסוק י"ג.
8. ↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ע"ח.
9. ↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות איסורי ביאה, פרק י"ב, הלכה כ'.
10. ↑  מובא במגיד משנה על הרמב"ם איסורי ביאה יב, כ.
11. ↑  ביאור הגר"א לשולחן ערוך אבן העזר סימן ד סעיף קטן יג.
**סונאטה דה קאמרה** (באיטלקית: **Sonata da camera**) משמעה באופן מילולי "סונאטה קאמרית" והיא מתארת קבוצה של קטעים אינסטרומנטליים, המקובצים יחדיו לשלושה או ארבעה פרקים שונים, המתחילים בפרלוד, או סונאטה קטנה, מעין פתיחה לפרקים הבאים. 

מקור המונח סונאטה דה קאמרה" ברומא בשלהי המאה ה-17, כאשר ארכאנג'לו קורלי כתב שתי וריאציות שונות של סונאטה. אלה נודעו בשמות "סונאטה דה קאמרה" וסונאטה דה קייזה בהתאמה. בספרו "אוקספורד, תולדות המוזיקה המערבית" מתאר ריצ'רד טארוסקין את הסונאטה דה קאמרה כ... סוויטת מחולות במהותה, שקורלי התאים למתכונת המקובלת אז של ארבעה פרקים ("פרלוד" ושלושה מחולות או פרקי קישור)." פרקי המחול הבאים קיבלו על פי רוב שמות שנגעו לסגנון, כגון פרטיטה, סוויטה, אוברטורה ואייר (כמו בהוצאות מחודשות של הסונאטות הקאמריות של קורלי).לדברי ברוסארד (מילון למוזיקה, 1703), "מדובר למעשה בסוויטות של כמה קטעים קטנים, מתאימים לריקוד, כולם באותו מודוס או סולם 
הסונאטות של קורלי נחשבו לדוגמה מובהקת למתכונת זו, אבל בתקופה שבין 1650 ל-1700 יצרו מלחינים גרמנים יותר סונאטות כאלה מן האיטלקים. וסנאטה דה קאמרה של יוהאן רוזנמילר (ונציה, 1667) משקפת מסורת גרמנית זו, שלא נמצאו לה מחקים ישירים באיטליה. למעשה, רק לאחר הופעת אופוס 2 של קורלי בשנת 1685 החלו האיטלקים לבכר את המונח "סונאטה דה קאמרה" לתיאור קבצים ספציפיים של פרקי מחולות.

האינסטרומנטאציה השכיחה ביותר בסונאטה דה קאמרה הייתה שני כינורות ובסו קונטינואו. רוב ההרמוניות הושלמו בתפקיד הבס ושני כלי הסופרן ניגנו מעליו. מבנה זה הוכר גם כטריו סונאטה, הואיל והיה מורכב משלושה תפקידים זהים בחשיבותם. אבל לפעמים נדרש נגן רביעי (על פי רוב צ'לן) להכפיל את קו הבסו קונטינואו. עם זאת, מחקר עדכני מגלה את מגוון הכלים שבהם נהגו בני תקופתחו של קורלי להשתמש לתפקיד הבס, בהם תאורבו, גיטרה ועוגב. ניסוח דו-משמעי על דף השער של קובץ הסונאטות של קורלי הביא רבים למסקנה, שהקונטינואו היה או צ'מבלו או צ'לו, ולא שניהם יחדיו כפי שהניחו קודם לכן. 

אחרי 1700, נעלמה כל אבחנה בין הסונאטה דה קייזה לסונאטה דה קאמרה, כאשר פרקים בינאריים תפסו את מקום הפוגות בסונאטות כנסייתיות, ופרקים איטיים וחדורי רגש עמוק הופיעו בסונאטות קאמריות.

קישורים חיצוניים
----------------

* סונאטה דה קאמרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ג'יימס גולוויי וויליאם מאן, "מוזיקה בכל הזמנים", עמ' 90
2. ↑  סנדרה מנגסן, "סונאטה דה קאמרה" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
3. ↑  מנגסן, גרוב
4. ↑  מנגסן, גרוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7727964-5

 |
**שפה רקורסיבית**, או **שפה כריעה** היא מונח במתמטיקה, לוגיקה ומדעי המחשב, המתאר שפה פורמלית (קבוצה של רצפים סופיים של סמלים שנלקחו  מאלף-בית מסוים) המהווה תת קבוצה רקורסיבית של הקבוצה של כל הרצפים הסופיים מעל האלפבית של השפה. באופן שקול, שפה רשמית היא רקורסיבית אם קיימת מכונת טיורינג טוטאלית (מכונת טיורינג העוצרת על כל קלט), אשר בהינתן רצף סופי של סימנים כקלט, מקבלת אם הרצף שייך לשפה ודוחה אחרת. שפות רקורסיבית שפות נקראות גם **כְּרִיעׂות**.

רעיון הכריעוּת ניתן להרחבה על ידי מודלים חישוביים אחרים. למשל, אפשר לדבר על שפות כריעות במכונת טיורינג לא-דטרמיניסטית. לכן, בכל פעם שיש אי-בהירות, "שפה רקורסיבית" בעלת משמעות זהה לשפה הניתנת להכרעה על ידי מכונת טיורינג.

המחלקה של כל השפות הרקורסיבית שפות נקראת בספרות **R**, אם כי שם זה משמש לעיתים גם עבור המחלקה RP.

סוג זה של שפה לא הוגדר בהיררכיה של חומסקי (Chomsky 1959). כל השפות הרקורסיבית גם ניתנות למנייה רקורסיבית (Recursively Enumerable). כל שפה רגולרית, שפה חפשית הקשר, ושפה תלוית הקשר היא גם **רקורסיבית**.

דוגמאות
-------

שפות תלויות-הקשר גם הן רקורסיביות. לדוגמה השפה {\displaystyle L={abc,aabbcc,aaabbbccc,...}} או בכתיב הפורמלי:

{\displaystyle L=\{\,w\in \{a,b,c\}^{\*}\mid w=a^{n}b^{n}c^{n}{\mbox{ for some }}n\geq 1\,\}}

סגירוּת אלגברית
---------------

רקורסיבית שפות סגורה תחת הפעולות הבאות. כלומר, אם *L* ו *P* הן שתי שפות רקורסיביות, השפות הבאות גם הן רקורסיביות:

* כוכב קלין {\displaystyle L^{\*}}
* התמונה (φ(L תחת הומומורפיזם  φ (כלומר e-free homomorphism)
* השרשור {\displaystyle L\circ P}
* האיחוד {\displaystyle L\cup P}
* החיתוך {\displaystyle L\cap P}
* המשלים של L
* קבוצת ההפרש {\displaystyle L-P}
**הגווארדיה השחורה - כל מה שאסור לדעת על שוד הקופה הציבורית** הוא ספר מאת ירון זליכה, שהיה החשב הכללי במשרד האוצר בשנים 2003 עד 2007. הספר יצא לאור בהוצאת זמורה ביתן בשנת 2008.

רקע
---

זליכה מונה על ידי שר האוצר, בנימין נתניהו. זליכה מתאר את נתניהו באורח חיובי ביותר, כמי שניצב לצידו ללא סייג, ותמך בו ללא היסוס במאבק בשחיתות.

הספר מוקדש למתקפה חריפה על השחיתויות שגילה זליכה, לפי דבריו, בניהול כספי המדינה. זליכה מצביע על מי שהיה שר האוצר ומאוחר יותר ראש הממשלה, אהוד אולמרט, כמי שפעל נחרצות למען חבריו בעלי ההון, בניגוד לכללי המינהל התקין. במיוחד בא הדבר לידי ביטוי בפרשת המכרז להפרטת בנק לאומי, שבה, לפי זליכה, התנהג אולמרט כעושה דברה של קבוצת פרנק לואי, ופעל לשנות את כללי המכרז כך שיתאימו במיוחד עבורה, ובצורה שהייתה עלולה לעלות בהפסד מאות מיליוני שקלים לקופה הציבורית בישראל. אולמרט היה בקשרים חברתיים הדוקים עם פרנק לואי ועם אנשיו. זליכה מתאר כיצד תעתע באולמרט בניסיון למנוע ממנו להכשיל את המכרז. האשמותיו של זליכה הובילו לפתיחת חקירה פלילית נגד אולמרט, שתרמה בסופו של דבר, לצד פרשות אחרות, להחלטתו להתפטר מראשות הממשלה. נגיד בנק ישראל, סטנלי פישר סתר כמה מהאשמותיו העובדתיות של זליכה ועל כן הוא מואשם על ידיו כאילו שיקר בחקירת משטרה. גם את היועץ המשפטי מני מזוז, ובפרט את אחותו, ימימה מזוז, היועצת המשפטית של משרד האוצר, מאשים זליכה ברפיון ידיים מול השחיתות ובניגוד אינטרסים.

האשמה חמורה במיוחד מפנה זליכה לשר בנימין בן אליעזר, שאמר לזליכה, בעקבות האשמותיו נגד אולמרט: "אם תעז להפליל את ראש הממשלה, אתה עלול לגמור עם עשרה כדורים בגב. אני מזהיר אותך. שלא תעז להפליל את ראש הממשלה" (עמ' 300).

זליכה מתאר שחיתות ובזבזנות ששררו במגזר הציבורי, בין השאר נמנעה המדינה מלחייב במס הכנסה הטבות שכר גדולות לעובדים במגזר הציבורי, כך שהעובדים קיבלו סכום גדול מהמגיע להם, עד שהדבר תוקן בידי זליכה. המדינה דחתה תשלום חובות לספקים, עד כדי העמדתם בסכנה של פשיטת רגל. זליכה מספר שביטל נוהג זה.

זליכה פעל לשינוי אופן הדיווח החשבונאי של המדינה, כך שיעמוד בתקנים בינלאומיים. החשב הכללי הקודם, ניר גלעד, יעץ לו שלא להתעסק בעניינים שעלותם קטנה מ-20 מיליון ש"ח מפאת חוסר זמן, המלצה שמוצגת בידי זליכה כסמל להשלמה עם בזבזנות של כספי ציבור. ניר גלעד מותקף גם על פרשת מכירת בתי הזיקוק, שבה גילה יחס נדיב במידה בלתי סבירה כלפי סמי עופר ואחיו יולי עופר, מכירה שזמן מה לאחריה מונה גלעד למנכ"ל החברה לישראל של האחים עופר.

זליכה מציין שספג ביקורת ולעג בעיתון "גלובס", ומייחס זאת להתעקשותו שבעלי "גלובס", אליעזר פישמן, לא ייהנה מתנאים בלתי שוויוניים בעניין חובות חברות הכבלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* בועז ארד, ספרו של ד"ר ירון זליכה "הגווארדיה השחורה", באתר "אנכי"
* משה נגבי, "הגווארדיה השחורה", ירון זליכה | מי ישמור על השומרים, באתר הארץ, 27 באוקטובר 2008
* חיים ווינגרטן, ‏שחור בעיניים, באתר גלובס, 6 באוקטובר 2008
**הבמה החשמלית - אגדת רוקנ'רול** הוא סרט תיעודי שביים ניסים מוסק, ויצא לאקרנים ב-2008. הסרט עוסק בלהקת הרוק הבמה החשמלית ובנגן הגיטרה שהוביל אותה שלמה מזרחי שהייתה בולטת מאוד בסצנה הירושלמית של סוף שנות השישים. הסרט מציג פרספקטיבה רחבה של חיים של חברי הלהקה מתקופת הזוהר שלהם ועד היום, במקביל עם תיאור של השינויים שחלו בירושלים בתקופות אלו. הסרט התחרה בתחרות הסרט התיעודי של פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.

תקציר העלילה
------------

להקת הבמה החשמלית הייתה מהלהקות החשובות של הרוק הירושלמי בפרט והישראלי בכלל. חברי ההרכב היו נערים שיצאו משכונות מצוקה, ממוסררה ומנחלאות. למרות הצלחתם הם מעולם לא הקליטו אלבום משלהם. הם הקליטו סינגל עם צביקה פיק (מתוך האלבום זוהי הדרך שלי) ואת חנטריש שלוש ורבע עם דני בן ישראל, אך בשני המקרים לא קיבלו קרדיט. בסרט מוסק מוצא את כל חברי הלהקה ומציע להם לשוב ולנגן יחד כדי להפיק אלבום משל עצמם. הסרט עוקב אחרי סיפורי החיים שלהם מאז ועד היום, ומציג את תהליך העבודה המשותפת שלהם אחרי 37 שנים. הם לא מצליחים להקליט אלבום אלא מופיעים בצוללת הצהובה בירושלים עם הופעת אורח של המעריץ שלהם ברי סחרוף במופע שמשודר בערוץ הראשון.

קישורים חיצוניים
----------------

* "הבמה החשמלית - אגדת רוקנ'רול", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הבמה החשמלית - אגדת רוקנ'רול", באתר אידיבי
* על הסרט, באתר "הבמה"
* סיפורם של שלמה מזרחי ולהקת "הבמה החשמלית", וידאו באתר יוטיוב, הערוץ הראשון, 2008
* אור ברנע, הקדימו את זמנם, באתר ynet, 14 בדצמבר 2008

* ״הבמה החשמלית - אגדת רוקנרול״, הסרט המלא לצפייה ללא תשלום באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים

הערות שוליים
------------

1. 1 2  חזי מחלב, על "הבמה החשמלית", סרטו של ניסים מוסק, באתר "העוקץ", 12 בדצמבר 2008
**צינובר** (Cinnabar) הוא צורת המינרל של סולפיד הכספית. צבעו אדמדם, ונוסחתו HgS והוא המקור העיקרי לכספית.

צינובר נמצא בדרך כלל בטבע בצורת גושים חזקים מחוספסים, וצבעו משתנה מאדום בהיר לאדום-חום. הוא מופיע בסלעים וולקניים, בעיקר ליד מרקזיט, פיריט ואנטימון גופרתי (Sb2O3). מדי פעם צינובר מופיע כגביש בעל ברק מתכתי. בין גבישי צינובר וקוורץ דמיון יוצא דופן בסימטריה ובמאפיינים אופטיים (מערך קריסטלוגרפי טריגונלי וצורת הגביש הקסגונלית). קשיחותו של צינובר נעה בין 2-2.5 בסולם מוס, ומסיסותו היא
10-6 גרם ל-100 מ"ל מים.

כאשר מחממים צינובר ל־250 מעלות צלזיוס הוא נהיה חום, ובטמפרטורות גבוהות יותר הוא נהיה שחור. ברגע שמקררים אותו הוא חוזר לצבעו האדמדם המקורי. צינובר אינו מושפע מחומצות כמו חומצה חנקתית (HNO3) או חומצה הידרוכלורית (HCl) בטמפרטורות נמוכות.

צינובר נכרה על ידי האימפריה הרומית כמקור לכספית, וכמה מן המכרות שכרו הרומאים משמשים גם כיום כמקור לצינובר.
המרבץ החשוב ביותר של צינובר הוא באלמדן בספרד, שם הוא נכרה כבר למעלה מ־2,000 שנים. מרבצים נוספים נמצאים בקליפורניה, סלובניה, איטליה, סרביה, פרו, טקסס וסין.

פרט לשימוש כמקור כספית חשוב, לצינובר שימושים אחרים:

* צביעת פלסטיקים.
* ייצור שעוות חותם.
* ייצור ניירות צבעוניים באיכות גבוהה.
* ייצור הפיגמנט האדום ורמיליון (משמש למשל כפיגמנט בחלק מתרכובות הדיו לקעקועים).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צינובר** בוויקישיתוף
* צינובר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007286433405171
* GND: 4841719-1
* LCCN: sh85026031
* NDL: 00572345

 |
**רותה קופפר** (נולדה ב-6 במרץ 1964) היא עיתונאית, בעלת טור, עורכת ומבקרת טלוויזיה ישראלית.

ביוגרפיה
--------

קופפר נולדה בירושלים. את רוב ילדותה עברה יחד עם משפחתה בארצות הברית, שם למדה בבית הספר היסודי. כילדה שהתה רבות באולפני אן-בי-סי בהם עבד אביה, ואהבה לצפות בטלוויזיה, דבר שלטענתה השפיע בהמשך חייה על כיוון הקריירה המקצועית שלה.

כאשר חזרה קופפר עם משפחתה לישראל למדה בבית הספר הגימנסיה העברית רחביה בירושלים.

במהלך שירותה בצה"ל הייתה קופפר קצינת ת"ש וח"ן (חיל נשים). השתחררה מצה"ל בדרגת סגן.

קופפר כתבה במשך שנים רבות בעיתונות בישראל ועבדה בכלי תקשורת גדולים: עיתון "חדשות", ערוץ 2 בראשית דרכו, הייתה בעלת מדור טלוויזיה יומי במוסף גלריה בעיתון הארץ וכן עסקה בעבודות שונות נוספות בתחומי הכתיבה והעריכה, למשל בתרגום סרטים ועוד.

קופפר החלה את דרכה העיתונאית בשנת 1985 בעיתון חדשות. כסטודנטית לתואר ראשון עבדה במשרה מלאה בדסק החוץ ולאחר מכן כעורכת בדסק החדשות, וערכה את מוסף הקומיקס.

בשנת 1987 החלה קופפר לעבוד באולפני הרצליה בתחום התרגום.

בשנת 1990 הצטרפה קופפר לצוות של ערוץ 2 הניסיוני והייתה מתרגמת ותחקירנית בשני מגזיני החדשות הטלוויזיוניים: "שבע וחצי בעולם" ו"שמונה בערב".

בשנת 1992 החלה לכתוב בעיתון "הארץ".

בשלהי העשור השני של המאה ה-21, קופפר עובדת כעיתונאית עצמאית. היא כותבת בליברל, בכלכליסט, במגזיני TheMarker ועוד.

קופפר מגישה תוכניות אירוח ופינות קבועות בתחום הטלוויזיה והקולנוע, מגישה פינה קבועה בנושא טלוויזיה ברדיו תל אביב. היא גם מגישה את ההסכת "המדריך" בתחנת הרדיו "כאן תרבות". הגישה פינה קבועה על טלוויזיה בתוכנית "מועדון תרבות" בכאן 11. משנת 2021 מגישה יחד עם אליחי וידל את הפודקאסט "קאש אנד טראש" ובספמבר 2023 החלה להגיש את הפודקאסט "סדרתיות" לצד גילי איזיקוביץ.

קופפר היא בעלת תואר ראשון מאוניברסיטת תל אביב בספרות אנגלית, ולמדה לתואר שני בתורת הספרות. במסגרת לימודים אלו זכתה קופפר למלגות לימודים באוניברסיטת סלמנקה, ובאוניברסיטת מדריד.

חיים אישיים
-----------

קופפר מתגוררת בתל אביב, נשואה ואם לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **רותה קופפר** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **רותה קופפר** |

* מאמרי רותה קופפר, באתר "הארץ"
* פודקאסט המדריך, 12 בפברואר 2019
* כל הטורים של רותה קופפר במגזין ליברל
* כל הטורים של רותה קופפר ב-TheMarker
* הפינה בהגשת רותה קופפר, ברדיו 103FM
* רותה קופפר באתר האינטרנט אידיבי
* כל הטורים של רותה קופפר באתר כלכליסט
*

הערות שוליים
------------

1. ↑  רותה קופפר, באתר הארץ, 12 באוגוסט 2004
**שָׁלִישׁ** (בלועזית: **אדיוטנט**) הוא תפקיד צבאי, שפירושו אחד משניים:

* קצין המסייע בידו של בעל דרגה (או אף בעל תפקיד שאינו צבאי כנשיא) הבכיר ממנו;
* קצין או חייל העוסק בענייני שלישות – מנהלה, ארגון ופיקוח על כוח האדם ביחידה מסוימת או בצבא בכללותו.

מקור המילה
----------

מקור המילה בתנ"ך, שם היא משמשת במשמעות של קצין או מפקד[דרוש מקור], כבפסוקים "מַרְכְּבֹת פַּרְעֹה וְחֵילוֹ יָרָה בַיָּם וּמִבְחַר שָׁלִשָׁיו טֻבְּעוּ בְיַם סוּף" (שמות ט"ו, ד), "וַיִּקְשֹׁר עָלָיו פֶּקַח בֶּן-רְמַלְיָהוּ שָׁלִישׁוֹ" (מלכים ב' ט"ו, כה). יוסף בן מתתיהו הבין את המילה כמתארת את "שר הגדוד השלישי", וכך הסביר בספרו קדמוניות היהודים את הפסוק "וַיֹּאמֶר אֶל בִּדְקַר שָׁלִשׁוֹ" (מלכים ב' ט', כ"ה).

שליש יחידה
----------

בצה"ל השימוש במילה שליש היא על פי רוב במשמעות של קצין כח אדם יחידתי, אך שייך גם בהקשר של קצינים שונים של חיל השלישות (היום חיל משאבי אנוש). בכל יחידה בצה"ל יש גורם האחראי על ענייני כח אדם ביחידה. ברוב היחידות ממלא את התפקיד קצין שעבר הכשרה של חיל השלישות. 

כמו בשאר הצבא, גם תחום זה מנוהל בצורה היררכית, כך שעל כל קצין שלישות ממונה קצין שלישות האחראי על מסגרת רחבה יותר. כך בחטיבות הלוחמות לכל גדוד יש שליש גדודי, העובד בקשר ובכפיפות עם השליש החטיבתי, ובדומה השליש החטיבתי בקשר דומה עם שליש האוגדה. 

השליש אחראי על המחלקות ביחידה העוסקות בכח אדם: מחלקת כח אדם, מחלקת תנאי שירות, מחלקת דת-רבנות-כשרות, מחלקת חינוך ומחלקת משמעת.

עבודתו השוטפת של השליש הגדודי כוללת בעיקר ראיונות שיבוץ וויסות כח אדם, מענה לבעיות המתעוררות במחלקות שתחת אחריותו וטיפול בחלק מתחומי השלישות הנתונים לטיפולו האישי, בין אם הם מוגדרים כנושאי טיפול של שליש היחידה ובין אם הם נושאי טיפול שאינם בדווקא מטופלים על ידו אך הוא בחר לטפל בהם באופן אישי. 

תחומי שלישות המטופלים רבות על ידי שליש יחידה: טיפול באנשי קבע, טיפול בשיבוצים ומעברים, טיפול בענייני כספים ביחידה, עיסוק בחריגים מסוגים שונים: נפקדים, חסרי שיבוץ, בעיות אי התאמה לשירות וכדומה. 

כאשר השליש היחידתי נמצא בחופשה או בתפקיד מחוץ ליחידה, ממלאים את מקומו קצינים או נגדים מהמחלקות השונות שתחת פיקודו. על פי רוב יש ביחידה איש קבע המשמש כנגד משאבי אנוש ונקרא גם פק"ר- פקיד רישומת. הפק"ר עוסק בתחומים הקרובים לתחומי העיסוק של השליש ועל כן משמש כממלא מקומו ברוב המקרים. מכיוון שנגדים ממעטים להיות בבסיסים בסופי שבוע (אינם סוגרים שבת בעגה צה"לית) הנציגים לענייני שלישות בזמנים אלו הם קציני וחיילי מחלקות השלישות. כך למשל, קצינת ת"ש, או מש"קית שלישות, תהיה אחראית לענייני שלישות במהלך סופי שבוע בהם נעדר השליש מהיחידה.

תפקידי קצונה נוספים בחיל השלישות
--------------------------------

* קצין קישור
* קצין תכנון
* קצין נפגעים
* קצין מיון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4676590-6

 |