recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
שחקנית מכריזה על הפסדה במשחק בסן דייגו Comic-Con International ביולי 2008
**המשחק** הוא משחק מחשבתי שבו המטרה היא להימנע מלחשוב על המשחק עצמו. חשיבה על המשחק מהווה הפסד, שיש להכריז עליו בכל פעם שהוא מתרחש. אי אפשר לזכות ברוב הגרסאות של המשחק. בהתאם לווריאציה של המשחק, כל העולם, או כל מי שמודע למשחק, משחקים בו כל הזמן. אם הפסדת כל שנותר לעשות זה לגרום לאחרים להפסיד גם כן. עם הזמן פותחו טקטיקות יצירתיות כדי להפסיל כמויות גדולות של אנשים.

באנגלית אומרים - 'i lost the game' או בקיצור - 'ILTG'. 
בעברית אומרים 'הפסדתי במשחק'. יש האומרים גם 'ש\*ט נפסלתי', 
'ש\*ט נזכרתי' אינו תרגום מוצלח, מכיוון שאינו מבטא את הפסילה במשחק, עליה יש להכריז.

קבלה
----

המשחק תואר כמאתגר וכיף לשחק, וכחסר טעם, ילדותי ומכעיס. בחלק מהפורומים באינטרנט, כמו Something Awful ו-GameSpy, ובכמה בתי ספר, המשחק נאסר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המשחק** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Teens around the world are playing 'the game', CTVNews, ‏2008-01-17 (באנגלית)
2. ↑  Nederland gaat nu ook verliezen - maandag 15 december 2008 - DePers.nl, web.archive.org, ‏2008-12-15
3. ↑  Metrowebukmetro, If you read this you've lost The Game, Metro, ‏2008-12-03 (באנגלית)
**היום הבין-לאומי לאי-אלימות** מצוין ב-2 באוקטובר, יום הולדתו של מוהנדס קרמצ'נד גנדי.

בינואר 2004, קיבלה זוכת פרס נובל האיראנית שירין עבדי, הצעה לציין יום בינלאומי לאי-אלימות ממורה להינדית בפריז המלמד סטודנטים בינלאומיים לפורום החברתי עולמי במומבאי. הרעיון משך בהדרגה את התעניינותם של כמה ממנהיגי מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי עד לוועידת סאטיאגרהא בניו דלהי בינואר 2007, שיזם נשיא הקונגרס הלאומי ההודי, הארכיבישוף דזמונד טוטו, ויו"ר המועצה הפרוגרסיבית המאוחדת, סוניה גנדי, במהלכה קראו השניים לאו"ם לאמץ את הרעיון.

ב-15 ביוני 2007 הצביעה העצרת הכללית של האומות המאוחדות על קביעת ה-2 באוקטובר ליום הבינלאומי לאי-אלימות. ההחלטה של העצרת הכללית ביקשה מכל המדינות החברות באו"ם להנציח את 2 באוקטובר "בדרך הולמת ולהפיץ את מסר האי-אלימות, בעזרת חינוך והעלאת המודעות הציבורית".

מנהל הדואר של האו"ם (אונפ"א) בעיר ניו יורק עיצב חותמת נלווית מיוחדת להנצחת אירוע זה, בעקבות פניית שגריר הודו באו"ם. האונפ"א הכריז כי כל דואר מטעמו היוצא בין התאריכים 2 ל-31 באוקטובר יוחתמו בחותמת זו.

ראו גם
------

* יום השלום הבין-לאומי

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של היום הבין-לאומי לאי-אלימות
* מידע על חומרים פילטליים שונים הקשורים למוהנדס ק. גנדי

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Conference calls for declaring International day of non-violence".
2. ↑  "UN declares 2 October, Gandhi's birthday, as International Day of Non-Violence". United Nations. 15 ביוני 2007. נבדק ב-2 באוקטובר 2014. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "General Assembly Adopts Texts On Day Of Non-Violence, Ethiopian Millennium; Pays Tribute To Former Secretary-General Kurt Waldheim". United Nations. 15 ביוני 2007. נבדק ב-2 באוקטובר 2014. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  *Topical Philately Related to Mohandas K. Gandhi*, gandhi.topicalphilately.com
**דייוויד ג'. באק** (באנגלית: **David J. Buck**) (נולד ב-10 במרץ 1956) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל. שירת כמפקד חיל האוויר ה-14 בפיקוד החלל של חיל האוויר, ומפקד הפיקוד המשותף לחלל בפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

ב-1986 סיים לימודי תואר ראשון והתגייס לחיל האוויר. שירת כקצין בכנף הטילים האסטרטגיים ה-44, המפעילה טילים בליסטיים בין יבשתיים. שימש קצין פיתוח בטייסת הניסויים 576 ועוזר למפקד חיל האוויר העשרים של ארצות הברית. לאחר לימודים במכללת המלחמה של הצי שימש ראש ענף וכותב נאומים במפקדת פיקוד החלל של חיל האוויר. 

בשנים 2000–2002 פיקד על טייסת השיגורים לחלל הראשונה בנמל החלל קייפ קנוורל. בשנים 2003–2005 שימש ראש מחלקה באגף התכנון של המטות המשולבים. ביוני 2005 מונה למפקד להק בסיס האוויר 821 בבסיס חיל האוויר תול בגרינלנד. ביוני 2006 מונה לסגן קצין תכנון בפיקוד החלל. באוגוסט 2007 מונה לסגן מפקד כנף החלל ה-50. ביוני 2008 מונה למפקד כנף החלל ה-30. במאי 2010 מונה לראש אגף כוחות החלל במפקדת כוחות האוויר של פיקוד מרכז. קודם לדרגת בריגדיר גנרל וביוני 2011 מונה לסגן מפקד מרכז הלוחמה של חיל האוויר בבסיס נליס שבנבדה. במאי 2013 מונה לראש אגף מבצעי אוויר, חלל וסייברספייס בפיקוד החלל. באוגוסט 2014 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה לסגן מפקד פיקוד החלל של חיל האוויר.

באוגוסט 2015 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד חיל האוויר ה-14 ולמפקד הפיקוד המשולב לחלל של הפיקוד האסטרטגי בבסיס ונדנברג. שירת בתפקיד עד דצמבר 2017. הוא צפוי לסיים את שירותו בחיל האוויר בפברואר 2018.

לבאק תואר ראשון בניהול אוניברסיטת קנזס ניומן בויצ'יטה, תואר שני בניהול מאוניברסיטת דקוטה הדרומית, תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי, תואר שני באסטרטגיית ניהול משאבים לאומיים מהמכללה לתעשייה של הכוחות המזוינים. הוא בוגר תוכניות פיתוח מנהיגות באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת וירג'יניה ובאוניברסיטה לביטחון לאומי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דייוויד באק** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה באתר חיל האוויר של ארצות הברית
* ביוגרפיה באתר הפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית
**עמיחי יודנפרוינד** (נולד ב-9 ביולי 1974) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשרת כמדריך בבית הספר לפיקוד ומטה. שימש כסגן מפקד אוגדת הגליל ומפקד חטיבת מרכבות הפלדה.

ביוגרפיה
--------

יודנפרוינד גדל במושב שדה יעקב. התגייס לחיל השריון ושירת כלוחם ומפקד טנק בפלוגה ו' של גדוד 77 מחטיבה 7. לאחר שהתבלט כמפקד טנק מצטיין נשלח לקורס קציני שריון וחזר אל הפלוגה כמפקד מחלקה. לאחר מכן שימש כקצין המבצעים של הגדוד ופיקד על פלוגה ב', פלוגת הצמ"פ של גדוד 82. בשנים 1997–1998 חזר לפלוגה ו' כמפקדה. לאחר מכן המשיך בגדוד 77, היה סגן מפקד הגדוד בתקופת מלחמת לבנון השנייה, ובשנים 2008–2010 פיקד עליו. בשנת 2010 מונה לסגן מפקד חטיבה 7. בהמשך שימש רע"ן שריון במרכז לאימונים טקטיים (מא"ט) במל"י. לאחר שהועלה לדרגת אל"ם, מונה למפקד חטיבת מרכבות הפלדה וכיהן בתפקידו בשנים 2013–2015. בספטמבר 2015 מונה לסגן מפקד אוגדת הגליל, ושימש בתפקיד עד שנת 2017.

יודנפרוינד נשוי למרב ומתגורר בשדה יעקב.

קישורים חיצוניים
----------------

* "עז הכוח", יותם קניספל באתר מפקדת זרוע יבשה.
* יאיר קראוס, בצה"ל בטוחים: 'חיזבאללה לא יכול לכבוש את הגליל', באתר nrg‏, 22 ביולי 2016.

עמיחי יודנפרוינד (שני משמאל) בטקס פרידה של נדב לוטן (מימין) מפלוגה ו' של גדוד 77, שעליה פיקד לפניו.

| מפקדי חטיבת מרכבות הפלדה  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| עוזי קרן • משה פלד • מאיר גחטן • גבי לסטר • אריאל פלג • יעקב ברק • בני פרץ • מאיר פינקל • צביקה צורן • ניר בן דוד • עמיחי יודנפרוינד • ערן שני • רונן תמים |

 |
עטיפת אלבום האוסף "האיש שבקיר"
**שמשון בר-נוי** (19 בפברואר 1922 - 11 ביולי 1988) היה זמר ישראלי שנחשב לאחד מכוכבי הזמר הראשונים בישראל.

קורות חייו
----------

נולד בשם פטר נוימן בברלין בשנת 1922. עלה לארץ ישראל בשנת 1939 במסגרת עליית הנוער, והתיישב באשדות יעקב. במהלך מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי, ולחם במסגרת הבריגדה היהודית בגדוד מס' 2.
הוא השתחרר מן הצבא הבריטי בספטמבר 1946 בדרגת לוטננט. במלחמת העצמאות היה מפקד פלוגת נועם בחטיבת עציוני. הוא עבר קורס צניחה בצ'כוסלובקיה, ובחודש ספטמבר 1948 כאשר הוקמה יחידת הצנחנים הראשונה בצה"ל, במחנה אחוזה על הר הכרמל, פיקד בר-נוי (באותם ימים נוימן) על פלוגה ג'.

בימיה הראשונים של מדינת ישראל היה בר-נוי לכוכב זמר, והתייחד בקול הבריטון הרועם שלו. הוא נמנה עם האמנים הראשונים שזכו לחוזה הקלטות בחברת התקליטים "הד ארצי". על שיריו המצליחים נמנו "הורה נהלל" ("משתמט אני הייתי"), "יש לי כנרת", "שלכת" ("עמוק עמוק העצב בעיניים") ו"את חכי לי ואחזור".
בר-נוי נחשב לאהוב ההתיישבות העובדת, בניגוד לבן זמנו ישראל יצחקי, שנחשב לאיש "החוגים הסלוניים". השניים שלטו בזירת הזמר הפופולרי בראשית שנות החמישים. להיטו הידוע ביותר של בר-נוי, שמילותיו הקודרות תואמות את קולו הייחודי, הוא "מי מכיר את האיש שבקיר" (1955), שכתב יהודה פרדיס, יצא כסינגל וזכה להצלחה רבה. 
במשך תקופה מסוימת שימש בר-נוי כאחראי על הבידור באוניות הנוסעים של חברת "צים". ב-1956 הופיע בסרטו של נתן אקסלרוד, דן וסעדיה.

בסוף שנות החמישים עבר בר-נוי לגור בארצות הברית, המשיך להופיע לזמן קצר, אולם לבסוף פרש מעסקי הבידור ופתח עסק למכירת מכוניות. מיעט לבקר בישראל. ב-1986 הגיע ארצה כדי להתארח בתוכנית "חיים שכאלה" עם יפה ירקוני, שם ביצע איתה את דואט העבר שלהם, "קרה זה רק הפעם". המפגש הפתאומי בין השניים נחשב מרגעי השיא בתוכנית. זמן קצר אחר-כך עבר להתגורר בקנדה, שם נפטר בגיל 66 מדום לב. הוא הותיר אחריו שתי בנות בישראל ואת אשתו פני בקנדה.

בשנת 2009 יצא לאור לראשונה אוסף משיריו, "האיש שבקיר", על גבי תקליטור.
השיר "מי מכיר את האיש שבקיר" מושמע עד היום וזכה לביצועים של אורלי זילברשץ בנאי באלבום "הקברט של מירנדה", של ברי סחרוף באלבום "הכל או כלום" וכן לביצוע של מרסדס בנד במיזם "צו השעה" בשנת 2020.

דיסקוגרפיה
----------

* שירי עם מפי שמשון בר-נוי, מקולית

* **Shalom, Israeli Interlude**, Cruise Records ZB-109 (US), 1960
* **I remember Israel**, Fiesta, New York

לקריאה נוספת
------------

* יעקב בר-און, **איך זה שכוכב?**, מוסף "דיוקן" של "מקור ראשון", 15.1.2010

קישורים חיצוניים
----------------

* שמשון בר-נוי, דף שער בספרייה הלאומית
* שמשון בר-נוי, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)
* האזנה לשיר "יש לי כנרת"
* האזנה לשיר "עלי בריקדות"
* האזנה לשיר "משמר הגבול" השירים בביצוע המקורי של שמשון בר-נוי, פרטים נוספים ב"שירים ששמענו פעם" באתר מרכז המוזיקה של הספרייה הלאומית
* סרטונים שמשון בר-נוי שר בסרט "דן וסעדיה", מתוך "מצלמה עברית" בהפקת הטלוויזיה החינוכית (התחלה 1:34 עד 1:58)
* דודי פטימר, סיפורו הטרגי של אחד מכוכבי הזמר הגדולים בישראל של שנות ה-50, באתר מעריב,21 בנובמבר 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר הצנחנים
2. ↑  "קרה זה רק הפעם" בביצוע בר-נוי ויפה ירקוני

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007463678805171
* VIAF: 235286269
* WorldCat: viaf-235286269

 |
דיוקן ברוטוס על מטבע המנציח את רציחתו של קיסר
**הגם אתה, ברוטוס?** (בלטינית: **Et tu, Brute?‎**) היו, על פי מחזהו של ויליאם שייקספיר, מילותיו של יוליוס קיסר, דיקטטור הרפובליקה הרומית, מיד אחרי שהתנקשו בו קסיוס וברוטוס. לאחר מכן אמר את המלים "גם אתה בני", ונשאר לחיות 

מקורות עתיקים מייחסים לקיסר "מילים אחרונות" אחרות, או שמציינים כי מת בלי לומר דבר. אחת הגרסאות הנפוצות יותר מספרת כי אמר "הגם אתה, בני?" ביוונית (καὶ σὺ τέκνον) בהתייחסו לאחד מרוצחיו, מרקוס יוניוס ברוטוס, אשר לפי שמועות היה בנו מפרשת אהבים אותה ניהל עם אמו סרוויליה קפיאוניס. הפירוש המקובל הוא שהדברים מבטאים את התדהמה ותחושת הבגידה העמוקה שקיסר חש לנוכח העובדה שברוטוס היה בין רוצחיו, אולם ייתכנו פירושים אחרים למילים אלו; ייתכן שהן באו לבטא את הזלזול של קיסר בברוטוס בכך שהוא קורא לו בפטרונות "בני". לפי פירוש אחר זאת הייתה אמרה נפוצה שתוכנה המלא הוא "גם אתה, בני, תדע יום אחד את טעם השלטון", כלומר שגם ברוטוס ימות מוות אלים לאחר שיגיע לפסגת הכוח.

הגרסה הלטינית שלעיל פורסמה על ידי ויליאם שייקספיר, שהשתמש בה במחזהו "יוליוס קיסר".

מילים אלה הפכו לביטוי פופולרי המשמש לרוב את מי שחש נבגד על ידי אדם קרוב.

ראו גם
------

* רצח יוליוס קיסר

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **יוליוס קיסר** |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **ויליאם שייקספיר** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **הגם אתה, ברוטוס?** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  סווטוניוס, **חיי שנים העשר הקיסרים - יוליוס האלוהי**, 82.2
2. ↑  Martin Lonther Clarke, **The Noblest Roman: Marcus Brutus and His Reputation**, pp. 11
3. ↑  Daniel E. Gershenson, **Caesar's Last Words**, Shakespeare Quarterly, Vol. 43, No. 2. (Summer, 1992), pp. 218-219
4. ↑  Woodman, A.J. ,**Tiberius and the Taste of Power: The Year 33 in Tacitus**, Classical Quarterly 56 (1): 175–189
**ז'אן בורדייט** (צרפתית: **Jean Bourdeillett**; ‏ 24 באוקטובר 1901 - 28 באוגוסט 1981) דיפלומט ומשורר צרפתי.

ביוגרפיה
--------

בורדייט נולד בדאקס(אנ') ולמד מדעי המדינה, פילוסופיה ומשפטים בפריז.

הוא החל לשרת כדיפלומט ב-1925, ומילא תפקידים שונים: בנציגות הכללית בתוניס מ-1925 עד 1928, בממשל המרכזי בווינה, קונסול בנירנברג מ-1933 עד 1938, קונסול בפרנקפורט מ-1938 עד 1939. קונסול כללי משנת 1939 בג'נובה, ונציג צרפת בכס הקדוש ב-1948.

הוא היה שגריר צרפת בוונצואלה מ-21 באפריל 1959 עד 3 במרץ 1952, שגריר צרפת בדנמרק מ-19 בדצמבר 1952 עד 10 באוקטובר 1959 ושגריר צרפת בישראל מ-10 באוקטובר 1959 עד 11 בספטמבר 1965. כמה ימים לפני שנכנס לתפקידו בתל אביב, במהלך פגישה עם שארל דה גול, הוא ביקש להגיע להסכם תרבות צרפת-ישראל. כנציגה של צרפת בישראל, הוא אחד ממייסדי קרן גנרל-פייר-קניג. ב-30 ביוני 1964. הוא היה תומך נלהב בציונות וספר הזיכרונות שלו למען ישראל הוא מחווה לעצמאותה של המדינה היהודית. הוא מונה ליועץ הדיפלומטי של ממשלת ז'ורז' פומפידו למשך שנה אחת מ-1 באוקטובר 1965.

ספריו
-----

בורדייט חיבר מספר ספרי שירה וספר זכרונות אחד.

### שירה

* Simulacres, Paris, Seghers, 1945
* Les étoiles dans la main, Paris, Seghers, 1954
* Reliques des songes, Paris, Seghers, 1958
* La Pierre et l'anémone, Paris, Seghers, 1964
* Saison des ombres, Paris, Seghers, 1965
* Le bouquet noir (1965-1969), Paris, Seghers, 1970
* Le Soleil ni la mort, Paris, Seghers, 1975

### זכרונות

* Pour Israël, Paris, Seghers, 1968 (למען ישראל)

תרגום לעברית
------------

מבחר שירים מספרו La Pierre et l'anémone (האבן והכלנית) שיצא בפריז ב-1964, תורגמו לעברית ופורסמו בספר 'אבן וכלנית' שיצא בהוצאת עם הספר בתל אביב ב-1965, עם הקדמה של הדיפלומט הישראלי יעקב צור. השירים בספר מתארים את נופה של הארץ ממבט אוהב של המשורר. השירים תורגמו על ידי אהרן אמיר, אורי ברנשטיין וחיים גורי.

הערות שוליים
------------

1. ↑  יפה ברלב, שירת הנופים הקדושים, חרות, 26 בנובמבר 1965

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007258911105171
* BnF: cb125922900 (data)
* ISNI: 0000 0000 6906 8151
* NTA: 129720739
* SUDOC: 10320315X
* VIAF: 97693634
* WorldCat: viaf-97693634

 |
**דויד פלץ** (23 בפברואר 1947 – 5 ביוני 1967) היה קצין שריון בצה"ל, שלחם בחזית המצרית במלחמת ששת הימים ונפל בקרב. על פעולתו במלחמה עוטר בעיטור העוז.

ביוגרפיה
--------

דויד פלץ נולד בשנת 1947 בעיר ורוצלב שבפולין. בשנת 1957 עלה לישראל עם משפחתו. למד בבית ספר בקבוצת חניתה ואחר כך בבית ספר יסודי בתל אביב. למד ארבע שנים בתיכון העירוני א' במסלול ערב. כאשר במהלך היום עבד במוזיאון של העירייה.

ביולי 1965 התגייס לשירות סדיר בצה"ל והוצב לחיל השריון. בהמשך עבר קורס קצינים. ביוני 1967 היה מוצב בגדוד הטנקים 82 של חטיבה 7.

### במלחמת ששת הימים

בפתיחת מלחמת ששת הימים פרצה חטיבה 7 לתוך רצועת עזה. בהמשך השתתף גדוד 82 בקרב לכיבוש המערך המצרי בצומת רפיח.

פעולתו של פלץ בקרב תוארה בספר חשופים בצריח:

> 
> ... [הטנק]... של סגן דויד פלץ, נפגע מפגז של ט/34 בצידו השמאלי. הטנק החל להתלקח וסגן פלץ קפץ מהצריח לעפר, בו התגלגל כדי לכבות את בגדיו הדולקים. אף כי היה כווי חזר סגן פלץ לטנק המתלקח, העלול בכל רגע להתפוצץ על תחמושתו, כדי לראות מה אירע לצוות ואם יוכל לחלצו. הטען-קשר אברהם מעתוק נהרג. הנהג והתותחן נפצעו קשה. בטנק, שהיה לתנור לוהט ועשן, נאבק סגן פלץ באביזרים כדי לחלץ את התותחן הפצוע. בעמל רב הצליח לחלצו מהטנק ולגררו תחת צרורות המקלעים [המצרים] למקום מחסה. אחר כך חזר לטנק המלובן כדי לחלץ את הנהג. את הפצועים אסף זחל. התחמושת התפוצצה ומעצמתה הועף צריח הטנק למרחק. פגז פגע בזחל וסגן פלץ נהרג.
> 
> 
> 
> 

דויד פלץ היה בן 20 במותו. הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי הארעי ליד בארי. ב-7 במאי 1968 הוטמן ארונו בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.

על פעולתו במלחמה הוענק לפלץ צל"ש הרמטכ"ל. בשנת 1973, לאחר קבלת חוק העיטורים בצבא הגנה לישראל, הומר הצל"ש בעיטור העוז.

הנצחה
-----

שמו של פלץ הונצח על גבי אנדרטאות אחדות: אנדרטת יד לשריון, אנדרטת אוגדת הפלדה, אתר ההנצחה לחללי גדוד 82, גן הבנים בתל אביב, בית יד לבנים בתל אביב ובית יד לבנים בחולון.

ראו גם
------

* יעקב ירקוני

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות החיים של דוד פלץ, באתר "יזכור"
* נוסח העיטור של דוד פלץ, באתר הגבורה
הרב **משה (בישי) מימון** (? - יא' בתמוז ה'תרפ"ח, 29 ביוני 1928) היה רב העיר גאבס בתוניסיה.

ביוגרפיה
--------

נולד בעיר גאבס לרב יצחק ושוויכא מימון. היה תלמידו של הרב אברהם עלוש, אב בית דין גאבס ולמד לצד הרבנים פראג'י עלוש, יצחק חי בוכבזה ופראג'י דמרי.

שימש כדרשן, חזן, בעל תוקע, מורה צדק, מחבר ספרים ודיין ובהמשך מונה כרבה הראשי של העיר גאבס.

מצבת רבי משה מימון ליד מצבת רבי מצליח מימון בבית העלמין בבאר שבע
התחתן עם זימררה, ונולדו להם 11 בנים ובנות. לאחר שמונה לרבה של העיר גאבס נפטרה אשתו הראשונה, והוא נשא אישה שנייה רחל בחלה, ונולדו להם 2 ילדים, ביניהם הרב מצליח מימון.

נפטר ביא תמוז התרפ"ח ונקבר בעיר גאבס. בשנת 1976 הועלו עצמותיו לארץ ונטמן בבית העלמין הישן בבאר שבע.

חיבוריו
-------

* **דברי הברית**, ‏גרבה תרעג, באתר היברובוקס
* המילואים למשה - חיודשי תורה ודרושים
* ישיר משה- פירוש על ספר תהילים- יצא לאור על ידי בנו הרב מצליח מימון
* משה ידבר - חיודשים על הש"ס והספדים - יצא לאור מכתבי יד

קישורים חיצוניים
----------------

* תולדות הגאון רבי משה (בישי) מימון זצ"ל מגאבס - באתר ישיבת כסא רחמים

הערות שוליים
------------

1. ↑  כך כתוב על מצבתו בבית העלמין בבאר שבע

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007504664105171

 |
**פרנצ'סקו וינסנט סרפיקו** (באנגלית: **Francesco Vincent Serpico**; נולד 14 באפריל 1936) הוא שוטר לשעבר במשטרת ניו יורק, שהתפרסם ב-1971 כשהעיד נגד עמיתיו בגין לקיחת שוחד ושחיתות, פרשה שעוררה הדים רבים בכל רחבי ארצות הברית והשפיעה על צמרת המשטרה כולה. 

פרסומו של סרפיקו התעצם שנתיים לאחר מכן, כשיצא לאקרנים סרט הקולנוע סרפיקו, בכיכובו של אל פצ'ינו ובבימויו של סידני לומט.

ביוגרפיה
--------

סרפיקו נולד בברוקלין, ניו יורק, למהגרים איטלקים וב-1959 הצטרף למשטרת ניו יורק כשוטר סיור. לאחר מכן הועבר למחלקה לזיהוי פלילי, ולבסוף שימש בתפקיד בו חפץ - בלש בלבוש אזרחי. הוא נהג להחליף 'תחפושות' לעיתים קרובות, ונתפס כבחור 'צבעוני', חובב בלט, מוזיקה קלאסית, נשים, מסיבות ובעלי חיים.

במהלך הקריירה שלו נתקל לא אחת בתופעת לקיחת השוחד שפשתה באותה תקופה בכל משטרת ניו יורק וסירב לקחת בה חלק, עד כי נתפס על ידי רבים מעמיתיו, שהיו חלק מהתופעה, כבוגד וכמסוכן עבורם. סרפיקו ניסה לפנות לגורמים שונים בצמרת המשטרה ובעיריית ניו יורק אך לא קיבל מענה מספק, עד כי החליט לפנות לעיתון הניו יורק טיימס, שפרסם מאמר מרעיש שגרם לסערה ולבסוף למשפט, בו העיד סרפיקו.

האירוע שהביא אותו בסופו של דבר לעזוב את המשטרה היה מעצר סוחרי סמים בו השתתף יחד עם 4 שוטרים נוספים. באירוע, נשלח סרפיקו לבצע רכישה מדומה של סמים. הוא דחק זרוע בדלת דירת החשודים וקרא לחבריו לסייע לו, אך אלו נותרו מאחור, וסרפיקו נורה בפניו.

בעקבות האירוע נותר סרפיקו חירש באוזן אחת ומשותק חלקית. הוא קיבל את 'אות הכבוד' של המשטרה, וחודש לאחר מכן פרש מהשירות. בהמשך עבר לגור בשווייץ. ב-1980 שב לארצות הברית. בשנת 2022 הוא מתגורר בברוקלין, ניו-יורק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנק סרפיקו** בוויקישיתוף
* פרנק סרפיקו, הבלוג הרשמי

* חשבון הטוויטר של פרנק סרפיקו.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007424362205171
* GND: 1036576132
* ISNI: 0000 0000 4915 3287
* LCCN: nr98031869
* SNAC: w6v15bdb
* VIAF: 44214934
* WorldCat: lccn-nr98031869

 |
**רודולף קייזר** (באנגלית **Rudolf Kayser**;‏ 28 בנובמבר 1889 – 5 בפברואר 1964) היה סופר וחוקר ספרות גרמנית.

קורות חיים
----------

רודולף קייזר נולד בעיירה פרכים שבגרמניה. את מבחני הבגרות עבר בהצלחה בשנת 1910. לאחר מכן למד ספרות גרמנית, פילוסופיה ותולדות האמנות, בשנת 1914 סיים את לימודיו עם דוקטורט בפילוסופיה.

עוד בימי לימודיו כתב קייזר יצירות ספרותיות. אחד מפרסומיו החשובים הייתה הנובלה "מות משה". הנובלה פורסמה בשנת 1921 בסדרת הספרים האקספרסיוניסטית "היום האחרון", שראתה אור על ידי המו"ל הנודע קורט וולף.

בין השנים 1922 עד 1933 היה קייזר העורך הראשי של כתב העת הספרותי Die Neue Rundschau, שרואה אור עד היום בבית ההוצאה לאור פישר (S. Fischer) בברלין. כמו כן ערך את אנתולוגיית השירה האקספרסיוניסטית "הבשורה" (Verkündigung), כתב את הביוגרפיה של ברוך שפינוזה וספרים בנושא תולדות הפילוסופיה והספרות.

קייזר נישא לאילזה איינשטיין, בתו החורגת של אלברט איינשטיין. הקשר המשפחתי הביא לקרבה אינטנסיבית בין קייזר לאיינשטיין, שנמשך אף לאחר מותה של אילזה בשנת 1934. קייזר אף חיבר את הביוגרפיה של איינשטיין, תחת שם העט אנטון רייזר.

לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, היגר מגרמניה, בגלל קרבתו לאלברט איינשטיין. בתחילה היגר להולנד, שם מתה אשתו בשנת 1934. בשנת 1935 הגיע לניו יורק, שם התחתן בשנית ועסק כמרצה לתולדות הספרות במכללות שונות וכפרופסור לספרות גרמנית ואירופאית באוניברסיטת ברנדייס.

בתחילת שנות ה-60 ביקר קייזר בישראל, ואף כתב על ביקורו בארץ.

קייזר מת בפברואר 1964 בדירתו בניו יורק ממחלת לב.

כבר לאחר מותו של רודולף קייזר, פעל קורט דוד וורמן, מנהל בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי דאז, להעביר את עיזבונו של קייזר לספרייה בירושלים. אולם החומרים הגיעו לספרייה רק לאחר מותה של אווה קייזר, אשתו השנייה, בשנת 2000.

קישורים חיצוניים
----------------

* אקספרסיוניסט מאוחר, מבקר ספרות, חוקר ספרות: עיזבונו של רודולף קייזר  באתר הספרייה הלאומית
* ארכיון **רודולף קייזר**, בספרייה הלאומית
* רודולף קייזר (1889-1964), דף שער בספרייה הלאומית
* כתבי רודולף קייזר בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298590505171
* BnF: cb14841025h (data)
* GND: 11609026X
* ISNI: 0000 0001 2017 7979
* LCCN: n86027909
* LNB: 000248412
* NTA: 068077521
* SUDOC: 114364214
* VcBA: 495/317704
* VIAF: 42107970
* WorldCat: lccn-n86027909

 |
**הנסי ברטמן** (בגרמנית: **Hansi Bratmann**) הייתה שחיינית יהודייה-אוסטרית. אלופת אוסטריה בשחייה וזוכת 3 מדליות, אחת מכל סוג, מהמכביה הראשונה (1932).

ביוגרפיה
--------

ברטמן התאמנה בקבוצת הכח וינה בהדרכת זיגי ורטהיימר.

באליפות אוסטריה שנערכה בלינץ באוגוסט 1931 זכתה ברטמן בשתי מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר גב ובמשחה שליחות 3x100 מטר מעורב

במכביה הראשונה שנערכה בישראל בשנת 1932 זכתה ברטמן ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:35.2 דקות, אחרי חברתה לנבחרת הדי ביננפלד (1:34.8 דקות) ולפני אווה ביין מארצות הברית (1:40.1 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:56.6 דקות, אחרי הדי ורטהיימר (3:24.8 דקות) וחברתה לנבחרת פריצי לוי (3:27.4 דקות).

קישורים חיצוניים
----------------

* היום נכנסת לדורית ישראל המכביה הראשונה, דואר היום, 29 במרץ 1932
* Hakoah Vienna and the International Nature of Interwar Austrian Sports William bowman (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  זיגי וארטהיימר, דבר, 19 באוקטובר 1936
2. ↑  בספורט - בתפוצות, דבר, 17 באוגוסט 1931
3. ↑  Maccabiah Games before World War II (באנגלית)
4. ↑  המנצחים במכביה הראשונה והישגיהם, דואר היום, 2 באפריל 1935
**דייוויד ג'יימס פרייס** (אנגלית: **David James Price**; נולד ב-23 ביוני 1955 בקטרהאם שבסארי) הוא כדורגלן עבר אנגלי.

פרייס החל את הקריירה שלו בארסנל, לאחר שהתבלט בתפקיד הקשר כששיחק בבית הספר (הוא היה קפטן נבחרת בתי הספר של אנגליה). בתחילת דרכו בארסנל הוא שיחק בקבוצת הנוער ובקבוצת המילואים, וזכה בגביע ה-FA לנוער ב-1971. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הראשונה במשחק מול לידס יונייטד ב-9 במאי 1973, אך גם לאחר מכן המשיך לשחק בקבוצות הנוער והמילואים.

בעונת 1977/1978, לאחר ששיחק בפיטרבורו יונייטד בין ינואר למרץ 1975 כשחקן מושאל, הוא זכה למקום קבוע בהרכב של ארסנל עם 51 משחקים (בארבע השנים שלפני כן הוא השתתף ב-13 משחקים בסך הכל). בתקופה זו זכה המועדון להצלחה בגביע ה-FA, והעפיל לשלושה משחקי גמר ברציפות בין 1978 ל-1980. פרייס היה זה שמסר את הכדור לבריאן טלבוט שהבקיע את השער הראשון בגמר של 1979, שהיה היחיד מבין השלושה שהסתיים בניצחון ארסנל. פרייס השתתף גם בהפסד של ארסנל לוולנסיה בגמר גביע המחזיקות ב-1980.

בתחילת עונת 1980/1981 הוא איבד את מקומו בהרכב לג'ון הולינס הוותיק, ובמרץ 1981 הועבר לקריסטל פאלאס תמורת פיטר ניקולאס. בסך הכל הוא השתתף ב-176 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 19 שערים.

בזמן ששיחק בפאלאס הוא סבל מפציעה שהגבילה במידה רבה את יכולת המשחק שלו, והשתתף ב-27 משחקים בשתי עונות. לאחר שעזב את פאלאס הוא שיחק בלייטון אוריינט במשך כחצי שנה (פברואר עד אוגוסט 1983), ולאחר מכן בווילדסטון ווסט ויקהאם.

לאחר פרישתו עבד כנהג מונית באזור רובע קרוידון שבלונדון.

לקריאה נוספת
------------

* טוני מתיוס, WHO'S WHO OF ARSENAL (עמוד 234), מיינסטרים,‏ 2007 (ISBN 1-84596-232-X)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 8134 9239
* LCCN: n2006051264
* NTA: 229899439
* VIAF: 56039483
* WorldCat: lccn-n2006051264

 |
**סטנלי "סטן" צ'רלטון** (באנגלית: **Stanley "Stan" Charlton**;‏ 28 ביוני 1929 - 20 בדצמבר 2012) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.

קריירה
------

צ'רלטון נולד באקסטר שבמחוז דבון. הוא החל את הקריירה שלו במועדון החובבני ברומלי, והשתתף בארבעה משחקים במדי נבחרת החובבים של אנגליה. כמו כן, הוא נכלל בסגל של נבחרת בריטניה בכדורגל לקראת אולימפיאדת 1952, אך לא השתתף בפועל בטורניר הכדורגל. ב-1952 הוא חתם על חוזה מקצוען בלייטון אוריינט, ושיחק בהרכב המועדון באופן קבוע במשך שלוש עונות, כאשר בעונת 1954/1955 המועדון מסיים במקום השני בליגה השלישית.

בנובמבר 1955 הוא הצטרף לארסנל ביחד עם חברו למועדון ויק גרובס, תמורת 30,000 לירות שטרלינג, והחליף את לן ויליס בתפקיד המגן הימני של המועדון. הוא ערך את הופעת הבכורה בהרכב ב-25 בדצמבר 1955 במשחק מול צ'לסי, והמשיך לשחק בעמדה זו עד סוף העונה. הוא השתתף כמעט בכל משחקי עונת 1956/1957 ועונת 1957/1958. בתקופה זו הוא גם שיחק במדי קבוצת לונדון XI בשני משחקי חצי גמר גביע ערי הירידים מול לוזאן ספורטס.

אולם, הוא הפסיד את מקומו בהרכב לטובת ויליס לאחר הפסד 1 - 3 לברנלי בספטמבר 1958. הוא חזר ללייטון אוריינט לאחר שהשתתף בארבעה משחקים בחצי הראשון של עונת 1958/1959; בסך הכל הוא השתתף ב-110 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם שלושה שערים (כולם בגביע ה-FA). הקדנציה השנייה שלו באוריינט נמשכה שבע עונות, שבמלכהן העפיל המועדון בפעם היחידה בתולדותיו לליגה הראשונה (עונת 1962/1963).

צ'רלטון פרש בקיץ 1965, לאחר שהשתתף ב-366 משחקי ליגה במדי אוריינט. הוא התמנה לתפקיד המאמן של ויימות', והדריך את המועדון במשך שבע שנים. לאחר מכן הוא עבד כמנהל מחוזי מטעם חברה להימורי כדורגל. במקביל לכך, הוא היה פעיל בקרן האוהדים של לייטון אוריינט.

צ'רלטון נפטר ב-20 בדצמבר 2012, בגיל 83.

אביו, הנקרא גם כן סטנלי, שיחק בשנות ה-20 ובשנות ה-30 באקסטר סיטי ובקריסטל פאלאס. אין לו קשר לבובי וג'ק צ'רלטון ששיחקו במקביל במנצ'סטר יונייטד ובלידס יונייטד.

לקריאה נוספת
------------

* טוני מתיוס, WHO'S WHO OF ARSENAL (עמוד 60), מיינסטרים,‏ 2007 (ISBN 1-84596-232-X)

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**רג'ינלד (רג') לואיס** (באנגלית: **Reginald "Reg" Lewis**;‏ 7 במרץ 1920–1997) היה כדורגלן אנגלי.

ביוגרפיה
--------

לואיס נולד בבילסטון שבסטפורדשייר, ולאורך כל הקריירה שלו הוא שיחק בארסנל. הוא הצטרף למועדון ב-1935 בעודו נער, והבקיע בהופעת הבכורה שלו במשחק נגד אברטון שנערך ב-1 בינואר 1938. אולם, בעונת 1937/1938 הוא השתתף בארבעה משחקים בלבד, ולכן לא היה זכאי לקבל מדליה על האליפות של ארסנל באותה עונה. לואיס שיחק יותר בהרכב הראשון בעונת 1938/1939, והשתתף ב-16 משחקים שבהם הבקיע 7 שערים, אך נאלץ להפסיק את הקריירה שלו בגלל מלחמת העולם השנייה.

לואיס שיחק במשחקים הלא רשמיים של ארסנל בזמן המלחמה, והתגלה כמבקיע מצטיין; למרות שהמשחקים והשערים בתקופת המלחמה לא נכללים בסטטיסטיקות הרשמיות, ההערכה היא שהוא הבקיע כ-143 שערים ב-130 משחקים, כולל רביעייה במשחק גמר גביע המלחמה הדרומי של 1943, שהסתיים בניצחון 7 - 1 על צ'רלטון אתלטיק. לקראת סוף המלחמה הוא נקרא לשרת ביחידות הצבא הבריטי שעל נהר הריין בגרמניה, אך חזר לשחק בארסנל כאשר משחקי הכדורגל הרשמיים חודשו ב-1946.

למרות שרוב שחקני ארסנל הידועים משנות ה-30 היו מעבר לשיאם, לואיס היה רק בן 26 והמשיך להיות חלק קבוע מההרכב של המועדון לאורך שארית שנות ה-40. הוא היה מלך השערים של המועדון בעונת 1946/1947 עם 29 שערים, ובעונה שלאחר מכן (1947/1948) הוא שיתף פעולה עם רוני רוק, כאשר שני השחקנים מבקיעים 47 שערים המהווים חלק חשוב בזכיית המועדון באליפות. אחת העונות הטובות ביותר בקריירה של לואיס הייתה ב-1949/1950; הוא הבקיע 19 שערים ב-31 משחקי ליגה, שיחק פעמיים בנבחרת אנגליה ב', ולבסוף הבקיע שני שערים בניצחון על ליברפול בגמר גביע ה-FA של 1950.

אולם, בתחילת שנות ה-50 לואיס סבל ממספר פציעות, כאשר בעונת 1951/1952 הוא משתתף ב-12 משחקים בלבד, ובעונת 1952/1953 אף לא במשחק אחד. בסיום עונת 1953 הוא פרש ממשחק פעיל והוא בן 33. לאורך עונותיו בארסנל הוא השתתף ב-176 משחקים, בהם הבקיע 116 שערים. לאחר פרישתו הוא ניהל פאב, ולאחר מכן עסק בתחום הביטוח.

לקריאה נוספת
------------

* Harris, Jeff & Hogg, Tony (ed.) (1995). Arsenal Who's Who, Independent UK Sports. ISBN 1-899429-03-4
**נזמי נידאל נזמי אל-בדאווי** (בערבית: **نظمي نضال نظمي البدوي**; נולד ב-24 באוגוסט 1991) הוא כדורגלן עבר אמריקאי-פלסטיני ששיחק בעמדת הקשר.

קריירה
------

אל-בדאווי נולד בראלי שבקרוליינה הצפונית להורים שמוצאם מתרשיחא. הוא התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנור של טריינל יונייטד עמה זכה בשלוש אליפויות רצופות בין השנים 2008 ל-2010. במקביל שיחק בקבוצת הכדורגל של תיכון אתונה דרייב בעיר הולדתו. במהלך 4 שנים רשם 35 שערים ו-60 בישולים ב-88 משחקים.

ב-11 באפריל 2014 חתם בקרוליינה ריילהאווקס מליגת הכדורגל של אמריקה הצפונית. בעונת 2016 נבחר למצטיין של העונה.

בשנת 2017 התאמן עם איסטרה 1961 מליגת העל הקרואטית, אך לבסוף נשאר בארצות הברית.

ב-15 בינואר 2018 חתם בסינסינטי. כעבור שנה הצטרף המועדון ל-MLS, דבר שגרם לירידה במעמדו של אל-בדאווי. ב-30 במאי הושאל לקרוליינה הצפונית עד לסיום העונה. ב-21 בנובמבר 2019 חתם על חוזה לעונה נוספת בקבוצה.

ב-3 בספטמבר 2021 הודיע כי יפרוש מכדורגל בסיום העונה.

בשנת 2018 אל-בדאווי החליט לייצג את נבחרת פלסטין. ב-16 בנובמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד פקיסטן בה גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת. נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אסיה בכדורגל 2019.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נזמי אל-בדאווי** בוויקישיתוף
* נזמי אל-בדאווי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* נזמי אל-בדאווי, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

| **נבחרת פלסטין – גביע אסיה בכדורגל 2019** |
| --- |
| 1 עלי • 
2 מוסטפא • 
3 באסים • 
4 מ. סאלח • 
5 ת. סאלח • 
6 שעבאן • 
7 אלבטאט • 
8 קנטיאנה • 
9 סיאם • 
10 מרעבה • 
11 אסלאמה • 
12 סאלם •
13 עישבה • 
14 ג'אבר •
15 בחדארי •
16 קאדורה •
17 טמבוריני •
18 א-דבאח •
19 ואדי •
20 אל-בדאווי •
21 נורמבואנה •
22 חמאדה •
23 דרוויש •
מאמן: ולד עלי | הרשות הפלסטיניתהרשות הפלסטינית |
**ג'ון כריסטופר ויליאמס** (באנגלית: **John Christopher Williams**; נולד ב-24 באפריל 1941) הוא אחד הגיטריסטים הקלאסיים הנודעים ביותר בעולם.

חייו
----

ויליאמס נולד במלבורן, אוסטרליה וקיבל את שיעורי המוזיקה הראשונים שלו מאביו, לן ויליאמס.
כשהיה בן 12 נסע לאיטליה ללמוד אצל הגיטריסט הנודע, אנדרה סגוביה. בהמשך למד בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון, אך שם למד פסנתר בהיעדר מחלקת גיטרה בימים ההם. עם סיום לימודיו הוצע לו לבנות מחלקה כזאת, וכגיטריסט מושבע, קפץ על ההזדמנות וניהל את המחלקה בשתי שנותיה הראשונות. 

ויליאמס הזמין קונצ'רטי לגיטרה אצל מלחינים כמו סטיבן דודג'סון, אנדרה פרווין, פטריק גוארס, ריצ'רד הארווי וסטיב גריי. הוא עבד גם עם מלחינים בני ארצו, ביניהם פיליפ הוטון, פיטר סקאלתורפ ונייג'ל וסטלייק, ליצירת מוזיקה לגיטרה שרוח מולדתו שורה עליה.

ויליאמס ידוע בעיקר כגיטריסט קלאסי, אך בחן הרבה מסורות מוזיקליות שונות. הוא שיתף פעולה עם ג'וליאן ברים ועם פאקו פניה והיה חבר בלהקת הפיוז'ן "סקיי". בנוסף, הוא מלחין ומעבד בעצמו.

ויליאמס השתתף בביצוע הלהיט העולמי "קאוואטינה" של סטנלי מאיירס, אשר שימש כנעימת הנושא לסרט זוכה פרס אוסקר "צייד הצבאים" (1979). היצירה נכתבה קודם לכן לסרט "מטה הטיול" (1970) כיצירה לפסנתר, אך עובדה מחדש לגיטרה והורחבה לפי הזמנת מאיירס וויליאמס. בשנת 1973, הוסיפה קליאו ליין מילים והקליטה את הקטע תחת השם "הוא היה יפה" (He was Beautiful) בליווי גיטרה של ג'ון ויליאמס. 

ויליאמס משמש פרופסור אורח באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון. הוא ואשתו, האמנית קאתי פאנאמה, מתגוררים בלונדון ובאוסטרליה.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ג'ון ויליאמס

* ג'ון ויליאמס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* ג'ון ויליאמס, באתר ספוטיפיי

* ג'ון ויליאמס, באתר AllMusic (באנגלית)

* ג'ון ויליאמס, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* ג'ון ויליאמס, באתר Discogs (באנגלית)

* ג'ון ויליאמס, באתר Songkick (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007453904105171
* BIBSYS: 90883265
* BNE: XX902460
* BnF: cb139011924 (data)
* CANTIC: a11065758
* GND: 133997316
* ICCU: UBOV532784
* ISNI: 0000 0001 2029 8201
* LCCN: n82039534
* LNB: 000053738
* MusicBrainz: 8b8a38a9-a290-4560-84f6-3d4466e8d791
* NKC: xx0022124
* NLA: 36123692
* NLP: a0000002557660
* NTA: 070486301
* RERO: 02-A022695222
* SELIBR: 280316
* SUDOC: 162519311
* TePapa: 28780
* VIAF: 85440573
* WorldCat: lccn-n82039534

 |
**מארק ברנדט דייטון** (באנגלית: **Mark Brandt Dayton**; נולד ב-26 בינואר 1947) הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל מינסוטה ה-40, מינואר 2011 עד ינואר 2019. לפני כן כיהן כסנאטור מטעם מינסוטה בשנים 2001–2007.

ביוגרפיה
--------

דייטון נולד במינאפוליס, לגוונדולן לבית ברנדט וברוס. הוא נינו של איש העסקים ג'ורג' דייטון (אנ'), מייסדה של חנות הכלבו "דייטון" שהתפתחה לימים לתאגיד הענק טארגט. הוא למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת ייל וסיימו ב-1969. בתקופת לימודיו נפצע קשה בתאונה במהלך משחק הוקי קרח של נבחרת האוניברסיטה. בהמשך החל לעבוד כמורה בלואר איסט סייד שבניו יורק, עד שנת 1971, וכסמנכ"ל הממונה על עניינים כלכליים בחברת שירות ציבורי בבוסטון שבמסצ'וסטס, עד 1975.

בשנים 1975–1976 עבד כעוזר חקיקתי לסנאטור מטעם מינסוטה דאז, וולטר מונדייל, טרם היבחרו לסגן נשיא ארצות הברית בבחירות בנובמבר 1976. בהמשך שירת כעוזר למושל מינסוטה הדמוקרט, רודי פרפיץ'. הוא גם נבחר לעמוד בראש המחלקות לפיתוח כלכלי ופיתוח אנרגטי במשרד המושל. ב-1990 נבחר למבקר הכללי של מינסוטה, תפקיד בו החזיק עד שנת 1995.

תחילה התמודד דייטון לסנאט ב-1982, אך הפסיד לסנאטור הרפובליקני המכהן דייוויד דרנברגר. לבסוף התמודד שוב ב-2000, והביס את הסאנטור הרפובליקני המכהן רוד גראמס. הוא מימן בעצמו את עלות קמפיין הבחירה שלו, שעמדה בסך 12 מיליון דולר. בעת כהונתו בסנאט הצביע נגד הרשאה לפתיחת מלחמת עיראק וקידם מספר יוזמות חקיקתיות. ב-2006 בחר שלא להתמודד על כהונה נוספת בסנאט, בנימוק כי חווה מפח נפש מוושינגטון די. סי. ומהצורך בגיוס כספים.

בינואר 2009 הכריז דייטון על כוונתו להתמודד למשרת מושל מינסוטה. לבסוף גבר על יריבו הרפובליקני לאחר בחירות צמודות. בנובמבר 2014 נבחר לכהונה שנייה כמושל. יוזמותיו החקיקתיים המרכזיים בעת כהונתו כמושל הם אישור נישואים חד-מיניים במינסוטה, ובניית אצטדיון חדש עבור המינסוטה ויקינגס מליגת ה-NFL, הנקרא "U.S. Bank Stadium" (אנ').

דייטון גרוש בשנית ואב לשניים מנישואיו הראשונים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מארק דייטון** בוויקישיתוף
* מארק דייטון, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* מארק דייטון, אתר מושל מינסוטה
* הדף של מארק דייטון בפייסבוק
* מארק דייטון באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Minnesota Governor Election Results: Mark Dayton Wins 2014 Race, הפינגטון פוסט, 4 בנובמבר 2014
2. ↑  סוכנויות הידיעות, 1/4 מארה"ב: מינסוטה אישרה נישואים חד מיניים, באתר ynet, 15 במאי 2013

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1196748144
* LCCN: no2007134579
* SNAC: w6kh1kq3
* US Congress: D000596
* VIAF: 19471482
* WorldCat: lccn-no2007134579

 |
**מארק לוין** (באנגלית: **Mark Levin**;‏ נולד ב-21 בספטמבר 1957) הוא עורך דין, עיתונאי, שדרן רדיו וסופר יהודי-אמריקאי. מנחה תוכניות ברשת פוקס ניוז, וידוע ביותר בשל דעותיו השמרניות ובשל היותו מבקר חריף של המפלגה הדמוקרטית, וכן של חלק מחברי המפלגה הרפובליקנית (שלטענתו מהווים "רפובליקנים בשם בלבד").

קורות חיים
----------

נולד בשנת 1957 בפילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית למשפחה יהודית. למד בבית הספר התיכון צ'לטנהאם בפנסילבניה. בשנת 1977 סיים לוין תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת טמפל. מאוחר יותר בשנת 1977 זכה לוין בבחירות לוועד בית הספר בצ'לטנהאם על בסיס הפחתת ארנונה. בשנת 1980 סיים לימודי תואר שני במשפטים. לאחר הלימודים, עבד לוין בחברת טקסס אינסטרומנטס. בהמשך עבד במגזר הציבורי עד שבשנת 1991 הצטרף למשרד עורכי דין.

בשנות ה-2000 החל לעסוק גם בתקשורת. הוא החל לעבוד בפוקס ניוז החל מפברואר 2018.

דעותיו
------

בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 תמך לוין במועמד טד קרוז במהלך הפריימריז הרפובליקניים. כשקרוז הפסיד בפריימריז, לוין החל לתמוך במועמד הרפובליקני לנשיאות, דונלד טראמפ. תמיכתו של לוין בטראמפ התעצמה מאז תחילת נשיאותו בינואר 2017.

לוין היה מתנגד חריף לנשיא ברק אובמה, ואף טען כי אובמה אוהד את האחים המוסלמים. בפברואר 2015 לוין טען כי אובמה מנסה להשמיד את ישראל. למרות זאת, נוהג לוין לבקר גם פוליטיקאים שמרנים (אנ') בכירים רבים, ובהם הסנאטורים מיץ' מקונל ולינדזי גרהאם, ובעבר ביקר גם את פול ראיין וג'ון מקיין.

לאחר הבחירות לנשיאות 2020, שבהן ניצח המועמד הדמוקרטי ג'ו ביידן, טען כי המפלגה הדמוקרטית "גנבה" את הבחירות וכי מדובר בתרמית.

"אתם דוחפים אנשים לנקודה שמפחידה אותי מאוד. אי אפשר להתייחס ככה ל-100 מיליון איש".

לוין כתב את הספר 'סוכני בורות' שהיה רב המכר מספר 1 של הניו יורק טיימס בשנת 2019. הספר מהווה כתב אשמה נגד התקשורת הליברלית. את ההקדמה למהדורה העברית כתב עמית סגל.

במרץ 2023 טען בציוץ בטוויטר שמחלקת המדינה של ארצות הברית מממנת את המחאה נגד בנימין נתניהו, כנראה לטובת איראן. יאיר נתניהו שיתף טענה זו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מארק לוין** בוויקישיתוף
* מארק לוין, ברשת החברתית פייסבוק
* מארק לוין, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* מארק לוין, ברשת החברתית Goodreads

הערות שוליים
------------

1. ↑   ציוץ של מארק לוין ברשת החברתית אקס (טוויטר), 11 במרץ 2023.
2. ↑  אתר למנויים בלבד הארץ, יאיר נתניהו שיתף טענה שארה"ב מממנת את המחאה כדי להפיל את הממשלה, באתר הארץ, 24 במרץ 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007456945305171
* CiNii: DA18464351
* GND: 1075077958
* ISNI: 0000 0001 1499 4390
* LCCN: n2004141907
* NDL: 01139125
* NKC: xx0086297
* NLK: KAC200805371
* NLP: a0000002271480
* NSK: 000613165
* NTA: 341345709
* SNAC: w60t22cm
* SUDOC: 176516123
* VIAF: 162139032
* WorldCat: lccn-n2004141907

 |
**טום פלורי** (באנגלית: **Tom Florie**;‏ 6 בספטמבר 1897 – 26 באפריל 1966) היה כדורגלן אמריקאי, ששיחק בעמדת החלוץ בנבחרת ארצות הברית במונדיאל 1930 ו-1934.

ביוגרפיה
--------

פלורי נולד בהריסון, ניו ג'רזי שבארצות הברית בשנת 1897 להורים שהיגרו מאיטליה. כנער שיחק כדורגל אך הקריירה שלו החלה יותר מאוחר בעקבות שירותיו בחיל הים במהלך מלחמת העולם הראשונה.

בשנת 1922 פלורי חתם בקבוצה הריסון מהליגה האמריקאית שם ערך שלוש הופעות בלבד לפני שעזב לאמריקן מליגת החובבנים של ווסט הדסון. ב-1924 שב לליגה הבכירה עם פרובידנס וביסס את עצמו במהירות כאחד מטובי חלוצי הכנף בליגה. לאחר שעבר גם בקבוצות ניו בדפורד וולרס II ופל ריבר (בהשאלה), פלורי שיחק בניו בדפורד וולרס III (גם כן בהשאלה) בסתיו 1932–1931 וזכה עימה בגביע ארצות הברית הפתוח. בגמר הם ניצחו 5–8 בסיכום שני המשחקים כשהוא כובש בכל אחד מהם. על אף הזכייה הקבוצה והליגה כולה קרסו בסתיו אותה שנה. פלורי עבר לפאוטיקט ריינג'רס שקפצה לליגת המשנה וב-1934 היה בצד המפסיד בגמר הגביע. עם קבוצתו האחרונה בקריירה, פאוטיקט, הוא זכה בפעם השנייה בגביע על חשבון דטרויט קרייזלר כשניצחו אותה בגמר 5–8 בסיכום שני המשחקים. גם בגמר זה פלורי כבש.

### נבחרת ארצות הברית

במדי נבחרת ארצות הברית פלורי כבש את שערו הראשון ב-6 בנובמבר 1926 בניצחון 2–6 נגד קנדה.   
 הוא לא נקרא למשחקים האולימפיים ב-1928 אך זומן להיות בסגל למונדיאל הראשון ב-1930 ומונה גם כקפטן הנבחרת. פלורי כבש את שערו השני בניצחון 0–3 על בלגיה בשלב הבתים, ומשם הם המשיכו עד לחצי הגמר שם הובסו 6–1 בידי ארגנטינה. ארצות הברית סיימה במיקום השיא שלה אי פעם בטורניר, המקום השלישי. הופעתו האחרונה של פלורי הייתה במונדיאל 1934 בתבוסה 7–1 לאיטליה, הופעה שסגרה בסך הכל 8 בהן כבש 2 שערים. ב-1986, זמן רב לאחר מותו, הוכנס להיכל התהילה הלאומי של הכדורגל האמריקאי.

תארים
-----

ניו בדפורד וולרס III
* גביע ארצות הברית הפתוח: 1932

פאוטיקט
* גביע ארצות הברית הפתוח: 1941

נבחרת ארצות הברית
* מקום שלישי בגביע העולם: 1930

אישיים
* נכנס להיכל התהילה בכדורגל האמריקאי: 1986

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
יחזקאל סהר (עומד) משוחח עם גולדה מאיר ודוד רמז בשנת 1949
שר המשטרה בכור-שלום שטרית סוקר מסדר שוטרים בליווי מפכ"ל המשטרה יחזקאל סהר
**יחזקאל סהר** (סחרוב) (10 בינואר 1907 – 28 בספטמבר 1998) היה המפכ"ל הראשון של משטרת ישראל, בין השנים 1948–1958.

ביוגרפיה
--------

נולד בירושלים בשנת 1907, דור שלישי בארץ בן לרבקה לבית בן טובים ויצחק מרדכי סחרוב שהיה סוחר עצים. נכדם של הרב יחזקאל סחרוב ושל יצחק אייזיק בן-טובים, איש העלייה הראשונה. היו לו שלושה אחים נוספים: ישראל, אליהו ואהרון, אשר המשיכו את עסקי האב ופיתחו אותם, ושתי אחיות: זהובית ומרים. בשנות השלושים למד בלונדון בבית הספר הגבוה לכלכלה, אולם לא סיים את לימודיו שכן גויס לפעילות רכישת נשק להגנה באירופה.

בין השנים 1936–1940 שימש כמזכירו של חיים ויצמן. בין השנים 1941–1946 שירת בצבא הבריטי כמפקד פלוגת תובלה בדרגת מייג'ור וזכה להערכה רבה מצד פקודיו. במסגרת תפקידו זה השתתף בקרבות בצפון אפריקה, בקרב אלעלמיין ובפלישת כוחות בנות הברית לאיטליה ולאוסטריה בה פעל בארגון עלייתם של ניצולי מחנות המוות לארץ ישראל.

לאחר שהשתחרר מהצבא הבריטי עבד בסוכנות היהודית, במחלקה המדינית עד שנת 1947, כאשר הטיל עליו ראש הממשלה דוד בן-גוריון לתכנן את הקמת משטרת ישראל העתידית. ביום 14 במאי 1948 מונה למפקח הכללי הראשון של משטרת ישראל. אז גם נדרש על ידי בן-גוריון להסב את שמו לעברית, והוא בחר לעברת את סחרוב לסהר. בתקופת שירותו כמפכ"ל גובשה מדיניות המשטרה ונקבעה המסגרת הבסיסית של משטרת ישראל כפי שהיא קיימת עד היום. בתפקיד המפכ"ל הוא כיהן עד סוף מאי 1958. 
כמתנת פרידה ניטע "יער יחזקאל סהר" שכלל 10,000 עצים. שוטרים תרמו 6,000 לירות (לירה מכל שוטר) וסהר תרם 4,000 לירות.

לאחר עזיבתו את המשטרה מונה סהר כשגריר ישראל באוסטריה, תפקיד שמילא עד שנת 1960.

במהלך משפט הדיבה, שהגיש עמוס בן-גוריון, סגנו במשטרה, נגד שורת המתנדבים, העיד סהר מטעמו של עמוס בן-גוריון. עדות זו ספגה ביקורת קשה מצד בית המשפט העליון, ובעקבותיה הוא חזר לארץ מתפקידו באוסטריה. הוא הועמד לדין באשמת עדות שקר, הורשע ונידון לקנס ולמאסר על תנאי. באוקטובר 1968 זכה לחנינה מנשיא המדינה זלמן שזר.

לאחר מכן פנה סהר לעסקים. אחרי מלחמת ששת הימים עסק בתיווך קרקעות ביהודה ושומרון.

סהר היה אספן אמנות ויודאיקה נודע, תמך באמנים ישראלים אשר עם רבים מהם היה מיודד, ויזם את הקמתו בחיפה של מוזיאון הצייר היהודי-צרפתי מאנה כץ, כמו כן היה גם זמר, משיריו: "יפים הלילות בכנען", "מכורתי", "שה וגדי" ו-"שירת החליל".

יחזקאל סהר נשא לאישה את דינה לבית גינזבורג ולהם שלושה בנים.

בינואר 2002 נקרא המטה הארצי של משטרת ישראל בירושלים על שמו.

ספרים שכתב
----------

* **סיפור חיי**, אוטוביוגרפיה, הוצאת מערכות, 1992.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יחזקאל סהר** בוויקישיתוף
* יחזקאל סהר באתר משטרת ישראל
* יחזקאל סחרוב-סהר באתר זמרשת

הערות שוליים
------------

1. ↑  שירי יחזקאל סחרוב סהר, באתר הספריה הלאומית

| המפקחים הכלליים של משטרת ישראל |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| יחזקאל סהר • יוסף נחמיאס • פנחס קופל • אהרן סלע • שאול רוזוליו • חיים תבורי • הרצל שפיר • אריה איבצן • דוד קראוס • יעקב טרנר • רפי פלד • אסף חפץ • יהודה וילק • שלמה אהרונישקי • משה קראדי • דודי כהן • יוחנן דנינו • רוני אלשיך • מוטי כהן (מ"מ) • קובי שבתאי | דגל המפקח הכללי |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007267308705171
* ISNI: 0000 0001 1885 9989
* LCCN: n92051385
* VIAF: 26257212
* WorldCat: lccn-n92051385

 |
**דיאנרה טורס דלגדו** (בספרדית: **Dayanara Torres Delgado**;‏ נולדה ב-28 באוקטובר 1974) היא שחקנית וזמרת פוארטו ריקנית, מיס תבל 1993.

ביוגרפיה
--------

טורס נולדה בסן חואן והתגלתה בגיל 17 בעירה. היא הוזמנה לייצג את אזורה בתחרות מלכת היופי של פוארטו ריקו וזכתה במקום הראשון ובאותה שנה הוכתרה למיס תבל.

לאחר כהונתה שימשה כשגרירה של קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים וייסדה את "קרן דיאנה טורס" שהעניקה מלגות לסטודנטים ממעמד סוציו אקונומי נמוך בפוארטו ריקו ובתחרות מיס תבל 1994 היא ביצעה דואט ביחד עם זמר נוסף את השיר "עולם חדש" מתוך הסרט אלאדין.

ב-1998 יצא אלבומה היחיד כזמרת הנקרא "Antifaz" ויצאה גם בובה על שמה "בובת דיאנרה" המעוצבת על פי תווי פניה.

היא השתתפה כשחקנית במספר סרטים בפורטו־ריקו וביניהם "לינדה שרה" לצד צ'איאן, ב-2004 שיחקה תפקיד אורח בסדרה היפים והאמיצים. בשנת 2006 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרה הטלוויזיה "שמור עליי" צד קתרין אוקסנברג המבוססת על טלנובלה ארגנטינאית משנת 2003, ובנוסף שימשה ככתבת במגזין הבידור "Access Hollywood".

ב-2000 נישאה לזמר מארק אנתוני, לזוג נולדו שני ילדים וב-2004 הם התגרשו והוא נישא לג'ניפר לופז.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיאנרה טורס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דיאנרה טורס (באנגלית)
* דיאנרה טורס, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* דיאנרה טורס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* דיאנרה טורס, באתר AllMovie (באנגלית)

* דיאנרה טורס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

* דיאנרה טורס, באתר MusicBrainz (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  איי.פי, דיאנרה טורס (18) מפורטו־ריקו נבחרה ביום שישי למים תבל לשנת 93', חדשות, 23 במאי 1993
2. ↑  ג'ניפר לופז נישאה למארק אנתוני, באתר הארץ, 6 ביוני 2004

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 3627 9614
* LCCN: n2008003849
* MusicBrainz: 437a25b6-6e32-47bf-b3b2-9bef824504d2
* VIAF: 56078288
* WorldCat: lccn-n2008003849

 |
**צבי שטאובר** (נולד בשנת 1947) הוא תת-אלוף במילואים, מרצה באוניברסיטת תל אביב ויו"ר המרכז למורשת המודיעין. בעבר היה קצין מודיעין בכיר, ראש האגף לתכנון אסטרטגי באגף התכנון בצה"ל, שגריר ישראל בבריטניה, סגן נשיא אוניברסיטת בן-גוריון וראש המכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS) באוניברסיטת תל אביב. כיום הוא מכהן כיו"ר המרכז למורשת המודיעין (מל"מ, IICC) בגלילות.

שנותיו הראשונות
---------------

צבי מאיר שטאובר נולד ברומניה למשפחה חרדית. ועלה ארצה עם משפחתו בגיל ארבע. המשפחה השתקעה במושב בית גמליאל. בילדותו למד בבית ספר דתי ברחובות ואת לימודי התיכון ב"ריאלי" בחיפה. עם תום לימודי התיכון התגייס לעתודה האקדמית של צה"ל.

שירות צבאי
----------

במהלך שירותו הצבאי כיהן במספר תפקידים באגף המודיעין. בשנים 1985-1987 שימש ראש מחלקת הבקרה. הוא שימש נספח המודיעין של צה"ל בארצות הברית בתקופת מלחמת המפרץ הראשונה. במהלך שירותו כראש החטיבה האסטרטגית באגף התכנון, ניסח עבור הרמטכ"ל רב-אלוף אמנון ליפקין-שחק מסמך עמדות לקראת פגישה עם מקבילו הסורי. מסמך זה נחשף לתקשורת על ידי בנימין נתניהו כיושב ראש האופוזיציה וקיבל את השם מסמך שטאובר. מספר חודשים לאחר חשיפת המסמך, פרש שטאובר מצה"ל. שטאובר סיים שירות של 25 שנים בצה"ל בדרגת תת-אלוף.

שירות דיפלומטי
--------------

שטאובר החל את דרכו הדיפלומטית ביולי 1999 כיועץ המדיני של ראש הממשלה דאז, אהוד ברק. בשנים 2001–2004 שירת שטאובר כשגריר ישראל בבריטניה.
בשנת 2005 מונה על ידי שר הביטחון שאול מופז לאחד הצוותים שתווכו מול האמריקאים את עסקת מטוסי הפלקון עם סין. ארצות הברית טענה שישראל מכרה מוצרים אמריקאים. במשך שנה וחצי באותה תקופה היחסים הביטחוניים בין ארצות הברית וישראל היו קפואים לחלוטין.

רקע אקדמי
---------

שטאובר למד ניהול באוניברסיטת הרווארד ועשה את הדוקטורט שלו ביחסים בינלאומיים וכלכלה של מדינות מתפתחות באוניברסיטת טאפטס בבית הספר למשפטים ודיפלומטיה על שם פלטשר. עם פרישתו מצה"ל התמנה להיות סגן נשיא אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. עד יוני 2008 כיהן כראש המכון למחקרי ביטחון לאומי באוניברסיטת תל אביב.

פרסומיו
-------

* British Attitudes toward [Israel and the Jews, Dr. Zvi Shtauber, January 1, 2005, Jerusalem Center for Public Affairs
* Middle East Strategic Balance 2005–2006, Edited by Zvi Shtauber and Yiftah S. Shapir, October 2006, Sussex Academic Print

לקריאה נוספת
------------

* ביוגרפיה של ד"ר צבי שטאובר באתר הפדרציה היהודית של שיקגו
* ריאיון עם שטאובר, **מבט מל"מ** 90, נובמבר 2021, עמ' 34

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צבי שטאובר** בוויקישיתוף

| שגרירי ישראל בבריטניה ישראלישראל בריטניהבריטניה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| מרדכי עליאש • אליהו אילת • ארתור לוריא • אהרן רמז • מיכאל קומיי • גדעון רפאל • אברהם קדרון • שלמה ארגוב • יהודה אבנר • יואב בירן • משה רביב • דרור זייגרמן • צבי שטאובר • צבי חפץ • רון פרושאור • דניאל טאוב • מארק רגב • ציפי חוטובלי |

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "חוק מרפי".

  

**חוק מפרי** הוא חוק הגורס כי "בבואך לכתוב דבר מה שיש בו מן התיקון, הביקורת או ההגהה, תהיה במה שכתבת טעות מסוג כלשהו". שם החוק הוא במכוון טעות איות של חוק מרפי.

היסטוריה
--------

ג'ון בנגסונד, מאגודת העורכים באוסטרליה, התייחס למונח חוק מפרי כמקרה פרטי של חוק מרפי הידוע יותר, בתחום העריכה, וטבע אותו במרץ 1992 בטורו בניוזלטר של אגודת העורכים באוסטרליה. החוק על פי בנגסונד גורס כי:

1. אם תכתוב דבר מה שיש בו מן התיקון, הביקורת או ההגהה, תהיה במה שכתבת טעות מסוג כלשהו.
2. אם סופר מודה לך בספרו על עריכתך או הגהתך, יהיו טעויות בספר.
3. ככל שהבעת הרגש ב-(1) וב-(2) תהיה גדולה יותר, כך תהיה הטעות גדולה יותר.
4. כל ספר שמוקדש לעריכה או עיצוב, יהיה לא עקבי.

בנובמבר 2003, הוסיפו ב-Canberra Editor את ההסבר הבא: חוק מפרי גם גורס שאם הטעות שלך ברורה מאוד, כולם מלבדך יוכלו לראות אותה. הקוראים שלך תמיד יבחינו בטעויות בכותרת, בפסקה הראשונה ובשורות הראשונות בכל עמוד. אלה המקומות שבהם הכי סביר שסופרים, עורכים ומגיהים יעשו טעויות.

בנגסונד לא היה הראשון שהצביע על כך שבהבעת ביקורת על עריכה תימצא בדרך כלל טעות. בשנת 1989, פול דיקסון ציטט את העורך ג'וזף א. אומהופר באמירתו ש"מאמרים על עריכה כתובים בעצמם באופן לא מוצלח" ואמר ש"אומהופר היה כנראה הראשון שניסח את זה באופן פומבי, אך כנראה רבים אחרים חשבו על זה קודם".

התייחסות מוקדמת יותר לרעיון של חוק מפרי נמצאת בספר של אמברוז בירס על כתיבה משנת 1909.

דוגמאות
-------

בשנת 2009, ראש ממשלת בריטניה דאז, גורדון בראון כתב בכתב ידו מכתב ניחומים לאם ששכלה את בנה באפגניסטן, ובו הוא שגה באיות שמו של הבן. במערכת עיתון הסאן הבריטי, כתבו מאמר נוקב, המבקר את בראון על חוסר רגישותו, אך במאמר טעו בעצמם באיות שם החייל ונאלצו לפרסם על כך התנצלות.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  ג'ון בנגסונד, Scenes of editorial life: Muphry's law, ‏מרץ 1992
2. ↑  Muphry's law, The Canberra Editor, Volume 12, Number 10, November 2003. Canberra Society of Editors Newsletter. ‏נובמבר 2003
3. ↑  Zimmer, Benjamin, Bierce's law, Language Log, ‏12 בנובמבר 2005
4. ↑  גורדון בראון כותב בשגיאות כתיב ומתנצל, באתר וואלה!, ‏9 בנובמבר 2009
5. ↑  מארק סוויני, Sun apologises for misspelling name of soldier's mother on website, הגרדיאן, ‏13 בנובמבר 2009