recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
מרכז הטלוויזיה אוסטנקינו (2018).
אולפני הציוד כפי שצולמו בשנת 2002.
**מרכז הטלוויזיה אוסטנקינו** (ברוסית: **Телецентр «Останкино»**, רשמית: **המרכז הטכני הטלוויזיוני "אוסטנקינו"**, **Телевизио́нный техни́ческий центр «Оста́нкино» ,ФГУП «ТТЦ „Останкино"»**) הוא אולפן טלוויזיה ומרכז טכני במוסקבה, רוסיה. המרכז מעניק תמיכה טכנית שוטפת למספר שדרים במדינה ומאז נבנה בשנת 1967 זהו קומפלקס השידורים הגדול ביותר באירופה.

המרכז ממוקם ברחוב האקדמאי קורוליוב 12, בחלק ההיסטורי של העיר מוסקבה, סמוך לארמונו של שרמטייב ומרכז התערוכות הלאומי. זהו בניין בן 13 קומות הבנוי מזכוכית ובטון. קצה המבנה, הפונה לכיוון בריכת אוסטנקינו, שונה מכל הצדדים האחרים. נפח הבניין עולה על מיליון מטר מעוקב. הגובה הכולל של הבניין הוא 52 מטר ושטחו 154 אלף מ"ר. הוא משמש בעיקר כמשרדי NTV והערוץ הראשון ברוסיה, אך לא רק. בשנת 2005 ובשנת 2013 אירעו שריפות במקום, ואלה גרמו להפרעות בשידורי חלק מהערוצים שנמצאו בו כאשר פרצו השריפות.

המתחם כולל:

* מתחם לשידורי רדיו וטלוויזיה — המשמש את הערוץ הראשון לשידורי תוכניותיו
* מתחם הפקות טלוויזיה — ובו:
	+ אולפנים
	+ מתחמי ציוד
	+ אמצעים להקלטות ועריכת וידאו
	+ ציוד לדיבוב והקלטות
* מתחם תקשורת — ובו רכיבי תקשורת, מערכות סאונד וכבלים
* מתחם שידורי רדיו.

בעבר שכנו בו משרדי הערוצים 2х2 (בשנים 1989—1997), TV-6 (בשנים 1993—2002), ערוץ TVS (בשנים 2002—2003), "טלאקספו" (1995—2003), ערוץ "TV Center" (1997—2001), ערוץ הילדים "שביעייה" (2000—2001), ערוץ 7 ברוסיה (2001—2009), ערוץ ТНТ‏ (1998—2004), ערוץ Muz-TV (1996—2010), הערוץ השלישי (1997—2012), ערוץ "סטוליצה" (1997—2011) וערוץ VKT‏ (1991—2015).‏

המרכז משמש כיום את ערוץ NTV והערוץ הראשון ברוסיה, כמו גם את ערוץ הספורט Match TV, ערוץ הדת "ספאס", ערוץ הילדים "קרוסלה", הטלוויזיה הציבורית הרוסית, ערוץ "נוסטלגיה" וחברות הטלוויזיה VID, "הריבוע האדום", חברת Meteo-TV וחברת ASS-TV וכמעט 200 חברות טכניות שונות עובדות במתחם. המרכז מאכלס גם את המכון הבינלאומי לקולנוע, טלוויזיה ורדיו (MIKTR).

ראו גם
------

* מגדל אוסטנקינו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרכז הטלוויזיה אוסטנקינו** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מרכז הטלוויזיה אוסטנקינו (ברוסית)
* מרכז הטלוויזיה אוסטנקינו, ברשת החברתית VK
* מרכז הטלוויזיה אוסטנקינו, ברשת החברתית פייסבוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Что стало с ТВ-6? - Оно утонуло! Вчера было прекращено вещание, а затем на этаже вырубили свет и телефоны". קומסומולסקאיה פראבדה. 2002-01-23.
2. ↑  "Накануне конкурса (интервью с вице-президентом по развитию телеканала ТВЦ Виктором Завьяловым)". Телеспутник. 2000-05-16.
3. ↑  "7ТВ — долгожданное телевидение". Советский спорт.
4. ↑  "Телеканалы покидают Останкино". Известия. 2004-12-16.
**דיוויזיית המילואים ה-15** (בגרמנית: **15. Reserve-Division**) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.

היסטוריה
--------

הדיוויזיה הוקמה ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול של פרוץ מלחמת העולם הראשונה. היא נכללה במסגרת קורפוס המילואים ה-8 בפיקוד וילהלם פון אגלופשטיין, אשר בתורו נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה הרביעית בפיקוד אלברכט, דוכס וירטמברג. הדיוויזיה השתתפה במערכה על הגבולות ובקרב הארדנים (1914), ובספטמבר 1914 הועברה תחת פיקוד הארמייה השלישית, ולחמה עימה בקרב שמפאן הראשון ובקרב שמפאן השני. בשנת 1916 לחמה הדיוויזיה בקרב על הסום, ובאביב 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב אראס. בקיץ אותה שנה הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית ולחמה כנגד מתקפת קרנסקי, ולאחר מכן נותרה במזרח עד לשביתת הנשק. בשנת 1918 לחמה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן לחמה נגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית. לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-7 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.

מפקדים
------

* אברהרד פון קורובסקי (2 באוגוסט 1914–11 בספטמבר 1914)
* ארתור פון אייזנהארט-רותה (12 בספטמבר 1914–13 בינואר 1915)
* אדוארד פון לייברט (14 בינואר 1915–24 בינואר 1917)
* לאו לימבורג (25 בפברואר 1917–17 בינואר 1918)
* פאול וילהלם הוקה (18 בינואר 1918–7 בינואר 1919)

לקריאה נוספת
------------

* Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
**חָרָלַמְבּוֹס הקדוש** (ביוונית: **Άγιος Χαράλαμπος**) הוא קדוש בנצרות האורתודוקסית. חרלמבוס היה בישוף מגנסיה שבאיוניה (ליד איזמיר המודרנית) בימי הקיסר ספטימיוס סוורוס (193-211) ומת כמרטיר בשנת 202. לפי המסורת היה בן 113 במותו.

המסורת על תולדות חייו
---------------------

חרלמבוס כיהן כבישוף והטיף לנצרות במשך שנים רבות. הוא נתפס על ידי הפרוקונסול לוקיאנוס והמפקד הצבאי לוקיוס, נכלא ועונה, אך סירב להתכחש לישו ולבצע את פולחן הקיסר. על אף גילו המתקדם עונה בעינויים קשים. 

כאשר עורו נפשט מעליו באנקולי ברזל, הודה למעניו במילים "תודה שהפשטם מעלי עול גשמי והקלתם על נשמתי להתקרב אל חיי הנצח". בתגובה לעמידתו הפלאית בעינויים המירו שני חיילים רומיים, פרופיריוס ובפטוס, את דתם לנצרות. גם שלוש נשים שראוהו החלו להלל את ישוע, והוצאו להורג מיד. זועם על כישלונו לשבור את רוחו של חרלמבוס, נטל הפרוקונסול לוקיאנוס את כלי העינויים בידיו וביקש לענות את הבישוף בעצמו, אך ידיו נכרתו בדרך נס. כאשר ירק המפקד לוקיאנוס בפני הקדוש, הסתובב ראשו לפתע כך שפנה לאחוריו. שני הבכירים הרומאים התחננו לפני הקדוש, שהתפלל עליהם וריפא אותם. בתגובה, המירו לוקיוס ולוקיאנוס את דתם.

לבסוף הובא חרלמבוס לפני הקיסר ספטימיוס סוורוס, שהורה להוציאו להורג מיד. חרלמבוס התפלל שהמקום שבו ייטמנו שרידיו לא ידע רעב או מחסור לעולם.

מורשתו
------

לפי האמונה נקברה גולגולתו של חרלמבוס במנזר אגיוס סטפנוס שבמטאורה. שרידי עצמותיו מפוזרים בכנסיות רבות במרחב היווני ומייחסים להן נסים רבים. 

יום חגו של הקדוש נחגג בדרך כלל ב-10 בפברואר, אלא אם הוא נופל על שבת שלפני הלנט או על יום שני הראשון של הלנט, ואז חוגגים אותו ב-9 בחודש.

לחרלמבוס הקדוש מוקדש מנזר גדול ברובע הנוצרי בעיר העתיקה בירושלים (ברחוב הח'נקה), בו מצוינת התחנה השמינית של הויה דולורוזה. 

באיקונוגרפיה הוא מתואר כבישוף, עם ספר בידו השמאלית, וידו הימנית מורמת בתנועת ברכה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חרלמבוס הקדוש** בוויקישיתוף
* Hieromartyr Charalampus the Bishop of Magnesia in Thessaly
* Feast of the Holy and Glorious Hieromartyr Haralambos

הערות שוליים
------------

1. ↑  סיפורו המסורתי באתר הקדושים של הכנסייה האורתודוקסית
2. ↑  Three Women Martyrs with St. Charalmpus in Thessaly

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2009096241
* NLG: 45017
* VIAF: 90570680
* WorldCat: lccn-no2009096241

 |
**דיוויזיית המילואים ה-11** (בגרמנית: **11. Reserve-Division**) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.

היסטוריה
--------

הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והיא לחמה בחזית המערבית, כחלק מקורפוס המילואים ה-6, שהיה חלק מהארמייה החמישית. הדיוויזיה נטלה חלק בקרבות במערכה על הגבולות, לרבות קרב הארדנים. לאחר מכן היא לחמה בקרבות השונים, ובשנת 1916 היא השתתפה בקרב ורדן, ולאחר מכן לחמה בקרב על הסום. הדיוויזיה נותרה באזור פלנדריה-ארטואה להמשך המלחמה, ונלחמה בקרב אראס ובקרב פשנדל בשנת 1917. בשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים, וב-20 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.

מפקדים
------

* קרל זורן (2 באוגוסט 1914 – 2 בנובמבר 1914)
* פרידריך פון הרצברג (3 בנובמבר 1914 – 11 בספטמבר 1917)
* ברנהרד בס (11 בספטמבר 1917 – 1 ביולי 1918)
* היינריך ביסטורף (1 ביולי 1918 – 15 בפברואר 1919)

לקריאה נוספת
------------

* Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
גולגולת היצור
**ארקטוקיון** (שם מדעי: *Arctocyon*; פירוש השם: "דוב כלב") הוא סוג של יונק נכחד בן לסדרת הקונדילרסים הקדומה, אשר חי בראשית הקנוזואיקון בתקופת הפלאוקן ונכחד בסיומה. המאובנים של יונק זה התגלו באירופה ובאמריקה הצפונית, בין השאר בצרפת וגרמניה והחוקר אדוארד דרינקר קופ גילה ממצאים ב-1883 בניו מקסיקו וכן בויומינג, מונטנה ואלברטה. המאובנים שלו הוגדרו לראשונה ב-1841 בידי החוקר הצרפתי הנרי מארי דוקרוטאי דה בלנוויל. מספר מינים מיוחסים לסוג, בעוד מספר סוגים לשעבר אוחדו איתו.

הארקטוקיון היה יונק בינוני דומה במראהו ובתנוחתו לדוב, אך היה קטן יותר, דומה מעט לכלב, ולמעשה היה סוג קדום של פרסתן, אך שונה הן ממפריטי הפרסה והן ממכפילי הפרסה. הוא היה בעל אצבעות וזנב ארוך ועבה ואולי היה יכול לטפס על עצים. הוא הגיע לאורך של 1.5 מטרים ולמשקל של עד 60 ק"ג במינים הגדולים. הוא היה אוכל-כול בהתבסס על מבנה שיניו והלסת הארוכה שלו, שהייתה מלאה בשיניים טוחנות כמו של אוכלי עשב אך בקדמת הלסת בלטו ניבים גדולים שיועדו לתזונה מבשר. מבנה השיניים דומה מאוד לאלה של הטורפים בוריהאיניים מאמריקה הדרומית.

סוג זה הוא מאבות הפרסתנים הצמחוניים הגדולים ובעלי הפרסות, אשר הותאמו יותר ויותר לתזונה מצמחים באופן בלעדי וגידלו פרסות על כפות רגליהם, לאחר שהיערות בהם חיו נכחדו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארקטוקיון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**חריתיים** (שם מדעי: *Characidae*) היא משפחת דגים טרופיים מסדרת החריתאים החיים רק בנהרות ואגמים באמריקה הדרומית.

בני קבוצה זו הם יצורים מגוונים בגודלם כשהקטנים יותר מגיעים לאורך 13 מ"מ. הם בעלי סנפירים גבוהים, זנבות רחבים ופיות גדולים. חלקם צמחוניים או אוכלי כל, אחרים טורפים.

הם חיים בלהקות ברובם ונעים במרחבי המים של דרום אמריקה בחיפוש אחר פירות שנפלו מהעצים למעלה או אחר טרף. עם זאת, רוב הדגים אינם מזיקים.

חלק מבני המשפחה המכונים טטרות (אנ') הם דגי נוי מבוקשים באקווריום וחלקם הם מדגי הנוי המוכרים ביותר.

תת-משפחות
---------

בעבר מינים רבים שהיו שייכים למשפחה עברו למשפחות עצמאיות בסדרת החריתאים ביניהם המשפחות: פיראניים, דגי גרזן, פרוכילודונטיים, זאבנים אפריקאים, דיסטיצ'ודונטיים, Acestrorhynchidae ,Anostomidae ,Chilodontidae ,Citharinidae Ctenoluciidae Curimatidae ,Hemiodontidae ,Parodontidae ו-Triporthidae.

* Aphyocharacinae
* Aphyoditeinae
* Bryconinae - בה דגי הבריקון
* Characinae
* Cheirodontinae
* Gymnocharacinae
* Heterocharacinae
* Iguanodectinae
* Rhoadsiinae
* Salmininae - בה המין דוראדו זהוב
* Stethaprioninae
* Stevardiinae
* Tetragonopterinae

ישנם סוגים נוספים השייכים לסוגים ללא מקור.

גלריה
-----

* 
* בריקון הילאריבריקון הילארי
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חריתיים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* חריתיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007284932405171
* NKC: ph323376

 |
**איראקלי צִירֵקִידזֶה** (בגאורגית: **ირაკლი ცირეკიძე**; באנגלית: **Irakli Tsirekidze**;‏ נולד ב-3 במאי 1982) הוא ג'ודוקא גאורגי, אלוף אולימפי מבייג'ינג 2008, ואלוף עולם מ-2007.

ביוגרפיה
--------

בשנת 2007, זכה צירקידזה במדליית כסף באליפות אירופה. באותה שנה התחרה באליפות העולם, שם הגיע עד לגמר וניצח את היווני איליאס איליאדיס ביוקו. באפריל 2008 זכה במדליית ארד באליפות אירופה שנערכה בליסבון וב-13 באוגוסט 2008, הוא התחרה באולימפיאדת בייג'ינג וזכה במדליית הזהב לאחר ניצחון על איבן פרשין מרוסיה בחצי הגמר ועל עמר בניחלף האלג'יראי בגמר.

בשנת 2011, זכה צירקידזה במדליות ארד באליפות אירופה ובאליפות העולם תחת קטגוריית המשקל עד 100 ק"ג. לאחר אולימפיאדת ריו 2016, צירקידזה מונה למאמן הראשי של נבחרת גיאורגיה בג'ודו.

פרסים
-----

מקור:

**2005**

מדליית כסף - גביע העולם -90 ק"ג, טביליסי

מדליית ארד גביע העולם -90 ק"ג, פראג

**2006**

מדליית זהב - גביע העולם -90 ק"ג, ליסבון

מדליית זהב - גביע העולם -90 ק"ג, טביליסי

מדליית זהב - אליפות גאורגיה -90 ק"ג, טביליסי

מדליית ארד - גביע העולם -90 ק"ג, פראג

מדליית ארד - גביע העולם -100 ק"ג, באקו

**2007**

מדליית זהב - אליפות העולם -90 ק"ג, ריו דה ז'ניירו

מדליית זהב - גביע העולם -90 ק"ג, ורשה

מדליית כסף - אליפות אירופה -90 ק"ג, בלגרד

מדליית כסף - גביע העולם -90 ק"ג, טביליסי

מדליית ארד - גביע העולם -90 ק"ג, בוקרשט

**2008**

מדליית זהב - המשחקים האולימפיים -90 ק"ג, בייג'ינג

מדליית זהב - גביע העולם -90 ק"ג, פראג

מדליית כסף - גביע העולם -90 ק"ג, טביליסי

מדליית ארד - אליפות אירופה -90 ק"ג, ליסבון

**2009**

מדליית ארד - גראנד פרי -100 ק"ג, המבורג

**2010**

מדליית זהב - גביע העולם -100 ק"ג, מדריד

מדליית ארד - גראנד סלאם -100 ק"ג, פריז

**2011**

מדליית ארד - אליפות העולם -100 ק"ג, פריז

מדליית ארד - אליפות אירופה -100 ק"ג, איסטנבול

מדליית ארד - גראנד סלאם -100 ק"ג, טוקיו

**2012**

מדליית זהב - גראנד סלאם -100 ק"ג, ריו דה ז'ניירו

קישורים חיצוניים
----------------

* איראקלי צירקידזה, באתר olympedia.org
* איראקלי צירקידזה, באתר איגוד הג'ודו העולמי
* איראקלי צירקידזה, באתר JudoInside.com

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
2. 1 2  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
3. ↑  France win more medals at world judo championships. AFP. September 15, 2007.
**דיוויזיית המילואים ה-28** (בגרמנית: **28. Reserve-Division**) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.

היסטוריה
--------

הדיוויזיה הוקמה ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה, והועמדה תחת פיקוד קורט פון פאבל, והיחידות בה היו פחות איכותיות מאשר בדיוויזיות הסדירות. הדיוויזיה נערכה בחזית המערבית כחלק מקורפוס המילואים ה-14 במסגרת הארמייה השביעית בפיקוד יוזיאס פון הרינגן. הדיוויזיה נטלה חלק בקרב מילוז ולאחר מכן בקרב לורן. בשנת 1916 לחמה הדיוויזיה במהלך הקרב על הסום ולאר מכן בשלבים המאוחרים של קרב ורדן, ובשנת 1917 לחמה במהלך הקרב השני על האן. באביב 1918 היא השתתפה במבצע מיכאל, כחלק ממתקפת האביב הגרמנית, ובכלל זה לחמה במהלך הקרב השלישי על האן ובמהלך הקרב השני על המארן. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה נגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, ובכלל זה בקרב סן-מייל, ועם סיום המלחמה פורקה הדיוויזיה.

מפקדים
------

* קורט פון פאבל (2 באוגוסט 1914 – 3 בינואר 1916)
* פרדיננד פון האן (4 בינואר 1916 – 4 בפברואר 1917)
* אלפרד צייטן (5 בפברואר 1917 – 7 באוקטובר 1917)
* אוגוסט ברנהרד פון גייסו (8 באוקטובר 1917 – 13 בדצמבר 1917)
* זיגפריד פון הלד (14 בדצמבר 1917 – 24 באפריל 1918)
* קונסטנטין פון אלטרוק (25 באפריל 1918 – 2 באפריל 1919)

לקריאה נוספת
------------

* Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
כריכת אחד הגליונות
**אַמּוֹת: דו-ירחון לענייני חברה וספרות** היה כתב עת, שראה אור בישראל בין השנים 1962–1965. את כתב העת ערך שלמה גרודזנסקי, ועם חברי המערכת נמנו אברהם יבין, גרשם שלום, לאה גולדברג, נתן רוטנשטרייך, דב סדן ומאיר יגובסקי. בסך הכל יצאו 20 חוברות הממוספרות באופן רציף מא' ועד כ'.

בפתח החוברת הראשונה כתב גרודזנסקי שכוונת כתב העת להיות, על פי הטרמינולוגיה הרוסית, "כתב עת עבה" ובאנגלית "high brow", כלומר כתב עת רציני המיועד לקורא בן המעמד הבינוני, רחב דעת ואופקים, המתעניין בקביעת עמדה תרבותית ופוליטית ובבירור עיוני של סוגיות בתחומי הפילוסופיה הפוליטית, הסוציולוגיה והתרבות. אחת המגמות של כתב העת הייתה לחבר בין היצירה העברית במדינת ישראל לבין יצירה עברית ויהודית בתפוצות, בעיקר בארצות הברית. בין היתר היווה כתב העת במה להוגים יהודים מחוץ לארץ כהנס מורגנטאו ומילטון הימלפרב. כוונה מוצהרת נוספת הייתה להתנתק מהחיבור, שהיה קיים באותה תקופה, בין כתבי עת לבין מנגנונים מפלגתיים.

כתב העת התחלק לשלושה מדורי-על: **עיונים**, בעל "תפקיד השכלתי", ובו סיכומים אקטואליים לגבי חזית המחקר במדעי החברה בעיקר באמצעות סקירות מקוריות ומתורגמות מאת אנשי אקדמיה בכירים בתחומם. **עדויות**, הכולל סיפורים ושירים בעיקר של יוצרים בני הדור ו**גנזך**, המיועד לקריאה מחודשת של חומרים של יוצרים עבריים שספריהם אזלו מן השוק וסקירות מודרניות של חומר ישן (למשל מסה של נתן זך על יוסף חיים ברנר). כמו כן התקיימו המדורים **מכתבים**, למכתבים למערכת, **שוליים** למאמרי-תגובה קצרים, ו**ספרים** לסקירת ספרים.

למרות העושר התוכני ואנשי השם שכתבו בכתב העת והשתתפו בעריכתו, כתב העת לא היה כלכלי ונתמך על ידי הוועד היהודי-אמריקאי. כיוון שכתב העת לא נמנע מלעסוק בעניינים אקטואליים, הגיעו עד מהרה תלונות על כך שהעורך נוקט עמדה פוליטית מפלגתית בניגוד להצהרותיו, וזאת בתקופת מערכת הבחירות לכנסת השישית סביב הדחתו של דוד בן-גוריון מהנהגת מפא"י על–ידי "דור הביניים" של המפלגה. הקרע בין הגורם המממן, הוועד היהודי-אמריקאי, שדרש להתרחק מפוליטיקה לבין העורכים גרודזנסקי וסדן, שביקשו להתמודד עם האקטואליה, גרם לסגירת כתב העת בסוף 1965.

קישורים חיצוניים
----------------

* אמות, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
* מה שבאמת אהב היה לקרוא אבל מובן שצריך להתפרנס, באתר הארץ, 28 במרץ 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  "עמודים ראשונים", **אמות** כ' אוקטובר-נובמבר 1965.
**ארקולה פראטה** (באיטלקית: **Ercole Ferrata**;‏ 1610, מחוז קומו – 1686, רומא) היה פסל איטלקי.

ביוגרפיה
--------

פראטה התמחה אצל אלסנדרו אלגארדי, היה עוזר ראשי שלו והשלים עבודה שלו בוונציה לאחר מותו. בתחילת הקריירה הוא עבד בנאפולי עם קוסימו פנצאגו. בשנת 1647 הוא עבר לרומא.

תחת הנהגתו של ג'ובאני לורנצו ברניני פיסל את מלאך נושא צלב בגשר סנטאנג'לו.

בשנת 1673 הקים קוזימו השלישי דה מדיצ'י אקדמיה לא רשמית בוילה מדאמה ברומא שתחליטה היה לתת לתלמידים מבטיחים הזדמנות ללמוד מעתיקות והעמיד בראשה את פראטה ואת הצייר צ'ירו פרי.

פראטה עזר לברניני, לאחר מותו של ברניני אנטוניו ראגי, דומניקו גווידי, ופראטה נחשבו לממשיכיו.

פראטה לימד תלמידים פיסול בסטודיו שלו ביניהם: ג'ובאני בטיסטה פוג'יני, ג'וזפה מצואולי ומלכיור גאפה.

גלריה
-----

* מלאך נושא צלב בגשר סנטאנג'לומלאך נושא צלב בגשר סנטאנג'לו
* קתרינה מסיינה בקתדרלת סיינהקתרינה מסיינה בקתדרלת סיינה
* סנטה מריה דלה פאצ'ה מאת פראטה וקוזימו פנצ'לי בכנסיית סנטה מריה דלה פאצ'ה ברומאסנטה מריה דלה פאצ'ה מאת פראטה וקוזימו פנצ'לי בכנסיית סנטה מריה דלה פאצ'ה ברומא

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארקולה פראטה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007454646205171
* GND: 130496340
* ISNI: 0000 0000 6688 6968
* LCCN: nr2005018140
* RKD: 343595
* SNAC: w63x9www
* SUDOC: 095095837
* ULAN: 500024379
* VcBA: 495/148720
* VIAF: 70038936
* WorldCat: lccn-nr2005018140

 |
אגם קארצה
**קארצה** (באיטלקית: **Lago Di Carezza**; בגרמנית: **Karersee**; בלדינית: **Lec de Ergobando**) הוא אגם קטן לרגלי הרי הדולומיטים בדרום טירול שבאיטליה. האגם שוכן על רקע הרי קטינסיו (באיטלקית: Catinaccio; בגרמנית: רוזנגרטן, Rosengarten) ולאטמר (Latemar), חלק מהרי הדולומיטים. האגם שייך לקומונה האיטלקית ולשנופן (Welschnofen).

גאוגרפיה ואקלים
---------------

האגם קטן למדי בממדיו, ועומקו אינו רב ביחס לְאגם. קרקעיתו עשויה סלע גרניטי. המים שבו מקורם במי תהום מהר לאטמר, ולכן מקור מימי האגם אינו גלוי לעין.

מיקומו בגובה 1,520 מטר מעל פני הים. גובה פני המים משתנה במהלך השנה: באביב, בחודשי מאי ויוני, מגיעים פני המים באגם לשיא גובהם בשל הגשמים והמסת השלגים, בסוף אוקטובר לעומת זאת מגיעים פני המים לגובהם המינימלי במהלך השנה, ובחודשי החורף הקרים קופאים מימי האגם. בעת שיא גובה פני המים, אורכו הוא 287 מטר, רוחבו 137 מטר ועומקו המרבי עומד על 21 מטר בערך. כשגובה פני האגם בשפל, עומד העומק המרבי על 6 מטרים וחצי בלבד. הטמפרטורה המרבית של מי האגם במהלך השנה נרשמת בחודש אוגוסט ועומדת על 13ºC, ובמהלך השנה הטמפרטורה באגם עומדת על 4-7ºC לערך.

על פני האגם משתקפים עצי האשוח מיער קארצה הסמוך, וכן רכסי ההרים הניצבים מאחורי האגם.

"אגם הקשת-בענן"
---------------

שמו של האגם בלדינית (שפה שמדברים באזור הרי הדולומיטים), "Lec de Ergobando", משמעו "אגם הקשת-בענן". שם זה ניתן לאגם על שום הצבעוניות המשתקפת במימיו.

ישנה אגדה רווחת, המסבירה את שמו של האגם ואת צבעוניותו. לפיה, באגם התגוררה בעבר בתולת ים, שנהגה לשבת לגדת האגם, לקלוע את צמתה ולזמר לעצמה שירים. מכשף שעבר במקום, שמע את שירתה והתאהב בה. הוא ניסה בדרכים שונות לחטוף אותה, אך כשל בכך. בייאושו, הוא ביקש את עצתה של המכשפה לנגוורדה (Langwerda), שייעצה לו להתחפש לתכשיטן, ליצור קשת בענן מהר קטינסיו עד להר לאטמר, וכן להשאיר תכשיטים על שפת האגם, וכך לפתות את בתולת הים ואז לחטוף אותה. המכשף שעה לעצתה, אך שכח להתחפש. בתולת הים השתוממה אל מול הקשת המרהיבה בענן והאבנים היפות, אך זיהתה את המכשף מסתתר על גדת האגם, ולפתע צללה אל מימיו. מאז לא ראה אותה שוב המכשף. בזעמו על כישלון תוכנית החטיפה, הסיר המכשף את הקשת-בענן מן השמים, ניתץ והשליך אותה אל האגם, יחד עם התכשיטים. מאז, על פי האגדה, מצטיין האגם בצבעי קשת-בענן מגוונים.

בתוך האגם מוצב פסל ארד המתאר את בתולת הים מן האגדה, פסל שבו ניתן לצפות בימים מסוימים במהלך השנה ובאחרים לא, בשל השינויים בגובה פני המים באגם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אגם קארצה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Distribution of major, minor and trace elements in lake environments of Antarctic, *Antarctic Science*, 2004, page 278
2. ↑  Lake Carezza, Hotel Adler website
3. ↑  Legend of the nymph of Lago di Carezza/Karersee, suedtirol.info
4. ↑  Carezza Lake... probably the most beautiful apline lake in the Alps, tiers.it

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4097655-5

 |
**אמוריום** (ביוונית: **Ἀμόριον**) הייתה עיר בממלכת פריגיה שבאסיה הקטנה. העיר נוסדה בתקופת ההלניסטית ופעלה עד הכיבוש המוסלמי של בית עבאס בשנת 838. העיר נבנתה על הדרך הצבאית המחברת בין קונסטנטינופול לקיליקיה.

היסטוריה
--------

### העת העתיקה

הזמן המדויק בו התחילה ההתיישבות באמוריום אינו ידוע. לפי ארכאולוגים העיר החלה לייצר מטבעות עצמאים בין השנים 133 ל 27 לפהנ"ס, ומכאן למדים על התפתחותה ככרך גדול ובעל חשיבות כלכלית וצבאית. ככל הנראה כבר בתקופה הפרה-ביזנטית הייתה אמוריום עיר מרכזית ומשגשגת.

### התקופה הביזנטית

במאה ה - 5 חיזק קיסר האימפריה הביזנטית זנון את העיר. מהמאה ה - 7 הייתה לעיר חשיבות מכרעת באימפריה מכיוון שהיא הייתה נקודת מפתח באסיה הקטנה לעצירת הכיבוש המוסלמי. העיר הותקפה פעמים רבות וידעה קרבות עקובים מדם. 

בשנת 820 עלה הקיסר מיכאל השני לשלטון. עיר הולדתו של הקיסר הייתה אמוריום והוא ייחס לה משמעות רבה. למשל, לשושלת אותה ייסד קרא "השושלת האמורית". הוא חיזק את העיר והפך אותה לעיר הגדולה ביותר באסיה הקטנה. זו הייתה התקופה הטובה ביותר שידעה העיר. אולם קשר זה לקיסר גרם לבסוף למפלת העיר. בשנת 838 פתח הח'ליף אל-מעתצם במתקפה ישירה נגד העיר, מתוך רצון להרוס את העיר היקרה לקיסר. העיר אכן נלכדה ונחרבה.

42 המרטירים
-----------

אחרי הכיבוש המוסלמי ב-838, נלקחו 42 אישים ונכבדים נוצרים מאמוריום לסאמרא כבני ערובה. מאחר שסירבו להתאסלם, הוצאו להורג בשנת 845. הם ידועים כ "42 המרטירים של אמוריום".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4378475-6
* VIAF: 248256669
* WorldCat (עם VIAF): 248256669

 |
**אדוארד גלייזר** (באנגלית: **Edward Glaeser**; נולד ב-1 במאי 1967) הוא כלכלן אמריקאי החוקר כלכלה עירונית; חבר סגל באוניברסיטת הרווארד.

ביוגרפיה
--------

גלייזר נולד במנהטן ללודוויג ואליזבת גלייזר. אביו, יליד ברלין, היה אדריכל ודוקטור להיסטוריה של האמנות ועבד כהיסטוריון של אדריכלות במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. אמו הייתה כלכלנית באקסון מוביל ובדלויט.

גלייזר קיבל את התואר הראשון שלו בכלכלה מאוניברסיטת פרינסטון ודוקטורט בכלכלה מאוניברסיטת שיקגו. ב-1992 הצטרף לסגל אוניברסיטת הרווארד שם הוא חבר במחלקה לכלכלה. נכון ל-2021 הוא מכהן כראש המחלקה לכלכלה. במסגרת כהונתו בהרווארד לקח חלק במספר מכוני מחקר בנושאי כלכלה עירונית. הוא עורך של סיטי ג'ורנל ובעבר היה עורך של ה-Quarterly Journal of Economics.

### מחקריו האקדמיים

עיקר כתיבתו של גלייזר היא בנושא כלכלה עירונית וערים. בפרט, עבודתו בוחנת את ההתפתחות ההיסטורית של מרכזים כלכליים, כמו מנהטן ובוסטון, וכיצד זו השפיעה על הכלכלה ועל הגאוגרפיה העירונית. עבודתו של גלייזר משתמשת בתאוריה כלכלית לנתח התנהגות כלכלית חברתית והתפתחות של ערים. מחקריו מנתחים נתונים מהעולם האמיתי ומאמתים את מימושם של המודלים הכלכליים התאורטיים.

גלייזר כתב טורים גם בעיתונות ובין היתר כתב בניו יורק סאן, הבוסטון גלוב, הניו יורק טיימס והניו ריפבליק.

במחקריו המוקדמים גלייזר הראה כיצד גיוון תעשייתי תורם יותר לצמיחה כלכלית מאשר התמחות בענפי תעשייה ספציפיים. במחקרו על אי-שוויון מ-1997 יחד עם דייוויד קטלר הם הראו איך להפרדה גזעית השפעות שליליות על אפרו-אמריקאים בארצות הברית, לרבות אבטלה, שכר נמוך, גישה לחינוך והיריון בגיל נעורים.

במחקרו מ-2000 בנושא השיעור הגבוה יחסית של עניים בערים, ביחס לפרוורים, טען גלייזר שעניים נמשכים לערים בשל ההזדמנויות הכלכליות וזמינות השירותים (כדוגמת תחבורה ציבורית) בערים וזאת בניגוד לתאוריות שגרסו שערים הן אלה שיוצרות אוכלוסייה יותר ענייה.

במחקר מ-2002 הסביר את עליית מחירי הדיור בארצות הברית בעליית תשומות הבנייה ובעיקר במגבלות על היתרי הבנייה שהגבילו את היצע הדירות. גם במחקריו מ-2008 ו-2011 ראה באיזור ורגולציה ממשלתית בנושא כגורם הגורם לעלייה במחירי הנדל"ן הפוגע בנגישות לדיור של אוכלוסיות מסוימות שהשוק אינו יכול לספק להן מענה.

ספרו שתורגם לעברית
------------------

* ניצחון העיר: כיצד הטיבה העיר את חיי האנושות, הוצאת מודן, 2012

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדוארד גלייזר** בוויקישיתוף

* אדוארד גלייזר, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* אדוארד גלייזר, באתר גוגל סקולר
* אדוארד גלייזר, באתר SSRN
* Edward Glaeser, באתר אוניברסיטת הרווארד (באנגלית)
* הרצאה באוניברסיטה העברית ב-2013, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אורי פסובסקי, נוסחת גלייזר לבלימת מחירי הדיור המטורפים: "אתם צריכים לבנות מהר ולגובה, ולזכור שאפשר להרוס", באתר כלכליסט, 19 באוגוסט 2016
2. ↑  נירית בן-ארי, "ניצחון העיר": מה מעיר את העיר, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2012

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007261737705171
* BIBSYS: 2045747
* BnF: cb14579170n (data)
* CANTIC: a12055281
* CiNii: DA13874414
* GND: 124526373
* ISNI: 0000 0001 0906 2820
* LCCN: no94021204
* LNB: 000064857
* MGP: 210587
* NDL: 001119757
* NKC: jx20071129004
* NLG: 286727
* NLK: KAC201109206
* NSK: 000506225
* NTA: 086200054
* RERO: 02-A003300640
* SELIBR: 383522
* SUDOC: 081133472
* VIAF: 59330025
* WorldCat: lccn-no94021204

 |
**בנד** (באנגלית: **Bend**) הוא מטען הרלדי, אחד מ"הצורות המכובדות", שמעוצב כפס אלכסוני שנמתח מהפינה הימנית העליונה של המגן לפינה השמאלית התחתונה (מנקודת מבטו של נושא השלט). קיימות אפשרויות עיצוב רבות לבנד מלבד צבעו, שנוגעות לרוחבו, לעיצוב הקווים שלו ולאורכו. כמו כן, יכול להיות יותר מבנד אחד על המגן.  

הרוחב המקובל הוא שליש מרוחב המגן, אם הבנד מוטען בעצמו, וחמישית מרוחב המגן, אם לא. קיימות צורות נוספות מקובלות שלהן שמות מיוחדים: בנדלט (Bendlet) שרוחבו חצי מרוחב בנד רגיל וקוטיסה (Cotise) שרוחבו חצי משל בנדלט. הקוטיסה מוטען רק בזוגות ומשני צידיו של בנד רגיל מוטען בסמל כלשהו. ריבנד (Riband) הוא בנד שקצותיו לא נוגעים בגבולות המגן ורוחבו כשל קוטיסה.  

בנד סיניסטר הוא בנד הפוך בכיוונו והוא נמתח מהפינה השמאלית העליונה לימנית התחתונה. בבלאזון, חובה לציין אם הבנד הוא סיניסטר, ואם לא מצוין, המשמעות היא שהוא רגיל (דקסטר). גם בסוג זה קיימים כל העיצובים האמורים לעיל. בטון (Baton) הוא שמו של בנד סיניסטר קצר (כמו ריבנד) והוא מוטען במגיני צאצאים לא חוקיים של נושא המגן.  

קווי הבנד יכולים להיות ישרים, גליים, משוננים, או כל אפשרות אחרת מתוך הקווים המקובלים.
במקרה שהמגן מוטען גם בגבול, יש צורך לציין אם הבנד מוטען מעליו או לא.

קיימת גם חלוקת בנד, שמשמעה חלוקת המגן לשני חלקים בצורה אלכסונית. קיימות חלוקות עד שמונה בנד בשני צבעים לסירוגין.

* בנד סיניסטרבנד סיניסטר
* בנדלטבנדלט
* ריבנדריבנד
* סמל דוכסות בורגונדיה, בעל שישה בנד, זהב וכחולסמל דוכסות בורגונדיה, בעל שישה בנד, זהב וכחול
* סמל לבנון עם בנד סיניסטר מוטען בעץ ארזסמל לבנון עם בנד סיניסטר מוטען בעץ ארז

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל דגלים וסמלים** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בנד** בוויקישיתוף
* בנד במדריך המלא להרלדיקה
* מטענים באתר הרלדיקה בינלאומית

| הרלדיקה |
| --- |
| מושגים הרלדיים | שלט הרלדי • בלאזון • סיכה • כרזה • קדנסיה • כיוונים |  |
| תפקידים | כרוז • ממונה על השלטים |
| בלאזון | מטען • שדה • קו • צורה • טינקטורה • מסגרת • תנוחה  חלוקה לרבעים • חלוקה בניצב • חלוקה לשדות |
| חלקי השלט ההרלדי | מגן • שדה • תומכים • סלוגן • ציצה • עטרה • מעטה • קסדה • חלקה • מוטו |
| מטענים |  בנד •  גבול •  קנטון •  שברון •  צ'יף •  צלב •  פס •  פלונץ •  פאל •  פאלה •  סאלטייר |
| טינקטורות |
| מתכות |  אור •  ארז'ן |
| צבעים |  אזור •  גולס •  פורפור •  סאבל •  ור |
| פרוות |  ארמין •  ואיר |
| כתמים |  מורי •  טנה •  סנגין |
| אחרים |  כחול שמיימי •  ציפורן •  סנדרה •  אורנג' |
**שברולט אקווינוקס EV** (באנגלית: **Chevrolet Equinox EV**) היא מכונית חשמלית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שתיוצר על ידי שברולט משנת 2023. היא נחשפה בתערוכת CES ב-5 בינואר 2022. היא צפויה לצאת לשוק בסתיו 2023 עם תג מחיר התחלתי של 30,00 דולר אמריקני.

סקירה כללית
-----------

היא בנויה על פלטפורמת האוליתימום של ג'נרל מוטורס ותהיה זמינה בגרסה פרטית וגרסה מסחרית (למוניות, ציי רכב שיתופיים ועוד) ותוצע ברמות גימור LT ו-RS. המראה של האקווינוקס ספורטיבי ומסוגנן, ממשיך את הקו העיצובי שבחרה ג'נרל מוטורס בעבור שברולט בשנים האחרונות. הדגם הולך להיות תחרותי בשוק הקרוסאוברים החשמליים, בעוד שפולקסווגן ID.4 עולה החל מ-40,000 דולר ויונדאי איוניק 5 עולה החל מ-48,000 דולר האקווינוקס EV המתחרה בסגנון ובמערכות הנעה בדגמים אלו הולכת להיות מוצעת במחיר של 30,000 דולר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שברולט אקווינוקס EV** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של שברולט אקווינוקס EV

הערות שוליים
------------

1. ↑  Tim Levin, Chevy unveiled its cheapest electric model yet, a $30,000 crossover SUV, Business Insider (ב־American English)
2. ↑  Chevrolet Previews Gorgeous Equinox EV: $30,000 Crossover/SUV, InsideEVs (באנגלית)
3. ↑  דרור הגיב, חשמלי חדש לשברולט - אקווינוקס EV, באתר EV Magazine | מגזין רכב חשמלי, ‏2022-01-12

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"שברולט אקווינוקס EV"**.
**אמוץ עגנון** (נולד ב-5 בפברואר 1955) הוא גאולוג וגאופיזיקאי ישראלי, פרופסור במכון למדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית בירושלים. מחקריו עוסקים ברעידות אדמה, בפליאומגנטיזם, ובשינויי גובה פני הים.

ביוגרפיה
--------

אמוץ עגנון נולד בירושלים. הוא בנם של מהנדס המכונות חמדת עגנון ואשתו פנינה, ונכדו של הסופר ש"י עגנון. בצבא שירת בסיירת מטכ"ל. למד לתואר ראשון ושני בגאולוגיה באוניברסיטה העברית. את תואר הדוקטור בגאופיזיקה השלים בשנת 1988 באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנת 2004 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטה העברית. זכה בפרס לנדאו של מפעל הפיס ובשנת 2007 זכה בפרס על שם רפאל פרוינד מטעם החברה הגאולוגית הישראלית. שימש כמרצה אורח באוניברסיטת פריז ובאוניברסיטת סטנפורד. 

נשוי לפרופסור דפנה גולן, סוציולוגית, ואב לשני ילדים. מתגורר בירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אמוץ עגנון, באתר האוניברסיטה העברית
* פרופ' אמוץ עגנון, רעידות אדמה: היכן, מדוע, מתי?, הרצאת וידאו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300040105171
* ISNI: 0000 0000 3641 4003
* LCCN: n2006006925
* ORCID: 0000-0002-0232-8574
* SUDOC: 109435931
* VIAF: 60964782
* WorldCat (עם VIAF): 60964782

 |
פסל המנציח את פז'מיסל וליבושה בוישהראד בפראג
פסל של ליבושה בחזית בית ברחוב קרלובה בפראג
**ליבושה** (צ'כית: **Libuše**, או בגרסאות אחרות: **Libussa** או **Lubossa**) המייסדת של שושלת פז'מיסל של מלכי בוהמיה (צ'כיה), ושל העם הצ'כי כולו, לפי אגדת העם הצ'כית.

לפי "כרוניקה בואמורום", אשר הועלתה על כתב במאה ה-12 על ידי הכומר וההיסטוריון קוסמס מפראג, ליבושה הייתה הצעירה והחכמה משלוש בנותיו של הנסיך קרוק, וחיה ככל הנראה במאה ה-8. לאחר מותו של קרוק (ניתן להשוואה עם קרקוס הפולני, מייסד העיר קרקוב), מתמנה ליבושה למנהיגת השבט (שופטת). על אף חוכמתה ושלטונה השקול, מביעים הגברים בשבט את חוסר שביעות רצונם מכך שהמנהיגה שלהם היא אישה, ודורשים למנות מנהיג. בעקבות כך ליבושה מכנסת מועצת חכמים, ומכריזה שתינשא לגבר שאליו יביא אותה הסוס שלה. כך אכן קורה, וליבושה נישאת לפז'מיסל, אשר היה עובד אדמה. כמו כן, ליבושה מנבאת את הקמת העיר פראג. מנישואיה לפז'מיסל, נולדו לליבושה שלושה בנים - נזמיסל, רדוביל ולודומיר. כך נוסדה שושלת פז'מיסל, השושלת הראשונה של מלכי צ'כיה.

לפי אותה אגדה, ליבושה ייסדה את מבצר ליבושין באזור העיר קלדנו בצ'כיה. על פי גרסה אחרת, מיקומו המבצר מיוחס לאזור וישהראד בפראג.

האגדה על ליבושה מסמלת את המעבר ההדרגתי של הצ'כים ממטריארכיה לשיטה הפטריארכלית, אם כי לא באופן סופי, מכיוון שלפי האגדה, לאחר מותה של ליבושה מתרחשת מרידה של קבוצת נשים גדולה בשלטון הגברי, והן מייסדות מבצר אשר נכבש רק מספר שנים רב לאחר מכן.

ליבושה הונצחה בטרגדיה של הסופר פרנץ גרילפרצר, באופרה ליבושה של המלחין הצ'כי הנודע בדז'יך סמטנה ובנובלה של מילוש אורבן. 
כמו כן, נקרא על שמה האסטרואיד 264-ליבוסה (אנ'), אשר התגלה בשנת 1886.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ליבושה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Schmadel, Lutz D. (2007). *Dictionary of Minor Planet Names – (264) Libussa*. Springer Berlin Heidelberg. p. 38. doi:10.1007/978-3-540-29925-7\_265. ISBN 978-3-540-00238-3. נבדק ב-18 באוגוסט 2018. `{{cite book}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 102889046X
* NKC: jo2016908834
* VIAF: 279982550
* WorldCat: viaf-279982550

 |
**סטן בנגט גוסטף גוסטפסון** (בשוודית: **Sten Bengt Gustaf Gustafsson**;‏ 2 בדצמבר 1933 - 15 במרץ 2019) היה גנרל שוודי אשר היה המפקד העליון (מקביל לרמטכ"ל) השביעי של צבא שוודיה.

ביוגרפיה
--------

גוסטפסון נולד בהסטוודה ב-2 בדצמבר 1933. הוא סיים את לימודיו ב-1950 ועבד זמן קצר בתחנת דלק. לאחר מכן עבד בסוכנות לביטוח סוציאל ועבר קורסים במתמטיקה מעשית, אווירודינמיקה, אווירונאוטיקה, מנועי מטוסים וחומרים. הוא קיבל רישיון טיס, אולם לא נהנה מהטיסה. ב-1955 הוא התגייס לצבא שוודיה ולמד במכללת הסגל המלכותית. ב-1961 הוא הועלה לדרגת לויטננט. ב-1966 הוא החל ללמוד באקדמיה הצבאית המלכותית, ושנה לאחר מכן קודם לדרגת האופטמן. בין 1971–1982 הוא למד במכללה הלאומית להגנה. ב-1972 הוא הועלה לדרגת מאיור, וב-1974 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט. ב-1979 הוא מונה למפקד גדוד ברגימנט אלבסבורג. ב-1981 הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד רגימנט ההנדסה ה-1. ב-1982 הוא מונה למזכיר במשרד ההגנה. ב-1984 הוא הועלה ישירות לדרגת גנרל-לויטננט, כאשר הוא מדלג על דרגת גנרל-מיור, ומונה למפקד המחוז הצבאי נורלנד. ב-30 בספטמבר 1986 הוא הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקד העליון (מקביל לרמטכ"ל) של הצבא. ב-30 בספטמבר 1994 הוא סיים את תפקידו ופרש מהצבא.

הוא נפטר בסטוקהולם ב-15 במרץ 2019.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בנגט גוסטפסון** בוויקישיתוף
* בנגט גוסטפסון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 142425842
* ISNI: 0000 0000 5484 9449
* LCCN: n2011026678
* SELIBR: 255682
* SUDOC: 25119616X
* VIAF: 49207705
* WorldCat: lccn-n2011026678

 |
תרשים קומה השנייה בבית הלבן. חדר לינקולן מסומן בצהוב
**חדר השינה של לינקולן** (באנגלית: **The Lincoln Bedroom**) הוא חדר שינה הממוקם בקומה השנייה של הבית הלבן, משכן נשיא ארצות הברית. זהו חלק מסוויטת חדרי אירוח הכוללת חדר שינה, סלון (חדר ישיבה) וחדר רחצה קרויים על שם אברהם לינקולן שהשתמש בחדרים אלה כמשרדו. החדר משמש חדר אירוח לאורחים שהנשיא רוצה ביקרם (בכך שהוא מאפשר להם לישון בבית הלבן).

מאז שיפוץ הבית הלבן בתקופת הנשיא הארי טרומן, מרוהט החדר בסגנון ויקטוריאני. חלק מרהיטי החדר המצויים בו כיום, מצויים בו מתקופה הקודמת לתקופה בה החדר שימש כמשרדו של לינקולן - כגון הספה, הכיסאות התואמים, וארבע מכיסאות הממשלה של לינקולן המצויים בחדר. במרכז החדר מצויה מיטה אשר כנראה נרכשה על ידי מרי טוד לינקולן במהלך שיפוצו של הבית הלבן. לינקולן עצמו לא ישן במיטה זו (ואף לא בחדר זה) אולם נשיאים מאוחרים יותר ישנו בה (בחדר אחר).

על השולחן בחדר מצוי העתק של נאום גטיסברג - עותק של ההצהרה החתומה (אחת מחמשת נוסחי ההצהרה, והיחידה בהן הנושאת חתימתו של לינקולן).

בסמוך לחדר, מצידו המזרחי, מצוי סלון ישיבה קטן המרוהט בסגנון ויקטוריאני התואם את סגנון הריהוט של חדר השינה. 

קודם להקמת האגף המערבי של הבית הלבן בשנת 1902 שימש חדר זה כמשרד עבור ממשלת ארצות הברית. לאחר שצוות הנשיא עבר לאגף החדש, הוסב החדר לחדר שינה לאורחים. בעת הריסת הבית הלבן ובנייתו מחדש בזמן כהונתו של הנשיא הארי טרומן, הפך חדר השינה לחלק מסוויטת אירוח רשמית לאורחים רמי דרג הלנים בבית הלבן והוקדש לזכרו של הנשיא אברהם לינקולן.

* צילום משנת 1992צילום משנת 1992
* צילום משנת 1992צילום משנת 1992
* צילום משנת 1992צילום משנת 1992

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חדר השינה של לינקולן** בוויקישיתוף
* אתר מוזיאון הבית הלבן - תצלומים היסטוריים ושחזורים של חדר השינה של לינקולן

| משרד הבית הלבן |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| משרד החדשנות האמריקנית • משרד הקבינט של הבית הלבן • מנהל התקשורת בבית הלבן • ראש סגל הבית הלבן • יועץ בכיר לנשיא ארצות הברית • משרד דובר הבית הלבן • יועץ לנשיא ארצות הברית • משרד הגברת הראשונה של ארצות הברית • (שף הבית הלבן • קונדיטור הבית הלבן • מעצב הפרחים הראשי של הבית הלבן • המזכיר החברתי של הבית הלבן • הסדרן הראשי של הבית הלבן) • משרד הבית הלבן לעניינים בין-ממשלתיים • משרד הבית הלבן לענייני חקיקה • משרד הבית הלבן לניהול ומנהל • משרד הבית הלבן לפעולות המשרד הסגלגל • משרד הבית הלבן לעניינים פוליטיים • משרד הנשיאות • משרד הבית הלבן של מזכיר מטה הבית הלבן • משרד הבית הלבן למסחר וייצור • משרד היועץ המשפטי של הבית הלבן • משרד עמיתי הבית הלבן של הבית הלבן • המשרד הצבאי של הבית הלבן • לשכת היועץ לביטחון לאומי • משרד אסטרטגיה דיגיטלית • משרד טכנולוגיית המידע • משרד התקשורת • המועצה הכלכלית הלאומית • המועצה למדיניות פנים של ארצות הברית |  |

 |
**דגל סקסוניה-אנהלט** הוא דגלה של המדינה הגרמנית סקסוניה-אנהלט. עיצובו של הדגל הוא עיצוב ביקולור צהוב-שחור לגרסתו האזרחית כאשר הגרסה המדינית מושחתת בסמל המדינה.

עיצובו של הדגל מעוגן בחוק מדיני מ-30 בינואר 1991.הקובע את צורתו של הדגל, צבעיו, יחסיו והשימוש בו.

עם תבוסת גרמניה הנאצית בסופה של מלחמת העולם השנייה, הניפה סקסוניה-אנהלט את דגלה ההיסטורי דאז. אולם, עם הקמתה של גרמניה המזרחית וביטול החלוקה למדינות בוטל גם דגל זה. נפילתה של חומת ברלין ואיחוד גרמניה הובילו להקמתה מחדש של המדינה. הדגל הנוכחי הונף באופן לא רשמי משנת 1989 ועד לאימוצו החוקי.

ראו גם
------

* סמל סקסוניה-אנהלט

* דגל סקסוניה-אנהלט, באתר דגלי העולם (באנגלית)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דגל סקסוניה-אנהלט** בוויקישיתוף

| דגלי גרמניה |
| --- |
| הדגל הלאומי | הדגל הלאומי |  |
| דגלי המדינות | באדן-וירטמברג • בוואריה • ברלין • ברנדנבורג • ברמן • המבורג • הסן • חבל הסאר • מקלנבורג-מערב פומרניה • נורדריין-וסטפאליה • סקסוניה • סקסוניה-אנהלט • סקסוניה התחתונה • ריינלנד-פאלץ • שלזוויג-הולשטיין • תורינגיה |
| דגלים נוספים | דגל הצי הגרמני • נס הנשיא |
| דגלים היסטוריים | דגל באדן • דגל פרוסיה • דגל גרמניה המזרחית • דגל המלחמה של הרייך |
**דניאל "דן" אלון** (28 במרץ 1945 - 31 בינואר 2018) היה ספורטאי ישראלי, אלוף ישראל בסיף בכל שלושת סוגי הנשק (רומח, חרב ודקר) וחבר במשלחת האולימפית הישראלית במינכן 1972. באולימפיאדה הוא הגיע לשלב שמינית הגמר ברומח.

אלון זכה לנצח את אלוף העולם פרידריך ויסל ממערב גרמניה.

ביוגרפיה
--------

בגיל 12 החל אלון להתאמן בסיף בעקבות אביו, מאיר אלון, שהיה אלוף ישראל בסיף בשנות ה-50. הוא התאמן בקבוצת מכבי תל אביב ובהמשך בקבוצת מכבי רמת גן בהדרכתו של אנדרי שפיצר.

בנובמבר 1971 זכה אלון באליפות ישראל בפעם השנייה ברציפות בכל שלושת סוגי הנשק בסייף, רומח חרב ודקר.

באולימפיאדת מינכן (1972) הגיע אלון עד לשלב שמינית הגמר בתחרות ברומח אישי לאחר שניצח בשלב הראשון ב-3 קרבות והפסיד בשניים ובשלב שמינית הגמר הוא ניצח בשני קרבות והפסיד ב-3 קרבות ביניהם לויטולד ווידה מפולין שזכה בהמשך במדליית הזהב. בקרב האחרון הוא הוביל 0-4 על סייף בריטי והיה זקוק לדקירה אחת על מנת לעלות לשלב רבע הגמר אך לבסוף הוא נוצח באופן מפתיע 5-4.

ב-21 באוגוסט 1972 הגיעו למינכן ראשוני הספורטאים הישראלים, בהם הסייפים אלון ויהודה וינשטיין. כיוון שהיו הראשונים שהתחרו, ניתנה להם האפשרות לבחור באיזו דירה לגור, והם בחרו בדירה מס' 2 משום שהייתה היחידה שכללה מרפסת. בליל 4 בספטמבר במהלך התקפת הטרור על המשלחת הישראלית לאולימפיאדת מינכן הורו המחבלים למשה ויינברג הפצוע מדירה מס' 1 להוביל אותם אל שאר הישראלים בבניין. ויינברג, ששמר על קור רוח למרות פציעתו, דילג על דירה מס' 2 הסמוכה. אלון ו-4 שותפיו לדירה הבינו שהם חייבים לברוח מיד, אבל כדי לא לעורר רעש הלכו לאט לאט אל המרפסת, וממנה קפצו למטה.

באליפות ישראל בסיף שנערכה באוניברסיטת חיפה בינואר 1973 זכה אלון בחרב לפני יהודה ויינשטיין מהפועל צפת ואחיו הצעיר יורם אלון אף הוא ממכבי רמת גן וברומח לפני יורם אלון ויהודה ויינשטיין.

ב-31 בינואר 2018 נפטר אלון בגיל 72 ממחלת הסרטן.

קישורים חיצוניים
----------------

* דן אלון, באתר olympedia.org
* רותם אליזרע, הלך לעולמו הסייף דן אלון, מניצולי טבח מינכן, באתר ynet, 31 בינואר 2018
* ישראל רוזנבלט, לסייף שלנו דן אלון התגובה המהירה ביותר, מעריב, 25 באוגוסט 1972
* שמואל טל, הגדת הסיוף לבית אלון, דבר, 31 באוקטובר 1971

הערות שוליים
------------

1. ↑  סייף ישראלי ניצח אלופי עולם בפאריס, דבר, 15 במרץ 1970
2. ↑  משפחת אלון השתלטה על כל תארי הסיוף, מעריב, 22 באוקטובר 1971
3. ↑  חיים הוכברג, דן אלון - אלוף הנוער ב"ספורט האבירים", הַבֹּקֶר, 20 בינואר 1963
4. ↑  דן אלון - אלוף סיוף "כללי", מעריב, 21 בנובמבר 1971
5. ↑  ישעיהו פורת, בגלל דקירה אחת החמיץ דן אלון את שלב רבע הגמר, מעריב, 30 באוגוסט 1972
6. ↑  דן אלון זכה באליפות, דבר, 8 בינואר 1973
7. ↑  מערכת וואלה! ספורט‏, הסייף דן אלון, מניצולי טבח הי"א במינכן, הלך לעולמו בגיל 72, באתר וואלה!‏, 31 בינואר 2018

|  משלחת ישראל לאולימפיאדת מינכן (1972)  |
| --- |
| אתלטיקה **אתלטיקה** | אסתר רוט-שחמורוב • שאול לדני |
| היאבקות **היאבקות** | אליעזר חלפין • מרק סלבין • גד צברי |
| הרמת משקולות **הרמת משקולות** | דוד ברגר • זאב פרידמן • יוסף רומנו |
| סיף **סיף** | דן אלון • יהודה וינשטיין |
| קליעה **קליעה** | הנרי הרשקוביץ • זליג שטרוך |
| שחייה **שחייה** | שלומית ניר |
| שיט **שיט** | יאיר מיכאלי • יצחק ניר |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007462430005171
* GND: 1151684325
* ISNI: 0000 0000 5415 1788
* LCCN: no2006049565
* VIAF: 7143429
* WorldCat: lccn-no2006049565

 |
**הבחירות לנשיאות ונצואלה** התקיימו ב-14 באפריל 2013, ובהן ניצח ניקולאס מדורו שתפקד כנשיא בפועל מאז מותו של הוגו צ'אווס ב-5 במרץ. למקום השני, בפער זעיר, הגיע מועמד האופוזיציה אנריקה קפרילס רדונסקי.

רקע
---

ב-7 באוקטובר 2012 נערכו בוונצואלה בחירות לנשיאות ובהן גבר הוגו צ'אווס על יריבו אנריקה רדונסקי, לאחר שהכריז, באופן שקרי, כי החלים ממחלת הסרטן בה היה חולה. בחודש דצמבר נסע צ'אווס לקובה לצורך קבלת טיפול במחלת הסרטן, ולאחר מכן שב לארצו להמשך טיפול בבית חולים צבאי. ב-10 בינואר לא הופיע צ'אווס למעמד השבעתו כנשיא המדינה, מה שהוביל לדרישת האופוזיציה לקיים בחירות מיידיות כמתחייב בחוק במצב בו נבצר מהנשיא לשמש בתפקידו עקב מחלה. ב-5 במרץ נפטר צ'אווס והוכרז על בחירות לנשיאות. בינתיים מונה סגן הנשיא, ניקולאס מדורו, לנשיא בפועל עד לבחירות.

מועמדים
-------

* הנשיא בפועל **ניקולאס מדורו** - מקורבו של הוגו צ'אווס ומועמד מפלגתו.
* **אנריקה קפרילס רדונסקי** - המועמד הראשי של האופוזיציה, מושל מדינת מירנדה.
* **ריינה סקרה** - מנהיגת מפלגת כוח העבודה.
* **מריה בוליבר** - עורכת דין ומועמדת המפלגה הדמוקרטית לשלום ולחופש.
* **אאוסביו מנדס** - כומר נוצרי ומנהיג מפלגה עצמאית.
* **חוליו מורה** - מועמד המפלגה הדמוקרטית המאוחדת.

תוצאות הבחירות
--------------

על פי התוצאות זכה בנשיאות ניקולאס מדורו לאחר שזכה ברוב של 50.8% מן הקולות. מועמד האופוזיציה אנריקה קפרילס רדונסקי הגיע למקום השני עם 49.1% מן הקולות. שיעור ההצבעה בקרב בעלי זכות הבחירה עמד על 79.8%.

| שם המועמד | מספר קולות | אחוז מהקולות הכשרים |
| --- | --- | --- |
| ניקולאס מדורו | 7,575,506 | 50.78% |
| אנריקה קפרילס רדונסקי | 7,302,641 | 48.95% |
| אאוסביו מנדס | 19,475 | 0.13% |
| מריה בוליבר | 13,278 | 0.08% |
| ריינה סקרה | 4,229 | 0.02% |
| חוליו מורה | 1,928 | 0.01% |
| **קולות כשרים** | 14,917,057 | 99.55% |
| **קולות פסולים** | 66,691 | 0.44% |
| **סך כל הקולות** | 14,983,748 | 100% |

תוצאות הבחירות הפתיעו רבים בגלל הישגו של רדונסקי שהצליח מעל למצופה לפי סקרי דעת הקהל. מדורו גבר על רדונסקי בהפרש של כ-1% בלבד מהקולות, לעומת צ'אווס שבבחירות 2012 הוביל על פני רדונסקי בכ-10%.

לאחר הבחירות
------------

לאחר פרסום התוצאות טענו רדונסקי ואנשי האופוזיציה לזיופים בתוצאות הבחירות, והודיעו כי יערערו עליהן לבית המשפט. במקביל פרצו בכמה ערים במדינה הפגנות אלימות ובעימותים עם המשטרה נהרגו 7 מפגינים ונפצעו עוד עשרות. המשטרה הודיעה גם על מעצר של מאות מפירי סדר. שבוע לאחר הבחירות, ב-20 באפריל, הושבע מדורו לנשיאות חרף המחאות על תוצאות הבחירות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הבחירות לנשיאות ונצואלה 2013** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Venezuela's foreign minister says VP Maduro is interim president, באתר פוקס ניוז, 5 במרץ 2013
2. ↑  סוכנויות הידיעות, ונצואלה: יורשו של צ'אבס ניצח בקושי בבחירות, באתר ynet, 15 באפריל 2013
3. ↑  בעקבות הבחירות: הרוגים בוונצואלה, באתר ישראל היום, 16 באפריל 2013
4. ↑  סוכנויות הידיעות, ‏ונצואלה: ניקולס מדורו הושבע כנשיא החדש, באתר ‏מאקו‏‏, ‏20 באפריל 2013‏
**דניאל ברטלט "דן" אלן** (באנגלית: **Daniel Bartlett "Dan" Allyn**; נולד ב-24 בספטמבר 1959) הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל. בתפקידו האחרון שירת כסגן ראש מטה צבא ארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

אלן נולד בניו המפשייר וגדל בברוויק שבמיין. ב-1981 סיים את לימודיו בווסט פוינט והתגייס לצבא ארצות הברית.

במהלך שירותו הוצב בקוריאה הדרומית, השתתף במבצע זעם דחוף (הפלישה לגרנדה), ובפלישה לפנמה. הוצב פעמיים במשימות כחלק מכוח המשקיפים הרב-לאומי בחצי האי סיני, השתתף במלחמת המפרץ כחלק מכוחות פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים.

שירת בדיוויזיה המוטסת ה-82, בדיוויזיית החי"ר השנייה ובשנים 1998–2000 פיקד על הגדוד השלישי ברגימנט הריינג'רס ה-75. במלחמת עיראק פיקד על צוות הקרב של חטיבה 3 בדיוויזיית החי"ר השלישית, על פועלו במלחמה, בהובלת הכוח תוך סיכון חייו, עוטר בכוכב הכסף.

שירת במשרד ההגנה האמריקני בארגון למציאת פתרון למטעני הצד ובאגף המבצעים של המטות המשולבים.

שימש ראש מטה וסגן מפקד הקורפוס המוטס ה-18 ובמסגרת זו שימש גם ראש מטה הקורפוס הרב-לאומי בעיראק. בשנים 2010–2012 פיקד על דיוויזיית הפרשים הראשונה, הדיוויזיה בפיקודו נשלחה למלחמת אפגניסטן וכמפקדה שימש מפקד פיקוד מזרח של כוחות הצבא באפגניסטן. בתפקידו הבא שימש מפקד הקורפוס המוטס ה-18. במאי 2013 מונה למפקד פיקוד כוחות צבא ארצות הברית ובאוגוסט 2014 מונה לסגן ראש מטה צבא ארצות הברית. ביוני 2017 סיים את שירותו בצבא.

אלן בעל תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה צבאית ממכללת המלחמה של הצי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דן אלן** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה באתר צבא ארצות הברית
* פירוט על עיטוריו באתר valor.militarytimes.com
**בריגדת פלוס אולטרה** (בספרדית: **Brigada Plus Ultra**) או **הבריגדה הרב-לאומית פלוס אולטרה** (**Brigada Multinacional Plus Ultra**, או בראשי תיבות: **BMNPU**) הייתה בריגדה משותפת של ספרד, הרפובליקה הדומיניקנית, אל סלוודור, הונדורס וניקרגואה אשר לחמה במלחמת עיראק לצד כוחות נאט"ו.

היסטוריה
--------

הבריגדה הוקמה ביולי 2003, במטרה לאחד חיילים ממדינות דוברות ספרדית. ספרד עצמה תרמה כ-1,300 חיילים לבריגדה. הבריגדה קיבלה את השם "פלוס אולטרה" (עוד מעבר) - המוטו הלאומי של ספרד. שאר המדינות, הרפובליקה הדומיניקנית, אל סלוודור, הונדורס וניקרגואה שלחו יחד 1,200 חיילים. היחידות קיבלו נשק מיוחד מצבא ארצות הברית, ועברו אימון קצר בגרמניה לפני שנשלחו לחזית בעיראק. כמפקד הבריגדה מונה הגנרל הספרדי אלפרדו קרדונה, והיא נכללה במסגרת הדיוויזיה הרב-לאומית מרכז-דרום.

כאשר הגיעו הכוחות הספרדיים והמרכז אמריקאיים לעיראק, הם החליפו את כוחות חיל הנחתים של ארצות הברית שנשלחו לאזורים בעייתיים יותר בעיראק. הכוחות הספרדיים הוצבו באל-קאדסיה, והמרכז-אמריקאיים בנג'ף. בדצמבר הוחלפו החיילים הספרדים והמרכז-אמריקאיים בחיילים רעננים (שכונו **בריגדת פלוס אולטרה 2**). באותה העת הועבר הפיקוד על הבריגדה לידי פולוגנציו קול בוכר. חיילי הבריגדה לא השתתפו בקרב אמיתי, ונלחמו בעיקר נגד טרוריסטים מקומיים. ההיתקלות המשמעותית היחידה שלהם הייתה ליד נג'ף בתחילת אפריל 2004, כאשר חיילים מרכז-אמריקאיים הותקפו בידי מורדים עיראקיים. האירוע הסתיים במותו של חייל סלוודורי אחד, ושל 19 מורדים עיראקים.

ב-2004 נערכו בחירות בספרד, וחוסה לואיס רודריגס ספאטרו נבחר כראש ממשלת ספרד. אחת מהבטחות הבחירות שלו הייתה להוציא את הכוחות הספרדיים מעיראק. ב-18 באפריל הוא הורה להתחיל בנסיגה. ב-21 באפריל העביר הגנרל בוכר את הפיקוד על הבריגדה לידי הגנרל חוסה מנואל מוניוז, אשר קבע כי כל הכוחות הספרדיים יתפנו מעיראק עד 29 באפריל. ב-26 באפריל התפנו מרבית החיילים מהארץ לכוויית, ולמחרת עזבו שאר החיילים. מיד עם צאתם של הספרדים מהעמדות, השתלטו עליהם נחתים אמריקניים כדי למנוע מטרוריסטים לתפוס אותן. הספרדים התפנו מכוויית בהדרגה, והאחרון שבהם הגיע לספרד ב-14 ביולי. הנסיגה מעיראק זכתה לתמיכה נרחבת בציבור הספרדי, אולם גרמה למשבר דיפלומטי ביחסי ארצות הברית–ספרד.

בעקבות נסיגת הספרדים, הודיעה גם ניקרגואה שהיא מסיגה את חייליה משיקולים כלכליים. בעקבותיה פינו גם הונדורס והרפובליקה הדומיניקנית. אל סלוודור צמצמה אמנם את חייליה בעיראק, אולם הותירה בארץ 200 חיילים עד 2009.

קישורים חיצוניים
----------------

* APOYO AL REPLIEGUE. CONAPRE
* BRIGADA "PLUS ULTRA" I
* BRIGADA "PLUS ULTRA" II
* El Salvador Dispatches New Contingent to Iraq

הערות שוליים
------------

1. ↑  PLUS ULTRA II
2. ↑  The absurdity of fighting in Iraq
3. ↑  Spanish defense minister: No more troops for Iraq
4. ↑  From Paul Bremer, a belated swipe at Spain
חדר המפות 2005
תרשים קומת הקרקע של הבית הלבן. חדר המפות מסומן בתכלת.
**חדר המפות** (באנגלית: **Map Room**) הוא אחד מחדרי ההסבה של הבית הלבן, משכנו של נשיא ארצות הברית המצוי בוושינגטון שבארצות הברית.

במהלך מלחמת העולם השנייה שימש החדר כחדר המצב של נשיא ארצות הברית. כיום משמש למטרה זו חדר המצב המצוי באגף המערבי של הבית הלבן.

כיום משמש החדר כחדר פגישות פרטי עבור הנשיא או הגברת הראשונה של ארצות הברית.

החדר מעוטר ברהיטים בסגנון צ'יפנדייל. ארונות החדר יוצרו בפילדלפיה בשנת 1770. הכורסה בחדר יוצרה על ידי תומאס אפלק מפילדלפיה בין 1760 ו- 1770.

האח, העשוי אבן חול, נבנה לאחר השיפוץ שנעשה בתקופת הארי טרומן. מעל האח תלויה מפת המצב האחרונה ששימשה את פרנקלין רוזוולט ב-3 באפריל 1945. לצד האח מצויה שידה שיוצרה בשנת 1765 ועליה תיבת התרופת של דולי מדיסון אשר היא[דרושה הבהרה] ברחה עימה זמן קצר לפני שחיילים בריטיים העלו את הבית הלבן באש במלחמת 1812.

בחדר מוצגת מפה משנת 1755 של המודדים ג'שואה פרי ופיטר ג'פרסון (אביו של תומאס ג'פרסון). המפה מוצגת על ארון בו מוחזקות מפות של כל העולם מתנת החברה הגאוגרפית הלאומית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חדר המפות** בוויקישיתוף
* חדר המפות באתר הבית הלבן
* אתר מוזיאון הבית הלבן - תצלומים היסטוריים ושחזורים של חדר האוכל הממלכתי

| משרד הבית הלבן |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| משרד החדשנות האמריקנית • משרד הקבינט של הבית הלבן • מנהל התקשורת בבית הלבן • ראש סגל הבית הלבן • יועץ בכיר לנשיא ארצות הברית • משרד דובר הבית הלבן • יועץ לנשיא ארצות הברית • משרד הגברת הראשונה של ארצות הברית • (שף הבית הלבן • קונדיטור הבית הלבן • מעצב הפרחים הראשי של הבית הלבן • המזכיר החברתי של הבית הלבן • הסדרן הראשי של הבית הלבן) • משרד הבית הלבן לעניינים בין-ממשלתיים • משרד הבית הלבן לענייני חקיקה • משרד הבית הלבן לניהול ומנהל • משרד הבית הלבן לפעולות המשרד הסגלגל • משרד הבית הלבן לעניינים פוליטיים • משרד הנשיאות • משרד הבית הלבן של מזכיר מטה הבית הלבן • משרד הבית הלבן למסחר וייצור • משרד היועץ המשפטי של הבית הלבן • משרד עמיתי הבית הלבן של הבית הלבן • המשרד הצבאי של הבית הלבן • לשכת היועץ לביטחון לאומי • משרד אסטרטגיה דיגיטלית • משרד טכנולוגיית המידע • משרד התקשורת • המועצה הכלכלית הלאומית • המועצה למדיניות פנים של ארצות הברית |  |

 |