recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**גידול של חבורה** הוא האופן שבו חבורה, בדרך כלל אינסופית, מכוסה על ידי מילים הולכות ומתארכות בקבוצת יוצרים נתונה.

פונקציית הגידול והקצב
---------------------

תהי G חבורה הנוצרת על ידי קבוצת יוצרים סופית, X. בדרך כלל מניחים שהקבוצה סימטרית להיפוך. מסמנים ב-{\displaystyle B\_{X}(n)} את קבוצת האיברים שאפשר להציג כמכפלה של לכל היותר n איברים של X. **פונקציית הגידול** המתאימה ל-X היא הפונקציה {\displaystyle \ f(n)=|B\_{X}(n)|}. כאשר G אינסופית, זוהי פונקציה עולה ממש. מגדירים יחס שקילות על הפונקציות העולות, לפיו {\displaystyle \ f\equiv g} אם יש קבוע c כך ש-{\displaystyle \ f(n)\leq c\cdot g(cn)}, וגם להפך. כל פונקציות הגידול של אותה חבורה שקולות זו לזו.

לחבורה נוצרת סופית יש פונקציית גידול פולינומי אם ורק אם היא נילפוטנטית-למעשה (virtually nilpotent). מכאן נובע שבמקרה כזה המעלה של פונקציית הגידול היא מספר שלם. המספר {\displaystyle \lim {\sqrt[{n}]{|B\_{X}(n)|}}} הוא **קצב הגידול המעריכי** (ביחס ל-X). הקצב הוא 1 כאשר פונקציית הגידול היא **תת-מעריכית**. יש חבורות שקצב הגידול שלהן ביחס לכל קבוצת יוצרים X גדול מ-1, אבל האינפימום שווה ל-1. אם האינפימום של הקצבים האלה גדול מ-1, החבורה היא בעלת **גידול מעריכי**. לדוגמה, לחבורה חופשית (לא אבלית) יש גידול מעריכי. בחבורה לא אמנבילית קצב הגידול ביחס לכל קבוצת יוצרים סופית גדול מ-1.

טור הילברט
----------

תהי f פונקציית הגידול של החבורה ביחס לקבוצת יוצרים סופית X. **טור הילברט** של החבורה (ביחס ל-X) הוא טור החזקות {\displaystyle \ \sum \_{n=0}^{\infty }f(n)x^{n}}. הטור מעניין במיוחד כאשר הוא מייצג פונקציה רציונלית במשתנה x. חבורה נקראת 'פאן-רציונלית' אם טור הילברט שלה רציונלי ביחס לכל קבוצת יוצרים. החבורות הבאות ידועות כפאן-רציונליות:

* חבורות אבליות-למעשה (virtually-abelian)
* חבורות היפרבוליות
* חבורת הייזנברג

לחבורת באומסלג-סוליטר {\displaystyle \ B(1,n)}יש גידול רציונלי ביחס לקבוצת היוצרים הסטנדרטית. עם זאת, לחבורת הייזנברג מסדר 5 טור הילברט טרנסצנדנטי ביחס לקבוצת היוצרים הסטנדרטית.

בכל חבורה עם גידול רציונלי, בעיית המילה פתירה. מאידך, יש חבורות פתירות (עם {\displaystyle \ G'''=1}) שבהן בעיית המילה אינה פתירה (Kharlampovich 1981), וממילא עם פונקציית גידול שאינה רציונלית.

טור הילברט מוגדר גם עבור חבורה למחצה; עבור חבורה למחצה עם יחס אחד, הוא רציונלי (Backelin).

ראו גם
------

* ממד גלפנד-קירילוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  M. Benson, Growth series of finite extensions of ℤnare rational, **Inventiones mathematicae** 73, 1983-06-01, עמ' 251–269 doi: 10.1007/BF01394026
2. ↑  Moon Duchin, Michael Shapiro, The Heisenberg group is pan-rational, **Advances in Mathematics** 346, 2019-04-13, עמ' 219–263 doi: 10.1016/j.aim.2019.01.046
3. ↑  Michael Stoll, Rational and transcendental growth series for the higher Heisenberg groups, **Inventiones mathematicae** 126, 1996-09-01, עמ' 85–109 doi: 10.1007/s002220050090
**גיגנטופיס** (שם מדעי: *Gigantophis*; מילולית: "נחש ענק") הוא סוג של נחש קדום ענקי שחי בצפון אפריקה בסוף תקופת האאוקן לפני 37-35 מיליון שנה. מאובניו נמצאו במצרים ובאלג'יריה שכנראה היו לחות יותר מכיום. הנחש התגלה ב-1901 במצרים בידי החוקר צ'ארלס ויליאם אנדרוס.

נחש עצום זה נחשב לנחש הגדול ביותר בעולם, עד שב-2009 התגלה נחש גדול עוד יותר - הטיטאנובואה. אורכו המוערך הגיע ל-9.3-10.7 מטרים ומשקלו ל-700 ק"ג, הרבה יותר מאשר הנחשים הגדולים הקיימים היום, אנקונדה כהה ופיתון מרושת שאורכם עד 7 מטרים ומשקלם רק עד 500 ק"ג. עם זאת מחקרים מאוחרים יותר העריכו שהוא לא היה יותר ארוך מ-6 מטרים. הוא היה בעל חוליות רבות ושויך למשפחה הנכחדת מדצואידיים.

ככל הנראה הוא חי בביצות ויערות לחים במצרים הקדומה וניזון בעיקר מדגים. עם זאת בדומה לאנקונדה והפיתון המודרניים הוא יכל גם לטרוף יונקים קדומים, כמו הפיל הקדום מריתריום שהיה בגודל של חזיר.

בתרבות
------

זוחל זה הופיע במשחק עולם היורה: המשחק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גיגנטופיס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**דוד גרנות** (נולד ב-30 בינואר 1947) הוא כלכלן ומנכ"ל ישראלי.

ביוגרפיה
--------

גרנות נולד בפולין ובשנת 1950 עלה לישראל. הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.

בשנת 1971 התקבל לעבודה במשרד האוצר בו התקדם עד לתפקיד חשב עסקאות מטבע חוץ. ב-1978 מונה למנהל מחלקת הלוואות בחטיבה הבינלאומית בבנק לאומי לישראל ובשנת 1980 מונה למנהל מחלקת מטבע זר. בשנת 1983 מונה למנהל מחלקת ניירות ערך במשרד הראשי של בנק לאומי. גרנות שימש כדירקטור בבורסה לניירות ערך (מטעם לאומי). בשנת 1986 עבר לארצות הברית כשמונה לאחראי על ארבעה מסניפי הבנק.

ב-1988 מונה לראש חטיבת שוק ההון ושירותים פיננסיים, וניהל את חברות הבת בנק לאומי הפועלות בשוק ההון. כחלק מתפקידו, שימש יו"ר מועצת המנהלים של ויזה כ.א.ל, ונציג בנק לאומי בדירקטוריון מגדל ובבורסה לניירות ערך. ב-1991 מונה לדירקטור ומנכ"ל בנק לאומי בבריטניה וחבר מועצת המנהלים של בנק לאומי בצרפת ולוקסמבורג.

ב-1995 מונה למנכ"ל ודירקטור בנק איגוד עד שהתפטר ביולי 1998 ומונה למנכ"ל בנק דיסקונט בו כיהן עד לשנת 2000.

בשנת 2001 מונה למנכ"ל הבנק הבינלאומי אותו ניהל עד לשנת 2007. בתחילת 2008, מינה אותו בני שטיינמץ ליו"ר מועצת המנהלים בחברת הנדל"ן סקורפיו. גרנות כיהן כדירקטור בהראל השקעות, אלרוב, אורמת טכנולוגיות וטמפו. הוא נחקר בנוגע לחשדות לעבירות שוחד והלבנת הון של בני שטיינמץ ושוחרר ללא הגבלות. בשנת 2017, לאחר שהחלה חקירתו של שאול אלוביץ' בפרשת 4000, מונה ליו"ר הזמני של בזק. הוא כיהן בתפקיד זה עד לאוגוסט 2020 בו מונה גיל שרון ליו"ר קבוע.

חיים אישיים
-----------

גרנות נשוי ואב לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד גרנות באתר מכון היהלומים הישראלי
* יהודה שרוני, ‏יו"ר בזק מסביר: איך מנווטים חברת ענק השקועה בחקירות, באתר מעריב אונליין, 22 בספטמבר 2017

הערות שוליים
------------

1. ↑  גרנות דוד באתר News1 מחלקה ראשונה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007596709305171

 |
**גידו מרסלו קאריז'ו** (בספרדית: **Guido Marcelo Carrillo**; נולד ב-25 במאי 1991) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת החלוץ.

קריירת מועדונים
---------------

קאריז'ו שיחק במדי אסטודיאנטס הארגנטינאית ברוב הקריירה המוקדמת שלו. במסגרת גביע הליברטדורס של שנת 2015 קאריז'ו כבש שבעה שערים.

באפריל ובמאי 2015, קבוצות כגון אולימפיאקוס, בנפיקה ואינטר הביעו עניין בקאריז'ו.

ב-3 ביולי 2015 מונקו הייתה זו שהחתימה את הארגנטינאי בחוזה לחמש שנים בעבור כעשרה מיליון דולר. את שערו הראשון במדי הקבוצה כבש בניצחון החוץ 1–3 על יאנג בויז השווייצרית במסגרת הסיבוב השלישי של מוקדמות ליגת האלופות לעונת 2015/16.

ב-26 בינואר 2018 קאריז'ו נמכר לקבוצת סאות'המפטון בעבור סכום של כעשרים ושתיים מיליון יורו, וזאת לאור דרישתו של מאמן סאות'המפטון מאוריסיו פלגרינו, שאימן את קריז'ו באסטודיאנטס לה פלאטה לפני כן. ב-8 ביולי 2018 הושאל קאריז'ו ללגנס, ושב לשתף פעולה תחת מאמנו פלגרינו.

ב-5 באוקטובר 2020 עבר קאריז'ו בהעברה חופשית לאלצ'ה מהלה ליגה לאחר שהגיע להסכמות מול סאות'המפטון על התרת חוזהו.

תארים
-----

מונקו
* אליפות צרפת: 2016/17

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גידו קאריז'ו** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  מונקו מחתימה את קאריז'ו מאסטודיאנטס

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"גידו קאריז'ו"**.
**ברוך פרשקר** (באנגלית: **Baruch Praszkier**;‏ 1 בינואר 1906 - 18 באפריל 1989) היה מראשי היודנראט בגטו לודז', ניהל את המחלקה לתפקידים מיוחדים.

תפקידיו בגטו
------------

ברוך פרשקר, ממנהיגי הציונים בלודז', מונה עם הקמת הגטו למנהל מחלקה לתפקידים מיוחדים. מחלקה זו עסקה באחסון, וסידור הבגדים המגיעים אל הגטו, הפעילה סדנה לחייטות ומכבסה והייתה אחראית גם על הבינוי והכשרת המגורים בגטו. גם בית הקברות נתון היה לסמכותו של פרשקר. פרשקר כיהן במקביל כאחד מראשי הוועד הפועל של הארגונים הציוניים בגטו. תפקידים נוספים שמילא פרשקר היו חבר בהנהלת המטבחים הציבורים בגטו, שסיפקו אוכל למרבית תושביו, וכאחראי על רובע מרישין, בו למדו ילדי הגטו והוקמו מרכזים להכשרה חקלאית.

פרשקר הפך למנהל יעיל, שהצליח להביא את המחלקות שניהל לתפוקה גבוהה. זאת, בשעה שבה הנחיל יו"ר היודנראט, מרדכי רומקובסקי, את התפיסה כי עבודה יצרנית פורייה תעלה את ערכו של הגטו בעיני השלטונות הנאצים ותבטיח את הישרדותו. לפי עדויות שונות, פרשקר סייע רבות ליהודי הגטו ואף סיכן את עצמו כדי לתמוך באחרים. כך, למשל, דאג להבריח כיכרות לחם לרבנים שלא היו מקורבים ליודנראט. 

מחלקת הבינוי שניהל פרשקר הייתה אחראית על הכשרת מחנה הצוענים בגטו לודז', שתושביו גורשו, והפיכתו לבית חרושת לנעלי קש.

עובדיו של פרשקר היו מבין הראשונים שהבינו מה קרה ליהודים שגורשו מהגטו למשלוחים, לעבודה במזרח לכאורה. עובדי המכבסה והמתפרה מצאו בגדים משומשים שנשלחו לגטו, עם תמונות ותעודות שהעידו כי בעליהם היו מבין המגורשים. חלק מהבגדים נוקבו בכדורים או הוכתמו בדם, והעידו על גורלם המר של לובשיהם.

בשנתיים האחרונות לקיומו של הגטו היה פרשקר חבר בוועדות שהכינו רשימות של אנשים לגירוש מהגטו, לפי דרישת הגרמנים. באותה תקופה ניסה לסייע לתנועות הנוער הציוניות בגטו, ולהוציא מהרשימות מגורשים שהיו חברים בהן.

באוגוסט 1944 גורשו מרבית יהודי הגטו לאושוויץ. פרשקר נותר בגטו עם בנו, יחד עם קבוצה של יותר מ-600 אנשים שרובה עבדו במפעל למבנים טרומיים בגטו. התוכנית הייתה לשלוח אותם לגרמניה, ולהקים שם מפעל למבנים טרומיים על בסיס הציוד והעובדים מהגטו. באוקטובר 1944 פרשקר אמנם נשלח לגרמניה, אך הקמת המפעל לא הושלמה. הוא שוחרר, יחד עם האחרים, באפריל 1945 בידי הצבא האדום, ושרד את השואה יחד עם בנו.

חייו האישיים
------------

פרשקר נישא בגטו, בשנת 1941, ובאוגוסט 1942 נולד בנו, יוסף נפתלי. בחגיגות הברית שלו, "את האורחים קידמו בכיבוד צנוע שהיה מורכב מוודקה, תה אמיתי, עוגות וסוכריות", לפי הכרוניקה של גטו לודז'. אחרי המלחמה, פרשקר עלה לישראל ב-1949 ונפטר בשנת 1989 בגיל 83 הוא קבור בבית העלמין בקרית שאול. בנו הפך לפרופסור להנדסה אזרחית בטכניון, שכיהן כמדען הראשי של משרד התחבורה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברוך פרשקר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  מיכל אונגר, **לודז': אחרון הגיטאות בפולין**, ירושלים: יד ושם, 2005
2. ↑  הרב אברהם קריגר, בעיצומו של תשעה באב צריך לזכור: גם בתקופת השואה הייתה שנאת חינם, באתר מעריב, ‏09/08/2019
3. ↑  אריה בן-מנחם ויוסף רב, **כרוניקה של גטו לודז'**, ירושלים: יד ושם, 1989

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ברוך פרשקר"**.
**דוד גוטר** היה ראש הקומיסאריאט בגטו קרקוב בזמן מלחמת העולם השנייה. ידוע כמשתף פעולה עם הנאצים.

לאחר שליחת ראש היודנראט השני של הגטו, ארתור רוזנצוויג, ומשפחתו אל מותם במחנות ההשמדה, מינו הנאצים (בהנהגת וילהלם קונדה) את גוטר לקומיסר הגטו ואת שמחה שפירא לראש המשטרה היהודית. תקופה זו של שלטונם המשותף בגטו זכורה בידי שורדיו כתקופה האכזרית והקשה ביותר שהייתה בכל שנות השואה. שניהם שיתפו פעולה מלאה עם הנאצים ושירתו נאמנה את וילהלם קונדה, מפני שהאמינו שגרמניה הנאצית תנצח במלחמה.

מתחילת מרץ 1943 החלו כבר הנאצים להודיע לגוטר על רצונם לחסל סופית את הגטו. על אף שהתנגד וניסה לדחות את רוע הגזירה, נקבע תאריך החיסול ליום שבת, 3 במרץ 1943. גוטר ושפירא סייעו באופן מלא לנאצים בזמן החיסול, במסגרתו נשלחו 6,000 מתושבי הגטו אל מחנה העבודה פלאשוב, 1,000 נשלחו למותם באושוויץ ו-2,000 נורו במקום.

לאחר חיסול גטו קרקוב הרסו הנאצים את החומה שהקיפה אותו, והשאירו לאנשי היודנראט והמשטרה היהודית שנותרו בחיים בניין קטן בו התגוררו מספר חודשים. בקיץ, תפס אמון גת, מפקד מחנה פלאשוב, את גוטר ועוזרו והוציא אותם להורג, וב-14 בדצמבר 1943 חוסלו כל אנשי המשטרה היהודית. בכך כלה גטו קרקוב וכל היהודים בתוכו.

ראו גם
------

היודנרט בגטו קרקוב

לקריאה נוספת
------------

פליציה קראי, **פנים רבות לגבורה** - תולדות קהילת קרקוב בתקופת השואה. ירושלים: יד ושם 2002, עמודים 66-69, 98-104.
**יבגני גרישין** (ברוסית: **Евгений Гришин**; ‏23 במרץ 1931 טולה – 9 ביולי 2005, מוסקבה) היה מחליק על הקרח סובייטי, אלוף אולימפי בעל 5 מדליות, מהן 4 זהב.

ביוגרפיה
--------

יבגני גרישין נולד בעיר טולה והתחיל להתאמן כרוכב אופניים. בשנות ה-50 הוא היה נחשב בין טובי רוכבי אופניים של ברית המועצות ואף היה מועמד להשתתף באולימפיאדת הלסינקי (1952). בתקופת החורף, לצורכי האימונים הוא היה מתאמן ההחלקה מהירה על הקרח. במהלך שנות ה-50 הוא עבר להחלקה על הקרח והתרכז באימונים בענף זה. לאחר השתתפות בארבעה משחקים אולימפיים וזכיית 4 מדליות זהב גרישין פרש והחל בקריירה כמאמן. יבגני גרישין היה הראשון שהצליח לרדת מ-40 שנ' בריצה ל-500 מ'.

### מדליית זהב אולימפית

בקורטינה ד'אמפצו 1956 גרישין זכה באליפות בריצה ל-500 מ' ול-1500 מ' תוך שבירת שיאי אולם. בסקוו ואלי 1960 הוא הצליח לחזור על הישג זה וזכה ב-2 מדליות זהב נוספות.

באינסברוק 1964 הוא היה המוביל לזכות במדליית זהב שלישית ברציפות. אומנם בהחנות המחליקיים הוא עשה טעות וכתוצאה הגיע רק למקום השני.

לפני גרנובל 1968 גרישין נפצע אך הצליח להשתקם ובגיל 37 הגיעה לתחרות. במקצוע החזק שלו ריצת 500 מ' הוא הגיע למקום הרביעי.

### אליפות העולם

גרישין השתתף באליפויות העולם החל משנת 1954 ועד ל-1963. מכיוון שהוא היה חזק במיוחד בריצות קצרות, רק ב-1954 וב-1956 הוא הצליח להגיע למקום השלישי בקרב רב. במקצוע החזק - 500 מ' הוא זכה באליפות העולם במספר אליפויות עד לשנת 1963.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יבגני גרישין** בוויקישיתוף

* יבגני גרישין, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* יבגני גרישין, באתר olympedia.org
* יבגני קרישין באתר סטטיסטי
* יבגני גרישין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* יבגני גרישין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
**צבי גולדשטיין** (נולד ב-21 בינואר 1947) הוא אמן פלסטי ישראלי, פרופסור בבצלאל.

אודות
-----

גולדשטיין נולד ב-1947 בטרנסילבניה שברומניה ועלה לישראל עם משפחתו ב-1958. הוא למד באקדמיה לאמנות בצלאל בין השנים 1966 ל-1969 ובאקדמיה לאמנות יפה במילאנו, איטליה (Accademia di Belle Arti) בין השנים 1969 ל-1972. לאחר שהייה של עשר שנים במילאנו חזר ב-1978 לישראל.

עבודותיו נכללות באוספי אמנות מרכזיים בארץ ובעולם ובכללם מוזיאון תל אביב, מוזיאון ישראל ומרכז פומפידו שבצרפת. ב-2010 השתתף בתערוכה "שלושה אמנים, אוסף אחד" לרגל פתיחתו המחודשת של מוזיאון ישראל, שבה התבקשו אמנים לאצור תערוכה מכל אוספי המוזיאון. התערוכה שאצר, תחת הכותרת "רדוף חפצים", כללה כ-400 חפצים מלווים ב-62 קטעי שירה ופרוזה מספרו של גולדשטיין "Room 205#" אשר יוצרים ביניהם קשרים אסוציאטיביים.

ב-2004 יצא לאור הרומן שלו בשפה האנגלית "על נייר", בהוצאת הספרים הגרמנית ולטר קניג. כמו כן הוציא בהוצאה ספר שירים באנגלית, "Room 205#".

ב-2008 זכה בפרס מפעל חיים בתחום האמנות הפלסטית בישראל מטעם משרד המדע, התרבות והספורט. בהחלטת השופטים נאמר, "הענקת הפרס לגולדשטיין מהווה הכרה ציבורית והוקרה לא רק לפועלו הפרטי ולאמירה ערכית רבת משמעות, אלא גם לפועלו בהוראה: 30 שנותיו כמורה משפיע במחלקה לאמנות בבצלאל ביססו את מעמדו של גולדשטיין כ'נוכחות' בשדה האמנות הישראלית".

גולדשטיין נמנה עם חותמי העצומה של "יש גבול" בעת מלחמת לבנון הראשונה ונכלא עקב סירובו לשרת בה, לאחר שנשלח לשמור על עצירים בכלא אנצאר בלבנון.

ב-2013 זכה גולדשטיין בפרס א.מ.ת בתחום ציור ופיסול בקטגוריית תרבות ואמנות. ב-2016 זכה בפרס רפפורט בקטגוריית אמן ישראלי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צבי גולדשטיין** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של צבי גולדשטיין
* צבי גולדשטיין, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
* מרב יודילוביץ', פרס מפעל חיים לאמן צבי גולדשטיין, באתר ynet, 30 בנובמבר 2008
* צבי גולדשטיין הוא הזוכה בפרס למפעל חיים בתחום האמנות הפלסטית לשנת 2008
* פרופ' צבי גולדשטיין, באתר פרס א.מ.ת

הערות שוליים
------------

1. ↑  Refusenik!: Israel's soldiers of conscience, Peretz Kidron
2. ↑  פרופ' צבי גולדשטיין, באתר פרס א.מ.ת
3. ↑  צבי גולדשטיין ויפעת בצלאל הם זוכי פרס רפפורט לאמנים ישראלים לשנת 2016, באתר ערב רב, 9 במרץ 2016

| זוכי פרס משרד החינוך והתרבות עבור מפעל חיים בתחום האמנות הפלסטית |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| פנחס כהן גן (2005) • גדעון גכטמן (2006) • נחום טבת (2007) • צבי גולדשטיין (2008) • ביאנקה אשל גרשוני (2009) • ראובן (ברמן) קדים (2011) • אביטל גבע (2013) • טולי באומן (2014) • דני קרמן (2015) • אריה קילמניק (2016) • נורית דוד, בני אפרת (2017) • דרורה דומיני (2018) • פיליפ רנצר (2019) • בילו בליך, עידית לבבי גבאי (2021) • מרים כבסה (2022) |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 272451
* NLI: 987007261971705171
* BnF: cb121321240 (data)
* GND: 118964674
* ISNI: 0000 0000 7830 5454
* LCCN: n78054282
* NTA: 108205940
* RKD: 255976
* SUDOC: 029768578
* ULAN: 500047252
* VIAF: 19712506
* WorldCat: lccn-n78054282

 |
**יבגני גַמְבּוּרְג** (ברוסית: **Евгений Гамбург**;‏ 1947 – 23 ביולי 2006) היה שחקן תיאטרון בברית המועצות ובישראל ושחקן בולט בתיאטרון גשר מעת הקמתו.

ביוגרפיה
--------

גמבורג נולד בברית המועצות ב-1947. בשנת 1961 החל בלימודי משחק במכללה לתיאטרון בעיר קאזאן וסיימם בהצלחה בשנת 1964. לאחר סיום לימודיו החל להופיע בתיאטרונים שונים ברחבי ברית המועצות. בשנים 1976–1981 הופיע בתיאטרון אורלובסקי לנוער.
בשנת 1981 החל להופיע בתיאטרון לנוער בריגה, שם עבד עד עלייתו ארצה עם משפחתו ב-1990.

עם הגעתו ארצה הצטרף לצוות השחקנים שהקים את "תיאטרון גשר". בהצגה הראשונה שהעלה התיאטרון בעברית, "מולייר" של מיכאיל בולגקוב, שיחק בתפקיד הראשי, למרות שידיעותיו בעברית באותה עת היו מעטות. בהמשך שיחק גמבורג ברוב הפקות גשר, בהן:
"רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים", "האידיוט", "כפר", "אדם בן כלב", "העבד","טרטיף", "השטן במוסקבה", "ים", "בשפל", "עיר - סיפורי אודסה", "וריאציות לתיאטרון ולתזמורת", "אוכלים" ו"אופרה בגרוש". תפקידו האחרון לפני פטירתו היה מוריס בהצגה "מומיק".

יבגני גמבורג נפטר בגיל 59 ממחלת הסרטן. ארונו הוצב על בימת תיאטרון גשר והוא נטמן לאחר מכן בבית העלמין בקיבוץ גבעת ברנר.

גמבורג השאיר אחריו את רעייתו, זויה, ושלושה ילדים: בת ושני בנים.

קישורים חיצוניים
----------------

* מרב יודילוביץ', נפטר שחקן תיאטרון גשר יבגני גמבורג, באתר ynet, 23 ביולי 2006
* ביוגרפיה קצרה, באתר "הבמה"
* ביוגרפיה, רשימת תפקידים בברית המועצות ותמונה (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  ציפי שוחט, מת שחקן תיאטרון גשר, יבגני גמבורג, באתר הארץ, 24 ביולי 2006
2. ↑  מיכאל הנדלזלץ, וריאציות במיטבן, באתר הארץ, 27 באפריל 2006
3. ↑  מיכאל הנדלזלץ, אופרטה מייגעת, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2002
4. ↑  אורלי פרום, עכבר העיר, מומיק, באתר הארץ
שעון חול בתוך כן עץ
סמן העכבר כשעון חול
**שעון חול** הוא מכשיר למדידת זמן. הוא בנוי משתי שפופרות העשויות מחומר שקוף המוצבות אחת מעל השנייה ומחוברות זו לזו כך שביניהן מעבר צר. אחת מהשפופרות מלאה בדרך כלל בחול דק, אשר זורם באמצעות כח הכבידה בקצב קבוע דרך המעבר אל השפופרת התחתונה. מאחר שכמות גרגירי החול קבועה וקצב הזרימה אחיד, פרק הזמן הדרוש עד לריקון השפופרת העליונה - קבוע. פרק זמן זה הוא יחידת המדידה הבסיסית של שעון החול. עם חלוף פרק הזמן הבסיסי, אפשר להפוך את שעון החול וכך למדוד יחידת זמן נוספת זהה לקודמת.

עם הגורמים המשפיעים על משך הזמן ששעון החול מודד נמנים: כמות החול, גודל וזווית השיפוע של השפופרות, קוטר הנחיר בין השפופרות וסוג ואיכות החול. חומרים חלופיים לחול הם אבקת קליפות ביצים ואבקת אבן שיש. שעון החול עודו בשימוש, אך בדרך כלל רק לצורכי קישוט, או למדידת זמן שאינה חייבת להיות מדויקת לחלוטין, כמו בבישול או במשחקי לוח, אז משך הזמן של השעון הוא דקות אחדות.

היסטוריה
--------

אף שטכנולוגיית ייצור הזכוכית הייתה ידועה ליוונים ולרומאים ולבני תרבויות קדומות אחרות, אין כל עדות חד-משמעית לקיומם של שעוני חול בעת העתיקה. מאחר ששעון החול הוא אחד מן האמצעים הבודדים והמהימנים למדידת זמן בים, משערים כי השתמשו בו באוניות כבר מן המאה ה-11 כעזר ניווט בצד המצפן המגנטי. ברם, העדות הקדומה ביותר לקיומם של שעוני חול היא רק מן המאה ה-14, בציור מ-1328 של הצייר אמברוג'ו לורנצטי.

שעון חול עשוי מענבר
שעון החול הופיע לעיתים קרובות על דגלי פירטים, וסימל את עובדת היות חיי האדם בני חלוף; באנגליה נהגו להניח שעוני חול בארונות קבורה, כדי לסמל ש"החול בשעון החיים" אזל. בספרות שעונים מייצגים לעיתים את המוות, ובאמנות מוצגת לפעמים דמותו של מלאך המוות כשהוא אוחז בידו שעון חול (לדוגמה, בספרו של טרי פראצ'ט - "איש הקציר").

שעון חול כסמל במחשב
-------------------

במערכות ההפעלה חלונות ובמערכות אחרות, משמש שעון החול כסמל בעת שהמחשב מבצע פעולות חישוב אשר מונעות מהמשתמש ביצוע של פעולה אחרת.

ראו גם
------

* שעון מים

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **שעון חול** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **שעוני חול** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007529383305171
* BnF: cb11971610h (data)
* GND: 4491371-0
* LCCN: sh85062528

 |
מייבש כלים בבית פיני
**מייבש כלים** מורכב מכמה מדפים במטבח, שממוקמים מעל הכיור, עם תחתית פתוחה ומדפים עשויים חוט פלדה, כדי לאפשר לכלים שטופים שהונחו בפנים לטפטף לכיור ולהתייבש באוויר.

בעוד שההיסטוריה המתועדת של הרעיון ידועה משנת 1876 עם בקשת פטנט על ידי ממציא אמריקאי צ'נדלר ושתי, הרעיון זכה לפופולריות בפינלנד בשנות הארבעים של המאה ה-20 על ידי מייג'ו גבהרד, ראש מחלקת משק הבית בפינלנד.

גם גבהרד יצרה ארון ליבוש כלים בשנת 1930. המניע של גבהרד היה כדי לחסוך זמן ומאמץ של נשים; על פי חישוביה עקרת בית פינית השקיעה 30,450 שעות מחייה בשטיפת כלים, וארון ייבוש הכלים הביא לחיסכון בזמן של 50 אחוזים.

גבהרד פיתחה את ארון ייבוש הכלים ב -1944 וב-1945, והמכון החל לייצר את הארונות ולמכור את העיצוב בשנת 1945. ארונות אלה היו עשויים לגמרי מעץ, ועשויים רק בשני גדלים. סטורה אנסו החלה בייצור תעשייתי של הארונות בשנת 1948, ובשנת 1954 הוצג מתלה מחוט פלדה מצופה פלסטיק. מדידות הארונות תוקנו בשנת 1982. ארונות ייבוש כלים הפכו לאביזר סטנדרטי כמעט בכל בית פיני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מייבש כלים** בוויקישיתוף
 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מייבש כלים"**.
השבר הראשון, בפריזהשבר השני, בביירות
**שעון השמש הפיניקי** הוא שעון שמש קעור (אנ') בן 2,000 שנה שהתגלה בחמון. על השעון כתובת פיניקית, אחת מכתובות חמון, והוא מתוארך ל־150–100 לפנה"ס.

השעון התגלה בשני שברים, במרווח של שמונים שנה; השבר הראשון מוצג במוזיאון הלובר, והשני במוזיאון הלאומי של ביירות.

הכתובת
------

 תקריב הכתובת על השבר בלובר
פרסום השבר הראשון ב־Mission de Phénicie
הכתובת על השבר הראשון פורסמה בקורפוס הכתובות השמיות, תחת הסימון CIS I 9. הכתובת על שני השברים יוצרת כתובת נדר פיניקית, ותוכנה הוא:

> 
> [ל]אדן למלכעשתרת אל חמן אש נד[ר] עבדך עבדאסר בן א[...]
> 
> 
> 
> 

"מלך־עשתרת" הוא זוג אלוהי, שבכתובת זאת ובכתובת נוספת מזוהה בפירוש כאלוהי היישוב חמון.

ראו גם
------

* חמון
* כתובות חמון
* כתובת בעלשמם
* רשימת כתובות כנעניות וארמיות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שעון השמש הפיניקי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "L'heure au soleil : les cadrans solaires - Patricia ANTAKI-MASSON". *L'Orient Junior* (בצרפתית). 2017-02-23. נבדק ב-2022-10-14.
2. 1 2  Briquel Chatonnet, Françoise (2018-11-06). "Renan et l'épigraphie phénicienne au Liban". *OpenEdition Books*. נבדק ב-2022-10-14.
3. 1 2  cadran solaire (AO 4823), אתר מוזיאון הלובר
4. ↑  נחום סלושץ, **אוצר הכתובות הפניקיות**, דביר, 1942, עמ' 36
קולז' דה נוואר (ציור מהמאה ה -19).
קולז' דה נוואר במפת טרישה ואויו (Truschet et Hoyau) בסביבות 1550.
תעודת ייסוד קולז' דה נוואר בפריז, ניתן בונסן ב 25 במרץ 1305 על ידי ז'אן הראשונה, מלכת צרפת ונווארה, אשתו של פיליפ הרביעי (היפה).
**קולז' דה נוואר** (בצרפתית: **collège de Navarre**) נוסד ב 1304 בפריז על ידי ז'אן הראשונה, מלכת נווארה אשתו של פיליפ הרביעי, מלך צרפת.

היסטוריה
--------

ז'אן הורישה את ביתה בפריז להקמת מוסד חינוך לתלמידים עניים שבאו מממלכת נווארה, ארץ הולדתה. עם מותה ב-1305 החליטו מנהלי עיזבונה למכור את הבית ולבנות מבנה חדש ברובע הלטיני. אבן הפינה הונחה ב-1309. הכניסה הייתה פתוחה לכל צרפתי עני, ללא הבדל גיל או מוצא משפחתי, שהתעתד ללמוד דקדוק, לוגיקה או תאולוגיה (אך לא רפואה או משפטים).

לאחר סגירתו בתקופת המהפכה הצרפתית עבר למבניו ב-1804 האקול פוליטקניק, שנפתח אך עשר שנים קודם לכן. במהלך המאה ה-19 נהרסו המבנים שהרכיבו אותו בזה אחר זה.

תלמידים מפורסמים
----------------

* פיליפ דה ויטרי (1291-1361)
* ז'אק אמיו (1513-1593)
* ז'אק פלטייה די-מאן (1517-1582)
* פייר דה רונסאר (1533-1585)
* הקרדינל רישלייה (1585-1642)
* ז'אק-בנין בוסואה (1627-1704)
* ז'אן דה תבנו (1633-1667)
* המרקיז דה קונדורסה (1743-1794)
* אנדרה שנייה (1762-1794)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קולז' דה נוואר** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12501930z (data)
* GND: 4527358-3
* ISNI: 0000 0001 2158 6459
* LCCN: no97070748
* SELIBR: 256437
* SUDOC: 035184981
* VIAF: 131276816
* WorldCat: lccn-no97070748

 |
**איליושין Il-62** (ברוסית: **Ил-62**, באנגלית: **Ilyushin Il-62**) הוא מטוס נוסעים סילוני צר-גוף לטווח ארוך, מתכנון של יצרנית המטוסים הסובייטית איליושין.

פיתוח
-----

תכנון המטוס החל בשנת 1960 בהתאם לדרישת חברת אארופלוט לקבלת מטוס המסוגל לטוס לקובה וחברובסק ללא חניית ביניים. הטיסה הראשונה בוצע בשנת 1963 ובשנת 1967 החל המטוס בטיסות נוסעים סדירות. למעט 5 מטוסים ראשונים שנבנו במוסקבה כל יתר המטוסים נבנו במפעל לייצור מטוסים בעיר קאזאן. במשך שנים המטוס היה המטוס הרשמי של ראשי ברית המועצות. ייצור סדרתי של המטוס הופסק בשנת 1995.

גרסאות
------

* **Il-62** הגרסה הראשונה למטוס, מצויד במנועי НК-8 מתוצרת סובייטית.
* **Il-62M** בגרסה זו בוצעו שיפורים טכנולוגיים על בסיס ניסיון תפעולי של הגרסה הראשונה. המטוס הראשון מדגם זה הגיע לטיסות סדירות בשנת 1973.
* **Il-62MK** הגרסה השלישית שפותחה בשנת 1978. בגרסה זו תא הנוסעים הוגדל ל-186 נוסעים.

מפעילים
-------

המפעיל העיקרי של המטוס הייתה חברת התעופה הסובייטית אארופלוט. כמו כן 81 יחידות נמכרו לחברות זרות, בעיקר למדינות הגוש הסובייטי.

לקראת תחילת שנות ה-90 המטוס נהיה מיושן לעומת המטוסים המודרניים, וצריכת דלק לנוסע הייתה גבוהה לעומת מטוסים מתקדמים. במחצית השנייה של שנות ה-90 החל תהליך הוצאת המטוסים משירות ובשנת 2005 המטוס האחרון שהיה בשימוש באארופלוט הוצא משירות ופורק.

נכון לסוף 2013, 22 מטוסים עדיין בשירות. הם משמשים בעיקר לטיסות ממשלתיות, טיסות שכר והעברת מטענים. מטוס מסוג זה משמש את נשיא רוסיה, נשיא אוקראינה ואחרים.

ראו גם
------

* המטוס הנשיאותי של רוסיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איליושין Il-62** בוויקישיתוף
* תיאור כל היחידות שנבנו
* סיכום תאונות בהם היה מעורב המטוס (אורכב 26.02.2014 בארכיון Wayback Machine)

| מטוסי נוסעים מתוצרת איליושין |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| IL96‏ • IL86‏ • IL12‏ • IL14‏ • IL18‏ • Il-62‏ • IL108‏ • IL103 • IL114 • ‏Il-496 |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007538399605171
* LCCN: sh85064271

 |
**Hello** (**הֶלוֹ**) היא בלדת פופ של ליונל ריצ'י, שיצאה לאור בשנת 1984. השיר נכלל באלבומו *Can't Slow Down*, ושווק כסינגל השלישי מתוכו. הוא דורג במקום הראשון בשלושה מצעדי בילבורד: בילבורד הוט 100 (במשך שבועיים), מצעד שירי הרית'ם אנד בלוז (במשך שלושה שבועות) ומצעד ה-Adult contemporary music (במשך 6 שבועות). כמו כן דורג השיר במקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי. השיר מזוהה במיוחד עם השורה "Hello, is it me you're looking for?‎" (שלום, האם אני האחד אותו חיפשת?).

סולו הגיטרה בשיר נוגן על ידי הגיטריסט לואי שלטון. בתי השיר מנוגנים במפתח לה מינור והפזמון במינור מלודי.

הווידאו-קליפ לשיר מציג את אהבתו הנכזבת של ריצ'י לסטודנטית עיוורת לאמנות (בגילומה של לורה קרינגטון). לקראת סוף השיר, מציגה הסטודנטית לריצ'י פרוטומה של ראשו, מעשה ידיה, וריצ'י מבין כי במשך כל הזמן היו רגשות האהבה הדדיים.

השיר זכה למספר גרסאות כיסוי, בין הידועות שבהן גרסה אינסטרומנטלית של הצלליות משנת 1986; וביצוע של לותר ואנדרוס משנת 1994. השיר בביצועו של ריצ'י הושמע בפרסומות שונות ובמספר סרטים, בהם ירח מר, בתול בן ארבעים, החיפושית בהילוך גבוה, מת לצעוק 4 ואמא מאוהבת 2.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Hello" באתר מיוזיק בריינז
* גרסאות נוספות ל"Hello" באתר SecondHandSongs
* סרטון השיר "Hello" באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 029c4a1d-ecab-3d5e-8d64-ab7a07066904

 |
**מייבל סקוט לאודר פרייד** (באנגלית: **Mabel Scott Lauder Pryde**;‏ 12 בפברואר 1871 – יולי 1918) הייתה אמנית, ואשתו של האמן ויליאם ניקולסון ואמם של האמנים בן ניקולסון וננסי ניקולסון והאדריכל כריסטופר ניקולסון.

ביוגרפיה
--------

מייבל הייתה בתם של דייוויד פרייד, מנהל מכללת אדינבורו לנשים, באדינבורו 1870–1891, וברברה לאודר, שאביה ויליאם לאודר היה אחיהם של האמנים הסקוטיים המפורסמים רוברט סקוט לאודר וג'יימס אקפורד לאודר. למייבל היה אח אחד, האמן ג'יימס פרייד. בילדותם הם גרו בחלק הצפוני של אדינבורו.

מייבל פרייד הוכשרה כציירת בבית הספר לאמנות בבושיי בהדרכתו של הוברט פון הרקומר, שם היא פגשה את הסטודנט ויליאם ניקולסון, איתו נישאה בשנת 1893. היא הציגה את ניקולסון בפני אחיה ג'יימס פרייד ושלושתם עברו לגור בפאב ״שמונת הפעמונים״, דנהאם, בקינגהאמשייר.

למייבל פרייד וניקולסון נולדו ארבעה ילדים: בן (1894–1982); אנתוני (1897–1918), שנהרג בפעולה במלחמת העולם הראשונה; אנני מרי "ננסי" (1899–1978); וכריסטופר "קיט" (1904–1948). הם עברו לרוטינגדין בשנת 1909.

ביולי 1918 מתה מייבל פרייד ממגפת השפעת הספרדית.

גלריה
-----

* משפחה משפחה
* ילד ילד
* מוקיון וכסא מוקיון וכסא
* מוקיוןמוקיון
* בן ניקולסוןבן ניקולסון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מייבל פרייד** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mabel Nicholson Online, www.artcyclopedia.com
2. 1 2  Mabel Pryde (ארכיון)
3. ↑  Nicholson, William Biography, web.archive.org, ‏11 בספטמבר 2011

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ULAN: 500108539
* VIAF: 96493450
* WorldCat: viaf-96493450

 |
**רומן על-טבעי** הוא תת-ז'אנר של רומן רומנטי וספרות ספקולטיבית כאחד. רומן על-טבעי מתמקד באהבה רומנטית וכולל אלמנטים שמעבר לטווח ההבנה האנושית. הוא משלב יחד נושאים מהז'אנרים הבדיוניים הספקולטיביים של פנטזיה, מדע בדיוני ואימה. סימני היכר נפוצים של הז'אנר הם מערכות יחסים רומנטיות בין בני אדם לערפדים, רוחות רפאים, אנשי זאב, וישויות אחרות. מצבים נפוצים בז'אנר הם מסעות בזמן (עבר, הווה ועתיד), צייד ישויות על טבעיות, בתים רדופים או גילגול נשמות.
מעבר לסימני ההיכר הנפוצים, הז'אנר יכול לכלול גם דמויות עם יכולות מדיום, כמו טלקנזיס או טלפתיה.

בעוד שבסוגת המדע הבדיוני ה"קלאסי" היחס בין מחברים למחברות נוטה בבירור לטובת הגברים, הרי שבסוגת הרומן הרומנטי העל-טבעי, בדומה למצב בסוגת הפנטזיה האורבנית, המאזן נטוה לטובת הנשים. דוגמאות לסופרות שהשפיעו על הז'אנר: סטפני מאייר, מחברת סדרת הדמדומים, מגי סטיווטר, מחברת סדרת הזאבים של גרייס, שרלין האריס, מחברת סדרת תעלומות הערפדים הדרומיים שהפכה לסדרת הטלוויזיה המצליחה, "דם אמיתי".

מאפיינים
--------

הדמויות הראשיות כוללות בני אדם ויצורים על-טבעיים, למשל: אלים, פיות, מלאכים, מכשפות, שדים משני צורה, ערפדים, אנשי זאב, רוחות רפאים, קוסמים, זומבים, דרקונים, ציידי שדים, אלפים, בנות או בני ים. הדמויות הטובות והדמויות הרעות מוגדרות ומובחנות היטב אלה מאלה.
בסוגה זו בני האדם יכולים להתקרב במידת מה לעולם העל-טבעי, לדוגמה, דמות אנושית שיכולה לראות רוחות רפאים.

עלילות של רומנים על-טבעיים עוסקות בראש ובראשונה באהבה, אך לעיתים קרובות אחד הצדדים במערכת היחסים מכניס סכנה כלשהי או ממלא תפקיד חשוב בתעלומה מסוכנת. במצב הזה הדמויות הראשיות מנסות להתגבר על הסכנה בעצמן או בעזרת מושא אהבתן. לגיבור או לגיבורה יש תכונות גבורה בולטות שעוזרות להם בקו העלילה (לדוגמה אדוארד קאלן, בסדרת ה**דמדומים**, יכל לקרוא מחשבות של בני אדם). הרומן העל-טבעי אינו מוגבל לזמן מסוים, ויכול אף לכלול מסע בזמן.

דוגמאות
-------

* סדרת "קאת’רין קרופילד: ציידת" מאת ג'אנין פרוסט
* "סדרת "בני הנפילים" מאת קסנדרה קלייר
* סדרת "הש הש" מאת בקה פיצפטריק
* סדרת "מאהב מהאופל" מאת ג'י. אר. וורד
* סדרת "נפילה" מאת לורן קייט
* סדרת "בני האלמוות" מאת אליסון נואל

ראו גם
------

* רומן רומנטי
* פנטזיה אורבנית
* מדע בדיוני

קישורים חיצוניים
----------------

* המדריך לרומן רומנטי על טבעי, אוקטובר 2015
* Tobin-McClain, Lee. "Paranormal Romance: Secrets of the Female Fantastic." **Journal of the Fantastic in the Arts** 11, no. 3 (43) (2000): 294–306. .
* Mukherjea, Ananya. "My Vampire Boyfriend: Postfeminism, ‘Perfect’ Masculinity, and the Contemporary Appeal of Paranormal Romance." **Studies in Popular Culture** 33, no. 2 (2011): 1–20. .

הערות שוליים
------------

1. ↑  Crisp, Julie. Sexism in Genre Publishing: A Publisher's Perspective", **Tor Books**, 10 July 2013
**איליושין IL96** (ברוסית: **Ил-96**, באנגלית: **Ilyushin Il-96**) הוא מטוס נוסעים סילוני רחב גוף לטווח ארוך, מתוצרת יצרנית המטוסים הרוסית איליושין.

פיתוח
-----

המטוס טס לראשונה ב-28 בספטמבר 1988, האישורים להפעלתו התקבלו בשנת 1992, והוא נכנס לשירות בחברת התעופה אארופלוט בדצמבר 1992. 

המטוס מתבסס ברובו על המטוס הקודם של איליושין האיליושין Il-86, במטוס נכללו שיפורים רבים בהם: קוקפיט מזכוכית, מערכת טוס-על-חוט, מערכת למניעת התנגשות, וכנפונים על הכנפיים.

המטוס מיוצר במפעלי החברה בוורונז', את המטוס ניתן לצייד במנועים מערביים תוצרת פראט אנד וויטני.

גרסאות
------

**Il-96-300** הגרסה הראשונה למטוס, מצויד במנועי PS-90 תוצרת Aviadvigatel הרוסית. שני מטוסים מדגם זה משמשים להטסת נשיא רוסיה. לדגם זה תת-גרסה, Il-96-300V.

**Il-96M** בגרסה זו הוגדל אורך המטוס בעשרה מטרים, ומשקל ההמראה המרבי ב-20 טון. בתצורת מטען המטוס מסוגל לשאת עד 92 טון למרחק 10,400 ק"מ. לגרסה זו מנועי PW2000 תוצרת פראט אנד וויטני.

**Il-96-400** גרסה זו מבוססת על ה-96M, המטוס מסוגל לשאת עד 436 נוסעים במחלקה אחת. מצויד במנועי PS-90A משופרים.

**Il-96T** גרסת מטען של "96M" ו-"96-400" מצויד במנועי PS-90 תוצרת Aviadvigatel.

מפעילים
-------

נכון לדצמבר 2010 היו מטוסי איליושין IL-96 בשירות פעיל בחברות: אארופלוט (6), קובאנה דה אוויאסיון (3), פוליוט איירליינס (5), ורוסיה איירליינס (3).

לאיליושין עוד כמה מטוסים מדגם זה בהזמנה.

ראו גם
------

* המטוס הנשיאותי של רוסיה
* איירבוס A340

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **איליושין IL96** |

* איליושין IL-96 באתר איליושין
* איליושין IL-96 באתר Airliners.net
* תמונות המטוס באתר "JetPhotos"

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו ‏Il-96-300 באתר איליושין
2. ↑  ראו Il-96-400 באתר איליושין
3. ↑  ראו סטטיסטיקת השימוש במטוסים

| מטוסי נוסעים מתוצרת איליושין |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| IL96‏ • IL86‏ • IL12‏ • IL14‏ • IL18‏ • Il-62‏ • IL108‏ • IL103 • IL114 • ‏Il-496 |  |

 |
**קאוליניט** הוא מינרל חרסית (מינרל פילוסיליקטי, סיליקטים במבנה של לוחיות). הרכבו הכימי: Al2Si2O5(OH)4. 

הקאוליניט בנוי משתי שכבות. שכבה אחת בנויה מטטרהדרונים של סיליקה (SiO4). שלושה מתוך ארבעת אטומי החמצן שבסיליקה נמצאים במישור השכבה ומתחברים לאטומי חמצן של הטטרהדרונים האחרים באותה שכבה ויוצרים בכך רשת של משושים. אטום החמצן הרביעי בסיליקה המהווה את הקודקוד הרביעי של הטטרהדרון מתקשר עם השכבה השנייה. השכבה השנייה בנויה מאוקטהדרונים (גופים בעלי שמונה פאות) שבמרכזם אלומיניום, המוקפים באטומים של חמצן או בקבוצת ההידרוקסיל (OH). השכבות הכפולות נייטרליות מבחינה חשמלית וקשורות לשכבות הכפולות השכנות רק באמצעות קשרי ואן דר ואלס חלשים. המרחק בין השכבות הכפולות הוא 0.2 אנגסטרם.

סלעים עשירים בקאוליניט ידועים כ"חרסית סינית" או **קַאוֹלִין** על שם אזור גאוֹלינג (בסינית 高岭土, "אדמת רמה גבוהה") בג'יאנגשי שבסין. הקאוליניט תואר לראשונה כסוג של מינרל ב-1867 עת נתגלו מרבצים שלו באגן נהר ז'ארי בברזיל.

הקאוליניט הוא מינרל רך, אדמתי, שצבעו בדרך כלל לבן, שנוצר עקב בליה כימית של מינרלים אלומו־סיליקטיים הכוללים אלומיניום דוגמת פצלת השדה. במקומות רבים בעולם צבעו ורוד-כתום-אדום עקב תחמוצות ברזל הנותנים לו גוון של חלודה. ריכוזים נמוכים של ברזל יוצרים גוונים של לבן, צהוב או כתום בהיר. לעיתים מתגלים שכבות בגוונים שונים כמו בפארק קניון פרובידנס בג'ורג'יה שבארצות הברית.

קאוליניט הוא אחד המינרלים הנפוצים ביותר. את הקאוליניט כורים (כקאולין) בברזיל, צרפת, בריטניה, גרמניה, הודו, אוסטרליה, יפן, סין ובמדינות דרום מזרח ארצות הברית. בישראל מצויות שכבות ועדשות של קאוליניט באבני חול הנוביות מתור היורה והקרטיקון התחתון במכתשים בנגב והן מנוצלות לצורכי התעשייה הקרמית.

 קאולין
קאולין באיכות מסחרית משווק כאבקה יבשה, כאטריות יבשות למחצה וכתרחיף נוזלי. תכונותיו של הקאולין, היכולת לספוח מים בקלות ולהפוך עקב כך לחומר אלסטי כמו גם היכולות לאבד מים אלה בחום ולהפוך לחומר בעל קשיות ניכרת הופכות את הקאולין לחומר אידיאלי לקרמיקה. כמו כן משתמשים בקאולין בייצור תרופות, לבנים, נייר מצופה, כתוסף מזון, במשחת שיניים, כחומר מפזר אור בנורת ליבון ובקוסמטיקה. ברפואה העממית נעשה שימוש בקאולין להרגיע כאבי בטן, בדומה לדרך בה נוהגים תוכים (ובעקבותיהם בני האדם) בדרום אמריקה לעשות זאת. השימוש הרחב ביותר הוא בייצור נייר שכן הוא מרכיב חיוני ביצירת נייר כרומו (אם כי פחמת הסידן, חומר תחליפי, מתחרה בתחום זה).

קאוליניט יכול להכיל כמויות זעירות ביותר של אורניום ותוריום ולכן שימושי בתיארוך רדיואקטיבי. בעוד שכתב-עת בודד שנוצר תוך שימוש בקאולין אינו מכיל מספיק חומר רדיואקטיבי כדי שיזוהה על ידי מתקני בקרה, משאית המכילה נייר כרומו ברמה מעולה יכולה לעורר אזעקה במעבר דרך מתקני בקרת קרינה רגישים במיוחד.

הקריסטלוגרפיה של הקאוליניט שיחקה תפקיד בעבודתו של לינוס פאולינג על טבע הקשר הכימי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קאוליניט** בוויקישיתוף
* קאוליניט באתר webmineral
* קאוליניט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Morro do Felipe, Boca do Jari District, Laranjal do Jari, Amapá, Brazil, באתר mindat.org
2. ↑  Jared M. Diamond,‏ Evolutionary biology: Dirty eating for healthy living,‏ Nature 400, 120 - 121 (1999), באתר CogWeb

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007540791205171
* BnF: cb16708810n (data)
* GND: 4163233-3
* LCCN: sh85071542

 |
המטוס בשירות טראנסאארו
**איליושין IL86** (ברוסית: **Ил-86**, באנגלית: **Ilyushin Il-86**) הוא מטוס נוסעים רחב גוף בעל ארבעה מנועי סילון, מתוצרת יצרנית המטוסים איליושין. המטוס יוצר בין השנים 1977-1992, בסה"כ נבנו 106 מטוסים. כיום גרסאות המטוס שנמצאות בשירות משופצות על ידי תאגיד המטוסים המאוחד.

פיתוח
-----

בשנת 1967 הזמינה אארופלוט מאיליושין מטוס ובו 250-350 מושבים. בסלון האווירי בפריז של שנת 1971 הכריזה ברית המועצות על פיתוח המטוס, אב הטיפוס טס לראשונה ב-22 בדצמבר 1976, האישורים להפעלתו התקבלו בספטמבר 1979. מספר חלקים במטוס יוצרו על ידי PZL הפולנית.

בתחילה התבסס בחלקו על מטוס אחר מתוצרת איליושין, ה-IL-62, והמנועים הוצבו בזנב המטוס. אולם במהלך הפיתוח הוחלט להציבם מתחת לכנפיים, כמו במטוסים המערביים של אותה התקופה, הבואינג 707 וה-דאגלס DC-8.

גרסאות
------

**IL-86** הגרסה הראשונה למטוס, נרכשה בעיקר בחברת התעופה "אארופלוט".

**IL-80**/**IL-86**/**IL-87** שלושה מטוסים שנבנו עבור חיל האוויר הסובייטי כמטוסי שליטה ובקרה במקרה של פיצוץ גרעיני.

**IL-86D** נבנה בסופו של דבר כ-איליושין IL-96.

מפעילים
-------

בנובמבר 2010 היו מספר מטוסים בשירות פעיל: בחיל האוויר הרוסי (4), דונאוויה (4), ומוסקבה איירליינס (5).

בין חברות התעופה שהפעילו בעבר את המטוס: ארמאוויה, טראנסאארו, אארופלוט, אוזבקיסטן איירווייז, ארמניאן איירליינס, KrasAir, רוסיאן סקאי איירליינס, וטטרסטן איירליינס.

תאונות עיקריות
--------------

* ב-8 במרץ 1994 מטוס בואינג 737 שהוטס על ידי חניך התרסק לתוך מטוס IL-86 של אארופלוט שחנה בנמל התעופה של דלהי, בתאונה נהרגו 8.
* ב-28 ביולי 2002 התרסקה בנמל התעופה שרמטיבו (מוסקבה) טיסת מטען של חברת התעופה "Pulkovo Aviation Enterprise",‏ 14 מתוך ה-16 ששהו במטוס נהרגו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אילושין IL86** בוויקישיתוף
* איליושין Il-86 באתר אילושין
* מפרט המטוס באתר Airliners.net
* תמונות המטוס באתר "JetPhotos"

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו בואינג 737 התנגש בIL-86
2. ↑  ראו המטוס שהתרסק במוסקבה(באתר ynet)

| מטוסי נוסעים מתוצרת איליושין |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| IL96‏ • IL86‏ • IL12‏ • IL14‏ • IL18‏ • Il-62‏ • IL108‏ • IL103 • IL114 • ‏Il-496 |  |

 |
לוגו המשחקים
**המשחקים הפרנקופוניים** הראשונים נערכו בערים קזבלנקה ורבאט שבמרוקו מ-8 ביולי ועד 22 ביולי 1989.

אירוח המשחקים נמסר לידי מרוקו בשנת 1987. נטלו בהם חלק 1,500 משתתפים (900 ספורטאים ו-600 אמנים) מ-38 מדינות. הם נפתחו על ידי המלך חסן השני. 

טקסי המשחקים נערכו באצטדיון מוחמד החמישי בקזבלנקה. תחרויות האתלטיקה נערכו באצטדיון הנסיך מולאי עבדאללה ברבאט.

ענפי ספורט
----------

במשחקים נערכו תחרויות בארבעה ענפי ספורט:

* אתלטיקה
* ג'ודו
* כדורסל (נשים בלבד)
* כדורגל (גברים בלבד)

ענפי אמנות
----------

* אמנות חזותית (וידאו)
* כוריאוגרפיה
* מלאכות (עץ, עור, אריגה)
* ציור
* פיסול

משתתפות ומדליות
---------------

להלן פירוט המדינות ששלחו משלחות למשחקים והמדליות שבהן זכו:

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| דירוג | משלחת | **זהב** | **כסף** | **ארד** | סך הכול |
|
| 1 | צרפתצרפת צרפת | 34 | 25 | 18 | 77 |
| 2 | קנדהקנדה קנדה | 9 | 15 | 20 | 44 |
| 3 | מרוקומרוקו מרוקו | 7 | 8 | 6 | 21 |
| 4 | סנגלסנגל סנגל | 3 | 3 | 4 | 10 |
| 5 | קוויבקקוויבק קוויבק | 2 | 4 | 8 | 14 |
| 6 | הקהילה הצרפתית בבלגיה | 2 | 1 | 5 | 8 |
| 7 | ג'יבוטיג'יבוטי ג'יבוטי | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 7 | מצריםמצרים מצרים | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 7 | מדגסקרמדגסקר מדגסקר | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 7 | רואנדהרואנדה רואנדה | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 11 | חוף השנהבחוף השנהב חוף השנהב | 1 | 0 | 3 | 4 |
| 12 | הרפובליקה של קונגוהרפובליקה של קונגו הרפובליקה של קונגו | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 12 | שווייץשווייץ שווייץ | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 14 | טוגוטוגו טוגו | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 15 | תוניסיהתוניסיה תוניסיה | 0 | 2 | 2 | 4 |
| 16 | גבוןגבון גבון | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 17 | ניו ברנזוויקניו ברנזוויק ניו ברנזוויק | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 17 | לוקסמבורגלוקסמבורג לוקסמבורג | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 19 | מאוריציוסמאוריציוס מאוריציוס | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 20 | בורקינה פאסובורקינה פאסו בורקינה פאסו | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 20 | מאלימאלי מאלי | 0 | 0 | 1 | 1 |

המשלחות מהמדינות הבאות השתתפו במשחקים אך לא זכו במדליות כלשהן:

בורונדיבורונדי בורונדי

בניןבנין בנין

גינאהגינאה גינאה

גינאה ביסאוגינאה ביסאו גינאה ביסאו

דומיניקהדומיניקה דומיניקה

וייטנאםוייטנאם וייטנאם

לבנוןלבנון לבנון

מונקומונקו מונקו

הרפובליקה המרכז-אפריקאיתהרפובליקה המרכז-אפריקאית הרפובליקה המרכז-אפריקאית

ניז'רניז'ר ניז'ר

סיישלסיישל סיישל

סנט לוסיהסנט לוסיה סנט לוסיה

צ'אדצ'אד צ'אד

קומורוקומורו קומורו

הרפובליקה הדמוקרטית של קונגוהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו

קמרוןקמרון קמרון

קישורים חיצוניים
----------------

* משחקי 1989, באתר המשחקים הפרנקופוניים (בצרפתית)
**גיגאנהינגה** (שם מדעי: *Giganhinga*; מילולית: "נחשון ענק") הוא סוג של עוף ימי קדום ממשפחת הנחשוניים שבסדרת הסולתאים, אשר התקיים בין המיוקן לפליסטוקן באמריקה הדרומית.

תיאור
-----

המאובנים שלו התגלו באורוגוואי וארגנטינה בתצורות: "Camacho Formation"‏, "the San José Formation" ו-"the Libertad Formation" וכנראה גם "Ituzaingó Formation" ואלה כללו שרידים לא שלמים וכבדי משקל של אגן ירכיים ושל עצם הירך והוא תואר ב-2002 בידי החוקרים Rinderknecht & Noriega, כאשר תחילה הוא נחשב לסוג של עוף אימה עקב גודלו ומקום הימצאו. עם זאת מבנה העמנות הזכיר מבנה דחוס המתאים לעופות מים קרובים לשקנאים ודומה ביותר לזה של הנחשוניים והקורמורניים. הסוג מכיל מין יחיד *Giganhinga kiyuensis* - הקרוי על שם חופי "Kiyü" שבדרום אורוגוואי, סמוך לשפכי הריו דה לה פלטה.

עוף זה היה גדול מאוד ומדידה דומה ביחס לנחשון אמריקאי משווה שגובהו הגיע ל-1.5 מטר ולמשקל של 12 עד 17.7 ק"ג, אם כי מספר חוקרים מעריכים את המשקל בזהירות מאחר שעופות רבים בעלי צפיפות עצמות נמוכה יחסית, המקטינה את משקלם. ככל הנראה עקב משקלו היה חסר יכולת תעופה וכנראה ששחה וצלל מתחת למים במרדף אחר דגים. ככל הנראה משקלו עזר לו בתמרון וברדיפה אחרי טרף.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Areta, J. I.; Noriega, J. I.; Agnolin, F. (2007). "A giant darter (Pelecaniformes: Anhingidae) from the Upper Miocene of Argentina and weight calculation of fossil Anhingidae". Neues Jahrbuch für Geologie und Paläontologie - Abhandlungen. 243 (3): 343–350. doi:10.1127/0077-7749/2007/0243-0343.
2. ↑  Rinderknecht, A.; Noriega, J.I. (2002). "Un nuevo género de Anhingidae (Aves: Pelecaniformes) del Plioceno–Pleistoceno del Uruguay (Formación San José)". Ameghiniana. 39 (2): 183–191. Archived (PDF) from the original on 2022-05-09. Retrieved 2022-05-05
לוגו הערוץ האקדמי
**הערוץ האקדמי** הוא ערוץ שידורים ישראלי בנושאים אקדמיים המשודר באינטרנט, הפועל בחסות אוניברסיטת חיפה.

הערוץ נוסד בשנת 1994 ביוזמתו של נשיא אוניברסיטת חיפה דאז, פרופ' אהרון בן-זאב וצחי שנבל, מרצה מדיה מהחוג לאמנות ששימש לאחר מכן כמנהל הערוץ, בשיתוף עם האוניברסיטה העברית, האוניברסיטה הפתוחה, אוניברסיטת בר-אילן והטכניון, במטרה להביא את הידע האקדמי לידי הקהילה. הערוץ משודר מאולפן טלוויזיה שנמצא בקמפוס אוניברסיטת חיפה. האולפן הנוכחי, הנמצא בקומה התחתונה של מגדל אשכול, נחנך ביוני 2007 בטקס בהשתתפות שר התקשורת וראש עיריית חיפה. 

בתחילת דרכו הערוץ פעל כחלק משידורי הערוץ הקהילתי בכבלים, שם שודרה רצועה של 5 שעות יומיות במסגרתו. בשנת 2004, החל הערוץ לשדר באפיק 51 בכבלים כערוץ שידורים מלא, כתוצאה מחוזה עם חברת מת"ב. בחוזה הוסכם כי תוכני הערוץ יינתנו בחינם לצופי הכבלים, בתמורה לכך שלא יגבה תשלום מהאוניברסיטה על קבלת האפיק. ביולי 2007, סירבה חברת HOT להמשיך את החוזה ודרשה בעבור הכללת הערוץ בחבילת הערוצים תשלום בגובה של כ-300-350 אלף דולר מהאוניברסיטה. הערוץ ביקש דחייה של חצי שנה למצוא מימון, ולמרות לחץ ציבורי ופניה של יו"ר ועדת המדע והטכנולוגיה בכנסת למנכ"ל HOT, החברה סירבה לבקשה, ומאז ירדו שידורי הערוץ מהכבלים.

בעקבות הפסקת השידור בטלוויזיה עבר הערוץ לשדר ברשת האינטרנט, וכיום הוא משדר 24 שעות, 7 ימים בשבוע ברציפות, לפי לוח שידורים קבוע ובכך הוא ערוץ הטלוויזיה הישראלי הראשון המשדר אך ורק באינטרנט. תוכניות הערוץ מחולקות לפי רצועות נושא בתחומים כמו חברה, תרבות, כלכלה ומשפט, ביטחון ומדינה, מדע ורפואה. משודרות תוכניות הכוללות ראיונות ודיונים עם מומחים ואנשי אקדמיה. בנוסף משדר הערוץ הרצאות וכינוסים שנערכים בקמפוסים השונים וכן תוכנית יומית - "יומן אקדמי", המביאה חדשות אקדמיה.

האתר הייעודי של הערוץ אינו פעיל, אך הערוץ ממשיך ליצור תוכניות ולהעלותן ליוטיוב.

קישורים חיצוניים
----------------

* שידורי הערוץ האקדמי ביוטיוב
* ספר הערוץ בספריה הלאומית
* Channel book at the national Hebrew library
* סרטון הפרומו של הערוץ האקדמי
**הרפובליקה העממית של דרום יורקשייר** הוא כינוי שניתן לעיתים קרובות לאזור דרום יורקשייר, שהיה תחת שלטון של הצד השמאלי של המפה הפוליטית.

דרום יורקשייר במפת מחוזות הבחירה של הבחירות הכלליות בממלכה המאוחדת 2017, לראשונה כל מחוזות הבחירה באזור צבועים בצבע אדום המסמן את מפלגת הלייבור

היסטוריה
--------

את הביטוי טבע מקס ויליאמס, סופר שכתב בעיתון המקומי "יורקשייר אוונט פוסט", אם כי הוא אומץ במהרה על ידי אנשי השמאל ותומכיהם ברחבי האזור,למעשה רק מחוז הבחירה "שפילד חלם" היה מחוז הבחירה היחיד באזור בו למפלגה השמרנית היה כוח פוליטי משמעותי, בכל שאר מחוזות הבחירה נבחרו אנשים מטעם מפלגת הלייבור או מהמפלגה הליברלית, גם כאשר מרגרט תאצ'ר נבחרה להיות ראש ממשלת בריטניה מטעם המפלגה השמרנית האזור היו מיוצג כמעט אך ורק על ידי גורמים סוציאליסטים.

הביטוי איבד את מרבית הרלוונטיות שלו לאחר מיתוג מחודש שעברה מפלגת הלייבור, המפלגה קיבלה את שמה החדש "הלייבור החדש", החל להציג עמדות מרכזיות ומתונות יותר ואף הורידה את כוחם של אנשי השמאל הרדיקלי במפלגה. חרך העובדה שמיתוג זה נעשה כבר ב-1997 מפלגת הלייבור החדש עד להבחירות הכלליות שנערכו ב-2015 מרבית תושבי דרום יורקשייר עדיין הצביעו ברובם למפלגת הלייבור.

שנתיים לאחר מכן נערכו בממלכה המאוחדת בחירות נוספות, בבחירות 2017 השיגה מפלגת הלייבור הלייבור ניצחה במחוז שפילד חלם לראשונה מאז הקמת המפלגה וזאת ללא ויתור כלשהו על מחוזות הבחירה בהם ניצחה בעבר באזור דרום יורקשייר, נציג המפלגה במחוז הבחירה היה ג'ארד אומארה (אנ') שגרף כ-2,215 מהקולות, אומארה הושבע לתפקידו ביוני 2017 אך חצי שנה לאחר מכן, באוקטובר של אותה שנה הושעה אומארה ממפלגתו לאחר שהאחרון כתב באינטרנט כינוי גנאי על נשים ועל הומוסקסואלים מספר שנים לפני בחירתו.

ראו גם
------

* החוף השמאלי – מושג דומה, המתאר את הנטייה הפוליטית לכיוון שמאל של החוף המערבי בארצות הברית

הערות שוליים
------------

1. ↑  Linda McDowell (2011). *Redundant Masculinities? Employment Change and White Working Class Youth*. ISBN 978-1444355598. ... local politics in Sheffield were dominated by a particular form of radical municipal socialism, gaining the city a brief but prestigious reputation as the Socialist Republic of South Yorkshire.
2. ↑  Peter Lazenby (31 באוגוסט 2012). "Generations Unite". *Morning Star*. אורכב מ-המקור ב-3 בספטמבר 2012. נבדק ב-13 בספטמבר 2012. The steel city – much of its steel industry wrecked under Thatcher – was at the heart of what used to be proudly called the Socialist Republic of South Yorkshire. `{{cite news}}`:  (עזרה)
3. ↑  Robert Waller (1985). *The Atlas of British Politics*. p. 135. ISBN 978-0709936091. The Conservatives can win only one seat in the so-called 'Socialist Republic of South Yorkshire'.
4. ↑  Bryon Criddle (2002). *Almanac of British Politics*. Vol. 7. p. 302. ISBN 978-0415268332. The 'Socialist Republic of South Yorkshire' has not always been as solidly Labour as it is now, with just one Liberal Democrat seat in the shape of Sheffield Hallam breaking the monopoly.
5. ↑  James Reed (8 במאי 2015). "South Yorkshire results: Labour hold Barnsley and Rotherham heartlands". *Yorkshire Post*. נבדק ב-11 ביוני 2015. `{{cite news}}`:  (עזרה)
6. ↑  Cooke, Rachel (18 ביוני 2017). "Jared O'Mara, the pub-owning first-time MP who won Nick Clegg's seat". *The Observer*. נבדק ב-27 באוקטובר 2017. `{{cite news}}`:  (עזרה)
בכימיה של סוכרים, המושג **אנומר** מתייחס לסידור האטומים סביב אחד אטומי הפחמן, בפרט הפחמן ההמיאצטלי או ההמיקטאלי בלבד, הידוע גם בשם "פחמן אנומרי". ההבדל היחיד בין אנומרים שונים של המולקולה הוא האוריינטציה של הקבוצות הכימיות המחוברות לפחמן האנומרי. אנומר הוא סוג מסוים של אפימר - בעוד אפימרים שונים זה מזה בסידור הקבוצות סביב כל אטום פחמן בודד במולקולה, באנומר מדובר רק בפחמן ההמיאצטלי.

בפירוט, אנומר הוא סטריאואיזומר (בפרט, דיאסטריאואיזומר) של חד-סוכר (בצורתו הטבעתית). אם המבנה אנלוגי לקיום קבוצת הידרוקסיל בפחמן האנומרי בעמדה אקסיאלית, הסוכר הוא אנומר אלפא. אם קבוצת ההידרוקסיל בעמדה משוונית (אקווטוריאלית), הסוכר הוא אנומר בטא. לדוגמה, הסוכרים α-D-glucopyranose ו-β-D-glucopyranose, שתי הצורות הטבעתיות של גלוקוז, הם אנומרים.

האפקט האנומרי מסייע לייצב אנומר האלפא. שינוי בחומר, הגורם לאנומר אחד לשנות מבנה ליצירת אנומר שני, מכונה מוטרוטציה, או "אנומריזציה".

שני האנומרים הם חומרים כימיים נפרדים, ויש להם תכונות פיזיקליות וכימיות שונות, בפרט סיבוב אופטי. לדוגמה, ל-α-D-glucose סיבוב אופטי של 112+ מעלות, ולאנומר שלו, β-D-glucose, סיבוב אופטי של 19+ מעלות.

ראו גם
------

* היטל הוורת'

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנומר** בוויקישיתוף
* On the Assignment of Anomeric Configuration, מאמר לגבי סיווג האנומרים (אנגלית), *Chin. Chem. Soc. Vol. 46(3) 283, 1999*
* אנומרים בספר הזהב של IUPAC

אנומרי אלפא ובטא של D-glucopyranoseאנומרי אלפא ובטא של D-glucopyranose

| סוגי פחמימות |
| --- |
| גאומטריה מולקולרית | אנומר • מוטרוטציה |
| חד-סוכרים | 

|  |  |
| --- | --- |
| פנטוזות | אלדופנטוזות (אראבינוז • ליקסוז • קסילוז • ריבוז) • קטופנטוזות (ריבולוז • קסילולוז) |
| הקסוזות | אלדוהקסוזות (אידוז • אלוז • אלטרוז • גולוז • גלוקוז • גלקטוז • טלוז • מנוז) • קטוהקסוזות (טגטוז • סורבוז • פסיקוז • פרוקטוז) |

 |
| דו-סוכרים | איזומלטוז • איזומלטולוז • טורנוז • טרהלוז • לקטוז • לקטולוז • מלטוז • סוכרוז • צלוביוז |
| אוליגו-סוכרים אחרים | מלטודקסטרין • ציקלודקסטרין |
| רב-סוכרים | אינולין • גליקוגן • המיצלולוז • כיטין • סיבים תזונתיים • עמילן (עמילוז • עמילופקטין) • פקטין • תאית |