recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**דינאלורוס** (שם מדעי: *Dinaelurus*; מילולית: "חתול נורא") הוא סוג של טורף נכחד ממשפחת הנימרווידיים, אשר התקיים באמריקה הצפונית של האאוקן והאוליגוקן שלפני 30.8 עד 20.6 מיליון שנה מזמננו.

הדינאלורוס היה טורף דומה לחתול קדום, אשר התגלה בתוך תצורות "John Day Fossil Beds National Monument" שבאורגון ותואר בידי החוקר ג'ורג' פרנסיס איטון ב-1922. הסוג מכיל מין יחיד - **Dinaelurus crassus**.

יונק זה הגיע לאורך של 1.3 מטר ולמשקל של עד 35 ק"ג, כשבמראהו הזכיר מאוד ברדלס. בדומה לקרוביו היה שנחרבי במראהו, והיה בעל ניבים ארוכים ששימשו לדקירת טרף. מבנה הגולגולת היה מוארך יותר מאשר לחתול אמיתי והיה בעל שיני לחיים מעוגלות, ללא רכסים. מבנה גופו וגודל הנחיריים שלו התאים לתנועה מהירה וכנראה היה בעל רגליים דקות וארוכות ששימשו לריצה מהירה אחרי טרף, כמו אצל הברדלס, שגם לו התאמות מתכנסות דומות המתאימות לריצה, כמו אזור נחיריים גדול וחלל גולגולת קטן יותר. הטורף ניזון מיונקים קטנים שרעו בערבות או ביערות של אמריקה הצפונית, אותם כנראה הרג עם ניביו הארוכות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דינאלורוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  PaleoBiology Database: Dinaelurus, basic info
2. ↑  Flynn, John J. and Henry Galiano. 1982. Phylogeny of early Tertiary Carnivora, with a description of a new species of Protictis from the middle Eocene of northwestern Wyoming. American Museum Novitates.
**מועצת המדיניות המשותפת למתמטיקה** (באנגלית: The **Joint Policy Board for Mathematics**, בראשי תיבות: **JPBM**) היא מועצה המורכב מארבעה איגודים מקצועיים: מהאגודה האמריקאית למתמטיקה (AMS), האיגוד האמריקאי לסטטיסטיקה (ASA), האיגוד האמריקאי למתמטיקה (MAA) והאגודה למתמטיקה יישומית ותעשייתית (SIAM). במועצה יש כמעט 55,000 מתמטיקאים ומדענים החברים בארבעת הארגונים. בכל אפריל, ה־JPBM חוגג את **חודש המודעות למתמטיקה וסטטיסטיקה** (בעבר נקרא החודש "חודש המודעות למתמטיקה") כדי להגביר את ההבנה הציבורית וההערכה של המתמטיקה והסטטיסטיקה. שם האירוע שונה על ידי המועצה בשנת 2017.
כדי לפשט את מאמצי התיאום, המועצה החליטה גם בשנת 2017 כי לא יהיה עוד נושא שהוקצה לשנה לחודש. חגיגה זו של מתמטיקה, וכעת מתמטיקה וסטטיסטיקה, החלה כ"שבוע המודעות למתמטיקה" בשנת 1986.

פרס התקשורת של ה־JBPM
---------------------

פרס התקשורת נוסד על ידי המועצה בשנת 1988 כדי לתגמל ולעודד אנשי עיתונות ותקשורת, אשר על בסיס מתמשך מביאים רעיונות ומידע מתמטי לקהלים שאינם מתמטיים. המועצה מעניקה את פרס התקשורת בכל ינואר בכנס המפגשים המשותפים במתמטיקה. מתמטיקאים וגם לא מתמטיקאים זכאים לקבל את הפרס. נכון לשנת 2022, הפרס בסך 2,000 דולר ומוענק עד לשני זוכים בשנה. הפרס הוא מאמץ משותף של ארבעת האיגודים המקצועיים המרכיבים את המועצה.

### זוכי פרס תקשורת JPBM

להלן רשימת זוכי הפרס:
**הערה**: בשנים 1989, 1992, 1995, 2004 לא הוענקו פרסים.

* **1988** - ג'יימס גליק
* **1990** - יו וויטמור
* **1991** - איווארס פיטרסון
* **1993** - ג'ואל שניידר
* **1994** - מרטין גרדנר
* **1996** - ג'ינה קולאטה
* **1997** - פיליפ ג' דייוויס
* **1998** - קונסטנס ריד
* **1999** - יאן סטיוארט
* **2000** - סילביה נסאר
* **2001** - קית' דבלין
* **2002** - הלמן פרגוסון וקלייר פרגוסון
* **2003** - רוברט אוסרמן
* **2005** - בארי ארתור סיפרה
* **2006** - רוג'ר פנרוז
* **2007** - סטיבן סטרוגאץ
* **2008** - קרל ביאליק
* **2009** - ג'ורג' סיקסר
* **2010** - מרכוס דו סוטוי
* **2011** - ניקולה פאלאצ'י ושריל הוטון
* **2012** - דנה מקנזי
* **2013** - ג'ון אלן פאולוס
* **2014** - דניקה מק'קלאר
* **2015** - נייט סילבר
* **2016** - סיימון סינג, לספרים אקספוזיטוריים ופופולריים, והמוזיאון הלאומי למתמטיקה, להסברה ציבורית
* **2017** - סיבאן רוברטס, לספרים אקספוזיטוריים ופופולריים, וארתור ט' בנג'מין, למען הסברה ציבורית
* **2018** - וי הארט ומאט פארקר
* **2019** - מרגוט לי שטרלי
* **2020** - כריסטופר באד וג'יימס טנטון
* **2021** - ג'ון ביילר, ריצ'רד קמפבל, רוזמרי פנינגטון ואריקה קלרייך
* **2022** - טליתיה וויליאמס

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט Mathematics and Statistics Awareness Month
* JPBM Communications Award באתר האגודה האמריקאית למתמטיקה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mathematics and Statistics Awareness Month flyer
2. ↑  MAA, maa.org, JPBM Communications Award.
**פאבל גריגורוביץ' פונדלין** (ברוסית: **Па́вел Григо́рьевич Понеде́лин**; 4 במרץ 1893 - 25 באוגוסט 1950) היה גנרל מיור בצבא האדום אשר פיקד על הארמייה ה-12 במהלך מלחמת העולם השנייה. נפל בשבי הגרמני, וכשחזר לאחר המלחמה לברית המועצות הוצא להורג.

ביוגרפיה
--------

### תחילת דרכו

פונדלין נולד ב-4 במרץ 1893 בכפר במחוז איוואנובו שבאימפריה הרוסית, כבן הרביעי במשפחת איכרים בת שבעה ילדים. מבין כל משפחתו הוא היה היחיד שקיבל חינוך, וגם בהמשך חייו הוא נודע כאדם משכיל מאוד. ב-1914 התגייס לצבא האימפריה הרוסית, ועד 1915 למד בבית ספר צבאי במוסקבה. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית, וב-1918 התגייס לצבא האדום. הוא לחם במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה כנגד הצבא הלבן וכנגד כוחותיו של נסטור מאכנו. במהלך המלחמה הוא נפצע, מונה למפקד גדוד ולאחר מכן למפקד בריגדה. ב-1920 הוא לחם במלחמה הפולנית-סובייטית, ועל חלקו בה עוטר בשני עיטורי הדגל האדום. הוא למד באקדמיה הצבאית פרונזה אותה סיים ב-1926, ועד 1930 שימש כראש מטה הדיוויזיה ה-31. ב-1930 הוצב כמדריך באקדמיה הצבאית פרונזה, ובאפריל 1933 מונה למפקד הדיוויזיה ה-95. במרץ 1934 הוא מונה למפקד בית הספר הצבאי בלנינגרד. ב-1937 נעצר במסגרת הטיהורים הגדולים, אולם שוחרר כבר ב-1938. במאי של אותה שנה הוא מונה לראש מטה הקורפוס הראשון, וב-17 בדצמבר 1939 מונה למפקד הדיוויזיה ה-139 ולחם עמה במלחמת החורף נגד פינלנד. ב-4 ביוני 1940 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-9 ביולי של אותה שנה מונה לראש מטה המחוז הצבאי לנינגרד. ב-11 במרץ 1941 הוא מונה למפקד הארמייה ה-12.

### מלחמת העולם השנייה ואחריתו

 ערך מורחב – **מלחמת העולם השנייה**  

עם פתיחת המתקפה הגרמנית ביוני 1941, נכללה הארמייה של פונדלין במסגרת החזית הדרום מערבית. הארמייה נסוגה באוקראינה, וביולי כותרה בעיר אומן בידי הגרמנים במסגרת קרב אומן. פונדלין עצמו לחם באומץ רב, אולם ב-7 באוגוסט הוא נפל בשבי הגרמני בנסיבות לא ברורות לחלוטין. יחד עמו נפל בשבי הגנרל ניקולאי קירילוב. הגרמנים השתמשו בגנרלים השבויים לצורכי תעמולה, צילמו אותם לצד קצינים גרמניים והפיצו את התמונות ביחידות הסובייטיות במטרה להציג אותם כעריקים ולא כשבויים. ב-16 באוגוסט דן בית משפט צבאי סובייטי את פונדלין להורג שלא בפניו. אשתו נינה ואביו גריגורי נעצרו גם כן. הגרמנים ניסו לשכנע אותו באמצעות אנדריי ולאסוב לפקד על צבא השחרור הרוסי, אולם פונדלין סרב.

ב-29 באפריל 1945 שוחרר פונדלין מהשבי בידי כוחות של צבא ארצות הברית, וב-3 במאי של אותה שנה הוחזר לרוסיה. ב-30 בדצמבר הוא נעצר ברוסיה, נכלא בכלא לפורטובו, ונשפט על כך ש"לא הראה את הנחישות הנדרשת כדי לנצח", וכן הואשם במסירת מידע לגרמנים. במשך ארבע שנים לא היה שינוי במצבו. ככל הנראה הוא פשוט נשכח, וייתכן שהיה שורד עד לאחר מותו של סטלין וחוזר לצבא. אולם בתחילת 1950 הוא החליט להזכיר לסטלין את קיומו, ושלח לו מכתב ובו בקשה לשקול את עניינו מחדש. על פי עדויות מסוימות, כשסטלין קיבל את המכתב הוא הכריז בתדהמה "מה פונדלין עוד חי?", והורה להוציא אותו להורג. הוא נורה ב-25 באוגוסט של אותה שנה, בגיל 57. ב-1956 טוהר שמו והוא זוכה מכל אשמה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פאבל פונדלין באתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  שאלות ותשובות על פונדלין (ברוסית)
2. ↑  אתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה
3. 1 2  הוא היה בן נאמן של המולדת (ברוסית)
4. ↑  אנדרו רוברטס, **סערת המלחמה: היסטוריה חדשה של מלחמת העולם השנייה**, הוצאת דביר, עמ' 197.
5. ↑  מיכאל הרסגור, ואהוד פוקס, **רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים**, הוצאת דביר, עמ' 217.
**פאבל ניקולאייביץ' גרודינין** (ברוסית: **Па́вел Никола́евич Груди́нин**; נולד ב-20 באוקטובר 1960, מוסקבה, ברית המועצות) הוא פוליטיקאי ואיש עסקים רוסי. גרודינין היה מועמד המפלגה הקומוניסטית לבחירות הנשיאותיות בשנת 2018.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד ב-1960 במוסקבה. הוא רוסי במוצאו וסבו היה יהודי.

ב-1961 המשפחה עברה לעבוד במחוז לנינסקי. לאחר שסיים את בית הספר ב-1977 הוא התקבל לאוניברסיטה הממלכתית להנדסה חקלאית במוסקבה וסיים לימודיו ב-1982 אוניברסיטת בתור מהנדס מכונות. לאחר לימודיו הוא החל לעבוד ב"סובחוז על שם לנין", שבו רבים מבני משפחתו כבר היו מועסקים. משנת 1982 ועד 1989 הוא עבד שם כמנהל העבודה המכנית, משנת 1990 עד 1995 כיהן כסגן מנהל.

ב-1995 הוא התמנה למנכ"ל כאשר הסובחוז הוקם מחדש תחת בעלות פרטית בשם חברת המניות הסגורה "הסובחוז על שם לנין" והוא גם מחזיק במרבית המניות. מאז 1997, הוא נבחר שלוש פעמים כחבר הדומה המחוזית של מוסקבה בה עבד עד 2011. בשנת 2001 הוא סיים את לימודיו באקדמיה הרוסית למינהל ציבורי, שכפופה לנשיא הפדרציה הרוסית, התמחה בתחום המשפט.

משנת 2001 ועד 2011 כיהן כחבר הדומה המחוזית של מוסקבה. עד 2010 היה חבר במפלגת רוסיה המאוחדת וב-2011 נתמך אומנם על ידי המפלגה הקומוניסטית, אך לא הצטרף כחבר מפלגה.

בחירות 2018 ולאחר מכן
---------------------

 ערכים מורחבים – **הבחירות לנשיאות רוסיה 2018, הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 2021**  

ב-23 בדצמבר 2017, בקונגרס הי"ז של המפלגה הקומוניסטית, פאבל גרודינין נבחר כמועמד המפלגה לנשיאות. באותו קונגרס גם הוכרז על מינויו של גנאדי זיוגאנוב לראש מטה הבחירות. בבחירות לנשיאות שנערכו ב-18 במרץ 2018 זכה גרודינין בכ-11.81% מהקולות והפסיד לנשיא המכהן ולדימיר פוטין. הוא הבטיח לגלח את שפמו אם יקבל פחות מ-15% מהקולות. לאחר שנודע שקיבל 11% בלבד, עמד במילתו וגילח את שפמו.

לקראת הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 2021 נודע כי הודח משורות המפלגה הקומוניסטית.

חייו האישיים
------------

גרודינין גרוש ויש לו שני בנים מבוגרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאבל גרודינין** בוויקישיתוף
* 
* פאבל גרודינין, ברשת החברתית פייסבוק

* פאבל גרודינין, ברשת החברתית טוויטר

* פאבל גרודינין, ביישום טלגרם

* פאבל גרודינין, ברשת החברתית VK

* פאבל גרודינין, סרטונים בערוץ היוטיוב
* פאבל גרודינין. מועמד לנשיאות רוסיה, מידע כללי אודותיו (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מהנדס מכונות הוא המועמד של המפלגה הקומוניסטית בבחירות לנשיאות רוסיה, דיווח המפלגה הקומוניסטית הישראלית
2. ↑  שירות כלכליסט, תוצאות רשמיות בבחירות ברוסיה: פוטין זכה ב-76.6 אחוזים מהקולות, באתר כלכליסט, 19 במרץ 2018
3. ↑  Все же сдержал слово: Шевченко выложил видео с бреющимся Грудининым

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1154970825
* VIAF: 60151897174724071559
* WorldCat: viaf-60151897174724071559

 |
**פטריק ג'יימס דונהיו השני** (באנגלית: **Patrick James Donahue II**) הוא קצין בדימוס בצבא ארצות הברית בדרגת לוטננט גנרל. בתפקידו האחרון שירת כסגן מפקד פיקוד כוחות צבא ארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

דונהיו נולד בניו ג'רזי. אביו רוברט שירת כקצין בצבא ארצות הברית במשך 38 שנים והשתחרר בדרגת לוטננט גנרל. שני אחיו שירתו אף הם בצבא, אחד מהם השתחרר בדרגת בריגדיר גנרל.

ב-1980 סיים לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית והתגייס לצבא ארצות הברית. הוא שירת כמפקד מחלקה בדיוויזיית החי"ר השנייה בקוריאה הדרומית, כמפקד פלוגה וסגן מפקד גדוד בדיוויזיה המוטסת ה-82.

בשנים 1998–2001 פיקד על הגדוד הראשון ברגימנט החי"ר 506 של דיוויזיית החי"ר השנייה בקוריאה הדרומית ולאחר מכן שימש קצין אג"ם של הדיוויזיה. בשנים 2002–2003 פיקד על קורס אימון מפקדי חטיבות ועסק בהכנת הצבא לקראת מלחמת עיראק, עם פרוץ המלחמה מונה לראש המטה למבצעים עתידיים של קורפוס V ושירת בעיראק עד מאי 2003.

ביוני 2003 מונה למפקד חטיבה 1 בדיוויזיה המוטסת ה-82, שפרסה באזור קנדהאר שבאפגניסטן. בינואר 2004 נשלחה החטיבה ללחימה בעיראק ובשנים 2005–2006 השתתפה שוב בלחימה באפגניסטן, הפעם במחוז ח'וסת. ביולי 2006 מונה לעוזר מזכיר הצבא של ארצות הברית ולסגן ראש מטה הצבא. באוקטובר 2009 מונה לסגן מפקד דיוויזיית החי"ר השלישית בתקופת הצבתה בצפון עיראק. בדצמבר 2010 מונה לראש ענף פיתוח קונספט ולמידה במרכז לשילוב יכולות הצבא של פיקוד האימונים וההדרכה, במרץ 2012 מונה לסגן ראש מטה הפיקוד. באוגוסט 2012 מונה למפקד כוחות הצבא בפיקוד אפריקה של ארצות הברית.

ביולי 2014 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה לסגן מפקד פיקוד כוחות צבא ארצות הברית. במאי 2017 סיים את תפקידו ופרש מהשירות הצבאי.

דונהיו בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר, בעל תואר שני בלימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצבא ובעל תואר במינהל מאוניברסיטת הרווארד. כמו כן השתתף בתוכנית לימודי יחסים בינלאומיים באוניברסיטת אינסברוק שבאוסטריה. הוא נשוי למורין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פטריק דונהיו** בוויקישיתוף
* Fort Bragg welcomes 3-star general, ‏fayobserver.com‏, 29 ביולי 2014

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  U.S. Army Africa welcomes new commander, אתר צבא ארצות הברית, 4 באוגוסט 2012
2. ↑  Three-star general ends Army career in Fort Bragg ceremony, ‏fayobserver.com, ‏31 במאי 2017
**פייר בל** (בצרפתית: **Pierre Bayle**; ‏18 בנובמבר 1647 – 28 בדצמבר 1706) היה פילוסוף וסופר צרפתי.

בל היה בנו של כומר פרוטסטנטי בעיירה קרלה שבמחוז פואה בצרפת, קרוב להרי הפירנאים הצרפתיים. בעיירה זו שבה נולד, בילה את עשרים השנים הראשונות לחייו, למד יוונית ולטינית וספג לתוכו את תורתו של קלווין. ב-1669 נשלח לקולג' הישועי בעיר טולוז (בדרום מערב צרפת), כדי להתמחות בלימודים קלאסיים, אך הפך שם לקתולי. כעבור שבעה עשר חודשים בלבד הוא חזר לקלוויניזם. כדי להימנע מן הרדיפה הדתית בצרפת, אביו שלח אותו ללמוד באוניברסיטה הקלוויניסטית שבעיר ז'נבה, אך שם גילה את כתביו של הפילוסוף רנה דקארט והתחיל להטיל ספק בנצרות. ב-1675 פייר בל נתמנה לפרופסור לפילוסופיה באוניברסיטה ההוגנוטית של העיר סדן, שבצפון מזרח צרפת. ב-1681 נסגרה האוניברסיטה של סדאן על פי צו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. בל מצא משרה באקדמיה המפורסמת שבעיר רוטרדם שבהולנד, שבה שימש כפרופסור להיסטוריה ופילוסופיה.

ב-1682 פרסם בל מכתבים שבהם ביקר את ספרו של הכומר לואי מיימבורג, "היסטוריה של הקלוויניזם". באותה שנה הופיע גם ספרו "הרהורים על כוכב השביט" (Lettre sur la comète) (שביט היילי שגרם לבהלה באירופה). ב-1684 החל לפרסם בעילום שם כתב עת לביקורת ספרותית. זה היה הניסיון הראשון להפוך את הספרות לפופולרית. ב-1693 פוטר ממשרתו ברוטרדם בגלל ויכוחים עם אחד מאנשי הסגל האקדמי, אך מצב זה הותיר לו פנאי כדי לכתוב את "המילון ההיסטורי והביקורתי" המהווה את יצירתו העיקרית. שנות חייו הנותרות הוקדשו כדי להשיב לאלה שביקרו את "המילון". בל, שחלה בשחפת, נפטר ברוטרדם ב-1706.

ב-1906, הוקמה בעיר פמייה בצרפת, באזור שבו נולד, אנדרטה לזכרו שעליה נכתב: "פיצוי עבור שכחה ארוכה".

לבל נודעה השפעה על הפילוסופים של תקופת ההשכלה: מונטסקייה, וולטר, דני דידרו, לייבניץ, גוטהולד אפרים לסינג, לוק. וולטר ביסס על דמותו של בל את הדמות מרטין, חוקר מניכאי בספרו "קנדיד", על דמות של בל. האסכולה של הספקנות בפילוסופיה מצאה בו שוב את ביטויה: "אופי האדם אינו משתנה; הוא אינו לומד מן ההיסטוריה", "ההיגיון יכול ללמדנו להטיל ספק בכל, אך לעיתים רחוקות הוא מובילנו לפעול".

לקריאה נוספת
------------

* אנתוני גוטליב, **חלום הנאורות**, מאנגלית: אביעד שטיר, 201-208: "אתנחתא על כוכב שביט". ספרי עליית הגג וידיעות ספרים, 2020.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **פייר בל** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פייר בל** |

* מאמר על הנחתו של בל לפיה אתאיסטים יכולים להיות בעלי מידות תרומיות, בכתב העת המקוון Aeon. (אנ') (באנגלית)
* פייר בל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי פייר בל בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Wootton, David (2000). Candide *and Related Texts*. Hackett Publishing Company, Inc. p. xvii. ISBN 0-87220-547-9.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007258328705171
* BIBSYS: 90052303
* BNC: 000192697
* BNE: XX897532
* BnF: cb119867257 (data)
* BPN: 16284821
* CANTIC: a11221033
* CiNii: DA01716584
* GND: 11850777X
* ICCU: CFIV062482
* ISNI: 0000 0001 2280 7284
* LCCN: n50005530
* LNB: 000028261
* NDL: 00432593
* NKC: jn20000600673
* NLA: 35015543
* NLG: 152648
* NLP: A17109528
* NSK: 000064054
* NTA: 068931212
* RERO: 02-A002979991
* SELIBR: 176943
* SNAC: w6k37tkb
* SUDOC: 027931161
* Trove: 790984
* VcBA: 495/29669
* VIAF: 61554695
* WorldCat: lccn-n50005530

 |
יפןיפן
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא אוקדה. 
**אוקדה קייסוקה** (ביפנית: 岡田 啓介;‏ 20 בינואר 1868 - 7 באוקטובר 1952) היה אדמירל בצי הקיסרי היפני, פוליטיקאי וראש ממשלת יפן ה-31.

קריירה צבאית
------------

אוקדה נולד בעיר פוקואי שבמחוז פוקואי למשפחת סמוראים. הוא למד במחזור ה-15 של האקדמיה הימית הקיסרית, וסיים ב-1889 במקום השביעי מתוך 80 צוערים. הוא שירת בתחילת דרכו על סיפון הקורבטה "קונגו" ועל סיפון הסיירת "נאניווה." לאחר שקיבל את דרגת הלוטננט, שירת אוקדה על סיפון הסיירות "איצוקושימה" ו"טקצ'יהו" ועל הקורבטה "היאיי." במהלך מלחמת סין–יפן הראשונה, שירת אוקדה על אוניית המערכה "פוג'י."

לאחר שסיים את לימודיו במכללת המטה הימי, עבר אוקדה לשרת על סיפון אוניית המערכה "שיקישימה," והיה סגן מפקד הסיירת "יאֶיאמה." במהלך מלחמת רוסיה–יפן שימש אוקדה סגן מפקד בכמה כלי שיט, עד שקיבל לבסוף, את הפיקוד על הסיירת "קסוגה" ב-25 ביולי 1910. שנתיים לאחר מכן קיבל את הפיקוד על הסיירת "קאשימה."

לאחר שקיבל את דרגת אדמירל משנה ב-1913, מילא אוקדה מספר תפקידי מטה. הוא קודם לדרגת תת-אדמירל ב-1917, ולאדמירל ב-1924. באותה שנה התמנה אוקדה למפקד הצי היפני המשולב.

אוקדה הפך לשר הימייה ב-1927, בממשלתו של טנאקה גיאיצ'י, אך התפטר ב-1929 עבור מקום כיועץ צבאי במועצת המלחמה העליונה של יפן.

אוקדה היה אחד הקצינים הבכירים הבודדים בצי היפני שתמכו באמנת לונדון, שקראה לצמצום מרוץ החימוש בין המעצמות, והוא פעל לאישורה על ידי הממשלה. הוא כיהן פעם נוספת בתפקיד שר הימייה בממשלתו של סאיטו מקוטו ב-1932.

קריירה פוליטית
--------------

לאחר התפטרות ממשלתו של סאיטו בעקבות פרשיית שחיתות, התמנה אוקדה לראשות ממשלת יפן ב-8 ביולי 1934, תוך שהוא מחזיק בו זמנית בתפקיד שר המושבות. הוא היה אחת הדמויות הדמוקרטיות והמתונות ביותר באותה עת, במדינה שהלאומנות גאתה בה, והיה מהמתנגדים העיקריים להרחבת הצבא והצי, גישה שהפכה אותו למטרה בעיני הממסד הצבאי וגורמים לאומנים. הוא ניצל מהתנקשות במהלך מרד הנפל של 26 בפברואר 1936, מכיוון שהרוצחים טעו בזיהויו, ובטעות רצחו את גיסו, שהיה גם מזכירו האישי, קולונל דנזו מצואו. אוקדה יצא ממקום המסתור שלו ב-29 בפברואר, אך התפטר מתפקידו מספר ימים לאחר מכן.

אוקדה היה גם ממתנגדי המלחמה עם ארצות הברית. במהלך מלחמת העולם השנייה הקים אוקדה קבוצה של פוליטיקאים ואנשי צבא בעלי דעות דומות לשלו, שניסו להביא לסיום המלחמה. תבוסת היפנים בקרב מידוויי ובקרב גוודלקנל, קרא אוקדה לפתיחת משא ומתן עם בעלות הברית, ומילא תפקיד מרכזי בהדחת ממשלתו של הידקי טוג'ו ב-1944.

לקריאה נוספת
------------

* Bix, Herbert P. **Hirohito and the Making of Modern Japan**, Harper Collins, 2000. מסת"ב 9780060193140.
* Jansen, Marius B. **The Making of Modern Japan**. Harvard University Press, 2000. מסת"ב 9780674003347.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוקדה קייסוקה** בוויקישיתוף
* אוקדה קייסוקה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* אוקדה קייסוקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007460134605171
* BnF: cb17702021s (data)
* ISNI: 0000 0000 8227 0354
* LCCN: n88289012
* NDL: 00059304
* VIAF: 48337141
* WorldCat: lccn-n88289012

 |
**דוקטור דוליטל** (באנגלית: **Dr. Dolittle**) הוא סרט קומדיה אמריקאי בכיכובו של אדי מרפי. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1998, בבימויה של בטי תומאס והוא מבוסס על הספר דוקטור דוליטל מאת יו לופטינג. הסרט זכה להצלחה בקופות.

עלילה
-----

כבר כילד ידע ג'ון דוליטל הקטן לדבר עם הכלב שלו, אך בהתבגרותו שכח והתעלם מכשרון זה. ג'ון דוליטל הגדול הפך לרופא רציני בבית חולים ויותר מדי רציני בבית, הוא חי באושר עם אשתו ליסה ועם בנותיו צ'ריס המתבגרת ומאיה החנונית, אשר יש לה קביה בשם רודני וביצה אשר מאיה חושבת שזה ביצת ברבור. יום אחר המשפחה של ג'ון יוצאת לחופשה, אולם ג'ון נאלץ לעבוד בבית החולים ובדרך הוא כמעט דרס כלב במכוניתו, ג'ון קיבל מכה בראשו בעוד שהכלב קם וצעק עליו בשפת בני האדם. יום למחרת הקביה רודני החל לדבר אל ג'ון, והוא החל להשתגע ושכח מה קרה בילדותו. לאחר שג'ון עזר לינשופה, חיות רבות החלו לבוא אליו שיעזור להם ואז הוא החל לאמץ את הכלב, וקרא לו בשם "לאקי". ג'ייק החל לעזור לכל מיני חיות וגם לנמר קרקס בשם ג'ק אשר סובל מכאב מוחי רציני. בעקבות זאת ג'ון למד להבין את מתנתו מהילדות, אולם כאשר הוא ביצע החייאה לעכברוש, ליסה ומארק גילו זאת ושלחו אותו לבית משוגעים. שם ג'ון התחרט על מתנתו וחזר לעבודתו הקודמת. כאשר מאיה ספרה לארצ'ר, סבה של מאיה ואביו של ג'ון, שהיא אוהבת שאביה מדבר לחיות, ג'ון שינה את ליבו וחזר לעזור ולדבר אל החיות, והוא התנצל בפני מאיה וסיפר לה שהוא אוהב אותה מאוד, כמו כן הוא התנצל בפני לאקי הכלב. יחד, הם לקחו את ג'ק הנמר מהקרקס והבטיחו שיטפלו בו היטב. ארצ'ר סיפר לליסה שהמתנה של ג'ון היא לדבר אל החיות היא אמיתית, ובעזרת תמיכתו של אשתו, ג'ון הצליח לרפא את ג'ק הנמר ולהציל את חייו. קאלוואי התלהב מהכישרון של ג'ון, אולם הוא נאלץ לבטל את העסקה. גון הפך לרופא וטרינר, ועזר לכל מיני חיות. בסוף הסרט, לאקי ורודני התבוננו בבקיעת הביצה של מאיה, ומהביצה יצא תנין קטן.

צוות השחקנים הראשי
------------------

* אדי מרפי - דוקטור ג'ון דוליטל
* אוסי דייוויס - ארצ'ר דוליטל
* פיטר בויל - מר קלוואי
* קריסטין וילסון - ליסה דוליטל
* קיילה פראט - מאיה דוליטל
* רייבן סימון - צ'ריס דוליטל
* ג'פרי טמבור - דוקטור פיש

### צוות המדבבים

* נורם מקדונלד - לאקי הכלב
* אלברט ברוקס - ג'ק הנמר
* כריס רוק - רודני הקביה
* ג'נה אלפמן - ינשופה
* ג'ונתן ליפניקי - גור נמר
* גארי שנדלינג - יון זכר
* ג'ולי קאוונר - יונה נקבה
* גילברט גוטפריד - כלב מתלונן
* רני סנטוני - עכברוש
* ג'ון לגוויזאמו - עכברוש
* אלן דג'נרס - כלבת המחמד של ג'ון מהפרולוג

קישורים חיצוניים
----------------

* "דוקטור דוליטל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "דוקטור דוליטל", באתר נטפליקס
* "דוקטור דוליטל", באתר AllMovie (באנגלית)
* "דוקטור דוליטל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "דוקטור דוליטל", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "דוקטור דוליטל", באתר Metacritic (באנגלית)
* "דוקטור דוליטל", באתר אידיבי
* "דוקטור דוליטל", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית)
* "דוקטור דוליטל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n98086675
* WorldCat (עם LCCN): n98-086675

 |
**פטריסיו גברון חיל** (בספרדית: **Patricio Gabarrón Gil**, נולד ב-17 באפריל 1993 במולה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק במדי לאציו כקשר מרכזי או כמגן ימני ונודע בכינוי **פאטרי** (Patric).

קריירה
------

פאטרי נולד וגדל במולה, שבקרבת מורסיה, שם החל לשחק כדורגל בילדותו. מאוחר יותר עבר למחלקת הנוער של ויאריאל, וב-2008, בגיל 15, הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה. ב-22 בספטמבר 2012 ערך פאטרי את הופעת הבכורה בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 0–3 על הרקולס במשחק הליגה השנייה. בתקופתו בברצלונה ב', תחת המאמן אוסביו סקריסטן, הוסט מעמדת הקשר המרכזי לעמדת המגן הימני. ב-26 בנובמבר 2013 ערך את הופעתו היחידה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, כשהחליף את קרלס פויול בהפסד 1–2 לאייאקס אמסטרדם בליגת האלופות.

פאטרי היה שחקן קבע בהרכבו של אוסביו בברצלונה ב'. ב-7 בדצמבר 2013 הבקיע את שערו הראשון בקבוצת המילואים, בניצחון 0–2 על סבדל. בעונתו השלישית בקבוצה, עונת 2014/2015, כבש 3 שערי ליגה ב-32 הופעות. במקביל, התקשתה הקבוצה רבות במשחקיה בליגה השנייה. אוסביו פוטר באמצע העונה והוחלף על ידי ג'ורדי וינייאלס, ובתום העונה ירדה הקבוצה לליגה השלישית.

ב-8 ביוני 2015 עזב פאטרי את ברצלונה וחתם בלאציו שמהסרייה א' על חוזה לארבע שנים. בעונתו הראשונה מיעט לשחק במדי לאציו. הוא ערך תשע הופעות בלבד בליגה, כולן בעמדת המגן הימני. בשתי העונות הבאות זכה למספר דקות משמעותי יותר. בעונת 2017/2018 שיחק עם לאציו בליגה האירופית, כאשר הוא מוסט לעיתים לעמדת הבלם. בעונה שלאחר מכן מילא לרוב תפקיד של מגן כנף במערך של 3-5-2.

ב-7 ביולי 2020 הורחק פאטרי בכרטיס אדום לאחר שנשך את שחקנה של לצ'ה, ג'וליו דונאטי, בהפסד קבוצתו 1-2. למחרת קנסה ועדת המשמעת של ההתאחדות האיטלקית את פאטרי ב-10,000 אירו והרחיקה אותו מארבעה משחקים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פטריסיו גברון** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  El Barça B hunde aún más al Hércules y a Mandiá, מארקה, 22.9.2012
2. ↑  Patric and Adama make their Champions League debuts,‏ האתר הרשמי של מועדון הכדורגל ברצלונה, 26.11.2013
3. ↑  El presidente de la Lazio confirma el fichaje de Patric, מונדו דפורטיבו, 8.6.2015
4. ↑  איטליה: מהפך גדול העניק למילאן 2:4 על יובנטוס. גם לאציו הפסידה, באתר וואלה!‏, 8 ביולי 2020
5. ↑  יחמיץ גם את יובנטוס: הבלם "הנושך" של לאציו הורחק מארבעה משחקים, באתר וואלה!‏, 8 ביולי 2020
יפןיפן
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא אוקאקורה. 
**אוקאקורה קאקוזו** (ביפנית: **岡倉 覚三**;‏ 14 בפברואר 1862 – 2 בספטמבר 1913), הידוע מחוץ ליפן בשם אוקאקורה טנשין (岡倉 天心), היה חוקר, מבקר אומנות וסופר יפני שתרם רבות להתפתחות האמנות המודרנית ביפן, ניסוח עקרונות ומושגים לחשיבה על אמנות יפנית לאומית (כנפרד מאמנות אסיה ככלל), ובהפצת הידע וההערכה לתרבות והאמנות היפנית בעולם, לאחר פתיחתה של יפן למערב במאה ה-19. הוא ידוע בעיקר בשל "ספר התה": חיבור ארוך שכתב ובו שטח את עיקרי תפיסתו בזכות האסתטיקה והאמנות האסייתית וייחודה, והעמידה במנוגד לתפיסות אסתטיות במערב. ספר זה חוזק במספר כתבים נוספים בהם הדגיש את אחדותה של אסיה (כולל הודו, סין ויפן - תוך התעלמות מקוריאה). כתיבה זו היוותה את הבסיס למדיניות הפוליטית של פאנ-אסייתיות שקודמה על ידי השלטון הלאומני ביפן במהלך שנות ה-30 וה40, כך שכתיבתו של אוקאקורה נתפסת כיום ככזו שהייתה לה השפעה שלילית ביותר, תוך שהיא עזרה ועודדה את המרצת הלאומניות, האימפריאליזם, והקולוניאליזם היפני באסיה.

ביוגרפיה
--------

אוקאקורה נולד ביוקוהמה להוריו שהגיעו במקור ממחוז פוקוי שעל חוף ים יפן. הוא למד אנגלית בבית ספר שנוהל על ידי המיסיונר הנוצרי ד"ר קרטיס הפבורן. בגיל 15 התקבל לאוניברסיטה הקיסרית בטוקיו ולמד תחת פרופסור ארנסט פנולוסה. ב-1889 ייסד, יחד עם אינטלקטואלים אחרים, את כתב העת קוקה (Kokka 國華, ביפנית: פרח האומה), שהיה כתב-עת פורץ דרך ביפן, הן טכנולוגית (בשל רמת הדפוס המתקדמת) והן בשל תכניו, שחשפו את הקהל היפני לאמנות מערבית. ב-1887 היה לאחד המייסדים של בית הספר הגבוה לאמנויות בטוקיו (東京美術学校). ב-1904, הוזמן אוקאקורה לכהן כראש המחלקה הראשון לאמנות אסייתית במוזיאון בוסטון לאמניות (Boston Fine Arts Museum). אוקאקורה הוזמן לארצות הברית על ידי ויליאם שטורגיס ביגלו, רופא ואספן אמנות אמריקאי שעמל לשימור התרבות והאמנות היפנית בעידן בו יפן עצמה הייתה בעיצומו של תהליך מודרניזציה אינטנסיבי שגרם, במקרים מסוימים, להרס התרבות היפנית המסורתית.

ראו גם
------

* אוקאקורה, קאקוזו. **ספר התה** (תרגום: יורם קניוק), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1996

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוקאקורה קאקוזו** בוויקישיתוף
* עבודות מאת אוקאקורה קאקוזו, באתר פרויקט גוטנברג
* אוקאקורה קאקוזו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי אוקאקורה קאקוזו בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* קאקוזו אוקאקורה (1862-1913), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Ideals of the East, 1920

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007265994405171
* BIBSYS: 90653486
* BNE: XX1125185
* BnF: cb119180616 (data)
* CANTIC: a1121868x
* CiNii: DA00466084
* GND: 115571566
* ICCU: CFIV002060
* ISNI: 0000 0001 0273 2035
* LCCN: n81023171
* LNB: 000042050
* NDL: 00059596
* NKC: jn20000401899
* NLA: 35172101
* NLG: 68222
* NLK: KAC200003305
* NLP: A10904281
* NSK: 000104055
* NTA: 071061827
* RERO: 02-A000124484
* SELIBR: 294771
* SNAC: w63228xm
* SUDOC: 027051978
* Trove: 851213
* ULAN: 500323398
* VcBA: 495/149190
* VIAF: 99830297
* WorldCat: lccn-n81023171

 |
**אדם אפטרמן** הוא פרופ׳ מן המניין בחוג לפילוסופיה יהודית ותלמוד באוניברסיטת תל אביב. 
פרופ׳ אפטרמן הוא חוקר קבלה, מיסטיקה יהודית ופילוסופיה יהודית. למד לתואר ראשון ושני בחוגים לפילוסופיה ומחשבת ישראל באוניברסיטה העברית והשלים את לימודיו באוניברסיטה העברית עם דוקטורט (בציון "מעולה") בהנחיית פרופ' משה אידל. זכה במלגת אלון (תשע״א-תשע״ג) והתמנה בחוג לפילוסופיה יהודית ותלמוד באוניברסיטת תל אביב ב-2010 למרצה בכיר, ב-2015 קודם לפרופ׳ חבר וב 2020 קודם לדרגת פרופ׳ מן המניין. 
פרופ׳ אפטרמן שימש כראש החוג לפילוסופיה יהודית ותלמוד בין השנים 2016-2021 ופרופ׳ אורח באוניברסיטת הרווארד ב-2015. אפטרמן הוא עמית מחקר בכיר במכון שלום הרטמן.

מחקריו
------

אחד מנושאי מחקריו של אפטרמן הוא ההיתכנות של חוויות של איחוד מיסטי, דהיינו - התמזגות מלאה עם האל, במיסטיקה היהודית. רבים מן החוקרים המודרניים שוללים את קיומה של תופעה זו וטוענים שהמחשבה היהודית תמיד שימרה פער מסוים בין האל הבורא ובין האדם. לשיטת החוקרים הללו, פיתחה היהדות שפה מיוחדת המפשרת בין שני הצדדים – שפת ה״דבקות" שבמסגרתה המיסטיקאי אמנם מגיע למגע ואף לאינטגרציה עם האל אך לעולם לא לאיחוד מיסטי מלא. במחקריו יוצא אפטרמן נגד גישה זו וטוען כי גם המיסטיקנים היהודים פיתחו ועיצבו שיח מיסטי איחוד

פרסומים
-------

### ספרים

* **כוונת המברך למקום המעשה: עיונים בפירוש קבלי לתפילות מהמאה הי"ג**, לוס אנג'לס תשס"ד.
* **דבקות: התקשרות אינטימית בין אדם למקום בהגות היהודית בימי הביניים**, לוס אנג'לס תשע"א.
* And They Shall Be One Flesh": On The Language of Mystical Union in Judaism, Brill 2016"

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של אדם אפטרמן (בעברית)
* רשימת המאמרים של אדם אפטרמן באתר רמב"י
* 
* אדם אפטרמן, דף שער בספרייה הלאומית
* CRISאתר האינטרנט של אדם אפטרמן ב

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007257557305171
* GND: 1025561007
* LCCN: no2005020424
* ORCID: 0000-0003-2220-8470
* WorldCat (עם LCCN): no2005-020424

 |
**פבל אלהביץ' סביצקי** (בבלארוסית: **Павел Алегавіч Савіцкі**; נולד ב-12 ביולי 1994) הוא כדורגלן בלארוסי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת רוך ברסט ובנבחרת בלארוס.

קריירת מועדונים
---------------

סביצקי נולד בגרודנו שבבלארוס, וגדל במחלקת הנוער של נמאן גרודנו המקומית. ב-15 באפריל 2011 ערך סביצקי את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בפתיחת המחצית השנייה בהפסד 1-0 לויטבסק במסגרת המחזור הרביעי בליגת העל הבלארוסית. ב-9 ביולי 2011 הבקיע סביצקי את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-43 בתיקו 1-1 נגד בלשינה בוברויסק במסגרת המחזור ה-17 בליגה. בחודש ינואר 2015 הושאל סביצקי ליאגלוניה ביאליסטוק מליגת העל הפולנית לחצי עונה, וערך בה 5 הופעות ליגה.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-18 במאי 2014 ערך סביצקי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלארוס, כשנכנס כמחליף בדקה ה-66 בתיקו 0-0 נגד נבחרת איראן במשחק ידידות. שלושה ימים לאחר מכן הבקיע סביצקי את שעריו הראשונים בנבחרת, צמד שערים בניצחון 5-1 על נבחרת ליכטנשטיין במשחק ידידות, לאחר שעלה כמחליף בתחילת המחצית השנייה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר National Football Teams

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"פאבל סביצקי"**.
**פטריק גלואה** (בצרפתית: **Patrick Gallois**; נולד ב-17 באפריל 1956) הוא חלילן צרפתי בעל שם עולמי ומנצח תזמורת.

קורות חייו
----------

גלואה נולד בלינסל אשר סמוכה לעיירה ליל שבצפון צרפת. בהיותו בן 17, החל את לימודיו בקונסרבטואר של פריז, בכיתתו של החלילן הידוע ז'אן-פייר רמפל. שנתיים מאוחר יותר אף זכה במקום הראשון בתחרות הנגינה של הקונסרבטואר. בגיל 21 התמנה להיות החלילן הראשי בתזמורת הלאומית של צרפת, אותה ניהל אז לורין מאזל. במשרה זו החזיק גלואה עד שנת 1984, ואחר כך ניגן באופן בלעדי כסולן, ומאוחר יותר, החל לעסוק בניצוח. גלואה ניגן כסולן תחת שרביטם של מנצחים ידועים וחשובים, ביניהם ליאונרד ברנשטיין, סייג'י אוזאווה, פייר בולז, קרל בהם, אויגן יוכום וסרג'יו צ'ליבידאקה. הוא שיתף פעולה עם נגנים מובילים, כגון יורי בשמט, נטליה גוטמן, פטר שרייר, ירג דמוס, רביעיית לינדסי, ועם נגנית הנבל אשר עבדה רבות עם רמפל, לילי לסקין. לגלואה חוזה בלעדי עם חברת ההקלטות דויטשה גרמופון, ולאחרונה התחיל להקליט גם בחברת נקסוס. הדיסקוגרפיה שלו כיום כוללת מעל ל-75 הקלטות. 

החל משנת 2003 גלואה הוא המנהל המוזיקלי של תזמורת Jyväskylä בפינלנד. עם התזמורת הזו ערך סיורים באירופה וביפן, ואף הקליט עמם בחברת נקסוס. בין הקריירה הסולנית וקריירת הניצוח, מלמד גלואה בפריז ובטורונטו, ומדיי שנה מעביר קורס קיץ בסיינה שבאיטליה. גלואה נהג להגיע לישראל, ובמסגרת ביקוריו ניצח על תזמורת הסינפונייטה הישראלית באר שבע. 

פטריק גלואה מנגן כיום על חלילים מודרניים מעץ, ולטענתו, מכר את כל חלילי הזהב שברשותו, והוא מחליף את חלילי העץ שהוא מנגן עליהם בתדירות גבוהה יחסית. סגנון הנגינה של גלואה ידוע בתעוזתו ובכך שאינו מקדיש חשיבות למסורת הביצוע של העבר. זאת בעיקר בעקבות גישת הביצוע האותנטי, אשר עליה שם דגש רב, על אף שהוא מנגן על כלי מודרני. על-אף גישה שנויה במחלוקת זו, מרבה גלואה להסתמך על ניתוח מוזיקלי בבואו לתת אינטרפרטציה (לפרש) ליצירה אשר אותה הוא עומד לנגן. הוא שם דגש רב על לימוד של נשימה מחזורית, ומשתמש בטכניקת נשיפה זו בהזדמנויות רבות. 

גלואה גרוש פעמיים, ולו ארבעה ילדים. אחיו, פסקל גלואה, הוא בסוניסט מפורסם.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פטריק גלואה

* פטריק גלואה, באתר AllMusic (באנגלית)

* פטריק גלואה, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* פטריק גלואה, באתר Discogs (באנגלית)

* פטריק גלואה, באתר Songkick (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007435362405171
* BnF: cb13894264k (data)
* GND: 129492493
* ISNI: 0000 0001 1006 1390
* LCCN: n90652563
* MusicBrainz: fd7ff1bd-cd0b-48da-ae72-9de37c6691e4
* NKC: xx0035921
* NTA: 104106050
* SUDOC: 087451417
* VIAF: 113917044
* WorldCat: lccn-n90652563

 |
**יוסף להב סלמה** (נולד ב-1933) הוא אתלט עבר ישראלי. אלוף ישראל ושיאן ישראל בריצות בינוניות ובריצות ארוכות מ-800 מטר ועד ל-5000 מטר. בעל שתי מדליות כסף מהמכביה הרביעית (1953). זכה להדליק את הלפיד במכביה השישית (1961).

ביוגרפיה
--------

להב התאמן במועדון מכבי חיפה.

במכביה השלישית שנערכה בשנת 1950 סיים להב במקום השביעי, בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:24.4 דקות.

באליפות ישראל שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב ביוני 1952 זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:23 דקות.

במכביה הרביעית שנערכה בשנת 1953 זכה להב בשתי מדליות כסף, בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:12.4 דקות, אחרי סילבר מאנגליה (4:12.4 דקות) ולפני איגרא (4:13.6 דקות), שניהם מאנגליה ובריצת 5000 מטר בתוצאה של 15:55.6 דקות, אחרי מייק רובינוביץ' מדרום אפריקה שקבע שיא מכביה חדש של 15:46.4 דקות ולפני בנימין סאדק מישראל (16:29.5 דקות).

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1955 זכה להב בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:10.2 דקות, לפני י. בורנשטיין מהפועל משמרות (4:10.8 דקות) ובנימין סאדק מהפועל גן שמואל (4:17.8 דקות). מדליית כסף, בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:03.6 דקות, אחרי ברדיצ'בסקי (2:02.8 דקות) ולפני נתנוביץ מהפועל תל אביב (2:04.8 דקות).

במרתון משמר הירדן (מרוץ הגליל של איגוד הפועל) שנערך במרץ 1955, זכה להב במקום השני בתוצאה 2:39:07 שעות.

באפריל 1955 זכה להב במרוץ אידלסון, למרחק של 3000 מטר בתוצאה 9:46.3 דקות. בשנת 1957 הוא זכה שוב במרוץ אידלסון ובשנת 1958 הוא זכה פעם שלישית במרוץ אידלסון, למרחק של 3000 מטר בתוצאה של 9:38.4 דקות.

בתחרות שנערכה ב-13 באפריל 1960 קבע להב בריצת 1500 מטר שיא ישראלי חדש של 4:03.3 דקות.

במכביה השישית שנערכה בשנת 1961 זכה להב לכבוד להדליק את הלפיד בטקס הפתיחה. בתחרויות עצמן הוא סיים במקום חמישי בריצת 5000 מטר בשיא ישראלי חדש של 15:32.2 דקות.

במרוץ התבור למרחק 10,500 מטר שנערך בשנת 1965 זכה להב במדליית כסף בתוצאה של 38:49.8 דקות, אחרי דוד שמחוני מהפועל העוגן (36:39.9 דקות) ולפני אברהם קהלני (39:08.3 דקות).

באליפות העולם לוותיקים שהתקיימה בשנת 1987 זכה להב במקום ה-12 בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 40:25.0 דקות.

שיאים אישיים
------------

* ריצת 1500 מטר: 4:03.3 דקות (1960), **שיא ישראל בעבר**
* ריצת 5000 מטר: 15:32.2 דקות (1961), **שיא ישראל בעבר**
* ריצת מרתון: 2:39:07 שעות (1965)

קישורים חיצוניים
----------------

* האתלט הותיק יוסף להב - פורש מהמסלול, חרות, 3 באוקטובר 1961
* להב (40) ובתו נורית (10) כבשו את "מרוצי הקריה", מעריב, 24 בנובמבר 1974

הערות שוליים
------------

1. ↑  סלמה זכה במירוץ אידלסון, דבר, 3 באפריל 1955
2. ↑  סלמה וחבס ניצחו בא"ק, מעריב, 24 במרץ 1957
3. ↑  יוסף להב ניצח במרוץ ל-3000 מ', מעריב, 23 במרץ 1958
4. ↑  להב השיג שיא חדש 1500 מטר, דבר, 14 באפריל 1960
5. ↑  המכביה השישית נפתחה בטכס ממלכתי, חרות, 30 באוגוסט 1961
6. ↑  גלעד ב-800 מ' ולהב ב-5000 מ' הציבו שיאים ישראלים חדשים, דבר, 4 בספטמבר 1961
7. ↑  שמחוני זכה במרוץ התבור, חרות, 7 במרץ 1965
**"אדם"** הוא מחזה מאת יהושע סובול. המחזה נכתב בשנת 1989 והועלה לראשונה בתיאטרון הבימה.

"אדם" הוא המחזה השני בטרילוגיית "טריפטיך הגטו" שנכתבה על ידי סובול ומתרחשת כולה בגטו וילנה. שני המחזות הנוספים בטרילוגיה הם "גטו" ו"במרתף". במחזות אלו מציג סובול תיאטרון ריאליסטי-מודרני המתעד את גטו וילנה מנקודות ראות שונות (תיאטרון - מחתרת - בית החולים) תוך שמירה על דיוק עובדתי היסטורי המגיע עד לרמת הפוליטיקה שבתוך הגטו ושבין הגטו לגרמנים.

המחזה מתרחש בזמן מלחמת העולם השנייה בגטו וילנה, והוא מספר את סיפורה של המחתרת היהודית בגטו (ארגון הפרטיזנים המאוחד, FPO) ואת סיפור הסגרתו של מנהיג המחתרת אדם רולניק (מהדמויות היחידות שלא נקראת בשמה קרי יצחק ויטנברג). עלילת המחזה מתבססת על עדותה של אחת מלוחמות המחתרת, ניוסיה דלוגי (לובוצקי) שהעלתה על הכתב את פרטי פרשת ויטנברג. המחזה מעלה שאלות מוסריות רבות לגבי החיים בתקופת השואה. כמו כן המחזה מראה תפיסה שאינה מוצגת על הבמה כמעט כלל ובה נאצי לא "פלקטי" - נאצי בעל עקרונות, נאצי מוסרי המתנגד למשטר הנאצי והמחזיק את הגטו בתור אקט מוסרי המונע מהחיילים האחראים על הגטו להישלח לחזית. המחזה גם מציג את דמותו של מפקד היודנראט בגטו (במקור יעקב גנס). המחזה מוצג מנקודת מבטה של נדיה, אישה זקנה שעברה את השואה אך עדיין חווה סיוטים והזיות על המקרים שקרו לה שם (והמחזה בעצם הוא הזיותיה). המחזה מבוסס על אירועי פרשת ויטנברג, אך הדמויות, אפיונן, היחסים ביניהן, הדברים הנאמרים על ידיהן ומבנה המחזה כולו דמיון.

במחזה, מתאר בהרחבה את כל מה שהתרחש לאחר שראש היודנראט גנס נפגש עם מטה המחתרת ועד לרגע שויטנברג, כבול באזיקים, הובל למטה הגסטאפו. שיאו הדרמטי של המחזה הוא בקטע ההצבעה. לפי סובול, הוחלט ברוב של שלושה כנגד שניים, שעל ויטנברג להסגיר את עצמו. בין אלה שהצביעו בעד הסגרתו של ויטנברג היה סגנו (שבמחזה נקרא לב). מי שהיה סגנו של ויטנברג באותה תקופה, היה אבא קובנר. אלמנתו ויטקה, הביעה מחאה על סיפור המחזה ועל סיפור ההצבעה שלא התרחש במציאות.

לקריאה נוספת
------------

* ניוסיה דלוגי (לובוצקי), **יום ויטנברג בגיטו וילנא**, מוזיאון הלוחמים והפרטיזאנים, תל אביב, דצמבר 1989, שנה כ"ב, כרך ז' מס' 9 (69)

קישורים חיצוניים
----------------

* "אדם" מאת יהושע סובול באתר ארכיון תיאטרון הבימה
* שרית פוקס, סובול. כמו אדם שחבריו בגדו בו, מעריב, 14 בספטמבר 1989 -ריאיון עם סובול על המחזה

**ביקורות**

* שוש אביגל, בכורה - מבולבל - "אדם" מאת יהושע סובול, הבימה, חדשות, 14 באוגוסט 1989
* שרית פוקס, אדם הוא רק אדם הוא רק סובול, מעריב, 4 באוגוסט 1989

הערות שוליים
------------

1. ↑  אמיר פלג, אהבה וייסורים, חדשות, 30 ביולי 1989
2. ↑  שרית פוקס, סובול. כמו אדם שחבריו בגדו בו, מעריב, 14 בספטמבר 1989
3. ↑  נרי ליבנה, שקרים שסיפרו על אבא, חדשות, 25 באוגוסט 1989
**פאבל ולדימירוביץ' דולגוב** (ברוסית: **Па́вел Влади́мирович Долго́в**; נולד ב-16 באוגוסט 1996, ממונובו, רוסיה) הוא כדורגלן רוסי, המשחק בעמדת החלוץ במועדון זניט-2, קבוצת המילואים של זניט.

קריירה
------

הוא בוגר האקדמיה לכדורגל של זניט. בשנת 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו באליפות רוסיה לנוער בכדורגל במסגרת מועדון המילואים של זניט, כשנכנס כמחליף במשחק המחזור הראשון מול קרסנודאר. באוגוסט 2013 הוא הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצת המילואים זניט-2 ושיחק בליגה השנייה.

בשנת 2015, אנדרה וילאש-בואש לקח את דולגוב לקבוצה הראשית של זניט וב-1 באוגוסט במחזור השלישי באליפות ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הרוסית במשחק מול טרק גרוזני הצ'צ'נית כשעלה לדשא כמחליף בדקה 81 במקום ארטיום דזיובה. ב-10 באוקטובר 2015 הוא שיחק את משחקו הראשון בליגת האלופות, כשנכנס כמחליף בדקה ה-62 במקום אלכסנדר ריאזנצב במשחק מול גנט.

בפברואר 2017 עבר למחצ'קלה למועדון אנז'י, לאחר שחתם על חוזה למשך 2.5 שנים. במרץ 2018, נשלח בהשאלה, למועדון הבלארוסי טורפדו ז'ודינו. לאחר מכן עבר למועדון יניסיי קרסנויארסק.

בפברואר 2021 חזר לסנקט פטרבורג, כשעבר לזניט-2. ערך את הופעת הבכורה בליגת האלופות כשעלה כמחליף בדקות האחרונות במשחק מול צ'לסי, ב־14 בספטמבר 2021, שהסתיים ב-1:0.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאבל דולגוב** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Зенит (Санкт-Петербург) 3:0 Терек (Грозный)" (ברוסית). Чемпионат.com. אורכב מ-המקור ב-2013-05-23. נבדק ב-2015-08-01.
**הדי קון** (נולדה ב-1936) היא ציירת ישראלית.

ביוגרפיה
--------

נולדה כהדי דוידוביץ באילוק, עיירה קטנה בממלכת יוגוסלביה, הדי גודלה על ידי סבה וסבתה בבודפשט לאחר שהוריה ואחד מאחיה נספו באושוויץ בשואה. היא ואחיה, שלום, הוברחו לבודפשט ב-1941, שם התגוררו בגטו היהודי. הם התגוררו בחדר אחד גדול שהיה משותף לשלושים איש, בו סבלו מקור, רעב ומחלות. בסופו של דבר, היא, אחיה וסבתה עברו לפקס שם התחבאה בבודפשט עם סבתה ואחיה הגדול, שלום. לאחר לימודיה באקדמיה לאמנות בבודפשט, עלתה ארצה בשנת 1956.

קריירת אמנות
------------

קון הציגה תערוכות רבות בישראל, בניו יורק, ולונדון, בודפשט, סידני, אמסטרדם, פריז, ברלין, טורונטו, רומא ובריסל.

חיים אישיים
-----------

היא נשואה לצייר זאב קון. בנם הוא הצייר שי קון .

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Sue Fishkoff (1996-10-10). "Hungarian exhibit opens in Tel Aviv". *Jerusalem Post*. אורכב מ-המקור ב-2012-11-05. נבדק ב-2010-07-14.
2. ↑  "Heddy Kun Biography". *www.heddykun.co.il*. אורכב מ-המקור ב-2013-01-08. נבדק ב-2012-08-04.
3. ↑  Heddy Kun - Park West Gallery, Park West Gallery, ‏5 בינואר 2018
4. ↑  Tylevich, Katya (2012). "Holocaust Toys" (PDF). *Elephant Magazine* (11): 36–40. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2015-09-25.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 273404
* NLI: 987007576344905171
* ISNI: 0000 0000 7348 6866
* LCCN: no2009203322
* ULAN: 500483845
* VIAF: 103594433
* WorldCat: lccn-no2009203322

 |
**פייר חווייר אמנואל ריפי** (בצרפתית: **Pierre Xavier Emmanuel Ruffey**; ‏19 במרץ 1851 – 14 בדצמבר 1928) היה גנרל צרפתי, שפיקד על הארמייה השלישית בתחילת המלחמה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

פייר ריפי נולד ב-19 במרץ 1851 בדיז'ון, ובשנת 1875 התגייס לצבא צרפת, שבו שירת בחיל התותחנים. ריפי מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה, ובשנת 1901 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-9. בשנת 1902 התחתן ריפי עם אשתו מארי תרז לואיז. בשנת 1903 מונה ריפי לראש מטה הקורפוס ה-17, ובשנת 1906 מונה למפקד החטיבה ה-27. בשנת 1910 מונה ריפי למפקד הדיוויזיה ה-36, ובשנת 1912 מונה למפקד הקורפוס ה-13. בשנת 1912 הפך ריפי לחבר במועצת המלחמה העליונה, ונקבע כמפקד הארמייה השלישית בשעת מלחמה.

### מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה ריפי למפקד הארמייה השלישית, ופיקד עליה במהלך המערכה על הגבולות, ובכלל זה בקרב הארדנים. ב-30 באוגוסט 1914 פוטר ריפי על ידי ז'ופר, בעקבות חילוקי דעות חריפים שהיו לשניים. בשנת 1915 מונה ריפי למפקד המחוז הצבאי ה-11, ובשנת 1917 פרש ריפי מהצבא.

ב-14 בדצמבר 1928 מת ריפי, והוא בן 78 שנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פייר ריפי** בוויקישיתוף
* פייר ריפי באתר המלחמה הגדולה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* The Léonore id LH//2424/52 is not valid.

 |
**פּאבל פיליפּ** (ברומנית: **Pavel Filip**,‏ נולד ב-10 באפריל 1966 בפנששט) הוא פוליטיקאי מולדובי, שכיהן בין 20 בינואר 2016 - ל־8 ביוני 2019 (נשאר במקביל עד 14 ביוני) כראש ממשלת רפובליקת מולדובה. ב-9 ביוני 2019 השהה בית הדין החוקתי של מולדובה את הנשיא איגור דודון מתפקידו ומינה את פאבל פיליפ לנשיא בפועל ולראש ממשלת מעבר. אולם ב-14 ביוני ויתר על השלטון לטובת הממשלת הקואליציה בראשות מאיה סנדו שהצליחה להשיג רוב בפרלמנט וקיבלה את תמיכת המעצמות - רוסיה, האיחוד האירופי וארצות הברית. בית הדין החוקתי ביטל את החלטותיו מ-9 ביוני
,חזר להכיר בנשיאותו של דודון. והכיר בממשלת סנדו.

פיליפ הוא מהנדס מכונות בהכשרתו ומילא בעבר את תפקיד השר לטכנולוגיה של המידע והתקשורת בממשלות פילאט, ליאנקה, גבוריץ' וסטרלץ. הוא מכהן כסגן יושב ראש המפלגה הדמוקרטית של מולדובה שבראשות ולדימיר פלחוטניוק.

מינויו לראש הממשלה אירע אחרי שלושה חודשים של משבר ממשלתי. פאבל פיליפ מונה על ידי הנשיא טימופטי אחרי שהנשיא דחה את מועמדותו של איש העסקים ולדימיר פלחוטניוק, גם הוא חבר המפלגה הדמוקרטית, ואחרי ניסיון למנות לתפקיד את מזכיר הנשיאות יון פדורארו. פיליפ קיבל את תמיכתם של 57 מקרב 101 חברי הפרלמנט.

ביוגרפיה
--------

פאבל פיליפ נולד ב-1966 ביישוב פנששט במחוז סטרשן, באותם הימים ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית, חלק מברית המועצות.
הוא למד בשנים 1983–1990 הנדסת מכונות בבית הספר הפוליטכני בקישינב, אחר כך בשנים למד 1991–1996 מנהל בינלאומי במכון הבינלאומי למנהל בקישינב. בשנים 1984–1986 עשה במקביל ללימודים שירות בצבא הסובייטי.
בשנים 1991–2008 הוא עבד בחברה לייצור ממתקים "בוקוריה בע"ם" ובשנים 2001–2008 כיהן כמנכ"ל שלה.
בין 2008–2011 היה מנכ"ל של החברה הממלכתית לייצור סיגריות TUTUN-CTC.

פאבל פיליפ נשוי והוא אב לשני ילדים.
הוא דובר רומנית (שפת אם), רוסית ואנגלית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאבל פיליפ** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פאבל פיליפ
* באתר ממשלת מולדובה(ברומנית)
* כתבה בעיתון השווייצרי נויה צירכר צייטונג על מינוי פאבל פיליפ לראש ממשלה 20.1.2016
* פאבל פיליפ בעיתון European Times ברשת בשנת 2011
* ביוגרפיה קצרה באתר "רוסיה היום"(ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1221560069
* VIAF: 1494160606862016300000
* WorldCat (עם VIAF): 1494160606862016300000

 |
מבט על האי אידיי מכיוון פאריי.
**אידיי** (באנגלית: **Eday**) הוא אי בצפון איי אורקני שבצפון סקוטלנד בממלכה המאוחדת. האי אידיי ממוקם כ-24 ק"מ צפונית לאי מיינלנד (האי המרכזי, והגדול באיי אורקני).

גאוגרפיה
--------

שטחו של האי כ-27 קמ"ר ומתגוררים בו כ-130 תושבים. מרבית שטח האי הוא אדמת ביצה המכוסה צמחי אברש. באי מחצבות כבול ואבני גיר. באי שטחי קינון רבים לעופות ים.

ממצאים ארכאולוגיים באי, ובהם אבן סטר (אבן ניצבת) ושרידי חדרים (ובהם החדרים וינקוי, בריסייד והנטרסקווי) מהתקופה הנאוליתית מלמדים כי האי היה מיושב כבר בתקופה זו. 

האי מקושר לאי מיינלנד בקוי מעבורת המופעלים על ידי מעבורות אורקני. הקו מקשר בין העיר באראלנד שבאי לקירקוול שבמיינלנד. חברת לוגנאייר מפעילה קו תעופה בין שדה התעופה קירקוול שבמיינלנד לשדה התעופה אידיי.

המרכז האירופאי לאנרגיה ימית (European Marine Energy Centre) שמרכזו בסטרומנס שבמיינלנד מפעיל באי אתר ניסויים לבדיקת יכולת הפקת אנרגיה מהגאות והשפל. שותפות אידיי (Eday Partnership) היא קרן מקומית אשר הוקמה לצורך קידום כלכלת האי. השותפות הקימה את המרכז למורשת אידיי (Eday Heritage Centre) אשר נפתח ביולי 2008, והשקיעה בפרויקטים שונים ברחבי האי סכום של 380,000 ליש"ט בין השנים 2005–2007.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אידיי** בוויקישיתוף
* תיאור האי
* אתר המרכז האירופי לאנרגיה ימית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2008168926
* VIAF: 123555730
* WorldCat (עם VIAF): 123555730

 |
**ליז שרידן** (באנגלית: **Liz Sheridan**;‏ 10 באפריל 1929 – 15 באפריל 2022) הייתה שחקנית אמריקאית.

ביוגרפיה
--------

אליזבת אן שרידן נולדה במחוז וסטצ'סטר שבניו יורק, בתם של אליזבת פול-ג'ונס, זמרת קונצרטים, ופרנק שרידן, פסנתרן קלאסי. שרידן החלה את הקריירה שלה כרקדנית במחזות זמר ומועדוני לילה בעיר ניו יורק. באותה תקופה, ראשית שנות ה-50, פגשה את ג'יימס דין שטרם התפרסם. לדבריה, השניים היו נאהבים, ואף התארסו. הקשר הגיע לסיומו לאחר שדין לוהק למחזה, והקדיש לכך את רוב זמנו. המחזה כשל, אך השניים לא שבו זה לזה, או כך לפי טענתה של שרידן, שכתבה ספר על הרומן: "Dizzy & Jimmy: My Life With James Dean : A Love Story". עם זאת, התסריטאי והסופר ויליאם באסט, שהיה חבר של דין באותה עת, ואף חיבר שתי ביוגרפיות על חייו, ספקן לגבי נכונות הדבר.

ב-1977 הופיעה על המסך לראשונה בתפקיד משני בסדרת הטלוויזיה "קוג'אק". בשנות ה-80 הופיעה שרידן רבות כשחקנית משנה בסרטים וסדרות טלוויזיה שונות. תפקידה המשמעותי הראשון היה גילום דמותה של השכנה החטטנית "גברת אוקמונק" בקומדיית המצבים הפופולרית של NBC, "אלף" (1986–1990). ב-1990 לוהקה לתפקיד "הלן סיינפלד", אמו של ג'רי סיינפלד בקומדיית המצבים "סיינפלד". הסדרה זכתה לפופולריות רבה ושודרה במשך תשע עונות, ובכולן הופיעה שרידן, שנודעה בשל תפקידה זה.

הייתה נשואה לדייל ויילס, מוזיקאי שהלך לעולמו ב-2003, ולהם בת אחת, צלמת במקצועה.

### מותה

ב-15 באפריל 2022 נפטרה שרידן בביתה שבניו יורק, חמישה ימים לאחר יום הולדתה ה-93.

קישורים חיצוניים
----------------

* ליז שרידן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ליז שרידן, באתר AllMovie (באנגלית)
* ליז שרידן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  HarperCollins Canada / Harper Trade מסת"ב 0-06-039383-1
2. ↑  Bast, William, Surviving James Dean, New Jersey: Barricade Books, 2006
3. ↑  השחקנית ליז שרידן, שגילמה את אמו של סיינפלד, הלכה לעולמה בגיל 93, באתר וואלה!‏, 15 באפריל 2022

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1257914200
* ISNI: 0000 0000 2267 8729
* LCCN: n00039760
* SNAC: w69x4v8c
* VIAF: 25835929
* WorldCat: lccn-n00039760

 |