recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**וולוו סיטי טקסי** (בשוודית: **Volvo City Taxi**, קרויה גם: **Volvo Experimental Taxi**) היא מכונית קונספט, שתוכננה להיות מונית, מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר הוצגה בשנת 1976.

אב הטיפוס היחיד שנבנה היה מחקר בחדשנות - מבחינת בטיחות, תפקוד וארגונומיה.

"וולוו סיטי טקסי"
-----------------

"וולוו סיטי טקסי" היא מכונית קונספט שנבנתה על ידי וולוו במהלך בשנת 1976. הוא תוכננה להיות התגובה של וולוו לאתגר של המשרד לתחבורה של ניו יורק(אנ') והמוזיאון לאמנות מודרנית.

התנופה לתכנון רכב זה הגיעה כאשר המוזיאון לאמנות מודרנית ומספר ארגוני תחבורה מטרופוליטנים בניו יורק הזמינו יצרני רכב לפתח מושגים משלהם עבור מוניות גדולות במסגרת תחרות עיצוב.

המונית הייתה מופעלת על ידי מנוע דיזל שישה צילינדרים, אשר הניע את הגלגלים הקדמיים.

הדגם תוכנן במחשבה להקל את הנגישות על אוכלוסיית הנכים, כך שיוכלו להכניס כיסא גלגלים פנימה. עם זאת, הוא לא יכול להתאים ליושב בכיסא הגלגלים שנשאר בכיסא הגלגלים.

במקום חגורות בטיחות, הותאם למושבי הנוסעים, מוט הנפתח בסגנון רכבת הרים.

ראו גם
------

* וולוו
* וולוו PV650
* וולוו ECC
* וולוו פיליפ
* וולוו ונוס בילו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וולוו סיטי טקסי** בוויקישיתוף
* וולוו סיטי טקסי, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  תמונות: Volvo City Taxi, VCC (Volvo Concept Car), VESC (Volvo Experimental Safety Car) / ראו "וולוו סיטי טקסי" media.volvocars.com/global/en-gb/media/photos
2. ↑  "וולוו סיטי טקסי" allcarindex.com/concept/sweden/volvo/experimental-taxi
3. ↑  New York City Department of Transportation - סוכנות התחבורה של "Government of New York City" (אנ') אחראית לניהול תשתיות התחבורה בניו יורק
4. ↑  ההיסטוריה של מוניות וולוו / ראו : וולוו מונית נסיונית volvoclub.org.uk/history/volvo-taxi
5. ↑  "וולוו סיטי טקסי" / ראו תמונה: מיקום כיסא הגלגלים במונית media.volvocars.com/global/en-gb/media/photos
**סמיון גבריקוב** הוא כנר ישראלי.

ביוגרפיה
--------

גבריקוב נולד ברוסיה ועלה לישראל בשנת 1998. הוא למד בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, אצל אירינה סבטלובה. בשנת 2013 השתלם בקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד בבוסטון. הוא נגן ראשון בחטיבת הכינור השני בהתזמורת הפילהרמונית הישראלית.

גבריקוב הופיע כסולן עם תזמורות רבות ברחבי העולם, בהן התזמורת הלאומית של אוקראינה והתזמורת הקאמרית מוסקבה. בישראל ניגן כסולן עם הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ראשון לציון והתזמורת הסימפונית ירושלים. הוא הופיע עם מוזיקאים ידועי-שם, בהם שלמה מינץ, מישה מייסקי, עטר ארד, איתמר גולן, יצחק פרלמן, אידה הנדל ואחרים. הוא מנגן בכינור סטרדיוואריוס "אקס הבמאייר", שקיבל בהשאלה מיהודה זיסאפל.

סמיון גבריקוב חבר סגל במחלקה למוזיקה קאמרית בבית הספר למוזינקה בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב.

פרסים ואותות הוקרה
------------------

* מלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל
* מלגות "צפונות תרבות", קרן בוכמן-היימן וקרן ריצ'רד סטרלינג
* פרס תחרויות האביב מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל בשיתוף עם מוזיאון תל אביב לאמנות
* פרס קלרמונט לשנת 2006

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר התזמורת הפילהרמונית הישראלית, ביוגרפיה של סמיון גבריקוב(הקישור אינו פעיל)
* יוטיוב, קונצרט קרן רונן, סמיון גבריקוב וטל סמנון חיים אוגוסט 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  צפונות תרבות, פרס לסמיון גבריקוב
2. ↑  ברכות מבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה לתלמידיו, זוכי הפרס לשנת 2008-2007

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: fa42064b-b8c4-4a68-8506-b947a2942c77

 |
מטוס פוליקרפוב Po-2
**פוליקרפוב Po-2** הוא מטוס קל דו-כנפי לשימוש כללי שכונה "קוקורוזניק" (מהמילה הרוסית кукуруза, "קוקורוזה" לתירס. קוקורוזניק הוא הכינוי הבלתי רשמי למטוסי ריסוס). מטוס זה היה אמין, פשוט, נוח להטסה והונע במנוע "שבצוב" רדיאלי מקורר אוויר בן 99 כוחות סוס. הדגם הראשון טס בינואר 1928 כמטוס אימון וריסוס אווירי. פשטותו ומחירו הזול הביאו לייצור של למעלה מ-40,000 יחידות עד שנות ה-50. על פי רוב ההערכות, זהו המטוס הדו-כנפי שיוצר במספרים הגדולים ביותר מאז ומעולם.

למרות שהיה נחות בכל מובן ממטוסים מודרניים (דאז), שירת Po-2 כמטוס קישור וכמפציץ לילי קל בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה. חיילי הוורמאכט כינו אותו Nähmaschine (מכונת תפירה) או Kaffeemühle (מטחנת קפה) בשל הרעש המקרקש של מנועו. הוא הופעל בהפצצות ליליות מגובה נמוך ביותר על הגרמנים תוך דאייה במנוע כבוי. השפעת ההפצצות הייתה נמוכה במובנים חומריים, אך קשה מבחינה מוראלית שכן לא איפשרה מנוח לגרמנים. מטוס Po-2 היה כה איטי עד שמהירותו המרבית הייתה נמוכה ממהירות ההזדקרות של מסרשמיט Bf 109 ושל פוקה-וולף Fw 190, שנשלחו ליירטו התקשו להפילו.

במהלך המלחמה הפעיל חיל האוויר הסובייטי כ-60 רגימנטים של Po-2 להפצצה לילית. אחד מהם, רגימנט מספר 588, הורכב מנשים בלבד ובשל כך זכה מפי הגרמנים לכינוי "מכשפות הלילה".

כוחות קוריאה הצפונית השתמשו במטוס באופן דומה במלחמת קוריאה (1950–1953). כוחות האו"ם כינו אותו "בדצ'ק צ'ארלי" ומצאו כי אפילו מיירטים נושאי מכ"ם התקשו ביירוט המטוס הקטן שהיה עשוי ברובו עץ ובד.

המטוס נבנה בשלל גרסאות הכוללות: אימון, מטוס ים, תובלה קלה, אמבולנס אווירי, צילום, נוסעים, תקיפה והפצצה, ביון וחקר אווירודינמיקה.

נתונים
------

* אורך: 8.7 מטר
* גובה: 3.1 מטר
* מוטת כנפיים: 11.4 מטר
* משקל ריק: 770 ק"ג
* משקל מרבי: 1,350 ק"ג
* הנעה: מנוע אחד מתוצרת שבצוב (M-11D), בעל הספק של 115 כ"ס
* מהירות מרבית: 152 קמ"ש
* סייג רום: 3,800 מטר
* חימוש: מקלע 7.62 מ"מ, מטען פצצות במשקל של 300 ק"ג

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פוליקרפוב Po-2** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007581446205171
* LCCN: sh2012000524

 |
**וולומולו** (באנגלית **Woolloomooloo**) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית סידני.

גאוגרפיה
--------

וולומולו גובל ממערב במרכז העסקים הראשי של סידני (ליתר דיוק, בגני הדומיין), מצפון במפרצון וולומולו (שלוחה של מפרץ ג'קסון הקרויה על שמו), בדרום בדרלינגהרסט ובמזרח בפוטס פוינט. הוא פרוור קטן יחסית, ומשמש כמקום מגורים לעובדים במרכז סידני.

היסטוריה
--------

פרוור וולומולו החל כבית אחוזה של ג'ון פאלמר, מהמתיישבים הראשונים במושבה שלימים תיקרא סידני. הוא בנה את בית אחוזתו ב-1793 וקרא לו **בית וולומולו** מתוך התחשבות בתרבות התושבים המקומיים, שנספו במגפה כשנה לאחר הגעת המתיישבים אל האזור. הוא בחר באיות המשונה של השם, והמילה האבוריג'ינית עליה התבסס הייתה ככל הנראה ולמולה (Wallamullah), שמשמעה "שפע", או ולבמולה (Wallabahmullah), שמשמעה גור קנגורו שחור. בשנת 1852 העלה חוקר שפה השערה לפיה המקור לשם היה ולה-מלה (Wala-mala), שמשמעה אדמת קבורה. שם האזור סביב נחלתו היה בתחילה גרדן איילנד קוב (מפרץ אי הגנים) בעקבות אי קטן הקרוב למפרץ. שטח גרדן איילנד קוב חולק בין וולומולו, סארי הילס ודרלינגהרסט, וכך התבססו גבולותיו הקיימים של הפרוור.

בין השנים 1918 ל-1935 עברה בפרוור חשמלית, שהחלה מרחוב פארק והגיעה עד הרציפים במפרצון וולומולו. היא הוחלפה מוקדם יחסית לקווי חשמליות אחרים, שנותרו בפעילות עד שנות החמישים.

המזח בוולומולו, שזכה לשם מזח האצבע (Finger Wharf) היה מועמד להריסה לאחר שהפך לאזור נטוש ועני מאוד בשנות השמונים. לאחר שתושבים מקומיים התנגדו להריסתו, הצליחה העירייה לבנות במקום פרויקט מלונאות חדש, ששיפר את ערך הבתים באזור וסייע לג'נטריפיקציה שעברה עליו.

תרבות
-----

מבט פנורמי על וולומולו מגני הדומיין
בפרוור שני אתרים בולטים לחיי תרבות: מזח האצבע וגן הדומיין, ממזרח וממערב. אזור המזח כולל פאבים ומסעדות, וגן הדומיין הוא מהגנים הציבוריים הגדולים והמפותחים בסידני.

שמו המוזר של הפרוור זיכה אותו במספר אזכורים תרבותיים: ספר הילדים האוסטרלי **הקנגורו מוולומולו** מאת ג'וי קאולי מתאר את הדמות הראשית כתושבת המקום; הקרקס המעופף של מונטי פייתון תיארו במערכון ברוסז האוסטרלי שלהם את האוניברסיטה (המומצאת) בוולומולו; ואחד מהמועדונים הפופולריים בעיר אוטרכט בהולנד קרוי וולומולו על שם הפרוור.

בין הסלבריטאים המחזיקים בבית בפרוור – ראסל קרואו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וולומולו** בוויקישיתוף
* וולומולו באתר "Dictionary of Sydney"
* וולומולו באתר "Sydney Suburbs" (אורכב 11.08.2011 בארכיון Wayback Machine)

| פרוורי סידני העיר |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אווליי • אולטימו • אליזבת' ביי • אלכסנדריה • אננדייל • ארסקינוויל • ברנגרו • ביקונספילד • גליב • דוז פוינט • דרלינגהרסט • דרלינגטון • היימרקט • וולומולו • וטרלו • זטלנד • מור פארק • מילרס פוינט • ניוטאון • סארי הילס • מע"ר סידני • סנטניאל פארק • פדינגטון • פוטס פוינט • פורסט לודג' • פירמונט • צ'יפנדייל • קמפרדאון • ראשקטרס ביי • רדפרן • רוקס • רוסברי |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 147505213
* WorldCat (עם VIAF): 147505213

 |
**סמי סגול** (נולד ב-1943) הוא תעשיין ישראלי, בעל השליטה בחברת כתר פלסטיק.

ביוגרפיה
--------

סגול נולד בטורקיה, בגיל 15 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. אביו יוסף היה ממקימי חברת כתר פלסטיק ב-1949 וב-1971 רכש את מניות שותפיו בחברה. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 עבר ניהול החברה לידיו של סמי סגול. הוא הוביל את החברה שהתפתחה ממפעל קטן ביפו לקונצרן בינלאומי הכולל 4,000 עובדים, 30 מפעלים ברחבי העולם והכנסות המוערכות בכמיליארד דולר. התפתחות זו עשה באמצעות הכנסת ציוד תעשייתי, בין השאר שימוש בהזרקת פלסטיק לייצור מוצר הדגל של החברה, כיסא פלסטיק העשוי מקשה אחת, מיזוג ורכישה של חברות בישראל ובעולם ופנייה לשוק הבינלאומי, המהווה נכון ל-2015 את רוב הכנסות החברה.

סגול מכהן כנשיא כבוד של הנהלת לשכת המסחר ישראל–צרפת וזכה באות לגיון הכבוד הצרפתי ב-2011. ב-2008 זכה בפרס הכלכלה על שם רמניסיאנו מטעם אוניברסיטת תל אביב. ב-2011 זכה בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת חיפה וב-2012 בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב ובפרס מנשיא מדינת ישראל על פועלו קידום חקר המוח.

בשנת 1997 הקים יחד עם משה תאומים ומוטי אורנשטיין את עמותת מפעלות חינוך וחברה שמטרתה לפעול באמצעות הספורט למען החברה והקהילה. במקביל רכשו את השליטה באגודת הכדורגל הפועל תל אביב אותה החזיק עד 2008.

סגול תרם להקמת חמישה מרכזי מחקר למדעי המוח בבתי חולים ובאוניברסיטאות: המרכז למדעי המוח ע"ש יוסף סגול במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר, מרכז סגול לחקר מוח ותודעה במרכז הבינתחומי הרצליה, בית ספר סגול למדעי המוח באוניברסיטת תל אביב, מרכז סמי סגול לרפואה היפרברית ומחקר במרכז הרפואי אסף הרופא ומרכז המחקר ע"ש סמי סגול של בית הספר לטיפול באמנויות באוניברסיטת חיפה. הוא סייע במימון מחקריהם ולימודיהם של תלמידי דוקטורט ישראליים בתחום המוח ותמך בפרויקטים וחברות שעניינם קידום חקר המוח בישראל. תרומות נוספות שלו היו לשיפוץ היכל התרבות ולמורשת יהודי טורקיה.

ראו גם
------

* כתר פלסטיק

קישורים חיצוניים
----------------

* שוקי שדה, מפת הקשרים של סמי סגול, באתר TheMarker‏, 23 ביולי 2013
* שוקי שדה, סמי סגול קם מהכיסא, באתר TheMarker‏, 13 ביוני 2016
* שחר פוקס, ‏סמי סגול: "אחרי 50 שנה, מגיע היום שבו פתאום הכול נהפך לכסף, למספר", באתר גלובס, 11 בדצמבר 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  גולן חזני, סמי סגול בוחן את מכירת כתר פלסטיק או מיזוגה, באתר כלכליסט, 27 באפריל 2014
2. ↑  סמי סגול, דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה
3. ↑  שירות הידען, ‏אוני' ת"א חונכת בשבוע הבא את ביה"ס סגול למדעי המוח; באוני' חיפה יתקיים כנס בנושא הזיכרון, באתר "הידען", 1 בפברואר 2012
4. ↑  הושק מרכז סגול לרפואה היפרברית ומחקר, אתר המרכז הרפואי אסף הרופא
5. ↑  השקת מרכז המחקר ע"ש סמי סגול, אתר אוניברסיטת חיפה
**סמי סמיר** (בערבית: **سامي سمير**; נולד ב-25 בספטמבר 1972) הוא שחקן קולנוע, תיאטרון ובמאי ערבי-ישראלי.

אודות
-----

סמיר הוא בן למשפחה ערבית-מוסלמית שמוצאה במצרים. אחותו היא הזמרת חיה סמיר. אביו, ג'וזף סמיר, התבטא כנגד נשיא מצרים נאצר, ומצא מקלט מדיני בישראל. 

סמיר למד בסטודיו למשחק ניסן נתיב וסיים את לימודיו בשנת 1995.

בין השנים 1999 ל–2003 השתתף והדריך ב-"Work Center France". הוא השתתף במספר סרטים בארץ וחו"ל. הוא שיחק בסרטים גמר גביע של ערן ריקליס, בהפקה הבריטית "בני ערובה", ב"מאחורי סורגים II" של אורי ברבש, "אספלט צהוב" של דני ורטה (נוקיו), "טאהרה" של דורון ערן ובסרט "מינכן" של סטיבן ספילברג. סמיר שיחק בתפקיד משנה בסרט אגורא של הבמאי אלחנדרו אמנבר.

סמיר משמש כמנהל אמנותי ובמאי בתיאטרון פסיק בירושלים. כן השתתף בהצגות תיאטראות "המעבדה" ו"גשר", בו שיחק בתפקיד הראשי של דון ז'ואן בהצגה "דון ז'ואן", מאת מולייר, בבימויו של יבגני אריה (1998). הוא גם משמש כבמאי משנה באנסמבל "פנים חדשות".

קישורים חיצוניים
----------------

* סמי סמיר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* סמי סמיר, באתר AllMovie (באנגלית)
* סמי סמיר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
סמלו
**פיוס השמיני** (בלטינית: **Pius VIII**;‏ 20 בנובמבר 1761 – 30 בנובמבר 1830), היה אפיפיור מ-31 במרץ 1829 ועד מותו. שמו לפני הכתרתו היה פרנצ'סקו סבריו קסטיליוני (Francesco Saverio Castiglioni). בתקופתו התרחשה האמנציפציה הקתולית בבריטניה שאותה קידם בברכה, ומהפכת יולי בצרפת שאותה קיבל בחוסר רצון.

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייו

קסטיליוני נולד כבנם השלישי מבין שמונת ילדיהם של הרוזן אוטאביו קסטיליוני ואשתו סנזיה גיזלירי, ובצעירותו למד באוניברסיטת בולוניה לימודי משפט קאנוני, ולאחר סיום לימודיו בשנת 1785 הוסמך לכמורה. ב-11 באוגוסט 1800 מונה לבישוף של מונטאלטו דה מארקה, ובשנת 1808 נעצר ונלקח למילאנו, לאחר שסירב להישבע אמונים לנפוליאון או לממלכת איטליה הנפוליאונית. בהמשך הוא הועבר לפאביה ולמנטובה, ובשנת 1813 הועבר לטורינו, ובשנת 1814 שוחרר ממאסרו וחזר למשרתו, תוך שהוא מקבל את ברכתו של האפיפיור פיוס השביעי. בשנת 1816 הוא מונה לקרדינל, ובהמשך מילא תפקידים בכירים בכנסייה.

קסטיליוני היה בן טיפוחיו של פיוס השביעי, ששאף להביא לידי כך שייבחר כיורשו, אולם לאחר מותו של הלה בשנת 1823 נבחר לאפיפיור אניבלה (חניבעל) דלה גנגה, שנטל את השם לאו השנים עשר.

### כהונתו כאפיפיור

בשנת 1829 מת לאו השנים עשר, וקסטיליוני נבחר כאפיפיור במקומו, על אף בריאותו השברירית, וב-5 באפריל 1829 הוכתר על ידי הקרדינל ג'וזפה אלבני, תוך שהוא נוטל את השם **פיוס השמיני**. פיוס השמיני גינה את התרגומים החדשניים לתנ"ך, התנגד לשינויים באירלנד ובפולין שהיו מדינות קתוליות, וקיבל בהשלמה את נישואי התערובת בין קתולים לפרוטסטנטים, אם כי אמר שהנישואים יהיו מבורכים רק אם הילדים יתחנכו כקתולים. בתקופתו התרחשה האמנציפציה הקתולית בבריטניה שאותה קידם בברכה, ומהפכת יולי בצרפת שאותה קיבל בחוסר רצון, אך לבסוף הוא הכיר בלואי פיליפ, מלך הצרפתים כמלך צרפת, ואף התיר לו להשתמש בתואר "Roi Très Chretien", שפירושו הוד מלכותו האדוק ביותר.

פיוס השמיני ערך שלושה טקסי קונסיסטוריה, שבהם העלה שישה בישופים לדרגת קרדינל, בנוסף הוא הכיר בקידושם של שני קדושים, שעליהם הכריז פיוס השביעי, וכן הוא העניק לברנאר מקלרבו את התואר מורה הכנסייה. פיוס השמיני גם התיר נטילת ריבית מתונה, על ידי קבלת הרווח שהתקבל מההשקעות שנעשו בכספי ההלוואה.

במהלך רוב תקופת כהונתו מצבו הבריאותי של פיוס השמיני היה ירוד ביותר, וב-30 בנובמבר 1830 הוא מת בארמון קווירינאלה, וליורשו נבחר האפיפיור גרגוריוס השישה עשר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיוס השמיני** בוויקישיתוף
* פיוס השמיני, האנציקלופדיה הקתולית, מהדורת 1913
* פיוס השמיני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* פיוס השמיני, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007397569405171
* BIBSYS: 14008414
* BNE: XX1744354
* BnF: cb11683330g (data)
* CANTIC: a19349373
* GND: 11879244X
* ICCU: UBOV102274
* ISNI: 0000 0000 7977 1705
* LCCN: no96020034
* NKC: jn20000701420
* NLP: A2456784X
* NTA: 072528818
* RERO: 02-A000131163
* SELIBR: 275484
* SNAC: w6030wb3
* SUDOC: 069635919
* ULAN: 500356465
* VcBA: 495/21246
* VIAF: 68923521
* WorldCat: lccn-no96020034

 |
צילום מסך של הגדרת אזור זמן בתכנה
**debconf** היא תוכנה לביצוע שינויים בהגדרות מערכת, במערכות הפעלה דמויות יוניקס. פותחה במקור להפצת הלינוקס דביאן, והיא משולבת באופן הדוק עם מערכת ניהול החבילות של דביאן, dpkg. 

debconf נכתבה במקור על ידי ג'וי האס, ופותחה בהמשך על ידו יחד עם קולין ווטסון, גרסתה היציבה האחרונה היא 1.5.49, והיא מופצת תחת רישיון רישיון BSD

התכנון של debconf מאפשר למשתמש לקבוע את ההגדרות באופן מודולרי, וכן קיימות גרסאות נפרדות לתוכנה Dialog, ל-GNU Readline, לשימוש באמצעות עורך טקסט, ל-GNOME, ל-KDE וכן ממשק תכנות יישומים לפייתון, ועוד.

הכתיבה המקורית של debconf הייתה בשפת Perl. במהלך הפיתוח של תוכנת ההתקנה של דביאן, נכתבה התכנה שוב בשפת C והיא נקראה בהתאם c**debconf**. התכנה החדשה כיום בשימוש רק בהתקנה, אך היא עתידה להחליף את התכנה המקורית בשלמות בהמשך. שני התכנות משתמשות באותו פרוטוקול תקשורת בין הקצה של debconf, לבין קוד הלקוח. מדובר בפרוטוקול פשוט, הדומה לפרוטוקולי רשת שונים.

פעולה
-----

בעת שחבילה מותקנת, debconf מאפשרת למשתמש לבחור באפשרויות הקובעות הגדרות במערכת, ונוגעות לצורכי החבילה המותקנת. לאחר התקנת התכנה ניתן לשנות בחזרה את ההגדרות שנקבעו לחבילה, על ידי התוכנה dpkg-reconfigure או על ידי תוכנה אחרת כמו מנהל החבילות של Synaptic.

בפועל debconf אינה מבצעת עצמאית שינויים במערכת, אלא שואלת את המשתמש באשר לביצוע שינויים, בהתאם לקבצים בעלי התבנית "filename." שאת מיקומם וסדר הפעלתם הוא מקבל מסקריפטים שכתב מפתח התכנה המותקנת. בדרך-כלל "config." הוא הקובץ האחראי ל"שאלת" המשתמש באשר לאפשרויות הבחירה, והקובץ "postinst." אחראי להחיל את השינויים על החבילה המותקנת, בתגובה לבחירות המשתמש. דבר זה יכול לפעמים להשתנות, בשל דרישות טכניות שונות. תשובות המשתמשים מאוחסנות כזיכרון מטמון במסד הנתונים של debconf.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Debconf

* האתר של מתחזקי התכנה
* דף הסברים
* הסברים על התכנה למפתחים
* Configuration management

הערות שוליים
------------

1. ↑  יצאה ב-26 בדצמבר 2012
2. ↑  הרישיון המדויק הוא BSD-2-clause
3. ↑  The GNOME Journal: Simplified Package Management in Ubuntu Hoary
4. ↑  נקראת Debian-Installer
5. ↑  "confmodule"
6. ↑  קבצים ששמם מתחיל בנקודה כגון "config.",‏"postins." וכדומה
**ג'ון אנתוני ברנס** (באנגלית: **John Anthony Burns**;‏ 30 במרץ 1909 – 5 באפריל 1975) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל ה-2 של מדינת הוואי בארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית בשנים 1962–1974.

ביוגרפיה
--------

ברנס נולד במונטנה. בשנת 1913 עברה משפחתו להונולולו שבהוואי בעקבות אביו, שהיה חייל. בשנת 1919 נטש אביו את המשפחה, וג'ון טיפל באחיו במקביל ללימודיו בעת שאימו עבדה. בשנת 1925 עבר לגור עם דודו בקנזס.

לאחר שלמד שנתיים בתיכון מקומי, ב-1927 הפסיק ברנס את לימודיו, והתגייס לצבא ארצות הברית. הוא שוחרר לאחר שנה אחת ושב ללימודיו, אותם סיים ב-1930, והחל לעבוד כשוטר.

קריירה
------

ברנס, איש המפלגה הדמוקרטית, הצליח להביא לסופו את שלטונהּ ארוך-הימים של המפלגה הרפובליקנית בהוואי.

בינואר 1957 נבחר לנציגהּ של הוואי בבית הנבחרים של ארצות הברית, והוביל את התנועה שקראה להפיכתה של הוואי מטריטוריה למדינה.

לאחר שהפכה למדינה בשנת 1959, התמודד ברנס על תפקיד מושל המדינה החדשה, אך הפסיד למועמד הרפובליקני ויליאם קווין. בשנת 1962 התמודד שוב על התפקיד וניצח את קווין, בשל התפלגות קולות הרפובליקנים בין שני מתמודדים.

ברנס נבחר מחדש בבחירות ב-1966 וב-1970, כשבכל פעם בחר בסגן מושל אחר. בבחירות 1970 התמודד מול סגנו היוצא, תומאס גיל, שטען כי ברנס מושחת וכי בכוונתו להילחם בממסד המושחת.

באוקטובר 1973 חלה ברנס בסרטן, וסגנו, ג'ורג' אריושי, הפך למושל בפועל, ולאחר מכן גם ניצח בבחירות לתפקיד שנערכו ב-1974.

ברנס נפטר ממחלתו ב-5 באפריל 1975. בית הספר לרפואה של אוניברסיטת הוואי במנואה נקרא על שמו, כמו גם טורניר גולף שנוסד לזכרו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון ברנס** בוויקישיתוף
* ג'ון ברנס באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
* ג'ון ברנס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Nakamura, Kelli Y. "John Burns". נבדק ב-16 באוקטובר 2014. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  Coffman, Tom (1986). *Catch a Wave: Case Study of Hawaii's New Politics*. University of Hawaii Press. ISBN 0-8248-0270-5.
3. ↑  Kameda, Arnold (2015-03-03). "About Us". *John A. Burns School of Medicine* (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-05-28.

| מושלי הוואי הוואיהוואי |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| ויליאם קווין • ג'ון ברנס • ג'ורג' אריושי • ג'ון ואיהי השלישי • בן קאייטנו • לינדה לינגל • ניל אברקרומבי • דייוויד איגה • ג'וש גרין |  |

 |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007412592005171
* GND: 1197247505
* ISNI: 0000 0000 2454 6738
* LCCN: n79042209
* NARA: 10570032
* NTA: 264427114
* SNAC: w6dg08rj
* US Congress: B001127
* VIAF: 25878806
* WorldCat: lccn-n79042209

 |
**פּולמון** מאתונה (ביוונית: **Πολέμων**; מת בשנת 269/270 לפנה"ס) היה פילוסוף פלאטוניסט חשוב ויורשו השלישי של אפלטון כסכולארכס (אנ') (ביוונית: σχολάρχης, ראש האקדמיה) משנת 313/314 ועד מותו בשנת 269/270 לפנה"ס. הוא היה תלמידו של קסנוקרטס והאמין כי פילוסופיה צריכה להיות עיסוק ולא רק להילמד.

חייו
----

פולמון היה בנו של פילוסטראטוס, איש אמיד ובעל שם בפוליטיקה. בנעוריו היה הולל באופן קיצוני, אולם יום אחד, בהיותו בן 30 בערך, בעת התפרצותו אל בית ספרו של קסנוקרטס בראש חבורת הוללים, תשומת לבו רותקה אל ההרצאה שהמנהל המשיך ברוגע למרות ההפרעה, ושבמקרה עסקה באיפוק, והוא קרע את הזר לראשו ונשאר כשומע מסור. מאותו היום הוא אימץ אורח חיים של הסתפקות במועט והמשיך לבקר בקביעות בבית הספר, שעם מותו של קסנוקרטס, הוא הפך למנהלו בשנת 315 לפנה"ס.

תלמידיו כללו את קראטס מאתונה, שהיה הארומנוס שלו, וקראנטור, כמו גם זנון מקיטיון וארקסילאוס. דיוגנס לארטיוס אומר כי הוא מת בגיל מבוגר ובמוות טבעי. יורשו בראש האקדמיה האפלטונית היה קראטס. על פי אוסביוס מקיסריה (כרוניקון) הוא מת בשנת 269/270 לפנה"ס (בחלק מכתבי היד: בשנת 275/276 לפנה"ס).

פילוסופיה
---------

דיוגנס מדווח כי פולמון היה חסידו של קסנוקרטס בכל הדברים. הוא העריך את ייעודה של הפילוסופיה לאמן אנשים בדברים ומעשים, לא בספקולציות דיאלקטיות. אופיו היה חמור סבר ונוקשה והוא התגאה בהצגת השליטה שרכש ברגשות מכל סוג. בספרות הוא העריץ ביותר את הומרוס וסופוקלס, ונאמר שהוא היה מחברה של ההערה שהומרוס הוא סופוקלס אפי וסופוקלס הוא הומרוס טראגי.

כתביו
-----

על פי דיוגנס, פולמון הותיר אחריו מספר מאמרים, שאף אחד מהם לא שרד כשלקסיקון סודא נתחבר במאה ה-10. ישנו ציטוט של קלמנס מאלכסנדריה, שמקורו הוא פולמון או פילוסוף אחר בשם זהה, בחיבור "על החיים לפי הטבע" (ביוונית: ἐν τοῖς περὶ τοῦ κατὰ φύσιν βίου), וקטע נוסף, על שמחה, שתואם לגמרי להצהרתו של קיקרו, שפולמון אמר ש"הטוב העליון" (בלטינית: summum bonum) הוא לחיות לפי חוקי הטבע.

קישורים חיצוניים
----------------

* Diogenes Laërtius, **Lives of the Eminent Philosophers**, Volume I, Book IV, 16-20, Polemo, בויקיטקסט באנגלית

הערות שוליים
------------

1. ↑  הגיית השם ביוונית: פּו**לֵ**מון במלעיל (ההטעמה בהברה השנייה).
2. 1 2 3 4  Smith, William, **Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology**, Polemon, pp. 433-434
3. ↑  (Clemens Alexandrinus, **Stromata**, XII, 6 (532) (117
4. ↑  (Clemens Alexandrinus, **Stromata**, II, 22 (376) (410
5. ↑  Cicero, **de Finibus**, iv. 6

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 102403694
* NSK: 000581098
* VIAF: 34844106
* WorldCat: viaf-34844106

 |
**פיורנצו באבא בקאריס** (באיטלקית: **Fiorenzo Bava Beccaris**‏; 17 במרץ 1831 - 8 באפריל 1924) היה גנרל בצבא המלכותי האיטלקי, אשר נודע בעיקר בשל חלקו בדיכוי מהומות מילאנו.

ביוגרפיה
--------

באבא בקאריס נולד ב-17 במרץ 1831 בפוסאנו שהשתייכה אז לממלכת סרדיניה. משפחתו הייתה משפחת אצולה עתיקה. ב-1898 התגייס לצבא המלכותי הסרדיני, ולחם בשירותיו במלחמת קרים, מלחמת אוסטריה-סרדיניה ומלחמת העצמאות האיטלקית השלישית. הוא מונה למנהל הכללי של הארטילריה בצבא, וכן פיקד על הקורפוסים השלישי והשביעי.

במאי 1898 פרצו מהומות בעיר מילאנו כמחאה על מחירי המזון הגבוהים. ממשלת איטליה בראשותו של אנטוניו די רודיני הכריזה שהעיר נתונה במצור. באבא בקאריס נצטווה לדכא את המהומות, והוא עשה זאת ביד קשה: הוא הורה לחייליו לירות במפגינים ללא רחם, והשתמש בארטילריה כדי להפגיז אותם. לטענת ממשלת איטליה, כ-80 אזרחים נהרגו באירוע, אם כי האופוזיציה וכן כתבים זרים טענו שהמספר גבוה יותר. כמה מאות נפצעו. אומברטו הראשון, מלך איטליה החמיא לבאבא בקאריס על "ההגנה האמיצה של בית המלוכה", והעניק לו את הצלב הגדול של מסדר סבויה. בשל כך, רצח האנרכיסט גאטנו ברשי את המלך.

באותה שנה פרש באבא בקאריס לצבא, וזמן קצר לאחר מכן נבחר לסנאט האיטלקי. ב-1914 הוא תמך בהתערבות איטליה במלחמת העולם הראשונה לצד מדינות ההסכמה. ב-1902 הוא פרש מהפוליטיקה, אולם ב-1922 המליץ לוויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה להעניק כוח לבניטו מוסוליני. הוא נפטר ברומא ב-8 באפריל 1924 בגיל 93.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיורנצו באבא בקאריס** בוויקישיתוף
* פיורנצו באבא בקאריס באתר הסנאט האיטלקי (באיטלקית)
* פיורנצו באבא בקאריס בארכיון האינטרנט
* שיר מחאה אנונימי על הטבח במילאנו (באיטלקית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* CiNii: DA10427930
* GND: 1165066297
* VIAF: 7368153532479748820009
* WorldCat: viaf-7368153532479748820009

 |
**נושא הרומח**, המוזיאון הארכאולוגי, נאפולי
**פוליקליטוס** (ביוונית: **Πολύκλειτος**) המכונה "פוליקליטוס האב" היה פסל יווני, יליד ארגוס או סיקיון, מן המאה החמישית ותחילת המאה הרביעית לפנה"ס.

יצירתו
------

על אף כי כל עבודותיו נשמרו רק כהעתקים מאוחרים, תרומתו של פוליקליטוס ליצירתה של האמנות היוונית היא עצומה. עבודתו, לצד עבודתו של הפסל פידיאס גיבשה את נוסח הפיסול של האמנות הקלאסית. תרומה מרכזית אחת הייתה יצירתו של קאנון פיסולי, הנקרא גם "הקאנון של פוליקליטוס" (או "הקאנון הפוליקליטי") ובמסגרתו גובשו מעין כללים לתיאור הגוף ולפרופורציות בין חלקי הגוף השונים באופן המקביל לפילוסופיה של האסכולה הפיתגוראית. הגם שקאנון זה אינו נשמר, מקובל לטעון כי בפרופורציות של קאנון זה התקיים יחס של 1:7 בין מידת הראש לאורכו של בגוף השלם. 

קלאודיוס גלנוס, רופא יווני בן המאה ה-2 לספירה, כותב בחיבורו "De Placitis" על הקאנון של פוליקליטוס ומציג פסל אותו יצר פוליקליטוס כביטוי לקאנון זה. נהוג לתאר את הפסל "נושא הרומח" כפסל זה. "היופי מקורו בסימטריה (שיעור המידות)", כותב גלנוס, "בין חלקי הגוף, כגון אצבע לאצבע, כל האצבעות ליד, יד לאמת-היד, אמת-היד לזרוע, ולמעשה של כל אבר לכל אבר אחר ככתוב בקאנון של פוליקליטוס, והוא עשה פסל לפי כללי ספרו וקרא לו קאנון".

תרומה משמעותית נוספת הייתה גיבוש תנוחת ה"קונטרה פוסטו" (באיטלקית: contrapposto), לצד תיאור המשלב בין מתח לרפיון בתנוחת הגוף תנוחה זו איפשרה ליצור מערכת של צירי תנועה היוצרים חלקי הגוף השונים, המנוגדים זה לזה. כל איבר שרוי בתנועה אינדיבידואלית משלו וחיבורם בגוף השלם יצר תיאור הרמוני. עם זאת ניכר ביצירותיו כי הדמויות עוצבו עדיין "בארבע חזיתות" ואין בהן שבירה של הפרונטאליות ("חזיתיות") של הפסל, שבירה אשר תדרוש מן הצופה ראייה "סימולטאנית" (בו-זמנית) של כל צדדי הפסל. 

פסליו של פוליקליטוס היו עשויים ברונזה. בין העתקי פסליו אשר שרדו ידועים הפסלים "קושר הסרט", "האמזונה הפצועה", "נושא הרומח". מן הספרות ידועים פסל האלה הרה, העשוי זהב ושנהב ואשר הוצב במקדש בארגוס; פסל האל הרמס אשר הוצב בליסמיקיה (Lysimachia) והפסל "ילדים משחקים באבני ניחוש" (ידוע גם כ-"Astragalizontes"), אשר הוצב על ידי הקיסר הרומי טיטוס במגוריו.

ראו גם
------

* קליאוביס וביטון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פוליקליטוס** בוויקישיתוף
* פוליקליטוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הכינוי הוא לשם הפרדה מבנו הנקרא בשם זהה ואשר היה פסל וארכיטקט.
2. ↑  אפלטון מציג אותו כיליד ארגוס ואילו פליניוס מציג אותו כיליד סיקיון. ראו: אבי-יונה, מיכאל, תולדות האמנות הקלאסית, מוסד ביאליק, ירושלים, 2004, עמ' 126.
3. ↑  Galenus, De Placitis, V, ed. Mäuller, p.425. התרגום מתוך: אבי-יונה, מיכאל, תולדות האמנות הקלאסית, מוסד ביאליק, ירושלים, 2004, עמ' 127.
4. ↑  אבי-יונה, מיכאל, תולדות האמנות הקלאסית, מוסד ביאליק, ירושלים, 2004, עמ' 127.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007266626305171
* BIBSYS: 90216288
* BnF: cb12181794m (data)
* CANTIC: a11718341
* CiNii: DA07222270
* GND: 118741438
* ISNI: 0000 0001 0219 154X
* KulturNav: f81fcf1a-acf2-4c5f-ab69-51f9f25a2544
* LCCN: nr91007900
* NLP: A28367480
* SELIBR: 298512
* SUDOC: 030395046
* ULAN: 500014683
* VIAF: 98125802
* WorldCat: viaf-807647

 |
**CNC** (ראשי תיבות באנגלית של Computer Numerical Control. בעבר נקרא גם **NC**) הוא בקר ממוחשב אשר מתוכנת לקבל קלט ב-G-code (שפת הוראות סטנדרטית בעולם התיב"מ) ולהניע לפיו כלי עיבוד שבבי, כגון כרסומת, מחרטה ומקדחה, או כלים לעיבוד אחר, כגון כיפוף פחים.

על פי רוב, הכלי הנשלט על ידי בקר ה-CNC משמש לייצור רכיבים בתעשייה באמצעות הסרה בררנית של חומר מגוש חומר גלם (עֻבָּד). בקר ה-CNC מבצע חישובים ואינטרפולציות כדי להניע את הכלי החשמלי על פי הוראות ה-G-code, כפי שיוצאו מתוכנת התיב"מ, ולייצר את הרכיב. הפעלת הכלי על ידי מחשב מאפשרת תאום תנועות ופעולות, שקשה או בלתי אפשרי לבצע ידנית, ובכך ליצור בעובָּד צורות מיוחדות: למשל, לחרוט צורת כדור.

מכונות CNC מודרניות נשלטות ישירות ממחשב אישי בו מותקנת תוכנת תיב"מ ומאפשרות מעבר מתכנון לייצור כמעט ללא שרטוטי נייר כלל. מכונת CNC היא למעשה סוג של רובוט הניתן לתכנות, ומאפשרת עבודה חוזרת ללא השגחה במשך ימים רצופים תוך בדיקה מתמדת של איכות החלק המיוצר באמצעות חיישני לייזר וחיישנים נוספים. מכונות חדישות אף מתמודדות עם תקלות כשבירת כרסום ומסוגלות להזעיק את המפעיל ב-SMS ובינתיים לבצע עיבודים אחרים שאינם דורשים את הכרסום השבור.

צירים
-----

בקרי CNC בסיסיים תומכים במכונות עיבוד בשלושה צירים: תנועה אופקית מנקודה לנקודה במישור (Y-X), ותנועה אנכית מטה-מעלה (Z). מכונות משוכללות יותר מאפשרות גם סיבוב של החלק המעובד סביב ציר אחד או שניים (המכונים A ו-B) וכך מאפשרות עיבוד ב-4 או 5 צירים. ישנן גם מכונות אשר מאפשרות הטיה של ראש הכרסום בזווית במקום סיבוב של החלק המעובד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Computer Numerical Control** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007541044405171
* BnF: cb119323839 (data)
* LCCN: sh85079354

 |
**פרופאן** (שם מדעי: **Propane**) הוא אלקאן בעל שרשרת של שלושה פחמנים. נוסחת המבנה הכימי שלו היא C3H8. מסתו המולרית היא 44 גרם למול.

בשל תגובת הבעירה האקסותרמית שלו, משמש הפרופאן כמקור חום למנועים ולגרילים וכגז הבישול בבית (ראו שימושים). לרוב, נדחס הפרופאן למצב נוזלי על מנת לייעל את השימוש בו.

הפרופאן נמצא בגז טבעי ומופק לרוב בתהליך זיקוק הנפט.
שמו של הפרופאן נגזר מהשם של החומצה פרופיאונית.
הפרופאן זוהה לראשונה על ידי האדם כמרכיב בבנזין בשנת 1910.

פעמים רבות, נמכר הפרופאן במצב נוזלי ומעורבב עם פרופילן, בוטאן ובוטילן (וליצירת ריחו המוכר של גז הבישול מוסיפים חומר הנקרא אתאנתיול). תערובת זו נקראת **גז פחמימני מעובה** (באנגלית Liquid Petroleum Gas או LPG).

שימושים
-------

הפרופאן משמש בעיקר כמקור אנרגיה, בגלל האנרגיה הרבה שניתן להפיק משריפתו (כ-2,220 קילוג'אול למול).

### שימוש ביתי

מבין שימושיו הנפוצים של הפרופאן ישנם שימוש לבישול בשר בגריל, גז בישול בבתים, בשטח, הפרופאן משמש כמרכיב העיקרי של הגזייה לבישול בשטח (לפעמים, הבוטאן משמש כגז העיקרי מכיוון שתכונותיו הכימיות יותר מתאימות לתנאי שטח).
בנוסף לבישול בבית, הפרופאן משמש גם לחימום, לייבוש כביסה, ולשימושים אחרים הצורכים חום.

### דלק לכלי רכב

כיום, הפרופאן נצרך יותר ויותר להנעת כלי רכב.
הפרופאן מפעיל במדינות מסוימות, קטרים, אוטובוסים, מלגזות, ומוניות. בארצות הברית, 190,000 כלי רכב ו-450,000 מלגזות פועלים על פרופאן להנעה.

### אחרים

הפרופאן משמש כמרכיב במנגנוני תרסיסים. השימוש בפרופאן לצורך הפעולה הזאת הוגבר מאוד אחרי האיסור על שימוש בגזי ה-CFC.
הפרופאן נמצא גם בתערובת גזים הנקראת "גז ירוק" המניע את הקליעים בחלק מנשקי האיירסופט.

הפרופאן הוא חומר גלם בתעשיית הפטרוכימיה.

בחלק מהלהביורים, הפרופאן הוא חומר הדלק.

מקורות הפקה
-----------

הפרופאן לא נוצר כתוצר הרצוי, אלא כתוצר לוואי של שני תהליכים: עיבוד גז טבעי, וזיקוק נפט.

תהליך העיבוד של הגז הטבעי כרוך בהפרדה של בוטאן ופרופאן מהמרכיבים האחרים של הגז הטבעי. בנוסף, מזקקות נפט מפיקות פרופאן בתהליכי הפקת בנזין וסולר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרופאן** בוויקישיתוף
* פרופאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

* כרטיס בטיחות בינלאומי מס' 0319
* איגוד הפרופאן הלאומי (ארצות הברית)
* ארגון הפרופאן הלאומי (קנדה)
* הרשות הארופאית לכימיקאלים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007541255705171
* BnF: cb11944549c (data)
* GND: 4047472-0
* LCCN: sh85107478
* NDL: 00569226
* NKC: ph124647

 |
גנרל **וילהלם פהרמבאכר** (בגרמנית: **Wilhelm Fahrmbacher**;‏ 19 בספטמבר 1888 – 27 באפריל 1970) היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

פהרמבאכר נולד ב-19 בספטמבר 1888 בצווייבריקן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1907 התגייס פהרמבאכר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה הבווארי ה-4, ולחם בשורותיו במהלך המלחמה. פהרמבאכר נפצע במהלך הקרבות, וב-22 במרץ 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף פהרמבאכר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1931 מונה פהרנבאכר למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הארטילריה ה-7 (הבווארי), וב-1 בפברואר 1932 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באפריל 1934 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה לקצין מטה במשרד המלחמה. ב-1 באוגוסט 1937 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 במרץ 1938 מונה למפקד אגד הארטילריה ה-35. ב-10 באוגוסט 1938 מונה למפקד הדיוויזיה ה-5, וב-1 ביוני 1939 הועלה לדרגת גנרל לוטננט.

### מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה פהרמבאכר מפקד הדיוויזיה ה-5, ופיקד עליה בחזית המערבית כחלק מהקורפוס ה-12 במסגרת הארמייה הראשונה. במהלך המערכה על צרפת לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה ה-12, ובשלב השני כחלק מהקורפוס ה-6 במסגרת הארמייה השנייה. ב-24 ביוני 1940 קיבל פהרמבאכר על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-25 באוקטובר 1940 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים, ומונה למפקד הקורפוס ה-7. במהלך מבצע ברברוסה לחם פהרמבאכר עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם עמו כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית. ב-8 בינואר 1942 פרש פהרמבאכר מתפקידו והועבר לעתודת המילואים, וב-1 במאי 1942 מונה למפקד הקורפוס ה-25 בצפון צרפת. במהלך הפלישה לנורמנדי לחם פהרמבאכר עם הקורפוס שבפיקודו בניסיון לבלום את בעלות הברית, ולאחר מבצע קוברה התבצר בלוריאן עד סוף המלחמה, וב-10 במאי 1945 נכנע לצבא האמריקני.

### לאחר המלחמה

בשנת 1950 שוחרר פהרמבאכר מהשבי, ועבר למצרים שם עבד כיועץ צבאי. לאחר מכן חזר פהרמבאכר לגרמניה, והתגורר בגרמיש-פרטנקירכן עד למותו ב-27 באפריל 1970.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וילהלם פהרמבאכר** בוויקישיתוף
* וילהלם פהרמבאכר באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb165820318 (data)
* GND: 105520829
* ISNI: 0000 0000 1345 8222
* SUDOC: 160683068
* VIAF: 17689336
* WorldCat: viaf-17689336

 |
**אלמה זאדיץ'** (בבוסנית: **Alma Zadić**; נולדה ב-24 במאי 1984) היא פוליטיקאית ועורכת דין אוסטרית, המכהנת כשרת המשפטים באוסטריה בממשלת קורץ השנייה החל מינואר 2020, חברה בפרלמנט האוסטרי מטעם מפלגת הירוקים.

ביוגרפיה
--------

אלמה זאדיץ' נולדה בשנת 1984 בעיר טוזלה בצפון-מזרח בוסניה והרצגובינה של היום (אשר הייתה אז הרפובליקה הסוציאליסטית של בוסניה והרצגובינה כחלק מיוגוסלביה) להורים בוסניאקים-מוסלמים, שניהם מהנדסים במקצועם. בשנת 1994 בהיותה בת עשר, נמלטו זאדיץ' ומשפחתה מבוסניה עקב המלחמה שהתרחשה במדינה באותן שנים והם התיישבו בווינה שבאוסטריה. בשנת 2003 היא החלה לימודי משפטים בפקולטה למשפטים באוניברסיטת וינה, ובהמשך הדרך היא זכתה במלגת פולברייט ללימודי תואר שני באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק וסיימה את התואר ב-2007. בתקופת לימודי המשפטים עבדה כחוקרת משפט זוטרה בארגון ההגירה הבינלאומי שבווינה ועברה התמחות בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר שבהאג.

לאחר שסיימה את לימודיה עבדה בין השנים 2015-2011 כשותפה במשרד עורכי דין בינלאומי בשם Freshfields Bruckhaus Deringer‏ (FBD) שבסיסו ממוקם בלונדון ולאחר מכן עד שסיימה את תפקידה בארגון קודמה לתפקיד שותפה בכירה. בקיץ 2017 נכנסה לפוליטיקה כחברת הפרלמנט האוסטרי מטעם מפלגת JETZT (אנ'). בחודש יולי 2019 עברה למפלגת הירוקים ושובצה במקום החמישי ובחודש ספטמבר באותה שנה נבחרה שוב ללמועצה הלאומית. היא הייתה שותפה במשא ומתן להרכבת הממשלה בין מפלגת הירוקים לבין המפלגה הנבחרת, מפלגת העם האוסטרית (ÖVP) בראשות קנצלר אוסטריה סבסטיאן קורץ. בינואר 2020 מונתה לתפקיד שרת המשפטים כחלק מההסכם הקואליציוני בין המפלגות והפכה לשרה הראשונה בממשלה שאינה ילידת המדינה. בעקבות כניסתה לתפקיד הפכה למטרה מצד חוגי ימין-קיצוניים לפגיעה, בין היתר נחשפה לביקורת חריפה, גידופים ואיומים על חייה בשל היותה מוסלמית ומהגרת, בשל כך הוצמדה לה אבטחה משטרתית. זאדיץ' מגדירה עצמה כמוסלמית אך היא לא חשה זיקה לדת. זאדיץ' דוגלת בתפיסת עולם ליברלית ופועלת לאורך השנים לקידום נושאים חברתיות לרבות זכויות אדם, זכויות מיעוטים ואיכות הסביבה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלמה זאדיץ'** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אלמה זאדיץ'
* אתר למנויים בלבד הניו יורק טיימס, היא הגיעה לווינה כפליטה. עכשיו עליה להוכיח שהיא לא מכרה את נשמתה לשטן, באתר הארץ, 16 בפברואר 2020
* אלמה זאדיץ', ברשת החברתית פייסבוק

* אלמה זאדיץ', ברשת החברתית טוויטר

* אלמה זאדיץ', ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Austria minister Alma Zadic targeted by web hate speech".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1231314184
* VIAF: 6746161882053434100006
* WorldCat (עם VIAF): 6746161882053434100006

 |
**צדוק נאווי** (24 ביולי 1944 – 23 בדצמבר 2020) היה ראש עיריית עפולה בשנים 1991–1998.

ביוגרפיה
--------

צדוק נאווי נולד בחיפה בשנת 1944. בוגר בית הספר אליאנס בעיר. את שירותו בצה"ל התחיל בחיל הקשר והמשיך כמפקד פלוגה בחיל השריון. סיים את שירותו בדרגת סרן. לאחר שחרורו השתלם בלימודי בנקאות וכלכלה ועבד בסניף חיפה של בנק עין חי, הבנק של תנועת המושבים. בשנת 1973 התמנה למנהל סניף עפולה של הבנק. בבחירות המוניציפליות שנערכו בשנת 1978 נבחר למועצת עיריית עפולה. בבחירות שנערכו בשנת 1983 נבחר בשנית. בשנת 1987 נבחר לתפקיד סגן ראש העיר וממלא מקומו ועזב את עבודתו בבנק.

בשנת 1991, כאשר ראש עיריית עפולה עובדיה עלי נתמנה לסגן שר הביטחון ופרש מתפקידו בעירייה, התמנה נאווי להחליפו בתפקיד ראש העירייה. בבחירות המוניציפליות שנערכו בשנת 1993 התמודד נאווי על תפקיד ראש העירייה בזכות עצמו. הוא זכה בבחירות וכיהן שנית כראש העירייה עד לשנת 1998.

### פעילותו כראש העיר

בתקופת כהונתו של נאווי הגיעו למדינה גלי עלייה מחבר המדינות ומאתיופיה. כעשרים אלף מהעולים הגיעו לעפולה ונאווי פעל לקליטתם. בתקופתו נבנו כ-4,000 דירות מגורים, הוקמו ארבעה בתי-ספר חדשים, נוספו כיתות לימוד רבות בבתי הספר הקיימים, מבני בתי הספר הורחבו ונבנה מרכז יום לקשיש.

בתקופתו הורחבה מערכת התשתיות של צנרת המים, הביוב וניקוז. אגני חמצון שהיו בקרבת העיר וגרמו למטרד סביבתי בוטלו ובמקומם נבנה במרחק קילומטרים אחדים מן העיר, ליד מחנה עמוס, מכון טיהור. במקום שבו שכנו אגני החמצון לפני הסרתם הוקמה שכונת וילות.

ב-23 בדצמבר 2020 הלך לעולמו והוא בן 76.

לקריאה נוספת
------------

* שבתאי גל-און, **עפולה לגבורות – 80 שנה לעיר יזרעאל**, בהוצאת עיריית עפולה, 2005.

קישורים חיצוניים
----------------

* צדוק נאווי, באתר עיריית עפולה

הערות שוליים
------------

1. ↑  אבידה גדולה: ראש העיר עפולה לשעבר צדוק נאווי הלך לעולמו, באתר mynet העמק 23 בדצמבר 2020

| ראשי מועצת ועיריית עפולה |
| --- |
| **כמועצה מקומית** | שניאור זלמן הוז (1926–1928) • יעקב קינמון (1928–1930) • פייבוש טבצ'ניק (1930–1931, 1933–1939) • מאיר שפירא ( 1931–1932, 1939–1940) • אפרים מזרחי (1932–1933) • דב ברכאן (1940–1942) • בנימין שיינבוים (1942–1945) • יוסף ברזילאי (1945–1950) • דוד קניאל (1950–1959) • יואש דובנוב (1959–1969) |  |
| **כעיר** | שמשון שחורי (1969–1979) • עובדיה עלי (1979–1991) • צדוק נאווי (1991–1998) • יצחק מירון (1998–2005, 2013–2018) • אבי אברהם אלקבץ (2005–2013, 2018 ואילך) |
**רחל שקלובסקי** (6 בנובמבר 1946 – 27 בינואר 2013) הייתה מבקרת ספרות ומשוררת ישראלית.

ביוגרפיה
--------

שקלובסקי נולדה בתל אביב. התחנכה בצעירותה בשווייץ ובארצות הברית וסיימה את לימודיה בתיכון עירוני א' בתל אביב. הייתה בעלת תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בירושלים במדע המדינה וספרות אנגלית ומוסמכת בספרות אנגלית ואמריקאית. מלבד זאת למדה שנתיים לימודי פילוסופיה ותיאטרון באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1976–1980 לימדה פילוסופיה באוניברסיטת תל אביב: קורסים בספקנות, בעיית הצדקת הרציונליזם, קריאה באפלטון ואחרים.

שקלובסקי פרסמה שירים ומאמרים במוספים לספרות מסוף 1975. במשך שלושה עשורים פרסמה מאמרי ביקורת ושירים בעיתונים "הארץ", "דבר", "ידיעות אחרונות", "מעריב" "שישי" ובכתב העת "עיתון 77". בספרה הראשון משנת 1988, "בין שעבוד לחירות", פרסמה מבחר מאמרים המביאים את נקודת מבטה הייחודית על יצירות ספרותיות קלאסיות ומודרניות וכן על יצירות הגות בתחומים מגוונים כולל היסטוריה, פסיכיאטריה ויהדות. בין המאמרים שקיבצה מופיעים שני מאמרי ביקורת על תפיסת היהדות הלייבוביצ'יאנית וכן תשובתה לישעיהו ליבוביץ בעקבות תגובתו. במסות הפילוסופיות שפרסמה באה לידי ביטוי השקפת עולם חילונית רציונליסטית המהווה את תעודת הזהות האומנותית שלה. ספרה השני "בחיפוש אחר החיים הטובים" מהווה המשך לספרה הראשון, אך בניגוד לו מתמקד בביקורת ספרותית ופחות ברשימות פילוסופיות.

שקלובסקי זכתה פרס ברנשטיין לביקורת ספרותית בעיתונות היומית, עם חלוקתו לראשונה בשנת 1979.

שקלובסקי נפטרה ב-27 בינואר 2013 בביתה בתל אביב.

מפרסומיה
--------

* "**זה בסך הכול החיים**", תל אביב: הוצאת גוונים, תשס"ח 2007.
* "**דמויים מהעולם ומירושלים**", תל אביב: ספרית פועלים, תשנ"ט 1999.
* "**בחיפוש אחר החיים הטובים**": קובץ ביקורות על ספרים, תל אביב: ירון גולן, 1996.
* "**בין שעבוד לחירות**": מסות פילוסופיות, תל אביב: ירון גולן, 1988.

לקריאה נוספת
------------

* אלכס זהבי. דיוקנו של הרצנזנט כפילוסוף. **מעריב**, ספרות, כ"ד באדר ב' תשמ"ט, 31 במרץ 1989, עמ' 3.
* דורית זילברמן. תרבות העונג. **דבר**, י"ח בתמוז תשמ"ט, 21 ביולי 1989, עמ' 20.
* עמוס לויתן. בין לבין. **עתון 77**, גל' 110 (1989), עמ' 19.
* מירי פז. הרציונאל של רחל שקלובסקי. דבר, **דבר השבוע**, ז' בשבט תשמ"ט, 13 בינואר 1989, עמ' 23.
* עמוס שיינבלט. רוח אופטימית בבית. **עיתון 77**, שנה ל"ב, גל' 329 (ניסן תשס"ח, מרץ-אפריל 2008), עמ' 14.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על רחל שקלובסקי בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית
* רחל שקלובסקי, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
* רחל שקלובסקי, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007304733805171
* ISNI: 0000 0001 1457 859X
* LCCN: no96043146
* VIAF: 162196795
* WorldCat: lccn-no96043146

 |
גבר מבצע בדיקת מבחן מאמץ כדי לבדוק את התפקודיות של לבו
בדיקת **אֶרְגּוֹמֶטְרִיָּיה** - בדיקת מאמץ קרדיולוגית - (Ergometric Stress Testing), הנקראת גם "מבחן מאמץ", היא בדיקה רפואית שנועדה לבדוק את השפעת מאמץ גופני מאומץ על הלב, ולהעריך האם קיימת מחלת לב כלילית.

הבדיקה נעשית לחולי לב: כאשר המטופל מתלונן על כאבים בחזה, לאחר אוטם שריר הלב, לאחר צנתור לב או ניתוח מעקפים, וכדי לאתר הפרעות בקצב הלב. לאנשים שמתחילים בעבודה גופנית או פעילות ספורטיבית, ולאחר גיל 50 כבדיקת סקר.

הבדיקה איננה פולשנית ואיננה כרוכה בכאב. לעיתים ייתכן חוסר נוחות עקב המאמץ, במיוחד כאשר האדם איננו בכושר גופני.

הבדיקה מתרחשת בדרך כלל כאשר הנבדק נוסע על אופני כושר או הולך על מסילת כושר, תוך שהוא מחובר לאלקטרוקרדיוגרם ולמד לחץ דם. מפעיל המכשיר מעלה במספר שלבים את המהירות והשיפוע, ומודד את לחץ הדם ואת פעילות הלב בפרקי הזמן השונים. המכשיר מתעד את קצב הלב לכל אורך הבדיקה. הבדיקה היא בדיקת חובה עבור ספורטאים מקצוענים ואף עבור ספורטאים חובבים המשתייכים לאיגוד.

בבדיקה טיפוסית על הליכון ישנם שלושה שלבים עיקריים. שלב ראשון שבו מהירות התנועה היא 2.7 קילומטרים לשעה (שיפוע של 10 מעלות), השלב השני שבו המהירות עולה ל-4 קמ"ש (שיפוע של 12 מעלות), והשלב השלישי שבו המהירות מגיעה ל-5.5 קמ"ש (שיפוע של 14 מעלות). משך הבדיקה הוא כ-10 דקות.

בבדיקה זו נבדקים מספר פרמטרים: שינויי אק"ג המעידים על איסכמיה, ערכי לחץ הדם במאמץ, הפרעות קצב, תגובה פיזית של הנבדק למאמץ, והיכולת התפקודית מבחינת כושרו של הנבדק: האם הנבדק הצליח להגיע לדופק המטרה.

הבדיקה נעשית על ידי טכנאי שעבר הכשרה מתאימה. בסיומה קרדיולוג מנתח את התוצאות, והן נמסרות תוך מספר דקות למטופל.

לנבדקים מומלץ להגיע לבדיקה בבגדים קלים ובנעלי ספורט או נעליים נוחות להליכה, לא לאכול ארוחה גדולה לפניה, ולא לעסוק במאמץ גופני גדול ב-24 השעות שקודמות לבדיקה.

ראו גם
------

* מסילת כושר
* אקוקרדיוגרפיה

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **ארגומטריה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ארגומטריה** |

* ד"ר טליה קינר, ארגומטריה, באתר קופת חולים הכללית
* ארגומטריה, באתר מכון מור
* ד"ר אילן קיציס, על בדיקת לב במאמץ, או ארגומטריה, אתר טבעלייף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph119984

 |
**איזידור כאודקט** (בהולנדית: **Isidore Goudeket**;‏ 1 באוגוסט 1883 – 9 ביולי 1943) היה מתעמל אולימפי יהודי-הולנדי באולימפיאדת לונדון (1908), שנספה בסוביבור. אחד מארבעת חברי נבחרת ההתעמלות ההולנדית שנרצחו בשואה.

ביוגרפיה
--------

כאודקט נולד וגדל באמסטרדם, בן למשפחה יהודית, בנם של רבקה (1856–1943) וסימון ווראדין (1854–1909). אח לז'אק (1882–1943) וליאנט (1893–1943).

באולימפיאדת לונדון (1908) סיים כאודקט ביחד עם חבריו לנבחרת בתחרות הקבוצתית במקום שביעי. בתחרות הקרב-רב אישי הוא סיים במקום 62 עם 159 נקודות. אברהם דה אוליביירה, אברהם מוק ויונס סליר חבריו לנבחרת ההתעמלות אף הם ניספו בשואה.

במסגרת תערוכה עולמית שנערכה בבריסל, בלגיה בשנת 1910(אנ'), בפסטביל ההתעמלות ביחד עם נבחרת הולנד, הוא וחבריו זכו במקום הראשון בתרגיל על המתח, מקבילים וסוס וזכו בפרס של כבוד בתרגיל החופשי. בליל 14 באוגוסט פרצה שרפה גדולה באחד האולמות ועשרות אלפי אנשים החלו לנוס ויחד איתם חיות טרף שברחו מהכלובים. העיתונות הבלגית דיווה על 11 יהודים גיבורים, ביניהם כאודקט שהגנו בגופם על האנשים מפני חיות הטרף.

בשנת 1923 פרש כאודקט מתחרויות לאחר שעבר שיתוק חלקי ברגליו.

חיים אישיים
-----------

כאודקט עבד בליטוש יהלומים. הוא התחתן בשנת 1906 עם אסתר וינינג (1886–1943). לזוג נולדו שני ילדים, אליז (1908–1974) וסימון (1910–1945). בשנת 1929 עבר עם משפחתו לאנטוורפן שבבלגיה בשל המשבר הכלכלי העולמי. עם פלישת גרמניה לבלגיה ולהולנד במאי 1940 הוא חזר עם משפחתו לאמסטרדם.

### מותו

ב-20 ביוני 1943 אסתר ואיזידור כאודקט הוצאו מדירתם וגורשו מתחנת הרכבת מוידרפורט אמסטרדם לווסטרבורק. כעבור שבועיים, ב-6 ביולי, הם גורשו לסוביבור, שם נרצחו בתאי הגזים מיד לאחר הגעתם.

סימון כאודקט בנו, שהיה כנר, התגורר באנטוורפן כבר משנת 1928. ב-3 בנובמבר 1942 הוא גורש ממכלן לאושוויץ, שם ניספה. מותו מעולם לא תועד רשמית. לאחר המלחמה קבע משרד המשפטים ההולנדי את תאריך המוות ב-1 ביוני 1945. ככל הנראה שהוא נפטר לפני 28 בפברואר 1943.

אליז בתו הייתה השורדת היחידה מהמשפחה. בעלה אדם מונטניס נפטר ב-3 באפריל 1945 בברגן-בלזן.

הנצחה
-----

אריק ברואר, נינו של עמנואל ברואר וכתב ספורט הוציא לאור ספר בשנת 2009 בשם *"Spartacus. De familiegeschiedenis van twee joodse olympiers"*. הספר מספר את סיפורה של קבוצת ההתעמלות ספרטקוס, שבה התעמלו ביחד איזידור כאודקט וחברו הטוב ביותר, עמנואל ברואר, ששרד את השואה בזכות היותו נשוי לאישה ארית. הספר זכה בפרס ספר הספור של השנה בהולנד.

קישורים חיצוניים
----------------

* איזידור כאודקט, באתר olympedia.org
* איזידור כאודקט, באתר Olympisch (בהולנדית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 7923 1119
* LCCN: n2010031349
* NTA: 322960533
* VIAF: 121076150
* WorldCat: lccn-n2010031349

 |
**איסור דבוק** הוא מושג הלכתי בהלכות איסור והיתר, שפירושו הוא, שאמנם כל איסור שנופל בקדירה מתבטל בששים, אך חתיכת היתר הדבוקה לחתיכת האיסור, נאסרת למרות שיש בשאר התבשיל ששים. (אם אין בה לבדה שישים), 
דין זה יוצר חומרא משמעותית בדיני ביטול ברוב וביטול בששים. ולא מספיק לשער בפשטות ששים, אלא מפרידים בין מה שדבוק לשאר התבשיל.

לפעמים זה משליך לדין חנ"נ ואז אף נהפכת חתיכת ההיתר לאיסור בפני עצמו. וכדי להתירה צריך כמות של פי שישים כנגד כל חתיכת ההיתר שנאסרה.

איסור זה אינו מוסכם ושנוי במחלוקת הפוסקים.

מקור הדין
---------

מקור דין דבוק הוא בדברי רש"י (חולין קט א) שמשווה דין חתיכה נעשית נבלה במקרה שטיפת חלב נפלה על החתיכה למקרה של דבוק.

> 
> "ועבדינן כרבי יהודה בין בטיפת חלב שנפל על החתיכה ולא ניער ויש בה כדי ליתן טעם באותה חתיכה **ובין בחלב הדבוק בחתיכת בשר** ויש בו ליתן טעם בה"
> 
> 
> 
> — רש"י חולין דף קט עמוד ב
> 

כמו כן הביאו דעתו רבים מהראשונים: הרשב"א הטור (עב, ב), המרדכי (חולין סי' תרצ"ט ות"ש) ועוד. כמו כן גם דעת רבנו יואל הלוי מבונא (אבי הראבי"ה) כדעה זו. וכדעתם פסק הרמ"א בכמה מקומות.

לעומתם רבים מהפוסקים חולקים על דין זה וסוברים שאין צריך לשער כנגד כל חתיכת ההיתר אלא רק כנגד חתיכת האיסור. בין פוסקים אלו הרשב"א, הטור והשולחן ערוך (סימן עב סעיף ג').

טעם האיסור
----------

באחרונים נמצאו ב' הסברים לדין זה שחתיכת ההיתר נעשית נבלה.

א. שמכיוון שהאיסור דבוק בה, ממילא חתיכת ההיתר ממהרת לבלוע מהאיסור לפני התפשטות האיסור בכל החתיכות, ולכך אין להתייחס לריבוי החתיכות אלא יש להתייחס אליה בנפרד (שם ב-ב"ח, פרישה, לבוש, ש"ך).

ב. איסור זה נובע מחשש שמא יוציאו לרגע את חתיכת ההיתר שהאיסור דבוק בה ואז כבר לא יהיה לחתיכת ההיתר מגע עם שאר ההיתר, ובגלל שאין בה שישים כנגד האיסור הדבוק בה, תעשה כל חתיכת ההיתר נבלה וכאשר יחזירו את החתיכה בחזרה לקדירה לא ידעו שעכשיו יש כאן איסור בשיעור גדול יותר מלפני שהוציאו את החתיכה (שם ב-סמ"ק, או"ה הארוך, ד"מ, ט"ז, ביאור הגר"א)

ההבדל בין הטעמים
----------------

האחרונים כתבו שהבנת טעם דין זה, משליך למקרים מסוימים לדוגמה:

במקרה והאיסור הדבוק איסורו מדרבנן, הכלל אומר ספק דרבנן לקולא ולכן לטעם השני לא נחיל עליו דין דבוק. אולם לטעם הראשון כן.

סוגי הדבוק
----------

בפוסקים מובא דין זה לגבי כמה דינים כגון לב וכבד שלא הוכשרו ונשארו דבוקים בעוף, תולעת בפרי ובשלו את הפרי ביחד עם התולעת, בצק העוטף בשר אסור ועוד. מדבריהם עולה שיש כמה סוגי דבוק

* דבוק באופן טבעי, כגון, לב שלא נקרע, כבד, חלב שלא נוקר
* חיבור שלא באופן טבעי, כגון חתיכה שהצטמקה על ידי בישול, ונדבק האיסור בתוכה
* מונח, כגון פרי ותולעת בתוכו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  סימן ע"ב סעיף ג', סימן ע"ג סעיף ו, סימן צ"ב ד.
**איזידור בַּרְנָה** (במקור עד 1887 **דוד הירש בראון**, בהונגרית: **Barna Izidor**;‏ 26 בנובמבר 1860, אַבָּה – 31 באוקטובר 1911, בודפשט) היה עיתונאי ומשורר יהודי-הונגרי, חלוץ העיתונות הצהובה בהונגריה.

ביוגרפיה
--------

 קברו של איזידור ברנה בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט
בתחילה כתב בעיתוני סקשפהרוואר, ואז בשנת 1880 עבר לבירה בודפשט והפך לכתב של עיתון בשם "הסכמה" (Egyetértés). משנת 1886 היה עובד-עמית של "בודפשטי הירלאפ" (Budapesti Hírlap, "העיתון של בודפשט", שהופיע מ־16 ביוני 1881 עד 1938 כעיתון שמרני ולאומני). הדיווחים שלו משכו שוב ושוב בולטות ברמה הלאומית, כמו מספר מאמרים על העוני בבירת הונגריה ועל מצבם של חסרי הבית, אך כתבותיו החשובות ביותר היו על הרעב במחוז ארווה (אנ'): הוא סייר במחוז כולו וכתב על חוויותיו מכלי ראשון, ואלה השפיעו כל כך ברחבי הונגריה עד שבתוך זמן קצר נאספו דרך העיתון תרומות בסכום של שישים אלף פורנטים כדי להקל על הרעב הגדול.
בסוף 1892 עזב את מערכת העריכה של בודפשטי הירלפ ומונה לעורך הראשי של העיתון "פשטי נפלו". בשנת 1896 הקים את "עיתון הערב" (Esti Újságot), הצהובון הראשון ההונגרי, והיה עורכו עד מותו. כליריקן הוא פרסם כמה שירים בכתבי העת "ארץ-עולם" (Ország-Világ), "סלון הונגרי" (Magyar Szalon) ו"הט" (Hét, "שבוע").

ספריו
-----

* *Buborékok* ("בועות": שירים, 1892)

לקריאה נוספת
------------

* הלקסיקון הגדול של פאלאס
* לקסיקון ביוגרפי הונגרי
* לקסיקון יהודי הונגרי. פטר אויווארי. בודפשט: 1929

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איזידור ברנה** בוויקישיתוף