recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**הלגיון השני הרקוליה** (בלטינית: **Legio II Herculia**) היה לגיון רומאי, אשר הוקם בידי הקיסר מקסימיאנוס והוצב במחוז סקיתיה ליד הדנובה.

היסטוריה
--------

המידע על הלגיון מועט. הוא הוקם בידי הקיסר מקסימיאנוס, ככל הנראה בתחילת שנות שלטונו. הלגיון נקרא "הרקוליה" אשר משמעותו "מוקדש להרקולס". הרקולס היה הפטרון של הקיסר מקסימיאנוס. הלגיון הוקם במקביל ללגיון הראשון יוביה, אשר נקרא על שם יופיטר, הפטרון של שותפו לשלטון של מקסימיאנוס - הקיסר דיוקלטיאנוס. הלגיון השני הרקוליה הוצב לצד הלגיון הראשון יוביה במחוז סקיתיה ליד נהר הדנובה. ייתכן שהלגיון ליווה את הקיסר גלריוס במערכתו כנגד האימפריה הסאסאנית בין השנים 296–298. כתובת הקדשה של חיילי הלגיון נמצאה בעיר סיטיפיס שבפרובינקיה מאוריטניה קיסרנסיס (כיום סטיף באלג'יריה המודרנית) מה שמראה שהלגיון, או לכל הפחות יחידות משנה שלו, הוצבו שם תקופה מסוימת.

במאה החמישית הלגיון נזכר בנוטיטיה דיגניטטום, עדיין בבסיסו הישן על יד הדנובה. מכיוון שהיה מדובר בגזרה שקטה יחסית, לא מן הנמנע שהלגיון שרד את נפילת האימפריה הרומית והתמזג אל תוך הצבא הביזנטי המוקדם.

קישורים חיצוניים
----------------

* הלגיון השני הרקוליה, באתר livius.org (באנגלית)
* הלגיון הראשון יוביה, באתר Imperiumromanum.com (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הלגיון השני הרקוליה, באתר livius.org (באנגלית)
2. ↑  הלגיון הראשון יוביה, באתר Imperiumromanum.com (בגרמנית)
|  |
| --- |
| **סומליה** |
| סמל סומליה |
| ערך זה הוא חלק מסדרת**ממשל ופוליטיקה של סומליה** |
| * **חוקה**
* **נשיא**
	+ חסן שייח' מחמוד
* **ממשלה**
	+ **ראש ממשלה**
		- עבדי פארה שירדון סעיד
* **פרלמנט**
* **מדינות סומליה**
	+ פונטלנד
	+ היראען
	+ עוודאלנד
	+ גלמודוג
	+ סומלילנד (דה פקטו, מדינה ריבונית)
* **מפלגות בסומליה**
	+ מפלגת הפיתוח, האיחוד והשלום
* **מחוזות סומליה**
 |

**ממשלת מעבר פדרלית** (בסומלית: **Dowladda federaalka kumeelgaarka**) הייתה הממשל המוכר על ידי מרבית מדינות העולם כממשלת רפובליקת סומליה בין השנים 2004 ל-2012. הממשלה נוסדה כאחת מן המוסדות הפדרליים הזמניים של הממשלה על בסיס כתב האמנה הפדרלי הזמני, שאושר בנובמבר 2004 על ידי הפרלמנט הפדרלי הזמני.

ממשלת המעבר הפדרלית נוהלה על ידי ראש הממשלה ותחת נשיא המדינה. הממשלה מנהלת את המדינה החל מ-2004 בשל המצב הביטחוני הרגיש במדינה, שמרבית האזורים בה נמצאים בשליטת כנופיות וארגוני טרור שמיוחסים להם קשרים עם ארגון הטרור אל-קאעידה.

הממשלה נאבקה בארגון הטרור א-שבאב, ומגובה על ידי כוחות האו"ם, האיחוד האפריקאי וארצות הברית, זאת בניסיון לשחרר את כל אזור דרום סומליה הנמצא בשליטתו המוחלטת של הארגון.

באוגוסט 2011 ממשלת המעבר הצליחה להשתלט על כל מוגדישו, לאחר קרבות קשים מול ארגוני הטרור והכנופיות השונות. בספרמבר 2012 כוננה מערכת ממשל חדשה המבוססת על משטר נשיאותי למחצה ונבחר נשיא חדש, חסן שייח מחמוד.

ההכרה הבינלאומית
----------------

הנציגויות הדיפלומטיות של סומליה כיום
ממשלת המעבר הפדרלית הוכרה על ידי מרבית מדינות העולם בתור הממשלה השלטת במדינה, חרף חוסר יכולתה המעשית לעשות כן. סומליה היא חברה באומות המאוחדות, באיחוד האפריקאי למרות חיכוכים עם הארגון על כוונתו לצרף גם את סומלילנד כחברה מן המניין. סומליה היא ממייסדות ארגון הוועידה האסלאמית.

ממשלת המעבר הפדרלית מחזיקה ב-19 שגרירים במדינות אחרות. אתיופיה מחזיקה בשגרירות משלה במוגדישו וקונסוליות בסומלילנד ובפונטלנד. בדצמבר 2010 ג'יבוטי פתחה מחדש את השגרירות שלה. שנה אחר כך עשתה זאת גם הודו, לאחר 20 שנות שיתוק דיפלומטי בין שתי המדינות עקב המצב הביטחוני. ב-2011 איטליה ובריטניה הודיעו כי יפתחו מחדש את השגרירויות שלהן במדינה.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 5669156619127428780002
* WorldCat: viaf-5669156619127428780002

 |
**שיירת המוות** (בספרדית: **Caravana de la Muerte**) היה כינוייה של יחידת צבא צ'יליאנית אשר, בעקבות ההפיכה הצבאית של שנת 1973 נעה ברחבי הארץ, מנויידת באמצעות מסוק, ואשר חבריה רצחו, או הורו על רצח, של למעלה מ-120 בני אדם אשר הוחזקו במתקני כליאה צבאיים שונים. היחידה פעלה בין ה-30 בספטמבר וה- 22 באוקטובר 1973.

היחידה עברה ממחנה צבאי אחד למשנהו ופקדה על הוצאה להורג של עצורים, או ביצעה בעצמה את גזר הדין, לרוב באמצעות כלי נשק אישיים ומכודנים. הקורבנות נקברו בקברים בלתי מסומנים. קורבנות שיירת המוות היו חברי המפלגה הסוציאליסטית הצ'יליאנית (Partido Socialista de Chile), חברי תנועת השמאל המהפכנית (Movimiento de Izquierda Revolucionaria), המפלגה הקומוניסטית הצ'יליאנית (Partido Comunista de Chile) ואחרים.

אחת מפעולותיה המשמעותיות של שיירת המוות התרחשה בקלאמה (Calama), עת 26 אסירים נבחרו באקראי מתוך רשימת העצורים ונלקחו לפאתי העיר. שם הולקו העצורים בידי החיילים בטרם נורו למוות ונקברו בקבר בלתי מסומן במטרה שגורלם לא יוודע.

היחידה הורכבה ממספר קציני צבא ושני חיילי רגלים ומפקדה היה בריגדיר חנרל (מקביל לתת-אלוף בצה"ל) סרחיו אראיינו סטארק (Arellano Stark). קצינים בכירים אחרים שנטלו חלק בשיירת המוות השתלבו מאוחר יותר בתפקידים בכירים בהנהגת הצבא הצ'יליאני. כך, למשל, סגן מפקד היחידה, סרחיו ארדונדו גונסלס (Arredondo González), שמאוחר יותר פיקד על בית הספר לחיל הרגלים הצ'יליאני; פדרו אספינוסה בראבו (Espinoza Bravo), קצין מודיעין שהפך לקצין המבצעים הראשי של המשטרה החשאית הצ'יליאנית (DINA); מרסלו מורן בריטו (Moren Brito), שלאחר מכן פיקד על מחנה הריכוז והעינויים וייה גרימלדי (Villa Grimaldi) ואחרים.

על אף שדו"ח רטיג (Rettig) העריך את מניין הנרצחים במהלך 17 שנות הדיקטטורה הצבאית של אוגוסטו פינושה ב-3,000, היוותה פרשת שיירת המוות אירוע טראומטי במיוחד. זאת בעיקר כיוון שרבים מהקורבנות הסגירו עצמם לרשויות הצבאיות, נמצאו תחת חסות הצבא, לא היוו איום מיידי כלשהו, היו ללא עבר אלים ואף לא איימו לנהוג באלימות.

בשנת 1999 הורה השופט חואן גוסמן טופיה (Guzmán Tapia) על מעצרם של חמישה קציני צבא בדימוס על חלקם בפרשת שיירת המוות. בחודש מרץ 2006 הורה השופט ויקטור מונטיגליו (Víctor Montiglio) על מעצרם של 13 קצינים בדימוס באשמת רצח. ב-17 ביולי 2006, הסיר בית המשפט העליון הצ'יליאני את חסינותו של פינושה בשל מעורבותו בפרשה, ובכך הפך את פסיקתו הקודמת בעניין.. לבסוף, ביום ה-28 בנובמבר 2006 תבע מונטיגליו את פינושה והורה על מעצרו במעצר בית. ימים ספורים לאחר מכן אושפז פינושה בבית חולים צבאי עקב התקף לב ונפטר ב-10 בדצמבר 2006.

ראו גם
------

* מבצע קונדור

קישורים חיצוניים
----------------

* שיירת המוות באתר זיכרון וצדק (באנגלית)
* ניתוח משפטי מנקודת מבט סוציאליסטית (באנגלית)
* דיווח על מעצר קציני הצבא ב BBC News (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Chile's most famous judge", BBC News, 14 December, 2004
2. ↑  Greg Sampson, "Chile judge indicts 13 retired military officers for 1973 death squad tour", **Jurist**, March 22, 2006
3. ↑  Corte Suprema desafuera Pinochet en caso 'caravana de la muerte', artículo del diario gratuito español 20minutos, 17 de julio de 2006.
4. ↑  Procesan a Pinochet y ordenan su arresto por los secuestros y homicidios de la "Caravana de la Muerte", artículo del diario gratuito español 20minutos, 28 de noviembre de 2006.
**יוסף (יוסי) אולמרט** (נולד ב-10 באוגוסט 1950), הוא מזרחן ופרשן ספורט ישראלי. כיהן כמנהל לשכת העיתונות הממשלתית. אחיהם של אהוד אולמרט, ירמי אולמרט ועמרם אולמרט.

ביוגרפיה
--------

נולד במושב  נחלת ז'בוטינסקי למרדכי ובלה אולמרט. אולמרט שירת בצה"ל בשנים 1968 - 1971. בשנים 1971 - 1978 למד באוניברסיטה העברית בירושלים לימודי האסלאם ולימודי המזרח התיכון וסיים תואר ראשון ושני בהצטיינות. הוא סיים לימודיו לתואר שלישי בבית הספר לכלכלה של לונדון והגיש את עבודת הדוקטורט שלו על הנושא "מדיניות בריטניה בלבנט בשנים 1940 - 1945 ". בשנים 1981 - 1989 הוא היה ראש המחלקה לסוריה ולבנון במרכז משה דיין לחקר המזרח התיכון ואפריקה השייך לאוניברסיטת תל אביב. במקביל, הוא גם לימד מזרחנות באוניברסיטת תל אביב.הוא כתב שני ספרים בנושא, שהתפרסמו בהוצאת משרד הביטחון, המבוססים על סדרות הרצאות שנתן בגלי צה"ל במסגרת הסדרה "אוניברסיטה משודרת". בנוסף, כתב טורי דעה רבים ב"ידיעות אחרונות". שימש גם במכון שילוח לחקר המזרח התיכון כיועץ לענייני סוריה ולבנון.

בין השנים 1990 - 1993 כיהן כמנהל לשכת העיתונות הממשלתית.

בשנות ה-90 ניסה באופן כושל להיכנס לפוליטיקה, תחילה בהתמודדות בבחירות המקדימות במרכז הליכוד, אז התמודד על מחוז מישור החוף, הגיע ראשון עם כ-5,000 קולות, שובץ במקום ה-43 ברשימת הליכוד-גשר-צומת לכנסת ה-14, ולא נבחר לכנסת. לאחר מכן התמודד על ראשות עיריית רעננה, ולא ניצח. בעקבות ניסיונות אלו הסתבך בחובות כבדים למלווים בשוק האפור. בעקבות זאת עזב את ישראל בשנת 2004. כיום הוא חי בארצות הברית ומתפרנס ממתן הרצאות בנושאי מזרחנות.

היה נשוי ללינדה, יהודייה ילידת קנדה, חברת הנהלת יד ושם ולהם שלוש בנות. הזוג התגרש לאחר שאולמרט עזב את הארץ.

ספריו
-----

* **מיעוטים במזרח התיכון**, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1986.
* **סוריה המודרנית**, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1997.

קישורים חיצוניים
----------------

* מאמרי דעה - יוסף אולמרט
* עוזי דיין ומיכל שבת, ‏יוסי אולמרט בחדר החקירות, באתר ישראל היום, 6 במאי 2011
* זיו גולדפישר, החתן המאושר: יוסי אולמרט פותח פרק ב' באמריקה, באתר nrg‏, 29 באפריל 2012
* יוסף אולמרט, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  מירית גל-עד, "איש אקדמיה יכהן כראש לשכת העיתונות הממשלתית - התחלה חדשה", דיפלומטיק סירקל מס' 7, אביב 1990 (בשפה האנגלית)
2. ↑  רשימת הליכוד-גשר-צומת לכנסת הארבע עשרה, 1996, מתוך אתר המכון הישראלי לדמוקרטיה
3. ↑  רענן בן צור, המזרחן יוסי אולמרט עזב לארה"ב מאימת הנושים, באתר ynet, 17 באוגוסט 2004

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007450725905171
* LCCN: n86072150
* VIAF: 248119390
* WorldCat (עם VIAF): 248119390

 |
**מחוז ימאגוצ'י** (ביפנית: 山口県) הוא אחד ממחוזות יפן השוכן בחבל צ'וגוקו באי הונשו. בירת המחוז היא העיר ימאגוצ'י, השוכנת בלב המחוז. עם זאת, העיר הגדולה ביותר במחוז היא שימונוסקי.

היסטוריה
--------

מחוז ימאגוצ'י נוצר מאיחוד הפרובינציות סואו ונאגטו. עם עליית מעמד הסמוראים במהלך תקופת הייאן ותקופת קמקורה, צברו שבט אואוצ'י מסואו ושבט קוטו מנאגטו כוח רב. בתקופת אשיקאגה כבש ראש שבט אואוצ'י, אואוצ'י הירויו, את הפרובינציה השכנה ואיחד אותה עם הפרובינציה שלו. השבט המשיך לצבור כוח והון, באמצעות יבוא מוצרי תרבות מקוריאה ומסין של שושלת מינג. לאחר מספר חילופי שלטון בנחלה, השתלט שבט מורי על כל חבל צ'וגוקו, ושלט בו לאורך תקופת סנגוקו. בקרב סקיגהארה, שנערך ב-1600, ניצח טוקוגאווה איאיאסו את שבט מורי, שנאלץ לוותר על צ'וגוקו, אך זכה לשמור על נחלות סואו ונאגטו, והקים טירה בעיר האגי. 

לאחר פתיחת יפן למערב על ידי קומודור מת'יו פרי, לקחו סמוראים מנאגטו (שנקראה גם צ'ושו) חלק פעיל בהדחת שוגונות טוקוגאווה ובכינון ממשלה חדשה בחסות הקיסר. מחוז ימאגוצ'י נוסד ב-1872, ארבע שנים לאחר רסטורציית מייג'י. בזכות נמלי המחוז, השוכנים לחופו של הים הפנימי סטו, הפך המחוז בתקופת טאישו למרכז תעשייתי לבניית ספינות, לייצור כימיקלים ומכונות ולעיבוד מתכות. במהלך מלחמת העולם השנייה, הפך ימאגוצ'י למחוז המתועש ביותר ביפן.

גאוגרפיה
--------

### ערים

במחוז ימאגוצ'י 13 ערים:

* ימאגוצ'י (הבירה)
* אובה
* איוואקוני
* האגי
* הופו
* היקארי
* מינה
* נאגטו
* סניו-אונודה
* קודמאצו
* שונאן
* שימונוסקי
* ינאי

תיירות
------

היעד התיירותי המועדף בימאגוצ'י הוא העיר שימונוסקי. מוקד תיירותי נוסף הוא גשר קינטאי - גשר עץ בעל חמש קשתות - בעיירה איוואקוני. גדות נהר הנישיקי, שמעליו עובר הגשר, נחשבים למקומות הטובים ביותר ביפן לצפייה בפריחת הסאקורה.

סמלי המחוז
----------

* עץ: אורן יפני אדום
* פרח: תפרחת עץ המנדרינה
* ציפור: עגור הכתם
* דג: פוגו
* חיה: אייל סיקה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ימאגוצ'י** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ימאגוצ'י (ביפנית)

* אתר האינטרנט הרשמי של ימאגוצ'י (באנגלית)

* אתר האינטרנט הרשמי של ימאגוצ'י (בשפות סיניות)

* אתר האינטרנט הרשמי של ימאגוצ'י (בקוריאנית)

* אתר האינטרנט הרשמי של ימאגוצ'י (בספרדית)
* ימאגוצ'י, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007561933205171
* BnF: cb16275405t (data)
* CiNii: DA01735126
* GND: 4317938-1
* ISNI: 0000 0004 0402 4376
* LCCN: n80022927
* MusicBrainz: e3e7bb57-f90c-4572-a628-e25d8d5397d6
* NARA: 10036695
* NDL: 00260726
* SUDOC: 111971608
* VIAF: 146575818
* WorldCat (עם VIAF): 146575818

 |
**התחרות לקריקטורה הומוריסטית ע"ש פרידל שטרן** היא תחרות קריקטורה דו-שנתית הנערכת על ידי המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון.

פעילות
------

התחרות, המתקיימת פעם בשנתיים, מהווה חלק מצוואתה של הקריקטוריסטית הישראלית פרידל שטרן, שתרמה את עיזבונה האמנותי למוזיאון וביקשה לערוך תחרות בנושא קריקטורות הומוריסטיות. כל תחרות מתרכזת בנושא אחד והיא מלווה בתצוגה מיצירותיה של שטרן. במסגרת התחרות מוענקים פרס במסלול המיועד לאמנים מוכרים ופרס נוסף המוענק ליוצרים חובבים.

### 2012 - התחרות הראשונה לקריקטורה הומוריסטית ע"ש פרידל שטרן, בנושא "יום אישה שמח"

* נועם נדב (זוכה בקטגוריית מקצוענים)נועם נדב (זוכה בקטגוריית מקצוענים)
* גילי לפלר (זוכה בקטגוריית חובבים)גילי לפלר (זוכה בקטגוריית חובבים)

### 2014 - התחרות השנייה לקריקטורה הומוריסטית ע"ש פרידל שטרן בנושא "ישראל יוצאת לפנסיה"

* יונתן וקסמן (זוכה בקטגוריית מקצוענים)יונתן וקסמן (זוכה בקטגוריית מקצוענים)
* הקריקטורה הזוכה של יונתן וקסמןהקריקטורה הזוכה של יונתן וקסמן
* קרן סייג (זוכה בקטגוריית חובבים)קרן סייג (זוכה בקטגוריית חובבים)
* הקריקטורה הזוכה של קרן סייגהקריקטורה הזוכה של קרן סייג

* 
* 
* 

### 2016 - התחרות השלישית לקריקטורה הומוריסטית ע"ש פרידל שטרן בנושא "בקיצור ישראלית"

* לנה ברונשטיין (זוכה בקטגוריית מקצוענים)לנה ברונשטיין (זוכה בקטגוריית מקצוענים)
* אורי פנחסי (זוכה בקטגוריית חובבים)אורי פנחסי (זוכה בקטגוריית חובבים)

### 2018 - התחרות הרביעית לקריקטורה הומוריסטית ע"ש פרידל שטרן בנושא "קריקטורה במדים"

### 2020 - התחרות החמישית לקריקטורה הומוריסטית ע"ש פרידל שטרן בנושא "ואנחנו שניים"

רפאל בלומנברג זכה בקטגוריית מקצוענים. דניאל סוויד זכתה בקטגוריית חובבים.

### 2022 - התחרות השישית לקריקטורה הומוריסטית ע"ש פרידל שטרן בנושא "גברים? גברים!"

מישל קישקה זכה בקטגוריית מקצוענים. רותם אנגלמאייר זכתה בקטגוריית חובבים.
קבוצת כבשים בתחנה.
**התחנה האמריקאית לניסויים בכבשים** (באנגלית: **U.S. Sheep Experiment Station**; ראשי תיבות: **USSES**) היא תחנת מחקר חקלאית שמתמקדת בניסויים בכבש הבית (*Ovis aries*), ומופעלת על ידי שירות המחקר החקלאי (Agricultural Research Service) של מחלקת החקלאות של ארצות הברית. מטרתה המוצהרת היא "לפתח שיטות משולבות להגדלת רמת התפוקה של כבשים ובמקביל לשפר את הקיימות של מערכות אקולוגיות בשטחים פתוחים".

גאוגרפיה ומתקנים
----------------

התחנה ממוקמת כ-10 ק"מ צפונית לדובויז (Dubois), איידהו, ותחומיה כוללים שטחים ממדינת איידהו וממונטנה. בנייני התחנה פרוסים על שטח של 113 קמ"ר, בבעלות שירות המחקר החקלאי, כולל מתקני מחקר, מתקנים לבעלי החיים (כולל דירים ומכלאות המלטה) ומבני מגורים. התחנה מוקפת בשטחי היער הלאומי קריבו-טרגי (Caribou-Targhee National Forest), ונמצאת במרחק שעתיים נסיעה מהפארק הלאומי גרנד טיטון ומהפארק הלאומי ילוסטון.

היא אף כוללת 67.2 קמ"ר של הרי המאה (Centennial Mountains) במונטנה ושטח של 4.9 ק"מ הסמוך לקהילת קילגור (Kilgore) באיידהו. שטחים אלו משמשים באופן נרחב למרעה ולמחקר האקולוגיה של שטחים פתוחים. התחנה כוללת כמה מערכות אקולוגיות מגוונות, ובהן שטח מרעה תת-אלפי, מרגלות הר, ערבה וחורש מדברי (desert shrubland). התחנה היא המעסיק השני בגודלו במחוז קלרק (Clark County) באיידהו.

מחקר
----

התחנה מקיימת מחקר בתחומי יעילות התפוקה של כבשים, שיפורים גנטיים (בייחוד פיתוח של גזעים), תזונה, גידול כבשים, ניהול שטחי המרעה ואיכות המוצרים המופקים מן הכבש (למשל בשר וצמר). התחנה כוללת עדר בסיסי המונה 3,000 כבשים בוגרים, וכן טלאים וכבשים נוספים.

עם הזנים שפותחו בתחנת המחקר ניתן למנות את:

* זן ה"קולומביה" (Columbia), אחד הזנים הראשונים שפותחו בארצות הברית. פיתוח הזן החל ב-1912 בוויומינג, וב-1918 הועבר העדר הראשוני לתחנה, להמשך הפיתוח.
* זן ה"פוליפיי" (Polypay), שפותח בשנות ה-60. ידוע בשל צמרו הלבן ושיעור ההמלטה הגבוה.
* זן ה"טרגי" (Targhee), כבש מרעה, שקרוי על שם היער הלאומי הסמוך.

אחד הנושאים השרויים במחלוקת בפעילות התחנה היא החפיפה של שטחיה עם אזור התפוצה של דובי גריזלי. ב-2010 עשתה התחנה מאמץ להגביל את הרעייה בשטחי התפוצה של הדובים, אך ב-2013 תבעו את התחנה ארגוני הגנת הסביבה, שטענו כי פעילות המחקר שלה ממשיכה לאיים על אוכלוסיית דובי הגריזלי באזור ילוסטון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **התחנה האמריקאית לניסויים בכבשים** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "About Us". USDA Agricultural Research Service. 2008-07-17. נבדק ב-2008-07-19.
2. 1 2 3  "Dubois, Idaho". USDA Agricultural Research Service. 2006-05-05. נבדק ב-2008-06-19.
3. ↑  "Idaho sheep station halts grazing in bear habitat", *Billings Gazette*, באפריל 2010 `{{citation}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Groups sue federal agency over sheep research station after grizzly deaths", *The Missoulian*, Associated Press, 18 במאי 2013 `{{citation}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n79067264
* VIAF: 153593568
* WorldCat: lccn-n79067264

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"התחנה האמריקאית לניסויים בכבשים"**.
לוגו התחרות בגרסה האנגלית
**התחרות על שם המלכה אליזבת** (בפלמית: **Koningin Elisabethwedstrijd**, בצרפתית: **Concours Musical International Reine Elisabeth**) היא תחרות לנגנים בראשית דרכם, המתקיימת בבריסל, בלגיה. התחרות נקראת על שם אליזבת מבוואריה, מלכת הבלגים. זו תחרות לכנרים (החל ב-1937), לפסנתרנים (החל ב-1938), זמרים (החל ב-1988) ולצ'לנים (החל ב-2017). 

מאז היווסדה נחשבת התחרות ע"ש המלכה אליזבת לאחת התחרויות המאתגרות והיוקרתיות ביותר לנגנים. בשנת 1957 הייתה תחרות המלכה אליזבת בין החברות המייסדות של הפדרציה הבינלאומית לתחרויות מוזיקה.

אז'ן איזאיי, כנר וירטואוז בלגי, רצה לייסד תחרות מוזיקה בינלאומית לוירטואוזים צעירים, שתשמש חלון-ראווה לכישרונותיהם, אך הוא מת לפני שהספיק להוציא לפועל את כוונתו. המלכה אליזבת, פטרונית אמנויות וידידה קרובה של איזאיי, ייסדה את התחרות לזכרו בשנת 1937. היוקרה של איזאיי והערצת בית המלוכה הבלגי, המלך אלברט הראשון והמלכה אליזבת, כגיבורי מלחמת העולם הראשונה, היו ערובה להצלחת התחרות הראשונה למשוך אליה מספר רב של מתחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של התחרות על שם המלכה אליזבת (באנגלית, בהולנדית ובצרפתית)
* התחרות על שם המלכה אליזבת, ברשת החברתית פייסבוק

* התחרות על שם המלכה אליזבת, ברשת החברתית טוויטר

* התחרות על שם המלכה אליזבת, סרטונים בערוץ היוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb13614342j (data)
* GND: 4507637-6
* LCCN: n86864540
* MusicBrainz: 8fc1e576-1b13-45fd-9892-d106b02f59b6
* SUDOC: 086126849
* VIAF: 154643080
* WorldCat: lccn-n86864540

 |
**התחלה נוראה** (באנגלית: **The Bad Beginning**) הוא הספר הראשון מתוך סדרת הספרים סדרה של צרות, מאת למוני סניקט (דניאל הנדלר). הספר יצא לאור ב-30 בספטמבר 1999. בשנת 2004 יצא הסרט סדרה של צרות, המבוסס על ספר זה ושני הבאים אחריו בסדרה.

עלילה
-----

בתחילת הספר, נמצאים האחים ויולט, קלאוס וסאני בודלר בחוף הים, כשהם פוגשים בחבר של הוריהם, מר פו, המספר להם שהוריהם מתו בשריפה שכילתה את ביתם וכל רכושם. בהיעדר קרוב משפחה לגור איתו, הילדים נשלחים לחיות עם הרוזן אולף, קרוב משפחה רחוק.

לאולף יש שכנה, שופטת במקצועה, שנקראת השופטת סטראוס. יש לה בית יפה עם ספרייה גדולה והיא מתנהגת בצורה יפה מאוד לילדי בודלר - עוזרת להם להכין ארוחה לעוזריו של אולף ומרשה להם לקחת ספרים מספרייתה ולהתארח אצלה.

אולף מתגלה כאיש חמדן ששואף להשיג את הירושה העצומה של משפחת בודלר. הוא מזניח את הילדים ומכריח אותם לבצע משימות רבות וקשות.
לאחר זמן מה הילדים הולכים לספר על זה למר פו. מר פו מסביר להם שעל פי החוק אולף יכול לגדל אותם בכל דרך שירצה.

בחלק אחד של הספר מתבקשים הילדים להכין ארוחה לאולף ולצוות שלו. הם מחליטים להכין ספגטי ברוטב, דבר שלא מרצה את אולף, אך כך הם יכולים להכיר את עוזריו האיומים : איש בעל קרסים במקום ידיים, איש שנראה לא גבר ולא אישה, גבר קירח עם אף ארוך ושתי נשים עם אבקה לבנה על פניהם.

לאחר מכן אולף מתנצל בפניהם. הוא מודיע לילדים שהוא מעלה מחזה חדש "הנישואים הנפלאים". הוא רוצה שוויולט תשחק את תפקיד הכלה בעוד הוא משחק בתפקיד החתן, ומספר להם שהשופטת סטראוס תגלם את השופטת שמחתנת את בני-הזוג.

באחד הימים לאחר מכן שהו האחים בביתה של השופטת סטראוס וקראו ספרים. כשהגיע האיש בעל ידי הקרסים, עוזרו של אולף, לקחתם, הספיק קלאוס להגניב עמו ספר העוסק בחוקי הנישואין. קלאוס קורא את הספר כל הלילה, ומגלה את תוכניתו של אולף. אולף מתכנן להתחתן עם ויולט דרך המחזה - מפני שעל פי חוק ויולט, בת ה 14, יכולה להתחתן באישור האפוטרופוס שלה. הוא גם מגלה שהכלה חייבת לחתום בכתב ידיה.
קלאוס סיפר לויולט על תוכניותיו של הרוזן, אך שהלכו אליו הוא הודיע כי חטף את סאני וכי יהרוג אותה במידה וויולט לא תשתף עמו פעולה. המחזה מתחיל, וברגע שאולף מודיע שוויולט והוא באמת נשואים, המחזה נעצר באמצע. 
ברגע שסאני חוזרת בבטחה משביו של אולף, ויולט חוזרת לבמה ומודיעה שהיא ימנית, אך חתמה עם ידה השמאלית - מה שאומר שהנישואים מבוטלים.
הרוזן אולף בורח, ולילדים שוב אין אפוטרופוס. השופטת סטראוס אומרת שהיא רוצה להיות האפוטרופוסית שלהם, אך מר פו מתערב ואומר שהאופוטרופוס חייב להיות קרוב-משפחה. הם עוזבים את השופטת ונוסעים עם מר פו לבנק כדי לחפש אפוטרופוס חדש.

קישורים חיצוניים
----------------

* התחלה נוראה, באתר OCLC (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: d46727e1-b869-4b32-bccb-7eab4057fe1c

 |
זוהי רשימת דמויות מסדרת הטלוויזיה המדע בדיוני "מסע בין כוכבים: עולמות חדשים ומשונים".

אנושות
------

#### ניוטה אוהורה

 ערך מורחב – **ניוטה אוהורה**  

#### אריקה אורטגס

אריקה אורטגס (מגולמת על ידי מליסה נביה) היא הטייסת של ה"אנטרפרייז". אורטגס היא קצינה חכמה ומוכשרת, הנחשבת לאחת הטייסות הטובות בצי. היא חמת מזג, ונוטה להגיד את אשר על ליבה גם כאשר הדבר נוגד את הפקודות שקיבלה. יחד עם זאת, היא מצייתת לפקודות גם אם אלו אינן לרוחה. למרות מזגה החם היא משתטה לפעמים.

#### ג'וזף מ'בנגה

ד"ר ג'וזף מ'בנגה (מגולם על ידי באבס אולוסנמוקון) הוא רופאה הראשי של ה"אנטרפרייז". מ'בנגה הוא רופא מוכשר ודעתן שאינו חוסך את דעתו מאיש, לרבות הקפטן. בתו של מ'בנגה, רוקיה, אובחנה כחולה בציגנוקמיה, מחלה סופנית וחשוכת מרפא. על מנת לאפשר לעצמו למצוא לה מרפא, מ'בנגה מכניס אותה למעגלי הטרנספורטר בו היא נותרת לאורך חודשים רבים כשהוא משחרר אותה מדי פעם. בסופו של דבר מתחברת רוקיה עם ישות שמאפשרת לה לחיות חיים ארוכים ומלאים, ללא גוף פיזי.

#### לא'אן נוניאן סינג

לא'אן נוניאן סינג (מגולמת על ידי כריסטינה צ'ונג) היא קצינת הביטחון של ה"אנטרפרייז". היא רצינית, אחראית, נמצאת תמיד בכוננות ואינה מאפשרת לעצמה להנות מחופשות או בילויים, גם כאשר הספינה עוגנת ואינה נמצאת במשימה. לא'אן היא צאצאית של משפחת נוניאן סינג, משפחתו של חאן נוניאן סינג, ועל רקע זה ספגה הצקות בילדותה. משפחתה של לא'אן נהרגה בהתקפה של הגורן, והיא סובלת מהפרעת דחק פוסט-טראומטית המתבטאת בזהירות יתר בכל הקשור לגורן, כמו גם אפיזודות דיסוציאטיביות מהן סבלה במספר היתקלויות עם הגורן. לא'אן היא חברתה הטובה של קומנדר אונה צ'ין-ריילי, לאחר שזו היוותה עבורה דמות לחיקוי בילדותה, ואף היוותה השראה ללא'אן להצטרף לצי הכוכבים.

#### כריסטופר פייק

 ערך מורחב – **כריסטופר פייק**  

#### פליה

פליה (מגולמת על ידי קרול קיין) היא המהנדסת הראשית של ה"אנטרפרייז" החל מעונתה השנייה של הסדרה. פליה מתוארת כאינטליגנטית ובעלת ידע רב, שאינה סובלת טיפשים. היא פותרת בעיות במהירות וברוגע הודות לניסיונה הרב.

#### כריסטין צ'אפל

 ערך מורחב – **כריסטין צ'אפל**  

#### ג'ורג סמואל קירק

ג'ורג סמואל "סם" קירק (מגולם על ידי דן ז'אנוט) הוא קצין מדעים על ה"אנטרפרייז", ונמצא תחת פיקודו של ספוק. סם הוא אחיו הבכור של ג'יימס קירק, לימים קפטן ה"אנטרפרייז". הוא שקול יותר מאחיו, אך נוטה להתפרצויות כאשר הוא נמצא בסכנה.

וולקנים
-------

#### ספוק

 ערך מורחב – **ספוק**

אנדוריאנים
----------

#### המר

המר (מגולם על ידי ברוס הוראק) הוא המהנדס הראשי של ה"אנטרפרייז". המר הוא איינארי, וככזה הוא עיוור, אך יתר חושיו מחודדים באופן מיוחד. ככל האיינארים גם המר הוא טלפת, אם כי הוא משתדל שלא לעשות שימוש בכישרונו זה. המר הוא קצין קשוח ודורש, אך גם מטפח ומלמד. במהלך הסדרה הוא הופך לדמות אב ומודל עבור אוהורה. ב-"All Those Who Wander", הפרק התשיעי בעונתה הראשונה של הסדרה, הוא מקריב את חייו כשהוא מגלה שבגופו הוטלו ביצי גורן, ומציל בכך את צוות ה"אנטרפרייז".

איליריאנים
----------

#### אונה צ'ין-ריילי

 ערך מורחב – **אונה צ'ין-ריילי**
הביקור לפי ג'וטו די בונדונה
כנסיית הביקור בעין כרם
פסלן של אלישבע ומרים אימו של ישו בעת פגישתן - פגישה שעל שמה נקראת הכנסייה. מאחוריהן ניתן לראות את כתובות ה"מגניפיקט" על הקיר.
בנצרות, **הביקור** (באיטלקית: **Visitazione della Beata Vergine Maria**) הוא הכינוי לביקור שערכה מריה הקדושה אצל בת דודתה ואם יוחנן המטביל אלישבע, מיד לאחר שנתבשרה על ידי המלאך גבריאל כי הרתה לרוח הקודש וכי גם אלישבע הרה. לפי הברית החדשה היו יוחנן המטביל וישו קשורים בקשרי משפחה, בני אותו גיל (יוחנן המטביל מבוגר מישו בשישה חודשים), ומעשה נס הביא ללידת שניהם - במקרה של ישו התעברה אמו מרוח הקודש, ובמקרה של יוחנן המטביל הייתה אמו עקרה ובאה בימים:

> 
> "ותקם מרים בימים ההם ותמהר ללכת ההרה אל-עיר יהודה; ותבוא בית זכריה ותברך את-אלישבע; ויהי בשמוע אלישבע את-ברכת מרים וירקד הילד במעיה ותמלא אלישבע רוח הקודש; ותקרא בקול גדול ותאמר ברוכה את בנשים וברוך פרי בטנך; ומה לי כי-אם אדני באה אלי; כי קול ברכתך בא באזני והנה רקד בשמחה הילד במעי;... ותשב מרים עימה כשלושה חודשים ותשב לביתה".
> 
> 
> 
> — הבשורה על-פי לוקס, 1, 39-44, 57
> 

כנסיית הביקור בעין כרם, שלפי המסורת היא "עיר יהודה" בה התגוררה אלישבע, מנציחה את האירוע בשמה.

המגניפיקט
---------

לפי הברית החדשה, במענה לברכת אלישבע שרה מרים שיר הלל הידוע כמגניפיקט, והתופס את עיקרו של תיאור הביקור:

> 
> "רוממה נפשי את-יהוה; ותגל רוחי באלוהי ישעי; אשר ראה בעוני אמתו כי הנה מעתה יאשרוני כל-הדורות; כי גדולות עשה לי שדי וקדוש שמו; וחסדו לדור דורים על יראיו; גבורות עשה בזרעו פיזר גאים במזימות לבם; הרס נדיבים מכיסאותם וירם שפלים; רעבים מלא-טוב ועשירים שילח ריקם; תמך בישראל עבדו לזכור את-רחמיו; כאשר דיבר אל-אבותינו לאברהם ולזרעו עד-עולם".
> 
> 
> 
> — הבשורה על-פי לוקס, 1, 46-56
> 

נוסח המגניפיקט מופיע על לוחות בחצר כנסיית הביקור בעין כרם. התפילה הפכה לחלק מטקס הערבית הנאמר או מושר בכנסייה הקתולית ובכנסייה האנגליקנית מדי יום, ובכנסייה האורתודוקסית בימי ראשון.

החג
---

לידתו של חג הביקור במנהגם של הפרנציסקנים בימי הביניים. ב-1389 הפך אותו האפיפיור אורבנוס השישי ליום חג רשמי בכנסייה, והוא אושר ב-1441 בסינוד בזל. בתחילה נחוג חג זה ב-2 ביולי, אך כעת הוא נחוג ב-31 במאי, היינו בין יום הבשורה ללידתו של יוחנן המטביל.

ראו גם
------

* המגניפיקט
* כנסיית הביקור

לקריאה נוספת
------------

* אפי זיו, **הצופן הנוצרי באמנות**, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2015, עמ' 198, מסת"ב 978-965-566-137-8

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007284401405171
* GND: 7576849-5
* LCCN: sh99003801

 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הביקור** בוויקישיתוף
* הביקור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| חייו, מותו, ותחייתו של ישו |
| --- |
| ילדותו | הבשורה למרים • הביקור • הולדת ישו • סגידת הרועים • שלושת האמגושים • הבריחה למצרים • טבח התמימים • ישו בין המורים |  |
| בגרותו | טבילת ישו • פיתויו של ישו • החתונה בקנה • הדרשה על ההר • הדרשה על המישור • השומרוני הטוב • ההשתנות |
| השבוע הקדוש | הכניסה לירושלים • הסעודה האחרונה • הייסורים בגן • מאסרו של ישו • חקירת ישו בידי הסנהדרין • משפטו של ישו בפני פונטיוס פילאטוס • צליבת ישו |
| תחייתו | קבורת ישו • תחיית ישו • נס הדגים השני וההבטחה לפטרוס • הפגישה באמאוס • העלייה השמיימה • הביאה השנייה |
**קמחית**, הייתה אישה צדקת שחיה בימי בית שני, ואמם של שבעה בנים ששימשו בתפקיד הכהן הגדול בבית המקדש השני, ביניהם ישמעאל, יוסף וישבב (ששימשו שניהם בתפקיד יום אחד בלבד), וכן שמעון ויהודה. קמחית מצוינת לשבח בגמרא במידת הצניעות שלה ובהקפדתה על כיסוי הראש. סיפורה היה מקור למדרשים, אגדות ואף פסיקות הלכה למעשה.

המהרש"א מזהה את בנה, הכהן הגדול רבי ישמעאל בן קמחית, עם הכהן הגדול הידוע רבי ישמעאל בן פיאבי. משכך, הוא אומר כי פיאבי היה שם אביו של רבי ישמעאל ואשת קמחית.

במקורות
-------

במסכת יומא מבואר שלקמחית היו שבעה בנים ששימשו בכהונה גדולה ושאלוה חכמים "מה עשית שזכית לכך?" וענתה להם "מימַי לא ראו קורות ביתי קלעי שערי", כלומר שהחמירה מצניעות ומידת חסידות, עד כדי כך שאפילו לבדה בביתה לא פרעה את שיער ראשה. על בניה נכתב: "אמרו עליו על רבי ישמעאל בן קמחית: פעם אחת סיפר דברים עם ערבי אחד בשוק, וניתזה צינורא [רוק] מפיו על בגדיו, ונכנס ישבב אחיו ושימש תחתיו [ככהן גדול], וראתה אימן שני כהנים גדולים ביום אחד. ושוב אמרו עליו על רבי ישמעאל בן קמחית: פעם אחת יצא וסיפר עם הגמון אחד בשוק, וניתזה צינורא מפיו על בגדיו, ונכנס יוסף אחיו ושימש תחתיו, וראתה אימן שני כהנים גדולים ביום אחד."

במדרש רבה מסופר באופן דומה כי בזכות צניעותה של קמחית זכו בניה לכהונה גדולה: "אמרו: שבעה בנים היו לה לקמחית, וכולם שמשו בכהונה גדולה. שלחו אחריה, אמרו לה: מה מעשים טובים יש בידך? אמרה להם: מעולם לא ראו קורות ביתי שערות ראשי ואִמרת חלוקי. אמרו: כל קמחייא [כל הקמחים] קמח, וקמח דקמחית סולת! וקרון עלה [וקראו עליה]: 'כל כבודה בת מלך פנימה'." ושם מובא סיפורם של **שמעון בן קמחית** ששימש בכהונה הגדולה, ואחיו שהחליפו היה לפי המדרש **יהודה בן קמחית**.

דיני כיסוי ראש
--------------

בעקבות סיפורה של קמחית במקורות, נחלקו הפוסקים בשאלה האם מצד הדין חיוב כיסוי הראש הוא רק בשעה שהאשה יוצאת מחוץ לביתה, וכן סובר התוספות, או שחיוב כיסוי הראש הוא אף בתוך הבית, וכך משמע מדעת הרמב"ם. החתם סופר פסק, שהואיל ומנהג הנשים להחמיר ולכסות את ראשן אפילו בחדרן שבביתן, נחשב הדבר כדין גמור, וכל הנשים חייבות לכסות את ראשן אפילו בתוך חדרן. בזוהר מחמיר מאוד בעניין כיסוי ראש אפילו בתוך הבית, וכן הביאוֹ להלכה המגן אברהם, וכן פסק המשנה ברורה. יש מהאחרונים שמקילים, ולדעתם מעיקר הדין מותר לאשה ללכת בתוך ביתה ללא כיסוי ראש, ובתנאי שרק בני ביתה יראו אותה ולא אנשים זרים, וכך סובר בעל האגרות משה (אך גם האגרות משה בעצמו כותב ש"מן הראוי להחמיר").

הערות שוליים
------------

1. ↑  מהרש"א, מסכת יומא דף מ"ז, עמוד א', ד"ה על, באתר אוצר הספרים היהודי השיתופי.
2. ↑  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף מ"ז, עמוד א'
3. 1 2  ויקרא רבה, פרשה כ' אות י"א
4. ↑  מסכת כתובות, דף ע"ב, עמוד ב'
5. ↑  שכתב בעניין סוטה: "ומקבצין עליה קבוץ גדול של נשים... וכל איש שיחפוץ לראותה יבוא ויראה, והיא עומדת בניהם בלא רדיד ובלא מטפחת אלא בבגדיה וכופח שעל ראשה כמו שהאשה בתוך ביתה".
6. ↑  שו"ת חתם סופר, חלק א' - אורח חיים, לו
7. ↑  על אורח חיים, סעיף עה, ס"ק יד'
8. ↑  אה"ע א, נח

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
ראש שבט נימיפו (נז פרס Nez Perce people), עַם אינדיאני, מצטלם בחליפה אירופית, 1868
ארבע התוצאות האפשריות של תהליך תירבות: 1. הפרדה 2. השתלבות 3. התבוללות 4. הדרה
**תִּרְבּוּת** (לועזית: **אָקוּלְטוּרַצְיָה**; על פי האקדמיה ללשון העברית: "**סִגּוּל תַּרְבּוּת**"), בסוציולוגיה, הוא תהליך חברתי בו קבוצות אנושיות רוכשות ומסגלות לעצמן את התרבות והערכים של זולתן כתוצאה ממגע ביניהן, כמעט תמיד מן הקבוצה הדומיננטית אל החלשות יותר. 

אקולטורציה יכולה להתרחש באופן חופשי, תוך הכללה מרצון של יסודות מתרבות הרוב על ידי המיעוט המושפע, או תוך הכוונה מגבוה המיועדת להטמיע קבוצה מסוימת בחברה היוזמת. היא יכולה לערב גם סינקרטיזם, יצירת סינתזה חדשה מתוך היסודות המתמזגים. אקולטורציה נבדלת מ"אֵנקולטורציה", החופפת בערך לחיברות ומתארת את האופן בו היחיד משתלב בסביבתו. כמו כן, היא אינה זהה בהכרח עם טמיעה או התבוללות, "אסימילציה", המתייחסת לטשטוש ומחיקה של תרבות המיעוט וקבלה מלאה של זו השלטת. תהליכי אקולטורציה מתרחשים בין היתר בקבוצות כמו מהגרים הבאים לארץ חדשה, ילידים הנחשפים לשלטון קולוניאלי ומיעוטים אתניים שבוחרים או נדרשים להשתלב בחברות רוב.

התהליך עשוי להתבטא במישורים רבים: אימוץ שפת הסביבה, באופן כולל או חלקי (במקביל, אם כי באופן בולט פחות, זולגות מילים מלשון המיעוט החוצה); קבלת נורמות התנהגות, במודע ושלא במודע, בכל תחומי החיים: ביגוד, מזון, מיניות, חינוך ועוד; והפנמת הערכים ומערכות החשיבה של החברה המטמיעה. האקולטורציה, שהיא שלב דינמי, יכולה להביא לידי התבוללות מלאה בקבוצה הדומיננטית, אינטגרציה בה שומר המיעוט על הווייה נפרדת אך משתלב, הדרה שלו למעמד שוליים או ניכור והזרה, ואף תגובות ריאקציה חריפות המתגלמות בדחייה מודעת ונחרצת של תרבות הרוב ומאמץ מכוון לפתח זהות נגדית. בין תוצאות אלה ישנם שלבי ביניים רבים.

ראו גם
------

* אינדוקטרינציה
* מיון עובדים
* מניפולציה (התנהגות)
* שטיפת מוח

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תירבות** בוויקישיתוף
* תירבות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* אקולטורציה, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007293985105171
* BnF: cb13318491g (data)
* GND: 4000911-7
* LCCN: sh85000442
* NKC: ph195465

 |
המסגד ביחס לבית כנסת החורבה, בשלהי המאה ה-19
**מסגד סידנא עומר** (ערבית: **مسجد سيدنا عمر**, "מסג'ד סידנא עמר". מילולית "מסגד אדוננו עומר"). הוא אחד משני המסגדים היחידים ברובע היהודי בעיר העתיקה שבירושלים. בפי המוסלמים מכונה המקום בשם "**מסגד היהודים**" (**مسجد اليهود**, "מסג'ד אל-יהוד"). כיום המסגד אינו פעיל, אולם בשנת 2019 הוא עבר שיפוץ והיה צפוי להפתח בדצמבר 2019, אם כי לא נפתח לבסוף.

היסטוריה
--------

המסגד נבנה במאה ה-14 או ה-15 בצמוד לבית כנסת הרמב"ן, והוקדש לקדוש המוסלמי סידנא עומר שקברו מזוהה על ידי המוסלמים בוואדי זרקא שבין תלם לחלחול שבהר חברון.
לדברי רבי עובדיה מברטנורא, במכתבו משנת 1488:

> 
> היה הבית ההוא של יהודי אחד ומפני קטטה ומחלוקת שהיה לו עם היהודים נעשה ישמעאל, ובראות אימו כי בנה המיר דתו על כל הכעסים שהכעיסוהו היהודים עמדה והקדישה את ביתה אשר בחצרת בית הכנסת לבית תרפות של ישמעאלים ולעשות בו מוסקיטה להנקם מן היהודים.
> 
> 
> 
> — א. יערי, **אגרות ארץ ישראל**, בעמ' 129.
> 

לפי ההיסטוריון המוסלמי מוג'יר א-דין המסגד שופץ אחרי שנת 1397. לטובת השיפוץ נאספו כספים ונתרמו אדמות כדי לשמור על תחזוקתו.

במלחמת ששת הימים צריח המסגד נפגע מאש צלפים ושופץ ב-1974.

למסגד מינרט (צריח) האופייני לתקופה הממלוכית. הוא מתנשא לגובה שתי קומות ובראשו מרפסת עבור המואזין. חלקו העליון של המינרט צר מבסיסו על מנת לייצב את המבנה.

לקריאה נוספת
------------

* אייל מירון, **ירושלים וכל נתיבותיה**, הוצאת יד בן צבי, 1996
* דוד קרויאנקר, **ירושלים - מבט ארכיטקטוני**, כתר הוצאה לאור, 1996
* מאיר בן דב, **אדם ואבן בירושלים**, מודן הוצאה לאור, 1989.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מסגד סידנא עומר** בוויקישיתוף
* "בעוון שנאת חינם"- המסגד בעיר העתיקה, באתר אתרוג

הערות שוליים
------------

1. ↑  השני הוא מסגד א-דיסי (الديسي) הממוקם ברחוב חב"ד סמוך לחניון הרובע .
2. ↑  יעל פרידסון, "עוד יהיה כאן פיצוץ": בקרוב מסגד בלב הרובע היהודי, באתר ynet, 21 בנובמבר 2019
3. 1 2  Burgoyne, M. H. **Mamluk Jerusalem: An Architectural Study**, 1984

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007385891005171
* VIAF: 3982150172665500180000
* WorldCat (עם VIAF): 3982150172665500180000

 |
**תיראופורה** (שם מדעי: **Thyreophora**) היא תת-סדרה של דינוזאורים בעלי אגן דמוי עוף שאופיינו במעין מעטה של שריון גרמי על גופם. כולם היו אוכלי צמחים הולכים על ארבע. הדינוזאורים המפורסמים ביותר בה הם הסטגוזאורוס שחי בתור היורה והיה בעל שורת לוחיות עצם על גבו, ואנקילוזאורוס מתור הקרטיקון שרוב גופו היה מכוסה בשריון עצם המורכב מאוסטאודרמים ודוקרני עצם. פירוש השם "תיראופורה" ביוונית עתיקה הוא "נושאי מגן" המרמז על השריון אותו נושאים דינוזאורים אלה.

מיון
----

* קבוצה **תיראופורה** (Thyreophora)

* סוג אמאוזאורוס (*Emausaurus*)
* סוג Laquintasaura*?*
* סוג יושיזאורוס (*Yuxisaurus*)
* סוג סקוטלוזאורוס (*Scutellosaurus*)
* סוג טטיזאורוס (*Tatisaurus*)?

* + קבוצה **Thyreophoroidea**
		- משפחה סקדילוזאוריים (Scelidosauridae ; יש מחלוקת האם שייכת לאינפרא-סדרה אנקילוזאוריה או שהיא מהווה אב קדמון שלה)
		- קבוצה **Eurypoda**
			* אינפרא-סדרה אנקילוזאוריה (Ankylosauria)
				+ משפחה נודוזאוריים (Nodosauridae)
				+ משפחה אנקילוזאוריים (Ankylosauridae)
			* אינפרא-סדרה סטגוזאוריה (Stegosauria)
				+ משפחה הואיאנגוזאוריים (Huayangosauridae)
				+ משפחה סטגוזאוריים (Stegosauridae)

התפתחות
-------

הדינוזאורים הראשונים בסדרת תיראופורה הופיעו כבר בראשית תור היורה (גאולוגיה) והגיעו לשיאם ביורה המאוחרת, כאשר סדרת הסטגוזאוריה כללה מינים רבים שהתפשטו בכל חלקי העולם. הם היו אוכלי צמחים בינוניים עד גדולים והשריון שלהם כלל לחיות עצם, ולעיתים גם דוקרנים, על הגב ולעיתים גם על הכתפיים. זנבם לרוב היה מצויד ב"תגומייזר" - דוקרני עצם מצופים בקרטין ששימשו כנשק להגנה עצמית מפני טורפים. בתחילת הקרטיקון נכחדו הסטגוזאורים ובמקומם הופיעו האנקילוזאורים - דינוזאורים משוריינים בינוניים-גדולים שכל חלק גופם העליון כוסה בשריון אוסטאודרמים ולעיתים גם בדוקרני עצם. במינים המאוחרים של הסדרה, במשפחת האנקילוזאוריים, הם היו גם מצוידים באלת עצם כבדה בזנב ששימשה כנשק להגנה עצמית. אף שהם היו ממוגנים היטב הם לא היו נפוצים במספרים גדולים. הם שרדו עד סוף הקרטיקון, אז הוכחדו עם יתר הדינוזאורים בהכחדת הקרטיקון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תיראופורה** בוויקישיתוף

* ד"ר תומאס ר. הולץ הבן, Lecture 17 Thyreophora: Defense! Defense! DEFENSE!!, מתוך הקורס גאולוגיה 104: דינוזאורים, 2021, באתר יוטיוב (באנגלית)
**טמרין משויש-פנים** (שם מדעי: ***Saguinus inustus***) הוא מין של פרימט מסוג טמרין. תפוצתו בדרום קולומביה וצפון-מערב ברזיל.

צבע פרוותו של טמרין משויש-פנים שחור, גבו חום ועד לאדום כהה בגב התחתון, זנבו שחור. פניו חלקות משוישות בוורוד ושחור. מעט שער לבן על האף ומעל השפתיים, לחיים לבנות חלקות. אזור החלציים לבן.

* אורך הגוף 23 ס"מ.
* אורך הזנב 36.6 ס"מ.
* משקל בין 400 לבין 500 גרם.

טמרין זה כמו שאר מיני הטמרין הוא פעיל יום ושוכן עצים. טמרין משויש-פנים חי בקבוצות של בין 3 ל-6 פריטים. בבוקר כל חברי הקבוצה מצייצים על מנת לאשר את נוכחותם. בנוסף, קבוצות שנפגשות, מצייצות ציוצים שונים על מנת לציין את נוכחות הקבוצות. כמו שאר מיני הטמרין טמרין זה ניזון מחרקים, פירות וגומי.

למין זה ייתכנו שני תת-מינים בקולומביה. זאת בעקבות גילוי תת-מין אשר נבדל בצבע הלבן על הלחיים ומסביב לעיניים.

תפוצתו מדרום-מזרח קולומביה מנהר גואביארה (אחד מיובליו של האורינוקו) בצפון ועד לנהרות אפפוריס ומסאי. שטח זה כולל 6 מחוזות בקולומביה: אמסונאס, קקטה, הקצה הדרומי של מטה, גואביארה, ואופס וגואאיניה. בברזיל תפוצתו בצפון מערב המדינה בין נהרות ז'פורה ונגרו. שטח תפוצתו כ 350 דונם בצפיפות של 19.6 פרטים בקמ"ר.

אוכלוסיית מין זה יציבה ולא נמצאת בסכנת הכחדה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טמרין משויש-פנים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. 1 2  טמרין משויש-פנים באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  כתבה מאת שוורץ: מרמוסט חדש בברזיל, 1951
**סטיב ברטנשו** (באנגלית: **Steve Burtenshaw**;‏ 23 בנובמבר 1935 – 17 בפברואר 2022) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.

קריירה
------

ברטנשו היה "שחקן של מועדון אחד", והשתתף כקשר במעל ל-200 משחקים במדי ברייטון אנד הוב אלביון, בין 1952 ל-1966. ברטנשו התמנה למאמן ברייטון לאחר פרישתו; בין השחקנים שלקח תחת חסותו היה הווארד וילקינסון, לימים המאמן שיוביל את לידס יונייטד לאליפות.

ברטנשו החל לאמן את ארסנל ב-1971, והחליף את דון האו שעזב לווסט ברומיץ' אלביון. ברטנשו אימן את ארסנל במשך שתי עונות שבסופן התפטר, אף על פי שהמועדון העפיל לגמר גביע ה-FA וסיים במקום השני בליגה.

זמן קצר לאחר שעזב את ארסנל הוא החל לעבוד בשפילד ונסדיי, והחזיק במשרה זו במשך שנתיים. מאוחר יותר הוא אימן את אברטון במשך שלושה משחקים בינואר 1977 בעקבות פיטוריו של בילי בינגהאם. לאחר מכן הוא אימן את קווינס פארק ריינג'רס בין 1978 ל-1979.

לאחר מכן חזר ברטנשו לארסנל בתפקיד מאמן ומגלה כישרונות, והיה ממלא מקום המאמן בין מרץ למאי 1986 בעקבות התפטרותו של דון האו; באותה עונה המועדון סיים במקום השביעי. ברטנשו חזר לתפקידו המקורי לאחר מינויו של ג'ורג' גרהאם בקיץ. בתקופה זו הוכתם שמו לאחר שהודה כי קיבל תשלומים לא חוקיים בגין העברתו לארסנל של הדני ג'ון ינסן, ואילו גרהאם פוטר על ידי הנהלת ארסנל. התאחדות הכדורגל האנגלית קנסה את ברטנשו בסכום של 10,000£. ברטנשו עזב את ארסנל ב-1996 ביחד עם ברוס ריוק, והחל לעבוד כמגלה כישרונות תחת סטיוארט יוסטון שאימן את קווינס פארק ריינג'רס; אף על פי שסבל משבץ קטן בשנת 2001 הוא הצטרף לקווין קיגאן כמגלה הכישרונות של מנצ'סטר סיטי. לאחר מכן הוא פרש מתחום הכדורגל.

נפטר ב-17 בפברואר 2022.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt

| מאמני ארסנל |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| הוליס (1894 - 1897) • מיטשל (1897 - 1898) • אלקוט (1898 - 1899) • ברדשו (1899 - 1904) • קלסו (1904 - 1908) • מורל (1908 - 1915) • מק'יואן (1915 - 1919) • נייטון (1919 - 1925) • צ'פמן (1925 - 1934) • *שו* (1934) • אליסון (1934 - 1947) • ויטאקר (1947 - 1956) • קרייסטון (1956 - 1958) • סווינדין (1958 - 1962) • רייט (1962 - 1966) • מיי (1966 - 1976) • ניל (1976 - 1983) • האו (1983 - 1986) • *ברטנשו* (1986) • גרהאם (1986 - 1995) • *יוסטון* (1995) • ריוק (1995 - 1996) • *יוסטון* (1996) • רייס (1996) • ונגר (1996 - 2018) • אמרי (2018 - 2019) • *יונגברי* (2019) • ארטטה (2019-) |

 |
**מוריץ בנדיקט** (בגרמנית: **Moritz Benedikt** ; ‏27 במאי 1849 – 18 במרץ 1920) היה עיתונאי יהודי וינאי, העורך הראשי והבעלים של העיתון החשוב באימפריה האוסטרו-הונגרית, נויה פרייה פרסה מ-1880 ועד מותו.

תולדות חייו
-----------

נולד בהולשוב שבמוראביה. ב-1872 החל לעבוד כעורך ב"נויה פרייה פרסה", שתאם את נטייתו הפוליטית הליברלית. הוא התבלט בדיווחיו על המשבר הפיננסי של 1873 והפך לדמות מוכרת. ב-1880 הפך לעורך הראשי של העיתון ולבעל המניות העיקרי בתאגיד Österreichische Journal-A.G ("עיתונות אוסטרית בע"מ"), בעליו של העיתון. עד 1908 ערך את העיתון יחד עם אדוארד באכר (Eduard Bacher) ולאחר מכן היה העורך הראשי לבדו. באותה תקופה היה אחד האנשים העשירים ביותר באוסטריה והותקף על ידי קרל קראוס שהאשימו בשחיתות ובכוחניות.

על אף היותו יהודי, והיותם של רבים מאוד מחברי המערכת יהודים, ביקש בנדיקט לשקף בעיתונו סדר יום ליברלי ונייטרלי מיחס אוהד ליהודים. כך, בעת משפט דרייפוס (אותו סיקר תיאודור הרצל עבור העיתון) פרסם בנדיקט במקביל לדיווחיו של הרצל גם סדרת ראיונות שערך הסופר והמחזאי הווינאי הרמן באהר עם אישים בינלאומיים כמחזאי הנריק איבסן והסוציאליסט אוגוסט בבל שהשמיעו דעות אנטישמיות. כך גם הסתייג בנדיקט מהציונות של הרצל ומנע פרסומים ציוניים בעיתונו.

עם מותו נקבר בחלק היהודי של בית הקברות המרכזי בווינה, שנהרס בעת מלחמת העולם השנייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוריץ בנדיקט** בוויקישיתוף
* תקציר נתונים אישיים

הערות שוליים
------------

1. ↑  האם הושפע הרצל מתנועת הדארוויניזם החברתי שעיוותה את דרווין?, הידען, 15 ביולי 2004

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007529009905171
* GND: 118137948
* ISNI: 0000 0000 8107 2938
* VIAF: 27860719
* WorldCat (עם VIAF): 27860719

 |
**סטיב אנטין** (באנגלית: **Steve Antin;** נולד ב-19 באפריל 1958) הוא שחקן אמריקאי-יהודי.

ביוגרפיה
--------

אנטין נולד בקווינס שבניו יורק להורים שהיגרו מבריטניה והוא אחיה של רובין אנטין.

בסרט הבתול האמריקאי האחרון, המהווה חידוש לאסקימו לימון הוא שיחק את הדמות המקבילה למומו, אותו גילם יהונתן סגל.

ב-1983 שיחק בסרט האימה "Sweet Sixteen".

ב-1985 שיחק בתפקיד משני בסרט הגוניס.

ב-1987 הופיע בסרט "Penitentiary III", העוסק באדם הנשלח לכלא ונאלץ להתחרות שם בקרב אגרוף.

ב-1988 שיחק בסרט ההרפתקאות "Survival Quest" ובאותה שנה גילם פושע בסרט הנאשמים.

ב-1992 שיחק בתפקיד הראשי בסרט העצמאי "Inside Monkey Zetterland".

ב-1994 הופיע בסרט הקומדייה השחורה "S.F.W.".

בשנים 1994–1998 גילם בלש בשישה פרקים של NYPD Blue.

הוא כתב את התסריט לסרט "גלוריה" עם שרון סטון והיה שותף גם בכתיבת התסריט לסרט "Chasing Papi".

ב-2000 יצר והפיק את הסדרה "Young Americans", שהייתה סדרה בת לסדרת הטלוויזיה "דוסון קריק".

ב-2010 ביים את הסרט המוזיקלי בורלסק.

בנוסף ביים קליפים למספר מוזיקאים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטיב אנטין** בוויקישיתוף

* סטיב אנטין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* סטיב אנטין, באתר AllMovie (באנגלית)
* סטיב אנטין, באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* סטיב אנטין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* סטיב אנטין, באתר MusicBrainz (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Yamato, Jen (2010-11-23). "Steven Antin On Burlesque, Wooing Cher, and Discovering Ian Somerhalder". MovieLine. אורכב מ-המקור ב-2010-11-27. נבדק ב-2010-12-22.
2. ↑   (אורכב 02.10.2011 בארכיון Wayback Machine)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 11050577
* GND: 139615474
* ISNI: 0000 0001 1442 8524
* LCCN: no2005005415
* MusicBrainz: e70667a4-bf12-4882-94de-fb644bfbd740
* NKC: xx0196143
* NLK: KAC201229677
* SNAC: w6kp9hq1
* SUDOC: 244043582
* VIAF: 44023450
* WorldCat: lccn-no2005005415

 |
הרב **מוריץ גולדמן** (במקורות בקרואטית גם: מאברו גולדמן, וגם משה גולדמן. בגרמנית: **Moritz Goldmann** ובקרואטית: **Mavro Goldamann**;‏ 1790 (משוער), טורנוב, (צ'כיה המודרנית), ממלכת הבסבורג – 1867, זאגרב, ממלכת קרואטיה (ההבסבורגית)) היה הרב הראשי השני ליהודי זאגרב וכיהן במשרתו מ-1840 עד 1849. לאחר 1860 התנצר.

קורות חייו
----------

מוריץ גולדמן נולד בטורנוב. הוסמך לרבנות בבית מדרש בפראג וכיהן שם שנתיים ברבנות. בהמשך עבר לפדובה שם למד בבית המדרש לרבנים תחת שמואל דוד לוצאטו. הרב גולדמן היה מגיע מעת לעת לזאגרב ושם חבר לפלג הנאולוגי בקהילה שהיה נתון בעימות מול אהרן פאלוטה הרב הראשי שנחשב לאורתודוקסי שמרן. ב-29 בנובמבר 1840 עלה בידי הנאולוגים למנות את מוריץ גולדמן לרב ודרשן בקהילה. בפועל כיהן כרב ראשי, אך רשמית נותר הרב פאלוטה במשרתו. ב-1843, עם מותו של הרב פאלוטה מונה רשמית לרב הראשי ליהודי זאגרב.

מוריץ גולדמן היה אולטרא-רפורמיסט ומשנתו הייתה התערות בחברה הכללית תוך הקבלת סגנון התפילות לאלו של הקהילה הנוצרית. הוא ערך רפורמות רבות בסידורי התפילה וניהל חלק מהתפילות בגרמנית וחלק באיטלקית. גולדמן ניהל את בית הספר היהודי והכניס למערכת השעות תכנים אוניברסליים כגון ספרות ושירה. האורתודוקסים פנו בתלונה לשלטונות והוא נאלץ להפסיק ולשלב תכנים אלו. במהלך מהפכת 1848 בהונגריה צידד בגלוי באימפריה האוסטרית ואף תרם כספים למאבק האוסטרי. ב-1849 החליטו הקהילות האורתודוקסיות והנאולוגיות על איחוד פעילותן וכחלק מהסכם האחוד נאלץ הרב גולדמן לסיים את כהונתו. במקומו מונה הרב ד"ר ליאופולד רוקונשטיין (בגרמנית: Leopold Rekonstein) לכהונת הרב הראשי. הרב גולדמן המשיך לכהן כרב בקהילה.

בראשית שנות ה-60 של המאה ה-19 הגיע הרב גולדמן למסקנה כי כדי להיטמע באוכלוסייה הכללית, לא מספיק לזנוח את המסורות האורתודוקסיות, אלא יש לאמץ את הנצרות הקתולית. לפי כרוניקה שפרסם הרב ד"ר גאברו שוורץ, במהלך צום יום הכיפורים כינס הרב גולדמן את חסידיו בבית התפילה הישן ושם התנצרו. לאחר מועד זה פסק התיעוד לגבי פעילותו. הוא נפטר בזאגרב ב-1867. גולדמן היה נשוי ואב לשלושה ילדים. שני בנים: דניאל ואמיל ובת בשם אלווירה.

קישורים חיצוניים
----------------

* גאברו שוורץ, תולדות יהודי זאגרב במאה ה-19 (בקרואטית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  **הקהילה היהודית בזאגרב**, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 131.
2. ↑  הרב מוריץ גולדמן, באתר zbl.lzmk.hr (בקרואטית).
3. ↑  גאברו שוורץ, יהדות זאגרב, באתר האנציקלופדיה היהודית (באנגלית).
4. ↑  Gavro Schwarz, Povijest zagrebačke židovske opine od snutka do 50-ih godina 19. Vijeka, Zagreb, 1939 (בקרואטית).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 125618948
* NSK: 000064787
* VIAF: 32964637
* WorldCat: viaf-32964637

 |
**צ'וני** (באנגלית: **Chunee**) היה פיל הודי שהופיע בקרקס בלונדון, ואשר בשנת 1826 הוצא להורג ביריות לאחר שהרג את מטפלו.

חייו
----

### ראשית חייו

צ'וני הובא מבנגל ללונדון בשנת 1811, בתקופת העוצרות (אנ'). צ'וני היה חלק מייבוא של שלושה פילים שהובאו באותן שנים באמצעות חברת הודו המזרחית הבריטית.

תחילה, הוצג צ'וני בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן והופיע על הבמה יחד עם אדמונד קין. בהמשך נמכר לקרקס מקומי בעלות של 1000 לירות שטרלינג. צ'וני אולף, והיה אחד מהכוכבים של ההצגה. לורד ביירון כתב עליו ביומנו כי בהופעה שנערכה ב־14 בנובמבר 1813 "הפיל לקח ונתן לי שוב את הכסף שלי - הסיר את כובעי - פתח דלת - הריע בחדקו - והתנהג כל כך טוב, שהלוואי שהיה משרתי."

### מותו

בשנה האחרונה לחייו, הפך צ'וני לאגרסיבי ואלים, ככל הנראה כתוצאה מחט רקוב שגרם לו כאב שיניים.

ב־26 בפברואר 1826, במהלך טיולו הרגיל ביום ראשון לאורך החוף, פתח לפתע צ'וני בריצת אמוק והרג את אחד ממטפליו. בימים הבאים המשיך בעצבנותו באופן שהקשה את הטיפול בו, עד שלבסוף בעלי הקרקס החליטו להמיתו.

ביום רביעי שלאחר מכן, ב-1 במרץ, ניסה אחד ממטפליו להאכילו ברעל, אך צ'וני סירב לאכול. בעלי הקרקס הזעיקו חיילים מבית סאמרסט כדי שאלו ירו בצ'וני באמצעות רובי המוסקט שלהם. ראשית ניתנה לצ'וני ההוראה לכרוע, וכשהאחרון כרע, נורו עליו לפתע 152 כדורי מוסקט. צ'וני נפצע קשה מהיריות אך נותר בחיים. בהמשך אחד החיילים פגע בו באמצעות צלצל או חרב - מה שהביא למותו. רצפת כלובו הייתה מכוסה בדם רב, ודווח כי קולות הייסורים שהשמיע הפיל, היו רועמים יותר מקולות הירי.

אחרית דבר
---------

הצגת שלדו של צ'וני, 1829
גופתו של צ'וני הוצגה בפומבי ומאות צופים הגיעו לחזות בה. לאחר מכן, נמסרה לרופאים וסטודנטים מהמכללה המלכותית למנתחים באנגליה (אנ'). השלד של צ'וני, ששקל 397 ק"ג, נמכר ב-100 לירות שטרלינג והוצג בפיקדילי, ובהמשך במכללה המלכותית למנתחים. עורו של צ'וני, ששקל 860 ק"ג, נמכר לבורסקאי תמורת 50 לירות שטרלינג. עד לשנת 1941 הוצג השלד של צ'וני באוסף האנטריאן, עד שנהרס כתוצאה מפגיעה ישירה בהתקפה אווירית של הלופטוואפה.

האירוע פורסם וגרר התעניינות רבה בציבור. העיתונים פרסמו איורים רבים ודיווחים מהשטח. עיתון הטיימס פרסם מאמרים כנגד ה"ברבריות של התהליך" וכנגד רמת הטיפול הירודה בבעלי החיים. בשנת 1826 נוסדה האגודה הזואולוגית של לונדון. האירועים היווה השראה למחזות שעלו באנגליה.

בעקבות האירוע הפופולריות של הקרקס שהחזיק בצ'וני ירדה משמעותית. בשנת 1828 הועברו בעלי החיים שבו לגני סורי (אנ'), ובשנת 1829 נהרס מבנה הקרקס.

ראו גם
------

* טופסי (פילה)
* טייק (פילה)
* מרי (פילה)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'וני** בוויקישיתוף
* Chunee - Video Learning - WizScience.com, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 2:36)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1187543020
* VIAF: 6155951776042512909
* WorldCat (עם VIAF): 6155951776042512909

 |