**אז בהר מור** הוא פיוט מסוג "מחיה" (לברכת מחיה המתים) בקדושתא לשחרית של יום הכיפורים, שנכתבה בידי רבי שלמה אבן גבירול. על פי מסורת קדומה של הפייטנים בקדושתאות לימים נוראים, הוקדשו שלושת החלקים הראשונים בקדושתא לשלושת האבות, ולכן המחיה, שהוא החלק השני, הוקדש ליצחק ועוסק בעקדת יצחק.  

במנהגי אשכנז הפיוט משמש, שלא כתפקידו המקורי, כסליחה מסוג "עקדה". הפיוט נאמר באחד מימי עשרת ימי תשובה לפי המנהגים השונים.

בתוכנו של הפיוט בולטת שותפותו והסכמתו של יצחק למעשה העקידה: "עֲמָד נָא אָבִי וּקְשֹׁר הַטֶּבַח. פֶּן אָגוּר מִפְּנֵי הָאֶבַח. צַמְּדֵנִי פֶּן אֲחַלֵּל הַזֶּבַח". הדברים מבוססים על דברי חז"ל, לפיהם אברהם רמז ליצחק על המצווה להקריבו לקרבן ויצחק נענה לכך ברצון: "פתח יצחק ואמר 'רבונו של עולם, כשאמר לי אבא: 'אלהים יראה לו השה לעולה בני', לא עכבתי על דבריך ונעקדתי ברצון לבי על גבי המזבח ופשטתי את צוארי תחת הסכין, ולא תזכור לי זאת ולא תרחם על בני".

כפיוטי עקידה רבים, גם בפיוט זה בקשת רחמים על עם ישראל בשכר עקידת יצחק, בדומה לחתימת ברכת זכרונות: "ועקידת יצחק לזרעו היום ברחמים תזכור".

באקרוסטיכון אלפבית עברי ולאחריו שם המחבר (שלמה בר יהודה גבירול). סיום רוב הבתים בשיבוץ חלק מפסוק במקרא המסתיים במילה קודש. השיבוץ אינו חלק מהאקרוסטיכון.

מילות הפיוט
-----------

> 
> **אָ**ז בְּהַר מוֹר דָּץ יוֹנַת אֵלֶם. **בְּ**קַחְתּוֹ אֵיתָן עוֹלָה שָׁלֵם. **גֵּ**אֶה בְּחָנוֹ קַח נָא זֶה הָעֶלֶם. תְּרוּמָה לַיְיָ קֹדֶשׁ:  
> 
> **דַּ**ת הַטֶּנֶא לְפָנַי לְהַנִּיחֵהוּ. **ה**ן קַח נָא אֶת בִּנְךָ לְאֶשְׁכָּר סְפָחֵהוּ. **וַ**אֲנִי בְּחַרְתִּיו קוּם מְשָׁחֵהוּ. שֶׁמֶן מִשְׁחַת קֹדֶשׁ:  
> 
> **זָ**ךְ בְּשָׁמְעוֹ לִבּוֹ לֹא דָאַב. **חֵ**פֶץ צוּרוֹ חָשַׁק וְתָאַב. **טָ**פְלוּ שְׁנֵיהֶם הַבֵּן וְהָאָב. וְהִשְׁתַּחֲווּ לַיְיָ בְּהַדְרַת קֹדֶשׁ:  
> 
> **יִ**עֵד עֵצִים וְלִשְׁפֹּת עָרַךְ. **כָּ**מַהּ וְתָמַהּ יָחִיד וָרַךְ. **לִ**הֵג אַיֵּה הַשֶּׂה הַנֶּעֱרָךְ. לְהַקְדִּישׁוֹ בְּמִקְדַּשׁ קֹדֶשׁ:  
> 
> **מָ**רוֹם יִרְאֶה לוֹ הַשֶּׂה וְהוּא יָשִׁיב. **נֶ**פֶשׁ אֵם עֲקֶרֶת שְֹמֵחָה לְהָשִׁיב. **ס**וֹקֵר סְפוּנוֹת בְּנִי שַׁוְעָךְ יַקְשִׁיב. יִשְׁלַח עֶזְרְךָ מִקֹּדֶשׁ:  
> 
> **עֲ**מָד נָא אָבִי וּקְשֹׁר הַטֶּבַח. **פֶּ**ן אָגוּר מִפְּנֵי הָאֶבַח. **צַ**מְּדֵנִי פֶּן אֲחַלֵּל הַזֶּבַח. וּלְהַבְדִּיל בֵּין הַקֹּדֶשׁ:  
> 
> **קָ**פַץ לִבְכּוֹת כֹּפֶר אֶשְׁכּוֹל. **רְ**אוֹתוֹ אָבִיו נִשְׁכָּל שָׁכוֹל. **שָׁ**לַח יָדוֹ לַעֲשֹוֹת אֶת כֹּל. מְלֶאכֶת עֲבוֹדַת הַקֹּדֶשׁ:  
> 
> **תַּ**רְשִׁישִׁים צָעֲקוּ בִּשְׁמֵי מְרוֹמִי. **שְׁ**חֹט יוֹנַת אֵלֶם הֲיוּכַל יֶחֱזֶה מִי. **לָ**ז לְלָז יֶהְגוּ אַל תִּתְּנוּ דֳמִי. שְֹאוּ יְדֵיכֶם קֹדֶשׁ:  
> 
> **מָ**רוֹם כְּהִבִּיט עוֹקֵד וְנֶעֱקָד. **הַ**שֶּׂה עָקוּד וְהָאֵשׁ תּוּקַד. **בָּ**חוּן טְהָר לֵב זָכַר וּפָקַד. וְנִשְׁמַע קוֹלוֹ בְּבֹאוֹ אֶל הַקֹּדֶשׁ:  
> 
> **רָ**חַשׁ מֵלִיץ בְּקַחְתּוֹ מִשְׁלַחַת. **יְ**חִידְךָ פְּדָעֵהוּ מֵרֶדֶת שַׁחַת. **הִ**נֵּה כְּתוּבָה לְפָנַי פַּתֵּחַ מְפֻתַּחַת. פִּתּוּחֵי חוֹתָם קֹדֶשׁ:  
> 
> **וַ**אֲנִי יָדַעְתִּי דַּרְכְּךָ בְּשֶׁפֶר. **דּ**וּץ רוּץ וְקַח אַיִל תַּחַת עֹפֶר. **הֲ**כִינוֹתִי כֹפֶר לְאֶשְׁכּוֹל הַכֹּפֶר. וְהָיָה הוּא וּתְמוּרָתוֹ יִהְיֶה קֹדֶשֹ:  
> 
> **גָּ**מוּל נִמְלַט מֵאֶבַח הַנִּשְׁחָז. **בְּ**פָשְׁטוֹ צַוָּארוֹ דָּמוֹ לֹא נִפְחַז. **יְ**מִינוֹ אָחַז בְּיוֹבֵל הַנֶּאֱחָז. לְהַקְדִישׁוֹ לַיְיָ קֹדֶשׁ:  
> 
> **רַ**חוּם תִּתֵּן שָׁלוֹם לְאַחֲרִיתוֹ. **וּ**זְכֹר הַיּוֹם לְגִזְעוֹ בְּרִיתוֹ. **לְ**יֶתֶר הַפְּלֵיטָה וּשְׁאָר שְׁאֵרִיתוֹ. תִּהְיֶה פְלֵיטָה וְהָיָה קֹדֶשׁ:
> 
> 
> 
>

קישורים חיצוניים
----------------

* על "יוֹנַת אֵלֶם" ועקדת יצחק כסיפור של הקדשה, בעמוד הפייסבוק של יהדות בעברית - המכון למדעי היהדות ע"ש מנדל באוניברסיטה העברית

הערות שוליים
------------

1. ↑  הוא נאמר לפי מנהג פולין בסליחות לצום גדליה, ובמנהגי ליטא ופרנקפורט ביום החמישי מעשרת ימי תשובה, ובימים שונים לפי מנהגים אחרים.
2. ↑  פתיחתא לאיכה רבה.
3. ↑  ספר יחזקאל, פרק מ"ה, פסוק א'.
4. ↑  ספר שמות, פרק ל', פסוק כ"ה.
5. ↑  ספר תהלים, פרק כ"ט, פסוק ב'.
6. ↑  ספר תהלים, פרק כ', פסוק ג'.
7. ↑  ספר ויקרא, פרק י', פסוק י'.
8. ↑  ספר שמות, פרק ל"ו, פסוק א'.
9. ↑  ספר תהלים, פרק קל"ד, פסוק ב'.
10. ↑  ספר שמות, פרק כ"ח, פסוק ל"ה.
11. ↑  ספר שמות, פרק כ"ח, פסוק י"א.
12. ↑  ספר ויקרא, פרק כ"ז, פסוק י'.
13. ↑  ספר עובדיה, פרק א', פסוק י"ז.