recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אלגואס** (בפורטוגזית: **Alagoas**) היא מדינה קטנה בצפון-מזרח ברזיל השוכנת בין המדינות פרנמבוקו וסרז'יפה; נוגעת במדינת באהיה בחלק מגבולה הדרום-מערבי. גבולה הדרומי של אלאגואס נקבע על־פי הנהר סאו פרנסיסקו. לאלאגואס שטח של 27,933 קמ"ר וגודל אוכלוסייתה כ־3,165,000 איש. בירתה היא מסייאו.

מקור שמה של המדינה באגמים שבסמוך לחופה של העיר מסייאו.

היסטוריה
--------

הקולוניאליזם הפורטוגזי חלחל בהדרגה לאלגואס במהלך המאה ה-16 וה-17. בתחילה הפורטוגזים הקימו התיישבויות, ולאחר מכן החלו להעביד את המקומיים. בשנים 1630-1646 האזור נשלט על ידי האימפריה ההולנדית.

גאוגרפיה
--------

לאלגואס צורה של רצועה צרה וארוכה בניצב לחוף האוקיינוס האטלנטי. לאורך קו החוף ניתן למצוא שוניות אלמוגים ואזורי חוף חולי. מאחורי החופים, לעיתים במרחק של כמה מאות מטרים מקו החוף, משתרעות גבעות ירוקות המתמרות בתלילות מעל החוף, ושיורדת בהן כמות גשם רבה. בעבר, גדל בגבעות אלו יער הגשם האטלנטי ולאחר מכן שימשו הגבעות לגידול קנה סוכר על ידי המתיישבים הקולוניאליסטים של ברזיל. כיום הגבעות משמשות בעיקר לחקלאות, אך נותרו בפסגות הגבוהות והתלולות שלהם שרידים נדירים של יער הגשם האטלנטי.

יותר פנימה נמצא אזור של סרטאו, האופייני לצפון-מזרח ברזיל. הסרטאו הוא אזור גבוה ויבש מלא בסבך שיחי קטינגה קוצניים.

כלכלה
-----

כלכלת המדינה מבוססת על חקלאות ומסתמכת בעיקר על קנה סוכר ובמידה פחותה מכך על טבק. קנה סוכר הווה את הבסיס לתעשיית הכוהל אשר נמצאת בשפל. תעשייה מקומית נוספת היא של מי־מלח הנשאבים מבארות עמוקות שבשולי מסייאו.

משנות ה-80 של המאה ה-20 התפתח ענף התיירות באלגואס, דבר שהפך את חופי מסייאו מנמל קטן ורדום בעל עצי קוקוס לחופים המלאים בבתי מלון גבוהים. בחוף הצפוני מתחילים להופיע מקומות נופש המושכים אנשים מהדרום וחלק מאירופה.

דמוגרפיה
--------

בשנת 2008 התגוררו במדינה 3,173,000 תושבים, מתוכם 67.4% מתגוררים בערים.66.18% מהאוכלוסייה מגזעים מעורבים, 30.39% לבנים, 3.02% שחורים, ו-0.35% ממוצא אסייתי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלגואס** בוויקישיתוף
* אלגואס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| מדינות ברזיל |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אלגואס • אמאפה • אמזונאס • אספיריטו סאנטו • אקרי • באהיה • גויאס • טוקנטינס • מאטו גרוסו • מאטו גרוסו דו סול • מינאס ז'ראיס • מרניאו • סאו פאולו • סֵיארה • סנטה קטרינה • סרז'יפה • פאראיבה • פארה • פיאאוי • פרנה • פרנמבוקו • רונדוניה • רוריימה • ריו גראנדה דו נורטה • ריו גראנדה דו סול • ריו דה ז'ניירו

---

המחוז הפדרלי של ברזיל |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007564350805171
* BnF: cb11969954p (data)
* GND: 4444584-2
* LCCN: n79064759
* MusicBrainz: b9591e39-f170-4bf9-9bbb-aa6f2a83a425
* VIAF: 127829407
* WorldCat: lccn-n79064759

 |
**פרארי 458 איטליה** (באיטלקית: **Ferrari 458 Italia**) היא מכונית ספורט מבית פרארי. הפרארי 458 הושקה בשנת 2009 והחליפה את הפרארי F430.
המכונית תוכננה בעזרת נהג הפורמולה 1 מיכאל שומאכר והותאמה לחובבי נהיגה אקזוטית. גלגל ההגה ברכב מספק את כל צורכי הנהג מבלי להוריד ידיו מההגה.

נתונים טכניים
-------------

לפרארי 458 מנוע 4,500 סמ"ק בתצורת V8 המספק 562 כוחות סוס ב-9,000 סל"ד ובעל מומנט מרבי של 55 קג"מ ב-6,000 סל"ד. המנוע משתמש בהזרקת דלק ישירה, המנוע הראשון במכוניות הכביש של פרארי שעושה זאת. מנוע ה-4.5 ליטר V8 של ה-458 מחזיק בשיא העולמי של המנוע המיוצר סדרתית בעל הכי הרבה כוח לליטר. הפרארי 458 יכולה להגיע למהירות מרבית של 325 קמ"ש עם תאוצה מ-0 ל-100 ב-3.4 שניות בלבד, לפי נתוני היצרן. צריכת הדלק של הרכב עומדת על 13.3 ליטר ל-100 ק"מ.

גרסאות
------

### 458 ספיידר

הפרארי 458 ספיידר הוצגה לראשונה בתערוכת רכב בפרנקפורט בשנת 2011. זהו דגם עם גג פתוח בעל כיסוי גג קשיח מאלומיניום השוקל 25 ק"ג פחות מהכיסוי הרך של הפרארי F430 ספיידר. הכיסוי יכול להיפתח תוך 14 שניות. למכונית אותה האצה מ-0 ל-100, כמו בדגם הסגור, ובעלת מהירות מרבית של 316 קמ"ש.

### 458 ספציאלה

 ערך מורחב – **פרארי 458 ספציאלה**  

גרסת הספציאלה היא גרסה קלת משקל וחזקה לפרארי 458, למנוע הוספו 45 כוחות סוס (שבסך הכול: 605 כוח סוס), התאוצה מ-0-100 ב-3.0 שניות בלבד.

### 458 ספציאלה ספיידר

גרסת הספציאלה היא גרסה קלת משקל וחזקה לפרארי 458, למנוע הוספו 45 כוחות סוס.

### גרסאות מרוצים

דגמים אלו אינם חוקיים על הכביש ומיועדים רק למרוצים.

#### 458 איטליה GTC

בשנת 2011 פרארי חשפה את ה-458 GTC. המכונית היא מכונית מרוץ GTE המיועדת למרוצי ACO. ה-458 GTC בעלת מנוע 4.5 ליטר בעל 464 כ"ס, שזה פחות מדגם הכביש וזאת עקב מגבלות חדשות.

#### 458 איטליה GT3

בשנת 2011 פרארי גם חשפה את דגם ה-GT3 של הפרארי 458. המכונית כבדה יותר מן ה-GTC והמנוע שלה מייצר קרוב ל-500 כ"ס. ה-GT3 מגיעה ללא מערכת TCS למניעת החלקה וללא ABS. קיימת גם גרסה המבוססת על ה-GT3 למרוצי גרנד-אם. גרסה זו כבדה יותר עקב יותר הגבלות בטיחות במרוצים אלו.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פרארי 458 איטליה** |

* תומר הדר, פרארי מציגה מכונית ספורט חדשה: 458 איטליה, באתר כלכליסט, 28 ביולי 2009
* רועי צוקרמן, יפהפייה חדשה לפרארי: 458 איטליה, באתר ynet, 28 ביולי 2009

| פרארי |
| --- |
| אישיים | אנצו פרארי - מייסד החברה • ג'ון אלקן יו"ר ומנכ"ל החברה הנוכחי • פיירו פרארי - סגן היו"ר (בנו של אנצו פרארי) • פלאביו מאנזוני (המעצב הראשי) |  |
| כלי רכב נוכחיים | פרארי 812 סופרפאסט • פרארי פורטופינו • פרארי מונזה SP • פרארי F8 טריבוטו • פרארי SF90 סטרדלה • פרארי רומא • פרארי 296 GTB • פרארי דייטונה SP3 |
| פארקים | פרארי וורלד • פרארי לנד |
| מוזיאונים | מוזיאון פרארי • מוזיאון קאסה אנצו פרארי |
| מפעלים | מפעל פרארי במרנלו |
| מרוצים | פיוראנו (מסלול מרוצים) • סקודריה פרארי • אקדמיית פרארי לנהגים |
| מנועי פרארי | V6 F1 טורבו • F163 • F160 • F154 • F140 |
| שונות | פרארי בהתאמה אישית • פרארי אן. וי - חברת החזקות המחזיקה בבעלות פרארי |
| ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרארי** בוויקישיתוף  אתר האינטרנט הרשמי של פראריקטגוריה:פרארי |
**גוניונדז** (בפולנית: **Goniądz**; בבלארוסית: **Го́нёндз Gónëndz**; בגרמנית: **Gonionds**) היא עיירה השוכנת על גדות הבייבז'ה, (אנ') מיובלי הנרב, במחוז מונקי שבפרובינציית פודלסיה בצפון-מזרח פולין. 63 קילומטרים מצפון-מזרח לביאליסטוק.

היסטוריה
--------

לראשונה מוזכר יישוב בגוניונדז, במאה ה-14 (1358), ב-1382 הוענק האזור בידי דוכסי מאזוביה לאבירי המסדר הטבטוני, ונרכש מהם בחזרה כעבור עשרים שנה ב-1402. במקביל נמכר השטח לדוכס ליטא והדבר הוביל למחלוקת על השטח בין ממלכת פולין והדוכסות הגדולה של ליטא. בהמשך הייתה העיר נחלתם של הנסיכים לבית רדזיוויל וקיבלה זכויות עיר במחצית המאה ה-16 (1547). ב-1571 עברה העיר לידי זיגמונט השני אוגוסט, מלך פולין.

במאה ה-16 נחנך נמל סחורות על גדות הבייבז'ה, דרכו ייצאו סחורות לפרוסיה המזרחית, וכלכלת העיר התפתחה ושגשגה. לקראת סוף המאה פעלו בעיר שבע טחנות קמח וכמה מבשלות בירה. תקופת שגשוג כלכלי זה נקטעה בשתי מכות אנושות שהונחתו על העיר בזו אחר זו: הפלישה השוודית באמצע המאה ה-17 ומלחמת הצפון בראשית המאה ה-18. המלחמות הרסו רבים מבתי העיירה ודלדלו את האוכלוסייה, ואם לא די בכך, פרצה בעיר ב-1710 שרפה גדולה ובעקבותיה גם מגפה, ועברו שנים רבות עד לשיקומה.

חלוקת פולין השלישית, ב-1795, סיפחה את האזור לפרוסיה, וכעבור 12 שנה (1807) הועבר בחוזה טילזיט לידי האימפריה הרוסית. סלילת דרכי תעבורה, שיקום הנמל והקמת מסילת הברזל באמצע המאה ה-19 חידשו את פריחתה הדמוגרפית והכלכלית של העיר.

ב-1878 נמנו בעיר 2,943 תושבים, מהם 1880 יהודים ו-1,056 קתולים.

במלחמת העולם הראשונה (1915–1918) הייתה העיר תחת כיבוש גרמני, גם לאחר תום המלחמה לא היה מעמדה ברור והיא שבה ונכבשה בידי צבאות מקומיים עד להכללתה ב-1920 בתחומי פולין העצמאית.

בעקבות המלחמה התמעט חלקה היחסי של האוכלוסייה היהודית בגוניונדז, ב-1921 נמנו בעיר 2,642 תושבים, 1506 מהם קתולים ו-1135 יהודים.

בראשית מלחמת העולם השנייה ובהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב נפלה העיר לשלטון סובייטי, עד כיבושה ביוני 1941 בידי גרמניה הנאצית. בקיץ 1944 נכבש השטח מחדש בידי הצבא האדום.

יהודי גונדיונז
--------------

שרידי בית הקברות היהודי בגוניונדז
 ערך מורחב – **קהילת יהודי גוניונדז**  

### רבני העיר

* רבי פנחס ליב ב"ר טוביה קמינצקי
* רבי גדליה הכהן קמינצקי (עד פטירתו ב-1907)
* רבי צבי הירש וולף (עד 1924)
* רבי ישראל שלומוביץ' מחבר 'בית ישראל' וראש הישיבה בעיר. רבה האחרון של גונדיונז' עד השואה

לקריאה נוספת
------------

* רחל גרוסבאום-פסטרנק, "**גוֹנִיוֹנְדְז**, נפת ביאליסטוק, מחוז ביאליסטוק", בתוך: שמואל ספקטור וברכה פרוינדליך (עורכים), **פנקס הקהילות: (4) פולין**, כרך ח: מחוזות וילנה–ביאליסטוק–נובוגרודק, ירושלים: יד ושם, תשס"ו 2005, עמ' 195–198.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גוניונדז** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של גוניונדז
* גוניונדז (פולין), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  לפי מקור אחר: ב-12 בינואר 1945.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007535821305171
* BnF: cb160146286 (data)
* GND: 4496205-8
* LCCN: n98066053
* NKC: ge1105394
* VIAF: 132707564
* WorldCat (עם VIAF): 132707564

 |
**ארנסט מוריץ הס** (בגרמנית: **Ernst Moritz Hess**; ‏20 במרץ 1890 – 14 בספטמבר 1983) היה גרמני-יהודי אשר שירת ביחד עם אדולף היטלר במלחמת העולם הראשונה, וזכה להגנתו של היטלר בחלק מתקופת השואה.

ביוגרפיה
--------

ארנסט הס נולד בשנת 1890 בגלזנקירשן. אביו יוליוס היה עורך דין ואמו אליזבת הייתה בת למשפחת בנקאות יהודית מוצלר. הוא הוטבל לנצרות, אך מכיוון שאמו הייתה יהודייה, נחשב ליהודי על פי חוקי הגזע הנאצים.התגורר בדיסלדורף לפני מלחמת העולם הראשונה.

הס התגייס לצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה והוצב ביחידת חיל הרגלים של בוואריה. הס שירת לכל אורך תקופת המלחמה בין השנים 1914 ועד 1918 באזור פלנדריה שבחזית המערבית. במהלך שירותו נפצע פעמיים, עוטר בעיטורי גבורה, וזכה לקידום בדרגה. בתקופה מסוימת בשנת 1916 שימש אף כמפקדו הישיר של היטלר.

בתקופה שלפני עליית הנאצים לשלטון שימש הס כשופט בעיר וופרטל ומאוחר יותר בעיר דיסלדורף, שם התגורר עם אשתו מרגרטה ובתו אורסולה. 

עלייתו של היטלר לגדולה הפתיעה את הס ורבים מעמיתיו מהגדוד. היטלר לא היה בולט בתקופתו בצבא, ללא חברים ובעל אינטראקציה אישית מועטה עם אחרים.

בשנת 1936, לאחר חקיקת חוקי הגזע, הודח מתפקידו, הותקף בידי פעילים נאצים ועבר להתגורר עם משפחתו באיטליה.
בתקופת שהותו באיטליה פנה הס להיטלר באמצעות פריץ וידמן, חבר משותף מתקופת השירות הצבאי אשר שימש כעוזרו של ראש לשכתו של היטלר, בבקשת רחמים, ולביטול הסיווג היהודי במסמכיו. היטלר נענה לבקשה, הורה להעביר להס את כספי הפנסיה שלו לאיטליה ואף פטר אותו מחובת הזיהוי כיהודי במסמכי הזהות שלו.

בשנת 1939, בעקבות ההסכם בין גרמניה ואיטליה, נאלץ הס לחזור למולדתו לאחר שניסיונו להגר לשווייץ נכשל. למרות זאת לא נרדף על ידי השלטונות ובמסמך מאוגוסט 1940 הורה היינריך הימלר ליחידות הס"ס שלא לגרש או לרדוף את הס ומשפחתו וזאת על פי בקשתו האישית של היטלר אשר שירת איתו במלחמת העולם הראשונה.

למרות זאת, ביוני 1941 נדרש להתייצב בפני השלטונות, והובהר לו כי כתב ההגנה שקיבל אינו בתוקף, הוא אינו זכאי לפריבילגיה כלשהי והמסמך עצמו אף נלקח ממנו.
הס גורש למחנה ריכוז ליד מינכן וביצע שם עבודות כפייה. הוא זכה להגנה מינימלית בזכות נישואיו לנוצרייה פרוטסטנטית. אחותו ואמו נשלחו לטרזיינשטט. בהמשך הועברה אחותו לאושוויץ שם נרצחה. אמו הצליחה להימלט לשווייץ עם בנה מנישואים אחרים.

לאחר המלחמה המשיך הס להתגורר בגרמניה. הוא סירב לחזור לתפקידו כשופט עקב חוסר רצונו לעבוד לצד עמיתים ששיתפו פעולה עם המפלגה הנאצית. ועבד כמנהל בכיר בחברת הרכבות בפרנקפורט. על עבודתו ברכבת קיבל הס נפטר בשנת 1983.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארנסט הס** בוויקישיתוף
* עופר אדרת, כך הגן היטלר על הקצין היהודי שהיה מפקדו, באתר הארץ, 6 ביולי 2012
* ynet, איך עזר היטלר למפקדו היהודי, באתר ynet, 6 ביולי 2012
* על הפרשה ב"טלגרף" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1262221692
* VIAF: 5350165814916259860002
* WorldCat (עם VIAF): 5350165814916259860002

 |
**ראנדסטאד** (בהולנדית: **Randstad**) היא אגד ערים בצורת סהר או קשת הממוקם בהולנד, בו גרים קרוב למחצית מאוכלוסיית הולנד.

גאוגרפיה
--------

אזור ראנדסטאד כולל בין היתר את ארבע הערים הגדולות ביותר של הולנד (אמסטרדם, רוטרדם, האג, ואוטרכט), הפרברים של אותן הערים, ועיירות רבות ביניהן, שכולן צמחו והתמזגו זה בזה. בין היתר, אזור זה כולל את נמל רוטרדם (הנמל העמוס ביותר בעולם מחוץ לאסיה), את נמל אמסטרדם (אנ') (הנמל הרביעי בעומסו באירופה), ואת נמל התעופה סכיפהול (נמל התעופה העמוס ביותר באירופה לפי תנועות מטוסים). נכון לשנת 2023 אזור ראנדסטאד כולל כ-8.4 מיליון אנשים. זהו אחד מהאזורים המטרופולינים הגדולים ביותר באירופה, הדומה בגודל האוכלוסייה שבו לאזור אזור מפרץ סן פרנסיסקו, והוא משתרע על פני 11,372 קמ"ר. התמ"ג של אזור ראנדסטאד עמד על 397 מיליארד אירו נכון לשנת 2017, מה שהפך אותו לאזור השלישי היצרני ביותר באיחוד האירופי, אחרי אזור איל-דה-פראנס בצרפת ואזור המטרופולין ריין-רוהר (אנ') שבגרמניה. אזור ראנדסטאד כולל בין היתר את אזור המטרופולין של אמסטרדם (אנ') והן את אזור המטרופולין רוטרדם-האג (אנ'). אזור ראנדסטאד הוא חלק מהמגלופוליס הגדול יותר אשר מכונה "הבננה הכחולה".

הערים העיקריות של אזור הראנדסטאד הן – אלמיירה, אמסטרדם, דלפט, דורדרכט, הארלם, האג, ליידן, רוטרדם, אוטרכט וזוטרמר. עיירות בולטות אחרות כוללות בין היתר את אלקמאר, אלפן אן דן ריין, אמסטלפיין, קאפל אן דן איסל, חאודה, הורהוגווארד, הילברסום, הילברסום, הורן, ליסטאד, ניווחיין, פורמרנד, רייזוויק, שיידאם, ספייקניס, וייננדאל, פייננדאל, זאנדאם, וזייסט.

השם "ראנדסטאד" נטבע בשנת 1938 על ידי אלברט פלסמן (אנ'), מייסד חברת התעופה ההולנדית KLM, בעת שהוא טס מעל האזור, והחליט להשתמש בשם זה על מנת לתאר את רצועת הערים שהייתה ממוקמת אז בשולי אזור חקלאי ירוק גדול (אזור "הלב הירוק" (אנ')).

גלריית תמונות
-------------

* אמסטרדםאמסטרדם
* האג האג
* רוטרדםרוטרדם
* אוטרכטאוטרכט

ראו גם
------

* צפון בראבנט
* עיר עולם

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ראנדסטאד** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14526361g (data)
* GND: 4048394-0
* NKC: ge1120356
* VIAF: 248966800
* WorldCat: viaf-248966800

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במאכל מוקצף, עשוי משמנת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו קצפת (פירושונים).

עוגה לצד קצפת
**קצפת** היא קצף יציב העשוי משמנת מתוקה שנטרפה בתוספת סוכר שהומצאה כבר במאה השש עשרה בבלגיה.

מרכיבי הקצפת
------------

על מנת שקצפת תהיה יציבה ונוחה לשימוש, יש הכרח בשני מרכיבים בלבד:

* שמנת מתוקה עתירת שומן (30–55 אחוז שומן בנפח). ככל שתכולת השומן גבוהה יותר, כך הקצפת תהיה מוצקה יותר.
* סוכר לבן. בתהליך הטריפה, במיוחד כאשר משתמשים במעבד מזון, הסוכר נפרד לסיבים דקיקים (בדומה לצמר גפן מתוק) ומהווה תשתית לקצף גבוה ומבריק יותר.

ניתן להוסיף לקצפת מספר רב של מרכיבים נוספים, בהתאם לצורך:

* עמילנים: על מנת לכפר על תכולת שומן נמוכה יחסית, ניתן להוסיף עמילן נוח לשימוש כדי לעבות את הקצפת.
* צבעי מאכל: על מנת להתאים את גוון הקצפת (בדרך כלל צבע קרם בהיר) למאפים מסוימים אפשר להוסיף צבעי מאכל או אבקות צבעוניות אכילות שונות, כגון קפה או קקאו.
* חומרי טעם וריח: על מנת לשנות את טעמה של הקצפת ניתן להוסיף, פרט לסוכר, גם קינמון, תמציות טעם רום או וניל ותבלינים שונים. קצפת בתוספת וניל נקראת **קרם שנטילי**.
* קצף ביצים: על מנת לעבות את הקצפת, ניתן לחזקה בקצף ביצים קר.

כל תוסף שנכנס לקצפת חייב להיות קל ולא מתגבש, על מנת לשמור על אווריריות במוצר הסופי, לכן למשל אין להוסיף דבש לקצפת.

דרך ההכנה
---------

להכנת קצפת חלבית, השמנת מוקצפת במטרפה במהירות בינונית; לאחר זמן מה מגבירים את קצב הטריפה, ולאחר תקופת זמן זהה מגבירים את הקצב שוב (עליית מדרגה שליש-שליש-שליש). זאת על מנת להוסיף יותר אוויר לתוך התערובת, ולהסתמך על היציבות שהושגה בשלבים קודמים. הקצפה מהירה מוקדם מדי תגרום להתפרקותה של השמנת. יש המוסיפים אבקת אינסטנט וניל לשם קבלת קצפת יציבה יותר (תוספת של סוכר ועמילן במוצר אחד).

להכנת קצפת פרווה, מקציפים מים ושמנת צמחית ביחס של 1:2 לטובת המים. כתחליף, ישנן שמנות שדוללו מראש. השמנת חייבת להיות מקוררת היטב לפני הקצפתה, ויש המקררים אף את קערת המיקסר עצמה.

שימושים של קצפת במגדנאות
------------------------

קצפת משמשת כאחד מן המרכיבים של קרם בוואריה ושל מוסים, וכן לשם ציפויין ועיטורן של מנות קינוח כגון עוגות גלידות, חביתיות, סלט פירות ומשקאות כגון קפה, קקאו ומילקשייק.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **קצפת** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קצפת** |

* אורן לוקסנבורג, עוגת קצפת, באתר ynet
* דורעם גונט, מוס שוקולד עם קצפת ערמונים (אורכב 05.03.2008 בארכיון Wayback Machine), באתר וואלה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007539783605171
* GND: 4290532-1
* LCCN: sh98005743

 |
**בנצה האלאס** (בהונגרית: **Bence Halász**; נולד ב-4 באוגוסט 1997) הוא אתלט הונגרי, פעמיים זוכה מדליית ארד באליפות עולם (דוחה 2019 ובודפשט 2023) וסגן אלוף אירופה (מינכן 2022) ביידוי פטיש.

ביוגרפיה
--------

האלאס נולד וגדל בקישקונהלש שבהונגריה.

### 2017

באליפות העולם שנערכה באוגוסט בלונדון שבממלכה המאוחדת סיים במקום 11 ביידוי פטיש בתוצאה של 74.45 מטר.

### 2018

#### מדליית ארד באליפות אירופה

באליפות אירופה שנערכה באוגוסט בברלין שבגרמניה זכה במדליית ארד ביידוי פטיש בתוצאה של 77.36 מטר, אחרי וויצ'ך נוביצקי (80.12 מטר) ופאבל פאיידק (78.69 מטר), שניהם מפולין.

### 2019

#### מדליית ארד באליפות עולם

באליפות העולם שנערכה באוקטובר בדוחה שבקטר זכה במדליית ארד ביידוי פטיש בתוצאה של 78.18 מטר, יחד עם וויצ'ך נוביצקי (77.69 מטר, זכה במדליה אחרי ערעור), ואחרי פאבל פאיידק (80.50 מטר) וקוונטין ביגו מצרפת (78.19 מטר).

### 2021

באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט סיים במקום 14 ביידוי פטיש בתוצאה של 75.39 מטר.

### 2022

באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, סיים במקום חמישי ביידוי פטיש בשיא אישי חדש של 80.15 מטר.

#### סגן אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה באוגוסט במינכן שבגרמניה זכה במדליית כסף ביידוי פטיש בשיא אישי חדש של 80.92 מטר, אחרי וויצ'ך נוביצקי (82.00 מטר) ולפני אייווינד הנריקסן (79.45 מטר).

### 2023

#### מדליית ארד באליפות עולם

באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה זכה במדליית ארד בתוצאה של 80.82 מטר, אחרי אית'ן קצברג מקנדה (81.25 מטר) ו-וויצ'ך נוביצקי (81.02 מטר).

שיאים אישיים
------------

* יידוי פטיש: 80.92 מטר (2022)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בנצה האלאס** בוויקישיתוף

* בנצה האלאס, באתר olympedia.org
* בנצה האלאס, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 14424480

 |
הגופן הלווטיקה
**הלווטיקה** (באנגלית: **Helvetica**) הוא גופן ללא תג (גופן) (סריף) הנמצא בשימוש נרחב.

הגופן פותח במקור בשנת 1957 על ידי מעצב הגופנים השווייצרים מקס מידינגר ואדוארד הופמן כאשר מטרתם הייתה בראש ובראשונה לספק חלופה מודרנית לגופנים הקיימים עם סריף. הגופן נודע בתחילה בשם "Neue Haas Grotesk". הגופן הושפע במיוחד מהגופן ההנודע מהמאה ה-19 אקזידנץ-גרוטסק(אנ') ומעיצובים גרמניים ושווייצרים אחרים.

בשנת 1960 חברת לינוטייפ פרסמה את הגופן ברחבי העולם תחת השם "Helvetica", שם אשר נגזר מהמילה הלטינית "Helvetia", שהוא השם ההיסטורי של שווייץ.

לאורך השנים פורסמו מגוון רחב של גרסאות לגופן במשקלים, רוחבים וגדלים שונים, וכמו גם גם גרסאות של הגופן עם האלפבית הקירילי, העברי, היווני, היפני, הקוריאני, ההינדי, האורדו, הווייטנאמי.

בשנת 2007 יצא לאקרנים הסרט העלילתי "Helvetica"(אנ') בבימויו של גארי הוסטוויט העוסק בגופן הלווטיקה במקביל לציון 50 שנים לפרסום של הגופן ב-1957.

דוגמאות לשימוש בגופן
--------------------

מגוון רחב של חברות רב לאומיות ומותגים בינלאומיים משתמשים בגופן בלוגו שלהם (במקרים מסוימים עם שינויים קלים). בין אלה ראוי להזכיר את:

* 3M
* American Airlines
* AT&T (בלוגו שהיה בשימוש בין השנים 1983 עד 2005)
* BASF
* Bayer
* BMW
* BP
* Def Jam Recordings
* FIFA
* Intel (בלוגו שהיה בשימוש בין השנים 1968 עד 2005)
* LG
* Lufthansa
* Microsoft
* Motorola
* Oral-B(אנ')
* Panasonic
* Tupperware
* אגפא(אנ')
* דה נורת' פייס
* הרלי-דייווידסון
* ורייזון תקשורת
* טארגט
* טויוטה
* מאטל
* מיצובישי
* סאאב
* סאניו(אנ')
* סירס(אנ') (בלוגו שנמצא בשימוש משנת 2010 ואילך)
* סטייפלס(אנ') (בלוגו שהיה בשימוש בין השנים 1998 עד 2019)
* תאגיד אולימפוס(אנ')

הגופן נמצא בשימוש נרחב על ידי הממשל האמריקני - לדוגמה טפסי מס ההכנסה הפדרליים משתמשים בגופן, וגם נאס"א השתמשה בגופן בכיתובים על מעבורות החלל.

באיחוד האירופי חברות הטבק נדרשות על פי חוק להשתמש בגופן באזהרות שמופיעות על מוצרי טבק כגון סיגריות.

הגופן נמצא בשימוש נרחב בענף התחבורה. רשות התחבורה המטרופולינית של ניו יורק עושה שימוש נרחב בגופן בשילוט בניו יורק משנת 1989 ואילך. הגופן נמצא גם בשימוש נרחב במערכת הרכבת התחתית של וושינגטון, במערכת הרכבת העילית של שיקגו, ובמערכת הרכבת התחתית של מדריד.

* שילוט בווינה, 1973שילוט בווינה, 1973
* שילוט בכניסה לתחנת הרכבת ורשאבה צנטראלנה בפולין, 2010שילוט בכניסה לתחנת הרכבת ורשאבה צנטראלנה בפולין, 2010
* שילוט של הרכבת העילית של שיקגושילוט של הרכבת העילית של שיקגו
* הלוגו של מועצת הסרטים הלאומית של קנדההלוגו של מועצת הסרטים הלאומית של קנדה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הלווטיקה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Berry, John. "A Neo-Grotesque Heritage". Adobe Systems. נבדק ב-15 באוקטובר 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**סשה רויז** (באנגלית: **Sasha Roiz**; נולד ב-21 באוקטובר 1973) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-קנדי.

ביוגרפיה
--------

רויז נולד בתל אביב להורים יהודים ממוצא רוסי, המשפחה היגרה למונטריאול שבקנדה בשנת 1980. 

רואיז למד משחק בבית הספר למשחק של גילפורד.

קריירה
------

רויז הופיע במספר סדרות טלוויזיה פופולריות בארצות הברית בהן: "שקר לי", "שליחות קטלנית: יומני שרה קונור", "מיאמי", "קאסל" ו-"האוס". 

בשנת 2003 שיחק בסדרת הדרמה "חוקי המשחק" של רשת ESPN בתור סטיבן ליילס. 

בעקבות תפקידו בסרט המצליח "היום שאחרי מחר" משנת 2004 הופיע גם במספר סרטים, בהם "16 רחובות", "איש השנה" "לא ייאמן" ו"פומפיי". תפקיד ראשון גילם במותחן מדע בדיוני העצמאי "חילוץ". 

בשנים 2011–2017 גילם רויז את תפקיד שון רנארד, מפקד במשטרת פורטלנד ומכשף בסדרת הטלוויזיה "גרים". 

משנת 2017 מגלם רואיז את תפקיד בנט, סגן הנשיא, בסדרת המדע הבדיוני "המושיעים" ברשת CBS האמריקאית. 

בשנת 2019 שיחק בפרק 1 בעונה 4 של "לוציפר". 

בשנת 2020 דיבב בסרט "סופרמן: הבן האדום" את דמותו של האל ג'ורדן.

בשנת 2022 דיבב את דמותו של קישלובסקי בסרט "אדומה אש".

חיים אישיים
-----------

רויז מתגורר כיום בלוס אנג'לס. רויז דובר צרפתית ורוסית בנוסף לאנגלית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סשה רויז** בוויקישיתוף
* סשה רויז, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* סשה רויז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* סשה רויז, באתר AllMovie (באנגלית)
* סשה רויז, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* IMDb מציגה: מי הם ילידי ישראל "הכי פופולרים" בהוליווד ב-2013?, 1 בינואר 2013, באתר שבוע ישראלי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1062255917
* ISNI: 0000 0001 1165 4462
* LCCN: no2011011065
* NLK: KAC2020Q3574
* VIAF: 162393592
* WorldCat: lccn-no2011011065

 |
**לוי יצחק רחמני** (7 במרץ 1931 – 19 ביוני 2020) היה יו"ר, מנכ"ל ומייסד איילון חברה לביטוח וקבוצת איילון אחזקות בע"מ.

ביוגרפיה
--------

לוי יצחק נולד ב-1931 בירושלים לשלמה זלמן רחמני-דרברמדיקר, דור שביעי לרבי לוי יצחק מברדיצ'ב. היה נשוי ליהודית בתו של אברהם אלטשולר. טרם הקמת המדינה לחם בארגון ההגנה.

ב-1 בספטמבר 1951 עבר לתל אביב, והקים בה סניף לסוכנות הביטוח של אביו שעמד בראש הסניף הישראלי של NZI (אנ') מאז 1949.

ב-1976 הקים בבעלות משותפת עם NZI, את איילון חברה לביטוח. באפריל 1986, רכש מ-NZI את חלקה בחברה. לאחר הנפקת החברה בבורסה, היה בעל השליטה בחברה באמצעות איילון אחזקות בע"מ.

רחמני תרם לעמותות רבות, בין היתר, תרם ב-2004 אמבולנס לרפואה ושמחה. כמו כן, הקים את הקתדרה לחקר החסידות על שם רבי לוי יצחק מברדיצ'ב.

בשנת 2014 קיבל תואר ד"ר לשם כבוד מאת אוניברסיטת בר-אילן על תרומתו לכלכלת ישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* נעמי צורף, לוי רחמני, מייסד חברת הביטוח איילון, הלך לעולמו בגיל 89, באתר כלכליסט, 19 ביוני 2020

הערות שוליים
------------

1. 1 2  הקתדרה לחקר החסידות ע"ש ר' לוי יצחק מברדיטשב
2. ↑  *הענקת תואר דוקטור לשם כבוד ללוי יצחק רחמני*, נבדק ב-2021-05-06

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007306317505171

 |
מדליית הזהב שהוענקה לשמעון פרס ב-2014
מדליית הזהב שהוענקה בשנת 2002 לנשיא ארצות הברית רונלד רייגן והגברת הראשונה ננסי רייגן
**מדליית הזהב של הקונגרס** (באנגלית: **Congressional Gold Medal**) היא העיטור הגבוה ביותר שמוענק על ידי הקונגרס של ארצות הברית, ויחד עם מדליית החירות הנשיאותית הם שני העיטורים הגבוהים ביותר המוענקים לאזרחים בארצות הברית.

המדליה הוענקה לראשונה על ידי הקונגרס הקונטיננטלי ב-25 במרץ 1776 לגנרל וראש הצבא הקונטיננטלי, ג'ורג' וושינגטון. עד אמצע המאה ה-19 הוענק הכבוד לאנשי צבא בעיקר אלו ששירתו בזמן מלחמת העצמאות, מלחמת 1812, מלחמת ארצות הברית–מקסיקו או הצטיינו באירועים צבאיים אחרים בשירות המדינה. ב-1858 הוענקה המדליה לרופא הבריטי פרדריק רוז, שסייע לימאים אמריקאים, הייתה זו הפעם הראשונה שקיבל אותה מי שאינו איש הכוחות המזוינים של ארצות הברית. באותה תקופה נוסדה מדליית הכבוד, ומאז נוהג הקונגרס להעניק את העיטור גם לשורה מגוונת של אזרחים, בהם אמנים, ספורטאים, מדינאים, אנשי עסקים, אנשי רוח ודת.

נכון לנובמבר 2023 הוענקה המדליה 184 פעמים.

הענקת העיטור מתבצעת לאחר החלטת ועדות הקונגרס, ומחייבת תמיכה מוקדמת של לפחות שני שלישים משני הבתים שלו, הסנאט ובית הנבחרים. המדליה מוטבעת במטבעת ארצות הברית ומעוצבת באופן ייחודי לכל זוכה.

תנאי ההענקה השתנו לאורך השנים, בקונגרס ה-113 (שהושבע בינואר 2013) נקבעו התנאים הבאים:

* המדליה תוענק לאדם חי או לאדם מת בתנאי שנפטר לפני יותר מ-5 שנים אך לא יותר מ-25 שנים.
* לאדם הישג בעל השפעה על ההיסטוריה והתרבות האמריקאית אשר סביר שתזכה להכרה כהישג משמעותי בתחום עיסוקו הרבה לאחר השגתו.
* הזוכה לא קיבל את המדליה על אותו הישג בעבר
* ההישג הושג בתחום פעילותו של הזוכה, ומייצג רצף פעילויות לאורך מפעל חייו או הישג בודד משמעותי שזכה להכרה מצד אחרים בתחום פועלו

המדליה הוענקה במהלך השנים גם לאזרחים זרים, בהם וינסטון צ'רצ'יל, האם תרזה, אונג סן סו צ'י, הישראלים נתן ואביטל שרנסקי שזכו במדליה ב-1986 ושמעון פרס ב-2014. ארבעה אישים זכו יותר מפעם אחת במדליית הזהב של הקונגרס: הגנרל ולימים נשיא ארצות הברית זאכרי טיילור שזכה לכבוד שלוש פעמים, מגלה הארצות לינקולן אלזוורת', הגנרל וינפילד סקוט, והאדמירל היימן ריקובר שעוטרו פעמיים כל אחד. לרבי מליובאוויטש הוענקה המדליה כשנה לאחר פטירתו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מדליית הזהב של הקונגרס** בוויקישיתוף
* רשימת מקבלי המדליה באתר הרשמי של בית הנבחרים האמריקאי
* אתר המוקדש למדליית הזהב של הקונגרס
* מחקר על מדליית הזהב של הקונגרס באתר הסנאט

הערות שוליים
------------

1. ↑  Congressional Gold Medal Recipients | US House of Representatives: History, Art & Archives, history.house.gov (באנגלית)
2. ↑  AN ACT To award the Congressional Gold Medal to Shimon Peres

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007409109005171

 |
**סרטי רול** הייתה חברה ישראלית אשר עסקה בהפקת סרטי קולנוע, תוכניות טלוויזיה ופרסומות (כולל תשדירי שירות, סרטי תדמית ותשדירי בחירות), כמו גם בהפצת סרטים והייתה בעלים של מספר בתי קולנוע.

עוד ב-1959 עסקו שלושת מקימי החברה, הצלם והמפיק ניסים לאון (ניצ׳ו), והמפיקים יאיר פרדלסקי וישראל רינגל, בהפקת טלוויזיה חלוצית: הם הפעילו אולפן טלוויזיה במעגל סגור שהוקם לרגל יריד "יובל לתל אביב", בו השתתפו קארן דונסקי ומשה טימור. חברי "סרטי רול" הקימו את החברה בתחילת שנות ה-60, לאחר שיצאו מחברת ההפקות המיתולוגית "סרטי גבע".
בשנת 1985 הצטרף אל השלושה המפיק והבמאי נסים לוי.
ב-1992 הפכו את החברה הפרטית לחברת המניות "רול תקשורת".
ב-1993 הצטרף המפיק יצחק קול לאחר שהפסיד במכרז של ערוץ 2 ולאחריו גם עידו צוקרמן כמפיק ראשי. ב-2001 רכשו את חברת ההפקה אולפני שביט והפכה שותפה בערוץ "טבע הדברים, ערוץ סגנון חיים".

ב-2005 מינה בית המשפט המחוזי של תל אביב מפרק לחברת "רול תקשורת", בשל חובותיה למס הכנסה ולנושים אחרים. אולפניה בגבעתיים נרכשו על ידי חברות הפקה אחרות.

המפיק ישראל רינגל מבעלי "סרטי רול"
המפיק ישראל רינגל והבמאי חיים בוזגלו
המפיקים עידו צוקרמן וישראל רינגל

הפקות נבחרות
------------

### קולנוע

* רק בלירה, (1964)
* שתי דפיקות לב (1972)
* קוני למל בתל אביב (1976)
* מיליונר בצרות (1978)
* חמש חמש (1980)
* פצעי בגרות 80 (1980)
* כשנותנים - קח! (1982)
* קוני למל בקהיר (1983)
* זוג נשוי (1983)
* לא שם זין (1987)
* המחצבה (1990)

### טלוויזיה

* "חדווה ושלומיק", סדרת דרמה לערוץ הראשון בשנת 1971
* "כן או לא", סדרת דרמה אינטראקטיבית לערוץ 1
* "משחק מכור", תוכנית סאטירה והומור, ערוץ 2
* "הטריבונה", תוכנית ספורט/פרשנות
* "אהבה מדרגה ראשונה" (1997)

קישורים חיצוניים
----------------

* ספיר פרץ, השמים באמת הגבול, גלובס
* אולפני רול בגבעתיים - הסוף, סרט פרידה שהפיקו עובדי האולפנים, באתר flix

הערות שוליים
------------

1. ↑  בית המשפט הוציא צו לפירוק חברת רול תקשורת

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987012616152305171

 |
אחת מחצרות המגורים במתחם הקארדו (ירושלים)
**פטר בוגוד** (נולד ב-1940) הוא אדריכל ישראלי, התפרסם בעיקר הודות לפרויקט הקארדו בירושלים שבתכנונו השתתף.

בוגוד נולד בשנת 1940 בעיר בוקרשט שברומניה ואת השכלתו כאדריכל רכש בבית הספר לאדריכלות בבריסל, שם למד אצל האדריכל לאון סטיינן. בסיום לימודיו עבד כאדריכל בפריז וב-1970 עלה לישראל והצטרף למשרדו של אדריכל הנוף שלמה אהרונסון שפתח זמן קצר קודם לכן משרד חדש בירושלים. באותה שנה ניגש עם אהרונסון ועובדת נוספת במשרד, האדריכלית אסתר ניב קרנדל לתחרות לתכנון מתחם מגורים, מסחר ומלונאות ברובע היהודי בירושלים. הצעתם זכתה אך בעקבותיה החליטו בוגוד וניב קרנדל לפרוש ממשרדו של אהרונסון ולהוביל את הפרויקט באופן עצמאי. הפרויקט שזכה לשם הקארדו, על שם הרחוב הביזנטי שהתגלה בתחומו ועבר תהליך חידוש, הפך לאחד מהפרויקטים המורכבים וייחודיים באדריכלות ובנוף העירוני הישראלי והושלם בשנת 1983, לאחר 12 שנות עבודה.

בוגוד המשיך בשיתוף פעולה עם ניב קרנדל גם בפרויקט מתחם עיריית ירושלים, שבמסגרתו היה אחראי על חידוש מספר מבנים היסטוריים במתחם. ב-1975 פתח שותפות עם האדריכלית יוניס פיגרדו ויחד תכננו פרויקטים רבים עם התמחות במבנים וסביבות היסטוריות.

הרשעה בעבירת מין
----------------

ב-22 באפריל 2020 הורשע בוגוד על פי הודאתו במעשה מגונה בנער בעל מוגבלות.

פרויקטים נבחרים
---------------

* הקארדו, זכייה בתחרות במקום הראשון, בשיתוף שלמה אהרונסון ואסתר ניב קרנדל.
* מנזר האחיות ציון בשכונת עין כרם בירושלים.
* חידוש השווקים בעיר העתיקה בנצרת.
* חידוש שלושה מבנים היסטוריים במתחם עיריית ירושלים.
* רחבת שער שכם, ירושלים.
* עיצוב מוזיאון "הבית השרוף", הרובע היהודי בירושלים.
* חידוש השווקים בעכו העתיקה.
* חידוש קבר רבי מאיר בעל הנס בסמוך לטבריה.
* תוספת אגף האחיות במנזר הצרפתי ליד הכנסייה הצלבנית באבו גוש, כולל אכסניה לצליינים.
* 200 יחידות מגורים בכרם הזיתים בירושלים.
* 372 יחידות מגורים בבית שמש.
* משרדי קרן ברכה בבית טמפלרי במושבה הגרמנית בירושלים.
* אמפיתיאטרון של 1,500 מושבים בקריית הטכניון בחיפה.
* תוספת אגף להוסטל לותרני בעיר העתיקה בירושלים.

ראו גם
------

* ערכים על מבנים ואתרים שתכנן פטר בוגוד

קישורים חיצוניים
----------------

* מיכאל יעקובסון: אין רחוב כזה בעולם: הקארדו ברובע היהודי בירושלים, 6 במאי 2013, Xnet.

הערות שוליים
------------

1. ↑  יואב איתיאל‏, במקלחות בקאנטרי: אדריכל הורשע במעשה מגונה בנער בעל מוגבלות בזכרון יעקב, באתר וואלה!‏, 22 באפריל 2020

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007500978105171

 |
**רפאל רביבו** (נולד ב-20 ביוני 1942) הוא במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק צרפתי-ישראלי.

ביוגרפיה
--------

רביבו נולד בקזבלנקה, שבמרוקו ועלה לישראל ב-1965. בהמשך נסע לפריז ללמוד משפטים, אך החליט ללמוד צילום קולנוע וחזר לישראל. רביבו הוא בוגר מחזור 1970 של המכון לקולנוע וצילום בירושלים (כיתת בימוי והפקה), שפעל בשכונת תל ארזה, והיה בית הספר הראשון בישראל לצילום וקולנוע. את בית הספר ניהל בנימין קורצקי, שעלה מפולין, שם למד קולנוע יחד עם הבמאי רומן פולנסקי, והיה ממייסדי בית הספר לקולנוע בלודז'.

לאחר סיום לימודיו עבר רביבו לז'נבה, שם עבד כצלם סטילס, עוזר צלם, צלם ועוזר במאי, בין השאר עם קלוד ללוש. ב-1973 הוא היה המפיק בפועל של הסרט *Le Trois Cri*, סרטו העלילתי הראשון של הבמאי איגאל נידאם.

בשנת 1974, הוא היה המפיק בפועל של הסרט *Les Divorcés (Le Haut Mal)*, סרט עלילתי שווייצרי בבימוי לואי גרוספייר, בהפקת ז'אן לואי מיסאר.

בשנת 1975 כתב, ביים והפיק את סרטו העלילתי הראשון, "הבועה" (*La Bulle*), סרט שווייצרי שזכה לשבחי הביקורות. הסרט זכה בפרס "יונת הזהב" בפסטיבל סן-תומאס 1977.

בשנת 1979 זכה למענק מהקרן לעידוד סרטי קולנוע ישראליים איכותיים לפיתוח תסריט לסרט בשם "החגיגה" (סרט שלא הופק לבסוף).

בשנת 1984 ביים בישראל את הסרט "עדות מאונס", עם ענת עצמון ואורי גבריאל.

בשנת 1988 ביים והפיק בפועל את הסרט "מקום ליד הים" בכיכובם של ענת צחור ואלון אבוטבול. הסרט היה הפקה ישראלית-צרפתית. צלם הסרט, ז׳אן בופטי, צילם קודם את סרט הפולחן "רוקמת התחרה" בכיכובה של איזבל הופר. צילומי הסרט הסתיימו בקיץ 1987, אולם הוא יצא לאקרנים רק כשנה אחר כך.

בשנת 1997 הקים את חברת "Magora Productions" עם מרטין פיטוסי, חברה להפקות סרטי קולנוע וסרטי פרסומת.

בשנת 2009 הוקרנה רטרוספקטיבה לסרטיו של רפאל רביבו בסינמטקים בתל אביב, ירושלים, חיפה.

בשנת 2016 ביים והפיק את הסרט "אמור", שהיה מעומד לפרס אופיר.

פרסים
-----

* פרס "יונת הזהב", גרנד פרי של הפסטיבל הבינלאומי של סנט תומאס לשנת 1977.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של רפאל רביבו

* רפאל רביבו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* רפאל רביבו, באתר AllMovie (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  משה בן-שאול, תקוותו של רפאל רביבו, מעריב, 4 באוקטובר 1973
2. ↑  נחום ברנע, מסך בזבוז הכסף, דבר, 20 בנובמבר 1968
3. ↑  טלילה בן-זכאי, בועה אחת, אופנה אחת ואחד הוא 'גימפל תם', מעריב, 24 בנובמבר 1976  
משה בן-שאול, בועת־סבון של רפאל רביבו, מעריב, 19 בפברואר 1976
4. ↑  זאב רב-נוף, הסיוט שנשאר, דבר, 10 בינואר 1977
5. ↑  טירת הקרנפים, "העולם הזה", גיליון 2052 מ-29 בדצמבר 1976, עמוד 40
6. 1 2  גידי אורשר, המסך הגדול בא אל המסך הקטן, מעריב, 11 בינואר 1978
7. ↑  עירית שמגר, הקולנוע הישראלי מהמר על חייו, מעריב, 27 בדצמבר 1979
8. ↑  רחל נאמן, ביקורת - הישראלי המכוער 'עדות מאונס' - שחף, תל־אביב, כותרת ראשית, 31 באוקטובר 1984
9. ↑  עידית שחורי, מקום ליד יפו, מעריב, 26 ביוני 1988
10. ↑  מאיזבל הופר לענת צחור, חדשות, 27 במאי 1987
11. ↑  עירית שמגר, החיים אחרי הטראומה, מעריב, 23 ביוני 1987
12. ↑  רונית ויס ברקוביץ, דגל שחור - ״מקום ליד הים׳’ - קולנוע גורדון ,ת״א, חדשות, 23 ביוני 1988
13. ↑  יעל סגרסקי, ‏סדום ואמורה: יצאנו להביך את יוצרי "אמור", באתר "Time Out ישראל", 18 באוקטובר 2017
14. ↑  אתר למנויים בלבד נירית אנדרמן, הסרטים "ג'נקשן 48" ו"סופת חול" בין המועמדים לפרס אופיר, באתר הארץ, 22 ביוני 2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007306913505171

 |
**שלמה אבני** (נפטר ב־22 בדצמבר 1980) היה איש ציבור ישראלי, מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון בשנים 1979–1977.

ביוגרפיה
--------

נולד וגדל במזריץ', פולין. לאחר מלחמת העולם השנייה היה בגרמניה בין מייסדי תנועת נוער חלוצי מאוחד ופעל להכשרה מקצועית של עולים בשיתוף צי הסוחר. בשנת 1948 עלה לישראל ושירת במלחמת העצמאות כקצין קשר בחיל הים.

בשנת 1951 נכנס לעבודה במשרד הבינוי והשיכון. היה סגן מנהל המחלקה לשיכון עממי ובשנת 1956 עבר לשמש עוזר למנהל אגף השיכון. בשנים 1963–1966 היה סמנכ"ל אמרכלות של משרד השיכון.

בשנת 1967 הופקד אבני על קליטת המחלקה הטכנית שהועברה למשרד הבינוי והשיכון מהסוכנות היהודית. הוא הקים את האגף לבנייה כפרית ועמד בראשו, עסק בתוכניות להרחבת ושיקום מושבי עולים ובעבודות מיגון של יישובי ספר. במסגרת פעולות הממשלה לאחר מלחמת ששת הימים, היה אחראי על הקמת נקודות יישוב חדשות בשטחים המוחזקים, ברמת הגולן וביהודה ושומרון. בשנת 1974 מונה לראש המינהל לבנייה כפרית ויישובים חדשים.

בדצמבר 1977 מונה על ידי השר גדעון פת למנכ"ל משרד הבינוי והשיכון. הוא התפטר מתפקידו בפברואר 1979 לאחר חילופי השר וכניסתו של דוד לוי למשרד.

בדצמבר 1980 נפטר. על שמו נקראו היישוב גבעת אבני וכן בית ספר שדה במצפה רמון.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ⁨נפטר שלמה אבני לשעבר מנכ"ל משרד השיכון ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 23 דצמבר 1980 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007304312205171

 |
**בזדאן** (בסרבית קירילית: **Бездан**, בסרבית בכתב לטיני: **Bezdan**, בהונגרית: **Bezdán**) הוא כפר בסרביה השוכן בשטח הרשות המקומית סומבור, שבמחוז באצ'קה המערבי אשר בפרובינציית וויבודינה.

היסטוריה
--------

תיעוד ראשון בכתובים לכפר בן 10 בתים בשם בזדאן מצוי בתעודות עותמ'אניות מ-1579 שעסקו בגביית מיסים. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עבר היישוב לחזקת ממלכת הבסבורג שתחת האימפריה הרומית הקדושה. ב-1794 החריבה שרפה חלקים גדולים מהכפר. במהלך המאה ה-19 נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרית ובהמשך האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1900 מנתה האוכלוסייה במקום 7,985 נפשות. לאחר מלחמת העולם הראשונה הועבר האזור לחזקת ממלכת יוגוסלביה וב-1931 התגוררו בבזדאן 6,449 נפשות.

באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. יוגוסלביה חולקה למספר אזורי כיבוש ואזור באצ'קה נמסר לחזקת הונגריה. באוקטובר 1944 שוחררה העיירה על ידי צבא השחרור העממי של יוגוסלביה ולאחר המלחמה נכללה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. לאחר המלחמה חלה ירידה הדרגתית במספר תושבי הכפר. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכלל בזדאן בשטחי סרביה. בראשית המאה ה-21 התגוררו בבזדאן כ-5,000 תושבים.

הקהילה היהודית
--------------

בכפר מתועדת קהילה יהודית החל מ-1740. ב-1778 הוקם במקום בית עלמין יהודי. ב-1880 מנתה הקהילה 211 נפשות ונכללו בה גם מספר מועט של משפחות יהודיות שהתגוררו בכפר באצ'קי מונושטור (אנ'). ב-1807 נחנך בית הכנסת הקהילתי וב-1870 נחנך בית ספר יסודי יהודי, אשר הועבר בהמשך לרשות השלטונות ושולב במסגרת החינוך הממלכתי. רבה הראשון של הקהילה היה הרב מרדכי (מרקוס) בליץ שכיהן עד 1865. ב-1900 התגוררו בבזדאן 238 יהודים שהיוו כ-3 אחוזים מכלל האוכלוסייה.

בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 110 נפשות. באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. אזור באצ'קה הועבר לחזקת הונגריה. במרץ 1944, לאחר פלישת הגרמנים להונגריה הוחל בהשמדה שיטתית של יהדות הונגריה. במאי 1944 ביצעו ההונגרים אקציה, עצרו ובהמשך גרשו את מרבית בני הקהילה למחנה ההשמדה אושוויץ, שם הם נרצחו.

ב-1948 נהרס מבנה בית הכנסת בעיירה. בראשית המאה ה-21 עדיין נותרו שרידי בית העלמין היהודי פזורים במקום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בזדאן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בזדאן
* Aleksandra Terzić ,Željko Bjeljac,‏‏ The extermination of jewish population and heritage in BAČKA region of ap vojvodina-serbia (באנגלית)
* יהדות באצ'קה, באתר יד ושם

הערות שוליים
------------

1. ↑  , **מפקד האוכלוסין בסרביה (2011)**, באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בסרביה, אוחזר ב-6 בפברואר 2015 (בסרבית).
2. ↑  ההיסטוריה של בזדאן, באתר bezdan.org.rs, אוחזר ב-7 בפברואר 2015 (באנגלית).
3. ↑  קהילת בזדאן, באתר jewishgen.org, אוחזר ב-7 בפברואר 2015.
4. 1 2  אתרי מורשת בוויבודינה, באתר jewish-heritage-europe.eu, אוחזר ב-7 בפברואר 2015 (באנגלית).
5. ↑  **הקהילה היהודית בבזדאן**, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 39.
6. ↑   ,, תמונות מגירוש יהודי בזדאן למחנות ההשמדה, באתר "יד ושם", אוחזר ב-7 בפברואר 2015.
7. ↑  בית העלמין היהודי בבזדאן, באתר panoramio.com, אוחזר ב-7 בפברואר 2015 (באנגלית).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987008914388505171
* LCCN: no2007119663
* VIAF: 148128521
* WorldCat (עם VIAF): 148128521

 |
**שלווה** הוא שיר שנכתב על ידי הפזמונאי אבי קורן והולחן על ידי יאיר רוזנבלום וביצעה להקת הנח"ל.

השיר יצא בשנת 1968 במסגרת התוכנית ה-21 של להקת הנח"ל. הסולנים בשיר הם אופירה גלוסקא ומוטי פליישר, וחברי הרכב נוספים הם בין היתר מנחם זילברמן, שלום חנוך, ששי קשת, אמוץ ברונטמן, מירי אלוני, דני סנדרסון, אלי מגן ומאיר פניגשטיין. נגינת החליל בליווי המוזיקלי לשיר בוצעה על ידי יחיעם פלד. שירים נוספים בולטים בתוכנית היו "בשמלה אדומה" ו"קרנבל בנח"ל".

לדברי מחבר המילים, אבי קורן, הלחן לשיר חובר על ידי יאיר רוזנבלום עבור סרטון תדמית המעודד לגיוס לנח"ל שהוקרן בבתי הקולנוע באותה עת. הנעימה בסרטון בוצעה על ידי ידין טננבוים, שהיה אז בן שש עשרה. קורן הציע לרוזנבלום כי יחבר מילים ללחן, אך זה סירב כיוון שסבר כי זו יצירה מוזיקלית רצינית שלא אמורה להפוך לפזמון. מאוחר יותר נקלעה להקת הנח"ל למחסור בחומר עבור תוכניתה החדשה, ולבקשת דני ליטאי, כתב קורן את המילים ללחן.

תוכן השיר מתאר תורנות שבת בבסיס צבאי ומתבסס על חוויות אבי קורן, מהטירונות שלו במחנה 80 בשנות ה-60.

השיר בוצע על ידי דפנה ארמוני וגלי עטרי בסרט הלהקה בבימויו של אבי נשר שיצא לאור בשנת 1978 והופיע באלבום שיצא הכולל את פסקול הסרט.

בנוסף הוקלט השיר על ידי אמנים נוספים בהם אבי פרץ וזהבה בן.

קישורים חיצוניים
----------------

* מילים לשיר שלווה באתר שירונט
* על השיר, באתר הספרייה הלאומית
* אבי קורן, ‏"החליל שלא נדם": המנגינה של הנער בן ה-16 שנהרג במלחמת יום כיפור, באתר מעריב אונליין, 28 באוקטובר 2016
* עופר גביש אירועי זמר, איזו מין שלווה

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  על פי ראיון של שמעון פרנס עם אבי קורן בתוכנית "על החתום", דקות 34:00 - 41:00, גלי צה"ל, שודר ב-13 בינואר 2018
2. ↑  תוכנית 21 - להקת הנח"ל בתוכניתה ה-21, באתר שרים במדים
**טימור שאה דוראני** (בפשטו/פרסית/אורדו/ערבית: **تیمور شاہ درانی**; 1746 – 18 במאי 1793) בנו של אחמד שאה דוראני, היה אמיר האימפריה הדוראנית השני בין השנים 1772–1793. שלטונו של טימור נודע בסדרת מערכות צבאיות, בייחוד בתת-היבשת ההודית נגד קונפדרציית הסיקים. טימור שאה דוראני העביר את בירת האימפריה הדוראנית מקנדהאר אל קאבול, המשמשת עד לימינו בתור בירת אפגניסטן.

ביוגרפיה
--------

טימור שאה נולד במשהד, השושלת האפשארית, בשנת 1746 (האימפריה הייתה כבר מצעירותו בשלבי קריסה לאחר מותו של שליטה, נאדיר שאה). עוד בצעירותו, אביו, אחמד שאה דוראני, הקים בשטחי אפגניסטן ופקיסטן המודרנית את האימפריה הדוראנית וחיתן את טימור שאה עם בתו של עלאמגיר השני, הפאדישאה של האימפריה המוגולית.

טימור היה מעורב עוד מעודו נער במלחמותיו של אביו בתת-היבשת ההודית ובחבל פנג'אב ופיקד על כוחות אפגנים במהלך הקרב השלישי על פניפאת בשנת 1761. הניצחון האפגני בקרב מנע את התפשטותה של השפעת האימפריה המראטהית אל עבר צפון הודו לתוך דלהי והסדיר את המשך ההשפעה המוסלמית על צפון-מערב תת-היבשת ההודית.

### אמיר אפגניסטן

במות אביו טימור שאה ירש את הכתר והסדיר מערך הגנתי של הצבא בשביל למנוע מאבקי ירושה אפשריים. טימור שאה נתמך בידי קיזילבאשים בחצר המלוכה והעביר את הבירה מקנדהאר לקאבול בהשפעתם. מסעות המלחמה של טימור שאה איבדו את המומנטום שלהן בעלייתו של רנג'יט סינג להנהגת הקונפדרציה הסיקית בחבל פנג'אב.

שלטונו המאוחר של טימור שאה אופיין בירידת השפעתם של האפגנים על תת-היבשת ההודית ובמקביל עלייתה של חברת הודו המזרחית הבריטית מצדה השני של תת-היבשת. בממלכת פרס, עלייתו של אע'א מוחמד ח'אן קאג'אר סימלה את סיום ההגמוניה האפגנית על ח'וראסאן והותירה את האימפריה הדוראנית בתור מעצמה אזורית.

במותו של טימור שאה דוראני, בנו הבכור, זמאן שאה דוראני, ירש את כתר האמיר אך שלטונו נמשך זמן מועט שכן מאבק ירושה החל בינו לבין אחיו. מאבק ירושה זה יתדרדר למלחמת אזרחים שתחליש את שלטון דוראני ותאפשר את עלייתם של בני שושלת ברקאזי בראשות דוסת מוחמד ח'אן, לשלטון באפגניסטן.

ראו גם
------

* היסטוריה של אפגניסטן
* האימפריה הדוראנית
* אחמד שאה דוראני

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טימור שאה דוראני** בוויקישיתוף
* טימור שאה דוראני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
* מאוזולאום טימור שאה דוראני בקאבול
* טימור שאה דוראני, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

| מונרכים אפגנים |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| מירווייס הותכ • עבדול עזיז הותכ • מחמוד הותכ • אשראף הותכ • חוסיין הותכ • נאדיר שאה (איראני) • אחמד שאה דוראני • טימור שאה דוראני • זמאן שאה דוראני • מחמוד שאה דוראני (פעם ראשונה) • שאה שוג'אע דוראני • מחמוד שאה דוראני (פעם שנייה) • עלי שאה דוראני • איוב שאה דוראני • דוסת מוחמד ח'אן (פעם ראשונה) • שאה שוג'אע דוראני (פעם שנייה) • וזיר אכבר ח'אן • דוסת מוחמד ח'אן (פעם שנייה) • שיר עלי ח'אן • מוחמד יעקוב ח'אן • איוב ח'אן • עבד א-רחמן ח'אן • חביבאללה ח'אן • נאסר-אללה ח'אן (חקיין) • אמאנואלה ח'אן • עניאת-אללה ח'אן • חביבאללה קלקאני (מלחמת אזרחים) • מוחמד נאדיר שאה • מוחמד זאהיר שאה • הייבתוללה אח'ונדזאדה |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1061010082
* ISNI: 0000 0000 3557 585X
* LCCN: n2003065792
* VIAF: 36292734
* WorldCat: lccn-n2003065792

 |
**ישיבת נחלת יוסף** היא ישיבה דתית לאומית בשבי שומרון בראשות הישיבה עומד הרב יהושע שמידט, ונשיא הישיבה הוא הרב דוב ליאור. בישיבה קיימים שני מסלולי לימוד: ישיבה גבוהה וישיבת הסדר.

דרכה של הישיבה
--------------

באמצע שנות התשעים הוקם ביישוב שבי שומרון כולל אברכים בראשות הרב שמידט, ובשנת תשנ"ט הוקמה הישיבה, בשם **ישיבת ברכת התורה**. בשנת 2017 הישיבה שינתה את שמה ל**ישיבת נחלת יוסף**, על שם הרב יוסף שוורץ (הסבא מנתניה).

הישיבה מדגישה את הבקיאות בגמרא. לומדים בה ב"שיטת הסימנים" שחיבר הרב שמידט. בשיטה זו משתמשים בסימנים כדי לזכור את תוכן דפי התלמוד הבבלי.

בישיבה לומדים כ20 בחורים ואברכים. מבין בוגרי הישיבה ניתן למנות את ראש המועצה האזורית שומרון יוסי דגן ואת הרב חנניה פולק רב הישוב אחיה.

הישיבה קרובה באופייה לזרם "מרכז הרב" ולדרכו של הרב דוב ליאור ומדגישה את הקשר והחיבור של עם ישראל לארץ ישראל ולתורת ישראל. לישיבה אופי חסידי, כגון נתינת דגש על התחברות לצדיקים שרואים דברים על אנשים, במידה ואינם רואים לרוב בישיבה לא ידריכו ללכת אליהם.

הוצאה לאור
----------

הישיבה הוציאה בעבר עלון שבועי "תורה בשומרון", המופץ באזור, ובו דברי תורה והלכה של הרב שמידט. היא הוציאה בעבר גם את כתב עת השנתי בשם "עלי ברכת התורה" ובו חידושים בגמרא, בהלכה ובאמונה מפרי עטם של תלמידי ורבני הישיבה.

הוצאת הספרים של הישיבה הוציאה את ספר שיטת הסימנים: חלק א' - מסכת ברכות וסדר מועד; חלק ב' - סדר נשים; חלק ג' - סדר נזיקין חלק ד'- סדר קדשים ומסכת נידה. כמו כן הוציאה את **כי הוא אות עולם היה** – חוברת ללג בעומר, בשנת ה'תשע"ה וחוברת **מבטל הגזרות** לל"ג בעומר ה'תשפ"א וכן הוציאה בהוצאה מחודשת את הספר "שלום ירושלים" המכיל קובץ של דרכי לימוד והדרכות של גדולי ישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ישיבת נחלת יוסף
* ישיבת נחלת יוסף, ברשת החברתית פייסבוק

* ישיבת נחלת יוסף, סרטונים בערוץ היוטיוב
* ביוגרפיה קצרה מתוך אתר היישוב שבי שומרון
* 'היה לי משבר והכנסת בי רעל', באתר ערוץ 7, 12 בינואר 2013
* חיים אקשטיין, סימן שאתה לומד, באתר ערוץ 7, 13 ביוני 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  גיא עזרא, ‏תתחילו להתרגל: ישיבת שבי שומרון שינתה את שמה, באתר "סרוגים", 28 בספטמבר 2017
2. ↑   הסבא קדישא - ישיבת נחלת יוסף לזכרו של הרב יוסף שוורץ, הסבא מנתניה (שבי שומרון), סרטון באתר יוטיוב (אורך: 5:41)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987011662573805171
* VIAF: 62150380548613371290
* WorldCat: viaf-62150380548613371290

 |
**וירג'יל רוי מיסידיאן** (בהולנדית: **Virgil Roy Misidjan**; נולד ב-24 ביולי 1993 בחורלה שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת טוונטה מליגת העל ההולנדית.

קריירת מועדונים
---------------

מיסידיאן גדל במחלקת הנוער של וילם II. בשנת 2012 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, ובסך הכל ערך 50 הופעות ליגה בליגת העל ההולנדית ובליגת המשנה ההולנדית במדי המועדון, בהן הבקיע עשרה שערים.

ב-16 באוגוסט 2013 חתם מיסידיאן בלודוגורץ ראזגרד מליגת העל הבולגרית. הוא ערך 132 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 35 שערים, וזכה עם המועדון בחמש אליפויות בולגריה, בגביע הבולגרי, ופעמיים בסופר קאפ הבולגרי.

ב-31 באוגוסט 2018 חתם מיסידאן בנירברג מהבונדסליגה. ב-16 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד ורדר ברמן במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת 2018/2019. במשחק זה הבקיע את שערו היחיד במועדון. בסך הכל ערך 26 הופעות ליגה במדי המועדון.

ב-8 בינואר 2021 חתם מיסידאן על חוזה לחצי שנה בזוולה מליגת העל ההולנדית. ב-13 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1-0 לפיינורד במסגרת המחזור ה-16 בליגה לעונת 2020/2021. ב-26 בינואר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד הראקלס אלמלו במסגרת המחזור ה-19 בליגה. בסך הכל ערך 15 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע תשעה שערים.

ב-10 ביוני 2021 חתם מיסידאן על חוזה לשנתיים בטוונטה מליגת העל ההולנדית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וירג'יל מיסידיאן** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Virgil Misidjan and Terziev sign on at Ludogorets באתר הרשמי של UEFA, ‏ 16 באוגוסט 2013 (באנגלית)
2. ↑  Virgil Misidjan verstärkt die Club-Offensive באתר הרשמי של נירנברג, 31 באוגוסט 2018 (בגרמנית)
3. ↑  PEC Zwolle bindt Virgil Misidjan aan zich באתר הרשמי של זוולה, 8 בינואר 2021 (בהולנדית)
4. ↑  FC Twente confirm Misidjan signing באתר Football Oranje, ‏ 10 ביוני 2021 (באנגלית)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"וירג'יל מיסידיאן"**.
דנרבציהדנרבציה
**דנרבציה** (Denervation) היא הפרעה בעצבוב של סיבי השרירים.

ראינרבציה היא צמיחה מחודשת של העצבים (המעצבבים את סיבי השריר) אשר נפגעו. יכול להביא לשיפור בתפקוד ובתחושה באזור הפגוע. 

הדנרבציה, יכולה לנבוע ממחלות של תאי העצב בחוט השדרה (לדוגמה, פוליומיאליטיס או מחלת הנוירון המוטורי), ממחלות של העצבים ההיקפיים, ממחלות של שורשי העצבים או מחבלות למערכת העצבים ההיקפית. השריר זקוק לעצבוב תקין, לא רק כדי להיות מופעל, אלא העצבוב חיוני להישרדותו. כאשר השריר מנותק מהעצב, סיבי השריר מתחילים להצטמק והם מתנוונים (אטרופיה). הקולטנים לאצטילכולין שמרוכזים באזור הסינפסה, בחיבור עצב-שריר, מתפזרים לכל אורך סיב השריר. בסיבי השריר מתחילות התפרקויות חשמליות עצמוניות (פיברילציות), שניתן לגלותן בעזרת רשמת שרירים חשמלית (EMG). אם תוך מספר חודשים סיבי השריר יעוצבבו מחדש, הם יגדלו ויחזרו לתפקד.

במקרה שהשריר לא יעוצבב בתוך כשנה, יאבדו סיבי השריר ולא ניתן יהיה יותר להפעילם מחדש. על כן בחבלות של העצבים, כאשר נפגעת השלמות האנטומית של העצב, יש לדאוג להחזיר את העצבוב לשריר תוך מספר חודשים. במחלות, שבהן נפגעת מערכת העצבים ההיקפית, כגון מחלת הנוירון המוטורי, קיים תהליך מתמיד של דנרבציה ועצבוב מחדש. סיבי השריר המנוונים השייכים ליחידה מוטורית פגועה (היחידה המוטורית כוללת את תא העצב המוטורי בחוט השדרה, האקסון ושלוחותיו וסיבי השריר המעוצבבים על ידם), יעוצבבו על ידי שלוחות של סיבי עצבים השייכים ליחידות מוטוריות סמוכות. כך במהלך המחלה הולך ומתמעט מספר היחידות המוטוריות, אך אלו ששורדות הולכות וגדלות ומכילות יותר ויותר סיבי שריר. תהליכי הדנרבציה והעצבוב מחדש ניתנים לאבחון בעזרת רשמת שרירים חשמלית ובעזרת ביופסיית שריר.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007547997405171

 |