recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**דמיטרי יבגנייביץ' טורבינסקי** (ברוסית: **Дмитрий Евгеньевич Торбинский**; נולד ב-28 באפריל 1984 בנורילסק) הוא כדורגלן עבר רוסי, ששיחק בתפקיד הקשר.

קריירה
------

טורבינסקי החל את הקריירה המקצוענית שלו בספרטק מוסקבה. הוא החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון בעונת 2002. טורבינסקי שיחק בקבוצה 3 עונות מ-2002 עד 2004, ולא כבש אף שער במהלכן. בעונת 2005 הוא הושאל לעונה אחת לספרטק צ'לייבינסק מליגת המשנה, שם הוא הפגין יכולת טובה וכבש 4 שערים. בתחילת 2006 הוא חזר לספרטק מההשאלה, ושיחק בה שתי עונות במהלכן כבש 3 שערים.

טורבינסקי עבר מספרטק מוסקבה ללוקומוטיב מוסקבה בשנת 2008. במהלך חצי העונה שלו נכון ליוני 2008 בקבוצה, טורבינסקי כבש שער אחד ב-9 משחקים.

ב-24 ביולי 2013 חתם לשנתיים ברובין קאזאן. ערך הופעת בכורה במדי האדומים-ירוקים ב-28 ביולי במשחק נגד טרק גרוזני, את שערו הראשון ברובין הבקיע מול ראנס במסגרת הליגה האירופאית. ב-20 ביולי 2014 חתם על חוזה לשנתיים ברוסטוב. אחרי עונה מוצלחת ב-10 ביוני 2015 דמיטרי חתם בקרסנודאר ל-3 שנים.

ב-2019 עבר לארצות הברית וצורף לסגן האימון של מיאמי יונייטד מליגת NPSL והוא חי בסאני איילס ביץ'. מפברואר 2020 עד 2021 אימן את הקבוצה הצעירה (עד גיל 21) של המועדון האמריקאי מיאמי יונייטד. הוא ייסד אקדמיה לכדורגל במיאמי, TorbiStar Soccer Academy, אותה הוא מנהל.

נבחרת רוסיה
-----------

בנבחרת רוסיה, טורבינסקי רשם עד היום 14 הופעות במדים הלאומיים וכבש 2 שערים. הוא זומן על ידי המאמן חוס הידינק ליורו 2008, והפגין בו יכולת מצוינת ואף כבש שער במשחק רבע הגמר מול נבחרת הולנד בהארכה, לאחר שעלה כמחליף. את הופעת הבכורה בנבחרת טורבינסקי ערך במשחק מול נבחרת אסטוניה במסגרת מוקדמות יורו 2008, ואת שער הבכורה כבש במהלך הניצחון 0-6 על נבחרת קזחסטן במשחק הכנה ליורו.

תארים
-----

קבוצתיים
* **ספרטק מוסקבה**
	+ מקום 2 בליגה הרוסית: 2006, 2007
	+ הגביע הרוסי: 2003
* **נבחרת רוסיה**
	+ חצי-גמר יורו 2008

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דמיטרי טורבינסקי** בוויקישיתוף
* דמיטרי טורבינסקי, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל השחקן באתר הרשמי של לוקומוטיב מוסקבה(הקישור אינו פעיל)

| **נבחרת רוסיה – יורו 2008** |
| --- |
| 1 אקינפייב • 
2 ו.ברזוצקי • 
3 ינבייב • 
4 איגנשביץ' • 
5 א.ברזוצקי • 
6 אדמוב • 
7 טורבינסקי • 
8 קולודין • 
9 סאיינקו • 
10 ארשאבין • 
11 סמאק • 
12 גבולוב •
13 איוונוב • 
14 שירוקוב •
15 ביליאלטדינוב •
16 מלאפייב •
17 זיריאנוב •
18 ז'ירקוב •
19 פבליוצ'נקו •
20 סמשוב •
21 סיצ'ב •
22 אניוקוב •
23 ביסטרוב •
מאמן: הידינק | רוסיהרוסיה |

| **נבחרת רוסיה – יורו 2016** |
| --- |
| 1 אקינפייב • 
2 שישקין • 
3 סמולניקוב • 
4 איגנשביץ' • 
5 נוישטדטר • 
6 א. ברזוצקי • 
7 יוסופוב • 
8 גלושאקוב • 
9 קוקורין • 
10 סמולוב • 
11 מאמייב • 
12 לודיגין •
13 גולובין • 
14 ו. ברזוצקי •
15 שירוקוב •
16 גילרמה •
17 שאטוב •
18 איוואנוב •
19 סמדוב •
20 טורבינסקי •
21 שניקוב •
22 דזיובה •
23 קומבארוב •
מאמן: סלוצקי | רוסיהרוסיה |
הטירה, 2009.
**דארק**  (אנגלית: **Dark Island**; "האי האפל") הוא אי באזור אלף האיים התחתון (המזרחי), ליד מפרץ צ'יפאווה (Chippewa Bay). אי זה הוא חלק מהעיר המונד (Hammond), במחוז לורנס סנט, בניו יורק.

מקור שם האי הוא בטירה שנקראה באותו זמן "הטירה האפלה" ("Dark Castle"). מאז שונה שמה ל"טירת זינגר" ("Singer Castle").
האי עצמו נמצא כמה מטרים בודדים מדרום לגבול קנדה-ארצות הברית, ומשתרע לאורך נהר.

צידו הדרומי של האי מרוחק כמאה מטרים בלבד מערוץ הובלה של ספינות, ועל כן ספינות משא עוברות לעיתים קרובות בסמוך אליו. ערוץ הנחל עמוק מצדו האחד ורדוד מצדו השני ולכן מתאים לדיג.

היסטוריית האי
-------------

רוב העבודה האדריכלית באי מיוחסת לאדריכל האמריקאי הידוע ארנסט פלאג (Ernest Flagg). לקוחו, בבנייה באי, היה פרדריק גילברט בורן, נשיא חברת זינגר, יצרנית מכונות התפירה. בתו, מרג'ורי בורן תייר, הרחיבה את הבנייה בשנת 1928.
טירת האי הייתה האחרונה מבין רצף טירות שנבנו באלף האיים תוך זמן קצר בין השנים 1888–1905. האדריכל תכנן את הטירה בשנת 1903, כדוגמת הטירה בוודסטוק (אנגליה) שתוארה ברומן של סר וולטר סקוט.
בשנת 1919, עם מותו של פרדריק בורן, ירשה בתו את הבעלות על הנכס. במותה, נרכשו האי והמבנים שעליו על ידי מסדר "האחים הנוצרים" הקתולי. לאחר שימוש מועט באי, מכרו "האחים הנוצרים", בשנת 1965 את האי בסכום של כ-30,000 דולר לארגון צדקה בעל אופי דתי נוצרי: "האיגוד האוונגליסטי הרולד מרטין".

פטור ממס, שהיה קודם רכישת האי, היה במחלוקת, לאחר אכלוסו על ידי הבעלים החדשים. בעלי האיים ששכנו באזור טענו כי ד"ר הרולד מרטין, מנהל ארגון הצדקה, עשה באי הפטור ממס שימוש פרטי כארמון קיץ. מרטין ניצח בבית המשפט, לאחר שטען כי הוא ואשתו, אלואיז, הציעו שירותי דת באי בכל יום ראשון בבוקר. שמועות רבות על תפקודו האמיתי של האי עקב שמו החדש, הבלאי ההדרגתי של המבנים וסיפורים על מבוך מורכב של מעברים סודיים אפלוליים כולל צינוק, הגדילו את המיסטיקה הרומנטית של האי.

בשנות ה-80, ותחילת שנות ה-90 של המאה העשרים, האי היה רשום למכירה. פרסומות הופיעו במגזיני נדל"ן, בדבר אי פרטי ומיוחד, אך הנכס לא נמכר עד לשנת 2001, על ידי האיגוד "דארק איילנד טורס", מיזם של איש העסקים הגרמני פרהאד ולדי ושני שותפים עסקיים אמריקאים.
האיגוד התחייב לקמפיין נרחב למען שיקום האי, והכשרתו לפתיחת סיורי מבקרים. הסיורים החלו בשנת 2003. למרות הפסדים לאורך השנים, רוב ריהוט הבית של הטירה נשמר כמקור, בניגוד לאיים סמוכים בהם הריהוט היה בשימוש, ואף נהרס.

בשנת 2008, האי נרשם למכירה בתיווך הנדל"ן הבינלאומי "Sothebys" בעבור $24,500,000.

בתרבות
------

הטירה הופיעה בסרט "The Skulls", בפרק בסדרת הטלוויזיה "The Great Escape" והוקלט בתוכה חלק מהאלבום "Lost Channels" של להקת הפולק רוק Great Lake Swimmers.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דארק** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של דארק
**דמיטרי מסוּזְדַל** (ברוסית: **Дмитрий Константинович**‏; סביב 1322 – 5 ביולי 1383) היה נסיך ולדימיר האחרון שלא משושלת נסיכי מוסקבה.

ביוגרפיה
--------

### עלייתו לשלטון

לאחר שנסיכות טבר ירדה מגדולתה, נסיכי סוזדל נאבקו בנסיכי מוסקבה על התואר נסיך ולדימיר. בשנת 1353 אביו של דמיטרי, הנסיך קונסטנטין ניסה לקבל את התואר נסיך ולדימיר, אך הוא ניתן לאיוואן השני, נסיך מוסקבה. עם פטירת איוואן השני, לא נמצאו באצולת מוסקבה מועמדים בוגרים. הדבר סייע ל**דמיטרי** להתגבר על השתדלנות של אצילי מוסקבה אצל החאן של אורדת הזהב, ובשנת 1360 הוא קיבל את התואר החשוב.

#### היריבות עם שאר הנסיכים

תקופת שלטונו הייתה סוערת, גם לאור היריבות הפנימית בין הנסיכויות הרוסיות וגם לאור המאבקים הפנימיים באורדת הזהב. בשנת 1362 האצולה המוסקבאית הצליחה להשפיע על הח'אן שיעניק את התואר למועמד מוסקבאי - דמיטרי דונסקוי שהיה אז בן 12 בלבד. באותה שנה, בעקבות שינויי שלטון באורדת הזהב דמיטרי מסוזדל הצליח לקבל חזרה את התואר אצל הח'אן, אך הוא לא הצליח לממש אותו ושלט בנסיכות במשך שנים-עשר ימים בלבד. בשנת 1364 אפשר לו הח'אן לקבל את התואר בשלישית, אך הוא סירב לממש אותו לטובת דמיטרי דונסקוי.

##### סיום המאבק עם שאר הנסיכים

בשנת 1365 התחולל מאבק פנימי בין הנסיכים בנסיכות סוזדל עצמה. **דמיטרי מסוזדל** פנה ליריבו דמיטרי דונסקוי, בבקשת עזרה. דונסקוי נענה, וזה היה אות לסיום היריבות בין הנסיכים. לציון סיום היריבות, ב-18 בינואר 1366 דמיטרי דונסקוי התחתן עם בתו של דמיטרי מסוזדל - יבדוקיה (Eudoxia). לאחר הפיוס הם שיתפו פעולה במערכות צבאיות נגד מורדבה, בולגריה של הוולגה אך הם הפסידו לכוחות אורדת הזהב בקרב על נהר פיאן בשנת 1377.

###### המיקום הגאוגרפי ותוצאותיו

מיקומה של נסיכות סוזדל בגבול המזרחי של האדמות הרוסיות הפך אותה לפגיעה מאוד לפלישות של אורדת הזהב. בשנת 1378 כבשו אותה כוחות אורדת הזהב ושרפו את בירתה ניז'ני נובגורוד. ייתכן שזו הייתה הסיבה שהנסיכות לא השתתפה בקרב קוליקובו, אך עם זאת, בשנת 1382, בזמן שטוכטמיש-ח'אן ניהל מערכה נגד נסיכות מוסקבה, דמיטרי מסוזדל שלח שניים מבניו למלחמה לצידו, כמו גם תגבורת צבאית.

בתקופתו העיר ניז'ני נובגורוד התפתחה ואף נבנה קרמלין חדש מאבן. בחצרו נכתבה בשנת 1377 כרוניקת לברנטי, אחד המקורות החשובים ללימוד היסטוריה רוסית של ימי הביניים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דמיטרי מסוזדל** בוויקישיתוף
**כובע הנזיר** (שם מדעי: *Tropaeolum majus*) הוא צמח נפוץ בגינות ארץ ישראל, ממשפחת הטרופאאוליים. כובע הנזיר משתרע (מטפס) ומכסה שטחים בעלווה נאה - עלים גדולים, שצורתם כצלחת - ובפרחים שצורתם כחצוצרה בצבעי צהוב וכתום עזים.

מאפיינים
--------

מוצאו של הצמח בדרום אמריקה.

כובע הנזיר מומלץ לזריעה בסתיו, בחודשים ספטמבר-דצמבר, בשמש מלאה עד חצי-צל. ככל שכובע הנזיר חשוף יותר לשמש כך הוא מצמח יותר פרחים, והעלים גדולים יותר. הצמח נובט וגדל לאורך החורף, ומקיים מחזור פריחה שראשיתו בינואר וסופו בתחילת מאי. כובע הנזיר מפיק זרעים רבים וגדולים, ובדרך כלל אין צורך בזריעה יזומה נוספת בשנה שלאחר הזריעה הראשונה.

פרחי כובע הנזיר ועליו ראויים למאכל. העלים הם בעלי טעם חריף מתון (מזכיר במקצת חרדל) ואילו הפרחים מוסיפים צבע עז לסלט.

כובע הנזיר מהווה מין פולש במספר מקומות בעולם, וגם בישראל. הוא בעל כושר רבייה וגטטיבית גבוה המאפשר התפשטות מהירה על חשבון הצומח שמסביבו. בישראל, המין מהווה מפגע אקולוגי בשטחים טבעיים הסמוכים לגינות נוי בהם הוא ניטע, למשל נחל שיח בעיר חיפה.

גלריה
-----

* כובע הנזירכובע הנזיר
* כובע הנזירכובע הנזיר

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **כובע הנזיר** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **כובע הנזיר** |
| ויקימינים טקסונומיה בוויקימינים: **Tropaeolum majus** |

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TPL
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |

* כובע הנזיר, באתר גאמנון צמחים ומרפא
* כובע הנזיר, באתר מקם
* אורית רזיאל, פריחה במנזר, באתר הארץ, 19 בפברואר 2003

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4277251-5

 |
**ז'ראר רבאה** (בצרפתית: **Gérard Rabaey**; נולד ב-6 בינואר 1948) הוא שף שווייצרי.

ביוגרפיה
--------

נולד בקן, נורמנדי תחתית, צרפת. עם הגיעו לשארה (Charrat), שווייץ, הוא נטל את הפיקוד על המסעדה "Mon Moulin" וב-1978, ביחד עם אשתו, נעשה הבעלים של "l'Auberge de Veytaux".

ב-1980 קנה הזוג מלון הרוס במונטרה והסב אותו למסעדת עילית ששמה לה פון דה ברן (Le Pont de Brent). רבאה קיבל את מדליית העיר פריז מידיו של ז'אק שיראק ב-1989. הוא השתתף בסלון הגסטרונומי בלוזאן לצד פרדי ז'ירארדה ב-1990. הוא זכה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום ב-1998 וב-2004 נבחר בשנית (הראשונה הייתה ב-1989) לשף השנה של מדריך הגו מיו. באותה שנה פרסם את ספרו הראשון "Le Pont des délices" והשתתף בתוכנית הבישול "L'école des chefs" בערוץ הטלוויזיה השווייצרי Télévision suisse romande.

במרץ 2010 הכריז שהוא ואשתו יפרשו בסיום 2010 אחרי למעלה משלושים שנות פעילות. הוא מייעד את סגנו סטפן דקוטר (Stéphane Décotterd), השף הנוכחי שעבד עמו למעלה מעשר שנים, ליטול פיקוד על המסעדה ביחד עם אשתו החל מ-3 בינואר 2011. במדריך מישלן לשנת 2011 מדורגת המסעדה בשני כוכבים.

פרסים
-----

* שלושה כוכבים במדריך מישלן האדום
* ציון של 19/20 במדריך גו מיו
* המסעדה זכתה בחמישה פרחים אדומים מטעם "Switzerland Gourmande"
* המסעדה שייכת לרשת רלה א שאטו גורמאן
* המסעדה חברה במדריך "השולחנות הגדולים בעולם"
* שף השנה של מדריך הגו מיו בשנים 1989, 2004
* המסעדה נבחרה לאחת מעשר המסעדות הצרפתיות הטובות בעולם מחוץ לצרפת בידי האתר dininginfrance בשנת 2010

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'ראר רבאה** בוויקישיתוף
* מסעדת לה פון דה ברן באתר dininginfrance
* אתר מסעדת לה פון דה ברן
* הטור של ז'ראר רבאה
* מסעדת לה פון דה ברן באתר רלה א שאטו
* ביוגרפיה של ז'ראר רבאה, באתר restaurant-ranking.com

הערות שוליים
------------

1. ↑  מסעדת לה פון דה ברן במדריך "השולחנות הגדולים בעולם"
2. ↑  עשר המסעדות הצרפתיות הטובות בעולם מחוץ לצרפת לשנת 2010, באתר dininginfrance

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb146397741 (data)
* GND: 132070553
* ISNI: 0000 0000 7250 5236
* VIAF: 39634522
* WorldCat: viaf-39634522

 |
**דמיטרי יורייביץ' נזארוב** (ברוסית: **Дми́трий Ю́рьевич Наза́ров**) הוא שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון רוסי. התפרסם בעקבות גילום דמות השף בזיכיון "המטבח", הכולל גם את הסרטים "המטבח: הקרב האחרון", "המטבח בפריז" וסדרת הבת "המטבח: המלחמה על המלון".

הופיע בהפקות מערביות כמו הסרטים הצרפתיים "Le Concert (‏2009), לארגו וינץ' 2 (2011), פיתול מושלם וגילם את נשיא רוסיה בוריס ילצין בסרט "ילצין: שלושה ימים באוגוסט" (2011).

ביוגרפיה
--------

דמיטרי נזארוב נולד ב-4 ביולי 1957 במוסקבה, ברית המועצות. עבד בנערותו במאפיה כשף פטיסייר. ב-1980 השלים לימודיו בבית הספר הגבוה למשחק על שם מיכאיל שצ'פקין. עד 1995 עבד בתיאטרון מאלי ולאחר מכן בתיאטרון ספרה ובתיאטרון הצבא הרוסי. משנת 2002 עד 2023 עבד בתיאטרון המוסקבאי לאמנות על שם צ'כוב.

קריירה
------

בשנים 2002 עד 2008 הנחה ברשת NTV תוכנית קולינרית ותוכניות אירוח שונות. גילם במשך 3 עונות את החוקר חרומוב בסדרת הטלוויזיה "הקריאה" שרצה משנת 2006 עד 2009.

בשנת 2012 לוהק לגלם את התפקיד הראשי בתור השף ויקטור בארינוב בסדרה הקומית "המטבח", שזכתה לעיבודים שונים ברחבי העולם ולסרטי המשך וסדרת בת. הוא חזר לרשת NTV בשנת 2015 והנחה תוכנית קולינרית אחרת ותוכניות טלוויזיה שונות.

בעקבות מלחמת אוקראינה–רוסיה, נזארוב ביקר את המלחמה ברשתות החברתיות ויצא נגד המבצע הצבאי. בינואר 2023 נודע כי יחד עם אשתו הוא פוטר מהתיאטרון האמנותי של מוסקבה, בשל דעותיו נגד המלחמה.

ידוע כאוהד מושבע של מועדון ספרטק מוסקבה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דמיטרי נזארוב** בוויקישיתוף
* דמיטרי נזארוב, ברשת החברתית אינסטגרם
* דמיטרי נזארוב, סרטונים בערוץ היוטיוב
* דמיטרי נזארוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* דמיטרי נזארוב, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* דמיטרי נזארוב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007364934305171
* BNE: XX4983070
* BnF: cb16203365g (data)
* GND: 143985175
* ISNI: 0000 0001 1881 4430
* LCCN: no2006094503
* NKC: xx0142310
* SUDOC: 142909211
* VIAF: 120765887
* WorldCat: lccn-no2006094503

 |
**דמיטרי ליכצ'וב** (ברוסית: **Дмитрий Сергеевич Лихачёв**;‏ 28 בנובמבר 1906 - 30 בספטמבר 1999) היה פילולוג רוסי וסובייטי. ליכצ'וב חיבר מספר עבודות חשובות על ההיסטוריה של הספרות הרוסית הקדומה. עבודתו הקנתה לו מוניטין בכל העולם, והוא זכה במספר רב של פרסים בינלאומיים ותוארי דוקטור לשם כבוד במספר אוניברסיטאות ידועות.

ביוגרפיה
--------

דמיטרי ליכצ'וב נולד בסנקט פטרבורג, לאב שהיה מהנדס חשמל. לאחר סיום לימודיו בבית הספר החל ללמוד באוניברסיטת סנקט פטרבורג בפקולטה למדעי החברה. בשנת 1928, לקראת סיום[דרושה הבהרה] הלימודים באוניברסיטה, נעצר בשל השתתפותו בחוג סטודנטים, בו הרצה על חוקי הדקדוק הרוסי שהופרו על ידי "אויבי הכנסייה והעם הרוסי". הוא נידון ל-5 שנות מאסר. עד לשנת 1931 היה במחנה מעצר באיי סולובצקי, ובתקופת שהותו במחנה כתב את עבודת המחקר הראשונה שלו, על משחקי קלפים של פושעים פליליים. בנובמבר 1931 הועבר לעבודה בהקמת של תעלת בלומורקנאל.

בשנת 1932 שוחרר ליכצ'וב וחזר ללנינגרד. הוא הצליח לחזור לפעילות מדעית בתחום הפילולוגיה, ובשנת 1936 נמחק האישום שהיה כנגדו בגין פעילות נגד המדינה. באותה תקופה התחתן, ובשנת 1937 נולדו לו תאומות.

במהלך מלחמת העולם השנייה היו הוא ומשפחתו נצורים בלנינגרד. הם שרדו את המצור על העיר, אך רק בשנת 1943 הצליחו לצאת ממנה.

החל משנת 1938 ועד לשנת 1954 עבד ליכצ'וב במכון לספרות רוסית בלנינגרד. בשנת 1941 סיים את עבודת הדוקטורט שלו שהוקדשה לספרות הרוסית של המאה ה-12. בשנים 1945–1946 פרסם מספר ספרים על ההיסטוריה של רוסיה ועל הספרות הרוסית בין המאה ה-11 למאה ה-17. בשנת 1946 החל ליכצ'וב ללמד באוניברסיטת סנקט פטרבורג, ובשנת 1951 התמנה לפרופסור.

בשנת 1950 פרסם ליכצ'וב תרגום לרוסית מודרנית של משא מלחמת איגור ושל הכרוניקה הרוסית הראשונה עם הערות מדעיות. בשנת 1952 הוענק לו פרס סטלין על עבודותיו בתחום ההיסטוריה. ב-1953 נבחר ליכ'צ'וב לחבר בהתכתבות באקדמיה הרוסית למדעים.

בשנת 1955 פרסם ליכ'צוב מאמר בו קרא להגנת עתיקות בברית המועצות. מאמר זה היה הראשון בסדרת פעולותיו בנושא, תחום שתפס אצלו מקום משמעותי במהלך תקופה ארוכה. ב-1965 היה בין מייסדי הוועדה להגנת העתיקות. הוא פעל להקמת מוזיאונים לסופרים רוסים ידועים, פעל להגנת בניינים היסטוריים ועוד.

ב-1969 קיבל ליכצ'וב את פרס ברית המועצות בפעם השנייה, ובשנת 1970 נבחר לחבר באקדמיה הרוסית למדעים. ב-1986 קיבל ליכצ'וב את תואר גיבור העמל הסוציאליסטי, והוענק לו עיטור לנין.

ליכצ'וב לא היה חבר המפלגה הקומוניסטית, ופעל להגנת אנדריי סחרוב ואלכסנדר סולז'ניצין. הוא סירב לחתום על מכתבים קבוצתיים בגנות פעילי תרבות. יחד עם זאת הוא לא היה דיסידנט ותמיד ניסה למצוא פשרה עם השלטונות. ב-30 בספטמבר 1998 קיבל ליכצ'וב את עיטור אנדריי הקדוש, העיטור הגבוה ביותר ברוסיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דמיטרי ליכצ'וב** בוויקישיתוף
* אתר המוקדש לזכרו ועבודותיו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007303091605171
* BIBSYS: 90071648
* BNE: XX5455689
* BnF: cb120296689 (data)
* CiNii: DA00381695
* GND: 118926675
* ICCU: BVEV012226
* ISNI: 0000 0001 2099 7993
* LCCN: n81039090
* LNB: 000029639
* NDL: 00447690
* NKC: jn19990210381
* NLK: KAC201714477
* NTA: 069020787
* SELIBR: 71263
* SNAC: w6h16wpt
* SUDOC: 028466292
* VcBA: 495/288609
* VIAF: 22156946
* WorldCat: lccn-n81039090

 |
**דניאל ריש** (בגרמנית: **Daniel Risch**‏; נולד ב-5 במרץ 1978) הוא פוליטיקאי מליכטנשטיין, המכהן כראש ממשלתה מ-25 במרץ 2021, מטעם מפלגת "האיחוד הפטריוטי". בעבר כיהן כסגן ראש ממשלת הנסיכות, שר התשתיות, הכלכלה והספורט.

ביוגרפיה
--------

בשנת 1998 סיים את לימודיו בגימנסיה בואדוץ, בירת ליכטנשטיין. בין השנים 1999–2003, למד תואר במנהל עסקים באוניברסיטת ציריך, ובאוניברסיטת מינכן. עם סיום הלימודים, החל ללמוד לתואר דוקטורט באינפורמטיקה באוניברסיטת פרייבורג. בשנת 2007 קיבל תואר דוקטור לכלכלה מטעם האוניברסיטה.

בשנת 2016 התפקד למפלגת האיחוד הפטריוטי של ליכטנשטיין. לאחר הבחירות לפרלמנט ב-2017 הוא מונה לסגן ראש הממשלה ולשר התשתיות, הכלכלה והספורט. לאחר ניצחונה של המפלגה הפטריוטית, מונה ריש לראש הממשלה החדש של ליכטנשטיין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דניאל ריש** בוויקישיתוף
* דניאל ריש, ברשת החברתית טוויטר

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Neue Regierung in Liechtenstein angelobt". Presseportal. 25 במרץ 2021. נבדק ב-27 במרץ 2021. `{{cite news}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 13557255X
* ISNI: 0000 0000 1963 9649
* MGP: 214926
* RERO: 02-A013954710
* VIAF: 60300494
* WorldCat: viaf-60300494

 |
**משה וקסלר** (לעיתים: **וכסלר**, 1848 – 26 במאי 1911) היה ראש הוועד השמיני בראשון לציון בשנים 1903–1904, מראשוני תנועת חיבת ציון וממייסדי ראשון לציון.

קורות חיים
----------

וקסלר נולד ביאשי, מולדובה למשפחת רבנים חסידים והתחנך כחסיד. וקסלר התמחה בתחום הנומיסמטיקה למטבעות עבריים, יווניים ורומאים ועסק כחלפן מטבעות הוא נהג לרכוש מטבעות עתיקים מהערבים שחיו בפלשתינה, בה ביקר פעמים אחדות. בשובו לאירופה מכר את המטבעות למוזיאונים בבריטניה ובצרפת.

וקסלר היה מראשוני תנועת "חיבת ציון". עם התעוררות התנועה, בשנת 1882, עלה ארצה עם רעייתו ליפשה, שלושת בניהם ושתי בנותיהם. הם התיישבו במושבה ראשון לציון, שם נטע וקסלר כרם.

בבואו למושבה נרתם לעזור בחפירת הבאר והמקווה שנבנה לידה. וקסלר עסק גם כפעיל ציבורי, הוא חתום על ספר התקנות השני (1897), משגיח על בית המרחץ והמקווה, חבר בוועד המושבה. נבחר גם לכהן כראש הוועד בשנים 1903 - 1904, שמנה את סגנו אריאל ליב גיסין ואת חברי הוועד: ברלניצקי נתן, בירגר גרשון, גינזבורג נח, הלל נפתלי אברהם, יודילוביץ' דוד, קנר יעקב, פוחצבסקי מיכל, צלליכין יהודה ורוזן שרגא פיבל.

### משפחתו

למשה וקסלר ואשתו נולדו חמישה ילדים: בת שבע (וקסלר) סגל, חנוך הינייך וקסלר, מרדכי וקסלר, אהרון וקסלר ורבקה (וקסלר) סגל.

אשתו, ליפשה, נפטרה מכוויות שנגרמו עקב נפילה למים הרותחים במקווה, בת 36 במותה. קברה היה לקבר הראשון שנכרה ב**בית העלמין בראשון לציון**, ולזכרה נקראת הנכדה "ליפשה".

לאחר מותה של אשתו, וקסלר התחתן בשנית עם חנה פיגה וקסלר.

הנצחה
-----

רחוב "משה וכסלר" בראשון לציון
במרכז ראשון לציון, בסמוך לבניין העירייה ולגן העיר, קרוי רחוב על שמו.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  דוד יודילוביץ, **ראשון-לציון התרמ"ב התש"א**, כרמל מזרחי, 2006, עמ' 419
2. 1 2 3  ליפשה סגל-ז'מסון, **ילדות בראשון לציון**
3. ↑  דוד יודילוביץ, **ראשון-לציון התרמ"ב-התש"א**, כרמל מזרחי, 2006, עמ' 434
4. 1 2  אלבום המשפחות - משה וקסלר (וכסלר), באתר אלבום המשפחות
**פרוטילצינוס** (שם מדעי: ***Prothylacinus***; מילולית: "קרוב לזאב כיס") הוא סוג נכחד של יונק טורף מסדרת הספרסודונטה, אשר חי באמריקה הדרומית במשך תחילת המיוקן לפני 16 עד 15.5 מיליון שנה מזמננו.

המאובנים של יונק זה התגלו ב"תצורות ריו פריאס" (Río Frías Formatio) שבצ'ילה וב"תצורות סנטה קרוז" (Santa Cruz Formation) שבארגנטינה ואלה נקראו בשם ב-1891 בידי החוקר הארגנטינאי פלורנטינו אמחינו (אנ'), אשר נתן לו את שמו מאחר שהיה טורף מטאתרי בדומה לזאב הכיס, אם כי כלל לא היה קרוב או דומה לו. הסוג כלל מין יחיד - *Prothylacinus patagonicus*, שנקרא על שם פטגוניה, בה התגלה.

יונק קדום זה היה בעל מבנה צנום ומוארך כגחן אך היה גדול יותר והגיע לאורך 1.4 מטר, לגובה 45 ס"מ בכתפיים ולמשקל של 30 עד 40 ק"ג. הגולגולת הייתה מוארכת ובעלת מבנה מחוזק שנתן לה עוצמת נשיכה חזקה של טרפו. היו לו גפיים שריריות ביותר ובעלות מפרקים שיכלו לנוע ביעילות, עם טפרים מעוקלים ומוארכים שהתאימו בעיקר עבור טיפוס על עצים. ייתכן שהזכיר בתנועתו את הבינטורונג המודרני.

מבנה שיניו מרמז שהיה טורף ואולי הוא צד ביערות הקדומים מכרסמים, מרידיונגולטיים קטני ממדים ואולי גם עצלנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרוטילצינוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Argot, C. (2003). "Functional adaptations of the postcranial skeleton of two Miocene borhyaenoids (Mammalia, Metatheria), Borhyaena and Prothylacinus, from South America". Palaeontology. 46 (6): 1213–1267. doi:10.1046/j.0031-0239.2003.00339.x.
**דניאל פרנסואה רוֹת** (בצרפתית: **Daniel François Roth**; נולד ב-31 באוקטובר 1942) הוא נגן עוגב, מלחין ומחנך צרפתי.

קורות חייו
----------

### לימודים

רות נולד במילוז, צרפת. הוא החל את הכשרתו המוזיקלית בקונסרבטוריון בעיר הולדתו, אצל ז'וזף ויקטור מאייר. ב-1960, נכנס לקונסרבטואר של פריז, שם סיים את לימודיו עטור בחמישה פרסים ראשונים - בעוגב ואלתור מוזיקלי, (1963, אצל רולנד פלצ'ינלי), הרמוניה (1962, אצל מוריס דיריפלה), קונטרפונקט ופוגה (1963, אצל מרסל ביץ', וליווי פסנתר (1970, אצל אנרייט פואי-רוז'ה). כמו כן למד נגינה בעוגב אצל מארי-קלייר אלן .

דניאל רות הוא אביהם של המנצח והחלילן פרנסואה קסאבייה רות והוויולן ונסן רות.

### קריירה

בשנת 1963 מילא דניאל רות את מקומה של רולנד פלצ'ינלי כנגן העוגב הגדול בבזיליקת סקרה קר בפריז,
שם החליף את מורו לשעבר כנגן עוגב בשם בלבד בשנת 1973, משרה בה החזיק עד 1985, כאשר התמנה לנגן עוגב בשם בלבד בכנסיית סן-סולפיס, פריז. קודמיו בתפקיד זה היו שארל-מארי וידור, מרסל דיפרה וז'אן-ז'אק גרוננואלד

דניאל רות זכה בכמה תחרויות עוגב יוקרתיות, בהן, תחרות "Amis de l'orgue" והגראן פרי בנגינת עוגב ובאלתור בקונקור דה שארטר ב-1971.

מ-1974 עד 1976 היה דניאל רות אמן הבית ב"מקדש הלאומי של לידת הבתולים" ופרופסור לעוגב באוניברסיטה הקתולית בוושינגטון הבירה. כמו כן עבד כמורה לעוגב במרסיי, (1979-1974), שטרסבורג (1988-1979) וזארבריקן (1995-1988). בין השנים 1995 ל-2007 לימד נגינה בעוגב ואלתור באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של פרנקפורט. נוסף לכך, היה יועץ לעוגב החדש של קארל שוקה בפילהרמונית של לוקסמבורג, שאותו חנך בשנת 2005.

דניאל רות הוא "אביר לגיון הכבוד, "חבר במסדר האמנויות והספרות, ו"חבר כבוד בקולג' המלכותי של נגני עוגב". ב-2006, קיבל את "פרס אירופה למוזיקת קודש אירופאית" מאת פסטיבל גמינד של שוואביה (גרמניה).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דניאל רות** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דניאל רות

* דניאל רות, באתר AllMusic (באנגלית)

* דניאל רות, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* דניאל רות, באתר Discogs (באנגלית)

* דניאל רות, באתר Songkick (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Winners of the Grand Prix de Chartres in 1971. זוכי הגראן פרי דה שארטר לשנת 1971

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 1512647516493
* BnF: cb13179752j (data)
* CiNii: DA14470057
* GND: 120543745
* ISNI: 0000 0001 1511 9870
* LCCN: n81004703
* LNB: 000038942
* MusicBrainz: 48f722aa-402d-4c30-8ffe-60cba7a91d3a
* NKC: xx0214322
* NTA: 108032280
* RERO: 02-A026747236
* SUDOC: 083729321
* VIAF: 103990650
* WorldCat: lccn-n81004703

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
רבי **משה זאב מרגליות** (לעיתים: **יעב"ץ**; כונה על שם עיר רבנותו: **רֶבּ וועֶלוועֶלה ביאליסטוקֶר**; ה'תקכ"ח, 1768 - ד' בטבת ה'תק"ץ, 30 בדצמבר 1829) היה רב ופוסק הלכה ליטאי, רבן של טיקטין וביאליסטוק ומחבר הספרים "מראות הצובאות" ו"אגודת אזוב".

ביוגרפיה
--------

נולד בהורדנה ובה למד בעשרות שנותיו הראשונות. בשנת ה'תק"ע, 1810, הדפיס את ספרו לתקנת עגונות "מראות הצובאות", ספר יסודי בענייני עגינות שהתקבל במהרה והיה שימושי בבתי הדין. הספר הקנה למחברו פרסום רב, ובשנת ה'תקע"ג, 1813, נבחר לכהן כרבה של טיקטין.

את דרשותיו מימי כהונתו כרב בטיקטין הדפיס בספר "אגודת אזוב" (ביאליסטוק תקפ"ד). כתב חידושים על הלכות הרי"ף, לחלק מהמסכתות (לדוגמה רי"ף על מסכת עירובין). חידושים אלה הודפסו בש"ס וילנא, על הגליון שמסביב להלכות הרי"ף. מכונים חידושי מהרמ"ז. עם הגיעו לכהן כרבה של ביאליסטוק בשנת ה'תקפ"ד, 1824. הוא כיהן כרבה של העיר שש שנים ונפטר בה בד' בטבת ה'תק"ץ, 30 בדצמבר 1829.

בנו, הרב מנחם דוד יעב"ץ הדפיס מכתביו את הספר "חידושי מוהרמ"ז" (ורשה תרי"ח).

לקריאה נוספת
------------

* משה צינוביץ, **אישים וקהילות**, תל אביב, **מבצר התורה בביאליסטוק**, עמ' 376–378 (הרחבה על תרומתו לצביונה היהודי של העיר)

קישורים חיצוניים
----------------

* ****אגודת אזוב** - מהדורה חדשה עם מבוא**, (המבוא כולל ניתוח של אישיותו ופעילותו התורנית), בני ברק תשס"ט, באתר אוצר החכמה
* דוד הלחמי, ****רבי משה זאב אב"ד ביאליסטוק (בעל „מראות הצובאות")****, בספר "חכמי ישראל", תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' רמ"ו, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
כובע קלוש שנלבש על ידי כוכבת הקולנוע האילם, וילמה באנקי (1927)
**כובע קלוש** (בצרפתית: **Cloche**) הוא כובע נשים בצורת פעמון שהומצא בשנת 1908 על ידי הכובענית קרולין רֶבּוּ (Caroline Reboux). כובעים אלו היו פופולריים ואופנתיים במיוחד מ-1922 עד 1933. שמו נגזר מהמילה הצרפתית קלוש (*Cloche*) שפירושה "פעמון".

במהלך השנים המוקדמות של המאה העשרים, הייתה הפופולריות וההשפעה של כובעי הקלוש בשיאה. בתי אופנה יוקרתיים (הוט קוטור) כמו לנוון ומולינקס פתח אטליות לייצור כובעים, שהותאמו לעיצובי הבגדים שלהם. צורת הכובעים השפיעו אף על עיצוב השיער. תסרוקת "איטון קרופ" (Eton crop), האופיינית לג'וזפין בייקר, שהייתה קצרצרה וחלקה, הפכה לפופולרית משום שנחשבה לאידיאלית לצורת כובעי הקלוש.

עיצוב
-----

ג'ואן קרופורד חובשת כובע קלוש (1927)
כובעי קלוש הוכנו בדרך כלל מלבד, כך שהתאימו בצורה נוחה לראש, ובדרך כלל תוכננו להילבש על המצח, כשעיני הלובש נמצאות רק מעט מתחת לשוליו. בשנים מאוחרות יותר, כובע קלוש קיצי היה עשוי מסיבי סיסל או קש. היה ניתן אף להכין אותם מחרוזים או תחרה כך שיתאימו לבגדי ערב, לקוקטיילים, לריקודים או אפילו לשמלות כלה.

סגנון האר דקו, ששגשג באותה תקופה, השפיע לעיתים קרובות על קווי המתאר של שולי הכובע או על סגנון התפרים. בעוד כובעי הקלוש, ברובם, היו פשוטים ונטולי קישוטיות מיוחדת ואפשרו לתסרוקת הקצרה לקבל נוכחות במראה הכללי, לעיתים רחוקות הם היו מעוטרים רקמות, סיכות משובצות, מטפחות, נוצות, או הדגשות דומות. בסוף שנות העשרים, החלה אופנה לחבוש את הכובע כששוליו מורמים. סגנון זה נשאר נפוץ עד שכובעי הקלוש יצאו מהאופנה, סביב 1933–1934.

לעיתים קרובות, סגנונות שונים של סרטים שהודבקו או הוצמדו לכובעים שידרו מסרים שונים על הלובשת. כמה מסרים פופולריים כללו: סרט דמוי חץ שציין נערה רווקה, שהייתה מצויה במערכת יחסים עם בן זוג, קשר חזק סימל נישואים ואילו קשר פרפר העיד על כך שהלובשת היא רווקה ומעוניינת להתערבב באירועים חברתיים (mingling).

חזרה לאופנה
-----------

כובע קלוש העשוי מלבד, משי ומתכת, שנוצר על ידי הכובען גרטרוד סאותם בשנות השלושים של המאה ה-20
כובע הקלוש נהנה מ"גל שני" וחזר לאופנה של שנות השישים של המאה ה-20. כעשרים שנים לאחר מכן, דגמים חדשים של הקלוש, כמו הגרסה של המעצב פטריק קלי שהיה עם שוליים מכופתרים, עשו את דרכם חזרה לאופנה באותה עת אם כי בצורה מתונה.

כובעי קלוש הופיעו גם בקולקציות של מעצבים רבים בסתיו 2007; המגזין Elle קרא באותה תקופה לכובע הקלוש "אביזר הוט קוטור של הרגע" בגיליון ספטמבר 2007 שלו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כובע קלוש** בוויקישיתוף

* Photographs of cloche hats from the 1920s at the University of Houston Digital Library: Photo 1, Photo 2, Photo 3

הערות שוליים
------------

1. ↑  Bowman, Karen (2016). Corsets and codpieces : a history of outrageous fashion, from Roman times to the modern era. New York, NY. מסת"ב 978-1-5107-0857-0. OCLC 936533577.
2. 1 2 3 4 5 6  Vargas, Whitney (September 2007). "Head Start".Elle: 190.
3. 1 2 3  Calasibetta, Charlotte Mankey; Tortora, Phyllis (2010). The Fairchild Dictionary of Fashion (PDF). New York: Fairchild Books. p. 245. מסת"ב 978-1-56367-973-5. Retrieved 19 June 2012.
4. 1 2  Thomas, Pauline (March 2004). Hats and Hair Fashion.
**דמיטרי סניאבין** (ברוסית: **Дмитрий Николаевич Сенявин**;‏ 17 באוגוסט 1763 - 17 באפריל 1831) היה אדמירל רוסי, שלחם במלחמות של רוסיה עם האימפריה העות'מאנית וצרפת.

ביוגרפיה
--------

סניאבין נולד בכפר במחוז קלוגה במשפחת אצילים שהיו קשורים עם הצי הרוסי. אביו היה מושל של קרונשטאדט. בשנת 1773 הוא נרשם לבית ספר לקציני הצי בסנקט פטרבורג. בשנת 1780 קיבל דרגות קצונה והחל לשרת בצי. בשנת 1780 השתתף במערכה צבאית בחופי פורטוגל. בשנת 1783 הועבר לצי של הים השחור. לקראת תחילת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792) היה עוזר של מפקד הצי בים השחור. במהלך מצור אוצ'קוב תמך בכוחות היבשה ופיקד על מספר פעולות צבאיות. קיבל פיקוד על מספר ספינות ובלט בקרב כף קאליאקרה.

לקראת תחילת הלחימה עם צרפת פיקד על אוניית קו "הפטר הקדוש" והשתתף במערכה של הצי בים התיכון בפיקוד פיודור אושקוב. במערכה זו השתתף בכיבוש האיים היוניים. עם סיום המערכה, בשנת 1800 מונה למפקד נמל חרסון.

בשנת 1805 קיבל דרגת סגן-אדמירל. בשנת 1805 בראש כוח של 6 ספינות יצאה מים הבלטי לים התיכון. בהגעת לים התיכון קיבל פיקוד על כל הכוחות של הרוסים באזור. במערכה זו לחם נגד צרפת. עם תחילת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806–1812) עבר עם הכוח של 9 ספינות לים האגאי והחל במצור על דרדנלים. במאי 1807 ניצח את הצי הטורקי באזור דרדנלים. ב-1 ביולי 1807 ניצח בקרב חשוב באזור הר אתוס. כתוצאה מניצחונות אלו, המצור הימי על קונסטנטינופול נמשך ולרוסים הייתה שליטה מלאה בים האגאי. בהתאם לחוזה טילזיט עזב את האזור והחל בהפלגה לים הבלטי. בעקבות תחילת המלחמה עם אנגליה ספינותיו נעצרו בליסבון והוא נאלץ להעביר אותם לבריטים. בהתאם לתנאי ההסכם, הספינות הועברו לנמלים בריטים לכל זמן המלחמה. באוגוסט 1809 קיבל רשות לעבור עם כל הספינות לריגה. עם חזרתו לרוסיה בספטמבר 1809 לא הסתדר עם אלכסנדר הראשון. בשנת 1811 הועבר לפיקוד על נמל טאלין.

במהלך מלחמת 1812 ביקש לחזור לפעילות צבאית אך לא קיבל תשובה חיובית. באפריל 1813 עזב את השרות.

בשנת 1825 הוחזר לשירות וקיבל פיקוד על הצי הבלטי. בשנת 1826 קודם לדרגת אדמירל.

בשנת 1830 חלה ונפטר באביב 1831. הוטמן במנזר אלכסנדר נבסקי בסנקט פטרבורג.

הנצחה
-----

על שמו נקראו:

* אי בקבוצת איי קרולין
* כף בים ברינג
* כף על אי סחלין
* חצי אי וכף בחצי אי קמצ'טקה
* אנית מערכה חופית "אדמירל סניאבין" (1894)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דמיטרי סניאבין** בוויקישיתוף
* תיאור מערכה בים התיכון
* דמיטרי סניאבין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007444169605171
* GND: 119529777
* ISNI: 0000 0001 1066 2671
* LCCN: n92085120
* NKC: js2011620265
* VIAF: 62360452
* WorldCat: lccn-n92085120

 |
**גארי ויקס** (באנגלית: **Gary Weeks**; נולד ב-4 ביוני 1972) הוא שחקן קולנוע ומפיק קולנוע אמריקאי.

ביוגרפיה
--------

גארי ויקס נולד בויסבאדן שבמערב גרמניה, גדל בג'ורג'יה ולמד באוניברסיטת ג'ורג'יה.

קריירה
------

הוא החל לשחק ב-1998 בסרט הספורט "Major League: Back to the Minors". בשנתיים שלאחר מכן שיחק בסרט "הילד" בתור בנו של רוס (ברוס ויליס). לאחר מכן השתתף במגוון סרטים קצרים.

ב-2013 שיחק בסרט הנעורים "לחיות את הרגע" בתור ג'ו ובסרט "חדשות בהפרעה" של אדם מקיי. בשנה לאחר מכן שיחק בסרט "יוצאים לסיבוב" בתור ד"ר קוואן.

בשנת 2015 הופיע בסרט המדע הבדיוני "עולם היורה" של קולין טרוורו בתור אבא לשלושה ילדים. באותה שנה השתתף בסרט "נאמנים" בתור אביה של פרפקסיה ובסרט הקומדיה-פעולה "בלשים בע"מ" בתור הפקיד מקמיליאן.

בשנת 2016 השתתף בסרט הדרמה של קלינט איסטווד "סאלי: נס על ההדסון", ובסרט הביוגרפי "מאחורי המספרים". שיחק גם בתור אדריאן מילר בסדרת הדרמה "גרינליף", שבהפקתה של אופרה וינפרי.

ב-2017 השתתף בסרט "מהיר ועצבני 8" בתור טייס, בסרט הדרמה "טופאק: כל העיניים עליי", וכן בסרט הלייב אקשן "ספיידרמן: השיבה הביתה" של ג'ון וואטס.

ב-2018 השתתף בסרט "רכבת 15:17 לפריז" של קלינט איסטווד ובסרט הפעולה "פרא", בתור קצין משטרה.

בשנת 2020 החל לגלם את דמותו של לוק מייבאנק בסדרה "חופים של סודות".

לאורך השנים הוא השתתף גם במספר גדול של סדרות טלוויזיה, ביניהן: תשוקות, 24, The O.C. המשרד, ורוניקה מארס, CSI: מיאמי, המתים המהלכים, עוזרות בית נחושות וסוכן מחוק.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של גארי ויקס

* גארי ויקס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* גארי ויקס, באתר AllMovie (באנגלית)

* גארי ויקס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2019093064
* VIAF: 8440156223635405400007
* WorldCat: lccn-no2019093064

 |
**גארי הרברט** (באנגלית: **Gary Herbert**, נולד ב-7 במאי 1947) הוא פוליטיקאי אמריקאי מן המפלגה הרפובליקנית שכיהן כמושל יוטה בין אוגוסט 2009–4 בינואר 2021. בשנים 2015–2016 כיהן גם כיושב ראש אגודת המושלים הלאומית. בתום כהונתו היה הרברט המושל שכיהן הכי הרבה זמן ברצף מבין מושלי המדינות בארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

הרברט נולד במחוז יוטה וגדל בדרום ארצות הברית. בצעירותו עבד שנתיים כמיסיונר במזרח ארצות הברית. לאחר מכן למד באוניברסיטת בריגהאם יאנג (אך לא סיים את לימודיו), ושירת במשך שש שנים במשמר הלאומי של ארצות הברית, והגיע לדרגת רב-סמל. לאחר השירות נכנס לעסקיי נדל"ן.

בשנים 1990–2004 כיהן הרברט בוועדת מחוז יוטה, מחוז הולדתו. בנובמבר 2004 נבחר לכהן כסגן מושל יוטה. בשנת 2008 נבחר בשנית לתפקיד. באוגוסט 2009 הושבע לתפקיד המושל לאחר שג'ון האנטסמן התפטר מתפקידו על מנת לכהן כשגריר ארצות הברית ברפובליקה העממית של סין. בשנת 2010 נבחר הרברט לתפקיד מחדש כמועמד עצמאי. הוא נבחר שוב בשנת 2012 וב-2016.

הרברט תומך בצמצום מסים, הגבלת ההוצאות הממשלתיות, עידוד יזמות כלכלית וחופש עסקי. בתחילת כהונתו, הצהיר הרברט כי טיפוח החינוך נמצא בצמרת העדיפויות הממשלתיות, בדגש על חיזוק מערכת החינוך הציבורית. הרברט הוא תומך מתון של הזכות לשאת נשק ושל התיקון העשירי לחוקה.

הוא נשוי לג'נט סנלסון הרברט. לזוג יש שישה ילדים ושישה עשר נכדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גארי הרברט** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מושל יוטה (באנגלית)
* גארי הרברט, ברשת החברתית פייסבוק

* גארי הרברט, ברשת החברתית טוויטר

| מושלי יוטה יוטהיוטה |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| היבר מאנינג ולס • ג'ון כריסטופר קטלר • ויליאם ספריי • סיימון במברגר • צ'ארלס ר. מייבי • ג'ורג' דרן • הנרי בלד • הרברט מאו • ג'. בראקן לי • ג'ורג' דיואי קלייד • קאל רמפטון • סקוט מת'סון • נורמן בנגרטר • מייק ליוויט • אולן ווקר • ג'ון האנטסמן • גארי הרברט • ספנסר קוקס |  |

 |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1177309696
* LCCN: no2014075050
* VIAF: 309564065
* WorldCat: lccn-no2014075050

 |
**פוסטרוונאטור** (שם מדעי: ***Fosterovenator***; מילולית: "הצייד של ג'ון ראסל פוסטר (אנ')") הוא סוג של דינוזאור תרופוד מקבוצת הצרטוזאורים. הוא התגלה ב-2014 בתצורת מוריסון שבוויומינג, בממצא שכלל שוקה רחבה שכוסתה בצמחי קדד. ממצא נוסף מהאזור הכיל כמה עצמות ובעיקר את השוקית. הדינוזאור תואר בידי מגליו, ס. ג. דלמן (S. G. Dalman) וג'ון פוסטר, והוא נקרא על שם האחרון (בידי עמיתו). שם המין היחיד בסוג, *Fosterovenator churei* נקרא על החוקר דניאל צ'ור (Daniel J. Chure).

דגימה של דינוזאור זה כבר נלקחה בעבר בידי הפלאונטולוג ארתור לייקס (אנ'), אשר מצא שוקית של אותו דינוזאור באורך 27.5 סנטימטרים בשטחי Como Bluff, שבדרום ויומינג. עם זאת הוא כינה אותם בשם אלפרוזאורוס. הטורף עצמו הגיע לאורך 2.5 מטרים והיה בעל גפיים חזקות, כך שהיה יכול כנראה לרוץ במהירות אחרי טרף. עם זאת הוא היה צריך להישמר מטורפים גדולים בהרבה מהאזור, כמו האלוזאורוס והזאורופגנקס ששקלו מעל כמה טונות.

הפוסטרוונאטור הוא דינוזאור קשה לזיהוי, אך מבנה עצמותיו דומה לאלה של בני קבוצת הצרטוזאורים. בתחילה נחשב לקרובו של הצרטוזאורוס שהתקיים לצידו, אך בהמשך נראה שהוא השתייך לקבוצה אחרת בעלת ממדים קטנים יותר כמו הנואזאוריים. כיום הוא נחשב לסוג ללא מקור בקבוצת הצרטוזאורים ומאבות הנואזאוריים והאבליזאוריים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פוסטרוונאטור** בוויקישיתוף
**פוסטומוס קומיניוס אורוכוס** (בלטינית: **Postumus Cominius Auruncus**) היה מגיסטראט רומאי, בן המאה ה-6 לפנה"ס.

ביוגרפיה
--------

קומיניוס נבחר לקונסול בשנת 501 לפנה"ס יחד עם טיטוס לארטיוס פלאבוס.

הוא נבחר לתפקיד פעם שנייה בשנת 493 לפנה"ס יחד עם ספוריוס קסיוס ויסקלינוס. דיוניסיוס מהליקרנסוס ציין שמכיוון ששנת כהונתם החלה בעיצומה של נטישת הפלבס את רומא, הם נכנסו לכהונתם מוקדם מהרגיל, ולא נבחרו בבחירות רגילות. כמו כן במהלך כהונתם הסתבכה רומא במלחמה עם הוולסקים, עם שישב מדרום לרומא. קומיניוס, כבש את לונגולה (Longula), שהייתה אחת מעריהם החשובות, והביס כוח וולסקי נוסף שנע מכיוון אנטיום (Antium). הוא ניצל את התנופה, והטיל מצור על החשובה שבעריהם קוריולי (Corioli). אנשי קוריולי הזעיקו עזרה משאר ערי הוולסקים, וכוח וולסקי גדול נע מאנטיום במטרה לחלץ את העיר. בלית ברירה נאלץ קומיניוס לנטוש את המצור כדי להביס את הכוח, והותיר כמפקד המצור מפקד בשם טיטוס לארקיוס.

על פי המסופר, לארקיוס כמעט הובס, ורק גיחת פתע שיזם אחד מקציניו, גאיוס מרקיוס, שלאחר הקרב כונה "קוריולאנוס", סייעה ללכידת העיר. על פי פלוטרכוס, לאחר הקרב נע מרקיוס עם חלק מהחיילים שהשתתפו בקרב קוריולי, וסייע לקומיניוס לנצח בקרב נגד הוולסקים באנטיום. טיטוס ליוויוס מספר שתהילתו של מרקיוס הייתה גדולה אף יותר משל קומיניוס, ושבגלל מרקיוס נשכחו כל מעשיו וגבורתו של קומיניוס במלחמה.

לאחר מכן ידוע עליו מעט מאוד, דיוניסיוס מהליקרנסוס טוען שהוא היה אחד מהשליחים שנשלחו אל קוריולאנוס בניסיון להגיע למשא ומתן, כאשר זה האחרון שינה צדדים ותקף את רומא. עדות זו תואמת עדות מקבילה של פלוטרכוס על פיה: "שליחים אלו [שנשלחו אל קוריולאנוס] מחברי הסנאט היו ומידידיו של מרקיוס ומשום כך קיוו שאיש סודם ומודעם ישמח להם ויקבלם בסבר פנים יפות. אבל לא כך היה... מצאוהו יושב ביהירות ובקשיות לב שאין לעמוד בה. במעמד ראשי הוולסקים ציווה להם לומר מה בקשתם... השיב להם בכעס וברוגז".

קומיניוס נזכר במחזהו של ויליאם שייקספיר "קוריולנוס". בסרט "קוריולאנוס" משנת 2011 הוא מגולם בידי ג'והן קאני (John Kani).

הערות שוליים
------------

1. ↑  טיטוס ליוויוס, ספר שני, 18.
2. ↑  דיוניסיוס מהליקרנסוס, **קדמוניות רומא**, ספר חמישי, 49.
3. 1 2  טיטוס ליוויוס, ספר שני, 33.
4. ↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 8.
5. ↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 9.
6. ↑  דיוניסיוס מהליקרנסוס, **קדמוניות רומא**, ספר שמיני, 22.
7. ↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 30.
8. ↑  ויליאם שייקסיפיר, **קוֹרְיוֹלָנוּס**. תרגום דוד פרישמן.
9. ↑  קוריולאנוס באתר IMDb
**קתדרלת בגרטי** (בגאורגית: **ბაგრატის ტაძარი**, בַּגַרטיס טאדזרוֹ) הידוע גם בשם **קתדרלת דורמיציון** או **קתדרלת כותאיסי**, היא קתדרלה וכנסייה מהמאה האחת עשרה בעיר כותאיסי שבמחוז אימרתי גאורגיה. הקתדרלה שכיום הרוסה, הונצחה, בהיסטוריה של האדריכלות הגאורגית של ימי הביניים, כיצירת מופת.

הקתדרלה היא מבנה בולט בתוואי הנוף של מרכז העיר כותאיסי, והיא מתנשאת על פסגת הר אוק'ימריאוני, על שלוחת סלע לתוך נהר הריוני, ומהווה נקודת תצפית על העיר כותאיסי הפרושה מתחתיו. היא נבנתה בתחילת המאה האחת עשרה, בתקופת שלטונו של המלך בגרט השלישי, שאיחד את הממלכות הגאורגיות לממלכה הגאורגית המאוחדת, ונקראה על שמו.

הקתדרלה משופעת בכותרות רומנסקיות ובאבני בנייה שבהן גילופים של חיות, בני אדם ויצורים מיתולוגיים.

היסטוריה
--------

כותאיסי שימשה בימי הביניים כבירת הממלכה הגאורגית המאוחדת, עד לכיבושה של טביליסי על ידי דוד הבנאי. הקתדרלה הוקמה על ידי המלך הראשון של הממלכה, והייתה בשיאה פריחתה הקתדרלה הגדולה בגאורגיה.

כתובת על הקיר הצפוני מציינת כי הונחה שם בשנת 1103. בשנת 1692, אירע פיצוץ בקתדרלה, על ידי חיילים עות'מאנים, שפלשו לממלכת אימרתי. הפיצוץ העיף את התקרה וכיפת המבנה, והותירה את המבנה ללא כיסוי, כפי שהוא עד היום.

עבודות שימור ושיחזור, כמו גם מחקרים ארכאולוגיים, שהחלו בשנת 1952, עדיין בתהליך. בשנת 1994, קתדרלת בגרטי, יחד עם מנזר גלאתי, נכללו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו כיחידה אחת. בשנת 2001, שוחזרה הקתדרלה, וחזרה למצבה הראשוני של קתדרלה השייכת לכנסייה הגאורגית האורתודוקסית-אפוסטלית. בשלב זה עדיין לא משמשת הקתדרלה כמקום תפילה, אולם מושך אליו תיירים רבים. לעיתים קרובות היא משמשת כסמל העיר כותאיסי, ונחשבת לאחד ממוקדי התיירות העיקריים של העיר. הקתדרלה הוכרזה כאתר מורשת עולמית בסיכון בשנת 2010, בשל עבודות שיפוץ מקיפות שנעשו במבנה, ואשר פגעו במקוריותו ובשלמותו האדריכלית. לאחר שעניינה נדון במספר ישיבות שנתיות, ההכרזה כאתר מורשת עולמית בוטלה בשנת 2017.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קתדרלת בגרטי** בוויקישיתוף

| דגל גאורגיהדגל גאורגיה סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בגאורגיה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| מנזר גלאתי • מצחתה (קתדרלת סווטיצחובלי, מנזר הצלב) • סוואנתי עילית (מסטיה, אדישי, אושגולי) • יערות הגשם והביצות הקולכיים
אתרי מורשת עולמית לשעבר: קתדרלת בגרטי |

 |
**קרב רִימְנִיק** היה אחד הקרבות העיקריים, שנערכו במסגרת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792). הוא התרחש ב-22 בספטמבר 1789 בקרבת רִימְנִיק (רמניקו סראט) שבוולארכיה בין כוחות צבאיים של האימפריה הרוסית ואוסטריה לבין הצבא של האימפריה העות'מאנית. הקרב הסתיים בניצחון מוחץ של הצבאות הרוסי והאוסטרי על כוח עות'מאני גדול בהרבה.

רקע
---

לאחר תבוסתו בקרב פוקשאן הפיקוד הטורקי רצה להשיג הכרעה צבאית תוך ניצול הפיצול של הכוחות האוסטרו-רוסים. כוח רוסי משמעותי רותק למצור על מבצר איזמאיל, בעוד כוח אוסטרי פעל בנפרד מהכוח הרוסי בשטח הנסיכויות הרומניות. הכוח הטורקי העיקרי, שכלל כ-100 אלף חיילים החל להתקדם לכיוון האוסטרים. אלכסנדר סובורוב הוביל את צבאו במצעד מזורז, צבאו עבר כ-100 ק"מ במהלך יומיים, וחבר עם האוסטרים ב-21 בספטמבר 1789. הצבא האוסטרו-רוסי המאוחד כלל 25 אלף חיילים ו-103 תותחים.

הטורקים התמקמו ב-4 מחנות לא רחוק אחד מהשני. המפקד האוסטרי, פרידריך מקובורג חשב שצריך להתמקד בהגנה, זאת לאור ההעדפה המספרית הגדולה של הטורקים. סובורוב התכוון לתקוף את הטורקים ואמר שאם האוסטרים לא הצטרפו, הוא יתקוף לבד. בסופו של דבר סוכם על מתקפה משותפת.

הקרב
----

בלילה ל-22 בספטמבר הכוח המשותף עבר את הנהר ולקראת בוקר החל במתקפה. הרוסים תקפו מחנה בטרגו-קוקולי. למרות הפגזת תותחים ומתקפת נגד של הפרשים הטורקים הרוסים הצליחו לכבוש את המחנה והמשיכו להתקדם לכיוון המחנה השני.

האוסטרים עמדו במתקפה של 15 אלף פרשים טורקים. לאחר כיבוש המחנה השני, הכוחות הרוסים התקרבו לכוח האוסטרי ויצרו חזית משותפת רציפה. לאחר מנוחה קצרה, ב-3 בצהריים החלה מתקפה על המחנה הראשי של הטורקים. האוסטרים תקפו בחזית. סובורוב ראה שקיימת בעיה בביצורים של המחנה הטורקי והחליט על מתקפה באזור זה. הפרשים הרוסים עברו את הביצורים הלא גמורים ונכנסו למחנה הראשי. כתוצאה מפלישת כוח פרשים וחיל רגלים רוסי למחנה, החלה פאניקה בקרב החיילים הטורקים. הטורקים החלו בנסיגה. ניסיון של המפקד שלהם יוסוף-פאשה לארגן את הנסיגה לא הצליחה. במהלך מעבר על הנהר הטורקים ספגו אבדות גדולות באופן משמעותי מאשר בקרב עצמו.

ניצחון בקרב זה היה בין הניצחנות הגדולים של אלכסנדר סובורוב. על כן הוענק לו תואר רוזן והתווסף לשם משפחתו הכינוי "רימניקסקי" (מרימניק). האוסטרים העניקו לו תואר רוזן של האימפריה הרומית הקדושה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרב רימניק** בוויקישיתוף
* תיאור הקרב (ברוסית)
**פרוטורוזאוריה** (שם מדעי: ***Protorosauria***) היא סדרה נכחדת של זוחלים ארכוזאורומורפים שהתקיימו מסוף הפרם עד לסוף הטריאס והיא התקיימה לאורך אירופה, אסיה ואמריקה הצפונית.

קבוצה זו כוללת מינים של זוחלים ימיים או לפחות זוחלים חצי-מימיים עם חוליות רבות בצווארם, צלעות רבות הפונות אחורה ולסתות נמתחות בדומה ללסתות לטאות. למרות הדמיון הם אינם מאוד קרובים לקשקשאים ונמצאים באמצע הדרך האבולוציונית בין הארכוזאורים האמיתיים לבין זוחלים פרימיטיביים יותר.

מינים אלה מילאו גומחות שונות בתקופה בה חיו, כשחלקם היו שחיינים טובים שדמו לאריות ים או לוטרות או חצי אמפיביים, ביניהם סוגים ארוכי צוואר כמו התניסתרופאוס. אחרים היו מינים יבשתיים וחלק שוכני עצים כמו בני הקבוצה Drepanosauromorpha. הסוג שרוביפטריקס (*Sharovipteryx*) אפילו יכל לדאות בין העצים כנראה.

עם זאת הם לא הצליחו לשרוד את הכחדת הטריאס הגדולה והם הוחלפו במיני דינוזאורים וזוחלים ימיים גדולים כמו פליוזאורים לאחריה.

מיון
----

* סוג ללא מקור Czatkowiella
* סוג Exilisuchus?
* סוג Jesairosaurus
* סוג Malerisaurus
* סוג Malutinisuchus
* סוג Mecistotrachelos?
* סוג Megacnemus
* סוג Microcnemus
* סוג פרוטורוזאורוס (Protorosaurus)
* סוג Rhombopholis
* סוג Trachelosaurus

* + משפחה שרוביפטריגיים (Sharovipterygidae)
	+ משפחה תניסתרופאיים (Tanystropheidae)
* קבוצה דריפנוזאורומורפה (Drepanosauromorpha)? - בה הלונגיסקואמה והדרפנוזאורוס
	+ משפחה Drepanosauridae
	+ משפחה Megalancosaurinae

גלריה
-----

* שרוביפטריקס בדאייהשרוביפטריקס בדאייה
* איור של פרוטורוזאורוס בדיגאיור של פרוטורוזאורוס בדיג

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרוטורוזאוריה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
 |
**קרב רכס פיניסטר** היה סדרת פעולות שערכו בעלות הברית כנגד כוחות האימפריה היפנית בגינאה החדשה במהלך מלחמת העולם השנייה. הקרב החל במתקפה של בעלות הברית בעמק ראמו ב-19 בספטמבר 1943, והסתיים עם כניסת חיילי בעלות הברית לעיר מדנג ב-24 באפריל 1944. במהלך הקרב תקפו חיילים אמריקאים ואוסטרלים את העמדות היפניות על רכס פיניסטר. הנקודה האסטרטגית המרכזית בקרב זה הייתה האוכף הפרוע (Shaggy Ridge).

כוחות
-----

היחידה היפנית שלקחה חלק בקרב זה נקראה "כוח נָקַאי" - יחידה בסדר גודל של חטיבה שנוצרה מהדיוויזיה ה-20 היפנית - תחת פיקודו של מייג'ור גנרל מסוטארו נקאי. מולם עמדה הדיוויזיה השביעית האוסטרלית, תחת פיקודו של מייג'ור גנרל ג'ורג' וסי.

הקרב
----

לאחר קרב לאה-סלמאואה נמלטו חיילים יפנים רבים דרך עמק מארקהם לחוף הצפוני של גינאה החדשה על מנת לחבור לכוחות היפנים שם, אך הדיוויזיה השביעית נחתה בעיירה נאדזאב וחסמה את דרכי הנסיגה של היפנים. לפיכך נשלח כוח נקאי לעמק מארקהם על מנת להפתיע את האוסטרלים ולאפשר לכוחות היפנים הלכודים לסגת מהאזור בבטחה.

הדיוויזיה השביעית החלה לבצע פעולות טיהור במעלה העמק, ומלבד התקלות בקאיאפיט (Kaiapit) בה כבשה את הכפר פלוגת כוחות מיוחדים והרגה מעל 200 חיילים יפנים, האוסטרלים לא נתקלו בהתנגדות ממשית בעת התקדמותם, עד שלבסוף הגיעו לעיירה דומפו (Dumpu) השוכנת בעמק. לאחר מכן סיפקה הדיוויזיה השביעית אבטחה למספר שדות תעופה חדשים שהקימו בעלות הברית בשטחים החדשים שכבשו. היפנים, עם זאת, נותרו מבוצרים ברכס פיניסטר, ועמדותיהם באוכף קנקיריו, צפונית לנהר ראמו, ובאוכף הפרוע עדיין היוו איום על שדות התעופה. איום נוסף שהציגו היפנים הייתה בנייתם של דרך ממדנג שעל החוף לנרדזאב שבפנים הארץ, ובדרך זו רצו להגיע לדומפו ולפגוש בבעלות הברית שם.

כך הפכו אוכף קנקיריו והאוכף הפרוע לנקודות אסטרטגיות עבור שני הצדדים. עבור היפנים, נקודות אלה איפשרו הקמת עמדות שיעצרו את ההתקדמות האוסטרלית צפונה לכיוון החוף, בנוסף על העובדה שמנוקודות אלה יכלו לצאת למתקפה משלהם ולכבוש מחדש את השטחים שאיבדו בראשית הקרב. עבור האוסטרלים, נקודות אלה היוו איום מתמיד על כוחותיהם, ווסי החליט לכבוש אותן.

החלטה זו הובילה למספר קרבות על רכס פיניסטר. באוקטובר התרחש קרב בגבעת פאליסר ומאוחר יותר על גבעת ג'ון, אותן הצליחו האוסטרלים לכבוש לאחר הדיפת מתקפה יפנית. בדצמבר ובינואר 1944 התנהלו קרבות עזים באוכף קנקיריו ובאוכף הפרוע, שבסופם כבשו את האזור הכוחות האוסטרלים. הדבר איפשר את התקדמות הדיוויזיה השביעית, וחייליה המשיכו עד החוף שם פגשו בכוחות האמריקאים. הכוחות המשיכו ללחום עד כיבוש חצי האי הואון ב-24 באפריל 1944.

ראו גם
------

* המערכה בגינאה החדשה

קישורים חיצוניים
----------------

* דייוויד דקסטר, Volume VI – The New Guinea Offensives, אתר מורשת המלחמה האוסטרלית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  דקסטר, עמ' 425.

| המערכה בגינאה החדשה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| רבאול • הקרב מול בוגנוויל • הפלישה ללאה-סלמאואה • מבצע MO • ים האלמוגים • הפלישה לבונה-גונה • שביל קוקודה • מפרץ מילן • בונה-גונה • וואו • ים ביסמרק • מבצע אי-גו • קרב לאה-סלמאואה • מבצע גלגלון • וייווק • פיניסטר • חצי האי הואון • בוגנוויל • הפשיטות על רבאול • בריטניה החדשה • איי האדמירליות • אמיראו • טאקה איצ'י • מערב גינאה החדשה |

 |
הרב **יצחק צאלח מכמל** (1875–1951) היה מחנך יהודי-עיראקי שעסק בחכמת עיבור השנים ולוחות שנה.

ביוגרפיה
--------

נולד בבגדאד שבעיראק ב-12 באוקטובר 1875 (י"ג בתשרי ה'תרל"ו) לפרחה ולצלאח יצחק יעקב מכמל. בילדותו למד במדרש תלמוד תורה, ומשם המשיך לישיבת מדרש בית זלכה, שם למד אצל הרב דוד מעתוק, הרב שמעון אגסי והרב יהודה פתיה. בשנת 1898 (ה'תרנ"ח) התייתם מאביו.

בשנת 1905 (ה'תרס"ה) עלה לארץ ישראל עם משפחתו והשתכן איתה בירושלים, אולם בשל מצבו הבריאותי, חזר עם משפחתו לבגדאד לאחר מספר חודשים.

בשנת 1906 (ה'תרס"ו) החל לשמש כמורה לתלמוד, תנ"ך ועברית וכמפקח על ההוראה ב"מדרש תלמוד תורה". בשנת 1918 (ה'תרע"ח) החל להכשיר מורים במוסד, והחל משנת 1926 (ה'תרפ"ו) שימש גם כמורה לשיעורי עברית, דקדוק ותולדות עם ישראל בכיתת ערב.

עם פטירת הרב עזרא דנגור בשנת 1930 (ה'תר"ץ) מילא את תפקידו בסידור לוח העיבור השנתי של בגדאד.

בשנת 1942 (ה'תש"ב) עמד בראש ועדה לקביעת שיעורי יהדות בבתי הספר היהודיים בעיראק שהוקמה באותה שנה, והכשיר בהתנדבות מורים שהתנדבו ללמד יהדות ועברית בשעות אחר הצהריים בבתי הספר היהודיים.

במסגרת עליית יהודי עיראק, עלה שוב לישראל בחודש יולי 1950 (אב ה'תש"י) יחד עם משפחתו והשתכן במעברה, שם הורע מצבו הבריאותי בשל התנאים הקשים ששרו במעברה.

הלך לעולמו ב-8 ביוני 1951 (ד' בסיוון ה'תשי"א) ונקבר בבית הקברות סנהדריה בירושלים.

נכדו היה מוטי שלם.

חיבוריו
-------

* **דבר בעתו** - דרושים למועדים שונים, חלקם דרש בעצמו באירועים שונים, שני חלקים
* **נתיבות יצחק** - חכמת העיבור ולוח השנה, ירושלים ה'תרפ"ג
* **ספר התכונה** - על כוכבים במהלכם
* **ספר המשווה** - השוואת ספירת ימי השמש עם ספירת ימי הירח
* **סידור שלם** - סידור ללוחות שנתיים לשנים רבות
* **מענה לשון** - דקדוק עברי
* **המשקל השווה** - אוסף חלקי פסוקים ואימרות המסתיימות בחרוזים עבור מחברי שירים ומליצות
* **ספר רפואות** - תרופות מצמחים שונים שקיבץ מספרי רופאים פרסים בעיקר למחלות עור, בשפה הערבית
* **סלוך אל עדל** - ענייני דרך ארץ, תורה ומסורת, בשפה הערבית

קישורים חיצוניים
----------------

* חכם יצחק בן צאלח מכמל ע"ה, באתר העיראקי
* יצחק מכמל, באתר "החכם היומי"
* יצחק בן צאלח מכמל (1875-1951), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007311501305171
* GND: 137382219
* ISNI: 0000 0001 1151 0063
* LCCN: no2002033417
* NTA: 268461597
* VIAF: 97246918
* WorldCat: lccn-no2002033417

 |