recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**קורט פלוגבייל** (בגרמנית: **Curt Pflugbeil**; ‏ 9 במאי 1890 – 31 במאי 1955), היה גנרל בלופטוואפה (חיל האוויר הגרמני) במהלך מלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

פלוגבייל נולד בקניגשטיין שהשתייכה לאימפריה הגרמנית ב-9 במאי 1890, והיה אחיו הצעיר של יוהאן פלוגבייל. בשנת 1910 הוא התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-134 (הסקסוני המלכותי ה-10). פלוגבייל לחם עם יחידתו במלחמת העולם הראשונה, ובשנת 1915 עבר לשירות האוויר הגרמני, וכעבור שנה הוכשר כטייס. ב-23 באפריל 1918 נפצע פלוגבייל קשה בהתרסקות מטוסו, ונותר מאושפז עד סוף המלחמה. על פעולותיו במלחמה הוא קיבל עיטורים רבים, וביניהם צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

### בין המלחמות

לאחר המלחמה הצטרף פלוגבייל לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1928 הוא נשלח לברית המועצות, על מנת לסייע בהקמתו הסודית של חיל האוויר הגרמני, ובאפריל 1931 הוא חזר ומונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-3. ב-1 בנובמבר 1931 הוא הועלה לדרגת מיור, ובאוקטובר 1933 הוא הצטרף באופן רשמי ללופטוואפה. ב-1 באוגוסט 1934 הוא הועלה לדרגת אוברסט לויטננט, וב-1 באוקטובר 1935 מונה למפקח על מטוסי הקרב במשרד הרייך (RIM) בברלין. ב-1 באפריל 1936 הוא הועלה לדרגת אוברסט, ומאפריל 1937 ועד סוף ספטמבר אותה שנה, הוא שימש גם במקביל כמפקד העליון של כוחות ההדרכה של הלופטוואפה. ב-1 בינואר 1939 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-7 באוגוסט 1939 הוא מונה למפקד הלופטגאו ה-8.

### מלחמת העולם השנייה

ב-8 באוקטובר 1939 הוא מונה למפקד הלופטגאו ה-16, וב-24 ביוני 1940 הוא מונה למפקד הלופטגאו בלגיה - צפון צרפת. ב-20 באוגוסט 1940 מונה פלוגבייל למפקד קורפוס האוויר הרביעי, שעליו פיקד, בעיקר בחזית המזרחית, עד ה-3 בספטמבר 1943. ב-1 בספטמבר 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט, וב-5 באוקטובר 1941 הוא קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון. ב-1 בפברואר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל טייסי הקרב, וב-24 באוגוסט 1943 הוא מונה למפקד צי האוויר הראשון. ב-27 באוגוסט 1944 הוא קיבל את תוספת עלי האלון לעיטור צלב האבירים, וב-16 באפריל 1945 שונה שמו של צי האוויר ל**פיקוד הלופטוואפה קורלנד**, עליו פיקד עד סוף המלחמה.

ב-8 במאי 1945 נפל פלוגבייל בשבי הסובייטי, ונידון שם ל-25 שנות עבודה בכפייה. בעקבות מצב בריאותו הרעוע, ומהיותו חולה בסרטן שלפוחית השתן, הוא שוחרר מוקדם ב-4 בינואר 1954 מהשבי, והתגורר בגטינגן, עד למותו ב-31 במאי 1955.

קישורים חיצוניים
----------------

* קורט פלוגבייל באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
"מכתב לכוכבים", מיזם הנצחה לחסידי אומות עולם בווינה (2011)
**קרל דיקבאואר** (בגרמנית: **Karl Dickbauer**;‏ 26 באוקטובר 1891, אדלוואנג (אנ')‏ – 16 בדצמבר 1976, זירל (אנ')) היה מפקח במשטרת העיר אינסברוק, חסיד אומות העולם אוסטרי.

דיקבאואר ועמיתו אנטון דייץ התבקשו בקיץ 1944 להכין הסעה לאסירים מכלא אינסברוק למחנה ההשמדה אושוויץ בין 88 האסירות היו חמש נשים יהודיות פולניות – לוריין יוסטמן-ויסניקי, מרים פוקס, פאולינה יאנאשבי', רג'ינה ליטמן-רונדבאקר ורות ליטמן-אייזנברג. הן נעצרו על ידי הגסטפו ב־25 במרץ 1944, לאחר שהתחזו לעובדים זרים פולנים-נוצרים. לגבי חמש הבנות כבר נקבע כי יגורשו למחנה ריכוז. הן פנו למפקד הכלא, וולפגנג נוישמידט, בבקשה לעזרה. נוישמידט קרא לממונה עליו, קרל דיקבאואר, וביקש את הבנות לעבודה בכלא בטענה שהן נדרשות לשירות המטבח בכלא.

השוטר ארווין לוץ היה שף ראשי בכלא אינסברוק בקיץ 1944. יחד עם שוטר המשטרה הפלילית באינסברוק, רודי מוסר, הוא החליט להציל את הבנות ושכנע את הממונים עליו להעלים את ניירות המזהים את הבנות ולהשתמש בהם לעבודה במטבח שלו. לוץ סיפק לבנות אוכל והתייחס אליהם היטב.

מפקח המשטרה דיקבאואר העלים את מסמכי הזהות של הבנות. הם לא נכללו ברשימות הגירוש לאושוויץ, נשארו בכלא והועסקו במטבח. כשהגיע צו השילוח, סייע מוסר גם להעלמת ניירות הבנות, מה שהציל אותן מהטרנספורט.

ב־18. בינואר 1945 התקבלה ההוראה להעביר את כל אסירי הכלא למחנה הריכוז ברגן-בלזן, ודיקבאואר התבקש לעזור לבנות לברוח. דיקבאואר לא היסס. החוקר הפלילי רודי מוסר גם הציע את עזרתו להצלת הבנות. לוריין ג'וסטמן-ויסניצקי ומרים פוקס הצליחו להימלט מהכלא במהלך הלילה בעזרת דיץ ודיקבאואר. לוץ הציע להם את דירתו כמקום המפלט הראשון שלהם.

לפני שנמלטו הנשים היהודיות, פנה החוקר הפלילי רודי מוסר למריה שטוקר בבקשה לקחת את שתי הנערות לדירתה ולהסתיר אותן. מריה הייתה מודעת לסכנה הטמונה בלהסתיר שני פליטים יהודים בדירתה. עם זאת, היא הסכימה מיד.

שלוש הבנות היהודיות האחרות שהיו בכלא אינסברוק ניצלו באופן דומה.

קישורים חיצוניים
----------------

* קרל דיקבאואר, באתר "יד ושם" (באנגלית)
**INTERCAL** היא שפת תכנות פארודית, והיא שפת התכנות האיזוטרית הראשונה. השפה פותחה על ידי דון וודס וג'יימס ליון, שני סטודנטים באוניברסיטת פרינסטון, ב-1972. בתור פרודיה, היא תוקפת את ההיבטים של שפות התכנות השונות שהיו אז, וכן את ההתרבות של שפות מוצעות בשנות ה-60.

לפי המדריך המקורי,

> 
> The full name of the compiler is "Compiler Language With No Pronounceable Acronym", which is, for obvious reasons, abbreviated "INTERCAL".
> 
> 
> 
> 

  
(בתרגום חופשי: השם המלא של המהדר הוא "שפת מהדר חסרת קיצור שניתן להגות אותו", אשר, מסיבות ברורות, מקוצר ל-"INTERCAL".)

קיימות 2 גרסאות של INTERCAL‏: C-INTERCAL (בעבר תוחזק על ידי אריק ריימונד), ו-CLC-INTERCAL (מתוחזק על ידי קלאודיו קאלבלי).

מבוא
----

INTERCAL תוכננה להיות שונה לגמרי מכל שפת תכנות אחרת. ל-INTERCAL קיימות הרבה תכונות שמתוכננות להקשות על המתכנת: היא משתמשת במשפטים כמו "READ OUT", וכן "IGNORE" וגם "FORGET" ומגדירים כמו "PLEASE". מילת המפתח האחרונה מספקת 2 סיבות לדחיית התוכנית על ידי המהדר: אם "PLEASE" לא מופיע מספיק, התוכנית מוגדרת כמנומסת באופן לא מספיק. אם "PLEASE" מופיע יותר מדי פעמים, התוכנית נדחית עקב נימוס מוגזם. אף על פי שתכונה זאת קיימת במהדר המקורי, היא לא הייתה מתועדת.

המדריך של INTERCAL נותן שמות לא רגילים לכל תווי ה-ASCII שלא אלפאנומריים (היוצא דופן הוא האמפרסנד): גרש יחיד וגרשיים הם "ניצוץ" ו-"אוזני ארנב" בהתאמה. אופרטור ההצבה, שמיוצג בשפות תכנות אחרות בסימן שווה ("חצי רשת"), מיוצג ב-INTERCAL על ידי חץ שמצביע לשמאל, ->, שנקרא "מקבל" והוא נוצר מחיבור של "זווית" ו"תולעת".

הביצוע המקורי של השפה השתמש בכרטיסים מחוררים ומערך התווים EBCDIC. כדי ש-INTERCAL יוכל לרוץ על מחשבים שמשתמשים בASCII, היה צריך לעשות תחליפים ל-2 תווים: ¢ הוחלף ב-$ בשביל אופרטור הערבוב, "מתאר את עליית המחיר של התוכנות ביחס לחומרות", וכן ∀ הוחלף ב-? לייצוג פעולת XOR יונארית, בשביל "לבטא בצורה נכונה את התגובה של האדם הממוצע כשהוא רואה בפעם הראשונה פעולת XOR".

על אף הסירבול של השפה, INTERCAL היא בכל זאת שלמה טיורינג: אם יש מספיק זיכרון, INTERCAL יכולה לפתור כל בעיה שמכונת טיורינג יכולה לפתור. אבל רוב היישומים של INTERCAL עושים זאת לאט מאוד: כמה תוכניות שמבצעות את הנפה של ארטוסתנס עד 65535 נבדקו על מחשב Sun SPARCStation-1. התוכנית שנכתבה בשפת C רצה בפחות מחצי שנייה, אותה התוכנית ב-INTERCAL רצה ביותר מ-17 שעות.

קלט ופלט
--------

INTERCAL-72 הייתה מאוד מוגבלת ביכולות הקלט-פלט: צורת הקלט הנתמכת היחידה הייתה מספרים שבהם הספרות מאויתות, וצורת הפלט היחידה הייתה גרסה מורחבת של ספרות רומיות. ב-C-INTERCAL הוספה האפשרות לקלט ופלט מכל סוג של טקסט.

דוגמה
-----

התוכנית הבאה, שנכתבה בגרסת C-INTERCAL, כותבת בפלט "Hello, world!":

```
DO ,1 <- #13
PLEASE DO ,1 SUB #1 <- #238
DO ,1 SUB #2 <- #108
DO ,1 SUB #3 <- #112
DO ,1 SUB #4 <- #0
DO ,1 SUB #5 <- #64
DO ,1 SUB #6 <- #194
DO ,1 SUB #7 <- #48
PLEASE DO ,1 SUB #8 <- #22
DO ,1 SUB #9 <- #248
DO ,1 SUB #10 <- #168
DO ,1 SUB #11 <- #24
DO ,1 SUB #12 <- #16
DO ,1 SUB #13 <- #162
PLEASE READ OUT ,1
PLEASE GIVE UP

```

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **INTERCAL** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של INTERCAL
**קרל הרמן פרנק** (בגרמנית: **Karl Hermann Frank**; ‏ 24 בינואר 1898 – 22 במאי 1946) היה מנהיג נאצי גרמני מחבל הסודטים, שתיפקד כמושל בפועל של צ'כיה לפני ובזמן מלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

פרנק נולד ב-24 בינואר 1898 בעיר קרלסבד (כיום קרלובי וארי). אביו היה לאומן גרמני, מתומכיו של הפוליטיקאי הלאומני גאורג פון שנרר, וחינך אותו לשנאת צ'כים ולאנטישמיות מגיל מוקדם. לאחר שנכשל בלימודיו בבית-הספר למשפטים באוניברסיטה הגרמנית בפראג, פרנק התגייס לצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית בסוף מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה, החל לעסוק במכירת ספרים בקרלסבד, עיר מולדתו, הצטרף למפלגה הנאצית ונבחר לפרלמנט הצ'כוסלובקי מטעמה. ב-1 באוקטובר 1938 סופח חבל הסודטים לגרמניה ופרנק מונה להיות ראש אזור - "גאולייטר" (בגרמנית: Gauleiter) של המפלגה הנאצית בצ'כולובקיה. הקיצוניות שלו מצאה חן בעיני היינריך הימלר, שמינה אותו לאס.אס.-בריגדפיהרר בנובמבר 1939.

לאחר הכיבוש הגרמני של צ'כוסלובקיה במרץ 1939 וכינון הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה, מונה פרנק לכהן כמפקד המשטרה, הוענק לו תואר "מזכיר המדינה של הפרוטקטורט", והוא הועלה לדרגת אס.אס.-גרופנפיהרר (המקבילה לדרגת תת-אלוף) תחת קונסטנטין פון נויראט. למרות שהיה כפוף לנויראט, פרנק החזיק בכוח האמיתי בפרוטקטורט בזכות הכרתו המעמיקה את הצ'כים ותודות לתמיכתו של הימלר. כמזכיר המדינה ומפקד המשטרה, פרנק נקט במדיניות של רדיפת הצ'כים. הוא לחץ עד שהביא למאסרו של ראש ממשלת בוהמיה ומוראביה, אלויס אלייש, ובמקביל חתר בסתר להוריד את נויראט ממעמדו. כשנויראט הודח מעמדתו בספטמבר 1941, פרנק קיווה לקבל את תפקיד הרייכספרוטקטור אך זה הועבר לריינהרד היידריך. למרות שתחילה יחסי העבודה בין פרנק להיידריך היו עוינים, השניים שמו בצד את חילוקי הדעות ושיתפו פעולה ביניהם.

גם כשנרצח היידריך ב-4 ביוני 1942 בידי אנשי המחתרת הצ'כית, תפקיד הרייכספרוטקטור לא הועבר לפרנק אלא לקורט דליגה. דליגה ופרנק עבדו ביחד בחיסול הכפרים לידיצה ולז'אקי על יושביהם כדי לנקום בצ'כים את דמו של היידריך. בתקופה זו, פרנק נודע באכזריותו במילוי תפקידו. אפילו אדולף אייכמן הגדירו כשונא יהודים "בנוסח יוליוס שטרייכר". תחת דליגה פרנק המשיך לחזק מעמדו עד כי כשוילהלם פריק קיבל את משרת הרייכספרוטקטור ב-1943, פרנק היה הקצין החזק ביותר בבוהמיה ומוראביה.

באוגוסט 1942 הוא מונה ל-"מושל המדינה" בבוהמיה ומוראביה. ביוני 1943 הוא קודם לדרגת אס.אס.-אובר-גרופנפיהרר (אלוף), גנרל המשטרה וגנרל הואפן אס.אס.

### לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר שנכנע לכוחות של צבא ארצות הברית בפלזן ב-9 במאי 1945, פרנק הוסגר לידי הצ'כים ונשפט בבית-המשפט העממי בפראג בין מרץ לאפריל 1946. לאחר שהואשם בפשעי מלחמה ובהריסת לידיצה, נגזר על פרנק עונש מוות.

הוא נתלה בפומבי בחצר בית הכלא פנקרץ שבפראג מול קהל של 5,000 איש ב-22 במאי 1946.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרל הרמן פרנק** בוויקישיתוף
* קרל הרמן פרנק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* קרל הרמן פרנק, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007261094605171
* BnF: cb13749514v (data)
* GND: 118692690
* ISNI: 0000 0000 8190 9769
* LCCN: n95085094
* NARA: 10575827
* NKC: jn19990002386
* NLP: A21854439
* NTA: 117269808
* SNAC: w6nw1wb9
* SUDOC: 146224493
* VIAF: 806600
* WorldCat: lccn-n95085094

 |
חמאת בוטנים
גבינת שמנת על בייגל
ממרחי טפנד
**ממרח** הוא מזון מוצק אך רך במרקם שמאפשר מריחתו בשכבה אחידה (פחות או יותר) על פרוסת לחם או על מאכלים אחרים, להוספת טעם. קיימים ממרחים בכל הטעמים - ממתוקים עד מלוחים וחריפים.

ממרחים עשויים ממגוון חומרי גלם, ביניהם מוצרי חלב כמו חמאה, שמנת וגבינה (למשל ממרח ליפטאואר), פירות, כמו ריבה וג'לי, ממרחי ירקות או קטניות, כגון באבא גנוש, גואקמולה, מטבוחה, ממרחי בשר כמו פאטה (מכבד) ושמאלץ, ממרחי ביצים כמו סלט ביצים ואפילו ממרחי שמרים כמו מרמייט.

שמות ממרחים כוללים לעיתים את המושגים "סלט", "קרם", "חמאה". הגבול בין ממרחים למטבלים או רטבים עמום למדי. דוגמאות למאכלים הנמצאים על גבול זה הם חומוס, ממרח זיתים ("טפנד"), מיונז ורוטב חמוציות (הנאכל עם תרנגול הודו בחג ההודיה האמריקאי).

בישראל של תקופת הצנע הומצא ממרח "חצילים בטעם כבד" שנועד לספק תחליף לכבד קצוץ. מאכל זה הוא אחד הבודדים מתקופה זו שעדיין נפוץ במטבח הישראלי.

ממרח שוקולד אהוב מאוד על ילדים במדינות שונות, ביניהן ישראל. נמרח כמילוי לכריכים ואף כציפוי לעוגות.

ממרח הילדים האולטימטיבי בארצות הברית הוא צירוף של שני ממרחים הנמרחים זה על גבי זה על הלחם - כריך חמאת בוטנים וריבה.

הממרח הלאומי של ארגנטינה הוא ריבת חלב. הוא נמרח לא רק על לחם וכמילוי או ציפוי לדברי מאפה אלא אפילו על גבינה צהובה.

ראו גם
------

* סכין חמאה

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ממרחים** |

* ממרחים, באתר הנטורופתיה הישראלי
* ממרחים ומטבלים, באתר "על השולחן"
* דנה שיין, כבד עלי - ממרחים נוסטלגיים ומתכון משודרג, באתר וואלה
* רטבים ומטבלים, באתר וואלה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4128336-3
* NKC: ph115814

 |
**מחפשים את אליברנדי** (אנגלית: Looking For Alibrandi) הוא סרט המבוסס על הרומן הידוע מחפשים את אליברנדי מאת מלינה מארג'יטה (Melina Marchetta) שהוצאה לאור בשנת 1999. הסרט מספר על חייה של נערה בת 17 ויחסיה עם משפחתה, חבריה ובית ספרה. בכיכובה של פיה מיראנדה ובבימויה של קייט וודס.

פיה מיראנדה זכתה בפרס ACTAA בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר וגרטה סקאקי זכתה בפרס זה בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר.

עלילה
-----

ג'וזי אליברנדי כבר בת 17, היא מגיעה אל שנת לימודה האחרונה בבית ספרה. ג'וזי (פיה מיראנדה) ואמא קריסטינה (גרטה סקאקי) ננטשו על ידי מיכאל אליברנדי (אנתוני לפאליה), אביה של ג'וזי, עוד לפני שג'וזי נולדת (הוא לא ידעה כי קריסטינה בהריון ונודע לו רק לאחרונה).

ג'וזי אינה מוצאת עצמה בין כל המשפחה – סבתא הקשקשנית שעוקבת אחריה, בנות בית הספר הלועגות לה כי היא ממזרה, אביה שבא משום מקום, בחינות הבגרות, ועוד.

במהלך כל הסרט ג'וזי מנסה להתקרב אל "גבר החלומות שלה", ג'ון ברטון (Matthew Newton), אך במקום אם מוצאת עצמה שוב ושוב נתקע עם ג'יקוב קוטי (קיק גרי). לראשונה, היא מתיידדת עמו לאחר מסיבה, בה הוא לוקח אותה אל ביתה (חבריו ארגנו לו את זה), במקום נער חלומותיה. לא רק שהוא מנע ממנה הזדמנות פז, הוא גם לקח אותה על אופנוע ומנפץ את כל חלומה. על אף זאת, ג'וזי וג'ון מתקרב אחד לשני וכל אחד מהם רושם פתק בו הוא מספר משהו על עצמו שלא סיפר לשני - ג'וזי מתוודה על אהבתה. הפתקים ישמרו אצל השני והם יפתחו רק בסוף הלימודים.

באמצע הסרט ג'ון ברטון מתאבד עקב לחצו של אביו להיות נשיא בניגוד לרצונו. לאחר ההלוויה חוזרת ג'וזי אל ביתה, היא הולכת אל התיבה בה היא שמרה את פתקו ושם היא מגלה כי רשום על כך שהוא הולך להתאבד.

ג'וזי האומללה פוגשת את ג'יקוב ופורצת מולו בבכי. כמו גם, היא מתחילה להתיידד עם אביה לאחר שהוא מציל אותה מעונש, לאחר ששברה את אפה של קרלי בישופ (Leeanna Walsman) – תלמידה "מתוקה" שתמיד לעגה לה על היותה ממזרה והטיפה לה ענייני דת.

עם הזמן, מוצאת ג'וזי את מקומה בעולם ומתקרבת אל מורשת משפחתה.

שחקנים
------

* פיה מיראנדה - ג'וזי אליברנדי
* גרטה סקאקי - קריסטינה אליברנדי (אמה של ג'וזי)
* אנתוני לפאליה - מיכאל אליברנדי (אביה של ג'וזי)
* קיק גרי - ג'יקוב קוטי
* Matthew Newton - ג'ון ברטון
* Leeanna Walsman - קרלי בישופ
* אלנה קוטי - סבתא של ג'וזי

קישורים חיצוניים
----------------

* "מחפשים את אליברנדי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "מחפשים את אליברנדי", באתר AllMovie (באנגלית)
* "מחפשים את אליברנדי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "מחפשים את אליברנדי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* Looking for Alibrandi at the National Film and Sound Archive(הקישור אינו פעיל)
* תפוז - פסטיבל קולנוע אוסטרלי(הקישור אינו פעיל)
* Filmrip.com

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**1999: שתי ידיים** | **פרסי מכון הקולנוע האוסטרלי – הסרט הטוב ביותר**  **2000: מחפשים את אליברנדי**  | **הבא**:**2001: לנטנה** |
מדענים אמריקאים בוחנים דגם של פגז גרעיני**נשק גרעיני טקטי** הוא אמצעי לחימה במסגרת אסטרטגיה גרעינית של "תגובה גמישה". מטרת הנשק לאפשר למקבלי ההחלטות להגיב כנגד תוקפן ללא השמדתו המוחלטת. נשק גרעיני טקטי מאפשר תקיפה גרעינית שמטרותיה ונזקיה מוגבלים, בניגוד לתקיפה גרעינית אסטרטגית, שמטרתה השמדה מוחלטת של האויב.

נשק גרעיני טקטי עשוי להיבנות במיוחד עבור מטרות מוגבלות ומסוימות. ניתן גם להשתמש בנשק הנחשב מזיק יותר, דוגמת פצצות תרמו-גרעינית, אך השימוש בהן יהיה למטרות מוגבלות.

מטרות השימוש בנשק גרעיני טקטי
-----------------------------

נשק גרעיני טקטי נועד לאפשר תגובה גמישה ומוגבלת כנגד תוקפן ללא פתיחה במלחמה גרעינית מלאה. הנשק הגרעיני הטקטי שימש כמרכיב מרכזי באסטרטגיה שפיתח שר ההגנה האמריקאי רוברט מקנמארה בשנות ה-60. אסטרטגיית התגובה הגמישה אפשרה תגובה גרעינית מוגבלת, לעומת האסטרטגיה הקודמת לה - "גמול מסיבי". לתפישת קובעי המדיניות בארצות הברית ובברית נאט"ו, איפשר הנשק הטקטי את חוסר האיזון בתחום הנשק הקונבנציונלי מול ברית ורשה.

סוגי נשק גרעיני טקטי
--------------------

* **פצצת נייטרון:** משמשת לתקיפת ריכוזי שריון גדולים. הפצצה נוסתה בהצלחה על ידי מספר מדינות, ביניהן ארצות הברית, ברית המועצות וצרפת.
* **פגז גרעיני:** משמש לתקיפת ריכוזי צבא במרחק של עשרות קילומטרים מהתותח היורה. לרוב, עוצמת ראש הנפץ נמדדת בין 0.1 למספר בודד של קילוטון TNT.
* **מוקש גרעיני:** משמש להשמדת אזורי מפתח בשדה הקרב לאחר שאלו נכבשו על ידי כוחות אויב.
* **פצצה גרעינית טקטית:** הקריטריון המקובל להגדרת פצצה גרעינית כטקטית מתייחס לעוצמת ראש הקרב. לרוב, הכוונה לפצצה עד 10 קילוטון.

ביקורת
------

מדעני מדינה ומומחי אסטרטגיה תקפו את הרעיון להשתמש בתגובה גרעינית מוגבלת. הם ציינו כי אפשר להעריך בבטחה ששימוש כזה יוביל להידרדרות למלחמה גרעינית כוללת. לפי מחקרים, שימוש בנשק גרעיני טקטי במקרה של מתקפה על ברית נאט"ו יפגע קשות במדינות המתגוננות. ההערכה במחקרים הייתה כי צפויים בין 2 מיליון ל-20 מיליון נפגעים ישירים ופגיעה קשה בשטחי המדינות. צוין כי הכנסת הנשק הטקטי ערערה את מאזן האימה בין המעצמות ופגעה כך ביציבות שנבעה ממנו.

לקריאה נוספת
------------

* יהושפט הרכבי, "מלחמה ואסטרטגיה", הוצאת מערכות, ת"א. 2005.
* ג'רלד שטיינברג, "אסטרטגיה של נשק קונוונציונלי", האוניברסיטה הפתוחה, 1997.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נשק גרעיני טקטי** בוויקישיתוף
* נשק גרעיני טקטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* נשק גרעיני טקטי, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555922705171
* LCCN: sh85131868

 |
**נשפון שעיר-זנב** (שם מדעי: *Lasiurus*) הוא סוג או סוג לשעבר של עטלף קטן-גדול בשבט **נשפונים שעירי-זנב** (Lasiurini) שבמשפחת הנשפוניים, ובו 18–20 מינים שחיים ביבשת אמריקה. הסוג הוקם בשנת 1831 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי וכולל בתוכו 3 תת-סוגים; מאז המאה ה-19 הוא נתון במחלוקת טסונומית האם יש לפצלו ל-3 סוגים נפרדים. משמעות שמו המדעי של הסוג היא "שעיר-זנב".

תיאור
-----

תת הסוגים של הנשפון שעיר הזנב חולקים מספר קווי דמיון בולטים: גוף שעיר, ראש נפוח, גולגולת גדולה וכנפיים ארוכות. האוזניים קצרות ורחבות, העיניים קטנות והחרטום קצר. האף גדול ורחב. כנף הזנב גדולה במיוחד ומקיפה את רוב הזנב או כולו. מידות הגוף של תת-סוגי הנשפון שעיר הזנב משתנים בחדות בין המינים הרבים: אורך הראש והגוף 50–145 מ״מ, אורך הזרוע 37–62 מ״מ, אורך הזנב 46–62 מ״מ והמשקל נע בין 6 ל-30 גרם. הנקבות גדולות וכבדות מן הזכרים.

הפרווה של נשפון שעיר הזנב ארוכה, צפופה וצמרירית ומאפשרת לו לחיות באזורים קרים מהרגיל. סוג זה מתאפיין גם בכנפיים וכנף זנב שעירים יחסית. הפרווה מגוונת בצבעיה ומשתנה בין המינים, אך באופן כללי קיימים שלושה צבעים עיקריים: אפור-כסוף, אדום-כתום וצהוב-אוכרה. הבטן והחזה חיוורים יותר אצל כל המינים. הכנפיים שחורות או שחורות חלקית.

תפוצה וביולוגיה
---------------

הנשפונים שעירי הזנב מצויים באמריקה הצפונית ובאמריקה הדרומית. טווח התפוצה של הסוג משתרע מקנדה וארצות הברית עד לארגנטינה וצ'ילה, והם נוכחים גם באיי הוואי, איי גלאפגוס, אחדים מאיי הקריבים וברמודה. מינים אחדים עשויים להזדמן לאיים מבודדים בקצה הצפון-מערבי של אירופה.
בהתאם לטווח התפוצה, בית הגידול של הנשפונים מגוון במיוחד: מטונדרה אלפינית וטייגה, עד יער גשם טרופי, חורש, סוואנה, בתה ומדבריות.

הנשפונים שעירי הזנב פעילים בלילה וניזונים מחרקים. הם נוטים לחיות בבדידות או בקבוצות קטנות, ומבלים את זמנם במקומות מסתור מגוונים: חללי עצים, אפיפיטים, ענפים, מערות ועלווה צפופה. פרוותם העבה והמחממת, מאפשרת לתת הסוגים של הנשפון לאכלס אזורים קרים יחסית, אולם בחורף הם אינם מסוגלים לעמוד בטמפרטורות נמוכות לאורך זמן, ונודדים דרומה או נכנסים לתרדמת חורף. הרבייה מתרחשת בסתיו והנקבות מאחסנות את הזרע עד בוא האביב; תת-הסוגים של הנשפון שעיר הזנב ידועים במספר הוולדות הגבוה שלהם (5-1 צאצאים) שחריג במיוחד בקרב העטלפים, ולנקבות יש 4 פטמות במקום 2. במהלך ההיריון וההנקה, הנקבות עשויות להקים מושבות משותפות גדולות יחסית לעטלפים מתבודדים (עד כ-50 פרטים). הגורים גדלים במהירות ומגיעים לבגרות בגיל שנה.

תת-סוגים
--------

בסוג זה 3 תת-סוגים, שעל פי מחקרים גנטים עדכניים נחשבים לסוגים עצמאיים:

* נשפון הכפור (*Aeorestes*) - 4 מינים.
* נשפון אדום (*Lasiurus*) - 12 מינים.
* נשפון צהוב (*Dasypterus*) - 4 מינים.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ITIS
 |
**שלושה במאי 1808** הוא ציור שמן של פרנסיסקו גויה, צייר חצר המלוכה בספרד. הציור הוצג לראשונה ב-1815, והוא מתאר הוצאה להורג שבוצעה ב-1808 בידי הכוחות הצרפתיים, במהלך הכיבוש העקוב מדם של חצי האי האיברי בידי צבא נפוליאון. הציור מוצג במוזיאון הפראדו במדריד.

"שלושה במאי" מתאר את אחת ההוצאות להורג הגדולות ביותר שביצעו הצרפתים במהלך כיבוש ספרד. לאחר ניסיון התקוממות כושל נגד כוחות נפוליאון, אספו הצרפתים באקראי מאות ספרדים והוציאו אותם להורג בירייה בלילה שבין 2 במאי ל-3 במאי 1808. זהו הציור הראשון שבו מוצגת סצנה ממוראות המלחמה, שנושאה אינו המנצחים אלא דווקא הקורבנות. ביצירה שורה של אנשים העומדים להיות מוצאים להורג, הנמתחת מקדמת התמונה ועד פנים הציור. רק האנשים הקרובים שבחזית התמונה נראים בבהירות והשאר נראים במטושטש. רחוק ברקע - כנסייה. על הקרקע מוטלים אנשים מתים, ומול שורת המוצאים להורג עומדת כיתת יורים של חיילים צרפתים המכוונים את רוביהם כלפי הקורבנות הספרדים הלא חמושים. 

החיילים בכיתת היורים הם חסרי פנים. הם מוצגים מגבם, עומדים כחטיבה אחת, ופניהם אינם נראים. האנשים המוצאים להורג מוארים באמצעות מעין עששית המוצבת על הקרקע. הם מתנהגים בכניעות, וחלקם מכסים את עיניהם או את אוזניהם. אדם אחד, שגופו ופניו מוארים ובולטים, מתנהג אחרת והוא הדמות המרכזית ביצירה. הוא לובש חולצה לבנה כסמל לטוהר, מישיר מבט לאויב, מרים את ידיו ומוכן למות בלית ברירה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שלושה במאי 1808** בוויקישיתוף
**פייטרו קוך** (באיטלקית **Pietro Koch**‏ (18 באוגוסט 1918 - 4 ביוני 1945) היה חייל איטלקי, מנהיג "כנופיית קוך" (Banda Koch) קבוצה הידועה לשמצה בשל הפעילות האנטי-פרטיזנית שלה והשותפות שלה בהשמדת יהדות רומא ברפובליקה של סאלו.

ביוגרפיה
--------

נולד בבנוונטו כבנם של אולגה פוליטי ואוטו קוך, סוחר יינות וקצין בדימוס של הצי הקיסרי הגרמני, שירת תקופת מה בגרנדירים מסרדיניה(אנ') והודח מהצבא ב-1939 בעוון העלבת קצין. התגורר בפרוג'ה, עסק בתיווך מקרקעין, נישא אולם התגרש אחרי מספר חודשים אחרי שאשתו תפסה אותו בוגד בה.

באביב 1943 נקרא לשירות ברגימנט ה-20 של הגרנדירים ושוחרר בספטמבר אחרי הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה. התגורר בפירנצה ושם הצטרף למפלגה הפשיסטית הרפובליקנית, שהוקמה לאחר הדחתו של מוסליני מראשות הממשלה ופיזור המפלגה הפשיסטית הלאומית.

אחרי שטוליו טמבוריני(אנ') הקים את כוח המשטרה של הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית(אנ'), הצטרף קוך למשטרה זו. קוך הפך להיות בן חסותו של הרברט קפלר(אנ'), מפקד ה-אס דה ברומא ולאחר מכן מפקד משטרת רומא. קוך השתתף עם אריך פריבקה בחקירות של חשודים, חקירות שכללו עינויים. 

בינואר 1944, הקים את "כנופיית קוך" ככוח משימה מיוחד לציד פרטיזנים וריכוז המגורשים עבור הגרמנים. כנופיה שהייתה ידועה באכזריותה. טוליו טמבוריני העמיד לרשות הכנופיה מבנה ברומא ששימש ככלא והיו בו תאי עינויים למלוכנים, סוציאליסטים, קומוניסטים ושאר מתנגדי השלטון וכן עצרה הכנופיה יהודים שרובם נשלחו למחנות ההשמדה. למשל בלילה שבין 3 ל-4 בפברואר פשטו אנשי הכנופיה על הבזיליקה של סנט פאולו ועצרו 67 בני אדם, בהם יהודים שמצאו שם מקלט. במהלך התקפה היה קוך אחראי להריגתם של מאות בני אדם. 

אף על פי שהיה חסר השכלה אקדמית רשמית תבע קוך מפיקודיו לכנותו "דוקטור". במהלך החקירות, השתמשו קוך ואנשיו בעינויים שונים, אם העציר לא דיבר, למשל לא גילה מי הוא ומה הייתה פעילותו הפוליטית, היו מכים אותו ברמות שונות של אלימות, מסטירות, דרך הטחתו בקיר, העברתו דרך שתי שורות של חוקרים שהכו אותו וכדומה. המכות היו בידיים חשופות, באגרופנים, עם קתות רובים ובעזרת שוטים. לאחר מכן היה נלקח הנחקר לבידוד בתא צפוף ומחניק ואם לא דיבר היה עוברים לענותו בעזרת חשמל, אש וזריקות, כולל כאלו שהכילו חומרים שאמורים לדובב אדם, וכן הוצאות להורג מדומות.

לאחר כיבוש רומא על ידי בעלות הברית הצטרפו קוך ורוב אנשיו לשיירה של אויגן דולמן(אנ') והעבירו את מוקד פעילותם למילאנו.
ההנהגה הפשיסטית הרגישה מאוימת מכוחו של קוך ולכן ב-25 בספטמבר פשטו כוחות משפטרה על הווילה ששימשה את קוך, עצרו כ-50 מחברי הכנופיה, החרימו את השלל שהכנופיה צברה ופירקו את הכנופיה למרות מחאותיו של קפלר. ב-17 בדצמבר 1944 קוך נעצר בכלא סן ויטורה(אנ') במילאנו, קוך הצליח להימלט ב-25 באפריל 1945 אולם הסגיר עצמו ב-1 ביוני, הוא הועמד למשפט, נמצא אשם ונדון להוצאה להורג. ההוצאה להורג בוצעה ללא דיחוי במבצר ברווטה(איט').

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פייטרו קוך** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* SUDOC: 069154341
* VIAF: 213039186
* WorldCat: viaf-213039186

 |
**אנדרה ד. קרסון** (באנגלית: **André D. Carson**; נולד ב-16 באוקטובר 1974) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של מדינת אינדיאנה, ברציפות מאז 2008. קרסון, חבר המפלגה הדמוקרטית, מייצג כשמונים אחוזים משטחה של עיר הבירה אינדיאנפוליס. עם פרישתו של פיט ויסקלוסקי בראשית 2021, נהפך קרסון לחבר הוותיק במשלחת אינדיאנה לקונגרס. קודמתו בתפקיד הייתה סבתו, ג'וליה קרסון, שמותה בטרם עת בעודה מכהנת הוביל לעריכת בחירות מיוחדות בהן ניצח קרסון. קרסון הוא המוסלמי השני שנבחר לקונגרס של ארצות הברית, לאחר קית' אליסון ב-2006.

ביוגרפיה
--------

אנדרה קרסון נולד וגדל באינדיאנפוליס. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון "טכני ארסנל" שבעיר הולדתו, והשלים בשנת 2003 לימודי תואר ראשון במשפט פלילי וניהול אוניברסיטת קונקורדיה בוויסקונסין. במהלך 2005 קיבל מאוניברסיטת אינדיאנה וסליאן תואר שני במנהל עסקים. בשנות ה-90 של המאה ה-20 קרסון התאסלם, לאחר חשיפתו לכתביו של ג'לאל א-דין רומי, מיסטיקן סופי בן המאה ה-13, ומשקרא את האוטוביוגרפיה של מלקולם אקס. בטרם התאסלם השתייך קרסון אל הכנסייה הבפטיסטית והתחנך בבית ספר קתולי.

בשנים 1996–2005 עבד קרסון כקצין התאמה במשטרת הבלו של מדינת אינדיאנה, זרוע אכיפת החוק של מועצת האלכוהול והטבק המדינתית. מאוחר יותר הועסק בחטיבה למלחמה בטרור של המחלקה לביטחון המולדת של אינדיאנה, ולאחר מכן היה מומחה שיווק של החברה "Cripe Architects + Engineers" באינדיאנפוליס. מ-2007 ועד 2008 כיהן קרסון כחבר במועצה המשותפת של עיריית אינדיאנפוליס ומחוז מריון.

ב-15 בדצמבר 2007, סבתו של קרסון, ג'וליה קרסון (אנ'), שייצגה את מחוז הקונגרס השביעי של אינדיאנה בבית הנבחרים של ארצות הברית מאז 1997, נפטרה לאחר מאבק בסרטן הריאה. שלושה חודשים לאחר מכן, קרסון זכה בבחירות מיוחדות שנערכו במחוז הקונגרס השביעי במטרה לבחור את ממלא המקום של קרסון המנוחה. מאז הושבע לתפקידו ב-11 במרץ 2008, נבחר קרסון פעם אחר פעם לתפקידו מחדש, ועם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית נעשה לחבר הוותיק ביותר במשלחת אינדיאנה לבית הנבחרים האמריקאי.

קרסון מתנגד להתנחלויות הישראליות שהוקמו בשטחי יהודה ושומרון, ומתאר אותן כ"לא-לגיטימיות ומכשול מרכזי בתהליך השלום הישראלי-פלסטיני". ביולי 2019 הצביע קרסון נגד החלטת בית הנבחרים המגנה את תנועת ה-BDS. בספטמבר 2021 נמנה קרסון בין תשעה מחברי הקונגרס שהצביעו נגד המימון האמריקאי לכיפת ברזל. הוא חבר בוועדת המודיעין ובוועדת התחבורה והתשתיות של בית הנבחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרה קרסון** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של אנדרה קרסון בבית הנבחרים האמריקאי (באנגלית)
* אנדרה קרסון, ברשת החברתית פייסבוק

* אנדרה קרסון, ברשת החברתית טוויטר

* אנדרה קרסון, ברשת החברתית אינסטגרם

* אנדרה קרסון, סרטונים בערוץ היוטיוב
* אתר האינטרנט האישי של קרסון (באנגלית)
* אנדרה קרסון באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
2. ↑  הצהרה לתקשורת, Congressman André Carson Statement on UN Security Council Resolution on Israeli Settlements, באתר הרשמי של אנדרה קרסון, 5 בינואר 2017 (באנגלית)
3. ↑  איתמר אייכנר, ברוב עצום: בית הנבחרים האמריקני אישר לממן סוללות כיפת ברזל ומיירטים עבור ישראל, באתר ynet, 23 בספטמבר 2021

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* SNAC: w6p9536z
* US Congress: C001072
* WorldCat: np-carson,%20andre

 |
**פרנץ פון דפרגר** (בגרמנית: **Franz von Defregger**‏; 30 באפריל 1835 – 2 בינואר 1921) היה אמן אוסטרי, הידוע בציורי ז'אנר המוצגים במחוז הולדתו טירול.

ביוגרפיה
--------

פרנץ דפרגר נולד ב־30 באפריל 1835 בטירול שבאימפריה האוסטרית. הוא היה בנם השני של מריה (לבית פרשר) ומיכאל דפרגר, חקלאי, שהיו להם גם חמש בנות. אמו ושתי מאחיותיו נפטרו בשנת 1841 במהלך מגפת טיפוס. פרנץ עצמו כמעט נפטר מחום. בשנותיו הראשונות, פרנץ פיתח אהבה חזקה למוזיקה ולמד לנגן. עד מהרה הוא הפך לחבר בלהקה מקומית בדולשאך, וניגן בחתונות באספות ובמסיבות. פרנץ גילה כישרון מוקדם לרישום ולגילוף בעץ, אותו פיתח באופן אוטודידקטי בזמן שעבד בחווה של אביו.

לאחר שנפטר אביו בשנת 1858, השתלט פרנץ על החווה בגיל עשרים ושלוש. אולם תוך שנתיים הוא מכר את החווה וחלק את הכסף עם אחיותיו שרצו להגר לאמריקה. דפרגר עבר לאינסברוק ולמד גילוף בעץ אצל הפסל מיכאל שטולץ, פרופסור בבית הספר למסחר באינסברוק. עד מהרה זיהה שטולץ את כישרונו הגדול יותר של דפרגר כצייר, ובסתיו 1860 הוא קבע פגישה עם קארל פון פילוטי באקדמיה לאמנויות יפות במינכן. על פי הצעתו של פילוטי, דפרגר השתתף בשיעור הכנה באקדמיה עם הרמן דייק. ב־19 ביולי 1861 עבר דפרגר את בחינת הקבלה והתקבל לאקדמיה. בסתיו אותה שנה הוא נרשם לחוג ציור שהעביר הרמן אנשוץ.

בקיץ 1863, נסע דפרגר לפריז כדי לשפר את לימודיו באקדמיה. הוא נרשם לאקול דה ביו-ארט. במהלך שהותו בפריז, עבודתו של דפרגר הושפעה מחוויותיו בעיר ובאמצעות לימוד עצמי במוזיאונים, באוספי אמנות ובסטודיו. לאחר שבילה שנתיים בפריז חזר דפרגר למינכן ביולי 1865 והחל ללמוד אצל פילוטי באקדמיה.

במהלך השנים הבאות בילה דפרגר גם במזרח טירול, וצייר דיוקנאות של קרוביו וחבריו. בין השנים 1867–1870 עבד עם הנס מקארט וגבריאל ממקס בסטודיו של קארל פילוטי במינכן. ציוריו היו פופולריים, ועד מהרה הוא הצליח כאמן. הוא היה פרופסור לציור היסטורי בין השנים 1878–1910 באקדמיה לאמנות במינכן. הוא העדיף פורטרטים, מוטיבים כפריים מחיי היומיום וסצינות דרמטיות מהמרד הלאומי הטירולי בשנת 1809.

בשנת 1883 קיבל דפרגר תואר האצולה של כתר בוואריה, והפך לאביר. הוא קיבל פרסים רבים, כולל מסדר הכבוד הפרוסי למדע ואמנויות. בשנת 1906 הוצגה עבודתו בתערוכת המאה לאמנות גרמנית בברלין.

פרנץ דפרגר נפטר במינכן בשנת 1921 בגיל 85, הוא נקבר ב Nordfriedhof במינכן.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנץ פון דפרגר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Colby, Frank Moore, ed. (1914). "Franz von Defregger". *The New International Encyclopaedia*. **VI** (Second ed.). New York: Dodd, Mead and Company ,p. 609
2. ↑  Franz von Defregger Biography - Infos for Sellers and Buyers, www.franz-von-defregger.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007441079005171
* GND: 118524283
* ISNI: 0000 0001 0990 4231
* KulturNav: 43ac0459-8482-4377-bfea-b0c0688190d4
* LCCN: n83199652
* NKC: jo2008479157
* NLP: A31208800
* NTA: 104153180
* RKD: 21399
* SNAC: w69s2v2j
* SUDOC: 06993195X
* ULAN: 500032976
* VIAF: 77107318
* WorldCat: lccn-n83199652

 |
מגנום שוקולד
שלגוני מגנום באריזתם
**מגנום** (אנגלית: **Magnum**) הוא מותג שלגונים בבעלות תאגיד יוניליוור, אשר יוצר במקור בארהוס, דנמרק. המגנום המקורי יוצר לראשונה בשנת 1989, ומותג מאוחר יותר כמגנום קלאסיק. הוא כלל שכבה עבה של גלידת וניל על מקל, מצופה בשוקולד לבן או שוקולד מריר, ושקל 86 גרם. בשנת 1994 החברה החלה למכור תחת המותג גם גלידה בגביע ("טילון"), וב-2002 גם קסטה. 

בישראל מיוצר ומשווק המותג על ידי גלידות שטראוס, שנשלטת על ידי תאגיד יוניליוור.

סוגים
-----

החל משנת 1992 הוסיפה החברה טעמים, כגון שקדים, שוקולד ועוד. בשלהי 2002 יצאה סדרת גלידות על שם שבעת החטאים, וב-2005 יצאה סדרה בה כל טעם ייצג אחד מחמשת החושים.

באוסטרליה ובניו זילנד נמכר המותג תחת השם "Streets Ice Cream" ("גלידת רחוב"). בשנת 2003 יוצרה תחת מותג זה סדרת גלידות במהדורה מוגבלת המוקדשת לגדולי המוזיקאים של שנות השישים.

ביוון שייך המותג "מגנום" לחברת נסטלה, ולכן יוניליוור בחרה להפיץ את המוצר תחת השם Magic ("מג'יק", קסם).

בשנת 2011 הושקה גלידת המגנום בארצות הברית ובקנדה בשישה טעמים: קרמל כפול, שוקולד כפול, קלאסי, שקדים, שוקולד לבן ושוקולד מריר.

בישראל הושקה הסדרה "Desire" ("תשוקה") נוסף על הטעמים הקלאסיים, וכן הושק מגנום גולד ("זהב"), אשר משווק גם בצרפת, איטליה, הולנד ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מגנום** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מגנום (בגרמנית)

* אתר האינטרנט הרשמי של מגנום

* אתר האינטרנט הרשמי של מגנום
* מגנום, ברשת החברתית טוויטר
* מגנום באתר יוניליוור

| יוניליוור ישראל |
| --- |
| מוצרי מזון | ורד הגליל • תלמה • קנור • בייגל בייגל • קליק • ליפטון • מזולה • בן אנד ג'ריז • מגנום • גלידות שטראוס • Hellmann's • בלו בנד • פתית • כיפלי • מרמייט • אפיכל • 778 |
| טיפוח וניקיון | בדין • פינוק • אקס • דאב • Vaseline • Cif |
ד"ר **יאשה (יעקב) רומנו** (בסרבו-קרואטית: **Jaša Romano**;‏ 23 במאי 1908, באניה לוקה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 16 בספטמבר 1986, בלגרד, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) היה פרטיזן יהודי-יוגוסלבי, נמנה עם מקימי השירות הרפואי של כוחות הפרטיזנים ושירת כקצין בצבא העממי היוגוסלבי בדרגת קולונל. רומנו היה היסטוריון אשר חקר את תולדות שואת יהודי יוגוסלביה תוך התמקדות בחלקם של היהודים בכוחות הפרטיזנים.

קורות חייו
----------

יאשה רומנו נולד בבאניה לוקה לרב מנחם רומנו ולרחל לבית קָמְחִי. נכדו של הרב אברהם רומנו. ב-1934 רכש דוקטורט בווטרינריה מאוניברסיטת זאגרב. באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית לממלכת יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. בספטמבר 1941 הצטרף רומנו למערך הרפואה של הפרטיזנים של טיטו. הוא כיהן במספר תפקידים ובכללם ראש מערך הרפואה של אוגדת הפרטיזנים ה-39. לאחר המלחמה כיהן כראש ענף וטרינריה בצבא העממי היוגוסלבי בדרגת קולונל ובמקביל כיהן כמרצה באוניברסיטת זאגרב.

ב-1960 השתחרר מצבא יוגוסלביה ובמשך כעשרים שנים חקר את נושא שואת יהודי יוגוסלביה, תוך התמקדות בנושא השתתפות יהודי יוגוסלביה בכוחות הפרטיזנים. הוא ראיין פרטיזנים ובני משפחות חללי הפרטיזנים ביוגוסלביה ומחוצה לה. ממחקריו עלה כי 4,572 יהודים הצטרפו לכוחות הפרטיזנים, 3,000 מהם היו לוחמים ו-1,318 נהרגו בקרבות. עוד עולה כי אחוז המצטרפים מקרב יהודי יוגוסלביה לכוחות הפרטיזנים היה גבוה לאין שיעור מאחוז המצטרפים מקרב האוכלוסייה הכללית. מחקריו פורסמו בספר שיצא לאור ב-1980 והיווה בסיס לפרסומים מחקריים ברחבי העולם.

יאשה רומנו הלך לעולמו בבלגרד ב-1986 והוא בן 78. היה נשוי לנָאדָה ואב לשני בנים פרדראג ונֶנָאד. בנו ננאד (בסרבית: Nenad Romano; נולד ב-1951) הוא מפיק סרטי טלוויזיה ומרצה באוניברסיטת בלגרד.

מכתביו
------

* Organization and development of veterinary services in the Serbian army (1800-1918), 1964
* Veterinarska sluz̆ba u NOR-u, 1967
* Jugoslovenska bibliografija lekaruša i narodnih medicinskih rukopisa, 1973
* Jews of Yugoslavia 1941-1945: victims of genocide and participants of the People's Liberation War, Belgrade: Jewish Historical Museum, Union of Jewish Municipalities of Yugoslavia, 1980

קישורים חיצוניים
----------------

* תנועת הפרטיזנים היוגוסלבית, באתר "הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה"
* THE JEWS OF YUGOSLAVIA 1941–1945: VICTIMS OF GENOCIDE AND PARTICIPANTS IN THE WAR OF NATIONAL LIBERATION, באתר jasenovac.org (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מקימי השרות הרפואי הפרטיזאני ביוגוסלביה, באתר "ארגון הפרטיזנים, לוחמי המחתרות והגיטאות".
2. ↑  יאשה רומנו-ביוגרפיה, באתר zbl.lzmk.hr (בקרואטית).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007273181305171
* LCCN: n82130424
* NTA: 132754800
* VIAF: 8737957
* WorldCat: lccn-n82130424

 |
**תנועת הגברים** או **תנועת הגבר** הוא שם מטרייה למגוון רחב של תנועות חברתיות בעולם המבוססות על ספקטרום רחב של אידאולוגיות על בסיס מגדר שעוסקות בענייני גברים, החל מתנועות ראקציונריות דרך ארגוני התנועה לזכויות הגבר אשר ברובם הם אנטי-פמיניסטיים כגון רע"ש - זכויות הגבר במשפחה ועד לתנועות גברים פמיניסטיות הפועלות למען שחרור המין הגברי מתפקידיו המסורתיים לצד הזדהות עם ערכים פמיניסטיים, כגון התנועה לגבריות חדשה. עם זאת, יש הרואים בתנועה האחרונה התאגדות פמיניסטית לכל דבר ולכן פסולה כתנועת לזכויות גברים ואף חותרת נגד רעיון זכויות הגברים. 

בין הנושאים שמרבית תנועות הגברים עוסקות בהם: הגדלת המעורבות של האב בחיי המשפחה, שוויון מגדרי בדיני גירושין, מאבק בהונאת אבהות ובגנבת זרע, מאבק במיזאנדריה, ועידוד מודעות למחלות גבריות כגון סרטן הערמונית (אחת הדוגמאות לפעולה בנדון היא פרויקט מובמבר), ייבוש תקציבי הלובי הפמיניסטי, שאיפה לשוויון אזרחי והורי, התנתקות כללית מנשים כשחרור משעבוד (mgtow). ישנן עמותות כמו לצדכם ואבות למען צדק שמציעות גם מענים טיפוליים או שירותי ייעוץ עבור גברים במצוקה.

השורשים האידאולוגיים של מרבית תנועות הגברים כיום נעוצים בתנועה הנקראת "התנועה לשחרור הגבר", שקמה בארצות הברית בשנות ה-70 במקביל לגל השני של הפמיניזם כדי לשחרר את הגבר מתפקידיו הפטריאכליים השמרניים. כעבור שנים ספורות התנועה החלה תהליך של פיצול – לתנועה פרו-פמיניסטית שפועלת למען שחרור שני המינים מתפקידי מגדר ובנוסף פועלת לחנך גברים לפמיניזם ולמניעת אלימות נגד נשים, ולתנועה לזכויות הגבר, שלרוב מציגה את עצמה כתנועת התנגדות לפמיניזם בכללו או לפלגים מסוימים בו, ופעולותיה הידועות ביותר הן מאבק באפליית גברים בדיני גירושין. כל תנועה התפשטה בעולם באופן עצמאי.

ראו גם
------

* א' זה אבא
* התנועה לזכויות הגבר
* יום הגבר הבינלאומי
* וורן פארל
* הגלולה האדומה
* הגבר הנשלט

קישורים חיצוניים
----------------

* הגלולה האדומה - הקדימון המורחב לסרט התיעודי על התנועה לשחרור גברים, בבימויה של קאסי ג'איי, 2016, באתר יוטיוב
* הארגון הלאומי האמריקאי של גברים נגד סקסיזם

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4758091-4

 |
**מגנוסאורוס** (שם מדעי: ***Magnosaurus***; מילולית: "לטאה גדולה") הוא סוג דינוזאור תרופוד שהשתייך למשפחת המגלוזאוריים וחי במשך היורה של אנגליה לפני 173 עד 169 מיליון שנה מזמננו. דינוזאור זה ידוע רק משרידי מאובנים מקוטעים וחלקם משויכים למגלוזאורוס הקרוב. הסוג תואר בשנת 1932 בידי החוקר הגרמני פרידריך פון הינה, אשר גילה את ממצאיו ב-1923 בתצורות "Inferior Oolite" שליד שרבורן בדורסט, דרום אנגליה. בסוג זה נכללים בו 3 מינים.

הממצאים של המנגוסאורוס כללו שרידי לסת תחתונה, מספר שיניים חדות, חוליות זנב, שוקה ועצם ירך וכן חלקי אגן ירכיים, כל הממצאים היו שבורים וחלקיים אך העידו שהשתייכו לדינוזאור טורף בעל קרבה למגלוזאורוס שחי גם הוא באנגליה של היורה.

במשך שנות ה-90 התייחסו לממצאים כאל ממצאים שבורים של מגלוזאורוס אך מחקר מופולוגי ראה בו סוג נפרד, זאת לצד האאוסטרפטוספונדילוס שגם הוא סווג בעבר כמגלוזאורוס.

בשל הממצאים הקטועים קשה להעריך במדויק את גודל הדינוזאור אך הוא היה טורף דו-רגלי בעל זנב ארוך מייצב. החוקר גרגורי ס. פאול העריך על פי השוואה לתרופודים אחרים שהגיע לאורך של 4 מטרים ולמשקל של 170 קילוגרם. לעומתו החוקר בנסון העריך ב-2010 שהגיע למשקל חצי טון ובגובה של עד מטר בירך.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מגנוסאורוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**קורטדריה מכסיפה** (שם מדעי: *Cortaderia selloana*), המכונה גם עשב הפמפס, היא צמח ממשפחת הדגניים.

מאפיינים
--------

מקורו של הצמח בדרום יבשת אמריקה הדרומית, בפמפס, שעל שמו קיבל את הכינוי עשב הפמפס, ובפטגוניה. זהו עשב גבוה בעל תפרחת דמוית נוצה המתנשאת לגובה של 2-3 מטרים. הפריחה לבנה ומופעיה בסוף הקיץ ובסתיו. הוא ירוק עד ועליו צרים, ארוכים מאוד וקצוותיהם חדים.

הוא הובא למקומות רבים בעולם בעיקר בתור צמח נוי, אך גם כמזון לבעלי חיים. התפרחת לאחר ייבושה משמשת לעיתים בסידור פרחים.

הצמח בעל כושר הסתגלות גבוה והוא מסוגל לחיות במגוון סביבות גידול ותנאי אקלים. במספר מקומות בעולם הפך למין פולש ואף הוכנס לרשימת צמחי הנוי הזרים הלא רצויים בישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קורטדריה מכסיפה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TPL
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |

* קורטדריה מכסיפה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ‏רשימת צמחי הנוי הזרים הלא רצויים בישראל באתר החברה להגנת הטבע

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007561564405171
* LCCN: sh2001010814

 |
**אשר קוּלה** (נולד ב-1954) הוא שופט ישראלי, סגן נשיא בית המשפט המחוזי בנצרת. התפרסם כראש ההרכב שדן במשפטו החוזר של רומן זדורוב.

ביוגרפיה
--------

קולה נולד בישראל בשנת 1954, בנו של דב קולה, איש הסוכנות היהודית, מחבר הספרים "מגריצע באהבה" ו"בדרך לירושלים". בשנת 1972 סיים את לימודי התיכון בישיבת נתיב מאיר בירושלים. עם סיום לימודי התיכון התגייס לצה"ל במסגרת ישיבת הסדר ברמת הגולן. המשיך בלימודיו בישיבה גם לאחר סיום מסגרת ההסדר. בשנת 1981 סיים לימודי הסמכה לרבנות. שימש כר"מ וכמנהל בישיבת הגולן.

בשנת 1991 קיבל תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת בר-אילן ועבר התמחות במשרד עורכי דין עד לשנת 1992. באותה שנה הוסמך כעורך דין. בשנת 2002 סיים בהצטיינות לימודי מוסמך במשפטים באוניברסיטת בר-אילן.

בשנים 1993–2003 עבד כשותף במשרד עורכי דין.

ב-18 בנובמבר 2003 מונה לשופט של בתי משפט שלום במחוז הצפון, ובינואר 2004 החל לכהן בתפקיד זה. ב-18 בינואר 2004 החל לכהן גם כשופט בבית המשפט לענייני משפחה. ב-19 במאי 2004 מונה ליושב ראש ועדת השחרורים, תפקיד בו כיהן עד ל-1 בינואר 2006. ב-16 ביוני 2004 הוטל על קולה לשמש שופט נוער עד לתום כהונתו כשופט בית משפט השלום במחוז הצפון.

ב-12 ביוני 2008 מונה לשופט בית המשפט המחוזי בנצרת, ובאוגוסט 2008 החל לכהן בתפקיד זה. ב-31 באוגוסט 2008 הוטל על קולה לשמש שופט נוער עד לתום כהונתו כשופט של בית המשפט המחוזי בנצרת. ב-21 בינואר 2021 מונה לסגן נשיא בית המשפט המחוזי בנצרת.

קולה נכלל ברשימת המועמדים לתפקיד שופט בבית המשפט העליון בנובמבר 2016 ובינואר 2018.

קישורים חיצוניים
----------------

* אשר קולה, באתר הרשות השופטת
* אילת כהנא, ‏השופט שמוביל בסערה את משפט זדורוב: מי אתה, אשר קולה?, בעיתון מקור ראשון, 19 ביוני 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  מודעת בחירות, "... אין אלטרנטיבה!" ב', מעריב, 20 ביולי 1984
2. ↑  הודעה לפי כללי השפיטה (סדרי העבודה של הוועדה לבחירת שופטים), ילקוט הפרסומים 5255, התשס"ד, 20 בנובמבר 2003, עמ' 1290
3. ↑  מינוי שופט לבית המשפט לעניני משפחה, ילקוט הפרסומים 5272, התשס"ד, 15 בינואר 2004, עמ' 1871
4. ↑  מינוי יושב ראש לועדות שחרורים לפי חוק שחרור על־תנאי ממאסר, ילקוט הפרסומים 5304, התשס"ד, 19 במאי 2004, עמ' 3088
5. ↑  מינוי שופטי נוער, ילקוט הפרסומים 5309, התשס"ד, 16 ביוני 2004, עמ' 3264
6. ↑  הודעה לפי כללי השפיטה (סדרי העבודה של הוועדה לבחירת שופטים), ילקוט הפרסומים 5833, התשס"ח, 16 ביוני 2008, עמ' 3980
7. ↑  מינוי שופטי נוער, ילקוט הפרסומים 5858, התשס"ט, 31 באוגוסט 2008, עמ' 107
8. ↑  מינוי סגן נשיא בבתי המשפט, ילקוט הפרסומים 9407, התשפ"א, 21 בינואר 2021, עמ' 3418
9. ↑  הודעה לפי כללי השפיטה (סדרי העבודה של הוועדה לבחירת שופטים), ילקוט הפרסומים 7371, התשע"ז, 6 בנובמבר 2016, עמ' 504
10. ↑  הודעה לפי כללי השפיטה (סדרי העבודה של הוועדה לבחירת שופטים), ילקוט הפרסומים 7666, התשע"ח, 8 בינואר 2018, עמ' 4004
ד"ר **פרנץ נויהאוזן** (בגרמנית: **Franz Neuhausen**; ‏3 בדצמבר 1887, מרציג, האימפריה הגרמנית – 14 באפריל 1966, מינכן, גרמניה המערבית) היה תעשיין גרמני אשר במהלך מלחמת העולם השנייה כיהן כראש המנהל הכלכלי במנגנון הממשל הצבאי בסרביה בדרגת גרופנפיהרר, והיה אחראי לשוד רכושם של יהודי סרביה ובכללם יהודי בלגרד. בהמשך, לאחר השמדת יהדות סרביה, כיהן כראש המנהל האזרחי והחליף את האראלד טורנר.

קורות חייו
----------

פרנץ נויהאוזן נולד במרציג ובמהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כטייס בצבא האימפריה הגרמנית. לאחר המלחמה הצטרף למפלגה הנאצית וכיהן כנספח האווירי הגרמני בבלגרד. הוא רקם קשרים אישיים עם הרמן גרינג ואלו הועילו לפעילותו הכלכלית בתחום התעשייה. עד סוף שנות ה-30 של המאה ה-20 הפך לאיל הון.

במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש יוגוסלביה מונה לראש המנהל הכלכלי במנגנון הממשל הצבאי בסרביה. במסגרת תפקידו היה אחראי לגזלת רכושם של יהודי סרביה. כן היה אחראי להלאמת בנקים סרביים וגריפת רווחים ממפעלי תעשייה שונים בתחומי סרביה. כיהן כיושב ראש אתר כריית הנחושת בבור, ובמסגרת תפקידו העביד 6,200 יהודים בעבודות כפייה במכרות. בהמשך מונה לראש המנהל הכלכלי ביוון ובאיטליה. ב-18 באוקטובר 1943 מונה לראש המנהל האזרחי במנגנון הממשל הצבאי בסרביה והחליף את האראלד טורנר.

במהלך תפקידיו הועברו לברלין תלונות על שחיתות כנגד נויהאוזן שעיקרן העברת רק חלק מהכספים לשלטונות הרייך וגריפת רווחים אישיים. בנובמבר 1944 הודח מתפקידו, נעצר ונכלא בעוון שחיתות. לאחר מספר חדשים שוחרר למעצר בית לאחר התערבותו האישית של הרמן גרינג. ב-1945 נפל בשבי כוחות הצבא הבריטי ובהמשך הוסגר ליוגוסלביה והועמד לדין על פשעי מלחמה. ב-1947 הורשע ונדון ל-20 שנות מאסר. ב-1953 זכה לחנינה, עבר לגרמניה המערבית, ושם נפטר ב-1966.

קישורים חיצוניים
----------------

* ולטר מנושק, השמדת היהודים בסרביה, באתר יד ושם

הערות שוליים
------------

1. ↑  מנחם שלח (עורך), **תולדות השואה - יוגוסלביה**, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1990, עמודים 49–50, 67-66.
2. ↑  ג'ני לבל, **עד הפתרון הסופי, היהודים בבלגראד 1541–1942**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006, עמודים 280, 286, 288.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1274458188
* NARA: 10609638
* VIAF: 243098540
* WorldCat (עם VIAF): 243098540

 |
**סנט מור דה טורן** (Sainte Maure de touraine) היא גבינת עזים שמקורה בחבל הארץ ההיסטורי טורן, כיום חלק מהחבל המנהלי סאנטר-עמק הלואר שבמרכז צרפת. מקור שמה הוא בכפר ההומונימי סנט מור דה טורן - Sainte-Maure-de-Touraine. הגבינה מכילה לרוב כ-45% שומן, וניתן למצוא אותה במגוון דרגות קשיות.

סנט-מור מיוצרת במחוז אנדר ולואר, ולא ניתן לקרוא בשם זה לגבינה שיוצרה מחוץ לאזור זה. היא מובשלת בין שבועיים ל-8 שבועות, וטעמה הופך דומיננטי יותר ככל שהיא מתיישנת.

קליפתה של הסנט-מור טבעית (ללא עובש), וכשהגבינה מבשילה הקליפה הופכת יבשה וקשה יותר ואילו החלק הפנימי הופך רך וכמעט נוזלי.

סנט-מור מיוצרת בצורת גליל שבמרכזו מושחל קנה קש כאשר האוויר שבתוך הקנה מעצים את טעם הגבינה. עם זאת תפקיד קנה הקש הוא להגן על הגבינה משבירה. 

לסנט-מור יש מספר גרסאות כמו "סנט מור סאנדר" (Sainte Maure Cendre) המגולגלת באפר וראגסטון (Ragstone) הבריטית (גבינה זו לא רשאית להיקרא סנט-מור).

את הסנט-מור ניתן להגיש כפי שהיא, כחלק ממגש גבינות, כתוספת למרק, בקלייה וטיגון או בתוך מאפים וסלטים. נהוג ללוותה ביין אדום מיושן, כגון שינון (Chinon). תקופת הצריכה המיטבית היא בין החודשים אפריל-אוגוסט.
השם "סנט מור-דה-טורן" זכה להגנה כמותג אזורי החל משנת 1978, והחל מ-29 ביוני 1990 הוכר כ"כינוי מקור מבוקר".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סנט מור** בוויקישיתוף

 אתר האינטרנט הרשמי של סנט מור

* מוצרים צרפתיים בעלי שם מקור מבוקר AOP
**דומיטיה לפידה הצעירה** (בלטינית: **Domitia Lepida Minor**;‏ 5 לפנה"ס - 54 לספירה) הייתה אצילה רומאית.

ביוגרפיה
--------

אביה של דומיטיה לפידה היה הקונסול לוקיוס דומיטיוס אהנובארבוס, ואמה הייתה אנטוניה הזקנה, בתם של המצביא מרקוס אנטוניוס ושל אוקטביה, אחותו של אוגוסטוס. הייתה לה אחות גדולה בשם דומיטיה הזקנה, ואחיה היה גנאיוס דומיטיוס אהנובארבוס, בעלה הראשון של הקיסרית לעתיד אגריפינה הצעירה ואביו הביולוגי של הקיסר לעתיד נירון. היא נודעה כאשה יפה עשירה ומשפיעה, שהחזיקה באדמות בקלבריה. טקיטוס כותב שהיא וגיסתה אגריפינה "לא נבדלו הרבה זו מזו. כיוון ששתיהן חסרות בושה היו, נודעות לשמצה ונשי-חמס, התחרו זו בזו בשחיתותן". סוויטוניוס כותב שהיא הואשמה בגילוי עריות עם אחיה, אולם הם התחמקו מהעונש עקב מות טיבריוס.

היו לה שלושה בעלים בחייה. בעלה הראשון היה בן-דודתה מרקוס ולריוס מסאלה ברבאטוס, לו נישאה ככל הנראה בשנת 15. בתם, מסלינה, הפכה לאשתו של הקיסר לעתיד קלאודיוס. ברבאטוס מת ככל הנראה בשנת 20 או 21, זמן קצר לאחר לידתה של מסלינה. בעלה השני היה פאוסטוס קורנליוס סולה, שהיה קונסול סופקטוס בשנת 31, ונצר ללוקיוס קורנליוס סולה. באזור שנת 22 נולד בנם פאוסטוס קורנליוס סולה פליקס, אשר נישא לקלאודיה אנטוניה, בתם של קלאודיוס ואליה פאיטינה. בעלה השני מת בשנת 40 בערך. 

בתחילת שלטונו של קלאודיוס, היא נישאה לאפיוס יוניוס סילאנוס. בשנת 42 הוצא סילאנוס להורג באשמת קשירת קשר נגד קלאודיוס, אולם לשונות רעות טענו כי למעשה בתה של דומיטיה לפידה, הקיסרית מסלינה, הפלילה אותו לאחר שלא נענה לחיזוריה. מסלינה לא הייתה נאמנה לקלאודיוס, בשנת 48 הוא יצא למסע וכשחזר הודיעו לו שמסלינה נישאה למאהבה האחרון, הסנאטור גאיוס סיליוס. בזמן שרבים היו מצווים על מותה, הקיסר העניק לה הזדמנות נוספת. אחד מקציניו הבכירים, שראה זאת כחולשה, ציווה על מותה ללא ידיעת הקיסר. השליח שהיה אמור להורגה מצא אותה בחצר עם דומיטיה לפידה, כשזו האחרונה, על אף שהייתה ביחסים גרועים אתה, ניסתה להסביר לה שכלתה עליה הרעה ומוטב לה להתאבד ולמות מוות של כבוד. מסלינה סרבה להקשיב לה, ונדקרה למוות. דומיטיה לפידה קיבלה את הגופה המבותרת.

טקיטוס מספר שדומיטיה ניסתה "בשפת חלקות וביד נדיבה" לרכוש את ליבו של אחיינה הצעיר נירון, שהיה בעל סיכויים טובים לרשת את הכס. הקיסרית אגריפינה, אמו של נירון, חששה מהשפעתה של גיסתה על בנה, ובשנת 54 גרמה להוצאתה להורג בטענה שהפעילה כישופים נגדה, ובטענה שלא ריסנה כראוי את עבדיה ובכך הפרה את שלום איטליה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דומיטיה לפידה הצעירה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  טקיטוס, "**ספרי השנים**", ספר שנים עשר, 64.
2. ↑  סוויטוניוס, "**נירון האלוהי**", 5.
3. ↑  טקיטוס, "**ספרי השנים**", ספר אחד עשר, 38.
4. ↑  טקיטוס, "**ספרי השנים**", ספר שנים עשר, 65.