recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
מקלדת המספרים
מקש ה־**Num Lock** (קיצור של **Number Lock**; בתרגום חופשי: **נעילת מספרים**) הוא מקש שנמצא במקלדת המספרים (אנ') של רוב מקלדות המחשב. זהו מקש נעילה, בדומה ל־Caps lock ו־Scroll Lock. המקש משפיע על הפונקציונליות של המקלדת הנומרית, הנמצאת בדרך כלל מימין למקלדת הראשית, כך שחלק ממקשיה ישמשו כחיצי בחירה. ברוב המקלדות קיימת נורית חיווי שמראה אם המקש פעיל או לא.

מקש Num Lock קיים מכיוון שמקלדות קודמות של חברת יבמ לא כללו בקרי סמן או חיצים הנפרדים מהמקלדת הנומרית. למקלדות המחשב המוקדמות ביותר היו מקשי ספרות ומקשי חיצים נפרדים; למרות זאת, כדי להפחית את עלות הייצור של המקלדות, בחרה יבמ לשלב את שניהם במקלדות המחשב הראשונות שלה, ו־Num Lock נועד להיות אמצעי בחירה בין השניים. במחשבים ניידים מסוימים, המקש Num Lock משמש להמרת חלק מהמקלדת הראשית למקלדת נומרית. במחשבים ניידים מסוימים, המקש נעדר ומוחלף על ידי צירוף מקשים. מאחר שרוב המחשבים השולחניים המודרניים כוללים מקלדת בגודל מלא, עם לוח מספרים וחיצי בחירה נפרדים, Num Lock שימושי לעיתים נדירות. במקלדות אפל מעולם לא היה שילוב של מקשי החצים ומקשי המספרים.

מקשים שמושפעים ממקש ה-Num Lock| מקש במקלדת המספרים | כאשר Num Lock פועל | כאשר Num Lock כבוי |
| --- | --- | --- |
| 1 | 1 | End |
| 2 | 2 | Down Arrow |
| 3 | 3 | Page Down |
| 4 | 4 | Left Arrow |
| 5 | 5 | Clear |
| 6 | 6 | Right Arrow |
| 7 | 7 | Home |
| 8 | 8 | Up Arrow |
| 9 | 9 | Page Up |
| 0 | 0 | Insert |
| • |. (נקודה) או, (פסיק) | Delete |


| מקלדת מחשב סטנדרטית בעברית |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| 

 |

 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Num Lock** בוויקישיתוף
**סטפן בייצ'טיץ'** (בסרבית: **Стефан Бајчетић**; נולד ב-22 באוקטובר 2004 בוויגו שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי-סרבי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת ליברפול מהפרמייר ליג.

קריירת מועדונים
---------------

בייצ'טיץ' גדל במחלקת הנוער של סלטה ויגו, ובשנת 2020 הצטרף למחלקת הנוער של ליברפול.

ב-27 באוגוסט 2022 ערך בייצ'טיץ' את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ליברפול, כשהחליף את ג'ורדן הנדרסון בדקה ה-70 בניצחון 0–9 על בורנמות' במסגרת המחזור הרביעי בפרמייר ליג לעונת 2022/2023. ב-13 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 1–2 על אייאקס במסגרת שלב הבתים לעונת 2022/2023.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטפן בייצ'טיץ'** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Stefan Bajcetic: Liverpool is the best place for me to develop באתר הרשמי של ליברפול, 23 ביולי 2022 (באנגלית)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"סטפן בייצ'טיץ'"**.
**Nun komm, der Heiden Heiland** (בעברית: בוא, גואל הגויים), רי"ב 61, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך ב-1714, בהיותו בוויימאר, והוא ביצע אותה לראשונה ב-2 בדצמבר באותה שנה, לכבוד יום ראשון הראשון של תקופת הציפייה. כקנטטות נוספות מאותה תקופה, הוא ביצע אותה שוב מאוחר יותר, כשעבד בלייפציג, ב-28 בנובמבר 1723.

היסטוריה ומילים
---------------

באך עבד כמלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708, ובמרץ 1714 קודם לתפקיד הממונה על המוזיקה. בתפקיד זה היה אחראי להלחנה של יצירה חדשה מדי חודש, בעיקר של קנטטות, כשמטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה, תוך כמה שנים. לפי הידוע כיום, קנטטה זו הייתה השביעית מתוך שמונה שהלחין באותה שנה, לאחר רי"ב 182, רי"ב 12, רי"ב 172, רי"ב 21, רי"ב 54 (כנראה) ורי"ב 199.

הלברית נכתבה על ידי התאולוג והמשורר הלותרני ארדמן נוימייסטר (Erdmann Neumeister), שכתב את הלברית גם לרי"ב 18. החלק הראשון לקוח ממזמור של מרטין לותר שמבוסס על מזמור לטיני קדום והוא המזמור העיקרי של תקופת הציפייה. אותו מזמור שימש גם לרי"ב 62, קנטטה בעלת שם זהה שהלחין באך ב-1724 לאותו מועד. החלק האחרון לקוח ממזמור של התאולוג והמשורר פיליפ ניקולאי (Philipp Nicolai) בן המאה ה-16 ועוסק אף הוא בביאתו הצפויה של ישו. בחלק הרביעי מצטט נוימייסטר מחזון יוחנן את הפסוק "הִנְנִי עֹמֵד בַּפֶּתַח וְדֹפֵק וְהָיָה כִּי־יִשְׁמַע אִישׁ לְקוֹלִי וּפָתַח הַפֶּתַח אָבוֹא אֵלָיו וְסָעַדְתִּי עִמּוֹ וְהוּא עִמִּי".

מבנה והרכב מבצע
---------------

הקנטטה נכתבה לשלושה סולנים, סופרן, טנור ובס ולמקהלה בת ארבעה קולות. הכלים המשתתפים הם שני כינורות, שתי ויולות ובאסו קונטינואו שמבוצע גם על ידי צ'לו ובסון. ייתכן שבביצוע המקורי היו גם אבובים שהכפילו והדגישו חלקים מסוימים של כלי הקשת, אולם הם לא מצוינים בפרטיטורה. בקנטטה שישה חלקים:

1. כורל-פנטזיה למקהלה: *Nun komm, der Heiden Heiland* (בוא, גואל הגויים)
2. רצ'יטטיב לטנור: *Der Heiland ist gekommen* (הגואל בא)
3. אריה לטנור: *Komm, Jesu, komm zu deiner Kirche* (בוא, ישו, אל בית תפילתך)
4. רצ'יטטיב לבס: *Siehe, ich stehe vor der Tür* (ראה, עומד אני לפני השער)
5. אריה לסופרן: *Öffne dich, mein ganzes Herze* (היפתח, לבי)
6. כורל למקהלה: *Amen, Amen, komm du schöne Freudenkrone* (אמן, אמן, בוא, נזר השמחה)

הקלטות
------

את הקנטטה ביצעו והקליטו כ-60 פעמים, חלקן על ידי מנצחים ידועים כגון טון קופמן (ב-1995), מסאקי סוזוקי (ב-1997), ג'ון אליוט גרדינר (ב-2000) וניקולאוס הרנונקור (ב-2006).

קישורים חיצוניים
----------------

* פרטי הקנטטה באתר קנטטות באך
* טקסט הקנטטה באתר קנטטות באך (בתרגום לעברית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  על הקנטטה, כריסטוף וולף, עמוד 10
2. ↑  ביוגרפיה של באך באתר אוניברסיטת חרונינגן
3. ↑  חזון יוחנן, ג 20
4. ↑  Julian Mincham
5. ↑  רשימת ההקלטות באתר קנטטות באך

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007518899305171
* GND: 300007450
* LCCN: n82096220
* MusicBrainz work: 0364eb16-76e8-481e-bea1-92c34d20980f
* VIAF: 177081507
* WorldCat (עם VIAF): 177081507

 |
**גָ'אנְג צ'וּאֵה-לְיַאנְג** (במנדרינית: **張學良**; ‏3 ביוני 1901 – 15 באוקטובר 2001) הנודע בתואר "המרשל הצעיר" היה מצביא ואיל מלחמה סיני בתקופת המצביאים אשר ירש מאביו ג'אנג דזוו-לין את שלטון הקליקה המשפחתית על גבי מנצ'וריה. בסוף שנת 1928 הורה להוריד מהתורן בבירתו (במחוז ליאונינג) את דגל ממשלת בייאנג ולהעלות את דגל הרפובליקה הסינית, פעולה זו סימנה את איחוד צפון-מזרח סין עם שאר שטחי ממשלת הקוומינטנג וזו נחשבת לסופה של המשלחת הצפונית.

בשנת 1936 לאחר שעלה בדרגות צבא הקוומינטנג, ג'אנג איחד כוחות עם מאו דזה-דונג במסגרת מלחמת האזרחים הסינית ופיקד על תקרית שיאן בה הורה לפקודיו לחטוף את נשיא הרפובליקה הסינית, צ'יאנג קאי שק. לאחר התקרית הקוומינטנג והמפלגה הקומוניסטית של סין חברו בברית צבאית נגד האימפריה היפנית. עקב בגידתו בממשל הקוומינטנג ג'אנג נכנס ל-50 שנים במעצר בית, תחילה בסין היבשתית ומאוחר יותר באי טאיוואן.

לאחר מלחמת סין–יפן השנייה נפתחה מחדש מלחמת האזרחים הסינית. במסגרת המלחמה ממשלת הקוומינטנג אשר נסוגה עברה לאי של טאיוואן ואיתה הועבר גם ג'אנג במסגרת מעצר הבית שלו לעבר האי. לאחר 50 שנות מעצר בית ג'אנג עבר בטיסה באוקיינוס השקט לעבר הוואי בארצות הברית שם חיי עם אשתו השנייה עד למותו בגיל 100 בשנת 2001. ברפובליקה העממית של סין מוכר ג'אנג כגיבור מלחמה על פועלו בתקרית שיאן.

לקריאה נוספת
------------

* אהרן שי, **הגנרל שלא נלחם-ג'אנג שואה ליאנג**, הוצאת זמורה-ביתן, 2008

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'אנג צ'ואליאנג** בוויקישיתוף
* ג'אנג צ'ואליאנג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  **מאו: הסיפור הבלתי נודע**

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007429625705171
* BIBSYS: 1498562806439
* BnF: cb16112484t (data)
* CiNii: DA08685241
* GND: 119184591
* ISNI: 0000 0000 6349 1688
* LCCN: n84005552
* NDL: 00625471
* NKC: jx20140828001
* NLA: 36624392
* NLK: KAC200105760
* NTA: 146556968
* SNAC: w6m33wbt
* SUDOC: 079922767
* Trove: 1339711
* VIAF: 30927331
* WorldCat: lccn-n84005552

 |
הפגנת פלוגות-סער בחזית בית המסחר. מרץ 1933. כיתוב השלטים: "גרמנים! התגוננו! אל תקנו מיהודים!" ("Deutsche! Wehrt Euch! Kauft nicht bei Juden!")
**בית המסחר נתן ישראל** (גרמנית: Kaufhaus Nathan Israel) היה בית מסחר וכלבו בברלין, שנוסד על ידי הסוחר והפילנתרופ היהודי-גרמני נתן ישראל. בית הכלבו "נתן ישראל" היה הגדול והוותיק ביותר בברלין, שפעל משנת 1815 עד מלחמת העולם השנייה. בית המסחר עמד ברחוב ספנדואר (גר') 26-32, בשכונת מיטה, מול בית העירייה האדום. לאחר הרחבה סופית על ידי היינריך שטראומר (גר') ב-1927, הוא השתרע על שטח של 5000 מ"ר, בשש קומות, עם חזית של יותר מ-300 מטר וכ-2000 עובדים.

היסטוריה
--------

נתן ישראל היה סוחר יהודי, בן למשפחת ישראל שהגיעה לגרמניה בשנת 1741. בשנת 1815 ייסד נתן ישראל את "בית המסחר נתן ישראל" בברלין כחנות קטנה לבגדים משומשים. עם השנים התפתח בית המסחר לחנות כלבו שהיה ידוע בגרמניה באיכות מוצריו.

בשנת 1848, נפטר נתן ישראל, ואת ניהול הכלבו ירשו בניו מוריץ (1830–1895) ויעקב (1823–1894). לאחר מותו המוקדם של יעקב ישראל, ירשו אותו בנו ברתולד ישראל (Berthold Israel) (1868–1935) בניהול חנויות כלבו. ברתולד היה נשוי לנכדת הרב נתן מרקוס אדלר, הרב הראשי לבריטניה.

משנת 1899 ואילך הרחיב ברתולד ישראל את בית הכלבו, שפעל בחמש עד שש קומות.

בשנת 1925 מנה סגל הכלבו כ-2,000 עובדים. בשנות ה-30 של המאה ה-20 ניהלו את החנות שני בניו של ברתולד, וילפריד ישראל והרברט ישראל. ב-1 באפריל 1933 הכריזו הנאצים חרם על הכלבו "נתן ישראל" ועל כלל חנויות היהודים.

בשנת 1938 נאלצו בני המשפחה למכור את בית-המסחר לחברת Emil Köster AG, ובשנת 1939 נפתח הכלבו מחדש בשם "Das Haus im Zentrum" ("הבית שבמרכז").

בנו וילפריד ישראל היה מעורב באופן פעיל בהצלתם של יהודים מגרמניה הנאצית ומילא תפקיד חשוב בארגון ה"קינדרטרנספורט" להצלת ילדים וצעירים יהודים לאחר "ליל הבדולח" בשנת 1938.

לאחר מלחמת העולם השנייה נותר בית המסחר בשטחה של מזרח גרמניה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נתן ישראל** בוויקישיתוף
* משפחת ישראל, Leo Baeck Institute - Center for Jewish History (באנגלית)
* by Martin Mende, Spandauer Straße, Die Geschichte Berlins (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  by Martin Mende, Spandauer Straße, Die Geschichte Berlins (בגרמנית)
**מועדון כדורסל הנשים ספרטה אנד קיי** (ברוסית: **Спарта&К**) מהעיר וידנוי במחוז מוסקבה נודע בעבר כמועדון כדורסל הנשים של ספרטק מוסקבה והוא נחשב למועדון כדורסל הנשים הטוב ביותר באירופה כשברשותו ארבע זכיות רצופות ביורוליג.

האות "K" בשם הקבוצה היא לזכר שבתאי קלמנוביץ' שהקבוצה הייתה בבעלותו.

היסטוריה
--------

הקבוצה הוקמה לראשונה עוד בשנת 1949, אולם לא הגיעה להצלחות משמעותיות, למעט זכייה באליפות מקומית אחת בשנת 1978, 7 פעמים הקבוצה הגיעה למקום השני ו-4 פעמים למקום השלישי. במקביל, המועדון השתתף במפעלים אירופיים ו-3 פעמים זכה בגביע רונקטי.

בשנת 2005 הוקמה שוב (לאחר שיתוק של כמה שנים בעקבות קשיים פיננסיים) תחת השם "ספרטק מוסקבה" והייתה לחלק מאגודת הספורט של ספרטק מוסקבה, בשנת 2009 הוענק לקבוצה שמה הנוכחי. הקבוצה נקראת ספרטה אנד קיי, כאשר קיי מתייחס לקלמנוביץ' - לזכר בעלי הקבוצה לשעבר שבתאי קלמנוביץ' שנרצח ברכבו במוסקבה.

ב-2011 הקבוצה, הובסה לראשונה בגמר היורוליג, וסיימה כסגנית המפעל לאחר שהפסידה לקבוצת אבנידה הספרדית. בעונת 2019/2020 העפילה לשלב שמינית גמר יורוקאפ נשים, ברם בעונת 2020/2021 הודחה בשלב 16 האחרונות בטורניר.

תארים
-----

* **אלופת היורוליג** (4): 2007, 2008, 2008, 2010
	+ **גמר היורוליג** (1): 2011
* **מחזיקת יורוקאפ** (1): 2006
* **מחזיקת הסופרקאפ האירופי (2): 2006, 2010**
* **אלופת רוסיה** (2): 2007, 2008
* **אלופת ברית המועצות** (1): 1978

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ספרטה אנד קיי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של ספרטה אנד קיי
* ספרטה אנד קיי, ברשת החברתית טוויטר

* ספרטה אנד קיי, ברשת החברתית אינסטגרם
**יוליוס קונסטנטיוס** (מת בספטמבר 337) היה ממשפחת המלוכה הרומאית ובן לשושלת של קונסטנטינוס הגדול.

ביוגרפיה
--------

יוליוס קונסטנטיוס נולד בתאריך לא ידוע, ככל הנראה לאחר שנת 289. אביו קונסטנטיוס כלורוס ואימו תיאודורה - ביתו המאומצת של האוגוסטוס מקסימיאנוס. דרך אביו הוא היה אחיו של קונסטנטינוס הגדול שנולד מאשתו הראשונה של קונסטנטינוס כלורוס. למרות הייחוס רם המעלה הוא נותר בצל של אחיו הגדול ובני ביתו ולא זכה להיות במעגל הפנימי של הקיסרים מהמשפחה.

יוליוס קונסטנטינוס נישא בתאריך לא ידוע לאשה בשם גאלה להם נולדו 2 בנים ובת. הבן הבכור ששמו לא ידוע נרצח בשנת 337 ביחד עם יוליוס קונסטנטינוס. בנו השני קונסטנטיוס גאלוס שנולד בשנת 325 בעיר מאסה מריטימה שבאיטליה ושימש כקיסר תחת שלטונו של קונסטנטיוס השני משנת 350 על להוצאתו להורג בשנת 354.

לאחר מותה של גאלה התחתן יוליאנוס קונסטנטיוס עם אשה ממוצא יווני בשם בסילינה, ביתו של מושל מצרים. לזוג נולד בשנת 331 או 332 בן, פלאוויוס קלאודיוס יוליאנוס שבשנת 361 עלה לשלטון כאוגוסטוס של האימפריה הרומית וזכה לשם יוליאנוס הכופר. בסיליאנה מתה חודשים מספר לאחר הלידה. בשנת 335 מינה האוגוסטוס קונסטנטינוס את אחיו למחצה, יוליאנוס קונסטנטיוס לקונסול אך בשנת בשנת 337 נפטר קונסטנטינוס הגדול, עם מותו, ערכו בניו ויורשיו - קונסטנטיוס השני, קונסטנטינוס השני וקונסטנס - טיהור מהיר ואכזרי בקרב בני המשפחה ובטיהור נרצח גם יוליאנוס קונסטנטיוס. בניו, גאלוס ויוליאנוס נותרו בחיים ככל הנראה גילם הצעיר של הניצולים ומעמדם השולי בהיררכית הכוח הרומאית מנעו את הצורך להוציאם להורג.

לקריאה נוספת
------------

* משה עמית, **תולדות הקיסרות הרומית**, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
* אדוארד גיבון, **שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית**, עברית: אריה ענבי, הוצאת "ספרי זהב", תל אביב, 1955.
* The Cambridge Ancient History. Volume 13: The Late Empire, AD 337–425 Edited by Averil Cameron, University of Oxford, Peter Garnsey, University of Cambridge

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Cambridge Ancient History. Volume 13: The Late Empire, AD 337–425 Edited by Averil Cameron, University of Oxford, Peter Garnsey, University of Cambridge page 2-4
**יוליה לבצ'נקו** (נולדה ב-28 בנובמבר 1997) היא אתלטית אוקראינית, סגנית אלופת העולם (לונדון 2017) וסגנית אלופת אירופה באולם (גלאזגו 2019) בקפיצה לגובה.

ביוגרפיה
--------

לבצ'נקו זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה באולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014) בתוצאה של 1.89 מטר. היא ייצגה את אוקראינה באליפות העולם באתלטיקה 2015 אך לא עברה את שלב המוקדמות. ביוני 2016 קבעה שיא אישי של 1.95 מטר, באליפות העולם באתלטיקה מתחת לגיל 20 באותה שנה זכתה במדליית ארד. היא נכללה במשלחת האוקראינית לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, אך לא העפילה לגמר. באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2017 זכתה במדליית ארד בשיא אישי של 1.94 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה עד גיל 23 שהתקיימה ב-2017 בבידגושץ' שיפרה את שיאה האישי ל-1.96 וזכתה במדליית זהב. ביולי 2017 סיימה שנייה בתחרות ליגת היהלום במונקו בשיא אישי של 1.97 מטר. 

באליפות העולם באתלטיקה 2017 זכתה במדליית כסף בשיא אישי של 2.01 מטר לאחר מריה לאסיצקנה. באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 סיימה במקום החמישי. באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2019 זכתה במדליית כסף בתוצאה של 1.99 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה עד גיל 23 שהתקיימה ב-2019 הגנה על תוארה בתוצאה של 1.97 מטר. בספטמבר 2019 שיפרה את שיאה האישי ל-2.02 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2019 סיימה רביעית בתוצאה של 2.00 מטר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוליה לבצ'נקו** בוויקישיתוף
* יוליה לבצ'נקו, ברשת החברתית אינסטגרם
* יוליה לבצ'נקו, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* יוליה לבצ'נקו, באתר olympedia.org
* יוליה לבצ'נקו, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* יוליה לבצ'נקו, באתר ליגת היהלום

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 284183

 |
**ל'רוי פופ ווקר** (באנגלית: **LeRoy Pope Walker**;‏ 7 בפברואר 1817 – 23 באוגוסט 1884) היה מזכיר המלחמה הראשון של קונפדרציית המדינות של אמריקה ("הקונפדרציה") במלחמת האזרחים האמריקנית.

ראשית חייו
----------

ל'רוי ווקר נולד ליד האנטסוויל, אלבמה ב-1817 לג'ון ויליאם ווקר ולמטילדה פופ, בתו של ל'רוי פופ. הוא התחנך אצל מורים פרטיים ולמד באוניברסיטאות באלבמה ובוירג'יניה. לפני שהגיע לגיל 21 הוא כבר התקבל ללשכת עורכי הדין. ב-29 ביולי 1850 הוא נשא לאישה את אליזה דיקסון פיקט. הוא שימש בכמה משרות באלבמה. ב-1853 הוא התפטר ממשרתו כשופט כדי להתמקד בעסקי עריכת דין. הוא נמנה עם תומכי הפרישה מן האיחוד.

מלחמת האזרחים
-------------

הקבינט הראשון של הקונפדרציה. ווקר עומד מימין.
על פי עצתם של כמה ממקורביו של ווקר, כולל אחיו ריצ'רד, מינה אותו נשיא הקונפדרציה, ג'פרסון דייוויס למזכיר המלחמה, אף על פי שדייוויס לא הכירו אישית. הוא היה אנרגטי ומלא ביטחון בתמיכתו בקונפדרציה, אך לא היה בעל הכשרה צבאית. הלחצים והקשיים שהיו כרוכים במשרתו בקבינט השפיעו מאוד על מצב בריאותו. במרץ 1861 מדינות הדרום שפרשו מן האיחוד מינו נציגים מיוחדים שנסעו לאותן מדינות דרומיות שטרם פרשו. ווקר מונה להיות נציג אלבמה לוועידת הפרישה של טנסי, שם הוא קרא בפומבי את חוקי הפרישה של אלבמה וניסע לשכנע את הפוליטיקאים של טנסי להצביע באופן דומה.

באפריל 1861, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת האזרחים שהחלה בקרב פורט סאמטר, חזה ווקר שוושינגטון די. סי. ובוסטון יפלו בידי הקונפדרציה עוד לפני ה-1 במאי אותה שנה. אף על פי כן, אירועים אלו לא התרחשו והפעם האחרונה שצבאו של הגנרל רוברט אדוארד לי פלש לשטח כלשהו של מדינות הצפון היה המערכה על פנסילבניה שהסתיימה בקרב גטיסברג שהסתיים בניצחון צבא האיחוד. לאחר קרב זה לא ניסתה הקונפדרציה לנסות ולפלוש לשטחי האיחוד.

החל מאוגוסט 1861 עודד דייוויס את ווקר לקבל על עצמו את תפקיד נציג הקונפדרציה באירופה. ווקר לא נענה להצעה, אך ב-16 בספטמבר התפטר מתפקידו. דייוויס העניק לו דרגת בריגדיר גנרל בצבא הקונפדרציה והוא פיקד על חילות המצב במוביל ובמונטגומרי, אלבמה עד אשר במרץ 1862 הוא התפטר. באפריל 1864 הוא שב לצבא הקונפדרציה ושימש בו כשופט צבאי.

לאחר המלחמה
-----------

לאחר המלחמה שב ווקר לעסקי עריכת הדין והמשיך לגלות עניין בפוליטיקה. הוא נפטר ב-1884 ונטמן בבית הקברות מייפל היל שבהאנטסוויל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ל'רוי פופ ווקר** בוויקישיתוף
* Leroy Pope Walker". The Confederate War Department. Archived from the original on 2011-08-08.
* ל'רוי פופ ווקר באתר Find a Grave
* ל'רוי פופ ווקר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

| קבינט קונפדרציית המדינות של אמריקה |
| --- |
| נשיא | ג'פרסון דייוויס (1865-1861) |  |
| סגן נשיא | אלכסנדר סטיבנס (1865-1861) |
| מזכיר המדינה | רוברט טומבס (1861) • רוברט מ. ט. האנטר (1862-1861) • יהודה פיליפ בנימין (1865-1862) |
| מזכיר האוצר | כריסטופר ממינגר (1864-1861) • ג'ורג' טרנהולם (1865-1864) • ג'ון רייגן (1865) |
| מזכיר המלחמה | ל'רוי פופ ווקר (1861) • יהודה פיליפ בנימין (1862-1861) • ג'ורג' ו. רנדולף (1862) • ג'יימס סדון (1865-1862) • ג'ון ברקינרידג' (1865) |
| מזכיר הצי | סטיבן מלורי (1865-1861) |
| המנהל הכללי של הדואר | ג'ון רייגן (1865-1861) |
| התובע הכללי | יהודה פיליפ בנימין (1861) • תומאס בראג (1862-1861) • תומאס ה. ווטס (1863-1862) • ג'ורג' דייוויס (1865-1864) |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: nr93007406
* SNAC: w62z1dnz
* VIAF: 7260156
* WorldCat: lccn-nr93007406

 |
**קוס קוב** (באנגלית: **Cos Cob** ) היא מושבת אומנים באזור גריניץ קוניטקט. רבים מהאומנים מזוהים עם האימפרסיוניזם האמריקאי, שהתאספו בה בעיקר בחודשי הקיץ בערך בשנים 1890 לערך 1920.

היסטוריה
--------

ג׳ון הנרי טוואצ׳מן, הולי האוז - מושבת האמנים קוס קוב, 1901
אמנים הגיעו לגריניץ לצייר מאז שנות ה-70 של המאה ה-19, אך מושבת האמנות החלה להיווצר כאשר ג'ון הנרי טוואצ׳מן התיישב בגריניץ' בשנת 1889. העיר נמצאת במרחק נסיעה קצרה ברכבת מעיר ניו יורק, ולמרות זאת שמרה על אופי הכפרי שמשך אליו אמנים. רבים מחבריו של טוואצ׳טמן הגיעו לבקרו בביתו. ביניהם היו צ׳יילד האסאם, גוליאן אלדן וייר, תיאודור רובינסון, הנרי פיץ טיילור ורוברט ריד. כשנמצאו לשהות ארוכה יותר, הם עלו לבית הולי, מחסן מלח ישן, המשקיף על הנמל הקטן של קוס קוב.

במהלך החורף לימדו הנרי טוואצ׳מן וג׳וליאן וייר בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק. ככל הנראה החל משנת 1890, קיים טוואצ׳מן שיעורי אמנות בקיץ בקוס קוב. ג׳וליאן וייר לימד אתו בשנת 1892 וב־1893. רבים מתלמידי הקיץ נרשמו לליגת הסטודנטים לאמנות. 

בין האמנים שביקרו לראשונה בקוס קוב כסטודנטים בקיץ היו ארנסט לוסון, אלן טאוקר, צ'ארלס אברט, מרי רוברטס אברט, אליס ג'ודסון ואחרים.

אמנים אחרים הקשורים למושבת האומנות קוס קוב כוללים את לאונרד אוכטמן, מינה פונדה אוכטמן, דורותי אוכטמן, אדוארד קלארק פוטר, אמיל קרלסן, ג'ורג' וורטון אדוארדס, וקאר איבי. מושבת האמנות כללה גם סופרים ועורכים רבים, ביניהם לינקולן שטפנס וילה קאתר.

חברי מושבת האמנות קוס קוב היו מעורבים מאוד בארגון תערוכת הארמורי, התערוכה שבשנת 1913 הציגה אמנות אירופית מודרנית בפני קהל אמריקני גדול.

מושבת האמנות הקימה ארגון אומנות משלה בשנת 1911. אגודת האומנים גריניץ' קיימה את התערוכה הראשונה שלה בשנת 1912 במוזיאון ברוס, שנפתח לקהל בפעם הראשונה באותה הזדמנות.

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Cos Cob art colony : the impressionists on the Connecticut shore : Larkin, Susan G. 1943- : Free Download, Borrow, and Streaming, Internet Archive (באנגלית)
2. ↑  Greenwich Art Society School of Visual Art, Greenwich Art Society School of Visual Art
3. ↑  Greenwich Historical Society
גנרל **קונרד פון קוכנהאוזן** (בגרמנית: **Conrad von Cochenhausen**;‏ 7 ביוני 1888 – 13 בדצמבר 1941), היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

פון קוכנהאוזן נולד ב-7 ביוני 1888 בגלוגאו, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1907 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר, ובספטמבר 1914 הועבר לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-4 (אוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-18 בנובמבר 1914 הוא הועלה לדרגת אובר לויטננט, וב-18 באפריל 1916 הועלה לדרגת האופטמן. בשנת 1917 הוא הועבר לרגימנט התחלופה של הגרנדירים של המשמר, ובספטמבר אותה שנה הוא מונה לקצין מטה בחטיבת הלנדווהר ה-9. באביב 1918 הוא מונה למפקד גדוד היגר ה-22, ולאחר מכן מונה לקצין מטה בדיוויזיית המילואים ה-25. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה נשאר פון קוכנהאוזן ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במרץ 1927 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 במאי 1931 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט, ומונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-7 (הפרוסי). ב-1 בדצמבר 1933 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באוקטובר 1934 הוא מונה למפקד האקדמיה הצבאית במינכן, ובמסגרת תפקידו זה הוא הועלה ב-1 בינואר 1937 לדרגת גנרל מיור. ב-1 במרץ 1938 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-10, וב-1 באוקטובר אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט.

### מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה פון קוכנהאוזן מפקד הדיוויזיה ה-10, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה השמינית. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה ה-16, ובהמשך לחמה כחלק מהקורפוס ה-17 במסגרת הארמייה ה-12. לאחר מכן נשארה הדיוויזיה כחיל כיבוש בצרפת, ובספטמבר 1940 הוסבה הדיוויזיה ל**דיוויזיה הממונעת העשירית**. ב-5 באוקטובר 1940 מונה פון קוכנהאוזן למפקד הדיוויזיה ה-134, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם עמה כחלק מהקורפוס ה-43 במסגרת הארמייה הרביעית. בספטמבר 1941 לחם פון קוכנהאוזן עם הדיוויזיה בקרב קייב, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם עמה כחלק מהקורפוס ה-35 במסגרת הארמייה השנייה. בדצמבר הוא לחם עם הדיוויזיה באזור וורונז', וב-13 בדצמבר התאבד במכוניתו בכפר רוסושנוייה בשל המצב הקשה של כוחותיו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קונרד פון קוכנהאוזן** בוויקישיתוף
* קונרד פון קוכנהאוזן באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 139891854
* ISNI: 0000 0000 7306 4532
* VIAF: 102726565
* WorldCat: viaf-102726565

 |
**אשור-נדין-שומי**  (פירוש שמו: (האל) אשור נתן לי שם) היה נסיך אשורי, בנו הבכור ויורש העצר של המלך סנחריב. הוא היה מלך בבל בין השנים 699–694 לפנה"ס.

היסטוריה
--------

אשור-נדין-שומי היה יורש העצר של אשור. הוא מונה להיות מלך בבל בשנת 699 לפנה"ס, לאחר סדרה של מרידות שאירעו בבבל כנגד אשור. לאחר מותו של סרגון השני בשנת 705 לפנה"ס, עלה לשלטון בנו סנחריב, ששימש גם בתפקיד מלך בבל. תחילת שלטונו של סנחריב התאפיינה במרידות ברחבי האימפריה. מרידות אלה נוצלו גם על ידי העיר בבל. בשנת 703 לפנה"ס, אציל בבלי בשם מרדוך-זכיר-שומי השני ניצל את המהומה ועלה לשלטון למספר חודשים. הוא הורד מהשלטון באותה שנה על ידי מרדוך-אפלה-אידינה השני, כשדי שמלך בבבל עד להדחתו על ידי סרגון השני. סנחריב דיכא את המרד, ובעקבותיו החליט למנות את בל-איבני, שהיה אציל בבלי, להיות מלך בבל, כדי שיהיה שליט בובה שלו. אבל גם מינוי זה לא צלח. בל-איבני כרת ברית עם הכשדים והעילמים למרד כנגד אשור. לאחר שסנחריב ניצח את קואליציית המורדים בשנת 700 לפנה"ס, הוא מינה במקומו את בנו אשור-נדין-שומי למלך בבל.

סנחריב המשיך את מאבקו בכשדים המורדים ובשנת 694 לפנה"ס הוא תקף אותם לתוך דרום עילם. במקביל, תקפו העילמים את ממלכת בבל וכבשו את העיר סיפר, שהייתה חלק מממלכת בבל. כיבוש סיפר עודד כוחות מורדים בתוך העיר בבל. הם שבו את אשור-נדין-שומי והסגירו אותו לעילמים. הוא נלקח לעילם וכנראה נהרג שם. הוא נעלם מהרשימות ההיסטוריות. הכוחות המורדים המליכו במקומו את נרגל-אושזיב, שהיה אציל מקומי.

המרידות נמשכו 5 שנים, ורק בשנת 689 לפנה"ס, כבש סנחריב מחדש את בבל. מותו של יורש העצר הביאו בהמשך את סנחריב לבחור בבנו הצעיר ביותר, אסרחדון, ליורש עצר, בהעדיפו אותו על פני הבן הבכור ארד-מוליסי. מאורעות אלה הביאו בהמשך לרציחתו של סנחריב על ידי אותו בן.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Handbook to Life in Ancient Mesopotamia מאת Stephen Bertman, עמ' 79
2. ↑  Babylonians מאת H. W. F. Sagg, עמ' 157

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**בל-איבני 703–700 לפנה"ס** | **מלך ממלכי בבל בתקופת השושלת העשירית האשורית  694-699 לפנה"ס** | **הבא**:**נרגל-אושזיב694–693 לפנה"ס** |
מבט על הגבעה מכיוון צפון מזרח.
**ג'אניקולו** (באיטלקית: **Gianicolo**, בלטינית - **יאניקולום** - **Janiculum**) היא גבעה במערב העיר רומא בירת איטליה. בעבר נקראה הגבעה גם "הר הוותיקן" (Mons Vaticanus).

על אף היותה הגבעה השנייה בגובה בשטח העיר רומא של ימינו (אחרי מונטה מריו), הגבעה אינה אחת משבע גבעות רומא, בשל היותה בגדתו המערבית של נהר הטיבר ומחוץ לשטחי רומא העתיקה.

גאוגרפיה
--------

הגבעה היא מצוק ארוך שמשתרע לגדתו הימנית (המערבית) של נהר הטיבר למול גבעת האוונטין (באזור הנקרא מונטה מאריו) אורכה של הגבעה, מצפון לדרום, כ-5 ק"מ. מרחקה של הגבעה מהנהר נע בין 100 מטרים (בדרום) לכ-2 ק"מ בצפון. הנקודה הגבוהה ביותר בגבעה היא בקצהה הצפוני, הנקרא מונטה מאריו, שגובהה 146 מטרים מעל פני הים.

היסטוריה
--------

### העת העתיקה

בתקופת הרפובליקה הרומית הייתה הגבעה, הנמצאת ממערב לנהר הטיבר, מחוץ לתחומה של העיר רומא. הגבעה היוותה אתר מקודש ליאנוס, אל השערים במיתולוגיה הרומית, ונערך בה פולחן אשר כלל צפייה במעוף הציפורים לשם חיזוי העתיד.

### חומת אורליאנוס

תוואי חומת אורליאנוס הקיף חלקים מהגבעה על מנת לכלול בתחום העיר את טחנות המים שהיו עליה. טחנות אליה שימוש כטחנות הקמח של העיר. ככל הנראה הטחנות נבנו על ידי הקיסר אורליאנוס בשלהי המאה השלישית. בשנת 537, בעת המצור של הגותים על העיר, חסמו הגותים את אמות המים שהובילו מים אל התחנות, אולם בתום המצור שוקמו אמות המים, והמשיכו לפעול עד ימי הביניים (ישנן עדויות לפעולתן בתקופת שלטונו של האפיפיור גרגוריוס הרביעי, באמצע המאה התשיעית).

### המאה ה-19 עד ימינו

בשנת 1849 נערך על הגבעה ובסמוך לה קרב בין כוחותיו של ג'וזפה גריבלדי לבין הכוחות הצרפתיים שהגנו על האפיפיור ועל שלטונו בעיר רומא. הצרפתים דחקו את המגינים והצליחו לכבוש מחדש את רומא ולהשיבה לאפיפיור, שבינתיים נמלט לעיר גאטה.רק ב-1870, כעשור לאחר איחוד איטליה, הצליחו כוחות איטליה בפיקודו של המלך ויטוריו עמנואלה השני לכבוש את העיר ולהכריז עליה כבירת איטליה. 
אנדרטה לזכר הקרב ולזכר הנופלים במאבק לעצמאות איטליה הוקמה בראש הגבעה. בראש האנדרטה פסל של גריבלדי רוכב על סוס. עד 1929, בזמם שהיחסים בין איטליה לבין הוותיקן היו גרועים ומתוחים,פנה הפסל לכיוון מערב, כאילו השגיח על הוותיקן והאפיפיור. לאחר שיושבו ההדורים, סובבו את הפסל ופניו לכיוון מזרח, צופות אל המרכז העתיק של רומא. 

מאז שנת 1847 נהגו לירות מדי יום, בשעה 12:00 בצהריים על מנת להודיע על השעה. הירי בוצע מטירת סנטאנג'לו, והועבר בשנת 1904 לתותח שהוצב בראש הגבעה. מנהג זה נמשך עד שנת 1939 והופסק בשל מלחמת העולם השנייה. בעקבות לחץ ציבורי, המנהג חודש ב-21 באפריל 1959.

אתרים בעלי חשיבות
-----------------

על גבעת ג'אניקולו נמצאת כנסיית סן פייטרו אין מונטוריו שנבנתה במקום בו, על פי האמונה הנוצרית נצלב פטרוס הקדוש.
כמו כן על הגבעה ממוקמת מזרקת אקווה פאולה שנבנתה בסגנון הבארוק בהוראת האפיפיור פאולוס החמישי.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ג'אניקולו** |

* סמיואל בול פלאטנר, **מילון טופוגרפי של רומא העתיקה**, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1929
* חפירות ארכאולוגיות בתחנות המים


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562310205171
* GND: 4468581-6
* LCCN: n85342468
* VIAF: 126745096
* WorldCat (עם VIAF): 126745096

 |
**האפיפיור בנדיקטוס החמישי** (בלטינית: **Benedictus V**; מת ב-4 ביולי 965) היה האפיפיור מ-22 במאי 964 עד 23 ביוני אותה שנה.

ביוגרפיה
--------

בנדיקטוס נולד ברומא והיה בנו של אחד בשם ג'ובאני, וגדל באזור שסביב תיאטרון מרקלוס. הוא שימש כקרדינל וכנוטריוס, ואף נטל חלק בתצהיר של האפיפיור יוחנן השנים עשר. בדצמבר 963 כבש אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את רומא, כינס "סינוד" של חמישים בישופים מאיטליה וגרמניה, וערך רשימה ארוכה של האשמות פוליטיות ואישיות נגד האפיפיור יוחנן, כולל חילול הקודש, מעילה בקודש, שבועת שקר, רצח, ניאוף וגילוי עריות. הסינוד שלח שלושה מכתבים ליוחנן, בדרישה להופיע אישית כדי להתגונן מפני ההאשמות כנגדו. יוחנן הגיב בהצהרה זועמת של נידוי (Ferendai Sententia) כלפי כמרים שהשתתפו בסינוד או ששיתפו פעולה עם אוטו למנות אפיפיור חדש. בארבעה בדצמבר 963, הסינוד של המלך אוטו הדיח את יוחנן בשל ניסיון המרידה נגד אוטו ובשל התנהגות בלתי ראויה, והמועצה החליפה את יוחנן בלאו השמיני שנבחר לאפיפיור. לקראת סוף אותה שנה, מתוך שורה של הצלחות צבאיות, המלך אוטו שלח הביתה את רוב צבאו, ויצא מרומא. זו הייתה שגיאה. רבים ברומא התמרמרו כי האפיפיור החדש, לאו, היה הדיוט ובובה על חוטים של הקיסר. יוחנן חזר לרומא עם צבאו, כבש מחדש את העיר ונקם בכמרים שהדיחו אותו: יוחנן חתך את יד ימינו של הקרדינל - דיקון ג'ון והצליף בבישוף אוטגר משפייר. בפברואר 964, יוחנן כינס סינוד חדש, ובו הוא ביטל את כל ההצהרות של הסינוד הקודם, השיב את עצמו לכס האפיפיור, והכריז על לאו כפולש.

במאי 964 מת יוחנן השנים עשר, ובמקומו נבחר בנדיקטוס לאפיפיור, על ידי אצילי רומא. עד מהרה כבש אוטו הראשון את רומא, והחזיר את לאו השמיני לכס האפיפיורות, תוך שבנדיקטוס הודח מכל תפקידיו, למעט מתפקיד הקרדינל. ב-4 ביולי 965 מת בנדיקטוס בהמבורג, ונקבר בקתדרלה בעיר, ובשנת 988 הועברו עצמותיו לרומא.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בנדיקטוס החמישי** בוויקישיתוף
* בנדיקטוס החמישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  The Entry "Pope John XII", Catholic Encyclopedia, Volume 8, p. 429, 1913 Edition.
2. ↑  Britannica, Pope John XII,.
3. 1 2  Bury, Medieval, p. 139.
4. ↑  Catholic Encyclopedia, Pope John XII, ibid.
5. ↑  Bury, Medieval, p. 140.
6. ↑  Montefiore, Titans, p. 115.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**יוחנן השנים עשר** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**לאו השמיני** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007397415505171
* GND: 100937616
* ISNI: 0000 0000 7853 1443
* LCCN: no00091079
* VIAF: 24956642
* WorldCat: lccn-no00091079

 |
מולקולת פרבן. R הוא שרשרת אלקילית.
**פרבנים** (Parabens) הם קבוצת חומרים משמרים נפוצים במוצרי קוסמטיקה ובתרופות. מבחינה כימית הפרבנים הם אסטרים של 4-הידרוקסי חומצה בנזואית. משתמשים בפרבנים בשל יעילותם הגבוהה כקוטלי חיידקים ופטריות. פרבנים נמצאים בשמפו, קרם לחות, תכשירי גילוח, שיזוף, איפור ומשחות שיניים וכן בתרופות לשימוש חיצוני ולהזרקה. בנוסף פרבנים משמשים גם כתוספי מזון ומספרי E שלהם E219–E214. יתרונם של הפרבנים כחומרי שימור הוא בעלותם הנמוכה, יעילותם הגבוהה וההיסטוריה הממושכת של השימוש בהם. 

הפרבנים מיוצרים בתגובת אסטריפיקציה של 4-הידרוקסי חומצה בנזואית ( 4-hydroxybenzoic acid) עם כוהל מתאים (מתנול, אתנול, 1-פרופנול, בוטנול או איזופרופנול ואיזו בוטנול) מנגנון הפעולה של הפרבנים אינו ברור לגמרי. רוב המחקרים מחזקים את ההשערה כי פעילותם כקוטלי חיידקים קשורה בקרום התא ומסיסותם בשכבה השומנית הכפולה גורמת הפרעה בהעברת חומרים דרך הקרום. היתרון של פרופיל פרבן על מתיל פרבן מוסבר במסיסותו הטובה יותר בליפידים של קרום התא.

בטיחות
------

הפרבנים נחשבים בטוחים לשימוש וגורמים סיכון זניח בלבד למערכת האנדוקרינית. עם זאת המחקרים על בטיחות הפרבנים התמקדו בתרכובת אחת במוצר אחד ואין די ידע על ההשפעה המצטברת של כמה תרכובות פרבן במוצרים שונים. 

קיימת אלרגיה לפרבנים בקרב אחוז קטן באוכלוסייה אצלם החומרים עשויים לגרום דלקות ופצעים. על פי דו"ח של החברה האמריקנית לסרטן ומנהל המזון ותרופות האמריקאי משנת 2015 לא נמצאה עדות לעליה בסיכון לסרטן ברמות החשיפה לפרבנים במוצרי צריכה. 

מחקרים בחיות הראו פעילות מדמת אסטרוגן של פרבנים. פעילות זו מתחזקת ככל שהשייר הכהלי באסטר (השרשרת הפחמימנית) גדול יותר. מחקר אין ויוו בבוטיל פרבן - הפרבן בעל השרשרת האלקילית הארוכה ביותר שבשימוש הראה השפעה בעצמה חלשה פי 100,000 מזו של אסטרדיול וההשפעה ניכרה רק בחשיפה שהיא פי 25,000 מהמקובל בתכשירים לשימוש אישי. 

מחקר הראה כי מתיל-פרבן על העור עשוי, בחשיפה לקרינת על-סגול UVB (אורך גל של 315 עד 280 ננומטר) להחיש את הזדקנות העור ולפגוע ב DNA. 

הריכוז המרבי המותר של פרבנים על פי תקנות האיחוד האירופי הוא 0.4%,
**סרפינו דה טיבולי** (באיטלקית: **Serafino De Tivoli**; מרץ 1826 – 1892) היה צייר איטלקי ממוצא יהודי מקבוצת מאקיאיולי.

קורות חיים
----------

דה טיבולי נולד בליבורנו. הוא למד ספרות בבית ספר פרטי דתי בפירנצה, ולאחר מכן החל את הכשרתו האמנותית בהנהלת קרלו מרקו הזקן. הוא פגש את ויטו ד'אנקונה באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20 והצטרף אליו לציור נופים באוויר הפתוח.

בשנת 1848 הוא נלחם כמתנדב טוסקני עם ג'וזפה גריבלדי בריסורג'ימנטו. בשנת 1855, ציוריו שהוצגו בתערוכה בפירנצה הביאו אותו לתשומת ליבם של האמנים שפקדו את בית הקפה מיכלאנג'ולו בפירנצה (כולל אלה שלימים יתפרסמו כקבוצת מאקיאיולי). באותה שנה נסע לפריז, שם התרשם מאוד מציורי אסכולת ברביזון. הוא ראה בריאליזם ובקיארוסקורו העוצמתי שלהם אמצעי לחידוש האמנות בעידן המודרני. עם שובו לפירנצה העביר את ההתלהבות החדשה הזו לחבריו, שאימצו במהירות את רעיונותיו. כהוקרה על ההשפעה שהייתה לו על חבריו האמנים בפירנצה כינה אותו טלמאקו סיניוריני "אבי המקיה".

 מרעה
דה טיבולי ערך ביקורים נוספים בפריז, ובשנת 1863 הציג תערוכה ב"סלון דה רפוזה". בשנת 1873 עבר לפריז, שם פגש אמנים כגון טיסו ופיסארו, והפך לחברו הקרוב של דגה. הוא חזר לפירנצה בשנת 1890, שם חי בבידוד יחסי עד מותו בשנת 1892.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סרפינו דה טיבולי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Steingräber, E. & Matteucci, G. 1984, p. 112.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 130041386
* ISNI: 0000 0000 6686 0565
* RKD: 77664
* ULAN: 500009562
* VIAF: 18320574
* WorldCat: viaf-18320574

 |
**סמל נורדריין-וסטפאליה** (בגרמנית: **Wappen Nordrhein-Westfalens**) הוא סמלה הרשמי של המדינה הגרמנית נורדריין-וסטפאליה. מדינת נורדריין-וסטפאליה הוקמה ב-1947, מתוך אזורי הכיבוש בגרמניה על שטחיהן של הפרובינציות הפרוסיות, ריין, וסטפאליה ונסיכות ליפה. הסמל עוצב ב-1948 על ידי וולפגנג פאגנשטכר (Wolfgang Pagenstecher), תושב דיסלדורף, ונקבע בחוק ב-10 במאי 1953.  

הסמל מורכב ממגן שמחולק לשלושה חלקים: החלק השמאלי (סיניסטר) הוא שדה ירוק מוטען בבנד גלי לבן המייצג את נהר הריין, ירושה מהסמל ההיסטורי של חבל הריין (אמנם בסמל הישן כיוון זרימת הנהר היה מימין לשמאל). החלק הימני (דקסטר) מראה סוס לבן זקוף בשדה אדום, סמלה ההיסטורי של וסטפאליה שנקרא סוס סקסוני. בחלק התחתון (בסיס אמצעי) מוצג ורד אדום בעל זרעים ועלי זהב מוטען בשדה לבן, סמלה ההיסטורי של ליפה.

ראו גם
------

* דגל נורדריין-וסטפאליה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמל נורדריין-וסטפאליה** בוויקישיתוף
* הסמל באתר המדינה

הערות שוליים
------------

1. ↑  החוק בגרמנית

  


| סמלי גרמניה |
| --- |
| גרמניה | הסמל הלאומי |  |
| סמלי המדינות | באדן-וירטמברג • בוואריה • ברלין • ברנדנבורג • ברמן • המבורג • הסן • חבל הסאר • מקלנבורג-מערב פומרניה • נורדריין-וסטפאליה • סקסוניה • סקסוניה-אנהלט • סקסוניה התחתונה • ריינלנד-פאלץ • שלזוויג-הולשטיין • תורינגיה |
| סמלים היסטוריים | סמל באדן • סמל פרוסיה • סמל גרמניה המזרחית |
**אשוט רפאילוביץ' חצ'אטוריאנץ** (ברוסית: **Ашот Рафаилович Хачатурянц**; נולד ב-25 במאי 1968) הוא איש עסקים ועסקן ספורט רוסי, ששימש כנשיא מנהלת ליגת העל הרוסית בכדורגל מ-5 באוקטובר 2021 עד יוני 2022.

ביוגרפיה
--------

אשוט נולד בעיר קיסלובודסק שבמחוז סטברופול ברוסיה הסובייטית, במאי 1968. ב-1991 השלים את לימודיו במכון המוסקבאי לנפט וגז על שם גובקין ובאותה שנה החל לעבוד בחברת הגז "גזאקספורט", חברה בת של תאגיד גזפרום. בהמשך מונה ב-1993 ליו"ר קבוצת החברות "Siderca", חברה ארגנטינאית שעסקה בעסקי הנפט ונרכשה בהמשך על ידי יפנים.

בשנת 2001 מונה ליושב ראש במחלקה למדיניות השקעות במשרד לפיתוח כלכלי של רוסיה, עד 2004. באותה תקופה שימש כיועצו של השר לפיתוח כלכלי, הרמן גרף ונחשב לאחד ממקורביו.

בשנת 2004, מונה במפתיע לראש מינהל תוכנית היעד הפדרלית "גבול מדינה", של שירות הביטחון הפדרלי. במסגרת עבודתו הופקד על חיזוק הגבול הרוסי באזור צפון הקווקז. המשרה הוצעה לו על ידי ולדימיר פרוניצ'ב, אז ראש שירות משמר הגבול הפדרלי הרוסי ומי שהיה אחר כך יו"ר דירקטוריון אגודת הספורט "דינמו".

לאחר שהרמן גרף מונה למנכ"ל סברבנק, הוא הציע לחצ'אטוריאנץ להתמנות למנכ"ל חברת "סברבנק קפיטל", חברה בת של סברבנק ובמשרה זו כיהן משנת 2008 עד 2021. שימש גם כחבר בדירקטוריון חברת רוּסנפט (ОАО «НК «РуссНефть»). ב-2002 היה חבר באגודת דינמו ועסק בפיתוח תשתיות של האגודה במחוזות. מאפריל 2020 עד יולי 2021, מונה לנשיא חברת האחזקות Eurocement Group והיה גם חבר במועצת הנאמנים של גלריית טרטיאקוב הממלכתית.

בנובמבר 2019 מונה לעמוד בראש ועדת השופטים של התאחדות הכדורגל הרוסית ועמד גם בראש ועדת השיפוט המומחית, תחת נשיא ההתאחדות אלכסנדר דיוקוב. בשל כך צורף כחבר לוועדה לתוכנית פיתוח הכדורגל בוועד המנהל של ההתאחדות. בשנת 2021 מונה לממלא מקום נשיא מנהלת ליגת העל הרוסית בכדורגל, במקומו של סרגיי פריאדקין שהתפטר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אשוט חצ'אטוריאנץ** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Рулить РПЛ пока будет Хачатурянц. Что мы о нем знаем?, sports.ru
2. ↑  У российских судей новый босс: работал с ФСБ, помогал Грефу в Минэкономразвития, а сейчас в «Сбербанке»
3. ↑  Биография исполняющего обязанности президента Российской премьер-лиги Ашота Хачатурянца, טא"ס
4. ↑  Russian soccer league president steps down after 14 years
**פָּרָבָּלָנִי** (מיוונית עתיקה: **παραβαλανεῖς** - אדם המסכן את חייו) היו חברים באחווה נוצרית בתקופת הנצרות הקדומה שהתנדבו לטפל בחולים במחלות מידבקות ולקבור את המתים מתוך ידיעה ברורה שהם מסכנים בכך את חייהם. סבורים, כי האחווה הוקמה לראשונה עם פרוץ מגפת הדבר באלכסנדריה, במחצית השנייה של המאה השלישית, בתקופת כהונתו של האפיפיור והבישוף של אלכסנדריה דיוניסיוס.

היסטוריה
--------

שני חוקים שפורסמו בקודקס תאודוסיאנוס בשנים 416 ו-418 קבעו כי רק אנשים מהשכבות הנמוכות יכולים להשתייך לאחווה. יש סבורים כי נאסר על בני המעמד הגבוה להשתייך לאחווה זאת כדי למנוע בריתות בין האצולה לבין קירילוס האלכסנדרוני, פטריארך אלכסנדריה שהיה מקורב לפרבלני.

הפרבלני לא היו שייכים למסדר כלשהו ולא נדרו נדרים אך נחשבו לחלק מן הכמורה ונהנו מההטבות ומהחסינות שהוענקו לכמורה. הם שימשו כעוזרים לבישופים המקומיים וכשומרי ראשם. באופן מעשי, הם היו כפופים למושל האימפריאלי של פרובינקיית מצריים.

הם היו מעורבים באירועים אלימים וזרעו טרור ופחד בסביבתם דבר שהניע את הקיסר תאודוסיוס השני לצמצם את מספרם באלכסנדריה ל־500 בשנת 416. בשנת 418 הועלה מספרם ל־600. בקונסטנטינופול, הקיסר יוסטיניאנוס הראשון הקטין את מספרם מ־1,100 ל־950. בין מעשי האלימות המיוחסים לפרבלני אפשר להזכיר את הכאת הבישופים שהתנגדו לאפיפיור דיוסקורוס הראשון פטרונם בוועידת אפסוס השנייה, את מעורבותם ברצח הפילוסופית המדענית היפאטיה באלכסנדריה ואת ניסיון הרצח של המושל הרומי של מצרים, אורסטס, מתנגד מושבע של הבישוף קירילוס האלכסנדרוני שזכה לתמיכתה של היפאטיה.

בתרבות המונים
-------------

בסרט "אגורא" משנת 2009, המבוסס על אירועים אמיתיים מתוך חייהם של הפילוסופית היפאטיה, הפרפקט אורסטה והבישוף קיריליוס על רקע המאבקים בין הנוצרים לפאגנים, הפרבלני מופיעים בתור נזירים נוצרים המחלקים לחם לעניים, עוסקים בעבודות צדקה למען נזקקים ומוכנים לתקוף עובדי אלילים, יהודים ונוצרים שמתנגדים לבישוף שלהם קיריליוס.

קישורים חיצוניים
----------------

* Parabolani - Catholic Enciclopedia - New Advent
* Parabalani: A terrorist charity in late antiquity

הערות שוליים
------------

1. 1 2  CATHOLIC ENCYCLOPEDIA: Parabolani, www.newadvent.org
2. ↑  Glen W. Bowersock, Parabalani : A Terrorist Charity in Late Antiquity, **Anabases. Traditions et réceptions de l’Antiquité**, 2010-10-01, עמ' 45–54 doi: 10.4000/anabases.1061

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"פרבלני"**.
סמל סטאבי מעוטר במדליות.
**סמל סטאבי** (1916 - מרץ 1926) היה כלב והקמע הבלתי רשמי של רגימנט חיל הרגלים ה-102 של ארצות הברית (אנ'), שצורף לדיוויזיה ה-26 במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא שירת במשך 18 חודשים, ולקח חלק ב-17 קרבות בחזית המערבית. סטאבי הזהיר את לוחמי הרגימנט שלו מפני מתקפת פתע של גז חרדל, ניחם ועודד את הפצועים, ואף תפס חייל גרמני במכנסיו עד להגעת חיילי הרגימנט.

סטאבי הוא הכלב בשימוש צבאי המעוטר ביותר במלחמת העולם הראשונה, והיחיד שקודם לדרגת סמל בקרב. שרידיו של סטאבי שמורים במוזיאון הסמית'סוניאן.

בשנת 2018 סטאבי היווה השראה לסרט האנימציה "סמל סטאבי: גיבור אמריקאי".

חיים מוקדמים
------------

סטאבי נמצא משוטט במדשאות קמפוס אוניברסיטת ייל בניו הייבן, קונטיקט ביולי 1917. חיילי רגימנט חיל הרגלים ה-102 התאמנו באזור ואחד החיילים, רב-טוראי ג'יימס רוברט קונרוי, אימץ אותו לחיקו. כשהיחידה נשלחה לחזית, הגניב אותו קונרוי לספינה, וכן החביא אותו במעיל בשנית כשירדו מהסיפון בצרפת. כשמפקדו של קונרוי גילה את מעשיו את קונרוי, הצדיע לו סטאבי כפי שאומן על ידי קונרוי והקצין נאות להשאירו.

במהלך המלחמה
------------

סטאבי שהה עם לוחמיו בשוחות בצרפת במשך 18 חודשים. הוא לקח חלק ב-17 קרבות ו-4 התקפות. טבילת האש של סמל סטאבי הייתה ב-5 בפברואר 1918, ב-Chemin des Dames, צפונית לסואסון, שם שהה תחת אש מתמדת למעלה מחודש. באפריל 1918, במהלך פשיטה על העיירה Seicheprey, נפצע סטאבי ברגלו הקדמית עקב רימון שהולך לעברו על ידי החיילים הגרמנים הנסוגים. הוא הועבר לעורף להבראה שם העלה את מורל החיילים. לאחר הבראתו, חזר סטאבי ללחימה בשוחות.

במהלך המלחמה נפגע סטאבי מגז חרדל, ולאחר שהבריא קיבל מחבריו ליחידה מסכת גז מעוצבת למידותיו. הוא למד לזהות התקפות גז חרדל ולהזהיר את חבריו, לאתר פצועים בשטח ההפקר ויכל להתריע על הפגזות ארטילריה לפני בני אדם עקב חוש השמיעה המפותח שלו. הוא אף הכניע בעצמו מרגל גרמני בארגון. על פעולה זו הועלה לדרגת סמל. לאחר כיבוש Château-Thierry מידי הגרמנים, נשות העיירה תפרו מעיל צמר עבורו, עליו נתלו המדליות שלו. לאחר מכן סטאבי נפצע שוב בחזה וברגל מרימון יד. בסיכום, סטאבי עוטר בשני עיטורי פציעה. בסוף המלחמה החזיר קונרוי את סטאבי הביתה.

לאחר המלחמה
-----------

לאחר המלחמה סטאבי נהיה לידוען והוביל מצעדים צבאיים רבים ברחבי ארצות הברית. הוא נפגש עם הנשיאים וודרו ווילסון, קלווין קולידג' ווורן הרדינג. הוא אף זכה לחברות לכל החיים בארגון הוטרנים הלגיון האמריקאי ובימק"א.

ג'ון פרשינג מעניק מדליה לסטאבי בבית הלבן.
ב-1921 גנרל הצבאות ג'ון פרשינג העניק לסמל סטאבי מדליית זהב מטעם החברה ההומנית. באותה שנה, התלווה אל קונרוי במרכז המשפט באוניברסיטת ג'ורג'טאון והפך לקמע של קבוצת הפוטבול המקומית, כשבמחצית שיעשע את האוהדים במרדף אחרי כדור. באותו תקופה החל קונרוי לעבוד כסוכן במחלקה לחקירות של ה-FBI.

סטאבי מת בשנתו במרץ 1926. הוא פוחלץ ובשנת 1956 קונרוי מסרו לסמית'סוניאן. מאז הוא מוצג שם בתערוכת הקבע "מחיר החירות: אמריקאים במלחמה".

ראו גם
------

* עזית הכלבה הצנחנית (ספר)
* כלבים בשימוש צבאי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמל סטאבי** בוויקישיתוף
**בנצי** (באנגלית: **Elmer**) הוא ספר ילדים, הראשון מסדרת הספרים "בנצי" שמדברת על קבלת השונה, האחר והמיוחד. הסדרה כולה נכתבה ואוירה על ידי דייוויד מק-קי, סופר ומאייר בריטי. הספר המקורי פורסם בשנת 1968, ופורסם מחדש בשנת 1989. הסדרה תורגמה ליותר מ-50 שפות. הגרסה העברית הוצאה לאור על ידי "עם עובד" הוצאת ספרים, בשנת 1995, והספר תורגם על ידי אברהם יבין.

תקציר העלילה
------------

בנצי הוא פיל שונה משאר הפילים, אשר טלאים צבעוניים מעטרים את גופו. הוא המצחיק שבעדר ואהוב על כולם, ולמרות זאת הוא חושש שהשוני שלו הוא דבר רע, ובכל פעם כשאחד הפילים צוחק מבדיחה שבנצי מספר, הוא חושש שהפיל צוחק עליו. בנצי יוצא למסע בו יצבע את עצמו באפור כדי להראות כמו שאר הפילים, להיות רגיל, וכשהוא חוזר לעדר אף אחד מהפילים לא מזהה אותו. הוא רואה שכולם עצובים, ואף פיל לא מחייך, ומחליט לעשות תעלול. רק אז העדר מזהה שזהו בנצי. בעודם צוחקים, מגיע ענן גשם, ושוטף את הצבע האפור מגופו, וכך חוזר להיות בנצי הצבעוני. הוא מגלה שהשוני שלו הוא מה שהופך אותו למיוחד, וזה לא דבר רע, ולומד להבין ולקבל את השוני שלו.

עיבודים בתיאטרון
----------------

ב-2004 הוציאה קבוצת התיאטרון "התיאטרון שלנו" עיבוד לספר בנצי. הוא זכה לפופולריות רבה, אך גם לביקורת על כך שהמחזה הפך על פניו את מסר הסיפור על ידי עיצוב סיום שונה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  דיוויד מק-קי, **בנצי**, ישראל: עם עובד, 1995
2. ↑  גלי פיאלקוב, בנצי: כוכב הילדים החדש או חלטורה?, באתר הארץ, 11 ביולי 2011

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007757284005171
* LCCN: nb2017014234
* WorldCat (עם LCCN): nb2017-014234

 |
**ז'וליאן לפרס** (בצרפתית: **Julien Lepers**; נולד ב-12 באוגוסט 1949) הוא מגיש טלוויזיה צרפתי.

חיים אישיים
-----------

לפרס נולד בפריז כבנם של זמרת ומנצח בתזמורת, הוא גדל באנטיב.

הוא למד משפטים באוניברסיטת ניס סופיה אנטיפוליס בניס.

הגשה
----

לפרס זכה בתחרות מגישים שאורגנה על ידי תחנת הרדיו "RMC" ומ-1973 עד 1978 שימש כמגיש בתחנה.

ב-1988 החל להנחות את משחק הטלוויזיה "Questions pour un champion".

מ-1992 ועד 1995 הנחה לפרס את תחרות מיס צרפת.

ב-2002 הנחה את תחרות מיס אירופה לצד דיאנה היידן.

ב-1999, 2000, 2005, 2007 ו-2008 היה פרשן הטלוויזיה הצרפתית לתחרות האירוויזיון.

ב-1998 הנחה את התוכנית "C'est l'été" בערוץ France 3.

מוזיקה
------

בין 1978–1979 הקליט ארבעה שירים.

ב-1996 הקליט אלבום עם התזמורות הסימפונית של ברטיסלאבה.

עבודות אחרות
------------

ב-2009 הופיע בפרסומת ברדיו ל-"Saint-Yorre", מותג מים מינרלים.

ב-2011 היה חבר בצוות השופטים של "Prix Iznogoud", פסטיבל קומדייה הנערך בהשראנט הימי.

ב-2011 גם פרסם את הספר שכתב "Les fautes de Français ? Plus jamais !".

הוא הופיע בתפקיד עצמו במספר סרטים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'וליאן לפרס** בוויקישיתוף
* ז'וליאן לפרס, ברשת החברתית טוויטר
* ז'וליאן לפרס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ז'וליאן לפרס, באתר AllMovie (באנגלית)
* ז'וליאן לפרס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* ז'וליאן לפרס, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ז'וליאן לפרס, באתר Discogs (באנגלית)
* פרופיל באתר gala

הערות שוליים
------------

1. ↑  מייקל קיטון והדימון בינו ובין ז'וליאן לפרס
2. ↑  Par Propos recueillis par Carine DidierLe 21 mai 2005 à 00h00, Julien Lepers : « Avec Carlier, on ne se quitte plus ! », leparisien.fr, ‏2005-05-20 (בצרפתית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1790620
* BnF: cb11912520j (data)
* GND: 1024464962
* ISNI: 0000 0000 7357 2430
* LCCN: no2012079227
* MusicBrainz: 813165e0-7071-475e-976b-532220fbfd82
* SUDOC: 026984083
* VIAF: 17225719
* WorldCat: lccn-no2012079227

 |
**התעופה הימית הסובייטית** (ברוסית: **Авиация военно-морского флота**) הייתה יחידה אווירית של הצי הסובייטי, משנת 1918 עד 1991.

הקמה
----

יחידות התעופה הימית הראשונות ברוסיה הוקמו בשנים 1912–1914 כחלק מהצי הבלטי ומצי הים השחור. במהלך מלחמת העולם הראשונה, מטוס הצי שירתו בים השחור לביצוע מבצעי ביון וסיור ולהפצצת בסיסים צבאיים וספינות אויב, צוללות אויב ומטוסי אויב בשדות התעופה.

מלחמת האזרחים ותקופת מלחמת העולם השנייה
---------------------------------------

יחידות התעופה הימיות הסובייטיות נוצרו בשנת 1918. הם השתתפו במלחמת האזרחים הרוסית בשיתוף פעולה עם הספינות והצבא במהלך הלחימה בפטרוגרד, בים הבלטי, בים השחור, בוולגה, בנהר קאמה, בדווינה הצפונית ובאגם אונגה. התעופה הימית הסובייטית כללה רק 76 מטוסים מיושנים והיחידות שימשו בעיקר לאספקת ציוד לאוניות ובניית הצבא מחדש.

במחצית השנייה של שנות ה-20 התעופה הימית החלה לגדול. היא קיבלה מטוסי סיור חדשים, מפציצים ומטוסי קרב. באמצע שנות השלושים של המאה העשרים יצרו הסובייטים את חיל האוויר הימי במסגרת הצי הבלטי, צי הים השחור וצי האוקיינוס השקט הסובייטי. חשיבות התעופה הימית גדלה משמעותית עד שנת 1938 – 1940 והפכה לאחד המרכיבים העיקריים של חיל הים הסובייטי. בשלב זה, הסובייטים יצרו יחידות טורפדו ובתחילת המלחמה הפטריוטית הגדולה, בכלל הצי (למעט צי האוקיינוס השקט) שירתו 1,445 מטוסים בסך הכל.

מלחמת העולם השנייה
------------------

תעופת הצי פעלה כשירות האוויר של חיל הים הסובייטי במלחמת העולם השנייה. יחידות אוויר אלה סיפקו תמיכה אווירית לצי בעת ביצוע מבצעים בים ברנץ, בים הבלטי ובים השחור וגם סייע ליחידות הצי הסובייטי בים אוחוצק.

היחידות האוויריות של הצי ערכו גם מבצעים יבשתיים בתמיכת הצבא האדום במהלך מבצעים מיוחדים בזמן המלחמה. התעופה הימית סיפקה כיסוי אוויר לשיירות בעלות הברית שהביאו ציוד לכוחות הסובייטים מהים הצפוני לים ברנץ ובאוקיינוס השקט לים אוחוצק.

בפרט הוטסה התעופה הימית להגנת אודסה (יוני-אוקטובר 1941), בפעולות בחצי האי קרים ובים השחור וביצעה תקיפות אוויריות מוצלחות בשלבים האחרונים של המלחמה בחזיתות אירופה והפסיפיק.

במהלך המלחמה 17 יחידות תעופה ימיות זכו בתואר משמרות ברית המועצות, ואילו 241 מלוחמיה זכו בתואר גיבור ברית המועצות (כולל חמישה טייסים פעמיים).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **התעופה הימית הסובייטית** בוויקישיתוף
* חטיבות התעופה הימיות
* צו התעופה הימית
* נורמן פולמר, מדריך לחיל הים הסובייטי (המהדורה החמישית), המכון הימי של ארצות הברית, הוצאת המכון הימי, 1991, מסת"ב 0870212419 (פרק 8)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Aviation Elements Northern Fleet". Ww2.dk. נבדק ב-2019-02-05.
2. ↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2010-11-28. נבדק ב-2012-12-21. `{{cite web}}`:  (עזרה)