recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
אנטונוב 148 בסלון האווירי בלה בורז'ה, פריז. 18 ביוני 2007.
אנטונוב 148 בשירות נשיא רוסיה. 2010.
**אנטונוב An-148** הוא מטוס נוסעים אוקראיני צר-גוף, שתוכנן על ידי חברת אנטונוב ומיוצר במפעלי AVIANT בקייב ובמפעלי חברת VASO (מפעל המטוסים בעיר וורונז') ברוסיה. המטוס מסוגל לשאת עד 85 נוסעים בגרסותיו הרגילות, ועד 99 נוסעים בגרסת An-158.

ה-An-148 נועד להחליף את מטוסי האנטונוב An-74 והאנטונוב An-72 וייצורו החל כבר בתחילת שנות ה-90. אב טיפוס ראשון הושלם בשנת 2001 ומבחני הטיסה שלו החלו ב-17 בדצמבר 2004. בשנת 2007 הושלם רישוי המטוס.

המטוס ביצע את טיסתו המסחרית הראשונה, בשירות חברת התעופה האוקראינית אארוסוויט ב-2 ביוני 2009 במסלול קייב-חרקוב. ב-13 בדצמבר 2009 המטוס ביצע את הטיסה הבינלאומית הראשונה שלו במסלול אודסה-מוסקבה. על פי הערכות שונות, המטוס נחשב למתחרם של אמבראר E-190 ושל מטוס דומה של חברת בומברדיה. עלות ההרכבה של המטוס מגיעה לכ-25 מיליון דולר.

גרסאות
------

* An-148-100A: גרסה עבור 70 - 80 נוסעים, לטווח של עד 3,000 ק"מ.
* An-148-100B: גרסת עבור 70 - 80 נוסעים, לטווח של עד 3,600 ק"מ.
* An-148-100E: גרסת עבור 70 - 80 נוסעים, לטווח של עד 5,000 ק"מ.
* An-148-100E1: גרסת מטוס מנהלים עבור 40 - 55 נוסעים, לטווח של עד 7,000 ק"מ.
* An-148-200: גרסה מוארכת של המטוס המשווקת כדגם An-158.
* An-168: גרסת מטוס מנהלים עבור 8 - 40 נוסעים, לטווח של עד 7,000 ק"מ.
* An-168MP: גרסה של מטוס סיור.
* An-178: מטוס מטען המבוסס על דגם An-158.

תאונות
------

 ערך מורחב – **טיסה 703 של סראטוב איירליינס**  

ב-11 בפברואר 2018 התרסק מטוס נוסעים מדגם זה, שהיה בשירות חברת התעופה סראטוב איירליינס. המטוס המריא מנמל התעופה דומודדובו שבמוסקבה רוסיה. יעד הטיסה היה נמל התעופה אורסק (אנ') בעיר אורסק שבמחוז אורנבורג ברוסיה. המטוס נעלם מהמכ"ם דקות ספורות לאחר המראתו כשעל סיפונו 71 נוסעים ואנשי צוות. המטוס התרסק דרומית מזרחית למוסקבה. איש מהנוסעים לא שרד את ההתרסקות.

הזמנות
------

החל משנת 2009 סופקו 12 מטוסים לחברות תעופה רוסיות ואוקראיניות, בהן חברת אירוסוויט האוקראינית וחברת התעופה הממלכתית "רוסיה" המשמשת את בכירי הממשל הרוסי ואת נשיא רוסיה, שאף מתעתדת להפוך את מטוס ה-An-148 למטוס העיקרי בצי המטוסים הנשיאותיים ברוסיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנטונוב An-148** בוויקישיתוף
**בית הספר אליאנס טהראן** (היום בית ספר אתחאד) הוא בית הספר הראשון בסגנון מערבי שהוקם באיראן. הוא נוסד על ידי ארגון כל ישראל חברים בשנת 1898 בטהראן ופועל עד היום.

היסטוריה
--------

ארגון כל ישראל חברים (כי"ח) הוקם בשנת 1860 בפריז, והוא פעל ופועל רבות למען קידום קהילות יהודיות, בין היתר על ידי הקמת בתי ספר שמטרתם הפצת התרבות הצרפתית בעולם היהודי. במסגרת זאת הוא שיחק תפקיד חשוב בשיפור מצבם של יהודי איראן.

במהלך מסעו לאירופה בשנת 1873, נפגש השאה של איראן, נאסר א-דין שאה קאג'אר, עם אדולף כרמיה, נשיא ארגון כל ישראל חברים באותה העת, אשר הציג בפניו את מצבם הקשה של יהודי איראן. נאסר אלדין שאה קג'אר נענה לבקשתו של אדולף כרמיה לאפשר הקמת בית ספר במסגרת ארגון כל ישראל חברים ואף למתן את השפעת חוקי השריעה על היהודים. תוכנית הקמת בית הספר אושרה גם על ידי ראש ממשלת איראן, מירזה חוסיין ספחסלאר (אנ'), אך הפרויקט התעכב, בין היתר בשל מחסור בכספים ובמורים, ורק בשנת 1898 הוחלט על הקמת סניפי ארגון כל ישראל חברים בטהראן ובשיראז.

בית הספר היסודי הראשון לבנים של כי"ח נפתח בטהראן בשנת 1898, עשרים וחמש שנים לאחר קבלת האישור על הפרויקט. בשנת הלימודים הראשונה למדו בו 421 בנים מתוך קהילה שמנתה כ-6,000 נפש. לאחר מכן נפתח בית ספר לבנות ושיעורי ערב למבוגרים. שכר הלימוד היה 1,200 פרנקים. שני שלישים מהתלמידים היו פטורים מתשלום שכר לימוד ושישים תלמידים יתומים או עניים קיבלו ארוחות.

בבית הספר למדו גם תלמידים מוסלמים מהמעמד הגבוה. נציג ארגון כל ישראל חברים שהגיע לעיר באותה שנה פנה לשלטונות בבקשה לביטול חובת ענידת הטלאי האדום על ידי היהודים. לבסוף הושגה פשרה, והיהודים הורשו להחליף את הטלאי האדום בסמל כי"ח. כעבור שנה נפתח בית הספר לבנות.

ארגון כל ישראל חברים דגל בחינוך שווה לבנים ולבנות ובחילון החינוך בבתי הספר שבניהולו, תוך שימת דגש מיוחד על לימוד מדעים והכשרה מקצועית. הלימודים התנהלו בצרפתית ותוכן ספרי הלימוד הועתק מספרי לימוד צרפתיים. התלמידים לא למדו פרסית או עברית ולא רכשו ידע בתרבות הפרסית. בשל כך הורים יהודים רבים השמיעו ביקורת חריפה ונמנעו מלשלוח את ילדיהם לבית ספר זה.

בתקופתו של רזא שאה בית הספר הולאם, עבר לפיקוחו של משרד החינוך האיראני ושמו שונה לבית ספר אתחאד. בשנת 1977 פעלו בטהראן 7 בתי ספר של כי"ח ומספר התלמידים היה 1,800.

ראו גם
------

* בית הספר אליאנס המדאן
* בית הספר אליאנס כרמאנשאה
* בתי ספר אליאנס באיראן
* כל ישראל חברים
* יהדות איראן

הערות שוליים
------------

1. ↑  A. Nezer, Alliance Israelite Universelle
2. ↑  David Yeroushalmi, **The Jews of Iran in the Nineteenth Century: Aspects of History, Community, and Culture**, BRILL, 2009, מסת"ב 978-90-04-15288-5. (באנגלית)
3. ↑  Lilian Lazarov, יהודים בחזית בית הספר אליאנס בטהראן בשנת 1950
4. ↑  AIU School at Tehran, Iran
5. ↑  The Past and Future of Jewish Private Schools in Iran
תמונת לוויין של האי אלכסנדר
**גבעת טיפיץ** או **תלולית טיפיץ** (באנגלית: **Tipits Knoll**; בבולגרית: **Типицка могила**) היא גבעה או הר המכוסה בעיקרה קרח, בקצה הדרומי של הרי אוניברסיטת סופיה, בצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה. 

אורכה של הגבעה 800 מטרים בכיוון צפון-דרום;

רוחבה של הגבעה 470 מטרים;

שיא גובהה 1,000 מטרים מעל פני הים.

הגבעה מתנשאת מעל שדה הקרח ניקולס, שמדרום מזרח לה.

הגבעה ממוקמת 3.12 קילומטרים מדרום-מזרח להר קלמנט אוחרידצקי שבהרי אוניברסיטת סופיה; 7.33 קילומטרים דרומית-מערבית לרכס וולה; 4.23 קילומטרים מערבית - צפון-מערבית לנונאטאק שו; ו-8.1 קילומטרים צפונית - מזרחית להר דבול שבהרי לאסוס.

היסטוריה
--------

### גילוי ומיפוי הגבעה

הגבעה מופתה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1971.

הראשונים שהגיעו אל הגבעה (ב-2 בפברואר 1988) היה צוות הסקר הגאולוגי של חריסטו פימפירב (Христо Пимпирев), ובוריסלב קאמנוב (Борислав Каменов), שניהם אנשי המשלחת האנטארקטית הבולגרית הראשונה, וכן פיליפ נל (Philip Nell) ופיטר מארקיז (Peter Marquis) מהסקר האנטארקטי הבריטי.

### מקור השם

הגבעה נקראת על שם פסגת טיפיץ בהרי פירין, שבבולגריה.

לקריאה נוספת
------------

* הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)

קישורים חיצוניים
----------------

* גבעת טיפיץ באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* תצלום לוויין של אזור הגבעה, תוך סימון אתרים נוספים באזור באתר copernix

הערות שוליים
------------

1. ↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי הבולגרי
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  מידע גאוגרפי והיסטורי
3. ↑  מידע היסטורי
**חנוך** (**הֶנֶך**) (**הנריק**) **קוֹן** (ביידיש: **הענעך קאָן**; בפולנית: **Henryk Kon**;‏ 1890, לודז' - 1972, ניו יורק) היה מלחין יהודי פולני.

קורות חיים
----------

קון נולד למשפחה חסידית. בגיל 12 נשלח לקוטנו שליד לודז' להתחנך אצל סבו. בקוטנו הוא למד תורה וגם למד עם כליזמרים מקומיים. כשמשפחתו הבינה שלא יהפוך לרב הוא נשלח לבית ספר גבוה למוזיקה בברלין. הוא חזר לפולין ב-1912 והתחבר עם חוגים אמנותיים ותרבותיים של ורשה. הוא היה מבקר בסלון של השחקנית תיאה ארטישבסקי (מרים ישראליס). שם הוא הכיר את בעלה לשעבר של ישראליס, פסל ב. קרטקה. קרטקה בתורו הפגיש את קון עם י"ל פרץ, שהשפיע רבות על קון.

בתחילת 1922 הוא חבר אל שני הצייר יצחק ברוינר ואל המשורר, העיתונאי ובמאי התיאטרון משה ברודרזון בפיתוח וקידום תיאטרון היידיש בלודז'.

הוא עזב את פולין לצרפת ושיתף פעולה עם תיאטרון יידיש מקומי. הוא כתב על מוזיקה יהודית בשביל אנציקלופדיית "יידן", שהתפרסמה בצרפת ב-1940. לאחר מכן היגר לארצות הברית והשתקע בניו יורק, שם המשיך לכתוב מוזיקה, אך באמריקה הוא לא זכה לאותה תהילה לה זכה בפולין.

הוא נפטר בניו יורק ב-1972.

עבודותיו
--------

חנוך קון כתב מוזיקה למספר סרטים ביידיש:

* מיר קומען אן
* על חטא
* דער דיבוק
* פריילעכע קבצנים

לקריאה נוספת
------------

* נתן גרוס, **תולדות הקולנוע היהודי בפולין**, ירושלים: הוצאת מאגנס, 1990.

קישורים חיצוניים
----------------

* חנוך קון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* חנוך קון, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  נתן גרוס, **תולדות הקולנוע היהודי בפולין**, ירושלים: הוצאת מאגנס, 1990.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007263898905171
* GND: 1225531500
* ISNI: 0000 0000 7469 8414
* LCCN: nr96002262
* SUDOC: 151552142
* VIAF: 58380898
* WorldCat: viaf-299626909

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק באבן שבעלי חיים מסוימים נוהגים לבלוע. אם התכוונתם לאיבר אצל סרטני מים מתוקים, ראו גסטרוליט.
אבני קורקבן שנמצאו בבטנו של זאורופוד.
**גסטרולית** (Gastrolith) היא השם הניתן לאבן שבעלי חיים מסוימים נוהגים לבלוע כדי לסייע בתהליכים שונים. אבנים מסוג זה, המכונות גם **אבני קורקבן** או **אבני קיבה** או **חלוקי קיבה**, משמשות בעיקר כעזר לקיבת השרירים בטחינת המזון, אצל בעלי חיים החסרים מבני או מנגנוני לעיסה מתאימים לטחינת מזון קודם הבליעה, כגון שיניים טוחנות או לסת תחתונה בעלת כושר ניידות. גודל האבנים תלוי בגודל בעל החיים הצורך אותן ובתפקידן המיועד.

אבנים אלו שכיחות בין היתר אצל תנינאים, עופות צמחוניים וקבוצת הטורפים הימיים. הימצאותן של אבנים אלו בסמוך לשלדי בעלי חיים נכחדים, בהם הזאורופודים והפטרוזאורים, מעלה את ההשערה שגם אותם בעלי חיים היו בעלי קיבת שרירים שפעלה באותו האופן. כך למשל משערים באשר לאפאטוזאורוס ולבארוזאורוס.

מטרה נוספת היא ניצול האבנים כמעין זְבוֹרִית – משא המושם בתחתית כלי שיט אשר מהווה תוספת משקל המשמשת לשיפור יציבותו או שינוי האופן בו הוא צף. תפקיד זה מצוי אצל התנינאים, ונראה כי גם אצל בעלי חיים אחרים החיים במקווי מים, כגון הפלזיוזאורים, שנכחדו זה מכבר.

ראו גם
------

* בזואר
* אבנים בכליות
* אבני כיס מרה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גסטרולית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4809865-6

 |
מראה הבניין לאחר השיפוץ
**בית הסנה**, כיום בית מנורה מבטחים, הוא בניין משרדים הממוקם בפינת הרחובות אלנבי ויהודה הלוי בתל אביב.

הבניין בסגנון הברוטליסטי הושלם בשנת 1968 בתכנון משרד האדריכלים יסקי-אלכסנדרוני. המבנה, הכולל 13 קומות משרדים מעל שלוש קומות מסחר גבוהות וארבעה מרתפי חניה, היה אחד ממגדלי המשרדים הראשונים ברחוב אלנבי.

המבנה
-----

המגדל הוקם ביוזמת 3 קבוצות יזמים דרום אמריקניות. התכנון האדריכלי הראשוני הושפע מעבודותיו של האדריכל לה קורבוזיה, והתבטא בקומות מסד בקו גובה אחד עם בתי הרחוב הצמודים למגדל, קומה פתוחה מעליהן, ולאחריה מגדל המשרדים.

למרות זאת, נבחרה לבסוף תוכנית שבו המבנה הורכב משני מגדלים צמודים זה לזה סביב גרעין מרכזי, כאשר חלקו הצר פונה לרחוב אלנבי.

שלד הבניין, העמודים והרצפות נבנו מבטון ואילו החזית צופתה בבטון גלוי מעורב בגרנוליט. חלקן הקדמי של קומות המסחר מעל חלונות הראווה הפונים לרחוב הייתה אטומה וכוסתה בגרנוליט. מעליה נבנו שורות של אלמנטים להצללה, זהים בכל ארבע החזיתות.

חברת הביטוח הסנה רכשה מחצית מקומות המשרדים שלו, וחברת המשביר המרכזי שכרה את קומות המסחר ומיקמה בו את בית הכלבו הגדול שלה. קומות נוספות שימשו את בנק הפועלים. 

במשך השנים התבלה המבנה ובשנים האחרונות הפך הבלאי גם לסכנה סביבתית כאשר גושי בטון ניתקו ממנו וצנחו לרחוב שמתחתיו. עיקר הבלאי ניכר בחזיתו המערבית של הבניין, החשופה לרוחות וללחות המלוחה מכיוון הים.

בעקבות תאונת דרכים שהתרחשה כתוצאה מנפילת גוש בטון החליטו בעלי הבניין, חברת הביטוח מנורה ובנק הפועלים על שיפוץ המבנה.

בראשית שנת 2018 העבירה חברת מנורה את עובדיה מן הבניין למגדל חדש שבנייתו הושלמה בסוף שנת 2017 ברחוב ז'בוטינסקי 115 ברמת גן .
ביולי אותה שנה פורסם כי הבניין הושכר לרשת מלונות בראון לתקופה של 25 שנים. בכוונתה של הרשת להסב אותו למלון בן 226 חדרים לאחר שיפוץ בעלות של 40 מיליון שקלים.

העיצוב מחדש
-----------

במסגרת שיפוץ המבנה נוסרו הקורות הדקות שניצבו מול החלונות והעמודים שביניהם. קורות הבטון והחזיתות עברו חיפוי מחדש באמצעות הדבקה של פנלים מאלומיניום בצבע לבן בוהק. עם סיום השיפוץ, מקיפות חזיתות האלומיניום הלבן את גרעין הבניין האפור בהיר.

לדעת אדריכל השיפוץ אלי ברוסטובסקי השילוב של האלומיניום והצבע הלבן שהסתירו את הבטון החשוף, הפכו פופולרים בשנים האחרונות, וחידשו את ימי הבניין בעיצוב מודרני המתאים למאה ה-21.

התוכנית להריסת הבניין
---------------------

בתחילת 2023 הוגשה לאישור הוועדה המקומית לתכנון ובנייה תוכנית להריסת הבניין לשם הקמת מגדל בגובה 45 קומות ובו שטחי מסחר, משרדים ודירות.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר למנויים בלבד קשת רוזנבלום, האם שיפוץ "בית הסנה" יגרום לו לאבד את אופיו, באתר הארץ, 14 בינואר 2014
* צבי אלחייני, ברוטליזם תחת התקפה: למה אנחנו הורסים את הבטון החשוף, באתר Xnet‏, 20 בינואר 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  גיא נרדי, תוכנית להריסת בית מנורה בת"א והקמת מגדל של 45 קומות במקום, באתר כלכליסט, 15 במרץ 2023

**תל אביב הקטנה סביב רחוב הרצל**  
ניתן ללחוץ על הקישורים לשמות המקומות.|  |
**גסטון ניקולס סופריטי** (בספרדית: **Gastón Nicolás Soffritti**, נולד ב-13 בדצמבר 1991) הוא שחקן ומוזיקאי ארגנטינאי. ידוע בעיקר בתפקידיו בטלנובלות של כריס מורנה "פינת אור", "פלוריסיינטה" ו"קטנטנות".

קריירה
------

בשנים 2001- 2002 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Yago, pasión morena" ("יאגו, תשוקה אפלה"), בה גילם את דמותו של מתאו.

בשנת 2003 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית של היוצרת והמפיקה כריס מורנה, "פינת אור", בה גילם את דמותו של חבודבודין/גיז'רמו.

בשנת 2005 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית של היוצרת והמפיקה כריס מורנה, "פלוריסיינטה", בה גילם את דמותו של טיאגו.

בשנת 2006 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית של היוצרת והמפיקה כריס מורנה, "קטנטנות", בה גילם את דמותו של פדריקו (פולגס) רומרו.

בשנים 2007–2008 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "פטיטו", בה גילם את דמותו של מתיאס.

בשנת 2012 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Graduados" ("בוגרים") בה גילם את דמותו של מרטין.

בשנים 2013–2014 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Los vecinos en guerra" ("השכנים במלחמה"), בה גילם את דמותו של לוקאס.

בשנים 2014–2015 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "יום ולילה", בה גילם את דמותו של בנחמין.

בשנת 2017 השתתף בגרסה הארגנטינאית לתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בעונה ה-12, והוא פרש באמצע העונה. 

בשנים 2018 - 2021 כיכב לצד ניקולאס ריירה בשלוש עונות של הטלנובלה "*Millennials*" שמדברת על שישה חבר'ה צעירים בני דור המילניום ועל חייהם, האהבות שלהם, האינטרסים שלהם והקונפליקטים שלהם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גסטון סופריטי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של גסטון סופריטי (בספרדית)

* גסטון סופריטי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* גסטון סופריטי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Brenda Gandini se suma a la ficción que protagonizará Facundo Arana en Pol-ka, Ciudad Magazine, ‏2014-08-16 (בספרדית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX4929818
* VIAF: 169327150
* WorldCat: viaf-169327150

 |
**הוקאריס** (שם מדעי: *Houcaris*) הוא סוג של פרוק רגליים נכחד שהתקיים בראשית הפלאוזואיקון בחלק השני של תקופת הקמבריון (מסביבות 521 עד 509 מיליון שנה מהיום). יצור זה השתייך לסדרה הקדומה דינוקרידידה והתקיים על קרקעית הים במים רדודים לאורך סין וארצות הברית הקדומים. הסוג כולל 2 מינים: *Houcaris saron*, שהתגלה בממצאים ביונאן שבסין ו-*Houcaris magnabasis*, שהתגלה בממצאים בנבאדה. מינים אלה התגלו ב-1995 אך שויכו לסוג אנומלוקאריס. רק ב-2021 הופרדו לסוג עצמאי עקב מספר הבדלים אנטומיים במבנה השלד החיצוני והגפיים.

הסוג היה דומה במראהו ללובסטר או חסילון גדול אך אין כל קשר טקסונומי ביניהם. היו בפלג הגוף העליון משטח קשה באורך של 12 עד 17 ס"מ בקירוב מתוכו בלטו זוג עיניים מורכבות וזוג לסתות דמויות-מחושים חדים ונוקשים ששימשו לפיצוח וקריעת טרף בעל שריון קשה כמו צדפות או טרילוביטים, כשהוא נע בידי זרועות רבות הדומות לאלה של רבי-רגליים מודרניים, אף שאלה הותאמו לתנועה ימית ואולי הם התאימו לשחייה מהירה.

בתרבות
------

* ייתכן שיצור זה נראה בפרק הראשון (בחלק אחד), של סדרת ה-BBC ללכת עם מפלצות, אף שהוא נחשב גם לאנומלוקאריס (אליו השתייך בעבר).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הוקאריס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Yu Wu, Dongjing Fu, Jiaxin Ma, Weiliang Lin, Ao Sun, Xingliang Zhang, Houcaris gen. nov. from the early Cambrian (Stage 3) Chengjiang Lagerstätte expanded the palaeogeographical distribution of tamisiocaridids (Panarthropoda: Radiodonta), **PalZ**, 2021 doi: 10.1007/s12542-020-00545-4
**א-ב** היא תוכנה לעיבוד תמלילים בעברית בסביבת DOS שהייתה פופולרית בישראל בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20. א-ב פותחה על ידי עמי גרינברג, מנכ"ל חברת א-ב גרינברג מהנדסים בשנת 1984. א-ב היה מעבד התמלילים הראשון בעברית שפותח לסביבה זו. 

הגרסה הראשונה נכתבה בשפת פסקל ורצה על מחשב IBM PC עם 64kb זיכרון, ללא הארד דיסק ועם שני כונני דיסקטים. 
א-ב היה מעבד תמלילים פורץ דרך בתקופתו, הראשון שאפשר לעשות כתיבה דו לשונית באותה שורה ומספור סעיפים אוטומטי. 

בשנת 1988 הורחב המוצר ושולב בו 'משרד ממוחשב' אשר אפשר מיזוג והדפסה ניהול כרטיסיות ועוד.
א-ב היה מעבד התמלילים היחידי ששולב עם 'משרד ממוחשב'.

המתחרה העיקרי של א-ב היה וורדמיל, שעבד על חומרה ייעודית ולאחר מכן עבר ל-PC. בסוף שנות ה-80 נכנסו מעבדי תמלילים פשוטים יותר שכוונו בעיקר למשתמשים ביתיים, דוגמת איינשטיין וקיוטקסט.

בשנת 1992 הנפיקה חברת א-ב גרינברג בבורסה הישראלית, והפכה לחברת התוכנה הישראלית הראשונה על PC שהונפקה בבורסה הישראלית. 

התוכנה הייתה מוגנת על ידי דיסקט מוצפן בטכניקה שפותחה על ידי עמי גרינברג ושותפים בחברת דפנדיסק. בשלב מאוחר יותר עברה התוכנה להגנה בשיטת דונגל, שפותחה על ידי חברת אלדין. 
ההגנה על התוכנה אפשרה לא-ב לגדול ולהגיע להנפקה בבורסה שכן העתקה לא חוקית של תוכנה הייתה דבר שבשגרה בישראל של שנות ה-80. 

בשנת 1995 כשהחלה חברת מיקרוסופט לשווק את מעבד התמלילים Word בעברית ב- Windows בחרה החברה אסטרטגית לא להתחרות במיקרוסופט העולמית ועברה לשתף עימה פעולה.

נכון לשנת 2010 מעבד התמלילים א-ב עדיין נמצא בשימוש במספר קטן של משרדים לצורך איחזור מידע ארכיוני שנכתב במקור ב א-ב.
דוקטור **לאון (ליטמן) גלרטר** (Litman Leon Ghelerter‏; 27 בינואר 1873 - 28 ביולי 1945) היה רופא, מנהיג סוציאליסטי ופובליציסט יהודי רומני. גלרטר היה מייסדם של מוסדות ציבוריים בתחום הרפואה והעזרה לשכבות החלשות.

חייו
----

גלרטר נולד ביאשי להוריו, זלמן ודבורה גרלטר. הוא סיים בהצלחה לימודי בית ספר גבוה למסחר ועבר ללימודי רפואה. תוך כדי לימודי הרפואה לקח גם קורסים של משפטנות. בשנת 1899 קיבל באוניברסיטת יאשי תואר דוקטור לרפואה על עבודה בנושא "כוהל ואלכוהוליזם".

עד שנת 1920 חי ופעל ביאשי ולאחר 1920 חי ופעל בבוקרשט עד מותו. ב-1895 כונן חוג סוציאליסטי בשם Lumina (האור) סביב כתב עת שנשא אותו שם. הוא נאבק למען מתן זכויות פוליטיות ליהודים חסרי האזרחות ועל כן נכנס לעימות עם הרשויות. ב-1896 ערך כתב עת ביידיש בשם Der Veker.

לפני מלחמת העולם הראשונה ייסד ביאשי בית חולים לילדים ויזם שורה של מפעלים קואופרטיביים ומוסדות סעד למען השכבות החלשות. ב-1923 ייסד בבוקרשט את החברה למתן סיוע רפואי וסוציאלי "Iubirea de oameni" (אהבת הבריות) שפעלה בצורת מערך רפואי רב תחומי וב-1926 נפתח בית החולים בשם זה באת5ר זמני. ב-1931 נגמרה בניית מבנה בית החולים, בית חולים, שהופעל על ידי רופאים, רוקחים ויתר העובדים, שבאו מקרב יהדות בוקרשט. בית החולים פעל למען כל התושבים וב-1937, בין 832 המאושפזים בו היו 587 יהודים, 210 נוצרים אורתודוקסים, 35 קתוליים ו-20 פרוטסטנטים.

לצורכי הקמת בתי החולים והמרפאות היה עובר בערי רומניה ומקבץ תרומות מהקהילות היהודיות השונות. המוסד האחרון שייסד, הסנטוריום "Mira" נפתח ב-1946, שנה לאחר מותו.

גלרטר ייסד את "האגודה הסוציאליסטית של הפועלים" ועל כן הורחק משורות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרומנית לאחר משפט, שבמהלכו הואשם בין היתר בהקמת מוסדות בעלות אופי לאומי (קרי: יהודים).

ב-15 ביולי 1928 קבוצתם של גלרטר ושטפאן וויטק ייסדה את המפלגה הסוציאליסטית של העובדים מרומניה (Partidului Socialist al Muncitorilor din România) ששינתה את שמה בספטמבר 1931 להמפלגה הסוציאליסטית מרומניה (Partidul Socialist din România). ב-1933 התאחדה המפלגה עם סיעה נוספת, שהתפצלה מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית והמפלגה המאוחדת נקראה המפלגה הסוציאליסטית האחידה (Partidul Socialist Unitar) ובראשו ניצב גלרטר.

בחוג המשפחה ובין ידידיו כונה גלרטר בשם Moșu'Lu (מושולו) ובמהלך פעילותו הפובליציסטית השתמש בשמות העט Mihai Văleanu (מיכאי ולאנו) ו-Păcurar (פקוראר). גלרטר הוא אביו של הרופא יוליו גלרטר שלימד תולדות הרפואה בבית הספר לרפואה בבוקרשט והיה נשוי לשחקנית והמורה למשחק ביאטה פרדנוב, ודודו של הבמאי מוני גלרטר.

לקריאה נוספת
------------

* *Breviar biobibliografic Evrei din România*, București: Hasefer, 2008 (ברומנית)

קישורים חיצוניים
----------------

* Ghelerter, Litman (באנגלית)
* Leon Ghelerter, unul dintre fruntasii miscarii socialiste din Romania  (ברומנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  עד לאחר מלחמת העולם הראשונה רוב גדול של יהודי רומניה היו במעמד של תושבים חסרי אזרחות, אפילו אם יכלו להוכיח שהם, הוריהם וסביהם נולדו ברומניה
2. ↑  האנטישמיות והסוציאל-דמוקרטיה ברומניה
3. ↑  PARTIDUL SOCIAL-DEMOCRAT DIN ROMÂNIA (P.S.D.R) (ברומנית)
4. ↑  Leon Ghelerter, unul dintre fruntasii miscarii socialiste din Romania (ברומנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007304018305171
* LCCN: n81051700
* VIAF: 38236013
* WorldCat (עם VIAF): 38236013

 |
**החלוץ הצעיר** הייתה תנועת נוער של "החלוץ" בפולין. תחילתו הייתה בנפות הספר, כגון: וילנה, ביאליסטוק, ווהלין, פולסיה. בשנת 1924 הוקמה הלשכה הראשית של התנועה ליד מרכז "החלוץ" בוורשה.

הגורם להקמת החלוץ הצעיר הייתה התגברות העלייה לארץ ישראל בזמן העלייה הרביעית. סניפי החלוץ החלו להתרוקן והיה צורך לדאוג לכוח עבודה, כדי לקיים את הסניפים. גובשה ההכרה שיש צורך לחנך חלוצים מבין הצעירים שאינם כשרים עדיין לעליה ואשר יכלו להיות בסניפים מספר שנים, כך שניתן יהיה לשקוד על התפתחותם והכשרתם הרוחנית.

תנועת "השומר הצעיר" הייתה מועמדת להיות תנועת הנוער של החלוץ, אך אי הסכמה אידאולוגית בין ראשי תנועת "השומר הצעיר" להנהגת החלוץ מנעו זאת. "השומר הצעיר" לא הטיל על חבריו חובת הגשמה. למנהיגי החלוץ הצעיר לא הספיקה הצופיות הקלאסית והחינוך הפוליטי הקלאסי כפי שהתפתחו באירופה במפלגות הסוציאליסטיות והקומוניסטיות, הם שאפו לראות את בוגריהם מגיעים לארץ ישראל ומתנסים בחיי קיבוץ והגשמה.

המניעים האידיאיים חזקו את הזיקה של אבות "החלוץ הצעיר" לתנועת הפועלים הארצישראלית, ובייחוד ל"קיבוץ המאוחד". עם הקמתו של "הקיבוץ המאוחד" בשנת 1927 התחזקו הקשרים בין שליחיו והחלוץ הפולני. יצחק טבנקין וחבריו הטביעו את חותמם על החלוץ הצעיר. במצע האידאולוגי של התנועה נקבע כי "נשואות עינינו לתנועת שחרור הלאומי והסוציאלי בארץ ישראל". עיקרי התנועה, כפי שנקבעו במחנות, בסמינרים, בימי עיון ובוועידות, היו:

* ציונות סוציאליסטית
* יחסי אדם וצורת חברה קיבוצית
* אחדות מעמדית
* תרבות ועבודה עברית
* זיקה ישירה לחלוץ

במהלך שנות קיומה בשנים 1924–1939 הקיפה התנועה כעשרת אלפים חברים. בשנת 1938 התאחדה התנועה עם "פרייהייט" - תנועת הנוער של "פועלי ציון", ליצירת התנועה המאוחדת "דרור" שבה אוגדו 20,000 חברים.

כמאה אלף חברי החלוץ הצעיר עלו לארץ ישראל במהלך שנות פעילותה עד מלחמת העולם השנייה. במהלך השואה היו חבריה הגורם המרכזי במרד הגטאות שבפולין.

תנועת החלוץ הצעיר התקיימה גם בקהילה היהודית בעדן, תימן. דגל התנועה שמור בבית הקהילה שבתל אביב.

לקריאה נוספת
------------

* משה בסוק (עורך), **החלוץ הצעיר: מאסף**, עין חרוד: הקיבוץ המאוחד, 1944.
* מפת קיבוצי ההכשרה של הסתדרות החלוץ בפולין משנת 1935, "הספרנים": בלוג הספרייה הלאומית, ינואר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  מתוך ספרו של לוי אריה שריד (1979). החלוץ ותנועות הנוער בפולין 1917–1939. הוצאת עם עובד.
2. ↑   יצחק שור - יו"ר תנועת החלוץ הצעיר בעדן , מספר על הפרעות בעדן, סרטון באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007257097705171
* VIAF: 135411015
* WorldCat (עם VIAF): 135411015

 |
**בדק בית** הוא מונח עממי או מקצועי המתייחס ל"תקופת הבדק" המוגדרת בסעיף 4 לחוק המכר (דירות).
הגדרת המונח בחוק היא:
"תקופת בדק" – תקופה הקבועה בתוספת, שתחילתה בעת העמדת הדירה לרשות הקונה;
בתוספת לחוק המכר (דירות) קבע המחוקק תקופות שונות של אחריות קבלן בניין כלפי רוכשי דירה. החוק קובע תקופות אחריות שונות ומיוחדות לכל סוג של ליקוי, כאשר לכל סוג של ליקוי נקבעה "תקופת בדק" המשתנה מליקוי לליקוי כמפורט להלן, ולכל תקופת בדק מתווספת תקופת אחריות בת שלוש שנים המתחילה במועד בו מסתיימת תקופת הבדק.

תקופות הבדק הקבועות בחוק המכר (דירות)
-------------------------------------

בהתאם לקבוע בחוק המכר (דירות) 
תקופת הבדק היא "תקופה שתחילתה מעת מסירת הדירה וארכה מספר שנים בהתאם לטיב הליקוי", כמפורט להלן: 

(1) ליקויי בנייה במוצרי מסגרות ונגרות, לרבות אלומיניום ופלסטיק – שנתיים;

(2) ליקויי בנייה בריצוף וחיפוי פנים לרבות שקיעות ושחיקה – שנתיים;

(3) כשל בתפקוד ובעמידות של מכונות ודוודים – שלוש שנים;

(4) ליקוי בפיתוח חצר, לרבות שקיעות, בין השאר של מרצפות בקומת קרקע, בחניות, במדרכות ובשבילים בשטח הבניין, וכן ליקויים במשטחים מחומרי גימור שונים – שלוש שנים;

(5) כשל בתפקוד ובעמידות של מרכיבי מערכות הבידוד התרמי – שלוש שנים;

(6) כשל במערכות צנרת, לרבות מים, מערכת הסקה ומרזבים, דלוחין וביוב – ארבע שנים; לעניין זה, "כשל" – לרבות נזילות;

(7) כשל באיטום המבנה, לרבות בחללים תת-קרקעיים, בקירות, בתקרות ובגגות, לרבות גגות קלים עם סיכוך – ארבע שנים;

(8) סדקים ברוחב גדול מ-1.5 מ"מ ברכיבים לא נושאים – חמש שנים;

(9) התנתקות, התקלפות או התפוררות של חיפויי חוץ – שבע שנים;

(10) כל אי-התאמה אחרת שאינה אי-התאמה יסודית – שנה אחת.

תקופות האחריות הקבועות בחוק המכר (דירות)
----------------------------------------

  

בהתאם לקבוע בחוק המכר (דירות), ישנן שתי תקופות אחריות הנוגעות לליקויי בניה:

א. תקופת הבדק - שלגביה קובע החוק פרקי זמן שונים בהתאם לטיב הליקוי כפי שפורט לעיל, 

ב. תקופת אחריות הממשיכה עוד 3 שנים מעבר לתקופות בדק הבית

ואולם, לפי סעיף 4 לחוק המכר (דירות) במקרים מיוחדים, משנמצאה "אי התאמה יסודית" תהיה תוארך תקופת ההתישנות ל-20 שנה ובמקרים מסוימים, כאשר הקונה הוכיח כי מקור אי ההתאמה הוא בתכנון בעבודה או בחומרים, אף מתחילה ההתיישנות מרגע שהליקוי התגלה לראשונה ולמעשה אין מגבלת התיישנות.

יצוין כי לפי חוק ההתיישנות, בכל מקרה, רוכש הדירה רשאי לתבוע את קבלן הבניין או היזם במשך תקופה של 7 שנים, בנוגע לליקויי בנייה יהא אשר יהא טיב הליקוי.

קישורים חיצוניים
----------------

* הצעה לתיקון ועדכון חוק המכר בשנת 2016
* בדק בית, לגלות את מצבו האמיתי של הנכס, 05 במאי 2020, אתר Themarker
* איציק הלל, חשיבות בדיקת הדירה טרם הרכישה, באתר ערוץ 7, 24 במאי 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑
מעלית בבניין מגורים בשאנגחאי – הקומות 4, 13 ו-14 חסרות
**פחד מהספרה ארבע** או גם **טטראפוביה** הוא אמונה טפלה נפוצה במדינות מזרח אסיה כדוגמת סין, יפן, קוריאה וטאיוואן.

המילה בסינית: עבור המספר "ארבע" היא 四 (בפין-יין: sì), והיא נשמעת דומה מאוד למילה "מוות" (死 בפין יין sǐ) בדיאלקטים רבים של סינית מדוברת. באופן דומה, המילה ביפנית למספר 4 (שי) ובקוריאנית (사, סא) נשמעות דומות למילה "מוות" בכל אחת מהשפות.

במדינות אלו נעשה מאמץ מיוחד להימנע מהופעה או אזכור של הספרה 4 במהלך חגיגות, או כשאחד מבני המשפחה חולה, בייחוד בתרבות הסינית. באופן דומה נמנעים משימוש במקומות אלו מהמספרים 14, 24, וכו' בשל הספרה 4 המופיעה בהם. כך למשל, מדלגים על מספרים אלו במספרי הקומות, החל מבתי מלון, משרדים ועד דירות מגורים ובתי חולים. בחתונות או במפגשים חברתיים נמנעים מלחלק לשולחנות את המספרים 4, 14, 24 וכו'. במתחמים של בנייני מגורים מוחלף מספרם של בניינים מספר 4, 14, 24 וכו' בבניין מספר 3A, 13A, 23A וכו'.

בכמה גורדי שחקים בהונג קונג, כדוגמת "ויז'ן סיטי" (Vision City) ו"דה ארץ'" (The Arch), דילגו על כל מספרי הקומות מ-40 ועד 49, והקומה שמיד לאחר קומה 39 היא קומה 50.

הסינים מראים את סלידתם מהספרה גם בכך שכל הדגמים של מטוסיהם הצבאיים מתחילים במספר 5, כדוגמת מטוס הקרב "שניאנג J-5" (הגרסה הסינית למיג 17). בדומה, הציים של טאיוואן וקוריאה הדרומית נמנעים מהשימוש בספרה 4 כאשר הם מקצים מספרי דגלים לספינותיהם.

בערים בהן התמזגו התרבות של מזרח אסיה ותרבות המערב, כמו בהונג קונג ובסינגפור, קורה שבחלק מהבניינים מדלגים הן על קומה 13 והן על קומה 14 יחד עם מספרי הקומות האחרות המכילות את הספרה 4.

בקוריאה הפחד מהספרה ארבע קיצוני פחות, אבל בבתי חולים ובמבני ציבור דומים מדלגים כמעט תמיד על המספר 4 במספרי הקומות. בבניינים אחרים נוהגים לעיתים לסמן במעלית את הקומה הרביעית בסימון "F" (תחילת המילה Four – 4 באנגלית) במקום בספרה "4". קונים נמנעים מלרכוש דירות המכילות כמה מופעים של הספרה 4 (כדוגמת 404) וערך הנכס נפגע עקב כך.

בתרבות
------

בספר "ארטמיס פאול ותסביך אטלנטיס" אחד מהתסמינים של תסביך אטלנטיס הוא הפחד מהספרה ארבע.

"גואידו מיסטה" מסדרת המנגה והאנימה "ההרפתקה המוזרה של ג'וג'ו: רוח מוזהבת" סובל מהטטרופוביה. פוביה זו מראה את עצמה באמצעות (בין השאר) תחושת לחץ וחרדה רבה כשצריך לבחור משהו מקבוצה של ארבעה, ונבהל כשהוא מוצא את עצמו עם ארבעה כדורים נותרים בדיוק עבור האקדח שלו. מיסטה מפקד על סטנד (תצוגה רוחנית של הנשמה האנושית) בשם Sex Pistols, שש ישויות דמויות רוח, ומתייחס לכל אחת מהן כ- "# 1" עד "# 7", בעוד הוא מדלג על הספרה "# 4". למרות זאת, מספר 5 מנוצל לרעה על ידי מספר 3, מכיוון שהוא רביעי ברצף.

ראו גם
------

* טריסקאידקפוביה - פחד מהמספר 13 בתרבות המערב

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פחד מהספרה ארבע** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Julian Havil *Nonplussed: Mathematical Proof of Implausible Ideas* (Hardcover), P. 153, 2007, Princeton University Press Isbn=0691120560
2. ↑  שתי המילים מתועתקות לעברית באופן זהה סְה.
3. ↑  Martin Avery, *Bethune's Time: White Men Seeking Grace*
**לֲאון העתיקה** (בספרדית: **Viejo León**) או בשמה המלא **Santiago de los Caballeros de León** ("יעקב הקדוש של אבירי לאון") הייתה עיר בדרום-מערב ניקרגואה כ-30 ק"מ צפונית-מערבית לחופי האוקיינוס השקט. העיר נוסדה בתחילת המאה ה-16, הגיעה לשיאה בסופה של המאה, ושקעה וננטשה שנים מעטות לאחר מכן. חורבותיה הוכרו בשנת 2000 כאתר מורשת עולמית.

היסטוריה
--------

אף שלא נערך סקר ארכאולוגי ממצה בלאון, לפי הכתבים המוקדמים של האימפריה הספרדית היה המקום מיושב בצפיפות באינדיאנים, שהיו מאוגדים בחברה עובדת אדמה הכפופה למבנה היררכי שבראשו ניצבה מועצת זקנים נבחרת.

העיר הספרדית נוסדה ב-19 ביוני 1524 על ידי פרנסיסקו הרנאנדס דה קורדובה (Francisco Hernández de Córdoba) שנשלח מפנמה, והיא נוסדה כערים קולוניאליות רבות באמריקה הלטינית, סביב כיכר ששכנה בצידו הצפון-מזרחי של אגם מנגואה. הרננדס הוצא להורג ב-1526, ופדרו אריאס דווילה (Pedro Arias Dávila) הגיע לעיר שנתיים לאחר מכן כמושל ניקרגואה. באותה שנה, 1528, הוקם המנזר הראשון בעיר, רעב קשה גבה את חייהם של אלפי אינדיאנים, ובסוף השנה הוקמה מטבעה בפקודת הכתר, אשר נועדה לנצל את זהב, הכסף (מתכת) והמתכות האחרות של האזור. 

למרות תפקידה כמרכז שלטוני, לאון מעולם לא כללה אלא צבר מבנים כפריים, שנבנו בעיקר מחומרים מסורתיים - עץ, בוץ וחזרן. רק הקתדרלה שהוקדשה ל"מריה הקדושה של החסדים" (Santa María de la Gracia), המנזר, בית המושל וקומץ בתי עשירים היו מתוחכמים יותר. המצודה שנבנתה בכניסה לעיר התדרדרה ונהרסה תוך עשרים שנה מהקמתה, תוך שהיא מעידה על הרגיעה באזור. בית המטבעה נבנה מחומרים פשוטים בדומה ליתר הבתים, והיה יעד לשריפות חוזרות ונשנות. 

ב-1545 הגיע העיר לשיאה בעת תקופת שלטונו של רודריגו דה קונטררס (Rodrigo de Contreras), אך רצח הבישוף המקומי חמש שנים לאחר מכן שינה את עתידה, שכן היא נתפסה כמקום שהוטלה עליו קללה, דבר שהתבטא באסונות ובמשבר כלכלי. ב-1578 התפרץ הר הגעש הסמוך, מומוטומבו (Momotombo), והבריח את המתיישבים האמידים מהמקום. ב-1603 נותרו רק עשרה בתים בעיר, וב-11 בינואר 1610 הושמדו אלה ברעידת אדמה. לאון ננטשה כליל ובחומרי הבנייה של בתיה נעשה שימוש לבניית העיר לאון החדשה, כ-30 ק"מ מערבית לה.

אתרי העיר
---------

תוואי העיר המקורי לא הונצח בכתובים וטרם שוחזר על סמך מידע ארכאולוגי מאז התגלה האתר ב-1968. נראה כי לעיר הייתה צורת מלבן, אך היא הייתה קטנה בהרבה מערים אחרות בנות זמנה. על המבנים החשובים שהתגלו באתר נמנית הקתדרלה שבה היו שלוש ספינות ובקצה המזרחי שלה היו מדרגות שהובילו אל מזבח מרכזי. הסברה היא כי שטח בנוי מחוץ למבנה שימש כבסיסו של מגדל פעמונים. מנזר "לה מרסד" (La Merced) היה עשוי מחמישה חדרים וחובר ישירות אל הכנסייה. כל המבנים באתר, ובכלל זה בתי העשירים ובניין גדול במיוחד ובו 11 חדרים, נבנו בפשטות ומחומרים מקומיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לאון העתיקה** בוויקישיתוף
* האתר הארכאולוגי בלאון (בספרדית)

| דגל סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בניקרגואה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| לאון העתיקה • קתדרלת לאון |

 |
**גרגוריוס על האבן** הוא שמה של מעשייה מפורסמת בימי הביניים. גיבורה הראשי הוא האפיפיור גרגוריוס הראשון. 

על פי המסופר במעשייה היה גרגוריוס בן למשפחת שליטי אקוויטניה, אשר נולד מזיווג בין אח ואחות. אמו לא יכלה לגדלו והניחה אותו לחסדי הגלים בים בתוך סירה קטנה. שני דייגים הצילוהו ומסרו אותו לידי ראש המנזר, ממנו קיבל את שמו. גרגוריוס חונך במנזר וכשגדל והיה לאביר ביקש להיוודע למוצאו. הוא יצא למסע בעולם והגיע גם למולדתו, שם שחרר את אמו ממצור שהטילו עליה אויביה. אז ביקש לשאת אותה לאשה משום שלא הכירה. לאחר נישואיהם נודע לו כי היא אימו, והוא פרי יחסים אסורים. כשהבין כי הוסיף חטא על פשע הוריו, יצא גרגוריוס את ביתו ושב אל הים, שם ביקש לכפר על עוונו באמצעות ישיבה על סלע בודד מוקף במים, הרחק מהחוף. סיגופיו הנוראים נמשכו 17 שנים עד שמת האפיפיור, ובת קול הכריזה שגרגוריוס יהיה יורשו. כשהגיעה לאמו הבשורה כי בנה יושב על הכס הקדוש, הגיעה לרומא כדי להשיג ממנו מחילה על חטאיה, וכך אומנם קרה.

המעשייה כלולה בגסטה רומנורום, ועלילתה היא גם הנושא בשיר צרפתי מן המאה ה-12, שבו השתמש המשורר הגרמני הרטמן פון אואה, בשירו "גרגוריוס או החוטא הטוב". על סמך האפוס הגרמני חיבר תומאס מאן את ספרו, "הנבחר". 

המעשייה משתייכת לסיפורים בעלי מוטיבים הדומים לאגדת אדיפוס, שהיו חביבים על בני תקופת ימי הביניים, ואף בקרב היהודים. ייתכן כי בהשראת סיפורים אלה נוצרה גם המעשייה אודות יהושע בן נון..

הערות שוליים
------------

1. ↑  בהקדמת 'רב פעלים' לר' אברהם וילנר בן הגאון מווילנה עמ' יב מסופר שיהושע בתפקידו כתליין הרג את אביו וכמעט נשא את אמו לאשה. לדעת יצחק ישעיה וייס כאן אפשר שדברים אלו נוספו בידי המהדיר. אלא שלא הביא ראיה לדבריו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb11946543s (data)
* GND: 4123346-3
* SELIBR: 349328
* SUDOC: 027420256
* VIAF: 208085901
* WorldCat (עם VIAF): 208085901

 |
**גיום אנרי דופור** (**Guillaume Henri Dufour**;‏ 15 בספטמבר 1787 – 14 ביולי 1875) היה איש צבא שווייצרי, אשר היה אחד מארבעת האנשים היחידים בהיסטוריה שקיבלו דרגת גנרל בצבא שווייץ. כמו כן היה ממייסדי הצלב האדום וניהל את אמנת ז'נבה הראשונה.

ביוגרפיה
--------

דופור נולד ב-15 בספטמבר 1787 בעיר קונסטנץ שהשתייכה אז לאימפריה הרומית הקדושה. העיר נמצאת כיום בתחומי גרמניה המודרנית. מאוחר יותר עקרה משפחתו לז'נבה שבשווייץ. אביו, שהיה שען, שלח אותו ללמוד ציור ורפואה, אולם ב-1807 נסע דופור לפריז ונרשם ללימודים באקול פוליטקניק - אז אקדמיית הנדסה קרבית. הוא סיים את לימודיו ב-1809, כחמישי במחזורו. הוא התגייס לגרנד ארמה, וב-1810 נשלח כחלק מחיל המשלוח הצרפתי שסייע לאי קורפו להתגונן נגד האימפריה הבריטית. לאחר מכן חזר לצרפת, וסייע בתיקון הביצורים בליון. בשל כך, ב-1814 הוענק לו אות לגיון הכבוד.

ב-1817, בעקבות ההפסד הצרפתי במלחמות הנפוליאוניות ופיזורו של הגרנד ארמה, חזר דופור לז'נבה והתגייס לצבא שווייץ. הוא הופקד על המהנדסים הצבאיים של קנטון ז'נבה, והפך גם לפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת ז'נבה. בין הקצינים ששירתו תחתיו, נמנה לואי נפוליאון בונפרטה, אחיינו של נפוליאון בונפרטה ולימים נפוליאון השלישי קיסר צרפת. ב-1845 פרש מספר קנטונים קתוליים-שמרניים מהפדרציה השווייצרית, והקימו ברית משלהם שכונתה "זונדרבונד" (ברית מיוחדת). ב-21 באוקטובר 1847 דופור מונה למפקד הצבא הפדרלי שנשלח לדכא את המרד (מלחמת הזונדרבונד). לצורך כך, הוענקה לו דרגת חירום של "גנרל". הייתה זו הפעם הראשונה שדרגה כזו הוענקה בשווייץ. בעתות שלום הדרגה הגבוהה ביותר בצבא שווייץ היא "מפקד קורפוס". המלחמה ניטשה למשך פחות מחודש בשנת 1847, היו בה כ-130 הרוגים, והיא הסתיימה בניצחון הצבא הפדרלי. הייתה זו המלחמה האחרונה שניטשה אי פעם על אדמת שווייץ. לאחר המלחמה, נשללה מדופור דרגת הגנרל והוא חזר לדרגתו הקודמת.

באוגוסט 1849, פרצה ההפיכה בבאדן. בשל חשש שהמהומות יזלגו אל שווייץ, הוענקה לדופור דרגת גנרל בפעם השנייה. ב-27 בדצמבר 1856 פרץ סכסוך בין שווייץ לפרוסיה בנוגע למעמדו של מחוז נשאטל. הסכסוך כונה "משבר נשאטל", ובשל חשש למלחמה, הוענקה לדופור דרגת גנרל פעם שלישית. ב-1859 הוענקה לו הדרגה בפעם הרביעית בעקבות חשש שמלחמת אוסטריה-סרדיניה תזלוג לשווייץ. בכל אחת מהפעם, המשבר הסתיים ללא התערבות כלשהי מצד הצבא השווייצרי. דופור הוא האדם היחיד בהיסטוריה של צבא שווייץ שקיבל דרגת גנרל יותר מפעם אחת, ואחד מארבעת היחידים שקיבלו את הדרגה אי פעם. ב-1863 הוא היה חלק מוועדה מיוחדת, אשר בהנהגתו של ז'אן אנרי דינן ייסדה את הצלב האדום. ב-1864 הוא ניהל את אמנת ז'נבה הראשונה.

הוא נפטר בז'נבה ב-14 ביולי 1875 בגיל 87. בהלווייתו השתתפו למעלה מ-60,000 איש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גיום אנרי דופור** בוויקישיתוף
* גיום אנרי דופור באתר ספרטקוס (באנגלית)
* גיום אנרי דופור (בצרפתית)
* גיום אנרי דופור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260492105171
* BIBSYS: 90501552
* BnF: cb120803049 (data)
* GND: 118527959
* HDS: 003862
* ISNI: 0000 0001 0862 6524
* LCCN: n84155270
* The Léonore id LH//833/60 is not valid.
* NDL: 00769898
* NKC: nlk20000084754
* NLP: A28177861
* NTA: 070014647
* SNAC: w6h525fv
* SUDOC: 028945832
* ULAN: 500008033
* VcBA: 495/168017
* VIAF: 2495837
* WorldCat: lccn-n84155270

 |
**לאון בנואה** (ברוסית: **Лео́нтий Бенуа**;‏ 11 באוגוסט 1856 – 8 בפברואר 1928) היה מורה לאמנות בלנינגרד, אדריכל רוסי את רוב עבודתו ניתן לשייך לסגנון קלאסיציזם.

ביוגרפיה
--------

לאון בנואה היה בנם של האדריכל והאמן הרוסי יליד צרפת ניקולאי בנואה (1813–1898) ושל אשתו קמילה קאבוס (1829–1891), בתו של האדריכל ממוצא איטלקי אלברטו קאבוס (1800–1863). הוא גדל במשפחה קוסמופוליטית, חובבת אמנות, וכמו אחיו הגדול, צייר צבעי המים אלברט בנואה (1852–1936), למד באקדמיה הקיסרית לאמנויות בסנט פטרסבורג. אחיו הצעיר, הצייר, הגרפיקאי, מעצב הבמה והתלבושות, היסטוריון ומבקר האמנות אלכסנדר בנואה (1870–1960) סיים את לימודיו בפקולטה למשפטים באוניברסיטת סנט פטרבורג.

לאחר שלאון בנואה סיים את לימודי האמנות שלו ב-1879, הוא הפך למורה בבית הספר לציור של החברה לקידום אמנים (1879–1884), לאחר מכן עבר למכללה הטכנית להנדסה אזרחית (1884–1892) ולבסוף הפך מורה ב-1892 באקדמיה לאמנות. בשנים 1892 עד 1895 פרסם את כתב העת האדריכלי "Sodtschi" "Зодчий". האקדמיה לאמנויות מינתה אותו לרקטור של בית הספר לאמנות (1903–1906 ו-1911–1917).

לאון בנואה נפטר בסנט פטרבורג ב-1928. הוא נקבר בבית הקברות וולקובו, שם נקברו אביו ניקולאי בנואה וחמיו אלברטו קאבוס.

בתו, הציירת, מאיירת הספרים, מעצבת התפאורה ומעצבת התלבושות נדז'דה לאונטייבנה בנואה (1896–1975), נישאה לדיפלומט הגרמני והסוכן החשאי של MI5, יונה פון יוסטינוב בנם היה השחקן פיטר יוסטינוב.

גלריה
-----

* כנסיית אלכסנדר נייבסקי, וורשהכנסיית אלכסנדר נייבסקי, וורשה
* קפלה רוסית בדרמשטדטקפלה רוסית בדרמשטדט

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לאון בנואה** בוויקישיתוף
* לאון בנואה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Leonti Nikolajewitsch Benois, www.encspb.ru
2. ↑  Benois, Leontij Nikolajewitsch. Hessische Biografie. (Stand: 20. Oktober 2020). In: Landesgeschichtliches Informationssystem Hessen (LAGIS).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 133162974
* ISNI: 0000 0000 8370 6244
* LCCN: n2007066535
* NKC: js2008480028
* SELIBR: 337261
* SUDOC: 127884645
* ULAN: 500120642
* VIAF: 33179920
* WorldCat: lccn-n2007066535

 |
**הוצאת עוּץ** היא הוצאת ספרים ישראלית עצמאית, המוציאה לאור ספרים קלסיים וספרי פנטזיה. היא הוקמה בשנת 2013 על ידי המתרגמת והעורכת גילי בר-הלל.

חזון ההוצאה
-----------

לדברי בר-הלל, ההוצאה נולדה מתוך אהבת ספרים ונוסטלגיה לספרים של פעם, במטרה להוציא לאור ספרים נבחרים תוך דגש לא רק על טקסט, אלא גם על איורים ועיצוב.

רוב ספרי ההוצאה יוצאים בכריכה קשה וכוללים את האיורים המקוריים. בר-הלל: "(...) בעתיד, ספר מודפס לא ייעלם אלא יהפוך למוצר יוקרה".

שם ההוצאה, "עוץ" הוא על שם ארץ הקסמים שהמציא הסופר פרנק באום בשנת 1900: מקום של קסמים ונפלאות, אוטופיה שבה הערכים העליונים הם אהבה לכל חי, דמיון, סובלנות ורוח שטות.
ארץ זו מופיעה בסדרת הספר הקוסם מארץ עוץ.

בחירת הספרים מתמקדת בתחום הפנטזיה והקלסיקה לילדים ולנוער. "אני חושבת שזה ההבדל בין סופרמרקט לבוטיק", אומרת בר־הלל. "הוצאת ספרים גדולה מנסה לכלול הכול, הוצאת ספרים קטנה לא יכולה אפילו לנסות. (...) עדיף שאנשים יכירו את הדי־אן־איי של ההוצאה ויידעו מה הם מחפשים בה."

רק אחדים מספרי ההוצאה נמכרים ברשתות הספרים הגדולות, האחרים נמכרים בחנויות ספרים עצמאיות ובאתר האינטרנט של הוצאת עוץ.

ספרים שיצאו בהוצאת עוץ
----------------------

* שם צופן: וריטי, מאת אליזבת וויין (2015)
* הדרך לעוץ, מאת ל. פרנק באום (2015)
* עוגות בחלל, מאת פיליפ ריב (2015)
* יום סמק הגדול, מאת אדם רקס (2015)
* דורותי והקוסם בארץ עוץ, מאת ל. פרנק באום (2014)
* צ'קו המסכן, מאת מרג'רי ויליאמס ביאנקו (2014)
* עוצמה מעוץ, מאת ל. פרנק באום (2014)
* ארץ עוץ המפלאה, מאת ל. פרנק באום (2013)

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של הוצאת עוץ
* הוצאת הספרים "עוץ" נולדה - ריאיון עם גילי בר-הלל סמו באתר הרפובליקה הספרותית
* גילי בר-הלל סמו - הקוסמת מארץ עוץ באתר nrg
* אנחנו נכתוב את הסיפור מחדש - אתר ישראל היום
* המסע של גילי לארץ עוץ - מאתר אונלייף
* אתר למנויים בלבד  אלעד בר-נוי, דרך האבנים הצהובות, באתר "ידיעות אחרונות", 2 ביולי 2019
* הבלוג של גילי בר-הלל

הערות שוליים
------------

1. ↑  גילי בר-הלל, על ההוצאה, באתר
2. ↑  נטע הלפרין, אנחנו נכתוב את הסיפור מחדש, באתר , ‏22/04/2015
3. ↑  יעל (פרוינד) אברהם, פחות קונים, פחות קוראים: טרגדיית חוק הספרים, באתר , ‏12/3/2015
**גִיוֹם ז'וֹזֶף יָאסָנְת זָ'אן-בָּאטִיסְט לֶה זֶ'נְטִיל דֶה לָה גָלֶסְיֶיה** (בצרפתית: **Guillaume Joseph Hyacinthe Jean-Baptiste Le Gentil de la Galaisière**‏, 12 בספטמבר 1725 - 22 באוקטובר 1792) היה אסטרונום צרפתי שנודע בשל תצפיותיו בערפיליות ובשל מסע כושל שערך באוקיינוס ההודי כדי לצפות במעבר נוגה על פני השמש בשנים 1761 ו-1769.

קורות חייו
----------

תרשים של ערפילית אוריון שבוצע על ידי לה ז'נטיל בשנת 1758
לה ז'נטיל נולד בקוטנס שבמחוז מאנש, חבל נורמנדי תחתית בצרפת ולמד אסטרונומיה בקולז' דה פראנס מהאסטרונום והקרטוגרף ז'וזף-ניקולא דליל. לאחר לימודיו הוא עבד במצפה הכוכבים של פריז כעוזרו של ז'ק קאסיני (בנו של ג'ובאני דומניקו קאסיני) ושם גילה בשנת 1747 את הגלקסיה M32 שנקראת על שמו "גלקסיית לה ז'נטיל". בשנת 1749 הוא צפה גם בצבירים הפתוחים M36,‏ M38 ו-M41 בלי לדעת שכבר התגלו על ידי ג'ובאני בטיסטה אודיירנה. הוא הציג את תצפיותיו ותגליותיו לאקדמיה הצרפתית למדעים (נקראה אז האקדמיה המלכותית למדעים) והתקבל אליה כחבר בשנת 1753.

בשנת 1760 יצא לה ז'נטיל למסע חקר כחלק משיתוף פעולה בינלאומי שאורגן על ידי מיכאיל לומונוסוב ושנועד לצפות במעבר נוגה על פני השמש ממספר רב של מקומות על פני כדור הארץ כדי לקבוע באמצעות טריאנגולציה את מרחקה של השמש מכדור הארץ ולמעשה לחשב את גודלה של יחידה אסטרונומית. לה ז'נטיל התכוון לצפות במעבר מפודוצ'רי שבהודו, אך בשל מלחמת שבע השנים הוא התקשה להגיע אל יעדו וב-6 ביוני 1761, מועד המעבר, הוא היה בלב ים ובשל תנועת האוניה לא היה ביכולתו לבצע מדידות מדויקות. לה ז'נטיל החליט להמתין שמונה שנים עד למעבר הבא של נוגה על פני השמש בשנת 1769 ובינתיים ניצל את כישוריו כקרטוגרף כדי למפות את החוף המזרחי של מדגסקר. לקראת המעבר הוא תכנן לצפות בו ממנילה שבפיליפינים, אך הרשויות הספרדיות היו עוינות כלפיו והוא חזר לפודוצ'ורי, שם הקים מצפה כוכבים קטן והמתין למועד המעבר. ב-4 ביוני 1769, יום האירוע, השמים היו מעוננים ולה ז'נטיל לא הצליח לצפות במעבר. הוא יצא חזרה לצרפת, אך המסע התעכב בשל מגפת דיזנטריה ולאחר מכן נקלעה הספינה לסערה ונאלצה לעגון בראוניון לתיקונים. לה ז'נטיל מצא ספינה אחרת והצליח לחזור לפריז רק באוקטובר 1771.

עם חזרתו הוא גילה שבהיעדרו הוא הוכרז כמת, רכושו חולק בין קרובי משפחתו, אשתו התחתנה עם אחר ומשרתו באקדמיה למדעים לא נשמרה. רק לאחר מאבק משפטי והתערבות של לואי השישה עשר הוא זכה בחזרה ברכושו ובמשרתו. את קורותיו במסע הוא פרסם בספר בן שני כרכים שנקרא "מסע באוקיינוס ההודי" ושיצא לאור בשנת 1779. הוא נפטר בפריז בגיל 67.

הנצחה
-----

על שמו של לה ז'נטיל נקראת הגלקסיה M32 וכן נקרא על שמו מכתש על הירח בשנת 1961.

בשנת 1992 כתבה המחזאית הקנדית מורין האנטר מחזה בשם "המעבר של נוגה" (Transit of Venus) המבוסס על סיפורו. המחזה עובד בשנת 2007 לאופרה עם מוזיקה של המלחין הקנדי ויקטור דייוויס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גיום לה ז'נטיל** בוויקישיתוף
* גיום לה ז'נטיל באתר SEDS

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1677844
* BnF: cb12151459n (data)
* GND: 100188265
* ISNI: 0000 0001 2131 9596
* SUDOC: 030010314
* VcBA: 495/156435
* VIAF: 49263600
* WorldCat: lccn-n2019027017

 |
**גיום סיזרון** (בצרפתית: **Guillaume Cizeron**; נולד ב-12 בנובמבר 1994) הוא מחליק אמנותי צרפתי, האלוף האולימפי (בייג'ינג 2022), סגן אלוף אולימפי (פיונגצ'אנג 2018), 5 פעמים אלוף עולם (שנגחאי 2015, בוסטון 2016, מילאנו 2018, סאיטאמה 2019 ומונפלייה 2022), 5 פעמים ברציפות אלוף אירופה (2015–2019) ו-6 פעמים אלוף צרפת (2015–2020) בהחלקה אמנותית על קרח ריקוד זוגות ביחד עם גבריאלה פאפאדאקיס.

הצמד פאפאדאקיס וסיזרון שיפר את שיא העולם 28 פעמים, שיא של כל הזמנים, מאז שיטת הניקוד החדשה (2004).

ביוגרפיה
--------

סיזרון נולד וגדל במונבריסון, לואר. הוא התאמן בהחלקה אמנותית על הקרח במועדון בקלרמון-פראן, שבחבל אוברן, שבו מארק אביו הוא נשיא המועדון. בגיל 9 קתרין פאפאדאקיס, המאמנת שלו המליצה לו לרקוד עם גבריאלה בתה. הוא למד אמנות בליון. בשנת 2014 הוא עבר עם פאפאדאקיס למונטריאול קנדה על מנת להתאמן עם מאמנם רומה הגנואור.

### 2014

באליפות צרפת שנערכה בשנת 2014 פאפאדאקיס וסיזרון דורגו במקום שני בתחרות ריקוד זוגות. באליפות אירופה הראשונה שבה הם השתתפו שנערכה בבודפשט בינואר אותה שנה הם סיימו במקום 15 ובאליפות העולם שנערכה בסאיטמה, יפן במרץ אותה שנה הם סיימו במקום 13.

### 2015

#### אלוף אירופה ואלוף עולם

באליפות אירופה שנערכה בסטוקהולם בינואר 2015 הם זכו במדליית זהב בריקוד זוגות. באליפות העולם שנערכה בשנגחאי במרץ הם זכו במדליית זהב, לפני מדיסון צ'וק ואוואן בייטס מארצות הברית וקייטלין וויבר ואנדרו פוג'ה מקנדה.

### 2016

באליפות אירופה שנערכה בברטיסלבה בינואר 2016 הם זכו בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב. באליפות העולם שנערכה בבוסטון במרץ הם זכו בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב, לפני מאיה ואלכס שיבוטני ומדיסון צ'וק ואוואן בייטס, שני הזוגות מארצות הברית.

### 2017

באליפות אירופה שנערכה באוסטרבה בינואר 2017 הם זכו בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב. באליפות העולם שנערכה בהלסינקי במרץ הם זכו במדליית כסף, אחרי טסה וירטו וסקוט מוייר מקנדה ולפני מאיה ואלכס שיבוטני.

### 2018

#### מדליית כסף אולימפית

באליפות אירופה שנערכה במוסקבה בינואר 2018 הם זכו בפעם הרביעית ברציפות במדליית זהב. באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) שנערכה בפברואר הם זכו במדליית כסף, אחרי טסה וירטו וסקוט מוייר מקנדה ולפני מאיה ואלכס שיבוטני. במהלך ביצוע התרגיל הקצר נחשפה הפיטמה של פאפאדאקיס בטעות והם קיבלו הפחתה בניקוד שדירג אותם במקום השני. בתרגיל החופשי והארוך הם סיימו ראשונים אך בסיכום הכללי דורגו במקום השני. באליפות העולם שנערכה במילאנו במרץ הם זכו בפעם השלישית במדליית זהב, לפני מדיסון האבל וזכארי דונהיו מארצות הברית וקייטלין וויבר ואנדרו פוג'ה מקנדה.

### 2019

באליפות אירופה שנערכה במינסק בינואר 2019 הם זכו בפעם החמישית ברציפות במדליית זהב. באליפות העולם שנערכה בסאיטאמה במרץ הם זכו בפעם הרביעית במדליית זהב, לפני ויקטוריה סיניצינה וניקיטה קצלפוב מרוסיה ומדיסון האבל וזכארי דונהיו מארצות הברית.

### 2020

באליפות אירופה שנערכה בגראץ בינואר 2020 הם זכו במדליית כסף בפער קטקנן של 0.19 נקודות, אחרי ויקטוריה סיניצינה וניקיטה קצלפוב. אליפות העולם שהייתה אמורה להיערך במונטריאול בוטלה בשל מגפת הקורונה.

חיים אישיים
-----------

ביום הבינלאומי נגד הומופוביה ב-17 במאי 2020 סיזרון יצא מהארון כהומו בפוסט באינסטגרם שבו הציג את בן הזוג שלו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גיום סיזרון** בוויקישיתוף
* גיום סיזרון, ברשת החברתית פייסבוק
* גיום סיזרון, ברשת החברתית טוויטר
* גיום סיזרון, ברשת החברתית אינסטגרם
* גיום סיזרון, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* גיום סיזרון, באתר olympedia.org
ליצן מפחיד הוא דמות אשר נעשה בה שימוש בתרבות הפופולרית.
**פחד מליצנים** (לפעמים מכונה **קולרופוביה**, באנגלית: **Coulrophobia**, על אף שהמונח אינו רשמי) הוא פחד חריג, או אף בלתי נשלט, מליצנים. DSM-IV אינו מכיר בפחד ספציפי מליצנים כפוביה נפרדת, אך מתייחס לפחד מדמויות מחופשות, ומכיוון שנערכים מעט מחקרים על ליצנים, כולל על ליצנות רפואית, קשה לדעת את היקף התופעה. עם זאת, מחקר שנעשה באוניברסיטת שפילד מצא שליצנים רפואיים עשויים להפחיד חלק מהמטופלים. אולם, הדסון ועוזריו מדווחים כי נמצאה שגיאה שיטתית בעריכת מחקר זה והחוקרים חזרו בהם מפרסומו.

בתרבות פופולרית
---------------

סיזר רומרו בדמות הג'וקר, מתוך סדרת הטלוויזיה "באטמן", 1967.
פחד מליצנים הופיע רבות בתרבות פופולרית, ובפרט בספרות, בסרטי קולנוע ובסדרות טלוויזיה, לעיתים תוך שימוש במונח "קולרופוביה". ישנן שלל דוגמאות של יצירות בהן מופיעות דמויות שליליות ומפחידות המחופשות לליצן, כגון הג'וקר בקומיקס של DC קומיקס, ״מפחיד״ ו- ״מפחיד 2״ ו-"זה" מאת סטיבן קינג. במקרים אחרים, פחד מליצנים משמש כאלמנט קומי: משום שבגדיו ומעשיו של הליצן נועד לשעשע את הצופים בו - בפחד מליצנים גלומה סיטואציה קומית, וזו מוצגת לא אחת בקומדיות מצבים, בסדרות טלוויזיה מצוירות ובסרטי קולנוע.

בין היצירות הרבות בהן קיים פחד מליצנים ניתן למנות את: אנימניאקס, באפי ציידת הערפדים, בוסטון ליגל, בן 10, דוקטור הו, ההרפתקאות של בילי ומנדי, הקול בראש, הרפתקאות שרה ג'יין, זה, מגרש ביתי, בונז, מנדלבאום בלש פרטי, משפחה מודרנית, סיינפלד, על טבעי, פרייז'ר, ראגרטס ועוד.

ראו גם
------

* תופעת הליצנים המפחידים

קישורים חיצוניים
----------------

* עמי בן בסט, זהירות ליצנים!, באתר "רשימות"
* ג'וזף דורווין, Coulrophobia and the Trickster, באתר אוניברסיטת טריניטי.
* יעל פרוינד (אברהם), מקור ראשון, רק אל תרקוד איתי, באתר News1 מחלקה ראשונה‏, מרץ 2012, פורסם לראשונה ב-26 בפברואר 2010
* The History and Psychology of Clowns Being Scary מאת לינדה רודריגז מקרובי, מגזין סמית'סוניאן, 1 באוגוסט 2013
* אנה צרפתי‏, אמאל'ה, ליצן, באתר וואלה!‏, 13 במרץ 2014
* בן סויסה, הצפייה אסורה לילדים: ליצני האימים, באתר ynet, 31 באוקטובר 2014
* מערכת הורים, ‏פחד מליצנים: יש דבר כזה, והוא מסוכן לילדים שלכם, באתר ‏מאקו‏‏, ‏12 ביולי 2016‏
* פחד מליצנים הוא לא צחוק – והאם סרטי האימה אשמים בכך?, באתר עולם האימה, 30 במרץ 2023

הערות שוליים
------------

1. ↑  DSM IV
2. 1 2  Henderson & Rosario : But seriously: clowning in children's mental health *Journal of the American Academy of Child and Adolescent Psychiatry* 2008 Sep;47(9):983-6
3. ↑  Sheffield Telegraph - Kids frightened by hospital clowns, פורסם ב־16 בינואר 2008