recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**תוכנת הצפנה** היא תוכנה המשתמשת בהצפנה כדי למנוע גישה לא מורשית למידע דיגיטלי. קריפטוגרפיה משמשת להגנה על מידע דיגיטלי במחשבים וכן על מידע דיגיטלי שנשלח למחשבים אחרים דרך האינטרנט.

סיווג
-----

ישנם מוצרי תוכנה רבים המספקים הצפנה. הצפנת תוכנה משתמשת בצופן כדי לטשטש את התוכן לטקסט צופן. אחת הדרכים לסווג סוג זה של תוכנה היא סוג הצופן המשמש. ניתן לחלק את הצפנים לשתי קטגוריות: צפני מפתח ציבורי (הידועים גם כצפנים א-סימטריים) וצפני מפתח סימטריים. תוכנת הצפנה יכולה להתבסס על מפתח ציבורי או הצפנת מפתח סימטרי.

דרך נוספת לסווג הצפנת תוכנה היא לסווג את מטרתה. באמצעות גישה זו, הצפנת תוכנה עשויה להיות מסווגת לתוכנה המצפינה "נתונים במעבר" ותוכנה המצפינה "נתונים במצב מנוחה". נתונים במעבר משתמשים בדרך כלל בהצפנה אסימטרית, ונתונים במצב מנוחה משתמשים בדרך כלל בצפני מפתח סימטריים.

ניתן לחלק עוד יותר צפני מפתח סימטריים לצפני זרמים ולצפני בלוק. צופני זרם מצפינים בדרך כלל טקסט רגיל ביט או בייט בכל פעם, והם משמשים לרוב להצפנת תקשורת בזמן אמת. המפתח משמש כדי לקבוע את המצב ההתחלתי של מחולל זרם מפתח, והפלט של מחולל זה משמש להצפנת הטקסט הפשוט. אלגוריתמי צופן בלוקים מפצלים את הטקסט הפשוט לבלוקים בגודל קבוע ומצפינים בלוק אחד בכל פעם. לדוגמה, AES מעבד בלוקים של 16 בתים, בעוד קודמו DES מצפין בלוקים של שמונה בתים.

ראו גם
------

* פרוטוקול קריפטוגרפי
* מפתח ציבורי
* צופן סימטרי
* SSL
* השוואה בין תוכנות להצפנת דיסקים
* אסטרטגיית הגנה (מחשוב)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תוכנת הצפנה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Thakur, Dinesh. "Cryptography - What is Cryptography?".
2. ↑  "What is encryption? - Definition from WhatIs.com". *SearchSecurity*. נבדק ב-25 באפריל 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "Why We Encrypt - Schneier on Security".
4. ↑  Chandra, Sourabh; Paira, Smita; Alam, Sk Safikul; Sanyal, Goutam (נוב' 2014). "A comparative survey of Symmetric and Asymmetric Key Cryptography". *IEEE*. `{{cite journal}}`:  (עזרה)

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLA: 52

 |
**גריררפטון** (שם מדעי: ***Greererpeton***; מילולית: "הזחלן של גריר (אנ')") הוא סוג של יצור קדום מסדרת האיכתיוסטגאים שחי בקרבון המיסיסיפי באמריקה הצפונית לפני 345 עד 328 מיליון שנה מזמננו. הוא תואר למדע ב-1969 בידי החוקר אלפרד רומר (אנ') ונכלל בו מין אחד - **Greererpeton burkemorani**.

מאפיינים
--------

יצור זה היה דומה לסלמנדרת ענק במראהו אך בעל גולגולת שטוחה באורך 18 ס"מ וכנראה שהיה מותאם יותר לחיים מימיים. הוא הגיע לאורך 1.5 מטר ובעל ראש גדול, זנב שהכיל שליש מאורכו בעל 12 חוליות והיה בעל גפיים קצרות עם מעט אצבעות. עם זאת הוא היה מפותח יותר מדו-חיים דמויי דגים כמו הקרסיגירינוס.

ככל הנראה יצור זה התקיים בביצות ובנהרות קדומים והתקדם באיטיות, ארב לטרף חולף בקרקעית המים. הוא היה יצור מיימי, דבר שמוכח מחללים בצידי הגוף בהם היו חיישני מערכת קו הצד שמתאימה לחיות מימיות. ייתכן אפילו שהיה בעל זימים פנימיים לצד הגולגולת. הוא גם הזיז את זנבו מצד לצד בדומה לדג יותר מאשר סלמנדרה מודרנית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גריררפטון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**פרקש "לופו" פנט** (ברומנית: **Paneth Farkaș**;‏ 17 במרץ/23 במרץ 1917 - 23 ביוני 2003) היה טניסאי שולחן יהודי-רומני וניצול שואה. סגן אלוף עולם בטורניר לקבוצות (פראג 1936), 9 פעמים אלוף רומניה בזוגות ובזוגות מעורבים ומספר פעמים סגן-אלוף רומניה ביחידים ומאמן טניס שולחן.

ביוגרפיה
--------

פנט נולד בקלוז'-נאפוקה, ילד רביעי למשפחת רבנים ידועה בטרנסילבניה, אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית. אחד מאבות אבותיו היה יחזקאל בנדיקט יוסף פנט (1783 - 1845). מכיוון שהוריו לא יכלו לשלם עבור השכלתו, הוא עבד כשוליה אצל סנדלר. בהיותו בן אחת עשרה החל לשחק טניס שולחן בחצר בית הוריו, שם התגלה והוזמן לאגודת הספורט הגיבור קלוז'.

באליפות העולם שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה בשנת 1936 זכה פנט במדליית כסף קבוצתית, ביחד עם מארין ואסיל-גולדברגר וויקטור ולאדון. בטורניר קבעו פנט ויריבו הפולני-יהודי אלויזי ארליך שיא עולם באורך של נקודת מערכה. הנקודה ארכה כשעתיים ו-12 דקות, ולאחר 70 דקות התוצאה הייתה עדיין 0-0. במהלך שעתיים אלו, עבר הכדור 12,000 פעמים מעל הרשת, כשבסיומם ניצח ארליך בנקודה זו. בזמן המשחק, נאלץ השופט להתחלף עקב כאבים עזים בצוואר. ארליך עצמו זכה בתואר סגן אלוף העולם.

פנט אימן טניס שולחן במועדון בקלוז'-נאפוקה ומספר פעמים את הנבחרת הלאומית של רומניה ובין יתר השחקנים שאימן היו: אנג'ליקה רוזיאנו, מריה אלכסנדרו (אלופת עולם) ועוד. שחקניו זכו ב-16 מדליות זהב באליפויות העולם וב-32 תארים באליפות אירופה לבוגרים ונוער. הקבוצה שאימן זכתה 5 פעמים בתואר אליפות אירופה לקבוצות.

בשנת 1939 הוא נישא לאתלטית אדית הולנדר. בתקופת מלחמת העולם השנייה בדרך למחנות הריכוז, הוא הצליח לברוח פעמיים מהרכבות לאושוויץ, אך נתפס. ב-25 בנובמבר 1942 הוא נשלח למחנה עבודת כפייה בבאיה מארה, בצפון מערב רומניה, שם עבד בבניית כביש. 85 אחוז מתוך 15 אלף היהודים שגרו בעיר נרצחו. ב-3 בדצמבר אותה שנה הוא נלקח לעבודות כפייה באוקראינה, לחזית המזרחית. ב-15 באוקטובר 1943 נשלח לקרקוב, שם עבד במפעל לייצור כדורים. הוא הצליח לברוח מהרכבת שהובילה לאושוויץ, אך נתפס והבין שרוב בני משפחתו כבר נשלחו למחנה הריכוז. כעבור מספר ימים נכלא וב-15 ביוני 1944 הובא לגטו נירג'האזה והצליח לברוח שוב מהרכבת שהובילה לאושוויץ. הוא חי כחודש בשם בדוי בפרשוב עד שנתפס על ידי האס. אס בברטיסלבה ונשלח לאושוויץ. מאחר שדיבר 5 שפות הוא הציג את עצמו כמאמן טניס שולחן וקיבל תפקיד לשרת קצין אס. אס שעזר לו לחזור לברטיסלבה ומשם הוא נמלט לבודפשט, אך נתפס שוב. הוא ברח בקלטי פאייאודבר והגיע לשגרירות שוודיה שם קיבל הגנה מראול ולנברג. ב-21 בינואר 1945 הוא שוחרר. רעייתו של פנט מצאה את מותה באושוויץ.

פנט היה נושא לסרט תיעודי של סטיבן ספילברג על חיי היהודים במלחמת העולם השנייה.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד דודסון, "חוקים משלהם: הספורט שגבר על הנאצים", באתר nrg‏, 28 בינואר 2012
* דוד דודסון, "משחק גורלי: פנט וארליך ניצחו את הנאצים", באתר nrg‏, 27 בינואר 2013

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2006088551
* VIAF: 68364649
* WorldCat: lccn-n2006088551

 |
**תולדות המיתוסים** (באנגלית: **A Short History of Myth**) הוא ספר שכתבה קארן ארמסטרונג בשנת 2005. הספר תורגם לעברית בידי דרורה בלישה ויצא לאור בישראל בהוצאת פן באותה שנה (2005).

ארמסטרונג טוענת בספר כי בני האדם מייצרים מיתוסים מאז ומתמיד. היא מתארת את התפתחות המיתוסים מהתקופה הפלאוליתית ועד התקופה המודרנית תוך השוואת מיתוסים דומים בתרבויות שונות. היא מציגה התפתחות של מיתוסים בתקופות השונות ומדגישה את השינוי שחל בהם עם הזמן. לדעתה גם התפקיד של המיתוסים משתנה בתקופות הזמן השונות עד כדי ירידת קרנם בתקופתינו. ארמסטרונג בוחנת את מושג המיתוס, כיצד הוא התפתח ולמה זקוקים לו. התיאור של ארמסטרונג בספר איננו כולל את התיאור המלא של המיתוסים ואלה מוצגים רק בחלקם ולפעמים רק נרמזים במהלך הדיון.

בספר נסקרות המיתולוגיות לפי חלוקת הזמן הבאה:

* המיתולוגיות של הציידים בתקופה הפלאוליתית - 20000 עד 8000 לפני הספירה
* המיתולוגיות של האיכרים בתקופה הנאוליתית - 8000 עד 4000 לפני הספירה
* המיתולוגיות בתרבויות המוקדמות - 4000 עד 800 לפני הספירה
* המיתולוגיות בעידן הציר - 800 עד 200 לפני הספירה
* המיתולוגיות בעידן הבתר צירי - 200 לפני הספירה עד 1500 לספירה
* המיתולוגיות בעידן הטרנספומציה המערבית הגדולה - 1500 עד 2000 לספירה.

במאה השש עשרה קמה תרבות חדשה מדעית, כלכלית, טכנולוגית. תרבות יעילה שהמיתה את המיתוסים. אנשים החלו חשים תחושה של ניכור ושל חרדה ולאנשים לא נותרה דרך להתמודד עם מצבים קשים. ההתפתחות הטכנולוגית לא הביאה עמה התקדמות רוחנית מקבילה. התחליף של ימינו למיתוס, נמצא לדעת קארן אמסטרונג בספרות. הנובלה או כל עבודת אמנות גדולה היא התחליף למיתוס.

נובלה (מאיטלקית: novella) היא סוגה ספרותית בספרות הפרוזה. נובלה מוגדרת בעיקר לפי אורכה: היא ארוכה מסיפור קצר וקצרה מרומן. נובלה היא לרוב סיפור קצר ומרוכז, שעלילתו מתרחשת במקום אחד, נמשכת לאורך תקופת זמן קצרה וסובבת סביב ציר מרכזי אחד. האמנים והסופרים היצירתיים מחליפים בתקופה המודרנית את המנהיגים הדתיים עם ידע מיתי ועם תובנה רעננה לעולמנו האבוד והפגוע.

לקריאה נוספת
------------

* קארן ארמסטרונג, **תולדות המיתוסים**. מאנגלית: דרורה בלישה, הוצאת פן. 130 עמודים. 2005.

קישורים חיצוניים
----------------

* תולדות המיתוסים באתר טקסט
* יובל אביבי, אין יותר גבורים, לא עוד. וואלה
* הספר "תולדות המיתוסים", באתר "סימניה"
* איתי להט, הגלובליזציה מגיעה גם לדת, באתר כלכליסט, 11 ביוני 2009
* תולדות המיתוסים באתר ידיעות ספרים
**גריפון** הוא גזע של כלב לוויה זעיר, שמוצאו מבריסל בבלגיה.

הגריפון מונה שלושה גזעים של כלבים: *גריפון בריסלי* (בצרפתית: Griffon Bruxellois; באנגלית: Brussels Griffon), *גריפון בלגי* (Griffon Belge) ו*ברבסון זעיר* (Petit Brabançon). שלושת הגזעים זהים בממדי גופם ובצורתם, להוציא את סוג הפרווה וצבעה. בחלק מן הארגונים הבינלאומיים לכלבנות שלושת גזעים אלה נחשבים לואריאציות של אותו הגזע.

תיאור
-----

### הופעה

כל שלושת הגזעים קטנים במידותיהם, עם פנים פחוסות, לסת בולטת ועיניים גדולות ומרוחקות המעניקות לפניו של הגריפון מראה כמעט אנושי. לעיתים מזכיר מראה פניו של כלב זה את דמותו של הבדיונית של אִיווֹק (Ewok) בסדרת הסרטים מלחמת הכוכבים, ויש הטוענים כי כלב זה שימש השראה ליוצר הסרטים ג'ורג' לוקאס. כל שלושת הגזעים הם כלבי לוויה חסונים במראם עם גוף מאוזן, המעניק להם מראה מרובע במבט צידי. גריפון המתאים לתקן הגזע חייב להיות שרירי, קומפקטי, בעל מערכת עצמות מפותחת ואסור שיראה עדין למראה, או גוצי יתר על המידה. הגריפון לעיתים מפתיע במשקלו ביחס למראהו הזעיר. כיוון שהשיפוט באשר לגזע הגריפון נעשה על פי משקלו ולא על פי גובה כתפו, יחסים נכונים של מידות הגוף חיוניים כדי לקבוע האם הכלב שמן מדי, או רזה מדי, גבוה או נמוך מדי.

תקני המשקל של הגזע אינם קבועים ומשתנים מעט בין הארגונים הכלבניים השונים. אולם, משקל אידיאלי של גריפון נע בין 3.6 ק"ג ל-4.5 ק"ג לשני המינים.

אורכו של הצוואר בינוני והוא כפוף מעט. החזה עמוק והגב ישר. הזנב קצוץ לכדי שליש מאורכו הטבעי, או שיש המותירים את הזנב. הזנב מורם ובתערוכות כלבים, נשפטת ערנותו של הכלב בין היתר על פי תנוחת זנבו. זנבות מעוקלים אינם מקובלים, אלא אם כן ניתן לקצץ את הזנב באופן שאינו מותיר עיקול (דהיינו העיקול בשני השליש החיצוניים של הזנב).

### הראש

הראש הוא המאפיין החשוב ביותר בגזע כלבים זה. ראשו של הכלב עגלגל במראהו וחייב להיות גדול ביחס לגוף, אולם אסור שיראה כאילו הוא מוציא את הכלב מאיזון. מצחו של הכלב מעוגל, או "כיפתי". הגולגולת חייבת להיות עגלגלה (להוציא את החלק החזיתי של האף).

אוזני הכלב חייבות להיות גבוהות, מופרדות, קטנות וחצי מושפלות. בארצות הברית נהוג לקצץ את אוזני הכלב, אולם ברוב מדינות אירופה חל איסור על קיצוץ אוזניים.

עיניו כהות, מרוחקות, גדולות מאוד ומלאות הבעה. האף שחור, רחב עם נחיריים גדולים, והוא מונח בגובה העיניים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גריפון** בוויקישיתוף
* גריפון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007292560005171
* LCCN: sh85017361
* NKC: ph911918

 |
המונח "משטרה רכובה" מפנה לכאן. לערך העוסק בכוחות משטרה ספציפיים, ראו המשטרה הרכובה.
פרשות משטרה ליד הקרמלין, מוסקבה
**פרש משטרה** הוא שוטר רכוב על סוס או גמל. פרשי משטרה משרתים עדיין באזורים נידחים, אך יש להם תפקיד גם באזורים עירוניים: בפעילות טקסית וכן בתוך המון אדם. במצב זה יש להם יתרון על שוטרים רגליים, מכיוון שיש להם מסה גדולה יותר והם נראים למרחוק, ובכך מפחיתים התפרעויות ומקלים על אזרחים הזקוקים להם למצוא אותם. גם הראות שלהם עצמם משופרת בגלל עמדתם הגבוהה. פרשים מועסקים גם בסיורים בפארקים ובטבע, מקומות בהם ניידות משטרה עשויות להיות רועשות מדי או בלתי מעשיות. פרשים משרתים גם כחלק מיחידות חיפוש והצלה.

פרשי משטרת ישראל
----------------

פרשי משטרת ישראל
במשטרת ישראל ובשירות בתי הסוהר קיימות יחידות של פרשים.

פרשי המשטרה יוצאים לפעילות בעיקר באזורים כפריים, קיבוצים ובחופי הים. יחידות הפרשים פועלות באירועי הפגנות, ריסון ופיזור קהל רב. לסוסים אשר בשירות המשטרה יש מראה גדול ומאיים אשר מרתיע מפגינים מלנסות ולהתחכך בשוטרים. לסוסים אשר בחיל הפרשים של משטרת ישראל יש הגנה בחוק אשר תקיפתם שוות ערך לתקיפת שוטר מן המניין. הפרשים מצוידים באלה משטרתית, בסרבלים שחורים חסיני אש, קסדה עם ריפוד עור בצוואר להגנה מפני תקיפות מאחור, מגיני גוף, תיק גב לציוד אישי ומתקן מים עם צינור לפה אשר מקל על הפרש בשתייה כאשר שתי ידיו על המושכות.

ראו גם
------

* משטרת הפרשים (סדרת טלוויזיה)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרש משטרה** בוויקישיתוף
* יחידת הפרשים(הקישור אינו פעיל), באתר "סוסים"
* אנדרו ג'ייקובס, הניו יורק טיימס, טוב שוטר אחד על סוס מעשרה בקרן הרחוב, באתר הארץ, 23 באפריל 2006
* יובל דורון, איך הופכים לסוס משטרה, באתר N12‏, 30 במרץ 2023
* אתר למנויים בלבד צפריר רינת, מה קורה לסוסים שמשמשים לפיזור הפגנות?, באתר הארץ, 5 באפריל 2023

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4678726-4

 |
**ורו טשאנדה ביה מפוטו** (בצרפתית: **Véro Tshanda Beya Mputu**) היא שחקנית קונגולזית. ב-2017 היא זכתה בפרס עבור השחקנית הטובה ביותר בפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע על בסיס משחקה בסרט פליסיטה.

ביוגרפיה
--------

טשאנדה ביה נולדה וגדלה בקינשאסה, בירת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. היא גרה עם אחותה לאחר מות הוריהם, והשלימה לימודים של תואר במנהל עסקים.

קריירה
------

בשנת 2017, טשאנדה ביה כיכבה בסרט פליסיטה שצולם בקינשאסה, עיר הולדתה, והוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. השמועות אומרות שהבמאי אלן גומי היה בהתחלה מסויג מלתת לה את התפקיד הראשי, מכיוון שחשש שהיא "צעירה מדי ויפה מדי", אך לבסוף נתן לה את התפקיד תודות לניסיון שלה בתיאטרון קונגולזי. כדי להתכונן לתפקיד, הכלל קטעי שירה כפי שהדמות היא זמרת, טשאנדה ביה למדה שירה ממוואמבוי, הסולן הראשי של קסאי אולסטאר, להקה מקומית שהמוזיקה שלהם היא חלק מפסקול הסרט. בתיאור תפקידה, היא אמרה שהייתה גאה לשחק אישה חזקה ועצמאית שלא צריכה גבר לצידה. בנוסף היא אמרה שהיה מוזר לצלם בקינשאסה מכיוון שהמקומיים לא רגילים לראות צוותי צילום ברחוב ולא תמיד ידעו איך להתמודד, כאשר היו פעמים שניגשו אליה כאשר שיחקה סצנות בהן בכתה או התנהגה כמשוגעת והציעו לעזור לה. על כיכובה בסרט, היא זכתה בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע. כמו כן, הסרט הוגש לטקס פרסי אוסקר ה-90 והיה הסרט הסנגלי הראשון שהוגש לפרס אוסקר. עיתון *הטיימס* הבריטי ציין את הופעתה כנקודת שיא של הסרט ותיאר אותה כ"זוכת-פרסים".

פילמוגרפיה
----------

* פליסיטה (2017)

פרסים
-----

* 2017 – זכייה בפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ורו טשאנדה ביה** בוויקישיתוף

* ורו טשאנדה ביה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ורו טשאנדה ביה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  "4 choses à savoir sur Véro Tshanda Beya Mputu, des rues de Kinshasa à « Félicité »" [4 things to know about Véro Tshanda Beya Mputu, from the streets of Kinshasa to "Félicité"]. *intothechic.com* (בצרפתית). 29 במרץ 2017. אורכב מ-המקור ב-3 באפריל 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Felicite". *Berlinale*. נבדק ב-4 באוקטובר 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  Johnston, Oliver (14 בפברואר 2017). "Félicité: An interview with star Véro Tshanda Beya Mputu". *theupcoming.co.uk*. נבדק ב-4 באוקטובר 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  Inyang, Ifreke (16 ביולי 2017). "Full list of winners at 2017 AMAA". *Daily Post*. `{{cite news}}`:  (עזרה)
5. ↑  Thompson, Anne (14 בדצמבר 2017). "The 2018 Foreign Language Oscar Shortlist: 9 Films, Many Snubs and Surprises". IndieWire. נבדק ב-4 באוקטובר 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה)
6. ↑  Maher, Kevin (10 בנובמבר 2017). "Film review: Félicité". *The Times*. נבדק ב-4 באוקטובר 2020. `{{cite news}}`:  (עזרה)
פרש ראמפין באתונה, הראש משוחזר
ראש ראמפין במוזיאון הלובר
"**פרש ראמפין**" (באנגלית: Rampin Rider) הוא פסל שיש יווני משיאה של התקופה הארכאית. הפסל מתוארך לשנת 560 לפנה"ס. פסל הרוכב ושריד סוסו נמצאו באקרופוליס באתונה. ראשו של הפסל, הנקרא גם "ראש ראמפין" וגובהו 27 ס"מ, שמור במוזיאון הלובר בפריז ואילו הגוף המחובר לצוואר הסוס מוצג במוזיאון הארכאולוגי באתונה. לעיתים מייחסים להם את דמותם של בני פייסיסטראטוס, שליט העיר אתונה.

הפסל מציג רוכב בעל זקן קצר הרוכב על סוס. ישנם הסוברים, על בסיס הממצאים הארכאולוגיים כי דמות זו הייתה חלק מזוג רוכבים המשתתפים או המנצחים במרוץ סוסים. גוף הדמות מתוח וצעיר ואין תיאור מוגזם של השרירים. על פניו של הרוכב מופיע "החיוך הארכאי", עיניו בולטות מעט ובעלות צורת שקד. שיערו עשוי תלתלים מסוגננים וסימטריים ועליהם מופיע זר היכול לסמל ניצחון במרוץ. שרירי ביטנו מסומנים בקו עדין אך בעל נפחיות מסוימת. ראשו של הפסל מורכן מעט קדימה ומוטה אל הצד.

ראו גם
------

* קורוס

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פרש ראמפין** |

* תיאור הפסל, Perseus Digital Library (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: אבי-יונה, מיכאל, תולדות האמנות הקלאסית, מוסד ביאליק, 2004, עמ' 56-66.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1127659537
* VIAF: 318148997668959870003
* WorldCat (עם VIAF): 318148997668959870003

 |
**פרס החינוך הארצי** הוא פרס הצטיינות המוענק מדי שנה על ידי משרד החינוך למוסדות חינוך בישראל לאות הערכה על פועלם החינוכי.

מתן הפרס
--------

בשנים האחרונות ניתנת מדי שנה המלצה לזכייה בפרס לכ-70 מוסדות חינוך – גני ילדים ובתי ספר בגילאים השונים. לשלב הגמר מגיעים כ-20 מהם, ומהם זוכים בפרס כעשרה מוסדות.

המוסדות הזוכים נבחרים על ידי ועדת שיפוט של משרד החינוך. הוועדה ממיינת את המועמדים ומעניקה להם ניקוד על סמך חומר בכתב על פעילותם ועל סמך ביקור במוסדות עצמם.

אמות המידה לזכיית מוסד בפרס הן:

* הישגים לימודיים מדידים (כגון אחוז הזכאים לתעודת בגרות במוסד);
* האקלים המוסדי (כגון מראה המוסד וניקיונו ושיעור האירועים האלימים בו);
* רמת הצוות החינוכי במוסד מבחינת מקצועיות ומוטיבציה;
* עידוד התלמידים במוסד לפעילות התנדבותית ולתרומה לחברה;
* חדשנות חינוכית.

הפרס מוענק למוסדות הזוכים בטקס הנערך מדי שנה בירושלים בסוף חודש יוני, עם סיום שנת הלימודים, במעמד נשיא המדינה ושר החינוך.

משרד החינוך מעניק מדי שנה גם את **פרס החינוך היישובי** לכחמש רשויות מקומיות, שהצטיינו בקידום הפעילות החינוכית בתחומן.

קישורים חיצוניים
----------------

* הוענק פרס החינוך הארצי לשנת תשע"א, באתר **קו לחינוך**, 30.6.11.

הערות שוליים
------------

1. ↑  מידע על פרסים ציבוריים בישראל שפורסם על ידי מרכז המידע של הכנסת
2. ↑  פרס החינוך הארצי התשע"א מוענק לברנקו וייס בית שמש, באתר מכון ברנקו וייס
3. ↑  פרס החינוך הארצי לרשויות ומועצות מצטיינות לשנת הלימודים תש"ף, באתר אתר משרד החינוך
4. ↑   (הקישור אינו פעיל, 29.8.2012)
שיירת עאמוצילום ציור שיירת העאמו מקבר בני חסןהעתקה מודרנית שלציור שיירת העאמו מקבר בני חסןשיירה של עאמו שבראשה אבישע החיקסוס, מתוך ציור בקבר בני חסן, 1900 לפנה"ס בערך**עאמו** (במצרית: 𓂝𓄿𓅓𓅱 ꜥꜣmw) היה שם מצרי ששימש לציון זרים מהלבנט בעת העתיקה. זה מתורגם בדרך כלל כ"מערב אסיה", אך הועלו הצעות זיהוי עם הכנענים או האמורים.

|  |
| --- |
| עאמו **בכתב חרטומים** |
|  |

ציור מצרי עתיק בקברו של פקיד גבוה השושלת ה-12, ח'נומחותפ השני (אנ'), ששרת תחת סנוסרת השלישי, בקבר בני חסן (בערך 1900 לפנה"ס), מציג קבוצה של זרים כנענים המזוהים כעאמו (ꜥꜣmw). המנהיג ומוביל השיירה עם יעל נובי נקרא "אבישע החיקסוס" ( **𓋾𓈎𓈉** ḥḳꜣ-ḫꜣswt, חֶקַה-חַ'סֻת). העאמו מהציור הזה באו מאזור "שוּ", אשר ניתן לזהות (בלי וודאות גמורה) עם שטח מואב, או בכלל דרום הלבנט, מזרחית לירדן ולים סוף.

 מנהיג שיירת העאמו "אבישע החיקסוס" ( **𓋾𓈎𓈉** ḥḳꜣ-ḫꜣswt, חֶקַה-חַ'סֻת) בקברו של ח'נומחותפ השני (אנ').ההיסטוריון והבלשן עדיה חורון זיהה את העאמו עם עילם המקראי. לדבריו, הזיהוי של הדמות המקראית עם ממלכת עילם פגום מכמה סיבות. שם ההמלכה המקורי היה "אילם", שכן בשפתם לא היו אותיות גרוניות; עילם המקראי מזוהה כאחד מבני שם, בעוד העילמים ההיסטוריים דיברו בעילמית שאינה שמית. חורון סבר ש"עילם" היה טוטם שבטי של איִל לחלק מהשמיים, שהועתק למצרית עתיקה (בה אין עיצור נפרד ל-ל') כ"עאם", ולאכדית כ-Aḫlame, שהיו שבטי מדבר לאורך הפרת.

גלריה
-----

* המילה "עאמו" (מימין לשמאל) בשני כתבים מצריים, בשיירה של העאמו, 1900 לפנה"ס בקירובהמילה "עאמו" (מימין לשמאל) בשני כתבים מצריים, בשיירה של העאמו, 1900 לפנה"ס בקירוב
* אנשי עאמו (הכיתוב 𓂝𓄿𓅓𓅱 (עאמו) מופיע בנפרד לצד כל דמות) בספר השעריםאנשי עאמו (הכיתוב 𓂝𓄿𓅓𓅱 (עאמו) מופיע בנפרד לצד כל דמות) בספר השערים
* העתקה מודרנית של השם המצרי המקורי "עאמ.ו", עם תעתיק ושכתוב באנגלית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עאמו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Mieroop, Marc Van De (2010). A History of Ancient Egypt. John Wiley & Sons. p. 131. מסת"ב 978-1-4051-6070-4.
2. 1 2  Bard, Kathryn A. (2015).
3. ↑  Curry, Andrew (2018).
4. ↑  Kamrin, Janice (2009).
5. ↑  Kamrin, Janice (2009). "The Aamu of Shu in the Tomb of Khnumhotep II at Beni Hassan" (PDF). *Journal of Ancient Egyptian Interconnections*. **1:3**: 25.
6. ↑  ע. ג. חורון, **קדם וערב**, דביר, 2000, עמ' 154-155, 366
**הוברט זודאנט** (בהולנדית: **Hubert Soudant**;‏ נולד ב-16 במרץ 1946) הוא מנצח הולנדי.

ביוגרפיה
--------

זודאנט, יליד מאסטריכט, ניגן בצעירותו בקרן יער. זכה בפרסים בתחרויות ניצוח שונות, בהן התחרות הבינלאומית למנצחים צעירים של בזאנסון, צרפת והתחרות הבינלאומית ע"ש הרברט פון קאראיין בברלין עם תזמורת טוקיו.

זודאנט כיהן כמנהל מוזיקלי בתזמורת אוטרכרט בשנים 1974 עד 1980, בתזמורת הפילהרמונית החדשה של צרפת מ-1981 עד 1983, בתזמורת טוסקניני מ-1988 עד 1992, בתזמורת הלאומית של פיי דה לה לואר מ-1993 עד 2004 ובתזמורת המוצרטיאום של זלצבורג מ-1994 עד 2004. כמו כן כיהן זודאנט כמנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של מלבורן. בצרפת. באוקטובר 1999 התמנה למנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של טוקיו, ולמנהלה המוזיקלי בספטמבר 2004. זודאנט סיים את תפקידו בטוקיו בשנת 2014.

הוברט זודאנט ניצח על התזמורות החשובות ביותר באירופה, בהן הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הפילהרמונית של לונדון, התזמורת הסימפונית של לונדון, הפילהרמונית של מינכן ותזמורת האקדמיה למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא. כן ניצח על התזמורת הסימפונית של סידני, התזמורת הסימפונית של סיאול ועוד. כמנצח אופרה ניצח כמעט על כל תזמורות בתי האופרה באיטליה, בהם לה סקאלה מילאנו, קטניה, פלרמו ואחרות.

קישורים חיצוניים
----------------

* הוברט זודאנט, באתר AllMusic (באנגלית)
* הוברט זודאנט, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* הוברט זודאנט, באתר Discogs (באנגלית)

* Kajimono Concert Management agency biography
* Arena di Verona biography, October 2002
* Tokyo Symphony Orchestra biography of Hubert Soudant
*

הערות שוליים
------------

1. ↑  צ'יהו איוצ'י, "הולנדי מעלה את תזמורת טוקיו לגבהים חדשים", יפן טיימס, 4 באפריל 2008
2. ↑  "הוברט זודאנט באתר "עולם המוזיקה"
3. ↑  ביוגרפיה של הוברט זודאנט באתר "אריין ארטיסט"(באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007334585205171
* BnF: cb138999354 (data)
* CiNii: DA14079461
* GND: 134982371
* ISNI: 0000 0000 6311 2422
* LCCN: n85300293
* MusicBrainz: a1003340-8163-4156-b07c-b3f04b8955a0
* NKC: jx20141008003
* SNAC: w6ms4pfz
* SUDOC: 080668410
* VIAF: 74038880
* WorldCat: lccn-n85300293

 |
**וילהלם אוטו פריץ שנברג** (12 בדצמבר 1878, ברלין - 9 בפברואר 1968) היה דיפלומט גרמני ופושע מלחמה נאצי.

ביוגרפיה
--------

פריץ שנברג היה בנו של בעל מלון. הוא למד בבית ספר הומבולדט בברלין. משנת 1898 למד משפטים בברלין ובשנת 1900 עבר בחינת הסמכה בטורקית בסמינר לשפות מזרחיות. בשנת 1902 קיבל את הדוקטורט שלו עם עבודת גמר על משפט מסחרי, נכנס לשירות דראגומן במשרד החוץ והועסק כדיפלומט של גרמניה במקומות שונים באימפריה העות'מאנית עד תום מלחמת העולם הראשונה בשנת 1918. בשנים 1919 - 1922 היה קונסול Chargé d'affaires בקובנה שבליטא שהוקמה באותה תקופה. בשנים 1926 - 1932 היה קונסול בגלאץ ברומניה.

בינואר 1938 הפך לקונסול הכללי בסלוניקי, יוון. לאחר כיבוש יוון על ידי גרמניה הנאצית ב-1941, היה שנברג מעורב באופן פעיל בגטואיזציה ובגירוש יהודי סלוניקי למחנה ההשמדה אושוויץ יחד עם עוזרו הבכיר של אדולף אייכמן, דיטר ויסליצני. הוא דיווח למשרד החוץ ב-15 במרץ 1943 על הגירוש הראשון של היהודים מסלוניקי ותמך בהצעה לגירוש יהודים מקומיים בני לאומים אחרים. מקצת היהודים בעלי אזרחות זרה, בעיקר איטלקית וספרדית ניסו להמלט מסלוניקי בחסות הקונסולים הזרים אך שנברג דיווח ב-1943 לברלין כי משפחות מודיאנו (Modiano) ונברו (Navaro) זכו באזרחות איטלקית והוסיף כי מדובר ביהודים עשירים ובעלי השפעה. שנברג מסר לשלטונות הגרמנים כי מקורות המידע לעניין הענקת האזרחות האיטלקית ליהודים יוונים הם הרב קורץ ואלבלה.

שנברג שב לברלין באמצע 1943 ופרש בנובמבר 1944. בשנות השישים חקרה הפרקליטות של קובלנץ אותו ואת גינתר אלטנבורג, הסוכן הגרמני דאז, באתונה אך מסיבות עלומות החליטה שלא להעמידם לדין בגין פשעיהם.

קישורים חיצוניים
----------------

* פריץ שנברג - ביוגרפיה. (**בגרמנית**)

הערות שוליים
------------

1. ↑  סיפורו של שבוי: פרק שלישי: תקופת החיסול וההשמדה, ז'ק לוי באתר מט"ח
2. ↑  חורבן קהילת שאלוניקי, אלפונס לוי, באתר מט"ח
3. ↑  שואת יהודי יוון בראי מסמכי משרד החוץ הגרמני, אירית דובלון-קנבל, אוניברסיטת תל אביב.
4. ↑  יהדות יוון בשואה , המכון ללימודי השואה ע"ש ח. אייבשיץ, עמ' 78.
5. ↑  הגטאות היהודיים בימי השואה: שורשי התופעה ויישומה, דן מכמן באתר יד ושם.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1271924285
* VIAF: 228154380957330291389
* WorldCat (עם VIAF): 228154380957330291389

 |
**מאמרים חדשים על התבונה האנושית** (צרפתית: Nouveaux essais sur l'entendement humain) חיבורו של גוטפריד לייבניץ, הוא מנשר הכחשה לאחת מיצירותיו הפילוסופיות המרכזיות של ג'ון לוק, מסה על שכל האדם. זוהי אחת משתי יצירות פילוסופיות באורך מלא מאת לייבניץ (האחרת היא התאודיציאה), והוא בנוי כאוסף ביקורות ותגובות לכל אחת מהטענות שבפרקים בחיבורו של לוק. לייבניץ סיים לחברו ב-1704 אולם מותו של לוק היה לכאורה הסיבה שלייבניץ השהה את פרסומו, והספר הופיע רק כ-60 שנה מאוחר יותר. כמו יצירות פילוסופיות אחרות מהתקופה, הוא נכתב בצורה של דיאלוג.

סקירה כללית
-----------

שתי הדמויות הדוברות בספר הן *תאופיליוס* ("אוהב האל" ביוונית), המייצג את השקפותיו של לייבניץ, ו*פילאלטס* ("אוהב האמת" ביוונית), המייצג את אלו של לוק. ההתכחשות המפורסמת לתזה האמפיריציסטית על מוצאם של רעיונות מופיעה בתחילת הספר השני: "*דבר אינו נמצא בתודעה ללא תיווך ראשוני של החושים, מלבד התודעה עצמה*". כל הטיעונים המרכזיים של לוק כנגד רעיונות מולדים זוכים לביקורת ארכנית של לייבניץ, שמצודד בהשקפה קיצונית של קוגניציה מולדת, לפיה כל המחשבות והפעולות של הנפש הן מולדות. בנוסף לדיון שלו על רעיונות מולדים, חיבורו של לייבניץ מציג ביקורות נוקבות ושופעות תובנה על השקפותיו של לוק בנוגע לזהות אישית, רצון חופשי, דואליזם גוף-נפש, שפה, אמת הכרחית, וניסיון ההוכחה של לוק לקיום האל.

ראו גם
------

* גוטפריד וילהלם לייבניץ

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12031244g (data)

 |
מינים שונים בסוג
**טונה** (שם מדעי: *Thunnus*) הוא סוג של דגים טורפים ממשפחת הקולייסיים הנפוצים ברחבי כל האוקיינוסים. אלו המינים המוכרים ביותר בשבט הטונות.

מאפיינים
--------

הטונות הם דגים גדולים ומהירים והם בעלי דם חם בניגוד לרוב הדגים, מה שמאפשר להם לשהות באוקיינוסים ממוזגים וקרים או לצלול לתהומות האוקיינוס. יש להם סנפירים גדולים וזנב רחב העוזר לשעוט קדימה במהירות. הראש בעל צורה עגולה והעיניים יכולות לנוע לאחור בעת הצורך. הם יכולים לזנק המים ולקפץ מעלה. צבעם כסוף עד כחלחל וכמה מינים אפורים או צהובים.

הטונה הגדולה ביותר היא טונה כחולת סנפיר אטלנטית (*Thunnus thynnus*) שאורכה המרבי מגיע ל-3.7 מטר ומשקלה המרבי הוא 670 ק"ג.

הם חיים בלהקות בכל האוקיינוסים וצדים דגים קטנים יותר, בייחוד דגים מתקהלים כמו סרדינים ואנשובי.

הטונות הם דגי מאכל מבוקשים ברחבי העולם ובכל שנה ניצודים מאות טונות מכל המינים למאכל. עקב כך מינים רבים נעשו נדירים ובסכנת הכחדה ממשית. כיום רוב המינים נחשבים למוגנים.

מיון
----

* סוג **טונה** (*Thunnus*)
	+ תת-סוג *Thunnus*
		- מין טונה ארוכת-סנפיר (*Thunnus alalunga*)
		- מין טונה כחולת-סנפיר דרומית (*Thunnus maccoyii*)
		- מין טונה עיננית (*Thunnus obesus*)
		- מין טונה כחולת-סנפיר פסיפית (*Thunnus orientalis*)
		- מין טונה כחולת-סנפיר אטלנטית (*Thunnus thynnus*)
	+ תת-סוג Neothunnus
		- מין טונה זהובה (*Thunnus albacares*)
		- מין טונה אטלנטית (*Thunnus atlanticus*)
		- מין טונה הדית (*Thunnus tonggol*)

ראו גם
------

* טונה כחולת סנפיר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טונה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* טונה, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555907905171
* LCCN: sh85138573
* LNB: 000329402
* NDL: 00567387

 |
גנרל **רודולף וייל** (בגרמנית: **Rudolf Veiel**;‏ 10 בדצמבר 1883 – 19 במרץ 1956) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

וייל נולד ב-10 בדצמבר 1883 בשטוטגרט, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1904 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט האולנים ה-19 (וירטמברג ה-1 - המלך קרל). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועבר וייל לרגימנט הדרגונים במילואים הוירטמברגי, ומונה למפקד פלוגה, וב-24 בדצמבר 1914 הועלה לדרגת ריטמייסטר. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה נשאר וייל ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 ביוני 1923 מונה וייל למפקד פלוגה 2 ברגימנט הפרשים ה-10 (הפרוסי), וב-1 בפברואר 1927 הועלה לדרגת מיור, ומונה לקצין מטה בדיוויזיית הפרשים ה-3 של הרייכסווהר. ב-1 באפריל 1931 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בנובמבר 1932 מונה לתפקיד פיקודי ברגימנט הפרשים ה-18. ב-1 בפברואר 1933 מונה למפקד רגימנט הפרשים ה-18, וב-1 בדצמבר 1933 הועלה לדרגת אוברסט. ב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-2, וב-1 בינואר 1937 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 בפברואר 1938 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-2, והשתתף עימה בסיפוח אוסטריה לגרמניה.

### מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה וייל מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-2, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה ה-14, וב-1 באוקטובר 1939 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך המערכה על צרפת לחם וייל עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-19 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט וכבש את אבוויל ובזאת ניתק את כוחות בעלות הברית בבלגיה, ובשלב השני לחם כחלק מהקורפוס הממונע ה-39 במסגרת קבוצת הפאנצר גודריאן, ועל פעולותיו בקרבות קיבל וייל ב-3 ביוני 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך המערכה על יוון לחם וייל עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה ה-12, וכבש את סלוניקי. במהלך מבצע ברברוסה הייתה דיוויזיית הפאנצר ה-2 בעתודת הOKH, ולא השתתפה בלחימה. במהלך הקרב על מוסקבה לחם וייל עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוסים ה-40, ה-46 וה-5 לסירוגין, במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית. בדצמבר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס הממונע ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, וב-4 בינואר 1942 הועברה הדיוויזיה יחד עם הקורפוס הממונע ה-41 תחת פיקוד הארמייה התשיעית.

ב-19 בפברואר 1942 מונה וייל למפקד הקורפוס הממונע ה-48 שהיה חלק מהארמייה השנייה במסגרת קבוצת ארמיות דרום, וב-1 באפריל 1942 הועלה וייל לדרגת גנרל חיל השריון. ב-5 במאי 1942 פרש וייל מתפקידו, וב-28 בספטמבר 1942 מונה וייל לאחראי התגבורות בקבוצת ארמיות מרכז. ב-10 ביוני 1943 פרש וייל מתפקידו, וב-1 בספטמבר 1943 מונה למפקד המחוז הצבאי החמישי.

ב-21 ביולי 1944 לאחר ניסיון החיסול של היטלר הודח וייל מתפקידו, עקב חשד שהיה מעורב בניסיון ההתנקשות. וייל הועבר לעתודת המילואים, ובסוף המלחמה נפל בשבי צבא ארצות הברית.

### לאחר המלחמה

וייל שוחרר מהשבי ב-12 במאי 1947. לאחר שחרורו התגורר וייל בשטוטגרט עד למותו ב-19 במרץ 1956.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רודולף וייל** בוויקישיתוף
* רודולף וייל באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1048732274
* VIAF: 308179013
* WorldCat: viaf-308179013

 |
**קלווין ויליאם רמזי** (באנגלית: **Calvin William Ramsay**; נולד ב-31 ביולי 2003) הוא כדורגלן סקוטי המשחק בעמדת המגן הימני בליברפול ובנבחרת סקוטלנד.

קריירה
------

רמזי נולד באברדין, וגדל במחלקת הנוער של קבוצת הכדורגל המקומית. במרץ 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, במשחק הליגה הסקוטית נגד דנדי יונייטד.

ביולי 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית, כששיחק בניצחון קבוצתו 5–1 על BK האקן השוודית במסגרת מוקדמות הליגה האזורית, ואף בישל את השער הראשון במשחק.

בתום עונת 2021/2022 זכה בתואר "השחקן הסקוטי הצעיר" של העונה.

ב-19 ביוני 2022 חתם בליברפול תמורת 4.2 מיליון אירו.

בנובמבר 2022 זומן לראשונה לסגל נבחרת סקוטלנד הבוגרת. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדיה במשחק הידידות מול טורקיה.

תארים
-----

**ליברפול**

* מגן הקהילה: 2022

קישורים חיצוניים
----------------

* קלווין רמזי, ברשת החברתית טוויטר
* קלווין רמזי, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net

הערות שוליים
------------

1. ↑  Calvin Ramsay's future looks bright as he celebrates Young Player prize, SFWA (ב־American English)
2. ↑  "Liverpool sign Aberdeen defender Ramsay for £4.2m". *BBC Sport* (באנגלית בריטית). נבדק ב-2022-06-19.

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"קלווין רמזי"**.
**רודולף מוֹסֶה** (בגרמנית: **Rudolf Mosse**;‏ 8 במאי 1843 – 8 בספטמבר 1920) היה מו"ל ואיל עיתונות יהודי-גרמני, בעליהם של העיתון הליברלי "ברלינר טאגבלאט", השבועון הסאטירי *Ulk* ועיתונים נוספים. נדבן ונשיא הקהילה הרפורמית משנת 1904.

קורות חיים
----------

מוסה נולד ב-1843 בעיר גרֶץ (Grätz) שבדוכסות פוזנן, ממלכת פרוסיה, בנו של הרופא מרקוס מוסה. השתלם בדפוס בלייפציג וברלין. בגיל 24 פתח סוכנות פרסום בברלין, בתקופה שתחום זה היה בחיתוליו. הסוכנות הפיצה מגזיני פרסומות שזכו להצלחה אדירה והתפתחה מגרמניה גם לאוסטריה ושווייץ. ב-1872 הפך את אחד ממגזיני הפרסומות לעיתון יומי בשם "ברלינר טאגבלאט" (*Berliner Tageblatt*), שהפך לעיתון רב-תפוצה. כן הקים את העיתונים "דויטשה מונטגסבלאט" (*Deutsches Montagsblatt*;‏ 1877-1888), "דויטשה רייכסבלאט" (*Deutsches Reichsblatt*;‏ 1881-1894), "ברלינר מורגנצייטונג" (*Berliner Morgenzeitung*;‏ 1889) והעיתון היהודי החשוב "אַלגֶמַיינֶה צַייטוּנג דֶס יוּדֶנטוּמס" (*Allgemeine Zeitung des Judentums*, 'העיתון הכללי של יהדות גרמניה'; 1890-1922)), שהפך בהמשך לביטאון האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית, *C.V.-Zeitung* (קרי: צֶה.פַאו.-צייטונג).

בית הדפוס שלו, שהוקם ב-1872, היה מהגדולים בגרמניה.

רעייתו של רודולף, אמילי, ייסדה מספר אכסניות אשר שימשו למגורים ולארוחות עבור אלפי נערות במצוקה ואימהות חד-הוריות. חלק מן ההון הרב שהרוויח תרם למטרות שונות כגון הקמת בית חולים בעיר הולדתו והקמת בית ספר ע"ש רודולף ואמילי מוסה בוילמרסדורף (1892). המוסד נועד לבני המעמד הבינוני שהוריהם ירדו מנכסיהם. הילדים נחשפו לחיי תרבות ענפים וביקרו במוזיאונים, בתיאטראות, בקונצרטים ואף בגן החיות של ברלין.

בבעלותו היו מספר ארמונות, ספרייה ענקית, אוספי תמונות ופסלי ענק. בציורו המפורסם ביותר של הצייר אנטון פון ורנר משנת 1877, נראה ביסמרק מכריז על גרמניה החדשה.

משפחתו
------

אחיו, אלברט מוסה (1846-1925) היה שופט ואחד מהיועצים לכתיבת חוקת מייג'י היפנית.

למוסה הייתה בת אחת, פליציה, בת מחוץ לנישואים כתוצאה מיחסים בינו לבין משרתת בביתו. אשתו, אמילי, שהייתה עקרה, אימצה את הילדה. בנה של פליציה הוא ההיסטוריון ג'ורג' מוסה.

לקריאה נוספת
------------

* George L. Mosse,**Confronting History: A Memoir**, pp. 19-41

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רודולף מוסה** בוויקישיתוף
* איזידור זינגר, ‏רודולף מוסה, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
* ארכיון ג'ורג' מוסה, מכיל חומר ארכיוני אודות רודולף ומשפחתו
* אתר משפחת מוסה
* רודולף מוסה (1843-1920), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  Confronting History: A Memoir ,עמוד 25

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007265651605171
* BnF: cb10916382c (data)
* GND: 118785109
* ISNI: 0000 0000 6675 1553
* LCCN: no2017143068
* NLG: 221130
* NLP: A32308929
* NTA: 176989447
* RERO: 02-A013935090
* RKD: 487147
* SNAC: w6hq4b28
* SUDOC: 220095736
* VIAF: 13103565
* WorldCat: lccn-no2017143068

 |
**דורית מילמן** (נולדה ב-3 באוקטובר 1974) היא רקדנית ישראלית.

ביוגרפיה
--------

מילמן נולדה בקריית ביאליק כאחת משבעה ילדים, דור שמיני בארץ וצאצאית למשפחות מיוחסות בירושלים. היא בעלת קשרי משפחה למשפחת ריבלין וגם צאצאית לגאון מווילנה. סביה היו ממקימי קיבוץ משגב עם. מילמן גדלה בחיפה ולמדה בבית ספר אורט לאומנויות בעיר, במגמת גרפיקה ממוחשבת.

קריירה
------

בגיל ארבע החלה ללמוד התעמלות קרקע ולאחר מכן עברה להתעמלות אומנותית, בה התאמנה עד גיל 11. היא החלה לימודי אדריכלות ובינוי ערים בטכניון, אך עזבה את הלימודים כדי להתרכז בתחום הריקוד. 

מילמן התגוררה באיטליה ובאוסטרליה, שם עסקה בריקוד וייצגה את ישראל בתחרויות בין לאומיות רבות, וזכתה במספר גביעים.

היא השתתפה במרב העונות של התוכנית "רוקדים עם כוכבים", והיא הייתה בין היתר בת הזוג של המשתתפים איתן אורבך, נדב אבקסיס, זהר שטראוס ופיני טבגר. בעונה השישית של התוכנית היא רקדה יחד עם גילי שם-טוב, וזו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה העולמית של התוכנית שהתמודדו בה זוג נשים.

מילמן היא בעלת סטודיו ללימוד ריקוד. בשנת 2017 החלה לימודי סיעוד באוניברסיטה העברית בירושלים, וסיימה אותם בהצטיינות יתרה.

חיים אישיים
-----------

ב-2010 נישאה לבן זוגה גולן הרמולין. לזוג שני ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **דורית מילמן** |

* דורית מילמן, ברשת החברתית אינסטגרם
* דורית מילמן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* דורית מילמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אריק סויסה, לצד הזוהר: סיפור ההצלחה של הרקדנית דורית מילמן, באתר nrg‏, 11 בנובמבר 2009
* שירן גולדשטיין ואליענה שפר, ראיון עם דורית מילמן, באתר nrg‏, 15 בנובמבר 2010
**וילהלם רודולף יורדן** (בגרמנית: **Wilhelm Rudolf Jordan**‏; 4 במאי 1810 – 20 במרץ 1887) היה צייר ז'אנר גרמני, מאייר, תחריטאי ומורה לאמנות.

ביוגרפיה
--------

### משפחה

יורדן היה בנם של אנדרה צ'ארלס גיום יורדן ( 1778 – 1850), שופט בברלין, ווילהלמין הילקרט. הוא היה צאצא של צ'ארלס אטיין יורדן (1700–1745), יועצו ומקורבו של פרידריך הגדול.

בשנת 1838 נישא יורדן לסופי פאולין פון מולמן (1811–1863), שהייתה גם ציירת. אחותה של סופי, אמילי פון מולמן (1805–1884), הייתה נשואה לצייר קרל פרדיננד זון. אשתו השנייה של יורדן הייתה מארי פון הנשטיין (1825–1885). בנישואים הראשונים נולדו לו שלושה ילדים.

אחותו של יורדן מארי ( 1816- 1899) הייתה נשואה לחברו, הצייר אדולף הנינג.

### לימודים ויצירה

לאחר שסיים את לימודיו האמנותיים הבסיסיים אצל קרל וילהלם ואך בבית הספר הפרטי שלו בברלין, עבר יורדן לדיסלדורף, שם למד שיעורי אמן אצל וילהלם פרידריך שדו וקרל פרדיננד זון. בשנת 1837 הוא נעשה חבר באקדמיה הפרוסית לאמנויות.

הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה בשנת 1840, ומ־1848 הפעיל סטודיו משלו.

הוא התמחה בציור סצינות ז'אנריות ונתן שיעורי ציור. הוא נחשב לאחד ממייסדי הגישה האתנוגרפית לציור הז'אנרי.

לאחר 1843, בעקבות הצלחת ציורו "הצעת נישואין בהלגולנד", הוא התמסר בעיקר לתיאור דייגים ומלחים, שכללו מסעות תכופים לבלגיה, הולנד וצרפת. רבות מיצירות אלה הפכו פופולריות והופצו באופן נרחב כליטוגרפיות ותחריטים.

בשנת 1848 הוא היה ממייסדי "מלכסטן", אגודה לאמנות מתקדמת בדיסלדורף. באותה שנה, במהלך המהפכה, הוא כיהן כחבר בוועדת אזרחים לסדר ציבורי בפיקוד לורנץ קלסן, שגם הוא היה צייר במקצועו.

בשנת 1869 הוענק לו מסדר הנשר האדום. שנה לפני מותו הוענק לו מסדר הכתר.

יורדן נקבר בדיסלדורף. הלוח על מצבתו נוצר על ידי הצייר ארנסט בוש.

גלריה
-----

* כניסה לנמל כניסה לנמל
* משפחות דייגים על החוף משפחות דייגים על החוף
* מצוקים מצוקים
* סופה בחוף סופה בחוף
* הצעת נישואין הצעת נישואין
* באוסטריה באוסטריה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רודולף יורדן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ordan, Rudolf". In: Hermann Alexander Müller: *Biographisches Künstler-Lexikon. Die bekanntesten Zeitgenossen auf dem Gebiet der bildenden Künste aller Länder mit Angabe ihrer Werke*. Bibliographisches Institut, Leipzig 1882
2. ↑  Jordan Wilh. Rudolf, Maler, Wehrhahnen 9, digital.ub.uni-duesseldorf.de

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14970456f (data)
* GND: 117182907
* ISNI: 0000 0000 6664 116X
* KulturNav: 80068048-10be-43eb-bf1e-50c3ee5b723a
* LCCN: no2007094273
* RKD: 42889
* ULAN: 500010513
* VIAF: 74124963
* WorldCat: lccn-no2007094273

 |
**מאמר על המתודה** (בצרפתית: **Discours de la méthode**) הוא חיבור פילוסופי ואוטוביוגרפי מאת הפילוסוף הצרפתי רנה דקארט, שראה אור בשנת 1637. שמו המלא הוא **מאמר על המתודה: כיצד להדריך נכונה את התבונה ולבקש את האמת במדעים**.

המאמר ידוע אולי יותר מכל בתור מקורו של הציטוט "אני חושב, משמע אני קיים" (בצרפתית: "Je pense, donc je suis") שמופיע בחלקו הרביעי. תרגומו הלטיני של המשפט (Cogito ergo sum) מופיע בספר המאוחר יותר - "עקרונות הפילוסופיה".

המאמר על המתודה הוא מהחיבורים המשפיעים ביותר בפילוסופיה המודרנית, ויש לו חשיבות רבה בהתפתחות מדעי הטבע, הן מתוך חדדו את הרציונליזם ומושגי ה"סובייקט" הצופה בעולם, וגם מתוך קידומו את המתודולוגיה הפוזיטיביסטית שתשמש רבות במדע המודרני. בחיבור דקארט מתמודד עם בעיית הספקנות, שנידונה בעבר גם על ידי סקסטוס אמפיריקוס, אל-ע'זאלי, ומישל דה מונטן. דקארט ניסח את הבעיה כך שהיא מסבירה אמת שהוא מוצא כבלתי ניתנת לסתירה. קו הטיעונים שלו מתחיל בהטלת ספק בכל כדי לראות את העולם מנקודת מבט רציונלית שאינה נזקקת להנחות ולדעות קדומות.

הספר פורסם במקור בליידן שבהולנד, בצרפתית, מעשה חריג לזמנו של דקארט. לאחר מכן תורגם ללטינית ובשנת 1656 יצא לאור באמסטרדם. הספר היה אמור לשמש הקדמה לשלושת החיבורים **אופטיקה, מטאורולוגיה, וגאומטריה**.

החיבור תורגם לעברית על ידי עירן דורפמן, ויצא לאור בשנת 2008 בהוצאת כרמל. תרגום נוסף, מאת יהושע קנז, יצא לאור בשנת 2010 בהוצאת ידיעות ספרים - ספרי עליית הגג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מאמר על המתודה** בוויקישיתוף
* מאמר על המתודה, באתר OCLC (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  נעה ברק, מדריך בן אל-מוות, באתר nrg‏, 23 במרץ 2008
2. ↑  מאמר על המתודה, באתר ספרי עליית הגג

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007585704205171
* BnF: cb12009052v (data)
* GND: 4398058-2
* NDL: 00627706
* VIAF: 314781491
* WorldCat (עם VIAF): 314781491

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במנצח שפעל בנסיכות סרביה. אם התכוונתם לפירוש אחר, ראו יוסף שלזינגר (פירושונים).

**יוסף שלזינגר** (בסרבית קירילית: **Јосиф Шлезингер**, בסרבית באותיות לטיניות: **Josif Šlezinger**;‏ 1794, סומבור, ממלכת הבסבורג – 1870, בלגרד, נסיכות סרביה) היה מנצח, מלחין, מנהל מוזיקלי ומעבד מוזיקלי יהודי אשר הקים וניצח על התזמורת הנסיכותית הסרבית, ונחשב לאחד מאבות המוזיקה התזמורתית של סרביה המודרנית. שלזינגר נודע גם כאספן ומעבד של מוזיקה עממית יהודית וסרבית.

קורות חייו
----------

יוסף שלזינגר נולד בסומבור למשפחה מיהודי צ'כיה שהיגרה לעיר. אביו מנחם שלזינגר כיהן כחזן בסומבור, וממנו שאב יוסף את השראתו המוזיקלית. הוא למד נגינה בטרברסו ובעוגב בעירו ובנובי סאד. מ-1810 ניגן במספר תזמורות במרכז אירופה. ב-1819 שב לנובי סאד, והיה למנהל המוזיקלי והמנצח של תזמורת המשמר הלאומי בעיר. בתקופה זו החל בהלחנת יצירות מוזיקליות. ב-1829 עבר לשאבאץ ולימד מוזיקה. ב-1831 הגיע לקרגוייבץ בירת נסיכות סרביה בהזמנת הנסיך מילוש אוברנוביץ', והקים את התזמורת הנסיכותית הסרבית. שלזינגר ניצח על התזמורת בתיאטרון הנסיכותי הסרבי, והלחין מוזיקה להצגותיו. לאחר העברת הבירה לבלגרד, עבר שלזינגר לעיר והמשיך לנצח על התזמורת.

שלזינגר רקם קשרים אישיים חמים עם הנסיך מילוש אוברנוביץ' ונחשב לאיש אמונו. ב-1839 לאחר שוויתר אוברנוביץ' על השלטון, הורע מאוד היחס אל יהודי בלגרד. במאי 1839 הוכה שלזינגר על ידי בריונים ברחובות בלגרד, נחבל קשות ונזקק לאשפוז. בהמשך, נעצר ונכלא למשך ארבעה חדשים, ולבסוף שוחרר ללא העמדה לדין. שלזינגר המשיך בעבודתו המוזיקלית עד 1864. לאורך הקריירה שלו הלחין מוזיקה ל-8 הצגות תיאטרון, הלחין למעלה מ-100 שירי לכת, ליקט ועיבד יצירות מוזיקה עממית יהודית וסרבית.

ב-1870 הלך לעולמו בבלגרד והוא בן 76 שנים. טקס הלווייתו עורר סערה גדולה בקהילת יהודי בלגרד משום שהמתאבלים לבשו בגדי אבלות שחורים כמנהג הנוצרים, והוסיפו לעשות כן במשך שנה.

קישורים חיצוניים
----------------

* יוסף שלזינגר - ביוגרפיה (בסרבית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  ג'ני לבל, **עד הפתרון הסופי, היהודים בבלגראד 1541–1942**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006, עמודים 105-104.
2. ↑  Musical Life in the territory of (ex) Yugoslavia, באתר musiques-regenerees.fr (באנגלית).
3. ↑  ג'ני לבל, **עד הפתרון הסופי, היהודים בבלגראד 1541–1942**, עמוד 237.
בהלכות ייבום, **מאמר** הוא מעשה קידושין שעושה היבם לפני הייבום: הוא נותן ליבמה כסף או שווה כסף, ואומר לה: "הרי את מקודשת לי בזיקת יבמין". המאמר הוא תקנת חכמים, שתיקנו לא להתחיל את קניין הייבום בביאה בלא קידושין, דבר שנחשב לפריצות.

מהות המאמר
----------

למרות שהמאמר מבצע פעולה הדומה במהותה לכאורה לקידושין רגילים, הוא נקרא בשם "מאמר", מכיוון שלא שייך לקרוא לו "קידושין" המבטא את איסור האשה על כל העולם כהקדש מכיוון שהיבמה הייתה אסורה כבר לפני שהיבם קידש אותה בקידושי מאמר, ואף מכיוון שאפילו לאחר המאמר עדיין היבמה אינה קנויה ליבם לחלוטין, שכן אם מתה אסור לו להיטמאות לה ואף אינו יורש אותה, שהרי אלו מן התורה, והרי מן התורה אינה קנויה לו אלא על ידי ביאה. ולכן קוראים לפעולה בשם מאמר, המבטא הפרשה של היבמה לבם, כדוגמת הפסוק "את ה' האמרת, וה' האמירך היום".

ישנה מחלוקת בין רבי יהודה הנשיא לחכמים אם מאמר בעל כרחה פועל חלות של קידושין. רבי יהודה הנשיא סובר שמאמר קונה את היבמה לאשה בעל כרחה, בדומה לביאת יבום שקונה גם בעל כרחה של היבמה. לעומת זאת חכמים סוברים כי מכיוון שמאמר הוא סוג של קידושין הוא זקוק ליעשות מרצונה החופשי של היבמה, ואם לא נעשה מרצונה, אין לו תוקף רבי נחום פרצוביץ מסביר כי למרות שמצד זיקת היבום ברור כי ניתן לקנותה בעל כרחה, הרי שמצד פעולת הקידושין לא ניתן לקנותה בעל כרחה, שכן קידושין בעל כרחה אינן נחשבות לקידושין כלל.

ההשפעות ההלכתיות
----------------

לפי בית שמאי, המאמר קונה את היבמה עד כדי שהוא אוסר את קרוביה כאחות אשה, כך לפי פירושו של רבי אלעזר. לעומת זאת רב אשי סובר כי המאמר אינו דוחה לגמרי את צרתה, ואם אדם ביצע מאמר ביבמה, זקוקה עדיין אחותה לחליצה. כל זאת לפי פירוש רש"י. לפי תוספות, מחלוקתם של רבי אלעזר ורבי אשי היא בנוגע ליבמה השנייה, אשתו האחרת של המת, והם נחלקו האם היא מותרת לינשא לאדם מהשוק, ללא חליצה.

רש"י סובר שגם לפי בית שמאי שמאמר יבמין הוא מדרבנן, לעומת זאת תוספות סוברים שלפי בית שמאי מאמר יבמין הוא דין מהתורה, ונלמד מקידושין רגילים.

המאמר והזיקה
------------

הגמרא מסתפקת אם המאמר מגביר את כח הזיקה, או שהוא קשר אישות נפרד. שאלה זו קובעת הלכה, אם ניתן לתת גט המפקיע את כח המאמר בלבד ולא את כח הזיקה, דבר התלוי אם המאמר והזיקה קשורים זה בזה. למסקנת הגמרא קובע רבא כי המאמר והזיקה אינם קשורים זה בזה.

ישנה דעה בגמרא, כי כל העושה מאמר ביבמתו פרחה הימנו זיקת יבמין וחלה עליו זיקת אירוסין ונישואין.

הערות שוליים
------------

1. ↑  תוספות תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ב', עמוד ב'.
2. ↑  רבי אשר מסטולין, בית אהרן עמ' יט.
3. ↑  רבי משולם פייש לאווי (השני) האדמו"ר מטאש, עבודת עבודה
4. ↑  יבמות י"ט ע"ב. וראה חידושי רבי נחום.
5. ↑  תוספות יבמות כ"ט ע"א
6. ↑  יבמות כ"ט ע"א ד"ה בית שמאי.
7. ↑  נ"א ע"ב.
פירוש נוסף ערך זה עוסק בפעיל אמריקאי בתחום האיידס. אם התכוונתם לפיזיקאי ישראלי, ראו ריצ'רד ברקוביץ' (פיזיקאי).

**ריצ'רד ברקוביץ'** (באנגלית: **Richard Berkowitz**; נולד ב-6 באוקטובר 1955) הוא הומוסקסואל אמריקאי, מראשוני הפעילים למען מין בטוח בקרב הקהילה ההומוסקסואלית בארצות הברית. פעילותו נעשתה כתגובה למגפת האיידס שפרצה בראשית שנות השמונים. בין היתר, הוא מחברם של שני ספרים בנושא.

פועלו
-----

ברקוביץ' נולד וגדל בניו ג'רזי. באמצע שנות השבעים החל לימודי תואר בתקשורת באוניברסיטת ראטגרס, שם הקים את אחת התנועות הראשונות למען זכויות הומואים. עם סיום לימודיו, ברקוביץ' עבר לניו יורק והתפרנס ממתן שירותי סאדו-מאזו. עוד קודם לפריצת מגפת האיידס, היה ברקוביץ' מודאג ממחלות המין שפגעו בקהילתו, והתעניין בדרכים להגן על לקוחותיו – חלקם נשואים ובעלי משפחות. בניו יורק פגש את ג'וזף סונבנד (Sonnabend), רופא וחוקר נגיף האיידס, ולמד ממנו כיצד לקיים יחסי מין מוגנים ובטוחים. סונבנד הכיר לברקוביץ' את מייקל קאלן (Callen), זמר ופעיל כנגד מחלת האיידס, וביחד הם כתבו ופרסמו מאות מאמרים בנושא. ב-1983 הוציאו השניים לאור בשיתוף עם סונבנד את "איך לקיים יחסי מין בזמן מגפה: גישה אחת" – המדריך הראשון ליחסי מין בטוחים. עם זאת, עבודתם והתבטאותם כנגד ההפקרות המינית בקרב הומוסקסואלים עוררה עליהם מחאות רבות בקרב הקהילה הגאה ומנהיגיה, ורבים התעלמו מהם וראו בהם כמטיפי מוסר צבועים. 
ב-1984 אובחן ברקוביץ' כנשא של נגיף האיידס.

ב-2003 פרסם ברקוביץ' את ספרו השני בנושא: "להישאר בחיים: המצאת המין הבטוח". עם פרסומו מכר הספר כ-5,000 עותקים, אך לאחר מספר חודשים הדפסתו הופסקה עקב סגירתה של ההוצאה לאור.

ב-2009 יצא סרטו הדוקומנטרי של דריל ויין על פועלו של ברקוביץ', *Sex Positive*. הסרט זכה בפרס הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר בפסטיבל אאוטפסט.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ריצ'רד ברקוביץ
* ריצ'רד ברקוביץ', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "כיצד לעשות סקס בזמן מגפה"- תמונות של הטקסט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2003079621
* VIAF: 39069237
* WorldCat: lccn-no2003079621

 |
צילום מסך ישן של האתר
**דה באזר** הוא קבוצת פייסבוק ישראלית העוסקת בספורט.

היסטוריה
--------

דה באזר הוקם כאתר אינטרנט באוגוסט 2010, ביוזמתם של עיתונאי הספורט רונן דורפן ואיתן בקרמן, תחת הכותרת "דה באזר בית תוכן לספורט". האתר הורכב כבלוגייה, אוסף של בלוגים שונים הנכתבים על ידי עיתונאי ספורט ממגוון תחומים, אשר חלקם נחשבים לאזוטריים בתרבות הספורט הישראלית (מרוצי מכוניות, פוטבול אמריקאי, הוקי קרח ונוספים). בין הכותבים הבולטים באתר: רונן דורפן, זאב אברהמי, גיל שלי, אריאל גרייזס, בני תבורי, טל בן יהודה, גור אילני ואיציק אלפסי. בעבר כתב בו גם מנחם לס. באתר פורסמו גם קטעי אורח נבחרים של גולשים כחלק ממערך הבלוגייה, תחת הכותרת "buzz".

כחלק מרעיון הבמה השיתופית של עורכי האתר, עודדה תרבות דיון באמצעות טוקבקים. דיונים אלו, המורכבים מתגובות הגולשים והכותבים הקבועים באתר, מתפתחים לעיתים קרובות באופן מתמשך ומהווים מקור עניין שווה, ולעיתים אף מוגבר, מזה של הטקסט עצמו. לשם כך התגובות לא מופיעות כאסופת טוקבקים אקראית, אלא כשרשורי הודעות, מהם נהיר יותר מי הגיב למי ובאיזה דיון.

האתר נבחר בגיליון "הכי טובים שיש" של המגזין Time Out תל אביב בתור "אתר הספורט הטוב ביותר", וקיבל המלצה במוסף "ממון" של ידיעות אחרונות בדצמבר 2010. בעקבות התשבחות, הפך דהבאזר לספק תוכן עבור אתר החדשות נענע 10, וגוף השידורים צ'רלטון. במאי 2012 החל שיתוף פעולה ותכנים בין האתר לבין ערוץ הספורט.

החל מחודש מרץ 2013 נתמנה בני תבורי לעורך ראשי של האתר ומנהלו.

בחודש נובמבר 2013 הסתיים שיתוף הפעולה של דה באזר עם ערוץ הספורט והוא שב לתפקד כאתר עצמאי והתקיים על תרומות מגולשים.

בספטמבר 2019 הפסיק דה באזר לפעול כאתר אינטרנט והוחלט שכל הפוסטים יפורסמו במדיה החברתית, בעיקר בפייסבוק, זאת כדי להגדיל את החשיפה של הפוסטים. ניצן חורש נתמנה לעורך ומנהל דה באזר במתכונתו החדשה. אתר האינטרנט של דה באזר מוסיף להתקיים כארכיון דיגיטלי.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של דה באזר
* דה באזר, ברשת החברתית פייסבוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  רועי גולדנברג, ‏בלוגי הספורט של "דה באזר" ישולבו באתר ערוץ הספורט, באתר גלובס, 29 במאי 2012
2. ↑  רונן דורפן, עוברים דירה - הישארו עימנו!, באתר דה באזר, ‏22 בספטמבר, 2019