recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פרופסור **חריסטו מִילוּשֶב דאנוב** (בבולגרית: **Христо Милушев Данов**‏; 4 ביולי 1908, פלובדיב, נסיכות בולגריה – 28 בינואר 1999, סופיה, בולגריה) היה היסטוריון ופילולוג בולגרי ומומחה להיסטוריה של תראקיה.

ביוגרפיה
--------

חריסטו דאנוב נולד בפלובדיב. ב-1932 רכש תואר דוקטור בהיסטוריה של העת העתיקה באוניברסיטת וינה. בהמשך, יצא להתמחות ברומא, נאפולי, פירנצה ופריז. לאחר שובו לבולגריה הועסק במוזיאון הארכאולוגי בסופיה. הוא שירת כמתורגמן בחזית האוקראינית השלישית בשלהי מלחמת העולם השנייה.
ב-1945 זכה לתואר פרופסור ולימד באוניברסיטת סופיה. בין 1960 ל-1976 כיהן כראש מחלקה בפקולטה להיסטוריה שבאוניברסיטה. דאנוב התמחה בהיסטוריה של חבל תראקיה ופרסם עשרות ספרים ומאמרים. כיהן כמנהל מכון המחקר הבולגרי בווינה. בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 היה פרופסור אורח בסורבון ובאוניברסיטת אוקספורד.

מקצת ממחקריו של חריסטו דאנוב עסקו בתולדות יהודי בולגריה. בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 התגלו בעיר העתיקה של פלובדיב שרידי בית כנסת מתקופת הקיסרות הרומית. דאנוב חקר את התגלית ביחד עם הארכאולוגית אלינה קסיאקובה ובמאמר שפרסמו ב-1984, תארכו את חלקו התחתון הקדום יותר של המבנה למאה ה-2 ואת חלקו העליון למאה ה-4. דאנוב ציין, כי המבנה היה גדול ממדים ושימש גם כמרכז כלכלי, ארגוני ותרבותי ליהודי פלובדיב. במאמרו, מציין דאנוב כי בני הקהילה הגיעו בנתיב הסחר מארץ ישראל לקונסטנטינופול ומשם לאדריאנופול ולפלובדיב. במחקרו, טען דאנוב כי בני קהילת פלובדיב היו בעלי מעמד כלכלי וחברתי רמים והוו נדבך חשוב בפעילות המסחר בתראקיה. עדות זו ביחד עם הממצאים הארכאולוגיים שנתגלו ליד גיגן מהווים את הממצא הראשוני הקדום ביותר המעיד על התיישבות יהודים באזור בולגריה.

ראו גם
------

* יהדות פלובדיב

קישורים חיצוניים
----------------

* חריסטו דאנוב, באתר WorldCat

הערות שוליים
------------

1. ↑  שלמה שאלתיאל, **שני דגלים לציונות, תכלת וגם אדום**, הוצאת "מערכת", קיבוץ דליה, 2015, מסת"ב 9789655181395, עמוד 18.
2. ↑  צבי קרן, תקציר ההיסטוריה של בולגריה ויהודיה, באתר "כולנו בולגרים", אתר הבית של יהודי בולגריה, אוחזר ב-5 בספטמבר 2015.
3. ↑  ניר ברוך, **הכֹּפֶר - בולגריה ויהודיה במשך הדורות**, הוצאת שבילים, 1990, עמוד 14.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007271822105171
* BnF: cb12160627j (data)
* GND: 143246526
* ISNI: 0000 0001 1032 9270
* LCCN: n82119177
* NDL: 00437211
* NKC: jn20000601277
* NLA: 35944227
* NLP: A28264629
* NTA: 068921047
* RERO: 02-A013484551
* SUDOC: 202959678
* Trove: 1157267
* VcBA: 495/6396
* VIAF: 112245871
* WorldCat: lccn-n82119177

 |
ארנק מודרני
ארנק ותכולתו
ארנקים ממותגים
**ארנק** הוא אביזר אחסון קטן (בדרך כלל בגודל כיס). באופן כללי הוא מיוצר מבדים, עורות או פוליוויניל כלוריד (סוג של פלסטיק) והוא משמש לשמירת דברים יקרי ערך, ובכללם כרטיסי אשראי, כסף, רישיונות נהיגה וכמו כן קבלות, תעודות אחרות למיניהן ולעיתים גם תמונות קטנות.

התפתחות
-------

הארנקים התפתחו כמעט מיד אחרי הכנסת שטרות הכסף למערב במאה ה־17. עד הופעת השטרות, ארנקים דמו יותר לשקיקים, ששימשו לאחסנת מטבעות. ארנקים מוקדמים היו עשויים בעיקר מעור בקר או סוסים וכללו שקיק קטן שהכיל מעין "כרטיסי ביקור" (אמצעי הזדהות מוקדם, מעין מקביל המאה ה־17 לתעודת הזהות). אצילים נהגו להטיל שקיקי מטבעות כאלה לידי מי שסיפק להם שירות משביע רצון.

שקיקי עור כאלה שימשו במערב ארצות הברית במאה ה־19 בתקופת הבהלה לזהב, לשמירת גרגרי הזהב, שבני המזל הצליחו לסנן בחלקות החזקה שלהם. שקיקי זהב כאלה היו מוטחים על גבי דלפקי מסבאות ושולחנות קלפים.

הגרסה הנשית לארנקים אלה היה החריט (reticule) שנשים היו נושאות בידן או קושרות בנשפי ריקודים אל פרק ידן. חריט מרושת כזה היה מכיל בדרך כלל מטפחת בד רקומה ומבושמת, כרטיסי ביקור להשאיר בבתי שכנים, קרובים ומכרים, ולעיתים גם בקבוק מלחי הרחה, למקרה של עילפון פתע.

הארנק המתקפל המודרני, בעל "חריצי כרטיסים" מרובים, הגיע לגודלו התקני בראשית שנות השישים של המאה ה־20, עם המצאת כרטיס האשראי הראשון ב־1951. עיצוב הארנקים נותר ללא שינוי ניכר לאורך רוב סוף המאה ה־20, למעט המצאת הצמדן בשנות השבעים. כיום ניתן למצוא ארנקים במספר רב של צבעים, צורות ועיצובים של עשרות מעצבים, מחומרים שונים כמו עור וחיקוייו, חומרים פלסטיים, שילובים של אריג עם חומרים אחרים ועוד.

ארנקי גברים מיועדים על פי רוב לנשיאה בכיס, בגודל ובצורה המותאמים לכך. נשים נושאות על פי רוב את ארנקיהן בתוך תיקי כתף או ארנקי-יד, שבחלקם קבועים כיסים לאחסון כרטיסי אשראי ותעודות. עד לפני שנים אחדות רווחה האופנה של ארנקי נשים שטוחים, נטולי רצועות, שהוחזקו תחת הזרוע וחייבו ארנקי כסף דקים, שאינם תופסים נפח רב מדי.

הארנק עוצב במקור לנשיאת כסף, אך כיום הוא משמש גם לאחסון כרטיסים למיניהם, על כן עיצובם הנוכחי של ארנקים שם דגש יותר על מקום לכרטיסים ופחות על מקום לשטרות ומטבעות. לעיתים מקובל להחזיק את המטבעות בארנק קטן נפרד, לשם נוחיות.

בשנים האחרונות הפך הארנק להיות אביזר אופנה (בדומה לתיק או שעון), וחברות רבות מייצרות ארנקים בעיצובים מיוחדים תוך שילוב חומרים מגוונים. גם ארנקי העור עברו שדרוג וכיום ניתן למצוא צבעוניות רבה בארנקים אלו (ולא רק ארנקים שחורים וחומים קלסיים).

כייסות
------

ארנקים הם לעיתים קרובות מטרה לכייסים. יש בעלי ארנקים שמשתמשים בשרשראות שקושרות את הארנק לדש מכנסיהם או מעילם, ויש כאלו שמניחים אותו בכיס פנימי שאין אפשרות להגיע אליו מבלי לעורר את תשומת לבו של בעל הארנק. שיטה נוספת למניעת כיוס היא שימוש בארנקים מדגמים חדשים יותר, שהם דקים יותר, ובכך מסווים מהכייס את מיקום הארנק.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **ארנק** |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **ארנק** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ארנקים** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4694887-9

 |
**אנדרה באזאן** (בצרפתית: **André Bazin**,‏ 18 באפריל 1918 - 11 בנובמבר 1958) היה תאורטיקן ומבקר קולנוע צרפתי, מהחשובים בהיסטוריה של הקולנוע. ממייסדיו ועורכו הראשון של הירחון "מחברות הקולנוע" שהביא להתפתחות הגל החדש בקולנוע הצרפתי. 

באזאן, שכונה לעיתים "אבי הגל החדש", נפטר בגיל 40 ממחלת הלוקמיה.

ביוגרפיה
--------

באזאן נולד באנז'ה בשלהי מלחמת העולם הראשונה. ב-1943 החל לכתוב בנושאים קולנועיים ובשנת 1951 הקים יחד עם ז'אק דוניו-ולקרוז (Jacques Doniol-Valcroze) וז'וזף-מארי לו דוקה (Joseph-Marie Lo Duca) את הירחון "מחברות הקולנוע". סביב כתיבת הירחון, באזאן קיבץ את מבקרי הקולנוע ז'אן-לוק גודאר, פרנסואה טריפו, קלוד שברול, אריק רוהמר וז'אק ריווט, שהפכו כעבור מספר שנים למבשרי "הגל החדש" בקולנוע הצרפתי והעולמי. באזאן נחשב למנטור שלהם. 

בנוסף, שקד באזאן גם על סדרה בת ארבעה ספרים שנקראה "מהו קולנוע?". הסדרה, שראתה אור רק לאחר מותו, ניסתה להסביר מהו קולנוע על ידי הגדרת כל דבר שהוא קולנועי ומה הופך אותו לכזה.

באזאן והריאליזם
---------------

בחייו האישיים, באזאן היה מאמין אדוק באל והדבר התבטא בהשקפותיו לגבי הקולנוע. הוא נחשב לאחד מגדולי התומכים בריאליזם הקולנועי והתנגד לרעיונות הפורמליסטים שצמחו בקולנוע בשנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה העשרים בברית המועצות. תפיסתו הריאליסטית מתבטאת ברצונו לתת למצלמה, כגורם אובייקטיבי וללא מגע אדם (בשונה מהציור למשל) לחשוף את "יופי העולם" כהגדרתו, אותו יופי שהאל העניק לעולם וניתן לראות אותו רק כאשר המצלמה מנתקת אותו מהזמן והמרחב היומיומי בו הוא שרוי. 

באזאן טען שהמצלמה והקולנוע משחררים את האמנים מהמאבק הפסיכולוגי בין הצורך לשעתק את המציאות לצורך ליצור אסתטיקה ביצירה, זאת משום שהמצלמה יוצרת תחושת ריאליזם בכל מקרה ולאמן נותר להתעסק רק באסתטיקה. הוא העריך שימוש בעדשה רחבה, שוטים ארוכים וצילומים ש-"נותנים כבוד למרחב ולזמן" כהגדרתו, לצורך תחושת הריאליזם אצל הצופה.

באזאן האמין כי רק מבקר שאוהב סרט מסוים צריך לכתוב עליו ביקורת, על מנת שזו לא תהיה ארסית, אלא בונה בלבד. שניים ממאמריו החשובים ביותר הם "הוויתה של הדמות המצולמת" ו"התפתחות השפה הקולנועית".

נפטר בנובמבר 1958 בנוז'אן-סור-מארן, שבפריז. טריפו, שלאחר הסתבכותו עם החוק בנעוריו, באזאן היה לאפוטרופוס שלו וקידם אותו בנושא הקולנוע, הקדיש לו את סרטו הארוך הראשון, "400 המלקות" שצילומיו החלו יום לפני מותו של באזאן.

קישורים חיצוניים
----------------

* אנדרה באזאן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  זאב רב נוף, בעיות בלי גיבורים, דבר, 23 בפברואר 1968
2. ↑  ענר פרמינגר, מסך קסם: כרונולוגיה של קולנוע ותחביר, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1995, עמ' 170
3. ↑  רחל אורן, להיות מובן וגם מעניין, דבר, 7 ביולי 1972

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007258322805171
* BNE: XX1083447
* BnF: cb11890727h (data)
* CiNii: DA02813917
* GND: 118657704
* ISNI: 0000 0001 2124 3843
* LCCN: n50005549
* NDL: 00432606
* NKC: ola2002152239
* NLG: 268514
* NLK: KAC199601905
* NTA: 069902585
* SELIBR: 176952
* SUDOC: 026711478
* Trove: 791032
* VIAF: 24597539
* WorldCat: lccn-n50005549

 |
**סאיאקו קורודה** (ביפנית: **黒田清子**; נולדה ב-18 באפריל 1969) היא בתם השלישית של אקיהיטו, קיסר יפן, ומיצ'יקו, קיסרית יפן. היא ויתרה על תאריה ומעמדה כדי להינשא לפשוט עם.

ביוגרפיה
--------

סאיאקו נולדה ב-18 באפריל 1969 בבית החולים של הארמון הקיסרי ברובע צ'יודה שבטוקיו. אביה הוא אקיהיטו, קיסר יפן, ואמה היא מיצ'יקו, קיסרית יפן. יש לה שני אחים גדולים, נארוהיטו ופומיהיטו. בילדותה קיבלה את התואר "הנסיכה נורי" (紀宮清子内親王 נורי נו מיה). היא למדה בבתי הספר של גאקושין. ב-1992 החלה ללמוד ספרות יפנית באוניברסיטת גאקושין. בהמשך אותה שנה התקבלה כעמיתה ב"מכון ימאשינה לאורניתולוגיה", והתמחתה בצפרות. ב-1998 הפכה לחוקרת מטעם המכון, וכתבה מאמרים בנושא צפרות. היא מתעניינת במיוחד בשלדגיים.

ב-30 בדצמבר 2004 הודיעה סוכנות הידיעות הקיסרית כי סאיאקו בת ה-35 התארסה עם יושיקי קורודה (בן 39) – מעצב עירוני וחבר ותיק של הנסיך פומיהיטו, אחיה של סאיאקו. האירוסים קיבלו את אישור משפחתה של סאיאקו, ונערכו ב-15 בנובמבר 2005.[דרושה הבהרה] הם התקיימו בטקס שינטו מסורתי וצנוע במלון אימפריאל בטוקיו. השתתפו בו רק כ-30 אורחים מהצד של החתן והכלה גם יחד, אולם אלפים התגודדו ברחובות הסמוכים. מכיוון שקורודה הוא פשוט עם, לאחר נישואיה נאלצה סאיאקו לוותר על כל תאריה וזכויות היתר שלה, והיא שינתה את שמה ל"סאיאקו קורודה". היא בת המלוכה היפנית הראשונה שעושה זאת מאז הנסיכה מסאקו ב-1960.

היא ויתרה גם על קבלת קצבה קיסרית, אולם קיבלה כמתנת חתונה מממשלת יפן 152 וחצי מיליון ין (כ-1.2 מיליון דולר) בהקצבה חד פעמית. כהכנה לחיי הנישואים, היא ויתרה על הקריירה כצפרית,[דרושה הבהרה] לקחה שיעורי נהיגה והתאמנה בקניות בסופרמרקט. עם זאת, גם לאחר שוויתרה על תאריה, היא נותרה חלק לא רשמי מהמערכת הקיסרית, ומדי פעם אף מופיעה באירועים רשמיים, למשל באוקטובר 2016 הופיעה במשתה לכבודם של פיליפ, מלך הבלגים ומתילדה, מלכת בלגיה. באפריל 2012 היא מונתה לכוהנת הגדולה של מקדש איסה, במשותף עם דודתה הנסיכה יורי. ב-19 ביוני 2017 פרשה יורי מהתפקיד, וסאיאקו ממלאת אותו מאז בעצמה.

תואר
----

מיום לידתה ועד נישואיה החזיקה סאיאקו בתואר "הוד מעלתה הקיסרית הנסיכה נורי".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סאיאקו קורודה** בוויקישיתוף
* יפן: הנסיכה ויתרה על התואר בשביל האהבה, באתר ynet, 15 בנובמבר 2005.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Japanese emperor's only daughter to wed
2. ↑  יפן: הנסיכה ויתרה על התואר בשביל האהבה, באתר ynet, 15 בנובמבר 2005.
3. ↑  במשפחת המלוכה היפנית, החובה לוותר על התואר כדי להינשא בנישואים מורגנטיים, קיימת אצל הבנות בלבד. שני אחיה הגדולים של סאיאקו נשאו פשוטות עם בלי לוותר על תוארם
4. ↑  Japan Loses A Princess
5. ↑  Japanese princess weds commoner
6. ↑  Japanese princess weds commoner
7. ↑  No Author, Emperor's daughter becomes supreme priestess at Ise Shrine, The Japan Times, ‏2017-06-21 (ב־American English)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 4973 2131
* LCCN: nr2006033246
* NDL: 01022330
* VIAF: 61511040
* WorldCat: lccn-nr2006033246

 |
**חריסטו בוטב** (בבולגרית: **Христо Ботев**; נולד בשם **חריסטו בוטב פטקוב**, **Христо Ботйов Петков**‏; 6 בינואר 1848 – 1 ביוני 1876) היה משורר, עורך, ומהפכן בולגרי.

חייו
----

חריסטו בוטב, הנחשב לגדול משוררי בולגריה, נולד בקאלופר (Калофер) שבמרכז בולגריה. הוא היה בנו של פרופסור חריסטו בוטב, בעצמו דמות מרכזית במאבק הלאומי הבולגרי נגד השלטון העות'מאני. לאחר סיום לימודיו בבית הספר הכללי, נשלח חריסטו בשנת 1863 ללימודי בית הספר התיכון באודסה. כעבור שנתיים עזב את בית הספר ועסק בהוראה באודסה ובבסרביה. בתקופה זו כבר החל לכתוב שירה לירית ויצר קשרים עם תנועות מהפכניות רוסיות ופולניות. בתחילת שנת 1867 חזר לקאלופר כדי לשמש ממלא מקום בעבודת ההוראה של אביו, שחלה בינתיים.

בחודש מאי, בחגיגת סיום שנת הלימודים, נשא נאום בו התקיף את השלטון העות'מאני ואת האצולה הבולגרית ששיתפה פעולה איתו. בעקבות הנאום אולץ לעזוב את היישוב. הוא רצה לנסוע לרוסיה, אך מסיבות כספיות נאלץ להסתפק ברומניה, שם התיישב בקרב גולים בולגרים אחרים וניהל אורח חיים אופייני למהפכנים. הוא התיידד עם וסיל לבסקי, האידאולוג של תנועת השחרור הלאומית הבולגרית.

בתקופת שהותו ברומניה התגורר חריסטו בטחנת קמח נטושה. בין השנים 1869–1871 היה עורך עיתון המהגרים המהפכנים "Duma na bulgarskite emigranti" (דבר המהגרים הבולגרים), עיתון ששימש כבמה לפרסום יצירותיו המוקדמות. בעקבות קשריו המתהדקים עם מהפכנים רוסים, החל לפרסם גם בעיתון "Svoboda" ("החופש"). מ-1873 ערך את העיתון הסאטירי "Budilnik" ("השעון המעורר").

הפעילות המהפכנית
----------------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
לקראת סוף 1872 נתפס וסיל לבסקי, מנהיג המהפכנים הבולגרים, על ידי השלטונות העות'מאניים, נשפט, נידון למוות ונתלה ב-19 בפברואר 1873. לאחר מות המנהיג התפלגו המהפכנים לשני מחנות, מחנה שדגל בפעילות מיידית, ומחנה שדגל בהכנות ממושכות עד שהנסיבות יתאימו לפעילות מהפכנית. בוטב הנהיג את המחנה הראשון. הוא תכנן מתקפה שתנצל את המתיחות הגוברת בין סרביה והאימפריה הרוסית מצד אחד, לבין האימפריה העות'מאנית.

הנצחה
-----

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
נקודת בוטב, המהווה את הקצה הדרומי של חצי האי רוז'ן וכן של האי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה נקראת על שמו של חריסטו בוטב. הר בוטב בהרי הבלקן במרכז בולגריה קרוי על שמו. כמו כן, על שמו קרויה קבוצת הכדורגל בוטב פלובדיב מהעיר פלובדיב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חריסטו בוטב** בוויקישיתוף
* חלפו 170 שנים להולדתו של חריסטו בוטב, באתר www.bnt.bg (בבולגרית)
* סימון יאנב, חלפו 165 שנים להולדתו של חריסטו בוטב, באתר duma.bg (בבולגרית)
* כריסטו בוטב תקציר ביוגרפי, באתר thefamouspeople.com (באנגלית)
* אתר האינטרנט הרשמי הכולל פרק ביוגרפי (בבולגרית)
* חריסטו בוטב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי חריסטו בוטב בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007258918305171
* BNE: XX863516
* BnF: cb12064132j (data)
* GND: 118637959
* ISNI: 0000 0001 1477 0530
* LCCN: n80110070
* NKC: jn20000700211
* NLG: 96756
* NLP: A11870904
* NTA: 070200858
* SELIBR: 178798
* SUDOC: 028901460
* Trove: 794807
* VcBA: 495/1272
* VIAF: 88042671
* WorldCat: lccn-n80110070

 |
**אנדרה גרטלר** (בהונגרית: **Gertler André**;‏ 26 ביולי 1907 – 23 ביולי 1998) היה כנר יהודי הונגרי בלגי ומורה לכינור.

חייו
----

גרטלר נולד בבודפשט, הונגריה והיה בין תלמידיו של ינה הובאי. בתקופת השלטון הנאצי נמלט לבלגיה והתמנה למורה בקונסרבטוריון המלכותי למוזיקה בבריסל.

גרטלר היה ידיד ומעריץ של בלה בארטוק, והקליט את כל יצירותיו של בארטוק לכינור, לרבות שני הקונצ'רטי. פרשנותו למוזיקה של בארטוק נחשבת לאחת המעולות ביותר. הקלטת 44 הדואיות לשני כינורות, עם יוזף סוק, נחשבת לאחת הגרסאות הטובות ביותר שבנמצא. גרטלר התמקד בעיקר במוזיקה עכשווית, בין השאר הקונצ'רטי של ברג והינדמית, תקופה שבה עוד לא תפסו מלחינים אלה את מקומם בקהל הרחב. גרטלר לא הסתפק ברפרטואר זה, אלא ניגן בביצועי בכורה יצירות של מלחינים מוכרים עוד פחות, כמו אלכסנדר טנסמן, מטיאש שייבר ועוד. עם זאת, הרפרטואר שלו כלל גם יצירות מוכרות, כמו קונצ'רטי של יוהאן סבסטיאן באך, טרטיני, מוצרט ובטהובן ומוזיקה קאמרית מקובלת. בסוף המאה ה-20 והמאה ה-21 התחדש העניין בקריירה של גרטלר והתחדשו רבות מהקלטותיו. 

בין תלמידיו: רודולף ורתן, אנדרה ריו ויאיר קלס.

אנדרה גרטלר היה נשוי לפסנתרנית הדנית דיאנה אנדרסן, שעמה הרבה להופיע ולהקליט. ב-1998 בהיותו בן 90 מת בבריסל.

קישורים חיצוניים
----------------

* אנדרה גרטלר, באתר AllMusic (באנגלית)
* אנדרה גרטלר, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אנדרה גרטלר, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007429038605171
* BIBSYS: 7030303
* BNE: XX4444823
* BnF: cb13926964q (data)
* CiNii: DA11398791
* GND: 134384199
* ISNI: 0000 0001 0891 9327
* LCCN: n85301173
* LNB: 000194525
* MusicBrainz: baa41044-b721-4797-9801-2cbba59358b6
* NKC: mzk2003189291
* NTA: 074116061
* SUDOC: 161884539
* VIAF: 42027886
* WorldCat: lccn-n85301173

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בסיפור מופרך ולא אמין. אם התכוונתם לסדרת קומיקס, ראו סיפורי סבתא (קומיקס).
**סיפורי סבתא** (ביידיש: **בּאָבּע מעשה'ס**, נהגה: "בּוֹבֶּה מַייסֶס") הוא ביטוי עברי, ממקור יידישאי, שבא לתאר דברים מופרכים, לא אמינים.

לפי חוקר ספרות יידיש סול ליפצין, מקור הביטוי בספר מהמאה ה-16 שכתב אליהו בחור, ביידיש, בשם בבא-בוך, שהיה מבוסס על עלילת גיבורים איטלקית אופנתית בשם **Bovo d’Antona**. בבא-בוך (מבוטא בובֶה בוך), הספר הלא-דתי הראשון שנדפס ביידיש, תיאר עלילות מופלאות ולא כל כך אמינות ומכאן ההקשר לדברים מופרכים. המילה בּוֹבֵּי ביידיש משמעותה "סבתא" (בכיתוב יידיש: בּאָבּעֶ) ועם התגלגלות המושג נשכח הספר ונותר רק ההקשר של הדברים המופרכים הקשורים ל"סיפור סבתא".

הביטוי קיבל גם וריאציות דוגמת: "ספר לסבתא" והן הונצחו בתרבות הישראלית. נורית יובל כתבה את "סַפֵּר לַסַבְתָא" (1991) ובין שירי להקת כוורת היה גם "לך ספר לסבתא".

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **ספורי סבתא** |

* רוביק רוזנטל, "הסבתא חוטפת זפטה" בבלוג השפה העברית של מילון רב-מילים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  שלמה ליפצין "היסטוריה של הספרות היידיש", בעריכת יונתן דוד, הוצ' הכפר האמצעי, ניו יורק, 1972 (באנגלית) מסת"ב 0-8246-0124-6
**חיים נסים** (נולד ב-10 במרץ 1963) הוא קצין בדרגת תת-ניצב במשטרת ישראל המכהן כמפקד היחידה הארצית לחקירת פשיעה חמורה ובינלאומית (יאחב"ל).
בנוסף על תפקידו כמפקד יאחב״ל, משמש כסגן מפקד להב.

ביוגרפיה
--------

נסים התגייס ב-1981 לצה"ל ושירת בגדוד 601 של חיל ההנדסה הקרבית. בשנת 1984 התגייס למשטרת ישראל והחל את שירותו במחוז ירושלים כבלש וכרכז מודיעין. בשנת 1991 יצא לקורס קצינים, בסיומו ביצע מגוון תפקידי פיקוד מבצעיים במחוז ירושלים ביניהם סגן מפקד היחידה למקומות קדושים, הקמה ופיקוד על מערך מב"ט 2000, ראש מפלג סמים וראש ענף מודיעין. בשנת 2011 מונה למפקד ימ"ר ש"י שם הקים את מפלג הפשיעה הלאומנית. בשנת 2013 קודם לדרגת ניצב-משנה. כמפקד ימ"ר ש"י הוביל חקירת פרשיות לאומניות רגישות שמהבולטות בהן היו הצתת כנסיית הלחם והדגים והפיגוע בדומא. ב-2016 מונה לראש זרוע חשיפה בלהב 433 ביחידה למאבק בפשיעה הכלכלית (יאל"כ).

באוקטובר 2018 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה לראש היחידה הארצית לחקירת פשיעה חמורה ובינלאומית בלהב 433.
בנוסף על תפקידו כמפקד יאחב״ל, משמש כסגן ר׳ להב.

חיים אישיים
-----------

נסים בעל תואר ראשון בהיסטוריה ותואר שני בחינוך. הוא נשוי ואב לשלושה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  עידן יוסף, תנ"צ חיים נסים נכנס לתפקיד ראש יאחב"ל, באתר News1 מחלקה ראשונה‏, 2 באוקטובר 2018

| היחידה הארצית לחקירת פשיעה חמורה ובינלאומית (יאחב"ל) |
| --- |
| ראשי היחידה | ראובן מינקובסקי (1977–1980) • מנשה גולן (ממלא מקום 1980–1981) • ארמונד לוי (1981–1985) • שמעון סביר (1985–1988) • סנדו מזור (1988- ) • אבי כהן (1993- ) • יורם רודמן • משה מזרחי (אפריל 1997–2001) • משה לוין (2001–2002) • יוחנן דנינו (2002–2004) • עמיחי שי (2004–2007) • רוני ריטמן (2007–2010) • חיים איפרגן (2010–2012) • דוד ביטון (2012–2013) • גדי סיסו (2013 -2016) • יגאל בן-שלום (2016–2018) • חיים ניסים (2018-) |
עיבוד אמנותי של התפרצות הכוכב DG בכלבי ציד על פי תצפיות של טלסקופ החלל סוויפט
**כוכב הבזק** (באנגלית: **Flare star**, נקרא גם **משתנה מסוג UV בלווייתן** ולפעמים גם **כוכב מתפרץ**) הוא כוכב משתנה שבהירות נראיתו עולה בפתאומיות לפרק זמן קצר של מספר דקות ואז חוזרת לקדמותה. כוכבים מסוג זה הם כמעט תמיד ננסים אדומים וההשערה המקובלת היא שהסיבה לשינוי החד בבהירות היא התפרצות סולרית שנוצרת כתוצאה מפעילות מגנטית חזקה, שמאיצה את החומר המיונן בשכבות החיצוניות של הכוכב, וגורמת להעפת חומר חם מפני הכוכב ולקרינת בלימה. השינוי בעוצמת ההארה של הכוכב הוא בדרך כלל של דרגת בהירות או שתיים השקולות לעליה של פי 2.5 עד פי 6 בעוצמת ההארה של הכוכב, אך נצפו גם התפרצויות שהעלו את הבהירות ב-5 דרגות. השינוי בבהירות מתרחש בכל הספקטרום מגלי רדיו ועד לקרינת X ומכיוון שרוב הכוכבים מסוג זה הם ננסים אדומים שרוב קרינתם היא בתחום התת-אדום, השינוי באור נראה ובאורכי גל קצרים יותר הוא דרמטי במיוחד.

מנגנון
------

תנועת הפלזמה בכוכבים יוצרת על פי תאוריית הדינמו שדות מגנטיים חזקים. חוזק השדות תלוי במהירות הסיבוב של הכוכב על צירו ועם הזדקנות הכוכב מהירות הסיבוב יורדת והפעילות המגנטית שלו נחלשת. בכוכבים בעלי פעילות מגנטית חזקה, השדות המגנטיים משתנים במהירות ושינויים אלו יוצרים, כפי שקובע חוק פאראדיי, שדות חשמליים חזקים שמאיצים את האלקטרונים והיונים של הפלזמה למהירויות גבוהות ויוצרים התפרצויות סולריות. בכוכבים קטנים עם מסה נמוכה ומהירות סיבוב גבוהה נוצרות התפרצויות סולריות חזקות במיוחד שעשויות להתפרש על אחוזים גדולים משטח פניו של הכוכב. ההאצה החזקה של החומר הטעון יוצרת קרינת בלימה ומחממת את החומר לטמפרטורות גבוהות שגורמות לפליטת קרינה בטווח רחב מאוד של אורכי גל. בעוד שבכוכבים דמויי שמש ההתפרצויות קטנות ביחס לגודל הכוכב והעלייה בקרינה היא קטנה ביחס לעוצמת ההארה של הכוכב, בכוכבים קטנים וקרים ההתפרצויות גדולות ביחס לגודל הכוכב והשינוי בקרינה ובעוצמת ההארה משמעותי הרבה יותר.

בכוכבים זוגיים שהמרחק בין בני הזוג קטן והשדות המגנטיים של בני הזוג משפיעים זה על זה, נוצרת תופעה דומה של התפרצויות סולריות בכוכבים גדולים יותר ומסיביים יותר. כוכבים משתנים אלה מסווגים כמשתני RS בכלבי ציד, אך בשל גודלם ועוצמת הארתם השינוי הוא קטן בהרבה. ישנם גם כוכבים דמויי שמש שנצפו בהם התפרצויות שמש חזקות פי 1,000 מאשר ההתפרצויות שעל פני השמש. המנגנון שיוצר התפרצויות מסוג זה אינו ידוע והועלתה השערה שבמקום בן זוג יש לכוכבים אלה כוכב לכת דמוי צדק שמקיף אותם במרחק קטן והמגנטוספירה שלו משפיעה על השדות המגנטיים של הכוכב. תצפיות של טלסקופ החלל קפלר בכוכבים אלה לא מצאו ראיות לקיומו של כוכב לכת כזה.

כוכבי הבזק קרובים
-----------------

חלק מהננסים האדומים הקרובים למערכת השמש הם כוכבי הבזק. ביניהם:

* פרוקסימה קנטאורי
* כוכב ברנרד
* וולף 359
* UV בלווייתן
* רוס 248

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כוכב הבזק** בוויקישיתוף
* כוכב הבזק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  NASA's Goddard Space Flight Center: NASA's Swift Mission Observes Mega Flares from a Mini Star
2. ↑  E. P. Rubenstein & B. E. Schaefer: Are Superflares on Solar Analogues Caused by Extrasolar Planets?, The Astrophysical Journal, Vol. 529, Issue 2, p. 1031 (2000)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4255748-3
* NDL: 00563757

 |
**פאול אוטו פון רדומסקי** (בגרמנית: **Paul Otto von Radomski**; ‏ 21 בספטמבר 1902 – 14 במרץ 1945) היה קצין אס אס, מפקד מחנות הריכוז סירץ באוקראינה וחיידרי ביוון.

ביוגרפיה
--------

רדומסקי היה פעיל במפלגה הנאצית בהמבורג כבר משלהי שנות ה-20. בתקופת רפובליקת ויימאר נכלא באשמת רצח של יריב פוליטי. היה מקורבו של ריינהרד היידריך עוד לפני הקמת המשרד הראשי לביטחון הרייך. כבר בתקופה זו היה ידוע כאלים, אכזר ושתיין. בשירותו ב-אס אס טיפס בסולם הדרגות עד לדרגת שטורמבאנפיהרר.

### במלחמת העולם השנייה

באביב 1942 התמנה למפקד מחנה הריכוז סירץ בפרברי קייב. הוא הנהיג במחנה משטר טרור אלים ואכזרי, שכלל עונשים חריפים גם על העבירות הקלות ביותר, הוצאות פומביות להורג, ופעמים רבות הכה בעצמו את האסירים ואף ירה בהם למוות מאקדחו האישי. בתפקיד זה כיהן עד שחרור המחנה על ידי הצבא האדום, ב-6 בנובמבר 1943.

ב-28 בנובמבר מונה למפקד מחנה הריכוז חיידרי ליד אתונה לאחר שהמפקד הקודם נעצר על ידי הגסטאפו. גם בחיידרי הנהיג רדומסקי משטר אכזרי ותקיף. אסירי המחנה הועסקו שעות רבות ביום בעבודות פרך ללא תכלית פרודוקטיבית כלשהי, רק כדי לשבור את רוחם, כגון חפירת בורות ומילוים מחדש, בניית קירות ופירוקם, וכדומה. כ-1,800 אסירים הוצאו להורג, חלקם באופן אישי על ידי רדומסקי, ומאות מתו תוך כדי עינויים.

בפברואר 1944 הודח רדומסקי מתפקידו לאחר שהשתכר ואיים לירות בשלישו. במקומו מונה סגן קרל פישר. רדומסקי הורד בדרגה ונשלח לשרת בתפקיד פיקודי במבצע 1005, שתכליתו הייתה טשטוש הראיות לפשעי המלחמה.

### לאחר המלחמה

לאחר המלחמה נעלמו עקבותיו של רדומסקי. ב-2005 הודיע התובע בהמבורג כי הרשויות באוקראינה שחקרו את פשעי המלחמה שבוצעו במחנה סירץ גילו כי הוא מת ב-14 במרץ 1945, בסביבות סקשפהרוואר שבהונגריה.

לקריאה נוספת
------------

* Mazower, Mark, **Inside Hitler's Greece: The Experience of Occupation, 1941-44**, 1995, עמ' 226–228 ועמ' 337.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאול רדומסקי** בוויקישיתוף
* מזכרונותיו של זאכאר טרובאקוב על הגעתו למחנה עבודה סירצק, אתר יד ושם.
**חיים סוקניק** (Chaim Sukenik) הוא פרופסור ישראלי-אמריקאי לכימיה אורגנית, המכהן כנשיא המרכז האקדמי לב בירושלים.

ביוגרפיה
--------

חיים סוקניק נולד וגדל בארצות הברית. אמו היא בתו של הרב יוסף סגל, רבה הראשון של נס ציונה. בן דודו הוא העיתונאי ויועץ התקשורת שעיה סגל. 

סיים את לימודי התואר הראשון בישיבה יוניברסיטי בשנת 1972 (בהצטיינות) וקיבל את התואר השלישי בכימיה במכון הטכנולוגי של קליפורניה בשנת 1976 (כימיה אורגנית עם רוברט ברגמן).

אחרי שנה כעמית מחקר פוסט-דוקטורנט של הקרן הלאומית למדע ב-UCLA (עם אורוויל צ'פמן), הצטרף לסגל אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב בקליבלנד, אוהיו, ופעל בה בין השנים 1977-1995.

בשנת 1995 עלה לישראל עם אשתו וילדיו, והצטרף למחלקה לכימיה באוניברסיטת בר-אילן כפרופסור לכימיה. הוא שימש בעבר כראש המחלקה לכימיה וכדקאן הפקולטה למדעים מדויקים וכן כמופקד הקתדרה לננוטכנולוגיה ע"ש אדוארד וג'ודי שטיינברג בבר-אילן.

סוקניק היה מהמייסדים של המכון לננוטכנולוגיה וחומרים מתקדמים באוניברסיטת בר-אילן, ושימש גם כמנהל המכון. בשנת 2011 הקים בו מאיץ החלקיקים המתקדם מסוגו בארץ במסגרת המכון לננו-טכנולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.

בשנת 2013 נבחר לנשיא המרכז האקדמי לב, (לשעבר בית הספר הגבוה לטכנולוגיה) והחל בכהונתו באותה שנה.

בעבר היה חבר פעיל בתנועת הנוער NCSY, בארגון "ישראל הצעיר" ובפדרציה היהודית.

סוקניק ואשתו שלי מתגוררים בירושלים.

מחקריו
------

מחקריו של פרופ' סוקניק עוסקים בכימיה אורגנית סינתטית, כימיה של פני שטח, ננוטכנולוגיה ומדע החומרים.

סוקניק חוקר ומפתח תהליכים כימיים בהן מתרחשות תגובות של הרכבה עצמית של חומרים על פני משטחים. לפיתוח תהליכים אלו נודעת חשיבות גבוהה בתעשיית המיקרואלקטרוניקה, הפוטניקה ובתהליכי קטליזה כימית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חיים סוקניק** בוויקישיתוף
* חיים סוקניק באתר המחלקה לכימיה באוניברסיטת בר-אילן (באנגלית)
* חיים סוקניק, באתר המרכז האקדמי לב
* עניין אישי עם פרופסור חיים סוקניק, ערוץ 7, 15 ביוני 2017

* חיים סוקניק, באתר גוגל סקולר

הערות שוליים
------------

1. 1 2  פרופ' חיים סוקניק - אוניברסיטת בר-אילן

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ORCID: 0000-0001-6608-2959
* VIAF: 101154380996330291483
* WorldCat: viaf-101154380996330291483

 |
**כוכב הכסף** (באנגלית: **Silver Star**) הוא העיטור הצבאי הרביעי בחשיבותו המוענק לחבר בכוחות המזוינים של ארצות הברית, והעיטור השלישי בחשיבותו המוענק על גבורה אל מול פני האויב.

כוכב הכסף מוענק על גבורה אל מול פני האויב בנסיבות אשר אינן מצדיקות הענקת אחד מצלבי השירות (צלב השירות המצוין, צלב הצי, צלב משמר החופים או צלב חיל האוויר), העיטור השני בחשיבותו, או את מדליית הכבוד, העיטור הגבוה ביותר. את הכוכב ניתן להעניק לכל אדם אשר שירת בכוחות המזוינים והצטיין בשעת קרב באחד משלוש הנסיבות הבאות:

* בשעת פעולה אל מול אויב של ארצות הברית
* בשעת פעולה צבאית כנגד כוח צבאי זר
* בשעת שירות תחת כוח ידידותי זר בשעת פעולה מזוינת כנגד כוח זר בעת שארצות הברית לא הייתה שרויה בסכסוך עמו

בשונה מצלבי השירות, הגבורה אותה נדרש החייל להציג על מנת לזכות בכוכב הכסף נמוכה יותר, והמעוטרים לא צריכים להיות תחת נטל אחריות גבוהה. לרוב טייסי חיל האוויר עומדים בקריטריונים לקבלת הכוכב עם הגיעם לדרגת אייס (לרשותו רשומות חמש הפלות ודאיות) שכן הדבר אומר כי הטייס סיכן את חייו מספר רב של פעמים בתנאי קרב על מנת לנצח את אויבו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כוכב הכסף** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007564125405171
* LCCN: sh2008006242
* NARA: 10674960

 |
תצלום של פאול פוקס משנת 1980
ציור משנת 1998.
**פאול פוקס** (בהונגרית: **Pal Fux**;‏ 23 בנובמבר 1922 - 5 בפברואר 2011) היה צייר, תפאורן ומעצב תלבושות ישראלי.

ביוגרפיה
--------

פוקס נולד בנגיסלונטה (Nagyszalonta) שבטרנסילבניה וסיים בית ספר יסודי יהודי, לאחריו למד שנתיים בבית הספר הרומני לדקדוק באוראדיה. הוא למד בבית ספר התיכון על שם ד"ר ליפוט קצ'קמטי (Dr. Lipot Kecskemeti). פוקס החל לצייר כבר בגיל צעיר ועבד עם אימרֶה פולדס (Imre Foldes), ראש אמני הגרפיקה של בית ההדפסה זוננפלד (Sonnenfeld) באוראדיה. בין השנים 1943-1940 למד בבודפשט אצל שאנדור בורטניק (Sandor Bortnyik).

בין השנים 1943–1944 היה אסיר במחנה עבודה. כל משפחתו נרצחה בשואה למעט אביו. בשנת 1946 התחתן ונולדו לו שני ילדים. עסק בעיצוב במה ובובות בתיאטרון הבובות של אוראדיה ובמקביל היה גם מנהל הבמה. בשנת 1968 זכה בפרס השני בתערוכת הביאנלה של עיצוב במה בזגרב.
בשנת 1972 עלה לארץ ישראל.. בשנת 1975 זכה בפרס הראשון יחד עם נפתלי בזם בתערוכת "הים" בחיפה וכן בפרס נורדאו לאמנות הציור.

יצירתו
------

יצירותיו של פוקס עוסקות בעיקר בנושאים לאומיים, בין יצירותיו תמונות על אסון מעלות והפיגוע בקריית שמונה, אותן הקדיש למועצות המקומיות. לאחר מלחמת יום הכיפורים צייר 49 מיניאטורות שעסקו במלחמה. המיניאטורות הוצגו בתערוכה בניו-יורק שנערכה ב"בית הידידות" ישראל-אמריקה. לאחר מבצע אנטבה צייר ציור בהשפעת החטיפה המתארת את החטופים משוועים לעזרה ואת יונתן נתניהו במרכזה. התמונה נמסרה כשי לצנחנים

* 1943 - תערוכה קבוצתית ראשונה, בודפשט, 'Vasas Trade Union Center', תחת כותרת "Freedom and people"
* 1961 - במרכז הקרן לאמנויות, בוקרשט (תערוכת יחיד)
* 1964 - וורשה, פולין.
* 1968 - פריז, צרפת.
* 1972 - גלריה גרפיקה 3, חיפה (תערוכת יחיד)
* 1973 - באר שבע.
* 1974 - גלריית אנג'ל, ירושלים (תערוכת יחיד)
* 1975 - הגלריה, בוגוטה קולומביה (תערוכת יחיד)
* 1975 - בית האומנים, ירושלים (תערוכת יחיד)
* 1975 - גלריית אביאור, תל אביב (תערוכת יחיד)
* 1975 - גלריה ארטא, יפו (תערוכת יחיד)
* 1975 - בית הידידות הישראלי, ניו יורק (תערוכת יחיד)
* 1976 - גלריה "119", תל אביב
* 1978 - מונטה קרלו, מונקו
* 1979 - ציריך, שווייץ
* 1980 - בית האומנים, ירושלים (תערוכת יחיד)
* 1981 - גלריית התיאטרון המלכותי, סידני אוסטרליה (תערוכת יחיד)
* 1991 - ימקא, ירושלים (תערוכת יחיד)
* 1992 - המוזיאון יהודי הלאומי, וושינגטון (תערוכה קבוצתית)
* 2000 - אמיטק, תל אביב (תערוכה קבוצתית)

בהונגריה, עבודותיו מופיעות במוזיאון Gyor, מוצגות כחלק מעזבון של אימר פאטקו (Imare Patko).

קישורים חיצוניים
----------------

* ילדי השואה והטלאי הצהוב, פאול פוקס הציור מופיע על עטיפת הספר "מבעד לעינינו: ילדים חווים את השואה", יצחק ב. טיטלבוים, הוצאת דודו, קריית ארבע 1987 (מהדורה שנייה 1993). באתר 'ילדים בגטו'.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אוטוביוגרפיה המופיעה בתרגום להונגרית של ספר הסונטות מאת שקספייר, המאויר על ידי פאול פוקס, Szabó Lőrinc, Shakespeare: Szonettek
2. ↑  עיתון הארץ מ-28 בספטמבר 1976 עמ' 5

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007511657105171
* ISNI: 0000 0000 4875 5059
* LCCN: no2005028882
* ULAN: 500482251
* VIAF: 31724717
* WorldCat: lccn-no2005028882

 |
**אדוארד גיורגייביץ' בַּגריצקי** (ברוסית: **Эдуард Георгиевич Багрицкий**; נולד בשם **אדוארד דזיובין**, **Эдуард Дзюбин**;‏ 22 באוקטובר (3 בנובמבר לפי הלוח היוליאני שהיה נהוג באותה עת ברוסיה) 1895,אודסה - 16 בפברואר 1934, מוסקבה) היה משורר סובייטי ממוצא יהודי. בגריצקי נחשב למשורר המהפכה, ושיריו מתפרסמים עד היום.

ביוגרפיה
--------

אדוארד בגריצקי נולד בעיר אודסה שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה) למשפחה יהודית. הוא סיים קורס מודדים, אך לא עסק במקצוע. בשנת 1915 פרסם את השירים הראשונים שלו תחת שם עט "בגריצקי" באלמנך ספרותי באודסה. תוך זמן קצר הוא בלט בקבוצה של סופרים צעירים מאודסה כמו יורי אולשה, איליה אילף, ולנטין קטייב, ורה אינבר.

במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה התנדב בגריצקי לצבא האדום וגם היה בפרטיזנים. לאחר סיום המלחמה הוא עבד במשרד הידיעות באודסה כמשורר וצייר. בתקופה זו הוא המשיך לפרסם את שיריו בעיתונות העירונית. בשנת 1920 נישא.

בשנת 1925 עבר למוסקבה. בשנת 1928 יצאה לאור ספר שיריו הראשון, וספרו השני פורסם בשנת 1932.

בשנת 1926 פרסם את השיר "מחשבות על אופנס" (Дума про Опанаса). העלילה מתרכזת סביב המאבק בין אופנס, בחור אוקראיני שחולם על החיים השקטים באוקראינה החופשית לבין קומיסר-קומוניסט יוסף קגן שדוחף למהפכה עולמית. כבר לאחר פטירת המשורר, ב-30 ביולי 1949 במהלך מאבק נגד הקוסמופוליטיות השיר הוכרז כשיר ציוני ועלילה על העם האוקראיני.

בגריצקי היה תומך במהפכה ובשלטון הסובייטי. יחד עם זאת הוא התקשה להבין את הקשיחות של האידאולוגיה המהפכנית הסובייטית ולהשלים עם תחילת הדיקטטורה. בשנת 1929 הוא חיבר שיר על השיחה בין חולה לבין פליקס דזרז'ינסקי בו דזרז'ינסקי דוגל בביצוע מיידי של כל הדרישות של המהפכה. שאיפה לחופש של בגריצקי מצאה ביטוי בשיריו על טיל אוילנשפיגל. לאחר מות המשורר פורסם שיר "פברואר" על צעיר יהודי במהלך מלחמת העולם הראשונה ומהפכת אוקטובר.

בגריצקי עסק בתרגום שירה לרוסית, בין היתר הוא תרגם לרוסית שירים של פרץ מרקיש, איציק פפר ומשוררים נוספים.

החל משנת 1930 מחלת האסתמה בה הוא היה חולה מילדות הוחרפה. הוא נפטר ב-16 בפברואר 1934 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה. אלמנתו של בגריצקי בשנת 1937 נשפטה להגליה לקזחסטן. בתקופת הגליה היא הייתה חייבת להתייצב באופן תקופתי במשרד נ.ק.וו.ד המקומי שהיה ממוקם ברחוב על שמו של בעלה. היא חזרה למוסקבה רק בשנת 1956 לאחר 19 שנות גלות. בנו של בגריצקי שגם היה משורר נהרג בשנת 1942 בחזית מלחמת העולם השנייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדוארד בגריצקי** בוויקישיתוף
* שיריו של בגריצקי
* אדוארד בגריצקי, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית)
* יורם ברונובסקי, באגריצקי – השפע והמוצא, דבר, 1 בנובמבר 1974
* אדוארד בגריצקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* אדוארד בגריצקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* אדוארד בגריצקי (1895-1934), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007258138805171
* BIBSYS: 90587828
* BNE: XX855359
* BnF: cb121153794 (data)
* CiNii: DA02570702
* GND: 119502771
* ISNI: 0000 0001 1697 1379
* LCCN: n84121990
* LNB: 000138716
* MusicBrainz: dedfc1e9-2c51-4849-8f0a-9a752ba30e66
* NKC: jn19990210072
* NLA: 35457972
* NTA: 069889090
* RERO: 02-A021728970
* RSL: 000078688
* SELIBR: 38197
* SUDOC: 145368564
* Trove: 959819
* VIAF: 107582643
* WorldCat: lccn-n84121990

 |
**פאול קוֹסלָה** (שמולוביץ') (ברומנית: **Paul Kosla**;‏ 1922 – 15 ביוני 2004) היה מנצח, פסנתרן, מלחין, מעבד ומורה ישראלי.

קורות חיים
----------

קוסלה נולד בפיאטרה ניאמץ שברומניה בשם פאול (פנחס) שמולוביץ. החל לנגן בגיל 9. בגיל 13 היה נגן מקצועי. ניגן בפסנתר, באקורדיון ובטרומבון. למד מוזיקה במשך שנתיים בקונסרבטוריון הממלכתי בבוקרשט. ברומניה ניגן בתזמורות שונות, בהצגות תיאטרון וברדיו הרומני. מגיל 15 ניגן יחד עם אחיו הרמן בצמד "דואו קוזלה" או "קוסלה". אימצו את השם האמנותי הזה לפי שמה של גבעת קוזליה שליד עיר הולדתם, פיאטרה ניאמץ.

ב-1950 עלה לישראל. בתחילת דרכו בישראל ניגן בפסנתר בבית הקפה "אלדוראדו" בחיפה. שם הכיר את רעייתו לעתיד, הזמרת דורותיאה ליביו. השניים התאהבו, עברו לתל אביב ובשנת 1954 התחתנו. בתל אביב ניצח על התזמורת הג'אז הגדולה של הקפה "ריוויירה" על שפת הים. וכן ארגן וניצח בשנים 1952-1951 על תזמורת להקת התיאטרון המוזיקלי "לי-לה-לו" שבניהולם של משה ולין וג'ורג' ואל. אחרי סגירת "לי לה לו" עבד קוסלה עד שנת 1960 כמנהל מוזיקלי ומנצח של תזמורת תיאטרון רוויו אחר, "דו-רה-מי" שפעל באולם "רמה" ברמת גן, בגן "אלהמברה" ביפו ובבית ציוני אמריקה בתל אביב.

לאחר סגירת "דו-רה-מי" הוזמנו בני הזוג קוסלה להופיע באוסטרליה. תחילה בהופעה במלבורן מול 9000 יהודים, שם הופיעו יחד עם פרנק סינטרה, ולאחר מכן הופיעו בסידני. הם המשיכו להופיע באוסטרליה במשך שנה. בשנות השישים הקימו קוסלה ואחיו הרמן בית ספר למוזיקה ברחוב זמנהוף בתל אביב.

קוסלה פעל לאורך השנים גם כמעבד מוזיקלי ומלחין. הוא כתב ועיבד מאות שירים ופזמונים להצגות ביידיש וברומנית והיה מורה למוזיקה למוזיקאים רבים. אחרי סגירת התיאטרון "דו רה מי" יחד עם אשתו השחקנית-זמרת דורותיאה ליביו ערך סיורי הופעות ברחבי העולם מטעם המגבית היהודית. כמו כן ניגן שנים רבות כפסנתרן באניות חברת "צים" ובלובי של בתי מלון פאר בישראל.

בסוף ימיו לקה במחלת אלצהיימר. קוסלה נפטר בשנת 2004, בגיל 82, והובא לקבורה בבית העלמין ירקון. הניח את אשתו ואת בנו המוזיקאי, אילון.

קישורים חיצוניים
----------------

* פאול קוסלה, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב
* פאול קוסלה, באתר זמרשת

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  ביוגרפיה קצרה באתר למוזיקה יידיש "ג'וניוורס" (ברוסית)
2. 1 2  אורי דרומי, מוסיקה קלה בימים כבדים, באתר הארץ, 23 ביוני 2004

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007500936505171
* ISNI: 0000 0004 3611 8887
* LCCN: n2014045204
* VIAF: 308279150
* WorldCat: lccn-n2014045204

 |
**הודיה גורדוני** (שם מדעי: *Hoodia gordonii*) הוא צמח סוקולנטי חסר עלים ממשפחת ההרדופיים, בעל שימושים רפואיים. תפוצתו הטבעית היא בדרום אפריקה ונמיביה. לפרחים ריח אופייני של בשר מקולקל והם מואבקים בעיקר על ידי זבובים.

שימוש רפואי
-----------

המקומיים בדרום אפריקה משתמשים לעיתים בהודיה, לצורך טיפול בבעיות עיכול וזיהומים קלים. אמנם, השימוש שזכה לפרסום הרב הוא לצורך דיכוי התיאבון במסעות ציד ארוכים במדבר קלהארי.

בשנת 1977, המועצה למחקר מדעי ותעשייתי של דרום אפריקה (CSIR), הצליח לבודד את המרכיב בהודיה, P57, שהתגלה כאחראי להשפעה של דיכוי תיאבון. הפטנט נרשם בשנת 1996, וחברת התרופות הבריטית Phytopharm חברה לחברת פייזר במטרה לנסות ולסנטז תרופה לדיכוי תיאבון על בסיס הרכיב. בעקבות קשיים בפיתוח ותופעות לוואי, פייזר שחררה את זכויותיה על הפטנט בשנת 2002. באותה שנה, ה-CSIR, הכירה רשמית בזכויות שבט הסאן על הפטנט ואישרו להם אחוזים מהרווח על כל מוצר עתידי. הצמח עצמו מוגן ונדרש אישור מיוחד כדי ללקטו.

אחד המוצרים המתהדרים ביכולת דיכוי תיאבון והורדת משקל בזכות רכיבי הודיה הוא Anatrim. שיווק המוצר נעשה בצורות אגרסיביות ולעיתים לא חוקיות כגון ספאם.

### מחקר מדעי

עד כה, לא התפרסמו שום ראיות מדעיות המעידות כי הודיה משפיעה על דיכוי התיאבון אצל בני אדם. לכן, הבטיחות והיעילות של ההודיה כתוסף מזון נחשבים ללא מוכחים.

פורסם מחקר אחד שנעשה על בעלי חיים, בו רכיב p-57 של ההודיה הוזרק ישירות למוחם של עכברים. עורך המחקר כתב כי הכבד מפרק את החומר בקלות רבה, כך שכתוסף אולי תידרש כמות גדולה שלו כדי לעורר השפעה כלשהי.

ד"ר ריצ'רד גולפרב[דרוש מקור], טוען כי ביצע מחקר ראשוני של השפעת ההודיה על שבעה נחקרים, ומצא אותה לאפקטיבית. הניסוי הקטן, מומן על ידי יצרן הודיה ותוצאותיו לא פורסמו לביקורת עמיתים. מידע שכזה לא יכול להוות ראייה מדעית ליעילות ההודיה כתוסף מזון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הודיה גורדוני** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TPL
* EOL
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |

* אייל לוי, האקזיט של יוטבתה: קקטוס שיעזור לכם לרזות, באתר nrg‏, 2 במאי 2014
**פאול קלינג** (28 במרץ 1929 – 2 בינואר 2005) היה כנר יהודי-קנדי, ניצול שואה, יליד צ'כיה.

קורות חיים
----------

קלינג נולד באופבה ב־28 במרץ 1929. הוא היה מוזיקאי מחונן, ועד גיל שבע הוא ביצע את הקונצ'רטו הגדול לכינור של מוצרט ואת הקונצ'רטו לכינור של באך עם התזמורת הסימפונית של וינה. בשנת 1941, מספר חודשים לפני שקלינג בן השלוש עשרה עתיד היה לקבל תעודה מקבילה לתואר ראשון בתורת המוזיקה, הוא גורש מבית הספר בשל היותו יהודי.

חייו במחנות הריכוז
------------------

ב-28 בספטמבר 1944 גורש קלינג לאושוויץ, אך שרד. הוא נשלח למחנה הריכוז טרזיינשטט בגיל 13, שם נבחר להופיע באופרה של ויקטור אולמן "קיסר אטלנטיס" או "אי ציות המוות". האופרה נכתבה בשנת 1944 בטרזיינשטט, אך לא הוצגה לפני סגירת המחנה. התזמורת פורקה וחברי התזמורת נשלחו לאושוויץ. למעט קלינג וחבר אחד נוסף, כולם נפטרו. בין הפרויקטים שלו בתקופת חייו המאוחרים היה חינוך אחרים למוזיקה בתקופת השואה והרצאות על קורותיו בטרזינשטאט.

לאחר המלחמה
-----------

לאחר המלחמה הוא הפך לנגן ראשי בקונצרטים של התזמורת הסימפונית NHK ותזמורת לואיוויל. הוא לימד באוניברסיטת ויקטוריה, בקולומביה הבריטית, קנדה במשך 20 שנה, ומאוחר יותר היה פרופסור אמריטוס ומנהל בית הספר למוזיקה (1980–1987). בהמשך לימד כינור באוניברסיטת קולומביה הבריטית.

בשנת 1995 הוצגה האופרה "קיסר אטלנטיס" לראשונה בטרזינשטאט בהפקה של ARBOS – החברה למוזיקה ותיאטרון. בשנת 1996 הוצגה האופרה במרכז הלאומי לאמנויות באוטווה קנדה במסגרת מיזם "ניצחון רוח האדם!", לראשונה עם הניצולים מטרזינשטט, קלינג והרברט תומאס מנדל שתרמו לפרויקט.

קלינג נפטר בוויקטוריה ב-2 בינואר 2005 בגיל 75. הוא היה נשוי לנבלנית היפנית טאקה קלינג.

הערות שוליים
------------

1. ↑  International Who's Who in Music and Musicians' Directory, Vol. 10: KLING, Paul
2. ↑  Wadler, Aleeza. "Kling, Paul". *Music and the Holocaust*. נבדק ב-31 בדצמבר 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  Morrow, Fiona. "Legacy of a Holocaust Survivor". *The Globe and Mail*. נבדק ב-31 בדצמבר 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. 1 2 3  *The Canadian Encyclopedia*: Paul Kling
5. ↑  Biography at World ORT's Music and the Holocaust
6. ↑  In Memoriam Paul Kling
7. ↑  Programme of the North American premiere of *The Emperor of Atlantis* on 22 October 1996
8. ↑  Townsend, Bryan. "In Memoriam Paul Kling". *The Music Salon*. נבדק ב-31 בדצמבר 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007314937905171
* CiNii: DA15404309
* GND: 1146982534
* ISNI: 0000 0000 2565 2815
* LCCN: n85173086
* NKC: osa2009530765
* VIAF: 72830272
* WorldCat: lccn-n85173086

 |
**פאול קליינשמידט** (בגרמנית: **Paul Kleinschmidt**‏; 1883 – 1949) היה צייר גרמני.

ביוגרפיה
--------

קליינשמידט נולד בבובליץ, פומרניה, האימפריה הגרמנית (בובוליצה המודרנית, פולין). כסטודנט לאמנות באקדמיה בברלין, קליינשמידט הושפע מאנטון פון ורנר, שהיה באותה העת המורה להיסטוריה של האמנות.

בתקופתו כסטודנט פגש קליינשמידט את לוביס קורינת שגם היה בעל השפעה על החינוך שלו. קליינשמידט המשיך את לימודיו בשנת 1904 אצל של פטר הלם, וכן אצל היינריך פון ציגל באקדמיה במינכן. במינכן הוא למד את הטכניקות של ליטוגרפיה וחריטה.

בסופו של דבר מצא את דרכו לברלין לעבוד כצייר ואמן גרפי. הוא הציג בתערוכות הזצסיון הברלינאי ב-1908 וב-1911.

בשנת 1915 החל קליינשמידט ללמד רישום תוך שהוא מקבל את תפקידו של שרטט טכני. בתקופה זו נוצרו רוב הליטוגרפיות והתחריטים המעולים שלו. כשהוא מציג יצירות אלה בתערוכת היחיד הראשונה שלו, שאורגנה על ידי חברת ההוצאה לאור Euphorion בשנת 1923, עבודתו של קליינשמידט תיראה אור בהמשך בשנת 1925 בהוצאת פריץ גורליט בברלין.

קליינשמידט הוצג לראשונה בפני אספן אמנות בניו יורק בשם אריך קון בשנת 1927. אדם שהפך לימים לפטרונו. קליינשמידט ביצע כמה נסיעות מברלין ברחבי דרום גרמניה בשנת 1932 והסתיים באולם.

זמן קצר לאחר מכן, הוא ומשפחתו מצאו את עצמם בעיצומו של הדיכוי הפוליטי עם עליית הנאצים לשלטון. הוא ברח להולנד בשנת 1936, ומשם לצרפת בשנת 1938. הוא נפל בשבי בפברואר 1940 אך שוחרר שוב לאחר כניעת צרפת.

קליינשמידט נאלץ להפסיק את הציור בשנת 1943 בהנחיית הנאצים בשנותיו האחרונות בבנשהיים. בשנת 1945 איבד כל רכושו בהפצצה אווירית.

קליינשמידט נפטר ב-2 באוגוסט 1949.

הוקרה
-----

מוקד עבודתו של קליינשמידט הוא דיוקן האישה. האמנות שלו ביקורתית מבחינה חברתית, אך תמיד שומרת על מרחק מכובד מהאנשים. בנוסף לדמויות, טבע דומם ונופים, הוא העדיף מוטיבים מחיי העיר ברלין, במיוחד עולם התיאטרון המגוון. כאן הוא הושפע ממעבר האמנות מאקספרסיוניזם לריאליזם, כביכול האובייקטיביות החדשה.

בשנים 1968 ו-1997 התקיימו תערוכות של עבודות קליינשמידט בטובינגן, 1978 ו-2003 באולם, 1983 בשטוטגרט, 2004 בווירצבורג ו-2009 ברגנסבורג, 2011 בסנדן.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאול קליינשמידט** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Rudolf Vierhaus, **Hitz - Kozub**, Walter de Gruyter, 2011-05-03, מסת"ב 978-3-11-094653-6. (בגרמנית)
2. ↑  Paul Kleinschmidt - Biography and Offers - Buy and Sell, www.kettererkunst.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007272194205171
* BNE: XX1013536
* BnF: cb149758991 (data)
* GND: 118563041
* ISNI: 0000 0000 6660 2996
* LCCN: n78038344
* NTA: 073975338
* RKD: 44727
* SNAC: w67x0545
* SUDOC: 081273525
* ULAN: 500013780
* VIAF: 10121915
* WorldCat: lccn-n78038344

 |
**פטר פאול פרייהר פון אלץ-ריבנאך** (בגרמנית: **Peter Paul Freiherr von Eltz-Rübenach**;‏ 9 בפברואר 1875 - 25 באוגוסט 1943) היה שר הדואר (רייכספוסטמיניסטר) ושר התחבורה של גרמניה בין השנים 1932–1937.

פון אלץ-ריבנאך נולד באזור קלן, חלק מחבל הריין, לבית משפחת האצולה אלץ (Eltz). הוא מונה כשר א-מפלגתי ברייך. הוא קיבל הן את התיק לענייני תחבורה והן את תיק הדואר ב"קבינט הברונים" של הקנצלר פרנץ פון פאפן ב-1 ביוני 1932. הוא המשיך לכהן בתפקידים אלה תחת הקנצלר קורט פון שלייכר, ואחרי עליית הנאצים לשלטון תחת אדולף היטלר.

בגלל זהותו הקתולית, הוא שמר מרחק מהמפלגה הנאצית. עם זאת, הוא השתתף בצעדים אנטישמיים של השלטון. במאי 1933 הוא ניסה להדיח את גאורג זולמסן (בגרמנית: Georg Solmssen) ואת הבנקאי היהודי מקס ורבורג מהוועד המפקח על האגודה הגרמנית-אטלנטית לטלגרף (גר') בשילוב עם המדיניות הנאציונל-סוציאליסטית של הדחת יהודים מעמדות השפעה בעסקים. הוא לא הצליח בגלל התנגדות הרייכסבנק, שדאג למוניטין הבינלאומי של גרמניה.

במהלך הסכסוך הגובר בין הממשלה הנאצית לכנסייה הקתולית, אלץ-ריבנאך, שהיה קתולי אדוק, סירב לקבל בישיבת הממשלה ב־30 בינואר 1937 את אות הזהב המפלגתי שהציע לו היטלר באופן אישי, והתפטר. בעקבות זאת הפך ל"אדם חשוד" שבפיקוח הגסטפו, וזכויות הפנסיה שלו בוטלו באופן זמני. את מקומו תפס וילהלם אונזורגה.

אלץ-ריבנאך נפטר בלינץ ע"נ הריין (בגרמנית: Linz am Rhein), בגיל 68.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאול פון אלץ-ריבנאך** בוויקישיתוף
* Newspaper clippings about Paul Freiherr von Eltz-Rübenach in the 20th Century Press Archives of the ZBW (באנגלית)
* פאול פון אלץ-ריבנאך, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb17084932v (data)
* GND: 12349057X
* ISNI: 0000 0000 1246 9253
* VIAF: 59991886
* WorldCat: viaf-59991886

 |
במשפטים, **היקש** הוא הסקת מסקנה בנוגע לא' מכוח ב'.

היקש כמקור משפטי בדין הישראלי
-----------------------------

לדין הישראלי ארבעה מקורות משפטיים, דהיינו יסודות הכשירים לשמש בסיס לנורמות משפטיות. ארבעה מקורות אלו זכו להכרה בפסיקה, ורוכזו באופן רשמי בחוק יסודות המשפט. חוק זה מתווה את המקומות אליהם על השופט לפנות במענה לשאלה משפטית. 
מקורות הדין הם החקיקה (ראשית ומשנה), הפסיקה (פסקי בית המשפט העליון כתקדימים מחייבים, הפסקים המחוזיים כמנחים), ההיקש ועקרונות החירות, הצדק, היושר והשלום של המשפט העברי ומורשת ישראל.

ההיקש כמקור המשפטי השלישי מתיר לשופט לפנות למקרים משפטיים אחרים בעלי דמיון עובדתי או לוגי ולחלץ מהם את המדיניות השיפוטית הראויה. שימוש בהיקש מאוחר לשימוש בתקדים. שימוש בתקדים אפשרי כאשר בפסק דין המהווה תקדים מחייב עולה שאלה משפטית זהה לזו המתעוררת בפסק הדין שבו דנים. בהיקש להבדיל מתעוררת שאלה משפטית שונה, אך קווי הדמיון בין פסק זה לפסק שממנו מקישים, מאפשרים להפיק תשובה משפטית ראויה, המשתלבת במדיניות המשפטית הנוהגת.

הקיאס
-----

בדומה למקורות המשפט הישראלי, בהלכה המוסלמית מצוי ההיקש (בערבית: قياس, "קיאס") כמקור לנורמות דתיות לצד הקוראן, אורחות חייו של הנביא מוחמד (הסונה) המתועדות בחדית' והסכמת הכלל (בערבית: إجماع, "אג'מאע").
**הודו ההולנדית** הוא מונח גאוגרפי, המתאר את כלל היישובים ותחנות המסחר שבשליטת חברת הודו המזרחית ההולנדית בתת-היבשת ההודית.

בניגוד לישויות פוליטיות אחרות תחת שלטון האימפריה ההולנדית, כגון איי הודו המזרחיים ההולנדיים (אינדונזיה של ימינו) ואיי הודו המערביים ההולנדיים (סורינאם של ימינו והאנטילים ההולנדיים לשעבר), חולקה הודו ההולנדית למחוזות וליחידות מנהליות או פיקוד צבאי שנקראו ציילון ההולנדית, קורומנדל ההולנדית, מאלאבר ההולנדית (באזור קוצ'י של ימינו), בנגל ההולנדית וסוראט ההולנדית, שמעולם לא היוו יחידה פוליטית אחת.

היסטוריה
--------

הנוכחות ההולנדית בתת-היבשת ההודית נמשכה בין 1605 ל-1825. סוחרים הולנדיים מחברת הודו המזרחית הקימו תחנת מסחר ראשונה בקורומנדל, בעיקר בעיר הנמל של פוליקאט, במטרה לסחור במוצרי טקסטיל בתמורה לתבלינים אותם רכשו באיי הודו המזרחיים. סוראט ובנגל הוקמו ב-1616 וב-1627, בהתאמה. לאחר שכבשו ההולנדים את ציילון מידי הפורטוגלים ב-1656, השתלטו בנוסף גם על המצודות הפורטוגליות לאורך חוף מאלאבר, במטרה להגן על ציילון מפלישה. רק לאחר החתימה על הסכם שלום בהאג ב-1669 פסקו העימותים בין ההולנדים לפורטוגלים על השליטה בתת-היבשת והאחרונים נסוגו ממנה.

מלבד טקסטיל, נסחרו בהודו ההולנדית גם אבנים יקרות, אינדיגו ומשי ברחבי חצי האי, מלחת ואופיום בבנגל ופלפל שחור במאלאבר. עבדים הודים יובאו לאיי התבלינים ולמושבת הכף.

בקרב קולאצ'ל (Battle of Colachel) שנערך ב-1741 הכניע צבאו של מלך טרבאנקור כוח של חברת הודו המזרחית ההולנדית, והחל תהליך שהביא בסופו של דבר לסיומה של הנוכחות הצבאית ההולנדית במאלאבר. במחצית השנייה של המאה ה-18 החלו ההולנדים לאבד בהדרגה את כוחם והשפעתם. במכתבי קיו ב-1795 ויתרה הולנד על נכסיה בתת-היבשת לטובת בריטניה, במטרה למנוע השתלטות צרפתית עליהן. אף על פי שבנגל וקורומנדל הוחזרו להולנד לאחר החוזה האנגלו-הולנדי של 1814, הן הועברו שוב לבריטניה לאחר החוזה האנגלו-הולנדי של 1824. על פי תנאי החוזה, הועברו כל נכסיה לידי בריטניה עד 1 במרץ 1825, וכתוצאה מכך איבדה הולנד את תחנות המסחר האחרונות שלה בהודו.

מטבעות
------

פגודה מוזהבת בליווי דמותו של הלורד ונקטסווארה, אחת מצורות התגלמותו של האל ההודי וישנו, על גבי מטבע הולנדי מפוליקאט. המאה ה-17 או ה-18 לערך.
בתקופה בה הייתה פעילה מסחרית בהודו, הפעילה הולנד מספר מטבעות בקוצ'י, במאסוליפאטם (Masulipatnam), בנאגאפטינאם (Nagapattinam), בפודוצ'רי (במהלך חמש השנים, 1693–1698, בהן כבשה הולנד את המקום מידי צרפת) ופוליקאט. כל המטבעות הוטבעו על בסיס המטבעות המקומיים.

לקריאה נוספת
------------

* Dijk, Wil O. **Seventeenth-century Burma and the Dutch East India Company, 1634-1680**. NUS Press, 2006. מסת"ב 9971693046
* Koshy, M. O. **The Dutch Power in Kerala, 1729-1758**. Mittal Publications, 1989. מסת"ב 8170991366

קישורים חיצוניים
----------------

* The Coin Galleries: Dutch India, *Coinindia.com*
* India - Shores without End. Tanap.net

הערות שוליים
------------

1. ↑  Coromandel. *The VOC site*
2. ↑  Suratte. *The VOC site*
3. ↑  Bengal. *The VOC site*
4. ↑  Ceylon. *The VOC site*
5. ↑  Malabar. *The VOC site*
6. ↑  Dijk, עמודים 56-58