פרידריך ניטשה (1862) ההוגה המזוהה ביותר עם מושג הרסנטימנט.
**רסנטימנט** (בצרפתית: **Ressentiment**) הוא מושג בפילוסופיה ובפסיכולוגיה המשמש לתיאור צורות מסוימות של טינה, עוינות, או נקמה. המושג זכה להתייחסות מצד הוגים שונים, כשהבולט שבהם היה פרידריך ניטשה שעשה בו שימוש נרחב בחקירותיו אודות תולדות המוסריות בספרו **לגנאלוגיה של המוסר** ובכתבים נוספים, וכחלק מהתיאור של "מוסר העבדים" ושל "הרצון לעוצמה".

באופן כללי, ניתן להגדיר רסנטימנט כתחושת עוינות המכוונת כלפי אובייקט שאדם מזהה כגורם לתסכולו, כלומר האשמת גורם חיצוני בתסכול שלו שמולו הוא לכאורה חסר אונים. בכך, נוצר תסביך נחיתות, תחושה של חולשה ואף קנאה לעומת ה"גורם החיצוני" שיוצר את התסכל, ובכך מתכוננת מערכת ערכים דוחה או מצדיקה, או מוסריות, שתוקפת או מכחישה את מקור התסכול של האדם. מערכת ערכים זו משמשת אז כאמצעי להצדיק את החולשות של עצמך על ידי זיהוי מקור הקנאה כנחות אובייקטיבי, ומשמשת כמנגנון הגנה שמונע מהאדם המתמרמר להתייחס ולהתגבר על חוסר הביטחון והפגמים שלו.

שימושים במונח
-------------

### בהגותו של פרידריך ניטשה

המושג זכה לפופולריות בעיקר בשל כתביו של פרידריך ניטשה, שהשתמש בו כדי להסביר את המקור להיווצרות הדיכטומיה בין סיווג הערכים ל"טוב ורע"' (Gut und Böse), המאוחרת לחלוקה המוקדמת יותר ל"טוב וגרוע" (Gut und Schlecht).

> 
> בעיית המקור האחר של "הטוב", הטוב כפי שהגוהו אנשי הרסנטימנט, תובעת את סיכומה – אין תימה כמובן שהגדיים רוגזים על עופות־הטרף הגדולים: אך אין זו עדיין סיבה מספקת להרשיע עופות־טרף גדולים על שהם חוטפים גדיים קטנים. וכאשר גדיים אלה קובעים בינם לבין עצמם: "עופות־טרף אלה רשעים הם וכל הממעט לטרוף ושייך אל הסוג ההפוך, משמע גדי הוא, הרי זה משובח ו'טוב, טוב' ייאמר עליו – טוב הוא?" – אין כמובן לטעון נגד ביסוס כזה של אידאל, גם אם עופות־הטרף היו מטילים בו מבטים מלגלגים במקצת ושמא אף אמרו בלבם "לא, איננו רוגזים חלילה על הגדיים הטובים ההם, אדרבא, אנו אף אוהבים אותם, וכי יש דבר טעים יותר מאשר גדי רך כזה?".
> 
> 
> 
> — פרידריך ניטשה, **לגנאלוגיה של המוסר**, "מאמר ראשון: 'טוב ורוע', 'טוב ורע'", §13, תרגום: ישראל אלדד
> 

עבור ניטשה, רסנטימנט הוא השלכה מחודשת של הכאב המלווה בתחושת הנחיתות או הכישלון העצמי כלפי שעיר לעזאזל חיצוני. האגו מייצר אשליה של אויב, סיבה שאפשר "להאשים אותה" בנחיתות או כישלון של עצמכם. לפיכך, אדם לא סוכל על ידי כישלון בעצמו, אלא על ידי מושא של "רוע" חיצוני. פרשנו ומתרגמו של ניטשה,
ניטשה קושר את הרגש רסנטימנט בגנאלוגיה של היפוך הערכים במוסר אדונים ומוסר עבדים.

> 
> מרד העבדים בשדה המוסר פותח בכך, שהרסנטימנט עצמו הופך להיות כוח יוצר ומוליד ערכים: הוא הרסנטימנט של בני אדם שכאלה, שהתגובה הנכונה, זו שבמעש, אסורה עליהם, והם מפצים עצמם על ידי נקמה מדומיינת. בעוד שכל מוסר נאצל עולה בתרועת ניצחון מאמירת "אמן" לעצמו, מוסר עבדים מלכתחילה אומר "לאו" לכל "מה שבחוץ", לכל "אחר", לכל "זולת": ו"לאו" זה הוא המעש היוצר שלו. הפיכה זו של המבט הקובע־ערכים – הכורח בהפנייתו חוצה במקום חזרה אל המביט עצמו – הנה זה עניינו המובהק של רגש הרסנטימנט.
> 
> 
> 
> — פרידריך ניטשה, **לגנאלוגיה של המוסר**, "מאמר ראשון: 'טוב ורוע', 'טוב ורע'", §10, תרגום: ישראל אלדד
> 

בין היתר, ניטשה מזהה את הרנסטימנט עם ביטויים של אנטישמיות בקרב הוגים גרמנים כמו אויגן דירינג.

ולטר קאופמן, גרס כי השימוש של ניטשה במונח בצרפתית נבע בין היתר בשל היעדר מונח מקביל ראוי בשפה הגרמנית, וטען כי היעדרות זו לבדה מהווה סיבה מספקת עבור ניטשה, ואדרבא למתרגמיו.

### לפני ניטשה

#### מישל דה מונטן

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
#### סרן קירקגור

אף שהמונח מזוהה בפילוסופיה בראש ובראשונה עם ניטשה, סרן קירקגור עשה בו שימוש מוקדם יותר. בעיקר בחיבורו משנת 1846 – **שני עידנים: סקירה ספרותית** (אנ'). לדברי קירקגור, רסינטמנט מתרחש ב"עידן רפלקטיבי וחסר תשוקה", שבו האוכלוסייה חונקת יצירתיות ותשוקה אצל אנשים נלהבים. קירקגור טוען כי אנשים שהתנהגותם אינה תואמת את ההמונים הופכים שעירים לעזאזל ומושא ללעג על ידי ההמונים, על מנת לשמור על הסטטוס קוו ולהחדיר להמונים את תחושת העליונות שלהם.

### אחרי ניטשה

#### מקס שלר

מקס שלר
המונח נחקר על ידי הפנומנולוג מקס שלר במונוגרפיה שפורסמה בשנת 1912. שלר ניסה למקם את רעיונותיו של ניטשה בהקשר סוציולוגי יותר. הוא החל לשקול כיצד ערכים מתבססים בחברה והמשיך לנתח את שיתופם או דחייתם מטעמים שונים.

#### מקס ובר

בהשפעת ניתוחו של ניטשה, הסוציולוג מקס ובר דן במונחו בספרו **סוציולוגיה של הדת** (אנ').. בפרק העוסק בדתיות של שכבות חברתיות שונות, ויבר עורך השוואה בין הסטאטוס החברתי של היהודים עם הקטגוריה של הפריה (*Pariah*) על שם קאסטה של מנודים בשם *Paraiyar* (אנ'). השפעת הרסנטימנט על הקבוצה הדתית המדוכאת באוכלוסייה שלא מסוגלת לפעול בתוכה יוצרת מה שהוא מכנה "תיאודציות של סבל". בניגוד לקבוצה הדומיננטית באוכלוסייה המחפשת לגיטימיות לפריבילגיות שלה, הקבוצות המוחלשות מחפשות תגמול. הקבוצות החזקות עשויות לחוש רחמים כלפי החלשים, אך המוחלשים מתרעמים ורוחשים רסנטימנט.

#### ז'אן אמרי

הפילוסוף ז'אן אמרי, שניצל ממחנה ההשמדה הנאצי אושוויץ, טוען כי רסנטימנט יכולה לספק את הבסיס האמפירטיבי של מוסר חדש, בעולם של אחרי מלחמת העולם השנייה. על אף שלרסנטימנט נלוות פסיביות ותחושת נחיתות כפי שתיארן ניטשה, אמרי סבור שניתן להעריך מחדש, ונותן לו משמעות ביקורתית ואף מהפכנית. באמצעות היפוך ערכים ניטשיאני, אמרי מציג את הרסנטימנט כנקודת מוצא לחשיבה מחודשת על המוסר המבוססת על חווית הקורבן. עבורו, דרך מושג הרסנטימנט ניתן לבקר והגדיר מחדש באופן רדיקלי את המשמעות והערך של תפיסת המוסר השלטת **מעבר לאשמה ולכפרה** (בדומה לשאיפה הניטשאנית לעמוד "מעבר לטוב ולרע"). ההערכה מחדש של הרסנטימנט מכוונת בחלקה נגד ניטשה עצמו, אך גם נגד חברה שהתנגדותה לרסנטימנט הוא סימפטומטי ליחסה לקורבן. בנוסף, הרנסטימנט כבסיס ראשוני מאפשר לאמרי לנסח מוד של אחריות מוסרית שהוא מתארו כאל-זמני או א-סנכרוני.

#### ולדימיר ינקלביץ

הפילוסוף והמוזיקולוג היהודי ולדימיר ינקלביץ, בדומה לז'אן אמרי, רואה ברסנטימנט פוטנציאל מוסרי. הוא סבור ש"עוצמת החלש" שמתבטאת ברסנטימנט יכולה לשמש לתרעומת מוצדקת על העוולות המוסריות של זמנו. לפי הפילוסופיה של ולדימיר ינקלביץ', תחושת הרסנטימנט מייצגת את האחיזה הרגשית בטענה לצדק, והיא מהווה תנאי מוקדם לסליחה. התרעמות עומדת בראש ובראשונה על נאמנות לערכים ולייחודיות של חיים אבודים ופגועים. הסליחה, לפי ינקלביץ', מאופיינת במעשה האתי האולטימטיבי של התנהגות כלפי המבצע כאילו הוא או היא מעולם לא ביצעו את הפעולה - רעיון שנוי במחלוקת כאשר בוחנים אירועים כמו השואה. סליחה היא מתנה שלא ניתן לדרוש או לזכות בה, והיא דרך להתעלות מעל העבירה ולשקם את היחסים בין הקורבן למבצע. ינקלביץ' מאמין שהרסנטימנט הכרחי לסליחה, משום שהוא כרוך ברעב וצמא לצדק. במקום לחפש נקמה או תגמול, הסליחה מאופיינת כמתנה שאי אפשר לדרוש או לזכות בה, ואין זה עניין של שכחה או הסכמה לעבירה. במקום זאת, סליחה היא דרך להתעלות מעל העבירה ולשקם את היחסים בין הקורבן לעבריין.

#### ז'יל דלז

הפילוסוף ז'יל דלז מפתח את מושג הרסנטימנט בעקבות ניטשה בספרו *ניטשה ופילוסופיה* (*Nietzsche and Philosophy*) משנת 1962. בתיאוריה של דלז, הרסנטימנט מובן כפונקציה של הזיכרון, כתוצר של כוחות סבילים המנצחים את הכוחות הפעילים על ידי ביטול יכולת השכחה.

#### פרדריק ג'יימסון

הפילוסוף והמבקר המרקסיסט פרדריק ג'יימסון מבקר בספרו **הלא-מודע הפוליטי** משנת 1981 את חוסר המודעות הפוליטית של ניטשה לאופן בו המושג רסנטימנט היה שגור בהלך הרוח הציבורי של המאה ה-19. טענתו של ג'יימסון היא שניטה לא מעניק את המשקל הראוי לאופי האידאולוגי שנשא המונח בתקופתו ולהבחין שמדובר בקטגוריה של האליטה הבורגנית השלטת כדי להצדיק בו זמנית הן את הפריבילגיות שלהם והן למצדיק את שלילת הזכויות מהמעמדות המוחלשים. מנוקודת המבט של האליטה ההמונים מתקוממים לא מטעמים מוצדקים אל מפני שהם מתרעמים על העשירים וחשים רסנטימנט כלפיהם.

#### מרק פישר

מרק פישר
במאמרו "לצאת מטירת הערפדים", הפילוסוף והמבקר מרק פישר משתמש בביקורת הנטשאנית אודות הרסנטימנט כדי לתקוף את הקורבנות העומדת בבסיס תרבות הביטול ופוליטיקת הזהויות, בעיקר במסגרת האקדמיה.

> 
> טירת הערפדים מתמחה בהפצת אשמה. היא מוּנעת מתשוקתו של כהן הדת לנדות ולגנות, מהתשוקה האקדמית־פדנטית להיראות כראשון המצביע על טעות, ומתשוקת ההיפסטר להיות ייחודי בתוך ההמון. הסכנה בהתקפה על טירת הערפדים היא שזה יכול להראות כאילו בכך אנחנו תוקפים גם מאבקים כנגד גזענות, סקסיזם, הטרוסקסיזם – והיא תעשה הכול כדי לתחזק מחשבה זו. [...] הבעיה שטירת הערפדים נועדה לפתור הייתה זו: כיצד ניתן להחזיק עושר וכוח רב אך גם להיראות כקורבן, שולי ואופוזיציוני? הפתרון כבר היה שם – בכנסייה הנוצרית. כך טירת הערפדים יכולה להיעזר בכל האסטרטגיות השטניות, הפתולוגיות האפלות ומכשירי העינויים הפסיכולוגיים שהמציאה הנצרות, ושניטשה תיאר בלגנאלוגיה של המוסר. כהונה זו של רגשות אשם, קן זה של מפיצי אשמה אדוקים, היא בדיוק מה שניטשה חזה כשהוא אמר שמשהו גרוע מהנצרות כבר בדרך. עכשיו זה כבר כאן…
> 
> 
> 
> — מרק פישר, "לצאת מטירת הערפדים"
>

ראו גם
------

* השלכה (פסיכולוגיה)
* טינה

לקריאה נוספת
------------

### ספרות ראשונית

* פרידריך ניטשה, **מעבר לטוב ולרוע** [1886]; **לגניאולוגיה של המוסר** [1887], ירושלים ות"א: הוצאת שוקן, מגרמנית ישראל אלדד, 1967.
* ז'אן אמרי, "טינה", **מעֵבר לאשמה ולכפרה: נסיונותיו של אדם מובס לגבור על התבוסה**, תרגם מגרמנית: יונתן ניראד, עם עובד, 2000.
* מארק פישר, "לצאת מטירת הערפדים" תרגום: בועז גרפינקל, באתר פיגומים, 2021.
* פרדריק ג'יימסון, **הלא-מודע הפוליטי**, רסלינג, 2004.

* Kierkegaard, S. (ed. by Howard V. and Edna H. Hong), *Two Ages: The Age of Revolution and the Present Age, a Literary Review*, Princeton University Press, 1978
* Deleuze, G. 1983. *Nietzsche and Philosophy*. New York: Columbia University Press.
* Scheler M. *Ressentiment*, Marquette University press, 1994
* Weber M. *Sociology of Religion*

### ספרות משנית

* Aeshbach S. *Ressentiment: an anatomy*. Thèse de doctorat : Univ. Genève, 2017, no. L. 909, DOI : 10.13097/archive-ouverte/unige:103621
* Didier Fassin, *On Resentment and Ressentiment: The Politics and Ethics of Moral Emotions*, Current Anthropology Vol. 54, No. 3 (June 2013), p.249-67 ,DOI: 10.1086/670390

קישורים חיצוניים
----------------

* נטלי וין -  Envy, סרטון בערוץ "ContraPoints", באתר יוטיוב, 7 באוגוסט 2021 (באנגלית)
* אפרים פודוקסיק -  ניטשה, רסנטימנט ושני סוגי המוסריות, סרטון באתר יוטיוב, 25 באפריל 2020

ביאורים
-------

1. ↑  Resentment
2. ↑  Hostillity
3. ↑  Revenge

הערות שוליים
------------

1. ↑  TenHouten W. *From Ressentiment to Resentment as a Tertiary Emotion*, Rev. Eur. Stud. 10 (2018) p.49-64
2. ↑  ניטשה, **לגניאולוגיה של המוסר**, עמ' 331
3. ↑  Kaufmann, Walter. "Editor's Introduction, Section 3" *On the Genealogy of Morals* in *Nietzsche: Basic Writings*; Walter Kaufmann, tr. New York: The Modern Library, 1967.
4. ↑  Poole, Roger. *Kierkegaard*, University of Virginia Press, 1993, pp. 226–228.
5. ↑  Stivers, Richard. *Shades of loneliness*, Rowman & Little Field o, 2004, pp. 14–16.
6. ↑  Davenport, John, et al. *Kierkegaard after MacIntyre*, Open Court, 2001, p. 165.
7. ↑  Scheler M. *Das Ressentiment im Aufbau der Moralen*, 1915 (*Über Ressentiment und moralisches Werturteil*, 1912), engl. transl. *Ressentiment*, Marquette University press, 1994
8. ↑  Scheler M. *Ressentiment*, Marquette University press, 1994
9. ↑  Weber, Max (1993). *The Sociology of Religion*. Boston: Beacon Press. p. 110.
10. ↑  Bryan S. Turner, Max Weber and the spirit of resentment: The Nietzsche legacy, **Journal of Classical Sociology**
11. ↑  Jean Améry*,*"Ressentiment"*, At the Mind's Limits: Contemplations by a Survivor of Auschwitz and Its Realities.* Trans. Sidney and Stella P. Rosenfeld. Bloomington: Indiana University Press, 1980.
12. ↑  Victoria Fareld, "Ressentiment as Moral Imperative: Jean Améry’s Nietzschean Revaluation of Victim Morality", **Re-thinking Ressentiment**
13. ↑  *Vladimir Jankélévitch: The Time of Forgiveness*, (Aaron T. Looney)4: Translating Resentment
14. ↑  Andrew Kelley, Forgiveness, philpapers.org, ‏2005 (באנגלית)
15. ↑  Deleuze, G. 1983. *Nietzsche and Philosophy*. New York: Columbia University Press.
16. ↑  Jokūbas Andrijauskas, Ressentiment as a Function of Memory: Nietzsche, Deleuze, Jankelevitch, **Problemos** 98, 2020-10-23, עמ' 71–82 doi: 10.15388/Problemos.98.6
17. ↑  **הלא-מודע הפוליטי** באתר הוצאת רסלינג
18. ↑  רסנטימנט באתר הוצאת אוניברסיטת אוקספורד (באנגלית)

| פרידריך ניטשה |
| --- |
| כתביו | חמש הקדמות לחמישה ספרים שלא נכתבו (על הפאתוס של האמת; על עתיד מוסדות החינוך שלנו; המדינה היוונית; היחס בין הפילוסופיה השופנהארית לתרבות הגרמנית; התחרות ההומרית) • הולדת הטרגדיה • על אמת ושקר במובן החוץ מוסרי • פילוסופיה בעידן הטראגי של היוונים • ראיית העולם הדיוניסית • עיונים שלא בעיתם (דוד שטראוס: המתוודה והסופר; כיצד מועילה ומזיקה ההיסטוריה לחיים; שופנהאור כמחנך; ריכרד וגנר בביירוית) • אנושי, אנושי מדי • דמדומי שחר • המדע העליז • כה אמר זרתוסטרא • מעבר לטוב ולרוע • לגנאלוגיה של המוסר • פרשת וגנר • אנטיכריסט • שקיעת האלילים • ניטשה נגד וגנר • הנה האיש • הרצון לעוצמה |  |
| מושגים בהגותו | אלוהים מת • החזרה המתמדת • על-אדם • האדם האחרון • מוסר אדונים ומוסר עבדים • פרספקטיביזם • אהבת הגורל • החיוב הניטשיאני • הטשאנדלה • רסנטימנט • הרצון לעוצמה • מה שלא הורג אותי מחשל אותי |
| יצירות אחרות | רשימת יצירות מוזיקליות מאת פרידריך ניטשה • דיתירמבים דיוניסיים • אידיליות ממסינה |
| נושאים קשורים | אליזבת פרסטר-ניטשה • לו אנדריאס-סלומה • פאול ריי • גאורג ברנדס • כשניטשה בכה • אחותי ואני • הפרס הבין-לאומי על שם פרידריך ניטשה • ניטשה והציונות |

| **רגשות** |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אדישות • אהבה • אומץ • אושר • אימה • אכזבה • אכזריות • אמון • אמפתיה • אנטיפתיה • אקסטזה • אשמה • בדידות • בהלה • בוז • בושה • ביטחון • בלבול • גאווה • גועל • געגוע • דאגה • דו-ערכיות • דחייה • דכדוך • הודיה • היקשרות • הערצה • הפתעה • הקלה • השפלה • התאהבות • חוסר אונים • חיבה • חמדנות • חמלה • חרדה • חרטה • חשש • טינה • ייאוש • יראה • כאב • כמיהה • כעס • מבוכה • מועקה • מצוקה • מרירות • ניכור • נקמה • סבל • סיפוק • ספק • סקרנות • עדנה • עוינות • עונג • עלבון • עניין • עצב • עצבנות • פחד • פליאה • ציפייה • קבלה • קנאה • קתרזיס • רוגע • רחמים • ריקנות • רסנטימנט • שכול • שלווה • שמחה • שמחה לאיד • שנאה • שעמום • תבוסתנות • תסכול • תקווה • תשוקה |

 |
| מצב רוח • אפקט |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007533922905171
* BnF: cb119799228 (data)
* GND: 4177871-6
* LCCN: sh85113060
* SUDOC: 027845176

 |