recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אילניק** (באוקראינית: **Ільник**; בפולנית: **Ilnik**) הוא כפר במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, כ-12 ק"מ מהעיר טורקה, בו שכנה עד השואה קהילה יהודית.

הכפר נוסד במחצית השנייה של המאה ה-15, ובשנת 1507 נזכר קיומה של כנסייה אורתודוקסית במקום.

יהודי אילניק
------------

בין שתי מלחמות העולם נמנו בכפר 40 משפחות יהודיות. אלה עסקו בחקלאות וברוכלות. 

עם כיבוש האזור בידי הגרמנים בתחילת יולי 1941, החלו האוקראינים תושבי האזור לפרוע ביהודי אילניק, ולשדוד את רכושם. כעבור חודש החלו הגרמנים בהחרמת רכוש מיהודי הכפר, ובדצמבר צוו היהודים למסור את פרוותיהם.

בתחילת שנת 1942 אסרו שוטרים אוקראינים מספר צעירים יהודים, ורצחו אותם באכזריות ביער הסמוך לכפר.

בקיץ 1942 גורשו יהודי הכפר לטורקה, ומשם שולחו תוך תקופה קצרה למחנה ההשמדה בלז'ץ. היהודים המעטים שנותרו בכפר הועברו גם הם בשלהי 1942 לטורקה, ומשם לגטו סאמבור.

מספר מיהודי הכפר הסתתרו ביערות הסביבה, וחלקם הוסגר לגרמנים ונרצח. בשלהי 1943 התרכזו כ-60 יהודים מהסביבה בשני בונקרים ביער הסמוך לכפר, ולאחר שנתגלו, נהרגו בקרב שקיימו עם הגרמנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אילניק** בוויקישיתוף
* אילניק במרכז מורשת יהדות פולין
**בַּר'דַתי** (בגאורגית: **ბაღდათი**) היא עיירה במישור קולכתי שבמערב גאורגיה; היא מרכזהּ המנהלתי של נפת בר'דתי שבחבל אימרתי. העיירה משתרעת על גדות נהר חניסצקאלי, לצד כביש כותאיסי-בר'דתי-בנארי, בגובה 200 מ' מעל פני הים. העיירה מרוחקת ב-19 קילומטרים מתחנת הרכבת של הכפר ריוני שבקרבת העיר כותאיסי.

במפקד שנערך בשנת 2014, מנתה אוכלוסיית בר'דתי 3,707 נפש; בעיירה פועלים תיאטרון, בית-מוזיאון ע"ש ולדימיר מאיאקובסקי (בבית ילדותו), קתדרלת גיורגי הקדוש וקתדרלת תמר המלכה הקדושה. בבר'דתי נמצאת הקתדרה של הדיוקסיה ואני-בר'דתי.

בבר'דתי ישנם מפעלי שימורים, יין ורהיטים.

היסטוריה
--------

בר'דתי מוזכרת במקורות הכתובים החל מהמחצית הראשונה של המאה ה-17, אך לפי ממצאים ארכאולוגיים היא הוקמה ככפר בשיא ימי הביניים

בשנת 1703 הטורקים העות'מאנים כבשו את הכפר והקימו בו מבצר; מבצר בר'דתי היה אחד מארבעה מבצרים טורקיים, שהגנו על הדרך מאימרתי למסחתי. בשנת 1770 מלך אימרתי סולומון הראשון הטיל מצור על המבצר בסיועם של חיילים רוסים. הנצורים פנו לאשת המלך, המלכה מַריַם, בבקשה לחוס על חייהם תמורת כניעה; אחרי שהמלכה נשבעה שהם חסינים מפגיעה, הם העבירו לידיה את המבצר והתפנו ממנו. בימינו השתמר רק המרתף של המבצר. 

בשנים 1990-1940 נקראה בר'דתי **מאיאקובסקי** (על שם המשורר ולדימיר מאיאקובסקי שנולד בה).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בר'דתי** בוויקישיתוף
**פשדבוז'** (בפולנית: **Przedbórz**; ידועה גם כ**פשדבורז'**) היא עיירה במחוז ראדומסק שבפרובינציית לודז' בפולין, על גדת נהר פיליצה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

פשדבוז' נזכרת לראשונה בשנת 1145, כיישוב בבעלות מנזר, ובשנת 1370 הוענקו לו זכויות עיר. בשנת 1638 פגעה בעיירה שרפה גדולה, ובשנת 1660 הוחרבה בידי גייסות האימפריה השוודית.

בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 הייתה העיירה ליישוב גבול בין שטחי פרוסיה ואוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בשטחי פולין הקונגרסאית. במהלך המאה ה-19 הפכה העיירה למוקד תעשייה אזורי.

יהודי פשדבוז'
-------------

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מסוף המאה ה-16.

מרבני העיירה היה ר' נתן נטע אייבשיץ - בן אחיו של ר' יהונתן אייבשיץ.

מתחילת המאה ה-19 הפכה העיירה למרכז חסידי חשוב. פה נולד ר' יעקב יצחק מפשיסחה ("היהודי הקדוש") לאביו ר' אשר שהיה מגיד בעיירה. בעיירה נוסדה חסידות פשדבורז' על ידי ר' ישעיה מפשדבוז', שנולד בשנת תקי"ח (1758). הוא שימש כאדמו"ר בעיירה החל מפטירת רבו ("החוזה מלובלין") בשנת תקע"ה (1815). החסידות התקיימה עד ימי השואה. 

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-4,500 יהודים מתוך כ-5,800 תושבים, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים.

אנדרטה לזכר יהודי פשדבוז' שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו מהעיירה רבים מיהודיה, ונותרו בה כ-2,800 יהודים. עם כניסת הגרמנים אליה, רצחו בה יהודים באופן אקראי, וחטפו גברים יהודים לעבודות כפייה שכללו בניית גשר על הפיליצה וחציבת אבנים. 

בתחילת 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אשר שעריו ננעלו בשלהי 1941. עם הגעת פליטים יהודים לגטו, הגיע מספר יושביו באביב 1942 לכ-4,300 איש.

ב-9 באוקטובר 1942 גורשו כל יושבי הגטו שבעיירה לגטו ראדומסק, ומשם שולחו כעבור יומיים למחנה ההשמדה טרבלינקה. את בית העלמין היהודי בעיירה הרסו הגרמנים, וריצפו במצבותיו את מדרכות היישוב.

לאחר השואה שבו לעיירה 9 יהודים, ששרדו את המלחמה במקומות מסתור. כולם נרצחו כעבור זמן מה בידי פולנים לאומנים, ובכך באה כליה מוחלטת על היישוב היהודי בעיירה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פשדבוז'** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פשדבוז'
* ספר יזכור לקהילת פשדבוז', בספריית העיר ניו יורק
* פשדבוז' באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* פשדבוז' (Przedbórz), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* "פשדבוז'", באתר השטעטל הווירטואלי
* יולנטה קריימר, פשדבוז', **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק A, עמ' 284–286), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מאחורי שער הגיטו בוורשה, המשקיף, 13 במאי 1941

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4339398-6
* NKC: ge1130560
* VIAF: 241189389
* WorldCat (עם VIAF): 241189389

 |
אנדרטה לזכר יהודי גוניונדז שנספו בשואה, בבית העלמין הדרום
**גוניונדז** (בפולנית: **Goniądz**) היא עיירה מול נהר הבוברה - ביברזה במחוז ביאליסטוק, שבצפון מזרח פולין.

בגוניונדז התקיימה קהילה יהודית משנת 1547 שבה ניתנו זכויות מגדבורג שנתנו ליהודים רשות להתגורר בעיר ולהיות מעורבים במפעלים מסחריים ובסחר-דבר שהפך להיות אחד מעיסוקיהם העיקריים של יהודי העיירה. הקהילה נשמדה בשואה.

תולדות הקהילה
-------------

האוכלוסייה היהודית בגוניונדז נעה בתקופות השונות, בהתאם לנסיבות. על פי נתונים סטטיסטיים זמינים, בשנת 1921 היו בגוניונדז 1,135 יהודים מתוך אוכלוסייה כללית של 2,642.

לקהילה היה בית כנסת מפואר שהיה מוקד הפעילות היהודית. נערכו בו החתונות, חזנים הוזמנו אליו וחגגו בו את כל החגים.

מקהילת גוניונדז לא צמחו רבנים גדולים בעלי שם אך רוח הקהילה הייתה רוח של יהדות ויידישקייט, ובתוכה צמחו גם בני ישיבות ותלמידי חכמים.

בשנת 1912 קרה אירוע אנטישמי, ספר התורה של בית הכנסת נחתך לחתיכות קטנות ופוזר על פני כל השכונה הסמוכה לבית הכנסת. הרב של הקהילה קבע צום על כך.

הקהילה התמודדה כל שנה עם בעיה נוספת - שרפה כתוצאה מהקיץ ובתי העץ. לאור כך הקימו בקהילה גדוד כיבוי אש קטן שהיה נזעק לכל שרפה.

שרפה גדולה במיוחד קרתה בשנת 1906 שפרצה בערב שבת והותירה אחריה רבים מבני הקהילה ללא בית.

גורל יהודי הקהילה בשואה
-----------------------

בספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את העיירה במשך 10 ימים, ושרפו את בית הכנסת. לאחר מכן מסרו את העיירה לכוחות סובייטים. ב-26 ביוני נכבשה העיירה מחדש על ידי הגרמנים.

ביולי 1941 נטבחו לפחות 116 יהודי העיירה בידי האזרחים הפולנים עוד לפני שהגיעו הגרמנים לאזור. אזרחי גוניאדז הפולנים עצמם יצרו יחידה משטרתית מיוחדת אשר הפרידה בין תושביה היהודים של העיירה ליתר אזרחי העיר. הוקמו בה שני מחנות - מחנה עבודה ומחנה השמדה. בוצעו גם עבירות של גניבת רכוש יהודי, והעלמת גופות הנרצחים היהודים בידי הפולנים.

ב - 2 בנובמבר 1942 הוציא האס אס את מרבית התושבים היהודים למחנה מעבר בכפר בוגוסזה. משם הם נשלחו למחנות ההשמדה טרבלינקה ואושוויץ ורובם נרצחו עם הגעתם למחנות.

הקהילה לאחר השואה
-----------------

ממחנות ההשמדה הצליחו להינצל רק כעשרה בני קהילת גויניונדז, ובנוסף להם ישנם עוד כארבעים ניצולים שהצליחו להימלט בדרכים שונות.
בעיירה עצמה כבר לא גרים יהודים והניצולים התפזרו ברחבי העולם בעיקר לאמריקה וישראל.

לזכר הקהילה יצא ספר שכתבו שרידי הקהילה, "ספר יזכור, גוניונדז". הספר בנוי מעדויות וסיפורים על הקהילה ואנשיה וכתוב ברובו ביידיש, עם מעט עברית.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Goniadz, Poland (Pages 33-62), www.jewishgen.org
2. 1 2  מקבץ תצלומי יהודים מהעיירה גוניונדז. פולין, ראשית המאה ה 20 | Winners Auctions, באתר winners-auctions.com
3. ↑  Goniadz, Poland (Pages 443-473), www.jewishgen.org
4. ↑  Goniadz, Poland (Pages 443-473), www.jewishgen.org
5. ↑  Goniadz, Poland (Pages 475-476, 485-502, 503-506, 507-524, 543-548), www.jewishgen.org
6. 1 2  Goniadz, Poland (Pages 801-804), www.jewishgen.org
**אוהנוב** (באוקראינית: **Угнів**, **אוהניב**; בפולנית: **Uhnów**; ביידיש: **היוונעוו**) היא עיירה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בסמוך לגבול פולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

בשנת 1462 העניק קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, זכויות עיר לאוהנוב, וזו נקראה עד שנת 1648 בשם "הובנוב". בסמוך לעיירה נבנתה טירה מבוצרת.

בתחילת המאה ה-17 נפגעה העיירה מפלישת הטטרים, ובשנים שלאחר מכן פגעו בה מגיפות ושרפות. מהמאה ה-18 נודעה העיירה בתעשיית הסנדלרות והפרוונות בה, ומגפיה ופרוותיה נמכרו ברחבי פולין.

יהודי אוהנוב
------------

 ערך מורחב – **קהילת יהודי אוהנוב**  

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מאמצע המאה ה-16, ובתחילת המאה ה-17 החל היישוב היהודי בה לגדול. עם זאת, כתוצאה מעלילת דם שהופצה נגד יהודי העיירה, מהשריפות שאירעו בה, ומפרעות ת"ח ות"ט, כמעט שחוסלה הקהילה במקום. מסוף המאה ה-18 חזר היישוב היהודי בעיירה לגדול, והגיע לכמחצית ממספר תושביה. מאמצע המאה ה-19 פשטה באוהנוב החסידות, ורבים מיהודיה נמנו על חסידות בלז.

בשנת 1902 נערך פוגרום ביהודי העיירה בידי אוקראינים מקומיים, במהלכו הוכו יהודים, ורכושם נשדד. במהלך מלחמת העולם הראשונה, פרעו ביהודי העיירה יחידות הקוזקים, תוך ביצוע מעשי שוד, גזיזת זקנים ופאות, ואונס נשים. כמו כן, אולצו יהודי העיירה לבצע עבודות כפייה משפילות. בשנת 1915 פרצה בעיירה מגפת כולרה, בה נספו יהודים רבים. עם כינון השלטון הפולני בעיירה בשנת 1919, התנכלו גם החיילים הפולנים ליהודי העיירה. לאחר תום המלחמה, עזבו את אוהנוב רבים מיהודיה, ומצבם הכלכלי של הנותרים בה הוחמר.
בין מלחמות העולם היוו יהודי אוהנוב רוב בקרב תושביה, אך סבלו ממעשי התנכלות אנטישמיים, כאשר במקרה אחד, במאי 1928, נרצחה בעיירה משפחה יהודית שלמה. בתקופה זו התגברה הפעילות הציונית בעיירה.

בין רבני העיירה, היה הרב אברהם יהושע השיל פרנקל, חתנו של רבי דוד פלאם מאלעסק ומחותנו של רבי אהרן רוקח מבעלז. צאצאיו משושלת ליסקא מכהנים כאדמו"רי היבנוב בארצות הברית.

### בשואה

מסוף ספטמבר 1939 ועד סוף יוני 1941, הוחזקה אוהנוב בידי הצבא האדום. עם כניסת הגרמנים לעיירה, נכלאו יהודיה בבית כנסת ובשני בית מדרש בה, בהם הוחזקו כשלושה שבועות, תוך הוצאה להורג של 8 מהם. לאחר מכן, הוקם בעיירה יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים כוח אדם לעבודות כפייה, ולהעביר כסף ודברי ערך. בנובמבר 1941 נשלחו 40 גברים יהודים מהעיירה לרווה רוסקה, ומשם הועברו למחנות עבודה. בתחילת אוקטובר 1942 הועברו כל יהודי העיירה לגטו רווה רוסקה, וגורלם היה כגורל יתר יהודי המקום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוהנוב** בוויקישיתוף
* ספר יזכור לקהילת היבניב (אוהנוב), בספריית העיר ניו יורק
* אוהנוב-היבניב באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "אוהנוב", באתר השטעטל הווירטואלי
* היבניב (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007559972105171
* LCCN: n83179035
* NKC: ge1131382
* VIAF: 126709606
* WorldCat (עם VIAF): 126709606

 |
**פסקל קיניאר** (בצרפתית: **Pascal Quignard**; נולד ב- 23 באפריל 1948), סופר צרפתי.

ביוגרפיה
--------

נולד למשפחת מורים בוֶורנֵיי-סור-אַבְר שבחבל נורמנדי עילית בצרפת, וגדל בעיר הנמל לה הבר. nגיל שנה ומחצה סבל מקשיים שתוארו כקשורים לאוטיזם ואנורקסיה, שנמשכו עד שהיה בן שש עשרה שנה. בהקשר זה אמר מאוחר יותר: "אי יכולתי לדבר גרמה לי לכתוב." הוא התעניין בספרות העת העתיקה ובמוזיקה, ולמד בכוחות עצמו לנגן בפסנתר, בעוגב, בצ'לו, בכינור ובויולה.

ב-1966 החל ללמוד פילוסופיה בסורבון והיה תלמידם של עמנואל לוינס ושל פול ריקר. התכונן לכתוב עבודת מחקר בהדרכתו של עמנואל לוינס, אך מרד הסטודנטים של מאי 1968 שם לאל את תוכניתו זו. הוא התרחק מן הפילוסופיה משום שלדבריו: "היא לבשה צורה שלא התאימה לי עוד." הוא עסק במכירת ספרים עתיקים והחל לכתוב את ספריו הראשונים.

חיבורו הראשון הייתה מסה שהוקדשה לסופר ולעיתונאי האוסטרי לאופולד פון זאכר-מאזוך מסה זו פורסמה בכתב העת מרקור דה פראנס. ב-1976 הפך לאחד העורכים של כתב עת זה. ב-1986 פרסם את הרומן "סלון וירטמברג", וב-1989 - את הרומן "מדרגות טירת שאמבור", שלא זכו להצלחה בציבור. הוא הפך לאחד העורכים של הוצאת גלימאר בפריז.

המפורסם שבספריו הוא "כל הבקרים שבעולם" (1991) על אודות מרן מארה - נגן הויולה דה גמבה בחצרו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת בורסאי. ספר זה עובד לקולנוע על ידי הבמאי אלן קורנו בכיכובו של ז'ראר דפרדייה. פסקל קיניאר שימש כנשיא הפסטיבל הבינלאומי לאופרה ולתיאטרון הבארוק הנערך בארמון ורסאי מאז שנוסד תחת הנהגתו של נשיא צרפת פרנסואה מיטראן.

ב-1994 החליט פסקל קיניאר לפרוש מכל פעילות מוזיקלית ולהתמסר לספרות בלבד. ב-1997 לקה בהתקף לב - מה שגרם לו לכתוב את ספרו "חיים סודיים". ספר זה כולל רומן, יומן אישי, קובץ שירה, מסות ואמרות. בשנת 2000 פרסם את הרומן "מרפסת ברומא", ב-2002 - את הרומן "הצללים הנודדים" שזיכה אותו בפרס גונקור, וב-2006 - את הרומן "וילה אמאליה".

יצירתו של פסקל קיניאר זוכה לתשומת לב מרובה בחוגים הספרותיים של צרפת.

ספריו שתורגמו לעברית
--------------------

* פסקל קיניאר, **כל הבקרים שבעולם / מרפסת ברומא**, מצרפתית: חגית בת-עדה, הוצאת סמטאות, 2012.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **פסקל קיניאר** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פסקל קיניאר** |

* 
* פסקל קיניאר, ברשת החברתית Goodreads
* אתר למנויים בלבד אביעד שטיר, כל השתיקות שבעולם, באתר הארץ, 4 במרץ 2013

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007303285105171
* BIBSYS: 90065622
* BNE: XX4578900
* BnF: cb11920885p (data)
* CANTIC: a11684781
* CiNii: DA01998103
* GND: 119490684
* ICCU: CFIV077055
* ISNI: 0000 0001 2284 0586
* LCCN: n50050553
* LNB: 000226513
* MusicBrainz: 361fa67d-24b6-4c1b-b3ca-537c26b0b19d
* NDL: 00473422
* NKC: jn19990006768
* NLA: 35437898
* NLG: 68155
* NLK: KAC199622320
* NSK: 000077523
* NTA: 072774010
* SELIBR: 280972
* SNAC: w6z32q8k
* SUDOC: 027086267
* Trove: 952724
* VIAF: 109400350
* WorldCat: lccn-n50050553

 |
**צ'אק איידסון** (באנגלית: **Chuck Eidson**; נולד ב-10 באוקטובר 1980 בדרום קרוליינה, ארצות הברית) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק לאחרונה בעמדות הקלע והסמול פורוורד בקבוצת אוניקס קאזאן מליגת VTB. גובהו 2.02 מטרים.

קריירה
------

צ'אק איידסון החל לשחק במדיה של אוניברסיטת דרום קרוליינה מליגת הדיוויז'ן ה-1 של ליגת המכללות במשך ארבע שנים. איידסון בחר שלא להירשם לדראפט ה-NBA של 2003 והתחיל את הקריירה המקצועית שלו במדי קבוצה מליגת ה-NBDL, פלורידה פליים, עימה רשם ממוצעים גבוהים, בעונתו היחידה בקבוצה, של כ-13 נקודות וכ-5 אסיסטים למשחק.

לאחר מכן, איידסון עבר לקבוצה הגרמנית, גיסן 46 ועזר לה להעפיל בסוף העונה הסדירה למשחקי ההצלבה בה קבוצתו לא נחלה הצלחה רבה והובסה על ידי במברג. איידסון המשיך עונה נוספת במדיה של גיסן וסיים עם ממוצעים של כ-11 נקודות וכ-5 אסיסטים למשחק. בעונת 2006/07 עבר לקבוצת ליגת העל הצרפתית, שטרסבורג ושיחק עימה במשך עונה אחת. בקיץ שלאחר העונה חתם במדיה של ריטאס וילנה.

בעונת 2008/09 צ'אק איידסון עזר למועדון הליטאי והצעיד אותו לזכייה בגביע היורוקאפ כשבגמר קלע 14 נקודות, מסר 4 אסיסטים והוריד 4 כדורים חוזרים בניצחון ריטאס על חימקי מוסקבה, 74-80. עוד קודם לכן, בהגרלת משחקי חצי הגמר, נבחר איידסון לשחקן המצטיין של עונת המשחקים הרגילה. בעקבות יכולתו מספר קבוצות יורוליג הביעו עניין בהחתמתו.

ב-22 במאי 2009, חתם איידסון בקבוצה הישראלית מכבי תל אביב, בחוזה שהוערך בכמיליון דולרים עבור שנתיים. בעונת 2009/2010 זכה איידסון בגביע הישראלי בלבד, אך בעונה הבאה הוא זכה בדאבל עם מכבי (אליפות וגביע). בנוסף הוא הגיע לגמר היורוליג שם הפסיד לקבוצה פנאתינייקוס.

בתום עונת 2010/2011, לאחר שתי עונות במכבי תל אביב, הודיע איידסון על עזיבתו את הקבוצה, וחתם על חוזה לשחק בברצלונה בשנתיים הבאות בחוזה המעורך כשני מיליון דולר לעונה. לאחר עונה אחת במועדון הקטלוני, שוחרר ועבר לשחק במועדון הרוסי אוניקס קאזאן. בעונתו הראשונה בקבוצה נבחר לחמישייה השנייה של היורוקאפ. לאחר תום חוזהו בקאזאן פסק מפעילות מקצוענית ובאופן מעשי עבר לסטטוס של שחקן לא פעיל, בו הוא מחזיק עד היום (2017).

הישגים
------

### קבוצתיים

* מכבי תל אביב:
	+ אליפות ליגת העל :2011
	+ גביע (2): 2010, 2011
	+ גמר היורוליג: 2011

* ברצלונה:
	+ ליגת העל הספרדית: 2012
	+ פיינל פור היורוליג: 2012

* ריטאס וילנה
	+ יורוקאפ: 2009
	+ ליגת הכדורסל הבלטית: 2009
	+ ליגת הכדורסל הליטאית: 2009
	+ הגביע הליטאי: 2009

### אישיים

* MVP של הבונדסליגה (2005)
* MVP של היורוקאפ (2009)
* MVP של משחק האולסטאר של הליגה הליטאית (2009)
* MVP של הליגה הבלטית (2009)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'אק איידסון** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Sports-Reference
* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר היורוליג
* פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית)
	+ פרופיל באתר הרשמי של ריטאס וילנה

| השחקן המצטיין של היורוקאפ |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| 2009: איידסון • 2010: באניץ' • 2011: דרייפר • 2012: בוורלי • 2013: קלאת'ס • 2014: גאודלוק • 2015: רייס • 2016: מקולום • 2017: שבד • 2018: וילבקין • 2019: סיקמה • 2021: סמית' • 2022: ג'ייטה |

 |
**צ'מוי טיפיאסו** (נולדה ה-17 בנובמבר 1940) הייתה אשתו של בכיר בחיל האוויר המלכותי התאילנדי ושכירה בחברת הדלק והגז של תאילנד. היא קיבלה את עונש המאסר הארוך ביותר בעולם בגין הונאת פירמידה בה הייתה מעורבת, ההונאה פגעה ביותר מ-16,000 אזרחים תאילנדים ושוויה נאמד בין 200 ל-300 מיליון דולר.

ההונאה
------

בסוף שנות השישים טיפיאסו הקימה קרן בשם מיאה צ'מוי (בתאילנדית "אמא צ'מוי"), הקרן הוצגה בתור קרן השקעות בדלק בעלת תשואות גבוהות ביותר. הודות לקשריה של טיפיאסו עם בכירים בחיל האוויר וכן בחברת הדלק והגז הממשלתית, הקרן האריכה ימים. קרבתה לאיש חיל האוויר התאילנדי היא זו שעזרה לה לבסס לעצמה מוניטין ולהקנות לתרמית לגיטימיות.

הקרן משכה את תשומת לבם של 16,231 איש והיא לא נסגרה עד לאמצע שנות השמונים.

מעצר ומאסר
----------

בין המשקיעים בפירמידה הייתה קבוצה גדולה של אישים חזקים פוליטית יוצאי הצבא ואף אישים מבית המלוכה התאילנדי. לאחר דיונים עם ראמה התשיעי, מלך תאילנד, דיונים שלא פורסמו לידיעת הציבור, הוחלט לסגור את הקרן וטיפיאסו נעצרה. היה הוחזקה בסתר על ידי הצבא ומשפטה לא החל בטרם הוחזרו כספיהם של בכירי הצבא והמקורבים לבית המלוכה. 

ב-27 ביולי 1989 טיפיאסו עמדה לראשונה למשפט בפרשה יחד עם עוד שבעה שותפים לעבירה. היא נידונה ל-141,078 שנות מאסר, אך בית המשפט הצהיר שהעונש שהיא יכולה לרצות על פי החוק בעוון הונאה מוגבל לעשרים שנה בלבד. בפועל, היא ריצתה רק 4 שנות מאסר ושוחררה בשנת 1993

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"צ'מוי טיפיאסו"**.
**וִיסוֹקוֹ** (בבוסנית: **Visoko**) היא עיר במזרח בוסניה והרצגובינה השוכנת בשטח קנטון זניצה-דובוי.

היסטוריה
--------

במהלך ימי הביניים הייתה ויסוקו בירת ממלכת בוסניה. ב-1463 נכבשה העיר על ידי צבאותיו של מוראט השני, סולטאן האימפריה העות'מאנית. ב-1878, לאחר קונגרס ברלין סיפחה האימפריה האוסטרו-הונגרית את אזור בוסניה ובכלל זה העיר ויסוקו. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה ויסוקו בשטחי ממלכת יוגוסלביה.

באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. העיר ויסוקו נכללה בשטחי מדינת קרואטיה העצמאית שנשלטה על ידי האוסטאשה. לאחר המלחמה וכינון יוגוסלביה התפתחה במקום תעשיית עיבוד עורות, עיבוד עץ וטקסטיל. בנוסף, בסמוך לעיר פעלו מכרות פחם וברזל. לאחר התפרקות יוגוסלביה והכרזת העצמאות של בוסניה והרצגובינה, פרצה מלחמת בוסניה ובמהלכה התחוללו בוויסוקו קרבות בין הכוחות היריבים שגרמו לנפגעים בנפש ולנזקים לרכוש.

הקהילה היהודית
--------------

במהלך המאה ה-18 התיישבו יהודים בעיר. לאחר סיפוח האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית היגרו לעיר משפחות יהודיות, רובן ממוצא אשכנזי. ב-1884 הוקם בית הכנסת לקהילה, בהמשך חרב ולאחר מלחמת העולם הראשונה הוקם חדש תחתיו. עוד הוקמו בית עלמין ותלמוד תורה. בראשית המאה ה-20 כיהן בקהילה כדיין ופוסק הרב משה פירירה. בעיר תועדה פעילות ציונית. ב-1941, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה החלו רדיפות יהודים. בני הקהילה נעצרו והובלו למחנה הריכוז גוספיץ' וממנו גורשו למחנה ההשמדה יאסנובאץ. מרבית בני הקהילה נרצחו בשואה והקהילה לא חודשה.

לקהילה זו השתייכו יהודי הכפר קִיסֶלְיָאק(אנ'). המקום שימש אתר נופש ליהודי סרייבו ומעט היהודים שהתגוררו במקום נסמכו הלכתית על קהילת ויסוקו. במקום הוקם בית עלמין קטן שנכון ל-2006 עדיין ניתן היה לאתר את שרידיו.

ערים תאומות
-----------

* קרואטיהקרואטיה ביילובאר, קרואטיה
* טורקיהטורקיה קארטאל, טורקיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויסוקו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ויסוקו
* רשימת נרצחים בשואה מהעיר ויסוקו, במאגר המידע של יד ושם (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  **הקהילה היהודית בוויסוקו**, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 121-120.
2. ↑  אתרי מורשת יהודית בבוסניה והרצגובינה, באתר אוניברסיטת סירקיוז, עמודים 30–31 (באנגלית).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531128205171
* GND: 4421583-6
* LCCN: n96072240
* NKC: ge566671
* VIAF: 133860494
* WorldCat: lccn-n96072240

 |
**ביאלוזירקה** (באוקראינית: **Білозірка**; בפולנית: **Białozórka**) היא עיירה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

העיירה, השוכנת כ-45 ק"מ דרומית לקרמניץ, נזכרת לראשונה במאה ה-16, אז הוענקה על ידי המלך זיגמונט השני אוגוסט לאציל לבית זברסקי. במאה ה-18 קיבל היישוב זכויות עירוניות.

יהודי ביאלוזירקה
----------------

יהודים החלו להתיישב בעיירה בראשית המאה ה-18, והתפרנסו לאחר חלוקת פולין ממתן שירותים לעוברים בין רוסיה ופולין. בתחילת המאה ה-19 פעל בעיירה בית דפוס עברי.

מראשית המאה ה-20 התקיימה בעיירה פעילות ציונית, ובתחילת שנות העשרים עלו לארץ כמאה מבני העיירה. באחוזה בקרבת העיירה התקיימה הכשרה חלוצית, וחלק מבוגריה היו ממייסדי כפר ויתקין.

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה קרוב ל-900 יהודים, מתוך כ-2,200 תושבים. מספטמבר 1939 נכללה העיירה בשטחי ברית המועצות.

ביולי 1941, לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים. בשבוע הראשון לכיבוש נרצחו בפומבי מספר נערות יהודיות מהעיירה. עד מהרה הוקם בעיירה יודנרט, שנצטווה להעביר לגרמנים תשלומי כופר.

ב-28 בפברואר 1942 גורשו יהודי העיירה לגטו שהוקם בלאניבצי הסמוכה, והועסקו שם בעבודות כפייה. באמצע אוגוסט 1942 הובלו יהודי העיירה, יחד עם יתר יהודי הגטו, לבורות ירי בדרך המובילה לקרמניץ, ושם נרצחו. 

כ-20 יהודים בני העיירה שרדו את השואה, אך לא שבו להתגורר בה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ביאלוזירקה** בוויקישיתוף
* ביאלוזרקה באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "ביאלוזירקה", באתר JewishGen (באנגלית)
**סן רמון דה לה נואבה אוראן** (בספרדית: **San Ramón de la Nueva Orán**), או בקיצור **אוראן**, היא עיר בפרובינציית סלטה בארגנטינה. העיר נמצאת במרחק של 3 קילומטרים מערבית לנהר ברמחו ובמרחק של 270 קילומטרים מסלטה, בירת הפרובינציה.

היסטוריה
--------

במהלך המאות ה-17 וה-18 הספרדים השקיעו מאמצים רבים בניסיון ליישב את האזור, אך רובם סוכלו על ידי הילידים המקומיים. הניסיון הראשון היה ב-1625 כאשר הוקם הכפר סנטיאגו דה גואדלקאסר, אשר הותקף על ידי הילידים ונחרב ב-1629. היה ניסיון נוסף להקים באזור רדוקסיון על ידי פרנציסקנים מטריחה (בבוליביה של היום) בשם נואסטרה סניורה דה לאס אנגוסטיאס דל סנטה ב-1779, אך גם הוא נחרב כעבור שנה.

הניסיון המוצלח והאחרון היה ב-31 באוגוסט 1794 כאשר איש הצבא הספרדי רמון גרסיה דה לאון אי פיסרו ייסד את סן רמון דה לה נואבה אוראן (מילולית: רמון הקדוש של אוראן החדשה). היא נקראה כך על שם הקדוש הנוצרי הקטלאני רמון נונט (Ramon Nonat), ש-31 באוגוסט הוא יום חגו, ועל שם העיר אוראן (באלג'יריה של היום) שם נולד רמון גרסיה דה לאון אי פיסרו. העיירה החדשה עזרה בהגנה על הדרך בין טריחה וסלטה.

העיירה שוחררה משלטון ספרד ב-1810, בתחילת מלחמת העצמאות של ארגנטינה, ובהמשך המלחמה היא הייתה בסיס של תומכי העצמאות באזור.

בשנות ה-70 של המאה ה-19 פקדו את האזור שתי רעידות אדמה חזקות שהחריבו את העיירה, והיא שוקמה בעשורים שלאחר מכן.

ב-1880 הייתה תוכנית להפריד חלקים מפרובינציית סלטה ולהפוך אותם לטריטוריה פדרלית נפרדת שבירתה תהיה סן רמון דה לה נואבה אוראן, אך בסופו של דבר תוכנית זו לא יצאה לפועל.

כלכלה
-----

הכלכלה המקומית מסתמכת בעיקר על גידול מקנה וחקלאות, הכוללת בעיקר גידול קנה סוכר, הדרים (בעיקר תפוזים ואשכוליות), צ'ילי, בננות וקפה.

חינוך
-----

בעיר נמצאת שלוחה אזורית של האוניברסיטה הלאומית של סלטה.

תחבורה
------

את העיר משרת נמל התעופה אוראן, המציע טיסות לערים מרכזיות אחרות בפרובינציית סלטה.

העיר נמצאת על מסלול הכביש הלאומי מספר 50, המקשר את העיר הקטנה פיצ'נל שמדרום לאוראן לגבול עם בוליביה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סן רמון דה לה נואבה אוראן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007542773705171
* GND: 1065643535
* VIAF: 158445174
* WorldCat (עם VIAF): 158445174

 |
**ויליאם "ביל" ליימביר הבן** (באנגלית: **.William "Bill" Laimbeer Jr**) הוא שחקן עבר בליגת ה-NBA. את רוב הקריירה המקצועית שלו עשה בקבוצת דטרויט פיסטונס, איתה זכה בשתי אליפויות. ידוע בעיקר בשל סגנון המשחק הפיזי והקשוח שלו. נחשב לחלק מחבורת ה-"Bad boys" של דטרויט ביחד עם אייזיאה תומאס וג'ו דיומרס.

קריירה כשחקן
------------

ליימביר נבחר בדראפט על ידי קליבלנד קאבלירס בשנת 1979 (בחירה 65 בסיבוב השלישי). הוא שיחק עונה אחת בקבוצת ברשיה מהליגה האיטלקית אותה סיים עם ממוצעים של 21.1 נקודות ו-12.5 ריבאונדים. בסיום העונה באיטליה חזר לשחק בשורות הקאבלירס. ב-16 בפברואר 1982 הוא הועבר בטרייד לדטרויט פיסטונס, בה שיחק עד סיום הקריירה שלו. במהלך קריירת המשחק שלו, ליימביר נחשב לאחד מהשחקנים הידועים לשמצה בליגה בשל סגנון המשחק הקשוח והפיזי שבה לידי ביטוי בביצוע עבירות רבות על יריביו.
ליימביר ידוע בעיקר יכולותיו ההגנתיות, אך היה גם שחקן התקפי יעיל מאוד, בעל יכולת קליעה גבוהה מאוד מבחוץ עבור סנטר. במהלך הקריירה שלו הוא קלע למעלה מ-200 סלי שלוש. 
ליימביר זכה עם הפיסטונס בשתי אליפויות (1989, 1990) ונבחר 4 פעמים למשחק האולסטאר של ה-NBA‏ (1983, 1984, 1985, 1987). הוא השחקן ה-19 בתולדות הליגה שהגיע ל-10,000 נקודות ו-10,000 ריבאונדים. למביר שיחק 685 משחקים רצופים (רצף שנעצר בעקבות השעיה), הרצף החמישי באורכו בתולדות הליגה.
בתחילת 1993-94 הודיע על פרישה בעקבות פציעות חוזרות בגב ובברכיים. ליימביר מוביל את רשימת הריבאונדרים בתולדות המועדון.

קריירה כמאמן
------------

במהלך עונת 2002 ליימביר מונה למאמן הראשי של קבוצת דטרויט שוק (Shock) בליגת ה-WNBA. שנה לאחר מכן הוא הוביל את המועדון לזכייה באליפות הראשונה שלו וזכה בתואר מאמן השנה. בעונת 2006 הוביל את הקבוצה לאליפות שנייה ושתי עונות לאחר מכן לאליפות השלישית. ביוני 2009 פרש מאימון הקבוצה עקב סיבות משפחתיות ומתוך רצון להפוך למאמן ראשי בליגת ה-NBA, אך נאלץ להסתפק בתפקיד עוזר מאמן בקבוצת מינסוטה טימברוולבס.
בעונת 2012 הוא שב לליגת ה-WNBA, כשמונה למאמן הראשי של קבוצת ניו יורק ליברטי. בסיום עונת 2014 הוחלט על סיום עבודתו בקבוצה, אך בתחילת עונת 2015 הוא מונה מחדש לתפקיד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ביל ליימביר** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Basketball-Reference
* פרופיל, באתר Sports-Reference
* פרופיל, באתר ליגת ה-NBA
* פרופיל השחקן באתר ה-NBA

הערות שוליים
------------

1. ↑  Bill Laimbeer named general manager and head coach of WNBA's NY Liberty
2. ↑  Liberty, Bill Laimbeer part ways
3. ↑  Liberty Rename Bill Laimbeer Head Coach
**ג'ון לי ויליאמסון** (באנגלית: **John Lee Williamson**; ‏10 בנובמבר 1951 – 30 בנובמבר 1996) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-ABA וה-NBA בין השנים 1973–1980. לאורך הקריירה זכה בשתי אליפויות ה-ABA כשחקן ניו יורק נטס, וממוצעיו הכוללים בשתי הליגות הם 17.5 נקודות, 2.5 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק.

בעת פרישתו הוביל את שחקני מועדון ניו יורק/ניו ג'רזי נטס בסך נקודות בקריירה, עם 7,202 נקודות. בדצמבר 1990 הופרשה גופייתו, עם המספר "23", על ידי הנטס.

קריירת תיכונים ומכללות
----------------------

ויליאמסון נולד וגדל בעיר ניו הייבן שבקונטיקט. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצת הכדורסל של "תיכון וילבור קרוס" המקומי, זכה עמה באליפות תיכונים של קונטיקט, ובעונה השלישית (1969) הפסיד במשחק הגמר. בעונתו האחרונה הוביל את כל שחקני התיכונים בארצות הברית עם ממוצע של 38.8 נקודות למשחק, אך קבוצתו הודחה במשחק חצי גמר אליפות התיכונים של קונטיקט.

בשנים 1971–1973 למד באוניברסיטת המדינה של נין מקסיקו, ובשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה קלע כ-27.2 נקודות בממוצע למשחק.

קריירת משחק
-----------

בדראפט ה-NBA‏ 1973 נלקח ויליאמסון על ידי אטלנטה הוקס בבחירה ה-96, אך משלא זכה למקום בסגל הקבוצה חתם על חוזה בניו יורק נטס מליגת ה-ABA. בעונתו הראשונה עם הנטס קלע 14.5 נקודות בממוצע למשחק (רביעי בקבוצה), וסייע לה לזכות באליפות ה-ABA לאחר שגברה על יוטה סטארס בסדרת הגמר (4–1). בעונה העוקבת הודחה ניו יורק כבר בשלב חצי גמר המזרח, ובעונת 1975/1976 גברה על דנוור נאגטס בסדרת הגמר (4–2) בדרך לזכייתה השנייה באליפות ה-ABA. במשחק השישי של הסדרה קלע ויליאמסון 28 נקודות, כולל 16 ברבע האחרון, והוביל את הנטס לניצחון במשחק ובסדרה לאחר שכבר פיגרה ב-22 נקודות. לאורך סדרת הגמר היה ויליאמסון הקלעי השני של קבוצתו, אחרי כוכב הקבוצה ג'וליוס ארווינג, עם ממוצע של 22.5 נקודות למשחק.

לקראת עונת 1976/1977 עברה ניו יורק לשחק בליגת ה-NBA, ובמהלכה העבירה את ויליאמסון בטרייד לאינדיאנה פייסרס. לאחר כשנה אחת באינדיאנה, במדיה קלע 19.8 נקודות בממוצע למשחק, נשלח בחזרה לנטס, אשר בינתיים עברו לניו ג'רזי ושינו את שמם ל"ניו ג'רזי נטס". עד לסיום אותה עונה קלע 29.5 נקודות בממוצע למשחק, כולל שיא קריירה של 50 נקודות במשחק מול הפייסרס. בעונת 1978/1979 המשיך להציג יכולת גבוהה עם ממוצע של 22.2 נקודות למשחק, אך קבוצתו שוב סיימה עם מאזן שלילי.

במהלך עונת 1979/1980 הועבר לוושינגטון בולטס, ממנה שוחרר בדצמבר 1980 לאחר 39 משחקים בלבד. בשנת 1982 שיחק עבור קבוצת "לאס וגאס סילברס" מליגת ה-CBA, בטרם פרש ממשחק.

מותו
----

ב-30 בנובמבר 1996 נפטר ויליאמסון, בגיל 45, בשל אי-ספיקת כליות.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Basketball-Reference
* פרופיל, באתר Sports-Reference
* פרופיל, באתר ליגת ה-NBA
* ג'ון ויליאמסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  סטטיסטיקות קריירת המשחק של ויליאמסון, באתר basketball-reference.com
2. ↑  הקלעים המובילים של הנטס, נכון לשנת 1980, באתר basketball-reference.com
3. 1 2  המורשת של "סופר ג'ון", באתר courant.com,‏ 9 בדצמבר 1996
4. ↑  Now, Life Is Hardly Super for Williamson, באתר לוס אנג'לס טיימס, 29 במרץ 1987
5. ↑  סטטיסטיקות המכללות של ויליאמסון, באתר sports-reference.com
6. ↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1973, באתר basketball-reference.com
7. ↑  ‏25 השחקנים הגדולים בתולדות הנטס, באתר ה-NBA,‏ 30 באוגוסט 2018
8. ↑  סטטיסטיקות סדרת גמר ה-ABA‏ 1976, באתר basketball-reference.com
9. ↑  סטטיסטיקות המשחק בין הנטס לפייסרס, באתר basketball-reference.com
**טיפון "טאנג" המילטון** (באנגלית: **Tephen "Tang" Hamilton**) הוא כדורסלן עבר אמריקני ששיחק בין השאר במיאמי היט מליגת ה-NBA ובעירוני אשקלון מישראל.

קריירה
------

המילטון החל את קריירת הכדורסל המקצוענית שלו באוניברסיטת המדינה של מיסיסיפי, בה שיחק 4 שנים מוצלחות. לאחר סיום חוק לימודיו הוא החליט לנסות את מזלו בדראפט 2002, אך לא הצליח להיבחר. המילטון התבטא בחריפות בתקשורת המקומית של מיסיסיפי כשאמר שראה שחקנים "פחות טובים ממנו" נבחרים.

על אף כישלונו בדראפט, המילטון החל להתאמן עם קבוצת מיאמי היט והוחתם לשנתיים. במשחקים עצמם אכזב וזכה לדקות מועטות ושוחרר לאחר חמישה חודשים בלבד.

הוא חתם בליגת הפיתוח של ה-NBA בעונת 2003 ונבחר לחמישיית העונה הראשונה של הליגה לאחר שהציג יכולת גבוהה בעונה זו. בעונת 2003/2004 חתם במאריפיול האוקראינית וזכה איתה באליפות המקומית. בשנת 2004 הוחתם על ידי הדטרויט פיסטונס ולאחר מספר משחקים שוחרר ממנה ל-NBDL. תהליך זה חזר על עצמו בעונה הבאה, עת שיחק בממפיס גריזליס ושוחרר שוב במהרה ל-NBDL.

בשנת 2005 הוא היה חבר בנבחרת ארצות הברית באליפות האמריקות בכדורסל שסיימה במקום הרביעי.

בעונת 2006 הוזמן לשחק בנבחרת ארצות הברית בכדורסל בטורניר הכנה לאליפות העולם הקרבה, ולאחר מכן חתם בקבוצת E.T מהליגה הקוריאנית הראשונה.

בתחילת עונת 2007 התחיל לשחק עם עירוני אשקלון.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Basketball-Reference
* פרופיל, באתר Sports-Reference
* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר פיב"א
* פרופיל, באתר ליגת ה-NBA
**ג'ואל אנתוני פריזבילה** (באנגלית: **Joel Anthony Przybilla**; נולד ב-10 באוקטובר 1979) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2000–2013. ממוצעיו הכוללים לאורך 13 עונותיו בליגה הם 3.9 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-1.4 חסימות למשחק.

קריירת תיכונים ומכללות
----------------------

פריזבילה נולד וגדל בעיר מונטיסלו שבמינסוטה. בשנת 1998 זכה בתואר שחקן התיכונים המצטיין במינסוטה ("Minnesota Mr. Basketball"), ונבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, המציג את שחקני התיכונים המצטיינים בארצות הברית.

בין השנים 1998–2000 למד באוניברסיטת מינסוטה, ושיחק עבור קבוצת הכדורסל שלה – "מינסוטה גולדן גופרס". את עונת 1999/2000 סיים במקום השלישי בכל ליגת המכללות באחוזי קליעה מהשדה (61.3%), ובמקום הרביעי בממוצע חסימות למשחק (3.9). כמו כן קלע 14.2 נקודות ואסף 8.4 ריבאונדים בממוצע למשחק.

קריירת משחק מקצועית
-------------------

בדראפט ה-NBA‏ 2000 נבחר פריזבילה בבחירה התשיעית על ידי יוסטון רוקטס, ומיד הועבר בטרייד למילווקי באקס. בשתיים וחצי עונותיו במילווקי מיעט לקבל דקות משחק, ותרם 1.9 נקודות ו-3.7 ריבאונדים בממוצע למשחק בלבד.

בפברואר 2004 הועבר לאטלנטה הוקס כחלק מטרייד משולש, במסגרתו טים תומאס ונאזי מוחמד נשלחו לניו יורק ניקס, בעוד קית' ואן הורן הועבר למילווקי.

לקראת עונת 2004/2005 חתם פריזבילה על חוזה בפורטלנד טרייל בלייזרס, במדיה שיחק ב-6 וחצי העונות הבאות. לאורך התקופה פתח במרבית משחקי הקבוצה, ורשם ממוצעים כוללים של 4.8 נקודות, 7.3 ריבאונדים ו-1.5 חסימות למשחק. במשחק מול סיאטל סופרסוניקס ב-2 באפריל 2006 קבע שיא קריירה של 9 חסימות, ובמשחק מול לוס אנג'לס קליפרס ב-22 במרץ 2008 אסף שיא קריירה של 26 ריבאונדים. בעונות 2009 ו-2010 העפיל עם הטרייל בלייזרס לפלייאוף ה-NBA, אולם בשני המקרים הודחה הקבוצה כבר בסיבוב הראשון.

בפברואר 2011 הועבר יחד עם דנטה קנינגהם, שון מרקס ושתי בחירות דראפט עתידיות לשארלוט בובקאטס, בתמורה לג'רלד וולאס.

בעונות 2012 ו-2013 חזר לשחק עבור פורטלנד ומילווקי, בהתאמה, בטרם פרש ממשחק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ואל פריזבילה** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Basketball-Reference
* פרופיל, באתר Sports-Reference
* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר ליגת ה-NBA

הערות שוליים
------------

1. ↑  הסטטיסטיקות של פריזבילה בליגת ה-NBA, באתר basketball-reference.com
2. ↑  הסטטיסטיקות של פריזבילה בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
3. ↑  רשימת הנבחרים בדראפט 2000, באתר basketball-reference.com
4. ↑  הניקס שולחים את ואן הורן למילווקי, באתר הניו יורק טיימס, 16 בפברואר 2004
5. ↑  סטטיסטיקות המשחק בין פורטלנד לסיאטל, באתר basketball-reference.com
6. ↑  סטטיסטיקות המשחק בין פורטלנד לקליפרס, באתר basketball-reference.com
7. ↑  שארלוט מצרפת את פריזבילה, קנינגהם ומרקס, באתר הקבוצה, 24 בפברואר 2011
8. ↑  פריזבילה מודיע על פרישה ממשחק, באתר הטרייל בלייזרס, 25 באוגוסט 2014
**אנדריאן קורדון** (נולד ב-1977) הוא ג'ודוקא עבר ישראלי, אשר התחרה בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג. קורדון מחזיק במדליית ארד מאליפות אירופה משנת 2005 ומדליית זהב מאליפות אירופה לנבחרות באותה שנה, וזכה ארבע פעמים באליפות ישראל בג'ודו.

קריירה
------

באליפות ישראל בשנת 2002, קורדון זכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג. בשנת 2004 הוא התחרה באליפות אירופה שנערכה בבוקרשט וסיים במקום השביעי.

באליפות אירופה 2005 שנערכה ברוטרדם שבהולנד, קורדון התחרה בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג וזכה במדליית הארד. בקרב הראשון קורדון ניצח את איברו מילאדין מבוסניה באיפון תוך שתי דקות ו-41 שניות, ברבע הגמר הפסיד לאלוף העולם לשעבר אלכסנדר מיכאילין הרוסי ועבר לקרבות בית הניחומים שם גבר באיפון על מתיאס סראיי הסלובני ואיוון אילייב הבולגרי. בקרב על מדליית הארד קורדון פגש את בארנה בור ההונגרי ולאחר חמש דקות הקנו לו השופטים את הניצחון ביתרון של 'וואזארי' ו'קוקה' מול 'וואזארי' בלבד של בור. לאחר הזכייה אמר קורדון: "עבדתי קשה בחצי השנה האחרונה ואני לא מופתע, חשבתי לפני התחרות על זכייה במדליית כסף או זהב, וציפיתי לפחות להשיג את הארד".

בספטמבר קורדון התחרה באליפות העולם שנערכה בקהיר וסיים במקום השביעי. בקרב הראשון הוא ניצח באיפון לאחר 40 שניות את קירק הופמן האמריקאי, בשמינית הגמר ניצח שוב באיפון את קדבאטר מונקבטר המונגולי, ברבע הגמר הפסיד לפאולו ביאנצ'סי האיטלקי ועבר לקרבות בית הניחומים שם ניצח את וולטר סנטוס הברזילאי והפסיד לפייר רובין הצרפתי.

ב-22 באוקטובר 2005, השתתפו קורדון ונבחרת הגברים של ישראל באליפות אירופה לנבחרות שנערכה בדברצן שבהונגריה וזכו במדליית הזהב. באליפות השתתפו ארבע הנבחרות שהגיעו להישגים משמעותיים באליפות אירופה ליחידים ובהם הונגריה, צרפת ורוסיה. בחצי הגמר ישראל גברה 4:2 על צרפת כאשר קורדון הפסיד בקרב שלו לפייר רובין. בגמר ישראל פגשה את הנבחרת ההונגרית המקומית ולאחר שישה קרבות התוצאה הייתה 3:3, בקרב האחרון והמכריע ניצח קורדון את זולטן קשיזמדיה. באותה השנה הוא זכה בפעם השנייה באליפות ישראל שנערכה בתל אביב לאחר שגבר בגמר על ליס רוסטיק.

באליפות ישראל בשנים 2006 ו-2007, זכה קורדון במדליית הזהב.

קישורים חיצוניים
----------------

* אנדריאן קורדון, באתר איגוד הג'ודו העולמי
* אנדריאן קורדון, באתר JudoInside.com
* אנדריאן קורדון באתר JudoInside
* אנדריאן קורדון באתר TheSports.org

הערות שוליים
------------

1. ↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
2. ↑  איתי שנקמן, ג'ודו: זאבי הסתפק במדליית כסף. קורדון זכה בארד, באתר ynet, 22 במאי 2005
3. ↑  קורדון: "אני שווה יותר ממקום שביעי בעולם", באתר ynet, 8 בספטמבר 2005
4. ↑  יאיר בן עמי, "ג'ודו: ישראל אלופת אירופה לנבחרות", 21 באוקטובר 2005, 'הארץ'
5. ↑  קורדון באליפות אירופה לנבחרות 2005, אתר JudoInside
ההרכב היהודי-ערבי "שש בש" בתוכנית
**אינטרמצו עם אריק** הייתה תוכנית טלוויזיה שבועית בנושאי מוזיקה בטלוויזיה החינוכית הישראלית, בהנחיית המנצח והפסנתרן אריה ורדי אשר גם כתב את תסריטי התוכניות. זוהי הסדרה החמישית של הטלוויזיה החינוכית עם אריה ורדי. קדמו לה: "כיתת אמן", "פרקי בארוק", "שיחות מן המקלדת", "שיחה בעשר אצבעות" ו"צלילים מן ההיכל". אלה סדרות הטלוויזיה היחידות של מוזיקה קלאסית שנעשו עד כה בהפקה מקורית בישראל. התוכניות צולמו באולפני הטלוויזיה החינוכית הישראלית ברמת אביב.

פורמט
-----

כל פרק בסדרה עוסק בנושא מוזיקלי אחד, ומתארחים בו הרכבים מוזיקליים או אמנים ישראלים ובינלאומיים בתחומי ההלחנה, הנגינה, השירה והמחול, ביניהם צעירים ואלמונים, ואחרים ותיקים ומפורסמים, המבצעים באולפן יצירות הקשורות לנושא הפרק. כמו כן משולבים בתוכנית קטעי ארכיון מתוך קונצרטים של התזמורת הפילהרמונית הישראלית ומקונצרטים ואירועי מוזיקה מגוונים בארץ ובעולם. אות הפתיחה הנוכחי, קטע מתוך אינטרמצו אופ' 117 מס' 2 של ברהמס, מנוגן על ידי אריה ורדי עצמו. בעבר שימשו בתפקיד זה קטע מתוך "קרנבל" של רוברט שומאן וקטע מהפרק השלישי של סונטת הסערה של בטהובן.

היסטוריה
--------

הסדרה שודרה החל משנת 2003, בימי שישי ב-16:00 (במסגרת שידורי החינוכית בערוץ הראשון), ושידור נוסף ביום חמישי ב-20:00 בערוץ 23.

ב-29 באוקטובר 2006 חגגה הסדרה את פרק ה-100 במסיבה שנערכה באולם קלרמונט בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, בנוכחות שרת החינוך, חברת הכנסת הפרופסור יולי תמיר.

במאי, עורך הסדרה ומעצב דמותה הטלוויזיונית מראשיתה ובמשך כ-350 תוכניות היה ז'קי ברקן, אשר עבד עם אריה ורדי בשיתוף פעולה מלא, גם בסדרות המוזיקה הקודמות, עד יומו האחרון ביוני 2014. מפיק אינטרמצו, מוסטפא אבו ראס, המשיך את דרכו כבמאי ומפיק הסדרה.

בינואר 2016 הופקה התוכנית ה-400.

הפקת התוכנית הופסקה עם סגירת הטלוויזיה החינוכית באוגוסט 2018. אחת התוכניות האחרונות שצולמו הייתה ריאיון בן שעה עם דניאל בארנבוים, שצולם באקדמיית ברנבוים-סעיד בברלין.

בין המשתתפים בתוכנית
--------------------

התוכנית אירחה במשך השנים שמות בינלאומיים רבים, ובהם ניתן למנות בין השאר את קורט מאזור, זובין מהטה, מאריי פרחיה, יפים ברונפמן, אנדראש שיף, ג'סי נורמן ואחרים. 

מבין המקומיים ניתן למנות את פנינה זלצמן, אנדרה היידו, מנדי רודן, אבנר בירון, קרן הדר ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרקי הסדרה, באתר יוטיוב
* נעם בן זאב, תוכניות טלוויזיה, באתר הארץ, 5 ביולי 2006
* אתר למנויים בלבד חגי חיטרון, מאחורי הקלעים של "אינטרמצו עם אריק", באתר הארץ, 17 בנובמבר 2015
* אתר למנויים בלבד אמיר מנדל, "אני לא עובד אף פעם. רק מבלה", באתר הארץ, 12 במרץ 2017

הערות שוליים
------------

1. 1 2  דן כספי, אגם הבירבורים, באתר הארץ, 8 בפברואר 2016
2. ↑  זרקור, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2003
3. ↑  אמיר מנדל, המלצות קלאסיות 23.8–30.8: אינטרמצו עם אריק — דניאל בארנבוים, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2018
4. ↑  חגי חיטרון, הגואל בכבלי מוות, באתר הארץ, 1 ביוני 2009
5. ↑  אתר למנויים בלבד חגי חיטרון, אנדרש שיף מנגן באך: חוויה של פעם בחיים, באתר הארץ, 29 במאי 2019
6. ↑  חגי חיטרון, זמרת האופרה ג'סי נורמן שהתה בישראל לרגל קבלת פרס וולף, באתר הארץ, 6 ביוני 2016
7. ↑  חגי חיטרון, סקרלטי בלבוש הולם, באתר הארץ, 15 בינואר 2012
8. ↑  רפי לביא, עכבר העיר, המלצות השבוע של רפי לביא, באתר הארץ, 24 ביוני 2006
**הרומן הזעיר** הייתה הוצאה לאור שפעלה בישראל כשלושה עשורים, בין השנים 1939–1961. מבית ההוצאה יצאו לאור קרוב ל-1000 חוברות שכללו סיפורים מתורגמים, בדרך כלל מהונגרית. הסיפורים נכללו בז'אנר פופולרי שהיה מקובל לכנותו בשם: "רומנים למשרתות". ספרי ההוצאה יצאו לאור החל משנת 1952 תחת השם: "הקולמוס".

היסטוריה
--------

את ההוצאה הקימה משפחת פרגו (Faragó), בהונגריה בשנות ה-30. הם פרסמו ספרונים בפורמט של חוברות – כל חוברת הכילה סיפור אחד שנכתב והתפרש על פני כ-60 עמודים. במשך שנים אחדות היו ספרי ההוצאה פופולריים מאוד ומשכו אליהם סופרים צעירים רבים שהחלו בה את דרכם. בשלהי העשור, עקב התגברות החוקים האנטישמיים בהונגריה, נאלצה משפחת פרגו לצמצם את פעילותה.

בשנת 1946, האב ומייסד ההוצאה, מיקלוש פרגו, עלה לארץ וחבר לבניו אברהם וישראל (אנדראש ואישטוואן) פרגו שהעפילו לארץ בתחילת מלחמת העולם השנייה, כשהם נוטלים עימם חוברות וגלופות דפוס. הבנים הקימו בארץ את ההוצאה לאור שהפיקה סדרת חוברות במתכונת דומה למתכונת המקורית בהונגריה. רוב הסיפורים תורגמו מהונגרית על ידי האחים פרגו ששינו את שמות המחברים לשמות עט, וגם שמות הגיבורים הותאמו לנוחיות הקורא העברי.

הקולמוס
-------

ב-1952, בתקופת הצנע הכלכלי, ובלחץ של גופים רשמיים, התבקשו האחים לשנות את כותרת הסדרה לשם עברי מכובד יותר, והם בחרו בשם: "הקולמוס". עם הכותרת העברית שהייתה למותג חדש המשיכו האחים פרגו להוציא לאור חוברות שכללו אותו הז'אנר הספרותי.

הרומנים והסיפורים בתרבות הישראלית
---------------------------------

סדרת הרומן הזעיר כללה כותרים רבים בעלי שמות כמו: "בערפילי לונדון", "רגב רווי דם" "וכסף תעשה לך" "אהבה בלבן", "עוד תזרח השמש", בין היתר של הסופר היהודי-הונגרי ינה רייטו (Rejtő Jenő) שנספה בשואה.
החוברות של הרומן הזעיר, כמו גם החוברות של "הקולמוס", נחשבו לספרות זולה, אך זכו לתפוצה רבה. חנויות ספרים רבות סירבו להחזיק על מדפיהן את החוברות והן זכו לתפוצה נרחבת בקיוסקים ברחובות הערים.

לקריאה נוספת
------------

* גבריאל רוזנבאום, "הרומן הזעיר" ו"הקולמוס": ספרות פופולרית הונגרית מבודפשט לתל אביב", קשר 26 (1999), עמ' 88–107.

קישורים חיצוניים
----------------

* הרומן הזעיר באתר נוסטלגיה און ליין
* Rachel Leket-Mor, IsraPulp: The Israeli Popular Literature Collection at Arizona State University.
* מידע על הרומן הזעיר בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית
כבשים שנהרגו מתקיפת פומה.
**הרג עודף** המכונה גם **תסמונת הלול** (באנגלית: **Surplus killing**) היא סוג של התנהגות אכילה בעולם החי בה טורף צד נטרפים בכמות העולה בהרבה על צרכיו המיידיים. 

המונח הוגדר בידי החוקר ההולנדי הנס קרוק (Hans Kruuk), שצפה בהתנהגות של צבועים מנומרים באפריקה ושל שועלים אדומים באנגליה.

היקף
----

התנהגות זו נצפתה במספר טורפים ביניהם: מיני זואופלנקטון, שפיריות, נימפות חרקים, עכבישים ואקריות אך היא ידועה יותר אצל חולייתנים טורפים כמו סמורים, דלקים, חורפנים, גירית דבש, שועלים, זאבים, קויוטים, תנים, צבוע מנומר, חתוליים שונים כמו אריות, נמרים, יגוארים, פומות, שונרים, ראקונים, דובים חומים, שחורים ולבנים, קטלנים וכן אצל חיות בית כמו חתולים וכלבים.

התנהגות כזאת נצפית הן בטבע והן בשבי. למשל חוקרים מהטריטוריות הצפון-מערביות מצאו בשטח של מעל 3 קמ"ר, 34 נבלות של עופרי אייל צפון שנהרגו בידי זאבים, אך רק בחלקם נראו סימני אכילה. צבועים מנומרים נצפו צדים מעל 82 צבאי תומסון אך אכלו רק 27 מהם, כ-16% מההרוגים. באוסטרליה שועל, שהוא מין פולש בה, נצפה הורג מעל 54 פינגווינים אך לא אכל דבר. אצל כלבי וחתולי בית שהתפראו המצב קיצוני עוד יותר, מאחר שיצר הציד שלהם גורר אותם לצוד חיות אחרות, אף שבמקרים רבים הם מוזנים לשובע מהאדם, כך שהחיות המתות לא נאכלות. גם חיות בר המוצאות חיות משק כמו כבשים, עזים או פרות או חזירים יכולות להרוג פרטים רבים ולאכול פחות מהכמות הרגילה. שועלים נתקפים בהתנהגות זו כשהם פורצים ללולים והורגים את כל התרנגולים.

סיבות אפשריות
-------------

הסיבה להתנהגות זו לא ברורה לחלוטין, אך היא בחלקה מונעת מהצורך של מספר חיות לאגור מזון לחורף. כך חמוס גמדי הורג נברנים רבים במשך הסתיו וקובר אותם במאורה, בה הוא אוכל את נבלתם בחורף, בו קשה למצוא מזון. התנהגות דומה חלה אצל שועל השלג הטורף מכרסמים ואלקות צעירות רבות וקובר אותם באדמה לזמני החורף הקפוא והקשה. זאבים בפארק הלאומי דנאלי נצפו טורפים 17 פרטי איילי צפון שמהם אכלו מעט ואת היתר קברו באדמה והוציאו אותם לאחר שבוע, אז הם אכלו את מרבית ההרוגים.

הסבר אפשרי נוסף הוא יצר ציד אינסטינקטיבי, המעורר את תגובות ההרג של הטורף. הדבר מסביר הרבה מההרג של חתולי בית.

חיות כמו הקטלנים עסוקים בללמד את צאצאיהם בדרכי ציד של גורי אריות ים, גם אם הם לא אוכלים אותם בסוף ובמקרים רבים הגורים מתים מהתהליך, בו הם נחבטים בידי זנב הקטלנים או גולגולתם הקשה.

ראו גם
------

* טריפה
* גרגרנות

| התנהגויות אכילה בעולם החי |
| --- |
| אוכלי בשר (היפרקרניבורים • מסוקרניבורים • היפוקרניבורים) | אוכלי חרקים • אוכלי נמלים • אוכלי דגים • אוכלי עופות • אוכלי רכיכות • אוכלי תולעים • אוכלי נחשים • אוכלי ביצים • אוכלי אדם • קניבלים • אוכלי נבלות • אוכלי קשקשת • מוצצי דם • הרג עודף |  |
| אוכלי צמחים | לוחכי עשב • לוחכי עלים • אוכלי פירות • אוכלי עלים • אוכלי פרחים • אוכלי זרעים • יונקי צוף • אוכלי אצות • אוכלי עצה |
| אחר | אוכלי כול • חומסנים • מתקפת זלילה • אוכלי צואה • אוכלי פלנקטון • אוכלי פטריות • אוכלי רקבובית • ניזוני קרקעית |
**אֶמוֹטֵט** (באנגלית: **Emotet**) היא נוזקה הנשלחת אל מוסדות פיננסיים באמצעות הודעות דואר אלקטרוני המכילות קישורים לאתרים מתחזים וקובצי pdf ו-docx זדוניים. 

הנוזקה התגלתה לראשונה בשנת 2014 במספר חברות בגרמניה, אוסטריה ושווייץ.

הקבצים המצורפים לתכתובת הדואר האלקטרוני מכילים קוד מאקרו זדוני בעזרתו ניתן להריץ פקודות ותהליכי מערכת, להתחבר אל שרת שליטה ובקרה (C&C) ולהעביר אליו נתונים רגישים.

מטרתה העיקרית של הנוזקה היא איסוף נתונים פיננסים, אנשי קשר וכתובות דוא"ל, פרטי הזדהות לחשבונות שונים, היסטורית גלישה ושימוש במחשב הקורבן לביצוע מתקפות מניעת שירות.

כאשר הנוזקה מופעלת באמצעות מכונה וירטואלית היא משנה את אופן הפעילות שלה על מנת להקשות ולהטעות חוקרי אבטחת מידע.

ראו גם
------

* רוגלה
* נוזקה
* תולעת מחשב
* נוזקות בלינוקס
* אבטחת מחשב אישי

קישורים חיצוניים
----------------

* הונאות המנצלות את ציון חגי תחילת השנה האזרחית, באתר מערך הסייבר הלאומי (בעברית)
* מידע על הנוזקה באתר Symantec (באנגלית)
* מידע על הנוזקה באתר ה-Cert האמריקאי (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Emotet Changes TTPs and Arrives in United States, CIS, ‏2017-04-28 (באנגלית)
2. ↑  The Banking Trojan Emotet: Detailed Analysis, securelist.com
3. ↑  Emotet, NJCCIC (באנגלית)
4. ↑  The Banking Trojan Emotet: Detailed Analysis, securelist.com

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"Emotet"**.
**עדיאל אליהו (עדי) מינץ** (נולד ב-1953) הוא מנכ"ל מועצת יש"ע לשעבר, וכיום מכהן כיו"ר מליאת מועצת יש"ע, וחבר בהנהלת המועצה.

ביוגרפיה
--------

עדי מינץ נולד וגדל בקריית שמואל שבחיפה. הוא למד בישיבת בני עקיבא התיכונית "פרחי אהרון" בקריית שמואל, בישיבת ההסדר הר עציון, בישיבת מרכז הרב, וב"מכון הרצוג" להוראה והוא בעל תואר בהנדסת אלקטרוניקה מאוניברסיטת תל אביב.

עבד שנים ארוכות כמהנדס ב"תדיראן מערכות", התקדם בשרשרת הניהול ושימש כמנהל הפרויקטים הבכיר של החברה. כיהן כסמנכ"ל בחברת הייטק העוסקת במערכות אבטחה מתקדמות.

מינץ קשור למפעל ההתנחלות ביהודה, שומרון וחבל עזה, ולקח חלק בהקמה וביסוס של ההתיישבות שם: היה שותף בעלייה הראשונה של גרעין אלון מורה בחווארה, הוביל טורים בעליות לסבסטיה, לקח חלק בגרעין הקמת בית יתיר וירד לימית עם משפחתו להיאבק נגד הפינוי חבל ימית.

בשנים 2002–2004 כיהן כמנכ"ל מועצת יש"ע. בין היתר הוביל את המאבק במפת הדרכים, פעולות הלחץ והמחאה נגד גדר ההפרדה, והמערכה הציבורית ליציאה למבצע חומת מגן. בתקופתו כמנכ"ל התמודדו היישובים ביש"ע עם התקפות טרור ומינץ היה שותף בהשגת תקציבים מיוחדים לצורכי הביטחון והרווחה ביש"ע.

לאחר תוכנית ההתנתקות הוא הוביל עם חברים נוספים את הקמת מועצת יש"ע המחודשת, כיום הוא משמש כיו"ר מליאת מועצת יש"ע וחבר בהנהלתה. מינץ יזם תוכנית שלום יחד עם חברים נוספים במועצת יש"ע (חנן פורת ואורי אליצור) בשם "שלום בארץ".

מינץ חבר מזה עשרים שנה בהנהלת עמותת אלע"ד (אל עיר דוד) ומעורב בפיתוחה והפיכתה לאתר תיירות מהמתויירים ביותר בישראל. הוא כיהן כיו"ר מזכירות דולב, יו"ר פורום יישובי מערב בנימין וכחבר במליאת המועצה האזורית מטה בנימין.

בשנת 2009 הקים עדי מינץ את חברת "יש"ע הירוקה" בשותפות עם חברת "בניני בר אמנה" חברת הבניה של תנועת ההתיישבות "אמנה", והוא משמש מנכ"ל החברה. "יש"ע ירוקה" יוזמת ומקימה מערכות לייצור חשמל באנרגיה מתחדשת (אנרגיה סולארית וטורבינות רוח) ברחבי יו"ש.

חיים אישיים
-----------

מינץ מתגורר בדולב. נשוי לבלהה, אחותו של דוד בארי, יו"ר עמותת אלע"ד וחתן פרס ישראל לשנת תשע"ז, ואב לשמונה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אטילה שומפלבי, ביש"ע מתכוננים לקמפיין נגד אריאל שרון, באתר ynet, 13 במרץ 2003
* ירעם נתניהו, שליפות עם עדי מינץ, באתר nrg‏, 16 באוקטובר 2007

#### מפרי עטו

* מאמרי דעה של עדי מינץ באתר ynet
* מאמרי דעה של עדי מינץ באתר ערוץ 7

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007512763005171

 |