recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
"**מחבט**" הוא מערכת נ"מ מתנייעת מתוצרת התעשייה האווירית לישראל המבוססת על ה-M163 VADS האמריקני. היה בשירות צה"ל משנת 1997 ועד לשנת 2006. 

ה"מחבט" מבוסס על תובת נגמ"ש M-113 ומערכות הנשק שלו כוללות תותח אוטומטי מדגם M61A1 וולקן 6-קני בקליבר 20 מ"מ בעל קצב אש גבוה וכן משגר טילים המכיל 4 טילי סטינגר מוכנים לירי. בנוסף, הגרסה הישראלית כוללת מערכות איתור ועקיבה מתקדמות, אמצעי ראיית לילה, כוונות וכן יכולת להתחבר למכ"ם אזורי, המתנייע גם הוא - הרמית.

היסטוריה ושימושים
-----------------

ה"מחבט" הוא שיפור ישראלי של ה-M163 VADS האמריקני, ששירת בישראל בשנות ה-80 של המאה ה-20 (לרבות מבצע שלום הגליל) וה-90 בשם "**חובט**" (Basher). ל"חובט" היסטוריה של שלוש הפלות אוויריות, האחרונה מביניהם הייתה הפלת כדור פורח. בנוסף פלוגת ה"חובט" הצה"לי תחת פיקודו של דובי אמיתי השיג את ההפלה הראשונה, והיחידה באמצעות ה-M-163 וולקן, של כלי טיס סילוני, מטוס קרב מיג 21, במבצע שלום הגליל בעת קרב בכפר דוחה.

ה"מחבט" מיוצר על ידי התעשייה האווירית ונכנס לשירות במערך הנ"מ של חיל האוויר הישראלי (כיום מערך ההגנה האווירית) ב-1997. הוא מבוסס על ה"חובט" ובנוסף לשורה של שדרוגי מערכות מעקב, שליטה ובקרה הוא כולל גם פוד שיגור המכיל 4 טילי נ"מ מדגם FIM-92 סטינגר, שהשלימו את התותח האוטומטי וסיפקו יכולת מוגברת להתמודד עם איומי אוויריים ומטוסי סילון. ייעודו העיקרי של המחבט הוא הגנה אווירית וחיפוי אווירי על כוחות קרקע וטורי שריון והפלת כלי טיס מנמיכי טוס.

המחבט נמצא שימושי למדי גם בלוחמה בשטח בנוי לצורך סיוע באש כבדה, שיתוק ירי אויב וטיהור גגות מצלפים. תותח הוולקן הכבד ומהיר הירי מספיק חזק בשביל לנקב בניינים וזווית העילרוד הגבוהה שלו מאפשרת כוונון לגגות הבניינים וריסוסם. חובטים ומחבטים השתתפו בלוחמת הקרקע בתפקידים אלו במבצע שלום הגליל (1982) ובמבצע חומת מגן (2002).

בשנת 2006 יצא משימוש רשמי במערך הנ"מ הישראלי בהמשך למגמת סגירת הנ"מ הטקטי או הנ"מ המתנייע, לאחריו פורקו סוללות וגדודים של נ"מ מתנייע. חיילי מערך הנ"מ הטקטי הוסבו להפעלת סוללות כיפת ברזל שנהפכו למבצעיות ב-2011.

* 
* 
* "חובט" M163, גרסה ישנה יותר של המחבט"חובט" M163, גרסה ישנה יותר של המחבט

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מחבט** |

* המחבט, באתר Israeli-weapons
* המחבט, באתר חיל האוויר הישראלי
* דן פישל, ‏חבטת פתיחה, **בטאון חיל האוויר** 210, יוני 1996, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האויר
* שיר אהרון ברם, פעילות וולקנית, באתר בטאון חיל האוויר, ‏31 אוגוסט 2012
* יעל פוקס, ‏מכפילי הכוח: 16 שנים למבצע "חומת מגן", באתר חיל האוויר הישראלי, 29 במרץ 2018
* שי לוי, ‏20 שנה אחרי: סיפורו של מערך הנ"מ במבצע חומת מגן נחשף, באתר ‏מאקו‏, 25 במרץ 2022
**ברוס ריית'רמן** (נולד ב-15 בספטמבר 1955) הוא יוצר סרטים אמריקאי. נודע בעיקר כמי שדיבב את מוגלי בסרט "ספר הג'ונגל" משנת 1967 ואת כריסטופר רובין בסרט "פו הדב ועץ הדבש".

חייו ועבודתו
------------

נולד בברבנק, קליפורניה, ריית'רמן הוא בנם של אנימטור דיסני גרמני-אמריקאי בשם וולפגנג ריית'רמן וג'ייני מארי מקמילן, הוא סיפק את קולם של מוגלי בסרט "ספר הג'ונגל" וכריסטופר רובין בסרט "פו הדב ועץ הדבש". אחרי סיום לימודיו באוניברסיטת קליפורניה בברקלי עם התמחות עצמאית במשאבי טבע ובספרדית, ניסיונות העבודה שלאחר מכן כללו שלל תפקידים כגון מדריך נהרות, ביולוג שטח, חוקר טבע מנהיג משלחת[דרושה הבהרה] ויועץ ביולוגי. הוא עבד על הפקות תולדות הטבע במקומות אקזוטיים מאלסקה ועד אוסטרליה. כאשר התחיל את דרכו כצלם עצמאי ב-1983, ריית'רמן המשיך להפיק סרטים תיעודיים ששודרו על ידי PBS, ערוץ נשיונל ג'אוגרפיק, ערוץ דיסקברי, BBC, וקאנל פלוס, הוא שימש כצלם, מפיק, כותב ובמאי, בשנות ה-90 בתוכניות כמו בטבע, טבע ושבוע הדוב הגדול.[דרוש מקור] הוא גר בסנטה ברברה, קליפורניה עם אשתו, האמנית אריקה היל, ובתם קאמילה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברוס ריית'רמן** בוויקישיתוף

* ברוס ריית'רמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ברוס ריית'רמן, באתר AllMovie (באנגלית)
* ברוס ריית'רמן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* ברוס ריית'רמן, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ברוס ריית'רמן, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0001 3384 3416
* LCCN: no2002024993
* MusicBrainz: 402107aa-56fc-4d06-831d-8150a95a9c84
* VIAF: 302139967
* WorldCat: lccn-no2002024993

 |
רבקה יושבת בצד שמאל בתמונת משפחת אהרנסון משנת 1914
**רבקה אהרנסון** (1892–1981) הייתה בתם הצעירה של מלכה ואפרים אהרנסון, ממייסדי זכרון יעקב, ואחותם של האגרונום אהרן אהרנסון, מייסד ומפקד ארגון הריגול ניל"י, ושל שרה, אלכסנדר, צבי ושמואל אהרנסון. לטענתה, היא הייתה ארוסתו של אבשלום פיינברג, שלפני שנרצח, היה אף הוא פעיל מרכזי בארגון ניל"י.

ביוגרפיה
--------

בראשית מלחמת העולם הראשונה עזבה עם אחיה אלכסנדר את ארץ ישראל, ועד אחרי המלחמה למדה ופעלה בארצות הברית. כפי הנראה, בזמן שהותה בארצות הברית היא התארסה עם יהודי אמריקאי בשם מקס לבנטל, אירוסים שבוטלו לאחר חזרתה לארץ. בתקופת המנדט הבריטי הקימה אהרנסון (יחד עם אחיה אלכסנדר) בבית המשפחה הישן בזכרון יעקב את מוזיאון "בית אהרנסון", וניהלה אותו עד מותה ב-1981.

אהרנסון לא התחתנה ולא היו לה צאצאים. היא ציוותה בצוואתה לייעד חלק מאדמות המשפחה שבלב המושבה זכרון יעקב להקמת בית אבות ולמוסדות ציבור אחרים (שחלקם אכן הוקמו ופועלים). כמו כן, ביקשה להעביר את המורשת החקלאית לדורות הבאים, ועל שמה נקראה חווה חקלאית ערוגות רבקה. בשנותיה האחרונות שימשה אהרנסון כשומרת הגחלת של מורשת ניל"י וייצגה אותה בציבור. כך, למשל, כאשר העניק הנשיא זלמן שזר את עיטור לוחמי המדינה בפעם הראשונה, ל-150 מן הזכאים לו, אנשי השומר, ניל"י, המחתרות והפרטיזנים, הייתה אהרנסון בין הבולטים שבמקבלי העיטור.

ב-1986 התפרסם השיר "אלף נשיקות", בביצוע יהורם גאון, שכתבה מירית שם אור והלחין צביקה פיק, המבוסס על המכתב "אלף נשיקות לך, אהובתי" של אבשלום פיינברג שנכתב ב-1910 ושלטענת רבקה אהרנסון נכתב אליה, על אף שעל פי ממצאים ובדיקות שנערכו נכתבה הבלדה כחודשיים לפני שאבשלום הכיר את רבקה. הצלחת השיר הביאה לעניין רב ומחודש בדמותה של אהרנסון, וביחסיה עם פיינברג. כך היה גם עם הוצאתו לאור ב-2009 של הספר "אות מאבשלום" מאת נאוה מקמל-עתיר, רומן היסטורי המבוסס על דמותו של אבשלום פיינברג. אהרנסון ניהלה יומן, וכן התכתבות מסועפת עם אישים רבים ברחבי העולם, ובמיוחד עם אחיה אלכסנדר. מסמכים אלו נשמרים כיום ב"חטיבת רבקה אהרנסון" בארכיון בית אהרנסון, אך אינם פתוחים לקהל, שכן חלקם עוסקים באישים שעודם בחיים.

לקריאה נוספת
------------

* גאולה כהן, **שרה ואבשלום אנשי ניל"י, גאולה כהן בריאיון עם רבקה אהרנסון**, עיצוב - סטודיו דוד הראל, בית מורשת אורי צבי גרינברג, משרד החינוך והתרבות, מנהל התרבות, תשס"ח, 2007, ירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רבקה אהרנסון** בוויקישיתוף
* אבשלום פיינברג, "מכתבים לרבקה אהרונסון" בפרויקט בן-יהודה
* חיפוש רבקה אהרנסון בעיתונות יהודית היסטורית
* חן מלול, "אלף נשיקות לך, אהובתי" – מכתב האהבה המרגש של אבשלום פיינברג, "הספרנים": בלוג הספרייה הלאומית, 06.08.2017
* מידע על רבקה אהרנסון בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  הנשיא העניק את עיטור לוחמי המדינה, דבר, 4 בנובמבר 1968.
2. ↑  אסנת ברעוז, ‏הארכיון ההיסטורי בבית אהרנסון, זכרון יעקב, **קתדרה** מרץ 1991

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007301727105171
* ISNI: 0000 0000 6697 161X
* LCCN: no2009059918
* VIAF: 82493006
* WorldCat: lccn-no2009059918

 |
במתמטיקה, **פונקציה אלגברית** היא פונקציה שניתן להגדיר כשורש של משוואה פולינומית. לעיתים קרובות למדי פונקציות אלגבריות הן ביטויים אלגבריים המשתמשים במספר סופי של מונחים, הכוללים רק את הפעולות האלגבריות חיבור, חיסור, כפל, חילוק והעלאה לחזקת שבר. דוגמאות לפונקציות כאלה הן:

* {\displaystyle f(x)=1/x}
* {\displaystyle f(x)={\sqrt {x}}}
* {\displaystyle f(x)={\frac {\sqrt {1+x^{3}}}{x^{3/7}-{\sqrt {7}}x^{1/3}}}}

עם זאת, לא ניתן לבטא כמה פונקציות אלגבריות על ידי ביטויים סופיים כאלה (זהו משפט אבל-רופיני). זה המקרה, למשל, עבור רדיקל ברינג, שהוא הפונקציה המוגדרת במרומז על ידי

{\displaystyle f(x)^{5}+f(x)+x=0}.

במונחים מדויקים יותר, פונקציה אלגברית של תואר n במשתנה אחד x היא פונקציה {\displaystyle y=f(x),} שהיא רציפה בתחום שלה ומקיימת פולינום משוואה

{\displaystyle a\_{n}(x)y^{n}+a\_{n-1}(x)y^{n-1}+\cdots +a\_{0}(x)=0}
כאשר המקדמים *a**i*(*x*) הם פונקציות פולינומיות של x, עם מקדמים שלמים. ניתן להראות שאותה מחלקה של פונקציות מתקבלת אם מקבלים מספרים אלגבריים עבור המקדמים של ה-*a**i*(*x*). אם מספרים טרנסצנדנטליים מתרחשים במקדמים, הפונקציה היא, באופן כללי, לא אלגברית, אבל היא אלגברית על פני השדה שנוצר על ידי מקדמים אלה.

הערך של פונקציה אלגברית במספר רציונלי, ובאופן כללי יותר, במספר אלגברי הוא תמיד מספר אלגברי. לפעמים, נחשבים מקדמים *a**i*(*x*) שהם פולינום מעל טבעת R, ואז מדברים על "פונקציות אלגבריות מעל R".

פונקציה שאינה אלגברית נקראת פונקציה טרנסנדנטלית, כפי שהיא למשל המקרה של {\displaystyle \exp x,\tan x,\ln x,\Gamma (x)}. הרכב של פונקציות טרנסצנדנטליות יכול לתת פונקציה אלגברית: {\displaystyle f(x)=\cos \arcsin x={\sqrt {1-x^{2}}}}.

מכיוון שלמשוואה פולינומית בדרגה n יש עד n שורשים (ובדיוק n שורשים מעל שדה סגור אלגברית, כמו המספרים המרוכבים), משוואת פולינום אינה מגדירה באופן מרומז פונקציה בודדת, אלא עד n פונקציות, הנקראות לפעמים גם ענפים. קחו למשל את המשוואה של מעגל היחידה: {\displaystyle y^{2}+x^{2}=1.\,}, זה קובע את y, אלא רק עד סימן כולל; בהתאם, יש לו שני ענפים: {\displaystyle y=\pm {\sqrt {1-x^{2}}}.\,}.
פונקציה אלגברית ב-m משתנים מוגדרת באופן דומה כפונקציה {\displaystyle y=f(x\_{1},\dots ,x\_{m})} אשר פותר משוואה פולינומית בm + 1 משתנים :

{\displaystyle p(y,x\_{1},x\_{2},\dots ,x\_{m})=0.}
בדרך כלל ההנחה היא ש-p צריך להיות פולינום בלתי ניתן לצמצום. קיומה של פונקציה אלגברית מובטח אז על ידי משפט הפונקציות המרומזות.

באופן פורמלי, פונקציה אלגברית ב-m משתנים מעל השדה K היא מרכיב של הסגירה האלגברית של שדה הפונקציות הרציונליות K(x1, ... xm).

לקריאה נוספת
------------

* בן ציון קון וסמי זעפרני, **חדו"א 1**, הוצאת בק ספרי לימוד,

קישורים חיצוניים
----------------

* פונקציות אלגבראיות, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007553159905171
* BnF: cb12287605h (data)
* LCCN: sh85052330
* NDL: 00561223
* NKC: ph342360

 |
**אמנון דיק** (נולד ב-20 בנובמבר 1952) הוא איש עסקים, מנהל ודירקטור ישראלי.

ביוגרפיה
--------

דיק נולד בחיפה ב-1952. למד בבית הספר הריאלי העברי. התגייס לצבא ושירת כקצין תחזוקה במלחמת יום כיפור. עם תום שירותו הצבאי, החל ללמוד באוניברסיטת תל אביב לתואר ראשון בכלכלה ובסיומו המשיך ורכש גם תואר שני בפקולטה למנהל עסקים באותו המוסד.

מפגש מקרי עם מוזי ורטהיים מבעלי ומנהלי החברה המרכזית לייצור משקאות קלים - קוקה-קולה, הביא אותו עם סיום לימודיו למגוון תפקידים בחברה. בגיל צעיר (29) ויוצא דופן באותה התקופה, מינה וורטהיים את דיק למנהל השיווק והמכירות של הקונצרן, תפקיד שמילא כחמש שנים.

תפקידו הראשון כמנכ"ל היה בחברת מעדנות (חברה בבעלות אסם, עלית וכלל), אשר בתקופת דיק הציגה את "פיצה מקפיצה". בעליה החדשים של עלית, חברת מאן הבריטית ודייוויד פדרמן גייסה את דיק לצוות ההנהלה החדש של קבוצת המזון כמשנה למנכ"ל. בהמשך כיהן כמנכ"ל יפאורה (משקאות קלים) שם הוא חתום על השקת המוצר תפוזינה והקמת מעיינות עין גדי.

לאחר מכן ניהל את רשת הקמעונאות שקם ואז חזר שוב לתעשייה כמנכ"ל עלית אינטרנשיונל. בשנת 2003 התמנה דיק למנכ״ל בזק והוביל אותה לפעול כקבוצת תקשורת ולהפרטה. סיים את תפקידו בבזק בשנת 2005.

דיק הוא מבעלי קבוצת הרדיו האזורי הכוללת את רדיו FM99eco, "רדיו ללא הפסקה" 103FM, ורדיו צפון, הוא השותף הישראלי במירס (עם פטריק דרהי בעלי הוט) וכן בעל מניות ושותף בזכיינית בישראל של תאגיד הלוגיסטיקה הבינלאומי UPS.

דיק שימש כדירקטור בבנק הפועלים בין השנים 2010 ל-2018. באפריל 2018, נבחר דיק לשמש כדירקטור חיצוני בבזק, ובכך חזר לקונצרן התקשורת 13 שנים לאחר שסיים את כהונתו כמנכ"ל החברה. דיק הוא המועמד היחיד מטעם המשקיעים המוסדיים של בזק שנבחר לכהן בדירקטוריון, לאחר תקופה שבה דרשו המשקיעים המוסדיים לערוך שינויים בדירקטוריון ולשפר את הממשל התאגידי בעקבות פרשת בזק \ תיק 4000. בשל דרישת חוק הריכוזיות לפיה דירקטור לא יוכל לכהן במקביל בחברה פיננסית ובחברה ריאלית, נאלץ דיק להתפטר מתפקידו כדירקטור בבנק הפועלים כשנבחר לכהן בדירקטוריון בזק.

דיק מכהן כיו״ר אגודת הידידים של אוניברסיטת תל אביב וכן כחבר הנהלת עמותת שקיפות בינלאומית ישראל (שבי"ל).

תושב תל אביב, נשוי, אב לשתי בנות.

קישורים חיצוניים
----------------

* גד פרץ, ‏אמנון דיק, מנכ"ל בזק לשעבר, רוכש 5% ממירס ב-15 מ' ד', באתר גלובס, 26 בנובמבר 2010
* אמנון דיק נבחר לנשיא אגודת הידידים, באתר אוניברסיטת תל אביב

הערות שוליים
------------

1. ↑  "בזק בחרה 13 דירקטורים חדשים - מפלה למוסדיים". *כלכליסט - www.calcalist.co.il*. 2018-04-26. נבדק ב-2018-07-09.
**סליז'אן שריפוב** (ברוסית: **Салижан Шакирович Шарипов**; ‏‏נולד ב־24 באוגוסט 1964) הוא קוסמונאוט רוסי ממוצא אוזבקי שטס לחלל מספר פעמים.

ביוגרפיה
--------

סליז'אן שריפוב נולד למשפחה אוזבקית בעיירה שבקרבת אוש בקירגיזסטן הסובייטית שאז הייתה חלק של ברית המועצות. בשנת 1981 הוא סיים לימודי בית ספר ונסע לאורנבורג בכוונה להתקבל לבית ספר לטיסה של חיל האוויר הסובייטי. כאשר נודע לו שבית ספר לא מכין טייסי קרב, חזר הביתה (לפי גרסה אחרת לא עבר את בחינות קבלה ברמה מספקת. בשנת 1982 התגייס לצבא ברית המועצות והתקבל לשרות ביחידה של חיל האוויר. ממנה נשלח בחרקוב לבית ספר לטייסי קרב אותו סיים בשנת 1987. הוא שירת ביחידות החיל עד לשנת 1990.

בשנת 1990 שריפוב נשלח למרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים וסיים קורס הכנה לטיסות חלל. במקביל ללימודים בקורס הוא סיים לימודי תואר שני וקיבל תואר מהנדס בתחום אקולוגיה בשנת 1994.

בשנת 1997 שריפוב הגיע לארצות הברית והחל הכנות לטיסה במעבורת חלל. בינואר 1998 הוא טס לחלל במעבורת החלל אנדוור STS-89 (טרנס וילקאט היה מפקד צוות). המעבורת התחברה לתחנת החלל מיר עם אספקה חדשה וחבר צוות חדש. לאחר ביצוע תוכנית שכללה עם ניסויים הוא חזר לכדור הארץ.

שריפוב חזר לרוסיה והחל הכנות לטיסה לתחנת החלל הבין-לאומית. הוא היה מפקד טיסה סויוז TMA-5 בה בשנת 2005 הגיע לתחנת החלל ביחד עם מפקד משלחת מס' 10 לירוי צ'יאו. הם שהו בתחנת החלל כחצי שנה במהלכה ביצעו ניסויים לפי תוכנית וביצעו פעולות נדרשות לתחזוקת התחנה. בין היתר שריפוב ביצע פעמיים פעילות חוץ רכבית באורך כולל של 10 שעות.

בשנים 2005–2006 שריפוב היה נציג רוסקוסמוס במרכז החלל ג'ונסון. בשנת 2006 הוא חזר לרוסיה וכיהן בתפקיד ניהולי ביחידת הקוסמונאוטים. הוא עזב את היחידה בשנת 2008 ומונה לתפקיד ניהולי במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים.

על פעילותו בתחום החלל לשריפוב הוענקו עיטורים של רוסיה, קירגיזיה, אוזבקיסטן וטג'יקיסטן.

בשנת 2012 הוא היה גיבור של סרט תיעודי "מוסלמים שהם גאווה של רוסיה".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סליז'אן שריפוב** בוויקישיתוף
* תקציר נתונים באתר ספייספאקטס
* נתונים מאנציקלפדיית החלל
* ביוגרפיה באתר רוסקוסמוס
* ביוגרפיה (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Шарипов Салижан Шакирович, warheroes.ru
פירוש נוסף ערך זה עוסק בהרכב זמרים. אם התכוונתם למקהלה בתיאטרון יווני, ראו מקהלה (תיאטרון יווני).
מקהלת הנערים של וינה
מקהלת הצבא האדום, יוסיף קובזון, ורשה 2009
מקהלת נערים בלבוש ישראלי סטראוטיפי - כובעי טמבל וחולצות רוסיות, בכנס של הבונדס, בהולנד, 1974
**מקהלה** היא קבוצה של זמרים, המבצעים יחד מוזיקה ווקאלית.

בנוסף למקהלה הנפוצה בעלת ארבעה קולות (סופרן, אלט, טנור ובס), ישנם סוגים רבים של מקהלות: קיימות מקהלות נשים, המתחלקות לקולות סופרן ואלט, ואלה מתחלקים, לפי הצורך, לסופרן ומצו סופרן, אלט ראשון ושני. מקהלות גברים מורכבות מטנור ובס, ואלה מתחלקים לפי הצורך לטנור ראשון ושני, בריטון ובס. יש מקהלות חובבים ששרות מתווים ואחרות, השרות משמיעה בלבד, בדרך כלל משום שרבים מן החברים אינם קוראים תווים. במקהלות מקצועיות יש דרישה לקריאת תווים, סולפג'. מקהלות ברמה גבוהה מוכשרות לשירת א-קפלה - שירה ללא ליווי. מקהלה יכולה להופיע בליווי פסנתר בלבד, או עם כל הרכב שהוא, לפי המלחין או המעבד, מכלי בודד ועד תזמורת מלאה, עם זמרי סולו או עם מקהלת ילדים.

שירה בקולות אחדים יוצרת הרמוניה בין הקולות השונים. דוגמה לכך הם הכוראלים של באך, אם כי הם נכתבו לקול ועוגב. מוזיקה מקהלתית מוקדמת יותר נכתבה בקונטרפונקט, כמו למשל המוזיקה של המאה ה-16. דוגמה למוזיקה כזאת הם המוטטים והמדריגלים של ג'ובאני פלסטרינה, שנכתבו בשלושה עד חמישה קולות לפי חוקים נוקשים ומחייבים.

בישראל פועלות מקהלות רבות, וזה כמה שנים שקיים בישראל בית ספר למקהלה, המכשיר זמרי מקהלות לשירה ברמה גבוהה.

מקהלה בעלת שני קולות
--------------------

במקהלה בעלת שני קולות קיים קול הסופרן, וקול האלט. מקהלה כזו יכולה להיות מקהלת נשים, או ילדים לפני התחלפות הקול.

מקהלה בעלת שלושה קולות
----------------------

במקהלה בעלת שלושה קולות קיימים הקולות סופרן, מצו ואלט. מקהלות לשלושה קולות מיועדת לנשים, ילדים לפני התחלפות הקול וגברים השרים גבוה (פלצ'טו).

מקהלה בעלת ארבעה קולות
----------------------

במקהלה בעלת ארבעה קולות קיימים קולות סופרן, אלט, טנור ובס. זו המקהלה הנפוצה ביותר. לעיתים מקהלה זו שרה עם ליווי פסנתר, ולעיתים לא, משום שבמקהלה בעלת ארבעה קולות יש מספיק קולות כדי ליצור אקורד והרמוניה. בתקופת הבארוק שרה מקהלה זו בכנסייה, בליווי עוגב, כאשר מקהלה זו שרה שירים, בדרך-כלל נעשה עיבוד לארבעה קולות. כל מקהלה יכולה לבצע שירים בעיבוד מתאים, אך לא כל מקהלה יכולה וראויה להופיע ביצירות מוזיקליות, באולם קונצרטים או באופרות.

המקהלה בהפקת "נבוקו" על מצדה

מקהלה בעלת שישה קולות
---------------------

כל מקהלה בת ארבעה קולות יכולה להתחלק בשעת הצורך לשישה קולות ואף לשמונה או שנים-עשר, ביצירות המחייבות זאת ובהתאם לגודל המקהלה. במקהלה בעלת שישה קולות קיימים סופרן, מצו סופרן, אלט, טנור, בריטון ובס.

בתי אופרה מחזיקים מקהלות משלהם, המשתתפות בהפקות במשך העונה. כך גם חלק מן התזמורות.

ראו גם
------

* רשימת מקהלות
* האירוויזיון למקהלות

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מקהלה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מקהלות** |

* מקהלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb11957025x (data)
* GND: 4010045-5
* ISNI: 0000 0004 7192 0453
* NARA: 10647757
* NDL: 00562258
* NKC: ph124862

 |
**יעקב גזונדהייט** (תר"מ, 15 בספטמבר 1880 - כ"א בתשרי ה'תשט"ז, 1955) היה תעשיין ופילנתרופ יהודי, בדרום אפריקה, ביישוב ובישראל.

קורות חיים
----------

נולד בוורשה, בן למשפחת הרב יעקב גזונדהייט, רבה של ורשה. למד בישיבה בפרשבורג והיה מוסמך לרבנות. בשנת 1920 היגר לאנגליה ומשם לדרום אפריקה, ובה הקים מפעלי תעשייה רבים.

בשנת 1926 עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. בשנת 1930 הקים את ביתו ברחוב בן-יהודה 77–79, שכונה "וילה פניאל". הבית נחשב לווילה המפוארת ביותר שהוקמה בתל אביב וכונה "הארמון של תל אביב". בבניין פעלו מקווה פרטי ובית כנסת שבו הוקמה ספרייה תורנית בשם "ספרית גזונדהייט" על שם סבו.

גזונדהייט לא חידש את עסקיו בארץ ישראל. הוא חי על הונו וזכה להילה של 'האיש העשיר ביותר במדינה'. הוא תמך במוסדות תורה וחסד.

היה פעיל בהסתדרות המזרחי, בשנות הארבעים החל להיות פעיל בברית שלום. בשנת 1938 תרם ל"ארגון נשי מזרחי" את המגרש שעליו נבנה "בית צעירות מזרחי". המבנה שימש בית ספר תיכון עם פנימייה לבנות דתיות, שהצליחו להימלט ממדינות אירופה, בפרט מגרמניה, לפני השואה.

בשנת 1950 תרם גזונדהייט את אחד המבנים המרכזיים של ישיבת פוניבז' בבני ברק והוא נקרא על שמו "תפארת יעקב". בבניין הוקמו בית מדרש, חדרי פנימייה וספרייה. גזונדהייט הקצה מלגה מיוחדת לבחורים מצטיינים כדי שישבו בבית המדרש שבבניין במשך חמש שנים וילמדו בעל פה את התלמוד הבבלי והתלמוד הירושלמי. ברבות השנים הוסב הבניין כולו לחדרי פנימייה.

בשנת 1954, זמן קצר לפני מותו של גזונדהייט, נהרס ביתו. לאחר מותו נבנה במקום בניין המגורים רב-הקומות הראשון בתל אביב. בחזית הבניין הוקם הסופרמרקט הראשון בישראל. סופרמרקט זה הוא הסניף הראשון של רשת שופרסל.

גזונדהייט נפטר בשנת 1955 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.

בנו הוא התעשיין יהודה גזונדהייט, מייסד מפעל "אלקטרה".

לקריאה נוספת
------------

* 'גזונדהַיט, יעקוב', בתוך: דוד קלעי, **ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי**, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 132. (הספר בקטלוג ULI)

קישורים חיצוניים
----------------

* וילה פניאל/ בניין הסופרמרקט הראשון - תל אביב 100. האנציקלופדיה העירונית, באתר sites.google.com
* גזונדהייט יעקב באתר חברה קדישא ת"א–יפו
* הכל נשאר במשפחה, באתר ynet, 19 באפריל 2007

הערות שוליים
------------

1. ↑  **רשימת הספרים מספרית גזונדהייט, תל אביב**, תרצ"ט
2. ↑  יעקב גזונדהייט באתר GRAVEZ
אדם בעת שיחה בטלפון קווי
**שיחת טלפון** היא יצירת קשר (לרוב קולי) באמצעות רשת טלפון בין שני צדדים, הצד המתקשר והצד המקושר.

המידע המועבר
------------

בשיחה מועבר בין שני הצדדים קול (בשיחת טלפון סטנדרטית), מידע (כאשר שני הצדדים משתמשים במודם), או העתק של מסמך (כאשר הצדדים משתמשים בפקס). השיחה יכולה להתקיים בין טלפון קווי, טלפון סלולרי או טלפון לווייני או כל שילוב ביניהם. כמו כן אפשר לקיים שיחת ועידה כאשר השיחה מתבצעת בין שלשה צדדים או יותר.

שיחות הטלפון מתבצעות על גבי רשת הטלפון, שיכולה להיות או רשת ציבורית או רשת פרטית, כאשר בדרך כלל הרשתות הפרטיות מחוברות אף הן לרשת הציבורית על מנת לאפשר למשתמשי הרשת הפרטית להתקשר אל מחוץ לרשת.

רוב שיחות הטלפון ברשתות הציבוריות נעשות באמצעות פרוטוקול תקשורת ISUP. רשתות פרטיות ישתמשו לרוב ב-QSIG או ב-DPNSS אך לעיתים גם ב־SIP.

עלות
----

בכמה מדינות (כמו: קנדה, ארצות הברית, הונג קונג, אנגליה, אירלנד וניו זילנד) שיחות תוך-ארציות הן ללא עלות. במדינות אחרות, נגבה תשלום על השירות. גובה התשלום נקבע על ידי ספק השירות, ותלוי בטיב השירות (לרוב, לשיחה מקו נייח תהיה עלות שונה מאשר שיחה מקו סלולרי), זמן השיחה, עיתוי השיחה (חברת בזק בישראל למשל, גובה תעריף שונה עבור שעות שיא ושעות רגילות בשיחה מנייח לנייח, אם כי למעשה אין כל הבדל עבור החברה ואין הגבלה לכמות השיחות שהחברה יכולה לספק) ויעד השיחה.

ברוב מקומות העולם, המחייג משלם את עלות השיחה, אך במקרים מסוימים כמו בחיוג חוזר ועוד, הצד המקבל משלם.

כיום במדינות רבות, קיימים מסלולי שיחה עבור מספר דקות (מוגבל או לא) בסכום קבוע מראש, על מנת לאפשר חיסכון בתשלום. לרוב המסלול כולל גם שירותי אינטרנט ומסרונים.

שיחות טלפון בינלאומיות
----------------------

שיחת טלפון בינלאומית נעשית בדומה לשיחת טלפון מקומית, אך בתחילת החיוג יש להוסיף ספרות למעבר לספק השירות של שיחות טלפון בינלאומיות, וקידומת טלפון בינלאומית של המדינה אליה נעשה החיוג. העברת השיחה הבינלאומית נעשית לעיתים בכבל טלפון תת-ימי או בתקשורת לוויינית.

שיחת הטלפון הבינלאומית הראשונה מבוצעת ב-7 בינואר 1927 מניו יורק ללונדון.

בישראל היה השירות של שיחות טלפון בינלאומיות מונופול של חברת "בזק", עד לפתיחתו לתחרות בשנת 1998.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שיחת טלפון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  שיחת טלפון בינלאומית ראשונה [1927], באתר news1

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4125536-7

 |
**בנק אגודת ישראל** הוקם בישראל בשנת 1965 על ידי משקיעים מחו"ל, בשיתוף פעולה עם אגודת ישראל. בסוף שנת 1971 נקלע הבנק לקשיים ובתחילת 1972 נמכר לבנק לאומי.

היסטוריה
--------

בנק אגודת ישראל נוסד על ידי המשקיעים מר יוסף גלזר ומר שמחה הורוביץ. לאגודת ישראל היו מניות בבנק, ולפי תקנון הבנק נקבע כי משרת יושב ראש הבנק תהיה בידי אגודת ישראל, וכי אסור לאגודת ישראל למכור את מניותיה בבנק.

בשנת 1967, לאחר קריסת בנק פויכטוונגר, רכש בנק אגודת ישראל את רוב הסניפים של פויכטוונגר, וכאשר נקלע לקשיים בשנת 1971 מנה 10 סניפים. קשייו נבעו לדברי מנהלי הבנק מחובות אבודים של חברת ארטיק, אולם לאחר מכן הוגש כתב אישום נגד מנהלי הבנק על כך שהבנק איפשר הוצאת כספים לטובת חברות ועסקים של יוסף גלזר מבעלי הבנק.

קריסת הבנק הייתה אחד הסיבות שגרמו לבנק ישראל, לפעול לחקיקת חוק הבנקאות (רישוי) וחוק הבנקאות (שירות ללקוח).

קישורים חיצוניים
----------------

* בנק אגודת ישראל פתח את שעריו, בית יעקב, סיון תשכ"ה, עמ' 30

הערות שוליים
------------

1. 1 2  שאול אברון, בנק אגודת ישראל נמכר לבל"ל, מעריב, 14 בינואר 1972
2. ↑  בנק אגודת ישראל פתח את שעריו, בית יעקב, סיון תשכ"ה, עמ' 31
3. ↑  דניאל בלוך, כל עסקי בנק ישראל, דבר, 3 במאי 1967
4. ↑  ע"פ 827/76 - מנחם ים-שחור נ' מדינת ישראל
5. ↑  פרופ' מאיר חת, ההיסטוריה של חוק הבנקאות, באתר "איגוד הבנקים"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 37151431535956300254
* WorldCat: viaf-37151431535956300254

 |
הרב ד"ר **שמואל וסל** (במקורות בעברית מופיע גם כ**שמואל וועסעל**, בסרבו-קרואטית: **Samuel Vesel**;‏ 25 במאי 1871, ואץ, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 12 באפריל 1928, דוברובניק, ממלכת יוגוסלביה) היה הרב הראשי האשכנזי ליהודי סרייבו בראשית המאה ה-20.

קורות חייו
----------

שמואל וסל נולד בעיר ואץ שבהונגריה למשפחה מסורתית. למד בישיבת פרשבורג אשר בברטיסלאבה, שם נסמך לרבנות. בהמשך, רכש תואר בפילולוגיה השוואתית של שפות שמיות ותאולוגיה באוניברסיטת מינכן, ודוקטורט בפילוסופיה באוניברסיטת ברן.

לאחר תום לימודיו הועסק כמטיף וכן כרב, בהמבורג, מינכן, וינה ורוטרדם. ב-1898 פרסם בברלין את ספרו "תרגום" שעסק בביאורים למגילת רות. בשנה זו קיבל משרת רבנות בקהילה האשכנזית של סרייבו, ב-1902 מונה לרב בית הכנסת האשכנזי בסרייבו וניהל בו את התפילות, וב-1909 מונה רשמית לרב האשכנזי הראשי של סרייבו רבתי. וסל היה חבר בית הדין הרבני העליון של יהדות סרייבו. הוא כתב שורת מאמרים בעיתונות היהודית והכללית שעסקו בפילוסופיה ובתורת המוסר. עסק במחקר אודות הרמב"ם וכתב באנציקלופדיה היהודית. כן היה חבר במועצת הרבנות הראשית של ממלכת יוגוסלביה וחבר הנהלת "איחוד הקהילות היהודיות ביוגוסלביה".

הלך לעולמו בדוברובניק ב-1928 והוא בן 56 שנים ובמקומו מונה לתפקיד הינקו אורבך.

הערות שוליים
------------

1. ↑  שמואל וסל, באתר elmundosefarad (בסרבו-קרואטית).
2. ↑  שמואל וסל תקציר ביוגרפי, באתר jews.ba (בסרבו-קרואטית).
3. ↑  **הקהילה היהודית בסרייבו**, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמ' 204, 214.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987011600959905171
* VIAF: 976166479507707840008
* WorldCat (עם VIAF): 976166479507707840008

 |
|  |
| --- |
| **ערך ללא מקורות** |
| בערך זה אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא עזרו לשפר את אמינות הערך באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הערך בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.אם אתם סבורים כי ניתן להסיר את התבנית, ניתן לציין זאת בדף השיחה. |

פירוש נוסף ערך זה עוסק בחוסר קיום, ההפך מ"יש". אם התכוונתם לנהר באירופה, ראו אין (נהר).
ה**לא כלום** או **האין** (באנגלית: **Nothing**) הוא מושג אוטנטולוגי הופכי לקיום, רעיון מופשט בו דנו פילוסופים רבים לאורך הדורות.

הפילוסוף היווני פרמנידס (המאה ה-5 לפנה"ס) טען ש'לא כלום' אינו יכול להתקיים, שכן לא ניתן להתייחס לדברים אלא אם כן הם קיימים. מתוך שלילת הקבוצה הריקה שלל פרמנידס את האפשרות של יצירה של דברים 'יש מאין' או היעלמות של דברים, והמשיך לשלול כל תנועה או שוני. הפרדוקסים של זנון נבנו על ידי תלמיד של פרמנידס, שהביא ראיות נוספות לתורה של מורו בדרך השלילה: הוא הניח שתנועה קיימת והראה שהנחה זאת מובילה לסתירות. אריסטו אמר על תורתו של פרמנידס שלמרות שנראה שהטענות שלו מבוססות על הגיון לוגי מוצק, להאמין לתוצאות (שלא קיימים תנועה או שוני בעולם) גובל בטירוף.[דרוש מקור]

הפילוסופים האטומיסטים, כמו לוקיפוס ודמוקריטוס קיבלו את טענותיו של פרמנידס שלפיהן ללא 'כלום' תנועה לא יכולה להתקיים, וביססו את התורות שלהם על מבנה החומר על ההנחה שבין החלקיקים היסודיים ישנו 'לא כלום'. גם אריסטו התייחס לנקודה זאת בכך שהוא הבדיל בין 'חומר' ל'מרחב' וכך איפשר למרחב ריק מחומר להתקיים. הקשר בין קיומו של 'לא כלום' לבין מבנה החומר והדינמיקה שלו המשיך להעסיק פילוסופים כגון רנה דקארט ובלז פסקל, וכן ממלא תפקיד חשוב בתורות פיזיקליות כמו מכניקה ניוטונית, תורת הקוונטים ויחסות כללית.[דרוש מקור]

הלא כלום מופיע כבר בפתיחת ספרו של גאורג וילהלם פרידריך הגל "מדע הלוגיקה".[דרוש מקור]

בפילוסופיות מזרחיות, כגון בודהיזם, 'לא כלום' משחק תפקיד חשוב כמצב תודעתי רצוי.[דרוש מקור]

ראו גם
------

* הקבוצה הריקה
* ריק

לקריאה נוספת
------------

* Martin Gardner, **Mathematical Magic Show**, Viking, 1984, pp. 14-34

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לא כלום** בוויקישיתוף
* אין (פילוסופיה), דף שער בספרייה הלאומית

* Nothingness, Stanford Encyclopedia of Philosophy
* Paul Austin Murphy, Nothing: A Short Philosophical History, Medium, July 27, 2019


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007536209005171
* LCCN: sh85092796
* NKC: ph198707

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בחיה מיתולוגית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו הידרה (פירושונים).
איור של הידרה עם כנפיים
**הרקולס וההידרה**
במיתולוגיה היוונית, ההידרה הלרניאנית הייתה יצור-מים דמוי-זוחל מרובה-ראשים דמויי נחשים (בדרך כלל; באגדות שונות מופיעה ההידרה עם מספר ראשים הנע בין שלושה או חמישה למאה) ונשימה רעילה. ההידרה היא בתם של טיפון ואכידנה והיא נהרגה על ידי הרקולס כאחת משתים עשרה המטלות שהוטלו עליו.

הרקולס וההידרה
--------------

הרקולס וההידרה מאת ג'אמבולוניה במוזיאון בודה
כאשר הרקולס הגיע לביצה ליד אגם לרנה (Lerna), שבו ההידרה שכנה, הרקולס כיסה את פיו ואפו בבד כדי להגן על עצמו מהאדים הרעילים, וירה חצים בוערים לתוך קינה של ההידרה כדי למשוך אותה החוצה. אז הוא תקף אותה, אך לאחר שכרת אחד מראשיה, גילה כי צמח ראש חדש (או שניים), ואותו הדבר אירע לאחר שכרת ראש אחר. כאשר הבין כי לא יוכל להרוג כך את ההידרה, קרא לאחיינו איולאוס (אנ') לעזרה.

אחיינו (אולי בעזרת אתנה) הגה את הרעיון של שריפת מקום כריתת הראש, וכך למנוע את גדילתו חזרה. כך, כל פעם שהרקולס כרת את הראש של ההידרה, איולאוס שרף את מקום הכריתה. לאחר שההידרה מתה, הם לקחו את הראש האלמותי שלה וקברו אותו תחת סלע גדול. הרקולס טבל את חציו בדמה הרעיל של ההידרה, ובכך השלים את מטלתו השנייה.

בגרסה אחרת, הרה שלחה סרטן לנשוך את רגליו של הרקולס ולהפריע לו, וכך ניסתה לגרום למותו. כאשר אוריסתאוס גילה כי אחיינו של הרקולס הוא ששרף את הראשים, הוא הכריז כי המטלה לא בוצעה כיאות כיוון שלא ביצע אותה בעצמו, ולכן מטלה זו לא נחשבה כאחת מעשר המטלות שהוא ייעד לו, והוא נאלץ לבצע מטלה נוספת (דבר דומה קרה גם עם ניקוי רפתות אוגיאס, וכך ביצע הרקולס בסך הכול שתים עשרה מטלות).

הסיפור של ההידרה הלרניאנית קובע כי ההידרה והסרטן הוצבו בשמים לאחר שהרקולס הרגם.

לפי הסיפורים, אם כורתים ראש של הידרה, צומחים כמה ראשים אחרים במקומו, כמו שאם חותכים עשב שוטה, הוא יצמח גבוה יותר.

ניתן למצוא את ההידרה גם בסיפורים מודרניים, לעיתים בתור יצור (למשל בסדרת ספרי פרסי ג'קסון והאולימפיים), ולעיתים בתור סמל (כדוגמת ארגון הידרה ביקום מארוול).

מקורות
------

מיתולוגיה העוסקת בלחימה בנחשים עצומים או חיות דמויות נחש, היא כנראה הסמל הרגיל למאבק בגורם שקשה מאוד לנצחו (לדוגמה, התולעת הלמבטונית מייצגת את הפלישות של הצבא הסקוטי לאנגליה בימי הביניים). מאחר שלרנה נמצאת ליד ספרטה, העיר בעלת רוח הלחימה העזה ביותר, סיפורים על ספרטה היו עשויים להיווצר בצורת מיתוס נחש, וכך נבחר מקום התרחשותו של הסיפור.

לא ברור מה פירושו של שריפת ראשי הנחש, אך ייתכן כי פרט זה מגיע מסיפורים הנוגעים ללרנה, אולי של שריפת האויב (או גופותיו) כדי לפזר אותו.

לרנה נמצאת בעוד מיתוס כמעיין שפוסידון יצר לזיכרון בתו של דנאוס (המייצגת את הדניאה שמופיעים ביצירות קודמות כמו האליאדה כקבוצה יורדת ים שמגיעה ממקום אחר). ייתכן כי מדובר במיתוס על התקפה כושלת על האוכלוסייה המקומית על ידי הדניאה, שבהתקפה חוזרת הצליחו לכבוש את המקום.
המילה היוונית לחץ, "טוקסון", דומה מאוד למילה היוונית לרעל, "טוקסיס", ומכאן חצי הרעל שהרקולס יצר מדמה של ההידרה. הקישורים לאריה הנימאי עשויים לנבוע מהתאמה של הסיפור לכך שהפרק על ההידרה מגיע לאחר זה על האריה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הידרה** בוויקישיתוף
* הידרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb119955171 (data)
* SUDOC: 078600286
* VIAF: 217218073
* WorldCat (עם VIAF): 217218073

 |
השייח'ים של שבט עזאזמה. ביניהם מושל נפת באר שבע, עארף אל-עארף. ברקע המסגד הגדול בבאר שבע. שנות השלושים של המאה העשרים
**מסעודין אל-עזאזמה** (בערבית: **مسعودين العزازمة**) המכונה גם **אל עזאזמה** (**العزازمة**) הוא שבט בדואי בנגב.

בני השבט פזורים בין באר שבע בצפון ומצפה רמון בדרום. אל השבט מצורפים גם שבטים קטנים ביניהם: אלזיאדין, אבוחסאן, זנון, קשחר, אבן חמיד, דנפירי, אבו קרדוד ועוד מספר נוספים.

לפני קום המדינה היה אזור הר הנגב בתחום השליטה של מטה עזאזמה שהיה מורכב כולו מ-12 שבטים עצמאיים, הר הנגב מכונה במפות ה PEF ג'בל אל עזאזמה. בעקבות מלחמת העצמאות רוב בדואיי העזאזמה עזבו את הנגב - כולל הר הנגב. שבט מחמדיין כולו עזב ורק מעטים מבני השבטים סראחין, עסיאת, וגונאביב נשארו וחלקם חזרו לנגב ב-1954. הם נתפקדו ליד עבדת על ידי הממשל הצבאי, קיבלו תעודות זהות ישראליות וצורפו לשבט עזאזמה בראשות השייח' עודה אבו מועמר. 

ב-17 במרץ 1954, 12 מחבלים בהובלתו של בן השבט, סעיד אבו בנדק רצחו נוסעים באוטובוס אגד בדרכו מאילת לתל אביב, באירוע שזכה לכינוי טבח מעלה עקרבים.

בספטמבר 1959 נרצח מפקד סיירת צנחנים יאיר פלד בעת תרגיל ניווט בדד בנגב. שני הרוצחים, בני שבט סאראחין של מטה אל-עזאזמה, הוסגרו על ידי בני שבטם והוצאו להורג ללא משפט בידי חיילי צה"ל. יומיים לאחר הרצח הורה אלוף פיקוד הדרום, אברהם יפה על "מבצע הגר", במסגרתו פונה הר הנגב מבני שבט הסאראחין. משתפי הפעולה ביניהם פונו לאזור דימונה והאחרים אולצו לעבור לסיני לאחר שמקורות המים שלהם נתפסו.

מתחם אוהלים ובתים של השבט בין באר שבע לשגב שלום הוכר על ידי מדינת ישראל כיישוב, אך עדיין ללא מעמד מוניציפלי.

סעיד אלחרומי בן השבט היה חבר כנסת מטעם מפלגת רע"מ וכיהן כיו"ר ועדת הפנים והגנת הסביבה.

### בית הספר היסודי אל-עזאזמה

בית הספר אל-עזאזמה הוקם בתקופת המנדט הבריטי. נכון ל-2004 למדו בו 1400 תלמידים והוא היה בית הספר היסודי הגדול בישראל. בעקבות עתירת ועד ההורים באותה שנה לבג"ץ בדרישה לפצל את בית הספר, הקים משרד החינוך חומה בלב המוסד.

קישורים חיצוניים
----------------

* חגי ארליך, **המזרח התיכון בין מלחמות-העולם**, כרך 1, חלק 2, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, באתר books.google

הערות שוליים
------------

1. ↑  עפרי שובל, בשנת 59' נרצח יאיר פלד, מפקד סיירת צנחנים. אבל מי רצח את רוצחיו? חשיפה, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2010.
2. ↑  מורן אזולאי, חסן שעלאן, אילנה קוריאל, ח"כ סעיד אלחרומי מרע"מ הלך לעולמו בגיל 49, באתר ynet, 25 באוגוסט 2021

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007465879405171

 |
**קיריל קונדראשין** (ברוסית: **Кири́лл Петро́вич Кондра́шин**;‏ 6 במרץ 1914, מוסקבה – 7 במרץ 1981, אמסטרדם) היה מנצח סובייטי והולנדי

ביוגרפיה
--------

### לימודים

קונדראשין למד בקונסרבטוריון של מוסקבה משנת 1931 עד 1936 אצל מנצח סובייטי אחר, בוריס חייקין (שהיה מבוגר בשלוש שנים בסך הכל מקונדראשין עצמו). בין השנים 1938 ל-1942 ניצח על תזמורת תיאטרון מאליי בלנינגרד ועל תזמורת תיאטרון בולשוי במוסקבה משנת 1943. ניצוחו על הסימפוניה הראשונה של דמיטרי שוסטקוביץ' משך עליו את תשומת לבו של המלחין והייתה זו ראשיתה של הידידות ביניהם. בשנת 1947 קיבל קונדראשין את מדליית סטלין.

### קריירה עיקרית

בתחרות הפסנתר הבינלאומית על שם צ'ייקובסקי בשנת 1958 ניצח על הופעתו של ואן קלייברן, שזכה בפרס הראשון. אחרי התחרות, יצא לסיור בארצות הברית עם קלייברן, לנגינת הקונצ'רטו הראשון לפסנתר של רחמנינוב והקונצ'רטו הראשון לפסנתר של צ'ייקובסקי (שזיכה את קלייברן בפרס הראשון בתחרות). קונדראשין היה המנצח הסובייטי הראשון שהוזמן לאמריקה מאז החלה המלחמה הקרה. בין השנים 1960 ל-1975 כיהן קונדראשין כמנהל אמנותי של הפילהרמונית של מוסקבה ובתקופה זו ניצח על ביצוע הבכורה של הסימפוניות ה-4 וה-13 של שוסטקוביץ'. במשך השנים הופיע באירופה ובאמריקה עם מוזיקאים רוסים מפורסמים כמו הצ'לן מסטיסלב רוסטרופוביץ', הכנר דוד אויסטרך והפסנתרן סביאטוסלב ריכטר.

### יציאה למערב אירופה

קונדראשין עזב את ברית המועצות בשנת 1978 לאחר שהגיש בקשה למקלט מדיני לממשלת הולנד בזמן סיור קונצרטים שם. בתגובה מיידית לכך החרים המשטר הסובייטי את כל הקלטותיו הקודמות. הוא קיבל משרת מנצח אורח קבוע בתזמורת הקונצרטחבאו באמסטרדם באותה שנה ונשאר במשרה זו עד מותו מהתקף לב ב-1981, יום לאחר שניצח על תזמורת רדיו צפון גרמניה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קיריל קונדראשין** בוויקישיתוף

* קיריל קונדראשין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* קיריל קונדראשין, באתר ספוטיפיי
* קיריל קונדראשין, באתר AllMusic (באנגלית)
* קיריל קונדראשין, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* קיריל קונדראשין, באתר Discogs (באנגלית)
* קיריל קונדראשין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**סמואיל סאמוזוד** | **מנהלים מוזיקליים, הפילהרמונית של מוסקבה**
1960-1975 | **הבא**:**דמיטרי קיטאיינקו** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007387899905171
* BIBSYS: 1053293
* BNE: XX872172
* BnF: cb13896091d (data)
* CiNii: DA07118086
* GND: 119033569
* ISNI: 0000 0001 1032 9967
* LCCN: n81132098
* LNB: 000125030
* MusicBrainz: ca668bdc-b289-4ca9-b4d2-5a20ff057fb5
* NKC: ola2004235532
* NLA: 36076493
* NSK: 000666467
* NTA: 069321388
* RERO: 02-A018756887
* SNAC: w62n71rx
* SUDOC: 078974496
* Trove: 1207647
* VIAF: 112951240
* WorldCat: lccn-n81132098

 |
**דורית אשכנזי-נאור** (נולדה ב-7 בפברואר 1970) היא אתלטית ישראלית, היא זכתה 19 פעמים בתואר אלופת ישראל (משנת 1992) ושיאנית ישראל בהטלת כידון. 3 פעמים אלופת המכביה (2001, 2009 ו-2013) ושיאנית המכביה הנוכחית (2017) בהטלת כידון.

ביוגרפיה
--------

נאור נולדה בשם **דורית אשכנזי**. היא למדה בגבעתיים. היא החלה להתאמן בהטלת כידון בגיל 15 בשנת 1985 בהפועל פתח תקווה, בהדרכת ז'ק כהן.

בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-13 שנערכו ביולי 1989 זכתה נאור במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 37.20 מטר, אחרי קלרה סימון (40.02 מטר) ומיטל בראל (38.40 מטר).

### אלופת ישראל

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1991, זכתה נאור במדליית זהב בקרב שבעה בתוצאה של 4006 נקודות ושנה לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1992, היא זכתה במדליית זהב בהטלת כידון, בתוצאה של 44.14 מטר (כידון ישן), לראשונה בקריירה שלה, מתוך 19 תארים.

בתחרות שנערכה בשנת 2000 קבעה נאור בהטלת כידון שיא ישראלי חדש של 43.67 מטר, שיא זה החזיק מעמד כ-6 שנים ונשבר על ידי חן אדרי (43.75 מטר). 3 שנים לאחר מכן, בתחרות שנערכה ב-14 בפברואר 2009, היא החזירה לעצמה את השיא והעמידה אותו על תוצאה של 43.85 מטר. חודש וחצי לאחר מכן, היא החלה במסע לשיפור השיא הישראלי שלה בהטלת כידון וקבעה עוד 4 שיאים ישראלים חדשים. בתחרות שנערכה ב-28 במרץ 2009 היא קבעה שיא ישראלי חדש של 44.13 מטר. שלושה שבועות לאחר מכן, ב-18 באפריל היא קבעה שיא ישראלי חדש של 44.72 מטר, ב-12 במאי 2010 היא קבעה שיא ישראלי חדש של 44.90 מטר ושבועיים לאחר מכן, במסגרת תחרות הזמנה שנערכה באצטדיון הדר יוסף ב-3 ביוני, היא שיפרה את שיאה הישראלי והעמידה אותו לבסוף על תוצאה של 45.50 מטר (השיא הנוכחי 2014).

פרשה לאחר זכייה באליפות ישראל ב-2014.

חייה האישיים
------------

נאור נשואה לשחר, מתכנן אתרי בנייה ואם לשתי בנות דביר ויובל ומתגוררת עם משפחתה בראש העין. היא בעלת דוקטורט בחינוך גופני, מרצה להוראה בסמינר הקיבוצים ומתאמנת בהדרכת אמנון גור.

שיאים אישיים
------------

* הדיפת כדור ברזל: 11.52 מטר (1997)
* הטלת כידון (חדש): 45.50 מטר (2010) **שיא ישראל בעבר**
* הטלת כידון (ישן): 49.56 מטר (1997) **שיא ישראל**

קישורים חיצוניים
----------------

* אורי טלשיר, אליפות ישראל באתלטיקה: השיא של דורית נאור, באתר הארץ, 28 ביוני 2001
* אתר למנויים בלבד  אבינעם פורת, ‏ד"ר לכידון, באתר "ידיעות אחרונות", 26 בפברואר 2014 (הקישור אינו פעיל)
* אלופי ואלופות ישראל באתלטיקה באתר *gbrathletics* (באנגלית)
* דורית אשנכזי נאור באתר *ההתאחדות הבינלאומית לאתלטיקה (IAAF)* (באנגלית)
* 50 התוצאות הטובות בכל הזמנים - הדיפת כדור ברזל באתר איגוד האתלטיקה בישראל
* 50 התוצאות הטובות בכל הזמנים - הטלת כידון(הקישור אינו פעיל) באתר איגוד האתלטיקה בישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  שיאי המכביה
2. ↑  אורי טלשיר‏, השיא של דורית נאור, באתר וואלה!‏, 28 ביוני 2009
3. ↑  בגיל 39: דורית נאור שוב שברה את השיא בכידון, באתר ynet, 28 במרץ 2009
4. ↑  בגיל 40: עוד שיא ישראלי בכידון לדורית נאור, באתר ynet, 12 במאי 2010
5. ↑  שיא ישראלי חדש בהטלת כידון לדורית נאור, באתר nrg‏, 3 ביוני 2010
**ברונו פרנץ שטראוב** (בהונגרית: **Straub Ferenc Brunó**;‏ 5 בינואר 1914, אוראדיה–15 בפברואר 1996, בודפשט) היה ביוכימאי ופוליטיקאי הונגרי. היה הנשיא האחרון של המועצה הנשיאותית של הרפובליקה העממית ההונגרית בשנים 1988–1989.

ביוגרפיה
--------

ברונו פרנץ שטראוב נולד באוראדיה, אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום ברומניה. בשנת 1937 הוא סיים פקולטה לביולוגיה באוניברסיטת סגד ובשנת 1945 התמנה לפרופסור. בשנת 1949 שטראוב התמנה למנהל מכון לביוכימיה באוניברסיטת זמלווייס.

במקביל הוא היה פעיל במוסדות אקדמיה למדעים של הונגריה ופעמיים מונה לסגן נשיא האקדמיה. בשנים 1970–1978 הוא עמד בראש המרכז הביולוגי של אקדמיה למדעים בסגד. ביחד עם ינה ארנסט הוא היה עורך ראשי של כתב עת הונגרי בתחום ביוכימיה.

מחקריו של שטראוב התרכזו בחקר פעילות השריר ופעילות חלבונית. הוא כתב מספר ספרים בנושא. הוא גילה אקטין בהיותו מדען צעיר בסגד.

לאחר סיום מלחמת העולם השנייה שטראוב היה חבר במפלגת העובדים ההונגרית. לאחר המרד ההונגרי הוא עזב את המפלגה ולא היה חבר באף מפלגה. בשנת 1985 הוא נבחר לפרלמנט ההונגרי. בשנת 1988 בהיותו בסבב הרצאות בארצות הברית הוא קיבל הודעה שהתמנה ליושב ראש מועצה נשיאותי של הונגריה. זה היה תפקיד של ראש מדינה באותה התקופה. הוא כיהן בתפקיד עד לשנת 1989 כאשר חוקת הונגריה השתנתה.

על פעילותו המדעית שטראוב קיבל מספר עיטורים לרבות פרס קושוט בשנים 1948 ו-1958.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברונו פרנץ שטראוב** בוויקישיתוף
* ביוגפריה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12885249k (data)
* GND: 1120363357
* ISNI: 0000 0001 0875 2168
* LCCN: n88039558
* NKC: xx0109006
* NTA: 072938358
* SUDOC: 261270303
* VIAF: 17351355
* WorldCat: lccn-n88039558

 |
**אנמרי סלינקו** (בגרמנית: **Annemarie Selinko**‏; 1 בספטמבר 1914 - 28 ביולי 1986) הייתה סופרת אוסטרית שהתפרסה בעיקר בשל ספרה "דזירה" העוסק בחייה של דזירה קלארי.

ביוגרפיה
--------

סלינקו נולדה בווינה. אביה, פליקס, היה אחד משלושת הבעלים של חברת האופנה "האחים סלינקו". אמה הייתה גרטה וולף. משפחתה הייתה משפחה יהודית אולם בהמשך המירה את דתה לנצרות הפרוטסטנטית. אנמרי למדה בבית ספר יסודי בווינה, ולאחר מכן למדה שפות והיסטוריה באוניברסיטת וינה. לאחר כמה סמסטרים היא החלה לעבוד כעיתונאית, והייתה לכתבת לענייני אוסטריה של המגזין הצרפתי "L’Intransigeant". ב-1937 היא פרסמה בווינה את הרומן הראשון שלה "Ich war ein häßliches Mädchen" ("הייתי ילדה מכוערת"). הספר הפך מהר מאוד לרב מכר, תורגם ל-12 שפות, וגרם למבקרי הספרות להזכיר אותה בנשימה אחת עם ויקי באום. באותה שנה היא פגשה את הדיפלומט הדני ארלינג קריסטיאנסן בכנס סטודנטים בינלאומי, וב-1938 נישאה לו, קיבלה אזרחות דנית ועברה לקופנהגן.

ב-1938 היא פרסמה את הרומן השני שלה "Morgen ist alles besser" ("מחר יהיה טוב יותר"), אשר ב-1941 עובד בהולנד לסרט באותו השם. ב-1940 היא פרסמה את "Heut heiratet mein Mann" ("היום בעלי מתחתן") אשר ב-1956 עובד בגרמניה המערבית לסרט באותו השם. כאשר ב-1940 נכבשה דנמרק בידי גרמניה הנאצית, הצטרפה סלינקו לתנועת ההתנגדות הדנית. ב-1943 היא נכלאה בידי הגסטאפו, ויחד עם בעלה נמלטה לשוודיה בסירת דייגים. עד סוף המלחמה היא עבדה בסוכנות הידיעות בסטוקהולם, ובהמשך כמתורגמנית עבור הצלב האדום.

ב-1948 נולד בנה היחיד מיכאל, אשר נהרג בתאונה קטלנית בגיל צעיר. ב-1951 היא פרסמה את ספרה האחרון "דזירה" העוסק בחייה של דזירה קלארי, מי שהייתה ארוסתו של נפוליאון בונפרטה ובהמשך נישאה למצביא ז'אן בפטיסט ברנדוט, שהיה מאוחר יותר לקרל הארבעה עשר, מלך שוודיה. את הספר היא הקדישה לאחותה ליזלוטה שנרצחה בימי הנאצים. הספר היה לרב מכר ולספר המפורסם ביותר של סלינקו. הוא תורגם ל-24 שפות (ביניהן עברית), וב-1954 עובד בהוליווד לסרט באותו שם בכיכובם של מרלון ברנדו (כנפוליאון) וג'ין סימונס (כדזירה). היא המשיכה לגור בקופנהגן עד מותה ב-28 ביולי 1986 בגיל 72 ונקברה בפרבר הלרופ בקופנהגן.

קישורים חיצוניים
----------------

* אנמרי סלינקו בספרייה הלאומית הגרמנית (בגרמנית)
* מי הייתה אנמרי סלינקו? (בגרמנית)
* אנמרי סלינקו (1914-1986), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007279320705171
* BnF: cb11924372x (data)
* GND: 124132855
* ISNI: 0000 0000 8360 2189
* LCCN: n85802182
* NDL: 00526059
* NKC: xx0023142
* NLG: 87576
* NLK: KAC199624829
* NLP: a0000001142459
* NTA: 069066159
* SELIBR: 264077
* SUDOC: 027131513
* Trove: 971307
* VIAF: 17229435
* WorldCat: lccn-n85802182

 |
**והזהיר**  הוא ספר פרשנות ופסיקת הלכה מסוף תקופת הגאונים. ישנה מחלוקת בין החוקרים אודות זהות מחברו.

הוצאת הספר לאור
---------------

ספר והזהיר יצא לאור בסוף המאה ה-19 על ידי הרב ישראל מאיר פריימן (חתנו של הרב יעקב אטלינגר), שההדיר את הספר מתוך כתב יד שמצא בספריית מינכן. הכרך על ספר שמות יצא לאור בשנת 1873 בעיר לייפציג והכרך על ספרים ויקרא ובמדבר יצא לאור בשנת 1880 בעיר ורשה.

שם הספר והמחבר שלו
------------------

הספר מכיל קבצים של פסקי הלכה ושל דרשות על פי סדר הפרשות. חלק מקבצי ההלכה מתחילים במיליה "והזהיר" או "והזהיר הק'[דוש]" - ומכאן קיבל הספר את שמו. מהדיר הספר, הרב ד"ר ישראל מאיר פריימן הוא אשר קבע את שם הספר וכן את ייחוסו למחבר חפץ אלוף. את ההוכחות לשם הספר ולייחוסו הוא מפרט במבוא לספר שמות, אך יש חולקים על הייחוס למחבר הנ"ל. אודות מר חפץ אלוף לא ידוע לנו הרבה אך הרי"ף מצטט משמו הלכה במקום אחד.

תוכן הספר
---------

ניכר בספר שהוא מרבה בציטוטים מקבצי הלכות או מדרשים שקדמו לו, וכנראה שלא עבר עריכה מדוקדקת, שכן הוא מביא לעיתים יותר מפתיחה אחת לפרשה או לנושא, ונראה שהעתיק את מקורותיו לנושא מסוים בזה אחר זה ולא טרח לשלב ביניהם. חשיבותו של הספר היא בעיקר בהבאת פסקי הלכה שאינם מוכרים מימי הגאונים, וכן בעדות על נוסח של פסקים ומדרשים, כגון המכילתא דרבי ישמעאל לספר שמות, שישה פרקים של הירושלמי על מסכת שקלים ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

* ספר והזהיר על שמות, באתר היברובוקס
* ספר והזהיר על ויקרא ובמדבר באתר היברובוקס
* והזהיר, במפעל המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית, על פי כתב יד מינכן 205, כולל ניתוח מילוני

הערות שוליים
------------

1. ↑  לדוגמה - בפתיחה לפרשת יתרו נאמר: "וישמע יתרו. והזהיר הקב״ה את ישראל על עשרת הדיברות לשומרן ולעשותן", בפתיחה לפרשת משפטים: "והזהיר הק' למנות שופטים שדנין דין אמת לאמיתו".
2. ↑  במבוא לספר שמות מפרט המהדיר דוגמאות המשוות בין ספר זה ובין חיבור אחר הנקרא בפי הראשונים "מדרש השכם", ומאריך להוכיח שמדובר בשני ספרים נפרדים.
3. ↑  יש לבדוק האם יש קשר בין מחבר והזהיר לבין חפץ בן יצליח שספר מצוות שלו שרד בחלקו ומצוי בידינו. ראו אנציקלופדיה דעת.
4. ↑  שמחה אסף, תקופת הגאונים וספרותה, ירושלים תשט"ו, עמ' קסג, טוען כי החיבור נתחבר בארץ ישראל במאה העשירית
5. ↑  ראו הקדמה לספר והזהיר על שמות, עמ' VIII, בשם תשובות הרי"ף סימן ק"ט. לדעת המהדיר, הציטוט מוכיח "כי גדול הדור היה" (כלומר, חפץ אלוף).
6. ↑  מסורת לימוד ומסורת נוסח, יעקב זוסמן, עמ' 17

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 2158066483408431654
* WorldCat (עם VIAF): 2158066483408431654

 |
הרב **חיים יצחק אלגאזי** (**מוהרי"ץ אלגאזי**) היה רב ודיין בקושטא, אזמיר וירושלים.

תולדותיו
--------

נולד לרבי יהודה אלגאזי, מחבר ספר שער יאודה, ממנו למד תורה. קרובו של הרב יום-טוב אלגאזי. בתו, רבקה בכורה, נישאה לגביר ר' יוסף הכהן חמצי, שבשנת ה'תקע"ז הקים בית מדרש באזמיר על שם חמיו, בשם ישיבת בית יצחק. נכדו היה הרב יהושע אלעזר הכהן חמצי, שהוציא לאור את ספרו של סבו, עין ימין.

עבר מקושטא לאזמיר, שם כיהן כדיין בבית הדין של הרב רפאל יוסף חזן, יחד עם רבי דוד אמאדו. בשנת תקע"ג, סמכו הרב יצחק והרב היר"ח את הרב חיים פאלאג'י לרבנות לתואר "החכם השלם". היה מתנהג בחסידות ופרישות ומתענה תעניות הפסקות רבות. רבני אזמיר, וביניהם החבי"ף, שמכנה אותו "מורינו הרב המופלא" (תוכחת חיים חלק ב' דף קכ"ג) מביאים רבות מתורתו בספריהם.

במחצית השנייה של שנת התקע"ג (1813) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים.

נפטר בירושלים בכ"ה בניסן התקע"ט לאחר מחלה קשה.

ספדו לו הרב רפאל אשכנזי, רבי שלמה חכים בספר כיסא שלמה, ורבי דוד אמאדו.

חיבוריו
-------

שער ספר עין ימין לרבי חיים יצחק אלגאזי
* **דרך עץ החיים** (שאלוניקי תקס"ד) - חידושים על טור יורה דעה, אבן העזר וחשן משפט (עד דף צ ע"ב),ליקוטים על הרמב"ם, ליקוטי שו"ת (דף צ ע"ב- קט ע"א) וכן קונטריס כללי הש"ס (דף קט ע"א - קיב ע"א), ודרושים (דף קיב ע"ב - קמב)
* **עין ימין** (שאלוניקי תקפ"ב) - דרושים לשבת הלבשת עניים, לשבת זכור, לשבת כלה לשבת תשובה, שו"ת וחידושים על לשונות הרמב"ם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חיים יצחק אלגאזי** בוויקישיתוף
* חיים יצחק אלגזי, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  עין ימין, לשונות הרמב"ם הלכות מעשר
2. ↑  עין ימין, הקדמה מאת נכד המחבר
3. ↑  למשל: חיים ביד, סימן צ"ב, סמיכה לחיים, אה"ע סימן ט'
4. ↑  מראה הגדול חלק ב' דרוש כ"ו להספד
5. ↑  דרוש ד' להספד
6. ↑  תהלה לדוד חלק ב' דרוש י"א להספד

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007473191405171
* LCCN: nr2002035355
* VIAF: 308258819
* WorldCat (עם VIAF): 308258819

 |
**מועצת המדינה של הרפובליקה של טטרסטן** הוא הפרלמנט של הרפובליקה של טטרסטן, המהווה הרשות המחוקקת העליונה ברפובליקה של טטרסטן.

מועצת המדינה של הרפובליקה של טטרסטן נבחרת לתקופה של חמש שנים ומורכבת ממאה צירים. אזרח הפדרציה הרוסית שהגיע לגיל 21 יכול להיבחר כחבר מועצת המדינה של הרפובליקה של טטרסטן. בראש המועצה עומד יו"ר מועצת המדינה של רפובליקת טטרסטן.

המושב הרביעי למועצה (2009–2014) נבחר על פי מחוזות הבחירה (50 איש) ורשימות מפלגתיות (50 איש). אחוז החסימה בשנת 2009 הועלה ל-7% בעקבות שינויים בחוק הבחירות הפרלמנטריות הפדרליות.

תפקידים
-------

תחום השיפוט של הפרלמנט כולל אימוץ ותיקון חוקה לרפובליקה של טטרסטן, תקנת חקיקה בנושאי כשירות הרפובליקה של טטרסטן ונושאי השיפוט המשותפים של הפדרציה הרוסית וסמכויות הרפובליקה של טטרסטן, הקמת המבנה הניהולי-טריטוריאלי של הרפובליקה והליך שינויה, תיאום פעילויות של גופי הרשויות המקומיות בטטרסטן, אישור תקציב ועוד.

הפרלמנט בוחר את בית המשפט החוקתי, מאשר את מועמדותו של ראש ממשלת הרפובליקה של טטרסטן, יו"ר וסגן יו"ר בית המשפט החוקתי של הרפובליקה של טטרסטן, בוחר את שופטי השלום של הרפובליקה של טטרסטן, הממונה על זכויות האדם ברפובליקה של טטרסטן ומאשר את המועמדות לתפקיד התובע של הרפובליקה.

בהתאם לסעיף 82 לחוקת טטרסטן, יו"ר מועצת המדינה של הרפובליקה של טטרסטן מארגן את כינוסיה, מארגן את עבודת מועצת המדינה, מייצג את מועצת המדינה מול גופים אחרים בעיקר ברשויות המקומיות, בגופים הפדרליים של רוסיה, פרלמנטים של מדינות אחרות, עמותות ציבוריות. סמכויות אחרות הניתנות לו הן קבלה ודחיית חוקים ותקנות שנחקקו בפרלמנט.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מועצת המדינה של טטרסטן (ברוסית ובטטרית)
* הלשכה הציבורית של הרפובליקה של טטרסטן

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  "Конституция Республики Татарстан :: Государственный Совет Республики Татарстан - официальный сайт". www.gossov.tatarstan.ru. אורכב מ-המקור ב-2016-11-30. נבדק ב-2017-01-11.