recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פירוש נוסף ערך זה עוסק ברב. אם התכוונתם לראש ממשלת ישראל ה-13, ראו נפתלי בנט.
הרב **נפתלי בן מרדכי בנט** (בכתיב מיושן: **בנעט**, בגרמנית: **Naphtaly Benedikt**;‏ תקמ"ט, 1789 – ב' בטבת תרי"ח, 21 בדצמבר 1857) היה אב"ד שאפא, היא שאפוב (אנ'), במוראביה.

חייו
----

נולד בניקלשבורג כבנו השלישי של רב המדינה מרדכי בנט. למד בישיבתו של אביו ובבית-הספר הממשלתי ליהודים (Normalschule), שם רכש שליטה בגרמנית. שהה שנה בישיבתו של הרב ברוך תאומים-פרנקל בלייפניק. נשא את חיה קתרינה בת ר' אברהם פוליץ. ב-1816 חיבר את ספרו הראשון, "ברית מלח", שעסק בדיני מליחת הבשר. מ-1821 הועסק כמורה בבית-הספר בניקלשבורג.

ב-1824 חיבר קטכיזם בשם "תורת דת משה וישראל" (שבמהדורתו השנייה נקרא: "אמונת ישראל"), שנועד להחליף את הקטכיזם "בני ציון" מאת הרץ הומברג כספר יסוד לחינוך הציבור היהודי בידי הממשלה. זוגות יהודיים נדרשו להיבחן עליו כדי לקבל רישיון נישואין. חיבורו של הומברג, שהיה כמעט כולו בגרמנית ונכתב ברוח רציונלית, היה לצנינים בידי הגורמים השמרניים ורוב הציבור. "אמונת ישראל", לעומתו, כלל קטעים רבים בעברית והדגיש את חשיבות המצוות והגמרא. הקטכיזם החליפי זכה להסכמה נלהבת של אבי המחבר, רבה של כל מוראביה, אך נדחה על ידי נציבות החינוך בחצר הקיסרית בשל אופיו השמרני וריחוקו מאידיאלים אוניברסליים.

חיבר "מספד גדול וכבד" על אביו, עת מותו של הלה ב -1830. ב-1833 התכתב עם יש"ר מגוריציאה מעל דפי כתב-העת "כרם חמד". ב-1836 מונה לרבה של שאפא. הנהיג יום צום לזכר השריפה שכילתה את מגורי היהודים בכפר ב-1822, וחיבר קינה על האירוע. הצום נשמר עד חורבן הקהילה בשואה. ב-1840 חיבר מספד, "אמרי שפר", על החת"ם סופר. ב-1845 הגיש את מועמדותו למשרת רב המדינה של מוראביה, וחיבר מכתב תלונה על כך שנשקל מינויו של הרב שמשון בן רפאל הירש לתפקיד. באיגרתו לממשלה, תיאר את הירש כבור מסוכן וכגרמני זר, החומס משרה שרק מוראבי מלידה צריך להחזיק בה.

לקריאה נוספת
------------

* **בֶּנֶט, נַפְתָּלִי בֶּן מָרְדְּכַי**, האנציקלופדיה העברית, כרך ט', עמ' 116–117.
* Michael Miller, **Rabbis and Revolution: The Jews of Moravia in the Age of Emancipation**, Stanford University Press, 2010. עמ' 74–79, 85-88, 174-175.

קישורים חיצוניים
----------------

* משה נחום צובל, **Banet (Benet), Naphtali Ben Mordecai**, אנציקלופדיה יודאיקה.
* לוי גינצבורג, **Benet, Naphtali ben Mordecai**, האנציקלופדיה היהודית.
* **Naftali Benet** מתוך: **Biographisches Handbuch der Rabbiner: Die Rabbiner der Emanzipationszeit in Den Deutschen, Böhmischen und Großpolnischen Ländern 1781-1871**. ולטר דה גרויטר, 2009.
**מתאוס גליאנו דה קושטה** (בפורטוגזית: **Mateus Galiano da Costa**; נולד ב-19 ביוני 1984) הוא כדורגלן אנגולי המשחק בעמדת החלוץ.

קריירת מועדונים
---------------

מתאוס התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל מקומיות בפורטוגל, הבכירה שבהן הייתה קבוצת המילואים של ספורטינג ליסבו. בינואר 2006 הצטרף לז'יל ויסנטה מליגת העל הפורטוגלית. ב-5 בפברואר, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–5 נגד ויטוריה סטובל. באותה עונה, מתאוס עמד במרכז פרשה הטוענת לחוזים לא חוקיים של קבוצתו שהובילו בסופו של דבר להורדת הקבוצה לליגה השנייה.

בקיץ 2007 חתם בבושאביטה בה שיחק עונה אחת שבסיומה ירדה הקבוצה לליגה השנייה בגלל בעיות כספיות.

בקיץ 2008 הצטרף לנסיונל מדיירה. בעונתו הראשונה במועדון היה שותף להעפלה של הקבוצה לשלב הבתים של הליגה האירופית ולחצי גמר הגביע הפורטוגלי. ב-16 בדצמבר 2009 הבקיע שער ובישל שני שערים בניצחון 1–5 נגד אוסטריה וינה. בעונת 2011/2012 כבש 9 שערים ב-24 משחקים.

ב-17 בנובמבר 2013, מתאוס חתם באגוסטו מליגת העל האנגולית. בדצמבר 2015, חזר לפורטוגל וחתם בארוקה.

ב-23 ביוני 2017 חזר לבואבישטה בה חתם לשנה בסיומה חתם על חוזה חדש לשנתיים.

בקיץ 2020 חתם בפנאפייל מהליגה השנייה בפורטוגל. כעבור שנה חתם בטורנסה מהליגה השלישית.

קריירה בינלאומית
----------------

מתאוס זומן לסגל נבחרת אנגולה לקראת גביע COSAFA. ב-29 באפריל ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–5 נגד מאוריציוס, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת. באותה שנה, השתתף עם הנבחרת בהופעתה ההיסטורית במונדיאל 2006.

בנוסף, השתתף עם הנבחרת 4 פעמים בגביע אפריקה לאומות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מתאוס גליאנו דה קושטה** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

| **נבחרת אנגולה – מונדיאל 2006** |
| --- |
| 1 ז'. ריקרדו • 
2 איירוסה • 
3 ג'מבה • 
4 לאבו לאבו • 
5 קאלי • 
6 מילוי • 
7 פיגוירדו • 
8 מקאנגה • 
9 מנטוראס • 
10 אקווה • 
11 מתאוס • 
12 לאמה •
13 אדסון • 
14 מנדושה •
15 מרקש •
16 פלאביו •
17 זה קלאנגה •
18 לאב •
19 בואנגו •
20 לוקו •
21 דלגדו •
22 היפוליטו •
23 אבראו •
מאמן: אוליביירה | אנגולהאנגולה |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מתאוס גליאנו דה קושטה"**.
**אנסטסיה מקייב** או **אנסטסיה יארוסלבנה** (בערך 1023 עד 1074 או 1096) הייתה מלכת הונגריה כאשתו של אנדראש הראשון (נקרא גם אנדראש הלבן). היא הייתה בתם הבכורה של הנסיך הגדול יארוסלב הראשון, נסיך קייב, ושל אינגיגרד משוודיה, ואחותה הבכירה של אנה מקייב, המלכה הרעייה של אנרי הראשון, מלך צרפת.

ביוגרפיה
--------

פרסקו מקתדרלת סופיה הקדושה מהמאה ה-11 של בנותיו של יארוסלב הראשון. הצעירה היא ככל הנראה אנה. בנות נוספות היו אליזבת אשת האראלד השלישי, מלך נורווגיה, ואולי אגתה, אשת אדוארד הגולה (יורשו של אדוארד המודה).
אין ידיעות מדויקות על הולדתה של אנסטסיה. בסביבות שנת 1039, נישאה אנסטסיה לדוכס אנדראש הראשון מהונגריה, אשר התיישב בקייב לאחר שאביו ואזול השתתף בהתנקשות כושלת באישטוון הראשון, מלך הונגריה. בשנת 1046, שב אנדראש להונגריה ועלה לכס המלוכה, לאחר שהביס את המלך פטר אורסאולו. אנסטסיה עקרה להונגריה בעקבות בעלה. ככל הנראה, הייתה זו היא ששכנעה אותו להקים לאורה בטיהאן עבור נזירים מתבודדים שבאו להונגריה מרוס של קייב. בשנת 1053 ילדה אנסטסיה בן בשם סולומון, לימים שאלאמון, מלך הונגריה. אולם הכרזתו של סולומון כיורש העצר גרמה לקרע בין אנדראש לבין אחיו הצעיר, הדוכס בלה, שהיה יורש העצר עד אז. בלה התמרד נגד אחיו בשנת 1060, ואנדראש שלח את אנסטסיה ואת ילדיהם (לסולומון הייתה אחות בכורה בשם אדלייד ואח צעיר בשם דוד) לחצרו של אדלברט מאוסטריה. אנדראש הובס ומת זמן קצר לאחר מכן, ובלה עלה לכס המלוכה כבלה הראשון, מלך הונגריה ב-6 בדצמבר 1060. 

אנסטסיה ביקשה את עזרתו של היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אחיה של יודית משוואביה, אשר אורסה לבנה של אנסטסיה, סולומון, בשנת 1058. משנכנס צבאו של היינריך להונגריה כדי לסייע לכוחות התומכים בסולומון נגד דודו, בלה, מת הלה (ב-11 בספטמבר 1063), ובניו נמלטו לפולין.

סולומון הצעיר הוכתר למלך ב-27 בספטמבר 1063. לרגל ההכתרה העניקה אנסטסיה את מה שנחשבה לחרבו של אטילה ההוני לדוכס אוטו מנורדהיים (אוטו השני מבוואריה), שהנהיג את הצבא הגרמני שהביא לניצחון. בין השנים 1060 ל-1073 משל סולומון בממלכתו בשיתוף דודניו, בניו של בלה, אשר חזרו להונגריה וקיבלו את סמכותו. בשנת 1074 התמרדו שלושת האחים נגד סולומון, והביסו אותו בקרב ב-14 במרץ 1074. סולומון נמלט לגבול המערבי של הונגריה, שם הצליח להחזיק במחוזות מוסון ופוסון. אנסטסיה נמלטה יחד עם סולומון, אך נתגלעו ביניהם חילוקי דעות, והיא עקרה למנזר אדמונט באוסטריה, שם חיה כנזירה עד מותה. היא נקברה במנזר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנסטסיה מקייב** בוויקישיתוף
**עקדת יצחק** (בהולנדית: **Het offer van Abraham**) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר רמברנדט ואן ריין משנת 1635. היצירה מוצגת במוזיאון הארמיטאז' בסנקט פטרבורג.

הסיפור המקראי
-------------

הציור מציג את הרגע בו קיבל אברהם את ההוראה, מן השמיים, של מלאך האלוהים לעצור, הוראה אשר מסיחה את דעתו ומונעת ממנו לשחוט את בנו יצחק (ספר בראשית, פרק כ"ב, פסוק י"א).

תיאור היצירה
------------

רמברנדט מתאר אירוע המתרחש על הר, כפי שמתואר בסיפור המקראי, מאחור נשקף עמק יפה. אפשר לראות את עצי העולה ואת האש. להבדיל מהסיפור המקראי, מלאך האלוהים אינו קורא מן השמיים לאברהם לעצור, אלא מונע ממנו פיזית לשחוט את יצחק על ידי תפיסת ידו. מבטו של המלאך אינו מופנה לאברהם אלא ליצחק, כאילו רצה לוודא שאכן הגיע בזמן. 

הקומפוזיציה מלאה חיוניות ותנועה. תשומת לב רבה מוקדשת לתיאור גופו היפה של יצחק. ראויה לציון העובדה שרמברנדט, אשר תמיד נהג לתאר הבעות פנים באופן אובססיבי, בחר לכסות את פניו של יצחק בכף ידו של אברהם. המאכלת הנראית נשמטת מטה מידו של אברהם, בעוד הוא מביט מעלה, יוצרת אפקט של תנועה.

השימוש המופלא של רמברנדט במשחקים של אור וצל (טכניקה הקרויה קיארוסקורו) בולט לעין. בעיקר נעשה שימוש בניגודיות בין בגדיו הכהים של אברהם מצד אחד, וצבע העור הבהיר של פני אברהם וגופו של יצחק מצד שני.

הציור הושפע מן הציור עקדת יצחק של קאראווג'ו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עקדת יצחק** בוויקישיתוף   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**

הערות שוליים
------------

1. ↑  "עקדת יצחק". *Art Hermitage*.

| רמברנדט |
| --- |
| יצירותיו | אחשוורוש והמן במשתה אסתר • אישה צעירה במסגרת תמונה • אנדרומדה כבולה אל הסלעים • ארטמיסיה • אריסטו מתבונן בפרוטומה של הומרוס • בת שבע במקלחת • דיוקן עצמי בגיל 63 • דנאה • הוועד של אגודת הדרייפרים • הכלה היהודייה • המלומד מעל דוכן הדרשות • חטיפת אירופה • יעקב מברך את בני יוסף • ירמיהו מבכה את חורבן ירושלים • משה שובר את לוחות הברית • משמר הלילה • משתה בלשאצר • סערה בים כנרת • סקילתו של סטפנוס הקדוש • עקדת יצחק • פטרוס הקדוש בכלא • שובו של הבן האובד • שיעור האנטומיה של ד"ר טולפ |  |
| ראו גם | בארוק • מאוריצהאוס • מוזיאון בית רמברנדט • רייקסמוזיאום |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* RKDimages ID: 40898

 |
מנזר קרנטל הר הפיתוי
הר הפיתוי, מנזר הקרנטל במרכז התמונה ומבצר דוק בפסגה
הרכבל העולה אל ההר
ציור של ישו בפנים כיפת המנזר
צילום של פנים המנזר
**דיר אל-קרנטל** (**מנזר קרנטל**) הוא מנזר יווני-אורתודוקסי במצוק הר הקרנטל כ-4 ק"מ מערבית ליריחו. במאה ה-4 הקים הנזיר חריטון לאורה בפסגת ההר, מעל מיקומו הנוכחי של המנזר. את המנזר הנוכחי התחילה הפטריארכיה היוונית אורתודוקסית לבנות ב-1875, בסיוע הכנסייה הרוסית.

היסטוריה
--------

נזירים ביזנטיים חיו במקום כבר במאה ה-4. לפי המסורת הנוצרית, ישו שהה במקום 40 יום ו-40 לילה במהלכם ניסה השטן להעביר אותו על אמונתו (לוקאס ד 1–13). השם הערבי "קרנטל" הוא שיבוש מהמילה הלטינית "קרנט" שפירושה ארבעים[דרוש מקור]. בשנת 1914 נבנתה בראש ההר חומת אבנים רבועה (ראו בתמונה) ובתוכה שרידי כנסייה. ב-1998 בנתה חברה אוסטרית רכבל שעולה ממרכז יריחו מערבה במעלה ההר, לאורך 1,300 מטר, עד למסעדה ולמרכז מבקרים. ממנו ממשיכים ברגל למנזר הקרנטל. לרכבל שני זוגות של שלוש קרוניות אדומות.

מהמנזר עלייה למקום המכונה "טחנת אל-הווא" (טחנת הרוח), שבו מצויים שרידי מבצר חשמונאי, הרודיאני וצלבני קדום בשם דוק (דגון). במקום נמצאו יסודות של מבנים, חומות, קירות תמך וחפיר הגנה.

המבצר שלט על יריחו וכן על הדרך העתיקה היורדת מההר, צפונית ליריחו, המכונה "טריק אבו ג'ורג'".

מערכת אספקת המים למבצר, השוכן למעלה מ-360 מטר מעל פני הסביבה, התגלתה במסגרת סקר כולל של מבצרי יריחו שערכו זאב משל מאוניברסיטת תל אביב, בשיתוף דוד עמית. בסקר שנערך בשנת תשל"ב (1972), נמצאו שרידים של אמת מים. אמה זו הובילה אל תשעה בורות חצובים במדרון המצוקי לעבר בקעת יריחו. הנזירים הביזנטיים שיקמו חלק מהאמה לשימושם. כתובת יוונית משנת 1898 נמצאה על-יד אחד הבורות.

לקריאה נוספת
------------

* דוד עמית, **מפעל המים במבצר דוֹק (דגון)**, (צבי אילן (עורך)), מדבר יהודה וים המלח: קובץ מאמרים לכנס הי"ט של החברה להגנת הטבע, תל אביב תשל"ג, עמ' 359–362.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיר אל-קרנטל** בוויקישיתוף
* דוד עמית, מפעל המים של מבצר דוֹק (דגון) , בית ספר שדה כפר עציון.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד משה גלעד, עשרה אתרי תיירות חמים שלא תוכלו לבקר בהם ברשות הפלסטינית, באתר הארץ, 26 בינואר 2017
כרזת המחזה, 1999
**שמיים** הוא מחזהו של גלעד עברון שהועלה בתיאטרון החאן בבימויה של אופירה הניג בשנת 1999.

עלילה
-----

המחזה שמיים בנוי במספר רבדים. ברובד העלילתי הראשון מופיע קרטוש, בעל מועדון לילה זול, המצוי על סף פשיטת רגל. הוא מזמין את שילר איש צעיר ומבריק, סטנדאפיסט, שזה עתה סיים את לימודי התיאטרון באוניברסיטה, לעצב ולשנות את תכניו של המופע העולה במועדון. 

שילר משתלט על המועדון בעזרת שניים מחבריו השחקנים, ומעלה הופעות שמתעתעות בקהל הצופים כמו גם בבעל המועדון עצמו. קרטוש מתקשה יותר ויותר להבחין בין אמת לבדיה ובמיוחד הוא נסחף אחר ילד בן שלוש עשרה שמביא שילר. הילד ששירתו נפלאה ומיוחדת מקסים את קרטוש בקולו, במעשי הקסמים שהוא מבצע ובאישיותו הפרובוקטיבית. כיוון שקרטוש חושש ממתחרים הוא לוקח את הילד מדודתו ואוסף אותו לביתו כדי לשמור עליו. במקביל נוטשת אותו אשתו ורד, אשר אינה יכולה לשאת יותר את האינטנסיביות הרגשית של קרטוש ואת המתח בחייהם עקב המאבק התדיר בנושים. מצבו הרגשי של קרטוש הולך ומידרדר, יחד עם המופעים אותם מוביל שילר בסחרחורת של פיתוי ותעתוע. הוא מפתח תלות הזויה בילד ובקולו אשר משמשים לו משענת ונחמה לעומת הביצה הכלכלית והרגשית שבה הוא מצוי. אבל כשנוכח קרטוש כי קולו של הילד משתנה עקב תהליך התבגרותו, הוא נתקף בטרוף ומסרס אותו כדי לשמר את קולו. כתוצאה מכך הוא מתמוטט ועומד למשפט. 

ברובד אחר, עלילת הדברים מוצגת תוך מופעים בלתי פוסקים על במת המועדון. המעברים בין מופע בידורי לעולמן של הדמויות, מפתח באופן עקבי שאלות לגבי הגבולות שבין בידור ומציאות. 

ברובד נוסף נראית ההצגה כתהליך שבו מכין ומתכנן שילר את המופע שנראה לעיני הצופים, כך שתהליך היצירה שלה גלוי לעין.

הופעות
------

* תיאטרון החאן הופיע עם ההצגה, באולם הגדול של תיאטרון ירושלים והיא ירדה לאחר שמונה הצגות בלבד, כיוון שהקהל לא קיבל אותה. היו צופים שאף ביטאו בבוטות את מחאתם.
* בשנת 2005 ערך הבמאי מישל דידים קריאה מומחזת של המחזה בתיאטרון "אובר" בפריז.
* בשנת 2016 ערך הבמאי והשחקן זוהר וקסלר קריאה מומחזת של המחזה בתיאטרון "בית אירופה והמזרח" (MAISON D'EUROPE ET D'ORIENT)
* פרופסור שמעון לוי כתב על ההצגה:

> 
> "ההצגה היא מופע בידור חזיתי המוצג במועדון לילה, ובו בזמן מעוצב תהליך הכנתו וכתיבתו של המופע הזה עצמו... ההצגה פועלת כל העת גם כמופע בידור ומטשטשת/חושפת את הגבול בינו לבין הצגה "ריאליסטית". כך מערערת ההצגה על האפשרות להבחין בין "אמת" לבין ייצוגה הבימתי והיא מתעתעת ומפרקת את תהליכי הצפייה של הצופה. ההצגה מתארת מציאות כבידור אלים, סחיר וחסר מוסר."
> 
> 
> 
> 
>

צוות היוצרים
------------

* מחזאי – גלעד עברון
* במאית – אופירה הניג
* מעצב תאורה – רוני כהן
* מעצב תפאורה – איתן לוי
* מעצבת תלבושות - עינת קוש
* מלחין - שפי ישי
* קרבות במה - טוני וילקין

צוות השחקנים
------------

* קרטוש – מוטי כץ
* ורד - גילי בן אוזיליו
* שילר – יגאל שדה
* הילד – נעמי פרומוביץ'-פנקס
* בירי - יואב היימן
* עו"ד רוזן - אריה צ'רנר
* איגי - אמיתי יעיש בן אוזיליו
* שם טוב - תמרה דיין
* ולדימיר - צביקה פישזון
* רקדנית - נטלי דביר

לקריאה נוספת
------------

* "שמיים" מאת גלעד עברון, "שישה מחזות", קובץ מחזות, הוצאת ספרא, אוניברסיטת תל אביב, 2007, עמ' 142-67.

הערות שוליים
------------

1. ↑  שמעון לוי, "מכאן אני כותב", בתוך: גלעד עברון, "שישה מחזות", קובץ מחזות, הוצאת ספרא, אוניברסיטת תל אביב, 2007, עמ' 11-10.
|  |
| --- |
| **אוסטריה** |
| סמל אוסטריה |
| ערך זה הוא חלק מסדרת**ממשל ופוליטיקה של אוסטריה** |
| * **חוקה**
* **נשיא**
	+ אלכסנדר ואן דר בלן
* **קנצלר**
	+ קארל נהאמר
* **סגן הקנצלר**
	+ ורנר קוגלר
* **פרלמנט**
	+ **האספה הפדרלית:**
		- המועצה הפדרלית
		- המועצה הלאומית
* **מפלגות באוסטריה**
* **מדינות אוסטריה**
* **יחסי חוץ**

---

**פורטל אוסטריה** |

**המועצה הפדרלית של אוסטריה** (בגרמנית: **Bundesrat** - בונדסראט) היא הבית העליון של האספה הפדרלית של אוסטריה, המהווה את הפרלמנט האוסטרי. הבחירות למועצה מתבצעות באופן לא ישיר, אלא על ידי בחירת מספר נציגים באופן אזורי בכל אחת ממדינות אוסטריה, כך שמספר נציגיה של כל מדינה נקבע פחות או יותר בהתאם לגודל אוכלוסייתה, ועל כן מספר החברים בה משתנה במעט מבחירות לבחירות. כיום מכהנים במועצה הפדרלית 62 חברים.

למרות היותה הבית "העליון", סמכויותיה של המועצה הפדרלית פחותות יותר משל הבית התחתון. המועצה הפדרלית יכולה אמנם להטיל וטו על הצעות חוק שמתקבלות על ידי המועצה הלאומית (הבית התחתון), אך המועצה הלאומית יכולה לערער על ההחלטה, וביטול סופי של הצעת החוק על ידי המועצה הפדרלית יכול להתקבל רק אם היא מצליחה להשיג קוורום (מספר מינימלי של משתתפים בישיבה הדרוש לקבלת החלטות מחייבות) גבוה מן הרגיל, ועל כן יכולותיה מוגבלות ביותר.

שלושת המקרים היוצאים מן הכלל שבהם המועצה הלאומית לא יכולה לקבוע חוק בלי הסכמה מלאה של המועצה הפדרלית הם: חוקים לשינוי חוקת אוסטריה, חוקים להפחתת הזכויות של מדינות אוסטריה, וחוקים הקשורים למבנה הארגוני של הפרלמנט.

ראו גם
------

* הפרלמנט האוסטרי
* האספה הפדרלית של אוסטריה
* המועצה הלאומית של אוסטריה
* בתי מחוקקים לפי מדינה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המועצה הפדרלית של אוסטריה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של המועצה הפדרלית של אוסטריה (בגרמנית ובאנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 42787-1
* VIAF: 233665522
* WorldCat: viaf-233665522

 |
**ג'יימס "ג'ימי" אשקרופט** (באנגלית: **James "Jimmy" Ashcroft**;‏ 12 בספטמבר 1878 – 9 באפריל 1943) היה שוער כדורגל אנגלי.

קריירה
------

אשקרופט נולד בליברפול, והחל את קריירת המשחק שלו במועדונים מקומיים. במשך תקופה קצרה הוא שיחק כשחקן חובב באברטון, לפני שעבר לגרייבסנד יונייטד מהפוטבול ליג הדרומית ב-1899. אשקרופט הפגין יכולת גבוהה במדי גרייבסנד, וכתוצאה מכך משך את תשומת הלב של וולוויץ' ארסנל מהפוטבול ליג, וביוני 1900 הוחתם שם על חוזה מקצועני.

אשקרופט ערך את הופעת הבכורה נגד ברטון סוויפטס ב-15 בספטמבר 1900; המשחק הסתיים בהפסד של ארסנל בתוצאה 0 - 1, אך אשקרופט נותר שחקן הרכב קבוע באותה עונה ובעונה שלאחר מכן. בעונת 1901/1902 אשקרופט שמר על שער נקי ב-17 משחקי ליגה מתוך 34, כולל שיא מועדון של שישה משחקים ברציפות; המועדון סיים במקום הרביעי בליגה השנייה, ובמקום השלישי בעונה שלאחר מכן.

אשקרופט לא ספג שער ב-20 משחקים בעונת 1903/1904 שבה העפיל המועדון לליגה הבכירה, ובעונת 1904/1905 השלים רצף שיא של 154 משחקים רצופים במדי ארסנל. בעונת 1905/1906 ועונת 1906/1907 העפיל המועדון לחצי גמר גביע ה-FA עם אשקרופט בשער, והוא הופיע בשלושת משחקיה של נבחרת אנגליה באליפות הבית הבריטית של 1906. אנגליה ניצחה פעמיים והפסידה פעם אחת, וחלקה את התואר עם נבחרת סקוטלנד. אשקרופט הוא השחקן הראשון של ארסנל שהופיע במדי הנבחרת האנגלית.

בסך הכל הופיע אשקרופט במדי ארסנל ב-303 משחקים במשך שמונה עונות. הוא הועבר לבלקברן רוברס ב-1908 על מנת להקל על הבעיות הכספיות שפקדו את ארסנל באותה תקופה. במדי רוברס הוא שיחק בכ-120 משחקים, הגיע לחצי גמר גביע ה-FA בעונת 1910/1911, וזכה באליפות בעונה שלאחר מכן. ב-1913 הוא שוחרר מבלקבורן ללא תמורה כספית. אשקרופט לא הצליח למצוא קבוצה חדשה, ונאלץ לפרסם מודעה בעיתון The Athletic News.

בסופו של דבר אשקרופט חתם בטרנמיר רוברס, שבמדיה שיחק עונה אחת לפני שכל משחקי הכדורגל המקצועיים הושהו בגלל מלחמת העולם הראשונה; ככל הנראה אשקרופט פרש מכדורגל בתקופה זו. הוא מת ב-1943 בגיל 64.

לקריאה נוספת
------------

* Harris, Jeff & Hogg, Tony (ed.) (1995). Arsenal Who's Who, Independent UK Sports. ISBN 1-899429-03-4

הערות שוליים
------------

1. ↑  השיא הושווה על ידי אלכס מנינגר ב-1998
2. ↑  רק טום פארקר מחזיק ברצף ארוך יותר
**בואינג אקספרס** הוא מחזה מאת אלי שגיא שפורסם ב-1979.

עלילה
-----

מוטי מרום, טייס הולל המנהל מערכת יחסים במקביל עם מספר דיילות אוויר ממדינות שונות, יום אחד מקבל ירושה על סך שלושת רבעי מיליון שקל, אך התנאי לקבלת הירושה הוא שהוא יהיה נשוי.

הוא רושם פתק שבו הוא רושם את הצעת הנישואים ומניח אותו בפנסיון "חיים קלים" לשם הוא נוהג לקח את נשותיו, העלילה מסתבכת בכך ששלוש הדיילות מוצאות את הפתק, מכאן מתחילה קומדייה של טעויות.

הדמויות
-------

* מוטי מרום-הטייס
* הדיילת הישראלית מאל על בעלת שיער אדוני
* הדיילת האמריקאית בעלת שיער בלונדיני
* הדיילת האיטלקייה בעלת שיער שחור
* מקס קלוצמן-מנהל הפנסיון "חיים קלים"
* דודיק-הבן של מקס
* דודה בלה שלוס

הפקה
----

המחזה הועלה באותה שנה על ידי "התיאטרון העממי" בבית ארלוזורוב, את התפאורה והתלבושות עיצב אריק קרונברג.

המשתתפים:

* מוטי מרום - עזריאל אשרוב
* הדיילת הישראלית - אירית מאירי
* הדיילת האמריקאית - מירי זמיר
* הדיילת האיטלקייה - יהודית מילוא
* מקס קלוצמן - מנשה ורשבסקי
* דודיק - אריאל פורמן
* דודה בלה שלוס - רבקה גור

ביקורת
------

על המחזה נשמעה ביקורת פמיניסטית על כך שהדמויות של הדיילות במחזה מוצגות כנשים הרודפות גברים בכל מחיר.

קישורים חיצוניים
----------------

* טייס חתיך ו"בורסת" הרווקות
* כרזת המחזה

הערות שוליים
------------

1. ↑  יעקב העליון, טייס אחד – דיילות שלוש, מעריב, 3 בינואר 1979
**החלטה 4 של מועצת הביטחון של האו"ם**, שהתקבלה ב-29 באפריל 1946, גינתה את המשטר הפרנקיסטי-פשיסטי[דרושה הבהרה] בספרד והקימה ועדת משנה לדון בעניינו.

ההחלטה
------

### רקע

במהלך מלחמת העולם השנייה נלחמו מצד אחד "בעלות הברית" הדמוקרטיות והקומוניסטית נגד "מדינות הציר" הפשיסטיות. משטר פרנקו, שניצח במלחמת האזרחים בספרד בסיוע גרמניה הנאצית ואיטליה הפשיסטית, וזיהה את עצמו כפשיסטי, אך לא הצטרף למלחמה לצידם, נחשד על ידי מדינות שונות כגורם המפריע ליציבות הבינלאומית, והמועצה עסקה בו בהחלטה זו ובשתי החלטות משלימות (החלטה 7 והחלטה 10). 

### ההחלטה

תשומת לבה של מועצת הביטחון הופנתה למצב בספרד על ידי חבר באו"ם הפועל בהתאם לסעיף 35 לאמנה, ומועצת הביטחון התבקשה להצהיר כי מצב זה הוביל לחיכוכים ולסיכון שלום וביטחון הבינלאומיים: 

> 
> לכן מועצת הביטחון, תוך התחשבות בגינוי המוסרי פה אחד של משטר פרנקו במועצת הביטחון, ואת ההחלטות הנוגעות לספרד שהתקבלו בוועידת האומות המאוחדות לארגון בינלאומי בסן פרנסיסקו ובישיבה הראשונה של העצרת הכללית של האו"ם, והדעות שהביעו חברי מועצת הביטחון לגבי משטר פרנקו, המועצה מחליטה בזאת לערוך מחקרים נוספים על מנת לקבוע אם המצב בספרד מוביל לחיכוכים בינלאומיים ואכן מסכן את השלום והביטחון הבינלאומיים, ואם ימצא כן, אזי לקבוע אילו אמצעים מעשיים רשאית האומות המאוחדות לנקוט; 
> 
> 
> לשם כך, מועצת הביטחון ממנה ועדת משנה של חמישה מחבריה ומנחה את ועדת משנה זו לבחון את ההצהרות שנמסרו בפני מועצת הביטחון בנוגע לספרד, לקבל הצהרות ומסמכים נוספים ולערוך בירורים ככל שיראה לה הצורך, ולדווח למועצת הביטחון לפני סוף מאי.
> 
> 
> 
> 

### הצבעה

ההחלטה התקבלה בתמיכת 10 קולות, בעוד ברית המועצות נמנעה.

קישורים חיצוניים
----------------

* תמונת המסמך
* נוסח ההחלטה (באנגלית)
במתמטיקה, **קבוע קטלן** (על שם המתמטיקאי אז'ן שרל קטלן) הוא מספר המוגדר על ידי 

{\displaystyle {\begin{aligned}G&=\beta (2)=\sum \_{n=0}^{\infty }{\frac {(-1)^{n}}{(2n+1)^{2}}}={\frac {1}{1^{2}}}-{\frac {1}{3^{2}}}+{\frac {1}{5^{2}}}-{\frac {1}{7^{2}}}+\cdots \\&=0.915\,965\,594\,177\,219\,015\,054\,603\,514\,932\,384\,110\,774\ldots \end{aligned}}}
כאשר {\displaystyle \beta } היא פונקציית בטא של דיריכלה. לא ידוע אם קבוע קטלן הוא מספר אי-רציונלי.

הגדרות נוספות
-------------

{\displaystyle {\begin{aligned}G&=\int \limits \_{0}^{1}\!\int \limits \_{0}^{1}{\frac {1}{1+(xy)^{2}}}\,dx\,dy\\G&=-\int \limits \_{0}^{1}{\frac {\ln(t)}{1+t^{2}}}\,dt\\G&=\int \limits \_{0}^{\pi /4}{\frac {2t}{\sin(2t)}}\,dt\\G&={\frac {1}{4}}\int \limits \_{-\pi /2}^{\pi /2}{\frac {t}{\sin(t)}}\,dt\\G&=\int \limits \_{0}^{\pi /4}\ln(\cot(t))\,dt\\G&=\int \limits \_{0}^{\infty }\arctan(e^{-t})\,dt\\G&=\int \limits \_{1}^{\infty }{\frac {\ln(t)}{1+t^{2}}}\,dt\\G&={\frac {1}{2}}\int \limits \_{0}^{1}{\rm {K}}(t)\,dt\end{aligned}}}
* כאשר {\displaystyle {\rm {K}}(t)} מוגדר להיות האינטגרל האליפטי.

{\displaystyle {\begin{aligned}G&={\frac {\pi }{4}}\int \limits \_{0}^{1}\Gamma (1+{\tfrac {x}{2}})\Gamma (1-{\tfrac {x}{2}})dx={\frac {\pi }{2}}\int \limits \_{0}^{0.5}\Gamma (1+y)\Gamma (1-y)dy\\G&=3\sum \_{n=0}^{\infty }{\frac {1}{2^{4n}}}\left({\frac {1}{2(8n+1)^{2}}}-{\frac {1}{2(8n+2)^{2}}}+{\frac {1}{2^{2}(8n+3)^{2}}}-{\frac {1}{2^{3}(8n+5)^{2}}}+{\frac {1}{2^{3}(8n+6)^{2}}}-{\frac {1}{2^{4}(8n+7)^{2}}}\right)\\&{}\quad -\sum \_{n=0}^{\infty }{\frac {1}{2^{12n}}}\left({\frac {1}{2^{2}(8n+1)^{2}}}+{\frac {1}{2^{3}(8n+2)^{2}}}+{\frac {1}{2^{5}(8n+3)^{2}}}-{\frac {1}{2^{8}(8n+5)^{2}}}-{\frac {1}{2^{9}(8n+6)^{2}}}-{\frac {1}{2^{11}(8n+7)^{2}}}\right)\\G&={\frac {\pi }{8}}\log(2+{\sqrt {3}})+{\frac {3}{8}}\sum \_{n=0}^{\infty }{\frac {(n!)^{2}}{(2n)!(2n+1)^{2}}}\end{aligned}}}

שימושים
-------

על ידי קבוע קטלן אפשר להגדיר ערכים מסוימים של פונקציית פוליגמא כגון:

{\displaystyle {\begin{aligned}&\psi \_{1}{\bigl (}{\tfrac {1}{4}}{\bigr )}=\pi ^{2}+8G\\&\psi \_{1}{\bigl (}{\tfrac {3}{4}}{\bigr )}=\pi ^{2}-8G\end{aligned}}}

| מספרים אי-רציונליים נודעים |
| --- |
| מספרים אלגבריים | 2√ • 3√ • יחס הזהב 𝜑 • יחס הכסף δ*Ag* •  היחס הפלסטי 𝜌 |  |
| מספרים טרנסצנדנטיים | בסיס הלוגריתם הטבעי 𝑒 • פאי 𝜋 • קבוע גאוס • קבוע אומגה Ω • קבוע ליוביל |
| מספרים אי-רציונליים, שלא ידוע האם הםאלגבריים או טרנסצנדנטיים | קבוע אפרי (3)ζ • קבוע ארדש-בורוויין |
| טריגונומטריה | קבועים טריגונומטריים מדויקים |

קישורים חיצוניים
----------------

* קבוע קטלן, באתר MathWorld (באנגלית)
* סדרת הספרות העשרוניות של קבוע קטלן באתר OEIS – האנציקלופדיה המקוונת לסדרות של מספרים שלמים
**קת'רין דין מיי** (באנגלית: **Catherine Dean May**; ‏18 במאי 1914 – 28 במאי 2004) הייתה פוליטיקאית אמריקאית שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת וושינגטון בשנים 1959–1971. מיי, חברת המפלגה הרפובליקנית, הייתה האישה הראשונה שנבחרה לקונגרס האמריקאי מטעם וושינגטון.

ביוגרפיה
--------

מיי נולדה בשם **קתרין דין בארנס** ביאקימה שבוושינגטון, והשלימה את לימודיה התיכוניים במכללה הצעיר יאקימה ואלי בשנת 1934. ב-1936 השלימה לימודי תואר ראשון באוניברסיטת וושינגטון שבסיאטל, ובשנה העוקבת קיבלה תעודת הוראה. בנוסף, במהלך 1939 למדה באוניברסיטת דרום קליפורניה.

בשנים 1937–1940 לימדה מיי אנגלית בבית הספר התיכון צ'האליס והייתה עורכת לענייני נשים ומגישת חדשות בטקומה בשנים 1941–1942. מ-1942 עד 1943 עבדה בראש מחלקת הרדיו של סוכנות פרסום מקומית בסיאטל. לאחר מכן מיי עברה לניו יורק, שם הייתה כתבת ב"חברת השידור הלאומית". ב-1946 שבה לוושינגטון והחלה את עבודתה בתחנת הטלוויזיה KIT מ-1948 עד 1957. היא עבדה כמנהלת משרד ומזכירה רפואית במרכז הרפואי יאקימה בשנים 1957 ו-1958 ושימשה כנשיאת החברה "Bedell Associates".

בשנים 1953–1959 הייתה מיי חברה בבית הנבחרים של וושינגטון. בבחירות 1958 נבחרה לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של וושינגטון, והייתה האישה הראשונה מוושינגטון שנבחרה לבית הנבחרים האמריקאי ולקונגרס באופן כללי. כהונתה החלה בראשית ינואר 1959 עם התכנסות הקונגרס ה-86. היא נבחרה מחדש חמש פעמים נוספות. במרוצת שנותיה בקונגרס הייתה חברה בוועדת החקלאות של בית הנבחרים, בוועדת המשותפת לאנרגיה אטומית ובוועדת בית הנבחרים המיוחדת למכון היופי בקונגרס.

ב-14 בנובמבר 1970 נישאה לדונלד וו. בדל, ושינתה את שמה לקת'רין מיי בדל. בשנה זו התמודדה לתקופת כהונה שביעית, אך הפסידה בבחירות למייק מקורמיק, מועמד המפלגה הדמוקרטית. לאחר כהונתה בקונגרס המשיכה בפעילות ציבורית והייתה חברה במועצת הסחר הבין-לאומית של ארצות הברית בשנים 1971–1975 ושוב בשנים 1979–1980. בשנת 1982 הייתה יועצת מיוחד לנשיא ארצות הברית רונלד רייגן במיזם חמישים המדינות.

ב-28 במאי 2004 נפטרה מיי ברנצ'ו מיראז' שבקליפורניה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קת'רין דין מיי** בוויקישיתוף
* קת'רין דין מיי באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
* קת'רין דין מיי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Catherine Bedell, באתר וושינגטון פוסט, 4 ביוני 2004 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 2181 8216
* LCCN: n50006936
* SNAC: w6g26r7c
* SUDOC: 078838223
* US Congress: M000273
* VIAF: 70169963
* WorldCat: lccn-n50006936

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"קת'רין דין מיי"**.
**רנה אז'ן גאטו** (בצרפתית: **René Eugène Gateaux**;‏ 5 במאי 1889 – 3 באוקטובר 1914) היה מתמטיקאי צרפתי. מחקרו עסק באנליזה פונקציונלית ועל שמו נקראת נגזרת גאטו.

שירת בצבא הצרפתי במהלך מלחמת העולם הראשונה, שם מצא את מותו.

ביוגרפיה
--------

### נעוריו

גאטו נולד בשנת 1889 בעיירה ויטרי-לה-פרנסואה (צר'). אביו היה בעל מפעל לייצור אוכפים ואמו עבדה כתופרת. ב-1907 החל ללמוד באקול נורמל סופרייר. ב-12 באוקטובר באותה שנה חתם גאטו על טופס התנדבות לצבא צרפת, אם כי ביקש שלא להתגייס עד תום לימודיו האקדמיים. במהלך לימודיו באקול נורמל סופרייר המיר את דתו לנצרות קתולית.

### שירות צבאי והוראה

בשנת 1910 נבחן גאטו להוראת מדעי המתמטיקה בצרפת, אם כי לא מונה להוראה עד שנת 1912. גאטו גויס לצבא צרפת ב-10 באוקטובר 1910, לגדוד חי"ר 94. ב-4 באוקטובר, לאחר שחרורו משירות צבאי, החל ללמד בבית-הספר התיכון בבר-לה-דוק. באותה עת החל לעבוד על עבודת הדוקטורט שלו בתחום האנליזה הפונקציונלית, ובפרט תורת הפוטנציאלים (כדוגמת הפוטנציאל החשמלי והפוטנציאל הכבידתי).

### תקופתו ברומא

במהלך תקופתו בבר-דה-לוק עמד גאטו בקשר מכתבים עם אמיל בורל, וזה המליץ לו להגיש את מועמדתו למענק דוד וייל למימון מחקרו בעיר רומא, תחת פיקוחו של ויטו וולטרה. גאטו הגיש מועמדותו למענק וזכה בו לשנים 1913–1914. בעקבות כך עבר להתגורר ברומא, שם המשיך את מחקרו. במהלך תקופתו שם פרסם מספר תוצאות ב-Rendiconti dell'Accademia dei Lincei*,* וב-1914 העביר סמינר בקורס של וולטרה באוניברסיטת ספיינצה שברומא. ביוני 1914 חזר לצרפת לחופשה קצרה במטרה לחזור לרומא לאחר מכן, אך תוכניותיו אלו נקטעו עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה.

### מותו

גאטו גויס לגדוד חי"ר 269 באוגוסט 1914. במהלך חודש אוגוסט הגן הגדוד על העיר נאנסי בקרב גראן קורונה. בסוף ספטמבר אותה השנה, השתתף הגדוד במרוץ אל הים ונשלח לארטואה. בבוקר 3 באוקטובר 1914, נורה גאטו מחוץ לכפר רוברואה (צר') ונהרג.

מחקריו
------

מחקרו של גאטו עסקו באנליזה פונקציונלית, ובפרט חקר פונקציונלים. גאטו ניסה לנסח מקבילה לנוסחת קושי עבור פונקציונלים, וכן ניסה לפתח שיטה לביצוע אינטגרציה של פונקציונל בעל אינסוף ממדים. מחקריו של גאטו נקטעו עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה ומותו בה.

לאחר מותו, ובהמלצתו של ז'אק אדמר, קיבל פול לוי לידיו את טיוטותיו של גאטו. לוי פרסם את תוצאותיו של גאטו, עם תוספת מתוצאותיו שלו, בשנת 1922. באותה שנה, במהלך שיחה עם המתמטיקאי האמריקני נורברט וינר, הזכיר לוי את תוצאתו של גאטו בנוגע לאינטגרציה של פונקציונל בעל אינסוף ממדים. תוצאה זו הועילה לווינר, שהשתמש בה בניסוח מידת וינר לתנועה בראונית.

בכתביו ניסח גאטו מקרה פרטי של נגזרת גאטו, ולאחר מותו זו נקראה על שמו על ידי לוי.

הוקרה
-----

לאחר מותו זכה גאטו בפרס פרנקר לשנת 1916.

קישורים חיצוניים
----------------

* ביוגרפיה של רנה אז'ן גאטו, באתר MacTutor (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  René Eugène Gateaux - Biography, Maths History (באנגלית)
2. ↑  About: René Gateaux, dbpedia.org
3. ↑  Laurent Mazliak, The Ghosts of the École Normale, **Statistical Science** 30, 2015-08, עמ' 391–412 doi: 10.1214/15-STS512

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICCU: CUBV071835
* VIAF: 307374793
* WorldCat (עם VIAF): 307374793

 |
**נייתן ווֹרד אקרמן** (באנגלית: **Nathan Ward Ackerman**;‏ 22 בנובמבר 1908 – 12 ביוני 1971) היה פסיכיאטר ופסיכואנליטיקאי יהודי-אמריקאי, מחלוצי גישת הטיפול המשפחתי.

קורות חיים
----------

אקרמן נולד בבסרביה, אז באימפריה הרוסית, לרוקח דוד אקרמן ואשתו ברטה, לבית גרינברג. המשפחה היגרה לניו יורק כשהיה בן 4. הוא סיים את תואר הדוקטורט ברפואה באוניברסיטת קולומביה ב-1933.

אקרמן עבד כמתמחה בבית החולים מונטיפיורי בניו יורק, ובהמשך הצטרף לצוות הפסיכיאטרים בקליניקת מנינגר בטופיקה שבקנזס. ב-1937 קיבל את תפקיד הפסיכיאטר הראשי בקליניקת ההדרכה מנינגר לילדים, ובמקביל עבד כפסיכיאטר ראשי במוסדות יהודיים בניו יורק, במרכזי מחקר, ובמהלך מלחמת העולם השנייה גם כפסיכיאטר בצלב האדום.

בשנות ה-40 לימד כפרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטת קולומביה, וכן כמרצה אורח באוניברסיטאות אחרות בארצות הברית.

בנוסף לעיסוקו המרכזי בגישות טיפוליות, התעניין אקרמן גם בשורשי האנטישמיות, וכתב ב-1950 עם מרי יהודה את הספר "אנטישמיות והפרעה רגשית, פרשנות פסיכואנליטית", בו ניתח את התופעה והציע פתרונות אפשריים.

אקרמן נישא ב-1937 לגוונדולין היל, ונולדו להם שתי בנות.

העיסוק בטיפול משפחתי
--------------------

בשנות ה-30 החל אקרמן להתעניין בטיפול משפחתי, תפיסה טיפולית חדשה שצמחה בארצות הברית באותם ימים, ובאופן בו ניתן לשלב אותה בטיפול פסיכואנליטי קלאסי. ב-1938 פרסם מאמר ראשון בנושא זה, "אחדות המשפחה", ובהמשך פרסם עשרות מאמרים נוספים, ביניהם "אבחון משפחתי: גישה לילד טרום-בית-ספר", "פסיכודינמיקות של חיי משפחה", "טיפול משפחתי: רעיונות ושיטות", "טיפול במשפחה הבעייתית", ועוד. הוא אף ייסד מאוחר יותר, ב-1962, את כתב העת הראשון והמוביל עד היום בתחום, "Family Process" (תהליך משפחתי), בשיתוף עם דון ג'קסון.

ב-1957 פתח אקרמן את אחת הקליניקות הראשונות לטיפול משפחתי, "הקליניקה לבריאות נפשית משפחתית" של שירותי המשפחה היהודיים בניו יורק. ב-1960 ייסד גם את "מכון המשפחה", שנקרא אחרי מותו "מכון אקרמן". המכון נחשב עד היום לאחד המובילים בעולם בטיפול משפחתי ובהכשרת סטודנטים לעיסוק בתחום זה.

אקרמן כיהן במספר תפקידים מרכזיים בתחום הפסיכיאטריה בארצות הברית, ביניהם נשיא האגודה לרפואה פסיכואנליטית (בשנים 1957-1959), חבר באקדמיה לפסיכיאטריה של הילד, בחברה האמריקאית לפסיכופתולוגיה, באקדמיה לרפואה בניו יורק, ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

* נייתן אקרמן באנציקלופדיה של הפסיכולוגיה
* נייתן אקרמן באתר של Allyn and Bacon/Longman publishing
* מכון אקרמן

הערות שוליים
------------

1. ↑  נייתן אקרמן באנציקלופדיה של הפסיכולוגיה.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007257589105171
* BnF: cb12164964j (data)
* GND: 120136651
* ISNI: 0000 0001 1032 3207
* LCCN: n50036885
* NKC: xx0048898
* NTA: 067983936
* SELIBR: 318843
* SNAC: w6bw1k8w
* SUDOC: 030180724
* VIAF: 108926551
* WorldCat: lccn-n50036885

 |
**לוקומוטיב לייפציג** (בגרמנית: **FC Lokomotive Leipzig**) הוא מועדון כדורגל גרמני מהעיר לייפציג שבסקסוניה. קבוצת הגברים משחקת בליגה הרביעית, בעוד קבוצת הנשים בליגה השנייה.

בשנת 1966 המועדון הוקם מחדש בחסות דויטשה רייכסבאן, חברת הרכבות הממשלתית של גרמניה המזרחית. בעונת 1986/87 השתתף המועדון בגביע אירופה למחזיקות גביע לאחר שסיים בעונה שלפני כן במקום השני בליגת מזרח גרמניה והצליח להעפיל לסיבוב הראשון מול גלנטורן הצפון אירית וניצחה בסיכום שני המשחקים 3-1 והעפילה לשמינית הגמר מול ראפיד וינה. במשחק הראשון בווינה הקבוצה סיימה בתיקו 1-1 ובמשחק השני המשחק נכנס להארכה לאחר 1-1 בתום 90 דקות. בהארכה לוקומוטיב השיגה את השער השני שעימו העפילה לרבע הגמר. ברבע הגמר פגשה לוקומוטיב את סיון השווייצרית. בסיכום שני המשחקים ניצחה הקבוצה 2-0 והעפילה לחצי הגמר. בחצי הגמר העפילה פגשה לוקומוטיב את בורדו הצרפתית. במשחק הראשון בחוץ לוקומוטיב ניצחה 0-1 ובמשחק השני בבית הפסידה בתוצאה זהה והעפלה נקבעה בדו-קרב פנדלים שבסיומו 6-5 ללוקומוטיב שהעפילה לגמר. בגמר חיכתה ללוקומוטיב אייאקס ההולנדית. בגמר לוקומוטיב הפסידה 0-1 משער של שחקן אייאקס מרקו ואן באסטן. בשנת 2004 המועדון פורק אך הוקם מחדש זמן קצר לאחר מכן והוא מתמודד בליגה האזורית צפון, החמישית בחשיבותה במערך הליגות בגרמניה.

שמות
----

* 11 בנובמבר 1893 - SC Sportbrüder Leipzig (לאחר מכן VfB Leipzig)
* 20 בדצמבר 1966 - 1. Fußballclub Lokomotive Leipzig
* 10 בדצמבר 2003 - 1. FC Lokomotive Leipzig

היסטוריה
--------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
הקבוצה הוקמה בשנת 1893 על בסיס חברת הספורט **Allgemeine Turnverein 1845 Leipzig**. מאז 1898 נקרא בשם **VfB לייפציג**. המועדון היה ממקימי איגוד הכדורגל הגרמני בשנת 1900. הקבוצה זכתה שלוש פעמים באליפות המדינה בשנים 1903, 1906 ו-1912 ובשנת 1936 זכתה בגביע הגרמני.

* הרכב הקבוצה בעונת 1903.הרכב הקבוצה בעונת 1903.
* הרכב הקבוצה בעונת 2005/06.הרכב הקבוצה בעונת 2005/06.
* הרכב הקבוצה בעונת 2006/07.הרכב הקבוצה בעונת 2006/07.
* אצטדיון ברונו פלאכה.אצטדיון ברונו פלאכה.

תארים
-----

### לאומיים

* אליפות גרמניה:
	+ זכייה: 1903, 1906, 1912
* ליגת העל המזרח-גרמנית:
	+ סגנות: 1967, 1986, 1988

* הגביע הגרמני:
	+ זכייה 1936
* גביע מזרח גרמניה:
	+ זכייה: 1976, 1981, 1986, 1987

### בינלאומיים

* גביע אירופה למחזיקות גביע:
	+ סגנות: 1987

* גביע האינטרטוטו:
	+ זכייה: 1965/66
* סגנות: 1964/65

גלריה
-----

* לוגו הקבוצה בשנים 1902–1922.לוגו הקבוצה בשנים 1902–1922.
* לוגו הקבוצה בשנים 1950–1952.לוגו הקבוצה בשנים 1950–1952.
* לוגו הקבוצה בשנים 1952–1954.לוגו הקבוצה בשנים 1952–1954.
* לוגו הקבוצה בשנים 1991–2004.לוגו הקבוצה בשנים 1991–2004.

ראו גם
------

* ר.ב. לייפציג

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוקומוטיב לייפציג** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של לוקומוטיב לייפציג (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 5100091-X
* LCCN: nb2010002714
* VIAF: 128636885
* WorldCat: lccn-nb2010002714

 |
**נדב אמבון** (נולד ב-27 ביוני 1984) הוא מנהל קריאטיב ובמאי ראשי ב"כאן דיגיטל" של תאגיד השידור הישראלי; ממייסדי מיזם "זיכרון בסלון".

ביוגרפיה
--------

נדב אמבון נולד במצפה עמוקה, לרבקה אמבון ואוסקר אמבון. בשנת 2002 התגייס לקורס טיס ומשם עבר לתותחנים, היה חבר בגרעין ההקמה של היחידה רוכב שמיים – סקיילרק 1[דרוש מקור].

אמבון ייצג את ישראל כחבר נבחרת ישראל באליפות אירופה באולטימייט פריזבי בשנת 2011, שנערכה בסלובניה ובטורניר WINDMILL בהולנד. וכן היה חבר ועד של ה-IFDA ההתאחדות הישראלית לענפי הפריזבי(הקישור אינו פעיל).

בשנת 2011 הקים עם בת זוגו, עדי אלטשולר, את מיזם "זיכרון בסלון" - התכנסות אלטרנטיבית בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה.

בין השנים 2008–2012 למד בבצלאל במחלקה לאומנויות המסך וסיים את תוכנית המצטיינים ללימודים ב-SVA ניו יורק בהתמחות אנימציה. סרט הגמר של אמבון, מדברים על שמשון. הופיע בפסטיבלי אנימציה ברחבי העולם והוביל להרצאה בכנס TEDx באוניברסיטת בן-גוריון, על אנימציה וגבורה.

אמבון הוא חבר בגרעין ההקמה של המיזם המוזיקלי קולולם, כתור מנחה האירועים. במסגרתם, הנחה יחד עם לוסי איוב את אירוע 70 שנה למדינה בהיכל נוקיה במעמד נשיא המדינה ו-12 אלף איש.

אמבון עבד כאנימטור בחברת אינטרלוד, על קליפ רשמי לשיר Like a Rolling Stone של בוב דילן בבימויו של וניה הימן. קליפ זה, זיכה בדצמבר 2013 את חברת אינטרלוד בהכרה בינלאומית כאשר הקליפ נבחר ל"קליפ השנה" של המגזין טיים לשנת 2013. בשנת 2014, זכה במקום הראשון בפסטיבל קאן בקטגוריית "Digital Marketing" ואף זכה בפרס ה-Webby ליצירות אינטרנטיות.

אמבון עבד כאנימטור בשרוטונים ובהמשך כמנהל מחלקת האנימציה, שם ביים את סרטון היוטיוב הנצפה ביותר בישראל בשנת 2014, "שיר המונדיאל 2014".

החל משנת 2016 שימש כמנהל קריאטיב ובמאי ראשי בדיגיטל, בתאגיד השידור הישראלי, באפריל 2021 סיים את תפקידו בתאגיד.

אמבון נשוי לעדי אלטשולר, והם הורים לשני בנים. הם גרים בתל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

* נדב אמבון - מיוזמי פרויקט "זיכרון בסלון", באתר (יוטיוב)
* פרויקט מיוחד: 10 ההבטחות הגדולות בתקשורת, באתר וואלה!‏, 29 בספטמבר 2016
* פסטיבל סרטי אנימציה, באתר (את)
* אתר למנויים בלבד "מדברים על שמשון": סרטו של נדב אמבון, באתר הארץ, 20 ביוני 2013

* נדב אמבון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  זיכרון בסלון- בעלי תפקידים
2. ↑  אמנויות המסך: גלריה ועבודות בוגרים
3. ↑  TEDx Talks (2013-06-04), *A Talk About Samson - Animated Heroism: Nadav Embon at TEDxBGU*, נבדק ב-2019-05-29
4. ↑  "קולולם ה-70": 12 אלף איש, נשיא המדינה ושלומי שבת שוברים שיא, באתר מעריב אונליין, 16 באפריל 2018
5. ↑  Bob Dylan "Like A Rolling Stone" - Official Interactive Video!, video.bobdylan.com (באנגלית)
6. ↑  עמי פרידמן, הווידאו שיצר יוני בלוך לבוב דילן - קליפ השנה של "טיים", באתר ynet, 7 בדצמבר 2013
7. 1 2  הקליפ של וניה היימן זכה מקום ראשון בפסטיבל קאן, באתר וואלה!‏, 17 ביוני 2014
**ענת אבן** היא יוצרת קולנוע תיעודי עצמאית. חיה ופועלת בתל אביב.

סרטיה, שהוצגו בפסטיבלים רבים ברחבי העולם וגרפו פרסים בינלאומיים, עוסקים לרוב בנושאים פוליטיים הקשורים לחברה הישראלית. במקביל אבן עורכת את כתב העת לקולנוע דוקומנטרי "תקריב" בשיתוף עם הקולנוען רן טל, ומלמדת קולנוע במכללה האקדמית ספיר.

ביוגרפיה
--------

אבן למדה קולנוע ואמנות ב-UCLA .

יזמה והייתה המנהלת האמנותית של סמינרים לקולנוע דוקומנטרי של פורום היוצרים הדוקומנטריים בשנים 2001, 2002, 2003 (בשיתוף עם עמית גורן ואבי מוגרבי), וכיהנה כמנהלת אמנותית בקרן רבינוביץ בשנים 2006 ו-2007.

סרטה "אסורות", שאותו ביימה ב-2001 עם עדה אושפיז, זכה בציון לשבח בפסטיבל הקולנוע ירושלים וקיבל פרסים גם בפסטיבל הקולנוע הדוקומנטרי בלייפציג, גרמניה, ובפסטיבל הקולנוע וסול בצרפת. סרטה "מקדמות" מ-2005 זכה בפרס בפסטיבל הקולנוע הדוקומנטרי Visions du Réel בשווייץ, והסרט "אחרי הסוף" מ-2009 זכה בציון לשבח בפסטיבל ירושלים.

אבן זכתה בפרס אמנות הקולנוע של משרד החינוך והתרבות 2004, וב-2011 זכתה בפרס מפעל הפיס לקולנוע דוקומנטרי. על זכייתה זו אמרו השופטים בין היתר: "יצירתה מרחיבה את שפתו של הקולנוע התיעודי, בוחנת את קשריו לתרבות המקומית ולסיפור הישראלי, וכל זאת לצד פעילות תאורטית וחינוכית. מעמדה בארץ ובעולם, ותרומתה להעלאת קרנו של הקולנוע התיעודי כמרצה וכעורכת שותפה של כתב העת המקוון "תקריב", הופכים את ענת אבן לזוכה ראויה בפרס לנדאו למצוינות בתחום היצירה הדוקומנטרית."

פילמוגרפיה
----------

* דודא (1994)
* פוזיטיבוס (1995)
* המכולת של אברם (1996)
* פשרה (1996)
* "אסורות" (2001)
* שבת בג'נין (2002)
* מקדמות (2005)
* אחרי הסוף (2009).
* יזכור למנשייה (2017)

קישורים חיצוניים
----------------

* ענת אבן בפייסבוק
* מעבר לגבול ולדמיון: קולנוע תיעודי, ריבונות וזיכרון, יוטיוב, 2018

* ענת אבן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  סרטים של ענת אבן, באתר ארכיון הסרטים הישראלי - סינמטק ירושלים
2. ↑  החשבון שלי, באתר איגוד הבמאיות והבמאים
3. ↑  פרס אמנויות ומדעים, באתר מועצת מפעל הפיס לתרבות, ‏2011

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007299091805171
* GND: 135583683
* ISNI: 0000 0000 1982 7295
* VIAF: 67685604
* WorldCat: viaf-67685604

 |
**חמסין** הייתה להקת רוק ישראלית שפעלה בשנים 1979–1980. חבריה היו אפרים שמיר (שירה וגיטרה חשמלית), אוהד אינגר (גיטרה בס) ואלון הלל (תופים).

היסטוריה
--------

אפרים שמיר, אוהד אינגר ואלון הלל החלו לפעול יחד ב־1978, עת הקליטו קטע אינסטרומנטלי בשם "טרינאו" לאלבום הבכורה של הזמר שלמה יידוב. זמן קצר לאחר מכן הקליטו שיר שהלחין שמיר למילים של עלי מוהר בשם "כמעט שלא עצוב", אך החליטו לגנוז את ההקלטה. ב־1979 יזמו המפיק מיכאל תפוח והמפיק המוזיקלי לואי להב הקמת הרכב רוק חדש שיופיע במועדון חדש שהקים תפוח בגני התערוכה בתל אביב בשם "אמצע הדרך". הם גייסו לפרויקט את שמיר, אינגר והלל, וכך קמה להקת "חמסין".

לאחר כשבעה חודשים של חזרות התחילה הלהקה להופיע ביוני 1980 במועדון "אמצע הדרך". במקביל החלו חבריה לעבוד על אלבום, שהוקלט הן באולפני טריטון והן בהופעות. שמיר הלחין את כל שירי הלהקה, פרט לשיר "כל זמן זה זמן", שהיה גרסה מחודשת לשיר של שלום חנוך, ובוצע בהופעות כהדרן. על ההפקה המוזיקלית הופקד להב, ואת המילים לשירים כתבו דורי בן זאב, יעקב גלעד, מאיר ויזלטיר, עלי מוהר, אסתר שמיר ויזהר פרונט. בין השירים באלבום הייתה גרסה מחודשת לשיר "כמעט שלא עצוב". בחלק מההופעות השתתף גם איתן גדרון כקלידן, והוא קיבל באלבום קרדיט של סיוע בהפקה.

האלבום "חמסין" יצא לאור ב־1980, במקביל להופעות וללא סינגלים קודמים ברדיו. הן האלבום והן ההופעות נחשבו לכישלון. הלהקה התאפיינה ברוק כבד יחסית, כנגד התדמית של שמיר עד אז כזמר של שירי פופ קלילים כפי שהיה מוכר בלהקת כוורת ובאלבומו המשותף עם אסתר שמיר, והקהל התקשה לקבל את סגנונו החדש. המבקר יוסי חרסונסקי ציין לרעה את סגנונה הכבד של הלהקה ואת עוצמת הצליל החזקה בהופעותיה. מנגד פרסם המבקר יואב קוטנר ביקורת אוהדת על אלבומה של הלהקה, ובה ציין לטובה את סגנון שירתו של שמיר ואת נגינתם של אינגר והלל. בחודשים אוקטובר–דצמבר באותה שנה צעדו במצעדי הפזמונים שירי הלהקה "שורפת את הלב" ו"מה את אומרת", שניהם ללא הצלחה. בעקבות כישלונן המסחרי של ההופעות התפרק ההרכב זמן קצר לאחר מכן.

אינגר והלל השתתפו בנגינה באלבומו הבא של שמיר, "רוקד לקול הבנות", שבו נכללה גם הגרסה המקורית של השיר "כמעט שלא עצוב". ביוני 1994 יצא אלבומה היחיד של הלהקה לראשונה על גבי תקליטור, כחלק מ"סדרת התפוז" של חברת NMC.

ב־9 בדצמבר 2014 נערכה הופעת איחוד חד־פעמית של הלהקה. את מקומו של אינגר, שפרש מאז ממוזיקה, תפס בהופעה זו הבסיסט יוסי פיין.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  יואב קוטנר, היסטוריה של להקת חמסין, אתר "סטריאו ומונו".
2. ↑  זאב פרי, להקה חדשה ושמה „חמסין", דבר, 23 ביוני 1980, עמ' 12.
3. ↑  יואב קוטנר, מִקדש רוֹק בישראל, מעריב, 19 ביוני 1980, עמ' 36.
4. 1 2 3 4 5 6  גרסת התקליטור של האלבום "חמסין", אתר Discogs
5. ↑  „חמסין" תקל על עומס החום, מעריב, 15 ביולי 1980, עמ' 17.
6. ↑  "סוף עונת התפוזים - סיפורו של הרוק הישראלי", פרק 6: "תנו לי רוקנ'רול". הערוץ הראשון, 1998.
7. ↑  יוסי חרסונסקי, החמסין שבאמצע הדרך, מעריב, 25 ביוני 1980, עמ' 23.
8. ↑  יואב קוטנר, צלילי חמסין ומוזיקת שמים, מעריב, 22 בינואר 1981, מוסף "השעות הקטנות", עמ' 2–3.
9. ↑  שורפת את הלב, באתר "פזמונט"; מה את אומרת, באתר "פזמונט".
10. 1 2 3  יעקב בר-און, ‏חמסין באמצע החורף: אפרים שמיר מדבר על האיחוד ההיסטורי ובית המקדש השלישי, באתר מעריב אונליין, 8 בדצמבר 2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007305080305171
* MusicBrainz: 64c4d396-a533-432b-b481-f8a371c4ec2b

 |
**יחיא קאסם** הוא כתב חדשות דרוזי של הערוץ האמריקאי אל-חורה (בערבית: **الحرّة**; באנגלית: **Alhurra**) המשדר לכל העולם הערבי.

קורות חיים
----------

יחיא קאסם נולד וגדל בראמה שבגליל, והוא הבן הצעיר מבין שמונת אחיו ואחיותיו למשפחת קאסם - משפחה ידועה בעדה הדרוזית. לאחר שסיים את שירותו בצה"ל עבר להתגורר בירושלים והוא ממשיך להתגורר בה עד היום. לקאסם תואר ראשון ביחסים בינלאומיים, לימודי אסלאם ומזרח תיכון ותואר שני ביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.

קריירה
------

בשנת 2000 החל את הקריירה הטלוויזיונית שלו כמגיש בתוכנית לילדים בערוץ הראשון בשנת 2002 החל לעבוד במחלקת החדשות הערבית של רשות השידור ובשנת 2003 החל להגיש את מהדורת החדשות בערבית, שמשודרת כל ערב בערוץ 33. במקביל הגיש תוכניות רדיו רבות בשפה הערבית וקריין את מהדורות החדשות ברדיו קול ישראל בערבית. בשנת 2010 החל לעבוד עבור ערוץ החדשות הגלובלי אל-חורה וכיום משמש ככתב בכיר מירושלים. קאסם מסקר אירועים ביטחוניים ופוליטיים ומציג את הזווית הישראלית לעולם הערבי. בין מרואיניו הרבים ניתן למנות את נשיא המדינה לשעבר שמעון פרס ואת שר הביטחון משה יעלון. בשעה שדיווח משדרות במהלך מבצע צוק איתן נחתה רקטה בסמוך לצוות הצילום. דיווח זה שודר מספר פעמים בערוץ אל-חורה ובערוצים רבים נוספים. קאסם מתארח כפרשן בתוכניות אירוח ופוליטיקה רבות, ביניהן: תיק תקשורת, תוכנית הבוקר של אורלי וגיא, העולם הבוקר שמשודר בערוץ 2 ובמהדורת הלילה של הערוץ הראשון. כותב טורי דעה בעיתונים "הארץ", "וואלה" ו"ג'רוסלם פוסט".

ראו גם
------

* אל-חורה

קישורים חיצוניים
----------------

* הסיקור הערבי: לא רק ביקורת, גם אמפתיה, באתר נענע 10
* תיק תקשורת: מדוע היה צריך שלושה טייקים לאייטם עם יחיא קאסם?, באתר וואלה
* המצור פוגע גם בישראל, באתר הארץ
* מילה שלי | תיק תקשורת: כתב רשת אל-חורה מסקר מלחמה, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  באמצע שידור: רקטה נוחתת סמוך לצוות טלוויזיה, באתר NRG
**רינה טלגם** (נולדה ב-2 בדצמבר 1957) חוקרת אמנות, פרופסור חבר ומחזיקת הקתדרה על שם אליס ואדווארד וייננט לחקר תולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים.

השכלה
-----

טלגם היא בעלת תואר ראשון בהצטיינות בארכאולוגיה ובתולדות האמנות מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1983), תואר שני בהצטיינות (1988) מהתוכנית המשולבת בארכאולוגיה ובתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים, ודוקטורט באותם תחומים (1996), שנכתב בהנחיות פרופסור עליזה כהן-מושלין ופרופסור יורם צפריר. בשנת 2000 היא השלימה לימודי בתר-דוטקורט באוניברסיטת אוקספור ובמוזיאון אשמולן.

קריירה אקדמית
-------------

בשנת 1996 הצטרפה טלגם לסגל הבכיר של האוניברסיטה העברית. בשנת 2004 קודמה לדרגת מרצה בכיר, ובשנת 2012 לדרגת פרופסור חבר. טלגם הייתה עמיתת מחקר באוניברסיטת פנסילבניה והוזמנה ללמד כפרופסור אורחת באוניברסיטת ייל ובאוניברסיטת הגרגוריאנה ברומא.

מחקר
----

מחקריה של טלגם עוסקים באמנות המזרח התיכון למן התקופה ההלניסטית (שלהי המאה הרביעית לפסה"נ) ועד סופה של התקופה האומיית (אמצע המאה השמינית לספירה). עבודותיה מתחקות אחר יחסי הגומלין בין הקבוצות האתניות והדתיות אשר פעלו במרחב זה והן בוחנות את השימוש באמנות ככלי להבניית זהות חברתית, תרבותית ודתית. מחקרים רבים פרי עטה עניינם פסיפסי הרצפה אשר עטרו בתי אמידים, ארמונות, בתי כנסת, כנסיות ומנזרים בישראל ובירדן. תחום מחקר נוסף שלה היא האמנות האומיית ומקורותיה הסאסאנים, ביזנטים, קופטים וערבים טרום מוסלמיים. מחקרים אחרים שלה עוסקים בתיאורים מילוליים של יצירות אמנות (אקפרסייס) מהם ניתן ללמוד על דרכי ההתבוננות בהיצגים חזותיים בשלהי העת העתיקה.

פעילות ציבורית
--------------

* מאז 2012 טלגם היא חברה בוועדת הרכש של מוזיאון ישראל.
* בשנים 2011-2013 הייתה טלגם חברה בוועדה הלאומית של ישראל לאונסק"ו.
* מאז 2018 טלגם היא נציגת האוניברסיטה העברית בדירקטוריון של מוזיאון ישראל. היא חברה גם חברה בדירקטוריון של הוצאת מאגנס וחברה במועצת הספרים של יד בן-צבי.

פרסים
-----

* 1987 - פרס חירשמן לארכאולוגיה
* 2013 - פרס מילקין על הצטיינות מתמשכת בהוראה,
* 2016 - פרס נרקיס לחקר האמנות היהודית
* 2018 - פרס הרקטור על הצטיינות במחקר, בהוראה ובתרומה לקהילת האוניברסיטה.
* ספרה של טלגם "פסיפסים של אמונה; רצפות של יהודים, פגאנים, נוצרים, שומרונים ומוסלמים בארץ הקודש" זיכה אותה בפרס פולונסקי לחדשנות ויצירתיות במדעי הרוח לשנת 2016.

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות חיים של פרופסור רינה טלגם
* רינה טלגם, ברשת החברתית Goodreads

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  דף הבית של פרופ' רינה טלגם, באתר האוניברסיטה העברית בירושלים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007268856705171
* BIBSYS: 4044236
* BnF: cb166091354 (data)
* CiNii: DA15250919
* GND: 1069384178
* ISNI: 0000 0001 1286 9844
* LCCN: nr90008726
* NTA: 263647536
* ORCID: 0000-0002-1107-0376
* RERO: 02-A011097239
* SUDOC: 078809010
* VIAF: 74917180
* WorldCat: lccn-nr90008726

 |