recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**קורפוס הפאנצר ה-40** (בגרמנית: **XXXX. Panzerkorps**) היה קורפוס שריון של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.

היסטוריה
--------

### הקמת הקורפוס

הקורפוס הוקם בליבק ב-26 בינואר 1940 בשם "הקורפוס ה-40", והועמד תחת פיקוד גאורג שטומה.

### המערכה על צרפת

במהלך המערכה על צרפת נותר הקורפוס בעתודת קבוצת ארמיות A, והוא לחם רק במהלך השלב השני של המערכה.

### המערכה בבלקן

באביב 1941 השתתף הקורפוס בפיקודו של שטומה במערכה בבלקן, כחלק מהארמייה ה-12, ואף לחם במהלך המערכה על יוון.

### מבצע ברברוסה

בתחילת מבצע ברברוסה, היה הקורפוס חלק מעתודת הOKH כחלק מהארמייה השנייה, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית.

### החזית המזרחית

ב-9 ביולי 1942 הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר, והועמד תחת פיקוד הארמייה השישית, ולאחר מכן תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, כחלק מקבוצת ארמיות דרום, ולחם עימה במהלך הקרב על קווקז. ב-20 ביולי מונה לאו גייר פון שוופנבורג למפקד הקורפוס, לאחר ששטומה הודח בעקבות גנבת מסמכים סודיים ממפקדת הקורפוס. ב-30 בספטמבר 1942 מונה גוסטב פהן למפקד הקורפוס, וב-13 בנובמבר מונה כמחליפו זיגפריד הנריצי. ב-1 באוקטובר 1943 מונה פרדיננד שרנר למפקד הקורפוס, ובינואר 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות דרום. ב-31 בינואר 1944 מונה אוטו פון קנובלסדורף למפקד הקורפוס, ובמרץ הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השמינית. באוגוסט 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, וב-1 בספטמבר חזר זיגפריד הנריצי לפקד על הקורפוס, ופיקד עליו במהלך הקרבות בשלזיה עד סוף המלחמה כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית ומהארמייה ה-17.

מפקדים
------

* גאורג שטומה (26 בינואר 1940 - 5 באוקטובר 1941)
* הנס צורן (5 באוקטובר 1941 - 13 באוקטובר 1941)
* גאורג שטומה (13 באוקטובר 1941 - 20 ביולי 1942)
* לאו גייר פון שוופנבורג (20 ביולי 1942 - 30 בספטמבר 1942)
* גוסטב פהן (30 בספטמבר 1942 - 13 בנובמבר 1942)
* זיגפריד הנריצי (13 בנובמבר 1942 - 1 באוקטובר 1943)
* פרדיננד שרנר (1 באוקטובר 1943 - 15 בנובמבר 1943)
* הרמן באלק (11 בנובמבר 1943 - 11 בנובמבר 1943)
* היינריך אברבאך (15 בנובמבר 1943 - 26 בנובמבר 1943)
* פרדיננד שרנר (27 בנובמבר 1943 - 31 בינואר 1944)
* אוטו פון קנובלסדורף (31 בינואר 1944 - 1 בספטמבר 1944)
* זיגפריד הנריצי (1 בספטמבר 1944 - 8 במאי 1945)

סדר הכוחות לאורך המלחמה
-----------------------

### המערכה על צרפת

במערכה על צרפת כלל הקורפוס את היחידות הבאות:

* הדיוויזיה ה-6
* הדיוויזיה ה-9
* הדיוויזיה ה-4
* הדיוויזיה ה-27
* הדיוויזיה ה-71
* הדיוויזיה ה-73

### המערכה בבלקן

במערכה בבלקן כלל הקורפוס את היחידות הבאות:

* דיוויזיית הפאנצר ה-9
* חטיבת האס אס ה-1
* הדיוויזיה ה-73

### מבצע ברברוסה

במהלך מבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:

* הדיוויזיה הממונעת ה-60
* הדיוויזיה ה-46
* הדיוויזיה ה-93
* הדיוויזיה ה-96
* הדיוויזיה ה-98
* הדיוויזיה ה-260
* הדיוויזיה ה-94
* הדיוויזיה ה-183
* הדיוויזיה ה-73
* הדיוויזיה ה-294
* דיוויזיית הפאנצר ה-2
* דיוויזיית הפאנצר ה-5

### הקרב על מוסקבה

במהלך הקרב על מוסקבה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:

* דיוויזיית הפאנצר ה-2
* דיוויזיית הפאנצר ה-5
* הדיוויזיה ה-258

קישורים חיצוניים
----------------

* קורפוס הפאנצר ה-40 באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית
הופעת ישו בפני העם, מעשה ידי איוואנוב, 1837-57.
**אלכסנדר אנדרייביץ' איוואנוב** (ברוסית: **Алекса́ндр Андре́евич Ива́нов**;‏ 16 ביולי 1806 – 3 ביולי 1858) היה צייר רוסי שהתמחה בציור בסגנון הנאו קלאסי. בשל סגנונו המיושן, ציוריו לא זכו לפופולריות.

קורות חיים
----------

איוואנוב נולד בסנקט פטרבורג ולמד לצד קארל ברולוב באקדמיה הקיסרית לאמנויות תחת אביו, אנדרי איוואנוב.

לאחר תום לימודיו עבר להתגורר ברומא, בה חי שנים רבות, והתחבר עם ניקולאי גוגול.

במשך 20 שנה, בין השנים 1837–1857 עבד על יצירתו המונומנטלית "הופעת ישו בפני העם", המוצגת כיום בגלריית טרטיאקוב שבמוסקבה. היצירה היא שהביאה לאיוואנוב את פרסומו.

בשנות חייו עבודותיו לא זכו להצלחה. סגנונו הנאו-קלאסי ושמרנותו האמנותית הביאו לביקורת רבה, בעיקר בשל היעדרן של תמות דמוקרטיות וליברליות או תמות לאומיות (שהיו אופייניות לציורי תנועת "הנודדים") בציוריו.

במהלך המאה ה-20 השתנתה הגישה הביקורתית לציוריו, וכיום עבודות ההכנה שהכין עבור היצירה "הופעת ישו בפני העם" נחשבות יצירות מופת בפני עצמן, ומוצגות, לצד יצירות אחרות של איוואנוב, במוזיאון הרוסי שבסנקט פטרבורג.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אלכסנדר איוואנוב** |

* יצירותיו של איוואנוב
* אלכסנדר איוואנוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* אלכסנדר איוואנוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  על פי הלוח הגרגוריאני: 28 ביולי 1806 - 15 ביולי 1858

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007274487805171
* BnF: cb14533239h (data)
* GND: 119089661
* ISNI: 0000 0001 0856 4431
* LCCN: n81041796
* NKC: jx20050926009
* NLP: A17757010
* NTA: 217580130
* RKD: 41214
* SNAC: w6cj9wv4
* SUDOC: 080603491
* ULAN: 500018443
* VIAF: 32269662
* WorldCat: lccn-n81041796

 |
**האפיפיור לאו השני** (בלטינית: **Leo II**; ‏611 בערך – 28 ביוני 683) היה האפיפיור מ-17 באוגוסט 682 עד מותו, והוא אחד מאפיפיורי האפיפיורות הביזנטית.

ביוגרפיה
--------

לאו נולד בשנת 611 בשם לאו מניוס, והיה סיציליאני מלידה (בנו של אדם בשם פאולוס). בסופו של דבר הוא מצא את עצמו בין אנשי דת סיציליאנים רבים ברומא, באותו זמן, בשל קרבות הח'ליפות האסלאמית נגד סיציליה באמצע המאה ה-7. אף כי נבחר לאפיפיור ימים ספורים לאחר מותו של האפיפיור אגתו ב-10 בינואר 681, הוא לא הוכתר במשך יותר משנה וחצי. הסיבה הייתה בשל המשא ומתן על השליטה האימפריאלית בבחירות האפיפיור. לאו היה ידוע כדרשן רהוט שהתעניין במוזיקה ובמתן צדקה לעניים.

משא ומתן זה נערך על ידי קודמו של ליאו, אגתו, בין הכס הקדוש לבין הקיסר קונסטנטינוס הרביעי. הם עסקו ביחסים בין האימפריה הביזנטית לבחירות האפיפיור. קונסטנטינוס הרביעי כבר הבטיח לאגתו לבטל או להפחית את המס שהאפיפיורים שילמו לאוצר הקיסרי בזמן ההכתרה שלהם, מדיניות אימפריאלית שהייתה בתוקף כבר כמאה שנה.

שלטונו קצר הימים של לאו לא אפשר לו להשיג הרבה, אבל היה לו הישג אחד בעל חשיבות עליונה: הוא אישר את החלטותיה של המועצה האקומנית השישית (680–681). המועצה הזאת התקיימה בקונסטנטינופול נגד המחלוקת של המונותליטיזם, והובלה על ידי הנשיאות של האפיפיור אגתו. לאחר שלאו הודיע לקיסר כי צווים של המועצה אושרו, הוא פרסם אותם לאומות המערב. במכתבים שנכתבו אל המלך, הבישופים ואצילי ספרד, הוא הסביר מה עשתה המועצה, והוא קרא לבישופים להישמע לצווים שלה.

במהלך המועצה הזאת, הונוריוס הראשון הוחרם בשל דעותיו על מחלוקת המונותליטיזם וסובלנותו כלפי כפירה. לאו התאמץ מאוד להבהיר כי החרים אותו לא מפני שלימד כפירה, אלא מפני שהוא לא היה פעיל מספיק להתנגד לה. בהתאם למנדט האפיפיורי התקיים סינוד בטולדו (684), שבו התקבלו החלטות ועידת קונסטנטינופול השלישית.

בשלב זה, לאו שם קץ לניסיונותיהם של הארכיבישופים של רוונה להתרחק משליטת הבישוף של רומא, אך גם ביטל את המס שהיה נוהג לשלם להם כאשר קיבלו את הפליום. כמו כן, בתגובה לכאורה על פשיטות הלומברדים, לאו העביר את שרידיהם של מספר קדושים מקטקומבות לכנסיות בתוך חומות העיר. הוא הקדיש שתי כנסיות, סנט פול וסט. סבסטיאן וג'ורג'. לאו גם תיקן מחדש את המזמור הגרגוריאני והלחין כמה מזמורים קדושים לשירות האל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לאו השני** בוויקישיתוף
* לאו השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Jeffrey Richards (1 במאי 2014). *The Popes and the Papacy in the Early Middle Ages: 476-752*. Routledge. p. 270. ISBN 9781317678175. `{{cite book}}`:  (עזרה)
2. ↑  Butler, Alban.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**אגתו** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**בנדיקטוס השני** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007397567005171
* BnF: cb10319486q (data)
* GND: 100951856
* ICCU: MUSV076558
* ISNI: 0000 0000 0157 2837
* LCCN: nb2007021634
* NKC: kup19980000056920
* NTA: 074279513
* VcBA: 495/45886
* VIAF: 10203519
* WorldCat: lccn-nb2007021634

 |
**קורפוס הפאנצר אס אס השלישי** (בגרמנית: **III. SS-Panzerkorps**) היה קורפוס משוריין של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה.

היסטוריה
--------

הקורפוס הוקם ב-15 באפריל 1943 כמפקדה עבור דיוויזיית האס אס ה-5 ודיוויזיית האס אס ה-11, והועמד תחת פיקוד פליקס שטיינר. הקורפוס לחם כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, ובקיץ 1944 נסוג לכיס קורלנד. בינואר 1945 פונה הקורפוס מ"כיס קורלנד" דרך הים, כדי לעזור בהגנת ברלין.

הקורפוס שהיה חלק מקבוצת ארמיות ויסלה בפיקודו של גנרל גוטהרד היינריצי, הוצב בין ארמיית הפאנצר השלישית בפיקודו של האסו פון מנטויפל ובין הארמייה התשיעית בפיקודו של תאודור בוסה.

המתקפה הרוסית החלה ב-16 באפריל 1945. לאחר כישלון ראשון ברמת זלו הצליח ז'וקוב לפרוץ את קווי ההגנה הגרמנים באותה גזרה. היינריצי העביר מהקורפוס של שטיינר את דיוויזיות האס אס נורדלנד ונדרלנד לטובת הארמייה התשיעית. שטיינר נשאר עם שלושה בטליונים ומספר טנקים. תוך זמן קצר יצר ז'וקוב מבלט גדול שבסיסו נהר אודר וקדקדו מכוון לברלין.

היטלר התבונן בפיהררבונקר במפה וראה שמצפון למבלט יש דגלון ועליו כתוב "שטיינר". הוא וגבלס העריכו מאוד את שטיינר כלוחם ובעיקר כאיש אס אס שיודע לבצע פקודות ללא ערעור. היטלר התקשר לשטיינר והורה לו לצאת להתקפה הוא התעלם ממחאותיו של שטיינר שחייליו אינם מנוסים ואין לו נשק כבד. היטלר הורה להעמיד את כל אנשי הלופטוואפה באזור הצפוני ולהעמידם לפקודת שטיינר. הוא קרא לכוח של שטיינר בשם "פְּלַגָת ארמית שטיינר" (Armeeabteilung Steiner). למקורביו אמר היטלר: "הרוסים ינחלו את המפלה עקובת הדמים ביותר בהיסטוריה שלהם, בשערי העיר ברלין"[דרוש מקור].

הוא שלח לשטיינר פקודת התקפה שהסתיימה במילים: "גורל בירת הרייך תלוי בהצלחת שליחותך - אדולף היטלר"[דרוש מקור].

שטיינר ידע שאין לו אפשרות לצאת להתקפה וכי זאת משימת התאבדות. הוא סירב גם לבקשותיהם של היינריצי, הנס קרבס, וילהלם קייטל ואלפרד יודל.

ב-22 באפריל 1945 נערכה ישיבה בפיהררבונקר. כשנודע להיטלר ששטיינר מסרב לתקוף הוא החל לצרוח על הבגידות נגדו, על הגנרלים הבוגדים, המושחתים והשקרנים. לאחר שנרגע אמר (בפעם הראשונה) שהמלחמה אבודה אבל הוא יישאר בברלין עד הסוף.

הקורפוס נסוג לעבר האלבה, ושם נכנע ב-4 במאי 1945 לכוחות האמריקניים.

מפקדים
------

* אוברגרופנפיהרר פליקס שטיינר (15 באפריל 1943 - 30 באוקטובר 1944)
* אוברגרופנפיהרר גאורג קפלר (30 באוקטובר 1944 - 4 בפברואר 1945)
* אוברגרופנפיהרר מתיאס קליינהייסטרקאמפ (4 בפברואר 1945 - 11 בפברואר 1945)
* גנרל לוטננט מרטין אונריין (11 בפברואר 1945 - 5 במרץ 1945)
* אוברגרופנפיהרר פליקס שטיינר (5 במרץ 1945 - 4 במאי 1945)

סדר הכוחות
----------

### 11 במרץ 1945

ב-11 במרץ 1945 כלל הקורפוס את היחידות הבאות:

* גדוד הפאנצר כבד אס אס ה-503
* דיוויזיית האס אס ה-11
* דיוויזיית האס אס ה-27
* דיוויזיית האס אס ה-28
* דיוויזיית האס אס ה-23

קישורים חיצוניים
----------------

* קורפוס הפאנצר אס אס השלישי, באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
* קורפוס הפאנצר אס אס השלישי, באתר Axis History (באנגלית)
* קורפוס הפאנצר אס אס השלישי באתר Feldgrau.com (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  פלגה-יחידה צבאית בגודל בלתי קבוע שהורכבה לשם ביצוע משימה מיוחדת (Detachment)
2. ↑  הסצנה של התפרצות היטלר כשנודע לו ששטיינר מסרב לתקוף תוארה בסרט הנפילה. ראו: התפרצות היטלר בעקבות סירובו של שטיינר לתקוף, מתוך הסרט "הנפילה" באתר יוטיוב.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n82024976
* VIAF: 154787668
* WorldCat: lccn-n82024976

 |
**לאו לודוויג אוגוסט אויגן זונטאג** (בגרמנית: **Leo Ludwig August Eugen Sontag**;‏ 8 ביוני 1857 – 13 ביולי 1929) היה גנרל גרמני, שפיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייו

זונטאג נולד ב-8 ביוני 1857 במינדן, והיה בנו של הגנרל הפרוסי גידו זונטאג ואחיו של הגנרל גידו זונטאג. בשנת 1874 הוא התגייס לצבא הפרוסי, והצטרף לרגימנט הרובאים ה-34 (פומרניה - ויקטוריה, מלכת שוודיה) .ב-1 בנובמבר 1884 הוא הועלה לדרגת לויטננט, וב-14 בפברואר 1885 הועבר לגדוד היגר ה-11 (נסיכות הבוחר מהסן). ב-14 בדצמבר 1889 הוא הועלה לדרגת האופטמן והועבר לרגימנט הרגלים ה-76 (הנזה ה-2 - המבורג), וב-22 במרץ 1891 הוא מונה למפקד הפלוגה ה-12 בליבק. ב-18 בינואר 1901 הוא הועבר לרגימנט הרגלים ה-19 (פוזן ה-2 - פון קורביאר) ומונה למפקד הגדוד ה-1 בגרליץ. ב-10 באפריל 1906 הוא מונה לקצין מטה ברגימנט הרובאים ה-34 (פומרניה - ויקטוריה, מלכת שוודיה). ב-27 בינואר 1909 הוא הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-66 (מגדבורג ה-3), וב-18 בנובמבר 1909 הוא מונה למפקד בית הספר לירי של חיל הרגלים, וב-21 באפריל 1912 הוא מונה למפקד חטיבת הרגלים ה-33 באלטונה, והועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 באוקטובר 1912 הוא מונה למפקח של יחידות היגר והרובאים, וב-16 בינואר 1914 הוא קיבל את עיטור מסדר הנשר האדום עם עלי אלון.

### מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה זונטאג למפקד הדיוויזיה ה-41, וב-7 באוקטובר 1914 הוא מונה למפקד דיוויזיית המילואים ה-18, עליה פיקד עד ה-22 בפברואר 1915. ב-22 במרץ 1915 הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט, וב-30 ביוני 1915 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-56. ב-18 ביוני 1916 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-113, וב-1 במרץ 1917 הוא מונה למפקד הקורפוס האלפיני. ב-5 בספטמבר 1917 הוא מונה למפקד דיוויזיית התחלופה ה-5, עליה פיקד לתקופה קצרה, וב-3 בדצמבר 1918 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים.

לאחר המלחמה פרש זונטאג מהצבא והתגורר בהמבורג, עד מותו ב-13 ביולי 1929.

קישורים חיצוניים
----------------

* לאו זונטאג באתר forum.axishistory
**ריצ'רד פול מקס פליישר** (בגרמנית: **Richard Paul Max Fleischer** ‏; 4 ביולי 1861 – 3 באפריל 1930) היה צייר ובריולוג (אנ') גרמני. כבוטנאי, הוא זכור בזכות עבודתו עם טחבים.

ביוגרפיה
--------

הוא לקח שיעורי אמנות בורוצלב, והוסמך כמורה לאמנות בשנת 1881. הוא המשיך את לימודיו במינכן ובפריז, שם גבר העניין שלו במדעי הטבע. לאחר מכן עבר לציריך בשנת 1892 על מנת ללמוד גאולוגיה. לאחר מספר שנים הוזמן על ידי הבוטנאי מלכיאור טרוב לג'אווה כמאייר. בג'אווה, יחד עם תפקידיו האמנותיים, הוא אסף דגימות בוטניות אזוריות וערך חקירות על טחבי האי. במהלך שהותו בהודו המזרחית של הולנד, הוא למד גם את הטכניקה ליצירת הדפסי בטיק מצבעי ירקות. 

לאחר מספר שנים בג'אווה הוא נסע לגינאה החדשה, ארכיפלג ביסמרק, אוסטרליה, ניו זילנד ודרום אמריקה, לפני שחזר לגרמניה בשנת 1903. בין השנים 1908–1913, הוא חזר לביקור בדרום מזרח אסיה הימית, שם אסף בעיקר טחבים אך גם סחלבים ופטריות.

בשנת 1914 החל לעבוד במוזיאון הבוטני בברלין ושלוש שנים לאחר מכן מונה לפרופסור לבוטניקה באוניברסיטת ברלין.

בשנת 1925 נסע לאיים הקנריים במטרה לצייר ולחקור את טחבי האזורים. בשנה שלאחר מכן עבר להתגורר בהאג, ובשנת 1927 חזר לקנריים עם אשתו השנייה, פ.ג. הייגטון.

לאחר מותו בשנת 1930, אוספיו הפרטיים וספרייתו נרכשו על ידי חנות עתיקות בלייפציג.

גלריה
-----

* רקדניות בג'אווהרקדניות בג'אווה
* במחצבות קררה במחצבות קררה
* סטודנטית לומדת סטודנטית לומדת
* וולקן בג'אווהוולקן בג'אווה
* גנים בוטנים גנים בוטנים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקס פליישר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Fleischer, Richard Paul Max (1861-1930) on JSTOR, plants.jstor.org
2. ↑  Fleischer, Max - Flora Malesiana Wiki, floramalesiana.biowikifarm.net

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009464278405171
* Botanist: M.Fleisch.
* GND: 116600845
* ISNI: 0000 0000 8095 4007
* NKC: mub20211119715
* NTA: 315721456
* RKD: 28262
* SIKART: 4032058
* SNAC: w68m0x7t
* SUDOC: 155553232
* ULAN: 500025241
* VIAF: 15524238
* WorldCat (עם VIAF): 15524238

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מקס פליישר (צייר)"**.
**קורפוס המילואים ה-27** (בגרמנית: **XXVII. Reserve-Korps**) היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.

היסטוריה
--------

הקורפוס הוקם ב-1 בספטמבר 1914 כחלק מהגל השני של הגיוס במלחמת העולם הראשונה, והיא כללה יחידות מממלכת סקסוניה ומממלכת וירטמברג. כמפקדו הראשון מונה אדולף פון קרלוביץ, והוא כלל את דיוויזיות המילואים ה-53 וה-54. הקורפוס נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה הרביעית בפיקוד אלברכט, דוכס וירטמברג. הקורפוס נטל חלק בקרב איפר הראשון, ובשנת 1915 נטל חלק בקרב איפר השני ובקרב שמפאן השני. בשנת 1916 לחם הקורפוס במהלך הקרב על הסום, ובנובמבר 1916 הועבר לחזית המזרחית. בשלהי 1917 הוא חזר למערב, תחילה החזיק בעמדות הגבול בגבול ההולנדי-בלגי, ובינואר 1918 הוא הועבר לפלנדריה. באביב 1918 הוא השתתף במבצע מיכאל, כחלק ממתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן לחם נגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.

מפקדים
------

* אדולף פון קרלוביץ (1 בספטמבר 1914–26 באוקטובר 1914)
* ריכרד פון שוברט (27 באוקטובר 1914–6 בספטמבר 1916)
* אוסקר פון ארנטל (6 בספטמבר 1916–15 ביוני 1917)
* הנס קרוג פון נידה (15 ביוני 1917–9 בספטמבר 1918)
* ברנהרד פון ואצדורף (9 בספטמבר 1918–22 בפברואר 1919)

קישורים חיצוניים
----------------

* הקורפוסים של הצבא הקיסרי במהלך מלחמת העולם הראשונה באתר Die höchsten Kommandostellen des Heeres (בגרמנית)
נגני תופים מנגנים במצעד, ניגריה
**תוֹף מְדָּבֶּר** (באנגלית:  **talking drum**; בצרפתית: **Tama** או **le tambour parlant**; בשפת מנדינקה: **Tama**; בשפת יורובה: **gangan, dumdum**; בשפת האוסה: **kalangu**; בשפת דגומבה: **lunna**) הוא תוף המשמש במוזיקה של מערב אפריקה. אחד מכלי הנגינה של הגריוט. התוף, בתבנית של שעון חול, מורכב משני תופים המחוברים ביניהם ברצועות עור הניתנות למתיחה על מנת לשנות את גובה הצליל המופק. ייחודו של התוף הוא ביכלתו להפיק צלילים המזכירים דיבור אנושי בטון ובפרוזודיה (מאפיינים אקוסטיים של הדיבור). נגן מיומן מסוגל להפיק "משפטים" הנשמעים כשיר. התוף נפוץ בקרב קבוצות אתניות במערב אפריקה כגון יורובה, מנדינקה, דגומבה והאוסה באזור האימפריה ההיסטורית של גאנה, דרום-מערב ניגריה ובנין.

גדלים וצורות
------------

התוף המקובל הוא באורך של כ-13 ס"מ וקוטר כל תוף 7 ס"מ, אם כי קיימים תופים במגוון גדלים. ניתן למצוא "אשכולות" של תופים בגדלים שונים בהם ניתן לנגן יחד במגוון רחב יותר גל גבהי צליל. כן ניתן למצוא תופים שלהם יש רק "צד אחד" של "שעון החול" (במבנה שמזכיר מעט דרבוקה).

גוף התוף יכול להיות עשוי מעץ או חרס.

שיטת הפקת הצליל
---------------

התוף נתלה על הכתף עם רצועה ומוחזק בין המותן ליד החובקת אותו, כאשר הצמדת התוף למותניים מותחת את המיתרים ובתורם את עור התוף ומעלה את גובה הצליל. הנגן אוחז בידו השנייה מוט כפוף עם גולה בקצהו, בו הוא יכול להכות באזורים שונים על גבי עור התוף.

שימוש היסטורי
-------------

התוף היה מסוגל להעביר הודעות מכפר לכפר, בשל היכולת לחקות באמצעות התיפוף צלילים דומים לשפה מדוברת. העובדה ששפות מערב אפריקה הן שפות טונאליות, איפשרה העברת מסרים באמצעות שינויי טון בלבד, ללא עיצורים. ה"שפה" בה נעשה שימוש להעברת המסרים כללה מילים פשוטות וחיוניות וסמנים שסיפקו הקשר. כך, הודעה של מילים ספורות התארכה לשיר קצר, הכולל את מילות המסר וביניהן סמנים ווקליים שסיפקו את ההקשר. על השיר ניתן לחזור מספר פעמים והוא נשמע במרחק של 5–6 ק"מ.

במוזיקה פופולרית
----------------

* קינג קרימזון - ב-"The Talking Drum" מן האלבום Larks' Tongues in Aspic
* טום וייטס - ב-"Trouble's Braids" מן האלבום Swordfishtrombones
* אריקה באדו - ב-"My People" מן האלבום (New Amerykah Part One (4th World War
* מייק פליטווד מלהקת פליטווד מק וביל קרוצמן מגרייטפול דד עשו שימוש בתוף בהופעות
* בפסקול הסרט הפנתר השחור מאת לודוויג גורנסון

לקריאה נוספת
------------

* John F. Carrington, **The Talking Drums of Africa**

קישורים חיצוניים
----------------

* תוף מדבר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

* Michael Kernan, The Talking Drums, june 2000
* Talking Drum - the basics


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 3b6d0bdc-2e39-424f-81d9-098be2efa707

 |
**לאו כהן** ( בגרמנית: **Leo Kahn**‏; 1894–1983) היה צייר גרמני, שעלה לארץ בשנות ה-30 של המאה ה-20. היה מעצב טקסטיל וצייר. משנות השישים התגורר גם בקריית האמנים בצפת.

ביוגרפיה
--------

קאהן נולד בשנת 1894 בברוכסל, גרמניה. הוא שירת בצבא הקיסרות הגרמנית בשנת 1914 בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה ונפצע בעת שירותו הצבאי.

לאחר המלחמה למד באקדמיה לאמנויות יפות בקרלסרוהה בין השנים 1919–1920 ובפרנקפורט אצל אלברט אהואייזאן.

בשנת 1926 קאהן נסע לברלין (שם פגש והתיידד עם מקס ליברמן), ולאחר מכן הרחיק להולנד וצרפת בחיפוש אחר השראה אמנותית.

בשנת 1928 הוזמן לקישוטו של בית כנסת חשוב בעיר מולדתו ברוכסל.

קאהן הציג בקרלסרוהה, מינכן, אולם, ציריך ופריז.

בשנת 1928 התגורר קאהן בדרום צרפת שם התיידד עם האמן הפאובי החשוב אנדרה דריין. לאחר מכן עבר לגור בפריס ושם ניהל סטודיו עד 1934. במהלך שנות ה-30 החל להתקרב אל החוגים האקספרסיוניסטים בגרמניה וצרפת.

לאחר עליית הנאצים לשלטון, בשנת 1936 עלה עם משפחתו לארץ-ישראל והתיישב ברמת-גן. הוא הקים מפעל טקסטיל, אך מכר אותו ונשאר לעבוד בו כמעצב טקסטיל. בשנת 1944 נפל אחד מבניו בקרב באיטליה בבריגדה היהודית.

בשנת 1960, לאחר שקיבל פיצויים מגרמניה, התפטר מעבודתו בבית החרושת והקדיש את זמנו לציור.

בשנת 1961 רכש בית בקריית האמנים בצפת, בנוסף למקום מגוריו ברמת גן.

פרסים
-----

* 1957 - פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול, עיריית תל אביב-יפו
* 1982 - אות יקיר רמת גן

הערות שוליים
------------

1. ↑  לאו כהן, מרכז מידע לאמנות ישראלית | מוזיאון ישראל, ירושלים, באתר museum.imj.org.il

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 279781
* NLI: 987007302598105171
* GND: 118559346
* ISNI: 0000 0000 8205 0546
* LCCN: n81132801
* RKD: 295780
* VIAF: 20472227
* WorldCat: lccn-n81132801

 |
בראסרי בפריז
בראסרי בבלגיה
**בְּרָאסֵרִי** (מצרפתית: **Brasserie**) הוא סוג של מסעדה בנוסח צרפתי עם אווירה מרגיעה, שמגישים בה מנות יחידות וארוחות שונות. לרוב מוגשים ארוחות פשוטות מתפריט מצומצם המשתנה בהתאם לשעה, לעיתים עד השעות הקטנות של הלילה, לצד משקאות חריפים (בעיקר בירה). בניגוד לביסטרו, הבראסרי בדרך כלל יעניק רמת שירות גבוהה ותפריטים מודפסים. בניגוד למסעדה, הבראסרי יגיש תפריט מצומצם יחסית ויאפשר להזמין אוכל לאורך כל היום ובכל ימות השבוע, ולא רק בשעות מסוימות כפי שנהוג במסעדה. כמו כן, השירות בבראסרי יהיה פחות פורמלי מזה שהמסעדה הצרפתית מחויבת לתת, והעיצוב גם הוא יהיה פשוט יותר. מנת בראסרי קלאסית היא סטייק וצ'יפס (בצרפתית: סטייק פריט).

מקור
----

פירוש המילה "בראסרי" בצרפתית הוא מבשלה, ובעקיפין מתכוון גם לכל תעשיית המבשלות. משערים שהכינוי בראסרי דבק במקומות שבישלו את הבירה המוגשת בעצמם. מקורו של סגנון הגשת המזון והשתייה בפונדקי הבירה הגרמניים, ומשם התפשט לאזור אלזס-לורן ובהמשך לפריז, שם הפכו הבראסרי למקום מפגש של אנשי רוח, פוליטיקאים ואמנים. 

בפריז ישנם בראסרי הקיימים מהמאה ה-19 כגון בופנז'ה שהוא הבראסרי הוותיק בפריז (מ-1864) ובראסרי ליפ שקיים מ-1880. לה קופול קיים מ-1927 והיה הבראסרי הגדול בפריז בין שתי מלחמות העולם.

מסעדות הנושאות שם זה נפתחו גם מחוץ לגבולות צרפת – למשל רשת בראסרי לה האל בארצות הברית ובראסרי M&R, "סרגוס", "לוקאס" ועוד בתל אביב – ופעמים רבות המונח כבר אינו משמש בהקשרו המקורי אלא יותר כאמצעי למיתוג זר של מסעדה מקומית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בראסרי** בוויקישיתוף
* יעל גרטי, טרנד הבראסרי - עם הצלחה לא מתווכחים, באתר ynet, 22 בינואר 2006

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4404658-3
* NKC: ph124079

 |
**מקס צ'רנובילסקי** (שם מלא: מקס מרדכי צ'רנובילסקי; 1917 – 16 באפריל 1994) היה משפטן ושופט ישראלי. בשנת 1949 ייסד את המחלקה למשפטים אזרחים ועמד בראשה בדרגת סגן פרקליט המחוז, כיהן כשופט שלום (1952–1958), שופט מחוזי (1958–1992) בבית המשפט המחוזי בתל אביב.

ביוגרפיה
--------

נולד בשנת 1917 בקניגסברג (היום: "קלינינגרד"), גרמניה לסופי ויעקב צבי הכהן, אח בכור לברנרד.

בשנת 1936 סיים לימודי תיכון בקניגסברג.
בין השנים 1937–1938 למד בבית המדרש לרבנים בברסלאו.

בשנת 1939 עלה צ'רנובילסקי ל-ארץ ישראל.

בשנת 1942 קיבל תעודת הוראה.

בשנת 1947 סיים לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים והחל להתמחות במשרד עורכי-דין.

בשנת 1948 שירת בצה"ל ובין היתר שירת במטה המשפטי של צה"ל, הופיע כסניגור צבאי וכיהן כאב בית-הדין הצבאי המחוזי בתל אביב.

בשנת 1949 ייסד צ'רנובילסקי את המחלקה למשפטים אזרחים ועמד בראשה בדרגת סגן פרקליט המחוז.

בשנת 1952 מונה צ'רנובילסקי לכהונת שופט בבית משפט השלום ב-תל אביב.

בשנת 1958 מונה לכהונת שופט בבית משפט המחוזי בתל אביב, כיהן בתפקיד במשך 34 שנים.

בנובמבר 1959 צ'רנובלסקי היה חבר בהרכב (עם השופטים מרדכי קנת ויצחק דולב) שהרשיע את המרגל לוי לוי שבמשך 33 שנה מאסרו נותר חסוי.

ב-1 בינואר 1992 פרש לגמלאות.

לאחר פרישתו לגמלאות עבד כ-עורך דין.

בשנות ה-90 המרכז הישראלי לניהול ערך משפט ציבורי על מינויים פוליטיים בחברות ציבוריות. בראש הרכב השופטים ישב השופט (בדימוס) מקס צ'רנובילסקי. ישבו לצידו פרופ' עמוס שפירא ופרופ' דוד קרצמר. בין עדי התביעה היו ח"כ אברהם שוחט, יצחק ברמן, ואלוף (במיל.) יצחק חופי.

צ'רנובילסקי נפטר ב-16 באפריל 1994. נקבר בבית העלמין קריית שאול.

על שמו של צ'רנובילסקי: המדרשה לעולים חדשים במסגרת לשכת עורכי הדין בישראל ומשרד הקליטה.

משפחה
-----

היה נשוי לדינה (1927–2019), אב לבת ובן. אחיו הוא הפתולוג הפרופ' ברנרד צ'רנובילסקי.

משפחת צ'רנובילסקי התגוררה בצפון תל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

הערות שוליים
------------

1. ↑  השופט מקס צ'רנובילסקי האתר הרשמי של הרשות השופטת – מקס צ'רנובילסקי – קורות חיים
2. ↑  סיפורו יוצא הדופן של האסיר איקס שלא הכרתם רוטר נט
3. ↑  השופט ומחלק התה עפרה אליגון, 11 במרץ 1977
4. ↑  המרכז הישראלי לניהול - משפט ציבורי על מינויים פוליטיים בחברות ציבוריות. בראש הרכב השופטים ישב השופט (בדימוס) מקס צ'רנובילסקי אתר עו"ד ד"ר חיים משגב
5. ↑  מקס מרדכי צ'רנובילסקי מקס מרדכי צ'רנובילסקי BillionGraves Record
6. ↑  המדרשה לעולים חדשים ע"ש השופט מקס צ'רנובילסקי לשכת עורכי הדין
7. ↑  פרופ' ברנרד צ'רנובילסקי pathologist-czernobilsky
8. ↑  פסקי דין צ'רנובילסקי: כל פסקי הדין עבור צ'רנובילסקי תקדין - המאגר המשפטי
**תומאס טולמאץ'** (באנגלית: **Thomas Tollemache**‏: סביבות 1651–1694), או תומאס טאלמאש (Thomas Talmash), היה איש צבא אנגלי.

ביוגרפיה
--------

טולמאץ' נולד לסר ליונל טולמאץ' מאחוזת הלמינגהאם שבסאפוק, ולאשתו אליזבת', הרוזנת השנייה מדייסארט.

ב-1678 הוא התמנה לקפטן בצבא, ושירת בטנג'יר. ב-1685 מונה ללוטננט-קולונל ברגימנט רובאים, אך ויתר על התפקיד לאחר עלייתו לשלטון של המלך ג'יימס השני.

טולמאץ' נטש את המלך ג'יימס לטובת ויליאם מאוראנז' הפרוטסטנטי, שב-1688 הצליח להדיח את ג'יימס במהלך המהפכה המהוללת. תמורת שירותיו העניק לו ויליאם, שנקרא כעת המלך ויליאם השלישי, את משרת מושל העיר פורטסמות', וקולונל במשמר קולדסטרים; ב-1689 הוא נבחר לכהונה בבית הנבחרים הבריטי מטעם מחוז הבחירה מלמסברי, וכיהן במשך שנה אחת.

הוא שירת עם הרגימנט שלו במלחמת הברית הגדולה, ונלחם לראשונה בקרב וולקורט שנערך באוגוסט 1689. ב-1691 הוא שירת באירלנד בדרגת מייג'ור גנרל, וזכה לתהילה בקרב אקרוים ובמצורים על את'לון, גולוויי ולימריק. המוניטין שלו התחזק עוד יותר בעקבות ביצועיו המוצלחים בארצות השפלה בקרבות סטינקרק ונירווינדן.

בין 1691 ל-1694 כיהן בפעם השנייה והאחרונה בחייו בבית הנבחרים הבריטי, הפעם מטעם מחוז הבחירה צ'יפנהאם. בשנתו האחרונה בבית הנבחרים הוא הציע לתקוף את הנמל הצרפתי בברסט, ואף הוביל את המתקפה. אולם, הצרפתים קיבלו מודיעין מוקדם על ההתקפה המתוכננת, ותיגברו את חיל המצב ואת ביצורי הנמל. למרות שהוביל באומץ את החיילים האנגליים, הם ניגפו בקרב ונסוגו עם אבדות כבדות. טולמאץ' נפצע גם כן, נכנע לפציעותיו, ומת בפלימות' ביוני 1694. הוא נקבר בכנסיית סנט מרי שבכפר הלמינגהאם, סאפוק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תומאס טולמאץ'** בוויקישיתוף
* תומאס טולמאץ' במהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1026992869
* ISNI: 0000 0000 2347 0604
* LCCN: n84107720
* NTA: 323242251
* VIAF: 60484182
* WorldCat: lccn-n84107720

 |
**אלרי דה שרדונה** (בצרפתית: **Hilaire de Chardonnet**, נולד בשם **Louis-Marie Hilaire Bernigaud de Chardonnet**‏; 1 במאי 1839 בזנסון, צרפת – 11 במרץ 1924, פריז) היה תעשיין צרפתי וממציא הויסקוזה - המשי המלאכותי.

חייו
----

משפחתו של דה שרדונה, הייתה משפחת אצולה. אך לאחר המהפכה הצרפתית, דבר זה היה כמעט חסר משמעות. הוא התקבל לאקול פוליטקניק בשנת 1859, לאחר לימודים בפקולטה למדעים בבזנסון. באקול פוליטקניק הכיר את מי שמאוחר יותר יהפוך לנשיא צרפת מארי פרנסואה סדי קארנו. אך ב-1861 נאלץ לעזוב את בית הספר, לאחר שכתב מכתב בגנותו של נפוליאון השלישי. הוא הצטרף לאנרי, רוזן שמבור, שטען אז לכתר צרפת בתור "אנרי החמישי" במהלך גלותו באוסטריה.

רק ב-1883, עם מותו של אנרי, התייאש דה שרדונה ממאמציו להשבת המלוכה בצרפת, ופרש מפעילות פוליטית כליל.

דה שרדונה היה ממציא ומדען, והקים באחוזתו שליד שאלון-סור-סון מעבדה וחדר חושך, בהם ערך ניסויים שונים.

בסוף שנות השבעים של המאה ה-19, עבד שרדונה יחד עם לואי פסטר על מציאת תרופה למחלה שפגעה בתולעי משי, והרסה את התעשייה הצרפתית. במהלך ניסיונו לנקות דבר מה שנשפך בחדר חושך, גילה דה שרדונה את הפוטנציאל של ניטרוצלולוזה לשמש כתחליף למשי. בהבינו את המשמעות הכלכלית של תגליתו, עזב דה שרדונה את עבודתו והתמקד בפיתוח התגלית.

הוא קרא לחומר "משי שרדונה", והציגו במהלך התערוכה העולמית בפריז בשנת 1889. לרוע מזלו, החומר שהיה דליק מאוד הוחלף במהרה בחומרים יציבים יותר. דה שרדונה איבד את הונו הרב, ונשאר חסר כל.

ב-1919 התקבל לשורות האקדמיה הצרפתית למדעים, בתחום היישום ההמצאות המדעיות בתעשייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלרי דה שרדונה** בוויקישיתוף
* אלרי דה שרדונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb10639603p (data)
* GND: 11765485X
* ISNI: 0000 0000 7123 186X
* The Léonore id LH//203/36 is not valid.
* SNAC: w6mm96cf
* SUDOC: 15118402X
* VIAF: 100263023
* WorldCat: viaf-100263023

 |
**תומאס מואר מרטין** (באנגלית: **Thomas Mower Martin**‏; 1838 – 1934) היה צייר נוף קנדי יליד אנגליה שכונה "אבי האמנות הקנדית".

ביוגרפיה ועבודה
---------------

מרטין נולד בלונדון, אנגליה, בנם של אדוארד ה. מרטין, גזבר בתי המשפט, וסוזן אברנת'י. הוא התחנך בבתי ספר שונים ולבסוף החל ללמוד בבית הספר הצבאי באנפילד. אביו רצה שהוא יהפוך לאיש צבא בחברת הודו המזרחית. אך הוא התייתם בגיל 15, התגורר עם דודתו שתמכה ברצונו לא להמשיך בהכנה לחיי הצבא כדי להפוך לנגר ולצייר. הוא היה אוטודידקט, בתחום התחביב של רישום וציור במשך כמה שנים, וקיבל משרה חלקית בהוראה בבית הספר דרום קנזינגטון בלונדון.

הוא לא אהב את החיים בלונדון והיה חסר מנוחה. שאיפתו לסגנון חיים בריא יותר הביא אותו לנצל את הצעתה של ממשלת קנדה לשטח בחינם (0.43 קמ"ר) אדמה כדי לאפשר לו לעלות ולהיות מתנחל חלוץ. הוא התחתן עם אמה ניקולס (1842–1911) - הם ילדו תשעה ילדים.

בשנת 1862 הם היגרו לקנדה ובנו בית קטן במוסקוקה, אונטריו. חקלאות התבררה כבלתי אפשרית בגלל האיכות הירודה של האדמה ולכן עברה המשפחה והתיישבה בטורונטו, שם במהרה הפך מרטין לצייר מקצועי מבוסס.

מרטין צייר נופים, בעלי חיים, טבע דומם ודיוקנאות בצבעי שמן, צבעי מים ותחריטים. הוא היה אחד מקבוצת האמנים שקיבלה משימות מהרכבת הפסיפית הקנדית לציור נופים במערב קנדה - הם נודעו בשם "ציירי הרכבת". מוקדם יותר הוא טייל וצייר נופים במזרח קנדה ובארצות הברית, וכן סיפק איורים לשני ספרים מאת A & C Black, קנדה וגני קיו.

הוא היה חבר מייסד באגודת האמנים אונטריו בשנת 1872, וחבר באקדמיה המלכותית לאמנויות הקנדית בשנת 1880, והיה גם חבר באגודת האמנים הקולוניאלית הבריטית המלכותית (1909).

מואר מרטין הציג הרבה כאמן במהלך חייו וניתן למצוא את עבודותיו באוספים ציבוריים ופרטיים רבים, כולל טירת וינדזור באנגליה.

הוא נפטר בגיל 96 בשנת 1934.

גלריה
-----

* חצר איכר חלוץחצר איכר חלוץ
* הרי הרוקיהרי הרוקי
* ויניפגויניפג

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תומאס מואר מרטין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Dean of Canadian artists is dead, news.google.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1051929318
* ISNI: 0000 0000 8417 1958
* LCCN: n87916202
* NTA: 203659597
* RKD: 52952
* Trove: 1252660
* ULAN: 500080640
* VIAF: 1542256
* WorldCat: lccn-n87916202

 |
**תומאס לורץ** (בגרמנית: **Thomas Lurz**; נולד ב-28 בנובמבר 1979 בווירצבורג) הוא שחיין גרמני. הוא אלוף עולם בשחייה במים פתוחים, בעל 13 מדליות מהן 7 זהב ובעל מדליית כסף (לונדון 2012) ומדליית ארד (בייג'ינג 2008) אולימפיות.

ביוגרפיה
--------

לורץ נולד בווירצבורג. הוא גר בגרברון ושוחה במועדון הספורט אס.וי. וירצבורג 05. באולימפיאדת אתונה (2004), לורץ ייצג את גרמניה במקצה 1500 מטר חופשי, אבל לא העפיל לגמר. באותה השנה, הוא זכה במדליית זהב באליפות העולם בשחייה במים פתוחים במקצה 10 קילומטר. 

באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 2005, זכה לורץ לראשונה במדליית זהב במים פתוחים במשחה ל-5 קילומטר לפני צ'יפ פיטרסון מארצות הברית וסימון ארקוליו מאיטליה ובמדליית כסף במשחה ל-10 קילומטר אחרי פיטרסון ולפני פיטר סטויצ'ב מבולגריה.

באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה ספרד בשנת 2013 זכה לורץ ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 4:47:27.0 שעות, לפני בריאן ריקמן מבלגיה (4:47:27.4 שעות) ויבגני דראטסב מרוסיה (4:47:28.1 שעות) ובמשחה קבוצתי (2 גברים ואישה) בתוצאה של 52:54.9 דקות, לפני יוון (54:03.3 דקות) וברזיל (54:03.5 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:49:14.5 שעות, אחרי ספירידון יאניוטיס מיוון (1:49:11.8 שעות) ולפני אוסמה מלולי מתוניסיה (1:49:19.2 שעות) ומדליית ארד, במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 53:32.2 דקות, אחרי אוסמה מלולי (53:30.4 דקות) ואריק הדלין מקנדה (53:31.6 דקות).

תארים הישגים
------------

* לורץ זכה 5 פעמים (2005, 2006, 2009, 2011 ו-2013) בתואר שחיין השנה במים פתוחים, יותר מכל שחיין אחר בהיסטוריה.

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תומאס לורץ** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של תומאס לורץ (בגרמנית)

* תומאס לורץ, באתר olympedia.org

* תומאס לורץ, באתר Swimrankings
* אתר מועדון הספורט אס.וי. וירצבורג 05

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 131649132
* ISNI: 0000 0000 1953 904X
* VIAF: 57751319
* WorldCat: viaf-57751319

 |
מסך TFT-LCD בחלוקה למרכיבים: 1. משטחי זכוכית, 2+3. מקטבים, 4. מסכת צבעים, 5+6. קווי הפעלה, 7. שכבת חיזוק, 8. שומרי מרווח, 9. טרנזיסטורי TFT (דקי סרט), 10. אלקטרודה קדמית, 11. אלקטרודה אחורית
**מסך גביש נוזלי מטרנזיסטור דק סרט** (**TFT-LCD**) הוא גרסה של מסכים מגביש נוזלי (LCD) אשר משתמשים בטכנולוגיה של טרנזיטורים דקי סרט (TFT) על מנת לשפר את איכות התמונה (מיעון, ניגודיות ועוד). TFT LCD הוא סוג אחד של LCD בעל מטריצה פעילה. מסכים אלו משמשים בטלוויזיות, מסכי מחשב, טלפונים סלולרים, משחקי וידאו ניידים, מערכות ניווט ועוד.

מבנה
----

דיאגרמה של סידור הפיקסלים
מסכים מגבישים נוזליים קטנים, כמו כאלו הנמצאים במחשבונים ובמכשירים אחרים, הם בעלי אלמנטים ישירים להצגת התמונה, מתח יכול להיות מושרה על אלמנט אחד ללא הפרעה על שאר האלמנטים במסך. טכנולוגיה זו אינה מעשית למסכים גדולים עם מספר רב של פיקסלים, מכיוון שזה דורש מיליוני חיבורים - חיבורים מלמעלה ומלמטה לכל אחד משלושת הצבעים (אדום, ירוק וכחול), של כל פיקסל. לכן הפיקסלים ממוענים בשורות ובטורים אשר מפחיתים את מספר החיבורים ממיליונים לאלפים. אם כל הפיקסלים בשורה אחת מושרים ממתח חיובי, וכל הפיקסלים בטור אחד מושרים ממתח שלילי, אזי הפיקסל בצומת הוא בעל המתח המושרה הגדול ביותר ואז הוא ממותג. הבעיה עם פתרון זה היא שכל הפיקסלים באותו טור רואים רק חלק מהמתח שנופל כמו גם כל הפיקסלים באותה שורה, ולכן למרות שהם אינם ממותגים באופן מלא, הם נוטים להצבע גם כן. הפתרון לבעיה זו היא לחבר לכל פיקסל טרנזיסטור משלו, אשר מאפשר למתג כל פיקסל באופן יחידני. זרם הזליגה הנמוך של הטרנזיסטור מונע מהמטען המושרה על הפיקסל לזלוג בין הרענונים של התמונה במסך. כל פיקסל הוא קבל קטן עם שכבה של גביש נוזלי מבודד אשר נמצא בסנדוויץ' בין שתי שכבות של ITO מוליך.

סידור המעגל של TFT LCD הוא דומה מאוד לזה של זיכרון DRAM. למרות זאת, במקום לייצר את הטרנזיסטורים מסיליקון אשר יוצקים לתוך תבנית קריסטל, הם מיוצרים מסרט דק של סיליקון אשר משוקע מפאנל זכוכית. בצורה זו הטרנזיסטור בולט למעלה רק בחלק קטן מהאזור של כל פיקסל. חלקו האחר של סרט הסיליקון מסולק על מנת לאפשר לאור לעבור.

ראו גם
------

* שפופרת קרן קתודית (התקן תצוגה)
* צג פלזמה
* OLED

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **TFT LCD** בוויקישיתוף
**יוסף שליסקי** (באנגלית: **Joseph Shlisky**;‏ סביבות 1894 – 14 בפברואר 1955 כ"ב בשבט תשט"ו) היה חזן בניו יורק, נחשב לאחד מגדולי החזנים בדורו.

קורות חיים
----------

שליסקי נולד באוסטרובצה, פולין. בילדותו שר במקהלת בית הכנסת בעירו. בגיל 7 נחטף (עם עוד מספר ילדים מן המקהלה) על ידי יהודים שהבטיחו להורי הילדים לשחררם כעבור מספר ימים. למעשה הובלו הילדים תחילה ללונדון, ובהמשך הועברו לעיר טורונטו בקנדה, שם אולצו להופיע בפני קהל. הם התגוררו בתנאים קשים מספר שנים, עד שיוסף חולץ על ידי תושב המקום שהתחזה לשוטר ו"עצר אותו" בעוון שוטטות.

בגיל 13 הגיע יוסף לקהילה היהודית בעיר, וביקש לערוך את טקס בר המצווה שלו. הקהל התרשם מתפילתו, ואחד מן המתפללים פרס על הנער את חסותו, מימן את לימודיו, ואף נתן לו את בתו לאשה כשהגיע לגיל 17. כנער התגורר שליסקי בבית דודו, שהיגר לטורונטו, והחל לעבוד במפעל הטקסטיל "איטון" בעיר. באחד מן הימים שמעה אותו אשת בעלי המפעל שר תוך כדי עבודתו, התרשמה משירתו, ומימנה את לימודיו בקונסרבטוריון המלכותי בטורונטו.

בשנת 1919 הופיע בארצות הברית בעיר ניו יורק, וזכה לביקורות נלהבות. ב-1920 התמנה לחזן בבית הכנסת "סלומינר" בניו יורק, ובהמשך עבד במספר בתי כנסת, ערך מופעים וקונצרטים, הופיע בתוכניות רדיו, והקליט מספר קטעי חזנות בתקליטים.

כרבים מחזני דורו הוצע לשליסקי לשיר באופרה, הוא סירב. אך הוא הקליט - ביידיש - שני קטעי אופרה. (את האריה 'רחל' ו'רומנזה')

שליסקי ניחן בקול טנור גבוה וגמישות קולית טובה. הוא ידוע בעיקר בשל קטעי החזנות שביצע כגון "אנא בכח", "לעולם יהא אדם" ו"תכנת שבת". רוב יצירותיו הולחנו על ידי המלחין מאיר פוזנר. 

במהלך חייו הביא את הוריו להתגורר עמו בארצות הברית.

באביב 1934, בשיא הקריירה שלו, לאחר שסיים לשיר את הקטע "אנא בכח" הנאמר בליל שבת, קרס יוסף שליסקי ואיבד את הכרתו. בבית החולים אובחן כסובל מאירוע מוחי. יוסף שליסקי שכב בבית החולים למעלה מ-20 שנה כשהוא משותק בכל חלקי גופו, עד שנפטר ב-14 בפברואר 1955. הלווייתו הייתה מן הגדולות שידעה ניו יורק היהודית, והשתתפו בה למעלה ממאה אלף איש.

קישורים חיצוניים
----------------

* יוסף שליסקי, דף שער בספרייה הלאומית
* יוסף שליסקי באתר "חזנות" (אנגלית)
* קטעי חזנות בביצועו של שליסקי(הקישור אינו פעיל), להאזנה ב-Judaica Sound Archive
* כתבה על יוסף שליסקי באתר torontoist.com, ובה פרטים רבים עליו ועל משפחתו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  שמואל רוזנבלט בספרו "יוסלה רוזנבלט", עמ' 167, בו מובאת עדותו של ב. קובנר בעניין זה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007307193305171
* LCCN: no98108899
* VIAF: 51312695
* WorldCat: lccn-no98108899

 |
מפת המערכת
**TAT-14** (ראשי תיבות של: **Trans Atlantic Telephonecable**, דור 14) הייתה מערכת כבלי תקשורת תת-ימית שהופעלה מ-2001 עד 2020, וחיברה בין ניו ג'רזי שבארצות הברית לבין דנמרק, גרמניה, הולנד, צרפת, ובריטניה.  המערכת הייתה באורך כולל של 15,428 ק"מ ויכלה להעביר כ-3.15 טרה-ביט לשנייה של מידע.

המערכת נבנתה מכמה זוגות סיבים - סיב אחד בכל זוג שימש לנתונים בכיוון אחד והשני בכיוון ההפוך. אף על פי שניתן להשתמש בסיבים אופטיים בשני הכיוונים בו זמנית, לצורך אמינות עדיף שלא להשתמש בציוד פיצול בקצה הסיב הבודד כדי להפריד בין שידור וקבלת אותות - לכן משתמשים בזוג סיבים. ב-TAT-14 השתמשו בארבעה זוגות סיבים - שני זוגות פעילים ושניים כגיבוי. כל סיב בכל זוג נשא 16 אורכי גל לכיוון אחד, וכל אורך גל הוביל עד STM-256 (38,486,016 kbit / s כמטען). הסיבים נארזו בכבלים תת-ימיים המחברים בין ארצות הברית לאיחוד האירופי (בריטניה, צרפת, הולנד, גרמניה ודנמרק) בטופולוגיה טבעתית.

עם הפעלת הכבל, ה-"long boom" הצפוי (מונח שטבע המגזין Wired) הסתיים במות בועת הדוט-קום. השקעת יתר בקיבולת סיבים אופטיים חוצה יבשות הובילה למשבר פיננסי אצל מפעילי כבלים פרטיים כמו Global Crossing.

בדליפת המידע שפרסמה WikiLeaks, התגלה כי נקודת הנחיתה בקטוויק, הולנד כלולה ברשימת תשתיות קריטיות הרגישות להתקפות טרור, ממשלת ארצות הברית.

תקלה בכבלים
-----------

בנובמבר 2003, TAT-14 סבלה משתי הפסקות תוך מספר שבועות, תחילה בקשר הדרומי בין ארצות הברית לבריטניה, ואז בקשר בין צרפת להולנד שהעניק שירות מיותר לבריטניה דרך הקישור הצפוני דרך דנמרק, וכתוצאה מכך נפגעו לשירותי האינטרנט בבריטניה.

ב-19 במאי 2014 הגיעו דיווחים ראשוניים של ספק האחסון Digital Ocean העלו כי TAT-14 הוא הגורם לשירותים הבעייתיים בין האיחוד האירופי לארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

* מערכת כבלים TAT-14

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Report No. SCL-00267" (PDF). Federal Communications Commission. 2020-04-02. נבדק ב-21 בדצמבר 2020. the TAT-14 submarine cable will be retired from service on December 15, 2020 `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑
3. ↑  "CABLE LANDING LICENSE". U.S. Federal Communications Commission. 1999-10-01. נבדק ב-2013-08-09.
4. ↑  "VS wijst knelpunten Nederland aan" (בהולנדית). RTL Nieuws. 2010-12-06. נבדק ב-2013-08-09.
5. ↑  Wearden, Graeme (2003-11-26). "Cable failure hits UK Internet traffic". *ZDNet*. נבדק ב-2013-08-09.
6. ↑  Craig, Andrew (2003-11-26). "Net failure hits UK". webuser.co.uk. נבדק ב-2013-08-09.
7. ↑  "Network Outage in EU affecting AMS1 and AMS2". DigitalOcean. 2014-05-19. נבדק ב-2018-01-30.
הסעיף על שם מֶקֶל
 הגדלהclass=notpageimage|הצגה

**הסעיף על שם מֶקֶל** ("סעיף" מלשון הסתעפות. באנגלית: **Meckel's diverticulum**, ובהתאם מכונה גם "הדיברטיקולום על שם מקל") הוא שריד עוברי של שק החלמון, שהיה מחובר לקצה של המעי האמצעי (midgut), ואם הוא לא מתנוון יש שלוחה של המעי האמצעי (ileum) עם רירית כמו שלו. זהו המום המולד השכיח ביותר במעי הדק, הוא קיים בקירוב אצל כ-2% מהאוכלוסייה, ולרוב המום אינו סימפטומטי, כלומר אין תלונה על כאב כלשהו, ואם קיים כאב הוא דומה לכאב הנגרם בשל דלקת התוספתן (אפנדיציטיס).

סעיף זה תואר לראשונה במאה ה-16 ונקרא לאחר מכן על שם יוהאן פרידריך מקל, אשר איתר את המקור העוברי של הסעיף בשנת 1809.

מבוא
----

הסעיף על שם מקל ממוקם במעי העקום הרחיקני (distal ileum), כ-60 עד 100 ס"מ מהמסתם האילאוצקלי (ileocecal valve, המחבר בין המעי העקום למעי הגס).

לרוב גודלו בין 3 ל-5 ס"מ, הוא בעל אספקת דם נפרדת, והוא מהווה שריד של החיבור בין חבל הטבור למעי הדק בתקופת ההתפתחות העוברית.

המאפיינים של המום מזוהים עם הספרה 2: קיים ב-2% מהאוכלוסייה, נמצא במרחק של 2feet מה-ilocecal valve, אורכו 2 אינץ', 2% מבעלי המום הם סימפטומטיים (מתלוננים על כאב), ישנן 2 רקמות אקטופיות המלוות מום זה, רקמת קיבה ורקמת לבלב, הגיל הנפוץ ביותר לאבחון הוא גיל שנתיים, וגברים לוקים במום זה פי שניים מאשר נשים.

הסעיף יכול להיות בצורה של שלוחה שלא מחוברת לטבור כלל, או שיכולה להיות מחוברת לטבור על ידי מיתר, פיסטולה, ציסטה או פתח המאפשר יציאת נוזלים.

סימפטומים
---------

סימפטומים, אם קיימים, יהיו דימום רקטלי, חסימת מעיים, ודלקת של הסעיף עצמו (דיברטיקולוזיס).

**דימום** יכול להיות כרוני או חד, לרוב מקורו ברקמה הטרוטרופית של הקיבה אשר נמצאת בסעיף, רקמה זו מפרישה חומצה וגורמת לכיב ברירית המעי הדק. 50% מהסעיפים מכילים רקמה הטרוטרופית כאמור.

**חסימת מעיים** הוא סיבוך אשר נגרם, למשל, כתוצאה מפתלת המעי. מצב נדיר אשר יכול לגרום לחסימת מעי הוא כליאה של הסעיף בתוך שק בקע הנקרא littre hernia. אצל ילדים, אחד הסימנים האופייניים להימצאות הסעיף על שם מקל אשר גורם לחסימת מעי, הוא דחיפות בצאייה, הרגשת צורך לצאייה (טנזמוס) והפרשת ריר דמי.

אבחון
-----

בדיקה גרעינית של טכנציום 99 (99mTc) היא הבדיקה שבאמצעותה ניתן לאבחן סעיף על שם מקל. מאחר שב-50% מהמקרים אצל חולים סימפטומטיים יש רקמת קיבה אקטופית על פני הסעיף, ניתן לראות כי המיפוי הגרעיני יציג נקודות הרחוקות מהקיבה עצמה במיפוי, מה שמרמז על חשד לקיומו של סעיף.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הסעיף על שם מקל** בוויקישיתוף

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
סוס עם תגובת פלהמן
**תגובת פלהמן** (באנגלית: **Flehmen response**), הנקרא גם **התנהגות פלהמן**, היא התנהגות בה חיה מפשילה כלפי מעלה השפה העליונה תוך חשיפת השיניים הקדמיות, שואפת אוויר בנחיריים אשר בדרך כלל סגורים ואז נשארת במצב זה במשך מספר שניות. תגובה זו עשויה להיות למראה או אל מול חומר המעורר עניין בבעל החיים. התגובה עשויה להתבצע אף בצוואר מתוח ובראש המורם גבוה באוויר.

תגובת פלהמן קיימת במגוון רחב של יונקים, כולל פרסתנים וחתוליים. התגובה מאפשרת העברת פרומונים וריחות אחרים לתוך איבר יעקובסון הנמצא מעל תקרת הפה דרך תעלה אשר פתחה נמצא מאחורי השיניים הקדמיות של החיה.

מקור המונח
----------

מקור המונח בפועל בגרמנית flehmen, אשר משמעותו חשיפת השיניים העליונות. מונח זה התגלגל לגרמנית מן המילה בסכסונית עילית *flemmen*, אשר משמעותו "להראות רע לב".

תיאור
-----

חיה עשויה להגיב בתגובת פלהמן כאשר היא בוחנת אתר המעורר בה עניין, ובאופן כללי יותר ריחות או טעמים מעוררי עניין. התגובה מאופיינת בהפשלת השפה העליונה באופן החושף את השיניים הקדמיות והחניכיים, ולאחריה שאיפת אוויר והחזקת מנח זה של השפתיים למשך מספר שניות. התגובה עשויה להתבצע על במקומות מסוימים, במקרים אלה בעל החיים עשוי גם ללקק את האתר המעורר בו עניין, תגובת פלהמן עשויה להתבצע אף עם הצוואר מתוח, ראש מורם גבוה באוויר לחקירה כללית את הריחות בסביבה. תגובת פלהמן עשויה לשוות לבעלי החיים מראה של מי שמגחך או צוחק.

תפקיד התגובה
------------

### תקשורת תוך-מינית

התפקיד העיקרי, או הסיבה העיקרית, לתגובת פלהמן היא תקשורת תוך-מינית. התגובה מחדירה אוויר הנושא פרומונים לתוך איבר יעקובסון אשר מעל תקרת הפה ובאמצעותה יכול בעל החיים לקלוט "מסרים" כימיים. כך יכול בעל החיים לקבל מידע מן הסוגים הבאים על חברים אחרים במינו הנמצאים בסביבתו.

### תקשורת בין-מינית

בעזרת תגובת פלהמן יכול בעל החיים אף לדעת על בעלי חיים ממינים אחרים. במחקר שנערך על עזים נבדקה תגובת פלהמן של העז לדגימות שתן מ-20 מינים אחרים של בעלי חיים, חלקם מינים שאינם יונקים. המחקר מצא שיש מרכיב משותף בשתן של כל בעלי החיים, פרומון בין-מיני, הגורם לתגובת פלהמן. באופן מיוחד נמצא כי רמות פרומון של אנדרוגן, הביאו לתגובת פלהמן בעזים.

יונקים עם תגובת פלהמן
---------------------

מגוון רחב של יונקים מגיבים בתגובת פלהמן, מינים טורפים ושאינם טורפים.

בין חיות הבית חתולים וסוסים הם הבולטים בתגובת פלהמן ולשני מינים אלה תגובות פלהמן חזקות לריחות. סוסים זכרים מריחים בדרך כלל סוסות מיוחמות, בעוד שאצל ג'ירפות הזכר אף טועם את השתן של הג'ירפה המיוחמת.

בין שאר בעלי החיים בהם נצפתה תגובת פלהמן ניתן למנות תאו אפריקני, טיגריס, טפיר, אריה, למה מצויה, קובוס שחור-רגל, קיפוד אירופי, קרנף, פנדה ענקית והיפופוטם.

* תגובת פלהמן בטפירתגובת פלהמן בטפיר
* תגובת פלהמן באייל קנדיתגובת פלהמן באייל קנדי
* תגובת פלהמן בעזתגובת פלהמן בעז
* תגובת פלהמן בזברהתגובת פלהמן בזברה
* תגובת פלהמן ביעל אלפיניתגובת פלהמן ביעל אלפיני
* תגובת פלהמן בחמורתגובת פלהמן בחמור

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תגובת פלהמן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "flehmen". Dictionary.com. נבדק ב-28 במאי 2013. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  Sasada, H.; Kanomata, K.; Fukuoka, T. "Flehmen induction with goats by the urine of twenty animal species". 1988. 11th International Congress on Animal Reproduction and Artificial Insemination, University College Dublin, Irelend, June 26–30, 1988. Volume 4. Brief Communications.
3. ↑  Flehmening In Cats. **catsguru.com**
**אייל שיינר** (נולד ב-4 ביוני 1967), הוא רופא ישראלי, פרופ' במיילדות וגינקולוגיה בבית החולים סורוקה ומנהל מחלקת נשים ויולדות ב' בבית החולים. בעבר שימש פרופ' שיינר כסגן מנהל בית החולים סורוקה וכיו"ר ועדת ההתמחות בו.

ביוגרפיה
--------

שיינר נולד בתל אביב וגדל ברמת גן. השתתף בתוכנית הטלוויזיה החינוכית הדוברמן החברמן ("דובי דוברמן"). הוא למד בתיכון קלעי גבעתיים. את שירותו הצבאי מילא שיינר בנח"ל ובחיל המודיעין בשנים 1985–1988. בוגר (MD) מהפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בשנת 1995, את התואר סיים בהצטיינות. את הסטאג' סיים בבית החולים סורוקה בשנת 1996. זכה בפרס מתמחה מצטיין בשנת 1999 וסיים את ההתמחות במיילדות וגינקולוגיה בבית חולים סורוקה בשנת 2003.

ב-2005 זכה שיינר במלגת פולברייט, השתלמות באוניברסיטת רש שבשיקגו באולטרסאונד. 

משנת 2007 שיינר הוא דוקטור (PhD) באפידמיולוגיה ובריאות הציבור.

בשנת 2009 מונה לפרופ' לגינקולוגיה ובשנת 2012 מונה למנהל מחלקת יולדות ד' בבית החולים סורוקה. הדריך מעל 60 סטודנטים בעבודת ההתנסות המחקרית (בתואר MD) ו-18 מתמחים (מגינקולוגיה, פתולוגיה, רדיולוגיה, רפואה פנימית, דרמטולוגיה, אורולוגיה, אורתופדיה, ואף אוזן גרון) מבית החולים בחצי שנת מדעי היסוד בהתמחות. בשנים 2015-2014 היה סגן מנהל בית החולים סורוקה ויו"ר ועדת ההתמחות בו.

אייל שיינר נשוי לד"ר עינת שיינר, רופאה תעסוקתית והם הורים לארבעה ילדים.

פרסומים ומאמרים
---------------

שיינר פרסם מעל 360 מאמרים בעיתונים מדעיים, מהם 308 מחקרים מקוריים, 31 מאמרי סקירה, 12 תיאורי מיקרה ו-10 מאמרי מערכת. בנוסף, הוא כתב 26 פרקים בספרות מדעית.

הספר "אפידמיולוגיה פרינטאלית" של שיינר כעורך בודד, בהוצאת NOVA SCIENCE וכן ערך עוד שמונה ספרים מדעיים.

שיינר חבר מערכת של 4 עיתונים בהם Archives of Gynecology and Obstetrics, BMC Pregnancy and Childbirth ומבקר של כ-40 עיתונים מדעיים נוספים.

תארים והישגים
-------------

* זוכה מלגת פולברייט (2005).
* בשנת 2008 זכה שיינר בפרס טורונטו להצטיינות במחקר.
* בשנים 2008 ו-2009 זכה שיינר בפרסי הצטיינות בהוראה, באוניברסיטת בן-גוריון.
* פירסי הצטיינות במחקר בכנסים ארציים ובינלאומיים (פרס המחקר המצטיין בכנס האירופאי למיילדות וגינקולוגיה 2014, סקוטלנד).

קישורים חיצוניים
----------------

* האתר של פרופסור אייל שיינר
**הסנגורים** (ברוסית: **Заступники**) היא סדרת טלוויזיה רוסית, דרמה משפטית בהפקת Sreda שפרק הבכורה ישודר בערוץ 1 הרוסי ב-23 במרץ 2020.

הסדרה מגוללת סדרת תיקי משפט אמיתיים, תוך התבססות על חייה של דינה קמינסקאיה. קמינסקאיה - עורכת דין, משפטנית, פעילה לזכויות אדם, שנולדה ב-13 בינואר 1919. הייתה ידועה בעבודתה בבתי המשפט הסובייטיים בשנות ה-60 ובתחילת שנות השבעים, כשהיא מגנה על דיסידנטים רבים. נאומיה של דינה קמינסקי "צדק או תשובה?", "תהליך של ארבעה", "תהליך טשקנט" נכללו באוסף והופצו בסמיזדאט. בסוף שנות ה-70, בגלל רדיפות פוליטיות, דינה קמינסקי ומשפחתה נאלצו לעזוב את ברית המועצות, היגרו לארצות הברית. אבל שם היא המשיכה בעבודתה בתחום ההסברה, עבדה גם כמגישת תוכניות בתחנות הרדיו Radio Liberty ו-Voice of America וכתבה ספר זיכרונות, "כתביה של עורכת דין" (1984). דינה קמינסקי נפטרה בשנת 2006 בשנה ה-88 לחייה.

עלילה
-----

שנת 1966. עורכת הדין הצעירה והשאפתנית נינה מטליצקאיה עוברת מעבודתה בפרקליטות המדינה לפרברים הרחוקים של מוסקבה לסניף מספר 1, לשכת עורכי הדין המוערכת והחזק ביותר בברית המועצות. כעת נינה צריכה להוכיח את עצמה במקום החדש, באופן ראוי. עליה להגן על גנבים בחוק, חובב מוזיקה המואשם בריגול, כוכב קולנוע שהורשע ברצח שותף לחדר, צעירים שהואשמו על לא עוול בכפם ודיסידנטים - כולם מספרים את סיפורה של ברית המועצות שתחת ברז'נייב.

שחקנים ודמויות
--------------

* מרינה וורוז'י - נינה מטליצקאיה
* קיריל גרינשצ'יקוב
* ניקיטה טרסוב
* ויקטוריה ורברג
* אנה ארלנובה
* יבגני מורוזוב
* מריה פומינה
* מקסים ויטורגן
* אלכסיי ויטוק
* יקטרינה וולקובה

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל טלוויזיה** |

* פרק הבכורה באתר ערוץ 1 הרוסי (ברוסית)
* "הסניגורים", באתר Vokrug.tv (ברוסית)
* "הסניגורים", באתר kinopoisk.ru (ברוסית)
* "הסניגורים", באתר kino-teatr.ru (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Основано на реальных судебных делах: Первый канал начинает показывать сериал про советских адвокатов «Заступники», tricolortvmag.ru
2. ↑  Мари Ворожи стала советским адвокатом