recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פרופסור לזרסון, 1936
פרופ' **מתתיהו לזרסון** (1 בפברואר 1887 – 1 בדצמבר 1951) היה פרופסור למשפטים ממייסדי בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה.

ביוגרפיה
--------

לזרסון נולד במיטוי בלטביה. בשנת 1905 הצטרף על התנועה הסוציאליסטית. הוא סיים לימודי משפטים בהצטיינות באוניברסיטת סנקט פטרבורג בשנת 1910. בשנת 1916 מונה למרצה באוניברסיטה זו. בשנת 1920 עזב את ברית המועצות וחזר ללטביה. בשנים 1922–1931 היה ציר בסיימאס הלטבי (הפרלמנט הלטבי), בה פעל יחד עם מפלגות השמאל, ולהגנה על זכויות המיעוטים בכלל והיהודים בפרט. בין השאר הוא נאבק, ללא הצלחה, בכפיית מנוחת חובה בימי ראשון. כן הצליח לאפשר לבתי הספר היהודים ללמד בעברית בניגוד לעמדת הבונד שדרשה שילמדו רק ביידיש. לזרסון גם היה פעיל בהתאחדות של הפועל הצעיר וצעירי ציון והיה מטעמה סגן בוועד הפועל הציוני. בבחירות בנובמבר 1931 חסרו ללזרסון קולות מועטים כדי להיבחר מחדש והוא מצא עצמו מחוץ לסיים.

במרץ 1934 הגיע לזרסון לביקור בארץ ישראל כדי להשתתף בישיבת הוועד הפועל הציוני. בעקבות ההפיכה של אולמנוס ב-15 במאי 1934, נאסר לזרסון כאיש שמאל, במקביל לביטול האוטונומיה התרבותית ליהודים. בנובמבר 1934 שוחרר לזרסון ממעצרו, לאחר שהתחייב לעזוב את לטביה. לאחר שחרורו עלה לארץ ישראל, אליה הגיע בינואר 1935.

בשנת 1935 היה ממייסדי בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה, בו הרצה בתורת המשפט הכללית. לאחר מכן עבר לכהן כפרופסור באוניברסיטת קולומביה. לזרסון נפטר ב-1 בדצמבר 1951, בניו יורק.

קישורים חיצוניים
----------------

* מתתיהו לזרסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* כתבי מתתיהו לזרסון בפרויקט בן-יהודה
* מתתיהו-מקס לזרסון (1887-1951), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. 1 2  דרישת שלום מלטביה, דבר, 22 במרץ 1934
2. ↑  לבואו של פרופ' לזרסון לא"י, דואר היום, 14 במרץ 1934
3. ↑  5 יהודים בפרלמנט בלטביה, דבר, 9 באוקטובר 1928
4. ↑  בתנועה ובמפלגה, הפועל הצעיר, 26 בדצמבר 1924
5. ↑  ידיעות סטא על ידי הדואר, המנוחה ביום א' בלטביה – חובה, דואר היום, 7 בפברואר 1926
6. ↑  52 חברי הוועד הפועל הציוני, דבר, 23 בספטמבר 1927
7. ↑  על עמים ומדינות, דבר, 2 בנובמבר 1931
8. ↑  פרופ' לזרסון לארץ, דבר, 11 במרץ 1934
9. ↑  הקץ לאבטונומיה בלאטביה, דבר, 28 במאי 1934
10. ↑  פרופ' לזרסון שוחרר, דואר היום, 4 בנובמבר 1934
11. ↑  עודם אסורים, דבר, 28 בספטמבר 1934
12. ↑  נפתחה מועצת הברית בפולין, דבר, 10 בדצמבר 1934
13. ↑  בין הבאים, דבר, 1 בפברואר 1935
14. ↑  לפתיחת בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה, דואר היום, 21 בפברואר 1935
15. ↑  בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה, דואר היום, 28 באפריל 1935
16. ↑  מ. לזרסון, דבר, 2 בדצמבר 1951
17. ↑  פרופ' מ. לזרסון, מעריב, 2 בדצמבר 1951

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007264350105171
* BIBSYS: 1083872
* CiNii: DA05091229
* GND: 101564759
* ISNI: 0000 0001 1021 0157
* LCCN: no96048372
* LNB: 000082243
* NDL: 00523612
* NTA: 141520515
* RERO: 02-A006323514
* SUDOC: 093620462
* VIAF: 10216463
* WorldCat: viaf-10216463

 |
**נ'טשינגוואיו קמאולה חוזה** (באנגלית: **Ntshingwayo kaMahole Khoza**‏; 1809 - 21 ביולי 1883) היה איש צבא משבט הזולו, אשר פיקד על הצבא של בני הזולו במהלך קרב איסאנדלוואנה.

ביוגרפיה
--------

חוזה נולד בתאריך לא ברור במהלך שנת 1809. הפרטים על חייו המוקדמים מעטים למדי. הוא היה אחד ממדריכיו של הנסיך קטשאויו קמפנדה, אולם עם פרוץ מלחמת האזרחים בין קטשאויו לבין אחיו מבוזאי, תמך נ'טשינגוואיו במבוזאי. המלחמה הסתיימה ב-1856 בניצחון מוחץ של קטשאויו. נ'טשינגוואיו הצליח להתפייס עמו, אולם המשיך לסבול מחוסר אמון מסוים מצד קטשאויו אשר הפך למלך הזולו ב-1872.

עם פרוץ מלחמת הזולו ב-1879, מינה המלך את נ'טשינגוואיו למפקד הכוח העיקרי של צבא הזולו. זאת חרף העובדה שנ'טשינגוואיו היה באותה עת בן 70. נ'טשינגוואיו קיבל פקודות סותרות למדי מהמלך. מחד הוא הורה לו להתקדם לכיוון הטור המרכזי של הבריטים בפיקודו של לורד צ'למספורד ו"לאכול אותם", ומאידך להגיע עמם למשא ומתן. נ'טשינגוואיו החליט לתקוף את הבריטים בהזדמנות הראשונה שתמצא, וזו לא אחרה לבוא. כאשר צ'למספורד פיצל את כוחותיו, תקף נ'טשינגוואיו 1,400 חיילים בריטים בקרב איסאנדלוואנה, ונחל ניצחון מוחץ. זהו אחד הקרבות היחידים בהם ילידים החמושים בנשק פרימיטיבי הצליחו להביס כוח אירופי גדול ומצויד היטב.

עם זאת, המלך, שביקש לקבל דו"ח על הקרב, היה לא מרוצה ממספרם הגדול של נפגעי הזולו. מרבית האשמה הופלה על כתפיו של נ'טשינגוואיו, ונטען שהוא תקף מוקדם מדי ללא מספיק הכנות. נ'טשינגוואיו הצליח לשחזר את הצלחתו בקרב הלובאין, אולם הובס יום למחרת בקרב קמבולה. הבריטים הצליחו לסגת בשלום מממלכת הזולו, ולאחר התארגנות מחדש להנחיל לזולו תבוסה מוחצת. לאחר קרב אולונדי, נכנע נ'טשינגוואיו לבריטים. המלך קטשאויו הועבר לגלות מושבת הכף, אולם ב-1883 החליטו הבריטים להשיבו לשלטון כדי להשליט סדר באזור. עם זאת, הטריטוריה שקיבל מהבריטים הייתה קטנה בהרבה מהממלכה ששלט עליה טרם לכן. כמו כן נאסר עליו להחזיק צבא משלו. עובדה זו גרמה לכך שנסיך מקומי בשם זיבהבו, אשר היה אחד מחייליו של נ'טשינגוואיו במהלך קרב איסאנדלוואנה, הכריז על מרד. נ'טשינגוואיו עצמו מיהר להכריז על תמיכה בקטשאויו, אשר גייס אותו לשירותו.

ב-21 ביולי 1883, פתח זיבהבו במתקפת פתע על הארמון המלכותי באונדיני. נאמני קטשאויו נכנסו לקרב עם אנשיו, אולם מאות מהם נלכדו בחצר הארמון ונטבחו. אחיו של קטשאויו נרצח, והוא עצמו נפצע בחנית ונאלץ להימלט מהאזור. נ'טשינגוואיו עצמו היה בין ההרוגים, והוא בן 74 בערך. הארמון נהרס עד היסוד. כיום נ'טשינגוואיו נחשב לגיבור לאומי בקרב בני הזולו.

לקריאה נוספת
------------

* בראיין פרט, **עד הסוף המר: סיפורי קרבות מפורסמים נגד כל הסיכויים**, תל אביב: הוצאת יבנה, 2007.

* Ron Lock and Peter Quantrill. *Zulu Victory – The Epic of Isandlwana and the Cover-Up*; מסת"ב 1-85367-645-4
* Ian Knight. *Zulu Rising: The Epic Story of Isandlwana and Rorke's Drift*; London, 2010. מסת"ב 0-330-44593-6.


| **מלחמת הזולו** |
| --- |
| הצדדים הלוחמים ומפקדיהם | 

|  |  |
| --- | --- |
| **האימפריה הבריטית (צבא)**: | פרדריק תסיגר, הברון השני מצ'למספורד • הנרי ברטל פריר • גרנט ג'וזף וולסלי • הנרי פוליין • אנתוני דורנפורד • גונוויל ברומהד • ג'ון צ'ארד • צ'ארלס פירסון • אוולין ווד • |
| **ממלכת הזולו (צבא):** | קטשאויו קמפנדה • דבולמנזי קמפנדה • נ'טשינגוואיו חוזה • |

 | לוחמי זולו בקרב |
| קרבות בולטים | איסאנדלוואנה • רורק'ס דריפט • אשאו • גינגינדלובו • הלובאין • קמבולה • אולונדי • |
| ראו גם | היסטוריה של הזולו • אימפי |
**הי-מן** (באנגלית: **He-Man**) הוא גיבור-על והדמות הראשית בזיכיון "שליטי היקום" (אנ') הכולל קו צעצועים, מספר סדרות טלוויזיה מונפשות, חוברות קומיקס וסרט עלילתי.

הי-מן הוא האלטר אגו של **הנסיך אדם**. הנסיך אדם הוא הנסיך של ממלכת איטרניה, המסוגל להפוך לאיש החזק ביקום על ידי הנפת חרב העוצמה בעודו צועק "בכוח גולגולת האבות, אני מחזיק בכוח הכל יכול!". הי-מן וחבריו נאבקים להגן על ממלכת איטרניה ועל טירת גרייסקול (טירת גולגולת) מפני כוחות הרשע של סקלטור.

דמותו של הי-מן נוצרה במקור בשנת 1981 על ידי המעצב רוג'ר סוויט (אנ'), אשר בכוונה יצר את הדמות בצורה כזו שתהיה מופשטת וגנרית מספיק על מנת שיהיה ניתן לשלבה בכל ז'אנר, סוויט גם בחר בשם "הי-מן" בשל היותו גנרי. סוויט הציג במקור שלוש גרסאות שונות של הדמות למאטל - חייל, אסטרונאוט, ולוחם ברברי, ומאטל בחרה לבסוף בגרסה בה הי-מן הוא לוחם ברברי ובאופן זה התפתחה לבסוף הגרסה הנוכחית של הדמות.

הדמות זכתה לפופולריות רבה במיוחד כאשר הופיעה בסדרת ההנפשה "הי-מן ושליטי היקום", שהופקה על ידי חברת Filmation ושודרה במקור בין השנים 1983–1985. לאורך השנים נעשו ניסיונות מרובים לחדש את העניין בזיכיון כאשר הופקו מספר סדרות הנפשה נוספות של הי-מן, סרט עלילתי בשנת 1987 (בו דולף לונדגרן גילם את דמותו של הי-מן), אך אף אחד מהם לא הצליח לשחזר את ההצלחה של הסדרה הראשונה של הי-מן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הי-מן** בוויקישיתוף
**ברוס איילוורד** (באנגלית: **Bruce Aylward**) הוא היועץ הבכיר של מנכ"ל ארגון הבריאות העולמי. הוא ידוע בעיקר כמי שמוביל את הצוות של המשימה המשותפת של ארגון הבריאות העולמי לסין בטיפול בנגיף Covid-19.

קריירה
------

ד"ר איילוורד הוא קנדי לפי לאום ורופא-אפידמיולוג בהכשרה. את הכשרתו הרפואית עשה באוניברסיטת ממרואיל, ניופאונדלנד, קנדה. בית הספר להיגיינה ורפואה טרופית של לונדון ובית הספר לבריאות הציבור של ג'ון הופקינס. ד"ר איילוורד הצטרף לארגון הבריאות העולמי בשנת 1992. הוא עבד שמונה שנים בחיסון, בקרת מחלות מועברות ומיגור הפוליו במזרח התיכון, מערב האוקיינוס השקט, אירופה, צפון אפריקה ומרכז ודרום מזרח אסיה. הוא הוביל את השותפות העולמית להשמדת פוליו משנת 1998 עד 2004, שם פיקח על פריסתם של יותר מ-6000 אנשי שדה, פיתח כלים חדשים וחיסונים והקטין את מספר המדינות הפגיעות לפוליו בשניים.

תגובה להתפשטות הקורונה
----------------------

ד"ר איילוורד הוביל את צוות ארגון הבריאות העולמי במהלך מגפת הקורונה בסין וטען שהמפתח להפחתת העברת המחלה הוא "בידוד, איתור מגע ובדיקה".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברוס איילוורד** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑   (PDF). נבדק ב-13 במרץ 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה); חסר או ריק `|title=` (עזרה)
2. 1 2  "WHO: Bruce Aylward". *WHO*. נבדק ב-13 במרץ 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "WHO expert warns the world is 'not ready' for coronavirus spread". *Extra.ie*. 26 בפברואר 2020. נבדק ב-13 במרץ 2020. `{{cite news}}`:  (עזרה)
4. ↑  Jr, Donald G. McNeil (4 במרץ 2020). "Inside China's All-Out War on the Coronavirus". *The New York Times*. נבדק ב-17 במרץ 2020. `{{cite news}}`:  (עזרה)
5. ↑  "WHO: Don't expect travel bans, 'Mother Nature' to beat virus". *KSTP* (באנגלית). 12 במרץ 2020. נבדק ב-13 במרץ 2020. `{{cite news}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2009184907
* VIAF: 103494760
* WorldCat (עם VIAF): 103494760

 |
**הטריטוריה של קומורו** (בצרפתית: **Territoire des Comores**) הייתה טריטוריה מעבר לים של צרפת משנת 1946 בה היא הופרדה מקולוניית מדגסקר ועד 1974 בה היא קיבלה עצמאות מצרפת.

הטריטוריה של קומורו הורכבה מ-4 איים במצר מוזמביק בארכיפלג קומורו ומשנת 1946 ועד 1958 הייתה חלק מאיחוד צרפת במסגרת הרפובליקה הצרפתית הרביעית ולאחר מכן חלק מהקהילה הצרפתית (Communauté française) במסגרת הרפובליקה הצרפתית החמישית. ב-1975 הטריטוריה מתחלקת לשנים. שלושה איים (גראנד קומור, אנג'ואן ומוהֶלי) הופכים לרפובליקה הפדרלית-אסלאמית של איי קומורו שבהמשך הופכת לאיחוד איי קומורו ואי אחד מיוט נשאר בסטטוס של טריטוריה מעבר לים של צרפת שבהמשך משתמש במחוז מעבר לים.

משנת 1914 איי קומורו הוכפפו תחת המושל הצרפתי של מדגסקר כחלק מהאימפריה הקולוניאלית של צרפת. ב-1946 כחלק ממעבר של צרפת לרפובליקה הרביעית האימפריה הקולוניאלית הפכה לאיחוד ובמסגרתו השלטון על ארכיפלג קומורו נותק מהשלטון במדגסקר והארכיפלג קיבל סטטוס של טריטוריה צרפתית מעבר לים שבירתה בעיר דזאודזי שבאי מיוט. ב-1958 במסגרת המעבר לרפובליקה החמישית כל שטח חסות צרפתי קבל את האפשרות להצביע המשאל עם הם להמשיך להיות חלק מצרפת או לא. תושבי האי הצביעו במשאל עם בעד השארות תחת שלטון צרפתי. ב-1961, שנה לאחר שמדגסקר קיבלה בעצמאות, קיבלה קומורו אוטונומיה שהורחבה ב-1968.

ב-1974 נערך בקומורו משאל עם, שבו הצביע הרוב בעד עצמאות מצרפת. בבדיקת ההצבעות בין האיים השונים נמצא שרוב תושבי האי מיוט העדיפו להישאר תחת שלטון צרפת בניגוד לשלושת האיים האחרים. לאור זאת החליטה צרפת לארגן משאל עם חדש בכל אי בנפרד. במשאל העם השני הצביעו רוב תושבי מיוט בעד השארות תחת שלטון צרפתי. בעקבות זאת ב-3 ביולי 1975 קיבל הפרלמנט הצרפתי החלטה שמשאירה את מיוט בשלטון צרפתי וב-6 ביולי 1975 הכריזה קומורו על עצמאותה, ובראש המדינה החדשה עמד הנשיא אחמד עבדאללה. צרפת הכירה בעצמאותה של קומורו בשלושת האיים גראנד קומור, אנג'ואן ומוהלי, ובעקבות תוצאות משאל העם החוזר במיוט היא לא הכירה באי מיוט כחלק מהמדינה החדשה. השלטון החדש של קומורו לא קיבל את ההחלטה הצרפתית ועד היום תובעת את האי מיוט מצרפת לפי תוצאות משאל העם הראשון משנת 1974. החלטה 376 של מועצת הביטחון של האו"ם מה-17 באוקטובר 1975 הכירה במדינה החדשה כחברה באו"ם ברוב של 14 מול 0 מתנגדים, צרפת לא השתתפה בהצבעה. ב-31 בדצמבר הטריטוריה של קומורו חדלה רשמית מלהתקיים כאשר מיוט נשארת תחת שלטון צרפתי בשם הטריטוריה של מיוט.
**קורקובדו** (בפורטוגזית: **Corcovado**) הוא הר בגובה 710 מטרים הממוקם בעיר ריו דה ז'ניירו שבברזיל; מוכר בעיקר בשל פסל ישו הגואל אשר בראשו, וכן בשל היותו נקודת תצפית ידועה על ריו דה ז'ניירו וסביבתה.

מבחינה גאולוגית, הר קורקובדו עשוי מגרניט. משמעות שמו בפורטוגזית היא "הגיבֵּן", והוא נקרא כך בשל מראהו. פסגת ההר ממוקמת בקצהו של יער טיז'וקה, יער גשם המוכר כשמורת טבע. מורדותיו של ההר נושקים לשכונות בוטפוגו, לאגואה, ז'וקיי, גבאה, קוזמה וליו, אומאיטה וטיז'וקה, וניתן לראותו, במלוא עוצמתו, מרחבי העיר, כמו גם מחופיה.

בפסגת הקורקובדו ניצב פסל ישו הגואל, שהוא פסל בטון מרשים בגובה 38 מטר, ואחד מסמליה הידועים של ברזיל.

פסגת ההר והפסל שבראשה נחשבים אתר תיירותי מהידועים בעיר. ניתן להגיע לפסגה באמצעות רכבת היוצאת משכונת קוזמה וליו, בנסיעה של 20 דקות. מסילת הרכבת, שאורכה 3.8 קילומטרים, נבנתה כבר ב-1884, ושופצה ב-1980. כיום הרכבת יכולה להסיע עד 360 נוסעים בשעה. התחנה הסופית של הרכבת היא בקצה ההר; ממנה עולות 222 מדרגות המגיעות עד לפסגת ההר והפסל. במקום מצויה גם מעלית. דרך נוספת להגיע לראש ההר היא באמצעות נסיעה ברכב עד כקילומטר לפני הפסגה, שם ניתן להמשיך במונית עד לתחנה הסופית של הרכבת. דרך נוספת היא טיפוס ברגל, במסלול קשה המיועד למיטיבי לכת.

גלריה
-----

* הר קורקובדוהר קורקובדו
* פסל ישו הגואל ונופה של ריו הנשקף מההר.פסל ישו הגואל ונופה של ריו הנשקף מההר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הר קורקובדו** בוויקישיתוף

הנוף הנשקף מההר, לכיוון דרום

הנוף הנשקף מההר, לכיוון דרום
פירוש נוסף ערך זה עוסק ברכס בהרי פראמנס שבאנטארקטיקה; לרכס אחר בשם זה באנטארקטיקה ראו רכס בראון (אנטארקטיקה, שטח חסות רוס); לרכס אחר בשם זה באנטארקטיקה רא רכס בראון (אנטארקטיקה, הרי פנסקולה). אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו רכס בראון.

**רכס בראון** או **פסגות סורטינדיין** (באנגלית: **Brown Range** או **Sørtindane Peaks**) הוא רכס הרים המורכב משבע פסגות בהרי פראמנס באדמת מק. רוברטסון, שבאנטארקטיקה.

הרכס מצוי כ-4 קילומטרים דרומית להר טווינטופ.

הפסגה הגבוהה ברכס היא פסגת גורדון, שגובהה 1,484 מטרים מעל פני הים.

היסטוריה
--------

### גילוי הרכס

הרכס מופה על ידי קרטוגרפים נורווגיים, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן בין השנים 1936–1937.

### מקור השם

הקרטוגרפים הנורווגים שמיפו את ההרים קראו להם "פסגות סורטינדיין" (בנורווגית: "***Sørtindane***" - פסגות הרי הדרום").

הרכס נקרא על שמו של ד. א. בראון (D. A. Brown), מפעיל רדיו בתחנת מוסון בשנת 1958.

קישורים חיצוניים
----------------

* רכס בראון באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* רכס בראון באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* רכס בראון באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* מפת אזור רכס בראון

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
2. 1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי
3. 1 2  מידע על גילוי ההרים ומקור שמם
4. ↑  מידע גאוגרפי
**וולפגנג מרגנסבורג** (בגרמנית: **Wolfgang von Regensburg**‏; 924 - 31 באוקטובר 994) היה קדוש נוצרי. הוא היה הבישוף של רגנסבורג בבוואריה החל מחג המולד של 972 ועד למותו.

חייו
----

וולפגנג נודל בשוואביה, כנראה בפולינגן. בגיל שבע לימד אותו בביתו איש דת כמורה פרטי, ולאחר מכן למד בבית הספר שבמנזר רייכנאו. שם הוא הכיר את היינריך פון בבנסברג (הארכיבישוף הראשון של טריר), עמו עבר לעיר וירצבורג להמשך לימודיו. מאוחר יותר הפך למנהל בית ספר של הקתדרלה בטריר. הוא הטיף לרפורמות ברוח בנדיקטוס מנורסיה ולביטול הקניין הפרטי.

לאחר מותו של היינריך פון בבנסברג, ציווה עליו אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לפעול בעיר קלן, אך וולפגנג סירב להפוך לבישוף העיר והעדיף לפרוש (ב-965) למנזר איינזידלן של הבנדיקטינים בשווייץ. ב-968, בגיל 43, מונה לכהן הדת של המנזר.

בשנת 994 נפטר בפופינג שבאוסטריה עילית של ימינו. ב-1052 הוכרז כקדוש על ידי הכנסייה הקתולית. יחד עם אולריך מאוגסבורג וקונראד מקונסטנץ הוא נחשב לאחד משלושת הקדושים הגרמניים החשובים במאה העשירית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וולפגנג מרגנסבורג** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007335418105171
* BIBSYS: 98076014
* GND: 118634887
* HDS: 010206
* ISNI: 0000 0000 8726 9272
* LCCN: n83208864
* NKC: jn20000720332
* NTA: 117366803
* VcBA: 495/153734
* VIAF: 283487148
* WorldCat: lccn-n83208864

 |
**אזעקת אבק השריפה** הוא קרב בריטי שהתרחש בשנת 1774, כתוצאה מהמתחים בין שלוש עשרה המושבות. בפקודת הגנרל תומאס גייג' המושל המלכותי של מחוז מסצ'וסטס נשלחו חיילים בריטים להחרים אבק שרפה ב-1 בספטמבר 1774. בתגובה לפעולה זו, לאחר ששמעו שהיה עימות, כל אנשי המושבות נכנסו לפעולה מחשש שהמלחמה מתחילה.

אף על פי שהתגלה לאחר מכן שזו הייתה אזעקת שווא היא גרמה לשני הצדדים לנהוג בזהירות בימים שלאחר מכן. שבעה וחצי חודשים לאחר מכן קרתה פעולה הפוכה שבה שדדו לוחמי המושבות נשק מבסיס בריטי. הבריטים ניסו להשיג שליטה על מחסני הנשק בעוד אנשי המושבות רצו שליטה לעצמם.

רקע
---

בשנת 1772 בתגובה לפרשת ג'ספי ופרשיות נוספות הוחלט בקרב המושבות על הקמת ועדות להעלאת מודעות הציבור לפרשיות שמתקיימות במקומות אחרים וכדי להגיב על פעולות וחוקים שמתקיימים נגד המושבות. המתיישבים במסצ'וסטס אז לא לקחו חלק בפעולות האלה אף על פי שהם הצהירו שהם בעדם.

גנרל תומאס גייג' הפך להיות מושל מסצ'וסטס במאי 1774 הואשם בידי המתיישבים על אכיפת חוקים קשים, שהפרלמנט עודד לאחר מסיבת התה של בוסטון. הפרלמנט ניסה למנוע את פרוץ המלחמה ולשמור על השלום שבין הרוב הפטריוטי האמריקאי לבין המיעוט הרגוע יותר, בכך שבחשאי היו משתלטים על חנויות צבאיות ושוד נשק מהמחסנים האמריקאים. השמירה על סודיות הייתה חובה מכיוון שגייג' חשש שאם יודלף כל ניסיון בני המושבות יסתירו את החנויות או גרוע מכך יתקיפו את החיילים.

היו כמה מקומות במושבות שבהם שמר הצבא הבריטי את הציוד הצבאי שלו. חלק מהמקומות היו מבוצרים חלקית וחלק מהם היו רק מחסנים. רוב הציוד היה בבעלות ממשלת המחוז אבל חלק היה בבעלות הערים. במקום בקצה בוסטון מה שבימינו נחשב חלק מצ'ארלסטאון היה מקום שמור של ציוד צבאי בבית של אדם בשם ויליאם ברטל, מפקד של יחידה מחוזית. מכיוון שלא היה ברור עם איזה צד נמצא ברטל, הורה גייג' להעביר את הציוד שברשותו לבוסטון.

הפשיטה
------

מפה של המצור על בוסטון משנת 1775
ב-31 באוגוסט שלח גייג' לשריף של מחוז מידלסקס פקודה להחרים את כל אבק השריפה שבמחוז ולהכין כוח של חיילים למחר. תוכן המכתב התפרסם במהירות וגייג' מיהר להחרים את אבק השריפה טרם יחביאו אותו הפטריוטים.

מוקדם בבוקר 1 בספטמבר יצא קולונל ג'ורג' מדיסון עם כוח של 260 חיילים מהרגימנט הרביעי והפליג בנהר מיסטיק עד לגבעת החורף ומשם צעד כמיל עד למקום בו אוחסן הנשק. בזריחה הם כבר שדדו את כל הנשק וחזרו בדרך שבאו לבוסטון, בסופו של דבר נלקח הנשק לאי קאסל שנקרא אז טירת ויליאם.

  


| המערכה על בוסטון במלחמת העצמאות של ארצות הברית |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אזעקת אבק השריפה • פתרון סאפוק • קרבות לקסינגטון וקונקורד • המצור על בוסטון • קרב צ'לסי קריר • קרב גבעת בנקר • רכבת הארטילריה של נוקס • ביצורם של רמות דורצ'סטר |

 |
| המערכה על בוסטון • קנדה • ניו יורק וניו ג'רזי • סרטוגה • פילדלפיה • החזית המערבית • החזית הצפונית • החזית הדרומית • יורקטאון • המערכה הימית |
פירוש נוסף ערך זה עוסק באחרון מנהלי השטאזי. אם התכוונתם להיסטוריון גרמני-אמריקאי, ראו וולפגנג שווניץ.

**וולפגנג שוָואניץ** (בגרמנית: **Wolfgang Schwanitz**;‏ 26 ביוני 1930 – 1 בפברואר 2022) היה אחרון מנהלי ארגון השטאזי (המשטרה החשאית של מזרח גרמניה), שנקרא בשם "המשרד לביטחון הלאומי" (נכנס לתפקיד ב-17 בנובמבר 1989 וכיהן עד 4 באוקטובר 1990). בניגוד לקודמו, אריך מילקה, הוא לא החזיק בתואר "השר לביטחון המדינה" אלא בתואר "מנהיג המשרד לביטחון לאומי".

שוואניץ נולד בברלין. הוא הצטרף לנוער הגרמני החופשי כשנה לאחר ייסוד הרפובליקה הגרמנית הדמוקרטית, הוא עבד עבור השטאזי עוד משנת 1951, תוך שלמד במכללת השטאזי, שם קיבל תואר דוקטור על "מאבק בנטיות איבה בקרב בני נוער" (בגרמנית: *Bekämpfung feindlicher Erscheinungen unter Jugendlichen*) (הדוקטורט אינו מוכר כיום בגרמניה).

בין השנים 1974–1986 עמד בראש ארגון השטאזי במזרח ברלין, ובשנת 1986 מונה לדרגת אלוף בשטאזי ולסגנו של "השר לביטחון המדינה" אריך מילקה.

במהלך התמוטטות המשטר הקומוניסטי ונפילת חומת ברלין בשנת 1989 התפטרו מתפקידם הרודן הוותיק של גרמניה המזרחית אריך הונקר, והראש הוותיק של השטאזי אריך מילקה, ארגון השטאזי התפרק ב-31 במרץ 1990.

לאחר איחוד גרמניה היה שוואניץ חבר בכיר בארגון Gesellschaft zur Rechtlichen und Humanitären Unterstützung, אשר היה מורכב מוותיקי ארגון השטאזי.

נפטר ב-1 בפברואר 2022.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וולפגנג שוואניץ** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 136321704
* ISNI: 0000 0000 7883 6669
* LCCN: no2010086336
* VIAF: 80686372
* WorldCat: lccn-no2010086336

 |
**הומלס** הוא אתר אינטרנט ישראלי העוסק בפרסום מודעות בתחומים שונים כגון נדל"ן, רכב, הצעות עבודה ועוד. הומלס הוקם בשנת 2000, והוא הלוח האינטרנטי הוותיק בישראל.

היסטוריה
--------

האתר הוקם בשנת 2000 על ידי פז דרור שחיפש בעצמו דירה והחליט להמיר את המודעות המודפסות לפורמט דיגיטלי ולפרסם אותן באתר אינטרנט שהתמקד בתחילה באזור תל אביב בלבד ולאחר מכן התרחב לשאר אזורי הארץ, שירכז דירות למי שמחפשים למכור, לקנות, להשכיר או לשכור דירות. תחילה העניק האתר את השירותים בחינם, ולאחר שנה החל לגבות תשלום בגין פרסום מודעות.

האתר היה הראשון שהציע לוחות מודעות בפורמט אינטרנטי, והביא למהפכה בתחום הפרסום בארץ, והחליף בעצם את מודעות הלוח שהיוו מקור הכנסה משמעותי לעיתונים עד לאותה תקופה. בין השאר חילק האתר את המודעות לאזורים בארץ, חלוקה שהוא היה הראשון לבצע. בניגוד ללוחות אינטרנטיים אחרים בעולם, הציג האתר מבנה חדשני של טבלאות המציגות את כל תוצאות החיפוש באופן נוח, ומאפשרות הרחבת המודעה בלחיצה על השורה הרלוונטית בטבלה, במקום פתיחת המודעה בחלון נפרד. פורמט זה הועתק גם לאתרי לוחות אחרים בישראל.

בשנת 2003 השיק האתר שירות ייחודי לאותה תקופה, "הסוכן החכם" שאיפשר קבלת מודעות בדואר אלקטרוני ובמסרון ישירות לטלפון הנייד. באותה תקופה החל האתר להציג את מחירי הדירות בשקלים חדשים במקום בדולרים.

באותה שנה השיק הומלס את לוח הרכב האינטרנטי "הקרטל" שאוחד בהמשך לתוך המותג "הומלס". ב"הקרטל" הוצגו קטגוריות חדשות נוספות כמו טרקטורונים ואביזרי רכב.

חידוש נוסף שהציג האתר היה "המודעה המוקפצת", שאפשרה ללקוחות להקפיץ את המודעה שפרסמו לראש לוח המודעות על מנת ליצור חשיפה נוספת, וזאת תמורת תשלום נוסף.

עם השנים התפתח האתר החל להציע מודעות בתחומים נוספים כגון לוח מכירת רכב, לוח הצעות עבודה, בעלי מקצוע ואף תחום המוקדש לחיות מחמד. בשנת 2014 עבר האתר תהליך של מיתוג מחדש, ממשק המשתמש עודכן ונוספו קטגוריות חדשות כמו רכישת דירות חדשות ישירות מהקבלנים המבצעים, תחום שמהווה כיום חלק ניכר מפעילות האתר, וקטגוריה בשם Restless שמטרתה פרסום להצעות עבודה בתחום המסעדנות ובתי הקפה.

מבנה האתר ושירותים עיקריים
--------------------------

האתר מאפשר ללקוחותיו לפרסם מודעות למכירה או השכרה של מוצרים שונים במגוון קטגוריות על פי תבנית מודעה מוגדרת מראש לה ניתן להוסיף גם טקסט חופשי. כשללקוחות ניתנת האפשרות לפרסם מודעה חינמית, או לשלם עבור הפרסום מה שיגדיל את חשיפת המודעה בפני גולשי האתר .

גולש המחפש לרכוש או לשכור מוצר או שירות, יכול לחפש באתר באמצעות חיפוש על פי קטגוריות ולאחר מכן גם לפי שדות נוספים כמו תתי קטגוריות, מחירים, אזור בארץ וחיפוש באמצעות טקסט חופשי. כמו כן מפעיל האתר מוקד טלפוני לייעוץ בתחום הנדל"ן.

באתר מספר קטגוריות לפרסום, לוח דירות ונדל"ן למכירה והשכרה, לוח רכב, לוח דרושים למחפשי עבודה, לוח בעלי מקצוע ולוח Restless שהוא לוח דרושים ייעודי לתחום המסעדנות ובתי הקפה.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  לירן סהר, מנכ"ל הומלס: "אנו גובים כסף כדי שלא יכניסו 6 מודעות לכל דירה וינפחו מחיר", ביזפורטל, 25 במרץ 2014
2. ↑  שוקי שטאובר, פז דרור - מייסד, בעלים ומנהל האתר 'הומלס', ריאיון עם פז דרור
3. ↑  נועה פרג, ‏דרור פז, בעלי אתר הלוחות באינטרנט הומלס, יוצא לקרב: "אני מרוויח יותר מכל אחד ממנהלי האתרים המתחרים", באתר גלובס, 7 באפריל 2009
4. ↑  שירלי אסא, *האתר הומלס במהלך מיתוג מחדש*, 18 במרץ 2014,‏ Allmarketing
וולפגנג תירזה
**וולפגנג תירזה** (בגרמנית: **Wolfgang Thierse**; נולד ב-23 באוקטובר 1943) הוא פוליטיקאי גרמני שכיהן כנשיא הבונדסטאג בין השנים 1998-2005 וכסגן נשיא הבונדסטאג בין השנים 2005-2013.

ביוגרפיה
--------

תירזה נולד ב-1943 בברסלאו. הוא גדל במזרח גרמניה כקתולי ולמד לשון ספרות באוניברסיטת הומבולדט בברלין. מאוחר יותר עבד עבור המשרד המזרח-גרמני לתרבות. בשנת 1989 הצטרף לתנועת "פורום חדש" ובשנת 1990 חבר למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD). הוא נבחר כממלא מקום היושב ראש, ועקב כך נעשה חבר בבונדסטאג הגרמני.

לאחר ניצחון מפלגת ה-SPD בבחירות בשנת 1998, הוא נבחר כנשיא הבונדסטאג הגרמני ושירת במשך שתי כהונות עד שהובס על ידי נורברט לאמרט באוקטובר 2005.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וולפגנג תירזה** בוויקישיתוף
* אתר אודות וולפגנג תירזה
* ביוגרפיה מהבונדסטאג הגרמני

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007304837005171
* BIBSYS: 90100345
* BnF: cb122545036 (data)
* CiNii: DA0557217X
* GND: 12203337X
* ISNI: 0000 0001 0860 1239
* LCCN: n80059080
* NKC: jo2002106719
* NLP: A28494015
* NSK: 000732939
* NTA: 068719183
* RERO: 02-A008799839
* SUDOC: 031303978
* VIAF: 111843076
* WorldCat: lccn-n80059080

 |
שחזור של הומותריום
**הומותריום** (שם מדעי: *Homotherium*; מילולית: "בהמה/חיה זהה") הוא סוג בתת-משפחת השנחרבים שחי בצפון אמריקה, באירופה, באסיה ובאפריקה.

מאפיינים
--------

שמו של יונק זה ניתן לו עקב דמיון גדול בין מבנה הגולגולת שלו לזה של שנחרבי מוכר אחר - המכיירודוס. הוא מכונה גם "חתול הסימיטר", עקב ניביו הארוכים.

ההומותריום הופיע לפני 3 מיליוני שנים ונכחד לפני כ-10,000 שנה. הוא היה טורף גדול ורץ במהירות גבוהה מאוד של 90 קמ"ש. הוא טרף אנטילופות ותאואים. הוא החל להיכחד באפריקה לפני מיליון וחצי שנים. באירואסיה הוא שרד עד לפני 30,000 שנים. הפרט האחרון נעלם לפני 10,000 שנים לערך.

כמה מהמאפיינים הפיזיים של ההומותריום אינם אופייניים לחתוליים גדולים. היה לו צוואר מוארך, עובדה שהפכה את "כוונון" הראש לשם נשיכת הטרף ליעילה ומדויקת יותר. שיניו החותכות וניביו התחתונים חברו יחדיו לאחיזה חזקה ודקירה רבת עצמה. בין החתוליים הקיימים, רק לטיגריס (*Panthera tigris*) יש שיניים חותכות גדולות כמו של ההומותריום, כך שהן עוזרות לו בהרמתו ובסחיבתו של הטרף.

מינים
-----

בסוג הומותריום קיימים עשרה מינים:

* *H.latidens*
* *H. serum*
* *H. ischyros*
* *H. aethiopicum*
* *H. hadarensis*
* *H. crenatidens*
* *H. nestianus*
* *H. nihowanensis*
* *H. ultimum*
* *H. sainzelli*

בתרבות
------

יונק זה הופיע בסדרה העולם החדש הפראי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הומותריום** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* NCBI
* GBIF
 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007558503705171

 |
**טמרין רעמתי זהוב-ראש** (שם מדעי: *Leontopithecus chrysomelas*) הוא מין של קוף ממשפחת המרמוסטיים. מין זה אנדמי לברזיל ותחום תפוצתו מצומצם מאוד, בצפון מדינת באהיה. בעקבות תפוצתו המצומצמת הוא נתון בסכנת הכחדה ומעריכים כי בטבע נותרו בין 6,000 ל-10,000 פרטים, אך אזור היערות בו הוא חי קטֵן בכ-0.5% בשנה, וכן הוא גם ניצוד בשל מראהו.

לטמרין רעמתי פרווה שחורה בכל הגוף מלבד רעמתו, זנבו ורגליו להם צבע זהוב. אורכו 26 ס"מ, אורך זנבו 38 ס"מ ומשקל הנקבה עד 590 גרם והזכר יכול להגיע עד 700 גרם. לטמרין אצבעות דקות וארוכות שמאפשר להם לתפוס חרקים בצורה יעילה כך שחרקים הוא מזונו העיקרי, בנוסף הוא אוכל עלים ופירות.

הטמרין חי בקבוצות בגודל ממוצע של ארבעה עד שבעה פרטים, בשטח של 660–860 דונם. הוא נע על צמרות עצים ביערות עד לגובה 120 מטר מעל גובה פני הים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טמרין רעמתי זהוב-ראש** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  טמרין רעמתי זהוב-ראש באתר הרשימה האדומה של IUCN
**ראול גלר** (נולד ב-23 בינואר 1936) הוא כדורגלן עבר ורופא ישראלי, מגדולי חלוצי בית"ר ירושלים בכל הזמנים ואורתופד מומחה.

חייו המוקדמים
-------------

גלר נולד בקיוואמבה שבפרו, והיה חניך תנועות הנוער "בית"ר" ו"הנוער הציוני" המקומיות. אביו מרכוס (מרדכי) גלר היה כדורגלן ידוע בפולין והיגר לפרו עוד לפני מלחמת העולם השנייה, שם התחתן עם בחורה מקומית. עוד מגיל צעיר הראה כישרון גדול למשחק הכדורגל, ובגיל 13 הצטרף לקבוצת דפורטיבו מוניסיפל שם הגיע אל קבוצת הבוגרים כשהוא בן 17 בלבד. כשהיה בן 24, עבר לפורבניר מירפלוריס, הצטיין בה כחלוץ וזכה לכינוי "המפציץ היהודי". יכולתו הגבוהה זיכתה אותו בזימון לנבחרת פרו, עימה נסע למשחקי אליפות דרום אמריקה בכדורגל 1964 (כיום קופה אמריקה) בארגנטינה, אך בגלל שנפצע לא הספיק לשחק בנבחרת. במקביל סיים גלר את לימודי הרפואה שלו בתחום האורתופדיה, והתכוון להתחיל בהתמחות בשיקגו. אלא שבמפגש מקרי עם שליח בית"ר ירושלים שהגיע לביקור בפרו (אבי פדרמן), שוכנע גלר לעשות "עלייה".

עלייה וקריירה בבית"ר
--------------------

בינואר 1965 הצטרף לבית"ר, ששיחקה אז בליגת המשנה, והתאכזב מרמת הכדורגל בישראל לדבריו. אך כבר במשחקו הראשון בקבוצה, כבש צמד וחיש מהר הפך לאחד מהבולטים והפופולריים שבשחקני הקבוצה. 
כותרות העיתונים עשו מטעמים מתואר הד"ר שלו: "איזה קילר דוקטור גילר", "הדוקטור הביא תרופה לבית"ר", "רופא ואליל". למרות תואר ה"דוקטור" הלא שיגרתי לכדורגלן (הוא נחשב עד היום לרופא היחידי ששיחק בליגה הישראלית) הצטייר גלר בתקשורת כטיפוס צנוע, חביב וביישן.

היה זה עיתונאי הספורט מאיר גבאי ששיבש בכוונה, את שמו של גלר ל "גילר" (בכותרת מאמרו "גילר הקילר!"). השיבוש "גילר" השתרש ונתפס בתודעה הציבורית, כשגם ביציעים היו קוראים לו האוהדים "גילר! גילר!".

לאחר שסיים את ההתמחות והפך לאורתופד מנתח נאלץ לשלב את קריירת הכדורגל עם הרפואה ולא פעם הגיע מאוחר למשחקים בגלל משמרות בבית החולים.
גלר נחשב, עד לעלייתם של אורי מלמיליאן ודני נוימן, לשחקן המקצוען והטכני ביותר ששיחק בקבוצה הירושלמית. בסך הכול הוא הבקיע במדי בית"ר 87 שערים, והיה הכוכב הגדול בעונת העלייה של הקבוצה לליגה הראשונה (1968/1967), אז כבש 44 שערים כשבאמתחתו 3 שלושערים בעונה.

ב-1970 הוא פרש ממשחק פעיל, לטובת עבודה במחלקה האורתופדית של בית החולים הדסה עין כרם. ב-1971 הוא חזר ללבוש שוב את מדי הקבוצה, על פי בקשת המאמן, סמואל רזניק שחשש מירידת ליגה וחיפש חיזוק באופן מיידי ובהול.
לאחר סיום עונה זו בה סייע לבית"ר להישאר בליגה, תלה גלר סופית את הנעליים ופרש מעולם הכדורגל כשהוא בן 35.

לאחר הפרישה
-----------

מאז פרישתו מהכדורגל, עובד גלר כרופא אורתופד מומחה. הוא גם שחקן טניס מצטיין ומגיל 35 זכה מספר פעמים באליפות ישראל לגילו.
גלר הוא השחקן היחידי בהיסטוריית הכדורגל הישראלי שתפקד גם כרופא בנוסף להיותו שחקן פעיל.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר National Football Teams
* "ד"ר ראול גלר - המפציץ היהודי", אתר בית"ר.נט
* בן ישי דניאלי, בגובה העיניים עם ראול גלר, אגדה בית"רית, באתר nrg‏, 27 במרץ 2012
* אריה ליבנת, הדוקטור לשערים שכיכב בבית"ר ירושלים, באתר הארץ, 31 בינואר 2012
**אחמד סוראדג'י** (10 בינואר 1949 – 10 ביולי 2008; ידוע גם בשם Nasib Klewang ו-Datuk Maringgi) היה רוצח סדרתי אינדונזי שהודה בחניקתן למוות של 42 נשים בגילאי 11–30 בשנים 1986–1997 כחלק מהליך פולחן שהיה אמור להעניק לו כוחות מיסטיים.

ביוגרפיה
--------

סוראדג'י התגורר במדן, עיר הבירה של מחוז צפון סומטרה שבאינדונזיה. הוא היה מגדל בקר ושימש כדוקון, אדם במעמד של בעל כוחות על-טבעיים. קהל הלקוחות של סוראדג'י היו לעיתים קרובות נשים שחיפשו את הדרכתו כיצד למצוא מזל טוב או לשמור על יופיין.

### הרציחות

ב-24 באפריל 1997 ביקשה סרי קמלה דיווי מנהג ריקשה בן 15 לקחת אותה לביתו של סוראדג'י, וביקשה ממנו לשמור על כך בסוד. שלושה ימים לאחר מכן נמצאה גופתה הערומה והמרקיבה של דיווי בתוך שדה קני סוכר. נהג הריקשה דיווח למשטרה ולמשפחתה של דיווי שהוא הוריד אותה בביתה של סוראדג'י שלושה ימים קודם לכן, והמשטרה הגיעה לביתו של סוראדג'י כדי לעמת אותו עם הסיפור. אף על פי שהכחיש כל קשר להריגתה של דיווי, המשטרה מצאה בביתו את תיק היד, השמלה והצמיד של דיווי, וב-30 באפריל 1997 הוא נעצר.

במהלך חקירתו נשבר סוראדג'י והודה ברציחתה של דיווי, ואז חשף כי הרג עוד 42 נערות וקבר אותן בשדה קנה הסוכר בו אותרה גופתה של דיווי. בחיפושים שנערכו בשדה נמצאו 42 חלקי גופות, אך חלקן היו רקובות עד כדי כך שלא ניתן היה לזהותן.

הוא סיפר לחוקריו כי בשנת 1986 הופיעה רוח הרפאים של אביו בחלומו ואמרה לו לשתות רוק של 70 צעירות מתות כחלק מהליך פולחן כדי שיוכל להפוך לבעל יכולות מרפא על-טבעיות. סוראדג'י חשש שייקח לו יותר מדי זמן להיתקל ב-70 נשים מתות, ועל כן החליט להרוג 70 נשים בעצמו. בשל תפקידו כשאמאן וכמכשף הגיעו אליו נשים צעירות כדי לקבל עצות רוחניות על מנת להפוך את עצמן ליפות או לעשירות יותר, או כדי שסוראג'י יוכל להטיל כישוף על בני זוגן כדי שלעולם לא יהיה להם רומן. הוא היה לוקח אותן לשדה קנה הסוכר וקובר אותן עד המותניים, בטענה שזה חלק מהטקס. לאחר מכן הוא היה חונק אותן למוות ושותה את הרוק שלהן, מפשיט את הבגדים מגופן כדי להאיץ את הריקבון וקובר אותן שוב באדמה כשראשיהן מופנים לעבר ביתו.

### המשפט וגזר הדין

משפטו של סוראדג'י החל ב-11 בדצמבר 1997, וכתב האישום נגדו כלל 363 עמודים. יחד איתו הואשמו שלוש נשותיו, שהיו אחיות, בכך שסייעו ברציחות ובהטמנת הגופות. סוראדג'י טען לחפותו, ונשותיו טענו שהודאותיהן הוצאו בעינויים על ידי המשטרה. ב-27 באפריל 1998 נפסק כי הוא אשם, והוא נידון למוות על ידי כיתת יורים. גם אחת מנשותיו, טומיני, נידונה למוות על סיועה במעשי הרצח, אך עונשה הופחת למאסר עולם. גזר דינו של סוראדג'י בוצע ב-10 ביולי 2008. גופתו הובאה לקבורה בחשאי לאחר זמן מה, מפני שמשפחות הקורבנות תכננו לשבש את הליך לווייתו ביום ההוצאה להורג.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Indonesia executes man for 42 murders, NBC News (באנגלית)
2. ↑  Ahmad Suradji: Executed for 42 murders -- chicagotribune.com, web.archive.org, ‏2009-04-14
3. ↑  Andi Saputra, Pria Ini Serial Killer Terganas di Indonesia, 42 Nyawa Melayang!, detiknews (ב־)
4. ↑  BBC News | ASIA-PACIFIC | Indonesian sorcerer sentenced to death, news.bbc.co.uk
5. ↑  Ahmad Suradji Executed in Indonesia For Murder of 42 Women, web.archive.org, ‏2015-06-15
6. ↑  Dukun AS Tewas Ditembus 3 Peluru, detiknews (ב־)
**טמרין רעמתי שחור** (שם מדעי: *Leontopithecus chrysopygus*) הוא מין של קוף ממשפחת המרמוסטיים. תפוצתו בברזיל במרכז ובדרום מדינת סאו פאולו. הוא חי בקבוצות של 4 עד 9 פריטים בשטח של 640–1,270 דונם. הוא נע בצמרות עצים ביערות עד לגובה 700 מטר מעל גובה פני הים.

לטמרין רעמתי זה יש רעמה שחורה וכל גופו שחור מלבד אחורי הגפים שבצבע זהוב. אורכו 28 ס"מ, אורך זנבו 38 ס"מ ומשקלו 580 גרם. לטמרין יש אצבעות דקות וארוכות שמאפשרות לו לתפוס חרקים בצורה יעילה, כך שחרקים הוא מזונו העיקרי, בנוסף הוא אוכל עלים ופירות.

מין זה לא נראה משנת 1905 ועד 1970 ונחשב כמין נכחד. זהו המין הנתון בסכנה החמורה ביותר בסוג טמרין רעמתי וכיום ידוע על כ-1,000 פריטים בטבע, כך שהוא נמצא בסכנת הכחדה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טמרין רעמתי שחור** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  טמרין רעמתי שחור באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  Albernaz, Ana L. "Home Range Size and Habitat Use in the Black Lion Tamarin." International Journal of Primatology 18.6 (1997).
3. ↑  טמרין רעמתי שחור, באתר הרשימה האדומה של IUCN.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007563784605171

 |
וולש בתפקיד ג'ון וילקס בות' בסרט "הולדתה של אומה" (1915)
**ראול וולש** (באנגלית: **Raoul Walsh**; ‏ 11 במרץ 1887 - 31 בדצמבר 1980) היה במאי קולנוע אמריקאי, בעל קריירה קצרה כשחקן ראינוע.

ביוגרפיה
--------

בשנת 1915 גילם את דמותו של ג'ון וילקס בות' באפוס של ד.וו גריפית' "הולדתה של אומה". בהמשך ביים כשישים סרטי ראינוע, בהם "הגנב מבגדד" (1924) בכיכובו של דאגלס פיירבנקס ו"לשם התהילה" (1926)

ב-1927 נמנה עם 36 המייסדים של האקדמיה האמריקאית לקולנוע.

ב-1930 יצר את המערבון האפי הראשון, "נתיב ענקים" (The Big Trail), בו כיכב בתפקידו הראשון פועל במה בשם מאריון מיטשל מוריסון, לו העניק וולש את שם הבמה ג'ון ויין.

בהמשך ביים סרטי גנגסטרים כגון "שנות העשרים הסוערות" (1939) עם המפרי בוגרט וג'יימס קאגני, "הנוסעים בלילה" (1941) עם אידה לופינו והמפרי בוגרט, ו"חום לבן" (1949) עם ג'יימס קאגני; מערבונים כ"פיקוד אפל" (1940) עם ג'ון ויין ורוי רוג'רס, "הרי הסיירה הגבוהים" (1941) עם בוגארט ולופינו, "הם מתו במגפיהם" (1941) עם ארול פלין; סרט המלחמה "המטרה, בורמה!" (1945) עם ארול פלין וסרט מוזיקלי אחד "בלונדינית התות" עם ג'יימס קאגני, אוליביה דה הבילנד וריטה הייוורת'. כולם הופקו באולפני האחים וורנר.

בשנות החמישים יצר שלושה סרטים בכיכובו של קלארק גייבל, "האיש הגבוה" (1955), "מלך וארבע מלכות" (1956) ו"להקה של מלאכים" (1957).ב-1951 ביים את "קפטן הוריישיו הורנבלואר" בכיכובם של גרגורי פק ווירג'יניה מאיו. כן ביים ב-1955 את סרט המלחמה "זעקת הקרב" לפי ספרו של לאון יוריס. סרטו האחרון היה "על גבורה ואהבה" (1964). וולש, בעל עין אחת, (השנייה מכוסה ברטייה) היה מטובי במאי הפעולה בהוליווד ואחד מחשובי יוצרי המערבון. בסך הכל ביים בין השנים 1914 ל-1964 למעלה מ-130 סרטי קולנוע וראינוע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ראול וולש** בוויקישיתוף

* ראול וולש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ראול וולש, באתר AllMovie (באנגלית)
* ראול וולש, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* ראול וולש, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ראול וולש, באתר Senses of cinema
* היסטוריה ויזואלית
* אורי קליין, אחרון המקצוענים, דבר, 23 בינואר 1981
* ראול וולש, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* ראול וולש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007423843005171
* BNE: XX4722765
* BnF: cb11928840n (data)
* CANTIC: a11993066
* GND: 129014974
* ISNI: 0000 0001 2119 2820
* LCCN: n83204462
* LNB: 000238340
* MusicBrainz: e4f3b66e-3d86-4527-bb10-4900bf3be755
* NKC: xx0165828
* NLK: KAC201104748
* NLP: A1951346X
* SELIBR: 248279
* SNAC: w6697pvx
* SUDOC: 027192296
* Trove: 1006067
* ULAN: 500472106
* VIAF: 7398455
* WorldCat: lccn-n83204462

 |
**טמרין זהוב-אדרת** (שם מדעי: *Leontocebus tripartitus*) הוא מין של פרימט מסוג טמרין גב-אוכף. תפוצתו במזרח אקוודור וצפון פרו וכמו שאר הטמרינים הוא שוכן עצים ופעיל יום.

מין זה נחשב כמין נפרד של טמרין, אולם מספר חוקרים משייכים אותו כתת-מין של טמרין חום-ראש.

למין זה שלושה אזורי צבעים ומכאן שמו הלטיני. פניו שחורות, קדמת גופו זהובה, גבו ותחתית גופו אפורים וזנבו שחור.

* אורך הגוף בין 22 לבין 24 ס"מ.
* אורך הזנב בין 31 לבין 34 ס"מ.
* משקל 340 גרם.

כל קבוצה מכילה נקבה וזכר שליטים ורק הם מתרבים. לא ידועים עובדות על היריון של מין זה אולם מעריכים כי הוא זהה להיריון של מיני טמרין דומים. הלידה מתרחשת בחודש ינואר לאחר היריון שנמשך בין 140 לבין 180 יום שלאחריו נולדים תאומים לא זהים. לאחר 21 יום הגורים מתחילים לחקור את סביבתם אך עדיין חוזרים להיות מטופלים על ידי ההורים עד ל-7 שבועות מהלידה. בגיל זה הם מתחילים לאכול מזון רך ועלים. בגיל 10 שבועות הגורים הופכים להיות עצמאיים לחלוטין. הצעירים מגיעים לבגרות מינית בגיל 12–18 חודשים.

תפוצתו בין נהר נאפו בצפון לנהר קורריו בדרום בשטח מדינות אקוודור, ופרו. הוא חי ביערות גשם טרופיים באזור המוצף על ידי האמזונאס (שטח המכונה terra firme) עד לגובה 400 מטר מעל לפני הים. על העצים, הטמרין נמצא בגובה של 4–10 מטר מפני הקרקע. הם חיים בלהקות של בין 4 ל-9 פרטים וצפיפות המין 13.5 פרטים לק"מ2.

טמרין זה כמו שאר מיני הטמרין אוכל חרקים, פירות ותפליטי עצים בין השאר הוא אוכל נקטר הניגר מהעץ בחורים טבעיים או בחורים שנעשו על ידי מרמוסט פיגמי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טמרין זהוב-אדרת** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  טמרין זהוב-אדרת, באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  מתוך האתר של המוזאון הזואולוגי של אוניברסיטת מישיגן
**קימריק** (באנגלית: **Cymric**) הוא גזע של חתול הבית שמוצאו בחתול המנקס.

היסטוריה של הגזע
----------------

הקימריק הוא הגרסה ארוכת השיער של המנקס - גזע טבעי שהתפתח באי מאן. מוטציה גנטית טבעית גרמה לחתולים במאן לאבד את זנבם, ובגלל בידודו הגאוגרפי של האי, הונצח חוסר הזנב בדורות הבאים. הסבר אפשרי להופעת החתולים ארוכי השיער בין חתולי המנקס קצרי השיער הוא זיווג של חתולי המנקס עם חתול יערות נורווגי שהובא לאי על ידי המלך הנורווגי מגנוס. למרות שחתולי מנקס ארוכי שיער הופיעו מאז ומעולם בשגרים של מנקס קצר שיער, רק בשנות השישים נקבע שהמנקס ארוך השיער הוא גזע נפרד. 

משמעות השם קימריק זה "וולשי", והוא ניתן לחתול בגלל הכמות הרבה של חתולי מנקס ארוכי שער שחיו בזמנו בווילס. בהתחלה השתמשו כל האגודות בשם זה, אך כיום חלק פשוט מכנים אותו מנקס ארוך שיער.

מבנה כללי
---------

משקלו נע בין 4 - 5.5 ק"ג.

הפרווה צפופה ועבה, ועשויה להיות בצבעים ובתבניות רבות, למעט שוקולד, לבנדר, וחודים כהים.

גורי הקימריק דומים לאלו של המנקס, אך כעבור מספר שבועות ניתן להבחין בפרווה הצפופה והמפוארת שהם מפתחים.

אופי
----

הקימריק הוא חתול שופע חיבה, אנרגטי, וחברותי. חתולים שחיים גם מחוץ לבית הם ציידים טובים. רבים מכנים את הקימריק כ"חתול כלב" בגלל תשוקתו העזה להיות עם בעליו, ולעקוב אחריו מחדר לחדר. קולו של הקימריק בדרך כלל שקט מאוד ביחס לממדי גופו (בפרט נקבות בתקופת הייחום). הקימריק משמיע סלסול קול ייחודי (בעיקר נקבות ה"מדברות" עם הגורים), אבל גם כתגובה לדיבור של בעליהם. חתולי קימריק רבים יגוננו על בתיהם במיוחד מפני כלבים זרים. מסתדרים טוב עם ילדים אם הם גדלו איתם ביחד. לקימריק בוגר יהיו קשיים להסתגל לבית רועש על ילדים, אם לא היה מורגל לכך, ויעדיף סביבה שקטה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קימריק** בוויקישיתוף
**אחמד חוסיין** (בערבית: **أحمد حسين**; 1911–1982) היה מדינאי מצרי, מקים מפלגת מצרים הצעירה (בערבית: مصر الفتاة, תעתיק מדויק: "מצר אלפתאה").

חוסיין היה סטודנט למשפטים. בתום לימודיו ארגן מגבית למימון הקמת מפעל לייצור תרבושים, יחד עם תומכיו, לביסוס מפלגתו העתידית.

את האידאולוגיה של המפלגה ביסס בספר שכתב, המתמקד בשלושה היבטים מרכזיים – האל, המולדת והמלך. הספר נושא את הסיסמה "מצרים מעל כולם".

עם הצלחתו הקים ב-1933 את מפלגת מצרים הצעירה, שהפכה למפלגה פוליטית בשנת 1936.

עם רעיונותיו המרכזיים נמנים: שחרור משלטון הבריטים; שיפור מעמד הפלאח, כולל רפורמת קרקעות; חלוקה צודקת של הכספים במשק; תיעוש; הלאמה של חברות זרות; הפיכת השפה הערבית לשפה הלאומית של מצרים; ושמירה על יום שישי כיום מנוחה. בהגותו הוא שילב בין פאן-ערביות, אופי אסלאמי, אופי מצרי וטריטוריאליות המבוססת תביעות על בסיס העבר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אחמד חוסיין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Monday, April 27th (Cairo)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 129085960
* ISNI: 0000 0000 7870 8034
* LCCN: n83209474
* SELIBR: 293997
* VIAF: 37988548
* WorldCat: lccn-n83209474

 |
**טמרין לבן-רגל** (שם מדעי: ***Saguinus leucopus***) הוא מין של פרימט מסוג טמרין. טמרין זה אנדמי לקולומביה ונפוץ בצפון המדינה. מין זה מוגדר בסכנת הכחדה עקב פגיעה במקום תפוצתו.
כמו שאר מיני הטמרין, הטמרין לבן-הרגל פעיל יום ושוכן עצים. 

צבעו של טמרין לבן-רגל הוא חום-כסוף, רגליו בצבע לבן כאשר לעיתים בעלי כתם אדמדם. זנבו בצבע חום בהיר, כאשר קצה זנבו לבן. פרצופו חלק מלבד מעט שיער על הראש ועל הלחיים.

* גובה הזכר 26.3 ס"מ ואורך זנבו 41 ס"מ.
* גובה הנקבה 25 ס"מ ואורך זנבה 40.5 ס"מ.
* משקל ממוצע 440 גרם.

טמרין לבן-רגל, חי בקבוצות של עד 12 פרטים כאשר בדרך כלל קבוצה מכילה בין 3 ל-9 פרטים. טמרין זה כמו שאר מיני הטמרין אוכל חרקים, פירות ותפליטי עצים.

מין זה של טמרין אנדמי לקולומביה ונפוץ בצפון המדינה ב-4 מחוזות (בוליבר, אנטיוקיה, קלדס וטולימה) בשטח כולל של 177 דונם ובצפיפות של 7 פרטים לק"מ2. תפוצתו מסתיימת בנהר קאוקה שם נפוץ טמרין לבן-קודקוד.

מין זה נמצא בסכנת הכחדה עקב פגיעה במקום חיותו שנגרם מכריתת עצים בעקבות תיעוש מואץ שעובר אזור זה וכן בעקבות פתיחת הכביש המהיר בוגוטה-מדיין. כמו כן, צפיפות מין זה נמוכה מאוד באזור מיוער שנשאר ללא פרימטים אחרים. בעקבות זאת, אוכלוסיית מין זה פחתה ב-50% ב-3 דורות (18 שנה) ונמצאת בסכנת הכחדה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טמרין לבן-רגל** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. 1 2  טמרין לבן-רגל באתר הרשימה האדומה של IUCN
מפת נדידת השבטים הטווטונים והקימברים
ה**קימברים** היו שבט גרמאני עתיק שמוצאו היה כנראה מחצי האי יוטלנד בצפון אירופה.

בסוף המאה ה-2 לפנה"ס החלו להגר בני שבט זה דרומה. כבר בשנת 113 לפנה"ס החלו בני שבט זה לנוע לעבר מעברי האלפים, שהם סוחפים איתם, ככל הנראה, גם מספר שבטים קלטיים וגאליים.

הגירתם של הקימברים דרומה הובילה להתנגשותם עם הרפובליקה הרומית ולפריצתה של מלחמת הקימברים והטווטונים. הקימברים הנחילו לכוחות רומא מפלה אחר מפלה, בשנת 113 לפנה"ס בנוריקיום, בשנת 109 לפנה"ס בעמק הרון, ובשנת 105 לפנה"ס בקרב אראוסי, ליד אורנז' של ימינו.

קרב אראוסי היווה את התבוסה הגדולה של הרומאים מאז תבוסת קרב קאנאי בשנת 216 לפנה"ס, ומעריכים שכ-80 אלף חיילים רומאים נפלו בו חלל.

לאחר הקרב בחרו הקימברים להמשיך מערבה לעבר גאליה וחצי האי האיברי ולא להמשיך דרומה לאיטליה. בשנת 103 לפנה"ס החלו הקימברים לחזור מזרחה. צבאם תוגבר בשבטים הטווטוניים ולווה על ידי שבטים קלטיים וגאליים שנגררו אחריהם. לפני שהגיעו לאיטליה התפלגו הקימברים ומלוויהם, על מנת לחדור לאיטליה דרך שני מעברים שונים של האלפים. הקימברים הצליחו לחדור למישור האיטלקי מצפון, לאחר שחצו את האלפים דרך מעבר סן ברנאר הגדול. הקונסול הרומי של שנת 102 לפנה"ס, קווינטוס לוטאטיוס קאטולוס, שהיה מופקד על גזרה זו, לא הצליח לעוצרם, נסוג אל מעבר לנהר הפו והשאיר את כל השטח שבין הפו לאלפים לשליטת הקימברים.

שליטתם של הקימברים על עמק הפו לא נמשכה זמן רב. באביב של שנת 101 לפנה"ס חצה הצבא הרומאי, שמנה על פי ההערכה כ-50 אלף איש, בראשות הקונסול גאיוס מריוס והפרוקונסול קטאלוס את נהר הפו והחל לנוע לעבר הכוח המרכזי של הקימברים.

ב-30 ביולי (לפי המסורת הרומית) נפגשו הצבאות הקימברי והרומי ליד ורקלה (Vercellae) בשדות הרודים. הצבא הרומי נחל ניצחון מוחץ: רוב הצבא הקימברי, כ-65,000 איש ומלכם בראשם, נפלו חלל, ועשרות אלפים נפלו בשבי. 

השבט חוסל למעשה בידי מריוס, ורק שרידים מעטים שלו הוסיפו להתקיים במכורתם שביוטלנד.

קישורים חיצוניים
----------------

* קימברים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* קימברים, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
**תוכי חום-ראש** (שם מדעי: ***Poicephalus cryptoxanthus***) הוא מין עוף הנמנה עם משפחת התוכיים, ונפוץ בדרום-מזרח אפריקה. לתוכי חום-ראש תפוצה רחבה ואוכלוסייתו נחשבת יציבה על אף ציד לא חוקי למטרת גידולו כתוכי מחמד, זאת בשל מזגו הנוח והשקט ההופך אותו לנפוץ בשבי האדם.

תיאור
-----

תוכי בצבע ירוק, פלג גופו התחתון בצבע ירוק בוהק וכנפיו בצבע ירוק כהה. פנים כנפיו בצבע צהוב. צווארו בצבע חום-אפור וראשו חום. זנבו בצבע זית-חום. עינו בצבע ירקרק-צהוב או צהוב. רגליו בצבע אפור. החלק העליון של המקור בצבע אפור כהה והתחתון בהיר. ישנם פריטים בעלי מספר נוצות צהובות בראש בצוואר ובכנפיים.
גודלו 22–25 ס"מ, אורך כנפיו 14–17 ס"מ, ומשקלו 115–150 גרם.

מידע טקסונומי
-------------

המין תואר לראשונה ב-1854 על ידי החוקר הגרמני ויליאם פיטרס. מקור שמו המדעי מיוונית,kryptos שמשמעו חבוי ו-xanthos שמשמעו צהוב, מאחר שהחלק הפנימי של כנפי התוכי בצבע צהוב.

### תת-מינים

לתוכי חום-ראש מוכרים 3 תת-מינים הנבדלים זה מזה בצבעם ובגודלם:

* *P. cryptoxanthus cryptoxanthus* - נפוץ ממערב דרום אפריקה, דרום מוזמביק ודרום-מזרח זימבבואה.
* *P. cryptoxanthus tanganyikae* - לתת-מין זה צבעים בהירים יותר, יותר ירוק ופחות חום. נפוץ בצפון מוזמביק, דרום מלאווי, מזרח טנזניה ואזורי החופים בקניה.
* *P. cryptoxanthus zanzibaricus* - -נפוץ באיים זנזיבר ופמבה. ישנה מחלוקת בין חוקרים האם אכן מדובר בתת-מין נפרד.

התנהגות
-------

בטבע נצפה באזורי סוואנה, אזורים מיוערים ובמטעים. בדרך-כלל בלהקות של 4–12 פריטים, לעיתים בלהקות גדולות יותר של עד כ-40 פריטים. תזונתו מורכבת מזרעים, פירות, אגוזים וניצני עלים, לעיתים נדירות ניזון מזחלי חרקים. מין זה נחשב מזיק לחקלאות שכן פושט על שדות ומטעים.

### רבייה

עונת הרבייה משתנה בהתאם למיקום הגאוגרפי: בין אפריל לאוקטובר בדרום אפריקה, מאי במלאווי, יולי עד ספטמבר במוזמביק, ספטמבר-אוקטובר בזנזיבר.
מקנן בחורים בעצים. הנקבה מטילה 2–3 ביצים, עליהם היא שומרת למשך של 26–30 יום בזמן שהזכר מביא מזון. הגוזלים בוקעים עירומים ובעלי עיניים חומות. הגוזלים עוזבים את הקן לאחר כ-50–54 יום ונשארים בסביבתו למשך כ-28 יום נוספים בטרם נעשים עצמאיים.

גלריה
-----

* תוכי חום-ראש, הפארק הלאומי קרוגרתוכי חום-ראש, הפארק הלאומי קרוגר
* תוכי חום-ראש בשבי.תוכי חום-ראש בשבי.
* תוכי חום-ראש ניזון מפירות.תוכי חום-ראש ניזון מפירות.
* תוכי חום-ראש בדרום אפריקה.תוכי חום-ראש בדרום אפריקה.
* איור של תוכי חום-ראש.איור של תוכי חום-ראש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תוכי חום-ראש** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* Guide to the Senegal Parrot and its family. By M.S. Allan & D. Deter. Barron's. מסת"ב 0-7641-0332-6

הערות שוליים
------------

1. ↑  תוכי חום-ראש באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  Taylor, S. & Perrin, M.R. (2004). Intraspecific associations of individual brown headed parrots (Poicephalus cryptoxanthus). Afr. Zool. 39(2); 263-271.
3. ↑  Taylor, S. & Horsfield, W. (2001). The Brown-headed Parrot. A species in rapid decline in the wild and seriously underrated and unappreciated in captivity in South Africa. Avizandum 13(9); 23-27.
4. ↑  Forshaw, J.M. (1989)
5. ↑  Clancey, P.A. (1977). Variation in and the relationships of the brown-headed parrot of the eastern African lowlands. Bonner Zool. Beitrage 28; 279-291.
6. ↑
7. ↑
8. ↑
**טמרין דוגוני** (שם מדעי: *Saguinus bicolor*) הוא מין טמרין במשפחת המרמוסטיים, החי באזור נהר האמזונאס. המין המצוי בסכנת הכחדה.

מאפיינים
--------

הטמרין הדוגוני הוא הקוף האמזוני שתפוצתו היא המוגבלת ביותר - הוא נמצא כיום רק ברצועת יער צרה, ששטחה 120 דונם, צפונית לנהר האמזונאס, ממזרח לריו נגרו. הם שוכני עצים, הדרים בחופת היער, ברום של 10 - 12 מטר. היערות החביבים עליהם הם יערות משניים וביצות. הם ניזונים מפירות, מפרחים, ממוהל עצים, מחרקים ומעכבישים. 

צבע הפרווה של הטמרין הדוגוני נע בין שחור, חום וכסוף. כפי שמעיד עליו שמו, פניו קירחים משיער. משקלו נע בין 200 ל-300 גרם. כמו רוב בני משפחתו, הוא בעל טפרים וחסר בוהן נגדית. 

הטמרין הדוגוני חי בקבוצות מרובות זכרים ונקבות המונות 2 - 8 פרטים. הקבוצה מכילה נקבה דומיננטית, שהיא בדרך כלל היחידה שמתעברת. ההתעברות מסתיימת, ב-80% מהמקרים, בלידת תאומים, וכמו אצל רוב מיני הטמרין - האבות הם שותפים מלאים בדאגה לצאצאים ובהאכלתם, ופעמים רבות גם בוגרים שאינם הוריהם משתתפים בטיפול. 

הטורפים העיקריים של הטמרין הדוגוני הם בני אדם, תושבי העיר מנאוס. תוחלת חייהם אינה ידועה, אך משערים שהיא קרובה לזו של שאר בני הסוג, כ-25 שנה בשבי.

לקריאה נוספת
------------

* Saguinus bicolor - Animal Diversity Web
* Egler SG. **Feeding ecology of Saguinus bicolor bicolor (Callitrichidae: Primates) in a relict forest in Manaus, Brazilian Amazonia**. Folia Primatol (Basel). 1992;59(2):61-76.
* Eluned C. Price and Anna T. C. Feistner. **Food Sharing in Pied Bare-Faced Tamarins (Saguinus bicolor bicolor): Development and Individual Differences**. International Journal of Primatology. 2001:22(2)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טמרין דוגוני** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

טמרין דוגוני

הערות שוליים
------------

1. ↑  טמרין דוגוני באתר הרשימה האדומה של IUCN