recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**זוראן מילנוביץ'** (בקרואטית: **Zoran Milanović**;‏ נולד ב-30 באוקטובר 1966, זאגרב) הוא פוליטיקאי קרואטי, החל מ-2 ביוני 2007 יושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של קרואטיה, ראש ממשלת קרואטיה מ-23 בדצמבר 2011 ועד 22 בינואר 2016. במהלך כהונתו, עמד בראש קואליציה של שמאל-מרכז. נשיא קרואטיה החל מ-19 בפברואר 2020.

ביוגרפיה
--------

### שנותיו המוקדמות

זוראן מילנוביץ' נולד בזאגרב כבנם של סטיפה וגינה מילנוביץ', שמוצאם מן העיר סין מדרום קרואטיה.
הוא גדל בשכונות "טרנייה" (Tnje) ואחר כך "צ'רנומרץ" (Črnomerec) בבירת קרואטיה. למד בבית הספר התיכון "Centar za upravu i pravosuđe (מרכז למנהל ולמשפט), הנקרא בימינו הגימנסיה 1.

בפקולטה במשפטים בזאגרב הצטיין בלימודיו וזכה פעם לפרס הרקטור.

אחרי סיום לימודי משפטים באוניברסיטת זאגרב בשנת 1986, מילנוביץ', עבד כמתמחה בבית הדין למסחר של קרואטיה ובשנת 1993 במשרד החוץ של ארצו. כעבור שנה נשלח לנגורנו קרבאך כחבר במשלחת שליחים מטעם האו"ם.

בשנת 1996 התמנה ליועץ של המשלחת הקרואטית באיגוד האירופי ובנאט"ו בבריסל. אחרי סיום תפקידו שה חזר למשרד החוץ הקרואטי.

בשנת 1998 סיים השתלמות במשפט אירופי בבריסל.

### כניסתו לפוליטיקה

בשנת 1999 הצטרף מילנוביץ' למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של קרואטיה. אחרי ניצחון מפלגה זו בבחירות לפרלמנט בשנת 1999 הוא היה אחראי ליחסים עם נאט"ו וכעבור שלוש שנים, התמנה לסגן שר החוץ לצידו של השר טונינו פיצולה. עזב תפקיד זה אחרי הבחירות בשנת 2003.

ב-2004 נבחר לוועד הפועל של המפלגה והיה לזמן קצר דובר המפלגה, במקום גורדנה גרביץ'. נבחר בהמשך להיות מתאם לקראת הבחירות משנת 2007.

### בראשות המפלגה

בבחירות הפרלמנטריות משנת 2007 נבחר כחבר בפרלמנט והיה ליושב ראש הסיעה הפרלמנטרית של המפלגה הסוציאל -דמוקרטית.
ב-2 ביוני 2007 באספה מיוחדת של המפלגה, בעקבות התפטרותו ב-11 באפריל של יושב ראש המפלגה, איביצה ראצ'אן, נבחר זוראן מילנוביץ' לראשות המפלגה הסוציאל, מול יריבים כמו ז'לקה אנטונוביץ', מילאן בנדיץ' וטונינו פיצולה.

בסיבוב השני של ההצבעות עמד מול אנטונוביץ'.

### הבחירות ב-2011

ב-23 בנובמבר 2010 חתם מילנוביץ' הסכם עם "המפלגה העממית הקרואטית - הדמוקרטית הליברלים" (HNS-LD), עם "הדיאטה הדמוקרטית האיסטריאנית" (IDS) ועם המפלגה הקרואטית של הגמלאים (HSU), על מנת ליצור קואליציה פוליטית, הקרויה "הברית למען השינוי" (SZP) לקראת הבחירות ב-2011.

ב-15 ביולי 2011 ארבע המפלגות של SZP אימצו מצע משותף. הקואליציה נודעה בהמשך תחת הכינוי "קואליציית קוקוריקו" .בבחירות שהתקיימו ב-4 בדצמבר 2011 הברית זכתה ב-40% מהקולות וב-80 מושבים מתוך 151, מול יריבתה העיקרית, האיחוד הדמוקרטי הקרואטי HDZ של יאדרנקה קוסור.

### ראש ממשלה

10 יום אחרי הניצחון בבחירות הוטל על מילנוביץ' על ידי הנשיא איבו יוסיפוביץ' להרכיב את הממשלה ה-12 של קרואטיה.

בנאומו בפרלמנט הכריז מילנוביץ' כי ממשלתו תדבק בתוכנית לחידוש הצמיחה הכלכלית, שהייתה רק 0.5% מתל"ג ב-2001, להעביר בפרלמנט קיצוצים נרחבים בתקציב ולהבטיח את הצלחת משאל העם על הצטרפות קרואטיה לאיחוד האירופי.

### חיים אישיים

זוראן מילבנוביץ' נשוי משנת 1994 לסאנה לבית מוסיץ'. לזוג שני בנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זוראן מילנוביץ'** בוויקישיתוף
* זוראן מילנוביץ', ברשת החברתית פייסבוק
* זוראן מילנוביץ', ברשת החברתית אינסטגרם

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1027200524
* ISNI: 0000 0003 8476 5141
* LCCN: nb2012019791
* NKC: js2016915721
* NLP: A34401064
* SUDOC: 252709632
* VcBA: 495/384258
* VIAF: 277708121
* WorldCat: lccn-nb2012019791

 |
**עליזה ורדי** (30 בדצמבר 1935 - 6 בינואר 2014) הייתה גנטיקאית ישראלית שהתמחתה בתחום ההדרים, ופיתחה יחד עם צוותה לפחות 14 זני הדרים שונים. יקירת ענף ההדרים וזוכת אות קנט לשנת 2011.

ביוגרפיה
--------

עליזה ורדי נולדה ב-1935 בארץ ישראל. למדה בגימנסיה הריאלית בראשון לציון. לאחר שירות בצה"ל למדה ביולוגיה לתואר מוסמך באוניברסיטה העברית והמשיכה כתלמידת מחקר בחוג לגנטיקה. ב-1970 קיבלה תואר דוקטור על עבודתה בנושא "היברידים טריפלואידים בקבוצת החיטה (Triticum-Aegilops) ומשמעותם האבולוציונית בהתפתחות יחידות פוליפלואידיות בקבוצה זו".

ורדי יצאה לשנה של פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קיימברידג' ולאחר מכן הייתה שנתיים אסיסטנטית במעבדה של פרופ' דניאל זוהרי. ב-1972 התקבלה לעבודה כחוקרת במכון המטעים, מכון וולקני. החל מקיץ 1973 ניהלה פרויקט חשוב להשבחת הדרים, בכדי לתת מענה לחוסר הריווחיות של ענף הפרדסנות הישראלי. בשנות ה-80 של המאה העשרים פותחו במסגרת הפרויקט זני הדרים חדשים, שהחשוב ביניהם היה אור. בשנת 1998 מונתה לתפקיד מנהלת המחלקה להשבחה וגנטיקה מולקולארית של עצי פרי. ב-2001 פרשה לגמלאות, אך המשיכה לשמור על קשר עם חוקרי מכון וולקני ולסייע בעצות. ב-6 בינואר 2014 נפטרה.

במכון וולקני פותח זן הדרים דמוי אשכולית בשם עליזה, שנקרא כך לזכרה.

קישורים חיצוניים
----------------

* עליזה ורדי באתר של מנהל המחקר החקלאי - מרכז וולקני
* דר' עליזה ורדי - משביחת ההדרים המפורסמת ביותר בעולם - הלכה לעולמה מספד של חבריה
* ענבל אביב, המועצה לשיווק פרי הדר העניקה לד"ר עליזה ורדי תואר יקירת ענף ההדרים, באתר News1 מחלקה ראשונה‏, 3 בפברואר 2003
* איתי נבו, המדעניות פורצות הדרך שנשכחו: אור לגויים: החוקרת שהצילה את ענף ההדרים, במדור "מדע במבט-על" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 8 במרץ 2017

הערות שוליים
------------

1. ↑  קנט, הקרן לביטוח נזקי טבע בחקלאות, פתחה בהרשמה לתחרות ’אות קנט 2012’
2. ↑  השפעות סוג הכנה ומועד הקטיף על איכות וטעם של פירות 'עליזה', זן הדרים חדש

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007269421605171

 |
**קאור ריסמאה** (באסטונית: **Kaur Riismaa**; נולד ב-1986) הוא משורר, מחזאי ועורך אסטוני.

חייו
----

ריסמאה נולד בטרטו שבמזרח אסטוניה. כיום הוא חי עם בת זוגו בבית מבודד בלב יער, בנפת האריו שבצפון-מערב ארצו. באוניברסיטה של עיר הולדתו למד סמיוטיקה, תאולוגיה והיסטוריה, ובמקביל ללימודיו עסק בביומם של מחזות תיאטרון. כיום רוב עבודתו ממוקדת בפעילות מו"לית ובעריכת לשון, אבל מרצו וזמנו מוקדשים בעיקרם לכתיבה הספרותית. למן 2011 פרסם ריסמאה תשעה ספרי שירה, שישה מחזות ושלושה רומנים. יצירותיו זיכו אותו בכמה וכמה פרסים ומלגות. עם ספרי השירה שכתב נמנים "שלנו הבקרים, הימים, הערבים, הלילות שלנו" (2011), "קבורת השועל" (2012), "מטמורפוזות" (2013), "מסע אל סוף היום" (2014), "חם-קר" (2016), ו"בשוגג" (2018). שמותיהם של הרומנים שכתב הם: "הר הקודש" (2015), "גניו של העיוור" (2015) ו"פרדיננד הקטן" (2019). שבעה משיריו התפרסמו בתרגום לעברית בספר כובעים וכפפות, אסופה לשירה אסטונית שערך ותרגם רמי סערי. אנתולוגיה זאת ראתה אור בהוצאת כרמל בשנת 2021.

עבודותיו
--------

### קובצי שירה

* Me hommikud, me päevad, õhtud, ööd, 2011
* Rebase matmine, 2012
* Majus ja majutult. Naeru ja yksilduse raamat, 2013
* Metamorfoosid, 2013
* Teekond päeva lõppu, 2014
* Merimetsa, 2014
* Soekülm, 2016
* Tarabella, 2017
* Kogemata, 2018.

### יצירות בפרוזה

* Pühamägi, 2015
* Pimeda mehe aiad, 2015
* Väike Ferdinand, 2019.

### מחזות

* Tulvavesi vaatama
* M.P.T.T. ehk Mida polnudki tarvis tõestada
* Ei teki ega kao
* Vanamõisa legendid
* Pulm
* Viimased halvad mehed.

לקריאה נוספת
------------

* רמי סערי (עורך ומתרגם), **כובעים וכפפות – אסופת משוררים אסטונים צעירים**, הוצאת כרמל, 2021, עמודים 121–135.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קאור ריסמאה** בוויקישיתוף
* Riismaa, Kaur/ Young Poets - Vakxikon.gr Media & Publishing Group, 2 בנובמבר 2019

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1154866254
* ISNI: 0000 0004 0937 3137
* LCCN: no2013059881
* SUDOC: 190061413
* VIAF: 302813539
* WorldCat: lccn-no2013059881

 |
**חגורה שחורה** (באנגלית: **Black Belt**) הוא כתב עת אמריקני העוסק באמנויות לחימה וענפי ספורט של לחימה combat sports, הוא נוסד ב-1961 בידי מיטושי אויהארה. במהלך שנותיו הראשונות אוהרה היה בעלים ומוציא לאור שלקח חלק פעיל גם בעריכה. בלאק בלט הוא אחד מהפרסומים הוותיקים ביותר העוסקים בהגנה עצמית ובאמנויות לחימה בארצות הברית.

כתב העת מכסה את כל סוגי אמנויות הלחימה וסגנונות הקרבות שיש להם קהל מתעניינים בארצות הברית ובעולם, בכלל זה ג'ודו, טאקוונדו, הפקידו, קראטה, קונג פו, ג'ו ג'וטסו, אייקידו, ג'יט קון דו, פנקרטיון ואמנויות נוספות. המאמרים מתמקדים בטכניקות קרב ובדמויות מעולם אמנויות הלחימה, צעירים וזקנים כאחד. בלאק בלט מדגיש שיטות להגנה עצמית, בכללן טכניקות להגנה עצמית צבאית ומשטרית. הוא מסקר בצמצום אתלטים ברמה אולימפית או תחרויות אולימפיות בג'ודו, טאקוונדו, היאבקות, ואגרוף, אבל מדגיש תחרויות אמנויות לחימה מעורבות הזוכות לחסות מפרסמים ואת המתמודדים הראשיים שלהן.

ברוס לי תרם מאמרים רבים לכתב העת במהלך שנות השישים והוא היה חברו של המוציא לאור אויהארה, אמן לחימה בזכות עצמו.

כיום המגזין הוא בבעלות Active Interest Media. נכון לשנת 2009 המוציאה לאור היא שריל איינג'להארט והעורך הוא רוברט יאנג.

רוב גיליונות בלאק בלט שמצויים בארכיון ניתן לקריאה במלואם בגוגל ספרים.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של חגורה שחורה (באנגלית)
* חגורה שחורה, ברשת החברתית טוויטר

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Black belt magazine".
BlackBelt.com.
2. ↑  [[:en:Bruce Lee|1978). Bruce Lee's Fighting Method. Ohara Publications Inc.. pp. P. Introduction. מסת"ב 89750-062-8.]]
3. ↑  Active Interest Media: Black Belt
(c. 2009).
**דגל מלאווי** הוא טריקולור אופקי שחור-אדום-ירוק, המוטען בחצי שמש אדומה. הדגל אומץ ב-6 ביולי 1964 לאחר קבלת עצמאות מבריטניה. עם השנים שונה הדגל אך לבסוף הוחזר הדגל המקורי להיות הדגל הרשמי של המדינה.

1964–2010
---------

הדגל הראשון של מלאווי היה טריקולור אופקי שחור-אדום-ירוק, המוטען בחצי שמש אדומה. שלושת צבעי הטריקולור הם הצבעים הכלל-אפריקאיים: הצבע השחור מייצג את תושבי היבשת, האדום את אלה שהקריבו עצמם למען עצמאות המדינה והירוק מייצג את הטבע והצמחייה באפריקה. השמש העולה שהוצגה בראש הדגל בצבע אדום על רקע שחור ייצגה את התקווה לזריחתו של עתיד טוב יותר וחופשי באפריקה.

שינוי הדגל נתקל בהתנגדות של מפלגת האופוזיציה, החזית הדמוקרטית המאוחדת, שהביאה את ההחלטה לפתחו של בית המשפט.

2010–2012
---------

בשנים אלה דגל מלאווי היה טריקולור אופקי אך בצבעים אדום-שחור-ירוק, המוטען בשמש לבנה. משמעות שלושת צבעי הטריקולור הם הצבעים הכלל-אפריקאיים נותרה זהה אולם השמש הלבנה ייצגה את ההתפתחות שעברה מלאווי מאז עצמאותה. הדגל אומץ ב-29 ביולי 2010 לאחר אישור הצעתה של מפלגת השלטון, המפלגה הדמוקרטית פרוגרסיבית, לדגל חדש בידי הנשיא, בינגו וה מותריקה.

2012 ואילך
----------

ב-28 במאי 2012, לאחר עלייתה לשלטון של הנשיאה החדשה ג'ויס באנדה, אישר הפרלמנט בהצבעה להחזיר את הדגל המקורי מיום עצמאותה של מלאווי. ההצעה קיבלה תוקף רשמי רק לאחר חתימת הנשיא על החוק.

ראו גם
------

* סמל מלאווי
* המנון מלאווי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דגל מלאווי** בוויקישיתוף
* דגל מלאווי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

* מלאווי, באתר דגלי העולם (באנגלית)

| דגלי מדינות אפריקה |
| --- |
| מדינות | אוגנדה • אלג'יריה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוצוואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גבון • גאנה • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • לוב • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • מצרים • מרוקו • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניז'ר • ניגריה • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה • סיישל • סיירה לאון • סנגל • צ'אד • קומורו • קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה • תוניסיה | אפריקה |
| שטחים תלויים | אזוואד • איי מדיירה • אסנשן • האיים הקנריים • זנזיבר • טריסטן דה קונה • מיוט • מלייה • סאוטה • רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית • סומלילנד • סנט הלנה • ראוניון |
| אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הצפונית • אמריקה הדרומית |
חגורות הביצורים. באדום החגורה הפנימית ובכחול החיצונית, המאוחרת יותר.
**חגורות ליון** הן קבוצות ביצורים ומבצרים שנבנו סביב העיר ליון שבצרפת, בין השנים 1830-1890. הביצורים נבנו בשתי טבעות – טבעת פנימית, הכוללת סדרת מבצרים המקושרים בחומה, ומעגל חיצוני, הכולל מבצרים עצמאיים במקומות אסטרטגיים, על דרכים המובילות לעיר ונקודות שטח שולטות. סוגי הביצורים מגוונים וכוללים סוגים שונים של מבנים וחילות, החל מסוללות עפר, דרך מבני סוללות תותחים ועד למבצרים גדולים עם מגדלים וחומות נישאות.

היסטוריה
--------

### הטבעת הפנימית

לאחר מהפכת 1830, פירוק שלטון הרסטורציה וסילוק בית בורבון מן השלטון נבחנו מחדש צורכי הביטחון של המדינה. החשש ממתקפה מצד אוסטריה, שהייתה בעלת ברית של הבורבונים, הביא להחלטה לבצר את אזור דרום-מזרח צרפת. למפקד כללי של עבודות ההגנה בליון מונה המרשל איבר רואו דה פלרי (Hubert Rohault de Fleury), ולביצור העיר הוקצב סכום עצום של 10 מיליון פרנק צרפתי לשנים 1831-1839. 

השלב הראשון של הבנייה החל ב-1831 וכלל הקפה חלקית של העיר בחומות ובנייה של מבצרים, בשלוש חזיתות מרכזיות: חזית מזרחית גדולה, חזית צפונית שסוגרת את חצי האי עליו בנויה העיר, וחזית מערבית על הדרכים לעבר פנים הארץ. בפרויקט הבנייה העצום הועסקו מעל 20,000 פועלים, רובם מובטלים עד אז, מה שסייע במניעת התקוממויות. מספר התקוממויות של מקומיים פרצו בכל זאת בשנה הראשונה לבנייה, ובחלקן השתתפו גם חיילים. רובן דוכאו במהירות, ועד סוף השנה התייצב תהליך הבנייה. העבודות הורחבו, הופסקו והתחדשו מספר פעמים לאורך 20 השנים הבאות, ועד 1854 נבנו תשעה עשר פרויקטים, מתוכם עשרה מבצרים, שהגנו על שטח שהיקפו עשרים ושישה קילומטרים.

### הטבעת החיצונית

בזמן מלחמת פרוסיה-צרפת, בשנת 1870, התגלתה אסטרטגיית הביצורים כבלתי יעילה נוכח שיטות ההתקפה הפרוסיות, הכוללות פשיטות והחרבת הערים הקטנות, ולא מצור או התמודדות ארוכה וקשה עם המבצרים הצרפתיים והערים הגדולות המוגנות. בעיה נוספת הייתה קרבתם של המבצרים לעיר: טווח התותחים הלך וגדל עם הזמן, ולמבצרים הצמודים לעיר לא הייתה יכולת להתמודד עם תותחים שהוצבו במרחק גדול מהם והצליחו לפגוע בעיר. כדי לפתור בעיות אלו החליט בשנת 1874 השלטון, בראשות הנשיא פטריס דה מק מהון, לבנות מערך מבצרים נוסף שיגן על שטחים גדולים ולא על נקודות עירוניות מסוימות. 25 מיליון פרנקים הוקצבו לאזור האלפים, ומחצית מהסכום יועדה לאזור ליון, במטרה לקדם פני מתקפה גרמנית-איטלקית אפשרית מכיוון שווייץ. ארבעה מבצרים נבנו באופן מיידי, ואליהם הצטרפו בשנים הקרובות מבצרים ועמדות תותחים. מבצרי הטבעת החיצונית נבנו במרחק של כעשרה קילומטרים או יותר מהעיר. כל אחד מהם עמד בפני עצמו, אך ניצב במרחק קילומטרים אחדים מחברו, כך שלא יישארו חורים גדולים בטבעת ההגנה. בסך הכל נבנו בטבעת החיצונית ארבעה עשר מבצרים ושבעים עמדות ארטילריה.

### אחרית

הרחבת המערכת לא נמשכה זמן רב: שכלולים ושיפורים בהרכב חומר הנפץ ששימש את תותחי התקופה הפכו את הביצורים הבנויים אבן לחלשים ולא עמידים דיים. לאחר עצירה של מספר שנים בבנייה נמצא התחליף, בדמות הבטון המזוין. הביצורים האחרונים שנוספו סביב ליון, עד 1890, כבר נבנו בבטון. למרות השימוש בבטון, השינויים הטכנולוגיים בזירה הצבאית, יחד עם התבססות גבולות מדינות הלאום באירופה, הורידו משמעותית מערכה הצבאי של מערכת המבצרים.

ראו גם
------

* ביצורי וובאן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חגורות ליון** בוויקישיתוף
**אנצ'יזאורוס** (שם מדעי: *Anchisaurus*; משמעות השם: "קרוב ללטאה") הוא סוג של דינוזאור ארוך-צוואר שהיה שייך לקבוצת הפרוזאורופודים, מאבותיהם של הזאורופודים הענקיים. הוא חי לפני 195–200 מיליון שנה ברחבי אמריקה הצפונית. הוא נתגלה בחפירות בקונטיקט ב-1885 ותואר בידי החוקר עותניאל צ'ארלס מארש. תחילה סברו שמדובר בשרידי אדם, אך עקב ממדיהם הבינו שמדובר ביצור גדול יותר. בהמשך נמצאו עוד כמה שלדים, למשל בסין, לאחר שנחשבו לפרטי גיפוזאורוס.

מאפיינים
--------

האנצ'יזאורוס היה זאורופוד קטן באורך 2.5–4 מטר ובמשקל של 20–32 קילוגרם. הוא היה בעל צוואר ורגליים ארוכים והיה מסוגל לעמוד זקוף ואף לרוץ כך. כפותיו היו בעלות טפרים כדי לעזור לו לתלוש עלים מענפי עצים ואולי להתגונן מטורפים.

ליצור היו שיניים דקות דמויות מחטים איתם באמצעותם תלש עלי עצים, כמו מחטניים וציקסים. עלים אלו קשים לעיכול, דבר המסביר את הימצאם של גסטרוליתים בקיבתו. ישנם חוקרים שסוברים שהוא היה אף אוכל-כול שניזון מדי פעם מחיות קטנות.

בתרבות
------

* דינוזאור זה הופיע בסדרה כשהדינוזאורים שוטטו באמריקה שם נראה פרט אחד שנטרף על ידי דילופוזאורוס.
* בנוסף הוא מופיע במשחק פארק היורה 3: בניית פארק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנצ'יזאורוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |

* Anchisaurus במדריך הדינוזאורים The Dino Directory של המוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון)
**אנפת לילה לבנת-גב** (שם מדעי: ***Gorsachius leuconotus***) היא מין של אנפה המצויה בטבע באפריקה שמדרום לסהרה. היא נקראה ב-1827 בידי החוקר הגרמני יוהאן גאורג ואגלר (אנ'), כששמו ניתן על שם הנקודות היוצרות משולש במרכז הגב. אנפה זו קרובה לאנפת לילה מלאית, אנפת לילה יפנית ואנפת לילה לבנת-אוזן ושייכת כמותם לסוג אנפת לילה אפרו-אסייתית, כשבעבר שויכה לסוג אנפת לילה.

תיאור
-----

האנפה מגיעה לאורך ממוצע של 50 עד 55 סנטימטרים, והיא בעלת נוצות כנפיים וגב אפורים (למעט משולש מנוקד בלבן על הגב) עם צוואר וחזה אדמדמים, בטן אדמדמה בהירה וראש וכתפיים שחורים. העיניים אדומות כהות מוקפות בטבעת צהובה, המקור קצר ושחור-צהוב והסנטר לבן. הרגליים צהובות עם אצבעות ארוכות. הפרטים הצעירים מנוקדים בנקודות לבנות לאורך הגוף והם בעלי חזה מפוספס.

אנפה זו מצויה באזורים הטרופיים והסובטרופיים של אפריקה והיא פעילת לילה החיה סמוך ליערות עם מקווי מים קרובים כמו אגמים, ביצות, מישורי הצפה וביצות מנגרובים. האנפה חיה בגפה או בזוגות בודדים ומחפשת על הקרקע או במים טרף של דגים, חסילונים, סרטנים, צפרדעים ותולעים. האנפות מקננות על העצים הגבוהים ומטילים 2 עד 3 ביצים ירקרקות בקן עשוי מענפים ומצמחיה.

אנפה זו בעלת תפוצה רחבה ואינה בסכנה כיום, אף שבמספר מדינות כמו דרום אפריקה האוכלוסייה נפגעת מהרס בתי מחיה ומציד בניגריה לטובת שימוש רפואי מסורתי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנפת לילה לבנת-גב** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------
**אנצאר א-שריעה בתוניסיה** הוא ארגון אסלאמי-סוני הפועל בתוניסיה. בארגון חברים כ-100,000 איש. הארגון הוגדר כארגון טרור על ידי ממשלות תוניסיה, ארצות הברית, והממלכה המאוחדת.

רקע
---

בעקבות ההפיכה בתוניסיה (2011), שוחררו הרבה אסירים פוליטיים אסלאמיסטים שנכלאו על ידי משטרו של זין אל-עאבדין בן עלי, ביניהם גם אבו איידה אל-תוניסי שהקים את הארגון "קבוצת הלחימה התוניסאית" (TCG) יחד עם טארק מערופי ביוני 2000.

אבו איידה הקים את אנצאר א-שריעה בתוניסיה בסוף אפריל 2011. הארגון הקים במהירות סניף תקשורת, אל-קירואן, ופיתח מגוון אמצעי תקשורת, כולל בלוג, דף פייסבוק, וכתב עת.

ארגון אנצאר א-שריעה בתוניסיה ניהל מסע תעמולה לשחרור אסירים אסלאמיסטים, ביניהם השייח' עומר עבדל-רחמן, אבו קתאדה, ותוניסאים נוספים שלחמו לצד אל-קאעידה בעיראק והיו כלואים בבתי כלא בעיראק.

ארגון אנצאר א-שריעה בתוניסיה קיים כנס ארצי בעיר קירואן ב-2012. בכנס קרא אבו איידה לאסלאמיזציה של התקשורת, החינוך, התיירות וענפי המסחר בתוניסיה, כמו כן קרא להקים איגוד מקצועי אסלאמי שיתחרה באיגוד המקצועי הכללי של תוניסיה שנחשב חילוני.

חברי אנצאר א-שריעה בתוניסיה לקחו חלק בקביעות בהפגנות נגד מה שהם כינו "חילול הקודש" ונחשדו במספר אירועים אלימים, אך מחוסר ראיות הארגון לא הוצא מחוץ לחוק. משרד הפנים התוניסאי האשים את הארגון בתכנון גל ההתנקשויות הפוליטיות בתוניסיה ב-2013. בין היתר הארגון תקף לכאורה: ערוץ טלוויזיה ששידר את הסרט פרספוליס באוקטובר 2011, תערוכת אמנות שנויה במחלוקת בחודש יוני 2012, ואת שגרירות ארצות הברית בעיר תוניס. הארגון מואשם גם כי התנקש בשוקרי בלעיד (שהיה מנהיג תנועת האופוזיציה 'הדמוקרטים הפטריוטים') בפברואר 2013, ובמוחמד בראהמי (שהיה המייסד של התנועה הפוליטית 'תנועת האנשים') ביולי 2013.

ראו גם
------

* אנצאר א-שריעה (לוב)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "פוגשים את אנצאר א-שריעה התוניסאי", Foreign Policy, 
8 במרץ 2013.
2. ↑  תוניסיה מכריזה על אנצאר א-שריעה כארגון טרור, חדשות BBC, 
27 באוגוסט 2012.
3. ↑  ארצות הברית מכריזה על אנצאר א-שריעה כארגון טרור, חדשות BBC, 
10 בינואר 2014.
4. ↑  בפרסום רשמי של הממלכה המאוחדת.
5. 1 2  "האתגר הסלפי כלפי הדמוקרטיה התוניסאית המתהווה", מכון וושינגטון, 8 בדצמבר 2011.
6. ↑  "שניים נהרגו בהתקפת פורעים על שגרירות ארצות הברית בתוניסיה", רויטרס, 14 בספטמבר 2012.
**אנפת לילה אדמונית** (שם מדעי: ***Nycticorax caledonicus***) היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים השייכת לסוג אנפת לילה. זוהי אנפה בינונית בגודלה הנפוצה בביצות לאורך דרום-מזרח אסיה באינדונזיה, הפיליפינים, גינאה החדשה ובצפון אוסטרליה. אוכלוסייה קטנה מצויה גם בניו זילנד.

מאפיינים
--------

אנפה זו מגיעה לאורך 65—55 ס"מ בזכרים ו-60—55 בנקבות עם מוטת כנפיים באורך 95—110 ס"מ לזכרים ו-95—105 ס"מ לנקבות והמשקל הממוצע 800 גרם. למעט הבדלי הגודל אין הבדלים גדולים בין הזכרים לנקבות. האנפה בעלת "כיפה" שחורה בדומה לאנפת הלילה המצויה ובעלת נוצות כנפיים וגב חומים-אדמדמים וסנטר, בטן וחזה לבנים. המקור שחור, הרגליים צהובות והעיניים צהובות עם פס מתמשך צהוב בין העיניים למקור. 

למרות שמה אנפה זו לא פעילה רק בלילה אלא גם במשך בין הערביים ולעיתים אף ביום. היא נפוצה סמוך לגדות בריכות, נהרות או אגמים ושם אורבת לטרף כמו חרקים, סרטנים, דגים ודו-חיים ודוקרת אותו במהירות בעזרת מקורה הרחב והארוך.

אנפה זו מקננת בקנים שהיא בונה בקרבת המים ומטילה 2—5 ביצים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנפת לילה אדמונית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנפת לילה אדמונית באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548541205171
* LCCN: sh85115734

 |
**פדרו פרואנסה אוליביירה אלבס גרסיה** (בפורטוגזית: **Pedro Proença Oliveira Alves Garcia**; נולד ב-3 בנובמבר 1970) הוא שופט כדורגל פורטוגלי לשעבר. כיום משמש כנשיא הליגה הפורטוגלית לכדורגל מקצועני. פרואנסה שפט משחקים בפורטוגל, וכן במסגרות משחקים של אופ"א ופיפ"א. בשנת 2012 פרואנסה היה לשופט הראשון ששפט באותה שנה הן בגמר ליגת האלופות והן בגמר יורו 2012.

קריירת שיפוט
------------

פרואנסה החל לשפוט בליגת העל הפורטוגזית בשנת 1998, ובמפעלים של פיפ"א ושל אופ"א החל לשפוט בשנת 2003.

ב-10 באוגוסט 2003 פרואנסה שפט במשחק הסופר קאפ הפורטוגזי, שהיה למשחק הגמר הראשון ששפט בפורטוגל. בשנת שלאחר מכן שפט בשלושה משחקים באליפות אירופה עד גיל 19, כולל משחק הגמר בין ספרד לטורקיה.

בדצמבר 2004 שפט פרואנסה במשחק הראשון שלו במסגרת גביע אופ"א, בו שיחקו א.א.ק. אתונה וגוריצה. ב-27 במאי 2007 הוא שפט במשחק גמר הגביע הפורטוגזי, בו ניצחה ספורטינג ליסבון את בלננסש.

לאחר שנתיים בהן שפט במשחקי מוקדמות ליגת האלופות, בשנת 2007 הוא שפט במשחקו הראשון בשלב הבתים של ליגת האלופות, בו פ.ס.וו. איינדהובן ניצחה 1-2 את צסק"א מוסקבה.

ב-22 במרץ 2008 היה פרואנסה לשופט הראשון ששפט במשחק גמר גביע הליגה הפורטוגזית. בגמר זה ויטוריה סטובאל ניצחה את ספורטינג ליסבון בדו-קרב בעיטות עונשין, לאחר משחק ללא שערים. בשנת 2010 שפט בפעם השנייה בגמר הגביע הפורטוגזי, כאשר בפעם זו פורטו ניצחה 1-2 את שאבס. בשנת 2011 שפט פרואנסה בפעם השנייה בגמר גביע הליגה הפורטוגזית. במשחק זה בנפיקה ליסבון ניצחה 1-2 את פאסוס די פריירה.

ב-19 במאי 2012 שפט פרואנסה בגמר ליגת האלופות 2012, בו צ'לסי ניצחה את באיירן מינכן 3-4 בדו-קרב בעיטות עונשין, לאחר שוויון 1-1 ב-120 דקות. פרואנסה נבחר לסגל השופטים ששפטו ביורו 2012. הוא שפט במשחקי שלב הבתים בין ספרד לבין אירלנד, ובין שוודיה לבין צרפת. בנוסף הוא שפט במשחק רבע הגמר בין אנגליה לבין איטליה. ב-29 ביוני פרואנסה שפט במשחק גמר יורו 2012, בו ניצחה ספרד 0-4 את איטליה, ובכך הפך לשופט הפורטוגלי הראשון ששפט בגמר אליפות אירופה. פרואנסה הפך לשופט הראשון ששפט באותה שנה גם בגמר ליגת האלופות וגם בגמר אליפות אירופה. פרואנסה נבחר לשפוט במונדיאל 2014, שם שפט במשחקי שלב הבתים בין קמרון וקרואטיה, ובין יפן וקולומביה. הוא שפט גם במשחק שמינית הגמר בו ניצחה הולנד את מקסיקו, מבעיטת עונשין שפרואנסה שרק לזכות הולנד בדקה ה-94.

ב-22 בינואר הודיע פרואנסה על פרישה משיפוט כדורגל. שישה חודשים לאחר מכן מונה לנשיא הליגה הפורטוגלית לכדורגל מקצועני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פדרו פרואנסה** בוויקישיתוף
* פדרו פרואנסה, ברשת החברתית טוויטר
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל השופט, באתר Transfermarkt

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**רוברטו רוזטי** | **שופט גמר אליפות אירופה** 2012 | **הבא**:**-** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**ויקטור קסאי** | **שופט גמר ליגת האלופות** 2012 | **הבא**:**ניקולה ריצולי** |
**אלומות** היה בית השקעות שנוסד בשנת 1997 ובאוגוסט 2018 נוהלו בו כ-9 מיליארד ש"ח בנכסים פיננסים, עבור למעלה מ-700 לקוחות. אלה כללו לקוחות פרטיים, חברות (ציבוריות ופרטיות), אגודות שיתופיות, קיבוצים ומושבים. בית ההשקעות נמצא בבעלות של כ-250 קיבוצים ואגודות שיתופיות של מושבים בארץ והוא "חברה אחות" של חברת ביטוח חקלאי אגודה שיתופית מרכזית בע"מ. חברת אלומות הייתה חברה ציבורית שמניותיה נסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב.

במאי 2011 הפכה אלומות לחברה פרטית בבעלות מלאה של 250 קיבוצים ומושבים. לחברה מגוון פעילויות רחב בשוק ההון, באמצעות חברות בנות. בחודש ינואר 2020 נמכרה החברה לחברת הפניקס, ובהתאם לכך חברת קרנות הנאמנות של אלומות מוזגה לחברת קסם וחברת ניהול התיקים של אלומות מוזגה לחברת אקסלנס, חברות שבבעלות חברת הפניקס.

שירותים ומוצרים
---------------

ניהול תיקי השקעות, ניהול קרנות נאמנות, ניהול עושר משפחתי והשקעות אלטרנטיביות. כמו כן, לבית ההשקעות פעילות טכנולוגית באמצעות חברת הבת אלומות הון ליין בע"מ אשר מפתחת מערכות טכנולוגיות הנותנות מענה לשוק ההון. ביולי 2018 רכש אלומות את פעילות ניהול ההשקעות בקרנות הנאמנות של בית ההשקעות תלתן ומיזג אותה לפעילות ניהול ההשקעות שלו.

מנכ"ל בית ההשקעות היה קובי נימקובסקי. יו"ר בית ההשקעות היה קובי נבון.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של אלומות בית השקעות

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד אסא ששון, בית ההשקעות אלומות קולט את פעילות תלתן שמנהל השקעות בכמיליארד שקל, באתר TheMarker‏, 1 ביולי 2018

| חברות שירותים פיננסיים והשקעות בישראל |
| --- |
| תאגידים סטטוטוריים | רשות ניירות ערך • רשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון |
| בתי השקעות | IBI (מחזיקה גם בתמיר פישמן) • אימפקט • אינפיניטי • אלומות • אקסלנס נשואה • אלטשולר שחם • הלמן-אלדובי • הראל השקעות • ילין לפידות • מגדל שוקי הון • מור • מיטב דש • פסגות • פעילים |
| קרנות השקעות פרטיות | קרן פימי • קרן השקעות סקיי • קרן ריאליטי • קרן תשתיות ישראל • קרן טנא • פורטיסימו קפיטל |
| קרנות הון סיכון | TLV Partners • JVP • פיטנגו • קבוצת ברמ • ויולה ונצ'רס • תעוזה |
| קרנות נדל"ן | ריט 1 • מגוריט • מניבים • סלע קפיטל |
| תעודות סל | תכלית תעודות סל • קסם מדדים |
| מוסד פיננסי חוץ-בנקאי | קבוצת אחים נאוי • פנינסולה • אמפא • מיכמן • טריא • מימון ישיר |
| שירותים פיננסיים במטבעות וירטואליים | ביטס אוף גולד |
**נמנמן הסלעים** (שם מדעי: ***Eliomys***) הוא סוג של מכרסם ממשפחת הנמנמניים. 

בסוג זה שלושה מינים:

* נמנמן סלעים מצוי (*Eliomys melanurus*)
* *Eliomys munbyanus*
* נמנמן אלונים (*Eliomys quercinus*)

נמנמן הסלעים הוא אוכל-כול יחידאי בעל מבנה גוף בינוני. אורך גופו כ-12 ס"מ, אורך זנבו כ-11 ס"מ ומשקלו 30–70 גרם.
העיניים והאפרכסות גדולות. החרטום מחודד ומעוטר בשפם של שערות חישה שחורות. לנמנמן הסלעים ארבע אצבעות ביד וחמש ברגל. האצבעות בעלות טפרים חדים.

צבעו הכללי של נמנמן הסלעים הוא בגוון אפור-כסוף. הגחון בהיר מהגב. זנבו ארוך ושעיר ומסתיים בצבע שחור. הזנב נתלש בקלות, דבר המסייע לו להימלט מאויבים. סביב העיניים יש פרווה שחורה, הנמשכת בפס שחור עד אחרי אפרכסות האוזניים ובולטת על רקע הפרווה האפורה-כסופה.

נמנמן הסלעים הוא מין ערבתי (איראנו-טורני), שמוצאו בערבות מרכז אסיה. כיום הוא מצוי בצפון אפריקה ובמערב אסיה. נראה כי בעבר הייתה תפוצתו בארץ ישראל גדולה יותר ורציפה, אבל כתוצאה מהתחממות האקלים באלפי השנים האחרונות הצטמצמו אוכלוסיותיו בארץ והיום חיות בארץ שלוש תת-אוכלוסיות שרידיות ומקוטעות של נמנמן הסלעים: האחת בהר הנגב, השנייה בערבה והשלישית בחרמון ובגולן.

נמנמן הסלעים חי באזורי חורש, בין סלעים, בטרסות חקלאיות וכן ביישובי האדר באזור הערבה. מכיוון שנמנמן הסלעים נדיר למדי ופעיל בלילה, קשה לצפות בו בטבע בישראל, אבל ניתן למצוא אותו בגנים זואולוגיים אחדים ובהם חי-רמון במצפה רמון וחדר החושך בחי-בר יוטבתה.

משך ההריון של נקבת הנמנמן 23–25 ימים. בכל שגר עד ארבעה גורים, הנולדים עיוורים.

אטימולוגיה
----------

השם *Eliomys* הוא הלחם של הסיומת mys- (עכבר) ו- eleios. אריסטו הזכיר בכתביו חיה המזוהה כנראה עם הנמנמן, וכינה אותה בשם eleios. הרומאים כינו חיה דומה בשם glis, שניתן בעת המודרנית למין נמנמן אירופי (*Glis glis*)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נמנמן הסלעים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |
מפת מיקום של ניפיסינג סילס
**ניפיסינג סילס** (באנגלית: **Nipissing sills**) הוא מחדר פלוטוני רדוד ונרחב – מתחם סילים המצוי באונטריו, קנדה.

המחדר הוא חלק ממשטח בזלת נרחב שנוצר באירוע הגעשי "אונגבה" (Ungava event) והוא מצוי בשוליים הצפוניים של אגן סדברי (Sudbury Basin) – מכתש הפגיעה השני בגודלו בעולם, שנוצר לפני כ-1,850 מיליון שנים.

מאפיינים
--------

המחדר מהווה מקבץ של סילים בשוליים הדרומיים של קראטון סופיריור בשילד הקנדי, שחדרו לשכבות סלעי משקע וסלעי תשתית.

כיוון הסילים מצפון-מזרח לדרום-מערב, ורוחבם אינו עולה על 460 מ'.

הסילים מוגדרים כמורכבים מדיאבז – סלע תת-געשי שהרכבו דומה לגברו ולבזלת. הרכבם המינרלוגי של הסלעים מזהה אותם כגברו עתיר הורנבלנדה ובזלת תולאיטית.

היווצרות
--------

המחדר נוצר בפלאופרוטרוזואיקון וגילו 2,217-2,210 למ"ש.

בסלעי הדיאבז בחלקו הדרומי של המחדר זוהה מעוות מאוחר, ומחשופיהם מקבילים לציר הקימוט של הסלעים אליהם חדרו.
עם זאת, מחקר אחר טוען כי אף שהאזור היה נתון לאורוגנזה מראשית הארכאיקון, סיל ניפיסינג נוצר לאחר תהליכי קימוט והעתקה של סלעי התשתית.

המחדרים לא נוצרו בהזנה ישירה מתוך תא מאגמה, אלא בהזנה צדית-אופקית באמצעות נחילי דייקים, שמקורם המעטפתי 1,300 ק"מ צפונית-מזרחית לסילים. דייקים אלה יצאו ממקור משותף ושלחו מעין "קרניים" שהזינו את הסילים.

הסילים מציגים שלושה כיוונים פלאומגנטיים מובהקים המצביעים על שלושה אירועי חדירה נפרדים. תמיכה לכך נמצאה בהתמרת מגע בשולי הסלעים אליהם חדרו, המוכיחה שהכיוונים הפלאומגנטיים הם אכן ראשוניים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sudbury
2. ↑  סלעי יסוד מהפרקמבריון
3. 1 2 3  חקר המארג המגנטי של ניפיסינג סיל
4. ↑  Differential uplift of the archean basement north of the Sudbury basin
5. ↑  Mapping Flow Patterns in Nipissing Sills of the Southern Province, Canadian Shie
6. ↑
7. ↑
8. ↑  Multiple ages of Nipissing Diabase intrusion
9. ↑  הבדיקה נעשית באמצעות שחזור מצב השכבות קודם לחדירה
**פדריג קולום** (באנגלית ובאירית: **Padraic Colum**;‏ 8 בדצמבר 1881 - 11 בינואר 1972) היה משורר, סופר, סופר ילדים, מחזאי ופולקלוריסט אירי. דמות מרכזית בתחייה האירית.

תולדות חייו
-----------

נולד במחוז לונגפורד בשם Patrick Collumb, בן ראשון מבין שמונה. בין השנים 1889 ל-1892 ניסה אביו את מזלו בארצות הברית במסגרת הבהלה לזהב בקולורדו. עם שובו של אביו לאירלנד עברה המשפחה להתגורר ליד דבלין. 

ב-1903 העלה קולום את מחזהו הראשון *Broken Soil*, בהמשך היה בין מייסדיו של תיאטרון אבי בדבלין שהוקדש למחזאות אירית מקורית. קולום הצטרף לליגה הגאלית (Conradh na Gaeilge) שנועדה להחייאת וטיפוח השפה האירית וחבר לקבוצת הכותבים ויליאם בטלר ייטס, ליידי אוגוסטה גרגורי, ג'ורג' ויליאם ראסל וארתור גריפית'. הוא אף פרסם משיריו בעיתונו של גריפית' *The United Irishman*. כמבקר קבוע בספרייה הלאומית של אירלנד הכיר מבקר קבוע נוסף במקום באותה עת, את הסופר ג'יימס ג'ויס, ובין השניים נקשרה ידידות ארוכה. כמו ייטס, נדד קולום ברחבי אירלנד ואסף שירי עם ובלדות. הידוע בשירים שכינס הוא *She Moved Through the Fair*, שקולום אף חיבר מחדש חלק ממילותיו.

ב-1912 נשא לאישה את מגווייר, וב-1914 נסעו בני הזוג לארצות הברית לשהות שתוכננה להיות קצרה והתארכה לשמונה שנים. בארצות הברית עסק קולום בעיקר בכתיבת מעשיות לילדים, המושפעות ממיתולוגיה קלטית. ספרו הראשון לילדים היה  *The King of Ireland's Son* ("בנו של מלך אירלנד"), שראה אור ב-1916. בהמשך כתב עלילות נוספות מהמיתולוגיה הקלטית והנורדית, מהמיתולוגיה של הוואי ומן המיתולוגיה היוונית. ב-1922 זכה ספרו אודות גיזת הזהב ועלילות גיבורים נוספות מהמרחב היווני בציון לשבח מטעם ועדת מדליית ניוברי. 

בין 1933 ל-1939 שהו בני הזוג קולום בפריז ובניס. בעת שהותו בצרפת חודשה ידידותו הקרובה של קולום עם ג'ויס. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שב קולום לניו יורק ולימד באוניברסיטת קולומביה ובסיטי קולג' של ניו יורק. ב-1958 פורסם הספר *Our Friend James Joyce* ("ידידנו ג'יימס ג'ויס"), אותו חיבר יחד עם רעייתו, שנה לאחר מותה. את המשך חייו חילק בין ביתו שבקונטיקט לאירלנד מולדתו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פדריג קולום** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה
* רשימת יצירותיו המלאה
* יצירותיו, בפרויקט גוטנברג
* מבחר מיצירותיו
* פדריג קולום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי פדריג קולום בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* פדריג קולום, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* פדריק קולום (1881-1972), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007259937605171
* BIBSYS: 90603189
* BNE: XX1617895
* BnF: cb11897406d (data)
* CiNii: DA02554193
* GND: 116645458
* ISNI: 0000 0001 0898 3281
* LCCN: n50031180
* LNB: 000187360
* MusicBrainz: 8a2b0dca-358d-4f3f-895e-aecc0b15c085
* NDL: 00512615
* NKC: jn19981000512
* NLA: 35029986
* NLG: 156524
* NLK: KAC200408169
* NSK: 000562083
* NTA: 070409536
* RERO: 02-A003120594
* SNAC: w60r9mjf
* SUDOC: 026795949
* Trove: 803134
* VcBA: 495/294123
* VIAF: 49223588
* WorldCat: lccn-n50031180

 |
**נמניה נדוביץ** (בסרבית: **Nemanja Nedović** או **Немања Недовић**; נולד ב-16 ביוני 1991 בנובה וארוש) הוא כדורסלן סרבי המשחק בעמדת הגארד בכוכב האדום בלגרד מהליגה הסרבית.

קריירה
------

נדוביץ' החל לשחק כדורסל בגיל 11, כאשר משפחתו שהתה באיטליה, בה שיחק אביו כדוריד במועדון בעיר אסקולי פיצ'נו. עם שובו לסרביה, המשיך לשחק בעיר הולדתו, נובה וארוש. בגיל 15 החל להתאמן במועדון הכוכב האדום בלגרד, ובשנת 2008 זכה עמה באליפות סרביה לנוער. בסיום העונה הצטרף לסגל הקבוצה הבוגרת. כבר בעונה הראשונה בה שיחק במועדון קלע מספר נקודות ממוצע דו-ספרתי, והקבוצה החתימה אותו לעונות נוספות.

בעונת 2012/2013 הצטרף נדוביץ' לקבוצת ריטאס וילנה הליטאית. במשחקי הקבוצה ביורוליג קלע 9.8 נקודות בממוצע, קלט 2.5 כדורים חוזרים ומסר 2.1 אסיסטים. בסוף העונה נבחר במקום ה-30 בדראפט של ה-NBA, והצטרף לקבוצת גולדן סטייט ווריורס.

ב-14 בנובמבר 2014 נדוביץ' חתם לשנתיים בולנסיה מהליגה הספרדית.

ב-2 ביולי 2015 חתם נדוביץ' לשנה באוניקאחה מלאגה. ב-30 במאי 2016 הוא חתם על חוזה חדש לשנתיים בקבוצה.
באפריל 2017 זכה נדוביץ' עם מלאגה ביורוקאפ אחרי ניצחון בגמר על קבוצתו לשעבר ולנסיה.

### בנבחרת סרביה

נדוביץ' שיחק במדי נבחרת סרביה עד גיל 20 באליפויות אירופה שנערכו בשנים 2009, 2010 ו-2011, בה סיימה הנבחרת במקומות ה-11, השביעי וה-13, בהתאמה. באליפות שנערכה ב-2010 קלע 10.9 נקודות במשחק והוביל את רשימת מוסרי האסיסטים בנבחרת עם 3.6 למשחק (רביעי באליפות כולה). באליפות שנערכה ב-2011 הוביל את קלעי הנבחרת עם 19.6 נקודות למשחק, ודורג שלישי בין כלל הקלעים באליפות. הוא דורג שני באליפות באחוזי קליעה מהשדה (56.6%), רביעי באחוזי קליעה לשתי נקודות (60.5%), חמישי באסיסטים (3.8) וחמישי באחוזי קליעה מקו העונשין (76.6%).

בשנת 2012 החל לשחק גם במדי נבחרת סרביה, ובשנת 2013 נמנה עם הסגל שלה באליפות אירופה שנערכה בסלובניה, ובה סיימה במקום השביעי. נדוביץ' קלע 8.9 נקודות בממוצע למשחק, ודורג חמישי בחטיפות, עם חטיפה אחת בממוצע למשחק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נמניה נדוביץ'** בוויקישיתוף
* נמניה נדוביץ', ברשת החברתית טוויטר
* פרופיל, באתר Basketball-Reference
* פרופיל אולימפי, באתר olympedia.org
* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר פיב"א
* פרופיל, באתר ליגת ה-NBA
* פרופיל, באתר היורוליג
* פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית)
* נמניה נדוביץ' באתר היורוליג

| **נבחרת סרביה – מדליית כסף - ריו דה ז'ניירו (2016)** |
| --- |
| 1  • 
2  • 
3  • 
4 תאודוסיץ' • 
5 סימונוביץ' • 
6  • 
7 בוגדנוביץ' • 
8  • 
9 מרקוביץ' • 
10 קאליניץ' • 
11 נדוביץ' • 
12 בירצ'ביץ' •
13 ראדוליצה • 
14 יוקיץ' •
15 סטימץ' •
24 יוביץ' •
25 מצ'באן •
מאמן: ג'ורג'ביץ' | סרביהסרביה |
מעבר דיזולב בין שתי תמונות סטילס.
**דיזולב** (ובעברית **הַשְׁלָבָה**) הוא חלק מתהליך גמר-ההפקה (פוסט-פרודקשן) של עריכת סרט או סרטון, ומשמש כמעבר הדרגתי בין תמונה אחת לאחרת, או בין שוט אחד לשוט אחר. 

המונחים "פייד אין" ו"פייד אאוט" משמשים לתיאור מעבר מתמונה ריקה וממנה. זאת בניגוד לקאט, בו אין מעבר כזה. הדיזולב משמש כמעבר המבצע חפיפה בין שני שוטים, בדרך כלל בסוף סצנה אחת ותחילת הבאה, אך ניתן לשימוש גם בעריכת מונטאז'. בדרך כלל, אך לא תמיד, השימוש בדיזולב מתקיים כדי לרמוז שפרק זמן עבר בין שתי סצנות.

יצירת האפקט
-----------

בקולנוע, האפקט נוצר בעזרת מדפסת אופטית וחשיפה כפולה בין פריים לפריים. בעריכת וידאו ליניארית או שידור חי בטלוויזיה, האפקט נוצר על ידי ביון (אינטרפולציה) מתחים של אות הווידאו. בעריכת וידאו לא ליניארית, דיזולב נעשה באמצעות תוכנה, על ידי ביון בהדרגה בין ערכי RGB של כל פיקסל בתמונה. האודיו, מוצלב בין שני הפסקולים בהדרגה גם, אם נבחר לעסוק בו בנוסף.

שימוש
-----

השימוש בקאט ובדיזולב נעשה בדרכים שונות. קאט במצלמה משנה את הפרספקטיבה ממנה הסצנה נראית, כאילו הצופה עובר לפתע למקום אחר, ורואה את הסצנה מזווית אחרת.
לפייד ולדיזולב בדרך כלל משך של שנייה אחת או שתיים (24-48 פריימים), למרות שאלו יכולים להשתנות עקב העדפה מסוימת של הבמאי או העורך. דיזולב קצר (6-12 פריימים) משמש לרוב לריכוך מעברים קשים שיכולים לגרום לצופה לסלידה. ניתן להשתמש במעבר גם כדי להימנע מג'אמפ קאט.

מבחינה עלילתית, אורך הדיזולב מוכתב על ידי האווירה או הקצב שמכתיב הבמאי. לדוגמה, בסיקוונס הפתיחה ב"אזרח קיין", הדיזולב בין המאסטר שוטס הוא איטי, בעקבות התחושה המשתלטת של מורבידיות, אותה רצה אורסון ולס להעביר לצופה. בסיקוונס "News on the March" (מונטאז'), לעומת זאת, הדיזולב קצר בהרבה ובכך יוצר תחושה של חיוניות לחיי הדמות הראשית המסתורית.

הדיזולב נפוץ ביותר בקולנוע הקלאסי (ראו "עריכה אנליטית"), אך כיום נמצא פחות בשימוש. השימוש באפקט פחת כאשר יוצרי סרטים הושפעו מבמאי הגל הצרפתי החדש והשימוש החדשני שלהם בג'אמפ קאט, תוך שהיעדר נרטיב ליניארי הפך נפוץ יותר. נראה כי האפקט נוצל בצורה הטובה ביותר בקולנוע שחור-לבן, שבו דרגות של אפור מעורבבות ולא גוני צבע תואמים.

שימוש בדיזולב נעשה בצורה מינימלית ברוב הסרטים, בעקבות הטעם הסגנוני הספציפי שהוא משאיר. דבר נדיר הוא לצפות בסצנה המתחילה בדיזולב וגם נגמרת בו. דוגמה אפקטיבית אך נדירה לכך נראית בסרט "מקום תחת השמש", בבימויו של ג'ורג' סטיבנס, לאחר הסיקוונס בו הפרוטגוניסט של מונטגומרי קליפט הטביע את שלי וינטרס.

ראו גם
------

* ז'ורז' מלייס
* עריכה (קולנוע)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מילים משתלבות, האקדמיה ללשון העברית
**ניצה בלזר בן מנחם**, היא שחיינית עבר ישראלית, אלופה (1966) ושיאנית ישראל במשחה ל-200 מטר פרפר (1966–1969).

ביוגרפיה
--------

בלזר נולדה וגדלה בתל אביב. היא התאמנה בקבוצת הפועל תל אביב, בהדרכתו של נלו בילדרמן ואחר כך עם רובי לדנר.

### 1966

#### אלופה ושיאנית ישראל

באליפות ישראל שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה בתחילת אוקטובר 1966 זכתה בלזר במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:19.6 דקות, אחרי דורית זלץ מברית מכבים עתיד (1:18.4 דקות) ולפני שלומית ניר מהפועל אילת השחר (1:19.8 דקות). שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה למרחקים ארוכים שנערכה בבריכת גלית בתל אביב היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 3:03.0 דקות, לפני דורית זלץ (3:14.0 דקות) ודפנה תמרי מברית מכבים עתיד (3:25.2 דקות), שיפור לשיא בן ה-3 שנים של נורית שלו מהפועל נווה איתן (3:07.3 דקות) ומדליית כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 6:26.6 דקות, אחרי שלומית ניר (6:21.2 דקות) ולפני דורית זלץ (6:39.0 דקות).

### 1967

באליפות ישראל בשחייה למרחקים ארוכים שנערכה בסוף ספטמבר 1967 זכתה בלזר במדליית ארד, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 6:17.0 דקות, אחרי איבונה טוביס מהפועל חיפה (5:58.9 דקות) ושלומית ניר (6:05.6 דקות). חודש לאחר מכן, באליפות ישראל הכללית היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:15.8 דקות, אחרי איבונה טוביס (1:12.5 דקות) ודורית זלץ (1:14.9 דקות).

בצליחת הכנרת התשיעית שנערכה בסוף אוקטובר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 2:33:32.0 שעות, אחרי איבונה טוביס (2:20:12.0 שעות) ולפני גבי קולמן ממכבי חיפה (2:35:56.0 שעות).

### 1969

בתחרות שנערכה בז'נבה שווייץ ביולי 1969 קבעה בלזר במשחה ל-200 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 2:57.0 דקות. שבוע וחצי לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה השמינית שנערכו בבריכת גלי גיל ברמת גן בסוף יולי אותה שנה היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:55.1 דקות.

### מאמנת שחייה

לאחר שפרשה משחייה תחרותית החלה בלזר לאמן שחייה בקבוצתה הפועל תל אביב ובקבוצת אס"א תל אביב.

חיים אישיים
-----------

בלזר מתנדבת בעמותת עלם.

ראו גם
------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  שלמה מוזר, 11 שיאים ארציים בשחיה נשברו ביומיים ראשונים לאליפות, דבר, 30 בספטמבר 1966
2. ↑  יעקב ברוש, שיא של שיאים באליפות השחיה, מעריב, 2 באוקטובר 1966
3. ↑  יעקב ברוש, שיא של שיאים באליפות השחיה, מעריב, 2 באוקטובר 1966
4. ↑  יעקב ברוש, משה גרטל בכושר-שיא, מעריב, 7 באוקטובר 1966
5. ↑  ש. מוזר, 11 שיאים עם פתיחת אליפות ישראל בשחיה, מעריב, 24 בספטמבר 1967
6. ↑  שלמה מוזר, מלמד הדהים ב-100 מ' פרפר, 59.8 ש', דבר, 22 באוקטובר 1967
7. ↑  אהרון להב, מלמד וטוביס - מנצחי צליחת הכנרת, דבר, 29 באוקטובר 1967
8. ↑  מלמד הגיע ראשון בצליחת הכנרת ה-9, מעריב, 29 באוקטובר 1967
9. ↑  11 ניצחונות ב-14 משחים, מעריב, 20 ביולי 1969
10. ↑  הצלחה לשחיינים הישראליים, למרחב, 1 באוגוסט 1969
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**יעקב רוזנבוים** (ינואר 1924 - 19 בינואר 2015) היה צייר ישראלי.

ביוגרפיה
--------

רוזנבוים נולד בבית ציירים בעיר סובלקי שבפולין. אביו ואחיו הבכור עסקו בציור, והנחילו מקצוע זה גם לצעיר המשפחה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939 נכנסו הגרמנים לעירו, נישלו את כל בני משפחתו מביתם ומרכושם והגלום לגטו לוקוב. יעקב רוזנבוים חווה כנער צעיר את אימי השואה, בנדודים ובהימלטות בדרכים לא דרכים, ובעבודת כפייה.

עם סיום המלחמה הגיע רוזנבוים בסיוע הג'וינט עם קבוצת ניצולי שואה לאיטליה. השאיפה ללמוד ציור ולהיות צייר, שליוותה אותו מילדותו, התעוררה בו מחדש והוא נרשם ללימודים באקדמיה לאומנות חופשית ברומא. הוא עלה לארץ בשנת 1949 והתיישב בירושלים, שבה גידל את משפחתו ושם צייר את עבודותיו הרבות. צילה של השואה קיים ביצירות רבות שלו בצורת אסוציאציות או בצורה סמלית, והוא נתן לצל זה ביטוי שנולד מתוך דחפים פנימיים עמוקים.

עבודותיו זכו לאהדה ממבקרי אומנות דוגמת יונה פישר שכתב: "ציוריו של רוזנבוים נמצאים במחצית הדרך בין הנוף המסוגנן לבין ההפשטה הקונסטרוקטיבית, ירושת הקוביזם. מעלתו הגדולה של רוזנבוים שהוא מצייר כאילו לא ציירו כך לפניו. צבעוניותו חריפה ועירנית יותר מן המקובל, היא שומרת על זיקה ברורה אל הטבע ובעיקר אל הנוף".

רוזנבוים נפטר ב-19 בינואר 2015.

תערוכות יחיד
------------

* 1957 - בית ההסתדרות בירושלים מועצת הפועלים
* 1959 - בית האומנים בירושלים
* 1962 - בית האומנים בירושלים
* 1964 - גלריה "עזרי" בירושלים
* 1965 - גלריה "צמרינסקי" בתל אביב
* 1965 - פרנקפורט גרמניה
* 1967 - בית האומנים בירושלים
* 1970 - תערוכת הדיוקן הבינלאומי בפריס
* 1971 - בית האומנים בירושלים
* 1972 - דרום אפריקה
* 1972 - מוזיאון "יד לבנים" פתח תקווה
* 1976 - מוזיאון "יד לבנים" פתח תקווה.

תערוכות קבוצתיות
----------------

* 1961 - מוזיאון ישראל
* 1965 - מוזיאון עירוני "בית עמנואל"
* 1966 - מוזיאון ת"א
* 1967 - מוזיאון בת ים עם הפסל אברמסון
* 1971 - ארצות הברית
* 1971 - חתני פרס ירושלים – תיאטרון ירושלים
* 1998 - חתני פרס ירושלים – גלריה עירונית ירושלים.

יעקב רוזנבוים זכה בפרס ירושלים לציור בשנת 1977, עשור לאיחוד העיר.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007521038405171
* ULAN: 500477134
* VIAF: 308268666
* WorldCat: viaf-308268666

 |
**גוטהרדט קוהל** (בגרמנית: **Gotthardt Kuehl**‏; 28 בנובמבר 1850 – 9 בינואר 1915) היה צייר גרמני ונציג של האימפרסיוניזם הגרמני הוותיק, שנהנה ממוניטין בינלאומי גבוה במהלך חייו.

ביוגרפיה
--------

קוהל היה בנו של סיימון קוהל, מורה ואורגניסט בכנסיית סנט לורנץ הישנה. הוא למד באקדמיה לאמנות בדרזדן (1867) ובאקדמיה לאמנויות יפות במינכן (1870), התגורר בפריז בין השנים 1878–1889 ולמד את ציורי המאסטרים הישנים בנסיעות לאיטליה והולנד.

מעל לכל, קוהל צייר חללי פנים יפים, גם עם היבט חברתי (בית יתומים של ליבק); בהמשך גם נופים ארכיטקטוניים, המבוססים במיוחד על מוטיבים של דרזדן.

בתחילת המאה, יחד עם קרל באנצר, קוהל היה הכוח המניע מאחורי הקמת האגודה החופשית של אמני דרזדן ושל איגוד האמנים החזותיים בדרזדן, שנוסד כעבור שנה. גם באנצר וגם קוהל למדו בפריז והביאו לדראזדן סגנונות חדשים של אימפרסיוניזם. עם האגודה החופשית של אמני דרזדן ואיגוד האמנים החזותיים בדרזדן, הוקם הזצסיון הראשון בדרזדן בשנת 1893.

בשנת 1895 הפך לפרופסור באקדמיה לאמנות בדרזדן. בשנת 1896 קיבל מדליית זהב גדולה בתערוכת האמנות הבינלאומית בברלין. בשנת 1902 הקים את אגודת האמנים Die Elbier. גוטהרד קוהל היה גם אחד מחברי ההנהלה המוקדמים של התאחדות האמנים הגרמנית. בשנת 1909 היה חבר מייסד באגודת האמנים בדרזדן. בשנת 1913 הוענק לו מסדר מקסימיליאן הבווארי למדע ואמנות.

בשנת 1888 התחתן קוהל עם הנרייטה סימונזון-קסטלי (1860–1921), בתו של הצייר דייוויד סימונזון. הוא לימד בדרזדן עד מותו.

מורשתו
------

בדרזדן-שטרלן קיים רחוב גוטהרדט קוהל המנציח את הצייר. הוא ממוקם ליד הסטודיו שלו.

בליבק נקרא על שמו בית הספר שנבנה במקום בית הספר הישן של בית הוריו, בשנת 1934.

גלריה
-----

* פריזפריז
* בית יתומים בליבקבית יתומים בליבק
* חדר וגןחדר וגן
* מראה דרזדןמראה דרזדן
* תאונה קטנהתאונה קטנה
* בבית הקפהבבית הקפה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גוטהרדט קוהל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kurt Pilz (1982), "Kuehl, Gotthardt", Neue Deutsche Biographie (NDB) (in German), 13, Berlin: Duncker & Humblot, pp. 187–188
2. ↑  Deutscher Künstlerbund e.V. - Mitglieder seit 1903, web.archive.org, ‏2016-03-04
3. ↑  Gotthardt-Kuehl-Straße - Stadtwiki Dresden, www.stadtwikidd.de

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb13508971c (data)
* GND: 118934783
* ISNI: 0000 0000 6676 8136
* LCCN: n93089607
* MusicBrainz: 54fc2684-8bff-43a0-8939-7cba13dc2c67
* NKC: jo20231186257
* NTA: 107995220
* RKD: 46727
* ULAN: 500027088
* VIAF: 40177439
* WorldCat: lccn-n93089607

 |
גוטה (יושבת למטה באמצע) עם בנות מכבי ורשה 1928
**גוטה ברלינר לובלסקי להבי** (2 ביולי 1910 - 20 בינואר 2011) הייתה אתלטית פולנית-יהודיה, אלופת המכביה הראשונה (1932), בעלת שתי מדליות, זהב וכסף.

ביוגרפיה
--------

להבי נולדה וגדלה בוורשה, בתם של שרה ומשה ברלינר במשפחה של 9 אחים ואחיות. היא התאמנה באתלטיקה בקבוצת מכבי ורשה. בשנת 1927 בהיותה בת 17 זכתה להבי באליפות האביב של מכבי ורשה. באליפות היא התחרתה בריצת 60 מטר, זריקת דיסקוס, קפיצה לרוחק, הדיפת כדור ברזל וריצת 100 מטר. 

היא קבעה שיאים בזריקת דיסקוס (28.51 מטר) ובקפיצה לגובה (1.25 מטר).

בשנת 1928 התחרתה להבי בקרב חמש. 

במכביה הראשונה שנערכה בשנת 1932 זכתה להבי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 56.8 שניות, לפני גרמניה (57.2 שניות) וישראל (58.0 שניות). מדליית כסף, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 31.25 מטר, אחרי פרידה ברסון מפולין (34.45 מטר) ולפני אווה לוי מגרמניה (26.78 מטר). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.30 מטר, במקום שישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.08 מטר ובמקום רביעי בהתעמלות מכשירים.

לאחר המכביה חזרה להבי לפולין, ולמרות שלא היה לה רקע ציוני קודם היא החליטה שהיא חייבת לעלות לישראל. היא הצטרפה לשומר הצעיר לקבוצה שהקימה מחנה בסלונים ושם הכירה ונישאה לאוריאל לובלסקי. בשנת 1934 הזוג עלה לארץ ישראל לקיבוץ מרחביה. 

בתחרות הפועל שנערכה בתל אביב ב-23 ביוני 1934 זכתה ברלינר במקום הראשון בשלוש תחרויות: בקפיצה לרוחק (4.21 מטר), בהדיפת כדור ברזל (8.82 מטר) ובזריקת דיסקוס (30.54 מטר) ובמקום שני, בקפיצה לגובה (1.30 מטר), אחרי שרה זימון (1.35 מטר). ב-1937 השתתפה באולימפיאדת הפועלים הבינלאומית השלישית באנטוורפן.

בארץ הם עיברתו את שם המשפחה ללהבי. לזוג נולדו שלושה ילדים, רותי דקל (1939 - 2001), רוני (1945) ויצחק שנהרג במלחמת יום כיפור (1947 - 1974) ובנו סיוון-יצחק נולד לאחר נפילתו.

ארבעת אחיה נספו בשואה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גוטה להבי** בוויקישיתוף
* נחמן גלבוע, ספורטאית גוטה גוטה(הקישור אינו פעיל), באתר הקיבוצים
* גוטה להבי, באתר *אלבום יזרעאל שמות ראשונים*
* יבל ברקאי, מרחביה: זוכת המכביה הראשונה תחגוג בקרוב 99, באתר nrg‏, 1 ביולי 2009
* נדב מן, נפש בריאה בגוף פולני: מכבי ורשה והמכביה ה-1, באתר ynet, 18 במרץ 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  קברה של גוטה להבי, באתר *BillionGraves*
2. ↑  היום נגמרת המכביה בטקס סיום נהדר, דואר היום, 31 במרץ 1932
3. ↑  מתוצאות ההתחרויות, דואר היום, 1 באפריל 1932
4. ↑  Maccabiah Games before World War II (באנגלית)
5. ↑  תוצאות התחרויות באתלטיקה קלה, דבר, 25 ביוני 1934
6. ↑  גוטה להבי, באתר ביתמונה

* גוטה עם משפחתה: הוריה צבי ושרה ברלינר, בעלה אוריאל וילדיה רותי ורוני, בשנת 1946גוטה עם משפחתה: הוריה צבי ושרה ברלינר, בעלה אוריאל וילדיה רותי ורוני, בשנת 1946
* מקום ראשון בכינוס ספורט 1928מקום ראשון בכינוס ספורט 1928
* סמל מאולימפיאדת הפועלים באנטוורפן, 1937סמל מאולימפיאדת הפועלים באנטוורפן, 1937
**חוליו ססאר בניטס אמודאו** (בספרדית: **Julio César Benítez Amuedo**;‏ 1 באוקטובר 1940 במונטווידאו – 6 באפריל 1968 בברצלונה) היה כדורגלן אורוגוואיי שנודע בשל תקופתו בברצלונה, בין 1961 עד מותו המפתיע ב-1968.

בניטס היה שחקן הגנה שהוערך בזכות כוחו הפיזי, הטכניקה שלו עם הכדור והבעיטה החזקה שלו. היריבות שלו עם פרנסיסקו חנטו, שחקן ריאל מדריד, תרמה להערכת אוהדיה של ברצלונה כלפיו.

קריירה
------

בניטס החל את קריירת הכדורגל שלו כשהיה רק בן 16, בראסינג מונטווידאו, ששיחקה אז בליגה הראשונה באורוגוואי. ב-1959 שיחק בריאל ואיאדוליד, ושנה לאחר מכן חתם בריאל סרגוסה, ובתקופתו בקבוצות אלו ביסס את מעמדו כשחקן בכיר. הוא עבר לברצלונה באוגוסט 1961. בברצלונה, שיחק במספר תפקידים בקישור ואפילו בהתקפה, אך התקבע כמגן צד לאחר תקופה קצרה בקבוצה. עם ברצלונה זכה בגביע הגנרל בשנת 1963, ובגביע ערי הירידים בשנת 1966.

פטירתו הייתה ב-6 באפריל 1968 בברצלונה, שלושה ימים לפני משחק ליגה מכריע בקאמפ נואו של ברצלונה כנגד ריאל מדריד. הגורם למוות היה אכילת מאכל ים מקולקל, שהובילה להרעלתו של בניטס, ולבסוף מותו. מותו משך תשומת לב אדירה לכדורגל הספרדי בכלל ולברצלונה בפרט. 150,000 אוהדים של ברצלונה נכחו בהלווייתו שנערכה בקאמפ נואו, יומיים לפני המשחק. בניטס נקבר בבית קברות הסמוך לקאמפ נואו ב-8 באפריל. התאחדות הכדורגל הספרדית החליטה לא לבטל את המשחק, אלא רק לדחות אותו ביומיים. מילותיו האחרונות של בניטס היו: "קדימה חברים! בואו ננצח את מדריד 0–2", אולם חבריו לקבוצה לא הצליחו להתמודד פסיכולוגית עם פטירתו ולהקדיש לכבודו את הניצחון במשחק, והמשחק הסתיים בתיקו 1–1, ובכך ריאל מדריד זכתה באליפות. אף על פי כן, ב-11 ביולי 1968 ניצחה ברצלונה את ריאל מדריד בגמר הגביע שנערך באצטדיון סנטיאגו ברנבאו, והקדישה לזכרו של בניטס את הזכייה. הזכייה בגביע הוכנסה לרשימת התארים בהם זכה בניטס, כהוקרה לשחקן על פעילותו בברצלונה.

תארים
-----

ברצלונה
* הגביע הספרדי (2): 1962/1963, 1967/1968
* גביע ערי הירידים: 1965/1966

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* חוליו ססאר בניטס באתר הרשמי של מועדון הכדורגל ברצלונה
* כתבה לציון 40 שנה למותו (אורכב 06.04.2017 בארכיון Wayback Machine) באתר הרשמי של מועדון הכדורגל ברצלונה