recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**שלמה סְטְרֵלִיץ** (**Strelitz**;‏ 7 בינואר 1923–1999) היה מתמטיקאי, פרופסור באוניברסיטת וילנה ולאחר עלייתו לישראל ב-1973 פרופסור באוניברסיטת חיפה, ממייסדי המחלקה למתמטיקה באוניברסיטה.

קורות חיים
----------

סטרליץ נולד בשנת 1923 בקובנה בירת הרפובליקה הליטאית הראשונה במשפחה ציונית דוברת עברית. אביו, יונה סטרליץ, היה מורה עברי, חבר מרכז הסתדרות המורים העבריים "המורה" בליטא.
משנת 1929 למד בגימנסיה העברית הריאלית בעיר, ועם סיום לימודיו ב-1939 החל ללמוד באוניברסיטת קובנה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה פונה עם משפחתו לפנים ברית המועצות.

עם תום המלחמה שב לליטא (שעתה הייתה הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית, חלק מברית המועצות). למד מתמטיקה באוניברסיטת וילנה, ובהמשך הצטרף לסגל שלה. ב-1953 קבל תואר דוקטור. ב-1968 היה לפרופסור באוניברסיטת לנינגרד ושב ללמד באוניברסיטת וילנה. אחד הסטודנטים שלו בתקופה זו היה יהושע זק, לימים זוכה פרס ישראל בפיזיקה, ששנים רבות לאחר מכן סיפר על הערכתו המיוחדת את סטרליץ.

לאחר מלחמת ששת הימים נדרש על ידי השלטון הסובייטי לחתום על הצהרת גינוי לישראל. הוא סירב, ובעקבות כך קידומו נפגע. ב-1973 עלה לישראל. התמנה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת חיפה, והיה בין ראשיו הראשונים של החוג למתמטיקה.

תחום מחקרו העיקרי של סטרליץ היה הבעיות האסימפטוטיות של פונקציות שלמות מוכללות ושימושיהן במשוואות דיפרנציאליות בתחום המרוכב. הוא פרסם ספרים ומאמרים רבים. במסגרת שנות השבתון שלו עבד באוניברסיטאות בחו"ל – אוניברסיטת אילינוי, אוניברסיטת דרום לואיזיאנה, אוניברסיטת וירג'יניה המערבית ואחרות.
לאחר יציאתו לגמלאות המשיך לעסוק במחקר מתמטי, ללמד ולהשתתף בישיבות מקצועיות באוניברסיטה.

שלמה סטרליץ נפטר ב-1999.

פרסומיו
-------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
בין עבודותיו: הספר *Asymptotic properties of analytic solutions of differential equations* (וילנה 1972) ועבודתו הגדולה האחרונה (כ-100 עמודים) "Asymptotics for solutions of linear differential equations having turning points with applications" (יצאה לאור לאחר מותו בשנת 1999, בפרסום המתמטי רב-היוקרה *Memoirs of the American Mathematical Society*).

קישורים חיצוניים
----------------

* Shlomo Strelitz (1923-1999), באתר המחלקה למתמטיקה, אוניברסיטת חיפה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007427168605171
* BIBSYS: 99070889
* CiNii: DA12578937
* GND: 1146230540
* ISNI: 0000 0000 3749 5861
* LCCN: n99052429
* NTA: 18976130X
* RERO: 02-A005854606
* SUDOC: 103274103
* VIAF: 14104024
* WorldCat: lccn-n99052429

 |
פטיש עם ידית גומי.
**ידית** היא חלק מחפץ המאפשר אחיזה ושימוש נוחים בו. עיצוב הידית מהווה בעיה ארגונומית, מאחר שלאנשים שמאליים, או לילדים, יהיה קשה להשתמש בנוחות מרבית בידית שעוצבה עבור אדם ימני בוגר. 

הדרישות הבסיסיות מידית על מנת שתהווה ידית ראויה הן:

* חזקה מספיק כדי לשאת את הכוח שיופעל עליה במהלך השימוש בחפץ.
* ארוכה מספיק כדי לאפשר אחיזה נוחה, בהתאם לשימוש בחפץ.
* בעלת היקף קטן מספיק כדי לאפשר אחיזה נוחה, בהתאם לשימוש בחפץ.

ידית בשידה.
דרישות נוספות עבור ידיות עשויות להכיל:

* עשויה מחומר המספק חיכוך וימנע החלקה של הידית מהיד האוחזת.
* מעוצבת כך שלא יהיה ניתן להפעיל אותה בשגגה.
* התאמה לצורת אחיזה לא שגרתית, למשל של אדם איטר או של ילד קטן.
* עיצוב המונע שימוש מקהל יעד מסוים, למשל ילדים.

ידיות מתחלקות לסוגים שונים, על פי אופן השימוש בהן. חלק מהידיות מיועדות לאפשר אחיזה בחפץ, לעיתים בשביל להניע אותו (ידית של ספל, ידית של תיק) ולעיתים בשביל להשען עליו (כגון מעקה). ידיות אחרות נועדו לפתוח או לסגור חפצים (כמו ידית דלת), והן מעוצבות כך שניתן למשוך או לדחוף אותן, או להסיט אותן לצדדים.

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **ידית** |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **ידית** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ידית** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548376105171
* LCCN: sh85058729

 |
**אמיל אדם** (בגרמנית: **Emil Franz Adam** ‏; 20 במאי 1843, מינכן – 19 בינואר 1924, מינכן) היה צייר בווארי, שהתמחה בציורי סוסים. הוא היה הנכד של הצייר אלברכט אדם ובנו של הצייר בנו אדם.

ביוגרפיה
--------

אמיל אדם נולד במינכן למשפחת ציירים. סבו היה צייר גרמני ידוע ושושלת זו נמשכה דרך בניו. אמיל אדם היה נציג הדור השלישי של השושלת. תחילה הוא רצה לעסוק במדע, אך בסופו של דבר חזר לציור. הוא התחיל לימודי ציור אצל דודו פרנץ אדם ואחר כך נסע להשתלמות בבריסל אצל יאן פורטלס.

אמיל אדם התרכז בציורי סוסים, דיוקנאות סוסים וסצינות ציד בעלות מאפיינים חדים למשך כל חייו. ציורו של "סצנת מחנה אוסטרית" הוצג בתערוכת האמנות של קלן ב-1861 ונמכר להולנד. ב-1867 הוא חזר לבוואריה. שם נוצר ציורו "חברת הציד של פרדוביצה". בשנת 1870, בהזמנת הדוכס מנאסאו, הוא צייר את 36 האנשים מהאצולה הגבוהה וכן 34 סוסים ו-36 כלבים מלהקת הצייד.

לאמיל אדם היו שני בנים. בנו ריצ'רד בנו המשיך במסורת הציור והיה צייר מקצועי.

גלריה
-----

* 1885 1885
* 1896 1896
* קרב וגראם קרב וגראם
* 1887 1887
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמיל אדם** בוויקישיתוף
* נתונים אישיים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 12022259
* GND: 116006463
* ISNI: 0000 0000 6674 3756
* LCCN: nr89015639
* NKC: xx0255809
* RKD: 340
* ULAN: 500005161
* VIAF: 752848
* WorldCat: lccn-nr89015639

 |
הנהלת ידרוליניה ב"ארמון הים האדריאטי" ברייקה
המעבורת "זאדר" בנמל אנקונה באיטליה
**ידרוליניה** (בקרואטית **Jadrolinija**: "הקו האדריאטי") היא חברת ספנות קרואטית גדולה, שנוסדה בעיר רייקה ב-20 בינואר 1947 כתוצאה מהתאחדות של מספר חברות ספנות קטנות יותר, שהוותיקה שבהן, "אדריה", נוסדה בשנת 1872. הנהלת החברה שוכנת ב"ארמון הים האדריאטי" (Palača Jadran) ברייקה. הבעלות על החברה נמצאת בידי המדינה ולכן מסובסדת על ידי התקציב הממשלתי.

החברה מפעילה מעבורות נוסעים ורכב לאורך חופי המדינה, וכן מספר קווים בינלאומיים בין קרואטיה לאיטליה (לאנקונה ובארי). הקו הידוע והחשוב של החברה פועל לאורך חופי הים האדריאטי של קרואטיה, מדוברובניק בדרום ועד רייקה בצפון.

ברשות החברה 54 כלי שיט, מהם 40 מעבורות לכלי רכב, 8 ספינות קטמרן, אוטובוס ימי אחד ו-5 ספינות רגילות. בשנת 2014 עמד היקף תעבורת הנוסעים השנתי של החברה על כ-10 מיליון וכן הובלו כ-2.5 מיליון כלי רכב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ידרוליניה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ידרוליניה (בקרואטית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  [ Croatia Ferries
About Ferries in Croatia], Jadrolinija

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4591633-0
* VIAF: 241214600
* WorldCat: viaf-241214600

 |
**בזון הצווארון** (שם מדעי: ***Microhierax caerulescens***) הוא מין של דורס קטן ממשפחת הבזיים המצוי לאורך דרום-מזרח אסיה. הוא שייך לסוג בזון (Microhierax) הקרוב למיני הסוג בז, אליו היה שייך במקור.

תיאור
-----

בזון זה קטן מאוד ואורכו 15-18 ס"מ בממוצע ומשקלו 30-50 גרם. הבזון בעל נוצות גוף אדומות, זנב כנפיים וראש שחורים. ופנים, עורף וחזה לבנים. סביב העיניים ישנה מסיכה שחורה עבה. המקור צהוב ומעוקל ותחתיו סנטר אדמוני. כנפי הבז מצוידות לתעופה ביערות סבוכים בהם חי והזנב ארוך כדי לעזור בתמרון.

אזורי מחיה ותזונה
-----------------

הבזון מצוי בעיקר סביב יערות ממוזגים וכן בחורשים ומדרונות הרים וגבעות בתחומי תפוצתו, לעיתים רבות סביב מקורות מים. הוא חי סביב 200-800 מ' ולעיתים עד 1,700 מ'. הוא נפוץ במדינות הבאות: צפון הודו, בנגלדש, בהוטן, קמבודיה, לאוס, נפאל, מיאנמר, תאילנד, וייטנאם ומלזיה.

הבזון הוא צייד מהיר של עופות אחרים, גוזלים וחרקים גדולים עליהם הוא מתביית בטפריו החזקים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בזון הצווארון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  בזון הצווארון באתר הרשימה האדומה של IUCN
**אמיל** (עמיאל) **אבינרי** (רֶבֶּלְסְקִי; 25 בדצמבר 1908 - 24 בנובמבר 1985) היה מתאגרף ארץ ישראלי בתקופת היישוב, ואחר כך מציל בחוף אלנבי (1933-1953), ממניחי היסוד לענף ההצלה בחופי ישראל ומי שהכניס את החסקה לשימוש ככלי ההצלה התקני. אלוף ארץ ישראל והמזרח הקרוב באגרוף, שחקן ראינוע, ומפעיל מועדוני אגרוף.

ביוגרפיה
--------

נולד בבייראמטשא (מיקולאיבקה-נובורוסיסקה (אוק'), עיירה בבסרביה) לרב המקום, הרב משה רבילסקי, ולמנוחה בת הרב ישראל ברמן, הרב בפליסקוב (פליסקיב (אנ')). בחול המועד סוכות ה'תרפ"ו, 1925, עלה לארץ ישראל עם משפחתו. הם התגוררו ביבנאל ואחר כך בצפת.

נסע ללימודי טכנאות שיניים בברלין, שם החל ללמוד בצורה מקצועית איגרוף. הוא שב לארץ ישראל ונחשב לחלוץ האיגרוף ביישוב. התחרה כיהודי ראשון באליפות האיגרוף האנגלית ברמלה ב-1928, וזכה בפרס. הוא התגורר בתל אביב, התחרה בעשרות תחרויות איגרוף באירופה וארגן תחרויות איגרוף בארץ ישראל, מול בריטים ב-1929 ומול מצרים ב-1933.

בין השנים 1930–1932 עשה בברלין ושיחק בסרטי ראינוע גרמניים כמלח-מתאגרף.

בשובו לארץ ישראל נעשה המציל הראשון של תל אביב, בחוף ירושלים (אלנבי), תפקיד בו שימש כעשרים שנה. בתקופה זו הכניס את החסקה ככלי ההצלה הרשמי בהצלת חופים בישראל. הוא הקים בתל אביב את מועדון האיגרוף ע"ש בני לאונרד. אבינרי כתב בעיתונות העברית, וחתם לעיתים בפסבדונים "אבי אילנה" ו"אבי עמרם" על שם ילדיו.

בעשרות שנותיו האחרונות התגורר בכפר שמריהו, שבו הקים מכון לתרבות הגוף. היה נשוי למרים, בת המשורר העברי היהודי-ליטאי אהרן שודנישקי, ואב לשנים. נפטר ב-1985 ונקבר בבית העלמין בכפר שמריהו.

אחיו היה הבלשן יצחק אבינרי.

לקריאה נוספת
------------

* 'אבינרי (רבלסקי), עמיאל (פס': אמיל)', בתוך: דוד קלעי, **ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי**, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 19. (הספר בקטלוג ULI)

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "אמיל אבינרי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ה (1952), עמ' 2259
* ג. שרוני, תל-אביב מול קאהיר, מעריב, 6 במרץ 1970
* יצחק בן-חורין, אמיל המתאגרף שהתמודד נגד גנרל נגיב הלך לעולמו, מעריב, 25 בנובמבר 1985
**שלמה וידר** (בהונגרית: **Widder Salamon**; ניטרה, 19 בפברואר 1880 – חיפה, 1951) היה מורה, חוקר יהדות, היסטוריון ספרות. אחיו של הסופר והמשורר יוחנן גוש חלב.

ביוגרפיה
--------

שלמה וידר הוא בנם של סמי וידר ושל שרולטה רוזנצוויג. ונולד באימפריה האוסטרו-הונגרית בתחומי ממלכת הונגריה. הוא למד באוניברסיטת בודפשט (שמו משנת 1951 אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבל תואר בהונגרית-גרמנית ותעודת הוראה. משנת 1908 לימד בחטיבת ביניים של בית היתומים היהודי לבנים בבודפשט ומשנת 1911 בחטיבת הביניים של הגימנסיה היהודית של הקהילה היהודית של פשט. בין השנים 1919–1947 הוא היה מורה להונגרית ולגרמנית בגימנסיה היהודית בבודפשט. שרד את השואה ובשנת 1950 עלה ארצה. את השנה האחרונה לחייו חי בישראל. הוא היה עמית וכותב ב"סקירת השבת והקהילה" בהונגריה ובכמה כתבי עת זרים. וידר היה מעורכי הלקסיקון יהודי הונגרי, ריכז את הקטלוג המדעי השלם של החומר הפיוטי של קטעי הגניזה באוסף דוד קאופמן שמהווה כיום חלק מהספרייה המזרחית של האקדמיה ההונגרית למדעים. בשנת 1941 פרסם את הקומפוזיציות הלא ידועות של המשורר העברי הראשון יניי, ומצא בו את שירו של משה אבן עזרא, שנחשב לאבוד מזה 700 שנה.

נפטר ב-18 באוגוסט 1951 ונקבר בבית הקברות חוף הכרמל.

משפחתו
------

אשתו הייתה שרולטה רוזנבאום (1885–?), אותה נשא לאישה ב-27 ביוני 1912 בבודפשט. בתם היא אווה וידר (1914–?), שבעלה אלברט לווינגר היה סוחר.

עבודותיו
--------

* צ'וקונאי כמחדש שפה (1908)
* הקריאה העברית (ספר קריאה בעברית בשני חלקים, בודפשט, 1923)
* דפוסי הטיית פעלים בעברית (בודפשט, 1923)
* הכנות מוקדמות ל"הפטרה" בבר מצווה (בודפשט, 1928)
* הרפורמציה בשפה העברית (בודפשט, 1933)

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש. 1969
* לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. שלמה וידר
* ספר גניזה של שאנדור שייבר (15 בנובמבר 1981) העיתון "חיים חדשים", כרך 36, מספר 22

קישורים חיצוניים
----------------

* שלמה וידר, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  שלמה וידר באתר GRAVEZ
2. ↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári házassági akv. 812/1912. folyószáma alatt".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007515323505171
* ISNI: 0000 0000 8008 0944
* LCCN: n95051806
* VIAF: 98302664
* WorldCat (עם VIAF): 98302664

 |
רבי **אליעזר הלוי הורביץ** (-תקס"ו) מטארניגראד היה מצדיקי תנועת החסידות בדור השלישי לחסידות. חיבר ספרי יסוד בחסידות.

תולדותיו
--------

נולד לרבי יעקב הלוי איש הורוביץ, רבה של שינובה. היה צאצא בן אחרי בן לרבי יעקב אחי השל"ה (ולפי גרסה אחת לשל"ה בעצמו). מצעירותו נטה לחסידות והיה תלמידם של רבי אלימלך מליז'נסק ולאחר פטירתו של החוזה מלובלין והמגיד מקוז'ניץ. היה למדן גדול וזכה להערצת רבני הדור. היה גם דרשן גדול והשפיע רבות על בני קהילתו בטארניגראד.

דברי תורתו יצאו לאחר פטירתו בשני ספרים גדולים בחסידות: "נועם-מגדים וכבוד התורה" על התורה ופירוש לתהילים בשם "אמרות טהורות". ספרו נועם מגדים נחשב לספר יסוד בחסידות וחסידים רבים הוגים בו מדי שבת. יצא לאור בשנת תשע"ג במהדורה חדשה ומוערת על ידי "הוצאה לאור מיר", שלושה כרכים על התורה וכרך על תהילים.

ספריו זכו להסכמות גדולי הדור וביניהם: רבי יעקב אורנשטיין מלבוב, רבי אפרים זלמן מרגליות מברודי, המגיד מקוז'ניץ, החוזה מלובלין, הרב מאפטה, רבי אברהם חיים מזלוטשוב, האריה דבי עילאי ועוד. החוזה מלובלין כותב בהסכמתו שאינו נותן הסכמות אך על דעת רבי אליעזר לא גדר את עצמו מלתת (שלו ודאי ראוי להסכים כי אינו צריך להסכמתו). דברים דומים כתב גם הרב מאפטא בהסכמתו. רבי חיים אלעזר וקס שכיהן ברבנות טארנינגראד כותב על העיר:"...אשר בין עיירות גדולות תתחשב, ושם היו רבנים גאונים וגדולים מעולם, בעל תבנית אות יוסף, בעל נועם מגדים...", ובתשובה אחרת:"...וגם בעיר טארניגראד אשר שמה ישבו כיסאות למשפט הגדולים אשר בארץ המה כמו הגאון הצדיק בעל נועם מגדים...".

נפטר בקוז'ניץ בגיל יחסית צעיר בשנת תקס"ו (1806).

מצאצאיו, רבי יהודה לייביש גלט (בן הרב ישראל יוסף חתן רבי ישראל דרליך אב"ד טיטשין) שכיהן אחרי השואה בניו יורק כאדמו"ר מטיטשין.

מדברי תורתו
-----------

כשנשאל על איחור זמן תפילה אצל החסידים ענה בצחות: מה אעשה שאני הולך לישון מאוחר. כששאלוהו למה הולך לישון מאוחר ענה כשאני בא לישון אני מתחיל לחשוב על מעשי באותו יום ולפי מעשי הרעים אני חושב שלא אקום למחרת ולכן אני עושה תשובה כדי לזכות להפטר מהעולם מתוך תשובה ועד שאני מסיים כבר מאוחר בלילה.

קישורים חיצוניים
----------------

* נועם מגדים באתר היברובוקס.
* אמרות טהורות באתר היברובוקס.

הערות שוליים
------------

1. ↑  על סדר יחוסו ראו כאן באתר דעת.
2. ↑  הקדמת ספרו "נפש חיה", ושו"ת יורה דעה סימן ס"ה, סוף ס"ק ד'.
3. ↑  על פי רבי שלמה שפירא ממונקאטש.
4. ↑  השולחן ערוך בקרב החסידים יצחק אלפסי מאתר דעת.
**גלעד ארדיטי** (נולד ב-26 באוגוסט 1985) הוא מנכ"ל ומייסד שותף בחברת "אליס", המפעילה אתר להזמנת טיסות. לפני כן כיהן כאיש ציבור בתפקידו כיושב ראש התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל וחבר המועצה להשכלה גבוהה (מל"ג) בין השנים 2014–2016 ויושב ראש אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב בין השנים 2012–2014.

ביוגרפיה
--------

נולד בקיבוץ יראון. בוגר בית הספר החקלאי כדורי. במהלך שירותו בצה"ל שירת כלוחם בחטיבה 188 בחיל השריון, יצא לקצונה, וכיום משמש סרן במילואים באותה חטיבה.

במהלך לימודיו האקדמיים מילא ארדיטי מספר תפקידים באגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב, ביניהם ראש המחלקה האקדמית וראש מחלקת מנהל ורווחה. במהלך המחאה החברתית בשנת 2011, הוביל את פעילות השטח של הסטודנטים בתל אביב, ויזם את מהלך החרמת רשת שופרסל כאקט מחאה על יוקר המחיה ברשתות השיווק. בשנת 2012 נבחר ארדיטי לתפקיד יו"ר האגודה.

בנובמבר 2014 נבחר ארדיטי ברוב קולות לתפקיד יושב ראש התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל. מתוקף תפקידו זה כיהן גם כחבר במועצה להשכלה גבוהה.
במהלך כהונתו עסק רבות בשינוי עומק של מערכת ההשכלה הגבוהה, כך שתתאים עצמה לאתגרי העתיד ותהיה רלוונטית ומשמעותית לסטודנטים. כמו כן, בתקופת כהונתו יצאו אל הפועל מספר פרויקטים שנועדו לקדם עשייה חברתית ובנייה כלכלית עתידית עבור הסטודנטים, ובהם: עמותת "תוצרת הארץ", שמיישבת בתשע ערים בישראל סטודנטים שמטרתם לעזור בקידום העיר, "הבית האקדמי", שמטרתו לאפשר לסטודנטים דריסת רגל בשוק הנדל"ן ואפשרות לרכוש דירה ראשונה עם הון עצמי מוגבל, "MILGAPO" שבאה לטייב קבלת מלגות עבור סטודנטים והסדר פנסיה ארצי לסטודנטים בשיתוף עם מיטב דש. בנוסף, חוק זכויות הסטודנט תוקן ולראשונה נכללה בו הכרה בהתאחדות הסטודנטים הארצית כארגון היציג של הסטודנטים בישראל.

כיום ארדיטי הוא מנכ"ל ומייסד שותף בחברת "אליס", אשר סיימה את 2019 כחברה הישראלית שמוכרת הכי הרבה טיסות אונליין.

ארדיטי מתגורר כיום בקיבוץ מעין צבי, נשוי ואב לשני ילדים. הוא בוגר תואר ראשון בכלכלה ופסיכולוגיה ותואר שני במדיניות ציבורית, שניהם מאוניברסיטת תל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

* גלעד ארדיטי, המועצה להשכלה גבוהה: הניתוח הצליח, החולה מת, באתר ynet, 24 בפברואר 2016
* מיכל רז-חיימוביץ', ‏גלעד ארדיטי ויניב שולדנפרי, באתר גלובס, 6 בינואר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  אילנית חיות, ‏הסטודנטים יפתחו בחרם צרכנים על שופרסל לשבוע, באתר גלובס, 28 באוגוסט 2011
2. ↑  עידן יוסף, גלעד ארדיטי - יו"ר התאחדות הסטודנטים, באתר News1 מחלקה ראשונה‏, 2 בנובמבר 2014
3. ↑  ליאור דטל, שכר של 6,000 שקל בחודש: "התואר הראשון לא רלוונטי", באתר TheMarker‏, 15 באוגוסט 2016
4. ↑  אתר למנויים בלבד ירדן סקופ, הסטודנטים קוראים לשפר את ההוראה באמצעים טכנולוגיים ולהנגיש את ההשכלה הגבוהה, באתר הארץ, 7 באפריל 2015
5. ↑  יעל דראל, פרויקט חדש: סטודנטים יוכלו לרכוש דירות בהון התחלתי של 99 אלף שקל, באתר כלכליסט, 2 בפברואר 2015
רבי **שלמה הרכבי** (מכונה: **ר' שלמה גרודנער**; בערך 1890–בערך 1942) היה המשגיח של ישיבת שער התורה בגרודנה. נספה בשואה יחד עם תלמידי ישיבתו.

ביוגרפיה
--------

נולד בסביבות שנת 1890, בנם של נחום משה וחיה שיינא שרה הרכבי. למד בישיבת ראדין, והיה מתלמידיו של רבי ירוחם ליבוביץ. בשנת 1908, כשרבי ירוחם התמנה כמנהל הרוחני בישיבת מיר, עברה אתו קבוצת תלמידים מישיבת ראדין ובהם הרב הרכבי. למד כמה שנים בישיבת מיר, ולאחר מכן, בהמלצת רבו רבי ירוחם, נסע למשך תקופה לתלמוד תורה בקלם.

בתקופת מלחמת העולם הראשונה היה בין תלמידי הישיבה שברחו לפולין, ולאחר מכן נסע לגרודנה. 

נישא לפרידא בילא, בתו הבכורה של חיים בער גרינגרס מקרמנצ'וג, לחותנו היו שבעה בנים ושבע בנות. חתנים נוספים שלו היו הרב דוד רפפורט, בעל "מקדש דוד", הרב אברהם יעקב גורדון והרב ברוך יעקב זמודזאק. לאחר נישואיו של הרב הרכבי הוא לימד בקרמנצ'וג.

בתחילת שנות העשרים של המאה ה-20 התמנה הרב הרכבי למנהלה הרוחני של ישיבת ישיבת שער התורה בגרודנה. בעקבות מינויו הפסיק ראש הישיבה הרב שמעון שקופ למסור שיחות בפני התלמידים.

הרב הרכבי מסר "שיעור כללי" בישיבה ארבע פעמים בשבוע. בשיעוריו היה מלמד מתורתם של הסבא מקלם ורבו רבי ירוחם ליבוביץ. הוא הנהיג סדרים חדשים בישיבה, חילק את תלמידי הישיבה למספר קבוצות ("ועדים") והיה מכוון כל קבוצה לפי דרגת משתתפיה והישגיהם הרוחניים.

בתחילת שנת ת"ש נכבשה גרודנה בידי הצבא האדום, ויום לאחר הכיבוש הוצא צו לסגירת הישיבה. הרב הרכבי ותלמידיו ברחו לווילנה. ראש הישיבה הרב שקופ, בשל גילו ומצבו הבריאותי, לא הצטרף לפליטי הישיבות ונשאר בגרודנה. כחודש לאחר מכן, בט' בחשוון ת"ש, נפטר הרב שקופ.

בקיץ 1940 כבש הצבא האדום את ליטא וסיפח אותה לברית המועצות. באותה תקופה המשיך הרב הרכבי לחזק את תלמידיו.

עם פלישת הנאצים לברית המועצות, בקיץ 1941, כונסו היהודים בגטו וילנה, משם נשלחו במספר אקציות להשמדה. הרב הרכבי וכל בני משפחתו נספו בווילנה, יחד עם רוב תלמידי ישיבת גרודנה.

מתלמידיו
--------

בין תלמידיו:

* הרב חיים שמואלביץ - ראש ישיבת מיר.
* הרב שמואל רוזובסקי - ראש ישיבת פונוביז'.
* הרב ישראל זאב גוסטמן ראש ישיבת "נצח ישראל".
* הרב זיידל אפשטיין - משגיח בישיבת תורה אור.

ספרו
----

בשנת תשל"ז הוציא לאור תלמידו הרב זיידל אפשטיין את הספר "מאמרי שלמה" המכיל שיחות של הרב הרכבי שנערכו מכתבי תלמידיו. בשנת תשס"א יצאה מהדורה שנייה של הספר, בשני כרכים המכילים כ-700 עמודים.

לקריאה נוספת
------------

* "רבי שמעון ותורתו" עמ' קפ

קישורים חיצוניים
----------------

* מאמרי שלמה חלק א', באתר אוצר החכמה
* מאמרי שלמה חלק ב', באתר אוצר החכמה

  



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007517357405171
* VIAF: 308281995
* WorldCat (עם VIAF): 308281995

 |
**אנטוניס אנטוניאדיס** (ביוונית: **Αντώνης Αντωνιάδης**;‏ נולד ב-25 במאי 1946 בפטרוצ'ורי שביוון) הוא כדורגלן עבר יווני, ששיחק בעמדת החלוץ.

ביוגרפיה
--------

אנטוניאדיס נולד בפטרוצ'ורי שביוון. החלוץ המרכזי החל את דרכו באספידה קסנטי שם שהה עד 1968, אז עבר לפנאתינאיקוס. באותה תקופה העברתו של אנטוניאדיס הייתה שנויה במחלוקת בקרב אוהדי פנאתינאיקוס ומעטים מהם חשבו שיעמוד בדרישות הגבוהות של המועדון. עם זאת, כבר במשחקו התחרותי הראשון כבש צמד בניצחון 0–2 על אריס סלוניקי. בשנים הבאות אנטוניאדיס זכה חמש פעמים בתואר מלך שערי הליגה והוביל את קבוצתו לזכייה ב-4 תוארי אליפות ופעמיים בגביע היווני. עונת 1970/71 הייתה יוצאת מן הכלל מבחינתו, בה כבש 10 שערים מתוך כלל 14 שעריה בגביע אירופה לאלופות וכן סיים כמלך שערי התחרות. פנאתינאיקוס הגיעה עד לגמר באותה עונה תחת המאמן פרנץ פושקש אך הפסידה בו 2–0 לאייאקס אמסטרדם.

אנטוניאדיס (מקדימה) עם פרנץ פושקש בשנת 1971
אנטוניאדיס עזב אותה בשנת 1978 ועבר לאולימפיאקוס, אולם כעבור עונה עבר לאטרומיתוס. בשנת 1980 חזר לקדנציה שנייה בפנאתינאיקוס ופרש שנה לאחר מכן. הוא כבש בסך הכל 187 שערים ב-242 משחקי ליגה וממוקם במקום החמישי בטבלת הכובשים של כל הזמנים. אנטוניאדיס הפך בשנת 1976 לחבר בהתאחדות השחקנים היוונית PSAP, והיה לנשיא שלה מאז 1980. אנטוניאדיס מונה כסגן נשיא פנאתינאיקוס בקיץ 2008.

תארים
-----

פנאתינאיקוס
* אליפות יוון (4): 1969, 1970, 1972, 1977
* הגביע היווני (2): 1969, 1977
* סגנית גביע אירופה לאלופות: 1970/71
* גביע בלקאן: 1977

אישיים
* מלך השערים בליגה היוונית **(5) (שיא):** 1970, 1972, 1973, 1974, 1975
* מלך השערים בליגה היוונית השלישית (2): 1967, 1968
* מלך השערים בגביע אירופה לאלופות: 10 שערים, 1970/71

קישורים חיצוניים
----------------

* 

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנטוניס אנטוניאדיס** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
**כריסטינה רוברטסון** (באנגלית: **Christina Robertson**; לבית סנדרס; 17 בדצמבר 1796 – 30 באפריל 1854) הייתה ציירת סקוטית הזכורה בדרך כלל בזכות דיוקנאותיה של המשפחה הקיסרית הרוסית, נציגת המסורת האקדמית. היא הייתה חברת הכבוד האישה הראשונה באקדמיה הסקוטית המלכותית.

ביוגרפיה
--------

כרסטינה סנדרס נולדה בקינגהורן בפייף בדצמבר 1796, להורים שרצו שהיא תזכה בהשכלה. היא הוכשרה על ידי דודה, ג'ורג' סנדרס, שצייר מיניאטורות והיא החלה את הקריירה שלה בביתו בלונדון. כריסטינה הייתה ציירת דיוקנאות מצליחה והיא השיגה במהירות קהל לקוחות, בתחילה מפטרונים סקוטיים עבור המיניאטורות שלה ומאוחר יותר עבור ציורי שמן וצבעי מים, והרוויחה יותר מהמורה שלה.

עד 1823 היא הייתה נשואה לאמן ג'יימס רוברטסון אבל האמנות שלה האפילה על שלו, והיא הציגה באקדמיה המלכותית. משנת 1828 היה לה סטודיו משלה, אולי האישה הראשונה שעשתה זאת. בשנה לאחר מכן היא הפכה לחברת הכבוד הראשונה של האקדמיה הסקוטית המלכותית.

במהלך שנות ה-30, כריסטינה רוברטסון נסעה הרחק ממשפחתה, אף שילדה שמונה ילדים, וארבעה מהם שרדו מינקות. היא עבדה בפריז באמצע שנות ה-30 ופגשה אנשי חצר המלכות הרוסית, שכבר יכלו לראות את עבודתה בתחריטים בכתבי עת, ולכן התפתתה להצטרף אליהם בסנט פטרסבורג. היו לה יותר עבודות מהרגיל, כדי להחליף את הציורים שאבדו בשריפה שהרסה את ארמון החורף ב-1837. כריסטינה הייתה בסנט פטרסבורג מ-1839 עד 1841, שם ביצעה ציור באורך מלא של הצאר ניקולאי הראשון והקיסרית אלכסנדרה ושלוש בנותיה - מריה, אולגה ואלכסנדרה. ב-1841 היא הייתה האישה הראשונה, והיחידה, שנעשתה לחברת כבוד, באקדמיה הקיסרית לאמנויות. היא נשארה שם ועבדה כאמנית מלכותית במשך עשר שנים, אם כי דיוקנאות של כלות הקיסרות נדחו ב-1849. אחת המצוירות, הדוכסית הגדולה מריה אלכסנדרובנה, הזמינה מאוחר יותר את כריסטינה לצייר אותה ואת ילדיה, והקיסרית בחרה בה לצייר דיוקן מעודכן של עצמה, בשנת 1852.

חלק מהדיוקנאות של כרסטינה רוברסטון נחרטו עד 1833 והם נכללו בגלריית הדיוקנאות של נשים מכובדות, כולל נשות החצרות של ג'ורג' הרביעי ו-ויליאם הרביעי.

רוברטסון מתה בסנט פטרסבורג, ונקברה בבית הקברות וולקובו.

גלריה
-----

* אחכסנדרה פדורובנהאחכסנדרה פדורובנה
* אלכסנדרה ניקולאייבנהאלכסנדרה ניקולאייבנה
* ניקולאי הראשוןניקולאי הראשון
* אולגה ניקולאייבנהאולגה ניקולאייבנה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריסטינה רוברטסון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Alice Strang (26 November 2020). "Pioneering women at the Royal Scottish Academy". Art UK.
2. 1 2 3  MacPherson, Hamish (11 December 2022). "The story of the Scot who became an artist for the Russian Tsars
3. ↑  Elizabeth L. Ewan; Sue Innes; Sian Reynolds; Rose Pipes (8 March 2006). The Biographical Dictionary of Scottish Women. Edinburgh University Press. pp. 304–305
4. ↑  V. Remington, ‘Robertson, Christina (1796–1854)’, Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004
5. ↑  John Burke (ed. E. Bull) (1833). "The portrait gallery of distinguished females including beauties of the courts of George IV and William IV with memoirs"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX6071139
* GND: 129839175
* ISNI: 0000 0000 3061 2957
* KulturNav: bfc7710b-0ceb-408d-bfeb-468a28ec6b0a
* LCCN: n97004987
* RKD: 67350
* ULAN: 500006054
* VIAF: 23230105
* WorldCat: viaf-95717805

 |
**כריסס** (ביוונית: **Χρύσης**) הוא דמות במיתולוגיה היוונית, כהן בכיר לאפולו בעיר כריסה, אשר ממוקמת בסמוך לעיר טרויה.

דמותו
-----

בסיפור מלחמת טרויה נלקחה בתו של כריסס, כריסאיס, בשבי בעת שהחיילים היוונים פשטו על עירה והיא ניתנת למלך אגממנון כשפחה. האיליאדה להומרוס נפתחת כאשר כריסס מתחנן לרגליי אגממנון כי ישיב לו את בתו בתמורה לכופר רב. אגממנון מצידו מסרב להצעה, בתגובה לכך כריסס מתפלל לאלוהיו, הלא הוא אפולו, כי ינקום את נקמתו באגממנון. אפולו נעתר לעזרת כוהנו ומשלח ביוונים מגפה אשר קוטלת ביוונים ומאלצת את בכירי מנהיגי יוון לכנס אספת חירום. באספה מנהיגי היוונים, ובראשם אכילס, מבקשים מאגממנון להחזיר לכריסס את בתו ולהוסיף עליה הקטומבה (זבח של מאה פרים), אגממנון מסכים להחזיר את כריסיאדה אך מתרה באכילס כי לקיחתה תגרור את לקיחת השפחה שניתנה לו, בריסאיס, בתו של בריסס.

היוונים שולחים משלחת אוניות, אשר בראשה עומד אודיסאוס, ובה כריסיאדה בת הכהן והזבח לאפולו, וכאשר מגיעה המשלחת לכריסס מתוארת העלאת הזבח לאל אפולון, שמחת האל ותפילתו של כריסס כי האל יטה אוזן גם הפעם ויגמול ליוונים כפי שהענישם.

על פי מקורות שונים כריסס ובריסס הם אחים, בנים לאדם בשם ארדיס.

כוכב הלכת המינורי 4707 Khryses נקרא על שמו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריסס** בוויקישיתוף
* הומרוס הספר הראשון של האיליאדה בתרגום דוד פרישמן

הערות שוליים
------------

1. ↑  *(4707) Khryses In: Dictionary of Minor Planet Names*. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7\_4619. ISBN 978-3-540-29925-7.
**טרפז** (באנגלית: **Trapeze**) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1956 בבימויו של קרול ריד עם ברט לנקסטר, טוני קרטיס וג'ינה לולובריג'ידה בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס על הרומן The Killing Frost מאת הסופר הבריטי מקס קאטו משנת 1950.

זאת הייתה ההופעה הראשונה של לולובריג'ידה בסרטים אמריקאיים. לנקסטר ביצע את רוב הפעלולים על הטרפז בעצמו לאור ניסיונו הרבה כאקרובט לפני שהחל בקריירת משחק. גם קרטיס ולולובריג'ידה עברו אימוני בטרפז מעופף ואת החלקים הפשוטים ביצעו בעצמם.

הסרט צולם בפריז ובקרקס החורף (Cirque d'hiver) בעיר. בסרט יש קטעים נרחבים של פעלולים על הטרפז המעופף וכן הופעות אקרובטיות, פילים, סוסים ואריות

ברט לנקסטר זכה על משחקו בסרט זה, בפרס דב הכסף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-1956.

תקציר העלילה
------------

מייק ריבל (ברט לנקסטר) הוא לוליין מעופף ותיק ומנוסה בקרקס בוליונה בפריז. הוא הלוליין השישי בעולם שהצליח לבצע סלטה משולשת בטרפז מעופף. באחד הביצועים נפל ונחבל ברגלו ומאז הוא צולע ונזקק למקל הליכה והוא מדוכא וממורמר.

טינו אורסיני (טוני קרטיס), בנו של חבר לשעבר של מייק מגיע מניו יורק לקרקס שבפריז, מדגים לפני מייק את יכולותיו על הטרפז ומבקש שייאמן אותו לבצע סלטה משולשת ובעת המופע ישמש כתופס (catcher) שלו. מייק מסרב ומתחמק ממנו אבל נערת הסוסים רוזה (קייטי חוראדו), אהובתו לשעבר של מייק, שעדיין מאוהבת בו בסתר ליבה, משכנעת אותו לקבל את טינו והם מתחילים באימונים.

מייקל מתחיל לאמן את טינו אבל כאן נכנסת לעלילה לולה (ג'ינה לולובריג'ידה) הקופצת מעל טרמפולינה. היא שואפת להתקדם בתפקיד בקרקס ומתחילה לפלרטט עם מייק וטינו. היא משכנעת את בעל הקרקס להופיע כמשתתפת שלישית במופע של טוני ומייק. מייק מסרב אך טינו שמתאהב בלולה מתנה את המשך המופע שלהם בהשתתפותה. בעלה של רוזה, שמקנא במייק, מכיוון שהוא מבין שלרוזה יש עדיין רגשות כלפיו, משחרר את הנמר של הקרקס על מייק ובמהלך המאבק עם הנמר נפגעת ידו של מייק והוא אינו יכול לשמש יותר תופס ומביאים לו מחליף. בינתיים למרות המתח ביניהם, מתפתח סיפור אהבה בין לולה לבין מייק. בעל הקרקס שמבין שכל השלישייה עומדת לנטוש אותו לטובת קרקס מצליח יותר מגלה כנקמה לטינו על הרומן בין מייק ללולה. טינו מתחקה אחר לולה ורואה אותה הולכת למלון ונפגשת שם עם מייק, הוא משכנע אותה לחזור אליו, תוך שהוא חוזר באוזניה על דברים שמייק אמר עליה בעבר.
לאחר כל המריבות בין טינו למייקל מגיע הקטע הדרמטי. טינו מחליט להופיע ומייקל מקדים את מחליפו ועולה מיד לעמדת הטרפז. ההופעה מתחילה למרות כעסו של מנהל הקרקס המורה להסיר את רשת הביטחון. בתזמון מושלם מצליח טינו לבצע את הסלטה המשולשת לקול תשואות הקהל. הסרט מסתיים כאשר טינו הופך לכוכב באופן מיידי ומרואיין על ידי העיתונאים הנמצאים בקהל, בינתיים עוזבים מייק ולולה את הקרקס כל אחד ונפגשים ברחוב, שם הם מתחבקים וממשיכים ללכת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טרפז** בוויקישיתוף

* "טרפז", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "טרפז", באתר AllMovie (באנגלית)
* "טרפז", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לסרט טרפז, באתר יוטיוב
* טרפז (1956), באתר TCM
הרב **אריה ליב רלב"ג** הוא רב אמריקאי-אורתודוקסי, ראש בית הדין של אגודת הרבנים, רב קהילת "אהבת ישראל" של ישראל הצעיר בברוקלין שבניו יורק, ומראשי מערכת הכשרות משולש K. בין השנים 1975–1983 כיהן כאב בית דין באמסטרדם ובין השנים 2005–2015 כיהן כרבה הראשי של העיר, לצד תפקידיו בארצות הברית.

תולדותיו
--------

נולד בארצות הברית, בנו של הרב יהוסף רלב"ג, מראשי אגודת הרבנים בארצות הברית, צאצאו של הרב אליעזר דן רלב"ג, ראש ישיבת עץ חיים. סבתו, אם אביו, היא שיינא מלכה שפירא, בתו של הרב חיים יעקב שפירא, שהייתה תלמידה חכמה ידועה בירושלים וכתבה בכתבי עת שונים בשם העט ש.מ.ש (ראשי התיבות של שמה). סבו, אבי אמו, הוא הרב אהרן יהודה אראק, מראשי אגודת הרבנים בארצות הברית. 

הרב רלב"ג הוא חניך ישיבות בארצות הברית וכן ישיבת חברון בירושלים, שם היה תלמידו של הרב משה חברוני. למד לדיינות אצל הרב אליעזר פלצינסקי והוסמך על ידו וכן על ידי הרב משה חברוני, הרב עובדיה יוסף וסבו הרב אהרן יהודה אראק.

בשנת 1975 התמנה לדיין באמסטרדם וכיהן בתפקיד שמונה שנים. בשנת 1983 התמנה לדיין באגודת הרבנים בארצות הברית. בשנת 2005 התמנה לרב הראשי של אמסטרדם. מאז הוא מחלק את זמנו בין ארצות הברית והולנד. כמו כן הוא עומד בראש מערכת כשרות בארצות הברית ובאמסטרדם. ההכשר הבולט שלו הוא לקוקה-קולה.

בשנת 2011 היה הרב רלב"ג מארחה של ביאטריקס, מלכת הולנד בביקורה בבית הכנסת הראשי של אמסטרדם – ביקור מלכותי ראשון מאז 1924, ובב-30 באפריל 2013 היה אחד משני הנציגים היהודיים הרשמיים שהשתתפו בטקס הכתרת וילם-אלכסנדר, מלך הולנד (השני היה הרב הראשי להולנד בנימין יאקבס).

בינואר 2012 חתם על מכתב מחנכים ורבנים שהביעו התנגדות לנישואים חד-מיניים וקבעו כי נטיות חד-מיניות הן הפיכות. בעקבות זאת הושעה למשך שבוע ממשרתו.

ב-2015 התפטר מכל תפקידיו באמסטרדם בשל הקושי למלא את תפקידיו בהולנד ובארצות הברית במקביל.
ממשיכו הוא הרב אליעזר וולף ששימש עד אז כדיין בבית הדין.

בנו הרב אליעזר דן הוציא את ספרו של אבי המשפחה, הרב אליעזר דן רלב"ג, "דמשק אליעזר" על התורה.
בן דודו הרב יהוסף גדליה רלב"ג היה רבה של שכונת קריית יובל בירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אריה רלב"ג** בוויקישיתוף
* על הרב אריה ל. רלב"ג, באתר משולש K (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  כשרות באמסטרדם
2. ↑  על מה שוחחו מלך הולנד ושליח חב"ד בעת ההכתרה?
3. ↑  קובי נחשוני, הרב של אמסטרדם התנגד לנישואי הומואים והודח, באתר ynet, 24 בינואר 2012
4. ↑  אלי שלזינגר, בחדרי חרדים, אב"ד אמסטרדם הוחזר: "לא התנצלתי" • ראיון ראשון, באתר בחדרי חרדים, 3 בפברואר 2012
5. ↑  רבה הראשי של אמסטרדם הרב אריה רלב"ג מתפטר, באתר בחדרי חרדים, 30 ביוני 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007370644605171
* LCCN: n2022054233
* VIAF: 29151431570756300367
* WorldCat: viaf-29151431570756300367

 |
כריסי ולינגטון באיש הברזל פרנקפורט 2008
**כריסטין אן ולינגטון** (באנגלית: **Christine Ann Wellington**; נולדה ב-18 בפברואר 1977), ידועה כ**כריסי ולינגטון** (באנגלית: **Chrissie Wellington**) היא טריאתלטית אנגליה שמחזיקה גם בשיא באליפות העולם באיש הברזל בהוואי וגם בזמן שיא בכלל מרוצי איש הברזל. תוך שנתיים היא הורידה את שיא העולם באיש הברזל ביותר מ-26 דקות ל-8:19:13 שעות, זמן מהיר יותר מהשיא הקודם שהחזיק מעמד מ-1994 ל-2008. שיא העולם של פולה ניובי-פרייזר נשמר במשך 17 שנים עד שוולינגטון שברה אותו במרוץ 2009. ולינגטון היא אחת משלוש הנשים שאי-פעם השיגו שלושה ניצחונות ברציפות (2009-2007) באליפויות העולם באיש הברזל, השתיים האחרות הן נטשה בדמן ופולה ניובי-פרייזר.

היא זכתה באליפות העולם פחות משנה לאחר שנהפכה למקצוענית, הישג שהתאחדות הטריאתלון הבריטית תיארה כ"הישג עילאי, הנדמה כמשימה בלתי אפשרית לכל אתלט שהוא המתחרה כטירון באליפות העולם הראשונה שלו."
לאחר ששברה את שיא העולם באליפות אירופה באיש הברזל ברות', מאמנה לשעבר, ברט סוטון, תיאר את ולינגטון כ"אישיות בעלת מצוינות ספורטיבית בינלאומית שאף אחד באף ספורט אחר אינו מאפיל עליה."
היא האתלטית הבריטית הראשונה שניצחה באליפות העולם באיש הברזל, והיא טרם נוצחה בתחרות זו.

בנוסף לתאריה באיש הברזל, היא גם אלופת העולם בטריאתלון 2006 לקבוצת הגיל שלה ואלופת העולם בטריאתלון 2008.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריסי ולינגטון** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של כריסי ולינגטון (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Wellington Wins World Ironman Championships",
British Triathlon. October 2007.
2. ↑  Sutton, Brett (20 July 2010). 
Special Feature,
teamtbb.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 102069002X
* ISNI: 0000 0003 6759 5697
* LCCN: no2012062130
* NKC: pna2013797951
* VIAF: 233014500
* WorldCat: lccn-no2012062130

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בריקוד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו פוקסטרוט (פירושונים).
עטיפת דפי תווים לפוקסטרוט מ-1915
**פוקסטרוט** (באנגלית: **Foxtrot**) הוא ריקוד סלוני אלגנטי בתנועות ארוכות יחסית במקצב 4/4, שהיה אחד הריקודים הפופולריים ביותר במאה ה-20, במיוחד בשנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה.

הריקוד התפרסם ב-1913 על ידי אמן הוודוויל הארי פוקס. למילה "פוקס" צורפה המילה טרוט שפירושה באנגלית הליכה/ טפיפה) וכך נוצר שם הריקוד.

הפוקסטרוט מתאפיין בתנועה רכה, ארוכה והמשכית. לפוקסטרוט יכולים להיות מקצבים שונים: איטי, בינוני ומהיר והוא נרקד לצלילי מוזיקה בסגנון ה-"Big Band".

חשיבותו של הריקוד טמונה, בין השאר, בהיותו הראשון אשר הכניס את הספירה האיטית (slow) בעלת שתי הפעמות.

לריקוד הפוקסטרוט יש גרסה מהירה יותר - הקוויקסטפ, וגרסה איטית המכונה סלואו-פוקס (Slow **Fox**) הנפוצה בעיקר בבריטניה. הסגנון האמריקאי שאינו מוגבל באחיזה סגורה הוא בעל אופי תיאטרלי ופתוח יותר.

זמרים ידועים ששרו יצירות המתאימות לפוקסטרוט: פרנק סינטרה, בילי הולידיי, נט קינג קול ועוד, נכתבו עבורו קטעי מוזיקה ושירים לביג בנד.

שילוב של פוקסטרוט וצ'ארלסטון הוליד בהמשך את ריקוד הסווינג, שהתפתח בשנות השישים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פוקסטרוט** בוויקישיתוף
* ההיסטוריה של הריקוד (באנגלית)
* פוקסטרוט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* שיעור ריקודים סלוניים: פוקסטרוט למתחילים ביוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  הריקודים שאנו מלמדים, באתר ארתור מראיי ישראל
2. ↑  ריקודים סלוניים מבית "הנרקוד"
3. ↑  STUDIO A.P - סטודיו לריקוד, באתר STUDIO A.P - סטודיו לריקוד

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548247605171
* GND: 4170763-1
* LCCN: sh85051128
* NKC: ph224337

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בכומר. אם התכוונתם לפילוסוף, ראו אריוס (פילוסוף); אם התכוונתם לדג, ראו אריוס (דג).
אריוס (מימין) סופג סטירה או אגרוף מניקולאוס הקדוש בוועידת ניקאה הראשונה; איקונין יווני מאוחר.
**אריוס** (ביוונית: **Ἄρειος**;‏ סביבות 256 – 336) היה כומר ותאולוג נוצרי, סגפן, יליד לוב ששימש ככומר באלכסנדריה וחלק על הדוקטרינה הכריסטולוגית המקובלת של הכנסייה בסוגיית השילוש הקדוש. תורתו הנקראת אריאניות, הוכרזה בוועידת ניקיאה ובוועידת קונסטנטינופול הראשונה כמינות.

כתביו של אריוס עצמו כמו כתבי תלמידיו הכותבים עליו ועל תורתו בצורה חיובית הושמדו על ידי הכנסייה ולכן כל המידע על אריוס מגיע מכתבי מתנגדיו ומפולמוסים שעורר.

הוויכוח על טיב מערכת היחסים המדויקת בין הבן (ישו) והאב (אלוהים) לא התחילה עם אריוס ונושא זה נדון במשך עשרות שנים לפני הופעתו. אריוס רק הגביר את המחלוקת והפיץ אותה לקהל רחב בכנסייה.

אריוס נולד בלוב, היה ככל הנראה ממוצא ברברי, שם אביו היה ככל הנראה אמוניוס. אריוס עצמו למד באנטיוכיה ובסיום לימודיו עבר לאלכסנדריה שם כיהן כדיאקון.
ב-311 הפטריארך פטרוס מאלכסנדריה נידה אותו בגין תמיכה במלתיוס מליקופוליס בשאלת היחס לנוצרים שהתכחשו לנצרות בתקופת רדיפות האימפריה את הנוצרים ורצו לחזור לחיק הכנסייה. יורשו של פטרוס, אכילאס מאלכסנדריה ביטל את הנידוי ומינה את אריוס ככומר באחת הכנסיות החשובות של אלכסנדריה.

אריוס מתואר על ידי מתנגדיו כסגפן בעל מוסר גבוה.

הוויכוחים סביב תורתו של אריוס גרמו למחלוקות בתוך הכנסייה. ראשי המתנגדים לאריוס היו אלכסנדר מאלכסנדריה (אנ') ואתנסיוס. 

בוועידת ניקיאה (325) הוכרזה תורתו כמינות, כתביו נשרפו והוא עצמו הוגלה ללוב.

תורתו
-----

 ערך מורחב – **אריאניות**  

לגישתו של אריוס, אלוהים (האב) הוא ישות נצחית המתקיימת מאז ומעולם ואחראית לבריאת העולם, ישו הבן נברא על ידי אלוהים והיה בעל מעמד נחות ממנו. מכאן משתמע גם כי ישו לא היה קיים מאז ומעולם וכי ישו אינו בעל טבע אלוהי, גישה הסותרת את הדוגמה הנוצרית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אריוס** בוויקישיתוף
* אריוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| תאולוגיה נוצרית |
| --- |
| האלוהות | השילוש הקדוש • האל האב • ישו • רוח הקודש • קרדו • ומן הבן • אריאניות • הסבליאניות • המקדוניות | תומאס מאקווינס, מחשובי התאולוגים הנוצריים, ציור של קרלו קריווליתומאס מאקווינס, מחשובי התאולוגים הנוצריים, ציור של קרלו קריוולי |
| כריסטולוגיה | לוגוס • אינקרנציה • דיופיזיטיות • מונופיזיטיזם/מיאפיזיטיות • דונאטיזם • מונותליטיזם • נסטוריאניזם • לידת הבתולין • עליית ישו • הביאה השנייה |
| האדם והאל | החטא הקדמון • כפרה • פלגיאניזם • חטא • שבעת החטאים • חסד • גאולה • פרדסטינציה • יוסטיפיקציה • קדוש • הסקרמנטים • טרנסובסטנציאציה |
| תאולוגים חשובים | טרטוליאנוס • אוריגנס • פוליקרפוס • אתנסיוס • בסיליוס הגדול • גרגוריוס מנזיאנזוס • הירונימוס • אמברוזיוס • אוגוסטינוס • יוחנן כריסוסטומוס • קירילוס האלכסנדרוני • ברנאר מקלרבו • תומאס אקווינס • אנסלם • לותר • צווינגלי • קלווין • וסלי |
| פורטל נצרות • מושגים בנצרות |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007321913605171
* BNE: XX838335
* BnF: cb12461403r (data)
* CANTIC: a11123291
* GND: 118645781
* ISNI: 0000 0000 9061 7215
* LCCN: n82045062
* NKC: jo20191039734
* NLG: 44624
* NLP: A10094921
* NTA: 070849803
* SELIBR: 333378
* SUDOC: 081019815
* VcBA: 495/25543
* VIAF: 12404999
* WorldCat: viaf-12404999

 |
*Ariopsis seemanni*
*Cathorops hypophthalmus*
**אריוסיים** (שם מדעי: **Ariidae**) היא משפחה של דגים מסדרת השפמנונאים החיים בעיקר בים ובאוקיינוס ולא במים מתוקים כמו רוב בני הסדרה, אף שחלקם דווקא חיים רק במים מתוקים או מליחים. הם חיים רק בימים טרופיים או ממוזגים חמימים, בעיקר מסביב לחופי אמריקה הצפונית, אמריקה הדרומית, דרום ודרום-מזרח אסיה, אפריקה ואוסטרליה.

אלו שפמנונים המגיעים לאורך 15 סנטימטר עד 185 סנטימטר אצל *Netuma thalassina*. הם בעלי זנבות מגודלים המתאימים לתנועה מהירה וסנפיר גבי מוגבה מעל גופם אצל רוב המינים. הראש מוארך ויותר נמוך מהגב ובקצה הפה שורות של 3 בינים דמויי-שפם העוזרים לשפמנון למצוא מזון. לחלק מהמינים ישנם קוצים בעלי ארס על גבם. צבעם כחול עד אפור. דבר מיוחד אצל בני משפחה זו הוא מנהגם להדגיר ביצים בפיהם עד לבקיעתם, בדומה לאמנוניים. דבר זה עוזר לגונן עליהם מטורפים.

שפמנונים אלה ניזונים ממיני סילוניות, דגים אחרים וחסרי חוליות שונים שהם תופסים בפיהם. חלק מהמינים מהווים דגי מאכל, ואחרים נפוצים כדגי נוי באקווריום או נראים באקווריומים ציבוריים.

מיון
----

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * תת-משפחה Ariinae
	+ סוג ומין יחיד *Amissidens hainesi*
	+ סוג *Amphiarius*
	+ סוג *Ariopsis*
	+ סוג אַרְיוּס (*Arius*)
	+ סוג *Aspistor*
	+ סוג ומין יחיד *Batrachocephalus mino*
	+ סוג *Brustiarius*
	+ סוג *Carlarius*
	+ סוג *Cathorops*
	+ סוג *Cephalocassis*
	+ סוג *Cinetodus*
	+ סוג *Cochlefelis*
	+ סוג *Cryptarius*
	+ סוג *Genidens*
	+ סוג *Hemiarius*
 | * + סוג *Hexanematichthys*
	+ סוג ומין יחיד *Ketengus typus*
	+ סוג *Nedystoma*
	+ סוג *Nemapteryx*
	+ סוג *Neoarius*
	+ סוג *Netuma*
	+ סוג *Notarius*
	+ סוג ומין יחיד *Occidentarius platypogon*
	+ סוג ומין יחיד *Osteogeneiosus militaris*
	+ סוג *Plicofollis*
	+ סוג *Potamarius*
	+ סוג ומין יחיד *Potamosilurus macrorhynchus*
	+ סוג *Sciades*
* תת-משפחה Bagreinae
	+ סוג *Bagre*
* תת-משפחה Galeichthyinae
	+ סוג *Galeichthys*
 |  |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אריוסיים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph309629

 |
**פוקשאן** (רומנית: **Focşani**, אלפבית פונטי בינלאומי: /fok'ʃanʲ/ להאזנה (מידע • עזרה)) היא עיר בחבל מולדובה שברומניה המשמשת כבירת מחוז ורנצ'אה, על גבול חבל מונטניה (חלקה מעבר לגבול זה).

נכון לשנת 2002 מנתה אוכלוסיית פוקשאן 103,219 תושבים. 

העיר שימשה בעבר כשדה הקרב לניצחונו של אלכסנדר סובורוב נגד האימפריה העות'מאנית.

אטימולוגיה
----------

במסמכים היסטוריים על היישוב מוזכר שבמקום הייתה אחוזה של קשיש בשם Focşa (פוקשה). ברומנית מקובל להוסיף את האות i בסיום מילה כדי לציין השתייכות או ריבוי; במקרה שהמילה מסתיימת בתנועה, יש צורך להוסיף עיצור חוצץ, ורק אחר כך את האות i – וכך נוצר השם Focşani, "פוקשאנ(י)", קרי, המקום של פוקשה.

היהודים בפוקשאן
---------------

הדיווחים הראשונים על הקהילה היהודית של פוקשאן מתועדים למאה ה-17. רב העיר של אותה תקופה, הרב נתן נטע הנובר, הוא מחבר הספרים "יון מצולה" ו"שערי ציון". בחלקה של פוקשאן שבשטח החבל היסטורי מולדובה הוקם בית עלמין יהודי בשנת 1691 ובית כנסת בשנת 1698. בשנת 1797 נבנה בית הכנסת המקומי בצד שבשטח החבל ההיסטורי ולאכיה.

בשנת 1821, בתקופת המרד של טודור ולדימירסקו ומעבר הצבא היווני דרך פוקשאן, נשרפה העיר ונערכו מהומות אנטי־יהודיות, שתבעו קורבנות בנפש. בשנת 1859 היו בפוקשאן 1855 יהודים, שהיוו כ־20% מאוכלוסיית המקום.

בסוף שנת 1881 נערך בעיר הכנס הציוני הראשון, קונגרס פוקשאן.

בתחילת המאה ה-20 היו בפוקשאן 6 בתי כנסת והיהודים היוו כ־25% מאוכלוסיית העיר.

בין ילידי המקום המפורסמים נמנו הרב שניאור זלמן שכטר, חוקר יהדות ומייסד היהדות הקונסרבטיבית באמריקה והסופר קאמיל בלטאזאר.

ערים תאומות
-----------

* איטליהאיטליה פוטנצה, איטליה

לקריאה נוספת
------------

* "במעוף השנים" מאת צבי בן דב.
* "פוקשאני - סיפורה של קהילה" מאת צבי בן דב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פוקשאן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פוקשאן
* ההיסטוריה של העיר
* אתר רומניה ישראל(הקישור אינו פעיל) (ברומנית)
* פוקשאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* פוקשאן (רומניה), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007564223505171
* GND: 4250864-2
* NKC: ge632219
* VIAF: 143062447
* WorldCat: lccn-n80038956

 |
**אריוס** (ביוונית: **Ἄρειος**) או **אריוס דידימוס** היה פילוסוף אלכסנדרוני מהאסכולות הפיתגוראית או הסטואית, שחי במאה ה-1 לפנה"ס. במשך תקופה מסוימת הוא היה "הפילוסוף האישי" של הקיסר הרומי אוגוסטוס.

אוגוסטוס העריך אותו כל כך, עד שלאחר כיבוש אלכסנדריה הוא הצהיר שהוא חס על העיר בעיקר לטובת אריוס. חוקרים מודרניים חלוקים אם זו באמת הייתה הסיבה שאוגוסטוס חס על העיר, מכיוון שבאותה עת אוגוסטוס טען שהוא גם עושה את זה כדי לכבד את זכרו של אלכסנדר מוקדון, וכמה חוקרים גם מעלים את האפשרות שהוא עשה זאת כדי לשאת חן בעיני האליטה של העיר.

אריוס, כמו גם שני בניו, דיוניסיוס וניקנור, לימד פילוסופיה את אוגוסטוס עצמו, ואף התגורר במשך תקופה מסוימת ממש בביתו.
הוא נזכר לעיתים קרובות על ידי הפילוסוף תמיסטיוס (אנ') (המאה ה-4), האומר כי אוגוסטוס העריך את אריוס לא פחות ממה שהעריך את מרקוס ויפסניוס אגריפה, שנהוג לחשוב שהיה איש סודו ויד-ימינו של אוגוסטוס (אם כי יש להזכיר שתמיסטיוס כתב ארבע מאות שנה מאוחר יותר).

מקורות אחרים מציינים כי הוצעה לו משרת *Praefectus Augustalis* (מושל) של מצרים, אלא שאריוס דחה את הצעתו של אוגוסטוס לטובת משרה בפרובינקיה סיקיליה, אם כי חוקרים מודרניים מטילים ספק כלשהו לגבי אנקדוטה זו (בעיקר משום שאין דוגמאות נוספות למישהו ש"הוצע" לו תפקיד מאת אוגוסטוס ודחה את הצעתו). הועלתה האפשרות שסיפור זה היה תעמולה ממלכתית שהצדיקה את הדחת אריוס על ידי אוגוסטוס מהפרובינקיה של מצרים והכנסתו של קורנליוס גאלוס לתפקיד פרפקטוס.

את מקומו של אריוס כ"פילוסוף האישי" של אוגוסטוס ירש הפילוסוף תאון.
מדברי קווינטיליאנוס נראה כי אריוס גם לימד או כתב על רטוריקה.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  Edward Vernon Arnold, **Roman Stoicism: Being Lectures on the History of the Stoic Philosophy**, pp. 110-111
2. 1 2 3  **המילון לביוגרפיה ומיתולוגיה יוונית ורומית** בעריכת ויליאם סמית, עמ' 275, AREIUS or ARIUS
3. ↑  פלוטרכוס, **חיי אישים**, חיי אנטוניוס, פרק 80.
4. ↑  דיו קסיוס, **היסטוריה רומית**, ספר 51, פרק 16, סעיף 4.
5. ↑  יוליאנוס הכופר, מכתב 47: לאלכסנדרונים.
6. ↑  השוו: סטראבון, **גאוגרפיקה**, ספר 14, פרק 5, סעיף 4 (עמ' 670).
7. 1 2  Livia Capponi, **Augustan Egypt: The Creation of a Roman Province**, pp. 87, 179
8. ↑  ראו גם: Robert Alan Gurval, **Actium and Augustus: The Politics and Emotions of Civil War**, pp. 70-71
9. ↑  סווטוניוס, **חיי שנים-עשר הקיסרים**, אוגוסטוס האלוהי, פרק 89.
10. ↑  קווינטיליאנוס, **תורת הנאום**, ספר 2, פרק 15, סעיף 36; ספר 3, פרק 1, סעיף 16.
11. ↑  ראו אזכורים נוספים במקורות העתיקים: סנקה, **תנחומים למרקיה**, 4; קלאודיוס איליאנוס, **Varia Historia**, ספר 12, פרק 25; **סודא**, תאון – Suidas, s.v. Θέων.
**אירינה מלניקובה** (ברוסית: **Ири́на Никола́евна Ме́льникова**‏ 24 באוקטובר 1918 – 3 בנובמבר 2010) הייתה היסטוריונית אוקראינית בצ'כוסלובקיה. היא הייתה דוקטור למדעי ההיסטוריה, וחברה באקדמיה הלאומית למדעים של אוקראינה. תחומי המחקר שלה כללו גם את ההיסטוריה הפוליטית והכלכלית של מרכז ומזרח אירופה, עם התמקדות בתקופה שבין המלחמות.

מלניקובה נולדה במנה, מחוז צ'רניהיב. מלניקובה סיימה את לימודיה באוניברסיטת קייב (1940). עם תחילת החזית המזרחית כחלק ממלחמת העולם השנייה היא פונתה לקזחסטן, לעיר שימקנט. מלניקובה החלה ללמד היסטוריה בהגירה כפויה במכון להוראה בדרום קזח (1941–1942).

מלניקובה למדה בבית הספר לתארים מתקדמים של האוניברסיטה הממלכתית של אוקראינה המאוחדת בקזיל-אורדה (טובה). בקייב הגנה על עבודת הגמר שלה "מדיניות ממשלת רוסיה על אוקראינה בשנים 1725-1740" (המנחה א' וודנסקי) (1946), אך לאחר מכן עזבה את הלימודים על אוקראינה כדי להתמסר לבוהמה וללימודים סלאבים מערביים.

מלניקובה הייתה נשואה להיסטוריון האוקראיני אנדריי ליקולה.

מחקר
----

מ-1947 עד 1959 מלניקובה הייתה חוקרת בכירה במכון למחקרים סלאביים של האקדמיה למדעים של ברית המועצות (מוסקבה). שם היא החלה ללמוד את ההיסטוריה הפוליטית של צ'כוסלובקיה וטרנסקרפטיה, שבאותו הזמן סופחו לברית המועצות.

משנת 1957 מלניקובה עבדה בקייב, במכון להיסטוריה של האקדמיה למדעים של ברית המועצות. שם, ב-1961, היא הגנה על עבודת הדוקטורט שלה בנושא "המאבק המעמדי בצ'כוסלובקיה בתקופת התייצבות זמנית וחלקית של הקפיטליזם (1924-1929)". עד היום נותרה יצירה זו השלמה ביותר בתולדות המפלגות הפוליטיות הצ'כיות של שנות ה-20, שנכתבו באוקראינה.

בשנים 1965–1988 מלניקובה הייתה ראשת המחלקה להיסטוריה סוציאליסטית של יחסים בינלאומיים, מאז 1988 - עמיתת מחקר ראשית. בשנת 1973 היא נבחרה להיות חברה מקבילה באקדמיה למדעים של ברית המועצות (1973).

בשנות ה-70 מלניקובה הייתה חוקרת מובילה בהיסטוריה של מדינות אירופה, ובין הבודדות בהיסטוריה של צ'כוסלובקיה. היא שיתפה פעולה עם מוסדות היסטוריים רלוונטיים של האקדמיה למדעים של בולגריה, צ'כוסלובקיה ופולין. לאחר החזרת העצמאות של אוקראינה, האג'נדה שלה הייתה לחקור את ההיסטוריה של היחסים הבינלאומיים של אוקראינה בעת החדשה. בשנת 2002 הוענק לה תואר הכבוד "עובדת מכובדת של מדע וטכנולוגיה באוקראינה".

הערות שוליים
------------

1. ↑  Варварцев, М.М. (2014). *Мельникова Ірина Миколаївна/Україна в міжнародних відносинах. Енциклопедичний словник-довідник* (PDF) (באוקראינית). Ін-т історії України НАН України. pp. 307–309.
2. ↑  "Лихолат Андрій Васильович — Енциклопедія Сучасної України". *esu.com.ua*. נבדק ב-2023-03-10.
3. 1 2 3  Кривець, Н.В. (2010). "In Memoriam. Мельникова Ірина Миколаївна" (PDF). *Український історичний журнал*. **6**: 228–229.
4. ↑  "МЕЛЬНИКОВА ІРИНА МИКОЛАЇВНА". *resource.history.org.ua*. נבדק ב-2023-03-10.
5. 1 2 3  Віднянський, С.В. (22 ביוני 2008). "До ювілею відомого українського історика Ірини Миколаївни Мельникової" (PDF). *Український історичний журнал*. **6**: 229–231. `{{cite journal}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 121790509
* ISNI: 0000 0000 2442 0772
* NKC: jx20130830004
* VIAF: 301389369
* WorldCat (עם VIAF): 301389369

 |
**הנמל הגדול** (מלטית **Il-Port il-Kbir**; אנגלית **Grand Harbour**) הוא נמל טבעי, השוכן בצפון-מזרחה של מלטה, והוא אחד משני נמלים טבעיים השוכנים משני צדדיו של חצי האי שברס (Scebarras), שעליו הוקמה העיר ולטה, בירת המדינה. הנמל שוכן דרומית-מזרחית לוולטה, וחוצץ בינה לבין שלוש הערים שעל חופו הדרום-מזרחי. הנמל הטבעי האחר, נמל מרסמשט, שוכן מצידו המערבי של חצי האי שברס.

גאוגרפיה
--------

הנמל הגדול הוא מפרץ הנשלח מהים התיכון לכיוון דרום-מערב, ואורכו כ-3.25 קילומטרים. קו החוף הצפון-מערבי שלו, שלאורכו שוכנות הערים ולטה ופלוריאנה, ישר, אך חופו הדרום-מזרחי מפורץ, ובו ארבעה מפרצים קטנים שביניהם חצאי איים: ערוץ רינלה (Rinella Creek) החוצץ בין כף ריקסולי (Ricasoli Point) לחצי האי עליו שוכנת העיר קלקארה (**A**), ערוץ קלקארה (Kallkara Kreek) המפריד בין קלקארה לחצי האי עליו ממוקמת העיר בירגו (**B**), "ערוץ המספנה" (Dockyard Creek) שבין הערים בירגו וסנגלאה ובו מעגן ליאכטות (**C**), ו"הערוץ הצרפתי" (French Creek) מדרום לסנגלאה (**D**). בקצהו הדרום-מערבי של הנמל הגדול, שוכן מפרץ קטן נוסף המכונה "הנמל החדש" (Newport) או "ערוץ מרסה" (Marsa Creek‏ - **E**). על חופיו של הנמל הגדול שוכנים אזורי מגורים צפופים, וחלק ניכר מאוכלוסיית המדינה מתגורר בטווח של שלושה קילומטרים מחופיו. מתקני הנמל מרוכזים לאורך חופו הדרומי, דרומית לסנגלאה ולפלוריאנה.

היסטוריה
--------

נתוניו של הנמל הגדול הביאו לכך ששימש כמעגן כבר בזמנם של הפיניקים, והחל בהגעת ההוספיטלרים אל מלטה בשנת 1530, הם הקימו את מבצריהם ואת עריהם החשובות לחופיו. בעת המצור הגדול ששמו העות'מאנים על האי בשנת 1565 אירעו רוב הקרבות סביב הנמל הגדול, שכן עיקר הגנתם של ההוספיטלרים התבססה על שלושה מבצרים השוכנים לחופיו: מבצר סנט אלמו בוולטה (**1**), מבצר סנט אנג'לו בבירגו (**2**) ומבצר סנט מייקל בסנגלאה (**3**). המבצר הרביעי שלחופי הנמל הגדול, מבצר ריקסולי (**4**) הסמוך למוצאו אל הים, הוקם במאה ה-17. 

לאחר ששלטונם של ההוספיטלרים באי הסתיים, שימש הנמל הגדול כבסיסם העיקרי של הבריטים במלטה, וספג הפצצות כבדות בתקופת המצור על מלטה במלחמת העולם השנייה. מאז עצמאות מלטה ירדה חשיבותו הצבאית של הנמל, וכיום הוא משמש כנמל מסחרי משני לנמל החופשי של מלטה וכנמל נוסעים.

האזו רמחובר למרכז העיר על ידי מעלית ברקה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנמל הגדול** בוויקישיתוף
* אתר אודות קו החוף של ולטה
* Valletta Grand Harbour tour
* אתר רשות הנמלים של מלטה
* הנמל הגדול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

"הנמל הגדול" - משמאל חומותיה של ולטה, בתווך מבצר סנט אנג'לו בבירגו ומשמאל מבצר סנט מייקל (כיום בסנגלאה)

"הנמל הגדול" - משמאל חומותיה של ולטה, בתווך מבצר סנט אנג'לו בבירגו ומשמאל מבצר סנט מייקל (כיום בסנגלאה)