|  |
| --- |
| **יש לערוך ערך זה**. הסיבה היא: **דרושה עוד הגהה**. |
| אתם מוזמנים לסייע ולערוך את הערך. אם לדעתכם אין צורך בעריכת הערך, ניתן להסיר את התבנית. |

**ג'ון סינגר סרג'נט** (באנגלית: **John Singer Sargent**;‏ 12 (בינואר 1856 – 15 באפריל 1925) היה צייר ממוצא אמריקאי שהתמחה בדיוקנאות. הוא נחשב ל"צייר הדיוקנאות המוביל בדורו" בשל האופן שהעלה על הבד את הפאר והמותרות של התקופה האדוארדית. הוא צייר כ-900 ציורי שמן ויותר מ-2,000 ציורים בצבעי מים, נוסף על רישומים וציורי פחם רבים. יצירותיו מתעדות מסעות ברחבי העולם, מוונציה ועד טירול, האי קורפו, המזרח התיכון, מונטנה, מיין ופלורידה.

אשר ורטימר, 1898; אוסף גלריית טייט, לונדון
צ'ארלס הרברט וודברי, 1921
ג'ון סינגר סרג'נט; איסוף צדפות בקנקאל, 1878; אוסף הגלריה הלאומית לאמנות (וושינגטון)
סרג'נט; מדבר יהודה, מבט מירושלים (1905)
בגני בובולי, פירנצה, 1905; אוסף מוזיאון ברוקלין

ביוגרפיה
--------

ג'ון סינגר סרג'נט נולד בפירנצה, איטליה להורים גולים מפילדלפיה. הוריו עברו לאירופה ב-1854, כנראה מפאת מות ילדם הראשון. לאימו היו עוד ארבעה ילדים אבל רק ג'ון ושתי אחיותיו, אמילי וויולט, הגיעו לבגרות. חיי משפחתו באירופה התאפיינו בחוסר מנוחה. המשפחה שינתה מקום בדירות שכורות בשווייץ, צרפת ואיטליה, בתנועה מתמדת, בחיפוש אחר אקלים ונוף טובים יותר.

אביו של סרג'נט לימד אותו בסבלנות נושאי לימוד בסיסיים אבל, סרג'נט הצעיר היה ילד בלתי ממושמע, שהתעניין יותר בפעילויות חוץ מאשר בלימודיו. כפי שכתב אביו, "הוא צופה ומתעמק בטבע החי." אמו הייתה משוכנעת שהנסיעות ברחבי אירופה וביקורים במוזיאונים ובכנסיות יעשירו את סרג'נט הצעיר בחינוך משביע רצון. היו ניסיונות אחדים להכניס אותו למסגרות רשמיות של לימודים אבל הם נכשלו, בעיקר בגלל אורח חייהם הנוודי. אמו הייתה אמנית חובבת וכישרונית, ומיומנתו של אביו הייתה רישום רפואי. בשלב מוקדם קיבל ג'ון מאימו מחברות לציור ועודדה אותו לצייר. סרג'נט עבד על רישומיו, והעתיק בהתלהבות רישומי תמונות מהשבועון המאויר הראשון שהציג רישומי מסע מצוירים, "חדשות מאוירות מלונדון" (תמ3של בנו בספינות ובים יוביל אותו אל קריירה ימית.

לפי דיווחי אמו כבר בגיל 13 ג'ון "משרטט די יפה, ויש לו עין מהירה ומדויקת להפליא. אם היינו יכולים להרשות לעצמנו לתת לו שיעורים ברמה ממש טובה, יהיה אמן תוך זמן קצר." באותו זמן התחיל ג'ון לקבל שיעורים בציור בצבעי מים מקרל ולש, צייר נוף גרמני. על אף שהשכלתו הייתה רחוקה מלהיות מושלמת, סרג'נט גדל להיות אוהב קריאה וקוסמופוליטי, בעל הישגים באמנות, מוזיקה וספרות. הייתה לו ידיעה שוטפת בצרפתית, גרמנית ואיטלקית. בגיל 17 תואר סרג'נט כ"מלא כוונה, סקרן, נחוש וחזק" (כדרכה של אמו) אך ביישן, נדיב וצנוע (כדרך אביו). הייתה לו היכרות עמוקה עם יצירותיהם של רבים מהמאסטרים הגדולים מתוך התבוננותו ביצירות המקוריות, כפי שכתב ב-1874, "למדתי בוונציה להעריץ את טינטורטו מאוד ואני מחשיב אותו כשני אחרי מיכלאנג'לו וטיציאן."

### קריירה

הוא שב לפריס אחרי שניסה ללמוד באקדמיה לאמנויות בפירנצה האקדמיה לאמנויות היפות בפירנצה, שעברה באותו זמן ארגון מחדש. בגיל 18 נעשה תלמידו של הצייר קרלוס דוראן (Carolus-Duran) בפריז. דוראן נודע בזכות שימושו האמיץ בטכניקה שלו ושיטות הוראה מודרניות. הייתה לו השפעה חשובה בין 1874 ל-1878 על ג'ון.

תיק העבודות של סרג'נט היה גדוש בציורים בצבעי מים שתיעדו את מסעות משפחתו.

החינוך האמנותי של סרג'נט עקף את הממסד האקדמי והוא למד ישירות מיצירות של גדולי הציירים. הוא שכלל את הרגישות שלו לציור מתוך התבוננות בפורטרטים של רמברנדט, פרנס הלס, אל גרקו, ולסקז וז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר. הוא גם הושפע מיצירותיהם הניסיוניות של האימפרסיוניסטים בני דורו קלוד מונה ואדואר מאנה.

לאחר שהיגר ב-1886 לאנגליה פרחה הקריירה שלו וכבר ב-1886 פיתח את הקריירה שלו באזור מבוסס ועשיר של צ'לסי, בלונדון בסטודיו משלו, והמוניטין שלו כצייר פורטרטים גדל ומיקם אותו במרכז אריסטוקרטי באנגליה.

בזכות הצלחתו בציור פורטרטים נתקל סרג'נט בדרישות מדרישות מפטרונים ומעריצים כדי למצוא נושאים חדשים ומלהיבים הקדיש סרג'נט זמן לציורי נוף.

### דיוקנאות משפחת ורטימר

אחת ממערכות היחסים המפליאות ביותר בין אמן לפטרונו היא המערכת בין ג'ון סינגר סרג'נט לאשר ורטימר (Asher Wertheimer 1843-1918) - אספן אמנות מצליח מלונדון. ב-1898 ורטימר שילם לסרג'נט (אז בן 42) להנציח את חגיגת יום נישואיו ה-25 לאשתו פלורה. בעשר השנים לאחר מכן היחסים התפתחו וסרג'נט נשכר לצייר עוד ועוד דיוקנאות של ילדי ורטימר. ציורי הדיוקנאות הללו (Wertheimer portraits) הוצגו בתערוכות ולאחר מכן נתלו בבית המשפחה. הציורים הללו קיבעו את המשפחה בהקשר המסורת האירופית של דיוקנאות משפחתיים, ובכך שייך עצמו ורטימר לאריסטוקרטים ולמתעשרים החדשים של תקופתו. סרג'נט, שנעשה ידיד המשפחה, התרשם מאוד מהזהות היהודית שלהם. יש טוענים שהקשר בין המשפחה לסרג'נט התבסס על זהות אאוט-סיידרית משותפת: הוא כרווק אמריקאי מבוגר, סביר להניח הומוסקסואל, ומשפחת ורטימר כמשפחת מהגרים יהודית מגרמניה. ציורי הדיוקנאות הללו זכו לתגובות מעורבות מאחר ששיקפו את הדעות הקדומות נגד יהודים בריטים בעקבות מלחמת הבורים. חלק מהצופים לעגו לפורטרטים וקראו להם קריקטורות. משפחת ורטימר וחבריהם היו לרוב מרוצים מהפורטרטים ששיקפו תחושת גאווה בעצמאות המשפחתית ובמורשתם.

הפורטרט של אשר ורטימר מ-1898 חושף גבר בן 54 הפונה אל הצופה במבט דרוך. חיוך קל, חצי מוסתר על ידי השפם. רמזים לאישיות שופעת חיים אבל שנשמרת לעצמה. זה אדם מלא חיים לפי הניצוץ בעיניים וגוון הפנים הוורוד.
החזות והביגוד של אשר בסגנון ויקטוריאני מאוחר. השפם שלו היה אופנתי אבל הזקן המלא פחות פופולרי בתקופה זו. הוא לבש מעיל וסט פתוח, ניתן לראות שעון שרשרת מסוג 'אלברט' (על שם בעלה של המלכה ויקטוריה) שמשקף את השפעת המלוכה על סגנון הלבוש של התקופה. סרג'נט תופס את פטרונו ב'חצי תנועה' נראה כאילו עוד רגע הוא ירים את הסיגר לשפתיו או יתכופף ללטף את כלבו. השימוש התיאטרלי שלו באור וצל עוזר לשכנע את הצופה בתנועה המרומזת שבסצנה. הרקע של הדמות מכוסה בפחם ואפור מוכסף ואילו ראשו בוהק כאילו הוא מואר על ידי זרקור. אור משתקף בשרשרת השעון שלו ומאיר את הלשון הוורודה של הכלב.
דרך הבחירות של סרג'נט בצבעים ובקומפוזיציה הוא הצליח להעביר את המסר של ורטימר, כאיש משפחה עצמאי ובטוח בעצמו.

ציירי דיוקנאות וסופרים מעוניינים לחשוף אמת אישית מאחורי מה שראוי להציג. הנרי ג'יימס ואדית וורטון הם סופרים אמריקאים שחשפו ברומנים שלהם את ההבדל בין קוד חברתי חמור לתשוקות האמיתיות של החברה הבריטית והאמריקאית. סרג'נט הכיר את אדית וורטון ואת הנרי ג'יימס. אבל בעוד שסרג'נט יצא נשכר מיכולתו לייצג קודים החברתיים בהתאם למקובל, ג'יימס וורטון כתבו באופן ביקורתי וחושפני על החברה ובכך גם הביעו באופן כנה יותר את עצמם.

סגנון
-----

עבודותיו של סרג'נט מאופיינות בטכניקה יוצאת דופן, בעיקר ביכולות הציור שלו עם מכחול, אשר שנים לאחר מכן עוררו הערצה לצד ביקורת על מלאכותיות מעושה. היצירות המוזמנות שלו היו אחידות בסגנון המפואר (Grand manner) של דיוקנאות, כאשר יצירותיו הבלתי פורמליות וציורי נוף הפגינו היכרות עם תנועת האימפרסיוניזם. בחייו המאוחרים הביע אמביוולנטיות לגבי ההגבלות של עבודת דיוקן פורמלית והקדיש חלק ניכר ממרצו לציורי קיר ולעבודה באוויר הפתוח (En plein air).

ציורי הדיוקנאות הביאו לסרג'נט הצלחה כלכלית אדירה. אבל העושר לא סייע לו להיפרד מהאמביוולנטיות לגבי התהליך. הוא ידע שפטרוניו שואפים להגביה את מעמדם החברתי באמצעות יצירותיו ובכך שיממנו אותו, והוא חש אי נוחות בציור תדמיתם המרוממת. עם זאת, עושרו איפשר לו לצייר בחוץ בטיולים עם חברים ובני משפחה. המנהג של ציור בחוץ נשאר אצלו מתקופת חיי הנוודות עם הוריו בהם היה מצייר עם אימו בצבעי מים. הוא פיתח כישרון ללכוד בכל עצירה את התמונה הנכונה עבורו.

סרג'נט אהב גנים בעיקר בסגנון בארוקי. הגנים האלה שיקפו עבורו תשוקה הומניסטית לצורות טבעית קולקטיביות יחד עם תפיסה רציונלית אידה ליקום. בין 1906 ל-1907 צייר סרג'נט כמה ציורים של גני בובולי בפירנצה. הוא השתמש בצבעי מים מאולתרים כדי לנסות ללכוד את האור, את השתקפויות המים ואפילו את רמזי מזג האוויר. בציוריו שבצבעי מים הסתכן במה שלא העז לעשות צבעי שמן. אחד מהפסלים שצייר הוא זה המסמל אחת משבע המידות הטובות - התבונה (Prudemce). פסל השיש נוצר בידי ג'ובאני בטיסטה קאצ'יני. סממני ההיכר של דימוי "התבונה" הם קבוצת עלים ביד ימין, מראה ביד שמאל וזר ענבים. העבודה הקטנה הזאת מוצפת באנרגיה של האור ובמשחקי הצל עם העלים. העץ העקלתוני מאחורי הדמות גורם לצופה להזיז את מבטו על כל גוף הפסל. לוח הצבעים, מצהוב קדמיום, כחול גרניט וסגול בהיר, משקף את תחושת הקרירות והצל שעל הפסל. צורת השיש של הפסל נעזרת בצבע הלבן של הנייר המשתקף דרך שכבות הצבעים, והנייר עצמו מהווה מקור אור.

ביולי 1918 ביקר סרג'נט בשדות הקרב של מלחמת העולם הראשונה/ סרג'נט חזה בתוצאות הזוועה של התקפת גז חרדל. מה שהפך לנושא עבודתו Gassed (אנ'), ציור באורך של שישה מטרים המתאר נפגעים מלוחמת גז במלחמת העולם הראשונה, מכוסי עיניים, חלקם מדדים לכיוון תחנת הצלה כלשהי, חלקם מוטלים על הקרקע. הציור הושלם ב-1919 והפך סמל להתגלמות מוראות המלחמה. הציור מוצג במוזיאון המלחמה האימפריאלי בלונדון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון סינגר סרג'נט** בוויקישיתוף
* ג'ון סינגר סרג'נט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ג'ון סינגר סרג'נט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* כתבי ג'ון סינגר סרג'נט בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  סרג'נט ביקר בארץ ישראל בשנים 1891–1892 וחזר למזרח ב-1905–1906 כדי לאסוף חומר לציור קיר עבור הספרייה הציבורית של בוסטון

סרג'נט; פגועי מתקפת גז, 1919

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007463185905171
* AGSA: 3927
* BIBSYS: 13035921
* BNE: XX954935
* BnF: cb13528875w (data)
* CANTIC: a11287718
* CiNii: DA02929037
* GND: 118794582
* ICCU: LIAV087130
* ISNI: 0000 0001 0870 9581
* LCCN: n50019335
* LNB: 000153525
* MusicBrainz: 0f42cd7a-a10c-4cb0-9325-ad8380879b92
* NARA: 10582208
* NDL: 00926580
* NGV: 1221
* NKC: ola2003192344
* NLA: 35475945
* NLG: 195346
* NLK: KAC202204440
* NLP: a0000001182863
* NSK: 000184958
* NTA: 068423276
* RERO: 02-A003786417
* RKD: 69769
* SELIBR: 207460
* SNAC: w6xg9s4r
* SUDOC: 028663519
* Trove: 966672
* ULAN: 500023972
* VcBA: 495/124780
* VIAF: 12466780
* WorldCat: lccn-n50019335

 |