recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
לוגו המסיבה.
**מסיבת ליל כל הקדושים הלא כל כך מפחידה של מיקי** (באנגלית: **Mickey's Not-So-Scary Halloween Party**; בראשי תיבות: **MNSSHP**) היא אירוע שנתי שחל בליל כל הקדושים ומתקיים מדי שנה בחודשי אוגוסט, ספטמבר ואוקטובר בפארק השעשועים של ממלכת הקסם של אתר הנופש בדיסניוורלד, שבאגם בואנה ויסטה, פלורידה. האירוע חל גם ליד אורלנדו ובאתר הנופש דיסנילנד פריז מחוץ לפריז, צרפת. האירוע החל כתגובה ל-Halloween Horror Nights. (אנ') האירוע של דיסני תואר כ"מספק אווירה משפחתית מסורתית" ואילו של יוניברסל תואר כאירוע "ממוקד ומפחיד".

באירוע נהוג כי המשתתפים באים כשהם מחופשים בתחפושת של ליל כל הקדושים. האירוע מתחיל בשעה 19:00, אך אורחים עם כרטיס מיוחד יכולים להיכנס לממלכת הקסם החל מהשעה 16:00.

דיסנילנד פריז
-------------

מסיבת ליל כל הקדושים הלא כל כך מפחידה של מיקי התקיימה לראשונה מחוץ לארצות הברית בשנת 2008. באוקטובר 2008, אירחה דיסנילנד פריז את "מסיבת ליל כל הקדושים הלא כל כך מפחידה של מיקי" (שתורגמה בצרפתית כ-"Pas-Si-Trouille of Adventureland"). במסגרת המסיבה, נוצרו מספר אטרקציות ומופעים שונים הקשורים לליל כל הקדושים.

ראו גם
------

* מסיבת ליל כל הקדושים של מיקי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מסיבת ליל כל הקדושים הלא כל כך מפחידה של מיקי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mickey's Not-So-Scary Halloween Party, Walt Disney World (באנגלית)
**רז דגן** (נולד ב-25 באוגוסט 1968) הוא שחקן קולנוע ודוגמן ישראלי שחי ופועל באיטליה.

ביוגרפיה
--------

רז דגן נולד בקיבוץ שדה נחמיה שבישראל, בן לעדינה ואליה דגן, יש לו שני אחים המתגוררים בחו"ל. הוא מחזיק באזרחויות אמריקאית וישראלית.

את דרכו המקצועית החל בתחילת שנות ה-90 באיטליה כדוגמן, ובמשך שנים נבחר מספר פעמים ברציפות לרשימת הדוגמנים המובילים בעולם. הוא השתתף כפרזנטור במסעות פרסום בינלאומיים של קוקה-קולה, ליוויס, IBM, סאן פאלגרינו, לוריאל, ייגרמייסטר ועוד.

בשיא הקריירה שלו ערכה לכבודו שגרירות ישראל באיטליה ערב מיוחד שבו הכריזה עליו כשגריר הבלתי רשמי של ישראל, הודות לפופולריות שלו בקרב הציבור האיטלקי.

לקראת סוף שנות ה-90 עבר מקריירת דוגמנות למשחק. ב-1997 יצא לשהות ממושכת בניו יורק, שם למד משחק בבית הספר למשחק של לי שטרסברג.

דגן השתתף ב-11 סרטי קולנוע, שמונה מהם בתפקיד ראשי. סרטו הראשון היה "Prêt-à-Porter" ב-1992, בבימויו של רוברט אלטמן.

השתתף גם בתפקידי אורח בסרטים הוליוודים כמו "אלכסנדר" בבימויו של אוליבר סטון ו"טיטוס" בבימויה של ג'ולי טיימור. בשני הסרטים לוהק לתפקיד לאחר מבחן בד אישי אצל הבמאי.

בהמשך לוהק לתפקיד ראשי בסרט "100 מסמרים" של הבמאי האיטלקי הנודע ארמנו אולמי; אולמי אמר על הבחירה בו:

> 
> כבר לא מדובר ביפיוף של פרסומות. הוא יודע לשחק, הוא מצוין, הוא מבריק ובחרתי בו כי הוא מתאים לסרט שלי מבחינה רוחנית
> 
> 
> 
> 

הסרט הוצג ב-2008 בפסטיבל הקולנוע ירושלים; דגן הגיע לפסטיבל כנציגו של אולמי.

בין הסרטים בהם שיחק, "סיפורי רומא", סרטה הראשון של דרינה דה נירו, בתו החורגת של רוברט דה נירו שגם שיחקה בתפקיד הראשי וכתבה את התסריט ובסרט "אלבקיארה" עם אנדראה להוטסקה. בשנת 2011 שיחק בסרט המלחמה הצרפתי "כוחות מיוחדים" בתור זאיף לצדם של דיאן קרוגר ודג'ימון הונסו.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **רז דגן** |

* אתר האינטרנט הרשמי של רז דגן (באנגלית)

* רז דגן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* רז דגן, באתר AllMovie (באנגלית)

* רז דגן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* עידן יוסף, רז דגן - נציגנו הנוסף בפסטיבל לקאן, באתר News1 מחלקה ראשונה, 28 באפריל 2007
* ערן סויסה, שורד באיטלקית, באתר ישראל היום, 4 במאי 2017
* בר זגה, דודי בלסר לא לבד: מה עושים היום הדוגמנים הכי מצליחים של הניינטיז?, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 26 ביוני 2020

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987008209088605171
* GND: 142900923
* ISNI: 0000 0001 0712 7133
* LCCN: no2009048586
* SUDOC: 139417990
* VIAF: 159858713
* WorldCat: lccn-no2009048586

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**שושנה (שוש) וייץ** (1 בפברואר 1939 – 24 בספטמבר 2000) הייתה ד"ר לתיאטרון, חוקרת ומבקרת תרבות ותיאטרון.

ביוגרפיה
--------

וייץ נולדה ב-1 בפברואר 1939. למדה הוראה, לימדה בעפולה ולאחר מכן הייתה שנים רבות מורה ומרצה לתיאטרון בסמינר הקיבוצים, באוניברסיטת תל אביב ובתיכון חדש. פרסמה טורי ביקורת בעיתון "ידיעות אחרונות" והייתה מבקרת התיאטרון של קול ישראל. בשנת 1976 קיבלה תואר שני מאוניברסיטת תל אביב, (עבודה הגמר הייתה בנושא "דרכי הכנה לקראת הצגות תיאטרון") נושא עבודת הדוקטור שלה, שאותה הגישה ב-1980, היה מחזותיו של חנוך לוין.

וייץ הקימה את מרכז המידע לתרבות ישראלית במשרד החינוך ופרסמה מאמרים ומחקרים על הרגלי צריכת התרבות בישראל.

בתה (ילידת 1959) היא העורכת ובמאית הטלוויזיה ענת זלצר. בנה הוא המלחין והמוזיקאי ערן וייץ. בשנת 1992 נדרס בנה השני, אסף, למוות בתאונת דרכים בגיל 16, דבר שהוביל להסתגרותה.

וייץ נפטרה בסתיו 2000 ממחלת הסרטן, בת 61 במותה. נקברה בבית העלמין קריית שאול.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע ביוגרפי בלוח זיכרון
* מתה מבקרת התיאטרון שוש ויץ, באתר וואלה!‏, 26 בספטמבר 2000

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר "Billiongraves"
2. ↑  רותה קופפר, המדינה היא הדמות השביעית, באתר הארץ, 31 במרץ 2008.
3. ↑  שושנה ויץ באתר חברה קדישא ת"א–יפו.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007269739405171
* LCCN: n86800285
* VIAF: 53163274260812440006
* WorldCat: lccn-n86800285

 |
**שייח גדיאגה** (בצרפתית: **Cheikh Gadiaga**; נולד ב-30 בנובמבר 1979) הוא כדורגלן עבר סנגלי ששיחק בעמדת הקשר.

קריירה
------

גדיאגה התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל מקומיות בסנגל. בינואר 1998 חתם בינביאן סנטרי מליגת העל הסינית.

במהלך העונה חתם במולנבק מהליגה הבלגית השנייה, במדיה שיחק שלוש עונות. בקיץ 2001 חתם בליירסה מליגת העל הבלגית במדיה שיחק שנתיים שבסיומן חתם במונס במדיה מיעט לשחק. לאחר מכן, עבר לוויסה לעונה אחת.

בקיץ 2006 הצטרף להפועל פתח תקווה מליגת העל. ב-26 באפריל 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 4-1 להפועל כפר סבא בו הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה. בסיום העונה, ירדה פתח תקווה להליגה הלאומית וגדיאגה שוחרר מהקבוצה.

לאחר שעזב את פתח תקווה, גדיאגה שיחק באלקי לרנקה, א.א.ל. לימסול וארמיס ארדיפו הקפריסאיות ולאחר מכן בארגוטליס, פנצ'איקי, פנארגיאקוס ואסטרס אמליאדס.

לזכותו של גדיאגה 2 הופעות בנבחרת סנגל, אותן ערך בשנת 2001.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"שייח גדיאגה"**.
**ניקולאוס "ניקוס" קקלמנאקיס** (ביוונית: **Νικόλαος Κακλαμανάκης**; נולד ב-19 באוגוסט 1968) הוא גולש רוח יווני, האלוף האולימפי מאטלנטה 1996 וזוכה מדליית הכסף מאתונה 2004. הוא שלוש פעמים אלוף העולם (1996, 2000, 2001) ואלוף אירופה (1994). קקלמנאקיס, חברו הטוב של הגולש הישראלי גל פרידמן, הוא מהספורטאים המוערכים ביוון ונבחר להיות זה שהדליק את האש האולימפית בטקס הפתיחה של אולימפיאדת אתונה 2004.

ביוגרפיה
--------

קקלמנאקיס נולד בשנת 1968 בורזיקה, פרוור של העיר אתונה ובילדותו החל להתאמן בגלישה. בשנת 1986 הוא התחרה באליפות העולם לנוער שנערכה בחצי האי כלקידיקי שביוון וזכה במדליית הארד. בשנת 1992 הוא השתתף לראשונה במשחקים האולימפיים שנערכו בברצלונה והסתפק במקום התשיעי. באליפות אירופה בשנת 1993 הוא זכה במדליית הארד ובאליפות אירופה שנה לאחר מכן אשר נערכה בהרקליון הוא זכה במדליית הזהב. בשנת 1995 הוא קטף את מדליית הכסף מאליפות העולם שנערכה בפורט אליזבת ואת מדליית הארד מאליפות אירופה שנערכה באי וייט.

באולימפיאדת אטלנטה 1996, זכה קקלמנאקיס במדליית הזהב לאחר שניצח ארבעה מתוך תשעת השיוטים וגבר על יריביו העיקריים גל פרידמן הישראלי וקרלוס אספינולה הארגנטיני. באותה השנה זכה גם באליפות העולם שנערכה בחוף בת גלים בחיפה. בשנת 2000 הוא זכה שוב בתואר העולמי בתחרות שנערכה במאר דל פלאטה והגיע אל אולימפיאדת סידני 2000 עם סיכויים גבוהים לזכייה אך סיים רק במקום השישי. שנה לאחר מכן קקלמנאקיס זכה בפעם השלישית בתואר העולמי כשניצח את אליפות העולם שנערכה בחופי ורזיקה, עיר הולדתו. באליפות העולם בשנת 2003 שנערכה בקדיס הוא זכה במדליית הארד.

באולימפיאדת אתונה 2004, נבחר קקלמנאקיס להדליק את הלפיד האולימפי בטקס הפתיחה. בתחרות גלישת הרוח הוא זכה במדליית כסף. לפני השיוט האחרון הוא דורג במקום השלישי וכדי לזכות במדליית כסף היה צריך לסיים בפער לפני גל פרידמן או ריקארדו סנטוס הברזילאי שדורגו לפניו. בשיוט ה-11 והאחרון הוא סיים במקום העשירי לפני סנטוס שסיים במקום ה-17 ולמעשה הבטיח את זכייתו במדליית הכסף. לאחר אתונה הוחלף דגם גלשן המיסטרל לדגם ניל פרייד RS:X, קקלמנאקיס התקשה להסתגל לדגם זה ולא הצליח לזכות במדליות באליפויות עולם או אירופה. עם זאת, הצליח להעפיל למשחקים האולימפיים בבייג'ינג 2008, שם סיים במקום השמיני.

קישורים חיצוניים
----------------

* ניקוס קקלמנאקיס, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* ניקוס קקלמנאקיס, באתר olympedia.org
* ניקוס קקלמנאקיס, באתר Sailing.org
* פרופיל, סטטיסטיקות ותוצאות בתחרויות באתר איגוד השיט הבינלאומי

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרופיל וסטטיסטיקות באתר sports-reference.com
2. 1 2  המשחקים נפתחו: האש נדלקה באתונה בטקס מרהיב, באתר ynet, 13 באוגוסט 2004
3. ↑  ניר שועלי וסער הס, גל פרידמן הבטיח מדליה בגלשני המיסטרל, 23 באוגוסט 2004, nrg
**רמת חיים** הוא מונח אשר מתייחס לרמת הרווחה הכלכלית של אנשים בודדים או אוכלוסייה שלמה, הנמדדת באיכות ובכמות הסחורות והשירותים אותם הם יכולים להרשות לעצמם.

רמת החיים מורכבת מסדרה של מדדים מתחומים שונים: הכנסה לנפש (בהתאם לאינפלציה), תוצר מקומי גולמי (תמ"ג), נגישות לסחורה מסוימת, הזמינות של שירותים רפואיים ואיכותם, תוחלת החיים, צריכת המזון, תנאי הדיור בנוסף למדדים רבים אחרים.

אף על פי כן, יכולות להיות בעיות בשימוש במדדים מספריים לשם השוואה של רמת החיים. לדוגמה, במדינות בהן ישנם פערי הכנסה, כמות קטנה יחסית של אנשים עשירים מן המעמד העליון ביחס לכמות גדולה של אנשים עניים מן המעמד התחתון, רמת ההכנסה הממוצעת תהיה גבוהה יחסית אף על פי שרוב האוכלוסייה בעלת רמת חיים נמוכה מרמת ההכנסה הממוצעת. לשם כך, משתמשים במדדים חציוניים המסייעים למנוע הטיות אלו. לדוגמה: במקום לחשב את השכר הממוצע במשק על ידי חלוקת כל השכר הכללי למספר האנשים המשתכרים, משתמשים במדד שכר חציוני המגלם רמת שכר אשר מחצית מהעובדים משתכרים יותר ממנה ומחציתם פחות ממנה.

הגורמים להבדלים ברמת החיים בין מדינות העולם הם הבדלים בין המינים לדוגמה, במדינות תת-מפותחות נשים לא זקוקות להשכלה, מה שמוריד את רמת החיים. בנוסף תוחלת החיים במדינות פחות מפותחות ירודה בשל המחסור בתרופות, רופאים והתברואה נמוכה. נוסף על כך הנגישות למי שתייה נקיים לוקה בחסר במדינות פחות מפותחות ועל כן רמת החיים פחותה. גם רמת המינוע משפיעה על רמת החיים שכן במדינות פחות מפותחות רמת המינוע קטנה.

אחת הדרכים להעלאת רמת החיים היא על ידי רכישת השכלה, אשר מאפשרת השתלבות בשוק העבודה ופיתוח קריירה.

היסטוריה
--------

### רמת החיים הממוצעת

לאורך ההיסטוריה רמת החיים הממוצעת (תזונה של אנשים, תוחלת חיים) מאז שניתן להעריכה (על פי הממצאים הארכאולוגיים, רישומי שכר וכדומה) נשארה ללא שינויים גדולים עד המאה ה-19 אז התחילה לגדול.

ראו גם
------

* רמת החיים בישראל
* שכר ריאלי
* מדד הפיתוח האנושי
* רווחה
* תוצר מקומי גולמי
* מדד המחירים לצרכן
* מדד ג'יני
* יוקר המחיה
* תודעה מעמדית
* הזכות לרמת חיים נאותה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רמת חיים** בוויקישיתוף
* רמת חיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרס יצירתי – פודקאסט על כלכלה וחברה:פרק 1: אורי כץ על מסע האנושות, עודד גלאור ואורי כץ, "מסע האנושות: מפץ הציוויליזציות הגדולות", 2020

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4134319-0
* HDS: 015994
* NDL: 00570329
* NKC: ph128033

 |
סימון דרך צהוב בקו
**צבע לסימון דרכים תרמופלסטי**, המכונה גם צבע אקרילי לסימון תנועה בכביש, הוא סוג של צבע אבקתי. כאשר משתמשים בו לסימון על פני הכביש, הוא מחומם ל-200 מעלות צלזיוס כדי להמיס את האבקה, שמותזת לאחר מכן על פני הכביש. לאחר מכן הציפוי הופך לקו פולימרי קשה לאחר הקירור, זהו הסימון כבישים שאנחנו מכירים. צבע זה הוא ציפוי עבה ועמיד במיוחד, והוא גם בהיר וקל לראייה ממרחק. בשנים האחרונות, מבחני בטיחות מעשיים הוכיחו כי קווי הסימון לא מחוספסים דיים ועל פני השטח ויכולים לגרום להחלקת גלגלים בקלות, וכתוצאה מכך נוצרות תאונת דרכים בשלג ובמזג אוויר גשום. לכן, מספר מדינות הגבילו את השימוש בצבע זה. על מנת להגדיל את הביצועים נגד החלקה של הקו, לכן הוסיפו לצבע תרמופלסטי שברי זכוכית זעירים רפלקטיביים. ניתן להשתמש בתרמופלסטיקה ביעילות רבה לאזורים גדולים נגד החלקה בדרכים ובמדרחוב על ידי הוספת חרוזי זכוכית. ניתן לייצר אותו בכל צבע והוא נהדר לחניונים, שבילי מפעל ואזורים רבים אחרים. הוא מתייבש במהירות וניתן לנסוע על גביו לאחר מספר דקות בלבד.

רכיבים
------

צבע סימון כבישים מסוג תרמופלסטי מורכב בעיקר מחומרים כגון שרף סינתטי, שברי זכוכית, פיגמנטים, חומרי אריזה, תוספים וכו'.

1. לשרף סינתטי יש תרמופלסטיות, דבר זה הופף את הצבע כאשר מתחמם להתייבש מהר ו"להדבק" לכביש.
2. תוספים בצבע יכולים להגדיל את הפלסטיקה של הציפוי, ולהפוך אותו לעמיד בפני שינוי פני השטח, זיהום או דהיית צבע.
3. פיגמנטים: הצבעים הנפוצים של קווי הכביש הם צהוב ולבן. פיגמנטים לבנים הם בעיקר דו־תחמוצת טיטניום, תחמוצת אבץ וליתופון, ואילו פיגמנט צהוב הוא בעיקר עופרת צהובה עמידה בחום.
4. חומרי אריזה, כמילוי נוסף לצבע, מבטיחים חוזק מכני, עמידות בלאי וצבע ציפוי צבע. גודל החלקיקים ישפיע על נזילות ומשקעים, כמו גם על עיבוד השטח.
5. מוסיפים שברי זכוכית על מנת לשפר את זיהוי הקווים בלילה על ידי הוספת רפלקטיביות לצבע, דבר זה משפר את הבהירות ועמידות הסימון. שברי זכוכית הם כדורים קטנים חסרי צבע ושקופים, אשר שוברים את האור, ויוצרים השתקפות. חרוזי זכוכית המעורבבים בציפוי או מופצים על פני שטח הציפוי יכולים להחזיר את האורות של המכונית לעיני הנהג ובכך לשפר מאוד את נראות הסימון גם בלילה.

מכונות תואמות
-------------

מכונת סימון דרכים היא מכונה המשמשת במיוחד לסימון קווי תנועה שונים על פני הכביש, ויש מכונות שיכולות לצבוע ישירות גם על קווים ישנים.

היא יכולה לשטוף, להטיל או לרסס צבע לסימון כבישים על פני הכביש כדי ליצור קווי ציפוי ישרים וקשיחים. מכשיר דמוי קומקום חם משמש לחימום רציף ותדיר של הצבע, בזכותו יש התכה של צבע תרמופלסטי כהכנה במיוחד לעבודות סימון כביש למרחקים ארוכים.

ראו גם
------

* סימוני תנועה בכביש
* מעבר חצייה
פסלו של אוסקר ויסטינג במוזיאון הימי בלרוויק)
**אוסקר אדולף ויסטינג** (בנורווגית: **Oscar Adolf Wisting** ‏ 6 ביוני 1871 - 5 בדצמבר 1936) היה מגלה ארצות נורווגי. הוא ורואלד אמונדסן היו האנשים הראשונים שהגיעו גם אל הקוטב הצפוני וגם אל הקוטב הדרומי.

חייו
----

מדליית הקוטב הדרומי
אוסקר ויסטינג נולד בלרוויק, נורווגיה. בגיל שש-עשרה יצא לים, ובשנת 1892 התגייס לצי המלכותי של נורווגיה. בשנת 1909 עבד כתותחן ימי בבסיס הצי בהורטן, כשאמונדסן הציע לו לבוא עמו צפונה במשלחת שתכנן לקוטב הצפוני. לאחר זמן שינה אמונדסן בסתר את תוכניותיו. ויסטינג הפליג עמו בידיעה שפניהם מועדות אל הקוטב הצפוני, ורק לאחר שיצאו לדרך נודע לו שהם מפליגים דרומה כדי להתחרות ברוברט פלקון סקוט על כיבוש הקוטב הדרומי. 

ויסטינג מילא במשלחת תפקיד של מעין מומחה לעזרה ראשונה, הן לציוד והן לאנשי המשלחת. לפי המלצת אמונדסן, השתלם ויסטינג לפני המסע בבית חולים בכמה קורסים ברפואת שיניים ובכירורגיה. הוא היה בדיוק האדם הדרוש לאמונדסן: מעשי, עתיר כישרונות ומוכן לקבל את סמכותו של המפקד ללא ערעור.

ב-14 בדצמבר 1911 הציב ויסטינג, יחד עם אמונדסן, הלמר האנסן, אולאף ביאלאנד וסוורה האסל את דגל נורווגיה בקוטב הדרומי הגאוגרפי, החוקרים הראשונים שהגיעו לנקודה זו.

משנת 1918 עד 1925 היה ויסטינג קצין ראשי על סיפון האונייה "מוד", שותף לניסיון של רואלד אמונדסן לחצות את המעבר הצפון-מזרחי. מ-1923 עד 1925 היה ויסטינג מנהיג המשלחת בפועל, אחרי שאמונדסן פרש ממנה כדי לנסות לטוס מעל הקוטב.

בשנת 1926 השתתף ויסטינג בניסיונו המוצלח של אמונדסן לטוס מעל הקוטב הצפוני. הם הגיעו בספינת האוויר "נורגה" אל הקוטב ב-12 במאי 1926.
שלוש הטענות הקודמות לכיבוש הקוטב הצפוני, מצד פרדריק קוק ב-1908, רוברט פירי ב-1909 וריצ'רד בירד ב-1926 (ימים ספורים לפני ה"נורגה") - הוזמו כולן, אם כמוטלות בספק במידת הדיוק במיקום ואם כהונאה גלויה. חלק מאלה שהזימו את שלוש הטענות הקודמות, רואים את צוות ה"נורגה" כחוקרי הארצות הראשונים, שהגעתם אל הקוטב מאומתת. נוסף לכך, ויסטינג ואמונדסן היו שני האנשים הראשונים שהגיעו הן לקוטב הצפוני והן לקוטב הדרומי.

בשנים הבאות היה ויסטינג כוח פעיל בהכנות למוזיאון פראם ובבנייתו באוסלו, מוזיאון שנועד לאחסן ולהציג את ספינת הקוטב "פראם". ב-5 בדצמבר 1936 נמצא ויסטינג מת מהתקף לב בדרגש שהיה שלו ב"פראם", ימים ספורים לפני יום השנה ה-25 למסע המוצלח לקוטב הדרומי.

על החלק שמילא במשלחת, קיבל ויסטינג את מדליית הקוטב הדרומי (Sydpolsmedaljen), אות ההוקרה המלכותי שייסד הוקון השביעי, מלך נורווגיה בשנת 1912 כגמול למשתתפי משלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוסקר ויסטינג** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Rainer-K. Langner, "Scott & Amundsen" English translation by T. Beech, Haus Publishing 2007 ISBN 978-1-905791-08-8, p. 152
2. ↑  1-Langner, p.196

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 1087448
* ISNI: 0000 0000 4458 3771
* KulturNav: d3fc95aa-1886-4046-aa6c-a4b4c397e66a
* LCCN: no2003005025
* NTA: 264096037
* SELIBR: 374800
* SNAC: w67m1k69
* SUDOC: 069310076
* VIAF: 66151508
* WorldCat: lccn-no2003005025

 |
**המלוריאן** היא סדרת ספרי פנטזיה אפית בת חמישה ספרים (פנטלוגיה), אשר נכתבה על ידי סופר הפנטזיה האמריקאי דייוויד אדינגס. הסדרה מהווה המשך ישיר לסדרת הבלגריאד.

עלילת הסדרה מתמקדת בגאריון הבוגר, גיבור הבלגריאד, שהפך למלך האי ריבא, ובארנד, נער עם עבר מסתורי, כאשר צילו של ילד אופל חדש מאיים על חייהם ועל גורל עולמם.

הסדרה זכתה להצלחה, אם כי לא כמו קודמתה. ביקורת הופנתה על סגנון וקווי העלילה, שלמעשה חזרו על עלילת הבלגריאד, עם שינויים קלים.[דרוש מקור]

ספרי הסדרה
----------

### שומרי המערב

הספר המקשר בין הבלגריאד למלוריאן. בספר מתוארת גדילתו של הנער ארנד תחת חסותם של פולגרה הקוסמת ובעלה, דורניק. במקביל לומד גאריון את תפקידו כמלך ריבא וכבעלה של צ'נדרה, מלכתו. גאריון וארנד מוזהרים מפני ילד האופל החדש, זנדרמאס. בזמן שגאריון נמצא במלחמה בחרק עם שאר המלכים נגד כת הדוב בשל תקיפת צ'נדרה, מתגנב ילד האופל לארמון וחוטף את בנו של המלך הצעיר. גאריון וחבריו יוצאים בעקבותיו.

### מלך המורגו

המשך עלילותיהם של שומרי המערב שממשיכים במרדף אחרי ילד האופל המסתורי, זנדרמאס. במערות האולגו פוגשים ארנד וגאריון באול, אבי האלים, והוא מחליף את שמו של ארנד לאריונד. להפתעתם, מגלים גאריון ופולגרה שזנדרמאס היא אישה. חברים נוספים מצטרפים לחבורה, מונעים על ידי הנבואה הקדומה. המרדף מוביל את החבורה לארמונו של מלך המורגו החלש, השקוע במלחמה עם קיסר מלוריאה. גאריון וחבריו מגלים עובדה מדהימה לגבי מוצאו של המלך, שמשנה לחלוטין את המצב הפוליטי באזור.

### שר השדים של קרנדה

קיסר מלוריאה לוכד את החבורה, והם יוצאים לכיוון בירתו של הקיסר, שמתגלה כאדם מורכב עד מאוד. בין הקיסר קאל זאקאת' לבין גאריון נרקמים קשרי ידידות זהירים, שנקטעים בפתאומיות כאשר בני החבורה נאלצים לעזוב את העיר בשל מגפה נוראית שפרצה בה. הם ממשיכים במרדפם עד לביתו של טוראק באשבא, אויבו הקדום של גאריון. שם הם מגלים את אורבון, שליחו אחרון של טוראק, שבטירופו מכר את נשמתו לשר השדים נהאז. גאריון וחבורתו עוזבים את המקום וממשיכים את מסעם הנואש נגד הזמן.

### המכשפה מדרשיווא

הספר הרביעי של הסדרה מקרב את גאריון וחבריו למטרתם הסופית. הפער בין גאריון לזנדרמאס הולך ומצטמצם, והרמזים הולכים ומצטברים, רמזים שיאפשרו להם לגלות היכן אמורה להתרחש הפגישה הסופית שתכריע את גורל הבריאה כולה: מקום מסתורי בעל שם פרדוקסלי - "המקום שאינו עוד". הזמן הולך ואוזל. למרבה ההפתעה, מצטרף זאקאת' לחבורה, נענה אף הוא לקריאתה של הנבואה. בסוף הספר מועלה דורניק לדרגת שליח של האל אלדור, מצטרף בכך לבלגראת', בלדין, פולגרה, בלקירא ובלטירא, לאחר שהוא מביס את שר השדים נהאז.

### החוזה מקל

הספר האחרון של הסאגה מוביל את החבורה למקום שאינו עוד לאחר מאמצים כה רבים. החברה האחרונה שמצטרפת היא פולדרה, אשתו של בלגראת, שחשב שהיא מתה לאחר לידתה של פולאגרה ובלדאראן. במקום שאינו עוד מתרחשת הפגישה האחרונה בין ילד האור לילד האופל, ובפגישה זו בוחרת החוזה מקל בילד האור, ומביאה בכך לגירוש האופל אחת ולתמיד. אריונד הופך לאלוהי האנגראקים, גאריון וצ'נדרה לוקחים את בנם בחזרה לריבא והחבורה מתפזרת.

קישורים חיצוניים
----------------

* המלוריאן, באתר OCLC (באנגלית)
**סאלינה** (בשוודית: **Saalina**) הוא דגם של סירה באורך של 4 מטר, מתוצרת יצרנית המטוסים השוודית "סאאב" שיוצר לאחר מלחמת העולם השנייה. 

בסיום המלחמה נותרו במחסני "סאאב" כמויות גדולות של אלומיניום ששימש לייצור מטוסים, אך לא היה עוד ביקוש למטוסי החברה. לצד המעבר לייצור כלי רכב, הוחלט בחברה לנצל את האלומיניום לבניית סירות. בסך הכל יוצרו 250 יחידות של הדגם. דגמי ה"סאלינה" עוצבו על ידי Kurt Sjögren.

לסאלינה היו מספר חסרונות ביחס לסירות אחרות. הסירות נבנו באותו אופן כמו המטוס[דרושה הבהרה], מה שעשה אותן ליקרות יחסית. האלומניום חובר על ידי מסמרות אלומיניום שהורכבו כלפי מטה, בתוך חלקי הסירה שהיו שקועים במים, ולא הייתה עמידה במי הים המלוחים.

מידות
-----

* אורך - 4.00 מטר
* רוחב - 1.45 מטר

קישורים חיצוניים
----------------

* סאלינה, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  כלי רכב "סאאב" (ראו: סאלינה) aeroild.blogspot.com/2011/12/different-kinds-of-saabs
2. ↑  סאאב סאלינה saabklubben.se/saabfakta/saab-saalina
3. ↑  סאאב סאלינה lottaochlivet.blogspot.com/2014/09/saabs-bat-saalina
האונייה **נאיגואטה** (בספרדית: **Naiguatá**, ‏GC-23) הייתה ספינת סיור ששירתה בצי ונצואלה בשנים 2011–2020. היא טבעה לאחר שנגחה בטעות או במתכוון אונייה אזרחית.

האונייה
-------

האונייה הייתה השלישית בסדרה של אוניות סיור למי חופים מטיפוס גואיקמקוטו (Guaicamacuto) בצי ונצואלה. היא נקראה על שם העיר נאיגואטה. היא נבנתה במספנת נבנטיה (אנ') בקדיס שבספרד והושקה בשנת 2009. היא הייתה בעלת הדחק של 1,720 טון במעמס מלא, אורך של 79.9 מטר ומנועי דיזל. חימושה כלל תותח ימי בקוטר של 76 מילימטר, תותח נ"מ ארליקון בקוטר של 35 מילימטר, שני מקלעים כבדים ומסוק על גבי סיפון טיסה.

### טביעתה

ב-30 במרץ 2020 הייתה האונייה מעורבת בתקרית עם אוניית התענוגות רזולוט (RCGS Resolute). האונייה, בבעלות חברה גרמנית, הניפה את דגל פורטוגל ולא נשאה נוסעים. לטענת החברה בעלת האונייה רזולוט אירע הדבר במים בינלאומיים, כ-13 מייל מהאי הוונצואלי איסלה לה טורטוגה שבים הקריבי. לפי הטענה של החברה ציוותה אוניית הסיור על אוניית התענוגות להילוות אליה לנמל בוונצואלה, ירתה בתותח ולאחר מכן התקרבה ונגחה את אוניית התענוגות מספר פעמים בצידה הימני, אולי בניסיון להפנות את חרטומה לעבר חוף ונצואלה. ונצואלה טענה האירוע התרחש במי החופים של ונצואלה ושהמגע בין האוניות נבע מהתנגשות.

גוף אוניית התענוגות היה מחוזק על מנת לאפשר לה לשייט במי קרח בקרבת אנטארקטיקה. עקב כך נגרם לה מהנגיחות (או ההתנגשות) רק נזק מועט. לספינת הסיור לעומת זאת נגרם נזק חמור, מים החלו לחדור לתוכה ובהמשך היא טבעה. האונייה רזולוט הודיעה על הטביעה למרכז תיאום ההצלה הימי הבינלאומי (MRCC) והציעה עזרה לצוות האונייה הטובעת. לאחר שעה הודיעה רזולוט שצוות הנאיגואטה נאסף על ידי הצי הוונצואלי.

נשיא ונצואלה ניקולאס מדורו האשים את קברניט אוניית התענוגות בביצוע אקט של פיראטיות וטרור. שר ההגנה של ונצואלה כינה את האירוע "אקט של תוקפנות אימפריאלית".

קישורים חיצוניים
----------------

* Joseph Trevithick, ‏This Venezuelan Patrol Ship Sunk Itself After Ramming A Cruise Liner With A Reinforced Hull, באתר The Drive, ‏1 באפריל 2020
* Benjamin Weinthal, ‏Venezuelan warship shoots, rams into German cruise vessel before sinking, באתר ג'רוזלם פוסט, 3 באפריל 2020

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"נאיגואטה (אונייה)"**.
שמעון ארנסט, בין משתתפי כתב העת "העולם", 1926  
לתמונת הכותבים המלאה לחצו כאן
**שמעון ארנסט** (ט' באב ה'תרנ"ח, 28 ביולי 1898 - ל' באב ה'תשכ"ז, 5 בספטמבר 1967) היה ספרן, סופר ועיתונאי עברי ישראלי.

ביוגרפיה
--------

נולד בקרקוב למירל בת ר' שלמה כהנא, מצאצאי רבי נפתלי מרופשיץ, ולר' קלמן, סוחר ולמדן. הוא נקרא על שם אבי אביו, הרב שמעון, שכיהן כרבה של העיירה יאנוב שבפלך פיטרקוב. התחנך ב"חדר" מסורתי ובישיבות.

בשנת 1912 עלה עם הוריו לארץ ישראל והם השתקעו בירושלים. הוא המשיך את לימודיו בישיבת "לשכת הרבנים" של ישיבת שער השמים בעיר, שעמדה אז בראשותם של הרב שמעון צבי הורוביץ והרב חיים לייב אוירבך. הרב צבי פסח פרנק העניק לו "היתר הוראה". בהמשך השלים את לימודיו בבית המדרש למורים העברי בירושלים, וב-1918 עבר לתל אביב והחל לעבוד כספרן בספריית שער ציון. במהלך השנים נעשה הספרן הראשי של הספרייה.

במקביל החל לכתוב בקביעות בעיתונים רבים בישראל ומחוצה לה, החל ב-1921 פרסם בקביעות מאמרים ורשימות ביקורת בעיתונים "הארץ" ו"דואר היום" ובכתב העת "מזרח ומערב" שערך אברהם אלמליח. בחו"ל כתב בעיתונות היהודית היידית, ב"היינט" הוורשאי, בעיתוני ניו יורק: "מארגען זשורנאל", "פארווערטס", "דאס אידישע פאלק" ו""אמריקאנער". ובעיתונים נוספים ברחבי ארצות הברית, בקנדה ובדרום אמריקה. הוא כתב גם בכתב העת הציוני-אמריקאי "התורן".

לקריאה נוספת
------------

* 'ארנסט, שמעון', בתוך: דוד קלעי, **ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי**, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 63. (הספר בקטלוג ULI)

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "שמעון ארנסט", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 983
* שמעון ארנסט, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
* שמעון ארנסט (1898-1967), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310222205171
* ISNI: 0000 0004 0283 8018
* VIAF: 299123050
* WorldCat (עם VIAF): 299123050

 |
**נור שמס** (בערבית: **مخيّم نور شمس**, מילולית: "אור השמש") הוא מחנה פליטים פלסטינים מזרחית לעיר טולכרם, מדרום לכביש 57. 
מחנה הפליטים הוקם בשנת 1951 בתחומי מחנה מעצר בריטי.

היסטוריה
--------

בשנת 1915 הוקמה במקום תחנת הרכבת נור א-שמס על שלוחה של מסילת השומרון, שנסללה בשיתוף פעולה בין הטורקים לגרמנים לצורכי מלחמת העולם הראשונה.

המחנה בנוי על אתר ששימש כמחנה מעצר לאסירים פליליים בתקופת המנדט הבריטי, וישבו בו גם אסירים פוליטיים יהודים[דרוש מקור]. האסירים הועסקו בעבודות פרך במחצבות הסמוכות. בסמוך למחנה הותקפה משאית בבעלות יהודית שעשתה את דרכה מטולכרם לשכם ב-15 באפריל 1936 על ידי פורעים ערבים. בהתקפה נהרג אדם אחד ונפצעו שניים, והיא נחשבת לפעולה האלימה הראשונה של המרד הערבי הגדול.

לאחר מלחמת העצמאות אוכלס המחנה בפליטים פלסטינים מאזור חיפה והגליל. במלחמת ששת הימים נמלטו חלק גדול מתושביו, אך במקומם התיישבו במקום פליטים מג'נין ומבקעת הירדן. 

בעקבות הסכמי אוסלו בשנת 1995 הוגדר המחנה כשטח A, ויחד עם טולכרם עבר לשליטתה של הרשות הפלסטינית. בזמן האינתיפדה השנייה, במרץ 2002, שב צה"ל וכבש את המחנה. שנה אחר כך נערכה פעולה נוספת בה רוכזו כל הגברים ממחנה הפליטים טולכרם הסמוך במחנה נור א-שמס לצורך חיפוש מבוקשים.

ב-19 באוקטובר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, כיתר צה"ל את המחנה, חשף צירי תנועה מחשש למטענים ופעל לעצור במחנה אנשי חמאס ומחבלים חמושים. בסוף דצמבר 2023, על מנת לסכל ירי והשלכת מטענים לעבר כוחות במהלך מבצע לסיכול טרור במחנה, צה"ל הרג שישה מחבלים ופצע שבעה, חלקם מתקיפת כטב"מ. על פי עדויות של תושבי נור-א-שמס, במשך כשעה מנעו שוטרי מג"ב הגעת אמבולנסים לפינוי הפצועים, והשוטרים בעטו בתושבים. לאחר מספר ימים פעל צה"ל במחנה להשמדת תשתיות טרור, כאשר במחנה נמצאו עשרות רבות של מטענים, כלי נשק ותחמושת. חלק מהמטענים נמצאו סמוך לגן ילדים של אונר"א. על פי עדויות התושבים, במהלך הפעילות עצרו חיילי צה"ל את כל הגברים במחנה הפליטים, הכו אותם והתעללו בהם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נור שמס** בוויקישיתוף   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**

הערות שוליים
------------

1. ↑  שודדים ורוצחים- והממשלה?, דבר, 16 באפריל 1936
2. ↑  צה"ל השתלט על רוב טול כרם; חוסל בכיר בג'יהאד סמוך לג'נין, באתר גלובס, 7 במרץ 2002
3. ↑  ארנון רגולר, גברי טול כרם פחדו ש"הנה מגרשים אותנו", באתר הארץ, 4 באפריל 2003
4. ↑  המאמץ מול חמאס ביו"ש: מעצר של יותר מ-80 מבוקשים בלילה, פעילות התקפית במחנה פליטים, באתר ynet, 19 באוקטובר 2023
5. ↑  ניר דבורי, ‏הושמדה קומה ממולכדת שאותרה מעל גן ילדים של אונר"א במחנה פליטים ליד טולכרם, באתר ‏מאקו‏, 4 בינואר 2024
6. ↑  אתר למנויים בלבד גדעון לוי, אלכס ליבק, מישהו בצה"ל החליט להכניס את השכונה השקטה הזו אל מעגל האלימות, באתר הארץ, 5 בינואר 2024

| Flag of SenegalFlag of Senegalיישובי נפת טולכרם |
| --- |
| ערים | טולכרם (מכילה את השכונות: שוויכה, אירתח) |  |
| מועצות מקומיות | ענבתא • עתיל • בלעא • באקה א-שרקייה • בית ליד • דיר אל-ע'וסון • קפין |
| כפרים | פרעון • איכתאבא • עילאר • עזבת שופה • אל-ג'ארושיה • כפר עבוש • כפר ג'מאל • כפר א-לבד • כפר רמאן • כפר סור • כפר זיבאד • ח'ירבת חורייש • כור • א-נזלה אל-ע'רביה • א-נזלה א-שרקיה • נזלה אל-ווסטא • נזלת אבו נאר • נזלת עיסא • רמל זיתא • רמין • א-ראס • ספארין • סידא • שופא • סיר • זיתא |
| מחנות פליטים | נור א-שמס |
| נפות הרשות הפלסטינית |
חטיפת הנשים הסביניות, מאת ג'אמבולוניה.
חטיפת הנשים הסביניות, מאת ניקולא פוסן, (1634-1635), מוצג במוזיאון המטרופוליטן לאמנות שבניו יורק.
חטיפת הנשים הסביניות, מאת ניקולא פוסן, (1637-1638), מוצג במוזיאון הלובר שבפריז.
**חטיפת הנשים הסביניות** היא אגדה מיתולוגית הנוגעת לייסוד המלוכה הרומית, המתארת את פעולת הדור הראשון של הגברים הרומאים, שחטפו נשים משכניהם הסבינים (אנ').

אטימולוגיה
----------

האירוע נקרא לעיתים "**אונס הנשים הסביניות**" עקב תרגום לא מדויק של המילה הלטינית Rapere לאנגלית. למעשה תרגום המילה מלטינית הוא "חטיפה", וזה גם תרגום השם בשפות כמו צרפתית וגרמנית.

סיפור החטיפה
------------

רומולוס, מייסד רומא, וקבוצת הגברים שהיו עמו, רצו לשאת נשים על מנת להקים משפחות. ערי איטליה האחרות, שהיו במצב מלחמה עם רומא, לא הסכימו לתת להם את בנותיהם.

רומולוס פנה אל טיטוס טאטיוס, מלך הסבינים, שאכלסו את האזור באותה תקופה, וביקש את רשותו לתת לרומאים נשים מבנות העם הסביני. מלך הסבינים סירב לאפשר זאת. ייתכן שחשש מאיבוד תרבותם הייחודית של הסבינים, וייתכן שסבר שמעמד הרומאים נחות ואינו מתאים למעמד בנות העם הסביני.

עקב סירובם של הסבינים להתפשר תכננו הרומאים לחטוף את הנשים. רומולוס הזמין את המלך טיטוס טאטיוס ואת משפחות הסבינים החשובות להשתתף בפסטיבל לכבוד האל נפטון. בזמן החגיגה נתן סימן, והרומאים חטפו את הנשים ונאבקו בגברים. על פי הסיפור המיתולוגי לא נעשה שימוש באקט מיני. להפך הרומאים הציעו לנשים הסביניות שהסכימו להנשא להם מבחירה חופשית זכויות אזרח מלאות. רבות מאותן נשים קיבלו את ההצעה ונישאו לרומאים.

כתגובה למעשה חטיפת הנשים הכריז טיטוס טאטיוס על מלחמה ברומא. אולם הנשים הסביניות שנישאו לרומאים שלחו משלחת והתחננו על לבו. שני הצדדים הסכימו להפסיק את המלחמה והוסכם שהסבינים יעברו לרומא, יקבלו אזרחות רומית, והמלוכה תתחלק במשותף בין רומלוס לטאטיוס. טיטוס טאטיוס עצמו מלך על רומא, במשותף עם רומלוס, במשך מספר שנים, עד מותו.

בתרבות
------

הסיפור המיתולוגי הונצח ביצירות אמנות רבות, בהן פסלו של ג'אמבולוניה בכיכר הסיניוריה שבפירנצה, וכן בשני ציורי "חטיפת הנשים הסביניות" מאת ניקולא פוסן, הראשון בהם מוצג במוזיאון המטרופוליטן לאמנות שבניו יורק והשני במוזיאון הלובר שבפריז.

הסיפור שימש השראה לסיפור "הנשים הסביניות" של סטפן וינסנט בנט וכן לסרט "שבע כלות לשבעה אחים", ואף מוזכר בו.

ראו גם
------

* חטיפת נשים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חטיפת הנשים הסביניות** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007563120605171
* GND: 4636340-3
* LCCN: sh85111413

 |
**ארנוּן** (בערבית: **ارنون**) הוא כפר שיעי בדרום לבנון, בנפת א-נבטיה שבמחוז א-נבטיה. כשבעה קילומטרים דרומית מזרחית לעיר א-נבטיה וכשמונה קילומטרים צפונית לגבול הצפון.

מיקום
-----

הכפר ממוקם למרגלות הר הבופור, בגובה 550 מטר מעל פני הים, כקילומטר מהמבצר עצמו. שמו הערבי של מבצר בופור הוא "קלעת ארנון" על שם הכפר. מקור השם "ארנון", בשפה הארמית ופירושו "פסגה קטנה".

היסטוריה
--------

בשנת 1860, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן בעיירה, וכתב: "עשרה ועשרים דקות עליתי מזרחה דרומה מזרחה אל ארנון, והגעתי לשם בשעה אחת עשרה וארבעים וחמש דקות. הכפר הזה, שיושבים בו כמאה מתואלים, בוודאי תופס את אתרו של יישוב קדמון, ששרדו ממנו קברים אחדים, מושחתים עד מאוד היום".

כשהוקמה רצועת הביטחון, בשנת 1985 נשאר הכפר בצידו החיצוני של הגבול התוחם את הרצועה, ולמעשה לא נכלל ברצועת הביטחון ולא נשלט על ידי צה"ל. הכפר הפך למעוז חזבאללה וממנו יצאו ההתקפות על מוצב הבופור, שכללו, בין השאר, התקפות טילים וניסיון חדירת מחבלים אל המוצב עצמו. בעקבות התקפות הטרור מהכפר על המוצב, הוחלט בשנת 1999 לכבוש את הכפר ולצרפו לרצועת הביטחון.

הכפר נשאר בשליטה ישראלית עד נסיגת צה"ל מדרום לבנון, בשנת 2000.

לאחר קריסת מוצבי צבא דרום לבנון בגזרה, החלה צעדת נשים אשר יצאה מהכפר ארנון והתקדמה אל עבר מוצב הבופור, בעקבות צעדה זו הוחלט להקדים את הנסיגה ממוצב הבופור[דרוש מקור].

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארנון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ויקטור גרן, תיאור גאוגרפי, היסטורי וארכאולוגי של ארץ - ישראל - כרך שביעי: הגליל (ב), ירושלים: יד יצחק בן צבי, 1987, עמוד: 293
2. ↑  כתבה מידיעות אחרונות מאפריל 1999, "צה"ל הפך את הכפר "ארנוּן" ליעד מבוצר", כפי שהועלתה בפורום צבא וביטחון של אתר פרש
3. ↑  יובל אזולאי, ‏ישראל ללבנון: לא נאפשר הישנות הפגנות כמו בכפר ארנון, באתר גלובס, 8 במרץ 1999

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007473598205171
* LCCN: nr2001048084
* VIAF: 143534133
* WorldCat (עם VIAF): 143534133

 |
פסטה "חונקי כמרים"
**חונקי כמרים** (באיטלקית: **Strozzapreti**) הם סוג של פסטה מוארכת.

תיאור
-----

בצק הפסטה הוא רצועה ארוכה אשר נחתכת לרצועות ולאחר מכן כל רצועה מגולגלת ליצירת גליל מסובב. הפסטה בדרך כלל לא אחידה בצורתה. הבצק ממנו עשויה הפסטה מורכב ככלל מקמח, מים, מלח בישול ולעיתים גם ביצים. בגרסאות אחרות מוסיפים גם גבינת פרמזן וקציפת ביצים.

מקור השם
--------

ישנן מספר אגדות הקשורות למקור השם:

הראשונה קשורה בכמרים חמדנים אשר מיהרו לאכול את ארוחות הפסטה והיו נחנקים תוך כדי אכילה, כשחלקם אף מצאו את מותם תוך כדי כך.

הסבר נוסף מתאר את עקרת הבית האיטלקייה, שבזמן הכנת הפסטה מוציאה את זעמה (ייתכן שבשל חייה הקשים) תוך שהיא "חונקת" את בצק הפסטה, וחמתה עולה עד כדי כך שתוכל לחנוק כומר.

סברה שלישית היא שנשות מחוז אמיליה-רומאניה נוהגות להכין מאכלים לכמרים ולאנשי הדת באזור, ובעליהן כועסים על מעשה זה ומוכנים לחנוק את הכמרים על אף שהם אנשי דת.

סברה נוספת היא שהאיכרים שבבתיהם הכמרים אכלו בחינם, קיוו שהכמרים ייחנקו.

סברה נוספת היא שהפסטה מזכירה את צורת צווארוני חליפות הכמרים שהיו לא נוחים ואף נראו חונקים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חונקי כמרים** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ירושלמי, רועי (2015-05-13). "פסטה להמונים". *Ynet*. נבדק ב-2024-03-21.
2. ↑  שושן, דוד (2023-02-06). "חונקי כמרים: איך נולדה המנה האיטלקית המפורסמת?". *הארץ*. נבדק ב-2024-03-21.
**הדרקון אדום** הוא רומן מאת תומאס האריס, שפורסם לראשונה בשנת 1981. בספר מופיעה לראשונה דמותו של חניבעל לקטר. לספר יצאו שני ספרי המשך, ב-1988 "שתיקת הכבשים" וב-1999 "חניבעל". הספר עובד פעמיים לקולנוע, על ידי מייקל מאן כ"הצייד", ועל ידי ברט ראטנר כ"דרקון אדום". בשנת 2013 הוא עובד לסדרת טלוויזיה שהיא פריקוול לאירועים שקדמו לספר. שמו של הספר מתייחס לשני ציורים של ויליאם בלייק שבהם מופיעה דמותו של הדרקון האדום.

עלילה
-----

תחילת שנות השמונים. רוצח מטורף המכונה בידי המשטרה והעיתונות "פיית השיניים", טובח במשפחות. הוא פורץ לביתן בלילה, הורג את כל בני הבית ומקיים יחסי מין נקרופיליים עם גופת האישה. הסוכן ג'ק קרופורד מבקש מוויל גרהאם, מאבחן פסיכואנליטי מבריק שהביא בעבר לכליאתו של הקניבל והרוצח הסדרתי חניבעל לקטר, לשוב לתפקידו כדי לסייע ל-FBI לתפוס את "פיית השיניים". גרהאם מסכים בחוסר רצון, ובשל ניסיונו מבין כי עליו להתייעץ עם לקטר.

"פיית השיניים" הוא, למעשה, פרנסיס דולרהייד. אדם מופרע העובד כטכנאי במסרטת וידאו, ואובססיבי לסדרת הציורים "הדרקון האדום הגדול" של בלייק, במיוחד ל"הדרקון האדום הגדול והאישה הלבושה בשמש", המקועקע על גבו. רציחת אנשים גורמת לו להרגיש נעלה, בדיוק כמו אותו דרקון אדום. למעשה, מתגלה כי דולרהייד סבל נפשית כילד. פרדי לאונדס, כתב צהובון חטטן, מפרסם כתבה נרחבת שבה הוא כביכול משמיע טענות נגד הרוצח ומעודד את החוק וה-FBI, ובתוך זאת מציין את שמו של גרהאם. דולרהייד, שמאתר כתבה זאת, כועס על לאונדס ועל גרהאם, חוטף את לאונדס ורוצח אותו. בינתיים, דוקטור פרדריק צ'ילטון, הסוהר של חניבעל לקטר, מגלה התכתבות סודית בינו לבין דולרהייד, שבה לקטר מוסר לדולרהייד את כתובתו של גרהאם, כדי שיכול לרצוח אותו ואת משפחתו. גרהאם מנסה להפסיק את ההתקשרות הסודית בלא ידיעתו של לקטר.

בזמן הזה, דולרהייד מתאהב בעמיתה עיוורת, ריבה מקליין. הוא נקרע בין עצמו, ומנסה לגרום לדחף הרומנטי שלו להביס את הדחף הרצחני שלו. הוא מופיע במוזיאון ברוקלין, גונב את הציור המקורי של בלייק ואוכל אותו. אך מאוחר מדי. "הדרקון" משתלט על רגשותיו של דולרהייד, והוא מתכנן את רציחתה של ריבה. דולרהייד מבעיר את ביתו בזמן שיחתו עם ריבה בה הוא מגלה לה שהוא הרוצח שהמשטרה מחפשת אחריו. ריבה מספיקה לברוח ומדווחת למשטרה שפרנסיס התאבד.

מסתבר שדולרהייד לא מת, אלא רק ביים את מותו בשביל להטעות את המשטרה. הוא מגיע לבית משפחתו של גרהאם, שאתה כתובתו הוא קיבל מלקטר. דולרהייד פוגש את גרהאם ונאבק בו, אך גרהאם הורג אותו. לקטר שולח מכתב מניפולטיבי לגרהאם, ולגרהאם יש פלאשבקים מעברו.

| "חניבעל לקטר" מאת תומאס האריס |
| --- |
| דמויות | חניבעל לקטר • קלריס סטארלינג • ג'ק קרופורד • ויל גראהם • פרדריק צ'ילטון • פרנסיס דולרהייד • בפאלו ביל • מייסון ורגר • פרדי לאונדס • בדליה דו מאורייר |
| ספרים | הדרקון האדום (1981) • שתיקת הכבשים (1988) • חניבעל (1999) • חניבעל: מקור הרוע (2006) |
| סרטים | הצייד (1986) • שתיקת הכבשים (1991) • חניבעל (2001) • דרקון אדום (2002) • חניבעל: מקור הרוע (2007) |
| טלוויזיה | חניבעל (2013–2015) • קלריס (2021–) |

קישורים חיצוניים
----------------

* הדרקון האדום, באתר OCLC (באנגלית)
מריסקה ורס, 2006
**מריסקה ורס** (בהולנדית: ‏**Mariska Veres**ⓘ‏?‏; 1 באוקטובר 1947 – 2 בדצמבר 2006), זמרת הולנדית אשר התפרסמה כסולנית של להקת Shocking Blue (בישראל נודעה הלהקה בשם "כחול מזעזע").

ביוגרפיה
--------

ורס נולדה בהאג לאב הונגרי צועני, ליוש ורס, שהיה כנר ולאם שנולדה בגרמניה להורים ממוצא צרפתי ורוסי. החלה את קריירת השירה שלה ב-1964 ובמשך ארבע שנים עברה במספר להקות אשר לא זכו להצלחה ולפרסום. ב-1968 הצטרפה ללהקת "כחול מזעזע" והחליפה את זמר הלהקה, פרד דה וילדה שהתגייס לצבא ההולנדי. מנהיג הלהקה, רובי ון לאוון, אשר גם כתב את המילים והלחנים לכל שיריה, העדיף לצרף דמות נשית דומיננטית ללהקה, בדומה לגרייס סליק מלהקת ג'פרסון איירפליין אשר זכתה באותה עת לפופולריות גדולה. בסוף 1969, כחלק מאלבומם השני "At Home" הקליטה הלהקה את השיר Venus, שהפך ללהיט בינלאומי ענק וכבש הן את רחבות הריקודים והן את פסגות המצעדים בארצות הברית ובמדינות רבות אחרות, כולל ישראל. ורס זכתה לפרסום רב הן בגלל יופייה וקולה החם והן בשל היותה סולנית לצד שלושה חברי להקה גברים. שירים נוספים של הלהקה, אשר זכו להצלחה, היו: "Long Lonesome Road" ו-"Send Me A Postcard", אשר התפרסמו לפני "ונוס" ו-Mighty Joe" ו-"Never Marry a Railroad Man" (זכה להצלחה בישראל בשם: "לעולם אל תנשאי לעובד רכבת") שהתפרסמו באלבום השלישי של הלהקה. בשנים שלאחר מכן, ראשית שנות השבעים, היו ללהקה עוד מספר שירים שזכו להצלחה.

ורס נחשבה, באותן שנים של "סקס, סמים ורוק'נ'רול", לתופעה יוצאת דופן בכך שלא עישנה והתנזרה מאלכוהול. במסעי ההופעות הרבים שערכה הלהקה ברחבי העולם, נהגה לשתות תה במהלך ההופעות.

ב-1974 התפרקה הלהקה וורס פנתה לקריירת סולו, מוצלחת הרבה פחות. ב-1984 התאחדה "כחול מזעזע" מחדש, איחוד שנחשב כמוצלח. ב-1993 הצטרפה כסולנית להרכב הג'אז "The Shocking Jazz Quintet" במשך השנים שלאחר מכן השתתפה מדי פעם באיחודים מחדש של "כחול מזעזע".

נפטרה ב-2 בדצמבר 2006, בגיל 59, כתוצאה ממחלת הסרטן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מריסקה ורס** בוויקישיתוף

* מריסקה ורס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* מריסקה ורס, באתר Last.fm (באנגלית)
* מריסקה ורס, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* מריסקה ורס, באתר Discogs (באנגלית)
* מריסקה ורס, באתר SecondHandSongs
* אתר מעריצים של מריסקה ורס
* דפנה ארד‏, סולנית "כחול מזעזע" מתה, באתר וואלה!‏, 4 בדצמבר 2006
* מריסקה ורס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb140516239 (data)
* BPN: 77092885
* GND: 132587548
* ISNI: 0000 0001 1765 9344
* MusicBrainz: 104a9536-d415-4d70-b0ca-a79981030f14
* NTA: 10476242X
* VIAF: 60246644
* WorldCat: viaf-60246644

 |
סיר לבישול איטי
**סיר לבישול אִיטי** (מכונה גם סלואו-קוקר, או **קרוקפוט**, כשם מותג אמריקאי) הוא סיר חשמלי הבנוי משני חלקים: חלק חיצוני, העשוי לרוב נירוסטה וכולל את מערכת החשמל, וחלק פנימי ,שהוא בעצם סיר קרמיקה, וניתן לשליפה בתום הבישול, להגשה ולניקוי לסיר שלוש דרגות חום – חום נמוך, חום גבוה ודרגה הנקראת AUTO. הסיר מבשל את המזון בבעבוע, כל בישול מתחיל בחום גבוה. פרק הזמן בו יש להמשיך במצב זה תלוי בסוג התבשיל. בשלב הבא עוברים למצב AUTO, לפרק הזמן הדרוש לסיום הבישול. מצב החום הנמוך משמש רק לשמירה על החום. סיר הבישול האיטי משמש לבישול נזידים ותבשילים נוספים אשר מכילים מים, בטמפרטורות נמוכות יחסית. הכנת התבשיל בסיר זה יכולה להימשך זמן רב יחסית (מספר שעות). הכנת תבשילים בקרוקפוט פשוטה יחסית, מצריכה הכנות מועטות, ולרוב כוללת רק הנחה של המרכיבים הנחוצים בסיר והפעלתו. לאחר הפעלתו, ניתן להשאירו פועל ללא פיקוח עד שהתבשיל מוכן. יש לקחת בחשבון שזמני הבישול יהיו שונים מאלה המומלצים במתכון סטנדרטי. 

השימוש בסיר לבישול איטי נפוץ בהכנת חומרי גלם הדורשים זמן רב לריכוכם, דוגמת שעועית או גריסים, ובתבשילים דוגמת חמין, חומוס או ג'חנון. 

סיר הבישול האיטי נפוץ במיוחד בבישולים של המטבח האמריקני, וכן במטבח היהודי בשל התאמתו להכנת חמין ותבשילים דומים.

בטיחות
------

בניגוד לסיר לחץ אשר אטום באופן הרמטי והתבשילים בו מבושלים בטמפרטורות אשר לרוב גבוהות מ-100 מעלות צלזיוס בעזרת שימוש באדים בטמפרטורה ולחץ גבוהים, הקרוקפוט לא יכול להתפוצץ למרות שאין שסתום בטיחות, משום שתוכן הסיר נמצא בלחץ אטמוספירי.

בהלכה
-----

שימוש בכלי לבישול המתחיל בערב שבת ומסתיים בשבת עצמה שנוי במחלוקת הלכתית סביב השאלה האם מדובר בהשהיה המותרת או בהטמנה שנאסרה. הרבנים משה פיינשטיין, שמואל הלוי וואזנר ועובדיה יוסף התירו את השימוש בסיר זה, ואילו הרבנים שלמה זלמן אויערבאך ויוסף שלום אלישיב אסרו את השימוש בו.

ראו גם
------

* בעבוע

קישורים חיצוניים
----------------

הבנת זמני בישול בסיר לבישול איטי-עצות מאתר foodiez

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סיר לבישול איטי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  איך עובד סיר לבישול איטי, באתר discover.org.il
2. ↑  הרב שמואל הלוי וואזנר, שו"ת שבט הלוי, חלק ט סימן נב, באתר HebrewBooks
3. ↑  הרב עובדיה יוסף, **חזון עובדיה שבת חלק א**, מכון מאור ישראל, עמ' ס"ד
4. ↑  הרב שלמה זלמן אוירבך, מנחת שלמה, חלק שני, סימן ל"ד, סעיף ה, באתר HebrewBooks

| **טכניקות בישול** |
| --- |
| יבש | אפייה • צלייה • קלייה • עישון |
| מבוסס מים | בישול לבן • הרתחה • חליטה • שליקה • אידוי • נזיד |
| מבוסס שמן | טיגון עמוק • טיגון • הקפצה |
| מבוסס אלכוהול | פלמבה (שילהוב) |
| מבוסס חומץ או מלח | כבישה • החמצה |
| בעזרת כלים | אמבט מרים • סיר לבישול איטי • בישול במיקרוגל • סיר לחץ • מנגל • הקצפה |
| גסטרונומיה מולקולרית | ספריפיקציה • סו-וויד |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph135649

 |
**ארנסט פסמן** (בגרמנית: **Ernst Feßmann**;‏ 6 בינואר 1881 – 25 באוקטובר 1962) היה גנרל גרמני ב-Heer (הצבא הגרמני) שהוביל את הדיוויזיה ה-267 בשלבים הראשונים של מלחמת העולם השנייה. לפני המלחמה הוא גם פיקד על אחת מדיוויזיות הפאנצר הראשונות.

ביוגרפיה
--------

פסמן נולד ב-6 בינואר 1881 באאוגסבורג, ובשנת 1900 התגייס לצבא בוואריה. לאחר שירותו בצבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה, הוא נותר לשרת ברייכסווהר לאחר המלחמה. לאחר תקופה של שנתיים במטה גדוד האופנוענים ה-7 הוא מונה למפקדו בשנת 1924. שנתיים לאחר מכן קיבל את הפיקוד על רגימנט הפרשים ה-17.

משנת 1931 ועד תחילת 1933, הוביל פסמן את הגדוד הממונע של רגימנט התותחנים השני, ואף שירת תקופה בברית המועצות בבית הספר הסודי פאנצרטרופנשול (*Reichswehr*) בקאזאן. בעקבות החלטתו של אדולף היטלר לפרק את בית הספר בסוף 1933, התמנה פסמן למפקד ה- *Kraftfahrlehrkommando* (פיקוד על אימון רכב) בצוסן. לאחר מכן פיקד על חטיבת פאנצר להר.

במרץ 1935, הרייכסווהר אורגן מחדש בתור הוורמאכט, והחלה הקמת חיל השריון הגרמני. פסמן מונה למפקד דיביזיית הפאנצר ה-3 בברלין ב-15 באוקטובר 1935, בדרגת גנרל-לויטננט. הדיוויזיה הייתה אחת משלוש האוגדות הראשונות שנוצרו. השתיים האחרות היו דיוויזיית הפאנצר הראשונה שהוקמה בויימאר בפיקודו של מקסימיליאן פון וייכס, ודיוויזיית הפאנצר השנייה שהוקמה בווירצבורג בפיקודו של היינץ גודריאן.

דיוויזיית הפאנצר השלישית נודעה בשם "דיוויזיית הדובים", על שם סמל הדיוויזיה שלה ורגימנט הפאנצר הראשון שלה נשאב במידה רבה מהפיקוד הקודם של פסמן, ה-*Kraftfahrlehrkommkommando*‏. מרבית פלוגות הפאנצר שלה, שכל אחת מהן כללה שמונה טנקים בלבד, החלו להצטייד באימונים עם פאנצר סימן 1. פסמן פרש מהוורמאכט בספטמבר 1937 כגנרל חיל השריון, אבל חזר לשירות פעיל עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.

פסמן מונה למפקד הדיוויזיה ה-267 שהוקמה ב-26 באוגוסט 1939, ושירת עמה בחזית המערבית שם השתתף בפלישות לבלגיה וצרפת. לאחר נפילת צרפת במאי 1940, הוצבה הדיוויזיה לאורך התעלה האנגלית במשך שנה, לפני שהועברה מזרחה למבצע ברברוסה. לפני שהחלה הפלישה לברית המועצות, הוא הוחלף על ידי פרידריך-קרל פון וכטר. הוא מונה לתפקיד מטה בפרנקפורט ושירת שם עד שפרש שוב בשנת 1942. הוא שוחרר רשמית מהוורמאכט בשנה שלאחר מכן. הוא התיישב בפולאך לאחר המלחמה, ומת ב-25 באוקטובר 1962.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארנסט פסמן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5  Mitcham 2007a, p. 55.
2. ↑  Mitcham 2007a, p. 8.
3. ↑  Mitcham 2007a, p. 9.
4. 1 2  Mitcham 2007a, pp. 9–10.
5. ↑  Mitcham 2007a, p. 53.
6. ↑  Mitcham 2007b, pp. 314–315.
ספל תה של הצי הבריטי שנמשה בסקפה פלו
ספל תה של הצי הגרמני שנמשה בסקפה פלו
מרכז המבקרים של סקפה פלו באי הוי
**סקפה פלו** (באנגלית: **Scapa Flow**) הוא גוף מים באיי אורקני שבסקוטלנד, הנתחם על ידי איי מיינלנד, גראמסיי, בוריי, דרום רונלדסיי והוי. אוניות ויקינגיות עגנו בסקפה פלו לפני 1,000 שנים ויותר. עיקר פרסומו בא לו על שום היותו הבסיס הימי הראשי של הצי המלכותי הבריטי במלחמות העולם. הבסיס נסגר ב-1956.

מלחמת העולם הראשונה
-------------------

בסיס הצי המלכותי שהשתתף בקרב יוטלנד היה בסקפה פלו. הבסיס הותקף פעמיים על ידי צוללות גרמניות, אך שתי ההתקפות נכשלו ובמהלכן הוטבעו שתי הצוללות הגרמניות U-18 ו-U-116.

בעקבות כניעת גרמניה בסוף מלחמת העולם הראשונה, הועברו למשמורת בגאטר סאונד שבסקפה פלו 74 מאוניות צי הים הפתוח של הצי הגרמני, ממתינות לתוצאות השיחות של חוזה ורסאי, שם יוחלט על עתידן. ב-21 ביוני 1919, לאחר שעיקר הצי הבריטי יצא את המעגן לצורך אימונים, הורה סגן אדמירל לודוויג פון רויטר, המפקד הגרמני הבכיר בסקפה פלו, להציף ולהטביע במתכוון את האוניות כדי למנוע את נפילתן לידיים בריטיות. חמישים ואחת אוניות טבעו. תשעה אנשים מתו במהלך הניסיונות להציל את האוניות מטיבוע, והם היו החללים האחרונים במלחמת העולם הראשונה.

מלחמת העולם השנייה
------------------

בתחילת מלחמת העולם השנייה, ב-14 באוקטובר 1939, הצליחה הצוללת הגרמנית U-47 בפיקודו של גינתר פרין לחדור לתוך המעגן בסקפה פלו ולהטביע את אוניית המערכה המיושנת אה"מ "רויאל אוק". הטורפדו שירה פרין פער חור בקוטר 9 מטרים בדופן האונייה הבריטית והיא שקעה למצולות בתוך דקות ספורות. 833 מבין 1400 אנשי צוותה קיפחו את חייהם. טרופת האונייה היא כיום קבר צבאי מוגן. לאחר ההתקפה פקד וינסטון צ'רצ'יל לבנות מספר סוללות לחסימת המבואות המזרחיים של סקפה פלו; סוללות אלה נבנו על ידי שבויי מלחמה איטלקים שהוחזקו באיי אורקני. "מחסומי צ'רצ'יל" אלה משמשים כיום כדרכי גישה מהאי המרכזי אל האיים בוריי ודרום רונלדסיי, אך הם חוסמים את התעבורה הימית.

שלושה ימים לאחר התקפת הצוללת U-47 התקיפו ארבעה מפציצי יונקרס של הלופטוואפה את סקפה פלו באחת ההפצצות הראשונות מן האוויר על בריטניה במלחמה. בהתקפה ניזוקה קשה אוניית המערכה הקשישה אה"מ "איירון דיוק" (1912), ששימשה כבסיס צף, אך אחד המפציצים הופל על ידי סוללת תותחים נגד-מטוסים באי הוי.

מרכז המבקרים
------------

מרכז המבקרים נמצא באי הוי, והוא ממוקם בתחנת התדלוק לאוניות ובמכל אחסנת דלק שהוסב לתפקידו החדש. התצוגות כוללות מיצג תלת-ממדי של מראה האי והאוניות לפני שהוטבעו. ניתן להגיע לאי במעבורת המקומית, המפליגה פעמים אחדות ביום. במרכז שירותי הסעדה למטיילים.

צלילה ספורטיבית
---------------

צי האוניות הגרמניות הטבועות הוא אתר צלילה פופולרי לחובבים. רוב האוניות הטרופות שקועות בעומקים שבין 35 ל-50 מטרים. הצוללים אינם רשאים להיכנס לתוך שרידי האוניות או למשות חפצים מתוכן או מסביבתן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סקפה פלו** בוויקישיתוף
* רשימת האוניות הגרמניות שהוטבעו בסקפה פלו.
* אתר Scapa Flow של בית הספר הקהילתי של North Walls.
* הטבעת צי הים הפתוח הגרמני בסקפה פלו.
* על טרופות האוניות בסקפה פלו.
* אתר הצוללת הגרמנית U-47, שהטביעה את אה"מ "רויאל אוק".
* מוזיאון האלחוט באורקני.
* סקפה פלו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007558464205171
* GND: 4051874-7
* LCCN: sh85117992
* NARA: 10045162
* NKC: ge342280
* VIAF: 233686047
* WorldCat: viaf-233686047

 |
**ח֫וּלַא** (בערבית: **حولا**) הוא כפר בדרום לבנון, בנפת מרג' עיון שבמחוז א-נבטיה. הכפר שוכן על רכס רמים בגובה 750 מטר מעל פני הים, כ-1.5 ק"מ ממערב לגבול ישראל מול מושב מרגליות.

היסטוריה
--------

ב-24 באוקטובר 1948, במהלך מלחמת העצמאות, נכבש הכפר על ידי חטיבת כרמלי כחלק ממבצע חירם. כשבוע לאחר מכן הרגו שני קצינים ישראלים כשלושים מתושבי הכפר באירוע שכונה טבח חולא. ישראל נסוגה מהכפר במסגרת הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות.

ב-27 באוקטובר 1965 ערכה חטיבת גולני בכפר פעולת הרתעה ("מבצע מאזניים"), לאחר שמחבלי פת"ח חדרו לישראל דרך כפר זה. בפעולה פוצץ ביתו של מוכתר הכפר, וכתוצאה מכך קרס בית סמוך ונהרגה אישה שלנה בו.

במהלך מלחמת לבנון השנייה פעל גדוד 931 של חטיבת הנח"ל בפיקודו של אבי דהן וכוחות שריון בכפר ובסביבתו, ב-7 באוגוסט 2006 הודיע ראש ממשלת לבנון, פואד סניורה, כי 40 מתושבי הכפר נהרגו בעקבות הפצצת חיל האוויר הישראלי בכפר, מספר שעות לאחר מכן חזר בו סניורה מהדברים והתברר שבהפצצה נהרג אדם אחד.

בשנת 2023 במלחמת חרבות ברזל ביצע צה"ל תקיפת מזל"ט שהשמידה חוליית טילים מונחים נגד טנקים של חיזבאללה בחולא לאחר ששיגרו טיל נגד היישוב הישראלי מרגליות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חולא** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט של הכפר (בערבית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלי לנדאו, כוחות צה"ל פוצצו בית ו-3 בארות בכפרי לבנון משם יצאו לחבל בישראל, מעריב, 29 באוקטובר 1965, המשך  
הרמטכ"ל: העבר הטוב של היחסים עם לבנון אינו פוטר אותה מאחריות לחבלות, דבר, 31 באוקטובר 1965
2. ↑  רויטרס, לבנון חזרה בה: הרוג אחד בהריסות כפר חולא, באתר ynet, 7 באוגוסט 2006
3. ↑  Emanuel Fabian, IDF drones hit Hezbollah terror squads amid uptick in attacks; soldier seriously hurt, www.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית)