recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ולטר קספר טבנס** (בגרמנית: **Walter Caspar Többens** וכן **Walther Többens**; ‏19 במאי 1909, מפן (אנ')‏ – 16 בנובמבר 1954) היה הבעלים של ה"טבנסוורקה" בגטו ורשה.

ביוגרפיה
--------

טבנס, איש עסקים במקצועו, עבד בבית קפה בברמן עד 1934. מאז 1932 רכש שבע חנויות שהיו שייכות בעבר לאזרחים יהודים, במסגרת האריזציה. בשנת 1937 הצטרף למפלגה הנאצית. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה היה טבנס מנהל קבוצת עסקים סיטונאית וקמעונאית בברלין. הוא עבד תחת ניהולו של ד"ר לאוץ (Lautz), מטעמו היה סיטונאי בטומשוב מזובייצקי בפולין. במפעליו הועבדו עובדי כפייה יהודים. בשנת 1941 הובא טבנס לגטו ורשה, שוב מטעם לאוץ, על מנת לבצע פקודות של הוורמאכט כחבר בוועדת ייצור גרמנית. הוא היה חסר הון עצמי, ולכן השתמש בתוצרתם של מפעלים יהודים בגטו ורשה כדי לצבור הון ולפתח עסק עצמאי. הוא הקים את "מפעלי טבנס" (Többenswerke) בגטו ורשה. מפעלים אלה כללו בית מלאכה לחייטות, בית מלאכה לנעליים, מפעל כובעים ומפעל גומי. כ-25,000 עובדי כפייה יהודים נאלצו לעבוד בעבודות כפייה במתקני הייצור הללו בתנאי מגורים ועבודה ירודים. אקציות התקיימו באופן קבוע ועובדים גורשו למחנה ההשמדה טרבלינקה.

### אחראי על עבודת כפייה במפעל ולטר טבנס בפוניאטובה

בתחילת 1943 דרש הימלר ממפקד האס-אס ומשטרת הביטחון בגנרלגוברנמן, פרידריך-וילהלם קריגר, לבצע ביקורת במפעלי טבנס. טבנס הצליח למנוע את הביקורת ובתחילת 1943 מונה על ידי אודילו גלובוצניק לנציג מורשה לשם העתקת החברות היהודיות בוורשה, למטרת העברתם של עובדי המפעלים שלו וקרוביהם למחנה באזור לובלין. כך נמנע מהאס-אס להשתלט על עסקיו ונמנעה העברת העובדים היהודים למחנה הריכוז מיידנק. במקביל, אחרי מרד ינואר 1943 בגטו ורשה, ביקשו הגרמנים להימנע מאבדות שהיו כרוכות בכניסה לגטו. כחלופה ביקשו הגרמנים מטבנס להציע ליהודי הגטו לצאת בדרכי שלום למפעליו. טבנס נכנס לגטו להציע זאת ליהודים, אך לא נענה בהתנדבותם, עקב האווירה ששררה בגטו אחרי האקציה ההמונית של קיץ 1942, בה נשלחו להשמדה כרבע מיליון מתושבי הגטו.

באפריל ומאי 1943, במהלך מרד גטו ורשה, הועברו 10,000 עובדי כפייה ובני משפחה של פלוגות טבנס למחנה עבודות הכפייה פוניאטובה. מתקני הייצור של מפעלי טבנס הועברו גם הם לפוניאטובה. ב-4 בנובמבר 1943 נורו כ-15,000 יהודים ממחנה העבודה במסגרת "אקציית ארנטפסט". לאחר מכן הקים טבנס מתקן ייצור חדש בוורשה ובפברואר 1944 קנה מפעל בברמן. בסוף 1944 העביר טבנס את מפעליו לדלמנהורסט.

### אחרי המלחמה

ב-11 בספטמבר 1945 נעצר טבנס ונכלא על ידי אנשי חיל המודיעין הנגדי בברמן. בינואר 1946 הצליח להימלט ממאסר. ביוני 1946 נתפס שוב, אך נמלט מהכלא בדרמשטט ב-22 בנובמבר 1946. בית המשפט בברמן הצהיר, בהיעדרו, כי הוא פושע מלחמה נאצי. לאחר תום הדה-נאציפיקציה הסגיר עצמו טבנס לרשויות באפריל 1951 ובהסתמך על הצהרות של עובדים לשעבר, סווג רק כ"אוהד הנאצים" במאי 1952. טבנס נהרג בנובמבר 1954 בתאונת דרכים עם מזכירתו.

ראו גם
------

* בית החרושת שולץ

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 118869167
* VIAF: 45099864
* WorldCat: viaf-45099864

 |
**חיל הנשים של הצבא המלכותי** (באנגלית: **Women's Royal Army Corps**; בראשי תיבות: **WRAC**) היה חיל מיוחד בצבא בריטניה אשר אליו השתייכו כל הנשים בצבא למעט רופאות ואחיות.

היסטוריה
--------

במהלך מלחמת העולם הראשונה הקימה בריטניה כוח התנדבותי של נשים ששרתו כפקידות, כטבחיות, כטלפניות וכמלצריות עד לפירוקו של החיל ב-1921. במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם חיל העזר לנשים שהמשיך לפעול גם אחרי המלחמה. ב-1 בפברואר 1949 הוחלט לפרק את חיל העזר ולהקים במקומו את חיל הנשים. החיל כלל את כל הנשים בצבא הבריטי, למעט רופאות ואחיות, ששרתו בחיל האחיות של המלכה אלכסנדרה (QARANC). ב-1952 אוחדו הדרגות של חיל הנשים עם הדרגות של כוחות הצבא הרגילים. באוקטובר 1990 הועברו כל לוחמות החיל שעסקו בתפקידים לא-ניהוליים ליחידות הסדירות של הצבא. באפריל 1992 פורק חיל הנשים והלוחמות שולבו ביחידות הרגילות.

מפקדות
------

באופן רשמי, המפקדת של החיל הייתה בת למשפחת המלוכה שהחזיקה בתואר "המפקחת המפקדת". מרי, הנסיכה המלכותית שימשה כמפקחת המפקדת מ-1949 עד מותה ב-1965. לאחר מכן שימשה בתפקיד הדוכסית מקנט. בפועל, המפקדת הייתה קצינה בשירות הסדיר בדרגת בריגדיר.

* מרי טירוויט, 1949–1950
* מרי קולשד, 1950–1954
* מרי ריילטון, 1954–1957
* מרי קולווין, 1957–1961
* ז'אן ריבט-דרייק, 1961–1964
* ג'ואן הנדרסון, 1964–1967
* מרי אנדרסון, 1967–1970
* שילה הייני, 1970–1973
* איילין נולאן, 1973–1977
* אן פילד, 1977–1982
* הלן מייצ'י, 1982–1986
* שירלי ניילד, 1986–1989
* גאל רמזי, 1989–1992
* ג'ואן רולסטון, 1992–1994

קישורים חיצוניים
----------------

* חיל הנשים של הצבא המלכותי באתר המוזיאון הצבאי המלכותי
**ולטר הרצר** (בגרמנית: **Walter Harzer**,‏ 29 בספטמבר 1912 – 29 במאי 1982) היה קצין בוואפן אס אס בדרגת אוברפיהרר אשר פיקד בין היתר על דיוויזיית האס אס ה-9 במהלך מבצע מרקט גארדן.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

ולטר הרצר נולד ב-29 בספטמבר 1912 בשטוטגרט-פויירבאך. בשנת 1931 הצטרף הרצר לאס אס, ובמרץ 1934 הצטרף לאס דה, ומאוחר יותר הצטרף לדיוויזיית אס אס "דאס רייך".

### מלחמת העולם השנייה

הרצר לחם עם דיוויזיית אס אס "דאס רייך" במהלך הפלישה לפולין ובמהלך המערכה על צרפת, וביוני 1941 מונה למפקד גדוד בדיוויזיה, ופיקד עליו במהלך מבצע ברברוסה. בשנת 1942 מונה הרצר לקצין מטה בקורפוס הפאנצר ה-57, ולאחר מכן מונה לקצין מטה בדיוויזיית האס אס ה-10.

באפריל 1943 מונה הרצר לקצין מטה בדיוויזיית האס אס ה-9, ולחם עימה בהתקפה על טרנופול, ולאחר מכן הועבר עם הדיוויזיה לצרפת, שם השתתפה הדיוויזיה בקרב על קן. ב-19 באוגוסט 1944 קיבל הרצר על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-29 באוגוסט מונה למפקד דיוויזיית האס אס ה-9. בתחילת ספטמבר הועברה הדיוויזיה להולנד לצורך מנוחה ושיקום, אך נאלצה להילחם בקרב על ארנהם, כחלק ממבצע מרקט גארדן, ועל כך קיבל ב-21 בספטמבר 1944 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.

ב-10 באוקטובר 1944 מונה הרצר לראש מטה הקורפוס ההררי אס אס ה-5, ובסוף נובמבר 1944 מונה למפקד דיוויזיית האס אס ה-4, ופיקד עליה עד סוף המלחמה, וב-8 במאי 1945 נכנע בראש כוחותיו לצבא האמריקני.

### אחרי מלחמת העולם השנייה

לאחר שחרורו התגורר הרצר בעיר שטוטגרט, והיה חבר באגודת HIAG - ארגון של חברים לשעבר בואפן אס-אס, וערך את ההיסטוריה של קצינים רבים באס אס באופן מגמתי. ב-29 במאי 1982 מת הרצר, והוא בן 70 שנה.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1012581349
* ISNI: 0000 0001 2082 7193
* VIAF: 171902918
* WorldCat: viaf-171902918

 |
**סבבה 5** הוא אלבום הסולו השלישי של הראפר הישראלי פלד. האלבום יצא לאור ב-15 במרץ 2018, על ידי חברות התקליטים סינגולד ו-Mobile1 Music.

רקע
---

האלבום, בדומה לאלבומיו הקודמים של פלד, הופק על ידי אורי שוחט ומיכאל כהן. האלבום כולל את הסינגלים "זה לא מעניין אותי" ו"מה אני נראה לך", שהצליח להגיע לעשירייה הפותחת במצעד הרשמי של גלגלצ. כמו כן, שני השירים הצליחו לצבור מאות אלפי השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, וכן שאר שירי האלבום. באלבום מתארחים כהן@מושון, נאצ'ה ועידו בי וצוקי.

ביקורת
------

בן שלו מהארץ העניק ביקורת מעורבת לאלבום: "החיסרון הבולט של 'סבבה 5' הוא האובססיה של פלד להייטרים. כמעט כל השירים הם מכתבי נפץ שממוענים אל כל אלה שזילזלו, עלבו ופגעו בו. חיסול הייטרים הוא פרקטיקה ידועה ואהובה בהיפ הופ, אבל בשיר השישי, מקסימום השביעי, מתחשק להגיד לפלד: או־קיי, הבנו, שחרר. זה כמו לדבר אל הקיר. וזאת עוד סיבה לאהוב את "אהבתי", שבמקום לשנוא את ההייטרים מוכן לתת כליה לאותה מעריצה נהדרת. חפשו אותה בהופעות ההשקה, צועקת את כל המילים עם ג'רזי של הלייקרס".

רשימת רצועות
------------


| סבבה 5 |
| --- |
| מס' | שם | משך |
| 1. | מייצג | 3:06 |
| 2. | סבבה 5 | 3:20 |
| 3. | מה אני נראה לך | 3:15 |
| 4. | קלוט אותי | 3:13 |
| 5. | זומבי (עם כהן@מושון)  | 4:08 |
| 6. | זה לא מעניין אותי | 3:08 |
| 7. | סטנגה | 2:46 |
| 8. | אי אפשר בלי (עם נאצ'ה)  | 3:52 |
| 9. | אהבתי | 3:12 |
| 10. | העולם שלי (עם עידו בי וצוקי)  | 3:45 |
| 11. | ברגוע | 3:42 |
| **משך כולל:** | **37:27** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  ארכיון מצעדים, באתר גלגלצ
2. ↑  *סבבה 5*, נבדק ב-2020-07-06
3. ↑  אתר למנויים בלבד בן שלו, הראפר פלד בא לשחק, באתר הארץ, 19 באפריל 2018
סמל משפחת קוסאצ'ה
**ולטקו ווּקוביץ' קוסאצ'ה** (בבוסנית וסרבית-קרואטית: **Vlatko Vuković Kosača**, בסרבית בכתב קירילי: **Влатко Вуковић Косача**,‏ ? - 1392) היה ווייבוד גדול (vojvoda) סרבי, אחד מטובי מפקדיו של מלך טברטקו הראשון של בוסניה. הוא שלט כ"גוספודר" על חבל ארץ החצי-עצמאי זחלומיה או חום, שבהרצגובינה, במסגרת ממלכת בוסניה. 

ולטקו היה בנו של הוויבוד ווּק קוסאצ'ה, מייסד בית קוסאצ'ה, ומאצילי הצאר דושאן. חבל חום שבשליטתו היה חלק מבאנות בוסניה ואחרי 1377 מממלכת בוסניה.
שמו מוזכר לראשונה בשנת 1378 כשייצג את המלך טרבטקו במשא ומתן עם הרפובליקה של רגוזה. היה לו אח, חראן ווקובויץ'.
בשנת 1382 ייצג שוב את מלכו במגעים עם רגוזה בקשר להפקת מלח ומכירתו לידי העיר נובי ולאזור דראצ'וויצה הסמוך, ושוב ב-1388 במו"ם עם הערים בדלמטיה.

בשנות ה-1380 התחיל האיום העות'מאני להתקרב לבוסניה, מכיוון הרצגובינה השכנה. ב-27 באוגוסט 1388 הוויבוד הגדול ולטקו הצליח להביס צבא פולשים עות'מאני (כוח של 18,000 לוחמים) בקרב בילצ'ה, בשטח חום. כוח בוסני של פרשים כבדים הצליח לפרוץ אל שורות הכוח העות'מאני ואחר כך לרדוף אחרי הטורקים הנסוגים. המפקד העו'תמאני לאלה שהין פאשה הצליח להימלט עם קבוצה קטנה של חיילים.

ביוני 1389 השתתף ולטקו ווקוביץ' עם 5,000 חיילים בקרב קוסובו המפורסם לצד הנסיך לזר חרבליאנוביץ', נגד הצבא בעות'מאני בפיקוד הסולטן מוראט הראשון. ולטקו פיקד על האגף השמאלי של הכוחות הסרבים שהותקף על ידי הנסיך באיזיט. הוא הביא גם תותח אחד, אותו קיבל משליט רגוזה ושהיה כלי הארטילריה היחיד של המחנה הנוצרי. בקרב נגרמו אבדות כבדות לשני הצדדים אבל בסופו של דבר הוא נחשב לניצחון גורלי של העות'מאנים. ולטקו, שהיה אחד ממעטי המפקדים ששרד את הלחימה, חזר לארצו עם בשורת ניצחון הנוצרים, בגלל הנסיגה הזמנית של הטורקים ששורותיהם הידלדלו ובגלל מות סולטנם מוראט. 

שמו של ולטקו ווקוביץ' מוזכר גם בנוגע לסוגיית מכירת קונאוולה על ידי ראדיץ' סנקוביץ' לידי דוברובניק. ולטקו ווקוביץ' ופאבלה רדינוביץ' שהתנגדו למכירה כבשו מאוחר יותר את קונאבלה וחילקו אותה ביניהם. בשנת 1391 שלט במזרח חום ובדרום קונאוולה. ולטקו מת בשנת 1392. היה נשוי אך לא היו לו יורשים בנים. על כן ירש אותו אחיינו סאנדאל חראניץ'. 
ולטקו ווקובויץ' נקבר ליד הכפר בוליון, על יד סטולאץ, בהרצגובינה. על קברו נכתב בסרבית-קרואטית: "פה שוכב גיבור גדול ואדם גדול, ולטקו ווקובויץ'" 
("Ase leži dobri junak i čovjek Vlatko Vuković")

לקריאה נוספת
------------

* , John Van Antwerp Fine *The Late Medieval Balkans: A Critical Survey from the Late Twelfth Century to the Ottoman Conquest* University of Michigan Press, 1994 - History

ג'ון ון אנטוורפ פיין - הבלקן בימי הביניים המאוחרים - סקירה בקורתית משלהי המאה השתים-עשרה ועד לכיבוש העות'מאני
**מגדל המים במגדל העמק** הוא מגדל מים שהוקם במגדל העמק בשנים 1985-1982 לצורך אספקת מים. המגדל הפך ברבות השנים לאחד מסמליה של העיר מגדל העמק ואף נכלל בסמל עיריית מגדל העמק.

היסטוריה
--------

### הרקע להקמתו

בשנת 1979 חברת *מצפה העמק בע"מ* התחילו בהקמת מיזם תיירותי בשם 'מלון מצפה בעמק' שיכלול הקמת מלון בן 60 חדרים ומגדל בו ישולבו מסעדה מסתובבת, תצפית ובריכה.

באוקטובר 1980 חתמו חברת מצפה העמק והמועצה המקומית מגדל העמק על הסכם כי החברה תכלול במסגרת הקמת הפרויקט בניית בריכה לצורך אספקת מים לשכונת נוף העמק, שבנייתה החלה בשנת 1982.

### הקמת המגדל

בשנת 1981 רכש הקיבוץ הארצי בשותפות עם מי שהחזיק במניות מצפה העמק בע"מ רפי עדן, 25% ממניות חברת מצפה העמק.

התקלות באפשרות להשלמת הבנייה בזמן שנקבע ובמקורות המימון, התגלו לקיבוץ הארצי בשנת 1982. בעיות התגלו גם בהסדרת בעלות על הקרקע. בגין אי הסדרים בעלות חברת מצפה העמק בע"מ הועברה לקיבוץ הארצי.

### הפסקת הבנייה

בניית שלד המגדל הושלמה בשנת 1985 על ידי הקיבוץ הארצי, על מנת לאפשר את הפעלת מגדל המים. המסעדה והתצפית עוד לא נבנו ובנייתן חייבה השקעה של עוד 750,000$. בקיבוץ הארצי הוחלט להפסיק בפיתוח הפרויקט; מיקום המסעדה המסתובבת לא הושלם וכל חלקו העליון של המגדל נשאר פרוץ ולא נסגר על פי התכנון.

### לאחר מכן

בשנת 1987 חתמו הקיבוץ הארצי על הסכם להפעלת המלון עם חברת ניהול. המגדל יצא בשלב זה משטח התפעול של המלון והתבצעו מהלכים להוצאתו בפועל מהמיזם, והסדרת כניסה לתפעול מגדל המים על ידי הרשות המקומית משער חיצוני. המועצה המקומית מגדל העמק חכרה את שטח המגדל בחכירת משנה.

המלון נמכר על ידי החברה הכלכלית של הקיבוץ הארצי לחברת רותם בשנת 1989 ונסגר בשנת 1992. בשנת 2014 עברה ישיבת נחלת ישראל ממשכנה בכפר חסידים למקום שבו היה המלון.

בשנת 2019 התקיים טקס הנחת הפינה ל"מוזיאון המייסדים" שעל פי התוכנית יקום במגדל. בטקס השתתפו רב העיר הרב יצחק דוד גרוסמן, ראש העיר אלי ברדה, שרת התרבות והספורט מירי רגב וחברי מועצת מגדל העמק. בשנת 2022 החלו עבודות בנייה בשטח המגדל, שבו מתוכנן כאמור להיות מוזיאון המייסדים.

בגרפיקה השימושית וכסמל למגדל העמק
---------------------------------

כיכר הכניסה למגדל העמק. המגדל בצד שמאל. הפסל הוא ישראל פרימו.כיכר הכניסה למגדל העמק. המגדל בצד שמאל. הפסל הוא ישראל פרימו.
המגדל בסמל הגרעין התורני במגדל העמק.
מגדל המים הפך עם השנים לסמל המזוהה עם מגדל העמק ואף מופיע בסמל העירייה.

לקריאה נוספת
------------

* תיק תיעוד: מגדל המים המסעדה המסתובבת ומצפה מגדל העמק

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מגדל המים** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ד"ר אסתי ינקלביץ, תיק תיעוד: מגדל המים, המסעדה המסתובבת ומצפה מגדל העמק (עמ' 21), ‏דצמבר 2018, טבת ה'תשע"ט
2. 1 2  ד"ר אסתי ינקלביץ, תיק תיעוד: מגדל המים, המסעדה המסתובבת, ומצפה מגדל העמק (עמ' 23), ‏דצמבר 2018, טבת ה'תשע"ט
3. ↑  על הישיבה, באתר ישיבת נחלת ישראל
4. ↑  מערכת עמקניוז, מגדל העמק: הונחה אבן הפינה למוזיאון המייסדים, באתר עמקניוז, ‏24 בינואר 2019
**סלאטינה** (ברומנית: **Slatina**) היא עיר הבירה של מחוז אולט בדרום רומניה. נכון לשנת 2021, בעיר מתגוררים 63,487 תושבים.

היסטוריה
--------

העיר הוזכרה לראשונה ב־20 בינואר 1368 במסמך שהוכן על ידי נסיך ולאכיה, ולדיסלב הראשון. במסמך נמסר כי סוחרים מן העיר בראשוב שבטרנסילבניה שיעברו דרך סלאטינה לא ישלמו דמי מכס. מקור השם הוא סלאבי.

גאוגרפיה
--------

העיר ממוקמת בדרום רומניה, בגובה של כ־135 מטרים מעל פני הים, על גדת הנהר אולט. היא ממוקמת כ־45 קילומטרים מצפון־מזרח לקראיובה וכ־130 קילומטרים מערבית לבוקרשט, בירת המדינה. הגבול עם בולגריה נמצא כ־75 קילומטרים דרומה.

דמוגרפיה
--------

נכון לסוף שנת 2021, בעיר מתגוררים 63,487 תושבים, בעוד שבסביבתה מתגוררים בסוך הכול עוד כ־12,000 תושבים.

אוכלוסיית העיר גדלה באיטיות עד לשנות השישים, אז החל גידול עצום באוכלוסייתה, שהגיע בשיאו למעל 85,000 תושבים בשנת 1992. מאז פחתה אוכלוסייתה בכ־12,000 תושבים.

להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:

כלכלה
-----

בעיר ממוקם אחד ממפעלי האלומיניום הגדולים ביותר במזרח אירופה. מפעלים נוספים בעיר מייצרים מוצרי פלדה, צמיגים, מנועים, מוצרי אלקטרוניקה ועוד. נוסף על כך, על הנהר אולט, מצויות שתי תחנות כוח הידרואלקטריות – אחת מצפון לעיר ואחת מדרום.

תחבורה
------

בעיר ממוקמת תחנת רכבת המחוברת לרשת מסילות הרכבות הארצית. התחנה משמשמת גם להעברת מטענים ממפעלי התעשייה בעיר. ישנם ארבעה גשרים מעל הנהר אולט בקרבת העיר. כבישים ראשיים החולפים בעיר ובסביבתה מובילים, בין היתר, לפיטשט, לקראיובה, ולסיביו. הכבישים מחוברים לרשת הכבישים הלאומית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סלאטינה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סלאטינה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Carl Voretzsch, Romanistische Arbeiten, Volume 54, Issue 2, M. Niemeyer, 1960, p. 504.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: b34cee6f-38e3-4af3-9fa3-4a4e34920e45
* NKC: ge1124161

 |
**שְׁטַח-רֹאשׁ הָדִּי** (שם מדעי: *Platycephalus indicus*) הוא דג קרקעית ממשפחת השטח-ראשיים, שתפוצתו הטבעית באוקיינוס ההודי. הדג פלש באמצעות תעלת סואץ לים התיכון, והתגלה בו לראשונה בשנת 1953 בחופי ישראל. דג זה הוא קרובו לסוג של שטח-ראש בסנסי.

שטח-ראש הודי הוא שוכן קרקעית, על חול או בוצה, בסמוך לשוניות באקלים סובטרופי. מין זה הוא טורף האורב לטרפו ממקום מחבואו בחול, וניזון בעיקר מדגים וחסרי חוליות. אורכו הנפוץ של הדג נע בין 30-50 ס"מ ואורכו המקסימלי מגיע עד 70 ס"מ.

בשלבים מוקדמים של חייו ישהה השטח-ראש הודי בשפכי נהרות ובמים מתוקים בלהקות. שטח-ראש הודי נדוג באופן מסחרי בכל תפוצתו הטבעית על ידי מכמורתנים. המכמורתן יאתר את הדג עד עומק 30 מטר, אולם לכידות נפוצות יותר בעומקים הרדודים מ-15 מטר. הדג משמש כמקור מזון ונעשה בו שימוש ברפואה עממית בסין. עקב הידרדרות איכות המים המתוקים באזורי תפוצתו הטבעיים של הדג, ישנו חשש מסוים לאזורי הרבייה של המין. ביצי הדג הם פלגיים (נסחפים בזרמי המים).

תפוצה
-----

תפוצת הדג באוקיינוס ההודי; בים האדום, במזרח אפריקה ועד הפיליפינים, בצפון עד דרום יפן וקוריאה, ודרום עד צפון אוסטרליה. לדג תפוצה נרחבת במזרח האוקיינוס ההודי מבנגל ועד מפרץ תאילנד.

שטח-ראש הודי הוא דג פולש בים התיכון, אליו הגיע דרך תעלת סואץ באמצעות תהליך שנקרא הגירה לספסית. הדג התגלה לראשונה בים התיכון בשנת 1953 בחופי ישראל על ידי החוקר הישראלי דור בן טוביה. במצרים זוהה לראשונה בשנת 1963, ובלבנון בשנת 1977. כיום הדג נדיר יחסית בים התיכון.

* שטח-ראש הודי, נלכד בטאיוואןשטח-ראש הודי, נלכד בטאיוואן
* שטח-ראש הודי, נלכד בפקיסטןשטח-ראש הודי, נלכד בפקיסטן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שטח-ראש הודי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* תיעוד לכידה בישראל, ותמונות של שטח-ראש הודי(הקישור אינו פעיל) - פורום הדיג הישראלי.
* Platycephalus indicus מאתר הוועדה המדעית לים התיכון (באנגלית)
* Platycephalus indicus מאתר IUCN (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  שטח-ראש הודי באתר הרשימה האדומה של IUCN
***All That*** (מוכר כ-***"All That"***; בעברית: **כל מה ש...**) הוא האלבום העצמאי השלישי של זמרת הקאנטרי ליאן ריימס, אשר יצא לאור ביולי 1994, בעת שהייתה בת 12 בלבד על ידי חברת התקליטים העצמאית נור וה ז'אק. האלבום נכשל מסחרית אך עותק שלו הגיע לחברת התקליטים קורב רקורדס בראשותו של מייק קורב שהחתים את ריימס בחברת התקליטים שלו.

האלבום מכיל גרסת כיסוי לשיר "Blue" של הזמר ביל מאק אשר ריימס עשתה לו גרסת כיסוי נוספת באלבומה הרביעי. בנוסף לכך, האלבום מכיל גרסאות כיסוי נוספות לשירים כמו "I Will Always Love You" של הזמרת דולי פרטון וגרסת כיסוי לשיר "Yesterday" של הביטלס.

רקע
---

האלבום הוקלט באביב באותה השנה באולפני נורמן פטי שבניו מקסיקו ויצא לאור ביולי אותה שנה על גבי תקליטור ועל גבי קלטת שמע. האלבום הופץ לשווקים שונים אך לא זכה להצלחה מסחרית. על אף הכישלון, האלבום הגיע אל ידיו של מייק קורב שהיה באותה התקופה בעל חברת התקליטים קורב רקורדס.

קורב טען כי כולם נדהמו ששמעו את התקליטור שלה וסובבו את ראשיהם כאשר הם שאלו מי היא אותה הילדה שהקליטה אותו. בעקבות כך, שנתיים לאחר מכן כאשר הייתה בת 14 בלבד – ריימס חתמה על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים שלו ובכך החלה הפריצה שלה.

רשימת רצועות
------------


| *All That* |
| --- |
| מס' | שם | משך |
| 1. | Blue | 2:44 |
| 2. | Sure Thing | 2:39 |
| 3. | I'll Get Even with You | 3:16 |
| 4. | Why Can't We | 3:49 |
| 5. | The Rest is History | 3:09 |
| 6. | Broken Wing | 3:20 |
| 7. | Cowboy's Sweetheart | 2:31 |
| 8. | Middle Man | 4:22 |
| 9. | Share My Love | 2:44 |
| 10. | Yesterday | 3:08 |
| 11. | I Will Always Love You | 4:37 |
| **משך כולל:** | **36:42** |

קישורים חיצוניים
----------------

* MusicBrainz All That באתר MusicBrainz
* Discogs All That באתר Discogs

הערות שוליים
------------

1. ↑  גרג ווקר, ג'וני מולהייר, וילבור סי. ריימס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 344cf3f2-b009-382b-8c8d-440da2a1fb89

 |
**ג'יימס הנרי "ג'ימי" בלומפילד** (אנגלית: **James Henry "Jimmy" Bloomfield**‏ 15 בפברואר 1934 - 3 באפריל 1983) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.

ביוגרפיה
--------

בלומפילד נולד בקנזינגטון שבלונדון, והחל את הקריירה שלו במועדון החובבני וולטהאמסטואו אווניו לפני שהצטרף לקבוצת ברנטפורד מהליגה השנייה באוקטובר 1952. לאחר ירידת ברנטפורד לליגה השלישית ב-1954 הוא הועבר לארסנל תמורת 8,000 לירות שטרלינג, על מנת להחליף את ג'ימי לוג'י.

בלומפילד ערך את הופעת הבכורה שלו כבר במשחק הראשון של העונה מול אברטון ב-25 באוגוסט 1954, והשתתף ב-19 משחקים בסך הכל באותה עונה. רק בעונת 1955/1956 הוא זכה למקום קבוע בהרכב המועדון. הוא היה חלוץ שני חזק ובעל מסירות מדויקות, והיה אחד מהשחקנים הבולטים של המועדון בין 1955 ל-1960, שנחשבה לבינונית מבחינת הישגים. הוא הופיע במדי נבחרת אנגליה עד גיל 23 (אך לא בנבחרת אנגליה הבוגרת) ובמדי נבחרת הפוטבול ליג, והיה חלק מקבוצת לונדון XI שהפסידה לברצלונה בגמר הראשון של גביע ערי הירידים ב-1958.

בלומפילד השתתף ב-227 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 56 שערים. אולם, לאחר הגעתו של ג'ורג' איסטהאם ב-1960 הוא איבד את מקומו בהרכב, ובנובמבר של אותה שנה הועבר לברמינגהאם סיטי. בלומפילד שיחק בברמינגהאם במשך ארבע עונות, שבמהלכן העפיל המועדון לגמר גביע ערי הירידים מול רומא ב-1961, והפסיד בו. הוא סייע לברמינגהאם לזכות בגביע הליגה ב-1963, לאחר שכבש שער במשחק הגמר מול אסטון וילה. בקיץ 1964 הוא חזר לברנטפורד, ולאחר מכן שיחק במשך תקופות קצרות בווסטהאם יונייטד, פליימות' ארגייל ולייטון אוריינט.

ב-1969 הוא הפך למאמן של לייטון (במקביל להיותו רשום כשחקן), וזכה באליפות הליגה השלישית בעונתו המלאה השנייה אף על פי שלרשותו עמדו 18 שחקנים בלבד. הוא התמנה לתפקיד המאמן של לסטר סיטי ב-1971, והצליח להשאיר את המועדון בליגה הראשונה במשך שש שנים רצופות. הוא הוביל את לסטר לחצי גמר גביע ה-FA בעונת 1973/1974, שהסתיים בהפסד לליברפול בסיכום שני המשחקים. בנוסף, הוא הוביל את המועדון לזכייה במגן הצדקה ב-1971.

בלומפילד חזר לתפקיד המאמן של לייטון ב-1977, ובקדנציה זו הוא הוביל את המועדון לחצי גמר גביע ה-FA בעונת 1977/1978, שהסתיים בהפסד לארסנל. ב-1981 עזב בלומפילד בעקבות מחלוקת עם היושב-ראש בריאן וינסטון, שפרצה בעקבות שחרורו של הניגרי ג'ון צ'ידוזי. לאחר מכן הוא עבד בצוות האימון של לוטון טאון כמאתר כישרונות, אך מת בגיל 49 כתוצאה ממחלת הסרטן.

לקריאה נוספת
------------

* טוני מתיוס, WHO'S WHO OF ARSENAL (עמודים 37 - 38), מיינסטרים,‏ 2007 (מסת"ב 1-84596-232-X)
* טוני מתיוס, Birmingham City: A Complete Record (עמוד 73), Derby: Breedon Books‏, 1995 (מסת"ב 978-1-85983-010-9)

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
**קארסטן ראמלו** (בגרמנית: **Carsten Ramelow**, נולד ב-20 במרץ 1974 בברלין המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בבאייר לברקוזן ובנבחרת גרמניה בעמדות הבלם והקשר האחורי.

קריירת מועדונים
---------------

### הרטה ברלין

ראמלו גדל בברלין המערבית, ואת שנות ילדותו ונעוריו העביר במועדוני כדורגל מקומיים, ובגיל 17, בשנת 1991, החל לשחק בהרטה ברלין ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. ראמלו שיחק הן בקבוצה הבכירה של הרטה ברלין והן בקבוצת המילואים, וסך הכל ארבע עונות בהרטה ברלין, בהן השתלב בקבוצה וכבש חמישה שערים ב-80 הופעות בקבוצה הבכירה, אך לא הצליח לעלות איתה לליגת הבונדסליגה.

### באייר לברקוזן

בפגרת החורף של עונת 1995/96, החל ראמלו לשחק בבונדסליגה לראשונה בחייו, כאשר חתם בבאייר לברקוזן, ויצר חוליית הגנה חזקה בצוותא עם ינס נובוטני, שעד לשנת 2002 סיימה ארבע פעמים כסגנית האלופה. למעשה, עד שנת 2003 באייר לברקוזן סיימה כל עונה במקום הרביעי ומעלה, אך לא זכתה באליפויות. בשנת 2002 הגיע ראמלו עם הקבוצה לגמר ליגת האלופות ושימש קפטן במשחק בו הפסידה באייר לברקוזן 1–2 לריאל מדריד. החל משנת 2006 דעכה כמות ההופעות של ראמלו בגין פציעות חוזרות, והוא פרש ממשחק פעיל בתום עונת 2007/2008. בסך הכול צבר 333 הופעות בבונדסליגה עם באייר לברקוזן, בהן כבש 23 שערים.

קריירה בינלאומית
----------------

ראמלו השתתף עם נבחרת גרמניה ביורו 2000, בו לא צלחה הנבחרת את שלב הבתים, ובמונדיאל 2002, בו הפסידה הנבחרת 0–2 לנבחרת ברזיל, במשחק הגמר, בו ראמלו שיחק 90 דקות. בטורניר זה, ראמלו ספג כרטיס אדום במשחק בשלב הבתים נגד נבחרת קמרון, והחמיץ בגין זאת את משחק שמינית הגמר נגד נבחרת פרגוואי. ראמלו היה אמור להיות מזומן ליורו 2004 על ידי המאמן רודי פלר, אך בחר לוותר על השתתפותו ולפרוש מהנבחרת שבוע לפני פרסום הסגל, עם 46 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש שלושה שערים.

קריירה מוזיקלית
---------------

ראמלו הוציא אלבום בשנת 2005 שנקרא Sing when your'e winning, שלא הופץ בהפצה מסחרית, אלא רק לקרובי משפחתו וחבריו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קארסטן ראמלו** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt

| **נבחרת גרמניה – יורו 2000** |
| --- |
| 1 קאן • 
2 באבל • 
3 רהמר • 
4 לינקה • 
5 בודה • 
6 נובוטני • 
7 שול • 
8 הסלר • 
9 קירסטן • 
10 מתאוס • 
11 רינק • 
12 להמן •
13 באלאק • 
14 האמאן •
15 ווש •
16 ירמיס •
17 ציגה •
18 דייסלר •
19 יאנקר •
20 בירהוף •
21 ראמלו •
22 בוט •
מאמן: ריבק | גרמניהגרמניה |

| **נבחרת גרמניה – מונדיאל 2002 (מקום שני)** |
| --- |
| 1 קאן • 
2 לינקה • 
3 רהמר • 
4 באומן • 
5 ראמלו • 
6 ציגה • 
7 נויביל • 
8 האמאן • 
9 יאנקר • 
10 ריקן • 
11 קלוזה • 
12 להמן •
13 באלאק • 
14 אסמואה •
15 קל •
16 ירמיס •
17 בודה •
18 בומה •
19 שניידר •
20 בירהוף •
21 מצלדר •
22 פרינגס •
23 בוט •
מאמן: פלר | גרמניהגרמניה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 13543209X
* ISNI: 0000 0000 5846 1732
* VIAF: 80180247
* WorldCat: viaf-80180247

 |
**שְטַאדְטְלֶנְגְסְפֶלְד** (בגרמנית: **Stadtlengsfeld**) היא עיירה בתורינגיה, גרמניה. הממוקמת על רכס הרי הרון. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 הייתה אוכלוסיית העיירה במגמת ירידה ובין 2000 ל-2010 קטנה מצבת האוכלוסין ב-9.3 אחוזים ועמדה על 2,566 נפשות.

היסטוריה
--------

תיעוד ליישוב במקום קיים מ-1326 עת נמכרו אדמותיו למנזר הבנדיקטי בפולדה. בראשית המאה ה-19 הייתה העיירה בשטחי הממלכה הפרוסית ובהמשך נכללה בשטחי הקיסרות הגרמנית. ב-1791 הוקמה הכנסייה המרכזית בעיירה. ב-1878 פרצה בעיירה דליקה שכילתה חלקים נכבדים בה. מ-1889 מהווה ענף ייצור החרסינה מקור פרנסה עיקרי לתושבי העיירה. לאחר מלחמת העולם השנייה נכללה העיירה בשטח גרמניה המזרחית, עד אוקטובר 1990 אז אוחדו גרמניה המערבית והמזרחית.

הקהילה היהודית
--------------

מניחים שראשוני היהודים התיישבו במקום ב-1359, אך הקהילה עזבה את היישוב בשל רדיפות היהודים. במהלך המאה ה-16 חודש היישוב היהודי במקום, ובעיירה התיישבו שמונה משפחות יהודיות. במהלך מלחמת שלושים השנים נותרה בעיירה משפחה אחת. בראשית המאה ה-18 היגרו לעיירה משפחות יהודיות נוספות והוקם בית עלמין יהודי.

ב-1731 מנתה הקהילה היהודית 24 משפחות, ב-1800 800 נפשות וב-1825 מנתה הקהילה היהודית 566 נפשות שהיוו רבע מכלל האוכלוסייה במקום. בראשית המאה ה-19 נבנה במקום בית כנסת ובצמוד אליו תלמוד תורה. יהודי העיירה היגרו ממנה בהדרגה. בראשית המאה ה-20 מנתה הקהילה 100 נפשות. התיעוד על הקהילה אינו מלא בשל הדליקה שפרצה בעיירה ב-1878 שבמהלכה נשרף כליל בית העירייה ואבדו מסמכים רבים. בני הקהילה עסקו במסחר ובכלל זה בטקסטיל.

ב-1932 נמנו 32 יהודים בעיירה. באוקטובר 1938 גורשו חלק מבני הקהילה לפולין וב-1941, לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות, נשלחו ככל הנראה לגטו לודז'. מספר ימים לאחר ליל הבדולח התחולל פוגרום בעיירה ובמהלכו נהרס בית הכנסת ונפגעו עסקיהם ובתיהם של בני הקהילה. כמו כן חולל בית העלמין. לאחר הפוגרום, מספר מצומצם של יהודים שעדיין נותרו בעיירה גורשו ממנה למחנה הריכוז בוכנוואלד. ב-1988 הוחל בעבודות שיקום בית העלמין היהודי, ומעריכים כי מצויות בו כ-600 מצבות מתקופות שונות.

תמונות בית העלמין היהודי העתיק
------------------------------

|  |
| --- |
| * בית העלמין היהודי העתיק בשטאדטלנגספלדבית העלמין היהודי העתיק בשטאדטלנגספלד
* הכניסה לבית העלמין היהודיהכניסה לבית העלמין היהודי
 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **העיירה שטאדטלנגספלד** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של שטאדטלנגספלד
* בית העלמין היהודי העתיק בשטאדטלנגספלד, באתר alemannia-judaica.de (בגרמנית)
* שטטלנגספלד (גרמניה), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. 1 2  בית הכנסת בשטאדטלנגספלד, באתר alemannia-judaica.de (בגרמנית).
2. ↑  Shmuel Spector,Geoffrey Wigoder ‏The Encyclopedia of Jewish Life Before and During the Holocaust: Seredina-Buda-Z, עמוד 1230, באתר גוגל ספרים (באנגלית).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007590338105171
* GND: 4328070-5
* LCCN: no2014008480
* MusicBrainz: 5bd511b7-af69-4d8b-8bf2-ba403ada861e
* VIAF: 237864388
* WorldCat: viaf-237864388

 |
**קולומביט** (מכונה גם **פרוקולומביט**, **ניוביט** ו**קולומבט**) הוא מינרל המכיל תחמוצות ברזל, מנגן, ניוביום (Nb2O5) וטנטלום (Ta2O5). 

לקולומביט ולטנטליט יש אותו מבנה, אך הם נבדלים באחוז תחמוצת הטנטלום שהם מכילים. בטנטליט 42%-84% תחמוצת טנטלום ו-2%-40% תחמוצת ניוביום, בעוד בקולומביט 5%-30% תחמוצת טנטלום ו-55%-78% תחמוצת ניוביום. קולומביט טהור שאינו מכיל טנטלום ומנגן יכיל 78.8% ניוביום ו-21.2% תחמוצת ברזל. הבדל זה באחוזי הטנטלום מתבטא בעיקר בהבדל בין המשקלים הסגוליים שלהם, כאשר לטנטליט יש משקל סגולי בסביבות 8.0+ הגבוה בהרבה מזה של הקולומביט הנע סביב 5.2. במרבצים שונים נמצאים הקולומביט והטנטליט בתערובת המכונה קולטן. 

ניתן למצוא את שני המינרלים ביחד בפגמטיטים גרניטיים העשירים בליתיום ומינרלים זרחניים, כשהקולומביט מצוי בקצות הפגמטיט והטנטליט מצוי בעיקר בלב הפגמטיט.

היסוד ניוביום היה קרוי פעם קולומביום וזה מקור השם למינרל. השם ניוביום נקבע רק ב-1950, אך הגאולוגים המשיכו לקרוא למינרל קולומביט ולא ניוביט שהוצע כשם תחליפי.

ניתן למצוא קולומביט בקנדה, מדגסקר, שוודיה, נורווגיה, רוסיה, פינלנד, ברזיל ומדינות ארצות הברית: מיין, קליפורניה ווירג'יניה.

בין שימושי הקולומביט, מכירה בחנויות של מינרלים, אבל השימוש העיקרי בקולומביט הוא להפקת ניוביום, מתכת המשמשת בייצור סגסוגות בעלות חוזק מיוחד. לניוביום יכולת לבלוע נייטרונים, ולכן היא משמשת כחומר מגן בכורים גרעיניים. ניוביום הופך למוליך על בטמפרטורות נמוכות, ולכן משתמשים בו במחקרים על מוליכות על.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קולומביט** בוויקישיתוף
* קולומביט באתר webmineral
* קולומביט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Anatoly Agulyanski, The chemistry of tantalum and niobium fluoride compounds, Elsevier, 2004, page 4
2. ↑  Sir William Crookes, Chemical news and journal of industrial science, Volume 14, Chemical news office. 1866, page 141

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531484705171
* BnF: cb12427268d (data)
* LCCN: sh85092002

 |
שטר כסף של מאה דירהם מרוקאיים לזכר המצעד הירוק
**המצעד הירוק** (בערבית: **المسيرة الخضراء**) היה מצעד מאורגן על ידי שלטונות מרוקו, בנובמבר 1975, של מאות אלפי נתינים מרוקאים אל חבל סהרה הספרדית, במטרה להפעיל לחץ לצירוף החבל אל ממלכת מרוקו. במצעד השתתפו כ-350,000 צועדים (לפי מקורות אחרים היו יותר מחצי מיליון צועדים) בליווי של כעשרים אלף חיילים מרוקאים. המצעד היה ביטוי לתביעת מרוקו לריבונות על החבל. המלך המרוקאי חסן יזם את "המצעד הירוק" לאחר שמשלחת האו"ם דיווחה כי רוב הסהראווים רוצים עצמאות והמליצו על הגדרה עצמית לאזור.

הצועדים, שהוסעו למקום באמצעות רכבות, מטוסים ואוניות, הניפו ספרי הקוראן ודגלים אסלאמים ירוקים מכאן נוצר השם "המצעד הירוק". פרנסיסקו פרנקו, שליט ספרד, היה חולה מאוד ושלטונות ספרד, שחששו ממלחמה עם מרוקו העדיפו לסגת ולא לתקוף את ההמונים.

האזור אמור היה להיות מנוהל במשותף על ידי מרוקו ומאוריטניה. בתחילת 1976 עזבו הכוחות הספרדים האחרונים, והשאירו את מרוקו להיאבק עם קבוצת גרילה בשם החזית העממית לשחרור פוליסאריו, שנתמכה באופן פעיל על ידי אלג'יריה ובהמשך על ידי לוב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המצעד הירוק** בוויקישיתוף
* Hassan II lance la Marche verte (בצרפתית)
* Jacob Mundy - How the US and Morocco seized the Spanish Sahara (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מיכאל אביטבול, דניאל זיסנויין "צמיחת המדינות החדשות באפריקה", כרך 6 עמודים 92 - 94
2. ↑  נסים קריספיל "סהרה המערבית
3. ↑  Western Sahara, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4279301-4

 |
**מגפת הדבר השלישית** הייתה מגפה גדולה של דבר הבלוטות שהתחילה ביונאן שבסין בשנת 1855 במהלך שנת הכהונה החמישית של קיסר סין, שיאנפנג משושלת צ'ינג.
מגפת דבר הבלוטות התפשטה לכל היבשות המיושבות ובסופו של דבר הובילה ליותר מ-12 מיליון (אולי אפילו 15 מיליון) נספים בהודו ובסין, מתוכם כ-10 מיליון נספים בהודו לבדה, והפכו אותה לאחת מהמגפות הקטלניות בהיסטוריה.
על פי ארגון הבריאות העולמי המגפה נחשבה פעילה עד לשנת 1960, אז מספר הנפגעים ברחבי העולם ירד לכ-200 בשנה.
מקרי המוות מהמגפה המשיכו לרדת עוד ועוד במשך כל שנה מאז.

השם המתייחס למגפה זו הוא בהיותה ההתפרצות השלישית הגדולה של מגפת דבר הבלוטות שהשפיעה על החברה האירופאית.
המגפה הראשונה נקראה המגפה היוסטיניאנית והיא חירבה את האימפריה הביזנטית ואזורים בסביבה בשנים 541 ו-542. המגפה נמשכה בגלים עוקבים עד אמצע המאה ה-8.
המגפה השנייה נקראה המוות השחור שהרגה כשליש מאוכלוסיית אירופה, בסדרה של גלי הדבקויות מתרחבים בין השנים 1346 ל-1353. מגפה זו חזרה על עצמה באופן קבוע עד המאה ה-19.

דפוס חללי המגפה מצביע על כך שגלים של המגפה בסוף המאה ה-19/תחילת המאה ה-20 ככל הנראה הגיעו משני מקורות שונים.
המקור הראשון היה בעיקר דבר הבלוטות שנישא ברחבי העולם באמצעות סחר בים, הובלת אנשים נגועים, חולדות ומטענים שנטפלו אליהם פרעושים.
המקור השני, האלים יותר, היה בעיקרו, דבר ריאתי עם אחוז הדבקה גבוהה בין אדם לאדם. זן זה הוגבל במידה רבה ליבשת אסיה, בפרט למנצ'וריה ומונגוליה.

ראו גם
------

* מגפות הדבר בהיסטוריה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מגפת הדבר השלישית** בוויקישיתוף
פירוש נוסף ערך זה עוסק בראש ממשלת לבנון. אם התכוונתם לחסן דיאב, אזרח לבנוני החשוד במעורבות בתכנון פיגוע טרור, ראו הפיגוע בבית הכנסת בפריז (1980).

**חסאן דיאב** (בערבית: **حسان دياب**; נולד ב-6 בינואר 1959) הוא פוליטיקאי ומהנדס לבנוני, שכיהן כראש ממשלת לבנון. הוא מוסלמי סוני.

ביוגרפיה
--------

דיאב נולד בביירות בירת לבנון ב-1959. בשנת 1981 סיים לימודי תואר ראשון בהנדסת תקשורת מאוניברסיטת לידס באנגליה. ב-1982 סיים תואר שני בהנדסת מערכות מאוניברסיטת סארי באנגליה וב-1985 סיים דוקטורט בהנדסת מחשבים באוניברסיטת באת' באנגליה. היה פרופסור להנדסת אלקטרוניקה באוניברסיטה האמריקנית בביירות. בין השנים 2004 ל-2006 ייסד את הקולג' להנדסה וכיהן כנשיא באוניברסיטת דופאר במסקט בעומאן. פרסם למעלה מ-120 מאמרים בכתבי עת מדעיים ובכנסים.

מאוקטובר 2006 עד יוני 2011, היה סגן הנשיא לתוכניות מחוזיות חיצוניות באוניברסיטה. ב-13 ביוני 2011, מונה לשר החינוך וההשכלה הגבוהה של ממשלת לבנון ושימש בתפקידו זה עד לפברואר 2014. ב-19 בדצמבר 2019 השיג 69 חתימות של חברי הפרלמנט הלבנוני, הרוב הדרוש לתמיכה במועמדותו לתפקיד ראש הממשלה במקום סעד אל-חרירי שהתפטר מוקדם יותר, בשל ההפגנות והמשבר הפוליטי בלבנון ב-2019. בעקבות זאת הטיל הנשיא מישל עאון עליו את הרכבת הממשלה. דיאב נחשב מקורב לתנועת חזבאללה.

ב-10 באוגוסט 2020 הודיע על התפטרותו מראשות הממשלה עקב הפיצוץ בנמל ביירות. במקומו מונה מוסטפא אדיב. בינואר 2021 שב לתפקיד על מנת לנסות להרכיב ממשלה, אך נכשל בכך לכן ביולי 2021 החליף אותו נג'יב מיקאתי.

חיים אישיים
-----------

נשוי לנוואר רדוואן אל-מוולווי ואב לשלושה, מתגורר בבירה ביירות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חסאן דיאב** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של חסאן דיאב
* Lebanon protests: University professor Hassan Diab nominated to be PM, ידיעה ב-BBC,‏ 19 בדצמבר 2019 (באנגלית), ובה פרטים ביוגרפיים על דיאב

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Roadblocks across Lebanon as anger rises over Diab pick as PM". *Al Jazeera*. ארכיון מ-21 בדצמבר 2019. נבדק ב-20 בדצמבר 2019. `{{cite news}}`:  (עזרה)
2. ↑  הביוגרפיה באתר הרשמי
3. ↑  ידיעה בדיילי סטאר, 19 בדצמבר 2019.
4. ↑  רועי קייס, ראש ממשלת לבנון הודיע על התפטרותו, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 09 באוגוסט 2020

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**סעד אל-חרירי** | **ראש ממשלת לבנון21 בינואר 2020 – הווה** | **הבא**: |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 173835074
* LCCN: n2004016170
* SUDOC: 095146148
* VIAF: 33845527
* WorldCat: lccn-n2004016170

 |
**שאול ינובסקי** (באנגלית:  **Saul Yanovsky**, ביידיש: **שאול יאנאווסקי**; 18 באפריל 1864 – 1 בפברואר 1939) היה אנרכיסט יהודי ופעיל פוליטי. ינובסקי היה ההוגה האנרכיסטי הראשון ברחוב היהודי.

ראשית דרכו
----------

הוא נולד בפינסק ולמד בחדר ובתלמוד תורה שבו למד גם רוסית ואריתמטיקה. בגיל 13 עזב את תלמוד התורה ובהשפעת אחיו שהיה מורה לעברית ומשכיל, למד לימודים כלליים כתלמיד אקסטרני. ב-1880 נסע לביאליסטוק ושם השתלב בחוגי הסטודנטים ועשה לו שם בבקיאותו ברוסית ובספרות. באותה תקופה החל להיות פעיל גם בחוגים רדיקליים.

ארצות הברית
-----------

ב-1885 היגר לארצות הברית. שם הוא עבד בעבודות כפיים שונות ונעשה פעיל בתנועת העבודה. הוא התפרסם מהר כנואם טוב. הוא גם עבר מרוסית ליידיש משום שכך הייתה לו יותר השפעה על הפועלים היהודים. אחרי מהומות היימרקט נעשה לאנרכיסט. הוא הקים יחד עוד כמה אנשים את הקבוצה האנרכיסטית פיאנירע דער פרייהייט (חלוצי החירות). ב־1889 נעשה עורכו של העיתון האנרכיסטי די וואהרהייט (האמת) שהפסיק לצאת אחרי הגיליון העשרים. ב־1890 נסע ללונדון ועבד שם בקבוצה האנרכיסטית דער נייער דור (הדור החדש). הוא נעשה לעורכו של העיתון דער ארבעטער פריינד. בתחילת 1895 חזר לניו יורק. כתב העת של הקבוצה די פרייע ארבעטער שטימע (קול הפועלים החופשיים) נקלע לבעיות כספיות גדולות אבל ינובסקי הצליח להתגבר על הקשיים והעיתון החל לצאת שוב והוא היה עורכו במשך עשרים שנה. הוא גם יסד עיתון יומי: די אבענד צייטונג (עיתון ערב) בכוונה להילחם בעיתונות הצהובה אבל העיתון נסגר אחר שלושה חודשים. בשנים 1910–1911 ערך את הירחון "די פרייע געזעלשאפט" (החברה החופשייה), אבל עזב אותו ב-1919 אחרי שהתנועה האנרכיסטית היהודית הזדהתה עם מהפכת אוקטובר. במשך תקופה קצרה עבד בעיתון פארווערטס. ב־1929 חזר להיות עורכו של פרייע ארבעטער שטימע ופרסם שם, מלבד מאמרים פולמוסיים, גם ביקורות תיאטרון ותרגומים מהספרות העולמית.

מתרגומיו
--------

* מיכאיל בקונין. גאט און דער שטאט. לידז: לידזער אנארכיסטישע גרופע, 1901
* ויקטור הוגו. די ים ארבייטער. לאנדאן: אידישע פאבלישינג קאמפ', 1910
* פיוטר קרופוטקין. די פראנצויזישע ראוואלוציע. ניו יארק: פרייע ארבייטער שטימע, 1912
* לב טולסטוי. די שקלאפעריי פון אונזער צייט, און אנדערע געקליבענע סאציאלע שריפטן. ניו יארק: פרייע ארבייטער שטימע, 1912
* ברטה זוטנר. נידער מיט די וואפען. ניו יורק: פרייע ארבייטער שטימע. 1917

לקריאה נוספת
------------

* **לעקסיקאן פון דער נייער יידישער ליטעראטור**, באנד 4. ניו יורק: קולטור-קאנגרעס/ציקא, 1961. (ביידיש)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שאול ינובסקי** בוויקישיתוף
* מידע על שאול ינובסקי בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית
* אבא גורדין. ש. יאנאווסקי: זיין לעבן, קעמפן און שאפן 1864-‏1939
* שאול יוסף ינובסקי (1864-1939), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  אבא גארדין, עמ' 7

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007494058605171
* GND: 119158736
* ISNI: 0000 0000 5375 6099
* LCCN: nr99027754
* NTA: 297282220
* SELIBR: 235117
* SNAC: w6282f7g
* VIAF: 22945071
* WorldCat: lccn-nr99027754

 |
***My Tennessee Mountain Home*** הוא אלבום הסולו ה-11 של הזמרת דולי פרטון, אשר יצא לאור ב-2 ביולי 1973. הבית שמצולם על עטיפת האלבום וגם קרוי על שמו הוא הבית כמו התגוררה משפחתה של פרטון בשנות ה-40 של המאה ה-20 ובשנות ה-50 של המאה ה-20.

תוכן
----

האלבום הוא אלבום קונספט אשר עוסק בילדותה במזרח טנסי. האלבום מתחיל בדקלום של המכתב הראשון שכתבה פרטון להוריה זמן קצר לאחר שעברה מעיירת הולדתה סביארוויל, טנסי לנאשוויל בשנת 1964. רוב השירים הם זיכרונות נעימים של את נעוריה ומשפחתה, אם כי בשיר "In the Good Old Days (When Times Were Bad)" פרטון מודה בגילוי לב שאף על פי שהיא אסירת תודה על הלקחים שהעוני בילדותה העביר לה, היא לא ממהרת לחזור על החוויה. השיר האחרון באלבום, "Down on Music Row", מספר על ימיה הראשונים ב-Music Row של נאשוויל, בניסיון להשיג חוזה תקליטים, ומודה לאלה שעזרו לה בדרך, תוך אזכור ספציפי של צ'ט אטקינס ובוב פרגוסון.

מורשת
-----

שיר הנושא של האלבום שימש כשיר הנושא של פארק דוליווד. בשנת 2009 שני שירים שהוקלטו עברו האלבום אך לא נכנסו אליו נכנסו לתוך מארז האלבומים שלה, *Dolly*. נוסף על כך, פרטון הקליטה מחדש את אחד מאותם שירים והכניסה אותו לאלבומה *Slow Dancing with the Moon* שיצא ב-1992.

בשנת 2007 האלבום יצא מחדש על גבי תקליטור, ובשנת 2010 סוני מיוזיק הוציאה את השיר בפעם השלישית ביחד עם עוד שני אלבומים נוספים של הזמרת.

רשימת רצועות
------------


| *My Tennessee Mountain Home* |
| --- |
| מס' | שם | משך |
| 1. | The Letter | 2:02 |
| 2. | I Remember | 3:42 |
| 3. | Old Black Kettle | 2:31 |
| 4. | Daddy's Working Boots | 2:53 |
| 5. | Dr. Robert F. Thomas | 2:35 |
| 6. | In the Good Old Days (When Times Were Bad) | 3:26 |
| 7. | My Tennessee Mountain Home | 3:07 |
| 8. | The Wrong Direction Home | 2:27 |
| 9. | Back Home | 2:42 |
| 10. | The Better Part of Life | 3:13 |
| 11. | Down On Music Row | 2:55 |
| **משך כולל:** | **31:38** |

קישורים חיצוניים
----------------

* ספוטיפיי My Tennessee Mountain Home באתר ספוטיפיי
* MusicBrainz My Tennessee Mountain Home באתר MusicBrainz
* Discogs My Tennessee Mountain Home באתר Discogs
* AllMusic My Tennessee Mountain Home באתר AllMusic

הערות שוליים
------------

1. ↑  *My Tennessee Mountain Home*, נבדק ב-2021-03-27

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: c654b9a7-c32b-3298-b756-43ad7a57eb32

 |
**מגפנוזאורוס** (שם מדעי: ***Megapnosaurus***; מילולית: "לטאה מתה גדולה") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצלופיזיים, אשר התקיים במשך היורה תחתון שלפני 199 עד 188 מיליון שנה מזמננו. הסוג מכיל 2 מינים: *Megapnosaurus kayentakatae*? ו-*Megapnosaurus rhodesiensis*. הסוג נקרא במקור בשם **Syntarsus**, שניתן בהמשך לסוג חיפושיות. במשך שנים מאז התגלו המאובנים שלו בזימבבואה ובדרום אפריקה הוא נחשב לשייך לסוג הקרוב צלופיזיס. רק ב-2001 החליטו מספר חוקרים להחזיר אותו בשם הנוכחי.

מאפיינים
--------

דינוזאור קדום זה הגיע לאורך 3 מטרים ומשקל של 32 ק"ג והיה בעל גפיים קצרות ורגליים ארוכות, כשייתכן שנע בדומה ללבלר מודרני בערבות הקדומות. מספר חוקרים אף טוענים שהיה מכוסה נוצות, אך הדבר לא הוכח. אם הדבר נכון זהו מראשוני המינים שכוסו נוצות בעולם. 

הוא היה דו-רגלי מהיר שצד לטאות, חרקים ויצורים קטנים שאותם חטף ברגליו הקדמיות. הלסתות שלו אומנם מתאימות לאכילת בשר אך הוא לא היה מתמחה ואף היה אוכל כל.

מספר מאובנים מראים הבדלים בין מבוגרים, להם טבעות בולטות בחוליות, לבין צעירים. מספר חוקרים אף טוענים שהיה יצור לילי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מגפנוזאורוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק ברב אשר אנשיל כץ מהונגריה. אם התכוונתם לנכדו, רבה של קהילת וויען בארצות הברית, ראו אשר אנשיל כץ (וויען).
הרב אשר אנשיל כץ
**הרב אשר אנשיל כ"ץ** (ה' בטבת, תרמ"א (1880) - כ"ז בסיוון תש"ד (1944)). רב, ראש ישיבה ומחבר ספרים.

ביוגרפיה
--------

נולד בצ'נגר בהונגריה לרב יהונתן בנימין כ"ץ, שהיה מחבר ספרים שלא נדפסו. לאביו היה כתב ייחוס עד הרב נפתלי כ"ץ. למד שש שנים בישיבת ר' משה גרינוולד בחוסט. בן עשרים נשא לאשה את בתו של הרב שלמה זלמן אהרנרייך משאמלויא. נתמנה על ידי חותנו לדיין בשאמלוי, ומאז גם החל לתת שיעורים בישיבת חותנו. בשנת 1909 נתמנה לרב בקהילת ניר-מעדיעש. משנת 1925 נתנה לרב קהילת "עדת ישראל" בדונאיסקה סטרדה שם עמד בראשות ישיבה שהייתה מהגדולות בישיבות הונגריה. בישיבה למדו 250–300 תלמידים.

כשאר בני קהילתו, נשלח באביב של שנת תש"ד (1944) לאושוויץ, שם נספה עם אשתו ורוב ילדיו.

היחיד מילדיו ששרד את השואה היה הרב יהושע כ"ץ שעמד בראש קהילת אשר סערעדהרלי בברוקלין. בנו זה הוציא לאור גם את ספריו.

נכדיו הם רבנים מפורסמים בארצות הברית, הרב אשר אנשיל, ראש קהילת וויען, הרב חיים לייב, אב"ד סרדהלי ופוסק הלכה מפורסם והרב שלמה זלמן, רב קהילת תולדות אהרן בוויליאמסבורג.

ספריו
-----

* סדר הגדה של פסח - עם פי’ ... חדש האביב / מאת הרב ... אשר אנשיל כ"ץ, ברוקלין, תשל"א
* ספר שאלות ותשובות ולאשר אמר - תשובות ובירורי הלכות על ד’ חלקי שולחן ערוך / מאת אשר אנשיל כ"ץ, ברוקלין, תשמ"א. יצא שוב בתשפ"ב על ידי מכון מעדני מלך וויען.

לקריאה נוספת
------------

* אברהם פוקס, ישיבות הונגריה בגדולתן ובחורבנן, חלק א', הוצאת המחבר, ירושלים תשל"ט (1978)
* יצחק יוסף כהן, חכמי טרנסילבניה, מכון ירושלים, ירושלים, תשמ"ט עמ' 130–131
* אברהם יששכר אנגל,  **ספר זיכרון לקהילת דונאסרדאהלי(הקישור אינו פעיל)**, בהוצאת ועד יוצאי קהילת דונאסרדאהלי בישראל, תשל"ה (באתר ספריית העיר ניו יורק) עמ' 115–118

קישורים חיצוניים
----------------

* אשר אנשיל בן יהונתן בנימין כ"ץ (1880-1944), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007313169205171
* LCCN: nr95009999
* WorldCat (עם LCCN): nr95-009999

 |
בית הוועד האולימפי הספרדי במדריד
בית הוועד האולימפי בישראל בתל אביב
בית הוועד האולימפי של ארצות הברית בקולורדו ספרינגס
**ועד אולימפי לאומי** הוא ארגון שתפקידו לטפח את הרוח האולימפית במדינה מסוימת, לתמוך בספורט ובספורטאים באותה מדינה, ולהכין את המשלחת שלה למשחקים האולימפיים. יש ועדים אולימפיים שעוסקים גם בהצגת מועמדויות של ערים לאירוח המשחקים.

הכרה של הוועד האולימפי הבינלאומי בוועד אולימפי מדינתי היא תנאי להשתתפותה של אותה מדינה במשחקים. מלבד כפיפותם של הוועדים האולימפיים לוועד האולימפי הבינלאומי, מאוגדים הוועדים האולימפיים גם בהתאחדויות יבשתיות: התאחדות הוועדים האולימפיים הלאומיים של אפריקה (53 הוועדים האולימפיים האפריקאים), הוועדים האולימפיים של אירופה (49 הוועדים האירופיים), המועצה האולימפית של אסיה (44 הוועדים האסיאתים) ארגון הספורט הפאן-אמריקאי (40 הוועדים של יבשת אמריקה) והוועדים האולימפיים הלאומיים של אוקיאניה (17 ועדים מאוקיאניה). הוועד האולימפי בישראל חבר בארגון הוועדים האולימפיים של אירופה.

נכון לשנת 2011, מכיר הוועד האולימפי הבינלאומי ב-204 ועדים אולימפיים. הוועדים האולימפיים הראשונים שהוכרו הם הוועדים של ארצות הברית ושל צרפת (1894) וב-2008 הוכרו הוועדים האולימפיים של טובאלו ושל מונטנגרו. הוועד האולימפי של ישראל הוכר ב-1952. בין 204 הוועדים האולימפיים המוכרים כיום, 192 הם ועדים של מדינות החברות באו"ם. המדינה היחידה החברה באו"ם שאין לה ועד אולימפי מוכר היא דרום סודאן. 12 הוועדים הנותרים הם ועדים אולימפיים של טריטוריות שאינן מדינות מוכרות על ידי האו"ם, אך יש להן ועד אולימפי עצמאי:

* טאיוואן (מוכרת על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי בשם "טאיפיי הסינית"). עד אולימפיאדת מינכן (1972) השתתפה המשלחת במשחקים בשם הרפובליקה הסינית, בעוד הרפובליקה העממית של סין החרימה את המשחקים במחאה על כך שהותר לה להשתמש בשם "סין". ב-1979 שינה הוועד האולימפי את החלטתו, והתיר לטאיוואן להשתתף במשחקים בשם טאיפיי הסינית, תוך איסור על שימוש בדגל הלאום שלה.
* הרשות הפלסטינית (מוכרת על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי בשם פלסטין). הוועד האולימפי של הרשות מוכר מאז 1995.
* ארבע טריטוריות אמריקניות: איי הבתולה של ארצות הברית (מוכרים בשם "איי הבתולה"), גואם, סמואה האמריקנית ופוארטו ריקו.
* שלוש מהטריטוריות הבריטיות שמעבר לים: איי הבתולה הבריטיים, איי קיימן וברמודה. לא מעט מדינות עצמאיות החלו להשתתף במשחקים עוד בהיותן בריבונות בריטית: אוגנדה, אוסטרליה, אנטיגואה וברבודה, בהאמה, בליז, גאנה, גיאנה, ג'מייקה, דרום אפריקה, הודו, זמביה, טרינידד וטובגו, מלטה, מצרים, ניגריה, סינגפור, פיג'י וקניה.
* ארובה, שהיא טריטוריה הולנדית.
* הונג קונג, שהיא אזור מנהלי מיוחד של סין.
* איי קוק, שהם טריטוריה ניו זילנדית.

שתי טריטוריות נוספות הקימו ועדים אולימפיים שאינם מוכרים על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי, אך יש להן ועדים פאראלימפיים, מה שמאפשר את השתתפותן במשחקים הפאראלימפיים: איי פארו שבריבונות דנמרק ומקאו, שבדומה להונג קונג היא אזור מנהלי מיוחד של סין. הוועד האולימפי של מקאו אף חבר במועצה האולימפית של אסיה. טריטוריות נוספות שהקימו ועדים אולימפיים שאינם מוכרים על ידי אף גורם כוללות את אבחזיה, כורדיסטן, ניואה, קלדוניה החדשה והרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ועדים אולימפיים בינלאומיים** בוויקישיתוף
* ועדים אולימפיים לאומיים באתר הוועד האולימפי הבינלאומי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4331145-3

 |
**מהו מחבר?** (צרפתית: ?*Qu'est-ce qu'un auteur*) היא כותרת הרצאה שנשא הפילוסוף מישל פוקו בפני האגודה הצרפתית לפילוסופיה, ב-22 בפברואר 1969. ההרצאה היא הרחבה של נושא אותו מפתח פוקו בספרו **הארכאולוגיה של הידע**, שפורסם זמן קצר לאחר מכן. בהרצאה מבקש פוקו לבחון מהו תפקידה של פונקציית המחבר ביחס לטקסט, ומה תפקידה באופן ארגון, סיווג והערכה של טקסטים. 

ההרצאה נכתבה כתגובה, גם אם לא מפורשת, למאמר של רולאן בארת, "מות המחבר", שפורסם בסוף 1968. פוקו מבקר את ניסיונות הקריאה הסטרוקטורליסטיים לנטוש את "המחבר" (למשל, בהכרזתו של בארת על "מות המחבר") ולעבור לניתוח היצירה כשלעצמה, מבחינת מבניותה וצורתה הפנימית. פוקו מדגים כיצד קריאה כזו משמרת בחשאי את קיומו של המחבר דרך המונח "יצירה", שהוא מונח בעייתי לא פחות. 

ראשית מראה פוקו עד כמה שברירית ונזילה מבחינה תאורטית וטכנית היא הקטגוריה של "מחבר" בתרבות המערבית; למי אנו מתכוונים, הוא שואל, כאשר אנו מדברים על "מחבר" כמרקס, פרויד או דרווין, למשל? לאדם? ליצירתו? ומהו היחס בין סיפור חייהם של "מחברים" ובין "יצירתם"? וכיצד נגדיר את יצירתם? האם כל מה שפרסם אדם בחייו הוא מכלול יצירתו? ומה בנוגע לכתבים שערך אך הוצאו לאור לאחר מותו? ומה מעמדם של דברים שנשא, אך לא פרסם (כמו, למשל, הטקסט החשוב "קורס בבלשנות כללית" שמיוחס לפרדינן דה-סוסיר [1857-1913], אך לא נכתב על ידו, אלא נערך מתוך מחברות של תלמידיו לאחר מותו)? וכיצד נסווג הערות שוליים, מכתבים פרטיים ורשימות מכולת? "מתוך מיליוני העקבות שאדם משאיר לאחר מותו", תוהה פוקו, "כיצד אפשר להגדיר יצירה?" (עמ' 29). 

הפנייה למחבר, טוען פוקו, היא יותר מהפנייה אל אינדיבידואל פרטי; יש להבחין בין השֵם הפרטי לשם "המחבר", משום שהם ממוקמים בקטבים שונים ואינם מתפקדים באופן זהה. שם המחבר אינו מצביע לעבר האדם הממשי והחיצוני שיצר אותו, אלא נע לאורך גבולות הטקסטים, מיישר ומגדיר את קווי המתאר שלהם, ומאפיין את צורות הקיום שלהם: 
המחבר ממלא תפקיד ייחודי ביחס לטקסט - תפקיד מסווג; הוא מאפשר לאסוף ולקבץ יחד מספר טקסטים, מאפשר לתחום אותם (למשל, "כל כתבי פרויד"), להוציא מתוכם טקסטים (למשל, אם יוכח שהספר "אחותי ואני" לא נכתב על ידי ניטשה), לייצר מערכות יחסים בין טקסטים ("שייקספיר המוקדם לעומת שייקספיר המאוחר", למשל, או "יצירות בסגנון הרנסאנס האיטלקי"). לבסוף, שם המחבר מתפקד כמאפיין של צורת-קיום מסוימת של שיח: "העובדה שלשיח כלשהו יש שם של מחבר, שאפשר לומר 'זה נכתב בידי זה' או 'זה המחבר של זה', מצביעה על כך שהשיח הזה אינו דיבור יומיומי, זניח, דיבור שמסתלק, שצף ועובר, איננו דיבור שמתכלה מיד, אלא שהוא דיבור שחייב להיקלט ברמה מסוימת, וזכאי למעמד מסוים בתרבות נתונה" (**מהו מחבר?**, רסלינג, עמ' 36).

ההרצאה ניתנה כמה חודשים טרם נבחר פוקו (ב-30 בנובמבר 1969) להיות חבר מן המניין בקולז' דה פראנס, כראש הקתדרה להיסטוריה של מערכות חשיבה.

ראו גם
------

* תאוריית האוטר (תאוריית המחבר)

לקריאה נוספת
------------

* **מהו מחבר?** (יחד עם: רולאן בארת, **מות המחבר**), תל אביב-יפו: רסלינג 2005, תרגם מצרפתית והוסיף אחרית-דבר: דרור משעני.