recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Symbolorvm* ו-*emblematvm*
**יוֹאַכִים קַמֶרַרְיוּס הבן** (בגרמנית: **Joachim Camerarius der Jüngere**;‏ 6 בנובמבר 1534 – 11 באוקטובר 1598) היה רופא, בוטנאי, זואולוג והומניסט גרמני.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד בנירנברג, בנו של ההומניסט יואכים קמרריוס האב (1500–1574). הקשר של קמרריוס הצעיר עם האנשים המפורסמים של האינטליגנציה הגרמנית של שלהי המאה השש-עשרה נוצר כתוצאה מרשת החברים רבי ההשפעה של אביו - כולל פיליפ מלנכתון ויוהאנס קראטו פון קראפטהיים (אנ'). לאחר לימודיו המוקדמים בוויטנברג ולייפציג, קמרריוס פנה לעיסוקים רפואיים בהדרכתו של קראטו. בעקבות קראטו, הוא המשיך ללימודי רפואה באוניברסיטת פדובה לפני שקיבל את הדוקטורט שלו באוניברסיטת בולוניה בשנת 1562. הוא חזר לנירנברג שם הקים את הפרקטיקה הרפואית שלו. בשנת 1592 הקימה מועצת העיר נירנברג את הקולגיום מדיקום (Collegium Medicum, מלטינית "מכללה לרפואה"). קמרריוס שימש כדיקן המכללה לרפואה עד מותו. הוא התכתב עם מדענים בולטים מתקופתו כמו גספר בוהין, קרולוס קלוסיוס (אנ'), תומאס ארסטוס וקונרד גסנר.

עבודתו
------

אף על פי שהוכשר באסכולה הגלנית הקפדנית לרפואה מבוססת פילוסופיה, קמרריוס הפגין גם את הנטייה הנטורליסטית של גסנר ופייטרו אנדריאה מאטיולי (אנ'). יצירותיו כוללות "הערות על מגפה" (commentariorum de peste), הכולל את המסה "על שיטת השמירה הנכונה וההכרחית מפני הדבקה במזיקים" (נירנברג, 1583), "הגן הרפואי והפילוסופי" (Hortus Medicus et Philosophicus, פרנקפורט 1598), ו"סמלים וסימנים" (Symbola et. Emblemata). בנו לודוויג קמרריוס (אנ') (1573–1651) הוציא לאור מהדורה שלאחר המוות של יצירה זו שהוסיפה "מאה" רביעית של סמלים וסימנים מבעלי חיים ימיים וזוחלים לשלוש ה"מאות" שפורסמו קודם לכן שנלקחו מעשבי תיבול וצמחים, בעלי חיים בעלי ארבע רגליים, עופות וחרקים. יואכים קמרריוס פרסם גם מהדורה פופולרית מאוד של פירושיו של מאטיולי על פדניוס דיוסקורידס (פרנקפורט 1586).

לקריאה נוספת
------------

* Melchior Adam, *Vitae Germanorum Medicorum.* Heidelberg, 1620, pp. 344–345.
* *Verzeichnis der im deutschen Sprachbereich erschienenen Drucke des XVI.* Jahrhundert. Stuttgart: Anton Hiersemann, 1983 ff.
* Wolf-Dieter Müller-Jahncke, "Camerarius d. J. Joachim," in *Literaturlexikon,* ed. W. Killy, vol. 2, pp. 350–359.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יואכים קמרריוס הבן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007272667505171
* BNE: XX873817
* BnF: cb12380674t (data)
* CANTIC: a1132661x
* GND: 119101459
* ICCU: IEIV029614
* ISNI: 0000 0001 0922 8851
* LCCN: n82207975
* NKC: nlk20000082157
* NLP: A24699901
* NTA: 070116237
* RKD: 486732
* SELIBR: 263772
* SNAC: w6rr9c7b
* SUDOC: 032858469
* Trove: 916626
* ULAN: 500066399
* VcBA: 495/12616
* VIAF: 88780715
* WorldCat: lccn-n82207975

 |

ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהערך *Camerarius, Joachim (botanist)* מהמהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, הנמצאת כיום בנחלת הכלל
**טרמינייט** (מאנגלית: **Terminate**) הוא יישום מסוף שיתופי המבוסס על פלטפורמת MS-DOS. במחצית השנייה של שנות ה-90 של המאה ה-20 היישום היה בשימוש נרחב בקרב המשתמשים שהתחברו באותה העת למערכות BBS.

התוכנה פותחה על ידי המתכנת הדני בו בנדטסן (Bo Bendtsen). הגרסה היציבה האחרונה של התוכנה, גרסה 5.00, הופצה בשנת 1997. 

בהשוואה לתוכנות מסוף דומות שהופצו באותה העת, ל-Terminate היו מספר רב של פיצ'רים כגון מערכת לניהול ספר טלפונים עם אפשרות לחישוב עלויות של שיחות לא מקומיות, פידו מיילר, מנהל קבצים, עורך טקסט, תמיכה ב-ISDN, אפשרות לשליחת פקסים, צ'ט ונגן תקליטורים. 

מספר פרוטוקולים של העברת קבצים כמו Zmodem היו כלולים בתוך היישום, בנוסף לתמיכה בפרוטוקולים חיצוניים כמו HS/Link ו-BiModem. התמיכה בפרוטוקולים מתקדמים להעברת קבצים הפכה את התוכנה לפופולרית מאוד באותה התקופה. 

כמו כן, התוכנה הייתה מסוגלת לפעול גם בתור מיני BBS אשר איפשר למשתמשים להתחבר למחשב עליו מותקנת התוכנה באמצעות חיבור Dial-up.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של Terminate
* Terminate V5.00 - הורדה של Terminate בגרסה 5.00
* Terminate - the final terminal - כתבה אודות התוכנה במהדורה של PC Update Magazine מיוני 1995
**רוזנות הסן-הנאו** (בגרמנית: **Grafschaft Hessen-Hanau**) הייתה טריטוריה באימפריה הרומית הקדושה. היא הופיעה כאשר הרוזנות לשעבר של הנאו-מינצנברג הפכה להיות נחלה משנית של הסן-קאסל ב-1760. כאשר הרוזן השליט, וילהלם התשיעי, הפך גם לרוזן הסן-קאסל ב-1785, החלו שתי הממשלות להתמזג, אם כי התהליך התעכב תחילה על ידי הכיבוש הצרפתי, ולאחר מכן על ידי שילוב בדוכסות הלוויין הצרפתית פרנקפורט. ההתאגדות של הסן-הנאו עם הסן-קאסל הושלמה רק ב-1821.

נחלה משנית
----------

 וילהלם, נסיך הכתר של הסן-קאסל ורוזן הסן-הנאו.
כאשר נסיך הכתר של הסן-קאסל, מאוחר יותר פרידריך השני, המיר את דתו לקתוליות, החליט אביו, הרוזן השליט וילהלם השמיני לעשות ככל יכולתו כדי להגביל את נחלתו העתידית של בנו. לכן הוא הפך את רוזנות הנאו-מינצנברג, שהתאגדה עם הסן-קאסל ב-1736, למחוז משנה של הסן-קאסל, והעביר אותו לבנו הבכור של פרידריך, הרוזן לעתיד וילהלם.

ריבונות
-------

 וילהמסבאד נבנתה בתקופת הריבונות הקצרה של הסן-הנאו.
כיוון שהרוזן וילהלם היה קטין, אמו, מרי, נסיכת בריטניה הגדולה, שלטה כאפוטרופוס החוקי שלו. לאחר עלייתו לשלשטון בהסן-קאסל בשנת 1760, ניסה פרידריך השני שוב ושוב לאחד את הסן-הנאו עם הסן-קאסל, אך מאמציו כשלו עקב התנגדות בריטניה הגדולה והאצולה הפרוטסטנטית. כהגנה נוספת, חיילים מהנובר הופקדו בהנאו. כאשר וילהלם הגיע לבגרות בשנת 1764 הוא השתלט על ממשלת הרוזנות. במותו של פרידריך השני ב-1785, הפך וילהלם לרוזן הסן-קאסל. ממשלת הסן-הנאו נותרה באופן כללי נפרדת מהסן-קאסל. עם זאת, הקבינט ומשרד המלחמה אוחדו עם אלה בהסן-קאסל, ובית המשפט לערעורים של קאסל קיבל סמכות שיפוט על הנאו בשנת 1792.  עד אז נשלטה הסן-הנאו כמדינה עצמאית, שעברה מודרניזציה נרחבת עם הקמת מבנים משמעותיים בבירתה הנאו.  האמצעים לכך הגיעו מהסובסידיות שקיבל הרוזן השליט מדודו, ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. בתמורה, הסן-הנאו העמידה לרשותו קבוצה של 2,400 חיילים לשימוש תחת הכתר הבריטי במלחמת העצמאות של ארצות הברית.

מלחמות נפוליאון
---------------

הסן-קאסל הפכה לנסיכות הבוחר ב-1803, ואילו הסן-הנאו הפכה לנסיכות הנאו. עם זאת, בשנת 1806 התפרקה האימפריה הרומית הקדושה והסן-קאסל שולבה בממלכת וסטפאליה. הנאו עברה כיבוש צבאי צרפתי, ובשנת 1810 שולבה בדוכסות הגדולה פרנקפורט, מדינת חסות צרפתית נוספת. רק לאחר מלחמת השחרור הגרמנית ב-1813 הוחזרה ריבונותה של הסן-קאסל. עם זאת, השילוב של הנאו בהסן-קאסל לא הושלם עד מותו של וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מהסן בשנת 1821, והרפורמות המנהליות תחת יורשו וילהלם השני, כאשר הרוזנות הפכה למחוז הנאו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Nöding 1836, pp. 231-240.
2. ↑  Arnd 1858, pp. 347-348.
3. ↑  Arnd 1858, pp. 348-349.
4. ↑  Dietrich 1993, pp. 208-211.
5. ↑  Kügler 1980, pp. 120. 158.
6. ↑  Arnd 1858, pp. 349-357.
**פֹּה בְּאֶרֶץ חֶמְדַּת אָבוֹת** הוא שיר מאת ישראל דושמן. על פי החוקר אליהו הכהן הולחן השיר במנגינת הרמן צבי ארליך של השיר היידי "גלות מאַרש" (גּוֹלוּס מַרְשׁ) מאת מוריס רוזנפלד שנכתב בעקבות הציור "גלות" של שמואל הירשנברג. את הלחן עיבד חנינא קרצ'בסקי.

מילות השיר מבטאות את הרעיון הציוני, ובכלל זה את שאיפות היישוב היהודי והעולים לארץ ישראל. השיר מתאר שאיפות היהודים באשר לארץ ישראל, ובהן חיי יצרנות ועשייה ותחיית השפה העברית. יש הטוענים כי מילות השיר נכתבו כאנטיתזה למילותיו היידיות המקוריות, המתייחסות אל קושי ומרירות הגלות.

יצירת השיר
----------

השיר נוצר בעקבות פנייתו של חיים בוגרשוב כאשר היה מנהל הגימנסיה העברית הרצליה בתל אביב. הוא פנה אל דושמן וקרצ'בסקי
בבקשה שייצרו שיר לכת עברי שאותו ישירו התלמידים בעת טיוליהם בארץ ישראל. השניים נענו לבקשתו וכתבו את מילות השיר.

השיר נעשה אהוד מאוד ביישוב העברי בארץ ישראל. יוסף קלוזנר תיאר את הצלחת השיר: "זו השירה, שנתפשטה עתה בארץ ישראל יותר משירת 'התקווה', מפני שלמרות קלישותה הפיוטית מתאים תכנה להרוח המתהלכת עתה בארץ." במהלך השנים חלו שינויים קלים במילות השיר. בהמשך נודע גם בארצות הגולה, שם הוחלפה המילה "פה" למילה "שם" (כך לדוגמה שונה המשפט הראשון בשיר מ-"פה בארץ חמדת אבות" ל-"שם בארץ חמדת אבות").

השיר הוקלט לראשונה בשנת 1922 מפי הזמר יוסף בורנשטיין, בסדרת התקליטים 'שירי ארץ ישראל' בעריכת אברהם צבי אידלסון, שהופקה בגרמניה על ידי חברת פולידור.

ברבות הזמן הפך השיר לסמל ציוני מובהק והוא מושר בכינוסים ציוניים שונים, ובכללם מדי שנה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל בערב יום העצמאות.

השיר הופיע מספר פעמים במערכון הנודע של תוכנית הטלוויזיה לול - העלייה לארץ.

קישורים חיצוניים
----------------

* "פה בארץ חמדת אבות" באתר בית לזמר העברי
* מילות השיר "פה בארץ חמדת אבות" והאזנה לו באתר זמרשת
* פה בארץ חמדת אבות, עם סיפור השיר מפי ד"ר ברוך בן יהודה, סרטון בערוץ "yadanuga", באתר יוטיוב (אורך: 05:36)
* אליהו הכהן, הציור שהוליד שיר: 'פה בארץ חמדת אבות', בבלוג "עונג שבת", 13 בינואר 2023

הערות שוליים
------------

1. ↑  מילות השיר "פה בארץ חמדת אבות" והאזנה לו, באתר זמרשת
2. ↑  פה בארץ חמדת אבות, באתר הספרייה הלאומית.
3. ↑  יוסף קלוזנר, עולם מתהווה, השילוח, 1 באוקטובר 1912
4. 1 2 3  אליהו הכהן, הציור שהוליד שיר: 'פה בארץ חמדת אבות', בבלוג "עונג שבת", 13 בינואר 2023
5. ↑  דוגמה: יצחק בשביס-זינגר, די פאמיליע מושקאט, פארווערטס, 1 במאי 1948 (ביידיש)
סימון פנתרון (האות שין עם שתי הנקודות בתוכה) של פלס"ר 401 בנקודת ציון (נ.צ.) על גשר על נחל אלכסנדר. סימון זה והמספר שלידו מהווה הוכחה לכך שבמהלך ניווטים הגעת לנ.צ. הנכון בשטח.
**נקודת ציון** (נ.צ.) היא נקודה על גבי מפה שמציינת מיקום בשטח בעזרת קואורדינטות.

שמה של נקודת הציון מורכב משני מספרים בתוך סוגריים, לדוגמה: (276909,655437). המספר השמאלי מייצג את קו האורך במפה עליו נמצאת הנקודה, והמספר הימני מייצג את קו הרוחב במפה עליו נמצאת הנקודה.

כאשר נתונות שתי נקודות ציון אפשר למצוא באמצעותן כל נקודה אחרת במפה. בעזרת חישובים ניתן לדעת על פי נקודות הציון מרחקים מדויקים, לחשב שטחים ולחשב אזימוטים וזוויות בין נקודה לנקודה במפה. רמת הדיוק של נקודות הציון אינה מוגבלת.

כיום מקובל לקבל נ.צ. בשטח באמצעות מכשיר GPS, היודע לתת מיקום די מדויק באמצעות ביצוע חיתוך במדידת מרחק מארבעה לוויינים. בשיטות הישנות היה מקובל לבצע חיתוך בין שתי נקודות זיהוי בולטות בשטח כאשר מחשבים את האזימוטים אליהם באמצעות מצפן, בדיוק כמו חישוב של מיקומו של קודקוד משולש שאורך הבסיס וזוויות צלעותיו נתונות ולאחר מכן מציאת הנ.צ. במפה באמצעות ביצוע חיתוך ב**מד קואורדינטות**. מד קואורדינטות משמש גם למדידת מרחקים במפה. אפשרות נוספת לחשב נ.צ. כאשר אין אזימוטים, היא באמצעות מדידת מרחק משלוש נקודות זיהוי בולטות, וביצוע חיתוך במחוגה בין שלושת המעגלים.

ראו גם
------

* GPS
* חישוב מרחק במפה לפי נ.צ.
* אזימוט
* נקודת ציון עירונית

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **נקדת ציון** |
**ארתור קורן** (באנגלית: **Arthur Korn**;‏ 4 ביוני 1891 – 14 בנובמבר 1978) היה אדריכל ומתכנן ערים יהודי-גרמני.

קורות חיים
----------

קורן נולד בברסלאו שבגרמניה (כיום ורוצלב, בפולין). למד אדריכלות באקדמיה המלכותית לאמנות ולמלאכת יד בברלין (Königliche Kunst- und Kunstgewerbeschule) בין השנים 1909–1911.

אחרי מלחמת העולם הראשונה עבד, תקופה קצרה, עם אריך מנדלסון והצטרף לחבורת "Der Ring" מיסודו של האחרון, ששאפה לקדם את האדריכלות המודרנית. כאדריכל מודרני הושפע קורן מטכנולוגיות חדשות שנכנסו לתחום האדריכלות. אחד החידושים שהרשימו אותו במיוחד הייתה הזכוכית. ב-1929 פרסם ספר בשם "הזכוכית באדריכלות המודרנית", שהוגדר על ידי עמיתיו כ"ספר נבואי", ובו כלל עבודות וטכניקות הקשורות בחומר שהיה חדש כחומר בנייה.

אחרי עליית הנאצים לשלטון וחקיקת חוק לשיקום שירות המדינה המקצועי, נשללה ממנו, כמו מיתר האדריכלים היהודים, הרשות לעבוד במקצועו, והוא היגר ליוגוסלביה ואחר כך, ב-1938 ללונדון. באנגליה הצטרף לקבוצת MARS, שדגלה בהטמעת האדריכלות המודרנית באנגליה. בין שאר פעילותיה של הקבוצה היה קורן יו"ר והרוח החיה בוועדה ששאפה לתכנן את "לונדון אחר המלחמה"; תוכנית שפורסמה ב-1942.

בין 1941 ל-1945 לימד בבית ספר לארכיטקטורה באוקספורד ואז החל ללמד בבית הספר לאדריכלות של איגוד האדריכלים AA‏ (Architectural Association School of Architecture), מבתי הספר העצמאיים לאדריכלות הוותיקים ביותר בעולם.

ב-1966 היגר לאוסטריה, ושם גם נפטר.

מעבודותיו
---------

* 1922–1924 – בית ג'נט גולדשטיין, לאחר מכן "הבית של הגימנסיה הגרמנית".
* 1923 – בית קרוגר מגורים.
* 1923 – תכנון מרכז מסחרי בחיפה (עם זיגפריד ויצמן).
* 1924 – בית מגורים בברלין.
* 1924 – הקמת מפעל נעליים בבורג ביי מגדבורג.
* 1924 – בית מגורים של ד"ר קרויאנקר (Krojanker) בבורג ביי מגדבורג.
* 1924 – בית גולדשטיין בברלין (עם זיגפריד ויצמן).
* 1924 – בית של פריץ וסרווגל בברלין.
* 1926 – שיקום בניין המשרדים של חברת אבטחה וניהול נכסים בברלין.
* 1927–1928 – בית מגורים של ד"ר מרטין אברהם, בברלין.
* 1928 – חנות של חברת קופ & יוסף בברלין.
* 1930–1931 – מפעל גומי של יוליוס פרום בברלין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארתור קורן** בוויקישיתוף
* כריסטיאן קוטר, ארתור קורן בפרויקט "אדריכלים בגלות 1933-45", המכון לתולדות האמנות והאדריכלות, מכון קרלסרוהה לטכנולוגיה (השכלה, משרות ופרויקטים) (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007271557705171
* BnF: cb144340527 (data)
* CiNii: DA07953094
* GND: 121712311
* ISNI: 0000 0001 1887 0803
* LCCN: n86872040
* NDL: 00523364
* NTA: 113576064
* SNAC: w63f7g6c
* SUDOC: 184904633
* ULAN: 500112002
* VIAF: 113539862
* WorldCat: lccn-n86872040

 |
במתמטיקה ובעיקר באנליזה מתמטית, **נקודת פיתול** של פונקציה היא נקודה שבה הפונקציה הופכת מקמורה לקעורה, או להפך.

**משפט**: אם הפונקציה \ f גזירה פעמיים בנקודת פיתול \ x\_0, אז \ f''(x\_{0})=0.
מכאן שהנקודות ה"חשודות" כנקודות פיתול הן אלו שבהן הנגזרת השנייה אינה מוגדרת, או שהיא מתאפסת. ניתן לבדוק האם הפונקציה עוברת מקמירות לקעירות בצורה ישירה על ידי בדיקת הסימן של הנגזרת השנייה משני צידי הנקודה, (החלפת הסימן גוררת שזוהי נקודת פיתול) או להמשיך לגזור את הפונקציה עד שמגיעים לנגזרת הראשונה שערכה בנקודה אינו אפס. אם זוהי נגזרת מסדר לא זוגי, הרי שהנקודה היא נקודת פיתול, ואם היא מסדר זוגי, הנקודה אינה נקודת פיתול.

דוגמאות
-------

גרף הפונקציה {\displaystyle y=x^{3}} עם נקודת פיתול ב-x=0
נביט בפונקציה \ f(x)=x^{3}. נגזרותיה הן:

\ f'(x)=3x^{2},f''(x)=6x,f'''(x)=6.
מתקיים \ f''(0)=0, ומאחר שהפונקציה גזירה פעמיים בישר הממשי כולו, נקודת הקיצון האפשרית היחידה של הפונקציה היא בנקודה זו.
כמו כן מתקיים \ f'''(0)=6, והנגזרת השלישית היא הנגזרת הראשונה שערכה בנקודה שונה מאפס. כיוון שהנגזרת מסדר אי זוגי, הנקודה היא אכן נקודת פיתול.

לעומת זאת, נביט כעת בפונקציה \ f(x)=x^{4} שנגזרותיה הן:

\ f'(x)=4x^{3},f''(x)=12x^{2},f'''(x)=24x,f''''(x)=24.
במקרה זה, הנגזרת הראשונה שערכה בנקודה \ x=0 שונה מאפס היא הרביעית, ולכן, הנקודה 0 אינה נקודת פיתול.

**הערה**: ייתכן שהנגזרת הראשונה של פונקציה תהיה 0, אך הנקודה לא תהיה נקודת קיצון, ו**אף לא נקודת פיתול**. לדוגמה, הפונקציה

{\displaystyle f(x)=\left\{{\begin{matrix}x^{2}\sin({\frac {1}{x}})&{\mbox{if }}x\neq 0\\0&{\mbox{if }}x=0\end{matrix}}\right.}

רציפה וגזירה באפס, ונגזרתה שם היא אפס, אולם אפס אינה נקודת קיצון, ולא נקודת פיתול (הסבר מפורט מופיע בערך נגזרת).

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **נקדת פתול** |
| ויקיספר ספר לימוד בוויקיספר: **נקודות פיתול** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **נקודת פיתול** |

* נקודת פיתול, באתר MathWorld (באנגלית)
**ארתור פנר** (באנגלית: **Arthur Fenner**, נולד ב-10 בדצמבר 1745 ונפטר ב-15 באוקטובר 1805) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל הרביעי של רוד איילנד מ-1790 ועד מותו ב-1805. כהונתו בת 15 השנים (5,641 ימים) היא השביעית באורכה בהיסטוריה של ארצות הברית שלאחר החוקה. פנר היה מנהיג בולט של מפלגת המדינה האנטי-פדרליסטית. בסביבות 1764 פנר היה ממקימי אוניברסיטת בראון.

ביוגרפיה
--------

פנר נולד ב-1745 למשפחה בולטת בפרובידנס, רוד איילנד, האחד עשר מתוך שנים עשר ילדים. הוריו היו ארתור פנר הבן (1699 - 1788) ומרי אולני (1704 - 1756).

במהלך המהפכה האמריקאית שירת פנר כסגן בגדוד היצ'קוק במהלך המצור על בוסטון שבשנת 1775. לפני שנבחר למושל, עבד פנר כפקיד בית המשפט לתביעות נפוצות.

הוא כיהן כמושל רוד איילנד מ-1790 עד מותו ב-1805. במהלך כהונתו רוד איילנד הייתה למדינה האחרונה מבין שלוש עשרה המושבות שאשררה את חוקת ארצות הברית ב-29 במאי 1790.

מבין האירועים הבולטים שהתרחשו בעת כהונתו ניתן למנות את:

* ביקור ג'ורג' וושינגטון ברוד איילנד (אוגוסט 1790)
* הקמת בנק ההשגחה (1791)
* הקמתו מחדש של גשר וויבוסט (1792)
* תחילת פעילותה של תעלת בלקסטון (פברואר 1796)
* ביקור הנשיא ג'ון אדמס בפרובידנס (1797)

חיים אישיים
-----------

המושל פנר התחתן עם איימי קומסטוק (1749 - 1828). הזוג היו חברים בכנסייה הבפטיסטית הראשונה באמריקה בפרובידנס. לזוג נולדו להם חמישה ילדים.

בנו, ג'יימס פנר, ויתר על תפקידו כסנאטור על מנת להיבחר למושל כשנתיים לאחר מות אביו. ג'יימס פנר כיהן כשלוש כהונות כמושל - בשנים 1807–1811, 1824-1831, ומ-1843 עד 1845.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארתור פנר** בוויקישיתוף
* ארתור פנר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ostermeier, Eric (10 באפריל 2013). "The Top 50 Longest-Serving Governors of All Time". *Smart Politics*. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑   (אורכב 16.07.2011 בארכיון Wayback Machine)
3. 1 2  "Governor Arthur Fenner". *The Fenner Family Tree*. נבדק ב-6 באוקטובר 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Arthur Fenner". *The Fenner Family Tree*. נבדק ב-6 באוקטובר 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1195741979
* LCCN: n87946624
* SNAC: w6cc4k5t
* VIAF: 43375934
* WorldCat: lccn-n87946624

 |
ארתור קיל - מבט מסטטן איילנד. ברקע קרטרט שבניו ג'רזי.
ארתור קיל, בניו ג'רזי וסטטן איילנד.
**ארתור קיל** או **מצר ארתור** (באנגלית: **Arthur Kill** - מהולנדית "קיל" הוא תעלת מים או גוף מים) הוא מצר ים גאותי המפריד בין סטטן איילנד שבניו יורק למדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית. המצר נקרא גם "מצר סטטן איילנד" (Staten Island Sound).

גאוגרפיה
--------

אורכו של המצר כ-16 ק"מ מצפון לדרום והוא מחבר בין מפרץ רריטאן שבדרומו למפרץ ניוארק שבצפונו. בצידו המערבי של המצר, בניו ג'רזי, מצויים בעיקר אזורי תעשייה. מעברו השני, בצד של סטטן איילנד, ישנן בעיקר ביצות מלח.

המצר משמש מעבר למכליות בדרכן לנמל ניוארק. הוא מועמק מעת לעת לעומק של 12 מטרים ולרוחב של כ-200 מטרים כדי לשמור על מעבר רחב ועמוק מספיק למכליות.

מעל המצר עוברים גשר גות'אלס ומעבר אאוטרברידג' וכן גשר המעלית האנכי ארתור קיל - הגדול מסוגו בעולם.

שני איים בלתי-מיושבים שוכנים במצר, האי פרולס והאי מדוז, שניהם חלק מרובע סטטן איילנד שבעיר ניו יורק.

גאולוגיה
--------

ארתור קיל הוא תעלת נהר נטושה, שנחפרה על ידי נהר ההדסון בתקופה שבה, בשל קרח או סלעים, נסתמה יציאת נהר ההדסון אל האוקיינוס האטלנטי באזור מצרי וראזאנו. רוחבו הניכר של מצר ארתור מעיד על כך שהוא היה מעבר ניקוז המים העיקרי של האזור בתקופה מסוימת - אולם לא תקופה ארוכה, מאחר שהמים לא חפרו לעומק הנהר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארתור קיל** בוויקישיתוף
* סקר גאולוגי של משרד הפנים של ארצות הברית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007546663505171
* LCCN: sh91000503
* NARA: 10042111
* VIAF: 234310294
* WorldCat (עם VIAF): 234310294

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בלשון יבשה בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו נקודת פרוספקט.

**נקודת פרוספקט** (באנגלית: **Prospect Point**) היא לשון יבשה בקצה המערבי של חצי האי ולינגראד, באזור חוף גרהאם שבארץ גרהאם, בחוף המערבי של חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.

הנקודה מהווה אחת מגבולות פתחו של מפרץ הולטדאל.

חצי האי ממוקם 4 קילומטרים מדרום לראש פרין, ובסמוך ממזרח לאיי פיש.

היסטוריה
--------

### גילוי ומיפוי הנקודה

הנקודה מופתה באופן גס על ידי המשלחת הבריטית לארץ גרהם (BGLE), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1937–1934, בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל.

הנקודה צולמה מהאוויר על ידי האנטיג אירוסרוויירס בע"מ אשר צילמה את האזור בקיץ האנטארקטי 1956–1957.

### מקור השם

שם הנקודה הוצע בשנת 1957 על ידי אי. פ. ארוסמית' (E. P. Arrowsmith), מושל איי פוקלנד באותה עת.

### תחנה J

נקודת פרוספקט הייתה המיקום של תחנת המחקר הבריטית **תחנה J** ומאוחר יותר כונתה **פנולה** (Penola). התחנה פעלה בין ה-2 בפברואר 1957 ל-23 בפברואר 1959 והחוקרים ששהו בתחנה ביצעו סקרים גאולוגיים.
מבני התחנה פורקו באפריל 2004.

קישורים חיצוניים
----------------

* נקודת פרוספקט באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* נקודת פרוספקט באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
3. 1 2 3 4 5  מידע על תחנה ג'יי, באתר הסקר האנטארקטי הבריטי
**דז'ה בירו** (במקור עד 1897 **בוקסבאום**, בהונגרית: **Bíró Dezső**; בודפשט, 15 בספטמבר 1880 – בודפשט, 10 במאי 1932) היה במקצועו כורך ספרים יהודי-הונגרי, פוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי, מנהל ההוצאה לאור של העיתון החשוב נפסבה.

ביוגרפיה
--------

דז'ה בוקסבאום נולד במשפחה יהודית כבנם של מיקשה בוקסבאום ושל רוזה ניי. בצעירותו עבד במשך שנתיים בגרמניה, שם הצטרף לתנועת הפועלים. עם שובו, הפך לחבר הנהלת איגוד העובדים של כורכי הספרים ולעורך כתב העת של כורך הספרים. משנת 1903 עבד כראש לשכת ההוצאה לאור של נפסבה. בשנת 1917 היה נציג הונגריה בוועידת האיגודים המקצועיים הבינלאומית שהתקיימה בברן ובשנת 1918 ארגן את "משמר העם" במהלך מהפכת החרציות. (משמר העם הוקם במקור ב-2 בנובמבר 1918 כדי להגן על רכוש האזרחים מפני ביזת חיילים בבודפשט, חיילים שחזרו מהחזית. המשמר קיבל לשורותיו אך ורק פועלים (כ-80,000) שגויסו וצוידו בנשק ששנאסף מהחיילים החוזרים. כיוון שלא היו בבודפשט אנשי משטרה וז'נדרמים אמינים, שלטון שמירת החוק הפך יותר ויותר משמר העם של הפועלים וכך בעצם של הסוציאל-דמוקרטים).

בפברואר בשנה שלאחר מכן השתתף בירו באינטרנציונל השני בברן הוא היה קומיסר העם הפוליטי של המשמר האדום בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. מה-7 באפריל היה יו"ר מנהלת החינוך הגופני וחבר בוועדת הניהול המרכזית - SZKIB (ועדת הניהול המרכזית הפדרטיבית הייתה הגוף הביצועי של הרפובליקה. הוועדה יכלה לכלול 150 חברים לכל היותר ואלה נבחרו על ידי "האספה הלאומית של המועצות" שהייתה הפרלמנט של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית).

אחרי נפילת הרפובליקה היגר, התגורר בווינה עד 1923 ואז חזר להונגריה, ושוב עבד כראש לשכת ההוצאה לאור נפסבה והפך לאחד מכותבי המאמרים במדור הספורט. בשנת 1925 הפך לחבר במועצת העיר של בודפשט, אחר כך חבר במועצת המנהלים של חברת התחבורה של בודפשט. וכן לסגן נשיא התאחדות הכדורגל ההונגרית. הוא מת ב-10 במאי 1932.

לקריאה נוספת
------------

* Váry Albert. *A vörös uralom áldozatai Magyarországon*. Budapest: HOGYF EDITIO. ISBN 978 963 848 400 0.
* "דז'ה בירו". *לקסיקון ביוגרפי הונגרי*. המוזיאון הספרותי פטפי.
* A Kerepesi úti temető II. Budapesti Negyed, VII. évf. 3. sz. (1999)
* Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967.
* Munkásmozgalom-történeti lexikon. Szerkesztette Vass Henrik – Bassa Endre – Kabos Ernő. Budapest: Kossuth Könyvkiadó. 1976. 76. o. מסת"ב 963 09 0412 8
* פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים)
* עד שהפכתי לאחד מאבות העיר.. . אוסף קורות חיים עם תצלומים של פקידים ראשיים וחברי מועצת העיר של בודפשט. עורך ג'רג' אנדרה.
* לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש. עורך ראשי. לאסלו מרקו. מועדון ספרים הונגרי.

הערות שוליים
------------

1. ↑  A Belügyminisztérium 1897. évi 103016. sz. rendelete. MNL-OL 30790. mikrofilm 1030. kép 1. karton. Névváltoztatási kimutatások 1897. év 3. oldal 28. sor.
**מיניקס** היא מערכת הפעלה דמוית-יוניקס בקוד פתוח המבוססת על ארכיטקטורת Microkernel. אנדרו ס. טננבאום כתב את מערכת ההפעלה הזו לשימושים לימודיים; כמו כן, מיניקס סיפקה השראה לכתיבתה של לינוקס.

היסטוריה
--------

טננבאום חיבר את מיניקס באוניברסיטה החופשית של אמסטרדם כדי להדגים את העקרונות שבספרו Operating Systems: Design and Implementation*‏* (1987). תמצית הקוד בן 12,000 השורות של הליבה, מנהל הזיכרון, ומערכת הקבצים נמצא בספר. מיניקס כתובה רובה בשפת C.
טננבאום פיתח את מיניקס לתאימות עם המיקרו-מחשבים IBM PC ו-IBM PC/AT שהיו זמינים באותו זמן. מיניקס בגרסה 1.5 אף הוסבה למעבד Motorola 68000, דבר שאיפשר תאימות עם פלטפורמות מחשבים פופולריות כגון Atari ST, Amiga, אפל מקינטוש, ו־Sun SPARC. אך נפוצותו של Motorola 68000 פחתה, ומיניקס בגרסה 2.0 היה שוב זמין אך ורק עבור ארכיטקטורת x86. באוקטובר 2005 יצאה גרסה 3 של מיניקס.

ממיניקס ללינוקס
---------------

עקרונות העיצוב שטננבאום בחר למיניקס השפיעו רבות על החלטות העיצוב שלינוס טורבאלדס בחר עבור לינוקס. טורבאלדס השתמש במיניקס והעריך אותה, אך העיצוב שלו היה שונה מארכיטקטורת מיניקס בצורה משמעותית, בעיקר בשימוש בליבה מונוליתית במקום ב-microkernel.

רישיון
------

בזמן פיתוחו, הרישיון של מיניקס היה די חופשי; דמי הרישיון היו נמוכים מאוד בהשוואה למערכות הפעלה אחרות. למרות שטננבאום רצה שמיניקס תהיה זמינה ככל הניתן עבור סטודנטים, המו"ל שלו לא היה מוכן להציע חומר הניתן להעתקה בקלות (כמו קוד מקור), ולכן, כפשרה, ייושם רישיון מגביל שדרש דמי רישוי נומינליים (הספר של טננבאום היה כלול במחיר). צעד זה מנע את השימוש במיניקס לבסיס מערכת תוכנה חופשית המופצת בחינם, והוביל מפתחי תוכנה מתנדבים לתרום לפיתוח מערכות הפעלה כמו לינוקס ו-FreeBSD. באפריל 2000, מיניקס הפכה לקוד פתוח תחת רישיון BSD, אך עד אז מערכות הפעלה אחרות עלו על יכולותיה, והיא נותרה מערכת הפעלה עבור סטודנטים וחובבים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיניקס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מיניקס (באנגלית)
* Minix1.hampshire.edu
* עוד על מיניקס
* מיניקס למחשבים נישאים ולמכשירי כף-יד
* היסטוריית מיניקס מאת אנדרו טננבאום
* לינוס ואנדרו מדברים על מיניקס
* מיניקס תחת רישיון BSD
* קוד מקור למהדר של מיניקס
* comp.os.minix - the Minix Usenet newsgroup

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16962994x (data)
* GND: 4224127-3

 |
**אנדריי ויקטורוביץ' קוטפוב** (נולד ב-1971) הוא חבר מועצת הפדרציה של האספה הפדרלית של הפדרציה הרוסית מטעם סנקט פטרבורג. חבר הנשיאות של המועצה הכללית של מפלגת רוסיה המאוחדת ויושב ראש הוועדה למדיניות כלכלית של מועצת הפדרציה.

בוגר המכון הפטרבורגי ליחסי חוץ כלכליים והאקדמיה הדיפלומטית של משרד החוץ של רוסיה.

משנת 2009 ועד 2011 ניהל את האזור הסמוך לים בסנקט פטרבורג.

מאז 2012 משמש כחבר במועצת הפדרציה.

במאי 2019 מונה לעמוד בראש הוועדה למדיניות כלכלית של מועצת הפדרציה.

ב-16 ביוני 2020 יצא עם יוזמה חקיקתית לצמצום חגי השנה החדשה בשנת 2021 עקב הפחתה במספר ימי העבודה בשנת 2020 בשל המגפה. כפי שנאמר בביאור ההסבר להצעת החוק, אמצעי זה מוצג לכאורה "כדי לפצות על מספר ימי החופשה כדי לשמור על הכלכלה".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדריי קוטפוב** בוויקישיתוף
* אנדריי קוטפוב באתר האינטרנט של מועצת הפדרציה
* אנדריי קוטפוב באתר רוסיה המאוחדת
* אנדריי קוטפוב, מידע ביוגרפי באתר פטרבורג העסקית

הערות שוליים
------------

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"אנדריי קוטפוב"**.

1. ↑  Президиум Генерального совета партии «Единая Россия»
2. ↑  "В Совфеде предлагают сократить новогодние каникулы в 2021 году из-за пандемии". *ТАСС*. נבדק ב-2020-06-16.
**ארוחת בוקר על הדשא** (בצרפתית: Le Déjeuner sur l'herbe; תרגום מילולי: "ארוחת צוהריים על הדשא") הוא ציור שמן על בד של הצייר הצרפתי אדואר מאנה. הוא מתאר אישה עירומה שלצידה שני גברים לבושים, סועדים בחורשת עצים.

הציור הוצג לראשונה בפריז ב"סלון הדחויים" (Salon des refusés), בשנת 1863, וגם בפורום זה, שכלל מראש עבודות שנדחו על ידי האקדמיה הצרפתית לאומנות, הוא עורר מחלוקת חריפה. 

עד אז היה מקובל לתחום ציור של עירום נשי בהקשרים תנ"כיים, מיתולוגיים או סיפוריים. בתמונה זו הוצג לראשונה עירום נשי בהקשר יומיומי, נטול כל הצהרה מפורשת חברתית או פוליטית. המבקרים תפשו את היצירה כבלתי מהוגנת וכבלתי לגיטימית. אחת הסיבות לכך היה המבט שהאישה העירומה מישירה אל עבר הצופה; סוג כזה של ציור לא היה נהוג בתקופה זו, ונחשב כזלזול וכחוסר מקצועיות. בנוסף ניכר בתמונה זלזול של המעמד הבורגני שהתבטא באוכל הזרוק, דבר שעורר התנגדות.

אמצעים אומנותיים
----------------

הפרספקטיבה בציור שגויה ומעוותת מעט. הדמויות בחלקה הקרוב של התמונה גדולות יתר על המידה באופן יחסי לסביבתן. כך גם שואבת המים בחלק האחורי של הקומפוזיציה.

הקומפוזיציה משולשת וסגורה. נקודת המגוז היא בפיסת השמיים בקצה קרחת היער שבחלקו העליון הציור (בערך מעל לשואבת המים).

אימפרסיוניזם ביצירה
-------------------

היצירה עוסקת בפעילות פנאי יומיומית של המעמד הבורגני בצרפת, נושא שהעסיק את האימפרסיוניסטים.
הסגנון האימפרסיוניסטי מתבטא גם בהשטחת הדמויות, בהשפעת האמנות היפנית (ההדפס היפני). ביצירה זו, לצד הדמויות במרכז שצוירו באופן מדויק ומלוטש, נראים פרטי העצים שמסביב מטושטשים בסגנון אימפרסיוניסטי.
האומן ניסה לתאר שינויים בפוקוס, בקירוב ובריחוק מן הדמויות (בדומה לפעולת המצלמה).

חשיבות הציור
------------

מאנה יצר עבודות שנחשבו לפרובוקטיביות ועוררו שערוריות. עבודה זו גרמה לאי נוחות בקרב ה"נובו רישים" של המאה ה־19 בפריז, הן בשל האישה עירומה לצד הגברים הלבושים, והן משום שהאישה אינה משפילה את עיניה, אלא מישירה את מבטה אל הצופה. הקהל שהגיע למוזיאון הבין שלא מדובר בעירום סימבולי, אלא באישה רגילה, בת התקופה. העירום היה נוכח, קונקרטי, והאישה אמיתית. הדבר נגע בעצב חשוף של הגברים בני המעמד הבורגני וחשף את אופיו הבלתי מוסרי של העידן היפה: גברים בורגנים רבים נהגו לפקוד מועדוני זנות ובורדלים ולעסוק בסחר חליפין מיני. הציור מציב מעין מראה מול פניהם בסיטואציה בלתי נוחה: במרחב הציבורי, בבילוי מהוגן במוזיאון בחברת נשותיהם, ילדיהם ולעיתים אף מעסיקיהם. מאנה היה מודע לכך ובחר לבטא בעבודתו מחאה חברתית.

ציירי התקופה נהגו לצייר את חיי הרחוב המשועשעים של פריז. לעיתים ציוריהם היו שיקוף של המציאות ולעיתים נכח בהם יסוד ביקורתי, כגון בציורו זה של מאנה.

מחווה
-----

בשנת 1990 יצר בועז טל צילום "מתוה לגבר ואישה (בעקבות 'הסעודה על הדשא')" (צילום מספר 20 באתר האמן), המשחזר את יצירתו של מאנה עם בני משפחתו של הצלם, אך בהיפוך - הדמות העירומה היא של גבר ולא של אשה.
בשנת 2012 יצר אילן כרמי צילום, "פיקניק", המשחזר את יצירתו של מאנה באמצעות אנשים חיים על גג חניון בית הדר בתל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארוחת בוקר על הדשא** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007356916905171
* BnF: cb12503046b (data)
* GND: 4539087-3
* Joconde: 000PE003916
* LCCN: n98074874
* SUDOC: 034256911
* VIAF: 183595228
* WorldCat (עם VIAF): 183595228

 |
**זמנים** היה יומון המפלגה הפרוגרסיבית הישראלית. גיליונו הראשון ראה אור ב-9 בספטמבר 1953 והוא נסגר, לאחר שסבל קשיים כלכליים כל ימיו הקצרים, ב-4 בנובמבר 1955. במסמך פנימי של מפא"י, בו סקר לוי יצחק הירושלמי את עיתונות הזמן, נכתב כי "בעיתון זה קיימת התרוצצות לגבי קביעת הקו, כפי שהיא קיימת בתוך המפלגה הפרוגרסיבית, אך יותר מכולם מושל שם בכיפה מ. קול. תפוצתו 3,000–3,500". סיסמת העיתון הייתה "שרות נאמן - אינפורמציה מהארץ ומהעולם".

עם הופעת העיתון הוצג מטרתו כ: "לשמש את הרעיון של ציונות בונה, ליבראליות פוליטית וקדמה חברתית". כן הובטח: "העיתון ישתדל להרים על נס את החיוב ולהוקיע את הרקוב." ובהמשך: "המפלגה הפרוגרסיבית, שיזמה את הוצאתו לאור של "זמנים", אינה מבקשת לעשות את העיתון שופר מפלגתי אלא כלי־שרת לאינטרסים הכלליים של המדינה.".

לקריאה נוספת
------------

* מרדכי נאור, **העיתונות בשנות החמישים**, בתוך: חנה יבלונקה וצבי צמרת (עורכים), **העשור הראשון: תש"ח-תשי"ח**, יד יצחק בן-צבי 1997, עמ' 216–217

קישורים חיצוניים
----------------

* זמנים באתר עיתונות יהודית היסטורית - גרסה בת חיפוש בכל טקסט העיתון (בטווח השנים 1953–1955)

הערות שוליים
------------

1. ↑  רפי מן, "העולם כולו נגדנו": מסמך פנימי חושף את מפת העיתונות בישראל כפי ששורטטה על-ידי דובר מפלגת השלטון. השנה: 1955, באתר העין השביעית, 6 בספטמבר 2011
2. ↑  עם הופעת זמנים, זמנים, 9 בספטמבר 1953
**נקודת עוגב** (או **פדאל**, **צליל עוגב**) הוא מונח מוזיקלי אשר נמצא בשימוש במוזיקה הטונאלית, הבא לתאר צליל ארוך ומתמשך שמופיע באופן טיפוסי בקול הבס.

לרוב, מתחיל צליל העוגב כאחד מצלילי האקורד, אך בניגוד לשאר הקולות אשר מתחלפים ויוצרים אקורדים שונים, הוא ממשיך להשמע, ובכך באופן בלתי נמנע יוצר דיסוננסים עם אקורדים שבהם הוא נחשב לצליל "זר". לקראת סיומה של נקודת העוגב יופיע אקורד אשר בו צליל העוגב נחשב לאחד מצלילי האקורד. לכן צליל נקודת העוגב נכלל בקטגוריה אחת של צלילים זרים לאקורד, כגון צליל שוהה, צליל מקדים וצלילים עוברים. הוא שונה מהם בכך שהוא מתחיל כצליל של אקורד, ומסתיים כצליל של אקורד, אשר לרוב הוא יהיה צלילו הבסיסי של אותו אקורד. 

דוגמה אופיינית, מתוך טוקטה בדו מז'ור לעוגב מאת יוהאן פכלבל
נקודות עוגב יוצרות תחושה טונאלית חזקה, כמו מושכת את ההרמוניה חזרה אל שורשהּ. הצליל שעליו מבססים נקודת עוגב הוא בדרך כלל צליל הטוניקה (המדרגה הראשונה בסולם) או צליל הדומיננטה (מדרגתו החמישית). מבחינה הרמונית, על ידי הסתכלות אנכית של כל אקורד הנופל בדרכה של נקודת העוגב, ניתן לומר שנקודת העוגב מרככת את הצבע ואת הפונקציה ההרמונית שיוצר כל אקורד, מכיוון שצליל הבס זר לו, ולכן התחושה שיוצר האקורד היא פחות בהירה וברורה. לפיכך, באופן פרדוקסלי, אי ההתאמה בין נקודת העוגב לבין האקורדים, מעמעמת במעט את המתח ההרמוני, במקום לחזקו.

לעיתים משתמשים מלחינים בצליל מתמשך בקול שאינו הבס, באופן שזהה לנקודת עוגב. צליל זה נקרא "נקודת עוגב הופכית". נקודות עוגב נפוצות ברוב הסוגות המוזיקליות החל מן הבארוק, כאשר בתקופה זו ניתן למצוא רבות מהן בסיומי פרקים (למשל בסיומם של הפרלוד והפוגה הראשונים מתוך ספר הפסנתר המושווה הראשון של י. ס. באך. כמו כן, שימוש בנקודת עוגב נפוץ במיוחד במוזיקה עממית אותנטית, למשל במוזיקה קלטית טיפוסית לחמת חלילים, בה משאירים לרוב צליל שוהה אחד או יותר, אשר מתפקדים כנקודת עוגב, שמעליהם קולות נוספים ובהם צלילים משתנים, דרך כלל יוצרים מלודיה. הופעת נקודת עוגב במוזיקה עממית מכונה "דרון" (Drone), כאשר לעיתים ישנו יותר מצליל מתמשך אחד.

מתוך פתיח הפרק המסיים של הסימפוניה מס' 104 מאת היידן. הקונטרבס והבסון מחזיקים דרון, במקרה זה, משום שניכר בו שהוא מלווה מוזיקה בסגנון עממי, ומתחיל לפני כניסת שאר הקולות (לא מופיע בתמונה)
מקור המונח בא מטכניקת הנגינה בעוגב, אשר בו ניתן "להחזיק" צליל לפרק זמן בלתי מוגדר, כל עוד העוגב פועל. צלילים אלה מנוגנים לרוב בעזרת דוושות הרגליים (הפדאלים), ומכאן בא הכינוי צליל "פדאל". בעזרת טכניקת נגינה זו, יכול העוגבר להחזיק צליל ארוך בעזרת דוושת רגל, ולנגן בחופשיות בעזרת שתי ידיו שנותרו פנויות.

ראו גם
------

אורגנום

קישורים חיצוניים
----------------

* נקודת עוגב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Frank, Robert J. (2000). "Non-Chord Tones", Theory on the Web, Southern Methodist University.
2. ↑  Benward & Saker (2003). Music: In Theory and Practice, Vol. I, p.99. Seventh Edition. מסת"ב 978-0-07-294262-0.
אובה הויג-גילדברג
**אובה הויג-גילדברג** (בדנית: **Ove Høegh-Guldberg**‏; 1 בספטמבר 1731 – 7 בפברואר 1808) היה היסטוריון ומדינאי דני. שימש כמנהיג בפועל של דנמרק במהלך תקופת שלטונו של כריסטיאן השביעי.

ביוגרפיה
--------

גילדברג נולד בהורסנס שביוטלנד. הוא היה בנם של יורגן פדרסן הוג (1683–1751) ושל הלנה דורותיאה גילדברג (1697–1742). בעידוד אחי אמו שהיה כומר, החל גילדברג ללמוד תאולוגיה. הוא קיבל תואר בתאולוגיה בשנת 1753. מאוחר יותר הוא הפך להיסטוריון ובשנת 1761 הפך לפרופסור באקדמיית סורו. ב-1764 שכרה אותו המלכה יוליאנה מריה כמחנך עבור בנה הנסיך פרדריק. הוא התבלט בחצר המלוכה הדנית כלאומן, שמרן ומלוכן הדוק.

גילדברג הוביל את האופוזיציה לשלטונו של יוהאן פרידריך שטרואנזה, וב-1771 הנהיג את הקשר שבמהלכו הודח שטרואנזה מהשלטון ובסופו של דבר הוצא להורג. בעקבות נפילתו של שטרואנזה, הפך גילדברג למנהיג בפועל של דנמרק. למשך תקופה קצרה הוא לא החזיק בתואר רשמי, ורק ב-1773 הוענק לו התואר שמאי משרד האוצר. בשנת 1774 מונה למזכיר המלך ובשנת 1776 הפך למזכיר המדינה. בשנת 1780 קיבל את התואר מזכיר המועצה. כמו שטרואנזה לפניו, גילדברג שלט בעיקר באמצעות צווים מלכותיים שעליהם החתים את המלך כריסטיאן השביעי הלוקה בנפשו. תקופת שלטונו התאפיינה במדיניות חוץ מתונה שנועדה להבטיח יחסי שלום עם כל שכנותיה של דנמרק. מדיניות הפנים שלו לעומת זאת, התאפיינה בלאומנות רבה. הוא חוקק חוק שאסר על זרים להיות מעורבים בשלטון בדנמרק. לאחר תקופה ארוכה בה נשלטה דנמרק בידי פקידים גרמנים (ברנסטורף ואחריו שטרואנזה), חוק זה הפך אותו לפופולרי מאוד בקרב המוני העם בדנמרק. כמו כן נקט גילדברג בקו ריאקציונרי נוקשה. הוא ביטל את כל הרפורמות הנאורות של שטרואנזה, וחיזק באופן משמעותי את כוחן של קופנהגן וערי מרכז הארץ על חשבון ערי הפריפריה ומעמד האיכרים.

שלטונו של גילדברג היה איתן כל עוד על כס המלכות ישב כריסטיאן השביעי הלוקה בנפשו. מתוך חשש מהיום שאחרי, גילדברג עמל לשמור על מעמדו של בן טיפוחיו, אחיו למחצה של המלך, הנסיך פרדריק, כיורש העצר המיועד. זאת על חשבון בן המלך שנקרא אף הוא פרדריק. בן המלך חונך בזמנו בידי שטרואנזה והשקפותיו היו מושפעות מהנאורות. באפריל 1784 ביצע בן המלך הפיכה והכתיר את עצמו כיורש העצר וכשליט הממלכה בפועל. הוא נאלץ להתפטר מכל תפקידיו אולם נותר פקיד בכיר עד 1802, אז פרש לאחוזת האלד ליד ויבורג שם התגורר עד מותו ב-7 בפברואר 1808.

לקריאה נוספת
------------

* Sven Cedergreen Bech, 1965 *Politikens Danmarkshistorie*, vol. 9
* Jens Vibæk, 1964 *Politikens Danmarkshistorie*, vol. 10
* Ole Feldbæk, 2003 *Gyldendal og Politikens Danmarkshistorie*, vol. 9
* Edvard Holm, 1906 *Danmark-Norges Historie* vol. 5

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אובה הויג-גילדברג** בוויקישיתוף
* אובה הויג-גילדברג באתר Nordisk familjebok
* אובה הויג-גילדברג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 3020055
* BnF: cb12423155t (data)
* GND: 11692618X
* ISNI: 0000 0000 5034 649X
* LCCN: no92002028
* SELIBR: 257211
* SNAC: w6rv2sb1
* SUDOC: 03335779X
* VIAF: 2561702
* WorldCat: lccn-no92002028

 |
**קתרין המלין** (באנגלית: **Catherine Hamlin**;‏ 24 בינואר 1924 – 18 במרץ 2020) הייתה גינקולוגית אוסטרלית ומומחית בטיפול בנשים הסובלות מפיסטולה.

ביוגרפיה
--------

המלין, בתם של תאודור ואלינור ניקולסון, גדלה בפרבר של העיר סידני באוסטרליה. ב-1946 סיימה לימודי רפואה באוניברסיטת סידני והתמחתה בגינקולוגיה. יחד עם בן זוגה, רג'ינלד המלין (1908–1993), רופא מניו זילנד, ענתה לקול קורא להקמת בית ספר למיילדות באדיס אבבה שבאתיופיה והם עברו למדינה ב-1959. במהלך שהותם נחשפו לבעיית הפיסטולה הנפוצה בקרב נשים אפריקאיות, למדו את התחום והחלו לבצע ניתוחים מתקנים בבית החולים. ב-1974 הקימו בני הזוג בית חולים ייעודי לטיפול בבעיית הפיסטולה ומאז טיפל המוסד במעל 30,000 נשים. מדי שנה מבצע בית החולים כ-2,500 ניתוחים ללא תשלום לטיפול בפיסטולה.

בני הזוג המלין ובית החולים זכו בהוקרות רבות על פעילותם, בהם פרס הקיום הנכון ב-2009, מסדר אוסטרליה ב-1983 (חברה) ו-1995 (עמיתה), אזרחית כבוד של אתיופיה ב-2012.

ב-2004 יצאה לאור אוטוביוגרפיה מאת המלין, "The Hospital by the River: A Story of Hope".

המלין מתה ב-18 במרץ 2020.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קתרין המלין** בוויקישיתוף
* אתר בית החולים לטיפול בפיסטולה
* קתרין המלין באתר אוניברסיטת סידני
* קורות חיים באתר מסדר אוסטרליה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Tim Barlass, Catherine Hamlin, 'Saint of Addis Ababa', dies at 96, The Sydney Morning Herald, ‏19 במרץ 2020 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007407334205171
* AWR: AWE3775b
* BIBSYS: 6097080
* GND: 1206709405
* ISNI: 0000 0000 4023 1808
* LCCN: nb2002032966
* NLK: KAC200906249
* VIAF: 16731910
* WorldCat: lccn-nb2002032966

 |
ואשיצו טיפוסי בעל טוקונומה
**קאמיזה** (ביפנית: 上座) הוא מונח יפני המתייחס ל"מושב העליון" בתוך חדר, כלומר, המושב המכובד ביותר בחדר. המושג גם מתייחס למושב הטוב ביותר במטוס, רכבת ובמכונית. למושג זה ישנו גם מושג הופכי, שימוזה (下座), שפירושו הוא: מושב תחתי. 

בחדר, קאמיזה הוא המקום הנוח ביותר, לרוב גם הרחוק ביותר מהדלת, משום שמקום זה הוא החם ביותר בחורף, והיה הבטוח ביותר במקרה של התקפה בתקופה הפיאודלית. בחדר ואשיצו מסורתי הקאמיזה יהיה מסודר כך שהאדם שיושב בו, גבו יהיה לטוקונומה, הקאמיזה תהיה הנקודה הכי קרובה לטוקונומה, ובחדר בו אין כזאת, פשוט הנקודה הכי רחוקה מהדלת. בחדר בסגנון מערבי, הקאמיזה תהיה ספה נוחה, כיסא בעלי ידיות או המושב שבראש השולחן. המושג היפני מתייחס לכל מושב של כבוד, ולא בהכרח לזה היפני.

בחירת מקום הישיבה
-----------------

ביפן ישנה חשיבות גדולה לבחירת מקום הישיבה כאשר נכנסים לחדר. חשוב מאוד בתרבות היפנית להשאיר את הקאמיזה פנויה לאדם החשוב ביותר שנוכח, בין אם זה אורח מיוחד, או האדם בדירוג החברתי הכי גבוה. למרות זאת, אם אדם במעמד נמוך יותר, או שחשוב פחות, מעודד על ידי המארח לעבור לקאמיזה, מנומס מצידו להסכים. מקומות הישיבה המכובדים במכונית הם (מהמכובד ביותר): מאחורי הנהג, מאחורי הנוסע הקדמי, אמצע המושב האחורי, המושב הקדמי, והנהג. במטוסים או רכבות, המושב המכובד ביותר הוא זה שצמוד לחלון, לאחריו זה שקרוב למעבר, ולבסוף האמצעי.
הרב **יחיאל הלר** (י"א בתשרי ה'תרכ"ז, 20 בספטמבר 1866 - כ"ג באב ה'תש"ח, 28 באוגוסט 1948) היה רב ליטאי; רבה של דזיארז'ינסק (קוידינוב) במשך שלושים וחמש שנה, ומחבר ספר המצוות לרמב"ם לפי סדר פרשיות התורה.

ביוגרפיה
--------

נולד בדזיארז'ינסק לרב העיר, אברהם הלר (בנו של רב העיר הקודם, ישראל "חריף" הלר מחבר "נחלת ישראל" שכיהן גם כראש ישיבה בישיבת מיר). אביו היה אחיינו של הרב יחיאל הלר מחבר "עמודי אור", והוא נקרא על שמו.

למד בישיבת וולוז'ין והיה מקורבם של הנצי"ב ושל רבי חיים סולובייצ'יק. נסמך לרבנות בידי רבי יצחק אלחנן ספקטור, רבי משה דנישבסקי, האדר"ת ורבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין. נישא לחנה בתו של הרב צבי הירש למפרט, אב"ד סטולביץ' ועורך ספרי הגר"א על שולחן ערוך.

בשנת 1894, ה'תרנ"ד, התמנה לרבה של קוידנוב, כאביו, וכיהן ברבנות העיר שלושים וחמש שנה, עד עלייתו לארץ ישראל בשנת ה'תרפ"ט, 1929. עלייתו נתמכה באחֶיה של אשתו, בניו של הרב צבי הירש למפרט מחבר "פסקי הגר"א", שהיו עשירים מפורסמים ורכשו עבורו בית בפתח תקווה ולצדו פרדס שיספק את פרנסתו. זמן קצר אחרי עלייתו ארצה, נפצע בנו צבי הלר במאורעות המכונים "פרעות תרפ"ט" בחברון ונפטר מפצעיו (כ"ד באב תרפ"ט).

באותה שנה הדפיס בירושלים את מהדורתו לספר המצוות לרמב"ם, שאותו סידר מחדש על סדר פרשיות התורה כדי לאפשר את הלימוד בו מדי שבוע בצמוד לפרשת השבוע.

נפטר בפתח תקווה בכ"ג באב ה'תש"ח, 28 באוגוסט 1948. על שמו רחוב במרכז פתח תקווה.

לקריאה נוספת
------------

* משה צינוביץ, **רבי יחיאל הלר**, בתוך: **עץ חיים**, תל אביב תשל"ב, עמ' 396

קישורים חיצוניים
----------------

* בן-ציון אייזנשטט, הרב ר' יחיאל העליר, **דור רבניו וסופריו**, תרנ"ה-תרס"ה, חלק ד, עמוד 13, באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  לפי אחיינו יצחק יהודה ספיר בהקדמת ספרו **שרגי נהורא**, פתח תקווה תרפ"ז.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007311282805171

 |
**דז'ה שבשטין** (במקור **שטרן**, בהונגרית: **Sebestyén Dezső**, בודפשט, 15 באוגוסט 1895 – בודפשט, 25 ביוני 1974) היה מנהל תיאטרון, מנהל במה הונגרי-יהודי. הוא אחיהם של מנהלי התיאטרון ומנהלי במה גזה שבשטין, מיהאי שבשטין, השחקן ינה שבשטין והכדורגלן בלה שבשטין.

ביוגרפיה
--------

דז'ה שטרן נולד בבודפשט במשפחה יהודית כבנם של ז'יגמונד שטרן ושל גיזלה וירט. את דרכו בתיאטרון החל בשנת 1921 בלהקת התיאטרון של אחיו גזה שבשטין במישקולץ כמזכיר התיאטרון. משנת 1924 היה סגן מנהל "תיאטרון העיר" (Városi Színház) בבודפשט. לאחר משא ומתן ממושך, נחתם איתו חוזה ניהול לשש שנים של "תיאטרון האמנים המטרופוליטני" (Fővárosi Művész Színház) מיוני 1930. הוא החזיר את שמו הקודם לתיאטרון, דהיינו "תיאטרון האופרטה המטרופוליטני" שבשמו היום נקרא תיאטרון האופרטה של בודפשט, אך נאלץ לסגור את שעריו מספר פעמים בגלל הנוכחות הנמוכה של קהל בשנות המשבר העולמי הגדול שהשפיע גם על הונגריה.  משנת 1945 ועד פרישתו ניהל את ענייני התיאטראות בזה אחר זה: של קברט הפודיום (Pódium Kabaré), משנת 1951 הבמה העליזה, בין השנים 1956–1964, היה מנהל הכספים והעסקי של "תיאטרון יוז'ף אטילה" (József Attila Színház) בבודפשט. הוא ארגן מופעי תיאטרון תובעניים, והעסיק את הנציגים המובילים של הז'אנר.

שבשטין הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון ביוגרפי הונגרי
* לקסיקון התיאטרון ההונגרי
* לקסיקון אומנויות הבמה ההונגרי (1929-1931, עורך. אלאדר שפפלין)

קישורים חיצוניים
----------------

* דז'ה שבשטין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Születési bejegyzése a Pesti Izraelita Hitközség születési akv. 2367/1895. folyószáma alatt".
2. ↑  *A Fővárosi Művész Színház bérlete Sebestyén Dezsőé: Hat évre szól a bérleti szerződés*, Az Est 21. évfolyam 129. szám- 1930. június 8. (online: adtplus.arcanum.hu)
3. ↑  Koch Lajos: A Fővárosi Operettszínház műsora, Színháztörténeti füzetek 55. library.hungaricana.hu - 1973.
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**אשר עידן** (נולד ב-11 במאי 1951) הוא מומחה לרשתות חברתיות ולחדשנות, מרצה בתחומי עתידנות, גלובליזציה והמגמות העתידיות של החינוך והכלכלה באוניברסיטת בר-אילן, ובאוניברסיטה הפתוחה.

ביוגרפיה
--------

עידן היה מנהל "התוכנית לניהול עתיד" בלהב, הפקולטה לניהול בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב. השלים דוקטורט בנושא פילוסופיה של המדע והלמידה באוניברסיטת תל אביב. בדוקטורט חקר את החשיבה הביקורתית המשותפת למחשבה המדעית והמחשבה הארגונית. בשנים 1996-1993 שימש כיועץ לשר החינוך ולמנכ"ל משרד החינוך בתחומי מח"ר 98. 

במקבל ייעץ והרצה להנהלות של חברות בישראל בתחום השפעות ניהוליות של האינטרנט, בתחומים כמו משאבי אנוש, מכירות, מחקר ופיתוח, ושירות לקוחות.

עידן נשוי ואב לשלושה ילדים.

פרסומים
-------

עידן חיבר שלושה ספרים: הראשון הוא "מהי אידאולוגיה" (1990), בו פיתח את רעיונותיו מעבודת הדוקטורט שפרסם, וטען שאידאולוגיה היא ראיית ההווה במשקפיים של העבר, ואוטופיה היא ראיית ההווה במשקפיים של העתיד. הספר השני נקרא "מדריך למאה ה-21" ופורסם בשנת 2000, ובו חקר את הדרכים להימנע מראיית ההווה במשקפיים של העבר ותחזיות למאה ה-21. 

ב-2014 פרסם את הספר ״הכוח החמישי: סוד הרשתות שמשנות את העולם״, בו הראה כי לכל סוגי הרשתות החברתיות אותם חוקי יסוד, וטען כי בטבע ישנו כח חמישי, בנוסף לארבעה המוכרים, והוא הכוח האינפו-סוציאלי, או הכוח המידעי-חברתי. כוח זה פועל ברשתות החברתיות באופן דומה לפעולת הכוח האלקטרומגנטי ברשתות החשמל.

לקריאה נוספת
------------

* אשר עידן, **מדריך למאה ה–21** הוצאת דיונון, אוניברסיטת תל–אביב, 2000, 247 עמודים.

קישורים חיצוניים
----------------

* יונתן אסתרקין, מהפכת החינוך הדיגיטלי, עמלנט - ספירלה
* סרטונים רינו צרור מראיין את אשר עידן, בתוכנית "חוצה ישראל" של הטלוויזיה החינוכית, באתר YouTube‏, 8 ביוני 2010
* קטע קול קובי מידן, ‏"אנשים בלילה" עם אשר עידן, באתר iCast‏, 29 ביולי 2013
* אשר עידן (1951-), דף שער בספרייה הלאומית

### מכּתביו

* ההמון מסתער, **אודיסאה** 16, יולי 2012
* עתיד הלמידה ומוסדותיה, מטר - אאוריקה

הערות שוליים
------------

1. ↑  הכוח החמישי: סוד הרשתות שמשנות את העולם, באתר גלובס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007302622505171
* LCCN: no91025055
* WorldCat (עם LCCN): no91-025055

 |
**קאנדאגיוס** (באנגלית: **Cunedagius**, בוולשית: **Cunedda**; נפטר בשנת 772 לפנה"ס לערך) היה מלך בריטניה על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה". אין כל תיעוד היסטורי למלכותו, והוא נחשב לאחד המלכים האגדיים של בריטניה.

ג'פרי מספר כי קאנדאגיוס היה בנם של הנווינוס (Henwinus) דוכס קורנוול ושל ריגן, בתו הבכורה של המלך ליר.

הוריו מרדו כנגד ליר, אולם הובסו על ידי קורדיליה בתו הצעירה של ליר, אשר השיבה את אביה לשלטון ומלכה אחריו. בהגיעו לבגרות מרדו קאנדאגיוס ובן דוד מארגאנוס נגד קורדיליה, כלאו אותה, ולאחר התאבדותה חילקו ביניהם את הממלכה - קאנדאגיוס קיבל את השליטה בבריטניה הנמצאת דרומית מערבית לנהר ההאמבר, ומאגנאוס את השטחים צפונית מזרחית לנהר.

לאחר שנתיים של שלטון משותף פלש מארגאנוס לקורנוול והרס אותה. קאנדאגיוס נלחם נגדו והביסו. מארגאנוס נמלט לוויילס וקאנדאגיוס רדף אחריו והוציאו להורג.

לאחר מותו של מארגאנוס הפך קאנדאגיוס לשליטה של בריטניה כולה, ומלך 33 שנים. לאחר מותו עלה לשלטון ריבאלו, בנו.

ג'פרי מציין כי קאנדאגיוס שלט בתקופת התנבאותו של הנביא ישעיהו, ובתקופת הקמת העיר רומא על ידי רומולוס ורמוס, היינו במהלך המאה השמינית לפנה"ס.

קישורים חיצוניים
----------------

* גניאולוגיה של קאנדאגיוס(הקישור אינו פעיל)
* תיארוך מלכי בריטניה האגדיים

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**קורדיליה** | **המלכים האגדיים של בריטניה** | **הבא**:**ריבאלו** |
**מרד דּוּנְגָּאן** ידוע גם בתור **מרד טוֹנְגזִי חְווֵי** (סינית מסורתית: **同治回亂回民叛乱屠杀同族**; שיאו-ארג'ינג: **توْجِ حُوِ بِيًا/لُوًا**; דונגאן: **Тунҗы Хуэй Бян/Луан**) אשר התרחש בין השנים 1862–1877 היה מרד מרכזי של המיעוטים המוסלמים בסין נגד שלטון שושלת צ'ינג במטרה להקים לעצמם מדינה עצמאית בטורקסטן. 

המרד אשר החל לקראת סופו של מרד טאיפינג ופגע קשות בסמכות שושלת צ'ינג אשר הביסה לבסוף את המורדים הביא מחיר כבד ועלה בחייהם של לערך 20,000,000 איש, מה שהופך אותו לאחת המלחמות הקשות ביותר בהיסטוריה.

תולדות המרד
-----------

במהלך מרד טאיפינג מנהיגי המרד סיכמו עם מספר מנהיגי שבטים ורבי סמכויות על האוכלוסייה הטורקית מוסלמית באגן טארים כי יחלו במרד מקביל נגד שלטון שושלת צ'ינג ובעל תיפול השושלת תוקם מדינה עצמאית לטורקים אשר תתפרש על שינג'יאנג, גאנסו, שאנשי ונינגשיה.

המרד החל בספטמבר 1862 בעיר אורומצ'י. בנקודה זאת ממלכת טאיפינג הייתה על סף קריסה והאימפריה הבריטית אשר ראתה את הניצחון הקרב של שושלת צ'ינג שינתה צדדים והחלה לתמוך במרד המוסלמי למען תגדל השפעתה שלה על האזור. 

היה זה רק בפברואר 1865 שהשייח' האוזבקי רב ההשפעה; יעקוב ביי החל במרד מרכזי מקאשגאר. במהרה המרד התפשט אל אגן טארים ומדבר טקלה מקאן ובאוקטובר 1866 התאחד עם המרד באורומצ'י ויעקוב ביי הכריז על עצמו חאן, בנקודה זאת החלה תמיכה כספית ואספקה אל המרד מידי האימפריה העות'מאנית והאימפריה הרוסית. במשך מספר שנים פשטו הטורקים על המחוזות הצפון-מערביים של סין ושושלת צ'ינג נכשלה בהבאת תגובת נגד מרכזית.

עם ניקוי מרכז סין מכלל המרידות הגדולות בשנת 1873 הפנה הממשל בבייג'ינג תשומת ליבו אל עבר המורדים הטורקים והחל בתכנון מתקפת נגד. ראשית פעלו הכוחות הסיניים נגד הטורקים המורדים בעיר שיאן הקדושה למוסלמים. עם סופו של המרד האוכלוסייה המוסלמית בעיר התדלדלה בכדי 93%. 

לאחר לקיחת העיר מידי המורדים מונה הגנרל ז'וֹאוּ ג'וֹנְגטָאַנְג לפקד על הכוחות אשר נעו דרך הנהר הצהוב על מרכזי הכוח של המרד. בקרבות שהתמשכו מאות אלפים נטשו את בתיהם ההרוסים בעודם חסרי כל, משבר פליטים הציף את סין ומיליונים מתו מרעב וממגפות.

לבסוף בשנת 1877 הכוחות הסיניים השיגו את היד העליונה ויעקוב ביי נפטר בעודו נס מהם, בכך הסתיים המרד. השפעתו של המרד החלישה את סמכות צ'ינג אשר לבסוף תיפול תחת מהפכת שינהאי והיוותה את הפתיח של הסכסוך בשינג'יאנג המודרני.

ראו גם
------

* מרד טאיפינג
* מרד אן לושאן
* הסכסוך בשינג'יאנג
* מרד הבוקסרים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרד דונגאן** בוויקישיתוף
* הפורום הטורקי
* מרד טאיפינג
**מגטילופוס** (שם מדעי: ***Megatylopus***; משמעות השם: "כף רגל ענקית") הוא סוג נכחד של גמל ענקי, שחי באמריקה הצפונית בתקופת המיוקן עד הפליסטוקן שלפני 13.6 עד 1.8 מיליון שנים מהיום. גמל זה תואר למדע בשנת 1909 בידי החוקרים מתיו וקרוק. הסוג מכיל 4 מינים שמאובניהם התגלו במדינות רבות בארצות הברית ביניהם: אריזונה, קולורדו, קליפורניה, קרוליינה הצפונית, קנזס, נברסקה, נבדה, ניו מקסיקו, אוקלהומה, טנסי וטקסס. מספר מאובנים נמצאו אף בקנדה ובמקסיקו, עובדה המרמזת שהיה זה יונק נפוץ לאורך המישורים הגדולים.

יונק זה היה אחד מהגדולים שבכל הגמליים לצד הפרקמלוס, הקמלופס והטיטאנוטילופוס. הוא הגיע לגובה 4.2 מטר ואורך רגליו עד 2.1 מטר. המסה המוערכת של הגמל על פי מדידה היא 1,698.4 קילוגרם.

בצורתו הוא דמה לג'ירף והיה בעל צוואר ורגליים גבוהות וארוכות. הרגליים הארוכות גם עזרו לו להימלט מהטורפים הרבים שחיו באמריקה הפרהיסטורית, ביניהם שנחרבים קטלניים, זאבי בלהות, צבועיים ודוב הבולדוג. הגמל נכחד בפליסטוקן, ייתכן שעקב שינויי אקלים גדולים מדי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מגטילופוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  M. Mendoza, C. M. Janis, and P. Palmqvist. 2006. Estimating the body mass of extinct ungulates: a study on the use of multiple regression. Journal of Zoology 270(1):90-101