recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
בקבוקים ישנים של מירינדה בצבעים ירוק וכתום
חבילות של בקבוקי מירנידה
**מירינדה** (בספרדית: **Mirinda**) הוא מותג של משקה קל, שנוסד במקור בספרד ב-1959. נכון לראשית המאה ה-21, המותג בבעלותה של חברת פפסיקו, והוא מופץ בכל רחבי העולם. מקור שמו הוא משפת האספרנטו ומשמעותה היא "מדהים" או "קסום".

המשקה מופץ בטעמי פירות שונים כגון תפוז, הדרים, אשכוליות, תפוח, תות, פטל, אננס, רימון, בננה, שעונית נאכלת, לימון, היביסקוס, וניל, גוארנה, קלמנטינה, אגסים, אבטיח, ענבים ותמרהינדי. טעם התפוז של מירנדה מייצג את רוב המכירות של מירנדה ברחבי העולם, לאחר מיצוב גדול של המותג לקראת הטעם הזה בתחילת שנות ה-90.

מירינדה נמצאת בבעלות פפסיקו מאז 1970. היא מתחרה בתאגיד קוקה קולה, פאנטה, ד"ר פפר כשהיא משווקת תחת מספר מותגים ברחבי העולם. כמרבית המשקאות הקלים, גם מירינדה מיוצרת במגוון טעמים.

שמות המותג
----------

מירינדה יוצרה במקור בספרד. היא יוצאה לארצות הברית בשלהי 2003 באריזה עם עיצוב רב לשוני, ובתחילה נמכרה במחיר נמוך יותר, במטרה להתחרות מול תאגיד קוקה קולה. מאז 2005, מירינדה שווקה תחת המותג Tropicana Products (אנ') בכל שטחי ארצות הברית מלבד מבגואם, שם פפסי החלה למחור אותו תחת המותג "מירינדה" ב-2007 (השם הקודם היה "Chamorro Punch Orange").

תאגיד פפסי ניסה למכור את מירינדה גם בברזיל בשלהי 1996, אך המותג חדל מלהתקיים ב-1998, אחרי שכמות המכירות קטנה. באיטליה, מירינדה נמכרת תחת המותג "Slam". ברוסיה מירינדה נמכרה מאז תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מירינדה** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מירינדה (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  89th Esperanto World Convention Beijing, China. July 2004 (a01), באתר "Geocities", מארוכב מ-26 בפברואר 2005 (באנגלית)
2. ↑  Mirinda, באתר "Pepsico", מאורכב מ-31 במרץ 2012 (בגרמנית)
**אצטדיון לואיסון** (באנגלית: **Lewisohn Stadium** או **CCNY Stadium**) היה אצטדיון ששימש גם כאמפיתיאטרון להופעות מוזיקה בניו יורק. האצטדיון מוקם בשטח ה"סיטי קולג'" (CCNY) בין שדרת אמסטרדם ושדרת קונבנט, בין הרחובות 136 ו-138 בצפון מנהטן. הוא נחנך ב-1915, על שמו של התורם אדולף לואיסון, ונהרס ב-1973, על מנת לפנות מקום לקמפוס אקדמי.

האצטדיון נבנה בסגנון נאו-קלאסי, כאשר מבנה היציעים הוקף בעמודים בסגנון דורי.

האצטדיון, בתפוסה של כ-25,000 מושבים, היה, בנוסף לשימושו כמרכז תחרויות ספורט של האוניברסיטה גם מרכז תרבות קיצי. התקיימו בו למשל הופעות של המטרופוליטן אופרה והתזמורת הפילהרמונית של ניו יורק תחת כיפת השמיים, עם מנצחים וסולנים כיוג'ין אורמנדי וג'ורג' גרשווין, יאשה חפץ ויהודי מנוחין כמו גם מופעי מוזיקה פופולרית מאת אמנים כפיט סיגר, וודי גאת'רי, הארי בלפונטה ואחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אצטדיון לואיסון** בוויקישיתוף
* "Lewisohn Stadium, Center for Culture, to Be Razed, הניו יורק טיימס, 5 באפריל 1973

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 6bd63c50-0e93-4ec2-83e9-df37578eeb52

 |
**מירי צללזון** היא סופרת ילדים ומאיירת.

קורות חיים
----------

מירי צללזון נולדה בקיבוץ דגניה ב' למשפחת מורים. היא למדה הוראה בבית המדרש למורים ע"ש דוד ילין בבית הכרם, והמשיכה את לימודיה באוניברסיטה העברית, אוניברסיטת בן-גוריון ולבסוף באוניברסיטת בר-אילן, שם קיבלה תואר דוקטור בספרות העברית.

צללזון מתגוררת כיום בעיר באר שבע ומרצה לספרות במכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי.

ספרים
-----

גן סיפור "חתונה בגינה" בחולון
גן סיפור "חתונה בגינה" בחולון
צללזון כתבה והוציאה לאור 25 ספרי ילדים, ובהם שירים וסיפורים בחרוזים, אותם איירה בעצמה.

בשנת 1988 יצא לאור ספרה "חוקי היער הירוק" ומטרתו להקנות לילדים מושגים ראשוניים לגבי דמוקרטיה. בספר מתוארים אירועים של מריבות וחילוקי דעות בחברה של שוכני היער, שבסיום כל אחת מהן מוזמנים הילדים לעזור לחיות היער ולנסות להציע חוק מתאים שיסייע להשיב את הסדר על כנו. הספר מכיל שמונה סיפורים שבהם הדמויות פועלות במצבים חברתיים שונים ואינן כפופות לאף חוק.

ספר נוסף שלה, "חתונה בגינה", עוסק בקבלת השונה. בספר מתאר משפחת ירקות שרוצה לחתן את הבת עגבנייה. לכל מועמד שמוצג לפניה מונה היא חסרונות ומסרבת שיהיה לה לחתן. הדמויות בספר מואנשות ומשקפות תכונות אופי שונות. מטרתו של הספר היא להעביר לקוראים מסר שישנם אנשים שונים מאיתנו בתכונות, באישיות (בפנימיות ובחיצוניות), יש לקבל אותם ולא לשפוט אותם.

ספרים נוספים ידועים שלה הם "מלאך שחור מלאך לבן", "סיפורים על מספרים", "טיפטיפונת","קשה להיות מישקה", "היה איש" ( סיפור חייו של חיים נחמן ביאליק ) וגם ספרים על חגי ישראל, כגון: "החנוכייה שלי", "בן כוכב", "שבעה ידידים" "מכשפת המדבר".

### החגים ביצירותיה של מירי צללזון

בספר "סיפורים לפורים" (תשנ"ב, 1992) מופיעים שישה סיפורים, המסודרים על פי הסדר הכרונולוגי של סיפורי המגילה.

בספר "החנוכייה שלי" (תשנ"א, 1991) מופיעים ארבעה סיפורים העוסקים בסיפורים הקשורים לחג החנוכה.
כל סיפור מחולק לפרקים.

קישורים חיצוניים
----------------

* רשימת הפרסומים של מירי צללזון, בקטלוג הספרייה הלאומית
* מירי צללזון, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007295164805171
* ISNI: 0000 0000 5422 3358
* LCCN: nr00000622
* VIAF: 19514702
* WorldCat: lccn-nr00000622

 |
**ביניטריות** היא תפיסה תאולוגית הקובעת שיש שתי ישויות אלוהיות, אל ראשי ואל משני.

האמונה הביניטרית
----------------

בעת העתיקה המאוחרת רווחה אמונה ביניטרית שהאמינה באל עליון ובמשנהו שהוא בורא עולם, שנקרא דמיורגוס. אמונות כאלו נמצאו בקרב יהודים, יהודים-נוצרים, נוצרים, פאגנים, שומרונים, גנוסטיקאים, מנדעים, ומאניכאים.

פילון האלכסנדרוני בהשפעת אפלטון, מציג עמדה ביניטרית שמטרתה לנתק את האל העליון מהעיסוק בחומר. מרקיון מציג עמדה ביניטרית אחרת, "ביניטריות אנטגוניסטית", שבה האל העליון מנותק מהבריאה. על פי המרקיוניזם, הולנטיניזם ועוד תורות גנוסטיות, מזוהה בורא העולם עם האל היהודי, האל שציווה את התורה ליהודים. הם מתארים אותו כאל רודף צדק, קשוח ונקמן, ניגוד של האל הראשי, האל של הנצרות, אל חנון ורחום, אל שמהותו אהבה.

מקורות גנוסטיים רבים מתארים את דמיורגוס כמי שעבר דמוניזציה והפך לכוח נחות, רע, ויהיר שאינו מכיר בקיומו של האל העליון הנסתר. לפי מקורות אלו, האל
הנסתר מוכר רק על ידי יחידי סגולה שזכו ל"גנוסיס", ידיעת הסוד, ושאר בני האדם, ובמיוחד היהודים, עובדים את האלוהות השלילית, בורא העולם.

ההתנגדות לביניטריות
-------------------

שרגא בר און ויקיר פז טוענים שדרישת המשנה: "האומר ... מודים מודים, משתקין אותו" יוצאת נגד גישות ביניטריות. לטענתם, גם תפילת עלינו לשבח נכתב נגד אמונות ביניטריות.

בנצרות, אחד המתנגדים הראשיים לביניטריות היה אפיפניוס מסלמיס שכתב נגד ההבדלה בין אדון הכל לבורא העולם וטען שהם אל אחד.

הערות שוליים
------------

1. ↑  שרגא בר און ויקיר פז, אדון הכול ויוצר בראשית: "עלינו לשבח" כתפילה אנטי־ביניטרית, **מדעי היהדות 52 (תשע"ז)**, עמ' 28
2. ↑  שרגא בר און ויקיר פז, אדון הכול ויוצר בראשית: "עלינו לשבח" כתפילה אנטי־ביניטרית, **מדעי היהדות 52 (תשע"ז)**, עמ' 30
3. ↑  משנה, מסכת ברכות, פרק ה', משנה ג'
4. ↑  שרגא בר און ויקיר פז, אדון הכול ויוצר בראשית: "עלינו לשבח" כתפילה אנטי־ביניטרית, **מדעי היהדות 52 (תשע"ז)**, עמ' 31
**בינון דור** (שם מדעי: *Oxynoemacheilus insignis*) הוא מין של דג ממשפחת הבינוניים, הנמצא בסכנת הכחדה ותפוצתו מוגבלת למעיינות עמק בית-שאן.

תיאור
-----

ראשו של הדג מחודד. סביב הפה 6–8 בינים. מתאפיין בזנב ממוזלג מעט, ובקשקשים קטנים המכסים את גופו. אורכו בין 50 ל-70 מ"מ. הגוף מנומר.

הדג מצוי במים זורמים, בין אבני הקרקעית.

היסטוריה
--------

הבינון התגלה במעיינות עמק בית שאן בשנות ה-60 על ידי ד"ר מנחם גורן מומחה לדגים מאוניברסיטת תל אביב, וזוהה כמין חדש למדע. אז גם הבינו החוקרים כי דג זה, השוכן על קרקעית הנחל, הוא אנדמי לישראל ולאזור מעיינות עמק בית שאן.

רשות הטבע והגנים השלימה ב-2016 פרויקט ייחודי הכולל הקמה של בית גידול חדש להצלת הזן הנדיר הנמצא בסכנת הכחדה, בשמורת הטבע תל סהרון. בית הגידול המלאכותי ישמש כאתר נוסף לאלו הטבעיים לשמירה על הדג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בינון דור** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  בינון דור באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. 1 2  בינון דור Orthrias dori, באתר kotar.cet.ac.il
3. ↑  תקווה לבינון: הפרויקט הייחודי בצפון להצלת הדג הנכחד, באתר www.maariv.co.il
פקסימיליה של "Le greygnour bien" מאת מטאו דה פרוג'ה
**מטאו דה פרוג'ה** (באיטלקית: **Matteo da Perugia** ‏ נזכר לראשונה ב-1400–1416) היה מלחין איטלקי מתקופת ימי הביניים, כנראה יליד פרוג'ה. משנת 1402 עד 1407 היה הממונה על הקאפלה הראשון של הדואומו די מילאנו, או קתדרלת מילאנו; חובותיו כללו ניצוח על מקהלת הכנסייה והוראת שלושה נערים, שנבחרו על ידי נציגי הקתדרלה. מעט מאוד ידוע על חייו מעבר לזה. לדברי וילי אפל, היה ראשון המלחינים בדורו, אבל היינריך בסלר ערער על קביעה זו, ומעמדו ההיסטורי של מטאו מוטל בספק. 

גם יצירותיו לא נחקרו עד כה לעומק מבחינה סגנונית. הוא כתב תפקידי קונטרה-טנור רבים ליצירות קיימות, ועקב כך יוחסו לו רבות מיצירות אלה בטעות. מטאו כתב בצורות רבות, בהן וירלאי, בלדה ורונדו.

לקריאה נוספת
------------

* Günther, Ursula, and Anne Stone. "Matteo da Perugia", *Grove Dictionary of Music and Musicians|Grove Music Online*, ed. L. Macy (accessed December 29, 2005), grovemusic.com (subscription access).

קישורים חיצוניים
----------------

* מטאו דה פרוג'ה, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* מטאו דה פרוג'ה, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורסולה גינתר ואן סטון, הערך "מטאו די פרוג'ה" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
2. ↑  גינתר וסטון, שם

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb13981103b (data)
* GND: 121717046
* ICCU: CFIV152672
* ISNI: 0000 0001 2126 9103
* LCCN: nr89009936
* MusicBrainz: b2035cd4-4a08-4c88-84e3-bd60e95442f4
* NKC: xx0026924
* NTA: 096973811
* SUDOC: 118999001
* VcBA: 495/350812
* VIAF: 32192226
* WorldCat: lccn-nr89009936

 |
**ביסטריופלמה** (שם מדעי: *Bistriopelma*) הוא סוג של טרנטולות ממשפחת הפרווניתיים. הסוג הוגדר לראשונה בחודש פברואר 2016 וכולל שני מינים של טרנטולות שמקורם של שניהם בפרו.

אטימולוגיה
----------

מקור השם *ביסטריופלמה* מהמילה הלטינית "בי" שמשמעה שניים ומהמילה "סטריו" שמשמעה פס. שם זה מתייחס לשני פסים בולטים של שערות צורבות הממוקמים בשני צידיה של בטן הטרנטולה.

מאפיינים
--------

ל*ביסטריופלמה* שני אזורים בולטים אופייניים של שערות צורבות הממוקמים משני צידי הבטן ומתחילים כבר בראשחזה. כיסי הזרע של הנקבה כמעט מקבילים ומשושי המין של הזכר מעוקלים מהבסיס.

מינים
-----

נכון להיום הוכרו שני מינים בסוג:

* *Bistriopelma lamasi* קדרקה, 2015 – פרו
* *Bistriopelma matuskai* קדרקה, 2015 – פרו

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Kaderka, R. (2015). "*Bistriopelma*, a new genus with two new species from Peru (Araneae: Theraphosidae: Theraphosinae)". *Revista Peruana de Biología*. **22** (3): 275–288. doi:10.15381/rpb.v22i3.11432.
2. ↑  "Gen. *Bistriopelma* Kaderka, 2015". *World Spider Catalog*. Natural History Museum Bern. נבדק ב-15 במאי 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ביסטריופלמה"**.
**לב פלדה** (באנגלית: Steelheart) הוא רומן פנטזיה הנכתב על ידי הסופר האמריקאי ברנדון סנדרסון. הספר פורסם לראשונה ב-24 בספטמבר 2013. הספר הוא הראשון בטרילוגיית הספרים מלחמת הנפילים. הסדרה מתארת עולם פוסט אפוקליפטי, בו ישות קוסמית המכונה "האסון" העניקה לאנשים אקראיים כוחות על טבעיים. רבים מאלו השתמשו בכוחות אלה כדי להפיל ממשלות ולשעבד את שאר האנושות.

תקציר העלילה
------------

העולם השתנה לחלוטין כאשר אור אדום בלתי מזוהה המכונה ״האסון״ העניקה לאנשים נורמליים כוחות על טבעיים, אנשים אלו התפרסמו ונקראו בידי שאר האנושות ״הנפילים״. הנפילים עם הכוח שניתן להם הפילו ממשלות ושעבדו את שאר האנושות. הסיפור מסופר מנקודת מבטו של ילד בשם דוויד, שאביו נהרג על ידי אחד מהנפילים המכונה ״לב פלדה״ כאשר דוויד היה רק בן שמונה. ״לב פלדה״ הוא נפיל אשר יכול להפוך דברים לפלדה וכמו כן גופו חסין לחדירת קליעים.

במהלך חייו דייוויד חקר רבות על הנפילים, כוחותיהם וחולשותיהם. דוויד מעריץ קבוצה של אנשים הנקראת "הנוקמים" אשר נלחמת בנפילים. דוויד רוצה להצטרף לקבוצה, אבל היא לא מוכנה לקבל אותו. בסופו של דבר דוויד מצליח לשכנע את הנוקמים לצרף אותו לקבוצה כאשר מספר להם שראה את ״לב פלדה״ מדמם וזאת למרות חסינות גופו לחדירת קליעים.

אחרי מסעות משותפים של דוויד והנוקמים בלחימה כנגד הנפילים, דוויד משכנע אותם לנקום ב״לב פלדה״ על כך שהחריב את עירו והרג את אביו. דוויד מאוהב במייגן, שותפה בקבוצת הנוקמים.

ביקורת
------

הספר זכה לביקורות חיוביות, והגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של ספרי נוער של העיתון New York Time. אחד המבקרים כתב ״כמו רבים מהרומנים האחרים שלו, ברנדון סנדרסון יצר עולם חדש לגמרי, כל כך דמיוני, עמוק ושונה. עולם שאתה נכנס לתוכו בלי שום מאמץ״.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Tor.com, Brandon Sanderson’s Steelheart Debuts at #1 on the New York Times Bestseller List, Tor.com, ‏2013-10-02 (באנגלית)
2. ↑  Review: Steelheart (Reckoners #1) by Brandon Sanderson | The Social Potato (באנגלית)

| ספרי ברנדון סנדרסון |
| --- |
| ביקום הקוסמיר | 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **הערפילאים** | 

|  |  |
| --- | --- |
| **העידן הראשון** | האימפריה האחרונה (2006) • באר האלוהות (2007) • גיבור העידנים (אנ') (2008) |

|  |  |
| --- | --- |
| **העידן השני** | חוק ומסג (2011) • צללים של הנשמה (אנ') (2015) • צמידי האבל (אנ') (2016) • המתכת האבודה (אנ') (2022) |

 |
| **גנזך אורות הסער** | דרך המלכים (2010) • רסיסים של אור (2014) • בעל השבועה (2017) • קצב המלחמה (2020) |
| **ספרים אחרים** | אלנטריס (2005) • וורברייקר (אנ') (2009) • חול לבן (2016) • ארקנום לא מרוסן (אנ') (2016) • טרס ים הברקת (2023) |

 |
| מחוץ לקוסמיר | 

|  |  |
| --- | --- |
| **מחזור כישור הזמן** | עם בוא הסער (2009) • מגדלי חצות (2010) • זיכרון האור (2013) |
| **אלקטרז** | אלקטרז נגד ספרני הרשע (אנ') (2007) • עצמותיו של סקריבנר (אנ') (2008) • אבירי קריסטליה (אנ') (2009)העדשות המנותצות (2010) • הכישרון האפל (אנ') (2016) • בסטילה נגד ספרני הרשע (2022) |
| **מלחמת הנפילים** | לב פלדה (2013) • קרב-אש (אנ') (2015) • אסון (אנ') (2016) |
| **סקייוורד** | סקייוורד (אנ') (2018) • סטארסייט (אנ') (2019) • קייטוניק (אנ') (2021) |
| **ספרים אחרים** | לגיון (אנ') (2012) • ריתמטיסט (אנ') (2013) • דארק אחד (אנ') (2020) • טיסת סקייוורד (2022) |

 |
**זוּז** (מכונה גם **דינר**) הוא מטבע עתיק ששימש בארץ ישראל ובסביבתה מן התקופה ההלניסטית ועד שלהי העת העתיקה.

מקור המילה
----------

מקור המילה באכדית, zuzu. הוא נזכר במכתבי יב, במגילות מדבר יהודה, במשנה ובתלמודים.

ערכו
----

יש עדות כי ״זוז״ היה שם כללי לכמה סוגים של מטבעות, הן של כסף והן של זהב. אולם ערכו של הזוז בתקופת המשנה היה רבע השקל המקראי (הסלע מזמן המשנה) כאשר פועל היה משתכר בין 3 ל4 זוז ביום (תלמוד בבלי בבא מציעא עו.). הזוז מופיע לעיתים קרובות במשנה. למשל במסכת כתובות נקבע ש"המשיא את בתו לא יפחות לה מחמישים זוז", ובמסכת פאה נקבע "מי שיש לו מאתיים זוז לא יטול לקט, שכחה, ופיאה, ומעשר עני". הוא היה עשוי כסף טהור. על שמו המעה נקראת בארמית "דנקא" - שישית, של הדינר.

בתלמוד הבבלי משמש הזוז לציון הדרכמה הסאסאנית. צורת הריבוי "זוזֵי" משמשת גם עבור כסף באופן כללי, לדוגמה: "רב כהנא יהב זוזי אכיתנא" (רב כהנא השקיע כסף בפשתן; בבא קמא קג ע"א).

"תרֵי זוּזֵי" - שני זוזים - הם המחיר ששילם האב עבור הגדי בפיוט הפסח הידוע חד גדיא.

הערות שוליים
------------

1. ↑  זוזין אלו האמורים כאן הן הדינרין .. - פירוש המשנה לרמב"ם בבא בתרא י ב (מהדורת קאפח), שלא בכל מקום הזוז שווה לדינר
2. ↑  דינר זהב הוא עשרים וחמשה דינרי כסף - פירוש המשנה להרמב״ם, מסכת קדושין פרק ד משנה א (בהערות ר״י קאפח מצוין למסכת כתובות (י ג)

| מידות, שיעורים ומשקלות בהלכה |
| --- |
| מידות אורך | אצבע • סיט • טפח • זרת • אמה • ריס • מיל • פרסה |  |
| מידות נפח | כור • לתך • איפה • סאה • הין • עשרון • קב • לוג • מלוא לוגמיו • רביעית • כביצה • ככותבת • כגרוגרת • כזית • משורה • קורטוב • כעדשה |
| מידות מטבעות | כיכר של קודש • כיכר של חול • מנה • דינר זהב • סלע • שקל • זוז (דינר כסף) • סלע מדינה (טרפעיק) • מעה • פונדיון • איסר • מסמס • קונטרק • פרוטה |
| מידות שטח | בית כור • בית לתך • בית סאה • בית קב • בית רובע |
| מידות זמן | חלק • שיתין נשמין • תוך כדי דיבור • כדי אכילת פרס • כדי הילוך • שעה זמנית • מעת לעת |

()
**מטאוריט סיחוטה-אלין** היה מטאוריט ברזל שחלקיו נפלו ב-12 בפברואר 1947 בחבל פרימוריה שברוסיה. הוא נחשב לאחד מעשרת המטאוריטים הגדולים ביותר שנפלו על כדור הארץ. החלק הגדול ביותר שקל לפני הפגיעה כ-23 טון, והמשקל הכולל הוערך ב-60 עד 100 טון.

המטאוריט נפל ב-12 בפברואר 1947, בשעה 10:30 בערך, באזור מאוכלס בדלילות בהרי סיחוטה-אלין, כ-440 קילומטר צפונית לוולדיווסטוק. נפילתו נראתה ונשמעה עד למרחק של 300 קילומטר, וחלקים ממנו התפזרו על שטח של 35 קמ"ר. מכתש הפגיעה הגדול ביותר היה בקוטר של 28 מטרים ובעומק של 6 מטרים. בהתאם לניתוח שבוצע, המטאוריט הכיל כ-94% ברזל, 5.5% ניקל, 0.4% קובלט, וכמויות קטנות של יסודות כימיים נוספים. מעריכים כי פיצול המטאוריט החל בגובה של 25 קילומטר, והסתיים בפיצוץ בגובה של 5.6 קילומטר.

טייסי המינהל הגאולוגי המקומי בחברובסק איתרו את מקום הנפילה המדויק ב-14 בפברואר, וכעבור מספר ימים הגיעו לשטח גאולוגים שהחלו בחקר האירוע. באפריל 1947 הגיעה לאזור משלחת מדעית של האקדמיה הרוסית למדעים, בראשות ואסילי פסנקוב. היא כללה 9 מדענים ו-13 אנשי עזר מכוח הנדסה קרבית של הצבא האדום. במשך שנים נאספו בשטח עשרות אלפי רסיסים במשקל כולל של כ-27 טון. החלק הכבד ביותר שנמצא שוקל 1,745 קילוגרם. רוב הרסיסים שנאספו נמצאים עתה במוזיאון הטבע בחברובסק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מטאוריט סיחוטה-אלין** בוויקישיתוף
* תיאור חקר המטאוריט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007543758205171
* LCCN: sh85122442

 |
מודעת פרסום ישנה של "חרש אופן"
**חרש אופן** הוא בית החרושת הראשון בישראל לייצור אופניים.

ראשיתו של בית החרושת, בעסק שהוקם על ידי מנחם גולדברג (1872 - 1961) ליבוא אופניים מבריטניה לארץ ישראל, בשנת 1921 בתל אביב.

בשנת 1950, עקב מגבלות חדשות שהוטלו על עסקי היבוא סמוך לאחר קום המדינה, הוקם בית החרושת **חרש אופן**, במטרה לייצר אופניים "כחול לבן" ולהשתתף בפיתוח התעשייה הצעירה במדינת ישראל.

בשיא פעילותו של בית החרושת, היו כ- 40% מכלל האופניים במדינה מתוצרת חרש אופן.

משפחתו של מנחם גולדברג, מייסד בית החרושת, המשיכה את דרכו, באמצעות בנו, בנציון גולדברג (1907 - 1960), ונכדו, יאיר גולדברג. כיום מנוהל בית החרושת על ידי אינג' אשר י. כשר, אשר הצטרף לעסק המשפחתי לאחר נישואיו לנכדתו של מנחם גולדברג עדנה גולדברג בשנת 1962.

בית החרושת פעיל ומייצר אופניים מסוגים שונים, לרבות אופני עבודה, תלת-אופן ואח', במשכנו באזור התעשייה קריית אריה בפתח תקווה.

בגלל יבוא מסין וסיבות נוספות נקלע בית החרושת לקשיים ונמסר שהוא עומד להיסגר ב- אוגוסט 2020.
המייסד, אשר כשר, נפטר ביוני 2023.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר למנויים בלבד עופר אדרת, בעל מפעל האופניים הראשון נפטר, באתר הארץ, 29 ביוני 2023
חרקים למאכל בתאילנד
**חרקי מאכל** או **חרקים אכילים** הם מינים של חרקים המשמשים למאכל אדם, ישירות או כמזון מעובד.

תפוצה וסוגים
------------

על פי ההערכה, קיימים כ-2,000 סוגי חרקים המשמשים למאכל אדם, ומהווים חלק מהתפריט עבור כשני מיליארד בני אדם, בעיקר באפריקה, אסיה ודרום אמריקה. סוגי החרקים המשמשים למאכל משתנים בהתאם למיקום הגאוגרפי. סוגי החרקים הנפוצים ביותר כמאכל הם:

* חיפושיות (31%)
* פרפראים (18%)
* דבוראים (14%)
* חגבאים (13%)
* פשפשאים (10%)

המספרים בסוגריים מציינים את החלק מכלל אוכלוסיית העולם הניזון מחרקים אלו.

ערכים תזונתיים
--------------

חרקים עשירים בחלבונים, שומנים, חומצות אמינו, ויטמינים ומינרלים ביחס למזונות אחרים מן החי. ריכוז החלבון בחרקים נמצא בטווח 13%-77%, הם מקור משמעותי לשומנים, בעיקר חד-רווים, אומגה 3 ואומגה 6, ועשירים בברזל ואבץ. עם זאת, בחרקים נמצא פחות ויטמין B12 יחסית לבשר בקר.

להלן טבלת השוואה של ערכים תזונתיים בין מספר חרקים לבין בשר בקר טחון 20% שומן (מקור):

| ערך תזונתי ל-100 גרם | תולעי קמח | תולעי באפלו | צרצר הבית | חגב נודד | בקר |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אנרגיה (קילו-קלוריות) | 550 | 484 | 458 | 559 | 250 |
| שומן (גרם) מתוכו שומן רווי | 37.29 | 24.78 | 18.57 | 38.113.1 | 206 |
| פחמימות (גרם) | 5.4 | 6.7 | 0 | 1.1 | 0 |
| חלבונים (גרם) | 45.1 | 56.2 | 69.1 | 48.2 | 20 |
| מלח (מיליגרם) | 370 | 380 | 1,030 | 430 | 72 |

חרקים בתעשיית המזון
-------------------

בעוד שאיסוף חרקים למאכל נהוג בעיקר בארצות בהן אקלים טרופי, הרי שייצור תעשייתי של מזון שמקורו בחרקים מאפשר צריכתם גם בשאר העולם. תעשיית מזון מחרקים החלה להתפתח בראשית העשור השני של המאה ה-21 ממספר מניעים: היות החרקים מקור חלבונים זול ויעיל יחסית לבעלי חיים אחרים, הצטיירות החרקים כתחליף או כתוספת לתעשיית הבשר במצב בו אוכלוסיית העולם צומחת ודורשת משאבי מזון נוספים, וההנגשה של חרקים כמזון לעולם המערבי, בו קיימת רתיעה מאכילת חרקים.

### מוצרים תעשייתיים

ייצור תעשייתי של מזון מחרקים מאפשר מוצרים אשר "מסתירים" את הצורה המקורית של החרקים, ובכך מקלים על אנשים את הרתיעה. דוגמאות למוצרים אלו הן קמח ונגזרותיו כפסטה ולחם, חטיפים והמבורגרים העשויים מחרקים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חרקי מאכל** בוויקישיתוף
* חרקים בשרות האדם - רקע והמלצות לפעולה לעיר עפולה כמוקד לקידום התחום, מוסד שמואל נאמן למחקר מדיניות לאומית
* (באנגלית)
* (באנגלית)
* הטרנד כבר כאן: חטיפי מזון עשויים מחרקים, באתר Geektime‏, 15 ביוני 2015
* אסף רוזנטל, ‏עוברים לאכילת חרקים?, באתר "הידען", 20 בנובמבר 2015
* גיל קליאן, מלצר, יש לי תולעת בפסטה, באתר כלכליסט, 22 ביוני 2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007553261205171
* LCCN: sh85066704
* LNB: 000261871
* NKC: ph121335

 |
**אזבוקה וקוסה** (ברוסית: **Азбука Вкуса**; בתרגום לעברית: **אלף בית של טעם**) היא רשת סופרמרקטים, שהוקמה על ידי מקסים קושצ'נקו ואולג ליטקין. החנות הראשונה נפתחה במוסקבה בשנת 1997. נכון לשנת 2015 היא הפעילה 90 חנויות במוסקבה, סנקט פטרבורג ובפרבריה. זהו אחד מ־50 עסקי הקמעונאות הגדולים ברוסיה.

היסטוריה
--------

החנות הראשונה שנרשמה על בעלי המניות נפתחה בקוטוזובסקי פרוספקט בשנים 1991–1992. החנות נקראה בפשטות "מעדנייה". רק בשנת 1997 הם פתחו את הסופרמרקט הראשון שלהם בשם המותג "אזבוקה וקוסה". בשנת 2002, ארבעה מהמרכולים עברו מיתוג משותף, כולל זהות תאגידית, עיצוב פנים ומראה מעודכן למחסני הרשת. בשנים 2009–2010, החברה עברה מודרניזציה והחנויות עוצבו מחדש.

בשנת 2014, לאחר משא ומתן ממושך, החברה רכשה רשת פרוורית למכירות נדל"ן, הפועלת תחת המותג "ספאר" 5 עם 3 מרכולים בעלות שטח אחסון של 10 אלף מ"ר. שווי הרשת הנרכשת נאמד בכ-85–105 מיליון דולר, וגודל העסקה היה כמחצית מהסכום.

אזבוקה וקוסה התרחבה בהתמדה מאז 1997 והפכה לאחת הקמעונאיות הגדולות בפדרציה הרוסית.

בעלות
-----

המייסדים, מקסים קושצ'נקו ואולג ליטקין, שולטים ביותר מ־50% מחברת גורודסקוי סופרמרקט בע"מ, המפעילה את הרשת. 6.9% מהחברה שייכים ל־14 מנהלי הרשת המובילים. חלק ניכר משאר מניות החברה נמצא בידי חברת VMHY Holdings Limited, בבעלות הבעלים לשעבר של "אקספובנק", אנדריי ודובין, קיריל יאקובובסקי, פאבל ופיטר מאסלובסקי המברו, שרכשו בהדרגה את השליטה משני המייסדים האחרים של הרשת – אולג וסרגיי ורשצ'אגין טריקין. נכון לשנת 2011 אולג וסרגיי ורשצ'אגין טריקין חדלו להיות בעלי מניות ב-VMHY Holdings. נכון לשנת 2013 יותר מ־12% מהרשת היו בבעלות בניו של פאבל מאסלובסקי, יורי ואלכסיי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אזבוקה וקוסה** בוויקישיתוף
* אזבוקה וקוסה, ברשת החברתית פייסבוק
* אזבוקה וקוסה, ברשת החברתית אינסטגרם
* אתר האינטרנט הרשמי של אזבוקה וקוסה
**אין סוף לאהבה** (באנגלית: **Enduring Love**) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 2004 על פי ספרו של איאן מקיואן "אהבה עיקשת". רוג'ר מיצ'ל ביים את הסרט, ג'ו פנהול עיבד וכתב את התסריט. סיפור אהבה, אמונה ומתח על קשר אובססיבי ומסוכן שנוצר בין שני זרים העדים לתאונה קטלנית.

עלילת הסרט
----------

באמצע פיקניק שעורכים קלייר וג'ו, הם שומעים צעקה מכדור פורח העומד להתרסק לידם. הטייס מחלץ עצמו, אך ילד שנמצא בסלסלה חושש לקפוץ. ג'ו יחד עם עוד ארבעה גברים מנסים לחלץ את הילד, אך משב רוח עז סוחף את הכדור-פורח, וכולם פרט לאחד קופצים לאדמה. אחד מהם נשאר תלוי כשהכדור מתרומם עד אשר הוא צונח אל מותו, והילד ממשיך עד לנחיתה רכה. לג'ו וחבריו זו תחילתו של קשר אובססיבי מסוכן.

ג'ד פארי, אחד המחלצים, מאמין שהגורל זימן אותם למקום, הוא מתאהב בג'ו ומאמין בלב שלם שג'ו מחזיר לו אהבה. ג'ד מתחיל לעקוב אחרי ג'ו ולהטריד אותו בביתו ובמקום עבודתו. האהבה האובססיבית של ג'ד מביאה את ג'ו אל סף הטירוף ומשבשת את היחסים בין ג'ו וקלייר.

ההבדלים בין הסרט לרומן
----------------------

הסרט שונה מהרומן בפרטים רבים, הבולט שבהם הוא שינוי שמה של בת-זוגו של ג'ו רוז מקלריסה לקלייר, והיא אינה הידועה בציבור שלו אלא חברתו. בפיקניק שהם עורכים בתחילת הסרט ג'ו מתכוון להציע נישואים לקלייר. קלריסה ברומן עוסקת בכתיבת מחקר על המשורר ג'ון קיטס, ואילו קלייר היא פסלת. גם המקצוע של ג'ו שונה מעיתונאי הכותב מאמרים על מדע פופולרי למורה בבית ספר. ג'ד פארי אינו גר בבית מפואר שקיבל בירושה אלא בדירה מוזנחת.

סצינות מפתח אחדות ברומן אינן מופיעות בסרט, ובמקומן יש סצינות שנכתבו על ידי התסריטאי. בספר המעקב של ג'ד אחרי ג'ו הוא תעלומה, לא ברור אם ג'ד באמת עוקב אחרי ג'ו או שהכל בדמיונו של ג'ו. בסרט ג'ד נמצא ליד ביתו של ג'ו, עוקב אחריו לספרייה ומופיע בכיתה שבה הוא מלמד.

בספר ג'ד שולח לג'ו סדרה של מכתבים, המבהירים את מצבו הנפשי של ג'ד ומובילים את ג'ו אל סף הטירוף. בסרט אין אזכור כלל למכתבים.

סצנה חשובה ברומן היא כשג'ד מארגן התנקשות בג'ו על יד רוצחים שכירים ביום ההולדת של קלריסה כשהם חוגגים במסעדה. המתנקשים פוגעים באדם אחר אך ג'ו רואה את ג'ד במסעדה ומבין את פוטנציאל האלימות שקיים בו. הסצנה אינה כלולה בסרט, ולעומת זאת ג'ו מצטייר כאדם אלים כאשר הוא מתפרץ לדירתו של ג'ד עם מחבט בייסבול.

בסוף הרומן כאשר ג'ד מגיע לביתו של ג'ו ומאיים על קלריסה, בסרט הוא דוקר אותה לעומת זאת ברומן ג'ד מכוון את הסכין אל גרונו שלו תוך בקשת סליחה מג'ו.

צוות השחקנים
------------

* דניאל קרייג - ג'ו
* ריס איוואנס - ג'ד
* סמנתה מורטון - קלייר
* ביל ניי - רובין
* סוזן לינץ' - רייצ'ל
* ג'סטין סלינג'ר - פרנק
* בן וישו - ספאד
* אנדרו לינקולן - מפיק טלוויזיה
* הלן מקרורי - גברת לוגן
* אנה מקסוול מרטין - פני
* קורין רדגרייב - הפרופסור

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אין סוף לאהבה

* "אין סוף לאהבה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "אין סוף לאהבה", באתר נטפליקס

* "אין סוף לאהבה", באתר AllMovie (באנגלית)

* "אין סוף לאהבה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "אין סוף לאהבה", באתר Box Office Mojo (באנגלית)

* "אין סוף לאהבה", באתר Metacritic (באנגלית)

* "אין סוף לאהבה", באתר אידיבי

* "אין סוף לאהבה", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית)

* "אין סוף לאהבה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**לב ויטליביץ' סבנקוב** (ברוסית: **Лев Витальевич Савенков**; נולד ב-19 בנובמבר 1950) הוא איש עסקים רוסי, בראשית שנות ה-90 - סגן ראש העיר סנט פטרסבורג אנטולי סובצ'ק, נאשם בתיק פלילי בעל פרופיל גבוה בנושא הברחת קוויאר שחור ואוסמיום למערב אירופה.

מקרה הברחת קוויאר ואוסמיום
--------------------------

ב-20 ביוני 1993 הגיע דיווח דחוף למחלקת הבינה נגדית בסנט פטרסבורג ובמחוז לנינגרד, שזמן קצר לפני כן נגנבו 45 אלף בקבוקים של קוויאר שחור ממפעל לעיבוד הדגים בוולגוגרד. כל מחסומי המכס באזור לנינגרד קיבלו הודעה מיידית על הברחות אפשריות של קוויאר גנוב. ב-26 ביוני 1993, במכס סברסק, הציג נהג אחת המשאיות הקירור מסמכים עבור משלוח של קוויאר שחור, אטום בחותם ממוספר. קציני המכס נהגו במכונית לחניון ושאלו את הרשויות, אך מכיוון שהיה יום חופש, הבקשה הייתה תלויה. עד מהרה התקרב אחד מאנשי המכס שלא פעלו באותו יום למכונית ואחרי שבדק את המסמכים אמר להעביר את המטען. הקוויאר נסע לאירופה וב-27 ביוני 1993 הגיעה הודעה שנגנבה. שולח הקוויאר הייתה חברת כיסוי, כתוצאה מבדיקת המגעים בהם זוהה איגור ברקאנוב, עוזרו של סבנקוב. עד מהרה נרשמה שיחה בין ברקנוב לסבנקוב כי המטען עבר בגבול. 

ב-8 בספטמבר 1993 ניסה ברקנוב שוב להוציא ממחסן חבילה של קוויאר בשווי של לפחות 3 מיליון דולר. ליד המכס נחתמה המכונית על ידי קצין מכס שהיה ביחסים ידידותיים עם ברקנוב. כל הזמן הזה, עובדי השירות הפדרלי למודיעין מסכל של רוסיה עקבו אחריו. המטען עוכב, ועד מהרה נרשמה שיחתו של סבנקוב עם ברקנוב על כך. במהלך השיחה עלה שמו של מאפיונר ידוע ולדימיר קומארין, מנהיג ארגון הפשע טמבוב, שביצע את הכיסוי הפלילי של ההברחות.

כעבור זמן מה הוקלטה שיחה נוספת של סבנקוב, הפעם עם הבעלים של כמה חברות יצוא-יבוא, אלכסנדר מטייב, על הובלת "גרם דגימות" מעבר לגבול. ב-30 בספטמבר 1993 עוכב מטבייב במכס. במהלך חיפוש במכונית נמצאו בערכת עזרה ראשונה מספר אמפולות עם חומר בצבע כהה. מחקרי מעבדה הראו כי האמפולה הכילה שמונה גרם אוסמיום-187, ששימשו לייצור תרופות יקרות נגד סרטן. באותה תקופה, לא יותר מחצי קילוגרם ממתכת אדמה נדירה זו, המיוצרת בכמה מעבדות תעשייתיות עוצמתיות ביותר, נכנסו לשוק העולמי בשנה. כפי שהתברר בקרוב, המתכת נוצרה במעבדה ביתית בדאצ'ה של המדען ויקטור פטריק. סבנקוב הבטיח לפטריק שכל ההכנסות יועברו לשיפור סנט פטרסבורג, והמדען עצמו יבנה מעבדה עוצמתית. על פי מקורות אחרים, הוא נחטף ממפעל צבאי בקזחסטן.

סבנקוב עוכב. כאשר הגיעו קציני אכיפת החוק לדירתו, הם מצאו שם רק חומות חשופות - סגן ראש העיר לשעבר, שראה מראש את האפשרות למעצר, לא איפשר לחוקרים להפקיע את רכושו. סבנקוב הואשם בהברחה בהיקף גדול במיוחד. החקירה נמשכה שלוש שנים שלאחריהן התיק הופנה לבית המשפט. מטייבייב נמלט לחו"ל, אך סבנקוב המשיך להשתתף בחקירות ודיונים. ב-20 ביוני 1997 גזר עליו בית המשפט חמש שנות מאסר בפועל עם החרמת רכוש. התיק הפלילי נגד לב סבנקוב גרם לתגובה ציבורית רחבה ודיון רחב בתקשורת. רבים האמינו כי החקירה נגד סבנקוב לא חשפה אפילו מחצית מפשעיו, בפרט, לעובדי שירות הביטחון הפדרלי היו סיבות חמורות להחשיב את סגן ראש העיר לשעבר מעורב בייבוא בלתי חוקי של טונות קוקאין לפדרציה הרוסית. היה גם מידע על קשרים עם העולם התחתון. תומכי העמדה האחרת טענו כי המקרה פוליטי והראיות היו מפוברקות. סבנקוב עצמו מעולם לא הודה באשמה, וניסה ללא הצלחה לערער על פסק הדין. לאחר שריצה חלק מהעונש, הוא שוחרר.

קישורים חיצוניים
----------------

* "גנגסטרים ופילנתרופים", סרטון באתר יוטיוב מתוך תוכנית הטלוויזיה רוסיה הקרימינלית

הערות שוליים
------------

1. ↑
שמאל: מטאו ריוולטה, לאסלו צ'ה, ניקיטה קונובלוב על דוכן המנצחים במשחה ל-100 מטר פרפר, נתניה 2015
**מטאו ריוולטה** (באיטלקית: **Matteo Rivolta** נולד ב-16 בנובמבר 1991) הוא שחיין איטלקי. אלוף העולם בבריכת 25 מטר (אבו דאבי 2021), אלוף אירופה בבריכת 25 מטר (קופנהגן 2017) ובעל מדליית ארד מאליפות אירופה (דברצן 2012), במשחה ל-100 מטר פרפר.

ביוגרפיה
--------

ריוולטה נולד במילאנו.

### 2012

### אלוף אירופה

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בדברצן, הונגריה במאי 2012 זכה ריוולטה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם מירקו די טורה, פביו סקוצולי ופיליפו מאניני בשיא איטליה חדש של 3:32.80 דקות, לפני גרמניה (3:34.41 דקות) והונגריה (3:34.57 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.40 שניות ומילוראד צ'אביץ' סרביה (51.45 שניות) ולאסלו צ'ה הונגריה (51.77 שניות).

באולימפיאדת לונדון (2012) סיים מטאו במקום 22 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.50 שניות ובמקום 14 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.

### 2013

באליפות העולם שנערכה בברצלונה ספרד ביולי 2013 סיים ריוולטה במקום שישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:34.06 דקות, במקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 51.65 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אישי חדש של 51.64 שניות ובמקום 18 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.65 שניות.

### 2014

באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה במרץ 2014 סיים ריוולטה במקום עשירי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:39.94 דקות ובמקום 14 במשחה ל-100 מטר פרפר 52.62 שניות. 

באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדוחא, קטר בדצמבר אותה שנה סיים ריוולטה במקום שישי במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב בתוצאה של 1:32.68 דקות, במקום תשיעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:27.05 דקות, במקום 25 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 51.73 שניות ובמקום 31 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.50 שניות.

### 2015

באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה באוגוסט 2015 סיים ריוולטה במקום 10 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 51.64 שניות ובמקום תשיעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:34.59 דקות.

באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט, נתניה בדצמבר אותה שנה זכה ריוולטה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב בשיא אליפות חדש של 1:31.71 דקות, לפני רוסיה (1:32.17 דקות) ובלארוס (1:33.21 דקות), כשחיין שלישי הוא קבע במשחה הפרפר ב"זינוק שליחים" תוצאה של 22.19 שניות. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 49.70 שניות, אחרי לאסלו צ'ה מהונגריה שקבע תוצאה של 49.33 שניות, ולפני ניקיטה קונובלוב מרוסיה (50.28 שניות). בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אישי חדש של 49.55 שניות ועלה ראשון לגמר.

### 2021

#### אלוף עולם (בריכת 25 מטר)

באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות בדצמבר 2021 הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 48.87 שניות, לפני צ'אד לה קלו מדרום אפריקה (49.04 שניות) ואנדריי מינקוב מרוסיה (49.21 שניות).

שיאים אישיים
------------

### בריכה אולימפית

* 50 מטר פרפר: 23.65 שניות (2013)
* 100 מטר פרפר: 51.54 שניות (2016)

### בריכת 25 מטר

* 50 מטר פרפר: 22.14 שניות (2021)
* 100 מטר פרפר: 48.64 שניות (2021)

קישורים חיצוניים
----------------

* | מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מטאו ריוולטה** |

* מטאו ריוולטה, באתר olympedia.org

* מטאו ריוולטה, באתר Swimrankings
**לב אלכסנדרוביץ' סרגייב** (ברוסית: **Лев Александрович Сергеев**;‏ 14 בנובמבר 1906, זגאטלה – 4 בדצמבר 1994, מוסקבה) היה קצין המודיעין הצבאי הסובייטי, ראש תחנת המודיעין הצבאי בוושינגטון די. סי. בשנים 1940–1946. ידוע בשם הבדוי המבצעי **"מוריס"**.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד ב-14 בנובמבר 1906 בכפר האזרי זקאטלה במשפחתו של איש צבא.

בשנת 1929 עבר למוסקבה, סיים קורסים שנתיים של חיל הרפואה של הצבא. בשנים 1930–1931 היה מדריך רפואי בגדוד התותחנים השני בבאקו.

בשנים 1931–1933 - מנהל עבודה של חברת הכשרה בטביליסי.

בשנים 1933–1936 למד בבית הספר לשריון באוריול. במהלך השנה הוא שימש כמפקד מחלקת טנקים בבית הספר.

במודיעין - מאז 1937. מאפריל 1937 עד יולי 1938 שירת סרגייב במנהלת המודיעין של הצבא האדום. באוגוסט 1938 התמנה למזכיר מנהלת המודיעין.

במרץ 1940 הגיע לוושינגטון די. סי.. הוא עבד במסווה של נהג לנספח הצבאי הסובייטי בארצות הברית. המשימה הראשונית של סרגייב כללה גיוס מלשינים וסוכנים במטרה לשלוח אותם לאירופה, כולל גרמניה. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה סרגייב פעל ליצור רשת מרגלים רחבה בבירת ארצות הברית (רשת אומגה) .

הרשת של סרגייב כללה קצינים ממחלקת ההגנה האמריקנית, משירותי המודיעין, ועדות חשובות וועדות קונגרס וכן ארגונים בעלי השפעה שהעריכו את התפתחות המצב הצבאי והפוליטי באירופה, המזרח הרחוק ואזורים אחרים. שמם של רובם לא נחשפו מעולם. סרגייב דיווח למוסקבה על מידע הידוע לממשלת אמריקה ביחס למצב הכוחות הגרמנים בחזית המזרחית, ביחס להתפתחות עמדת ממשלת ארצות הברית בנוגע לבעיית פתיחת חזית שנייה, על יעדי המשלחת האמריקאית בשיחות בטהראן ובנושאים אחרים.

בשנת 1943, מוריס שלח 2,401 מסמכים חסויים למוסקבה, 420 דו"חות דחופים וגייס מקור מידע חשוב. במשך 9 החודשים בשנת 1944, רשת אומגה בראשותו הפיקה בכוחות עצמה 2,420 מסמכים חשאיים יקרי ערך ושלחה למוסקבה 305 דו"חות דחופים יקרי ערך. בחורף 1945 נודע לסרגייב על תכנון המשא ומתן בין אלן דאלס לקארל וולף בנוגע לכניעת קבוצת חיילים גרמנים באיטליה לאמריקנים, עליהם גם דיווח למוסקבה. בסך הכל, לאורך כל תקופת המבצע, הרשת של סרגייב העבירה למוסקבה למעלה מ-20 אלף גיליונות של מסמכים חשאיים.

מינואר 1946 שירת במטה המרכזי של המודיעין הצבאי במוסקבה.

הוא מת ב-4 בדצמבר 1994.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לב סרגייב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  На связь выходит Морис
**גילה כליפי-אמיר** (נולדה ב-7 בדצמבר 1963) היא תת-אלוף במילואים, לשעבר יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים. כלפי-אמיר היא האישה הראשונה במגוון נרחב של תפקידים בצה"ל בהם חניכה בקורס מגדים, סגנית מפקד מגל, מפקדת בית הספר לפיקוד, מפקדת מגל וראשת מחלקת תשתית ופריסה - תחום אותו הקימה יחד עם מנהל להגנת הסביבה בצה"ל.

ביוגרפיה
--------

למדה בתיכון "הולץ". בשנת 1981 התגייסה לצה"ל. היא הקצינה הראשונה שסיימה קורס מפקדי גדודים והיא בוגרת המכללה לביטחון לאומי.

שירתה בתפקידי פיקוד במערך הכשרת הטירונים. בשנת 2003 מונתה למפקדת מערך גיבוי הלחימה (מג"ל) בזרוע היבשה, בדרגת אלוף-משנה, והיא האישה הראשונה בתפקיד זה. בשנים 2006 - 2009 שימשה ראש מחלקת התשתית והפריסה באגף התכנון. היא האישה הראשונה גם בתפקיד זה. מדובר בתחום אותו יזמה והקימה לצד המנהל להגנת הסביבה בצה"ל. ביולי 2009 מונתה ליועצת הרמטכ"ל לענייני נשים והועלתה לדרגת תת-אלוף. כלפי-אמיר פרשה מצה"ל בדצמבר 2011, וכיום עוסקת בתחום היזמות וייעוץ לחברות בתחום התשתית והאנרגיה.

נשואה לאלוף במיל' מאיר כליפי, שבתפקידו האחרון בצה"ל היה המזכיר הצבאי של ראש הממשלה. לזוג שלושה ילדים. היא בעלת תואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן.

קישורים חיצוניים
----------------

* גילה כליפי-אמיר, ‏הטמעת הראייה המגדרית - אסטרטגיה חדשה בצה"ל לקידום שוויון הזדמנויות, **מערכות** 436, אפריל 2011
* חגית רון־רבינוביץ’, ‏"מקווה שבעוד כמה שנים התפקיד שלי כבר לא יהיה רלוונטי", באתר ישראל היום, 11 במרץ 2011
* טלי חרותי-סובר, "בלי העדפה מתקנת ובלי לבוא בטענות - יש סיכוי שנראה כאן רמטכ"לית", באתר TheMarker‏, ‏2 באפריל 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  ביטאון ארגון גמלאי צה"ל, גיליון 108, מרץ 2014

| יועצות הרמטכ"ל לענייני נשים ויועצות הרמטכ"ל לענייני מגדר |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| סוזי יוגב • דבורה חסיד • יהודית גריסרו • גילה כליפי-אמיר • רחל טבת-ויזל • שרון ניר • יפעת תומר-ירושלמי • אלה שדו שכטמן |

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "התאבדות המונית".
**ברית התאבדות** היא תוכנית מוסכמת בין שני אנשים או יותר המחליטים להתאבד יחד. התוכנית עשויה להיות למות ביחד, או בנפרד ובתזמון קרוב.

הגדרת המונח
-----------

בריתות התאבדות הן מושג מוכר בחקר ההתאבדות (אנ'). הן התרחשו לאורך ההיסטוריה, כמו הסכם ההתאבדות בין רודולף, נסיך הכתר של אוסטריה לברונית מרי וטסרה בפרשת מאיירלינג, וגם זכו להתייחסות בספרות.

בשונה מהתאבדות המונית, שבמסגרתה מספר גדול של אנשים מתאבדים יחד מאותה סיבה אידאולוגית, לעיתים קרובות בהקשר דתי, פוליטי, צבאי או חצי-צבאי, ברית התאבדות נוטה להתייחס לקבוצות קטנות ולמניעים לא אידאולוגיים, אלא רומנטיים, חברתיים או פליליים.

### ברית התאבדות באינטרנט

ברית ההתאבדות הראשונה המתועדת כתוצאה מקשר באינטרנט אירעה בפברואר 2000, כשגבר נורווגי ואישה אוסטרית זינקו אל מותם מצוק כס המטיף שבנורווגיה. חוקרים מעריכים כי בשנת 2003 מתו ביפן 34 אנשים בבריתות התאבדות, אך מספרם טיפס ל-55 ו-91 בשנים 2004 ו-2005 בהתאמה.

חוקרים הבחינו גם כי בשונה מבריתות התאבדות לאורך ההיסטוריה, שכללו בעיקר אנשים מבוגרים הקשורים זה לזה עם היסטוריה של הפרעות נפשיות, בריתות התאבדות ברחבי האינטרנט כוללות בעיקר צעירים שלעיתים זרים לחלוטין זה לזה, והמאפיין המשותף לרובם הוא דיכאון קליני.

קיימים פורומים אינטרנטיים המאפשרים לגולשים לדון בשיטות התאבדות שונות באופן גלוי ופתוח, ואף לחפש שותפים לברית התאבדות.

ראו גם
------

* התאבדות
* אובדנות
* התאבדות המונית
* חוזה למניעת התאבדות
* מניעת התאבדות

הערות שוליים
------------

1. ↑  מכתב שהתגלה בכספת פתר את החידה מאחורי אחד מסיפורי האהבה הגדולים בכל הזמנים, ג'ני בלו, חורים ברשת, 2 באוגוסט 2015
2. ↑  "Inngikk dødspakt". *VG*.
3. ↑  "Tragisk dødsfall ved Preikestolen". *VG*.
4. ↑  באוקטובר 2004 זוג גרמני התכוון להתאבד מהצוק אך נעצר על ידי הרשויות המקומיות לפני ביצוע הפעולה. (נורווגית)
5. ↑  japan mental health: Japan Suicide, web.archive.org, ‏2005-03-16
6. ↑  Seven die in online suicide pact in Japan, the Guardian, ‏2005-03-02 (באנגלית)
7. ↑  "Japan 'suicide pacts' claim nine" (באנגלית בריטית). 2006-03-10. נבדק ב-2022-02-04.
8. ↑  *Why a website with explicit directions for suicide remains active*, נבדק ב-2022-10-25
**איוואן שישמן** (בבולגרית **Иван Шишман**;‏ 1350 – 3 ביוני 1395) היה קיסר האימפריה הבולגרית השנייה בין השנים 1371 ל-1395, בן לאם יהודיה שהתנצרה.

חייו
----

איוואן שישמן היה בנם הבכור של איוואן אלכסנדר קיסר בולגריה ואשתו השנייה שרה תאודורה, קיסרית בולגריה, אשר הייתה יהודייה שהתנצרה. אף שכבר היה לאביו בן קודם, מנישואיו הראשונים, איוואן סרצימיר, הוא מינה את איוואן שישמן כיורש רשמי והצהיר עליו כקיסר משותף בשנת 1355. המינוי הביא לפילוג המלכות הבולגרית בין בניו של איוואן אלכסנדר לאחר מותו.

איוואן שישמן ירש את האזורים המרכזיים של בולגריה, כולל עיר הבירה וליקו טרנובו ואילו אחיו למחצה קיבל את דוברוג'ה במזרח ווידין בצפון בולגריה. 

בשנת 1386 הביס איוואן שישמן והרג את דן הראשון מלך ולאכיה, שהייתה בעבר חלק מבולגריה, אך גם לאחר מלחמה זו הוא לא הצליח להחזיר את דוברוג'ה.

מלחמתו בעות'מאנים
-----------------

בשנת 1371, שנת עלייתו של שישמן לשלטון, אצילי סרביה ובולגריה הובסו ב**קרב מריצה** בידי העות'מאנים. איוואן שישמן נאלץ עם עלייתו להיות וסאל של האימפריה העות'מאנית, כאשר הסולטאנים מורט הראשון ובאיזיט הראשון ממשיכים לכבוש את ערי ממלכת בולגריה. 

ניצחון של הסרבים והבוסנים על העות'מאנים ב**קרב פלוצ'ניק** ב-1387 גרם לו להחליט למרוד בהם. הסולטאן מורט הראשון הגיב מיד למרד ושלח צבא ענק כדי להכניע את הקיסר הבוגד. שישמן נאלץ להסכים לקבל שוב את תואר וסאל הסולטאן. זה מצדו החזיר לו את כל האזורים שאיבד, חוץ מהעיר סיליסטרה. שישמן ניסה למרוד שוב נגד הסולטאן, אך גם הפעם נכשל וכתוצאה מכך, חיל מצב עות'מאני הוצב דרך קבע, בכל הערים והמצודות בבולגריה.

לאחר הניצחון בקרב קוסובו הסולטאן באיזיט הראשון, החל להתכונן לכיבוש סופי של בולגריה. בשנת 1393 הוא פלש וצר במשך שלושה חודשים, על עיר הבירה וזו נפלה לאחר קרב קשה ועקוב מדם. שישמן ברח לניקופול (בולגריה) ושלט בעיר בתקווה שמסע הצלב נגד האימפריה העות'מאנית יחזיר לו את ממלכתו שאבדה לו, אבל אחרי ההפסד בוולאכיה, באיזיט הראשון ציווה לערוף את ראשו של שישמן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איוואן שישמן, קיסר בולגריה** בוויקישיתוף

| **קיסרי האימפריה הבולגרית השנייה (1422-1185)** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| פטר הרביעי • איוואן אסן הראשון • פטר הרביעי • איוואנקו • קאלויאן • בוריל • איוואן אסן השני • קאלימן אסן הראשון • מיכאיל אסן הראשון • קאלימן אסן השני • מיצו אסן • קונסטנטין טיך הראשון • מיכאיל אסן השני • איבאיילו • איוואן אסן השלישי • גאורגי טרטר הראשון • סמילץ • איוון השני • צ'אקה • טודור סווטוסלאב • גאורגי טרטר השני • מיכאיל שישמן • איוואן סטפן • איוואן אלכסנדר • איוואן שישמן • איוואן סרצימיר • קונסטנטין השני | סמל האימפריה הבולגרית השנייה |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**איוואן אלכסנדר 1371-1331** | **קיסרי האימפריה הבולגרית השנייה 1395-1371** | **הבא**:**איוואן סרצימיר 1397-1395** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 118984128
* ISNI: 0000 0000 2572 4110
* LCCN: n85264615
* VIAF: 75303765
* WorldCat: lccn-n85264615

 |
**וידיאנים** (באנגלית: **Vidiians**) הם גזע בדיוני המופיע ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", בעיקר בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", שמקום מושבם הוא רביע דלתא. הווידיאנים סובלים ממגפה נקרוזית הנקראת "*Phage*". מקורו של השם של המחלה הוא מהמילה היוונית *phagein*, שפירושו "לאכול". האיברים הפנימיים של אנשים הסובלים מ-*Phage*, למעשה, טורפים את עצמם.

סקירה רפואית ותרבותית
---------------------

לווידיאנים יש טכנולוגיה רפואית הרבה יותר מתקדמת מאשר זו של צי הכוכבים, שכן הם חייבים כל זמן לבצע השתלות איברים על מנת להחליף את האיברים שלהם עם אחרים - לעיתים קרובות איברים שנגנבו - כדי להישאר בחיים. גופם נראה עשוי טלאים של עורות חייזרים שונים.

החל מפרק 5 של עונה 1 של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", הווידיאנים מתנגשים עם *וויאג'ר* וצוותה, בניסיונות שונים לגנוב את האיברים מהם. מאוחר יותר מתגלה כי האוכלוסייה הוידיאנית הכללית לא הייתה מודעת כלל לחטיפות האי-רצוניות של איברים, ידע שנשמר באופן הדוק על ידי השלטונות הוידיאניים. הווידיאנים אמרו שהם נאלצו לבצע פשיטות על איבריהם של גזעים אחרים מתוך ייאוש קיצוני, וכי לפני שה-*Phage* הכה בהם, הם היו גזע שקט ותרבותי של מדענים וחוקרים, בדומה לפדרציה.

וידיאנים הלוקים במגפת ה-*Phage*, לאחר שעברו השתלות איברים רבות; מתוך הפרק "*Phage*" של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", שנת 1995.
משום שמרבית הדמויות הוידיאניות שנראו במהלך הסדרה היו בשלבים מתקדמים של מחלת ה-*Phage*, הופעתם החיצונית הייתה טלאים של מי שעברו השתלות מרובות; יהיה זה נדיר מאוד לראות וידיאני בריא לחלוטין. וידיאני שכזה נראה פעם אחת בלבד במהלך הסדרה (כהולוגרמה), בפרק "*Lifesigns*".

השם הרשמי של הממשל הוידיאני הוא "אחווה וידיאנית" (*Vidiian Sodality*). וידיאני אשר מוטל עליו למצוא איברים להחלפה עבור חבר חולה או פצוע נקרא הונאטה (*Honatta*).

הפיזיולוגיה הקלינגונית התגלתה כעמידה ל-*Phage* ובאמצעות דגימות של רקמות קלינגוניות, מדענים וידיאנים מקווים למצוא טיפול למחלה; מאוחר יותר, בפרק "*Think Tank*" מהעונה החמישית של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", חייזר בשם קורוס יטען כי הקבוצה שלו מצאה תרופה ל-*Phage*.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וידיאנים** בוויקישיתוף
* Vidiian באתר Memory Alpha (ויקי מסע בין כוכבים)

| מסע בין כוכבים: וויאג'ר |
| --- |
| יוצרי הסדרה | ריק ברמן • ג'רי טיילור • מייקל פילר • על-פי "מסע בין כוכבים" מאת ג'ין רודנברי |  |
| שחקנים ראשיים | קייט מאלגרו • רוברט בלטרן • רוקסן דוסון • רוברט דאנקן מקניל • אית'ן פיליפס • רוברט פיקארדו • טים רוס • ג'רי ראיין • גארט וונג • ג'ניפר ליאן |
| דמויות ראשיות | קתרין ג'יינוויי • צ'קוטי • ב'לאנה טורס • טום פאריס • ניליקס • הדוקטור • טובוק • שבע מתשע • הארי קים • קס |
| דמויות משנה | אוון פאריס • איצ'ב • רג'ינלד בארקלי • בות'בי • נעמי וויילדמן • סמנתה וויילדמן • ססקה • מיראל פאריס • לואיס צימרמן |
| גזעי חייזרים | אוקמפה • בורג • גזע 8472 • הולוגרמה • וולקנים • הירוג'נים • וידיאנים • טלקסיאנים • פוטונים • קיו • קייזון • קלינגונים |
| מושגים | הולוגרמה רפואית לשעת חירום • הולודק • וויאג'ר • טכנובאבל • טרנספורטר • טרקי • מאקי • מנוע עיוות • משכפל • מתרגם אוניברסלי • פדרציית הכוכבים המאוחדת • הצו העליון • צי הכוכבים • רביע גלקטי • סוגיות מוסריות |
| פרקים בולטים | Threshold • Endgame |
| ראו גם | זיכיון מסע בין כוכבים |
עגורים מגולפים מעץ
**גילוף בעץ** הוא צורה של פיסול בעץ בעזרת אזמל, סכין גילוף או בעזרת כלים אחרים. העץ שעובר גילוף נהפך לפסלון, לצלמית או לקישוט.

בעבר פיסול בעץ היה נפוץ הרבה יותר, אך לאחר שהתפתח השימוש בחומרים נוספים כגון אבן וברונזה, פחת השימוש בעץ כחומר גלם, בגלל היותו חשוף לריקבון, לנזק מחרקים ולדליקה. פסלי עץ אינם מחזיקים מעמד לאורך זמן באוויר הפתוח, ועל כן ידוע מעט על התפתחותה של מסורת יצירת עמודי הטוטם. מרביתם של הפסלים החשובים בסין וביפן הם פסלי עץ, וכך גם מרביתם של הפסלים באוקיאניה ובאפריקה. משקלו הקל יחסית של העץ מאפשר יצירת מסכות או פסלים אחרים שניתן לשאת, והוא חומר נוח לפיסול ולגימור, הרבה יותר מהאבן. בגרמניה, רוסיה, איטליה וצרפת נמצאו פסלי עץ רבים מתקופת ימי הביניים, כאשר הנושא המרכזי בכולם הוא סמלים ודמויות מעולם הנצרות.

גילוף העץ
---------

גלופת עץ של אישה
### בחירת העץ

טבעו של העץ מגביל את יכולתו של המפסל בו, שכן העץ אינו חזק באותה מידה בכל האזורים שלו. זהו חומר אַנְאִיזוֹטְרוֹפִּי. האזור החזק ביותר של העץ הוא המרכז שלו, "הגרעין" שלו, ולכן נבון יותר לתכנן את הפסל כך שהחלקים העדינים שלו יהיו באזור זה. ככל הנראה, סוגי העצים הנפוצים ביותר כחומר גילוף הם עץ התרזה ועץ הטופאלו, שניהם קשים מאוד ונוחים יחסית לעיבוד. סוגים נוספים הם עץ מהגוני, עץ אלון, עץ אגוז וטיק. לפסלים שמצריכים גילוף עדין נהוג להשתמש בעצי תפוחים, אגסים או שזיפים. קישוטי עץ שעוברים צביעה ואינם אמורים להיות עדינים ייווצרו לרוב מעץ אורן.

### פיסול

מגלף בעץ מתחיל גלופה חדשה עם בחירת חתיכת עץ בגודל המתאים ובצורה המתאימה לפסל שאותו הוא יוצר. אם הפסל גדול מהעץ הקיים, ניתן להדביק מספר עצים יחד ולגלפם. חשוב לבחור בסוג העץ המתאים. קשה יותר לגלף עצים קשיחים אבל יש להם ברק ואורך חיים טובים יותר מסוגים אחרים. עצים רכים נוחים מאוד לגילוף אך עמידותם נמוכה. ניתן לגלף את כל סוגי העצים, אך לכל עצים מאפיינים ואיכויות משלו. לאחר שהעץ המתאים נבחר, המפסל בעץ מבצע גילוף גס של העץ במפסלות בגדלים שונים. המפסלת הוא להב מעוקל שיכול להסיר נתחים גדולים של העץ בצורה חלקה. בגילוף של עצים קשים ייתכן גם שימוש בפטיש מעץ. גילוף של עץ קטן יצריך לעיתים שימוש בסכין וגילוף של עץ גדול יצריך שימוש במסור. לא משנה איזה סוג עץ נבחר או מהו כלי הגילוף, על המגלף תמיד להסיר את חלקי העץ ממרכזו לשוליו או מן השוליים למרכז, לעולם אין לגלף את העץ לתוך מרכזו.

לאחר הגילוף הגס מתבצע גילוף עדין של העץ. בשלב זה נעשה שימוש בכלים קטנים יותר ובתנועות עדינות יותר. בסיום הגילוף מחליקים את העץ ויוצרים בו חריצים או קישוטים נוספים. לאחר שמלאכת הגילוף מסתיימת האמן יכול לצפות את העץ בשמן טבעי כגון שמן פשתה, על מנת להגן על הפסל מלכלוך ומלחות. הציפוי גם מעניק לפסל העץ ברק וקווי מתאר ברורים יותר. לרוב מצפים גלופות עץ בשכבה של שעווה שמעניקה לעץ הגנה וברק עשיר ורך.

ראו גם
------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **גילוף בעץ** |

* חיתוך עץ
* הכנת מטבח כפרי מתוך האתר מלאכת העץ

קישורים חיצוניים
----------------

* גילוף בעץ, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007563315505171
* LCCN: sh85147809
* NKC: ph116898

 |
**אדלייד אליזה סקוט אירונסייד** (באנגלית: **Adelaide Eliza Scott Ironside**‏; 17 בנובמבר 1831 – 15 באפריל 1867) הייתה אמנית אוסטרלית. שלושה מציוריה נתרמו לאוספים לאומיים באוסטרליה.

ביוגרפיה
--------

אירונסייד נולדה בסידני, בתם היחידה של ג'יימס אירונסייד, ואשתו מרתה רבקה, לבית רדמן.  היא התחנכה על ידי אמה ומגיל צעיר גילתה יכולת ספרותית, ותרמה לעיתונות גם בפרוזה וגם בשירה.

בשנת 1855 החליטה ללמוד ציור באירופה, ולקראת סוף אותה שנה נסעה עם אמה ללונדון. אמרו שהיא האמנית הראשונה שנולדה באוסטרליה שלמדה באירופה  היה לה מכתב המלצה מסר ג'יימס קלארק, דרכו פגשה את ג'ון ראסקין שגילה עניין רב בעבודתה. מלונדון אירונסייד נסעה לרומא, עבדה קשה כדי להפוך לאמנית ונשארה שם למשך שארית חייה.

בשנת 1862 איירונסייד יצגה את ניו סאות' ויילס בתערוכה הגדולה בלונדון, ושתי תמונותיה זכו לביקורות טובות מצד המבקרים. ברומא היה לה מוניטין מצוין כציירת.

הנישואין בקאנה בגליל
אירונסייד נפטרה ברומא ב־15 באפריל 1867 משחפת. היא נקברה בלונדון בבית העלמין ווסט נורווד.

למרות המוניטין הגבוה שלה ברומא, היא נשכחה במהרה במולדתה, ואין דוגמאות של עבודותיה באף אחת מהגלריות הלאומיות באוסטרליה. תמונותיה, צליינות, הנישואין בקאנה, נשלחו לאוסטרליה והושאלו לגלריה הלאומית בסידני, שם ראה אותם פרנסיס אדמס בערך בשנת 1888 מאוחסנים "במעין סככה" כי לא היה "מקום מתאים בגלריה". אדמס שיבח אותם מאוד, והציע שאפשר למצוא חדר בגלריה במלבורן להצבת תמונותיה של העלמה אירונסייד. בסופו של דבר הם מצאו בית במכללת סנט פול, אוניברסיטת סידני.

״הנישואין בקאנה בגליל״ הוצגה בגלריה לאמנות של ניו סאות' ויילס בשנת 1992.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדלייד אירונסייד** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ruth Teale, **Australian Dictionary of Biography**, Canberra: National Centre of Biography, Australian National University
2. ↑  Pesman, Ros (1 July 2003). "In search of professional identity: adelaide ironside and Italy". *Women's Writing*. **10** (2): 307–327.
3. ↑  The marriage at Cana of Galilee, 1861, reworked 1863 by Adelaide Ironside, www.artgallery.nsw.gov.au

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ADB: ironside-adelaide-eliza-3838
* AGSA: 6093
* DAAO: adelaide-eliza-ironside
* ISNI: 0000 0000 6709 0494
* LCCN: nr94026391
* RKD: 251265
* SNAC: w6dv2ttm
* Trove: 1466522
* ULAN: 500034289
* VIAF: 78661727
* WorldCat: lccn-nr94026391

 |