recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**יוהאן פטר פרנק** (בגרמנית: **Johann Peter Frank**;‏ 1745–1821) היה רופא ואפידמיולוג, מומחה לפיזיולוגיה, היגיינה ובריאות הציבור, ממייסדי תחום בריאות הציבור בעידן המודרני. היה גרמני אזרח רודלבן.

ביוגרפיה
--------

פרנק למד רפואה באוניברסיטת שטרסבורג ובאוניברסיטת היידלברג, והפך לדוקטור בשנת 1776. לאחר מכן שימש פרופסור באוניברסיטת פאביה, באוניברסיטת גטינגן ובאוניברסיטת וינה, ומנהלו של בית החולים Krankenhaus בווינה. למשך 3 שנים (1805-1808) היה רופאו האישי של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה.

עבודה מדעית
-----------

פרנק היה דמות חשובה בתחום של בריאות הציבור ורפואה חברתית. במהלך הקריירה שלו כתב חיבור חשוב בן 9 כרכים בנושאים של היגיינה ובריאות הציבור, שנקרא "System einer vollständigen medicinischen Polizey" (מערכת מקיפה של מדיניות רפואית). חיבור זה החל להתפרסם בשנת 1779 ועד לשנת 1827, 6 שנים לאחר מותו של פרנק.

בעבודתו המדעית פרנק החדיר לשדה המחקר הרפואי מושגים רבים, ביניהם: סניטציה ציבורית, היגיינה מינית, אימהות ושלום הילד, נושאים רפואיים של אספקת מים, מזון וזנות. כך גם פרנק הדגיש את החשיבות של רישום סטטיסטי מדויק בבתי חולים. מערכת זו של רישום סטטיסטי שימשה את איגנץ זמלווייס כדי להדגים את הקשר בין אלח דם לבין ילודה בסניטציה ירודה.

פרנק היה הראשון להגדיר את ההבדל בין סוכרת לסוכרת תפלה.

לקריאה נוספת
------------

* ויקטור קורנליוס מדווי, **The history of clinical endocrinology**,‏ 1993

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוהאן פטר פרנק** בוויקישיתוף

* יוהאן פטר פרנק, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* ג'ון מ. לאסט, Frank, Johann Peter, אתר eNotes, מתוך: האנציקלופדיה לבריאות הציבור, 2002
* בריאות/רפואה מונעת, אתר מכון ד"ר פאלק שלזינגר
* יוהאן פטר פרנק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007277919305171
* BIBSYS: 90522885
* BNC: 000395415
* BNE: XX1272693
* BnF: cb10499282m (data)
* CiNii: DA08452866
* GND: 118692674
* ICCU: SBLV151199
* ISNI: 0000 0001 0718 2159
* LCCN: n84102213
* MGP: 101852
* NKC: nlk20000083469
* NLA: 35656354
* NLG: 87991
* NLP: a0000002706401
* NTA: 072822171
* SELIBR: 339657
* SNAC: w6765nps
* SUDOC: 081143486
* Trove: 1029334
* VcBA: 495/83338
* VIAF: 27865721
* WorldCat: lccn-n84102213

 |
**שיבוש מהלכי משפט** היא עבירה פלילית שמטרתה לפגוע בתקינותו של ההליך המשפטי ולהקשות על רשויות החוק לבצע את מלאכתן. דוגמאות נפוצות לפעולות שיבוש הליכים: העלמת ראיות, שינוי פיזי בזירת הפשע, מתן עדות שקר ועוד.

מאפייני העבירה
--------------

עבירת שיבוש הליכי משפט נתפסת במערכת המשפט כעבירה חמורה בעלת פוטנציאל נזק משמעותי, עד כדי כך שהשופט מנחם אלון קבע שזו אחת משתי העילות הבודדות שבגינן ניתן לעצור אדם עד תום ההליכים, וזאת על אף זכותו הבסיסית של האדם לחירות.

עבירת שיבוש הליכי משפט היא עבירה 'התנהגותית', שאינה דורשת תוצאה של שיבוש בפועל. היסוד העובדתי של העבירה הוא רחב, וניתן לבצע את העבירה במעשה או במחדל, אשר גורמים להפרעה בתקינותו של ההליך השיפוטי. דהיינו, די בהוכחה ממנה עולה בבירור כי זו הייתה כוונתו של הנאשם. די בכך שהמעשה היה עלול להביא לשיבוש הליכים, ולהביא לפגיעה באושיות המשפט, כדי לבסס יסוד מספיק לגיבוש יסודות העבירה.

שיבוש הליכי משפט חל על כל התהליך השיפוטי, וכולל גם את שלב החקירה הפלילית וההוצאה לפועל.
לחובת הנאמנות הקיימת בין הסנגור למרשו, קודמת חובת הציות לחוק בכלל, ולחוק הפלילי וכללי האתיקה בפרט. משכך, אסור לסנגור לסייע באופן פעיל למעשה שעלול להיחשב כשיבוש הליכי משפט. עבירה זו, על אף היותה מנוסחת כלפי הנאשם, יש לראותה, לדברי ד"ר לימור זר-גוטמן, כחובה החלה גם על עורך הדין, שמחויב שלא להטעות את בית המשפט מבחינה אתית-מוסרית ולאו דווקא על ידי חקיקה או פסיקה.

חקיקה ופסיקה בישראל
-------------------

שיבוש הליכי משפט היא עבירה פלילית המוגדרת בחוק העונשין, כאחת משלל עבירות הנכללות בסימן א': שיבוש עשיית משפט, וזו לשון הסעיף:
"העושה דבר בכוונה למנוע או להכשיל הליך שיפוטי או להביא לידי עיוות דין, בין בסיכול הזמנתו של עד, בין בהעלמת ראיות ובין בדרך אחרת, דינו – מאסר שלוש שנים; לעניין זה, "הליך שיפוטי" – לרבות חקירה פלילית והוצאה לפועל של הוראת בית משפט".

שיבוש הליכי משפט היא עבירה פלילית נפוצה, המתווספת לעיתים קרובות כעבירה משלימה לעבירות חמורות יותר. דוגמאות לאנשי ציבור שהואשמו (בין השאר) בשיבוש הליכי משפט: משה קצב, הרב יאשיהו פינטו, שלמה בניזרי, ועוד.

דוגמאות מהמשפט העברי
--------------------

בסיפור התנ"כי של מכירת יוסף על ידי אחיו, מנסים האחים להעלים ראיות למכירת יוסף, באמצעות טבילת כתונת הפסים שלו בדם שעיר עיזים ובאמצעות ראייה זו לטעון שנטרף על ידי חיית טרף. מעשה זה מהווה מעין שיבוש הליכים תוך ניסיון להעלים ראיות בנוגע לעבירה שבוצעה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ד"ר דליה צמריון חלק, "חביב אדם שנברא בצלם – על משנתו של השופט מנחם אֵלון בדיני מעצר", **הסניגור** 192 14 (2013).
2. ↑  ע"פ 3372/11 משה קצב נ' מדינת ישראל, תק-על (4) (2011)  
רע"פ 7153/99 אורי אלגד נ' מדינת ישראל, פ"ד נה(5), 729, 743 (2001).
3. ↑  אליאב שוחטמן, ‏על העבירות של שיבוש מהלכי משפט והכשלת שוטר במילוי תפקידו, **שערי משפט** ב (3)(6), 383, עמ' 389 (2001).
4. ↑  ד"ר לימור זר-גוטמן, "חובת עורך הדין לא להטעות את בית המשפט", **עיוני משפט** כד(2), 414, 460-462 (2000).
5. ↑  סעיף 244 לחוק העונשין, התשל"ז-1977.
6. ↑  דנה שביט & אילנה קנטור, שיבוש מהלכי משפט באתר דין – עורכי דין ומידע משפטי בישראל. ‏02/05/2010
7. ↑  ע"פ 3372/11 משה קצב נ' מדינת ישראל, פ"ד תק-על (4) (2011).
8. ↑  תפ (ת"א) 43357-09-14 מדינת ישראל נ' יאשיהו יוסף פינטו, (2015).
9. ↑  ע"פ 5083/08 שלמה בניזרי נ' מדינת ישראל, (2009).
10. ↑  ספר בראשית, פרק ל"ז, פסוקים כ"ג–ל"ג.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007532132905171
* GND: 4183493-8
* LCCN: sh89005318

 |
**אוזיאס האמפרי** (באנגלית: **Ozias Humphry**‏; 8 בספטמבר 1742 – 9 במרץ 1810) היה צייר אנגלי מוביל של מיניאטורות, מאוחר יותר צייר בשמנים ופסטלים. הוא נבחר לאקדמיה המלכותית (RA) ב-1791, וב-1792 מונה לצייר דיוקנאות בעפרונות צבעוניים למלך.

ביוגרפיה
--------

האמפרי, שנולד ולמד בהוניטון, דבון, נמשך אל גלריית ציורים שפתח הדוכס מריצ'מונד והגיע ללונדון כדי ללמוד אמנות בבית הספר של שיפלי. הוא גם למד אמנות בבאת' אצל סמואל קולינס. בבאת' הוא התאכסן אצל הזמר תומאס לינלי.

כאמן צעיר מוכשר, הוא קיבל עידוד מתומאס גיינסבורו וסר ג'ושוע ריינולדס, בין היתר. בעיות הראייה שלו, שהובילו בסופו של דבר לעיוורון, החלו בתחילת שנות ה-70 ואילצו אותו לצייר יצירות גדולות יותר בשמנים ובפסטל.

איטליה
------

הוא נסע לאיטליה בשנת 1773 עם חברו ג'ורג' רומני, ועצר בדרך בקנול, בקנט, שם הדוכס מדורסט הזמין ממנו כמה יצירות. שהותו באיטליה נמשכה עד 1777.

עם שובו, מצויריו הרבים כללו את ג'ורג' סטובס (1777), עמית האקדמיה דומיניק סרס, הכימאי ג'וזף פריסטלי, ואולי דיוקן של ג'יין אוסטן המתבגרת.

בין תלמידיו היו ג'ון אופי. הוא חיבר כתב יד בן חמישים עמודים ביוגרפיה של הצייר ג'ורג' סטובס, המבוסס על מה שסטובס סיפר לו. הספר נערך ופורסם באופן פרטי בשנות ה-70 של המאה ה-19 ופורסם מחדש ב-2005.  הוא גם הכיר את ויליאם בלייק והזמין עותקים של כמה מספריו המאוירים. לפחות אחד ממכתביו של בלייק אליו הוא מסמך משמעותי עבור הביוגרפים של בלייק.

הודו
----

מ-1785 עד 1787, הוא נסע להודו, והפיק מיניאטורות וסקיצות רבות. הוא נבחר כחבר באקדמיה המלכותית בשנת 1791. בשנת 1792 מונה לצייר דיוקנאות בעפרונות למלך. רוב הדיוקנאות הרבים שלו של משפחת המלוכה עדיין נמצאים באוסף המלכותי.

ראייתו כשלה לבסוף ב-1797, והוא מת ב-1810 בהמפסטד, צפון לונדון.

עיקר רכושו נותר בידי של בנו, ויליאם אפקוט, אספן הספרים. ממנו רכש המוזיאון הבריטי מספר רב של מסמכים הקשורים להאמפרי.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוזיאס האמפרי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Remington, V. "Humphry, Ozias". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press.
2. ↑  Government Art Collection -, web.archive.org, ‏2018-08-03
3. ↑  Reuters story, and picture
4. ↑  *A Memoir of George Stubbs*, Ozias Humphry (Author), Joseph Mayer (Editor), Anthony Mould (Introduction), Pallas Athene Arts; New Ed edition 2005
5. ↑  Letter to Humphry, in: John Thomas Smith, Nollekens and his Times, "Blake", second edition 1829, volume 2 p. 489
6. ↑  Williamson, George Charles (1911). "Humphry, Ozias". In Chisholm, Hugh (ed.). Encyclopædia Britannica. Vol. 13 (11th ed.). Cambridge University Press.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* AAG: 758
* CANTIC: a11180729
* GND: 143849964
* ISNI: 0000 0001 1602 9228
* KulturNav: 6a41c3c7-baa3-4e4d-95ea-ec56663f01e3
* LCCN: n92073421
* NGV: 5176
* NLA: 36039949
* RKD: 339135
* SNAC: w69k4w9s
* SUDOC: 24834210X
* Trove: 1197497
* ULAN: 500002209
* VIAF: 18878493
* WorldCat: lccn-n92073421

 |
**ג'ראלדין מרגיט וירג'יניה אולגה מריה אפוני דה נג'אפוני** (בהונגרית: **Géraldine Margit Virginia Olga Mária Apponyi de Nagy-Appony**;‏ 6 באוגוסט 1915 – 22 באוקטובר 2002) הייתה רוזנת הונגרייה שנישאה לזוגו הראשון, המלך היחיד של ממלכת אלבניה.

ביוגרפיה
--------

ג'ראלדין נולדה בבודפשט ב-6 באוגוסט 1915. היא הייתה בתו של דיולה אפוני דה נג'אפוני (1873–1923) – רוזן הונגרי ממשפחת אפוני – משפחת אצולה עתיקה שהשתקעה בהונגריה מאז המאה ה-13. אמה הייתה גלדיס וירג'יניה סטיוארט (1891–1924) – בתו של ג'ון הנרי סטיוארט - דיפלומט ששימש כקונסול ארצות הברית בבריסל.

כשהייתה ג'ראלדין בת שלוש, קרסה האימפריה האוסטרו-הונגרית ובני האצולה האוסטרים וההונגרים איבדו את זכויות היתר שלהם. משפחת אפוני נמלטה לשווייץ. ב-1921 תפס מיקלוש הורטי את השלטון בהונגריה, הפך אותה שוב לממלכה ומינה את עצמו כעוצר (אף על פי שהוא מנע את חזרתו של המלך קרל להונגריה). ב-1924 נפטר אביה של ג'ראלדין ואמה החליטה לנסוע עם שתי בנותיה לדרום-צרפת. כעבור זמן קצר נישאה אמה מחדש לקצין צבא צרפתי. קרובי משפחתו של אביה דרשו שהאם תשלח את הבנות להשלים את חינוכן יותר קרוב לאחוזות המשפחתיות. ג'ראלדין התחנכה בווינה, ולאחר מכן התגוררה בטירת אפוני בסלובקיה.

ב-1937 ראה זוגו הראשון, מלך אלבניה תמונה של ג'ראלדין, והחליט להזמין אותה לבקר בממלכת אלבניה. כעבור זמן קצר כבר היו השניים מאורסים, וב-27 באפריל 1938 הם נישאו בטירנה. אחד מעדיהם בחתונה היה גליאצו צ'אנו – שליחו וחתנו של בניטו מוסוליני. לירח הדבש שלהם הם נסעו במרצדס בנץ 540K – מתנה אישית מאדולף היטלר. זוגו הזמין עבורה כתר מיוחד והכתיר אותה כמלכת אלבניה.

ב-5 באפריל 1939 נולד בנם היחיד של זוגו וג'ראלדין – נסיך הכתר לקה. יומיים לאחר מכן פלשו האיטלקים לאלבניה וכבשו אותה תוך כמה ימים. ג'ראלדין וזוגו נמלטו מאלבניה דרך יוון וטורקיה והתיישבו בצרפת ולאחר מכן בבריטניה. ב-29 בספטמבר 1944 שוחררה אלבניה מהכיבוש, אולם הקומוניסטים של אנוור הודג'ה תפסו את השלטון וסירבו לאפשר למשפחת המלוכה לחזור לארץ. ב-1946 עזבה המשפחה למצרים, וב-1952 חזרה לצרפת. ב-1961 מת זוגו בסירן, והנסיך לקה הוכרז בידי המלוכנים האלבנים כ"לקה הראשון, מלך אלבניה". ג'ראלדין כינתה את עצמה מאז "המלכה האם של אלבניה". המשפחה נדדה בשנים הבאות בין ספרד, רודזיה ודרום אפריקה. ביוני 2002 הותר לג'ראלדין לחזור לאלבניה. היא נפטרה בטירנה ב-22 באוקטובר 2002.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ראלדין, מלכת אלבניה** בוויקישיתוף
* BBC news report of her death
* The Economist – obituary
* muzem.sk
* Maison royale d'Albanie, site officiel en langue française
* Famille royale d'Albanie, site officiel en langue anglaise
* ג'ראלדין, מלכת אלבניה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12561919p (data)
* GND: 118900544
* ISNI: 0000 0000 7988 4742
* LCCN: nr88001715
* SUDOC: 034918051
* VIAF: 29376187
* WorldCat: lccn-nr88001715

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק באבקת שתייה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו ZIP.
פחית זיפ
**זיפ** הוא שמה של אבקה להכנת משקה קל ששווקה על ידי חברת עלית בין שנות ה-80 לאמצע שנות שנות ה-90 .

האבקה יוצרה מסוכר, חומרי טעם וריח, וצבע מאכל, ונארזה בקופסאות פח עם כפיות מדידה מפלסטיק ובשקיות אטומות לנשיאה. לצורך הכנת המשקה עורבבה האבקה עם מים. האבקה נמכרה בכמה טעמים, לרבות תפוזים, אשכוליות, לימונים, מנגו, פטל ותפוחים.

מסע הפרסום של המוצר נוהל על ידי משרד הפרסום וימר-טמיר-כהן תחת הסיסמה "איזה זיפ שותים היום?". המוצר פורסם ברדיו ובעיתונות הכתובה, ואף בסרטוני פרסום בקולנוע. הזמריר ("נביא הביתה זיפ - והמשקה מוכן; ניקח איתנו זיפ - של עלית כמובן") נכתב על ידי ראובן וימר והולחן על ידי קובי אושרת, וזכה להצלחה רבה.

בשיא ההצלחה נמכרו 1,200 טון אבקת זיפ בשנה, והאבקה אף הוכנסה למנות קרב בצה"ל.

בנוסף לאבקה, זיפ נמכרה בשלב מסוים כסירופ לשתייה.

קישורים חיצוניים
----------------

* הפרסומת של זיפ, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏שטיפת מוח עם לחן מצוין, באתר גלובס, 6 במאי 2008
2. ↑  נורית קדוש, כל היודע דבר על מקום הימצאם, באתר nrg‏, 11 במאי 2005
המוזה **אוטרפה**, פטרונית המוזיקה, מנגנת בחליל.
אוטרפה בגן הקיץ.
במיתולוגיה היוונית, **אוטרפה** ("עונג") הייתה אחת מתשע המוזות, שילדה מנמוסינה, אלת הזיכרון, לזאוס, ראש האלים. בתקופת הקיסרות הרומאית, כשנקבעה חלוקת ענפי האמנות לתשע המוזות, תוארה אוטרפה כפטרונית המוזיקה, השירה הלירית והנגינה בחליל. בנוסף, היא נחשבה גם למוזה של העונג וההנאה. סיפורי המיתולוגיה ייחסו לה את המצאת החליל הדו-קני, ובשל כך היא תוארה פעמים רבות מחזיקה חליל.

על פי האיליאדה מאת הומרוס, אוטרפה התעברה מהנהר סטרימון, וילדה את בנה רסוס (Rhesus), שהיה למלך תראקיה, ומאוחר יותר נהרג במלחמת טרויה.

שמה של אוטרפה הוענק, בין היתר, לספינת מפרשים מפורסמת שנבנתה ב-1863 ומאוחר יותר נקראה "כוכב הודו", ולאסטרואיד 27, שנתגלה ב-1853.

האסטרואיד 27 אוטרפה (27 Euterpe) שהתגלה על ידי האסטרונום ג'ון ראסל הינד ב-1853, נקרא על שמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוטרפה** בוויקישיתוף
* אוטרפה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| **תשע המוזות מיתולוגיה יוונית** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אוטרפה • קאליופה • קליאו • אראטו • מלפומנה • פוליהימניה • טרפסיכורה • תאליה • אוראניה |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb13184833j (data)
* GND: 124538401
* SUDOC: 078604397
* VIAF: 8323909
* WorldCat: lccn-nr99020692

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בתא רבייה נקבי. אם התכוונתם לגמטופיט נקבי הנמצא בצמחים בעלי זרע, ראו ביצית (צמחים).

איור של ביצית אנושית, מוקפת תאי גרנולוזה, מתוך האנטומיה של גריי.
**ביצית** או **תא ביצה** היא תא רבייה (גמטה) המתפתח אצל נקבות של יצורים רב-תאיים המתרבים ברבייה זוויגית (מינית).

הביציות מתפתחות בשחלה, ולעיתים קרובות מאוחסנות בה למשך זמן מסוים. מהיותה תא רבייה, במהלך התפתחות הביצית היא הפלואידית, כלומר, מכילה מחצית ממספר הכרומוזומים בתא סומטי, אך גם בעלת שלב התפתחותי דיפלואידי. ביציות הן תאים גדולים יותר מתא זרע. בניגוד לתא הזרע, הנושא מטען גנטי בלבד, ביציות מכילות חומרים מזינים ואברונים רבים ההכרחיים לקיום תא הזיגוטה, המתקבל בהפריה, כלומר על ידי התמזגות מוצלחת של ביצית ותא זרע.

יצירת הביצית
------------

היווצרות ביציות אצל בעלי חיים מתחילה בתא נבט דיפלואידי, בתהליך הנקרא **אוֹאוֹגנזה** (oogenesis). כל תא נבט מתפתח לביצה בלתי בשלה הקרויה גם אוֹאוֹציט (oocyte). אואוציט צובר בתוכו מרכיבים ציטופלזמיים רבים (יותר מאשר תא הזרע) ומתחלק בתהליך המיוזה I לשני תאי-צאצא השונים זה מזה בממדיהם ותפקידם. אחד מתאי הצאצא נקרא אואוציט משני, תא זה מקבל את רוב-רובה של הציטופלזמה, כך שהתא השני, הנקרא גופיף הקוטב הראשון, קטן למדי. בשלב זה, התהליך מוקפא עד לחדירת תא הזרע לתא הביצית ויצירת הזיגוטה. שני התאים עוברים מיוזה II וחלוקת ציטופלזמה: אחד מתאי הצאצא של האואוציט המשני מקבל מעט מאוד ציטופלזמה ומתפתח לגופיף קוטב שני; האחר, המכיל כעת גם את המידע התורשתי מתא הזרע, מקבל את רוב הציטופלזמה ומתפתח לביצית.

בסוף מיוזה II, נותר תא הפלואידי אחד המשמש כגמטה. היתר לא מתפקדים כגמטות, אלא משמשים "כלי קיבול" לכרומוזומים המיותרים, המסולקים כדי שהביצית תכיל מספר הפלואידי של כרומוזומים. מאחר שכמות הציטופלזמה בגופיפי הקוטב היא קטנה, הם מכילים מעט מאוד חומרי הזנה ומנגנונים מטבוליים, ועם 

ים, וגרגר אבקה בצמחים – היא מתאחה עמו בתהליך הידוע כ**הפריה**. תא הרבייה הזכרי תורם את סט הכרומוזומים שלו, וביחד נוצר תא **דיפלואידי**, בעל מספר כרומוזומים רגיל, הנקרא **זיגוטה**. הזיגוטה מתחלקת לתאים רבים שמתמיינים ומתמחים בהדרגה, עד להיווצרותו של יצור חדש – ה**צאצא**.

בבעלי חיים, על-מנת שהביצית תוכל לפגוש את תא הזרע היא צריכה לצאת מהשחלה. תהליך היציאה וההתקדמות לאורך החצוצרה נקרא **ביוץ**.

ההפריה נעשית עם חדירת תא זרע (לרוב בודד) אל הביצית. בתהליך הפריה טבעי תאי הזרע נכנסים אל גוף האישה דרך הנרתיק, שאליו הם מגיעים בעת השפיכה, יחד עם נוזל הזרע. משם תאי הזרע שוחים אל עבר הרחם והחצוצרה, שם אמורה להיות הביצית לאחר הביוץ. המסלול, שאורכו כ-10 ס"מ, הוא קשה ומהווה מבחן כוח אמיתי. מאות מיליוני תאי זרע מתים כבר בנרתיק ובצוואר הרחם בגלל הסביבה החומצית הקיימת ברירית הנרתיק. בנוסף, ריר צוואר הרחם פועל כמסנן כך שרק מספר מאות בודדים של תאי זרע יגיעו אל החצוצרה. שם הם יכולים לשרוד במשך יום-יומיים. לאחר חדירת תא זרע אחד אל הביצית מופעלת התגובה הקורטיקלית, המונעת מתאי זרע נוספים לחדור לביצית.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **ביצית** |

* ביצית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ביצית, דף שער בספרייה הלאומית

ביאורים
-------

1. ↑  הביצית היא התא האנושי הגדול ביותר, פי 85,000 מתא הזרע.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555740405171
* BnF: cb12471072p (data)
* GND: 4151658-8
* LCCN: sh85096271
* NDL: 00569288
* NKC: ph135096

 |
המונח "בבואה" מפנה לכאן. לערך העוסק בחידוש מילים או משמעים בהשפעת שפות זרות, ראו תרגום שאילה.
השתקפות האורות על המים בגן הבוטני בירושלים, דצמבר 2021
השתקפות של דמות במראה, ציור משנת 1916
שרטוט של החזרת אור פשוטה
השתקפות באמצעות משקפי סקי
**החזרה** או **השתקפות** היא תופעה באופטיקה גאומטרית, המתרחשת כאשר אור פוגע במשטח, וחלק ממנו או כולו מוחזרים אל המרחב בזווית החזרה, כלומר, נוצרת השתקפות.

בהחזרת אור, כמות האור המוחזרת ממשטח כלשהו תלויה בחומר המשטח, אשר משתנה מאחד למשנהו.

**זווית הפגיעה** היא הזווית שבין קרן האור הפוגעת במשטח, לבין אנך היוצא מהמשטח בנקודת הפגיעה. **זווית ההחזרה** היא הזווית שבין קרן האור המוחזרת מהמשטח, לבין האנך למשטח.

**חוקי ההחזרה:**

* הקרן המוחזרת נמצאת במישור שנקבע על ידי הקרן הפוגעת והאנך.
* זווית ההחזרה שווה לזווית הפגיעה

במקרה של אלומת אור, יחול חוק ההחזרה על כל אחת מהקרניים באלומה, ותיווצר החזרה של כל אחת מהקרניים בזווית השווה לזווית הפגיעה. כתוצאה מכך, מקבלים אלומת אור החוזרת בזווית שווה לזווית הפגיעה במשטח.

השפעת מאפייני המשטח על האור המוחזר
----------------------------------

שרטוט בליעת קרניים בהחזרה ממשטח מחוספס
שרטוט החזרת אור חלקית
למאפייני המשטח עליו נקרין יש השפעה רבה על אופן החזרת קרן האור. מאפייני המשטח יכולים לקבוע היווצרות של תופעות פיזיקליות נוספות כגון: שבירת אור, בליעת אור וכדומה.

משטח מישורי וחלק יוצר השתקפות של העצמים באמצעות הקרניים המוחזרות, כמו השתקפות ממים שקטים בתמונה.

### חספוס המשטח

רמת החספוס של המשטח המוקרן משפיעה על ההחזרה. משטח מחוספס מחזיר פחות אור ממשטח חלק. לדוגמה, שיש מחוספס יחזיר פחות אור משיש חלק, שעבר ליטוש. הסיבה לכך היא שחלק מהקרניים החוזרות במשטח מחוספס נתקלות בחלקי המשטח ואז נבלעות, או לחלופין כיוון החזרה שלהן משתנה (ולכן אינן חוזרות במרוכז אלא נפוצות לכל עבר).

### אטימות המשטח

אטימות המשטח המוקרן תקבע האם תיווצר "שבירה". כאשר המשטח אטום לחלוטין, לדוגמה **במראה**, תיווצר החזרה מלאה של הקרניים הפוגעות. לעומת זאת, כאשר המשטח שקוף או שקוף למחצה, חלק מהקרניים יעברו את המשטח ותיווצר שבירה.

### סוג החומר

סוג החומר שממנו עשוי המשטח יקבע כמה מהקרניים יבלעו במשטח, וכמה מהן יוחזרו ממנו. בליעת אור היא תופעה בה אנרגיית הפוטונים, הם החלקיקים מהם עשויה קרן אור, נבלעים בחומר, ובכך מעלים את כמות האנרגיה בו.

[מומלץ לקרוא על תופעה זו בהרחבה בערך בליעת אור.]

תחומים נוספים
-------------

חוקי ההחזרה החלים על קרני אור מאפיינים גם מצבים נוספים בפיזיקה כדוגמת פגיעה של גוף אלסטי במשטח קשיח. מסיבה זו חוק ההחזרה תומך בתפישת האור כחלקיק, שקידם אייזק ניוטון.

ניתן להסיק מחוק ההחזרה, באמצעות שיקולים גאומטריים, שעבור מראה ישרה, מרחק הדמות המשוקפת מהמראה שווה למרחק העצם המשתקף בה. (אם כי השניים בצדדים מנוגדים של המראה. לעומת זאת, ניתן לראות כי מראות פרבוליות יכולות למקד אור, ולכן נעשה בהן שימוש בזרקורים, טלסקופים ועוד.

ראו גם
------

* החזרה גמורה
* בליעת אור
* שבירת אור

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **בבואה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **החזרה (אופטיקה)** |

* החזרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* השתקפות (אופטיקה), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007529470005171
* BnF: cb119667234 (data)
* GND: 4177333-0
* LCCN: sh85112207

 |
**ואסילי טרופינין** (ברוסית: **Васи́лий Тропи́нин**;‏ 30 במרץ 1776 – 16 במאי 1857) היה צייר רומנטי רוסי. רוב חייו היה כצמית; הוא לא השיג את חירותו עד גיל ארבעים שנה. שלוש מיצירותיו החשובות הן דיוקן של אלכסנדר פושקין וציורים בשם "יוצרת התחרה" ו"רוקמת הזהב".

ביוגרפיה
--------

ואסילי נולד כצמית של רוזן מינכן בכפר קורפובו שבנובגורוד ולאחר מכן הועבר לרוזן מורקוב כחלק מהנדוניה של בתו של מינכן. עד מהרה הוא נשלח לסנט פטרסבורג כדי ללמוד מקצוע של קונדיטור. במקום ללמוד את המקצוע שלו, השתתף טרופינין בחשאי בשיעורי ציור חינם באקדמיה הקיסרית לאמנויות.

בשנת 1799, הבעלים שלו איפשר לטרופינין ללמוד באקדמיה כסטודנט ללא תואר (Postoronny uchenik). הוא לקח שיעורים ונתמך על ידי נשיא האקדמיה אלכסנדר סטרוגנוב. בשנת 1804 הוצגה עבודתו של טרופינין ״נער מתאבל על ציפור מתה״ בתערוכת האקדמיה וצוינה על ידי הקיסרית הרוסית באותה תקופה.

עם ראשית הצלחתו, הביא הרוזן מורקוב את טרופינין מסנט. פטרבורג לאחוזתו האוקראינית קוקבקה. טרופינין מונה לקונדיטור. עד מהרה שינה הבעלים את דעתו והטיל על טרופינין להעתיק את יצירותיהם של ציירים אירופאים ורוסים ולהפיק דיוקנאות של בני הזוג מורקוב. טרופינין גם צייר בכנסייה המקומית. 

טרופינין בילה כעשרים שנה מחייו באוקראינה, ורבות מיצירותיו מאותה תקופה היו של אנשים אוקראינים והאזור הכפר האוקראיני. טרופינין העיד כי ״למדתי מעט... באקדמיה, אבל למדתי... במלורוסיה. שם ציירתי מהטבע ללא מנוחה, ציירתי הכל והעבודות הללו, כך נראה, הן הטובות מכולן שיצרתי״.

היצירות הבולטות ביותר של אותה תקופה הן דיוקן אשת האמן (1809), דיוקן בנו של האמן (בערך 1818), דיוקן הסופר וההיסטוריון נ.מ. קרמזין (1818).

ב-1823, בגיל 47, הפך טרופינין לאדם חופשי ועבר למוסקבה. באותה שנה הציג את ציוריו "יוצרת התחרה", "הקבצן" ודיוקנו של האמן סקוטניקוב לאקדמיה הקיסרית לאמנויות וקיבל את התעודה הרשמית של צייר. בשנת 1824 הוא קיבל תואר אקדמאי.

מאז 1833 הוא ניהל את שיעורי האמנות הציבורית של מוסקבה שהפכו מאוחר יותר לבית הספר של מוסקבה לציור, פיסול ואדריכלות.

בשנת 1843 הוא נבחר לחבר כבוד באגודת האמנות של מוסקבה.

הוא נפטר בשנת 1857 ונקבר בבית הקברות וגנקובו. במהלך חייו צייר טרופינין יותר מ-3,000 דיוקנאות.

בשנת 1969 נפתח מוזיאון טרופינין במוסקבה.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ואסילי טרופינין** בוויקישיתוף
* ואסילי טרופינין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  National Art Museum of Ukraine
2. ↑  *Spirit of Ukraine: 500 Years of Painting.* Winnipeg Art Gallery. 1991, pg. 184
3. ↑  Tropinin Museum 2019 ✮ Museum in a historic district of Moscow, MOSCOVERY.COM, ‏2016-07-07 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007446875205171
* GND: 11908712X
* ISNI: 0000 0000 8139 7206
* LCCN: n83035723
* MusicBrainz: 90b773ef-2608-41cb-87bd-da32c49ca3c7
* NKC: xx0084770
* RKD: 78277
* ULAN: 500025606
* VIAF: 59886509
* WorldCat: lccn-n83035723

 |
**יוֹאָנֵה שַׁוְותֵּלִי** (בגאורגית: **იოანე შავთელი**;‏ 1150 – 1215) היה איש דת ומשורר גאורגי, שחי מסוף המאה ה-12 עד תחילת המאה ה-13. הוא כתב את הפואמה הידועה בשם עַבְּדּוּלְמֶסִיָּאנִי (גאו') – "עבד המשיח" (בערבית: عبد المسيح).

מעט ידוע על חייו של המחבר עצמו. נראה כי "שוותלי" הוא שם תואר המיוחס לאזור, שמשמעותו "של שוושתי" או "משוושתי" (כיום שאוושט (אנ') בטורקיה). סגנונו של שוותלי כולל שיח פטריוטי בולט ושפתו היא במידה ניכרת מלאכותית וספרנית. לפי הרשומות הגאורגיות שוותלי היה נזיר, משורר ופילוסוף מפורסם וליווה את תמר בכמה ממסעותיה ומסעותיה הצבאיים. שוותלי התחנך באקדמיית גלאתי שם למד לימודי דת, פילוסופיה, ערבית, ספרות והיסטוריה עתיקה. ולאחר מכן הפך לנזיר. במשך שנים רבות התבודד במנזר במתחם הנזירי בוורדזיה.

בין השנים 1210–1214 כתב את החיבור עבדולמסיאני בה תיאר את דמותו של הנוצרי הנאמן לקדושים של הכנסייה האורתודוקסית. חלקים נרחבים ביצירה מוקדשים לדברי הלל על מעלותיהם הנוצריות של דוד ותמר, מבלי לציין אף אחת מהן באופן ישיר. ההתייחסויות לתמר חבויות בדברי השבח על יופיה, על אהבתה לעשות טוב בסתר, שבחים בביטויים דומים נכתבו גם על ידי כותב רושם הרשומות של המלכה וכן על ידי שני המשוררים בני זמנו – רוסתוולי וצַ'חְרוּחָאדְזֶה (אנ'). את השבחים לדוד הבנאי ניתן לזהות על ידי רמיזות לשם המקראי שלו (שושלת בגרטיוני טענה למוצא השושלת מבית דוד (אנ')) וכן על ידי שזירת מילים וביטויים ממזמורים דתיים של המלך, "מזמורי החרטה" (גאו'). ביצירה מכנה את עצמו שוותלי "נווד" ו"עבד המשיח".

התייחסות לשוותלי ויצירתו מופיעה בהערה בפואמה של שותא רוסתוולי, עוטה עור הנמר, שמציין את הפואמה כיצירת אמנות מצטיינת. הפואמה הלירית של שוותלי הוא למעשה הספד לשני המלכים הגדולים של גאורגיה בימי הביניים, דוד הבנאי (1089–1125) ומלכתו של המשורר תמר (1184–1213).

ביצירה אחרת "מזמור לכבוד הבתולה מוורדזיה" מהלל שוותלי את העזרה האלוהית בקרב בסיאן וניצחון המעטים מול רבים. הצבא הגאורגי שיצא מוורדזיה הביס בקרב זה צבא מוסלמי גדול פי כמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יואנה שוותלי** בוויקישיתוף
* הכומר יואנה שוותלי (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 101178209X
* ISNI: 0000 0001 1932 5858
* LCCN: n2001052846
* NTA: 392073358
* VIAF: 251001947
* WorldCat: lccn-n2001052846

 |
**"הציבור מטומטם ולכן הציבור משלם"** (או בגרסה מקוצרת: **"הציבור מטומטם"**) הוא ציטוט משירו של שלום חנוך "מחכים למשיח" (1985), שנטבע כביטוי בשיח הפוליטי בישראל.

השיר "מחכים למשיח" נכתב על משבר מניות הבנקים. המשפט "הציבור מטומטם ולכן הציבור משלם" מיוחס לשר האוצר דאז, יורם ארידור, בריאיון למהדורת החדשות המרכזית "מבט". ציטוט זה אחראי במידה רבה לדימויו היהיר והמתנשא של ארידור. השיר מבטא את ייאושו של הציבור מהנעשה במדינה וממדיניות הממשלה בשלל תחומים, והמשפטים "הציבור מטומטם ולכן הציבור משלם" ו"האזרח הקטן נאלץ לשלם בגדול" מתארים את הציבור שנאלץ להתמודד עם גזירות שמשית השלטון שבו בחר, או עם מהלכים שלו שאינם לטובת הציבור הבוחר.

משפטים מעין זה, כמו גם המשפט "אם זה רצון העם אז צריך להחליף את העם", המיוחס ליצחק בן-אהרן (לאחר אכזבתו מתוצאות הבחירות לכנסת התשיעית), המפנים אצבע מאשימה כלפי הציבור הפסיבי והתמים שבוחר שלטון המזיק לו במקום להועיל לו, ולעיתים אף שוב ושוב ובמודע, עוררו ביקורת ונטען כלפיהם שהם מביעים התנשאות וזלזול ביכולת השיפוט של האזרח הבוחר ובתבונתו.

קישורים חיצוניים
----------------

* חנה קים, העם מטומטם?, באתר הארץ, 27 בינואר 2003
* הציבור מטומטם, ולכן הציבור ישלם, באתר וואלה!‏
* אורי הייטנר, העיקר שיש את מי להאשים, באתר ישראל היום, 22 במרץ 2015
* מילות השיר "מחכים למשיח", באתר שירונט

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורי הייטנר, פינתי השבועית ברדיו: מחכים למשיח, 4 בנובמבר 2013
2. ↑  לא אמר "להחליף את העם", באתר הארץ, 24 במאי 2006.
עם מקבילה האמריקאי אשטון קרטר, 2015
**רוברטה פינוטי** (באיטלקית: **Roberta Pinotti**; נולדה ב-20 במאי 1961) היא פוליטיקאית איטלקייה, חברת המפלגה הדמוקרטית, שכיהנה כשרת ההגנה של איטליה מ-2014 עד יוני 2018. היא מכהנת כיום בתפקיד סנאטורית (חברת הסנאט של הרפובליקה), והיא האישה הראשונה שמונתה לשרת הגנה באיטליה.

ביוגרפיה
--------

רוברטה פינוטי נולדה ב-20 במאי 1961 בגנואה. יש לה תואר ראשון בספרות מודרנית והיא הייתה מורה בבית ספר תיכון. החיים הפוליטיים שלה התחילו בבחירות למועצת מחוז סאמפירדרנה. לאחר מכן התמנתה ליועצת בית הספר ומדיניות הנוער והחברה של פרובינציית גנואה והמועצה למוסדות החינוך של עיריית גנואה.

פינוטי נבחרה לראשונה לבית הנבחרים של איטליה ב-2001. אחרי חמש שנים הפכה לאישה הראשונה שמילאה את תפקיד של נשיא ועדת הביטחון של הפרלמנט. הייתה שרת ההגנה בממשלת הצללים של וולטר ולטרוני ממאי 2008 עד אפריל 2009. היא מונתה לתפקיד סגנית שר ההגנה בממשלתו של אנריקו לטה ולאחר מכן, ב-21 בפברואר 2014 היא מותה לתפקיד שרת ההגנה של איטליה על ידי מתאו רנצי. היא הושבעה לתפקיד יום לאחר מכן.

באוקטובר 2014 היא ביקרה באיחוד האמירויות הערביות. היא נפגשה עם סגן מפקד הכוחות המזוינים של איחוד האמירויות הערביות, יורש העצר מוחמד בן זאיד אל נהיאן. מטרת הביקור הייתה לחזק את קשרי ההגנה ביחסי החוץ בין איטליה לאיחוד האמירויות הערביות. ב-7 ביולי 2015 היא נועדה עם שר הביטחון הישראלי משה יעלון ברומא. ב-29 בפברואר 2016 היא הגיעה לישראל וערכה ביקור ממלכתי ונועדה עם צמרת המטה הכללי של צה"ל עם שר הביטחון משה יעלון.
בינואר 2016 אמרה כי איטליה ומעצמות המערב מוכנות להילחם בארגון דאעש שבלוב.

בהווה פינוטי היא חברת הסנאט של הרפובליקה. תחילה ייצגה את מחוז ליגוריה בשנים 2008–2018, ומאז היא מייצגת את מחוז פיימונטה.

פינוטי נשואה ויש לה שתי בנות.

ראו גם
------

* פוליטיקה של איטליה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוברטה פינוטי** בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רוברטה פינוטי (באיטלקית)

* AP, היסטוריה במעוז הגברים: 5 שרות בנאט"ו, באתר ynet, 27 בפברואר 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  Roberta Pinotti, Chi sono
2. ↑  יותר צעירה ונשית: ממשלת איטליה החדשה, באתר ynet
3. ↑  "Mohammad Bin Zayed Al Nahyan meets Italy Defence Minister"
4. ↑  "Italy – United Arab Emirates: Defence Minister Roberta Pinotti meets Sheikh Mohammed Bin Zayed al Nahyan"
5. ↑  עם שרת ההגנה של איטליה, רוברטה פינוטי, לפני שעה קלה בלשכתה ברומא, בדף הפייסבוק של יעלון
6. ↑  Italy says West prepared to take on Islamic State in Libya
**כריסטינה ראו** (בגרמנית: **Christina Rau**; נולדה ב-30 באוקטובר 1956) היא אלמנתו של יוהאנס ראו, אשר כיהן כנשיא גרמניה בשנים 1999–2004.

ביוגרפיה
--------

ראו נולדה בבילפלד, סבה מצד אמה הוא הנשיא גוסטב היינמן. היא התחנכה בפנימיות בשווייץ ובסקוטלנד, שם למדה באותו בית עם אנדרו, דוכס יורק. היא למדה מדעי המדינה, כלכלה והיסטוריה באוניברסיטת אבריסטווית' בוולס ובקינגס קולג' לונדון.

בשנת 1982 נישאה ליוהאנס ראו, ששימש באותו זמן כראש ממשלת נורדריין-וסטפאליה. ראו היה מבוגר ממנה בכ-25 שנה. לזוג נולדו שלושה ילדים.

ב-1999 עם היבחרו של בעלה לנשיא גרמניה, הפכה לגברת הראשונה של גרמניה. במסגרת תפקידה פעלה במספר ארגונים, ובין היתר, שימשה כפטרונית של קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים גרמניה, ארגון הצדקה "Müttergenesungswerk" וארגון נוער הצלב האדום של גרמניה. היא זכתה לאותות כבוד מטעם המדינות אסטוניה, אוסטריה, איסלנד ולטביה. כמו כן היא התמידה ללוות את בעלה בביקוריו הרשמיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריסטינה ראו** בוויקישיתוף

* Christina Rau und ihr stolzer Ehemann, Christina Rau und ihr stolzer Ehemann. *tikonline.de*
* Christina Rau zum Abschied als First Lady. *bz-berlin*. 19 April, 2004

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Kindersoldaten: Christina Rau, Schirmherrin von Unicef und Ehefrau des Bundespräsidenten, über ihre Reise in das Bürgerkriegsland und die Möglichkeiten, Kindersoldaten zu helfen". *Der Tagesspiegelww*, 1 June, 2000

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1050228553
* VIAF: 306167565
* WorldCat: viaf-306167565

 |
**המנגליסטים** הוא סרטם של יוסי מדמוני ודוד אופק, צלם שי גולדמן ותמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי. הסרט יצא לבתי הקולנוע בשנת 2003.
"המנגליסטים" מספר את סיפורה של משפחה ישראלית ממוצא עיראקי שאינה מצליחה להכות שורש אמיתי בישראל.

הסרט זכה בפרס התסריט בפסטיבל מר דל פלאטה (ארגנטינה), פרס הסרט הזר בפסטיבל יוסטון, פסטיבל וושינגטון ובפסטיבלים רבים נוספים, והשתתף בעשרות רבות של פסטיבלים. בנוסף היה מועמד לפרס אופיר.

עלילה
-----

הסרט נפתח בחגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל, שמשפחת עידה מתכוננת לחגיגה. בעוד הבשר נצלה על האש, חוזר הסרט אחורה בזמן, לסיפורים של כל אחד מבני המשפחה, שמשתלבים אלה באלה. הוא כולל ארבעה סיפורים של כל אחד מבני המשפחה, כשכל סיפור מאיר את שאר הסיפורים באור חדש. אבי המשפחה חיים, יוצא לניו יורק על מנת למצוא ידיד נעורים מתקופת המחתרת הציונית בעיראק, בעוד אשתו נעימה, מחדשת קשר עם אהוב נעוריה מבגדאד. גם בני הדור השני, הילדים תקווה ואלי מייצגים הוויה של תלישות כשהכמיהה לצאת מישראל ו"לעשות את זה" בחוץ לארץ היא שמפעילה אותם.

הסרט מציג את החברה הישראלית-מזרחית כחברת מהגרים שעברה מול ארץ המוצא אינו פתור, ולכן אינה יכולה להכות שורש אמיתי בישראל.

שחקנים
------

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
| ויקטור עידה | חיים |
| ריימונד אבקסיס | נעימה |
| מכרם ח'ורי | עזרא |
| ישראל ברייט | אלי |
| דאנה איבגי | תקווה |
| גילי סער | רחל / הדס |
| יגאל עדיקא | גדעון |

קישורים חיצוניים
----------------

המנגליסטים קייטרינג בשרי

* "המנגליסטים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "המנגליסטים", באתר AllMovie (באנגלית)
* "המנגליסטים", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "המנגליסטים", באתר אידיבי
* "המנגליסטים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* אורי קליין, מנגל סטרילי, באתר הארץ, 8 במאי 2003

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוד שליט, ‏עוקף קהל, באתר גלובס, 7 בנובמבר 2002
2. ↑  המנגליסטים, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2002
**אנטון גרף** (גרמנית: **Anton Graff**;‏ 18 בנובמבר 1736 – 22 ביוני 1813) היה צייר דיוקנאות שווייצרי בולט.

ביוגרפיה
--------

גרף נולד בעיר וינטרתור שבקנטון ציריך, שווייץ, בנו של פועל. בעירו ובעיר אאוגסבורג למד את מלאכת הציור, והקדיש עצמו לאמנות ציור הדיוקנאות. בשנת 1766 התקבל כמורה וכצייר-החצר באקדמיה לאמנות בדרזדן, והתמיד במשרה זו עד למותו. כך ויתר למשל על משרות שפרנסתן טובה יותר, למשל בברלין.

גרף צייר את דיוקנותיהם של רבים מהאישים הבולטים של זמנו, ביניהם גוטהולד אפרים לסינג, משה מנדלסון, יוהאן גוטפריד הרדר, פרידריך שילר, היינריך פון קלייסט, כריסטיאן פליקס וייסה (סופר ופדגוג גרמני) ודניאל ניקולאוס חודוויצקי (צייר וגרפיקאי). מקובל להחשיב את הדיוקן של פרידריך הגדול כיצירת המופת שלו. כצייר פורה ובולט במיוחד, הותיר גרף כאלפיים יצירות.

בשנותיו האחרונות החל לעסוק גם בציורי נוף, שהשפיעו בין השאר על הציירים פיליפ אוטו רונגה וקספר דויד פרידריך.

נפטר בדרזדן בשנת 1813.

מבחר מיצירותיו
--------------

* גוטהולד אפרים לסינגגוטהולד אפרים לסינג
* משה מנדלסוןמשה מנדלסון
* גאורג יואכים צוליקופרגאורג יואכים צוליקופר
* כריסטיאן פליקס וייסהכריסטיאן פליקס וייסה
* פרידריך הגדול, מלך פרוסיהפרידריך הגדול, מלך פרוסיה
* כריסטוף יוהאן פרידריך מדם כריסטוף יוהאן פרידריך מדם
* דיוקן גברדיוקן גבר
* דיוקן עצמי בגיל 51דיוקן עצמי בגיל 51
* דיוקן עצמי בגיל 58דיוקן עצמי בגיל 58

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנטון גרף** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007275097305171
* AGSA: 2536
* BnF: cb14955650q (data)
* DSI: 7219
* GND: 118697064
* HDS: 021883
* ICCU: TO0V578786
* ISNI: 0000 0001 1947 1919
* KulturNav: ae326491-e590-4c38-a6de-68d153aa20d8
* LCCN: n85191677
* MusicBrainz: 006086d7-1cd0-42d6-b155-0b3f4825bbee
* NKC: js20060226001
* NLA: 35696979
* NLP: a0000002780720
* NTA: 070516952
* RKD: 33230
* SIKART: 4023347
* SNAC: w61s0kzn
* SUDOC: 119306654
* Trove: 1046923
* ULAN: 500027163
* VcBA: 495/165343
* VIAF: 17493289
* WorldCat: lccn-n85191677

 |
**טוקוס אדום-מקור דרומי** (שם מדעי: ***Tockus rufirostris***) הוא מין של טוקוס ממשפחת הקלאוניים ואחד מחמשת המינים של הקבוצה הלא-טקסונומית טוקוס אדום-מקור, אשר בעבר נחשבו למין אחד.

טוקוס זה דומה במראהו לקרובו הצפוני. במין זה שני הזוויגים דומים אך הזכר מעט גדול יותר וכן בעל מקור תחתון בעל סימנים שחורים במידה משתנה. הוא בעל מקור אדום, ארוך ומעוקל ובעל עיניים צהובות בולטות. הראש קטן והצוואר קצר ולעיתים נראים בעלי עור ורוד עז. הכנפיים מנומרות בשחור והזנב ארוך ושחור. טוקוס זה מצוי הרבה מזמנו על הקרקע עליה הוא מחפש מיני חרקים וטרף דומה אך גם פירות שונים.

התפוצה של טוקוס זה היא בדרומה של אפריקה שמדרום לסהרה באזורי סוואנה ושיחיות במלאווי, זמביה, דרום אנגולה, צפון-מזרח נמיביה, בוטסואנה, זימבבואה, מזרח סווזילנד ובדרום אפריקה. הוא מצוי גם במוזמביק לגדות נהר הזמבזי אך לא מצוי בשאר המדינה.

בסבכים הפתוחים של נמיביה טוקוס זה יכול להימצא לצד קרובו - טוקוס אדום-מקור דמארה (*Tockus damarensis*).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טוקוס אדום-מקור דרומי** בוויקישיתוף
* טוקוס אדום-מקור דרומי, באתר ITIS (באנגלית)
* טוקוס אדום-מקור דרומי, באתר NCBI (באנגלית)
* טוקוס אדום-מקור דרומי, באתר GBIF (באנגלית)
**פורמוסוס** (בלטינית: **Formosus**‏; 816 – 4 באפריל 896) כיהן כאפיפיור בשנים 891–896.

ביוגרפיה
--------

פורמוסוס, שהיה בן 75 בעת בחירתו, היה בעבר הבישוף של פורטו-סנטה רופינה. בשנת 864 הוא מונה לנציג האפיפיור בבולגריה, על פי בקשתו של בוריס הראשון, שליט בולגריה. אולם, מבחינת החוק הכנסייתי, הקמתה של המועצה המטרופוליטנית לא הצליחה. בשנים שלאחר מכן הוא מילא כמה משימות דיפלומטיות עבור האפיפיור. בשנת 875 הוא ניהל משא ומתן עם קרל הקירח על ההכתרה שלו. שנה לאחר מכן, האפיפיור יוחנן השמיני הדיח את פורמוסוס מתפקידו, לאחר שפעל בניגוד להוראותיו. אולם הוא הוחזר לתפקידו כעבור כמה שנים, על ידי האפיפיור מרינוס הראשון, ושימש שוב כיועץ האפיפיור.

ב-6 באוקטובר 891 נבחר פורמוסוס לאפיפיור, בעקבות מותו של מרינוס הראשון. הוא נאלץ לתמוך בחוסר רצון בהכתרה קיסרית של גידו השלישי, דוכס ספולטו ואף הכתיר את בנו, למברט השני, דוכס ספולטו כקיסר משותף, אולם עד מהרה הוא קרא לסיוע מהמלך הפרנקי ארנולף מקרינתיה. ארנולף כבש את רומא וב-896 הפך לקיסר עצמו. בנוסף פורמוסוס הצליח להסתכסך עם האצולה הרומית. ב-4 באפריל 896 מת פורמוסוס, ובוניפקיוס השישי נבחר לאפיפיור במקומו.

פורמוסוס מפורסם בכך שהוצא מקברו תשעה חודשים לאחר מותו, כדי לעמוד ל"משפט", שנודע מאוחר יותר כ"מועצת הגופה" (Cadaver Synod). פורמוסוס הואשם בהפרה של חוק הכנסייה, כששימש כבישוף של רומא (האפיפיורות), וגם כבישוף של מחוז אחר.

פורמוסוס שהוצא מקברו, נוקה והולבש בבגדי אפיפיור, הושב על כיסאו, נשפט על ידי האפיפיור סטפנוס השישי (יורשו של בוניפקיוס השישי) ונמצא אשם. גזר הדין היה ביטול כל הצווים שהוצאו על-ידו. בגדי האפיפיור נקרעו מעל גופו ושלוש מאצבעותיו נכרתו. לאחר אירועים אלו הושלכה גופתו אל נהר הטיבר. הגופה נמצאה מאוחר יותר על ידי נזיר ולאחר מותו של סטפנוס השביעי הוחזרה לבזיליקת פטרוס הקדוש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פורמוסוס** בוויקישיתוף
* פורמוסוס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* פורמוסוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**סטפנוס החמישי** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**בוניפקיוס השישי** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007397422705171
* GND: 119269953
* ISNI: 0000 0000 7818 7187
* LCCN: n84113739
* NKC: kup19980000028343
* NLP: a0000003629464
* NTA: 272900540
* SUDOC: 075511509
* VcBA: 495/9096
* VIAF: 291338619
* WorldCat: viaf-291338619

 |
זריחה על ימת קונסטנץ
מבט על העיר ברגנץ שעל חוף ימת קונסטנץ, ממרומי הר פפנדר
**ימת קונסטנץ** (בגרמנית: **Bodensee**) היא ימה גדולה על נהר הריין, לרגלי האלפים, בגבולות אוסטריה, גרמניה ושווייץ, המחולקת לשתי ימות, אחת גדולה ואחת קטנה.

גאוגרפיה
--------

ימת קונסטנץ היא הימה השלישית בגודלה במרכז אירופה, לאחר אגם בלטון ואגם ז'נבה. אורך הימה הוא 63 קילומטר, ורוחבה המרבי הוא 14 ק"מ. שטח הימה משתרע על כ 539 קמ"ר. עומקה המרבי הוא 252 מטר, במרכזה (הימה העליונה).

הריין נשפך לימה בכיוון דרום-מזרח דרך הימה העליונה, נכנס לימה התחתונה, ויוצא ליד הכפר שטיין אם ריין בשווייץ. הימה מספקת מים מתוקים לערים רבות בדרום גרמניה. 

הימה נוצרה על ידי קרחון ריין במהלך עידן הקרח. הנהרות ריין, ברגנצר אכה ודורבינר אכה נושאים אדמת סחף מהרי האלפים לימה, וכך גורמים בהדרגה להפחתת עומק הימה בדרום-מזרח.

בימה שוכנים שלושה איים: מאינאו (אי הפרחים), רייכנאו ולינדאו.

בצד השווייצרי, בחלקו הדרומי של האגם, מצויה העיר **סנט גאלן**, בתוך עמק צר ובגובה של שבע מאות מטרים מעל פני הים.

ב-2001 נידוגו כ-1,000 טונות של דגה בימה בידי 150 דייגים מקצועיים. דג הטרוטה שבימה כמעט נכחד, אך הודות לפעולות שימור הוא שורד ומתרבה בצורה משמעותית. 

בימה פועלות מעבורות המחברות בין העיירה רומאנסהורן ורורשאך בשווייץ לעיירה פרידריכסהאפן בגרמניה, ובין הערים קונסטנץ ומרסבורג בגרמניה.

היסטוריה
--------

הימה הוזכרה בפעם ראשונה בסביבות שנת 43 לפנה"ס על ידי הגאוגרף הרומי פומפוניוס מלה. פומפוניוס ציין כי הנהר ריין עובר דרך שתי ימות, ונתן להן את השמות הלטינים "לאכוס ונטוס" (הימה העליונה) ו"לאכוס אכרוניוס" (הימה התחתונה). פליניוס הזקן כינה את הימות "לאכוס בריגאניטוס" על שם העיר בריגאניטוס שהייתה במקום (כיום העיר ברגנץ שבאוסטריה). הימה נודעת גם בשם "הים השוובי" (das Schwäbische Meer).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ימת קונסטנץ** בוויקישיתוף
* תמונות של הימה
* ימת קונסטנץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  רם נסיעות ותיירות, באתר קונסטנץ ואגם קונסטנץ (Konstanz)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555411705171
* BnF: cb152986119 (data)
* GND: 4007403-1
* HDS: 008655
* LCCN: sh85031304
* NKC: ge161042
* SUDOC: 027483169
* VIAF: 170077699
* WorldCat: viaf-8145602486301362470

 |
**רכבת לילה לליסבון** הוא רומן פילוסופי מאת הסופר פסקל מרסיה.

הספר פורסם בשנת 2004, היה לרב-מכר עולמי ונבחר לספר השנה בשווייץ בשנת 2004. הספר תורגם לאחת עשרה שפות ונמכר ביותר משני מיליון עותקים.

הספר עובד בשנת 2013 לסרט קולנוע מצליח בשם "רכבת לילה לליסבון", בכיכובו של ג'רמי איירונס.

הספר נכתב בשפה הגרמנית, ותורגם לעברית על ידי טלי קונס, בשנת 2008.

תוכן
----

הספר מתאר את מסעו של ריימונד גרגוריוס, מורה ללימודים קלסיים בברן שבשוויץ, לליסבון שבפורטוגל, בעקבות אמדאו דה פראדו, רופא מליסבון שחי בימי שלטונו של הדיקטטור אנטוניו דה אוליביירה סלזר.

אמדאו דה פראדו, הוא אדם חושב, המעלה על הכתב, בספר, מכתבים, מסמכים ופתקים, את מחשבותיו, חקירותיו הפילוסופיות על חיי האדם, התלבטויותיו, ייסוריו וקורותיו, יחסיו עם משפחתו והקרובים אליו. גרגוריוס נתקל במקרה בספרו של אמדאו דה פראדו, בחנות ספרים בעיר מגוריו, ברן בשווייץ, והוא נוסע בעקבותיו לליסבון.

בליסבון הוא מתוודע לאנשים קרובים לאמדאו דה פראדו, המספרים לו על דמותו וקורותיו, ומשתפים אותו במכתבים ודפים שכתב אמדאו דה פראדו. גרגוריוס נשאב לדמותו של אמדאו דה פראדו, למחשבותיו, דעותיו, ומכאוביו. מהקשרים הנרקמים בין הדמויות השונות הקרובות לאמדאו, ולגרגורגיוס, נוצרת תמונה רבת ממדים של אמדאו דה פראדו, המרתקת בעוצמתה ובמידותיה.

המסע הפיסי והרוחני של גרגוריוס בעקבות אמדאו דה פראדו, גורם לשינוי משמעותי בחיי הדמויות וכן בחייו של גרגוריוס.

הסופר
-----

פסקל מרסיה הוא שם העט של פטר בירי, פרופסור לפילוסופיה, יליד ברן, שחי בברלין. זהו ספרו הרביעי.

תמה
---

בהקדמה לספר מצוטטים אמרות סופרים ואנשי הגות, המבטאים את התמה של הספר:

חורחה מנריקה:  

"חיינו הם הנהרות הזורמים אל הים וזהו המוות".

מישל דה מונטן:  
"אכן האדם כולו עשוי קרעים קרעים, המחוברים באופן משובש, נטול צורה ורבגוני כל כך, שכל קרע וקרע עושה מעשה לעצמו כל רגע ורגע. ורב ההבדל בין אדם לבין עצמו ממש כהבדל בין אדם ובין זולתו".

פרננדו פסואה:  
"כל אחד מאיתנו הוא כמה, הוא רבים, הוא מערך סדור של עצמויות. לכן מי שבז לסביבה אינו אותו אדם ששמח בה או סובל ממנה. במושבה הגדולה של הוויותינו יש בני אדם מסוגים רבים, החושבים ומרגישים באופנים שונים".

קישורים חיצוניים
----------------

* רכבת לילה לליסבון, באתר OCLC (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מרסיה פסקל, תרגום: טלי קונס, **רכבת לילה לליסבון**, כנרת, זמורה-ביתן, דביר - מוציאים לאור, 2008
2. ↑   "רכבת לילה לליסבון", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
3. ↑  מישל דה מונטן, תרגום: ישורון קשת, **מסות, ספר שני**, שוקן, 1947
4. ↑  **פרננדו פסואה, ספר אי הנחת, רשימה מ-30.12.1932, תרגום יורם מלצר**, בבל, 2000

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1117564045
* MusicBrainz work: b2c3ec6f-a5b1-4ba2-b40e-c24fbaacfb88

 |
מכסה הגרון מסומן -3

לחצו כדי להקטין חזרה

לחצו להגדלה

לדף הקובץתמונה אינטראקטיבית (לחצו להסבר)‏

---

דרכי הנשימה העליונות באדם. למידע על איבר, לחצו עליו

**מכסה הגרון** או **כיסוי הגרון** או **אפיגלוטיס** (ביוונית: **Epiglottis**; "מעל הגרון") הוא רקמת סחוס דקה וגמישה המכוסה קרום רירי, שנמצאת מאחורי שורש הלשון ומחוברת לשאר מבני הגרון באמצעות רצועות שריר. מכסה הגרון סוגר את המעבר מחלל הלוע והפה אל קנה הנשימה בזמן הבליעה, ובכך מונע שאיפת מזון (אספירציה). כמו כן, מכסה הגרון משמש גם בסיס חיתוך עבור העיצורים הכיסוי-גרוניים.

דלקת מכסה הגרון
---------------

 ערך מורחב – **דלקת מכסה הגרון**  

ישנם חיידקים המסוגלים לגרום לדלקת (epiglottitis) בקרום הרירי של מכסה הגרון, במיוחד אצל ילדים. למרות שמצב זה יחסית קל לטיפול, הוא נחשב למקרה חירום רפואי כי בהיעדר טיפול מכסה הגרון יכול להתנפח, לחסום את קנה הנשימה ולגרום לחנק. מצב זה נדיר במדינות המפותחות הנותנות חיסון כנגד החיידק *Haemophilus influenzae*, שהוא אחד מהחיידקים השכיחים הגורמים לדלקת זו. גם פגיעה פיזית או כוויות בחלל הפה עלולות לגרום להתנפחות מכסה הגרון ולהדרדרות למצב מסוכן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מכסה הגרון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  כִּסּוּי הַגָּרוֹן במילון ביולוגיה כללית (תשס"ט), 2009, באתר האקדמיה ללשון העברית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007550776705171
* BnF: cb15536892g (data)
* LCCN: sh85044383
* TA98: A06.2.07.001

 |
**איל שנהב** (נולד ב-26 ביולי 1964) הוא עורך דין ישראלי, שותף בכיר במשרד עורכי דין GKH ושות', וראש מחלקת ההיי-טק במשרד, המתמחה בייצוג קרנות הון סיכון וחברות הזנק.

שנהב הוא דוקטור למשפטים ואחרי מזנון השבט והיה מראשוני חברי הסגל במרכז הבינתחומי הרצליה ושימש בתפקיד סגן דקאן בית הספר למשפטים. כיום הוא מרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב ובמרכז הבינתחומי הרצליה.

ביוגרפיה
--------

שנהב נולד בירושלים. בגיל צעיר שהה מספר שנים עם הוריו באוניברסיטת אינדיאנה בארצות הברית בעת לימודי הדוקטורט של אביו, ד"ר יהודה שנהב. שנהב סיים את לימודי התיכון בבית הספר אליאנס בתל אביב בשנת 1982, ושירת בצה"ל בחיל התותחנים. בתפקידו האחרון בשירות הסדיר שימש כעוזר קצין אג"ם קתמ"ר והשתחרר בשנת 1986.

שנהב למד לתואר ראשון במשפטים וסיים בהצטיינות באוניברסיטת תל אביב בשנת 1990. תואר שני במשפטים בהתמחות מיסים למד באוניברסיטת NYU (המדורגת כמובילה בארצות הברית בתחום המיסים) וסיים את לימודיו בשנת 1992 והמשיך לתואר דוקטורט גם כן ב-NYU. בשנת 1995 קיבל תואר דוקטור במשפטים. נושא הדוקטורט שלו היה מדיניות המס של ארצות הברית ביחס להשקעות במדינות מתפתחות (US Tax Policy Regarding Investments in Developing Countries).

בשנים 1992–1996 היה שנהב עורך דין במשרד Davis Polk & Wardwell. במסגרת זו, עסק בתחום המיסוי ובעסקאות בינלאומיות. בפברואר 1996 הצטרף שנהב לסגל של בית הספר למשפטים במרכז הבינתחומי ובשנת 1998 מונה לסגן הדיקן של בית הספר למשפטים.

בשנים 1999–2001 היה שנהב שותף במשרד איתן, פרל, לצר, כהן צדק, בשנים 2002–2004 הקים את משרד איל שנהב ושות', עורכי דין. בשנים 2005–2007 היה שנהב שותף במשרד דנציגר קלגסבלד ושות' (ראש מחלקות מיסים והייטק במשרד). בינואר 2008 הקים שנהב (ביחד עם טל דנון שנהב ואורן בירן) את משרד שנהב ושות'. ביוני 2018 מוזגו משרד שנהב ושות' ומשרד עורכי הדין גרוס, קלינהנדלר, חודק, הלוי, גרינברג ושות'.

שנהב הוא חבר בלשכת עורכי הדין בישראל משנת 1991. בשנת 1992 עבר בהצלחה את בחינות הלשכה של מדינות ניו יורק.

שנהב מתמחה בייצוג קרנות הון סיכון וקרנות השקעה וסייע להקים עד היום עשרות קרנות השקעה כגון קרנות הון סיכון, קרנות פרייבט אקוויטי, קרנות גידור קרנות נדל"ן ועוד. שנהב גם מייצג חברות הזנק רבות, וכן לקוחות, חברות ויחידים בתכנוני מס ותכנון של העברת עושר בין-דורי.

שנהב מכהן היום כיו"ר ועדת עורכי הדין ורואי החשבון של האיגוד הישראלי לתעשיות מתקדמות (IATI) המאגדת את משרדי עורכי הדין ורואי החשבון המובילים בישראל ובחו"ל.

שנהב מרצה במוסדות אקדמיים לרבות אוניברסיטת תל אביב (הפקולטה למשפטים והפקולטה לניהול) והמרכז הבינתחומי (בית ספר למשפטים, בית ספר למנהל עסקים, בית ספר ליזמות ותוכנית Zell). בעבר לימד גם באוניברסיטת בר-אילן, המכללה למנהל והמרכז האקדמי למשפט ועסקים. 

שנהב הוא דירקטור מטעם הציבור בחברת בית ספר אליאנס.

שנהב נשוי לעורכת הדין טל דנון שנהב, גם היא שותפה במשרד עורכי הדין בו מועסק בעלה, מומחית בתחום המכרזים ופרויקטי התשתיות. לזוג שלושה ילדים והם מתגוררים בתל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

* ד"ר איל שנהב, באתר GKH
* משה גורלי, ראיון כלכליסט "אם אתה מצליח חושבים שגנבת, אם נכשלת איש לא זוכר את הכסף שהפסדת", באתר כלכליסט, 17 ביוני 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  ענת שיחור-אהרונסון, גם שנהב מקים משרד, באתר nrg‏, 2 באוקטובר 2007
2. ↑  ד"ר איל שנהב, באתר אוניברסיטת תל אביב
3. ↑  אתר למנויים בלבד אפרת נוימן, משרד גרוס רוצה לחזק את מחלקת ההיי-טק: מתמזג עם משרד הבוטיק שנהב ושות', באתר TheMarker‏, 4 ביוני 2018
**הסכם השלום בין ארצות הברית לגרמניה** היה הסכם שלום בין ממשלת ארצות הברית לממשלת גרמניה. הוא נחתם בברלין ב-25 באוגוסט 1921 לאחר מלחמת העולם הראשונה. הסיבה העיקרית לחתימת ההסכם הייתה מכיוון שהסנאט האמריקני לא הסכים לאשרור הסכם השלום הרב-צדדי שנחתם בוורסאי, ובכך הוביל להסכם שלום נפרד. ההסכם אושרר בברלין ב-11 בנובמבר 1921, והאמנה נכנסה לתוקף באותו יום. האמנה נרשמה בסדרת הסכמי חבר הלאומים ב-12 באוגוסט 1922.

רקע
---

במהלך מלחמת העולם הראשונה, הקיסרות הגרמנית הובסה על ידי מדינות ההסכמה, אחת מהן הייתה ארצות הברית. ממשלת ארצות הברית הכריזה מלחמה על גרמניה ב-6 באפריל 1917. בתום המלחמה בנובמבר 1918 בוטלה המונרכיה הגרמנית וגרמניה הוגדרה כרפובליקה.

ב-1919 קיימו מדינות ההסכמה המנצחות ועידת שלום בפריז כדי לגבש הסכמי שלום עם מעצמות המרכז המובסות. בוועידה נחתם הסכם שלום עם ממשלת גרמניה. ממשלת ארצות הברית הייתה בין החותמות על האמנה, אך הסנאט האמריקני סירב להסכים לאשרור האמנה, במידה רבה בשל התנגדותו להשתתפות ארצות הברית בחבר הלאומים.

כתוצאה מכך, שתי הממשלות החלו במשא ומתן להסכם שלום דו-צדדי שאינו קשור לחבר הלאומים. ב-2 ביולי 1921, נשיא ארצות הברית וורן הרדינג חתם על החלטת נוקס-פורטר, שהתקבלה בקונגרס האמריקני וסיימה את מצב המלחמה בין ארצות הברית לגרמניה, אוסטריה והונגריה, והכשירה עוד יותר את הקרקע להסכם שלום דו-צדדי. האמנה בין ארצות הברית לגרמניה, שכותרתה הרשמית היא "האמנה בין ארצות הברית לגרמניה לשיקום יחסי ידידות" נחתמה בברלין ב-25 באוגוסט 1921. הסנאט של ארצות הברית יעץ לאשרר אותה ב-18 באוקטובר 1921 והאמנה אושררה על ידי הנשיא הרדינג ב-21 באוקטובר 1921. האמנה אושררה על ידי גרמניה ב-2 בנובמבר 1921, ואשרורים הוחלפו בברלין ב-11 בנובמבר 1921.

תנאים
-----

* סעיף 1 חייב את ממשלת גרמניה להעניק לממשלת ארצות הברית את כל הזכויות והפריבילגיות שמהן נהנו בעלות הברית האחרות אשר אשררו את הסכם השלום שנחתם בפריז.
* סעיף 2 פירט את סעיפי אמנת ורסאי החלים על ארצות הברית.
* סעיף 3 קבע את חילופי האישורים בברלין.

לאחר מכן
--------

האמנה הניחה את היסודות לשיתוף פעולה אמריקאי-גרמני שלא היה בפיקוח קפדני של חבר הלאומים. כתוצאה מכך, ממשלת ארצות הברית החלה לספק סיוע חלקי לממשלת רפובליקת ויימאר כדי להקל על נטל פיצויי המלחמה שהוטלו בחוזה ורסאי. לאחר חתימת הסכם השלום, היחסים הדיפלומטיים בין שתי הממשלות כוננו מחדש, וב-10 בדצמבר 1921, הציג השגריר האמריקני החדש, אליס לורינג דרסל, את אמנתו בברלין. 

האמנה הורחבה על ידי אמנה שנחתמה בברלין ב-10 באוגוסט 1922 שקבעה הקמת ועדה אמריקאית-גרמנית שתחליט על גובה הפיצויים שתשלם ממשלת גרמניה לארצות הברית. 

כדי להנציח את החתימה הן על הסכם זה והן על הסכם השלום של ארצות הברית עם אוסטריה, הופסקה הטבעת דולר הכסף של מורגן (שהטבעתו חודשה מוקדם יותר באותה השנה לאחר הפסקה של 17 שנים עקב מחסור במטילי כסף) לטובת עיצוב חדש של דולר השלום (מעט יותר ממיליון דולר שלום הוטבעו בדצמבר 1921, לעומת יותר מ-86 מיליון דולר מורגן מוקדם יותר באותה שנה), שהמשיכו בהטבעתו עד 1928, עם הנפקה נוספת ב-1934 וב-1935.

ראו גם
------

* הסכם ורסאי

הערות שוליים
------------

1. ↑  *League of Nations Treaty Series*, vol. 12, pp. 192-200.
2. ↑  *Treaty Series*, No. 658.
3. ↑  Web page on US-German relations
4. ↑  Text in *League of Nations Treaty Series*, vol. 26, pp. 358-363.