recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אף אחד לא יציל אותך** (באנגלית: **No One Will Save You**) הוא סרט אימה-מדע בדיוני אמריקאי משנת 2023 שנכתב, בוים והופק על ידי בריאן דאפילד. בסרט מככבת קייטלין דיוור כאישה צעירה שחיה לבדה אשר נאלצת להילחם בחייזרים שפולשים לביתה.

הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-19 בספטמבר 2023. ב-22 בספטמבר 2023 הפך הסרט זמין לצפייה בשירותי הסטרימינג של Hulu בארצות הברית וב- Disney+ Star ביתר מדינות העולם.

תקציר העלילה
------------

ברין היא אישה המתגוררת לבדה בבית ילדותה בלב יער ובפאתי עיירה קטרה. ברין מתאבלת על אובדן חברתה הטובה מוד, ואימה, שרה, על ידי בניית בתים מיניאטורים. בלילה אחד, היא מתעוררת לגלות שמישהו פלש לביתה ומהר מאוד היא מבינה שהופלש הוא חייזר. ברין מנסה להימלט ממנו אך החייזר רודף אחריה ומשתמש בטלקינזיס על מנת לתפוס אותה. ברין מצליחה לדקור את החייזר בראשו באמצעות בית מינאטורי שנשבר כאשר החייזר הרס את ביתה, וכתוצאה מכך החייזר מת.

לפנות בוקר ברין מחליטה להשאיר את גופת החייזר בביתה והיא יוצאת למרכז העיירה בה היא נתקלת בהוריה של חברתה המנוחה מוד אשר יורקים בפניה. ברין מנסה לנסוע באוטובוס החוצה מהעיירה אך מספר נוסעים, אשר נשלטים לכאורה על ידי חייזרים, תוקפים בתוך האוטובוס ומתחילים לרודפים אחריה אחרי שהיא מצליחה להימלט מהאוטובוס. בעוד שברין רצה היא נתקלת בקברה של מוד וכן בקבוצת אנשים מוזרה שמפנים את כפות ידיהם לשמיים. ברין חוזרת לביתה באותו הערב. חללית נוספת מגיעה לביתה ומושכת את גופת החייצן שמת החוצה מביטה באמצעות קרן אור. לאחר מכן ברין נאלצת להילחם בשני חייזרים נוספים אותם היא מצליחה לבסוף להביס בקושי רב.

כאשר היא יוצאת מהבית, חייזר שלישי תוקף אותה אך במהלך המרדף אחריה הוא נלכד במכונית של ברין, וברין מצליחה להצית את הדלק שנזל מתוך המכונית ובאופן זה החייזר מתפוצץ ונשרף למוות. לאחר מכן היא שבה לביתה ושם חייזר מצליח לתפוס אותה במרתף ולדחוף לתוך פיה יצור מוזר אשר גורם לה להיזכר כיצד במהלך ויכוח עם מוד, ברין היכתה אותה בראשה באמצעות סלע וגרמה בכך למותה.

בסוף הסרט ברין חוזרת למרכז העיירה בבוקר שלמחרת, בה כל תושבי העיירה לכאורה מאושרים, על אף שהם כולם נשלטים על ידי חייזרים, בעוד שמספר עב"מים מרחפים בשמיים מעל לעיירה.

צוות השחקנים הראשי
------------------

* קייטלין דיוור - בתפקיד ברין
* אליזבת קאלוב - בתפקיד ברין הצעירה
* זאק דוהאם - בתפקיד הדוור
* לורן מאריי - בתפקיד אמה של ברין
* ג'רלדין סינגר - בתפקיד גברת קולינס
* דיין רודס - בתפקיד מפקד המשטרה קולינס
* דניאל ריגמר - בתפקיד מר מקרירי
* דארי לין גריפין - בתפקיד מוד

קישורים חיצוניים
----------------
בתורת הקבוצות האקסיומטית, **אקסיומת קבוצת החזקה** היא אקסיומה במערכת ZF שמבטיחה את קיום קבוצת החזקה של כל קבוצה.

באופן פורמלי:

{\displaystyle \forall A\exists P(B\in P\iff \forall x(x\in B\rightarrow x\in A))}

דוגמאות לשימוש
--------------

אקסיומת קבוצת החזקה הכרחית לבניית המספרים הממשיים, בכל בנייה שנבחר עבורם. למשל, המודל {\displaystyle HC=H(\omega \_{1})} שמורכב מכל הקבוצות שהן בנות מנייה תורשתית, מקיים את כל האקסיומות של ZFC למעט אקסיומת קבוצת החזקה. לפי משפט קנטור מודל זה לא יכול להכיל שום ייצוג של המספרים הממשיים. 

באופן מפתיע, גם במודל בו הממשיים מוגדרים, התכונות שלהם מושפעות מהיכולת להפעיל את אקסיומת קבוצת החזקה אינסוף פעמים. 

דוגמה נוספת לשימוש באקסיומת קבוצת החזקה היא בניית המכפלה הקרטזית של זוג קבוצות: עבור זוג קבוצות X,Y, אם נשתמש בהגדרה הסטנדרטית של זוג סדור: {\displaystyle (x,y)=\{\{x\},\{x,y\}\}} נקבל ש-{\displaystyle X\times Y\subset {\mathcal {P}}({\mathcal {P}}(X\cup Y))}. 

במקרה הזה השימוש באקסיומת קבוצת החזקה אינו הכרחי וניתן להמיר אותו בשימוש באקסיומת ההחלפה ובאקסיומת האיחוד: ניתן על ידי אקסיומת ההחלפה להראות כי הקבוצה {\displaystyle X\times \{y\}} קיימת לכל {\displaystyle y\in Y}. שימוש נוסף באקסיומת ההחלפה יאפשר לאגד את כל הקבוצות האלו בקבוצה אחת, עליה נפעיל את אקסיומת האיחוד.

קישורים חיצוניים
----------------

* אקסיומת קבוצת החזקה, באתר MathWorld (באנגלית)

| נושאים בתורת הקבוצות |
| --- |
| מושגי יסוד | תורת הקבוצות הנאיבית • תורת הקבוצות האקסיומטית • קבוצה • יחידון • הקבוצה הריקה • קבוצת החזקה |
| עוצמות | עוצמה • קבוצה בת מנייה • קבוצה שאינה בת מנייה • עוצמת הרצף |
| פעולות | איחוד • חיתוך • משלים • הפרש סימטרי • מכפלה קרטזית |
| אקסיומות | אקסיומת ההיקפיות • אקסיומת האיחוד • אקסיומת הקבוצה האינסופית • אקסיומת ההחלפה • אקסיומת קבוצת החזקה • אקסיומת היסוד • אקסיומת הבחירה • השערת הרצף |
| משפטים | האלכסון של קנטור • משפט קנטור-שרדר-ברנשטיין • הלמה של צורן • משפט הסדר הטוב |
| פונקציות | פונקציה • פונקציה חד-חד-ערכית • פונקציה על • פונקציה חד-חד-ערכית ועל • פונקציית הזיווג של קנטור |
| יחסים | יחס • יחס רפלקסיבי • יחס סימטרי • יחס אנטי-סימטרי • יחס טרנזיטיבי • יחס שקילות • יחס הופכי |
| סדר | סדר חלקי • סדר מלא • סדר טוב • טיפוס סדר • מספר סודר |
| שונות | הפרדוקס של ראסל |
**מוזיאון מלחמת יום הכיפורים**, רשמית **פנורמת מלחמת אוקטובר** (בערבית: **بانوراما حرب تشرين**) הוא מוזיאון לאומי הממוקם בדמשק, סוריה, המנציח את מלחמת אוקטובר 1973 בין מצרים לסוריה נגד ישראל מנקודת מבט סורית.

היסטוריה
--------

המוזיאון, כמו פנורמת 6 באוקטובר במצרים, נבנה בסיוע צפון קוריאה, כפי שעולה מהתבליטים הסוציאליסטים-ריאליסטים במוזיאון וציור קיר גדול המציג את אסד יד ביד עם המנהיג העליון של קוריאה הצפונית קים איל-סונג. המוזיאון נחנך בשנת 1998 על ידי הנשיא חאפז אל-אסד.

תערוכות
-------

שרידי מטוסים ישראליים שהופלו על ידי מערכות ההגנה האווירית הסורית וכלי רק"ם ישראלים שהוחרמו על ידי הסורים.
המוזיאון מציג את הטנקים, המטוסים והנשק שהיה בשימוש סוריה במהלך המלחמה, רובם מתוצרת ברית המועצות, נשק ישראלי שנלקח, כגון טנקים ישראליים, רובם נתפסו במהלך מלחמת 1973, עם חריגות לממצאים כמו טנק שנלקח מישראל בקרב סולטן יעקוב שהתרחש במהלך מלחמת לבנון 1982, כמו גם הריסות ושרידי המטוסים הישראליים שהופלו על ידי חיל ההגנה האווירית הסורי. המוזיאון מכיל גם אולמות גלריות גדולים הכוללים ציורים גדולים וציורי קיר המתארים את נשיא סוריה לשעבר חאפז אל-אסד, ובעיקר ציור של 238 מ"ר של הנשיא.

בפנורמה ישנם ציורים גדולים המתארים את קרבות המלחמה וחיילים סורים. נאמר כי ציירי ציורי הקיר המוצגים בגלריות השתמשו בחיילים ותיקים אמיתיים כמודלים לעבודתם ובילו תקופות זמן ממושכות במקומות המתוארים בציורים.

ציורים שונים מתארים את ההיסטוריה של סוריה, בשילוב של לאומיות ערבית וסורית. אלה כוללים הנצחה של אבלה, מלכת זנוביה מתדמור שהתייעצה עם הסנאט שלה, אל-וליד הראשון, מוקף על ידי מוסא בן נציר וטאריק בן זיאד והציור האחרון שמציג את צלאח א-דין בירושלים, מוקף בצלבנים שהביס.

פנורמה תלת־ממדית
----------------

החלק העיקרי של המוזיאון הוא הפנורמה התלת־ממדית. הצופה יושב על רציף מסתובב, שקוע בתיאור הקרב על קוניטרה ברמת הגולן, בעוד שסיפורי המלחמה והקרב שהוקלטו מראש מושמעים ברמקולים.

ראו גם
------

* פנורמת ה-6 באוקטובר (מצרים)

קישורים חיצוניים
----------------

* משרד ההגנה הסורי - פנורמת מלחמת אוקטובר (בערבית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  "October War Panorama – Damascus, Syria". Atlas Obscura. נבדק ב-18 במאי 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. 1 2 3  Wien, Peter (2017). *Arab Nationalism: The Politics of History and Culture in the Modern Middle East*. Taylor & Francis. ISBN 9781315412207.
3. ↑  Cooper, Tom; al-Abed, Yaser (26 בספטמבר 2003). "Syrian Tank-Hunters in Lebanon, 1982". נבדק ב-28 באוקטובר 2011. `{{cite web}}`:  (עזרה)
אגף המוזיאון ע"ש רוברט אם. מורגנטאו
**מוזיאון המורשת היהודית** (באנגלית: **The Museum of Jewish Heritage**) הוא מוזיאון בדרום מנהטן, אשר הוקם כאנדרטה חיה לשואה.[דרושה הבהרה] מנהל המוזיאון הוא דייוויד מארוול.

פעילות
------

המוזיאון נפתח לקהל ב-15 בספטמבר 1997. בשנת 2003 הצטרף אל המוזיאון הארגון היהודי JewishGen שמטרתו לאסוף ולתעד גנאלוגיה יהודית.

למבנה המוזיאון צורת משושה, וחלקו העליון, הבנוי שש קומות ההולכות וקטנות בשטחן, מצביע באופן סמלי על שש הפינות של המגן דוד וששת מיליוני היהודים שהושמדו בשואה. בנוסף לתצוגה הגדולה והקבועה, הנקראת "המלחמה כנגד היהודים", ישנן גם שתי תצוגות גדולות וקבועות נוספות במוזיאון, בנושא תרבות יהודית: "חיי היהודים במאה הקודמת" בקומה השנייה של המוזיאון ו"התחדשות יהודית" (המתרכז בתרבות יהודית בת זמננו, בעיקר בנושא ישראל) - בקומה השלישית של המוזיאון.

באגף רוברט מ' מורגנטאו נמצאים תצוגות זמניות, מסדרון ספרא ותיאטרון. התצוגות המתחלפות הנוכחיות הן: "ברכה איש לרעהו: האפיפיור ג'ון פול והעם היהודי" ו"מהלב: הפוטו-עיתונות של רות גרובר". ישנו גם גן המשמש כמצבת זיכרון, הקרוי "גן האבנים", שעוצב בידי הפסל אנדי גולדוורת'י באותו אגף. הגן מכיל 18 סלעים, כאשר כל סלע מכיל עץ אלון קטן הצומח מתוך חלל של האבן. הם מסמלים תחיה מחדש. המספר 18 נבחר במיוחד בגלל סמל המילה 'חי'.

ברחבי המוזיאון מותקנים צגי וידאו ועמדות שמע, כמו גם מקרנים המציגים ראיונות עם אישים המתארים את התצוגות. המוזיאון מכיל 800 דברי אומנות (רבים מהם חפצים אישיים) וכ-2,000 תמונות.

ב-2005 המוזיאון נבחר ביחד עם עוד 406 מוסדות-שירות ניו יורקים הנותנים שירות בתחום אמנות וחברה, לקבל במשותף מענק של 20 מיליון דולר מטעם תאגיד קארניג' לניו יורק, זאת במטרה לקדם ידע וחינוך. התרומה למוזיאון התאפשרה על ידי מעורבותו הישירה של ראש עיריית ניו יורק, מייקל בלומברג.

משנת 2005 מכהן רוברט מ' מורגנטאו, התובע המחוזי בדימוס של מנהטן, כיושב ראש המוזיאון.

המוזיאון מתפקד גם כשלוחה של בית כנסת אושוויץ בפולין.

ראו גם
------

* JewishGen

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיאון המורשת היהודית** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון המורשת היהודית (באנגלית)
* מוזיאון המורשת היהודית, ברשת החברתית פייסבוק

* מוזיאון המורשת היהודית, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* מוזיאון המורשת היהודית, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  Home, Museum of Jewish Heritage — A Living Memorial to the Holocaust (באנגלית אמריקאית)
2. ↑  Roberts, Sam (2005-07-06). "City Groups Get Bloomberg Gift of $20 Million". *The New York Times* (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-12-07.
3. ↑  Carnegie Corporation - News, web.archive.org, ‏2008-03-10

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007430619805171
* BnF: cb14577430r (data)
* GND: 1083336-5
* ISNI: 0000 0001 2323 7420
* LCCN: no2002025145
* NKC: ko2016905165
* VIAF: 265235138
* WorldCat (עם VIAF): 265235138

 |
המחלקה האתנולוגית של המוזיאון
**מוזיאון העיר סקופיה** (במקדונית: **Музеј на Град Скопје**) הוא מוזיאון שנמצא בסקופיה, מקדוניה הצפונית שנוסד ב-1949. מאז 1970, המוזיאון ממוקם בחלקה המחודשת של תחנת הרכבת הישנה שנהרסה חלקית ברעידת האדמה בסקופיה ב-1963.

פעילות
------

מאז ועד היום, כמוזיאון מורכב, הוא מקשר בין הפעילות בתחום הארכאולוגיה, ההיסטוריה, האתנולוגיה, וההיסטוריה האמנותית בסקופיה וסביבתו. בנוסף למחקר שיטתי, איסוף, סידור, הגנה ואחסון, המוזיאון מבצע עיבוד מקצועי ולימוד מדעי של חומר המוזיאון והצגתו הציבורית באמצעות פרויקטים ותערוכות.

במוזיאון יש כ-21,950 פריטים שנמצאים במספר מחלקות: ארכאולוגיה, היסטוריה, אתנולוגיה, תולדות האמנות, אדריכלות, אורבניזם ועיצוב, חינוך, צילום, וידאו ודיגיטציה, וכן מפעילה ספרייה. קרן המוזיאון כוללת תרומה של 182 תצלומים של צלם האמנות המקדוני בלגויה דרנקוב (מק'). ב-1991, תרם הצייר המקדוני ליובומיר בלוגסקי (מק') 159 עבודות (בעיקר צבעי מים) למוזיאון העיר סקופיה. אוסף זה, בעל ערך יוצא דופן והראשון מסוגו במקדוניה הצפונית, איפשר את הקמת הגלריה במוזיאון העיר סקופיה על שם התורם, ובו, תוך שמירה על זכרו, יצירותיו מוצגות ללא הרף.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיאון העיר סקופיה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון העיר סקופיה (במקדונית)
* מוזיאון העיר סקופיה, ברשת החברתית פייסבוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Историјат". Музеј на Град Скопје. ארכיון מ-2016-04-23. נבדק ב-1 באוקטובר 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Библиотека". Град Скопје. ארכיון מ-2016-06-08. נבדק ב-1 באוקטובר 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007398679005171
* LCCN: no98064581
* NKC: pna20231178423
* SUDOC: 203538358
* VIAF: 141297392
* WorldCat: lccn-no98064581

 |
מטוס ספיטפייר בבניין המרכזי של המוזיאון
**מוזיאון הקרב על בריטניה בקנט** (באנגלית:  **Kent Battle of Britain Museum**) הוא מוזיאון הנמצא בסמוך לעיר פוקסטון שבמחוז קנט בדרום-מזרח בריטניה, המוקדש לתצוגת מטוסים וציוד צבאי מימי הקרב על בריטניה בשנת 1940. המוזיאון, הנמצא בבעלות פרטית, ניצב בשטחו של שדה תעופה של חיל האוויר המלכותי, שהיה קיים באותו מקום בעת הקרב. המוזיאון, שנפתח ב-1971, הוא הוותיק במוזיאוני הקרב על בריטניה.

אתר המוזיאון
------------

המוזיאון שוכן בתחומי הכפר הוקינג (Hawkinge), כשני קילומטרים מצפון לעיר פוקסטון שלחוף תעלת למאנש. הוא ניצב על חלק משטחו המקורי של בסיס חיל האוויר המלכותי הוקינג, שהיה שדה תעופה פעיל במהלך הקרב על בריטניה. בתקופה זו הייתה מוצבת בו טייסת אחת של מטוסי קרב, שהשתתפה בהגנת שמי דרום-מזרח אנגליה.

בשל מיקומו היה בסיס הוקינג בין שדות התעופה הבריטיים הקרובים ביותר לשטח צרפת הכבושה על ידי הגרמנים. הבסיס והאזור סביבו היו נתונים להרעשה של תותחים גרמניים ארוכי טווח שירו אל החוף הבריטי מעבר למצר דובר.

שדה התעופה נסגר לאחר המלחמה ובניינים אזרחיים נבנו על פני מרבית שטחו.

המוזיאון
--------

אוסף המוזיאון מוצב בחמישה מבנים, שחלקם שימשו את שדה התעופה הצבאי בימי המלחמה, ובכללם בניין המבצעים שלו וצריף הכוננות להזנקה של הטייסים. האוסף כולל:

* מטוסי קרב מדגם האריקיין, אשר שלושה מהם מוצבים בחצר המוזיאון ;
* מטוסי קרב מדגם ספיטפייר ;
* מטוסי קרב מדגם מסרשמיט 109 ;
* מטוס אימון מדגם הארוורד ;
* פצצה מעופפת מדגם V-1.

בנוסף כלולים באוסף כלי רכב טכניים של חיל האוויר המלכותי, תותחים נ"מ וזרקורים, מנועי מטוסים, מדים ואביזרי טיסה.

ראו גם
------

* מוזיאון חיל האוויר המלכותי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיאון הקרב על בריטניה בקנט** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון הקרב על בריטניה בקנט
* מוזיאון הקרב על בריטניה בקנט, ברשת החברתית פייסבוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  .
2. ↑  .

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n78051940
* VIAF: 124315033
* WorldCat: lccn-n78051940

 |
**בורחה הררה גונזאלס** (בספרדית: **Borja Herrera González**; נולד ב-8 בינואר 1993) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן השמאלי בגואה.

קריירה
------

הררה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של לאס פאלמאס, ממנה עבר להורקאן. בגיל 19, הצטרף לאוניון ויירה מהליגה הרביעית.

ב-31 בינואר 2014 הררה חתם בטודלאנו מהליגה השלישית. ב-12 ביולי 2014 חזר ללאס פאלמאס והצטרף לקבוצת המילואים של המועדון.

ב-24 בספטמבר 2017 הררה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה בהפסד 0–2 ללגנס במסגרת ליגת העל הספרדית. ב-25 בינואר 2018 הושאל לריאל ואיאדוליד עד לסיום העונה.

ב-31 ביולי 2018 הררה חתם בראוס דפורטיו מהליגה הספרדית השנייה.

ב-24 בינואר 2019 שוחרר מהקבוצה, עקב בעיות כלכליות וחתם באלבסטה.

ב-23 ביולי 2019 חתם במכבי נתניה מליגת העל, שהייתה קבוצתו הראשונה מחוץ לספרד. ב-11 בדצמבר 2019 שוחרר מהקבוצה, לאחר שמיעט לשחק במדיה.

ב-6 באוגוסט 2020, חתם באנדורה.

בקיץ 2021 הררה חתם באוניאוניסטס. בינואר 2022 חתם בטמרסיטה מהליגה הספרדית השלישית.

ביולי 2022 חתם בהיידראבאד מליגת העל ההודית.

ב-12 ביוני 2023 הצטרף למזרח בנגל.

ב-30 בינואר 2024 הושאל לגואה עד לסיום העונה, בה התאחד עם מנולו מרקס שאימן אותו בלאס פאלמאס ובהיידראבאד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בורחה הררה גונזאלס** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  מאור רחמני, ‏בורחה הררה חתם לשנתיים במכבי נתניה, באתר ONE‏, 23 ביולי 2019
2. ↑  מוטי פשכצקי, ‏רשמית: בורחה הררה שוחרר ממכבי נתניה, באתר ערוץ הספורט, 11 בדצמבר 2019
המונח "בית קק"ל" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו בית הקרן הקיימת על יד בית דגן.

**מועצת העם ומִנהלתה** הוא מרכז חינוכי ומוזיאון הנמצא בבית קק"ל ההיסטורי בתל אביב, ברחוב צבי הרמן שפירא, אבי רעיון קרן קיימת לישראל. הבית עצמו הוא אתר היסטורי לאומי הכלול בפרויקט העיר הלבנה.

היסטוריה
--------

בית קק"ל בתל אביב נבנה בשנת 1937 על ידי האדריכל בנימין אנקשטיין. הבית בנוי מאבן ירושלמית ומבטון מזוין בסגנון הבינלאומי.

ב 12 באפריל 1948 החליט הוועד הפועל הציוני על הקמת מועצת העם ומִנְהלת העם, שני המוסדות המרכזיים של היישוב. מועצת העם כללה 37 חברים (הל"ז) שנבחרו מכל קצוות הקשת הפוליטית שהייתה אז בארץ והיוו למעשה את הכנסת הראשונה. מתוכם נבחרו 13 חברי מנהלת העם (הי"ג) שהיוו למעשה את הממשלה הראשונה של היישוב היהודי בארץ ישראל.

שני גופים אלה ניהלו את הישיבות באולם האספות, בקומה הראשונה של בית קרן קיימת בתל אביב בין 18 באפריל 1948 ועד ל-14 במאי 1948. בראש שני הגופים עמד דוד בן-גוריון, שלימים יכריז על הקמת המדינה ויהיה לראש ממשלתה הראשון. החלטות מנהלת העם הובאו לאישור מועצת העם. שם, יומיים לפני תום המנדט ב-12 במאי 1948, נתקבלה בהצבעה ההחלטה על הכרזת העצמאות להקמת המדינה מיד עם עזיבת הבריטים, שתיקרא בשם מדינת ישראל; וכן הוחלט על ניסוח יסודותיה ועל הנוסח הסופי של מגילת העצמאות. לבסוף, עם התפשטות שמועת ההכרזה ועקב חוסר במקום בשל הגדלת מספר הנוכחים, הועבר טקס ההכרזה למוזיאון תל אביב לאמנות ששכן בבית דיזנגוף שבשדרות רוטשילד.

הלוגו של המוזיאון הוא בצורת הכניסה המקומרת לבניין. בכניסה יש תערוכה על תולדות קרן קיימת ובאולם האספות מוקרנים שני חזיונות אור קוליים על תולדות קרן קיימת ועל המאורעות מהחלטת החלוקה עד הכרזת המדינה תוך הדגשה על מקומו החשוב של מקום זה בהקמת המדינה.

במלאת 40 שנה למדינת ישראל הוחלט לשפץ את הבניין ולפתוח את המוזיאון.

המרכז החינוכי והמוזיאון עוסק בסיפור של פיתוח ארץ-ישראל ופועלה של קק"ל. במקום קיים ארכיון המאפשר כתיבת עבודות בנושא הקמת המדינה. הם מעוצבים בצבעי כחול לבן. צבעי דגל ישראל.

במקום נמצאים גם אוספים ייחודיים של בולי קק"ל ושל "הקופסה הכחולה".

ב-22 ביולי 2019 אישר דירקטוריון הקק"ל את הפיכתו של בית קק"ל בתל אביב למלון בוטיק.

* טבלת הקדשה בכניסה למוזיאון מועצת העם ומנהלתהטבלת הקדשה בכניסה למוזיאון מועצת העם ומנהלתה
* ארון חשמל בחצר מוזיאון מועצת העם ומנהלתה, המעוצב בצורת קופת קרן קיימתארון חשמל בחצר מוזיאון מועצת העם ומנהלתה, המעוצב בצורת קופת קרן קיימת

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מוזיאון מועצת העם ומנהלתה** |

* אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון מועצת העם ומנהלתה - אתר קק"ל
* מרכז חינוכי ומוזיאון מועצת העם ומינהלתה, באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלעד בצלאלי ודקלה ליאני, מרכז חינוכי ומוזיאון מועצת העם ומינהלתה, **מדריך לאתרי המורשת**, 2019, עמ' 163
2. ↑  דניאל רוט-אבנרי, תל אביב: בית קק"ל ההיסטורי יוסב למלון בוטיק, באתר ישראל היום, 23 ביולי 2019
**ראאד אל-עטאר** (בערבית: **رائد العطار**; כונה "**אבו אַיְמַן**") (1974 – 21 באוגוסט 2014) היה מפקד בכיר בחמאס, וחבר המועצה הצבאית העליונה של הארגון. תפקידו היה מפקד חטיבת רפיח בגדודי עז א-דין אל-קסאם (הזרוע הצבאית). התגורר בעיר עזה, ונהרג ברפיח על ידי צה"ל בתקיפה אווירית במהלך מבצע צוק איתן. אל-עטאר היה ממתכנני אירוע החטיפה של גלעד שליט בשנת 2006, וכן אחראי להחזקתו בשבי. כמו כן, שלח חוליות טרור מעזה לסיני על מנת שירו רקטות מסיני לעבר אילת ועקבה.

היסטוריה
--------

ב-18 באוקטובר 2011, יום שחרורו של גלעד שליט צולם אל-עטאר ביחד עם רמטכ"ל ומפקד חמאס ברצועת עזה אחמד ג'עברי, כאשר שניהם אוחזים בו.

ב-14 בנובמבר 2012, עם תחילתו של מבצע עמוד ענן ביצע צה"ל סיכול ממוקד בג'עברי, באמצעות ירי מדויק מכלי טיס של חיל האוויר. אל-עטאר אמנם ישב לצד ג'עברי במכוניתו, אך לא נפגע.

לאחר חיסולו של ג'עברי מונה מרוואן עיסא למפקד הזרוע הצבאית של חמאס במקומו. המינוי נחשב כמפתיע, משום שהציפייה הייתה שמי שייכנס לנעליו של ג'עברי יהיה אל-עטאר, שהיה המקורב ביותר לג'עברי. בהמשך התברר כי מצרים התנגדה למינויו של אל-עטאר, בטענה שהאיש היה מעורב ביולי 2012 בחיסול 16 חיילים מצרים בסיני. לדברי גורם ביטחוני ישראלי בכיר, מינוי של אל-עטאר היה גורם לפיצוץ ביחסים בין חמאס לשלטון האחים המוסלמים במצרים, ואילו מינויו של עיסא נועד לרצות את המצרים ולזכות בנקודות זכות.

בהמשכו של מבצע עמוד ענן צה"ל הפציץ את ביתו בדרום הרצועה, אך אל-עטאר לא שהה שם.

במהלך מבצע צוק איתן דווח כי צה"ל הפציץ את ביתו, אך הוא שוב לא שהה בבית באותה עת. ב-21 באוגוסט 2014 הצליח צה"ל לחסלו בהפצצה ממוקדת של חיל האוויר.

חיים אישיים
-----------

אל-עטאר היה נשוי ואב לשני בנים.

קישורים חיצוניים
----------------

* שמעון איפרגן, ‏בלעדי: כך מתכנן המוח של חמאס לחטוף חיילים בישראל, באתר ‏מאקו‏, 17 במאי 2012
* דורון פסקין, חוסל: האיש שעמד בראש קן הצרעות של רפיח, באתר כלכליסט, 21 באוגוסט 2014

* Raed Al Attar number three Hamas: Palestinian prisoners issue imprisoned in Israel - not unaware, Evernote, 18 May 2013

הערות שוליים
------------

1. ↑  שמעון איפרגן, ‏בלעדי: כך מתכנן המוח של חמאס לחטוף חיילים בישראל, באתר ‏מאקו‏, 17 במאי 2012
2. ↑  יואב זיתון ואליאור לוי, רמטכ"ל חמאס אחמד ג'עברי חוסל בעזה לצד בנו, באתר ynet, 14 בנובמבר 2012  
אהוד יערי, "רמטכ"ל חמאס" אחמד ג'עברי חוסל בעזה, חדשות 2, 14 בנובמבר 2012
3. ↑  שי לוי שמעון איפרגן, ‏היורש, באתר ‏מאקו‏, 15 בנובמבר 2012
4. ↑  מי יהיה הבא בתור? רשימת המבוקשים של צה"ל והשב"כ באתר מאקו
5. ↑  מבצע "צוק איתן" נמשך; שני מפקדים בכירים בחמאס סוכלו, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 21 באוגוסט 2014.

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל המזרח התיכון** |
**בניין לייטר הראשון** (באנגלית: **First Leiter Building** או **Leiter I**) היה בניין מסחרי בשיקגו, שנבנה בשנת 1879 ותוכנן על ידי האדריכל ויליאם לה ברון ג'ני. הוא שופץ והורחב ב-1888, ונהרס ב-1972.

ג'ני תכנן את הבניין, הממוקם בצומת הרחובות מונרו-וולס, כבית כלבו, עבור איש העסקים לוי לייטר (אנ'). בניין זה סומן וצוין כאבן דרך משמעותית הנדסית-אדריכלית: הוא שילב, לראשונה, ארבעה אלמנטים חיוניים של גורד שחקים מודרני בבניין אחד. היו אלה: גובהו הרב (לייטר הראשון היה במקור בגובה חמש קומות, וזמן קצר לאחר מכן הוגבה לשבע קומות), מסגרת שלד מברזל, טרקוטה כחומר הגנה נגד אש על כל הרכיבים המבניים שלו, וכן, שינוע אנכי באמצעות מעליות. הוא גם נבנה מסוג חדש של זכוכית בחלונותיו. אף על פי ש-"מחלקת בניין עיר" דרשה מג'ני לבנות קיר חיצוני אחד בשיטה המסורתית, כקיר נושא עומס ורצפות העשויות עץ כבד, שאר הבניין נבנה כחידוש מודרני.

ראו גם
------

* בניין לייטר השני

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בניין לייטר הראשון** בוויקישיתוף

* Historic American Buildings Survey (HABS) No. IL-1021, "Leiter I Building, 200-208 West Monroe Street, Chicago, Cook County, IL", 2 photos, 6 measured drawings, 5 data pages, supplemental material
* Leiter I Building at chicagology.com

הערות שוליים
------------

1. ↑  William Le Baron Jenney
**מוזיאון טהראן לאמנות עכשווית** (בפרסית: **موزه هنرهای معاصر تهران**) הוא מוזיאון לאמנות הנמצא בטהראן, איראן.

המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל האיראני קמראן דיבה, שהשתמש באלמנטים מהאדריכלות הפרסית המסורתית. הוא נבנה בצמוד לפארק לאלה, טהראן, ונחנך בשנת 1977. הבניין עצמו יכול להיחשב כדוגמה לאמנות עכשווית. רוב שטח המוזיאון ממוקם מתחת לאדמה.

במוזיאון ישנו האוסף החשוב ביותר של יצירות אמנות מודרנית מערבית מחוץ לאירופה וארצות הברית, אוסף שהורכב במידה רבה על ידי האוצרים המייסדים דוד גאלאוויי ודונה שטיין תחת חסותה של פארה דיבה. יש הטוענים כי שווי יצירות האומנות שמוחזקים במוזיאון מוערך ב-2.5 מיליארד ליש"ט. במוזיאון מוצגת תוכנית מתחלפת של תערוכות ומדי פעם מארגן תערוכות של אמנים מקומיים.

האוסף כולל גם את מה שעשוי להיות הציור היקר ביותר של ג'קסון פולוק, "Mural on a Red Indian Ground", ואגף פופ ארט המתפאר בפורטרטים של מיק ג'אגר, מרילין מונרו ומאו דזה-דונג, מעשה ידי אנדי וורהול. למרות שמקובל לומר שמדובר באוסף האמנות המערבית החשוב והמקיף ביותר באסיה, האוצרות חבויים מאחורי דלת ביטחון הנפתחת רק לאחר הקלדת קוד סודי. לעיתים מוציאים את היצירות החוצה לבקשת אמנים מבקרים או תלמידי אמנות, אולם אין כל כוונה להציגם בציבור. הציורים שנרכשו בשנות ה-70 בהוראתה של אשתו האחרונה של השאה, המלכה פארה, נפלו קורבן לבדלנות התרבותית של הרפובליקה האסלאמית.

במוזיאון האמנות המודרנית, כל הציורים המוצגים בפני הציבור הם של אמנים איראנים. מנהל המוזיאון, חביב אללה סאדג'י, שמונה על ידי ממשלתו של אחמדינז'אד, אמר בעבר שהוא מתנגד לגלובליזציה בהובלת המערב, התנגדות שהוא מכנה "סוציאליזם תרבותי". אולם סאדג'י, צייר בעצמו, טען גם שאמונותיו אינן משפיעות על הטיפול באוסף, וטוען שהסיבה שהוא אינו מוצג היא מחסור במקום, ולא פוליטיקה. לדבריו, הציורים מאוחסנים בקפידה כדי לוודא שיישמרו לדורות הבאים. עלירזה סמי-אזאר, קודמו של סאדג'י בתפקיד, ביטל הסבר זה בטענה שהמוזיאון נכנע לאופנה הפוליטית של התקפות כלפי המערב, אופנה שהתחזקה עם התגברות מתיחות בין המערב לאיראן, במיוחד בנוגע לתוכניתה הגרעינית.

יצירות האמנות נאספו על ידי בן דודתה של המלכה פארח, קמראן דיבה, מתכנן המוזיאון ומנהלו הראשון, כדי שיוצגו בפתיחת המוזיאון ב-1977. הציורים נשארו בתצוגה עד המהפכה. אז העביר אותם צוות המוזיאון למרתף כדי להגן עליהם מבוזזים ומקנאים.

מבין האמנים המוצגים נמנים: פול גוגן, וסילי קנדינסקי, ג'קסון פולוק, קלוד מונה, קאמי פיסארו, וינסנט ואן גוך, פייר-אוגוסט רנואר, ג'יימס אנסור, אנדרה דרן, ז'ורז' רואו, פרנאן לז'ה, פבלו פיקאסו, אלברטו ג'קומטי, פרנסיס בייקון, מקס ארנסט, רנה מגריט, ג'ורג' גרוס, דייגו ריוורה, ג'ספר ג'ונס, אנדי וורהול, רוי ליכטנשטיין, פיטר פיליפ, ז'ואן מירו, ויקטור וסרלי, אדולף גוטליב, ריצ'רד המילטון, ז'ורז' בראק, אדוארד מונק, אדגר דגה, מארי קאסאט, ג'יימס מקניל ויסלר, אדוארד הופר, הנרי מור, ארנלדו פומודורו, מרסל דושאן, הנרי פיץ' רובינסון, אנסל אדמס ויעקב אגם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיאון טהראן לאמנות עכשווית** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון טהראן לאמנות עכשווית

הערות שוליים
------------

1. 1 2  גרדיאן, רוברט טייט, ואן גוך ופיקאסו ננעלו במרתף, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2007

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007601707605171
* ISNI: 0000 0001 2116 853X
* LCCN: n87828871
* VIAF: 295846345
* WorldCat (עם VIAF): 295846345

 |
**מוזיאון מלחמת יום הכיפורים**, שנקרא באופן רשמי **הפנורמה של מלחמת אוקטובר** (בערבית: **بانوراما حرب أكتوبر**), הוא מוזיאון שהוקם בשיתוף פעולה בין מצרים לקוריאה הצפונית בשנת 1983 כדי להנציח מלחמת יום כיפור כפי שהשתקפה מהצד המצרי, שם היא מכונה בפשטות מלחמת אוקטובר.

המוזיאון ממוקם בהליופוליס ברחוב סלאח סאלם, בסמוך לאצטדיון הבינלאומי של קהיר. המבנה גלילי בצורתו, מוקף בציורים ותמונות על קירותיו הפנימיים המייצגים את הקרבות החשובים שניהלה מצרים בהיסטוריה, החל מהקרב שניהל המלך נרמר על מנת לאחד את המדינות, בקרב בו אחמוז גירש את חיקסוס בשנת 1520 לפני הספירה, קרב אל-מנצורה בשנת 1250, קרב פורט סעיד בשנת 1956 ולבסוף המלחמה באוקטובר 1973, כאשר פלש צבא מצרים לחצי האי סיני תוך חציית תעלת סואץ.

קיימת פלטפורמה מעגלית בה המבקרים יושבים והפלטפורמה נעה איתם כך שהמשתתפים יוכלו לראות את ציורי הקיר התלת־ממדיים המייצגים את הקרבות באוקטובר. יש גם אולם תצוגה בפנורמה לצפייה בסרטים המציגים סצנות אמיתיות ממלחמת 1967 וממלחמת 1973. בכניסה לפנורמה ישנם מטוסים וטנקים ששימשו במלחמה.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

ראו גם
------

* מלחמת יום הכיפורים
* אנדרטת החייל האלמוני (קהיר)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיאון מלחמת יום כיפור** בוויקישיתוף
* מידע (בערבית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "October War Panorama". State Information Service. אורכב מ-המקור ב-2016-08-06. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. `{{cite web}}`:  (עזרה)
רבי **דב בער יפה** (לעיתים: **קארליטשער**; 1797, תקנ"ז – 1829, ט"ו בשבט תקפ"ט) כיהן כרבה של אוטיאן, ואחד מתלמידיו המובחרים של רבי חיים מוולוז'ין.

חיים אישים
----------

נולד לרבי יעקב אב"ד קרליץ, משפחתו מגזע רבי מרדכי יפה בעל ה'לבושים'. בצעירותו למד בישיבת וולוז'ין אצל רבי חיים מוולוז'ין, ונחשב מתלמידיו הקרובים. מפי רבו זה למד רבי דוב בער ש"ס ופוסקים, ואף קיבל ממנו את עיקרי תורת הנסתר.

נשא לאישה את בתו של הרב נחום הכהן קוק (אחותו של הרב שלמה זלמן קוק, אבי הרב קוק). בהמשך התמנה כרב העיירה אוטיאן. מתלמידיו הרבים, נודע רבי ישראל מיכל ממינסק, שהדפיס את חידושיו לסדר מועד.

הוא חיבר ספרים רבים ומגוונים בהם ספר ביאורים וחידושים על הש"ס, וכן שו"ת בהלכה, ספר הכולל ביאורים על התורה על דרך הפשט והמחשבה, וכן חיבורים בקבלה. אך רק חידושיו על סדר מועד נדפסו וכל שאר תורתו – למעט כמה חידושים שהובאו בספרים אחרים בשמו – לא נשתמרה במשך השנים.

רבי דב בער נפטר בשנת ה'תקפ"ט, בהיותו בן שלושים ושתים בלבד, כשבנו מרדכי גימפל היה בן תשע. הוא נקבר בבית קברות של העיר וילנה ונטמן בסמוך לקברו של הגאון מווילנא.

לאחר פטירתו אמרו שנפטר מרוב צער על גזרת הקנטוניסטים (ילדים שנלקחו על ידי הרשויות ברוסיה של המאה ה-19, חונכו במסגרת צבאית עד שהגיעו לבגרות וגויסו לצבא).

צאצאיו
------

* בנו, רבי יעקב
* בנו, רבי חיים זלמן
* בנו, רבי יוסף יהושע
* בנו, רבי מרדכי גימפל יפה, רבה של העיירה רוז'ינוי.
* בתו מרים נישאה לרבי יהונתן לוריא, בנו של רבי משה מישל לוריא.
* בתו, פרידה בתיה, שנישאה לרב נחום קוק היא סבתו של הרב אברהם יצחק קוק.

קישורים חיצוניים
----------------

* **ר' דוב בער קארעליטשער**, ערכו ב'נוספת לאלף הששי', הרחבה ונספח השלמות לספר צמח דוד, באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו **'ר' דוב בער קארעליטשער'**, ערכו ב'נוספת לאלף הששי', הרחבה ונספח השלמות לספר צמח דוד, באתר היברובוקס.
**מלכישְׂליו אפריקני** (שם מדעי: ***Crex egregia***) הוא מין עוף ממשפחת הרליתיים החי באפריקה שמדרום לסהרה, קרובו של מלכישליו חלודי.

המלכישליו האפריקני קטן מקרובו החלודי. אורכו 20–23 ס"מ ומוטת כנפיו 40–42 ס"מ. הוא בעל פלג גוף עליון וכנפיים חומות. העיניים אדומות והמקור ורוד עם קצה לבן. הראש והחזה כחלחלים-אפורים והבטן לבנה עד השת, המפוספס בשחור. הרגליים צהובות ורחבות. הוא מזכיר מאוד במראהו את רלית המים אך בעל מקור ורוד וקצר יותר וכן גופו בהיר יותר. כמו כן הוא מזכיר את המינים ברודית בליון (*Porzana pusilla*) וברודית אפריקנית (*Aenigmatolimnas marginalis*) החיים באותו אזור אך קטנים יותר.

עוף זה משוטט בערבות העשב והסוואנות באפריקה וקורא בקול צורמני מעט, שנועד להזהיר יריבים אפשריים. הוא עוף טריטוריאלי, שתוקף כל מתחרה אשר נכנס לטריטוריה שלו. הוא נפוץ מדרומה של צפון אפריקה עד לקצה דרום אפריקה וגם בכמה איים באוקיינוס האטלנטי.

הוא אוכל כל וניזון משלשולים, חלזונות ורכיכות שונות ומזחלי חרקים שונים, חגבים, נמלים, טרמיטים, חיפושיות, עכבישים וחולייתנים קטנים.

טורפיו העיקריים הם הנמר, הסרוואל, חתול בר, אנפה שחורת-ראש, נץ אפור כהה, עיט אפריקני, עיט וולברג (*Hieraaetus* wahlbergi) ונחשים גדולים כמו הפיתון, הקוברה ואף הבומסלנג. בעת סכנה הוא קופץ באוויר לאחור, דבר היכול להפתיע טורפים כמו יונקים או נחשים.

המלכישליו האפריקני אינו מקנן בישראל ואינו נודד אליה. בינואר שנת 2020 נצפה פרט אחד בעיר אילת. לאחר שטופל עקב תשישות ופציעה, הוא שוחרר חזרה לטבע. ב-28 בנובמבר 2022 נאסף פרט תשוש שני, גם הוא טופל ושוחרר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלכישליו אפריקני** בוויקישיתוף
* מלכישליו אפריקני, באתר ITIS (באנגלית)
* מלכישליו אפריקני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* מלכישליו אפריקני, באתר GBIF (באנגלית)
* מלכישליו אפריקני בbirdlife

* 
*

הערות שוליים
------------

1. ↑  מלכישליו אפריקני באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑
3. ↑  ערד בן דוד, מלכישליו אפריקני, Crex egregi, באתר מרכז הצפרות הישראלי
**טאקאהה** (שם מדעי: *Porphyrio hochstetteri*, באנגלית: Takahē, Notornis, or South Island Takahē) הוא מין עוף חסר יכולת תעופה שנמצא באופן ייחודי בניו זילנד, ומשתייך למשפחת העופות הרליתיים, בסדרת עגוראים. הטאקאהה נחשב מין שנכחד, לאחר שארבעת הפרטים האחרונים שלו תועדו ב-1898, אולם לאחר חיפוש שתוכנן בקפידה התגלה מחדש על ידי ג'פרי אורבל ליד אגם טה אנאו בשנת 1948.

מיון
----

מין הקרוב לטאקאהה, בשם טקאהה האי הצפוני (*P. mantelli*) או mōho במאורית, נכחד, וידוע רק משרידים של שלדים. שני המינים נחשבו תת-מינים של *mantelli*, ונחשבו באופן מסורתי חלק מה*genus Notornis*. שני המינים הם חסרי יכולת תעופה.

תיאור חיצוני
------------

הטאקאהה הוא המין הגדול ביותר במשפחת הרליתיים. אורכו הממוצע הוא כ-63 ס"מ, ומשקלו הממוצע 2.7 ק"ג בזכרים, ו-2.3 ק"ג בנקבות, כאשר טווח המשקלים נע בין 1.8 ל-4.2 ק"ג. הגובה הממוצע של טאקאהה הוא כ-50 ס"מ. זהו עוף מוצק ונמוך, עם כנפיים מוקטנות, רגליים חזקות וגוף מסיבי. לטאקאהה הבוגר צבע סגול-כחלחל, כשכנפיו וגבו בצבע ירוק. מגן הפנים הקדמי (frontal shield) הוא אדום, והרגליים ורודות. הזכרים והנקבות דומים, כשהנקבות מעט קטנות יותר. לפרטים צעירים נוצות שנוטות להיות בגוון חום בהיר. הטאקאהה קולני מאוד, וקולו דומה לזה של הווקה, אך בדרך כלל עמוק יותר ומהדהד.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

ראו גם
------

* החי של ניו זילנד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טאקאהה** בוויקישיתוף
* טאקאהה, באתר ITIS (באנגלית)
* טאקאהה, באתר NCBI (באנגלית)
* טאקאהה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* טאקאהה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* טאקאהה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* טאקאהה, באתר GBIF (באנגלית)
* טאקאהה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* טאקאהה, באתר מחלקת השימור של ניו זילנד

הערות שוליים
------------

1. ↑  טאקאהה באתר הרשימה האדומה של IUCN
**אולג אלכסייביץ' בלוקונב** (בבלארוסית: **Алег Аляксеевіч Белаконеў**, נולד ב-15 במאי 1965) הוא גנרל ופוליטיקאי בלארוסי, אשר כיהן כראש המטה הכללי הבלארוסי בין השנים 2014–2019, וכיום מכהן כחבר בית הנבחרים של בלארוס.

ביוגרפיה
--------

בלוקונב נולד ב-15 במאי 1965, בכפר ברבאש שבמחוז פרימוריה. הוא למד בבית הספר הצבאי באומסק, וב-1987 החל לשרת בצבא האדום. לאחר פירוק ברית המועצות, הוא עבר להתגורר בבלארוס, והתגייס לצבא הבלארוסי. הוא למד באקדמיית המטה הכללי הבלארוסי, וסיים אותה ב-1999. ב-2010 הוא מונה למפקד הכוחות המיוחדים הבלארוסיים.

ב-11 בינואר 2014, מונה בלוקונב לראש המטה הכללי הבלארוסי. הוא כיהן בתפקיד עד דצמבר 2019. לאחר פרישתו, נבחר לחבר בבית הנבחרים של בלארוס.

ב-1 באוקטובר 2021, בהלווייתו של סוכן קד"ב שנהרג בקרב יריות עם פעיל אופוזיציה, בלוקונב קרא לטבוח באנשי האופוזיציה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אולג בלוקונב** בוויקישיתוף

* אולג בלוקונב באתר משרד ההגנה הבלארוסי

הערות שוליים
------------

1. ↑  Pro-Lukashenka Gen Belakoneu: It’d be good to kill 20 or 100 persons as reprisal for KGB officer’s death
פירוש נוסף ערך זה עוסק בבניין המשרדים בניו יורק. אם התכוונתם למגדל השעון בניו יורק, ראו מגדל חברת הביטוח מטרופוליטן לייף.

**בניין מט לייף** (באנגלית: **MetLife Building**), שבעבר נקרא **בניין פאן אם** (באנגלית: **Pan Am Building**) הוא בניין משרדים המצוי בשדרת פארק 200, ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.

היסטוריה
--------

בעת שהסתיימה בניית המבנה, ב-7 במרץ 1963, היה בניין פאן אם אחד ממבני המשרדים הגדולים ביותר בעולם וכן הבניין החמישים בגובהו בארצות הברית.

המבנה נבנה עבור חברת התעופה פאן אמריקן, ששמה הופיע על החזיתות הדרומית והצפונית של המבנה, והלוגו שלה - צורת גלובוס - הופיע על החזיתות המזרחית והמערבית של המבנה. בשנת 1981 רכשה חברת הביטוח מטרופוליטן לייף את המבנה, ובשנת 1991, כאשר פאן אם הפסיקה להשתמש במבנה, הוסר הלוגו שלה והוצב במקומו הלוגו של חברת מטרופוליטן לייף, ואף שמו של המבנה שונה.

בשנת 2005 מכרה חברת מט לייף את המבנה בסכום של 1.72 מיליארד דולרים - הסכום הגבוה ביותר ששולם אי פעם בארצות הברית עבור בניין משרדים. המבנה נמכר לקבוצה של טישמן ספייר, לקרן הפרישה של עובדי ניו יורק ולקרן הפרישה של מורי ניו יורק.

המבנה ידוע בשל שירות ההליקופטרים שניתן מהמנחת המצוי על גג המבנה - שירות שהוביל אנשים שביכולתם לשלם עבורו לנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי - טיסה שאורכה 7 דקות. שירות זה ניתן בין השנים 1965–1968 ושוב למספר חודשים בשנת 1977 ונפסק לאחר תאונה שאירעה ב-16 במאי 1977 בה מסוק מסוג סיקורסקי S-61L הרג את אחד מעובדי המנחת, ורוטור המסוק נפל והרג את אחד מהולכי הרגל שהלכו בשדרת מדיסון ורחוב 43, ופצע מספר אנשים.

תיאור המבנה
-----------

המבנן תוכנן על ידי האדריכלים אמרי רות ובניו בשיתוף עם ולטר גרופיוס ופייטרו בלוצ'י, והוא מהווה דוגמה של אדריכלות ברוטליסטית ושל הסגנון הבינלאומי. המבנה תוכנן עבור ייעודו המסחרי – שטחי משרדים נרחבים, והוא נעדר עיטורים ארכיטקטוניים. אף שהוא עורר ביקורת רבה מצד אדריכלים ותושבים רבים המתגוררים בסביבתו (ובשנת 1987, בסקר שערך המגזין "ניו יורק", נבחר כבניין השנוא ביותר בעיר, ועלה כי מרבית תושבי ניו יורק היו מעדיפים שיהרסו אותו), הוא היה פופולרי בקרב החברות שהשתמשו בו, בעיקר בשל קרבתו לתחנת הרכבת גרנד סנטרל. הסיבה לשנאה הרבה למבנה היא, ככל הנראה, אותה סיבה המביאה לפופולריות שלו בקרב שוכרי המשרדים – קרבתו הרבה לתחנת הרכבת גרנד סנטרל, בשל מיקומה של התחנה במרכז השדרה (ולא בתוך אחד הבלוקים). ניתן לראות את המבנה לכל אורכה של השדרה.

בניין מט לייף - מבט מבניין אמפייר סטייט, 2005.
גובהו של המבנה 246.6 מטרים. יש בו 58 קומות (מעל הקרקע), וכ-260,000 מ"ר שטחי משרדים.

אזכורים תרבותיים
----------------

בשל נראותו של המבנה (עקב מיקומו באמצע שדרה), הוא מופיע בסרטים רבים.
המבנה הופיע בסרטו של קלינט איסטווד "מצוד" (Coogan's Bluff), בסרט "גודזילה" משנת 1998, בסדרה "מלאכים באמריקה" ובסרט "אנטז".

המבנה מופיע במשחק פרידום פייטרז של פלייסטיישן 2.

כמו כן, מופיע המבנה במשחק Grand Theft Auto IV תחת השם GetaLife.

ראו גם
------

* גורדי שחקים בניו יורק

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בניין מט לייף** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של בניין מט לייף
* תיאור המגדל
* בניין פאן אם ושברו של החלום המודרניסטי(הקישור אינו פעיל) מאמר מאת מרידית ל. קלאוזן (MIT Press Blurb)
* תאונה שהתרחשה במנחת ההליקופטרים בשנת 1977

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7514259-4
* VIAF: 231097820
* WorldCat: viaf-231097820

 |
אחד מחדרי המוזיאון
**מוזיאון מָאנֶה-כּץ** הוא מוזיאון לאמנות בעיר חיפה, המוקדש ליצירתו של הצייר מאנה כץ. המוזיאון הוא חלק ממוזיאוני חיפה.

היסטוריה
--------

המוזיאון, שנפתח ב-1977, שוכן ברחוב יפה נוף בעיר, במבנה המשקיף אל מפרץ חיפה. כץ התגורר במבנה זה בשנות חייו בחיפה ובו הייתה ממוקמת גם סדנתו.

יסודו של המוזיאון בהסכם שנעשה ב-1958 בין עיריית חיפה לבין כץ, שלפיו נתנה לו העירייה את הבית כנגד הבטחתו להוריש לה את כל רכושו ואוספיו.

אוסף המוזיאון כולל מאות מציוריו של כץ – ציורי שמן, מים, גואש, פסטלים ורישומים. עם זאת, האוסף העשיר ביותר שברשותו הוא של פריטי יודאיקה, ובו מנורות, כתרים, רימונים, פרוכות, כתובות וחפצים נוספים. מצויים בו גם פסלי גבס וארד, וכן ריהוט עתיק ושטיחים מזרחיים - כולם מאוספו הפרטי של כץ.

מרבית האוסף הובא מביתו של כץ בפריז שבצרפת.

מטרת המוזיאון היא להפגיש את הקהל הרחב עם עולם התרבות החוצה גבולות הזמן והמרחב שהזין את יצירתו של כץ.

בשנת 2010 הועבר המוזיאון לניהול חברת המוזיאונים של עיריית חיפה, והעירייה העמידה תקציב לשיפוצו. לאחר תקופת שיפוצים בת מספר חדשים שבה היה המוזיאון סגור לקהל הוא נפתח מחדש בחודש אפריל 2011.

בנוסף לשיטת התערוכות המתחלפות הנוהגת בו מתכנן המוזיאון להקים בתוכו גם תצוגת קבע של פריטים מאוספיו.

נכון ל-2011, אוצרת המוזיאון היא סבטלנה ריינגולד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיאון מאנה-כץ** בוויקישיתוף
* מוזיאון מאנה-כץ באתר מוזיאוני חיפה
* ש. שחורי, מאנה כץ מקים מוזיאון בחיפה, דבר, 18 באוגוסט 1961.
* אוסף תמונות מתוך המוזאון

הערות שוליים
------------

1. ↑  מוזיאון מאנה-כץ
2. ↑  שואו 2 גו, מוזיאון מאנה-כץ ייפתח מחדש לקהל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007265592205171
* ISNI: 0000 0001 2179 9331
* LCCN: nr98026993
* VIAF: 266384824
* WorldCat: lccn-nr98026993

 |
**בניין העירייה** של העיר טורונטו (באנגלית: **Toronto City Hall**), שנמצאת באונטריו, קנדה הוא אחד מסמליה המובהקים של העיר. הבניין עוצב על ידי ויליו רבל (Viljo Revell) ותוכנן על ידי האנס-קארל בנדל (Hanns karl Bandel). בנייתו החלה בשנת 1961. הוא נבנה כדי להחליף את בניין העירייה הישן של העיר שנבנה בשנת 1899.

במהלך השנים התעניינה עיריית טורונטו בבניית בניין עירייה מודרני. בשנת 1951 נבחרו שלוש מחברות האדריכלים הגדולות בטורונטו לעצב תוכנית, התוצאה הייתה מבנה שמרני בצורה קיצונית אשר נדחה על ידי האוכלוסייה המקומית. ראש העיר נתן פיליפס החליט בשנת 1958 לקיים תחרות בינלאומית כדי לבחור את העיצוב החדש. החלטה זו גרמה למרמור בקרב חלק מהתושבים אשר טענו שהעבודה צריכה להיעשות על ידי קנדים.

למעלה מ-500 תוכניות נשלחו, והזוכים היו הפינים ויליו רבל ואירו סארינן (Eero Saarinen). התוכנית גרמה לוויכוחים רבים, אך הבנייה התחילה בשנת 1961 והסתיימה בשנת 1965.

מיקום
-----

הבניין ממוקם בצד הצפוני של Queen Street West chi בין Bay Street ו-Osgoode Hall. באזור בו שכן הרובע הסיני הראשון של העיר. תושבי אזור זה הועברו ברובם לצפון-מערב המחוז.

עיצובו של הבניין
----------------

בעוד שבסיס הבניין הוא מלבני, שני המגדלים שלו מעוגלים בחתך-רוחבי ועולים לגבהים שונים. בין המגדלים חדר תחתי דמוי צלוחית, וארגונו הכללי דומה במקצת לשתי ידיים המערסלות את החדר. משטח הבטון החיצוני של המגדלים חוזק כדי למנוע קריסה של המבנה, כתוצאה מהתרחבות של פני השטח החיצוניים וקריעת המבנה כתוצאה מלחץ אוויר שונה בשני הצדדים של המגדל דמוי הכנפיים, בעקבות הרוח העזה שמגיעה מהימות הגדולות.

בחזית המבנה המרכזי ממוקמת כיכר נתן פיליפס, מרחב ציבורי המכיל זירה להחלקת סקייטבורד. עוד ישנה מצבת זיכרון להחרבת העיר היפנית הירושימה בנשק גרעיני שמיוצגת על ידי פסל ברונזה של הנרי מור. הכיכר מוקפת בטיילת מוגבהת, המובילה לבניין העירייה. כיכר זו ומלון שרתון חוצים את Queen Street.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בניין עיריית טורונטו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בניין עיריית טורונטו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1087564131
* LCCN: no2015145120
* VIAF: 169144782736153805440
* WorldCat: lccn-no2015145120

 |
חזית המוזיאון
**מוזיאון משחקי המחשב ברלין** (בגרמנית: **Computerspielemuseum Berlin**) הוקם בשנת 1997. בין השנים 1997-2000, הוא פעל באופן קבוע בברלין, גרמניה. לאחר מכן הוא הפך למוזיאון מקוון בלבד. הוא נפתח שוב החל משנת 2011 בשכונת פרידריכסהיין בברלין.

רקע
---

מוזיאון משחקי המחשב שנפתח בשנת 1997 בברלין, היווה את התערוכה הראשונה הקבועה בעולם לתרבות הדיגיטלית האינטראקטיבית. מעל 30 תערוכות לאומיות ובינלאומיות התקיימו במוזיאון. המוזיאון מכיל כ-16,000 משחקי מחשב, כ-10,000 מגזיני מחשבים, מחשבים ביתיים וקונסולות משחקים היסטוריים אשר נמכרו באירופה, וכן פריטים נוספים כגון: סרטוני וידאו, פוסטרים וחוברות הסברים. הוא מהווה את אחד האוספים הגדולים באירופה של תוכנה וחומרת בידור.

ישנם מעל 300 מוצגים אינטראקטיביים המציגים את היסטוריית משחקי המחשב. אחד מהם הוא משחקיית וידאו משנות ה-80 עם משחקי ארקייד מקוריים. כל קונסולות המשחקים מוצגות במוזיאון החל מאודיסיאה משנת 1972 ועד קונסולות חדשות כמו נינטנדו או סדרת פלייסטיישן. 

המוזיאון חבר במועצה הבינלאומית למוזיאונים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיאון משחקי המחשב** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון משחקי המחשב
* מוזיאון משחקי המחשב, ברשת החברתית פייסבוק

* מוזיאון משחקי המחשב, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* מוזיאון משחקי המחשב, ברשת החברתית אינסטגרם

* מוזיאון משחקי המחשב, ברשת החברתית טיקטוק

* מוזיאון משחקי המחשב, סרטונים בערוץ היוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 5568594-8
* VIAF: 132344416
* WorldCat: viaf-132344416

 |
עיריית באר שבע ממעוף הציפור
**בניין עיריית באר שבע** הוא מבנה בסגנון הברוטליסטי בבאר שבע המשמש כמשכנה של עיריית באר שבע. הבניין נמצא במרכז האזרחי של באר שבע, על יד צומת הרחובות שדרות רגר ושדרות שז"ר, ובסמוך לבנייני ציבור אחרים - בית יד לבנים ובית העם. המבנה נחנך בשנת 1972 ותוכנן על ידי האדריכלים מיכאל ושולמית נדלר ושמואל ביקסון.

הבניין נחשב לאחד מהסמלים המזוהים עם העיר, ואף מופיע על סמל העיר באר שבע.

היסטוריה ורקע
-------------

בשנת 1961 הוכרזה תחרות אדריכלים לתכנון בית העירייה החדש של באר שבע, במרכז האזרחי החדש הנבנה מצפון לעיר העתיקה. בתחרות זכה משרד האדריכלים של האדריכלים מיכאל ושולמית נדלר ושמואל ביקסון, שכבר תכנן קודם לכן מבנה אחר בעיר - קולנוע קרן, שעמד לצד מקום בניין העירייה. לאחר עיכובים בבניה, נחנך בשנת 1972 הבניין החדש, ובאותה השנה הוכנס לסמל העיר החדש.

אדריכלות
--------

המבנה עשוי בטון, ברובו חשוף, ומורכב מבניין מלבני נמוך ולצדו צריח תצפית צר. למבנה המרכזי שתי קומות עטופות במעטפת בטון עבה, דמוית וילון, ומחוררת בחלונות צרים וגבוהים המסתתרים מאחוריה לכל גובה הבניין. שתי הקומות עומדות על קומת מסד מצופה אבן פראית (wild bau), הנמצאת בנסיגה מקו הבניין ומופרדת מן המסה המרכזית בחלונות פס ארוכים. בתוך המבנה שלוש חצרות פנימיות, התורמות לתאורה ולאוורור של החדרים ומאפשרות מקום מנוחה רגוע ומוגן מפני חול ואבק. [דרוש מקור]

האלמנט השני הוא מגדל תצפית צר וגבוה, עשוי בטון, שהוצב בחזית הקדמית של הבניין. במגדל הותקנה מעלית, אך כיום העלייה למגדל חסומה והוא משמש כנושא אנטנות בלבד. במקור תוכנן להציב בראש המגדל יצירת אמנות של הפסל יחיאל שמי, איתו קיימו האדריכלים שיתוף פעולה בבניין תיאטרון ירושלים, אך היא בוטלה מחוסר תקציב.

בקדמת המבנה תכננו האדריכלים רחבה ציבורית גדולה, אך כיום הפך חלקה לחניון.

עיצוב הפנים גם הוא אופייני לסגנון הברוטליסטי, ומתאפיין בשימוש בלבני סיליקט, בסידור ישר ופשוט של החדרים ובפלטת צבעים בסיסית.
הבניין בנוי על עקרונות הברוטליזם והמודרניזם שקדם לו, שמתבטאים בבטון החשוף ובחומרים, בצורה הפשוטה של מסות הבניין, בגושניות הפיסולית של הבטון ובאלמנטים כמו חלון סרט וקומת קרקע מוסגת. יחד עם זאת בולטת בבניין חדשנות צורנית והקשר מקומי המתבטאים בחזית הבטון הייחודית, שהיו שראו בה אזכור של האוהל המדברי, בציפוי קומת המסד באבן מקומית, ובחשיבה האקלימית שיצרה את ההצללה על החלונות ואת החצרות הפנימיות. המגדל הופך את המבנה לנקודת ציון במרחב העירוני, ומאזן בין הצניעות והפשטות המאפיינות את הבניין הנמוך ובין המונומנטליות הנדרשת ממבנה שלטוני.[דרוש מקור]

* תצורת ה"וילון" מבטון בחזית הבניין, מאחוריה מוסתרים חלונות אנכיים צריםתצורת ה"וילון" מבטון בחזית הבניין, מאחוריה מוסתרים חלונות אנכיים צרים
* סמל העיר באר שבע, בו מופיע בניין העירייהסמל העיר באר שבע, בו מופיע בניין העירייה
* מסדרון בבניין - משמאל קיר לבני סיליקט, מימין החלונות האנכיים של החזית החיצוניתמסדרון בבניין - משמאל קיר לבני סיליקט, מימין החלונות האנכיים של החזית החיצונית
* בניין העירייה, מבט מדרום-מזרחבניין העירייה, מבט מדרום-מזרח

ראו גם
------

* הספרייה המרכזית ע"ש ארן
* קולנוע קרן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בניין עיריית באר שבע** בוויקישיתוף
* מיכאל יעקובסון, סיבוב בבניין עיריית באר שבע בבלוג חלון אחורי - ארכיטקטורה ואידאולוגיה בדיסנילנד מקומי
* בניין עיריית באר שבע באתר אדריכלות ברוטליסטית בישראל
* איתי כ"ץ, נבנה ארצנו - האדריכלים שבנו את מדינת ישראל הצעירה, כתבה על האדריכלים במדור האדריכלות של Xnet, בתאריך 05.08.2013
**בניין ריגלי** (באנגלית: **Wrigley Building**) הוא גורד שחקים הממוקם בשדרת מישיגן 400 צפון, שיקגו, אילינוי, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 133.51 מטרים והוא בעל 27 קומות. הוא תוכנן בידי משרד האדריכלים גראהם, אנדרסון, פרובסט ווויט, ונבנה בין השנים 1922-1920, במטרה ליצור את מטה המשרדים הראשי של חברת ריגלי.

היסטוריה
--------

המגרש להקמת הבניין נבחר על ידי איל ההון, ויליאם ריגלי ג'וניור, במטרה להקים את מטה המשרדים הראשי של חברת המסטיקים שהייתה בבעלותו - חברת ריגלי. עם תחילת עבודות הבנייה בשנת 1920, לא היה בשיקגו אף גורד שחקים למשרדים מצפון לנהר שיקגו וגשר שדרת מישיגן, שהיה בעצמו בבנייה באותה תקופה. תכנון הבניין נעשה בידי משרד האדריכלים גראהם, אנדרסון, פרובסט ווויט בהשראת החירלדה של קתדרלת סביליה משולב בסגנון רנסאנס צרפתי. חלקו הדרומי של הבניין והמגדל בראשו הושלמו בשנת 1922 ואילו חלקו הצפוני הושלם בשנת 1924. באותה עת, התבצע המעבר בין שני חלקי המבנה דרך הקומה השלישית בבניין. בשנת 1931 נבנה בקומה ה-14 גשר למעבר בין שני חלקי המבנה.

בראש מגדל השעון ישנם 4 שעונים בקוטר 5.97 מטרים האחד. הבניין מחופה בטרה קוטה מזוגגת המקנה לו את המראה הלבן הבוהק שלו, ומעת לעת נשטף כולו ידנית כדי לשמר מראה זה. בנוסף, מואר בלילות באור זרקורים.

בניין ריגלי הוא בניין המשרדים הראשון בשיקגו שהותקנה בו מערכת מיזוג אוויר.

בשנת 2011 נמכר לקבוצת משקיעים שכללה בין היתר את קבוצת זלר ריאליטי ומייסדי גרופון, אריק לפקופסקי ובראד קאוול (Brad Keywell).

גלריה
-----

* מגדל השעון בראש בניין ריגלי בהשראת החירלדה של קתדרלת סביליהמגדל השעון בראש בניין ריגלי בהשראת החירלדה של קתדרלת סביליה
* 4 ביולי 2005 (יום העצמאות של ארצות הברית)4 ביולי 2005 (יום העצמאות של ארצות הברית)
* 
* מבט לילי מנהר שיקגומבט לילי מנהר שיקגו

ראו גם
------

* גורדי שחקים מוקדמים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בניין ריגלי** בוויקישיתוף
* ההיסטוריה של בניין ריגלי מאתר חברת ריגלי

הערות שוליים
------------

1. ↑  בניין ריגלי באתר Emporis
2. ↑  בניין ריגלי נמכר תמורת 33 מיליון דולר אמריקאי
**מוזיאון נחום גוטמן לאמנות** על שם נחום גוטמן שוכן בבנין "**בית הסופרים**" ההיסטורי, אשר נבנה בשנת 1887 על ידי משפחת שולמן והיה לאחד הבניינים הראשונים של שכונת נווה צדק בתל אביב-יפו.

היסטוריה
--------

בין השנים 1907 ל-1914 שימש המבנה את מערכת העיתון "הפועל הצעיר", בעריכת יוסף חיים ברנר. את שמו - "בית הסופרים" קיבל כיוון שהמבנה שימש גם כבית מגורים לסופרים כגון דבורה בארון, יוסף אהרונוביץ, אשר ברש, יהודה בורלא ואחרים. בתקופת מלחמת העולם הראשונה הפסיק הבניין לשמש למטרה זו. הוא הפך לבית מגורים רגיל עד שננטש לחלוטין בשנות ה-60 של המאה ה-20.

בשנת 1992, לאחר הכללתו של הבניין בתוכנית שימור המבנים של תל אביב, החל בו שיפוץ מקיף על ידי האדריכל רוני זייברט. המוזיאון נפתח בחודש מאי 1998 ואת האוסף תרמה משפחתו של האמן נחום גוטמן, שביקשה להנציח את פועלו האמנותי. בנוסף, הועברו אל מבנה המוזיאון פריטים מן הסטודיו של גוטמן, אשר שוחזר מחדש באחד מחדרי המוזיאון. בספטמבר 2009 נפתח אגף חדש במוזיאון על שם מורי ואיירין פרגמנט ובו גלריה נוספת לתצוגת תערוכות, אולם אירועים לכ-70 איש וכן חנות מוזיאון חדשה.

המנהל הראשון של המוזיאון היה האוצר יואב דגון. בין השנים 2005 עד 2010 האוצרת הראשית של המוזיאון הייתה טלי תמיר. מנהל המוזיאון עד 2014 היה מר רוני דיסנצ'יק. החל משנת 2011 האוצרת הראשית של המוזיאון היא מוניקה לביא ומשנת 2014 לביא מונתה גם לתפקיד מנהלת המוזיאון. בראש הוועד המנהל של המוזיאון עומדת מאז 2011 ד"ר ציפי לנדאו. 

ב-2013 התפטר חבר הנהלת המוזיאון יצחק שוויגר משום שהמוסד הפך לדבריו ל"במה לתעמולה פלסטינית".

קישורים חיצוניי
---------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיאון נחום גוטמן לאמנות** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון נחום גוטמן לאמנות
* בלוג בית הסופרים במוזיאון נחום גוטמן לאמנות
* נועם דביר, עכבר העיר אונליין, מוזיאון נחום גוטמן משתלב בהתחדשות נוה צדק, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2009
* על התערוכה "זולו - ציידים ופנטזיות אחרות", סרטון באתר יוטיוב
* מוזיאון נחום גוטמן לאמנות, באתר "גיידסטאר ישראל"

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספריית יהודה דקל, מוזיאון נחום גוטמן לאומנות, **מדריך לאתרי המורשת**
2. ↑  ועד מתיישבי השומרון נגד מוזיאון נחום גוטמן, מעריב, 2013

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007265592105171
* LCCN: nr00017117
* VIAF: 157540964
* WorldCat: lccn-nr00017117

 |