recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
מרטין אנדרסן נקסה
**מרטין אנדרסן נקסה** (בדנית: **Martin Andersen Nexø**;‏ 26 ביוני 1869 - 1 ביוני 1954) היה סופר דני.

ביוגרפיה
--------

נקסה נולד למשפחה גדולה בשכונה ענייה מאוד של קופנהגן, דנמרק. משפחתו עברה לנקסה (משם לקח את שמו השני) בשנת 1877. בצעירותו סבל משחפת, אך הצליח להירפא ממנה. אחרי קריירה קצרה כפועל למד בתיכון עממי ומאוחר יותר עבד כעיתונאי. באמצע שנות ה-90 של המאה ה-19 סייר במסעותיו בדרום אירופה, וספרו Soldage (משנת 1903) מבוסס במידה רבה על מסעות אלה.

כאיש הספרות היפה היה נקסה נתון בתחילה, כמוהו כ**יוהנס ו. ינסן**, להשפעת הפסימיזם של סוף המאה (Fin de siècle), אך במשך הזמן אימץ נקודת השקפה מוחצנת יותר והצטרף לתנועה הסוציאל-דמוקרטית. מנקודה זו ואילך בלטה הנטייה החברתית בספריו. ספרו המוכר והמתורגם ביותר הוא, קרוב לוודאי, **פלה הכובש**, שהכרך האחרון שלו הושלם בשנת 1910. חלקו הראשון של הספר היה נושאו של הסרט "פלה הכובש", שהופק בשנת 1987. יצירתו הגדולה השנייה היא **דיטה בת-אדם** (1917–1921), ספר המעלה על נס את האישה העובדת והקרבתה העצמית כאם לזולתה. סרט דני, גרסה של החלק הראשון של ספר זה, הופק בשנת 1946. בשנותיו האחרונות, בין 1944 ל-1956, כתב טרילוגיה, שלא הושלמה מעולם. הטרילוגיה הייתה בחלקה המשך ל"פלה הכובש", ובחלקה אוטוביוגרפיה מוסווית. 

נקסה הירבה לכתוב על מעמד הפועלים, והיה בעל עמדות קומניסטיות שהשתקפו בספרים שכתב. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית הדנית, אם כי לא ניתק לגמרי את קשריו עם הסוציאל-דמוקרטים עד 1933. תמיד תמך בלב שלם בברית המועצות, ועמדתו זו השפיעה במובנים רבים על הדורות הבאים של סופרים שמאלנים. המשטרה הדנית אסרה אותו כקומוניסט בשנת 1941, בתקופת הכיבוש הנאצי, אך הוא השתחרר ועבר לשוודיה הנייטרלית. משוודיה נסע לברית המועצות, משם שידר ברדיו לדנמרק ולנורווגיה (שהייתה אף היא תחת הכיבוש הנאצי).

אחרי המלחמה עבר לדרזדן, שהייתה אז בגרמניה המזרחית, שם קיבל תואר אזרח כבוד. בין השאר, קרוי על שמו בית ספר תיכון בדרזדן.

נקסה מת בדרזדן בשנת 1954 ונקבר בקופנהגן.

כסופר יצא שמו לתהילה בעולם, ועד קריסת הקומוניזם במזרח אירופה המשיך להיחשב לסופר דגול שם. מעמד זה עתיד מן הסתם לדעוך שם בשנים הבאות, אך אין ספק שמקומו של נקסה מובטח בין הסופרים החברתיים החשובים של אירופה, כמו מקסים גורקי.

תרגומים לעברית
--------------

* **דיטה בת אדם**, ספריית פועלים, הדפסה ראשונה 1947, הדפסה רביעית 1987, תרגום מנשה לוין
* **פלה הכובש**

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרטין אנדרסן נקסה** בוויקישיתוף
* מרטין אנדרסן נקסה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי מרטין אנדרסן נקסה בפרויקט בן-יהודה
* כתבי מרטין אנדרסן נקסה בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* מרטין אנדרסן נקסה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* מרטין אנדרסן נקסה (1869-1954), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007257618105171
* BIBSYS: 90051677
* BNE: XX1642683
* BnF: cb11994516f (data)
* CANTIC: a19211302
* CiNii: DA04621349
* GND: 118502816
* ICCU: MILV171199
* ISNI: 0000 0001 2129 9310
* LCCN: n79104386
* LNB: 000112837
* NDL: 00462278
* NKC: jn19981228104
* NLA: 35628758
* NLG: 169415
* NLK: KAC199635655
* NLP: A19029287
* NSK: 000035248
* NTA: 070138052
* RERO: 02-A000007495
* SELIBR: 79827
* SUDOC: 028026888
* Trove: 1021243
* VIAF: 42041948
* WorldCat: lccn-n79104386

 |
**סנט פול שורדת** (באנגלית: **St Paul's Survives**) היא תמונה, שצולמה בעיר לונדון שבבריטניה במהלך הפצצה גרמנית בליל 29-‏30 בדצמבר 1940. נראית בה כיפת קתדרלת סנט פול כשהיא מוקפת עשן ובניינים בוערים, אך שלמה. היא צולמה על ידי צלם העיתון דיילי מייל הרברט מייסון. התמונה היא מהידועות ביותר שצולמו במהלך התקפות האוויר הגרמניות המסיביות על בריטניה (הבליץ) במלחמת העולם השנייה. היא הפכה לסמל של עמידת הגבורה של לונדון ובריטניה בהפצצות אלו.

התקפת האוויר שבמהלכה צולמה התמונה נערכה במהלך הלילה ה-114 של הבליץ. בהתקפה נהרגו 160 איש, נפצעו למעלה מ-500 ומאות בניינים נהרסו במהלך מה שכונה לאחר מכן השרפה הגדולה השנייה של לונדון.

כמעט כל בניין שסביב קתדרלת סנט פול, ברובע הסיטי של לונדון, חרב או ניזוק בהתקפה. הקתדרלה עצמה לא חרבה בזכות מאמצים עילאיים: מכבי האש של לונדון לחמו להרחיק את הלהבות ממנה, וקבוצה מסורה של כבאים וצופי אש, שגויסו למטרה זו בהמרצתו של ראש הממשלה וינסטון צ'רצ'יל, פעלו בחירוף נפש לכבות כל פצצת תבערה שנחתה על גג המבנה או בסביבתו. בסך הכול נפלו על הקתדרלה או בסביבתה 29 פצצות תבערה, שאחת מהן כמעט והציתה את גג המבנה.

הרברט מייסון, הצלם הראשי של הדיילי מייל, התמקם באותו לילה על גג בניין העיתון ברחוב טיודור, כ-700 מטרים מהקתדרלה. הוא המתין במשך שעות להזדמנות לצלם אותה בעת שמטוסים גרמנים המטירו פצצות סביב וענני עשן כבדים כיסו את שמי העיר. הדיילי מייל פרסם לאחר מכן יחד עם התמונה את עדותו של מייסון בנוגע לרגע בו היא צולמה:

> 
> התמקדתי מדי פעם על הכיפה הגדולה, שהייתה מוארת מבעד לעשן. זוהרן של שרפות רבות וענני עשן חולפים הסתירו את צורתה. אז קמה רוח. לפתע, הצלב הנוצץ, הכיפה והמגדלים הזדקרו כמו סמל בתופת. המראה היה לא ייאמן. באותם רגע או שניים פתחתי את הצמצם שלי.
> 
> 
> 
> 

התמונה צולמה בשעת בוקר מוקדמת ב-30 בדצמבר. היא אושרה לפרסום על ידי הצנזורה והופיעה בעמודו הראשי של הדיילי מייל ביום המחרת, 31 בדצמבר. העיתון הכתיר אותה בכותרת "התמונה הגדולה ביותר של המלחמה".

ראו גם
------

* אנדרטת הכבאים הלאומית

קישורים חיצוניים
----------------

* כתבה לרגל מלאת שבעים שנה לצילום התמונה, באתר הדיילי מייל

| הבליץ |
| --- |
| קרבות | באת' • בדקר • בריסטול • ברמינגהאם • ליברפול • מנצ'סטר • קובנטרי |
| ערכים נוספים | אנדרטת הכבאים הלאומית • השרפה הגדולה השנייה של לונדון • להפציץ את אנגליה • מגילת הכבוד לאזרחי בריטניה חללי מלחמת העולם השנייה • סנט פול שורדת |
כנסיית השילוש הקדוש בירושלים
**מרטין איוונוביץ' אפינגר** (ברוסית: **Мартин Иванович Эппингер**; בגרמנית: **Martin Ivanovich Eppinger**;‏ 10 ביולי 1822 – 5 בנובמבר 1873) היה אדריכל רוסי ממוצא גרמני. ידוע כמתכננו של מגרש הרוסים בירושלים.

ביוגרפיה
--------

נולד בסנקט פטרבורג. מוצא משפחתו מווירטמברג. למד ארכיטקטוטרה באקדמיה הקיסרית בסנקט פטרבורג. בשנת 1855 ערך מחקר מקיף על האדריכלות הביזנטית, בין היתר בהר אתוס.

ב-1859 מונה על ידי החברה הארץ-ישראלית הפרבוסלבית הקיסרית לאדריכלה הראשי בארץ ישראל על מנת לתכנן את המכלול שרכשה החברה מצפון לעיר העתיקה, שייקרא מגרש הרוסים. במסגרת זו תכנן אפינגר את בית החולים הרוסי, את כנסיית השילוש הקדוש בירושלים ואת אכסניית הנשים, בנוסף לתוכנית הכללית שת המתחם. ב-1862 מונה לפקח על שיפוץ כנסיית הקבר לאחר השריפה שפרצה בה ב-1808, כנציג הממשלה הרוסית, לצד כריסטוף-אדואר מוס הצרפתי.

לפי מחקרה של פאינה מילשטיין, סביר שאפינגר היה גם האדריכל שתכנן, או לכל הפחות ייעץ לניסן ב"ק בעת הקמת בית הכנסת תפארת ישראל ברובע היהודי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרטין איוואנוביץ' אפינגר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  פאינה מילשטיין, 'בית הכנסת "תפארת ישראל": עיון אדריכלי ואורבני', ראובן גפני, יוחאי בן-גדליה, אוריאל גלמן (עורכים), **גבוה מעל גבוה**, יד יצחק בן-צבי, תשע"ו. עמ' 209-230
**מרטין אלרבי** (באנגלית: **Martin Ellerby**, ‏ נולד ב-1957 בוורקסופ) הוא מלחין אנגלי.

ביוגרפיה
--------

מרטין אלרבי נולד בוורקסופ, בנוטינגהאמשייר שבאנגליה. אחר כך היה תלמיד פרטי של וילפרד ג'וזפס.

הוא למד בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון, בו למד הלחנה אצל ג'וזף הורוביץ.
יצירותיו בוצעו בפרומס של ה-BBC,על ידי תזמורת גוונדהאוס, תזמורת האופרה של סידני, ובפסטיבלים בינלאומיים רבים. למשך 7 שנים היה מלחין הבית האזרחי של תזמורת כלי הנשיפה המלכותי Coldstream Guards עם תלמידיו נמנה דניאל ג'ורג'טי.

יצירתו "וריאציות לפי אלגר" שימשה כקטע מבחן בתחרות האיגוד הצפון-אמריקאי לתזמורות כלי נשיפה ממתכת בשנת 2013.

אלרבי מכהן כמרצה אורח במטה למוזיקה של חיל האוויר המלכותי הבריטי, מנהל אמנותי של ההוצאה לאור Studio Music Company בלונדון וכמפיק בכיר ב-Polyphonic Records. לימד תקופה בראש החוג להלחנה ומוזיקה עכשווית בקולג' למוזיקה בלונדון.

אלרבי מתגורר באולטרינצ'ם שבצ'שייר.

יצירות
------

* לתזמורת

5 סימפוניות
12 קונצ'רטי - לטובה
ולכמעט כל כלי נשיפה ותזמורת

* קוליות:

רקוויאם למקהלה ותזמורת
* מוזיקה לתזמורות כלי נשיפה ממתכת:

Tristan encounters
Chivalry
2007 - וריאציות לפי אלגר - לרגל מלאת 150 שנה להולדתו של אלגר
אלקטרה
* מוזיקה לכלי נשיפה מעץ:

Sinfonia Aqua - 2015
* Evocations
* מוזיקה לתזמורות כלי נשיפה

Paris Sketches - 1994
Venetian Spells
Dona nobis pacem
Dreamscapes
Meditations
Via crucis
New World Dances
* בלטים
* להרכבים כליים שונים

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מרטין אלרבי

* מרטין אלרבי, באתר AllMusic (באנגלית)

* מרטין אלרבי, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* מרטין אלרבי, באתר Discogs (באנגלית)
* Evocations בביצוע Golden Hymn Brass Band, סרטון באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 5036504
* GND: 1089767242
* ISNI: 0000 0000 8434 1769
* LCCN: n85077517
* MusicBrainz: 7e9c14f0-480b-4d73-af32-ff1f1429ba6e
* NTA: 32646655X
* SNAC: w62g0w58
* VIAF: 23567562
* WorldCat: lccn-n85077517

 |
עור בעל החיים, משמש כשומר
בהלכות טומאת אוכלים, **שומר**, הוא דבר הנספח לאוכל, ודרוש לאוכל לצורך שמירה עליו מכל סיבה שהיא. השומר נחשב לחלק מהאוכל, הן כדי להביא טומאה על האוכל אם טומאה נגעה ב"שומר", הן כדי להשלים את השיעור המינימלי של האוכל הנדרש כדי לטמא (כביצה) או להיטמא (כזית), והן כדי להביא טומאת נבלה על מי שנוגע ב"שומר" של נבלה.

מקור ההלכה
----------

דין שומר נדון במסכת עוקצין. המשנה הראשונה במסכת מסכמת את הכללים של שומר ויד לטומאה:

"כל שהוא יד ולא שומר, מטמא ומטמא ולא מצטרף.
שומר, אף על פי שאינו יד, מטמא ומטמא ומצטרף.
לא שומר ולא יד, לא מטמא ולא מטמא."
בהמשך המסכת נידונים הפרטים של ההלכה. 

דין השומר נלמד מהפסוקים הבאים:

> 
> פסוק לז וְכִי יִפֹּל מִנִּבְלָתָם עַל **כָּל זֶרַע זֵרוּעַ** אֲשֶׁר יִזָּרֵעַ טָהוֹר הוּא: פסוק לח וְכֹל אֲשֶׁר יִפֹּל מִנִּבְלָתָם עָלָיו יִטְמָא תַּנּוּר וְכִירַיִם יֻתָּץ טְמֵאִים הֵם וּטְמֵאִים יִהְיוּ לָכֶם: פסוק לט וְכִי יָמוּת מִן הַבְּהֵמָה אֲשֶׁר הִיא לָכֶם לְאָכְלָה הַנֹּגֵעַ **בְּנִבְלָתָהּ יִטְמָא** עַד הָעָרֶב:
> 
> 
> 
> — ספר ויקרא, פרק י"א, פסוק ל"ז- לט.
> 

במסכת חולין מובא בשם רבי ישמעאל שפירש את המילים "על כל זרע זרוע" - כדרך שבני אדם מוציאין לזריעה חטה בקליפתה ושעורה בקליפתה ועדשים בקליפתן.

דוגמאות של שומר
---------------

קליפה נחשבת לשומר, מכיוון שהיא שומרת על הפרי. 

השורש של שום, בצל וירקות דומים נחשב לשומר כאשר השורש לח. 

עוקץ של תאנה ושל חרוב נחשב לשומר, בעוד בכמעט שאר הפירות העוקץ אינו נחשב לשומר. 

רבי יוחנן וריש לקיש נחלקו, בנוגע לשערות בעל חיים, האם הם נחשבים כ"יד", או כ"שומר". רבי יוחנן סובר ששיער אינו שומר, וריש לקיש סובר, שהשיער הוא שומר. מסבירים שהשיער נחשב ל"שומר", מכיוון שבשורש השיער יש נקב זעיר, ובמקום זה מגינה השערה על הבשר.

פרטי הלכות שומר
---------------

השומר מטמא, מיטמא ומצטרף.

* מטמא - שומר של פרי טמא הנוגעת באוכל טהור יטמא אותו אם שאר התנאים כדי לטמא מתקיימים.
* מיטמא - טומאה הנוגעת בשומר מטמאת את כל הפרי.
* מצטרף - גודל הפרי כדי לבדוק האם יש בו כמות כדי לטמא אוכל אחר נמדד ביחד עם השומר שלו.

דין שומר זה, הוא רק לטומאה קלה, ולא לטומאה חמורה. דין זה נלמד מהמילה "מנבלתה" בפסוק לט, הבאה למעט, שדווקא אם יש בנבילה כשיעור כזית אם מטמאת, ואין לצרף את ה"שומר". 

אם כי לאחר המילה "בנבלתה" מופיע גם המילה "יטמא". בכך אומרת התורה: כדי שבשר יטמא בטומאת נבילות, צריך שיהיה שיעור כזית דווקא מהנבילה עצמה - "בנבלתה", ולא עור שאין עליו כזית בשר והעור משלימו לכזית, כלומר - אין לצרף את ה"שומר" כדי **להשלים** את השיעור כדין שומר, ובכרך אין להם את המעלה המיוחדת של "שומר" - שמצטרף עם האוכל כדי לקבל טומאה

עם זאת, ל"שומרים" יש דין "יד", ולמרות שאינם נחשבים כ"יד". כלומר: עור של בעל חיים, נחשב בעיקרו כ'שומר' על הבשר, אך לא כ'יד', שהרי אין משתמשים בו לצורך טלטול הבשר, ולמרות זאת, יש לו תוקף הלכתי כ'יד', העור עצמו מביא ומוציא טומאה מהאוכל - אם נגעה טומאה באוכל שיש בו כזית כדין 'יד', ולאוכל - אם נגע אדם טהור באוכל טמא שיש בו כזית, מדין "יד".

הערות שוליים
------------

1. ↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קי"ז, עמוד א'.
2. ↑  משנה, מסכת עוקצין, פרק ב', משנה ד'
3. ↑  משנה, מסכת עוקצין, פרק א', משנה ב'
4. ↑  משנה, מסכת עוקצין, פרק א', משנה ו'
5. ↑  ה"יד", אינו מצטרף כדי להשלים את השיעור של כזית.
אבן חופה בבית הכנסת הישן באפינגן
ראשיתה של ה**קהילה היהודית באפינגן** (**Eppingen**, במדינת באדן-וירטמברג בגרמניה) במחצית הראשונה של המאה ה-14. לאחר מלחמת שלושים השנים התרחבה הקהילה, וב-1839 כללה 220 אנשים ובית כנסת, בית ספר יהודי (1825-1868) ובית קברות יהודי נפרד. במחצית השנייה של המאה ה-19 חלה ירידה דמוגרפית בקהילה, הקהילה נכחדה עם רדיפות היהודים בתקופת הנאציזם.

תולדות הקהילה
-------------

יישוב יהודי התהווה לראשונה באפינגן במאה ה-14. עם הרדיפות בזמן "גזירות המגפה השחורה" (1348) חרבה הקהילה והיהודים נדדו לאופפר והיילברון. במרוצת המאות הבאות ישבו במקום יהודים אחדים שקיבלו חסות משליטי העיר.

בסוף המאה ה-17 כבר ישבו בעיר 16 משפחות. הקהילה הייתה מסונפת לרב ולקהילה בוורמס, ואנשיה נקברו בבית העלמין היהודי בעיר, עד פתיחת בית העלמין באפינגן (1738) ששימש גם את הקהילות הסמוכות. התפילות התקיימו בתחילה בבניין באוניברסיטה העתיקה, המכונה עד היום אצל תושבי המקום Alte Judenschule, "בית הספר היהודי הישן". לאחר סדרת הטרדות מצד נוצרים מקומיים עברו התפילות להתקיים בביתו של חבר הקהילה לב מאייר, ובשנת 1772 נבנה בית כנסת בעיר שכלל שתי דירות מגורים למורה ולשמש. עם התרחבות הקהילה נחנך באוקטובר בשנת 1873 בית הכנסת החדש באפינגן. 

בשנת 1827 נוסד בית ספר יסודי יהודי בעיר, שבראשו עמד במשך 45 שנים רצופות יחזקאל שלזינגר, תלמידו של 'רב המדינה' יעקב אטלינגר. יהודי אפינגן בתחילת המאה ה-20 התפרנסו בעיקר מסחר בבקר, טבק, חנוונות ומתוצרת חקלאית. עם ראשי הקהילה במחצית השנייה של המאה נמנה מאייר שטראוס, שהנהיג חידושים ברוח הרפורמה למגינת לב חברי הקהילה החרדים, שתלו בו את אשמת ההידרדרות הרוחנית והמוסרית בקהילה. 

בשיאה מנתה הקהילה 222 נפשות בשנת 1842 (7 אחוז מתושבי העיר). לאחר שנת 1880 החל תהליך התמעטות בקהילה שנמשך ביתר שאת במאה ה-20. עם עליית היטלר לשלטון נשארו באפינגן 60 יהודים בלבד. הנטישה מהעיר שהייתה מתונה למדי בשנים הראשונות, הלך וגדל עם החרפת הרדיפות. 17 מיהודי העיר היגרו לארצות הברית ו-23 התפזרו לערים בגרמניה.

לאחר ליל הבדולח שבמהלכה הועלה בית הכנסת באש היגרו מהעיר רוב התושבים היהודים, לבד מארבעה שגורשו וכן שתי יהודיות שנישאו לגרמנים.

כזכר ושריד לקהילה היהודית עדיין נותרו על תילם בניין בית הכנסת הישן, המקווה במרתף, ואבן נישואים בחזית הבניין. בבית העלמין היהודי בעיר, שחולל קשות בשנת 1982, השתמרו מצבות עתיקות רבות. בראשית המאה ה-21 לא התגוררו יהודים באפינגן.

אישים
-----

* לאופולד רגנסבורג (1834-1900), עורך דין נודע שפעל בבאדן במחצית השנייה של המאה ה-19
* הלל זונדהיימר (1840-1899), היה רב ומחבר ספרים על החינוך הדתי היהודי
* סלמה רוזנפלד (1892-1984), מורה ופרופסור

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **הקהילה היהודית באפינגן** |

* דוד בר יוסף, העיר התאומה, באתר גפן, 18 בספטמבר 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  במקורות היהודיים: עפינגן, עפינגין, עפינגען
**אולקר** (בטורקית: **Ülker**) היא קונגלומרט טורקי שבסיסו באיסטנבול, טורקיה. 

אולקר נוסדה בשנת 1944 על ידי סברי ואסים אולקר כמאפייה קטנה בעיר גזיאנטפ. כיום, אולקר היא אחת מחברות המזון והמשקאות הגדולות בטורקיה, עם מגוון רחב של מוצרים כולל עוגיות, שוקולדים, חטיפים ומשקאות.

החברה ידועה במותגי הביסקוויטים הפופולריים שלה, ובמגוון של מזונות אחרים כגון חטיפים, כולל צ'יפס, אגוזים וקרקרים. 
בנוסף למוצרי המזון שלה, לאולקר יש נוכחות גם בתעשיית המשקאות, עם מותגים כמו Fetamin ו- Fruko. החברה מתמקדת בחדשנות ומציגה תדיר מוצרים חדשים לשוק.
לאולקר רשת הפצה נרחבת בטורקיה והיא מייצאת את מוצריה ליותר מ-100 מדינות ברחבי העולם. 

בנוסף לפעילותה העסקית, אולקר מעורבת גם ביוזמות אחריות חברתית תאגידית, כולל תמיכה בתוכניות חינוך וספורט בטורקיה. 

החברה בבעלות חברת האחזקות Yıldız Holding.

מעורבות בספורט
--------------

אולקר היא נותנת חסות מרכזית לספורט בטורקיה ויש לה היסטוריה ארוכה של תמיכה בקבוצות ספורט ואירועי ספורט שונים. החברה נותנת חסות לכמה מועדוני ספורט טורקיים, כולל פנרבחצ'ה, ובשיקטאש בכדורגל, כמו גם פנרבחצ'ה בכדורסל. אולקר הוא גם נותן החסות הראשי של נבחרת טורקיה בכדורסל.

בנוסף למתן חסות לקבוצות ספורט בודדות, אולקר עוסקת גם בארגון ובמתן חסות לאירועי ספורט בטורקיה. החברה היא נותנת החסות הראשית של ליגת העל הטורקית בכדורסל וכן נתנה חסות לאירועי ספורט בינלאומיים כמו ליגת האלופות של אופ"א והליגה האירופית של אופ"א.

המעורבות של אולקר בספורט אינה מוגבלת רק לחסות, שכן לחברה יש גם מתקני ספורט ותוכניות משלה. אולקר ספורט ארנה, הממוקמת באיסטנבול, היא זירה רב תכליתית מקורה המשמשת לאירועי ספורט וקונצרטים שונים. לחברה יש גם מספר אקדמיות ותוכניות ספורט שמטרתן לקדם אורח חיים בריא ולעודד השתתפות בספורט בקרב צעירים בטורקיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אולקר** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אולקר
**עבודה** הוא הוא סרט קולנוע תיעודי מ-1935. הסרט צולם ובוים על ידי הלמר לרסקי בארץ ישראל המנדטורית.

הסרט מתאר את הגעתו של היהודי הגלותי אל ארץ אבותיו ולידתו של היהודי החדש בארץ ישראל. בסרט מוצג דימוי הרואי של החלוץ הארץ ישראלי על ידי וויזואליציה של עבודה פיזית. התמה המרכזית של הסרט היא חיפוש אחר מים בארץ חרבה.

בסרט ניקרות השפעות של קולנוע אוונגארד, ובעיקר של קולנוע המונטאז' הסובייטי על לרסקי.

"עבודה" נתפס לעיתים כסרט תעמולה ציוני, על אף שנוצר ללא התערבות ממסדית ומומן בכספים פרטיים.

המוזיקה המקורית של הסרט נכתבה על ידי המלחין פאול דסאו.

בשנת 2009 הוצג הסרט, במסגרת פסטיבל טרוולינג בעיר רן שבצרפת, בליווי חי בנגינה של מוזיקאי הג'אז יונתן אבישי. שנה מאוחר יותר, ב-2010, הוצג הסרט במתכונת דומה גם בסינמטק תל אביב ובסינמטק ירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* "עבודה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "עבודה", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "עבודה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* הסרט עבודה באתר ארכיון הסרטים הישראלי - סינמטק ירושלים

הערות שוליים
------------

1. ↑  קרנית מנדל, הקולנוע של הלמר לרסקי: תעמולה ואמנות, באתר תקריב
2. ↑  בן שלו, יונתן אבישי: "צליל ותמונה ביחד זה חומר נפץ", באתר הארץ, 13 בינואר 2010
**רחל לורנסו** (באנגלית: **Raquel Lourenço**; נולדה ב-21 במרץ 1992), הידועה יותר בשם הבמה שלה, **קילר קלי** היא מתאבקת פורטוגלית. היא מוכרת בעיקר בשל תקופתה בארגון ההיאבקות WWE כחלק ממחלקת בריטניה של התוכנית NXT, ה-NXT UK.

קריירת היאבקות מקצועית
----------------------

### ארגונים עצמאיים (2016–היום)

לורנסו ערכה את הופעת הבכורה שלה בזירה באוקטובר 2016 תחת שם הבמה **קלי** במהלך קרב באטל רויאל. במאי 2017, קלי ערכה את הופעת הבכורה שלה בארגון World Stars Of Wrestling בקרב שבו הפסידה לנינה סמואלס. שלושה חודשים לאחר מכן, היא החלה להתחרות תחת שם הבמה **קילר קלי** והתחרתה בקרב הבכורה שלה בארגון Revolution Championship Wrestling, שבו הפסידה לקמיל. בחודש מרץ של שנת 2018, היא ערכה את קרב הבכורה שלה בארגון Pro-Wrestling: EVE, שבו הפסידה לצ'ארלי מורגן.

### Westside Xtreme Wrestling‏ (2017–היום)

קילר קלי ערכה את קרב הבכורה שלה בארגון wXw בשנת 2017, בקרב שבו הפסידה ללאורה די מתיאו. במופע ה-17 של הארגון היא הפכה לאלופת הנשים של wXw לאחר שניצחה את מלאני גריי. חודש לאחר מכן הפסידה את האליפות לטוני סטורם.

### WWE‏ (2018–2020)

לורנסו ערכה את הופעת הבכורה שלה ב-WWE בערב הראשון של טורניר אליפות בריטניה 2018 במהלך קרב משולש נגד טוני סטורם ואיילה דאון אשר קבע את זהות המועמדת לאליפות הנשים של NXT. לילה לאחר מכן נוצחה על ידי צ'ארלי מורגן. קלי היא המתאבקת הפורטוגלית הראשונה (מתאבק/מתאבקת), אשר התחרתה ב-WWE. ב-20 ביולי נודע שקלי תהיה אחת מ-32 המשתתפות במסגרת טורניר הנשים לזכר מאי יאנג לשנת 2018. בסיבוב הראשון אשר שודר ב-5 בספטמבר, התחרתה קילר קלי נגד מייקו סאטומורה, שאותה לא הצליחה לנצח, ובכך הודחה מהטורניר. ב-24 באוקטובר, קלי הפסידה לדקוטה קאי בפרק השני של התוכנית NXT UK. ב-28 בנובמבר, קלי וצ'ארלי מורגן הפסידו בקרב זוגות לזאיה ברוקסייד ומילי מקנזי. ב-12 בדצמבר, קלי הפסידה לאיילה דאון. שבוע לאחר מכן, קלי הפסידה לנינה סמואלס. ב-10 באפריל, קלי נוצחה על ידי פייפר ניבן, בקרב הבכורה של ניבן בתוכנית. ב-26 ביוני, קלי הפסידה בקרב יחידים לזאיה ברוקסייד. ב-7 בנובמבר, קלי הפסידה לאיילה דאון. ב-5 בדצמבר, קלי הפסידה לטוני סטורם. בינואר 2020, קלי עזבה את ה-WWE.

### Progress Wrestling‏ (2018)

ביולי 2018 היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בארגון ההיאבקות Progress בהפסד לטוני סטורם.

חיים אישיים
-----------

לורנסו החלה לצפות בהיאבקות בגיל 7. לפני שהחלה להתאמן כדי להיות מתאבקת, לורנסו התאבקה בארגוני היאבקות המבוססים בחצר. היא ציינה את לו קי, גייל קים, קטסויורי שיבטה, אסקה, טוני סטורם ושארלוט פלייר כמתאבקים/ות שהשפיעו עליה.

אליפויות והישגים
----------------

* **הישגים בארגון ההיאבקות Westside Xtreme Wrestling - wXw**
	+ אליפות הנשים של wXw (פעם אחת)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קילר קלי** בוויקישיתוף
* קילר קלי, ברשת החברתית טוויטר
* קילר קלי, ברשת החברתית אינסטגרם
* קילר קלי, ערוץ באתר Twitch.tv
* קילר קלי, באתר Online World of Wrestling
* הפרופיל של קלי באתר הרשמי של ה-WWE

הערות שוליים
------------

1. ↑  קילר קלי בראיון (בגרמנית)
**קילמס** (בספרדית: **Quilmes**) היא עיר בפרובינציית בואנוס איירס שבארגנטינה. העיר היא בירת נפת קילמס והיא נמצאת 17 ק"מ דרומית לבירה בואנוס איירס.

היסטוריה
--------

קילמס הוא שמו של שבט ילידי שחי בעבר באזור טוקומאן. במאה ה-17, לאחר שהספרדים כבשו את דרום אמריקה ודחקו את המקומיים מאדמותיהם, אולץ השבט להתיישב בשטח מוגדר (רדוקסיון) ליד בואנוס איירס, על מנת שיהיה בפיקוח השלטונות. במהלך המסע הרגלי מתו רבים מבני השבט. ההתיישבות נזנחה ב-1810 והפכה לעיר רפאים. ב-1818 הוקמה העיר קילמס במתכונתה הנוכחית. במהלך הפלישות הבריטיות לריו דה לה פלטה בשנים 1806–1807 הגיע הצבא הבריטי ממונטווידאו לקילמס ומשם התקדם לבואנוס איירס.

העיר התפתחה וגדלה עם התגברות גלי ההגירה לארגנטינה במאה ה-19 והייתה מועמדת להיות בירת הפרובינציה, אך לבסוף נבחרה לה פלאטה לבירה.

מבנה העיר
---------

העיר מחולקת לשני חלקים שנמצאים ממזרח וממערב לפסי הרכבת. החלק המזרחי מבוסס יותר כלכלית ובו מרכז קניות גדול. ככל שמרחיקים מזרח לכיוון נהר ריו דה לה פלטה השכונות הולכות ונהיות עניות. שכונות המצוקה שקרובות לנהר סובלות גם מהצפות כאשר הוא עולה על גדותיו.

כלכלה
-----

בעיר מספר מפעלים וחברות גדולות כגון מבשלת הבירה קילמס, חברת טקסטיל, חברה לייצור זכוכית, חברה לחומרי בניין וחברה לחימום ומיזוג אוויר.

ספורט
-----

בעיר שתי קבוצות כדורגל: קילמס אתלטיקו קלוב שמשחקת בליגת העל הארגנטינאית וארחנטינו דה קילמס שמשחקת בליגה השלישית. העיר נבחרה על ידי איגוד הוקי השדה הבינלאומי (FIH) לארח את אליפות העולם בהוקי שדה לשנת 2014.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קילמס** בוויקישיתוף
* 
* קילמס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555248305171
* LCCN: n82221642
* MusicBrainz: 6801ff62-0603-47fc-8ff0-9c6b602dee37
* VIAF: 141372447
* WorldCat: lccn-n82221642

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "CD לוגרונייס" או "SD לוגרונייס".

**יוניון דפורטיבו לוגרונייס SAD** (בספרדית: **Unión Deportiva Logroñés, S.A.D.**) הוא מועדון כדורגל ספרדי מהעיר לוגרוניו, הממוקמת בלה ריוחה שבספרד. המועדון הוקם ב-2009, לאחר פירוקו של מועדון הכדורגל CD לוגרונייס.

היסטוריה
--------

המועדון קם לאחר פירוקו של מועדון הכדורגל CD לוגרונייס, והחל להתמודד בהליגה הספרדית השלישית, תוך שהוא תופס את המקום בליגה שהיה שייך למועדון הכדורגל CD וראה.

בשנת 2016 חתם המועדון על הסכם עם קבוצת הלה ליגה אייבר, במסגרתו יושאלו שחקנים לשלוש שנים מאייבר לקבוצה, כדי שהשחקנים יקבלו דקות משחק וישתפרו וגם ישדרגו את המועדון.

עונת 2018/2019 הייתה עונת השיא של הקבוצה, שסיימה במקום השני בליגה השלישית. בעונת 2020/2021 שיחקה לראשונה בליגת המשנה הספרדית ובסיומה שבה לליגה השלישית.

UD לוגרונייס ב'
---------------

קבוצת המילואים של המועדון, UD לוגרונייס ב', החלה לשחק בשנת 2009, סיימה את עונת 2009/2010 בפסגת הליגה החמישית ועלתה לליגה הרביעית. הקבוצה לא התחרתה בשנים 2012–2015, ובשנת 2015 החלה לשחק שוב בליגה החמישית. בתום העונה חזרה הקבוצה לליגה הרביעית. עונת השיא של הקבוצה הייתה עונת 2018/2019, בה סיימה הקבוצה במקום הרביעי בליגה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של UD לוגרונייס (בספרדית)
* UD לוגרונייס, ברשת החברתית פייסבוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Estadio Las Gaunas - Logrones - Logrono - The Stadium Guide" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-01-22.
2. ↑  Sin el CD Logroñés; LaRioja.com, 8 August 2009
3. ↑  El Registro hace oficial el nombre de la Unión Deportiva Logroñés (Unión Deportiva Logroñés officially registered); El Correo, 25 June 2009
4. ↑  Revuelta presenta el nuevo 'Logroñés': "Me gustaría que fuera el hijo del anterior" | www.rioja2.com, web.archive.org, ‏2011-07-15
5. ↑  El Eibar se alía con el Logroñés para llevar su marca a La Rioja, www.palco23.com (בספרדית)
6. ↑  "Histórico UD Logroñés B - Tercera División G 16". *www.resultados-futbol.com*. נבדק ב-2019-12-16.
**ויטאלה דה בולוניה** (באיטלקית: **Vitale da Bologna**;‏ 1309 בקירוב – 1360), הידוע גם בשם **ויטאלה די איימו דה קוואלי** (Vitale degli Equi), היה צייר איטלקי מתקופת הרנסאנס המוקדם. יצירתו של ויטאלה מהווה דוגמה לאסכולת הציור מן המאה ה-14 בבולוניה, עיר הולדתו והמקום בו היה מרכז פעילותו. בין יצירותיו הידועות הציור "סן ג'ורג' והדרקון", הנמצא כיום בהגלריה הלאומית בבולוניה.

עבודות ששרדו בבולוניה כוללות פוליפטיך משנת 1353 בכנסיית סן סלבטורה (אנ')‏ וחלקי פרסקו בכנסיית סנטה מריה דיי סרבי (אנ'). ויטאלה היה פעיל גם בפומפוזה, שם צייר את ציורי הקיר באפסיס הכנסייה של מנזר פומפוסה, ובפרארה, שם יצר קבוצת פסלים שאבדו עבור קתדרלת פרארה וכן ציור מזבח, הנמצא כיום במוזיאוני הוותיקן. ובאודינה עבד בשירות הפטריארכיה של אקוויליה (אנ'). בין היתר צייר מחזור פרסקאות בקפלה הראשית של הקתדרלה, כמו גם ציורי-קיר בקפלת האחווה של ניקולס הקדוש. התיעוד האחרון אודותיו הוא בבולוניה משנת 1359. נהוג לקבוע את מותו בדצמבר של אותה שנה או בתחילת שנת 1360.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויטאלה דה בולוניה** בוויקישיתוף
* ויטאלה דה בולוניה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007385551105171
* GND: 119389665
* ICCU: RAVV024729
* ISNI: 0000 0000 9921 1764
* LCCN: nr88004154
* RKD: 81367
* SUDOC: 18810044X
* Trove: 1123140
* ULAN: 500021245
* VIAF: 89588239
* WorldCat: lccn-nr88004154

 |
תיאטרון מקסין אליוט, ברודוויי 1920
**תיאטרון מקסין אליוט** (אנגלית: **Maxine Elliott Theatre**) היה תיאטרון אשר מוקם מערב לרחוב 39 בין ברודוויי לשדרה השישית בניו יורק. נבנה בשנת 1908, ונהרס בשנת 1960, התיאטרון עוצב על יד הארכיטקט בנג'מין מרשל, מחברת מרשל ופוקס משיקגו.

התיאטרון נקרא כשמה של השחקנית האמריקאית מקסין אליוט (Maxine Elliott), אשר רכשה את הקרקע לתיאטרון מלי שוברט, וקראה לתיאטרון בשמו. לי שוברט מכר לה את הקרקע בתמורה ל-50 אחוז מהבעלות על התיאטרון כך שבתחילה היו למקסין ולי שוברט 50 אחוז מהבעלות על התיאטרון, בהיותה מנהלת התיאטרון הייתה מקסין לאחת ממנהלות התיאטרון היחידות בארצות הברית של אותה תקופה, אשר רובם ככולם היו גברים באותה תקופה. מקסין אליוט החכירה את התיאטרון לתיאטרון פדרלי בשנת 1936, באותה שנה הוא נסגר על ידי הממשלה במהלך הפקה של העריסה תתנענע (The Cradle Will Rock) של אורסון וולס.

בשנת 1941 נהפך התיאטרון, לתחנת רדיו, ובשנת 1949 הוא נהפך לסטודיו טלוויזיה, שם שודרו התוכניות הראשונות של אד סאליבן, המופע של אד סאליבן אשר כונתה אז "Toast of the Town". בשנת 1956 מכרו היורשים של מקסין הליוט את חלקם בתיאטרון למשפחת שוברט, אשר בתורם מכרו את התיאטרון. התיאטרון נהרס בשנת 1960. התיאטרון אשר נבנה באזור תיאטראות משגשג, והיה למבנה היחיד של ברודוויי מתחת לרחוב 41.

התיאטרון אירח במהלך קיומו הפקות ומחזות רבות הכוללות בין היתר הצגות ומחזות של ג'ורג' ברנרד שאו, ג'ון מילינגטון סינג, ליידי אוגוסטה גרגורי, לורד דונסאני, ליליאן הלמן וסומרסט מוהם. רק שלוש מהפקות התיאטרון היו קומדיות מוזיקליות.

הפקות מפורסמות
--------------

* 1911: *Riders to the Sea*; *The Playboy of the Western World*
* 1916: *See America First*; *How He Lied to Her Husband*
* 1925: *Hay Fever*; *The Master Builder*
* 1926: *The Constant Wife*
* 1934: *The Children's Hour*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תיאטרון מקסין אליוט** בוויקישיתוף
* תיאטרון מקסין אליוט במסד הנתונים IBDB (באנגלית)
* תיאטרון מקסין אליוט באתר Encyclopedia.com
* על מקסין אליוט והתיאטרון בגוגל בוקס, בספר נשים מפורסמות

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2009046709
* MusicBrainz: 0cc55b0a-24c3-4d8b-a4c2-8a6734a56aaa
* VIAF: 150329570
* WorldCat (עם VIAF): 150329570

 |
**דזירה דלאנו "דסי" באוטרסה** (בהולנדית: **Desiré "Desi" Delano Bouterse**; נולד ב-13 באוקטובר 1945) הוא פוליטיקאי סורינאמי שכיהן כנשיא סורינאם בין השנים 2010–2020. הוא היה בעבר מראשי הפיכה הצבאית ב-1980 בסורינאם ומנהיג המדינה עד 1988. כיהן כחבר פרלמנט ומנהיג את "המפלגה הדמוקרטית".

ביוגרפיה
--------

באוטרסה עמד בראש "הפיכת הסמלים" העקובה מדם שהדיחה ב-25 בפברואר 1980 את ראש הממשלה הראשון של סורינם, הנק ארון וגרמה כעבור כמה חדשים גם לנשיא יוהאן פרייר להתפטר. המורדים הקימו כת הצבאית בראשות באוטרסה ששלטה במדינה משנת 1980 ועד 1988. לאחר ההפיכה כיהן בוטרסה בתפקיד יו"ר "המועצה הצבאית הלאומית", ועל אף שהנשיא הקודם פרייה נשאר עוד זמן קצר בתפקיד, שימש בוטרסה כמנהיג המדינה בפועל עד לפרישתו בשנת 1988, הוא כיהן גם כנשיא לתקופה קצרה בשנת 1982.

באוטרסה מואשם כי הייתה לו מעורבות ישירה ברצח של 15 ממנהיגי ההתנגדות למשטר בדצמבר 1982, במה שמכונה "רציחות דצמבר", וכמו כן בטבח האזרחים בכפר מויוואנה (Moiwana) בעת התקוממות המרונים בשנת 1986. בנוסף לכך, הואשם במעורבות במסחר בסמים ובהלבנת כספים. בשנת 1999 נשפט, שלא בפניו, ונמצא אשם, באשמת סחר בקוקאין בבית משפט בהולנד. הולנד הוציאה נגדו צו מעצר בינלאומי, ולכן לא יכול היה לעזוב את סורינאם מחשש להסגרה. לפי החוק בסורינאם לא ניתן להסגיר אותו מכיוון ששימש כנשיא המדינה.

עם החזרת המשטר הדמוקרטי בסורינאם, ניסה בעבר לחזור לשלטון בבחירות, והצליח בזאת בשנת 2010.

לבקשת קרובי משפחה של קרבנות הדיכוי, בנובמבר 2000 החלה להתנהל חקירה נגד המעורבים ברציחות דצמבר, חודשים ספורים לפני שחל על המקרה חוק ההתיישנות, ובימים אלה נערך נגדו, ונגד 26 ראשי החונטה לשעבר, משפט. בדצמבר 2007 הגיש בקשה לביטול המשפט בטענות שונות, בהן טענה לרדיפה פוליטית. באפריל 2008 דחה בית משפט צבאי את ערעורו.
בשנת 2007 הביע באוטרסה התנצלות רשמית למשפחות ההרוגים ב"רציחות דצמבר", אך המשיך להכחיש כל מעורבות ישירה במעשה.

ב-2010 נבחר לתפקיד הנשיא וכיהן בתפקיד זה עד ליולי 2020, אז הוחלף על ידי צ'אן סנטוקי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דסי באוטרסה** בוויקישיתוף
* שלמה פפירבלט, החוק הראשון של נשיא סורינאם: חנינה לעצמו(הקישור אינו פעיל), הארץ, 17 בספטמבר 2010

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1027212549
* ISNI: 0000 0000 2842 421X
* LCCN: n86044993
* NTA: 070283621
* VIAF: 21158349
* WorldCat: lccn-n86044993

 |
**PsycINFO** הוא מאגר מידע ביבליוגרפי העוסק בתחום הפסיכולוגיה. הוא כולל תקצירים ורישומים ביבליוגרפיים של למעלה מ-2.5 מיליון פרסומים מדעיים. הפרסומים מתועדים בו באופן שיטתי החל משנת 1800, אך חלק מהמאמרים הוא מהמאה ה-18 ומהמאה ה-17. הפקת המאגר ועדכונו מדי שבוע מבוצעים על ידי האגודה האמריקאית לפסיכולוגיה (APA), והוא מופץ כחלק מהמאגר "APA PsycNET". 

78% מהמאגר כוללים מאמרים מכתבי עת מדעיים, מתוכם 98% הם מאמרים מכתבי עת שעברו ביקורת עמיתים. 4% מהמאגר הם ספרים, 7% הם פרקים מתוך ספרים, ו-11% הם תזות (מתוך מאגר הדיסרטציות "Dissertation Abstracts International"). המאגר כולל פרסומים מדעיים מ-49 מדינות, וכתבי עת ב-29 שפות. מפתח המאמרים כולל מונחים מתוך אגרון (תזאורוס, נרדפון) של מונחים ומילות מפתח פסיכולוגיים. 

המאגר מהווה גרסה אלקטרונית למפתח המאמרים "Psychological Abstracts", שהודפס מדי חודש במשך שמונים שנה, וכלל את התקצירים של המאמרים שהופיעו במשך החודש. בשנת 2000 הוכללה במאגר האלקטרוני "PsycINFO" גם גרסת ה-CD-ROM של מפתח המאמרים "Psychological Abstracts", שנקראה "PsycLIT". הדפסת מפתח המאמרים הופסקה ב-2006, במקביל להתבססות מאגר המידע האלקטרוני "PsycINFO".

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של PsycINFO
* רשימת כתבי העת המדעיים שכלולים במאגר PsycINFO

הערות שוליים
------------

1. ↑  הודעת APA על מיזוג PsycLIT בתוך PsycINFO, דצמבר 2000, אתר BNET
תיאטרון מרקלוס
תיאטרון מרקלוס בלילה
**תיאטרון מרקלוס** (באיטלקית: **Teatro di Marcello**, בלטינית: ***Theatrum Marcelli***) הוא תיאטרון הקרוי על שם מרקוס קלאודיוס מרקלוס, אחיינו של אוגוסטוס שמת חמש שנים לפני סיום בניית התיאטרון. התיאטרון מצוי ברומא בקרבת נהר הטיבר.

הקמת התיאטרון
-------------

יוליוס קיסר החל בבניית התיאטרון בשנת 44 לפנה"ס – שנת הרצחו. יוליוס פתח בבניית התיאטרון כדי להתחרות בתיאטרון של פומפיוס. לשם כך הוא בחר במקום הקדוש ביותר בקמפוס מארטיוס – הקרן הדרומית, מול האי הטיברי, מערבית לגבעת הקפיטול בחלק הצפוני של הפורום הוליטוריום. בין גבעת הקפיטול לתיאטרון נמצאים המקדשים לאפולו – אל השמש, המוזיקה והנבואה – ולבֵּלּוֹנָה – אלת המלחמה, אחות מארס. מהצד השני נמצאים המקדשים ליופיטר סטאטור – יופיטר המכוון, וליונו רגינה (-המלכה) המוקפים בפורטיקוס של מטאלוס. בין הפורטיקוס והנהר היה קירקוס פלאמיניוס אשר התמלא בבניה ולבסוף נאכל כולו על ידי התיאטרון. למען שטח התיאטרון יוליוס פינה את המקדש העתיק לפיטאס – אלת הנאמנות, החובה, ההתמסרות. היציע פונה לכיוון דרום-דרום-מערב, כנראה כדי ליישר קו עם הפורטיקוס ומתוך אילוצי השטח למַקְסֵם את שטח התיאטרון, זאת בניגוד להנחייתו המפורשת של ויטרוביוס שהיציע יכוון כלפי הצפון. כאשר אוגוסטוס חוזר להמשך בניית התיאטרון הוא מפנה עוד שטחים, וכנראה הוא בונה תיאטרון גדול יותר משתכנן יוליוס קיסר. פליני ודיו חלוקים ביניהם לגבי השנה שבה הסתיימה בניית התיאטרון – פליני אומר כי בשנת 11 לפנה"ס הסתיימה הבנייה, ואילו לעומתו דיו טוען כי בשנת 13 לפנה"ס הסתיימה הבנייה. (אף שהיה במצב בנייה מאוד מתקדם מספר שנים קודם לכן ובשנת 17 לפני הספירה נערכו בו חלק ממשחקי המאה (בלטינית: ludi saeculares). 

התיאטרון יכל להכיל כ- 15,000 צופים, ונבנה בעיקר מאבן טופה, בטון ולבנים. קירותיו החיצוניים של המבנה צופו באבן טרוורטין לבנה.

בדומה לתיאטראות אחרות שמוקמו ליד אזורים בעלי נוף יפה, התיאטרון היה פתוח לכיוון אי הטיבר בדרום מערב על מנת הנוף ישמש חלק מהתפאורות.

ימי הביניים
-----------

בימי הביניים נקראו שרידי התיאטרון "מקדש מרקלוס" (*templum Marcelli* ) והמבנה שימש כמצודה עד המאה ה-13. במאה ה-16 נבנה עליו בית מגורים של משפחה אורסיני העשירה שתוכנן על ידי באלדסארה פֶּרוּצִי

כיום משמש המבנה כאתר קונצרטים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תיאטרון מרקלוס** בוויקישיתוף
* ספרם של סמואל בל פלטנר ותומס אשבי משנת 1929 - "מילון טופוגרפי של רומא העתיקה" בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד".
* תיאטרון מרקלוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sear F. 2006.. Roman Theatres: An Architecture Study. Oxford. Pp 61-62
2. ↑  ויטרוביוס על אודות האדריכלות בעשרה ספרים (תרגום ר' רייך) ספר ה', פרק ג':ב'. תל אביב. תשנ"ז.
3. ↑  Sear F. 2006. Roman Theatres: An Architecture Study. Oxford. Pp 62.
4. ↑  Coleman K. 1992. Entertaining Rome. In. Coulston J. and Dodge H. eds. Ancient Rome: The Archaeology of the Eternal City. Eynsham. Pp.224.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009899377805171
* GND: 4403849-5
* VIAF: 246996728
* WorldCat: viaf-246996728

 |
**הסבב המקצועני של איגוד האופניים הבין-לאומי** היה סבב מרוצי אופניים שאורגן על ידי האיגוד הבין-לאומי לאופניים (UCI) והיה הסבב העולמי בשנים 2005–2008. את מקומו תופס מאז 2009 הסבב העולמי של איגוד האופניים הבינלאומי, ה-UCI World Tour. ה-UCI ProTour היא, למעשה, מערכת הכוללת שלושה רכיבים:

* רשימת מרוצים הנכללים בסבב
* רשימת קבוצות אופניים הנכללות בסבב
* שיטת דירוג של רוכבים, קבוצות ומדינות בהתאם לתוצאותיהם במרוצים

הסבב הוקם על ידי היין פרבריכן, נשיאו של האיגוד דאז, בשנת 2005. הסבב וממשיכו, סבב UCI World Tour, כוללים מספר קבוצות אופניים מהדרג הראשון בעולם, אשר על פי חוזה עליו הן חתומות, מחויבות להשתתף בכל מרוצי הסבב בכל עונה. שיטה זו החליפה את שיטת דירוג הקבוצות הישנה, סבב הגביע העולמי באופני כביש, שנוסדה ב-1989. סבב הפרו טור, שנבנה לפי מודל הפורמולה 1, עמד במוקד החיכוך בין מנהלי הקבוצות, מנהלי האיגוד ומארגני המרוצים (במיוחד מארגני הגרנד טורס). בשנת 2009 הוחלפה שיטה זו באופן חלקי בשיטה דירוג חדשה, UCI World Ranking וב-2011 אוחדו שיטת הדירוג החדשה והמערכת של הקבוצות והמרוצים הנכללים בסבב תחת השם **UCI World Tour**. סבב זה כולל 27 מרוצים; 13 מרוצים חד-יומיים ו-14 מרוצי קטעים בהם משתתפות כל הקבוצות שהוגדרו כקבוצות פרו-טור. ‏

בסבב הפרו טור היו חברות 19 קבוצות והן קיבלו הזמנה אוטומטית לכל מרוצי הסבב. מרבית המרוצים התקיימו באירופה, בתקופה שבין מרץ ואוקטובר. קבוצה שהחליפה ספונסר, חויבה במציאת קבוצה חלופית או נותן חסות חדש.

קישורים חיצוניים
----------------

* האתר הרשמי של הסבב

הערות שוליים
------------

1. ↑  Confusion continues as ProTour teams will start all 26 races in new UCI World Tour, ‏ אתר Velonews.com ‏ 5 באוקטובר 2010

| אירועי ה-UCI World Tour |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| טור דאון אנדר • פריז–ניס • טירנו–אדריאטיקו • מילאנו–סן רמו • וולטה אה קטלוניה • E3 בינקבנק קלאסיק • גנט–וייפלחם • הטור של פלנדריה • הטור של חבל הבאסקים • פריז–רובה • מרוץ אמסטל גולד • לה פלש ואלון • לייז'–בסטון–לייז' • טור דה רומאנדי • ג'ירו ד'איטליה • דופינה ליברה • טור דה סוויס • טור דה פראנס • קלאסיקה סן סבסטיאן • הטור של פולין • בינקבנק טור • וואלטה אספניה • קלאסיקת ברטאן • קלאסיקת המבורג • גרנד פרי קוויבק • גרנד פרי מונטריאול • ג'ירו די לומברדייה • אשבורן–פרנקפורט |  |

 |
**דסטורויה** (ביפנית: **デストロイア**; באנגלית: **Destoroyah**) הוא קאייג'ו מוטאנטי המופיע בסדרת סרטי גודזילה. דמותו של דסטורויה הופיעה לראשונה בסרט גודזילה נגד דסטורויה (1995), מבית היוצר של טוהו ונוצרה על ידי היוצרים קאזוקי אומורי וטקאו אוקווארה.

היסטוריה
--------

מקורו של דסטורויה הוא מושבה שלמה של סרטנאים פרקמבריאליים מיקרוסקופיים ששוחזרו ועברו מוטציה על ידי פצצת משמיד החמצן שהופעלה כדי להרוג את הגודזילה המקורי של אותו יקום בשנת 1954, כפי שהוסבר בהייסי.

בשנת 1996, הסרטנאים המיקרוסקופיים מתפתחים קדימה אבולוציונית וגודלים לגודל אדם ואף מצליחים להדוף את כוחות ההגנה של יפן. מאוחר יותר, הסרטנאים הגדולים מתפתחים ליצור ענק אחד מעופף אשר מקבל את שמו המפורסם ״דסטורויה״ ונלחם מול גודזילה ג'וניור. לאחר שגודזילה וגודזילה ג'וניור הביסו את צורתו המעופפת של דסטורויה, דסטורויה מתפתח קדימה אבולוציונית ומתפתח לצורתו הסופית. הוא מצליח להרוג את גודזילה ג'וניור ופונה להילחם בגודזילה. גודזילה וכוחות ההגנה של יפן מצליחים להביסו, אך גודזילה כבר גוסס ומת, בדומה לגודזילה המקורי מ-1954.

עיצוב
-----

לקראת סוף סדרת סרטי הייסי, התסריטאי קאזוקי אומורי הציע תחילה שגודזילה יילחם מול רוח הרפאים של גודזילה המקורי מ-1954, אך רעיון זה בוטל עקב כך שגודזילה נלחם כבר במספר אנטגוניסטיים הדומים לו באותו יקום (בהם ביולאנטה, מכה-גודזילה וספייס-גודזילה). עם זאת, הוחלט לשמור על האזכורים של הסרט המקורי על ידי החזרתה של פצצת המימן ״משמיד החמצן״, הנשק שהרג את גודזילה המקורי. הדמות שנוצרה תחילה נקראה ״ברובארוי״, אם כי הרעיון לדמות זו בוטל עקב שהשם דמה מדי למילה ״ברברי״, ולכן שם זה יכול היה להיחשב כגזעני. שמו של ברובארוי שונה אחר כך ל״דסטורויה״.

עיצוביו של ברובארוי דמו יותר לדיונון, אם כי הרעיון היה שדסטורויה יתעלה על גודזילה בגובה. כל צורותיו של דסטורויה עוצבו על ידי מינורו יושידה, שהונחה להפוך את היצור לסרטן מפלצתי. עיצובו הסופי של דסטורויה עוצב על ידי המאייר נוריושי אוראיי, ששילב זאת בכרזת הסרט. תיאורו של אוראיי שימש מאוחר יותר כבסיס למודל תלת-ממדי ששימש לבניית חליפתו של דסטורויה.

הופעותיו בסרטים
---------------

* גודזילה נגד דסטורויה (1995)

הופעותיו בקומיקס
----------------

* גודזילה נגד דסטורויה (מאנגה - 1995)
* גודזילה: אגדות (2011–2012)
* גודזילה: שולטי כדור הארץ (2013–2015)
* גודזילה: קטקליזם (2014)
* גודזילה בגיהנום (2015)
* גודזילה: שכחה (2016)

קישורים חיצוניים
----------------

* דסטורויה באתר הרשמי של טוהו
**דסמוסטילוס** (שם מדעי: ***Desmostylus***) הוא סוג נכחד של פרסתן ימי מהסדרה הנכחדת דסמוסטיליים שבקבוצת האפרותריה. הוא חי בין סוף האוליגוקן עד סוף המיוקן באוקיינוס השקט מחופי מערב אמריקה הצפונית ועד איי יפן. הוא תואר בידי עתניאל מארש ב-1888. במשך הזמן התגלו שלושה מינים שונים מהסוג, כאשר מינים נוספים שתוארו נחשבים כיום לבלתי תקפים.

הדסמוסטילוס היה דומה במראהו להיפופוטם קטן ובעל לסתות צרות והוא הגיע לאורך 1.8 מטרים ולמשקל של 200 ק"ג. היה לו זנב קצר, גוף עגלגל ורגלים ארוכות בעלות פרסות והלסתות היו גדולות ובעלות ניבים בולטים בקצוות הפה. אולם למרות הדמיון להיפופוטם הוא נחשב לקרוב יותר לתחשאים המודרניים ואף לפילאים.

בניגוד לכל יונק ימי מודרני (למעט התחשאים) הוא היה אוכל צמחים כמו אצות וצמחי מים. הוא נחשב למותאם יחסית לשחייה ולהתאמה למים מאשר שאר קרוביו לסדרה ששחו באיטיות. ככל הנראה חי במים עד לעומק 30 מטרים, בקרבת החופים או אפילו במים מתוקים ושפכי נהרות.

המאובנים של יצור זה התגלו בחצי האי באחה קליפורניה ובמדינות קליפורניה, אורגון ווושינגטון שבארצות הברית וגם מזרחה עד ליפן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דסמוסטילוס** בוויקישיתוף
* יוגב ישראלי, שן במוזיאון חשפה יצור דמוי היפופוטם שחי לפני כ-22 מיליון שנה, באתר ynet, 22 ביוני 2023

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 00561489

 |
חזית התיאטרון ב-2003
חזית התיאטרון (במופע "דגל נולד" מאת בן הכט, למען ארץ ישראל חופשית, 5 בספטמבר 1946)
**תיאטרון ניל סיימון** (באנגלית: **Neil Simon Theatre**) הוא תיאטרון במנהטן, ניו יורק, ברחוב 52 מערב (בין ברודוויי והשדרה השמינית). התיאטרון נוסד ב-1927 ועד 1983 נקרא **תיאטרון אלווין** (**Alvin Theater**). ב-1983 נקרא על שם המחזאי ניל סיימון.

תולדות התיאטרון
---------------

התיאטרון תוכנן על ידי האדריכל הרברט ג'יי קראפ (Herbert J. Krapp) עבור איל ההון אלכסנדר פינקוס ונקרא על שם המפיקים 
**אל**כס אהרונס ו-**וינ**טון פרידלי (**AL**ex Aarons and **VIN**ton Freedley). התיאטרון, שהכיל באופן מקורי 1362 מקומות, נחנך ב-22 בנובמבר 1927 עם בכורת המחזמר פנים מצחיקות פרי עטם של ג'ורג' ואיירה גרשווין, בכיכובם של אדל ופרד אסטר. ב-1930 הופיעה בו לראשונה על במות ברודוויי אתל מרמן במחזמר "Girl Crazy" של האחים גרשווין (עוד הופיעו במחזמר ג'ינג'ר רוג'רס ששרה את *Embraceable You* ובתזמורת ניגנו בני גודמן, גלן מילר, וג'ן קרופה) וב-1934 שבה וכיכבה במחזמר "Anything Goes" שחיברו קול פורטר, גאי בולטון ופי. ג'י וודהאוס. ב-1935 נערכה במקום בכורת האופרה פורגי ובס, שלא הייתה הצלחה. עקב השפל הגדול נאלצו אהרונס ופרידלי לוותר על המקום והוא הפך למשך תקופה מסוימת לאולפן רדיו של CBS.

התיאטרון אירח את הופעות הבכורה בברודוויי של לוסיל בול (1960, Wildcat) ולייזה מינלי (1965, Flora the Red Menace). ב-1962 הועלתה הפארסה "דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום" שזכתה בפרס טוני למחזמר. ב-1977 הועלה המחזמר אנני, שרץ שש עונות רצופות וקבע שיא הצעות לתקופתו עם מעל 2,000 הצגות.

ב-1983 נרכש התיאטרון על ידי ארגון נדרלנדר (Nederlander Organization) וב-29 ביוני נקרא על שמו של ניל סיימון ונפתח מחדש עם בכורת מחזהו יומן חוף ברייטון (שזיכה את מתיו ברודריק בפרס טוני). ב-1984 הועלה במקום מחזה ההמשך ב"טרילוגיית יוג'ין", טירונות.

ב-1985 הוכרז המבנה כציון דרך (New York City landmark). 

ב-2002 הועלה בתיאטרון המחזה "Hairspray", שהועלה 2,642 פעמים, עד 2009‏, וקבע בכך שיא לאורך זמן ריצה של מחזה בברודוויי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תיאטרון ניל סיימון** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של תיאטרון ניל סיימון (באנגלית)
* תיאטרון ניל סיימון במסד הנתונים IBDB (באנגלית)
* על התיאטרון במדריך ניו יורק Jim's Deli

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנני במסד הנתונים IBDB (באנגלית)
2. ↑  Hairspray במסד הנתונים IBDB (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 7acae193-d717-470f-9312-6fd9a5fc6b40
* VIAF: 316597546
* WorldCat: viaf-316597546

 |
הרב **אברהם יורוביץ** (ביידיש: יאָראָוויטש; כ"ח בניסן ה'תש"ח - א' בניסן ה'תשס"ג) הוא רב ומקובל ומייסד קהילת אהל מנחם ויטעבסק.

ביוגרפיה
--------

נולד ברומניה לאהרן, סופר סת"ם שבוע לפני הקמת מדינת ישראל. אביו, פליט השואה, היגר ללונדון עם שלושת בניו.

בבחרותו התקרב לרבי אברהם יצחק קאהן מתולדות אהרן (בביתו גדל מגיל 14, כאשר עלה לארץ בגפו), לרבי אשר פריינד ולרב עקיבא רבינוביץ (האדמו"ר מפוריסוב)..

התחתן בירושלים עם בתו של משה שטרן, חסיד תולדות אהרן. מונה על ידי האדמו"ר לראש כולל לאברכים. זמן קצר לאחר מכן, קיבל מינוי של מו"צ בבד"ץ העדה החרדית בירושלים, בגיל 27 (הצעיר ביותר שנתמנה למשרה זו, נכון לשנת תשפ"ג).

גיסו היה הרב אברהם משה קרויס, מו"ל ספרי רבי אהרן מסטרשלה.

בשנת ה'תשנ"ז, בזמן הפיצול בחסידות תולדות אהרן, עזב את החסידות והקים בהשראת רבי אשר פריינד את בית מדרש "אהל מנחם ויטבסק" ברחוב עבודת ישראל, על שם רבי מנחם מנדל מוויטבסק. כמה משפחות שעזבו את חסידות תולדות אהרן בגלל הסכסוך הצטרפו לקהילתו החדשה.

תורתו ודרכי חסידות
------------------

למד ולימד קבלה וחסידות בשיעורים בבית מדרשו. הגה רבות בספר פרי הארץ לרבי מנחם מנדל מוויטבסק ופעל להפצת הלימוד בו.

סמוך לפטירתו התחיל לכתוב את הספר "דרכי השגה" אבל נפטר זמן קצר אחרי שהתחיל לכותבו ונותרו בידינו עמודים בודדים שהם בקושי הקדמה.

תורותיו ומאמריו שדרש לפני תלמידיו הודפסו אחר פטירתו על ידי צאצאיו בספרים "עבודת אברהם" ו"ערבות נחל".

בין שומעי לקחו היו הרב יצחק מאיר מורגנשטרן, הרב איתמר שוורץ (מחבר ספרי בלבבי משכן אבנה) והרב מתתיהו ספרין.

יורוביץ עסק הרבה ברפואה מסורתית, ונהג להכין תמציות צמחי מרפא המכונות "טיפות הרב מירושלים". עסק בכתבי הרפואה של הרמב"ם ובכתבי קבלה רפואיים.

פטירתו
------

נפטר בא' ניסן ה'תשס"ג. האדמו"ר מתולדות אהרן הספיד אותו אחרי מותו במילים "אחד היה אברהם". נטמן בחלקת חסידות תולדות אהרן בהר הזיתים.

משפחתו
------

חמשה עשר ילדים נולדו לו מאשתו. בין בניו: הרב מאיר יהודה יורוביץ, משפיע רוחני, רב ביהמ"ד וויטעבסק בירושלים; הרב שאול, משפיע רוחני ומגיד שיעור בקבלה וחסידות.

אחיו הקטן רבי יעקב מנדל יורוביץ הוא חבר בבד"ץ העדה החרדית ירושלים ומרבני חסידות תולדות אהרן.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אודות הספר
**תיאטרון זיגפלד** (באנגלית: **Ziegfeld Theatre**) היה מבנה תיאטרון שפתח בשנת 1927 האמרגן והמפיק פלורנץ זיגפלד, בפינת רחוב 54 והשדרה השישית במנהטן, על מנת לשמש בימה להעלאת הפקותיו. המבנה נהרס ב-1966, לאחר מחאה ציבורית.

המבנה, בן 1,600 המושבים, הוקם בסיועו של ויליאם רנדולף הרסט ועוצב בידי האדריכלים ג'וזף אורבן ותומס לם כהיכל אר דקו, עם חזית מרשימה עשויה אבן כלפי חוץ וחלל פנימי בצורת ביצה חלקה מעוטרת בציורים צבעוניים. התיאטרון נחנך ב-2 בפברואר 1927 עם המחזמר "Rio rita" מאת גאי בולטון. מיד לאחר מכן, החל מה-27 בדצמבר, הועלה על במתו המחזמר המפורסם והחשוב בתולדותיו, "ספינת השעשועים" מאת ג'רום קרן ואוסקר המרשטיין. עוד הופיע על במת התיאטרון המחזמר "Show Girl" של ג'ורג' ואיירה גרשווין (1929).

ב-1931 הופיעה בתיאטרון העונה האחרונה של מופע הרביו "שיגיונות זיגפלד" בהפקתו. זיגפלד עצמו נפטר שנה לאחר מכן.

השפל הגדול גרם להפיכת התיאטרון לקולנוע בשנת 1933, עד לרכישתו ושיקומו על ידי האמרגן בילי רוז ב-1944, שהעלה בו את מחזות הזמר "גברים מעדיפים בלונדיניות" (1949), העלאה מחודשת של "Of Thee I Sing" של האחים גרשווין (1951), "אנטוניוס וקלאופטרה" (עם לורנס אוליבייה וויוויאן לי, 1952), פורגי ובס (עם לאונטין פרייס, 1953) ו"אניה" (1965). בין השנים 1955 ל-1963 פעל המקום כאולפן טלוויזיה של CBS ובין השאר שודרו ממנו תוכניתו של פרי קומו וטקסי פרסי האמי בשנים 1959–1961.

בשנת 1966 נהרס המבנה לשם הקמת גורד שחקים בן 50 קומות, ‏Alliance Bernstein building. שריד יחיד למבנה המקורי הוא פסל שהיה חלק מהאפריז המוצב ברחוב 80 מזרח, מספר 52 (ולא היה מיועד מעולם לתפקד כפסל בגובה העיניים, אלא כעיטור בגובה).

סמוך למקום נפתח ב-1969 קולנוע הנושא את אותו השם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תיאטרון זיגפלד** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של תיאטרון זיגפלד (באנגלית)
* היסטוריה קצרה של תיאטרון זיגפלד(הקישור אינו פעיל)
* על המבנה ב"תזאורוס בתי הקולנוע"
* תיאטרון זיגפלד במסד הנתונים IBDB (באנגלית)
* ״בואו אל הקברט״ - פרק בפודקאסט ״מינהרת הזמן״, תאגיד השידור הישראלי ״כאן״

הערות שוליים
------------

1. ↑  מסורת של פנטזיה ודרמה, הניו יורק טיימס, 12 בנובמבר 2004
2. ↑  כתבה בניו יורק טיימס
3. ↑  מסורת של פנטזיה ודרמה, הניו יורק טיימס, 12 בנובמבר 2004, עמוד 2
קווים שווי צפיפות ואיזוברים (קווים שווי לחץ) בנוזל ברוקליני (למעלה). מאחר שהצפיפות תלויה בטמפרטורה, איזוברים ואיזותרמות נחתכים גם כן.
בדינמיקת נוזלים, **ברוקליניות** של נוזל מרובד היא מדד לנטיית גרדיאנט הלחץ מגרדיאנט צפיפות הנוזל.

במטאורולוגיה, אטמוספירה נחשבת ברוקלינית כאשר הצפיפות תלויה הן בטמפרטורה והן בלחץ; זאת לעומת אטמוספירה ברוטרופית שבה הצפיפות תלויה בלחץ בלבד. במונחים אטמוספיריים, אזורים ברוטרופיים בכדור הארץ נחשבים בדרך כלל לאזורי קווי הרוחב המרכזיים או הטרופיים, ואילו אזורים ברוקליניים נחשבים בדרך כלל לקווי הרוחב הבינוניים או הקוטביים.

הברוקליניות מתכוניתית ל- {\displaystyle \nabla p\times \nabla \rho }

ביטוי זה פרופורציוני לסינוס הזווית בין המשטחים שווה הלחץ ובין משטח שווה הצפיפות. לפיכך, בנוזל ברוטרופי, (אשר מוגדר על ידי ברוקליניות אפסית), אלה משטחים מקבילים.

אזורים שבהם ברוקליניות גבוהה מאופיינים ביצירה תכופה של שקעים ברומטריים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברוקליניות** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Marshall, J. and R.A. Plumb. 2007.
2. ↑  Holton, J. R. 1992: An Introduction to Dynamic Meteorology, 3d edition, Academic Press, p. 77.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007282991805171
* LCCN: sh85011910

 |