recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**חנה רינה (חני) לוז** (נולדה ב-27 בדצמבר 1965, ד' בטבת ה'תשכ"ו) היא מייסדת ועומדת בראש מרכז תדמי"ת – לתגבור הדמוקרטיה במדיה הישראלית, מיסודו של הפורום המשפטי למען ארץ ישראל, וכלת הפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ' לשנת 2013.

ביוגרפיה
--------

לוז נולדה בניו יורק לאליהו קנובסקי, לימים פרופסור לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן, ולתמר קנובסקי. עלתה עם משפחתה לישראל בשנת 1973 והם התיישבו ברחובות.

לוז היא בוגרת אולפנת הרב בהר"ן, בעלת תואר ראשון במדעי המחשב מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני (בהצטיינות) בתקשורת ועיתונות מהאוניברסיטה העברית. לאחר לימודיה, עבדה מספר שנים בחברת הייטק.

נשואה למכבי, אם לשישה. התגוררה בבית אל מאז שנות התשעים של המאה העשרים ועד 2015, אז עברה לגור בלוד.

עבודתה בתקשורת
--------------

לוז עבדה כעיתונאית בהצופה, אנשים ומחשבים, מקור ראשון, ערוץ 7 ובשבע ושידרה פינות העוסקות בביקורת התקשורת גם בגלי ישראל.

פרסמה מאמרים בעיתונים ואתרים רבים ובהם ynet, מעריב, דה-מרקר, News1, שורש, סרוגים, ישראלי פטריוטי -KR8, ובביטאוני שבת מובילים כגון עולם קטן, מעייני הישועה, ומעט מן האור.

מייסדת ועומדת בראש מרכז תדמי"ת – לתגבור הדמוקרטיה במדיה הישראלית, מיסודו של הפורום המשפטי למען ארץ ישראל. המרכז עוסק במעקב תקשורת, בשמירת זכויות הפרט והכלל מול כלי התקשורת, ובפעילות לקידום מדיניות "שמיים פתוחים" והורדת חסמים המונעים את פתיחת שוק התקשורת.

בשנת 2013 זכתה לוז בפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ' מטעם האגודה לזכות הציבור לדעת.

במסגרת הפעילות הציבורית היא השתתפה בדיוני וועדות כנסת שעסקו בתקשורת. בין השאר בדיונים על חוק רשות השידור, חוק הרשות השנייה, ובדה-לגיטימציה של ישראל בתקשורת העולמית.

בשנת 2015 התמודדה לוז במסגרת הפריימריז במפלגת הבית היהודי לקראת הבחירות לכנסת העשרים, אולם הגיעה למקום לא ריאלי והוצבה לבסוף במקום ה-32 ברשימה לכנסת.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של חני לוז
* חני לוז, ברשת החברתית פייסבוק
* אתר תדמי"ת
* מעקב גלי צה"ל
* נעמה תורן, אחיי השמאלנים: 'קבוצה שלטת, אשכנזית מבוססת, תל אביבית, שנותנת את הטון', באתר אייס

הערות שוליים
------------

1. ↑  אוניברסיטת בר-אילן ומרכז בס"א אבלים על פטירתו של פרופ' אליהו קנובסקי, באתר אוניברסיטת בר-אילן
2. ↑  הבית היהודי בראשות נפתלי בנט באתר ועדת הבחירות המרכזית
**סטארלייט** הוא חומר מוצק המסוגל לכאורה לעמוד בפני טמפרטורות גבוהות במיוחד וכן לבודד מפני חום. החומר הומצא ויוצר על ידי כימאי חובב וספר בשם מוריס וורד (1933-2011) במהלך שנות השבעים והשמונים. התגלית התפרסמה בארצות הברית בשנת 1993 הודות לתוכנית טלוויזיה שעסקה בתחום המדע בשם Tomorrow's World ("עולם המחר"). שמו של החומר ניתן לו על ידי נכדתו של וורד קימברלי.

למרות שנאס"א הייתה מעוניינת בחומר וכן חברות טכנולוגיות אחרות, וורד מעולם לא היה מוכן לחשוף את הרכבו או את אופן הכנתו. בראיונות שנערכו עימו הוא סיפר שאשתו ובנותיו יודעות איך להכין את החומר, אך לאחר מותו אף אחת מהן לא הכינה כמות נוספת מהחומר או הודתה שהיא אכן יודעת כיצד לעשות זאת.

תכונות
------

לאחר בדיקות, נטען כי סטארלייט יכול לעמוד בפני קרן לייזר שהפיקה 10,000 מעלות צלזיוס. בתוכנית "עולם המחר" וכן בתשדיר רדיו של ה-BBC, נאמר שביצה שכוסתה בחומר לא בושלה לאחר שנחשפה למבער לוהט במשך חמש דקות, היא אפילו לא הייתה חמה במקצת למגע לאחר מכן. יתרה מכך, החומר הגן גם על יד אנושית מפני מבער פועל.

היועץ המדעי של משרד ההגנה האנגלי, רונלד מייסון, אמר: "מוריס לעיתים אמר שטויות מבחינה מדעית, אך זהו החומר המיוחד ביותר". מהנדסי חומרים אחרים מן העולם הביעו התעניינות בחומר, בהרכבו ובאופן יצירתו.

הדובר של נאס"א זאז רודי נרגנור סיפר על מגעי הסוכנות עם וורד: "ביצענו המון הערכות ו...אנחנו יודעים על כל האפשרויות העצומות שיש לחומר הזה".

ניסיון לסחר
-----------

וורד התיר למספר ארגונים מדעיים לבחון ולבדוק את החומר שייצר, אך הוא אסר עליהם לשמור ממנו דוגמיות לאחר המבדקים שונים מחשש שיבצעו לו הנדסה הפוכה. וורד ציין כי המצאתו שווה מיליארדים והוא התעקש לבעלות על 51% מהנוסחה - דרישה שהקשתה רבות על המתעניינים והמשקיעים הפוטנציאליים בחומר. 

אם כי וורד היה מעורב במגעים עם נאס"א על השקעה במוצר שלו וכן עם גופים אחרים, הוא היה קנאי ביותר להגנה על סוד הפקת החומר או הרכבו (הוא אפילו חשש שדגימות יגיעו לידיים זרות מבלי ידיעתו). וורד מת במאי 2011, ולפי דיווחים שונים בכלי התקשורת, החומר אינו מיוצר מאז על ידי חברה או אנשים פרטיים כלשהם. כלומר, וורד לקח את סוד תגליתו עימו לקבר. 

בשנת 2011 עיתונאי חוקר של הגרדיאן פרסם כי את הסטארלייט שהיה למעשה אבקה דקה היה צריך לערבב עם דבק פלסטי, ולכן למוצר היה זמן חיים קצר ביותר. לפי טענתו זו "הייתה הסיבה שמר וורד מעולם לא הצליח למכור או להביא את המוצר לשוק". יתרה מכן, העיתונאי אמר שקם פיתוח למוצר מתחרה באותה תקופה ולכן הסטארלייט נשכח.

הרכב
----

כאמור, הנוסחה המדויקת של הסטארלייט אינה ידועה. אך, נאמר שהחומר הכיל מגוון של פולימרים אורגנים וקו-פולימרים יחד עם תוספים שונים, כגון בוראט וחומרים נוספים שסייעו לתכונות שלו - עד 21 חומרים שונים בסך הכל. לפי הערכות של כימאים, היותו של החומר מבודד חום וחסין ירי, מעידה על כך שהרכבו 90% חומרים אורגניים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  מוריס ב"עולם המחר"
2. ↑  מה קרה לסטארלייט?
3. ↑  אתר למנויים בלבד Rose George, ‏Starlite, the nuclear blast-defying plastic that could change the world, The Telegraph, 15 April 2009

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"סטארלייט"**.
**טיוורוב** (באוקראינית: **Тиврів**, טיווריב; בפולנית: **Tywrów**) היא עיירה במחוז ויניצה שבאוקראינה, על גדת נהר הבוג הדרומי, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

תולדות היישוב
-------------

האזכור הראשון של טיוורוב הוא משנת 1505. באמצע המאה ה-17 הוחרב היישוב בידי הטטרים והקוזקים. בשנת 1744 קיבל היישוב זכויות עיר.

יהודי טיוורוב
-------------

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-400 יהודים. ב-18 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו רצחו בה בו ביום 28 יהודים. לאחר מכן נחטפו יהודים מהעיירה לעבודות כפייה, בהן עונו בידי משגיחיהם האוקראינים.

עם העברת העיירה לחבל טרנסניסטריה הרומני בספטמבר 1941, ריכזו הגרמנים והאוקראינים את יהודיה בבית הכנסת המקומי, תוך ירי באטיים מביניהם. משם נלקחו כ-400 יהודים במשאיות למתחם של בית חרושת, ונרצחו בו בבורות ירי.

מדצמבר 1941 ועד ספטמבר 1942 הובאו לעיירה מאות רבות של יהודים שגורשו מבוקובינה ומבסרביה, וכן הגיעו אליה פליטים יהודים משטחי השלטון הגרמני באוקראינה. יהודים אלו רוכזו בגטו שהוקם בעיירה, בו אולצו לענוד טלאי צהוב ולעבוד בעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה. מקרוב ל-2,000 יהודים שרוכזו תחילה בגטו שבעיירה נותרו בו עד ספטמבר 1943 כ-450 יהודים. ב-16 במרץ 1944 שוחררה העיירה בידי הצבא האדום.

לקריאה נוספת
------------

* אובידיו קראנגה, טיווריב, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך III, עמ' 799–800), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טיוורוב** בוויקישיתוף
* טיוורוב (Tyvrov), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ge1146346

 |
**ערבות הדדית**היא אחריות של הקהילה כלפי כל אחד מחבריה, ושל כל אחד מחברי הקהילה כלפי הכלל. 
ביהדות נקבע על ידי חז"ל כלל מוסרי והלכתי לציון ערבות הדדית - כל ישראל ערבים זה לזה. משמעותו המקורית היא כי כל יהודי נושא באחריות על קיום המצוות של חברו. בעת החדשה רווח הביטוי במשמעות שונה, שלפיה כל יהודי אחראי על שלומו ורווחתו של חברו. הדוגמאות הבולטות לערבות ההדדית בימינו הן ארגוני ההתנדבות השונים בהם מוענק סיוע לאזרחים ללא תמורה.

במאה ה-20 עקרון הערבות ההדדית בא לידי ביטוי באידאולוגיית הקואופרציה, המתבטאת בפועל במוסדות חברתיים קואופרטיביים. הקיבוץ בפרט, ויישובים שיתופיים אחרים בהתיישבות העובדת הוקמו על בסיס אידאולוגיה זו.

בישראל התקיימו בעבר מגוון מוסדות קואופרטיביים, בתחומים שונים. חלקם קיימים עדיין, אם כי כיום רבים מהם כבר אינם מושתתים על עיקרון זה. בין השאר התקיימו קואופרטיבים בתחומי הבריאות (קופות חולים), התחבורה (אגד, דן), החקלאות (תנובה), הצרכנות (המשביר לצרכן, קו-אופ צפון), בנקאות קואופרטיבית (הלוואה וחיסכון).

ההפך ממצב של "ערבות הדדית", הוא מצב של פיזור אחריות.

ערבות הדדית במקרא
-----------------

נחלות שבטי ישראל
בספר במדבר, פרק ל"ב, מסופר על שניים וחצי השבטים: בני שבט ראובן, שבט גד וחצי מבני שבט מנשה, שמבקשים ממשה להישאר מחוץ לארץ ישראל, בעבר הירדן המזרחי, מכיוון שאזור זה עשיר בצמחייה ומתאים למרעה הרב שהיה ברשותם.

משה רבנו הסכים לבקשתם רק לאחר שהביעו את אחריותם כלפי שאר שבטי ישראל להגיע למטרה שהיא כיבוש נחלותיהם בארץ ישראל וההתיישבות בה. הם התחייבו לעזור קודם לאחיהם, שאר השבטים, לכבוש את נחלותיהם, כאשר הם יהיו החלוצים במלחמה, ורק אחרי שכולם יתיישבו, יוכלו לחזור אל נחלותיהם. השבטים הסכימו כי ישאירו את הנשים, הילדים והמרעה בצד המזרחי של הירדן והגברים הם אלו שיעברו עם שאר השבטים ויסייעו בידם לכבוש את ארץ ישראל.

ראו גם
------

* סולידריות חברתית

קישורים חיצוניים
----------------

* מאמרים בנושא ערבות הדדית ביהדות, באתר "מדרשת"
* צאלה קוטלר הדרי, ‏אנשים כמונו: האם זה הסוף לערבות ההדדית של הישראלים?, באתר גלובס, 21 ביולי 2018
* ד"ר מיכל פרם-כהן "מוסר של אחריות הדדית" **השילוח** 13, עמודים 36–37, פברואר 2019 (לא נכלל במהדורה המקוונת).

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר במדבר, פרק ל"ב, פסוקים א'–ה'
2. ↑  ספר במדבר, פרק ל"ב, פסוקים כ'–כ"ג
נמלה מסוג Dorylus פוערת את לסתותיה.
**נמלי גדוד** או **נמלי לגיון** (באנגלית: *Army ant*) הוא שם של קבוצות נמלים החיות ביערות גשם טרופיים, בעיקר באמריקה הדרומית ובאפריקה ויוצאות למסעות ציד גדולים. נמלים אלה כוללות מעל 200 מינים אך הם אינם קשורים אחד לשני טקסונומית. הדמיון ביניהם נובע מאבולוציה מתכנסת, בה כל מין התאים את עצמו לשיטת חיים זו.

מאפיינים
--------

נמלים אלה חיות בעיקר ביערות של אגן הקונגו ושל יער האמזונאס (אך כמה מינים חיים גם בהודו, דרום-מזרח אסיה ואוסטרליה) ויוצאות למסעות מציאת מזון על פני היער. נמלים אלה יכולות בעזרת מספרן להכניע כל חיה ביער ולגרום למוות המוני של כל יצור שיימצא. אחד המינים הנפוצים ביותר הוא *Eciton burchellii* מאמריקה הדרומית. באפריקה נפוצות ביותר נמלי Dorylus.

הנמלים בעלות גופים אדומים-כתומים עם לסתות שחורות עצומות המזריקות ארס לטרפן. הן יכולות ליצור מגופן גשרים על-מנת לסייע לאחיותיהן לטפס על ענפים. הנמלים צדות כל יצור: חרקים, עכבישים, עקרבים, נדלים וחולייתנים קטנים. כמו כן הן הורגות להקות של צרעות או של נמלים אחרות ולוכדות את זחליהן. הן עלולות להוות סכנה גם ליצורים הגדולים מהן בהרבה. היערות יכולים להיראות ריקים כמעט לגמרי מיצורים לאחר שהן מסיימות לאכול.

מספר חיות למדו לעקוב אחרי הנמלים ולתפוס חרקים הבורחים מהן או אף לחטוף את החרקים היישר מלסתותיהן. ביניהן נמנים: ציפורי נמלים שונות, נקריים וקוקייתיים וכן חיפושיות ממשפחת הקצרחפיתיים (Staphylinidae) וכינים שונות מיטפלות למושבות הנמלים.

מיון
----

נמלי הגדוד אינם קבוצה טקסונומית אלא מיני נמלים המתנהלות באופן דומה באזור חיותם:

מתת-משפחת Dorylinae:

* *Aenictus*
* *Asphinctanilloides*
* *Cheliomyrmex*
* *Dorylus*
* *Eciton*
* *Labidus*
* *Leptanilloides*
* *Neivamyrmex*
* *Nomamyrmex*

מתת-משפחת Leptanillinae

* *Anomalomyrma*
* *Leptanilla*
* *Phaulomyrma*
* *Protanilla*
* *Yavnella*

מתת-משפחת Myrmicinae

* *Pheidologeton*

מתת-משפחת Ponerinae

* *Leptogenys*
* *Simopelta*

מתת-משפחת Amblyoponinae

* *Onychomyrmex*

ראו גם
------

* נמלי אש

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נמלי גדוד** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LNB: 000321526

 |
"**El Cóndor Pasa**" (בעברית: "**הקונדור עובר**") הוא קטע מוזיקלי מזרזואלה (אנ') בעלת אותו השם (אנ') מאת המלחין הפרואני דניאל אלומיה רובאלס (אנ').

זהו השיר הפרואני המבוצע ביותר כיום (2023). מאז יציאתו יש המעריכים כי השיר זכה לכארבעת אלפים עיבודים, וכן 300 תרגומים.

בשנת 2004, יצאה הודעה רשמית כי פרו רואה את השיר כחלק מהמורשת הלאומית התרבותית שלה. וכי השיר נחשב ל"המנון שני" לאחר ההמנון הרשמי.

הפרסום העולמי של השיר יצא הודות לעיבוד באנגלית של הצמד סיימון וגרפונקל ושל פול סיימון: "**If I Could**", אשר יצא במסגרת אלבומם הנודע משנת 1970 גשר על מים סוערים.

גרסת המקור בזרזואלה
-------------------

בשנת 1913, הפזמונאי והמלחין הפרואני דניאל אלומיה רובאלס (אנ') הלחין את הזרזואלה (אנ') הקונדור עובר (אנ'). המחזה המוזיקלי הוצג לראשונה בתיאטרון מאצי שבלימה. הזרזואלה נכתבה במחזה מוזיקלי בשתי מערכות. את הטקסט כתב חוליו דה לה פאז (שם העט של חוליו בואדואין).

העיבוד הראשון של הזרזואלה לפסנתר (כולל המלודיה הידועה) יצא לאור ב-3 במאי 1933 בידי תאגיד המוזיקה אדוארד ב. מארקס (The Edward B. Marks Music Corp) האמריקאי. וממוספר כ־9643 בספריית הקונגרס האמריקאי.

העיבוד של סימון וגרפונקל
------------------------

בשנת 1965 צמד המוזיקאים האמריקאיים סיימון וגרפונקל שמע לראשונה את המנגינה בידי הלהקה Los Incas (אנ') במהלך הופעה בתיאטרון של מזרח פריז (Théâtre de l'Est parisien) (צר'). סימון התיידד עם הלהקה, ולאחר מכן הופיע איתם ואף הפיק עבורם את האלבום האמריקאי הראשון שלהם. בנוסף, הוא ביקש רשות מהלהקה להתשתמש בשיר ולהקליט אותו בעצמו. מנהל הלהקה ואחד מהחברים המייסדים חורחה מילכברג (צר'), שעיבד את השיר ואסף עבורו תמלוגים, השיב לסימון בטעות כי מדובר בשיר פרואני מסורתי.

גרסאות אחרות
------------

צמד הפרברים, באלבומם משנת 1972 "בשירי סיימון וגרפונקל" כללו את השיר בעיבוד לעברית בשם **לו ניתן (הנשר עבר)**.

את העיבוד כתב אדי שפירוביץ והמילים תורגמו בידי אבי קורן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **El Cóndor Pasa** בוויקישיתוף
* מידע על היצירה "El Cóndor Pasa" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על הקומפוזיציה "El Cóndor Pasa" באתר AllMusic
* גרסאות נוספות ל"El Cóndor Pasa" באתר SecondHandSongs

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: adb362b1-6d3e-4788-bc5a-72591b2bcbb0

 |
**פיטר אסטבורי ברונט** (באנגלית: **Peter Astbury Brunt**‏; 23 ביוני 1917 - 5 בנובמבר 2005) היה היסטוריון בריטי אשר התמחה בעת העתיקה. היה פרופסור להיסטוריה עתיקה באוניברסיטת אוקספורד.

ביוגרפיה
--------

ברונט נולד ב-23 ביוני 1917 בעיר קולסדון שבמחוז סארי. אביו סמואל ברונט היה כומר מתודיסטי, ואמו הייתה גלדיס איילין לבית בלויט. הוא התחנך בבית הספר באיפסוויץ' (Ipswich School), וב-1935 זכה במלגה ללימודי היסטוריה באוריאל קולג' (Oriel College) השייך לאוניברסיטת אוקספורד. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא רצה להתנדב לצבא בריטניה, אולם נדחה כיוון שלקה בפלטפוס. במקום זאת הוא שרת בתפקידי מנהל ומטה. ב-1946 חזר ללימודים באוקספורד, ולאחר מכן בבית הספר הבריטי ברומא (British School at Rome). ב-1947 הוצע לו תפקיד של מרצה באוניברסיטת סנט אנדרוז, אולם ב-1951 הוא פרש מהתפקיד כיוון שמצא אותו קשה מדי. הוא הפך למרצה באוריאל קולג' שבאוקספורד. בין 1959-1964 הוא שימש כדקאן הקולג'. ב-1968 עזב את אוקספורד, ועד 1970 לימד בגונוויל וקאיוס קולג' (Gonville and Caius College) השייך לאוניברסיטת קיימברידג'. בתקופה זו פרסם שני ספרים העוסקים ברומא העתיקה. ב-1970 חזר לאוקספורד והחל ללמד כפרופסור בברייזנוז קולג' (Brasenose College). 

מ-1971 עד 1979 הוא שימש גם כנציג אוקספורד בעיתונות. בין 1972-1987 הוא היה חבר במועצת בית הספר הבריטי ברומא, ובין 1980-1983 הוא היה נשיא האגודה לקידום לימודי רומא (Society for the Promotion of Roman Studies). הוא פרש מההוראה ב-1982 בגלל מצב בריאותי מעורער. לאחר פרישתו פרסם שלושה ספרים נוספים. בסתיו 2005 התגלה אצלו גידול סרטני בוושט, אולם הוא סירב לקבל טיפול. הוא נפטר ב-5 בנובמבר של אותה שנה.

במהלך התקופה בה לימד באוניברסיטת סנט אנדרוז, התאהב ברונט באחת מתלמידותיו, אך היא דחתה את הצעת הנישואין שלו. מאוחר יותר היא עברה לארצות הברית ונישאה שם. ברונט מעולם לא שקל להינשא לאחר מכן, אך תצלומה של אותה תלמידה נותר תמיד על הכוננית שלו. הוא חי עם אמו עד מותה.

ספריו
-----

* *Italian manpower 225 B.C.–A.D. 14*. Clarendon Press, Oxford 1971.
* *Social conflicts in the Roman republic*. Chatto & Windus, London 1971.
* *The fall of the Roman Republic and related essays*. Clarendon Press, Oxford 1988.
* *Roman imperial themes*. Clarendon Press, Oxford 1990.
* *Studies in Greek history and thought*. Clarendon Press, Oxford 1993.

קישורים חיצוניים
----------------

* Obituary – '*The Daily Telegraph*
* Obituary – *The Independent*
* Obituary – *The Guardian*


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007499178305171
* BIBSYS: 90323208
* BnF: cb11894392t (data)
* CANTIC: a10977430
* CiNii: DA01325306
* GND: 132810077
* ISNI: 0000 0001 1019 6586
* LCCN: n50039901
* NLK: KAC201306525
* NLP: a0000002743841
* NTA: 069603626
* RERO: 02-A003051574
* SELIBR: 179488
* SUDOC: 085832189
* VcBA: 495/11795
* VIAF: 8343
* WorldCat: lccn-n50039901

 |
**אנדרו מושן**  (אנגלית: **Andrew Motion**;‏ נולד ב-26 באוקטובר 1952), משורר אנגלי, עורך, ביוגרף ומסאי.

חייו
----

אנדרו מושן, "משורר החצר" (Poet Laureate) הנוכחי (2006) בחצר המלוכה האנגלי, התמנה לתפקידו בשנת 1999 כאשר החליף את משורר החצר הנודע טד יוז. מושן למד באוקספורד, ובתום לימודיו הורה בכמה אוניברסיטאות ולימד גם כתיבה יוצרת. בד בבד עם הקריירה האקדמית שלו, ערך את מדורי השירה בכמה הוצאות ספרים ידועות באנגליה.

בשנת 1976 נתפרסמו שיריו הראשונים של אנדרו מושן, וזכו מיד להכרה רחבה באנגליה בעיקר, אך גם בארצות דוברות אנגלית אחרות.

בעת לימודיו פגש את המשורר היהודי-אנגלי פיליפ לארקין, ויחד יזמו כמה מפעלות שירה וכתיבה יוצרת. הוא כתב, בין השאר, ביוגרפיות מוערכות על המשוררים קיטס ופיליפ לארקין, וזכה לפרסים חשובים על כתיבתו השירית והביוגרפית.

אנדרו מושן פרסם עשרות כרכים של שירה, ביוגרפיות, מסות, אוטוביוגרפיה ונובלות. עד כה תורגמו לעברית רק מספר שירים בודדים משלו.

לקריאה נוספת
------------

* **שיחה עם אנדרו מושן** (מראיין: יהודה ויזן). דחק, כרך טז, 2023.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרו מושן** בוויקישיתוף
* אתר מקיף על חייו של אנדרו מושן ויצירתו
* אנדרו מושן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007265640005171
* BIBSYS: 90158165
* BNE: XX1007009
* BnF: cb12465882z (data)
* CiNii: DA01294235
* GND: 13232394X
* ISNI: 0000 0001 0932 2047
* LCCN: n78058583
* LNB: 000026126
* MusicBrainz: 21ce28fb-04e4-4cc7-a2aa-4316072c8c39
* NDL: 00998474
* NKC: jn19990005860
* NLA: 35854612
* NLP: a0000001170163
* NSK: 000621330
* NTA: 069404100
* RERO: 02-A003613354
* SNAC: w6841nx1
* SUDOC: 05696515X
* Trove: 1117128
* VIAF: 108893413
* WorldCat: lccn-n78058583

 |
מקס זילה עם דרגות האופטשטורמפיהרר
אמון גת ב-1946, זמן קצר לפני הוצאתו להורג
**האופטשטורמפיהרר** (בגרמנית: **Hauptsturmführer**, מילולית: "מנהיג סער ראשי") הייתה דרגה של המפלגה הנאצית שהייתה בשימוש בארגוני האס אס, ה-NSKK וה-NSFK, והייתה שוות ערך לדרגת האופטמן בוורמאכט וכן לקפטן בצבאות זרים.

היסטוריה
--------

דרגת האופטשטורמפיהרר התפתחה מדרגת שטורמהאופטפיהרר, שהייתה דרגה של האס אה (SA). אנשי האס אס השתמשו בדרגת שטורמהאופטפיהרר מ-1930 עד 1934, אולם בעקבות ליל הסכינים הארוכות, שונה שם הדרגה ל**האופטשטורמפיהרר**, למרות שסמליה נשארו אותו הדבר. שטורמהאופטפיהרר נשארה דרגת SA עד 1945.

חלק מחברי האס אס הידועים לשמצה ביותר החזיקו בדרגת האופטשטורמפיהרר. ביניהם יוזף מנגלה, הידוע לשימצה כרופא שהוקצה לאושוויץ; קלאוס ברבי, מפקד הגסטפו של ליון; יוזף קרמר, מפקד מחנה הריכוז ברגן-בלזן; אלויס ברונר, ועוזרו של אדולף אייכמן; אמון גת, אשר נידון למוות ונתלה על ביצוע מספר גלים של רצח המוני (החיסולים של הגטאות בטרנוב וקרקוב, מחנה בSzebnie, פלאשוב, כפי שתואר בסרט רשימת שינדלר).

סימני הדרגה
-----------

טלאי הצווארון של האופטשטורמפיהרר כלל שלושה כוכבים ושני פסי כסף, מרוכזים בצווארון השמאלי של מדי האס אס. בנוסף, כללו המדים דרגות כתף של האופטמן. האופטשטורמפיהרר הייתה זוטרה משטורמבאנפיהרר ובכירה מאובר-שטורמפיהרר.

* סמל הדרגה - תג כתףסמל הדרגה - תג כתף
* סמל הדרגה - תג צווארוןסמל הדרגה - תג צווארון
* סמל הדרגה - תג שרוולסמל הדרגה - תג שרוול

האופטשטורמפיהרר ס"ס קארל חמיילבסקי(אנ'), מפקד מחנות גוזן עד 1942

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| דרגה זוטרה**אובר-שטורמפיהרר** | **דרגות האס אס****האופטשטורמפיהרר** | בכיר דרגה**שטורמבאנפיהרר** |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האופטשטורמפיהרר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Flaherty 2004, p. 148.
2. ↑  McNab 2009a, pp. 29, 30.
3. ↑  Miller 2006, p. 521.
4. ↑  McNab 2009b, p. 15.
**ליאור קודנר** (נולד ב-16 במרץ 1979) הוא עיתונאי ישראלי ומרצה לתקשורת. משמש כמנכ"ל הדיגיטל של העיתון "הארץ" ואחראי על ניהול אתרי "הארץ" בעברית ובאנגלית ואתר "The Marker".

ביוגרפיה
--------

ליאור נולד בריגה שבלטביה ועלה לישראל כשהיה בן 11. סיים את לימודיו התיכוניים במרכז חינוך ליאו באק בחיפה. הוא החל את דרכו העיתונאית בגלי צה"ל ככתב תחבורה, תעופה ותיירות ואחר כך מונה לכתב לענייני משפט.

ככתב, פרסם ראשון את עסקת הטיעון עם האנס בני סלע, ועל צנזורה שמפעילה חברת אגד על פרסום על גבי אוטובוסים, שמנעה בין היתר קידום אוכל לא-כשר. הוביל שורה של שידורים חיים, בין היתר סביב נחיתת האפיפיור בישראל, משפטי דרעי ונמרודי.

בתום שירותו המשיך לעבוד בגלי צה"ל, בין היתר הגיש וערך את "24 היום שהיה", מבזקים, "שישיבת" ויומן הערב. במקביל להמשך עבודתו האזרחית בגלי צה"ל החל לעבוד גם בקבוצת הארץ, שם מילא תפקידים מגוונים. בין היתר עבד כראש דסק החדשות, עורך מוספים וחלק ב', עורך חדשות החוץ ועורך הרשתות החברתיות של כל הקבוצה.

בשנת 2013 קודם קודנר ונוצר עבורו תפקיד חדש בקבוצה, סמנכ"ל הדיגיטל. באותה שנה היה אחראי למעבר האתר בעברית לאתר בתשלום למנויים. במרץ 2016 דיווח מו"ל העיתון, כי "הארץ" גייס 25,000 מינויים דיגיטליים. שנתיים אחר כך דיווח הארץ על 45,000 מינויים דיגיטליים. בסוף 2019 דיווח קודנר כי קבוצת הארץ הגיעה ל-72,000 מנויים דיגיטליים. באוגוסט 2021 הגיעה הקבוצה ל-100,000 מנויים דיגיטליים.

מאז 2017 מגיש את ההסכת "השבוע" של "הארץ" בכל יום שלישי.

בפברואר 2018 מונה גם לסגן עורך "הארץ". ב-2022 מונה למנכ"ל הדיגיטל של ״הארץ״.

חיים אישיים
-----------

נשוי לעורכת הדין שיר קודנר, לשעבר היועצת המשפטית של קבוצת NSO והם הורים לשלושה ילדים.[דרוש מקור]

קישורים חיצוניים
----------------

* מאמרי ליאור קודנר, באתר "הארץ"
* כתבותיו באתר עכבר העיר
* 

* ליאור קודנר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* דוד אברהם‏, דיגיטל פירסט, באתר וואלה!‏, 1 באוקטובר 2013
* אורן פרסיקו ונמרוד הלברטל, "אנחנו מניחים שבעתיד נעשה את רוב הכסף שלנו מקוראים, ולא מפרסום", באתר העין השביעית, 16 באוגוסט 2016
* יובל דרור, כופרים ומומרים, באתר העין השביעית, 9 באוגוסט 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוד אברהם‏, דיגיטל פירסט, באתר וואלה!‏, 1 באוקטובר 2013
2. ↑  יובל דרור, "'הארץ' לא ימשיך להתקיים ללא תשלום מהגולשים", באתר העין השביעית, 26 בפברואר 2013
3. ↑  עמוס שוקן, מכתב ממו"ל הארץ, עמוס שוקן, באתר הארץ, 1 במרץ 2016
4. ↑  יונתן כיתאין, ‏הבטחתם חומה, באתר גלובס, 10 ביולי 2018
5. ↑  איתמר ב"ז, "הגענו ל-72 אלף מנויים דיגיטליים משלמים", באתר העין השביעית, 12 בדצמבר 2019
6. ↑  יובל דרור, כופרים ומומרים, באתר העין השביעית, 9 באוגוסט 2021
7. ↑  השינויים ב"הארץ" נמשכים: ליאור קודנר ימונה לסגן העורך, באתר וואלה!‏, 27 בפברואר 2018
8. ↑  אתר למנויים בלבד ליאור קודנר, ואז פייסבוק מחקה את הבת שלי, באתר הארץ, 21 בפברואר 2021

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007312112205171

 |
**דמיטרי הכוזב השני** (רוסית: Лжедмитрий II‏; ? - 21 בדצמבר 1610, קלוגה) היה נסיך שקר שטען שהוא בן של איוואן הרביעי וניסה להגיע לכס רוסיה הצארית. למרות שתקופה מסוימת שלט בחלק משמעותי של המדינה, לא נחשב צאר לדעת ההיסטוריונים כי לא הצליח להשתלט על מוסקבה ולא הוכתר כצאר בדרך המקובלת.

הופעתו
------

מיד לאחר הריגת דמיטרי הכוזב הראשון החלו להתפשט שמועות על כך שהוא לא נהרג והצליח לברוח ממוסקבה. כשבוע לאחר האירועים האלימים בהם הוא נהרג, החלו להופיע במוסקבה כרזות שנחתמו כביכול על ידו. בהופעת הנסיך מחדש היו מעוניינים כוחות שונים, בין היתר הפולנים ומתנגדי הצאר החדש וסילי שויסקי. 

דמיטרי הכוזב השני הופיע בפעם הראשונה בשנת 1607 בעיר שדה קטנה בבלארוס. לא ברור מי הוא היה. לפי חלק מהגרסאות הוא היה מטביי וריובקין, בן של איש כמורה מאוקראינה. לפי גרסאות אחרות הוא היה ממוצא יהודי.

עם הזמן מחנה תומכיו גדל. תומכיו לרוב היו פולנים, אצילים מדרום רוסיה וקוזאקים. כאשר צבאו הגיע ל-3,000 לוחמים הוא יצאה לפשיטה וניצח את כוחות הצאר ליד קוזלסק. מיד לאחר הקרב, צבאו כמעט התפזר כתוצאה מהשלל הרב שנתפס. רק הצטרפות מספר אצילים פולנים איפשרה לו להמשיך במהלך. עם זאת, התלות שלו בפולנים גדלה. במהלך קרב שהתרחש ב-30 באפריל - 1 במאי 1608 הוא ניצח את הכוחות של וסילי שויסקי. בתחילת יוני 1608 הוא התחיל במצור על מוסקבה והקים מחנה בפרבר של העיר - בטושינו. זה היה הבסיס לכינוי - "הגנב מטושינו". ב-25 ביולי 1608 וסילי שויסקי חתם חוזה עם נציגי המלך הפולני סיגיזמונד השלישי. בחוזה סוכם בין היתר, שכל הפולנים יעזבו את **דמיטרי הכוזב השני** ומרינה מנישק תחזור לפולין, לא תכיר בנסיך הכוזב כבעלה ותפסיק לקרוא את עצמה כצארינה. בהיוודע שמרינה מנישק עזבה את ירוסלבל בדרכה לפולין דמיטרי הכוזב השני שלח כוח צבאי במטרה לתפוס אותה. הדבר הצליח, אך מרינה מנישק סירבה לבוא אליו והתמקמה במחנה תומכיו הפולנים. לאחר משא ומתן סוכם שמרינה מנישק תכיר בו כבעלה ולאביה יועברו כספים רבים וערים לאחר שדמיטרי הכוזב השני יתפוס את השלטון.

בינתיים המצור על מוסקבה נמשך ללא התקדמות ממשית ולא נרשמו הצלחות בשדה הקרב. מצור על מנזר חשוב בסביבת מוסקבה לא צלח. שוודיה שלחה את כוחותיה במטרה לתמוך בוסילי שויסקי ולכוחות שלו בהנהגת מיכאל סקופין-שויסקי היו מספר הצלחות שהחלו לאיים על עצם קיום המחנה בטושינו. בתחילת 1609 החלו מהומות בערים שתמכו בדמיטרי וזאת כתוצאה מהמיסים שהוטלו לצורך מימון הצבא. בקיץ 1609 מלך פולין החל בפלישה גדולה לשטחי רוסיה הצארית ורוב הפולנים עזבו את דמיטרי הכוזב השני. בסוף 1609 הוא נאלץ לעזוב את טושינו ונמלט לקלוגה. 

בסוף שנת 1610 הוא נהרג על ידי אציל ממוצא טטרי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דמיטרי הכוזב השני** בוויקישיתוף

| **שליטי רוסיה** |
| --- |
| נסיכי קייב | נסיכי ולדימיר | נסיכי מוסקבה | **צארים של רוסיה** | קיסרי רוסיה | שליטי ברית המועצות | נשיאי הפדרציה הרוסית |
| איוואן הרביעי "האיום" | פיודור הראשון | בוריס גודונוב | פיודור השני | דמיטרי הכוזב הראשון | דמיטרי הכוזב השני | וסילי שויסקי | מיכאיל הראשון | אלכסיי הראשון | פיודור השלישי | איוואן החמישי | פיוטר הראשון "הגדול" |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007275024405171
* GND: 1032892617
* ISNI: 0000 0000 3229 4059
* LCCN: n83025852
* LNB: 000124694
* VIAF: 1379229
* WorldCat: lccn-n83025852

 |
**ז'יימליס** (בליטאית: **Žeimelis**; ביידיש: **זיימל**) היא עיירה בצפון ליטא במחוז שאולאי סמוך לגבול עם לטביה. עד השואה התקיימה בה קהילה יהודית, נודעה ברבנים מפורסמים שכיהנו בה.

תולדות היישוב
-------------

מהמאה ה-14 ועד המאה ה-18 נוהלה ז'יימליס על ידי פיאודלים גרמנים. עד שנת 1795 הייתה ז'יימליס חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי, ומאז היא הייתה חלק מהאימפריה הרוסית, עד מלחמת העולם הראשונה. בתקופת ליטא העצמאית 1918-1940 נבנה קו רכבת שהוביל מהעיירה לעיר פוניבז'.

יהודי ז'יימליס
--------------

לראשונה נזכר תושב יהודי בז'יימליס בשנת 1593. קהילה יהודית מאורגנת נזכרת באמצע המאה ה-18. במפקד של שנת 1766 נספרו 428 יהודים בעיירה.

במפקד של 1897 נספרו בעיירה 679 יהודים יותר ממחצית תושבי העיירה. היהודים התפרנסו ממסחר, חנויות, בתי קפה ותעשייה זעירה.

המצב הכלכלי הקשה בתחילת המאה ה-20 גרם להגירה של רבים מיהודי העיירה. הם היגרו בעיקר לארצות הברית, ארץ ישראל ודרום אפריקה. בעיירה היה תלמוד תורה ובית ספר יסודי יהודי, וכן ספריה יהודית עם ספרים ביידיש. כן הייתה בעיירה פעילות ציונית, וסניף של תנועת החלוץ.

### רבני העיר

מרבני העיר הנודעים - ר' שלום אלחנן יפה שכיהן ברבנות משנת 1883, לימים הרב בעיר סנט לואיס בארצות הברית.

הרב אברהם יצחק הכהן קוק מונה לרב המקום בשנת 1887. עם מינויו הוא דאג לבניית מקווה חדש, ולחיזוק מוסדות העזרה הדדית של גמילות חסדים, הכנסת אורחים וביקור חולים. בתקופת רבנותו בז'יימליס התאלמן הרב קוק מאשתו הראשונה, והוא נותר עם בת יחידה, שנה לאחר מכן הוא נישא לאשתו השנייה. בנו הרב צבי יהודה נולד בתקופה זו. בשנת 1895 עבר הרב קוק לעיר בויסק שם כיהן כרב העיר, עד עלייתו לארץ ישראל בשנת 1903.

מחליפו ברבנות ז'יימליס היה הרב יעקב דוב רפפורט שימש ברבנות עד עלייתו לארץ ישראל בשנת 1926, בה שימש כרבה של המושבה כפר סבא.

### בימי השואה

עם הכיבוש הגרמני נכלאו יהודי העיירה בבניין בנק מקומי שחלונותיו היו עם סורגי ברזל. משם הועברו לאסם במרחק 2 ק"מ מהעיירה. ב-8 באוגוסט 1941, נלקחו כל יהודי העיירה, כ-180 איש ליער אורנים סמוך. במקום זה נורו כולם למוות בידי הגרמנים וליטאים משתפי פעולה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'יימליס** בוויקישיתוף
* אתר המוקדש לקהילה היהודית בז'יימליס
* אתר נוסף המוקדש לקהילת ז'יימליס
* "ז'יימליס", באתר JewishGen (באנגלית)
* ד"ר יעקב מאור, תחנות בחיי הרב קוק, אתר ותוליכנו לשלום

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007542882005171
* VIAF: 154943049
* WorldCat (עם VIAF): 154943049

 |
**שיגצ'יו איזומי** (ביפנית: **泉 重千代**; מת ב-21 בפברואר 1986) היה יפני, שהוכתר כ"האדם החי המבוגר ביותר", לאחר מותו של ניווה קוואמוטו ב-16 בנובמבר 1976, גם הוא מיפן. המקרה שלו אומת בתחילה על ידי ספר השיאים של גינס, תחת הקטגוריה "הגבר הזקן ביותר אי פעם", אך גינס ביטלו מאוחר יותר את השיא ובספר השיאים העולמיים של גינס 2012 עבר השיא לכריסטיאן מורטנסן (מאז עבר אותו ג'ירואמון קימורה) והושמט אזכורו של איזומי.

ביוגרפיה
--------

שיג'יאו היה בנם היחיד של תממינמוטו וצורוקמה איזומי. הוריו נפטרו כשהיה בן 6 חודשים, והוא אומץ על ידי סבו קצוצומי איזומי בפברואר 1866. ספר השיאים של גינס מצאו מסמך המעיד כי הוא היה בן 24 בשנת 1889, כאשר קיבל פטור משירות צבאי כדי לעבוד בשדות קני סוכר.
איזומי שתה את משקה ה"שוצ'ו"(אנ') (משקה אלכוהולי יפני המזוקק לעיתים קרובות משעורה או אורז), והמשיך לעשן בגיל 70. הוא פרש מחקלאות קנה סוכר בשנת 1970.

מוות וחוסר וודאות מעל גיל
-------------------------

לאחר אשפוז קצר, נפטר איזומי מדלקת ריאות ב-21 בפברואר 1986. איזומי נחשב בטעות כאחד משני אנשים בלבד (השנייה היא ז'אן לואיז קלמן) שגילם אומת מעל ל-120 שנה עד שטענה זו הופרכה. באפריל 1987, 14 חודשים לאחר מותו של איזומי, דיווחה המחלקה לאפידמיולוגיה במכון המטרופוליטן לגרונטולוגיה בטוקיו כי בדיקה ברשומות הרישום המשפחתי של איזומי מוכיחה שהוא היה בן 105 במותו. בספר השיאים העולמי של גינס משנת 2011 נכתב כי תעודת הלידה שהוגשה כראיה, הייתה אולי שייכת למעשה לאחיו הגדול, שנפטר בגיל צעיר, והמשפחה אולי השתמשה מחדש בשם "שיג'יצ'יו" כשמו לאחר מות אחיו.

המקרה המאומת והבלתי מעורער של אריכות חיים גברית הוא ג'ירומון קימורה, גם הוא מיפן, שנפטר בגיל 116 שנים ו-54 ימים.

ראו גם
------

* תוחלת חיים

קישורים חיצוניים
----------------

* שיגצ'יו איזומי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  2012 edition of Guinness World Records, p.86,
2. ↑  *The Guinness Book of Records* (1993 ed.). Bantam Books. באוקטובר 1992. p. 355. ISBN 0-553-56257-6. נבדק ב-20 בפברואר 2020. `{{cite book}}`:  (עזרה)
3. ↑  *The Guinness Book of Records* (1999 ed.). ספר השיאים של גינס. בספטמבר 1998. p. 102. ISBN 0-965-23839-3. נבדק ב-20 בפברואר 2020. `{{cite book}}`:  (עזרה)
4. ↑  Asahi News Service, APRIL 6, 1987, MONDAY, JAPANESE EXPERT DEBUNKS IDEA OF 'VILLAGE OF 100-YEAR-OLDS'
5. ↑  "The Shigechiyo Izumi Case". Supercentenarian.com. 6 באפריל 1987. נבדק ב-20 באוגוסט 2011. `{{cite web}}`:  (עזרה)
6. ↑  "Men Supercentenarian Photos File No. 1 of 3 for the years 2001-2008". Genealogy Research Group. 11 בספטמבר 2012. נבדק ב-20 בפברואר 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה)
7. ↑  Matsuyama, Kanoko (12 ביוני 2013). "Oldest man in history dies at age 116". *Sydney Morning Herald*. נבדק ב-12 ביוני 2013. `{{cite news}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 00624829
* VIAF: 251500066
* WorldCat: viaf-251500066

 |
הרב **אליעזר שמחה וייס** (נולד בשנת תש"י 1950) הוא רבו לשעבר של כפר הרא"ה, כמו כן כיהן כרב המועצה האזורית עמק חפר. כיום משמש כחבר מועצת הרבנות הראשית לישראל וכממלא מקום רב העיר בני ברק.

ביוגרפיה
--------

נולד וגדל בעיר מנצ'סטר באנגליה לרב שלמה וניטה וויס. למד בישיבת גייטסהד באנגליה, לאחר מכן עלה לארץ ישראל ולמד תקופה קצרה בישיבת מיר, כמו כן למד בישיבת מרכז הרב בירושלים והמשיך את לימודיו במכון הארי פישל. נסמך להוראה על ידי הרב הראשי הרב איסר יהודה אונטרמן.

הוא חזר לעירו מנצ'סטר לשמש רב קהילה. באותה תקופה למד משפטים (עריכת דין) באוניברסיטת מנצ'סטר. לימים שימש גם כמנכ"ל לשכתו של הרב ד"ר עמנואל יעקובוביץ, הרב הכולל ליהודי בריטניה הגדולה, והיה אחראי לענייני ישראל בלשכת הרב הראשי. הרב וויס שימש גם כרב ומורה רוחני לסטודנטים יהודים באוניברסיטאות לונדון ומנצ'סטר.

בשנת תשמ"ו (1986) התמנה כרבה של כפר הרא"ה ובכלל זה המשקים הקיבוצים והמושבים הסמוכים לכפר. מאוחר יותר מונה באופן רשמי לכהן כרבה של המועצה האזורית עמק חפר.

בכ"ה באלול תשע"ח (2018) נבחר למועצת הרבנות הראשית, במקום הרב יוסף גליקסברג.

בשנת תשע"ט (2019) לאחר פטירת הרב שלמה קורח רבה של בני ברק, מונה לשמש כממלא מקום רב העיר בני ברק עד לבחירת רב קבוע לעיר מטעם המדינה.

הרב וייס הוא מן הרבנים העומדים בראש המאבק ברפורמות שר הדתות לשעבר מתן כהנא בכשרות ובגיור.

היה מן העורכים הראשים של הספרים של סבו הגדול הרב אליעזר שמחה רבינוביץ רבה של סובאלק ולומז'ה.

חיבוריו
-------

* משפטי שכנים – מדריך להלכות שכנים. תשנ"ז, בני ברק.
* הרא"ה – על היישוב כפר הרא"ה, תשנ"א.
* באר הטהרה – ספר העוסק בהלכות נדה, תשנ"ד, ירושלים.
* ממורשת התורה – שיחות על פרשיות התורה, ספר בראשית וספר שמות, בהוצאת 'דעת', ירושלים, תשנ"ז.
* ממורשת התורה - שיחות על פרשיות התורה, ספר ויקרא, ספר במדבר, וספר דברים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אליעזר שמחה וייס** בוויקישיתוף
* שיעוריו באתר ישיבה.
* טורי דעות וכתבות הרב אליעזר שמחה וייס, אתר סרוגים.
* 13 סיבות למה "פתוח בשבת" זה לא כשר, טור דעה באתר ynet.
* מאמרו בשנתון תחומין על הזמנת אורח לא דתי בשבת, אתר צומת.
* שיעוריו באתר יוטיוב
* הספרים שלו באתר הספרייה הלאומית
* אליעזר שמחה ויס, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרב אליעזר שמחה וייס, רפורמת הגיור: פירוק חזון קיבוץ גלויות, באתר ערוץ 7

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007433363705171
* LCCN: nr94036989
* VIAF: 25148874423349621001
* WorldCat: lccn-nr94036989

 |
יער דין. מבט מרוס שעל הנהר ויי (Ross-on-Wye) לעבר סלע סיימונדס יאט (Symonds Yat Rock).

**יער דין** (באנגלית: **Forest of Dean**) הוא אזור גאוגרפי והיסטורי במחוז גלוסטרשייר שבאנגליה. צורת אזור יער דין - משולש המשתרע בין הנהר וואי במערב ובצפון, הנהר סוורן בדרום והעיר גלוסטר במזרח. שטחו של האזור כ-110 קמ"ר, והוא מיוער ברובו. יער דין הוא היער העתיק ביותר באנגליה הקיים כיום. חלקים מהיער משתרעים מעבר לגבול מחוז גלוסטרשייר לתוך ויילס.

היסטוריה
--------

יער דין הוכרז כיער מלכותי על ידי ויליאם הכובש, לפני כמעט 1,000 שנים, במטרה להפוך את היער לאזור ציד מלכותי. אזור היער היה מיושב עוד קודם לכיבוש אנגליה על ידי הנורמנים בשנת 1066. ביער התגלו יישובים מתקופת הברזל וכן מספר יישובים רומיים, בשל מרבצי עפרות הברזל שבאזור, ומרבצי הפחם. אף על פי שמאז תקופת ויליאם הכובש היה היער יער מלכותי (היינו אתר ציד בו מותר רק לבני בית המלוכה הבריטי לצוד), בשל מרבצי עפרות הברזל, נותרו באזור היער שטחי כרייה של מתכות ופחם. על אף היותו של היער שטח מלכותי, העניק אדוארד הראשון זכות לכל תושבי היער (אנשים שנולדו בכפרים המצויים בשטח היער) הרשאה מלכותית לכרות בו פחם.

מעצי היער נבנו ספינות רבות עבור הצי המלכותי בהם הספינה "ויקטורי" של האדמירל הוריישו נלסון.

ריבויים של מרבצי הפחם באזור הביאו להקמת מכרות רבות בתקופת המהפכה התעשייתית. הכרייה המסחרית של פחם באזור הופסקה בשנת 1965.

כיום מהווה אזור היער אתר תיירות והכפרים בו מתפרנסים בעיקר מתיירות הנופש המקומית.

חי וצומח
--------

באזור יער דין צומחים בעיקר עצים ירוקי עד, ובעיקר עצי אלון אולם גם צפצפות, אשוח דאגלס ואורנים.

בעבר היו ביער איילים רבים, אולם אלה נכחדו באזור בשל ציד רב. לאחר מלחמת העולם השנייה הושבו האיילים ליער. הסנאים האדומים שהיו באזור נכחדו, אולם ניתן למצוא ביער סנאים אפורים רבים. ביער מצויים גם חזירי בר רבים.

אתרים בעלי חשיבות ביער
----------------------

* מערות קלירוול
* רכבת יער דין

היער בתקשורת ובספרות
--------------------

"היער בין העולמות" הוא יער דמיוני שמוזכר בספר אחינו של קוסם. היער הוא מקום שמקשר בין עולמות רבים, ואליו מגיעים גיבורי הספר, פולי ודיגורי, לאחר שנגעו בטבעות קסם, נאמר כי puzzlewood, שנמצא ביער דין שימש השראה ללואיס עבור היער שבין עולמות.

ביער מוקמה עלילת סדרת הטלוויזיה הבריטית "בראשית" (אף שזו צולמה ביערות בקרבת לונדון). כמו כן צולמו במערות קלירוול סדרות טלוויזיה רבות והסרט "Outlaw" משנת 2007 צולם אף הוא באזור קולפורד שביער.

בספר "הארי פוטר ואוצרות המוות" מוצאים הארי פוטר וחבריו את חרבו של גריפינדור ביער דין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יער דין** בוויקישיתוף
* ההיסטוריה של יער דין (אורכב 16.05.2007 בארכיון Wayback Machine)
* מסלול הפסלים של יער דין
* רכבת יער דין
* תצלומים היסטוריים
* יער דין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007543230005171
* GND: 4464716-5
* LCCN: sh85036077
* SUDOC: 175043302

 |
**ולדימיר** (ברוסית: **Владимир**‏; 1053- 19 במאי 1125) בנו של וסבולוד הראשון, היה נסיך קייב בשנים 1113–1125.

חייו
----

ולדימיר נולד בשנת 1053 בקייב. לפי המסורת, אימו הייתה בתו של קונסטנטינוס התשיעי מונומכוס, קיסר האימפריה הביזנטית. אמיתות הדבר מוטלת בספק, אך עם זאת ידוע שאימו הייתה ממוצא ביזנטי. בצעירותו היה נסיך רוסטוב (1066–1073) ונסיך סמולנסק (1073–1078). לאחר שאביו התמנה לנסיך קייב בשנת 1078 הוא קיבל את נסיכות צ'רניגוב. עם מות אביו ב-1093 ניתנה לו הזדמנות להיות נסיך קייב, אולם הוא סירב כיוון שהעדיף שהתואר יועבר לבן דודו - סוויאטופולרק השני. הסיבה לכך היא שסוויאטופולק היה מבוגר יותר וולדימיר רצה להימנע ממלחמת ירושה.

בסביבות שנת 1100 הוא יסד את העיר ולדימיר שבהמשך הפכה למרכז המדינה הרוסית.

ולדימיר היה בין יוזמי ברית הנסיכויות הרוסיות נגד הקומנים. לצורך כך הוא יזם שלוש אספות נסיכים, החשובות שבהן נערכו בשנת 1097 בלובץ' ובשנת 1103 בדולובסק. הוא השתתף באופן פעיל בכל המערכות נגד הקומנים, שבסופו של דבר הפסיקו את התקפותיהם על רוס של קייב. בספר "הנחיות" שהוא השאיר לבניו, הוא מציין שהשתתף ב-83 מערכות צבאיות וחתם על חוזה שלום עם הקומנים 19 פעמים.

עם מותו של בן דודו סוויאטופולק בשנת 1113, החל מרד בקייב, ואצולת העיר הזמינה את ולדימיר על מנת שישליט שם סדר. הוא הצליח בדיכוי המרד אך ראה שיש צורך בשינוי חוקתי עמוק יותר. על כן, הוא פרסם סדרת חוקים חדשים שמסדירים את נושא הריבית על ההלוואות וגביית חובות.

תקופת שלטונו הייתה תקופה של פריחה מדינית. הוא עצמו וקרובי משפחה שלטו בכ-75% מהשטח המאוכלס על ידי הרוסים. היציבות התבססה על המוניטין שלו כמנהיג ובשל סכנות מפלישות הקומנים.

ילדים
-----

מאשתו גיטה מסאסקס, בתו של הרולד השני, מלך אנגליה:

* מסטיסלאב הראשון, נסיך קייב
* איזיאסלאב, נסיך קורסק
* סוויאטוסלאב, נסיך סמולנסק ונסיך פריאסלאבל
* יארופולק, נסיך קייב
* ויאצ'סלאב, נסיך קייב
* מרינה

מאשתו ממוצא ביזנטי:

* רומן, נסיך וולין
* אופמיה, התחתנה עם קולומן, מלך הונגריה
* אוופרקסיה
* אגפיה
* יורי דולגורוקי, נסיך קייב
* אנדרי, נסיך וולין

ייתכן שהייתה לו גם אישה נוספת ממוצא קומני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ולדימיר השני, נסיך קייב** בוויקישיתוף
* קורות חיים
* הנחיות ולדימיר לבניו (בתרגום לאנגלית)
* ולדימיר השני, נסיך קייב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007304231905171
* BnF: cb12093958t (data)
* GND: 119256266
* ISNI: 0000 0000 8351 5499
* LCCN: n85371641
* NKC: jn20000701912
* NLP: a0000001046573
* NTA: 171628993
* RSL: 000084391
* SUDOC: 029278899
* VcBA: 495/330702
* VIAF: 3276787
* WorldCat: lccn-n85371641

 |
**פראנאס ליאטוקאס** (בליטאית: **Pranas Liatukas**;‏ 29 בינואר 1876 – 9 בספטמבר 1945) היה לוטננט גנרל ליטאי אשר שימש למשך תקופה קצרה כמפקד צבא ליטא.

ביוגרפיה
--------

ליאטוקאס נולד במחוז טאורגה בליטא שהייתה נתונה אז תחת שליטת האימפריה הרוסית ב-29 בינואר 1876. ב-1902 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית ולמד בבית הספר הצבאי בווילנה. בתחילת מלחמת העולם הראשונה הוא השתתף בקרב גליציה כמפקד פלוגה. הוא לחם בחזית המזרחית עד סוף המלחמה, נפצע פעמיים והועלה לדרגת פולקובניק. באוגוסט 1918 סילקו השלטונות הבולשביקים את כל הקצינים ממוצא ליטאי מהצבא. הוא חזר לליטא, שהכריזה בינתיים על עצמאותה. בדצמבר הוא התגייס לצבא ליטא. במרץ 1919 הוא מונה למפקד גדוד חי"ר. הוא השתתף במלחמה נגד הצבא האדום שפלש לליטא, וכן נגד הברמונטיאנים - חיילים רוסיים לשעבר שהתמרדו כנגד השלטון הליטאי. ב-26 בספטמבר 1919 הוא מונה למפקד צבא ליטא. ב-21 בפברואר 1920 פרץ בליטא מרד קובנה חיילים קומוניסטים בתמיכת ברית המועצות ניסו להפיל את ממשלת ליטא. ליאטוקאס צעד בעצמו אל מעוז המורדים בפאנמונה במטרה לנסות ולהשיב את הסדר על כנו, אולם המורדים לקחו אותו בשבי.

המרד דוכא בידי צבא ליטא כעבור יומיים, אולם ליאטוקאס בחר להתפטר ולעזוב את הצבא. הוא המשיך למלא תפקידים ציבוריים במשרד האוצר הליטאי ובבנק ליטא, ובין 1924–1926 שימש כראש מחוז סקאיי. בתחילת 1945 הוא נלכד בידי הנ.ק.ו.ד. והואשם בהשתייכות לצבא החירות הליטאי. הוא עונה קשות, ומת ב-9 בספטמבר 1945. מקום קבורתו לא ידוע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פראנאס ליאטוקאס** בוויקישיתוף
* פראנאס ליאטוקאס באנציקלופדיה הליטאית האוניברסלית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 7713154260797324480003
* WorldCat (עם VIAF): 7713154260797324480003

 |
הנסיכויות הרוסיות בשנת 1237 - נסיכות ולדימיר בסגול בצפון-מזרח 
**יארוסלאב השני** (ברוסית: **Ярослав**‏; 8 בפברואר 1191 - 30 בספטמבר 1246) בנו של וסבולוד הקן הגדול, היה נסיך ולדימיר בתקופת הפלישה המונגולית לרוסיה.

יארוסלאב נשלח על ידי אביו למשול בתור נסיך בפרסלאבל, אך גורש מהעיר על ידי נסיכים אחרים בשנת 1206. בשנת 1208 השתתף במערכה נגד נסיכות ריאזן והתחיל לשלוט בנסיכות כנציג אביו. בשנת 1209 נשלח על ידי אביו למשול בנובגורוד. במהלך מספר שנים היה מאבק על נסיכות זו עם נסיכי סמולנסק. עם פטירת אביו, תמך באחיו יורי השני, אך הם הובסו בקרב ליפיצק בשנת 1216. בשנת 1222 חזר לנובגורוד. בתקופה זו הוא ניהל מספר מערכות צבאיות נגד הליטאים והמסדר הליבוני.

בשנת 1236 הוא עבר לקייב וקיבל את הנסיכות. כתוצאה מכך שתי נסיכויות מרכזיות של רוסיה (נסיכות ולדימיר ונסיכות קייב) היו בשליטת האחים ששיתפו פעולה.

פלישת המונגולים
---------------

בשנת 1238 לאחר פלישת המונגולים לרוסיה וכיבוש ולדימיר הוא הגיע לעיר. מאחר שכל משפחתו של יורי השני נהרגה הוא קיבל את הנסיכות.

בשנת 1243 הוא הוזמן לאורדת הזהב וקיבל שם הכרה כנסיך ראשי של רוסיה. למרות הכרה זו נשאר בוולדימיר ובכך סיים את התהליך הארוך של העברת השלטון המרכזי מקייב לוולדימיר. 
המונגולים נתנו לו אישור לחזור לרוסיה, אך הוא השאיר את בנו קונסטנטין בחצר החאן. בשנת 1245 הבן שוחרר, אך באטו חאן דרש שכל משפחת יארוסלאב תבוא לבירתו. הדברים הסתדרו ורוב משפחתו חזרה לרוסיה. יארוסלאב בעצמו נשלח לבירת האימפריה המונגולית קרקורום. הוא היה עד לתחילת שלטון של גויוק חאן וקיבל ממנו אשרור לשלטונו בנסיכות ולדימיר. לקראת סיום ביקורו יארוסלאב הורעל ונפטר.

משפחתו
------

הוא היה נשוי פעמיים - לבת אצולה קומנית ולבת של מסטיסלאב, נסיך טורופץ.

היו לו 12 ילדים:

* פיודור - נפטר בגיל 13
* אלכסנדר נבסקי - נסיך ולדימיר
* אנדרי - נסיך ולדימיר
* מיכאל - נסיך ולדימיר
* דניאל
* יארוסלאב - נסיך ולדימיר
* קונסטנטין
* אפנסיי
* מריה
* וסילי - נסיך ולדימיר
* אוליאנה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יארוסלאב השני, נסיך ולדימיר** בוויקישיתוף
* קסדת הנסיך

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 12288163X
* VIAF: 50120293
* WorldCat (עם VIAF): 50120293

 |
**חיים שרון** (1925 – 9 בדצמבר 2011) היה ראש עיריית חולון בין יוני 1987 לפברואר 1989.

ביוגרפיה
--------

שרון נולד כ**חיים שרעבי** בצנעא, בירת תימן כבן למשפחה עם שישה ילדים. בתימן למד ב"חדר" וכשהיה בן 7, יצאה משפחתו רכובה על גמלים וחמורים, בחשאי ובדרך-לא-דרך לעדן. משם הפליגו לסואץ ומשם הגיעו בשנת 1934 בספינה ליפו. בשנת 1937 השתקעה משפחתו בחולון. בישראל למד בתלמוד תורה לתימנים, ב"חדר" ספרדי ובישיבת הרב עמיאל בתל אביב. שרון נמנה עם מייסדי קן הנוער העובד והלומד בעירו ומראשוני תנועת "הפועל" בעיר. ב-1940 הצטרף להגנה ושירת מטעמה כנוטר בחולון. ב-1942 התנדב למחלקה הערבית של הפלמ"ח והיה פעיל בהברחת מעפילים מארצות ערב. ב"שבת השחורה" נאסר ונכלא בלטרון ולאחר מכן הועבר לכלא ברפיח. במלחמת העצמאות לחם בחולון ובחזית הדרומית ולאחר המלחמה עבד תקופה ארוכה בשירות הביטחון ותוך כדי למד משפטים. בשנת 1965 הוסמך כעורך דין ופתח משרד עצמאי בחולון.

קריירה פוליטית
--------------

ב-1969 הוצב במקום החמישי ברשימת המערך למועצת העיר חולון ומאז ברציפות עד שנת 1992 כיהן כחבר מועצה. ב-1973 נבחר לכהן פעם נוספת כחבר מועצה מהמקום הרביעי ברשימת המערך. ב-1978 הוצב במקום ה-13 והנמוך יחסית, אך רשימת המערך קיבלה 14 מנדטים ושרון המשיך לכהן במועצה. ב-1983 הוצב במקום השני ברשימת המערך (שהייתה משותפת הפעם למפלגת העבודה, מפ"ם ול"ע) ולאחר הבחירות מונה על-ידי ראש העיר פנחס אילון כסגן ומ"מ ראש העיר. ביוני 1987 ראש העיר אילון החליט לפרוש מתפקידו ושרון מונה במקומו. הקואליציה ברשותו, שהוקמה על-ידי אילון, ידעה מתחים רבים ואף הובילה לפרישת הרשימה הדתית ואפרים קורן (שהיה מבכירי המערך) מהקואליציה. בתקופת כהונתו החלו הקמת תיאטרון חולון, בית "יד לבנים", "ימית 2000" והאצטדיון העירוני. בבחירות 1989 זכה שרון ל-30.7% מקולות הבוחרים בבחירות לראשות העיר והפסיד למשה רום שזכה ל-42.8% מהקולות. רשימת המערך ברשותו זכתה ל-9 מנדטים, כמו הליכוד של רום. שרון הוביל את סיעת המערך לאופוזיציה וגם בקדנציה זו ידעה סיעתו זעזועים רבים, כשהבולט מביניהם התרחש באפריל 1990, ש-6 מתוך 9 חברי המערך הצטרפו לקואליציה העירונית. שרון פרש בשנת 1992 ממועצת העיר, לאחר 33 שנות כהונה במועצה.

לאחר הפוליטיקה
--------------

לאחר הפוליטיקה פעל כיועץ לארגונים והיה פעיל בעמותת "אעלה בתמר" לטיפוח מורשת יהדות תימן. שרון כתב ספר אוטוביוגרפי בשם "מעת לעט – סיפורי חיים". יקיר העיר חולון לשנת 1996. נפטר בי"ג בכסלו ה'תשע"ב, 9 בדצמבר 2011. נקבר בבית העלמין בקדימה-צורן.

קישורים חיצוניים
----------------

* חיים שרון, באתר עיריית חולון
* יקירי העיר - שרון חיים, באתר עיריית חולון

הערות שוליים
------------

1. ↑  ילקוט הפרסומים 1577, באתר נבו, ‏17 בנובמבר 1969
2. ↑  ילקוט הפרסומים 1984, באתר נבו, ‏28 בינואר 1974
3. ↑  ילקוט הפרסומים 2485, באתר נבו, ‏3 בדצמבר 1978
4. ↑  ילקוט הפרסומים 2991, באתר נבו, ‏4 בדצמבר 1983
5. ↑  ילקוט הפרסומים 3629, באתר נבו, ‏12 במרץ 1989
6. ↑  ⁨שלא כדרך הטבע - ⁨⁨מעריב⁩ 6 אפריל 1990⁩, באתר הספרייה הלאומית של ישראל

| ראשי עיריית חולון  |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| חיים קוגל | פנחס אילון | חיים שרון | משה רום | מוטי ששון |
| מ-1940 | מ-1953 | מ-1987 | מ-1989 | מ-1993 |

 |
**ארבידאס פוציוס** (בליטאית: **Arvydas Pocius**;‏ נולד ב-14 במאי 1957) הוא איש צבא, דיפלומט ופוליטיקאי ליטאי. פוציוס שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של ליטא בין השנים 2009–2014. לאחר מכן מונה לשגריר ליטא ברומניה עד 2019. ב-2020 נבחר לסיימאס (הפרלמנט הליטאי) מטעם מפלגת איחוד המולדת.

ביוגרפיה
--------

פוציוס נולד בקלייפדה ב-14 במאי 1957. ב-1971, במקביל ללימודיו בבית הספר, הוא הפך לאלוף ליטא בהיאבקות חופשית לנוער. ב-1975 הוא סיים את לימודיו בבית הספר היסודי והחל ללמוד באקדמיה לחינוך גופני בקובנה. ב-1979 הוא סיים את לימודיו ועבד לתקופה קצרה כמאמן ג'ודו לפני שהתגייס לצבא האדום. במקביל לקריירה הצבאית שלו, הוא הפך לחבר בוועדת התרבות והספורט של הסובייט העליון של ליטא. ב-1988 הוא הצטרף לתנועת "סאיודיס" - תנועה ששאפה לשחרר את ליטא מהשלטון הסובייטי. הוא אף שימש כמאבטח עבור ראשי התנועה בעצרות שלהם. ב-16 בפברואר 1990, לנוכח המחאות המתגברות בליטא כנגד השלטון הסובייטי, הוא פרש מהצבא האדום. שר ההגנה דמיטרי יאזוב החליט לשחרר אותו בדרגת טוראי, למרות שדרגתו הייתה לייטננט.

ב-11 בינואר 1991 הוא התגייס לצבא ליטא. הוא התקדם במהירות בדרגות, ועבר הכשרה במוסדות צבאיים ברחבי העולם. ב-30 ביוני 2004 הוא מונה למפקד כוחות היבשה של צבא ליטא. במקביל, הוא השלים תואר שני במדע המדינה באוניברסיטת וילנה. ב-24 ביולי 2009 הוא מונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). הוא סיים את תפקידו ב-24 ביולי 2014.

עם סיום תפקידו הצבאי, מונה פוציוס לשגריר ליטא ברומניה. הוא כיהן בתפקיד עד 2019. ב-2020 הוא נבחר לייצג את מחוז הבחירה של קלייפדה בסיימאס - הפרלמנט הליטאי, מטעם מפלגת איחוד המולדת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארבידאס פוציוס** בוויקישיתוף

* ארבידאס פוציוס באתר הסיימאס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1166466116
* VIAF: 7740153653261555900001
* WorldCat: viaf-7740153653261555900001

 |
הרב **יאיר חפוטא** (?, מרקש - ט"ו בתמוז ה'תשס"ג, יולי 2003, באר יעקב) היה רב מרוקאי-ישראלי, שכיהן כרבה הספרדי של באר יעקב.

ביוגרפיה
--------

נולד במרקש שבמרוקו לרב משה ואסתר חפוטא. סבו מצד אביו היה הרב מסעוד חפוטא, רב העיר בני מלאל ובן לאחת משלוש משפחות השוחטים במרקש, וסבו מצד אמו היה הרב אברהם מור יוסף. למד בישיבות הגדולות במרקש, תחילה בישיבתו של הרב יעקב דהאן ולאחר מכן בישיבתו של הרב אברהם אביטבול, וכן אצל רב העיר מרדכי קורקוס, והעלה על הכתב את חידושי תורתו של האחרון. הוא התפרסם במרקש ומחוצה לה כגדול בתורה, וחבורת לומדי תלמוד בעיון החלה להיאסף סביבו בשבתות. הוא התמנה לראש השוחטים העיר, כסופר בית הדין בבית דינו של רב העיר משה זריהן וכרב בית הכנסת "צלאת אל כבירה" במרקש, שם גם שימש כחזן ובעל קורא. נשא לאשה את מסעודה, בת הרב שלמה עמאר ובת לשושלת הרבנים של משפחת פינטו. 

בשנת ה'תש"ט עלה לישראל (על אף שהוצעה לו משרת דיינות במרקש) והתיישב ב"מעברת חוטר" במושבה באר יעקב. זמן קצר לאחר מכן, לאחר שנפגש עמו הרב הראשי לישראל דאז, הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, והתרשם מגדלותו, הפציר בו לקבל על עצמו משרת רבנות בכל יישוב שיבחר, והרב יאיר העדיף להישאר במושבתו, והתמנה לכהן כרבה של באר יעקב. בתפקיד זה כיהן כחמישים שנה עד לפטירתו. לצדו כיהן הרב האשכנזי משה מנחם יעקובזון. בשנת 1955 נעצר עם כמה מחסידיו בשל נזק שגרמו לבית קפה במושבה שהיה פתוח בשבת. 

נפטר בט"ו בתמוז ה'תשס"ג ונקבר בהר המנוחות בירושלים, סמוך לקבר החיד"א. על שמו רחוב בפתח תקווה. 

בנו הוא הרב אברהם חפוטא, ראש ישיבת הרמב"ם בתל אביב וראש כולל "מדרש רמב"ם" בפתח תקווה.

לקריאה נוספת
------------

* בנו הרב אברהם חפוטא, **סנסן ליאיר**, בתוך: "ביכורי אברהם"

קישורים חיצוניים
----------------

* יאיר חפוטא, באתר "החכם היומי"

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו - חכם מרדכי קורקוס באתר החכם היומי
2. ↑  רב ומתפללים הובאו לדין, מעריב, 27 ביוני 1955