recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**דליה אסיא-פלד** (נולדה ב-15 באוגוסט 1952 בשווייץ) היא מנכ"לית משותפת ובעלים של קבוצת הכנסים והתקשורת "אנשים ומחשבים" וקוסמת. נשיאת הכבוד הראשונה של אגודת הקוסמים - האגודה לקידום אמנות הקסמים בישראל (ע"ר). בשנת 2017 הוענק לה פרס מפעל חיים של איגוד אמני ישראל (אמ"י)

פעילות
------

בשנת 1981 הקימה פלד כמוציאה לאור לשעבר, את קבוצת "אנשים ומחשבים", חברת מדיה וארגון כנסים ואירועים בתחום ההיי-טק והתקשורת, יחד עם בעלה פלי הנמר פלד. כיום היא מכהנת כמנכ"לית החברה.

פלד משקיעה פעילה בסטארט-אפים וחברה בוועדת ההיגוי של מועדון האנג'לים "מועדון המאה פלוס" הבוחנת סטארט-אפים וקובעת אלו השקעות יוצעו לחברי המועדון (המונים כ-800 משפחות).

את עסקי ההוצאה לאור היא מכרה בזמנו להוצאת מודן כולל רבי המכר: ספרה של ורד מוסנזון "דברים שצריכים לעבור", ו"ספר הקסמים הגדול". בשנות ה-80 הוציאה לאור את סדרת הקומיקס הראשונה בישראל, "אסטריקס".

פלד זכתה להכרה בזכות היותה האישה הקוסמת הראשונה בישראל בתחילת דרכה כקוסמת, בשנת 1981, זכתה פלד במקום השני בתחרות הארצית הראשונה בהיכל התרבות בתל אביב. היא מופיעה בדרך כלל לפני מבוגרים במופעי קוסמות ומנטליזם ובמופעי קלוז-אפ (תקריב), ובהתנדבות לפני קבוצות נוער ומבוגרים ולפני חיילים ובבתי חולים.

ב-2004 פלד נבחרה לנשיאת אגודת הקוסמים - האגודה לקידום אמנות הקסמים בישראל (ע"ר). פלד תפקדה במשך כעשור כסגנית נשיא האגודה ואחר כך כנשיאתה עד שביקשה לפרוש. אגודת הקוסמים חברה ב-FISM הפדרציה העולמית של אגודות הקוסמים.

משפחתה
------

פלד היא בת לג'ין (ז'נט) ויהודה אסיא, נשואה לפלי הנמר פלד, ולהם שלושה ילדים. דנה הבכורה (נשואה לאלוף בן, עורך ראשי של "הארץ"); בן ודידה (דניאל). שני הראשונים מנהלים ב"אנשים ומחשבים" ודידה מוזיקאית, נגנית גיטרה וזמרת בניו יורק.

אביה היה איש עסקים, מייסד סוויס-ישראל טרייד בנק והבנק לסחר חוץ. אחותה הייתה המעצבת דניאלה להבי ואחיה הוא יזם ההיי-טק דייוויד אסיא.

קישורים חיצוניים
----------------

* מלכת הקוסמים – ריאיון עם פלד בבלוג של אלי אשד
* אורין ויינברג, מחוץ לקופסה: סיפורה של הקוסמת הראשונה בישראל, באתר ynet, 6 בספטמבר 2017

הערות שוליים
------------

1. ↑  קובי פינקלר, פרס אגוד אמני ישראל למפעל חיים, באתר ערוץ 7, 7 בספטמבר 2017
2. ↑  ראו סוף פיסקה "דורות של נשיאים" בדף:"היסטוריה של אגודת הקוסמים הישראלית" (הקישור אינו פעיל, 20.03.2018)
**אריך ביטנר** (בגרמנית: **Erich Büttner**;‏ 7 באוקטובר 1889 – 12 בספטמבר 1936) היה אקספרסיוניסט גרמני חבר הזצסיון הברלינאי.

קורות חיים
----------

ביטנר גדל ברובע קרויצברג בברלין ועשה חניכה באמנות. בין השנים 1906–1911 הוא למד ציור, גרפיקה ואיור ספרים אצל אמיל אורליק במוסד ההוראה של מוזיאון קונסטגרבמוזיאון בברלין. ביטנר הפך לחבר בהתאחדות האמנים הגרמנית, משנת 1908 היה חבר באגודת האמנים הזצסיון הברלינאי והשתתף בתערוכות הקבוצתיות שלהם עם יצירותיו.

בשנת 1913 הייתה לביטנר תערוכת יחיד ראשונה בגלריה גורליט, תקופת היצירה העיקרית שלו הייתה בשנות ה-20.

אריך ביטנר נפטר בשנת 1936 בגיל 47 בפרייבורג.

יצירה
-----

עבודתו של ביטנר מעוצבת על ידי צבעוניות ודינמיקת הצורה של האקספרסיוניזם, והתמקדותו היא בדיוקנאות. במיוחד בשנות ה-20 הוא יצר סדרה שלמה של דיוקנאות. הנושאים המועדפים עליו היו של ידידי אמנים וסופרים כמו לוביס קורינת, גאורג גרוש, ארנו הולץ ואחרים.

למרות תקופת היצירה הקצרה תמונותיו נותרו אטרקטיביות עבור מוזיאונים וקונים פרטיים. יש עבודות שלו במוזיאונים לאומיים ובינלאומיים כמו הקרן למורשת תרבות פרוסית, משרד האמנות קרויצברג ומוזיאון מחוז לוס אנג'לס לאמנות.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אריך ביטנר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Olympedia – Erich Büttner, www.olympedia.org
2. ↑  kuenstlerbund.de: Ordentliche Mitglieder des Deutschen Künstlerbundes seit der Gründung 1903 / Büttner, Erich, web.archive.org, ‏4 במרץ 2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007259221305171
* GND: 118664778
* ISNI: 0000 0000 6675 8798
* LCCN: nr95040204
* NKC: xx0182304
* RKD: 216104
* SNAC: w6pr9jn5
* SUDOC: 257336273
* VIAF: 25396172
* WorldCat: lccn-nr95040204

 |
תצוגת מכוניות ישנות ברינו
**לילות אוגוסט החמים** הוא אירוע חגיגי של תצוגת מכוניות ישנות ומופעים של מוזיקת רוק המתקיים ברינו, נבדה.

היסטוריה
--------

לילות אוגוסט החמים הוא אירוע המתקיים מדי שנה בתחילת חודש אוגוסט בעיר רינו ועיקרו תצוגה רבת משתתפים של מכוניות ישנות משופצות ששנת היצור שלהן היא לכל המאוחר שנת 1972. האירוע הזה מתקיים בעיר משנת 1986, והוא מהווה חלק מאירועי הקיץ המאורגנים ברינו שהיא עיר תיירות. ב-2006 השתתפו באירוע כ-5500 מכוניות, שהגיעו לתצוגה מ-36 מדינות שונות בארצות הברית. ב-2005 השתתפו מעל 5000 מכוניות. 

סביב האירוע מתקיימות הופעות של מוזיקת רוק, מופעלים דוכנים של מזון מהיר ודוכנים המוכרים מוצרים לאחזקת ושיפוץ מכוניות. בעלי המכוניות גאים להציג אותן: פותחים מכסי מנוע ודלתות, מציגים אלבומי תמונות של המכוניות לפני השיפוץ ואחרי, ויושבים בגאווה על כיסאות מתקפלים ליד המכוניות. בעיר מתקיימת גם מכירה פומבית של מכוניות בה נוטלים חלק כ-800 כלי רכב הנמכרים ברובם במחיר הגבוה מחמישים וחמישה אלף דולר למכונית. המכוניות נראות מטופחות מאוד ומבריקות, וחלקים רבים עשויים מפלדת אל-חלד.

התצוגה נערכת במספר מגרשי חנייה גדולים שהוכנו לשם כך לפני האירוע, וכן במרכז העיר. המכוניות גם נוסעות בכבישי העיר ובעיקר במרכז, להנאת העוברים והשבים. ההערכה היא כי מספר המתעניינים באירוע כולל כשבע מאות אלף משתתפים ומבקרים.

תמונות
------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לילות אוגוסט החמים** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של לילות אוגוסט החמים
**פאול יונר** (בגרמנית: **Paul Johner**;‏ 10 בספטמבר 1887, ציריך, שווייץ – 25 באוקטובר 1938, ברלין, גרמניה) היה שחמטאי שווייצרי.

יונר היה כנר מחונן, ואחיו הבכור של הנס יונר. יונר חלק מקום ראשון-שני באליפות שווייץ בשחמט בשנים 1907, 1908, 1928, 1932 וניצח בשנים 1925 ו-1930.

יונר שיחק בתחרויות בינלאומיות רבות. בשנת 1904 חלק את המקום ה-12–13 בתחרות קובורג (דרג ב'). בשנת 1905/06 הגיע למקום השני בתחרות ניו-יורק. בשנת 1907 הגיע למקום ה-21 בתחרות קרלסבד (ניצח: עקיבא רובינשטיין. בשנת 1908 הגיע למקום ה-14 בתחרות וינה (ניצחו: אולדריך דוראס, גזה מארוצי וקרל שלכטר). באותה שנה הגיע למקום השמיני בתחרות דוסלדורף (ניצח: פרנק מרשל). בשנת 1909 הגיע למקום הרביעי בתחרות ברלין. בשנת 1911 חלק את המקום ה-19–21 בתחרות קרלסבד (ניצח: ריצ'רד טייכמן).

יונר ניצח באליפות התשיעית של ארצות הצפון שהתקיימה בקופנהגן בשנת 1916 (ראה עמ' 9 ב-
). הוא חלק את המקום הראשון-שני עם ולטר ג'ון בתחרות ברלין 1917. יונר ניצח בתחרות גטבורג 1920 (דרג ב'), וחלק את המקום הראשון-שני עם רודולף שפילמן בתחרות שבינגן 1923. בשנת 1923 ניצח יונר בתחרות הבינלאומית שהתקיימה בטריסטיה.

ההצלחה השחמטאית הבולטת ביותר של יונר הייתה ניצחון בתחרות ברלין 1924, בהקדימו את עקיבא רובינשטיין, ריצ'רד טייכמן וז'ק מיזס.

יונר שיחק בלוח השני של נבחרת שווייץ באולימפיאדה הבלתי רשמית שהתקיימה בשנת 1936 במינכן +4 -7 =6 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). בין ניצחונותיו באולימפיאדה יש לציין את ניצחונו על מיגל ניידורף ועל ולדאס מיקאנס.

משחקים מפורסמים
---------------

### לבן: פאול יונר שחור: עקיבא רובינשטיין קרלסבד 1907



כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.

[Event "Karlsbad"]
[Site "Karlsbad (Karlovy Vary) AUH"]
[Date "1907.09.03"]
[EventDate "1907.??.??"]
[Round "11"]
[Result "0-1"]
[White "Paul F Johner"]
[Black "Akiba Rubinstein"]
[ECO "C91"]
[WhiteElo "?"]
[BlackElo "?"]
[PlyCount "98"]

1. e4 e5 2. Nf3 Nc6 3. Bb5 a6 4. Ba4 Nf6 5. O-O Be7 6. Re1 b5
7. Bb3 d6 8. c3 Bg4 9. d4 O-O 10. a4 Re8 11. Bd5 Qd7 12. dxe5
Nxd5 13. exd5 {הרע במיעוטו היה 13. א:ב5 פ:ה5 14. פ:ה5}

```
Nxe5 14. Nxe5 dxe5 15. Qb3 Bd6 {עדיף 15...צהב8 במטרה לפתוח בהתקפה באגף המלכה}
```

16. axb5 axb5
17. Rxa8 Rxa8 18. Na3 Ra5 19. c4 bxc4 20. Nxc4 Rxd5 21. Nxd6
Qxd6 22. Qb8+ Qd8 23. Qxd8+ Rxd8 24. f3 Be6 25. Kf2 Rd5 26. b4
h6 27. g3 Bd7 28. Be3 f5 29. Rc1 c6 30. Rc2 Kf7 31. Ke2 g5
32. Bc5 f4 33. Ra2 Bf5 34. gxf4 Bd3+ 35. Ke1 gxf4 36. Ra7+ Kg6
37. Re7 Bb5 38. Re6+ Kg7 39. Bd6 Kf7 40. Rxh6 Rd3 41. Kf2 Re3
42. Bc5 Re2+ 43. Kg1 Bc4 44. Rxc6 Bd5 45. Rd6 {עדיף 45. צג7 או צג8}

```
Bxf3 46. h4 e4
```

47. Bd4 {חיוני צד8 והעמדה שקולה. כעת העמדה אבודה ללבן}

```
Rd2 48. Be5 e3 49. Bxf4 Rg2+ 0-1
```

קישורים חיצוניים
----------------

* פאול יונר, באתר צ'סגיימס (באנגלית)
* 342 משחקי שחמט של יונר,365chess.com
* מידע כללי

הערות שוליים
------------

1. ↑  Virgilio Community - Page Not Found, xoom.virgilio.it
2. ↑  OlimpBase :: Chess Olympiad, Munich 1936, Switzerland, web.archive.org, ‏2008-07-23
3. ↑  Paul Johner vs Akiba Rubinstein (1907), www.chessgames.com
**התיישבות-ים** (באנגלית: **Seasteading**) הוא הרעיון של יצירת ישובי קבע בלב ים, מחוץ לשטחה של מדינה קיימת. רוב צורות ההתיישבות שהוצעו עד כה היו ספינות מותאמות, אסדות קידוח נפט, מתקני נ"מ נטושים, או בניית אי צף. טרם נוצרה בשיטה זו מדינה שהוכרה כמדינה ריבונית, אף על פי שנסיכות סילנד, שהיא מיקרו-מדינה שנויה במחלוקת אשר נוצרה בבסיס ימי נטוש ליד סאפוק, אנגליה.

הדבר הקרוב ביותר להתיישבות-ים שנבנה נכון לעכשיו הן ספינות גדולות הנקראות לפעמים "ערים-צפות", או קטנות הנקראות "איים-צפים".

היבטים חוקיים
-------------

מחוץ למים הכלכליים של מדינה, שהם אזור כלכלי בלעדי שמדינה יכולה לתבוע לעצמה לפי חוק הים. הים אינו נתון לשיפוטה של אף מדינה. דוגמאות ארגונים המנצלים אפשרות זו הם "נשים על גלים", המאפשר הפלות לנשים ממדינות בהן אלה אינן חוקיות, ותחנות רדיו הנמצאות במים בינלאומיים. בדומה לאלה, ינצלו התיישבויות ים את העדר החוקים והתקנות מחוץ למדינות, ויבחרו מבין מגוון רחב שיטות ארגון וחוק אפשריות אחרות, כגון זו שנכתבה על ידי Las Portadas.

"כשתהפוך התיישבות ים לבת-קיימא, מעבר בין שיטת ממשל אחת לשנייה תהיה פשוט הפלגה מהאחת לשנייה, אפילו בלי לעזוב את הבית". אמר פטרי פרידמן בכנס ה-Seasteading השנתי הראשון.

The Seasteading Institute
-------------------------

מכון ההתיישבות בים נוסד על ידי ויין גרמליך ופטרי פרידמן, נכדו של זוכה פרס נובל הכלכלן מילטון פרידמן, ב-15 באפריל 2008.הארגון נוסד על מנת להקל את הקמתן של קהילות אוטונומיות וניידות על מצע ימי והפועלות במים בינלאומיים.

מאמרו של גרמליך מ-1998 "SeaSteading – Homesteading on the High Seas" מתווה את הרעיון של התיישבות בת ביצוע מבחינה כלכלית, ומשך את תשומת לבו של פרידמן עם הצעה לפרויקט קטן-היקף. השניים החלו עובדים יחד ופרסמו את ספרם המשותף הראשון ב-2001, שבחן היבטים נוספים של התיישבות ים כמו דגלי-נוחות וניהול אשפה.

הפרויקט קיבל חשיפה תקשורתית רחבה ב-2008 לאחר שהובא לידיעת מייסד פייפאל פיטר ת'יל, ולאחר שזה תרם לו חצי מיליון דולר ודיבר בשבחו במאמריו.

אחד מראשיו של המכון המשיך לימים לייסד את "בלוסיד" מיזם התיישבות הים המסחרי הראשון.

באביב 2013, השיק המכון את "פרויקט העיר הצפה", המשלב את רעיון התיישבות הים עם רעיון ערי-הסטארטאפ. בכך שהוא ששואף להקים עיר צפה בתוככי מדינה קיימת. היסטורית, התעניין המכון במים בינלאומיים בתור שיטה ליצור תחרות בין-ממשלתית. אולם, כעת הם מחפשים מדינה מארחת משיקולים הנדסיים, שיקולי מרחק מהיבשה וגישה לשירותים רחוקים, ומשיקולי הכרה בינלאומית למסגרת וביטחון. המכון גייס 27,082$ בקמפיין גיוס אינטרנטי מ-291 תורמים שונים והזמין מחברת Deltasync לתכנן קונספט לעיר צפה. בדצמבר 2013 פורסם הדו"ח. המכון אוסף מידע מדיירים פוטנציאליים בעיר דרך סקר באתר "Floating city".

דוגמאות להתיישבות ים
--------------------

* פלטפורמות קידוח נפט וגז
* נסיכות סילנד
* האיים הצפים של בני האורו
* הספינות של נשים על גלים
* הרפובליקה של אי הוורדים
* תחנות רדיו פיראטיות העוגנות במים בינלאומיים ומשדרות למאזינים בחוף

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **התיישבות-ים** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Las Portadas
**עבד א-רחמאן פאוזי** (בערבית: **عبد الرحمن فوزي**; ‏11 באוגוסט 1909 – 16 באוקטובר 1988) היה כדורגלן ומאמן מצרי, ששיחק בעמדת הכנף בקישור.

ביוגרפיה
--------

פאוזי נולד ב-11 באוגוסט 1909 בפורט סעיד שבמצרים. במהלך הקריירה שיחק בקבוצות אל מאסריי וא-זמאלכ. לאחר פרישה היה למאמן נבחרת ערב הסעודית.

במדי הנבחרת המצרית שיחק במונדיאל 1934 כשהוא עזר להם לעלות לטורניר לאחר שלקח חלק בניצחון 1–4 על ישראל במגרש תמרים שבתל אביב בשלב המוקדמות. בטורניר עצמו כבש צמד כולל שער שנפסל נגד הונגריה בשלב שמינית הגמר, שלא עזר ונבחרתו הפסידה בסיום המשחק 4–2. בתגובה לפסילת השער של פאוזי התלונן שוער נבחרתו באותו זמן, מוסטפא מנסור, כשאמר: "כשהמשחק היה בתוצאה 2–2 חבר נבחרתי פאוזי לקח את הכדור ממרכז המגרש ועבר את כל השחקנים ההונגרים בשביל לכבוש את השער השלישי והיתרון, אך השופט פסל את השער בטענת נבדל!". עם שערים אילו היה לכדורגלן האפריקאי הראשון לכבוש בגביע העולם.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 1606195
* WorldCat: lccn-n89239923

 |
**בלאשקי** (בפולנית: **Błaszki**) היא עיירה במחוז שיירדז שבפרובינציית לודז' בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

העיירה נזכרת לראשונה בתעודה מהמאה ה-14, כיישוב בבעלות כנסייתית. בשנת 1729 קיבל היישוב זכויות עיר.

יהודי בלאשקי
------------

חרף הגבלות על ישיבת יהודים באזור, גדלה הקהילה היהודית ביישוב במהלך המאה ה-19. מאמצע המאה ה-19 נעשתה הקהילה ביישוב לעצמאית, לאחר שהייתה כפופה תחילה לקהילת קאליש.

בעיירה פעלו חסידויות גור, אלכסנדר וסוכצ'ב, ובשנת 1916 הוקמה בעיירה ישיבה.

בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות ציונית, אך רוב הקהילה נמנתה על אגודת ישראל, ובעיירה פעלו בית ספר מרשת בית יעקב ובית ספר מרשת יבנה. בתקופה שבין המלחמות היגרו רבים מיהודי העיר לארצות הברית ולמערב אירופה (בבריסל התקבצה קהילה קטנה של יוצאי העיירה) ומעוטם עלו לא"י.

כרטיס חבר באגודה הציונית, בלאשקי פולין, 1917.
בשנות השלושים סבלו יהודי העיירה ממעשי אנטישמיות מצד האוכלוסייה הפולנית, שהגיעו לכדי תקיפת יהודים בעת הליכתם לבית הכנסת, ולשוד של רוכלים יהודים.

בשנת 1921 נמנו בעיירה כ-2,100 יהודים, רוב תושביה, וטרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיירה כ-5,700 תושבים, כמחציתם יהודים. רב יצחק מאיר קנל היה בין ראשי הקהילהעד שעבר לוארשה.

לאחר כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939 הוצאו להורג עשרה מנכבדי הקהילה. לאחר מכן, הוטלה על יהודי היישוב חובת עבודות כפייה, ורכוש היהודים הוחרם.

בדצמבר 1939 גורשו יהודי העיירה לשטחי הגנרל גוברנמן, ונספו שם. מספר יהודים נמלטו במהלך הגירוש והגיעו ללודז' ולוורשה. לאחר השואה שב לעיירה יהודי אחד, אך הלה נרצח עד מהרה בידי פולנים תושבי המקום.

ראו גם
------

שואת יהודי פולין

קישורים חיצוניים
----------------

* בלאשקי (פולין), דף שער בספרייה הלאומית
* אתר האינטרנט הרשמי של בלאשקי

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בלאשקי** בוויקישיתוף
* בלאשקי/ שוורצאו באתר Polish Poland
* בלאשקי ב אתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "בלאשקי", באתר השטעטל הווירטואלי
* "בלאשקי", באתר JewishGen (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  עורכים: דנוטה דומברוסקה, אברהם ויין, **פנקס הקהילות, פולין, כרך ראשון**, ירושלים: יד ושם, 1976, עמ' 69-70

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007522876905171

 |
**חיים משה קְנוֹפּף** (כ"ו בשבט ה'תרפ"ט, 6 בפברואר 1929 - י' באב ה'תשע"ה, 26 ביולי 2015) היה איש תקשורת חרדי-ישראלי ממוצא פולני. חסיד גור, חבר הנהלת אגודת ישראל. מבעלי עיתון המודיע, מנהלו ועורכו הראשי.

ביוגרפיה
--------

נולד בלודז' שבפולין לשפרה לבית ליכטנשטיין ולר' יהודה אריה קנופף, מחסידי גור. בעת מלחמת העולם השנייה היה בגטו לודז', ממנו נשלח לאושוויץ ומשם למחנה העבודה דרנהאו, שם נרצח אביו בפניו, ובו שהה עד השחרור. הוא שרד יחיד מכל משפחתו ושכב בבית חולים במשך כמה חודשים במצב אנוש. כשהחלים שב ללודז' לחודשים ספורים ומשם נסע לצרפת, למד בישיבתו של הרב חיים יצחק חייקין באקס-לה-בן, ויחד עם קבוצה של בחורים חסידיים שרצו לעלות לארץ ישראל, הצטרף להפלגת אוניית המעפילים "ביריה אקבל". עם הגיעם לנמל חיפה נעצרו בידי הבריטים ונשלחו למחנה המעצר בעתלית.

אחרי השחרור נכנס עם חבריו ללמוד בישיבת שפת אמת בירושלים, קנופף היה "קומדאנט" [מנהיג] של חבורת בחורים בישיבה. נישא ללאה בתו של נתן ברסקי נכד רבי נחמן מברסלב, ולזוג ארבעה בנים ובת.

בעודו בחור היה חבר במקהלת חסידות גור, הקאפלה של יעקב תלמוד. מיד לאחר נישואיו מונה בידי האדמו"ר ה"בית ישראל" לשמש כשליח ציבור בשבתות וחגים בבית המדרש המרכזי של החסידות בירושלים, משרה בה שימש כשישים שנה. מתקופת האדמו"ר ה"לב שמחה" (1984 ואילך) היה לחזן הראשי בחגים ובימים הנוראים בבית המדרש.

במקביל מונה קנופף על ידי האדמו"ר ה"בית ישראל" גם כבעל קורא בבית המדרש המרכזי של החסידות בירושלים, תחילה בחגים ובימים הנוראים, ובהמשך גם בכל שבתות השנה.

נפטר בגיל 86 בי' באב ה'תשע"ה, 26 ביולי 2015, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.

פעילותו הציבורית והכלכלית
-------------------------

קנופף נחשב לדמות מרכזית בחסידות גור; היה מקורב לאדמו"רי גור, וחבר בוועדות של בכירי עסקני החסידות, חבר הנהלה בקרן הבניין של בית המדרש ברחוב רלב"ח, בישיבת שפת אמת ובתלמוד-תורה גור בירושלים. הוא כיהן גם כיו"ר הנהלת מכון בית יעקב למורות, והיה חבר במרכז הארצי ובוועד הפועל של אגודת ישראל, במסגרת זו עסק רבות בענייני הכלל.

קנופף נמנה עם דור המייסדים של עיתון המודיע ושימש כחבר המערכת מיומו הראשון. בשנות ה-60 של המאה ה-20 רכש את השליטה בעיתון והחל לשמש כמנהלו ועורכו הראשי לצד משה עקיבא דרוק וישראל שפיגל. בשנותיו האחרונות ניהל בפועל את העיתון, בנו אלעזר קנופף.

קישורים חיצוניים
----------------

* ישראל כהן, ‏עורכו המיתולוגי של 'המודיע': רבי משה חיים קנופף ז"ל, באתר כיכר השבת, 26 ביולי 2015
**דוד ויקטורוביץ' יורצ'נקו** (ברוסית: **Дави́д Ви́кторович Ю́рченко**; נולד ב-27 במרץ 1986, באשגבאט, טורקמניסטן הסובייטית, ברית המועצות) הוא כדורגלן ארמני-רוסי.

קריירה
------

הוא נולד במרץ 1986 בעיר אשגבאט, ברפובליקה הטורקמנית. בגיל שמונה עברה משפחתו להתגורר בכפר טוגטון במחוז המשנה קטצ'נרובסקי שבקלמיקיה, רוסיה. את הקריירה שלו התחיל בגיל שמונה במועדון הנוער קטצ'נרובסקי (1994-1995). בגיל 10 הוריו עברו לאליסטה.

בשנת 2004 שיחק במועדון מהליגה השנייה "טיטאן מוסקבה", לאחר מכן עבר לשנתיים למועדון מטאלורגס מליאפייס, לטביה. 

ב-2007, הצטרף למועדון "דינמו מינסק" (והופיע ב-11 משחקים בליגת העל הבלארוסית). 

בתחילת 2008 הוא הוזמן למועדון ליגת העל הרוסית "קריליה סובייטוב סמרה", ב-8 בפברואר השוער חתם לארבע שנים. ב-6 באוגוסט 2008 הוא עשה את הופעת הבכורה שלו בשלב 16 האחרונות בגביע רוסיה 2008/09 במשחק נגד גזוביק אורנבורג. בליגת העל הופיע לראשונה ב-13 במרץ 2010 במשחק נגד "זניט".

ב-4 ינואר 2012 חתם על חוזה עם "מורדוביה". ב-22 ביוני 2013 חתם על חוזה עם מועדון "אופה". במהלך עונת 2014/15 יורצ'נקו הוכתר 5 פעמים רצופות כ"שחקן החודש" ואוהדי אופה בחרו בו לשחקן הטוב ביותר בקבוצה. בפברואר 2016 הוא עבר לאנז'י מחצ'קלה בהשאלה. בקיץ 2016, חתם על חוזה לשלוש שנים עם המועדון. 

לקראת עונת 2017/18 הצטרף למועדון "טוסנו". ב-18 באפריל 2018 עזר ל"טוסנו" לנצח את ספרטק מוסקבה בחצי הגמר של גביע רוסיה 2017/18, לאחר שבלם את בעיטות העונשין של פרננדו ודניס גלושאקוב בשלב בעיטות ההכרעה. חוזהו בטוסנו הסתיים במאי 2018.

ביוני 2018 חתם ביניסיי קרסנויארסק, העולה החדשה לליגת העל הרוסית בכדורגל, אך גם בה לא שיחק יותר מעונה אחת.

ב-22 בינואר 2020 חתם בשחטאר קאראגנדי מליגת העל הקזחית בכדורגל. בתום שנה עבר לארמניה בה חתם בינואר 2021 בקבוצת אלשקארט מהליגה הארמנית.

תארים
-----

### טוסנו

* הגביע הרוסי בכדורגל (1): 2017/2018

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דוד יורצ'נקו** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams

הערות שוליים
------------

1. ↑  "ДАВИД ЮРЧЕНКО — ИГРОК ФК ШАХТЕР". *shakhter.kz/* (ברוסית). FC Shakhter Karagandy. 22 בינואר 2020. אורכב מ-המקור ב-2020-06-09. נבדק ב-22 בינואר 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**ענת בירן פרוסט** (נולדה ב-23 בנובמבר 1965) היא דוגמנית ומגישת טלוויזיה ישראלית.

ביוגרפיה
--------

בירן פרוסט נולדה בפתח תקווה ולמדה בתיכון ברנר פתח תקווה. אמהּ חיה הייתה דוגמנית והופיעה בין היתר בשבועות האופנה שהתקיימו במלון הילטון בשנות השישים ולאחר מכן שימשה כיועצת יופי ומנהלת מחלקת קוסמטיקה בסופר פארם ולה שתי אחיות.

היא החלה לדגמן לאחר שמפיקה גילתה אותה בתצוגת אופנה שנערכה בבסיסה ולאחר מכן השתתפה בתחרויות מלכת היופי ו"הפנים של ה־90" ודגמנה במספר בתי אופנה בתל אביב.

ב-1986 שימשה כזמרת ליווי של צביקה פיק בתחרות קדם האירוויזיון עם השיר "לילה לילה".

ב-1992 שיחקה בפרק של Tropical Heat, סדרת טלוויזיה קנדית שצולמה בישראל, ב-1994 הנחתה את המגזין המשפחתי "קוקטייל" ששודר בערוץ הראשון והיא משמשת כמנחה בערוץ הקניות והיא אחת הדמויות המוכרות עם הערוץ.

ב-2002 הופיעה בסרט "פיתוי", ב-2008 היא שיחקה תפקיד אורח בסדרה "משמורת" מאת עירית לינור ולקחה חלק בפרק של תוכנית המציאות "הדוגמניות", בנוסף היא מטפלת מוסמכת בפסיכודרמה, מחנכת למיניות מטעם האגודה לתכנון המשפחה וכמו כן בוגרת תואר בסוציולוגיה, אנתרופולוגיה וקולנוע.

היא נשואה לבמאי עדי פרוסט ומתגוררת בתל אביב. בתה היא הדוגמנית נועם פרוסט.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **ענת בירן פרוסט** |

* ענת בירן פרוסט, ברשת החברתית פייסבוק
* ענת בירן פרוסט, ברשת החברתית אינסטגרם
* ענת בירן פרוסט, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* ענת בירן פרוסט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* איך דוגמניות שחצו את 40 ממשיכות להיראות טוב?, באתר ynet, 29 בספטמבר 2010
* עומר טל, בדרכי נעם: בתה של ענת בירן הפכה לדוגמנית מבטיחה ופורצת, באתר nrg‏, 12 בספטמבר 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  ענת בירן פרוסט, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
**השליחים** היא סדרה אמריקאית ששודרה ברשת The CW. פרק הבכורה שודר ב-17 באפריל 2015.
הסדרה בוטלה על ידי CW ב-7 במאי 2015, עקב אחוזי רייטינג נמוכים.

עלילה
-----

חפץ מסתורי נופל על פני כדור הארץ ושולח גל הלם אשר גורם לחמישה אנשים זרים למות למשך דקות ספורות. אותם אנשים, בצורה לא מוסברת, חוזרים לחיים לאחר כמה רגעים. חברי הקבוצה הם ורה (שאנטל ונסאנטן), רדיו-אסטרונומית שחיה בניו-מקסיקו, אשר מחפשת את בנה שנחטף כאשר היה תינוק; ארין (סופיה בלאק-דליה), אמא צעירה שחייה בטוסון, אריזונה מגנה על ביתה בת השבע מפני בעלה לשעבר, איש אלים ופוגעני; פיטר (ג'ואל קורטני) תלמיד תיכון, יתום שחי בליטל רוק, ארקנסו; ראול (ג'יי. די. פארדו), סוכן פדרלי במקסיקו שרוצה לברוח מהמשימה החשאית ומהסוכנות שלו; ג'ושועה (ג'ון פלטשר) אדם כריזמטי, דור שני למטיפים אוונגליסטיים שמופיע באופן קבוע בטלוויזיה ביוסטון, טקסס.
הדמות המסתורית ביותר מבין כל הדמויות בסדרה היא הדמות הידועה בשם "האיש" (דיאגו מורגאדו), שמציע לספר לוורה היכן נמצא בנה אם היא תשלים עבורו משימה. המשימה מובילה אותה לרוז (אנה דיופ), אחות בבית חולים שהייתה ללא הכרה במשך שבע שנים, לאחר שנורתה על ידי איש לא ידוע. כל האנשים הללו, השליחים, קשורים זה לזה על ידי גורל ונבואה מקראית. מאוחר יותר השליחים מגלים שיש להם כוחות על טבעיים, וכן שכוחות אלו הם התקווה היחידה שלהם על מנת לעצור את סוף העולם המתקרב.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של השליחים
* השליחים, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* "השליחים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "השליחים", באתר נטפליקס

* "השליחים", באתר Metacritic (באנגלית)

* "השליחים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* CW-The Messengers, באתר הערוץ The CW

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Messengers, IMDb
**ז'אן-ז'אק מרסל** (בצרפתית: **Jean-Jacques Marcel**;‏ 13 ביוני 1931 – 3 באוקטובר 2014) היה כדורגלן צרפתי, ששיחק בעמדת הקשר. הגיע עם נבחרת צרפת למקום השלישי במונדיאל 1958.

קריירה
------

מרסל הוחתם בשנת 1948 על ידי סושו לקבוצת הנוער שלה, אך במהרה הגיע לקבוצה הראשונה. הוא היה שחקן פיזי בעל איכויות משחק גם בהגנה ובהתקפה, עם בעיטות חזקות ומשחק ראש טוב. מרסל כבש במהלך הקריירה 76 שערים במעל ל-420 הופעות, דבר שהיה נחשב ללא שגרתי עבור קשר באותם הימים. כשעדיין שיחק בנבחרת צרפת עד גיל 21 הוא נקרא בפעם הראשונה לבוגרים בשנת 1953 בזכות הישגיו.

בשנת 1954 עבר מרסל למועדון אולימפיק מרסיי הסמוך למקום הולדתו, ובחלק מן ה-5 שנים שהעביר שם שיחק לצד לערבי בן בארכ, שהיה כבר לקראת סוף הקריירה שלו. לאחר מכן מרסל עבר לספורטינג טולון לשנה אחת לפני שסיים את הקריירה בשנת 1965 בראסינג פריז. מכיוון שלא שיחק במועדונים גדולים הוא מעולם לא זכה בתואר קבוצתי, בניגוד לשאר חבריו מנבחרת צרפת.

### נבחרת צרפת

מרסל הופיע בין מאי 1953 לאוקטובר 1961 ב-44 משחקים עבורה (10 בזמן שהיה בסושו, 24 עם אולימפיק מרסיי, 3 עם ספורטינג טולון ו-7 עם ראסינג פריז). הוא כבש עבורה שלושה שערים ובארבעה מפגשים ענד את סרט הקפטן. מקומו לא היה שנוי במחלוקת וגם שותף בטורנירים הגדולים מונדיאל 1954 ו-1958, בו סיים עימה במקום השלישי. מרסל שיחק גם ביורו 1960 אותו צרפת אירחה.

עד שנת 1959 הקישור של הנבחרת הצרפתית היה מוכשר ובו היו מרסל וארמנד פנברן. בשונה מקריירת הקבוצות, מרסל שיחק במדיה בדרך כלל בעמדת הקשר השמאלי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אן-ז'אק מרסל** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**הרמין רונאי** (במקור **הרמינה רוזנברג**, (בהונגרית: **Rónai Hermin**; דיולה, 25 בנובמבר 1877  – בודפשט, יוני 1926) הייתה שחקנית יהודייה-הונגרייה. אחותם של הצלם דינש רונאי והווטרינר מיהאי רונאי (1879–1945). דודה של המשורר והסופר מיהאי אנדראש רונאי.

ביוגרפיה
--------

הרמין רונאי נולדה במשפחה יהודית כבתם של פיליפ רוזנברג ושל ליאונורה בלייר. היא סיימה את בית הספר לדרמה של תיאטרון הקומדיה של בודפשט. בעשורים הראשונים של המאה ה-20, כשחקנית אופי וקומיקאית מצוינת, היא הייתה אחד האמנים הפופולריים והמצטיינים ביותר של משחק ההונגרי באזורי ערי השדה של הונגריה. היא עבדה את הזמן הרב ביותר בתיאטרון הלאומי של מישקולץ בלהקתו של גזה שבשטין והייתה אחת מאושיות הלהקה. היא סיימה את הקריירה הקצרה שלה עקב מותה כחברה לנצח של תיאטרון ורשמארטי בסקשפהרוואר.

תפקידיה העיקריים
----------------

* ז'יגמונד מוריץ : השופט שארי - אשת השופט
* אימרה פרקש: צריך לנסוע לדברצן
* ויקטור ליאון: חדר בעליית הגג (אופרטה) - אלמנה. גברת שוואבינגר

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון ביוגרפי הונגרי

הערות שוליים
------------

1. ↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 10196/1883. Névváltoztatási kimutatások 1883. év 20. oldal 23. sor
2. ↑  "Születési bejegyzése a gyulai izraelita hitközség születési akv. 24/1877. folyószáma alatt".
3. ↑  Születési ideje bizonytalan.
**מפת דרכים טכנולוגית** (או בקיצור **מפת דרכים**) היא תוכנית בה חברה מתארת את יעדיה ואת הדרך שעליה לעבור על מנת להשיגם. מפת הדרכים מספקת מידע חיוני לארגון, למנהליו ולשותפי העבודה לקבל החלטות טובות יותר בנוגע לפעילות החברה. 

חלק ממפת הדרכים היא תכנון הטכנולוגיות בהן היא תשתמש המונחה על ידי הצרכים הצפויים של השווקים העתידיים. התהליך מסייע לחברות לזהות, לבחור ולפתח את האסטרטגיות הטכנולוגיות הנכונות על מנת לספק את הצרכים של השירותים שיידרשו בעתיד, ואת המוצרים שיהיה להם ביקוש. התוצר של תהליך זה הוא **מפת דרכים טכנולוגית**.

מיפוי דרכים טכנולוגי שונה מכלי תכנון וניתוח אחרים. בראש ובראשונה, מיפוי דרכים טכנולוגי מבסס את החידושים הטכנולוגיים על בדיקת הביקוש של השוק (Market Pull), ולא על בחינת הטכנולוגיות הקיימות (Technology Push). התוצר של מיפוי דרכים טכנולוגי הוא חזון של הכיוון שאליו החברה והתעשייה הולכים, ורשימה של טכנולוגיות שהחברה צריכה לפתח כדי להגיע לשם. בנוסף המיפוי מספק מסלול שבו החברה צריכה ללכת כדי להגשים את החזון.

בארגונים גדולים, ישנה חשיבות גדולה ביישום מפות דרכים החל מרמת הארגון ועד לרמת המוצר הבודד. מטרת מפות הדרכים היא ליצור תוכנית אב למוצר, המקשרת בין אסטרטגיית השיווק שלו ובין פיתוח ותכנון הטכנולוגיה ותכונות המוצר. מפות דרכים מהוות בסיס לתכנון מוצרים, לרבות בחירת טכנולוגיות, זיהוי צרכים, אבחון פערים, זיהוי נקודות חלשות ונקודות חזקות של המוצר, ובכלל משמשות כשפה משותפת חוצה מחלקות בארגון.

שלבי פיתוח מפת הדרכים
---------------------

### שלב ראשון "איפה אני נמצא?"

1. יכולות – ניתוח של מה החברה מסוגלת לעשות.
2. נכסים – אילו נכסים קיימים לחברה כיום (נכסים פיזיים דוגמת משרד, עובדים מסוג מסוים, תקציב וכדומה)
3. צרכים – מה החברה צריכה לעשות
4. בעיות – מה הבעיות איתן החברה מתמודדת כרגע
5. מיקום בשוק (מיצוב) – איפה החברה או המוצר נמצאים ברגע זה למול שאר המוצרים והחברות בשוק

### שלב שני "לאן אני רוצה להגיע?" - החזון

1. תיאור המוטיבציה מאחורי המוצר – למה אנחנו רוצים שהוא יהיה קיים?
2. ניסוח חזון וניסוח אסטרטגיה הנגזרת ממנו
3. שיתוף החזון עם כמה שיותר אנשים שקשורים לחברה ולמוצר
4. חזון ממוקד וקצר
5. שימוש בחזון ביום יום.
6. בחינת החזון אחת לתקופה ושינויו בהתאם

לקריאה נוספת
------------

* Roadmapping – Agent of change: Alec McMillan, Research Technology Management, Mar/Apr 2003 Pg. 40

קישורים חיצוניים
----------------

* מהי מפת דרכים טכנולוגית?
פירוש נוסף ערך זה עוסק במשימת חלל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו סוהו.

**Solar and Heliospheric Observatory** (בקיצור **SOHO**) היא משימת חלל שמטרתה לחקור את פעילות השמש. הגשושית שוגרה ב-2 בדצמבר 1995 והפכה מבצעית במאי 1996. פרויקט זה הוא פרויקט משותף של סוכנות החלל האירופאית ונאס"א. במקור המשימה תוכננה לאורך חיים של שנתיים, אך הגשושית ממשיכה לפעול כיום (נכון ל-2023) לאחר כ-28 שנים בחלל. בשנת 2009 ניתן אישור להמשיך להפעיל את המשימה עד דצמבר 2012. ב-19 יוני 2013, אושרה המשך המשימה עד ל-31 בדצמבר 2016, בכפוף לבחינה מחודשת של הפרויקט ב-2014, במשך השנים ניתנון אישורים להמשיך את המשימה האישור האחרון ניתן בשנת 2020 והוא האריך את המשימה עד 2022. המשימה צפויה להימשך עד סוף שנת 2025.

מלבד מחקר מדעי בסיסי SOHO משמשת גם לצורך התרעה מוקדמת על הגעתן של סערות מגנטיות העושות דרכן אל כדור הארץ. במשך זמן פעילותה, גילתה הגשושית כ-4,000 שביטים, וזו היא המשימה המצליחה ביותר בהיסטוריה בתחום זה.

בגשושית ישנם 11 מכשירים המנטרים את השמש וצופים בה באורכי גל שונים וכן בתופעות נוספות כגון רעידות שמש, לולאות מגנטיות, להבות, התפרצויות שמש וכן הרכב, מהירות וצפיפות רוח השמש. הגשושית הפכה למקור מידע חיוני בהבנת הדרך שבה השמש משפיעה על סביבתה - מערכת השמש וכיצד היא מייצרת אקלים חללי שעלול להיות מסוכן לאסטרונאוטים בחלל, לחלליות וללוויינים בלתי מאוישים. סכנה מסוימת ניצבת גם בפני מערכות אלקטרוניות רבות על כדור הארץ עצמו, שכן קרינה מהשמש עלולה לגרום לשיבושים במערכות החשמל והתקשורת.

כדי שתוכל לצפות בשמש בלא הפרעה, כלומר בלא שתצטרך להיכנס אחת לכמה עשרות דקות לצד הלילה של כדור הארץ, הגשושית לא מקיפה את כדור הארץ אלא את השמש, בנקודת לגראנז' הראשונה (L1), הנמצאת במרחק 1.5 מיליון ק"מ מכדור הארץ, בה מתקיים שיווי משקל בין כוח המשיכה של כדור הארץ לבין זה של השמש. נקודה זו נעה סביב השמש יחד עם כדור הארץ.

SOHO החלה לשדר נתונים בעת שהשמש הייתה בתקופת המינימום הסולארי - תקופת זמן במחזור הסולארי שבו פעילות השמש נמוכה ומספר כתמי השמש מועט. בהמשך צפתה סוהו בפעילות השמש מתגברת לקראת המקסימום הסולארי ולאחריו צפתה בהיחלשות נוספת. הגשושית סיפקה לפיזיקאים הזדמנות פז לצפות במחזור שמש שלם באמצעות אותו מכשור.

במהלך התצפיות על השמש, בעיקר דרך מצלמת הLASCO, התגלה מספר רב של כוכבי שביט במעברם ליד השמש. חלק ניכר מהתגליות התבצע באמצעות מדענים ואזרחים מרחבי העולם, העוברים על התמונות של SOHO שנגישות לציבור הרחב. SOHO גילה כ-1,000 כוכבי שביט עד שנת 2005. עד דצמבר 2010, התגלו כ-2,000 כוכבי שביט. בספטמבר 2015, מספר כוכבי השביט שהתגלו באמצעות התמונות של SOHO הגיע ל-3,000, בקצב של כ-200 כוכבי שביט בשנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **SOHO** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של SOHO (באנגלית)
* תמונות מהגשושית Soho
* ריכוז הידיעות הנוגעות לגשושית SOHO, באתר "הידען"
* SOHO, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  דף המשימה באתר CNES
2. ↑  SOHO and STEREO Sungrazing Comets
3. ↑  Whoa! Sun-Watching Spacecraft Finds 3,000th Comet, mike wall, space.com 16 בספטמבר 2015

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007605217205171
* GND: 4649822-9
* LCCN: n92037314
* WorldCat (עם LCCN): n92-037314

 |
**הלן גלייכן** (באנגלית: **Helena Gleichen**;‏ 1 בפברואר 1873, לונדון – 28 בינואר 1947) הייתה ציירת בריטית.

ביוגרפיה
--------

הלן גלייכן הייתה בת למשפחת האצולה הגרמנית הוהנלוהה. פיאודורה גליכן הייתה אחותה. אביה היה קרוב משפחה של המלכה ויקטוריה. הוא היה פסל וקצין בצי. בשנת 1885 סוכם שאימה תקבל תואר אצולה בריטי, אך הדבר לא הורחב לילדיה שהמשיכו להשתייך לאצולה הגרמנית בלבד.

הלן גלייכן ידועה בעיקר בציורי נוף, חיות וצמחים. היא עזרה לאייר את ספר הממצאים של המשלחת הבריטית לטיבט בשנת 1904.

במהלך מלחמת העולם הראשונה היא ויתרה על תוארי האצולה הגרמניים. היא הועמדה בראש משלחת הצלב האדום הבריטי לאיטליה. על פעילותה במהלך המלחמה היא קיבלה עיטור איטלקי ועיטור מסדר האימפריה הבריטית.

הסטודיו שלה היה ממוקם בארמון סנט ג'יימס בחדרים שאביה עבד על הפסלים שלו. אחוזת המשפחה הייתה במאץ' מארקל. במהלך מלחמת העולם השנייה אוחסנו בה ציורים מגלריית טייט.

ספר זיכרונות שלה Contacts and Contrasts פורסם בשנת 1940.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הלן גלייכן** בוויקישיתוף
* תיאור פעולתה במהלך מלחמת העולם הראשונה
* ציורים של הלן גלייכן
* הלן גלייכן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 3223 5040
* LCCN: n94075872
* SNAC: w6071cwt
* ULAN: 500184315
* VcBA: 495/106733
* VIAF: 78012389
* WorldCat: lccn-n94075872

 |
**ולדמר רוזלר** (בגרמנית: **Waldemar Rösler**‏; 21 באפריל 1882 – 14 בדצמבר 1916) היה צייר נוף גרמני, חבר הזצסיון הברלינאי.

קורות חייו
----------

ולדמר רוזלר נולד בשטריסן ליד דרזדן לאב צלם. בילדותו עברה המשפחה לקוניגסברג. בשנים 1896 עד 1904 הוא למד באקדמיה לאמנות קניגסברג, שם גם הכיר את אשתו לעתיד. מוריו היו מקס שמידט, אמיל ניידה ולודוויג דטמן, והפך לתלמיד בכיתת המאסטר שלהם.

בשנת 1905 הציג את תערוכתו הראשונה בזצסיון הברלינאי. לאחר מכן שהה זמן ארוך יותר בגוט שילדק, בין אוסטרודה להוהנשטיין, מקום הולדתה של כלתו אודה הרדט, לה נישא בשנת 1906. בני הזוג התיישבו בגרוס-ליכטרפלדה ליד ברלין. בשנת 1907 אודה ילדה את התאומות לואיז ופריץ (שנהרגו בשנת 1943).

מקס ליברמן התוודע אליו בתערוכה ה-15 של הזצסיון הברלינאי ב-1908. מקס בקמן ותיאו פון ברוקהוזן הפכו לחברים שלו. בשנה שלאחר מכן הוא הפך לחבר בזצסיון. בשנת 1911, לאחר התפטרותו של מקס ליברמן, הוא נבחר לדירקטוריון של הזצסיון על פי הצעתו של בקמן.

לאחר פרוץ המלחמה העולמית הראשונה בשנת 1914 הוא גויס ונשלח לחזית המערבית בבלגיה וקודם לדרגת סגן בשנת 1915 ולחם בחזית. לאחר מכן הוא הוצב בממשל הכיבוש בבריסל.

בגלל מצבו הפיזי והנפשי הלקוי, הוא הועבר לאזור האימונים הצבאי במזרח פרוסיה בשנת 1916, שם התאבד ב־14 בדצמבר 1916. הוא נקבר ליד קברה של משפחת אשתו הרדט.

ולדמר רוזלר היה חבר באיגוד האמנים הגרמני. עבודתו נחשבה "מנוונת" בתקופת הנאצים.

המוזיאון לאמנות ארנשופ הקדיש לרוזלר תערוכה מקיפה בשנת 2016/2017 תחת הכותרת "ולדמר רוזלר (1882–1916).

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ולדמר רוזלר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Helmut R. Leppien: Eine Künstlerfamilie – drei Generationen: Waldemar Rösler, Oda Hardt-Rösler, Walter Kröhnke, Louise Rösler, Anka Kröhnke. Hamburg 1988.
2. ↑  Deutscher Künstlerbund e.V. – Mitglieder seit 1903, web.archive.org, ‏2016-03-04

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb13736086d (data)
* GND: 118602039
* ISNI: 0000 0000 6677 8211
* LCCN: n83140210
* NTA: 080439594
* RKD: 68304
* SUDOC: 066887917
* ULAN: 500013691
* VIAF: 57407419
* WorldCat: lccn-n83140210

 |
**פרנק הלמוט אאורבך** (**Frank Helmuth Auerbach**, נולד ב-29 באפריל 1931) הוא צייר בריטי ממוצא גרמני. הוא נולד בברלין למשפחה יהודית. בילדותו נאלץ לעבור לבריטניה כדי להימלט מהנאצים במסגרת משלוחי ההצלה המכונים קינדר-טרנספורט. לאחר הגעתו לאנגליה, למד ועסק בתחום האמנות. כיום הוא מצייר בעיקר דיוקנאות עצמיים.

ילדות
-----

פרנק אאורבך נולד בברלין ב-29 באפריל 1931 למשפחה יהודית. אביו, מקס אאורבך, היה עורך דין. אמו, שרלוט נורה, למדה אמנות. עם עליית הנאצים לשלטון חיי היהודים בגרמניה נעשו מסוכנים יותר ויותר, ולכן בשנת 1939 החליטו הוריו לשלוח אותו לבריטניה במסגרת תוכנית להצלת ילדים מהנאצים (קינדר-טרנספורט). הוריו נרצחו באושוויץ בשנת 1942.

אאורבך היה בן שמונה כאשר הוברח לבריטניה. הוא מצא את עצמו במדינה שונה עם שפה שלא הכיר וללא הוריו. עד מהרה גילה את האמנות. הוא החל להתמקד באמנות שלו. הוא לא התמקד בחיים חברתיים.

למד אמנות ותיאטרון בבית הספר באונס קורט(אנ') שבקנט. כשהיה בן 17 רצה להיות שחקן, אך בשנת 1948 החל ללמוד בבית הספר לאומנויות סיינט מרטינס(אנ') שבלונדון, אותו סיים ב-1952. בין 1952 ל-1955 למד בקולג' המלכותי לאמנות.

קריירה אמנותית
--------------

אאורבך צייר דיוקנאות עצמיים. ציוריו מבטאים את התקופה הקודרת של מלחמת העולם השנייה, לכן הם הרבה פעמים בצבעים כהים וקודרים. בנוסף, מאפיינות את ציוריו משיכות מכחול עבות ושכבות עבות של צבע.

פרנק גר בלונדון מעל חמישים שנה. הוא נחשב לאמן אשר השפיע על תקופת הפוסט טראומה שלאחר מלחמת העולם השנייה. התערוכה הראשונה שלו הוצגה בשנת 1956 ב-(Beaux arts Gallery in London). לאחר מכן הוצגו תערוכות של ציוריו בלונדון ב‘Marlborough Fine Art’, ובניו יורק ב'Marlborough Gallery’. 

כיום, הוא אומן דיוקנאות והוא מצייר כל יום בסטודיו שלו שבשכונת קמדן שבלונדון.

קישורים חיצוניים
----------------

* Sotheby’s
* The New York Review
* The New York Times
* Affidavit
* Marlborough
* The Guardian

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Farago, Jason (2021-01-21). "The Gloopy Glory of Frank Auerbach's Portraits". *The New York Times* (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-01-18.
2. ↑  Frank Auerbach Paintings, Bio, Ideas, The Art Story
3. ↑  Tate, Frank Auerbach born 1931, Tate (ב־British English)
4. ↑  Hughes, Robert. "The Art of Frank Auerbach | Robert Hughes" (באנגלית). ISSN 0028-7504. נבדק ב-2023-01-18.
5. ↑  The Neglect of Frank Auerbach | Affidavit | Jim Lewis, Affidavit (באנגלית)
6. ↑  sotheby's, Frank Auerbach
7. ↑  Tate, How it's Made: Frank Auerbach, Tate (ב־British English)
8. ↑  Sothebys, Sothebys, Sothebys
9. ↑  Frank Auerbach | Marlborough London, www.marlboroughgallerylondon.com
10. ↑  To the Studios | Art UK, artuk.org (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007257903105171
* AGSA: 2922
* BIBSYS: 90258090
* BNC: 000075629
* BNE: XX873068
* BnF: cb11957512z (data)
* CiNii: DA16640486
* GND: 11901422X
* ISNI: 0000 0001 0877 7701
* LCCN: n83038772
* LNB: 000275514
* NGV: 823
* NKC: xx0269303
* NLA: 35798221
* NLP: A11870722
* NTA: 069447721
* RERO: 02-A002951638
* RKD: 2932
* SNAC: w6k35sz3
* SUDOC: 027561119
* Trove: 1092195
* ULAN: 500023601
* VIAF: 22150864
* WorldCat: lccn-n83038772

 |
נפילתו של פאתון, ג'ונתן ליס
**פאתון** (מיוונית: Φαέθων "זורח/נוצץ") הוא דמות במיתולוגיה היוונית, בנו של הליוס (פבוס, "הזורח") או של קְלִימֶנוֹס, ואמו הייתה מרופה, ובגרסאות אחרות קלימנה.

ביוחסין מאוחר יותר נודע כי אאוס הולידה לקפלוס בן בשם פאתון, אך אפרודיטה חטפה אותו בילדותו כדי שישמש לה כשומר לילה במקדשיה הקדושים. המינואנים העניקו לו את השם אדיימוס הכוונה בשם הייתה לכוכב הערב או כוכב הבוקר.

דמותו
-----

בגרסת המיתוס כפי שמסופרת בידי אובידיוס ביצירתו מטמורפוזות, פאתון התרברב בפני חבריו בכך שאל-השמש הוא אביו. אחד מחבריו, שעל פי שמועה היה בנו של זאוס, סירב להאמין לו וטען כי אמו שיקרה לו. מסיבה זו החליט פאתון ללכת ולהיפגש עם אביו הליוס. בהיפגשם הליוס נשבע בנהר סטיקס כי יעניק לפאתון כל שירצה כאות הוכחה לכך שהוא אכן בנו. פאתון רצה לרכוב במרכבתו (הרי היא השמש) במשך יום.

אף על פי שניסה אביו לשכנעו לחזור בעצמו, משום שמעשה זה סופו מוות, פאתון גילה קשות עורף. כשהגיע היום, פאתון נלחץ ואיבד את השליטה על הסוסים האכזריים שמשכו את המרכבה. תחילה היא סטתה יותר מדי לגובה עד שהאדמה קפאה. אחר כך היא שקעה קרוב מדי לארץ עד שהצמחייה יובשה ונחרכה. מבלי להתכוון הפך את רוב אפריקה למדבר; חרך את עורם של תושבי אתיופיה עד שהפך שחור. בסופו של דבר, זאוס נאלץ להתערב בכך שהשליך ברק על המרכבה כדי לעצור אותה ופאתון צלל אל תוך נהר ארידנוס. אחיותיו ההליאדות התאבלו במשך זמן כה רב שבסופו של דבר הפכו לעצי צפצפה שהזילו דמעות ענבר נוצצות.

גלריה
-----

* תבליט נפילתו של פאתון, מאת סימון מוסקה מהמאה ה-16 במוזיאון בודהתבליט נפילתו של פאתון, מאת סימון מוסקה מהמאה ה-16 במוזיאון בודה
* נפילת פאתון מאת פטר פאול רובנס  במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה נפילת פאתון מאת פטר פאול רובנס  במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאתון** בוויקישיתוף
* פאתון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb150700903 (data)
* CANTIC: a19377678
* GND: 119243113
* NKC: jo20201091970
* SUDOC: 121793273
* VIAF: 817398
* WorldCat: viaf-817398

 |
**אַלַדַאר סֵקֵיי**, (בשם לידה: **אהרון בלייר**, בהונגרית: **Székely Aladár**; דיולה, 5 במרץ 1870 – בודפשט, 27. ספטמבר 1940) היה צלם יהודי-הונגרי. סקיי היה בן דודו של הווטרינר מיהאי רונאי והצלם דנש רונאי.

ביוגרפיה
--------

אלדאר סקיי נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף בלייר ושל מגדולנה רוזנברג. את המקצוע הצילום הוא למד אצל צלמים מקצועיים, תחילה אצל האחים דונקי בקלוז' (קולוז'וואר) ואחר כך בבודפשט. בשנות ה-90 של המאה ה-19 הוא היה חניך אצל אדן מרטנס עם דינש רונאי (מקודם: רוזנברג) אחיינו. הוא עבד בגיולה ובאורושהזה בשנות ה-90 של המאה ה-19, ואחר כך בתחילת המאה ה-20 העביר את הסטודיו שלו לכיכר מריה תרזיה 1 (היום כיכר מיהאי הורבאט) בבודפשט. בשנת 1908 הו היה הראשון שפתח חלון ראווה לרחוב, בבולוואר יוז'ף 62. בשנת 1910 היה בבעלותו שדרת אנדראשי 29, ובמקביל הפעיל שני אולפנים נוספים. מתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 עבד גם ברחוב ואצי. הוא צילם תמונות למונוגרפיה של יאנוש קראצ'וני על ההיסטוריה של מחוז בקש (גיולה, 1896). סקיי היה הנציג המשמעותי הראשון של ריאליזם אמנותי בצילום בהונגריה. בולטים דיוקנאותיו שנעשו בתחילת המאה ה-20, המתארים את הדמויות המצטיינות של חיי האמנות ההונגרית. תמונות אלה הופיעו באלבומו "סופרים ואמנים" (1914). הוא צילם גם את אנשי הצוות של כתב העת הספרותי ניוגט, כולל יוז'ף ריפל-רונאי, בלה ברטוק, לוראנד אטווש. אנדרה אדי והוגו איגנוטוש כתבו הקדמה לאלבום שלו. אדי העריך במיוחד את האמנות שלו, סקיי מילם תמונות רבות שלו. לאחר מותו של אדי סקיי הוציא אלבום עם שבעה דיוקנאות מקוריים של אדי, שהסופר זיגמונד מוריץ כתב להם הקדמה. העיר גיולה ייסדה את פרס אלדאר סקיי לזכרו בשנת 1966.

אשתו הייתה אירן שפילר, בתם של אדולף שפילר ושל חנה וייס, איתה התחתן ב-27 במאי 1904 בבודפשט.

כרכים
-----

* תצלומים של אלדאר סקיי. סופרים ואמנים (עם הקדמה מאת אנדרה אדי והוגו איגנוטוש), בודפשט, (1914)
* אדי (תצלומים מקוריים של אלדאר סקיי עם הקדמה מאת ז'יגמונד מוריץ), בודפשט, פרסום סטודיו לצילום של אלדאר סקיי(1926).

ראו גם
------

* Gyula Gisser : Masters of Hungarian Photography (1965).
* אגנש ז'וז'נה בריני : בודפשט ובנייה חופשית. 2005.
* קארוי קינצ'ש : צלמים - תוצרת הונגריה. קצ'קמט-מילנו, המוזיאון ההונגרי לצילום-פדריקו מוטה, 1998.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלדאר סקיי** בוויקישיתוף
* אלדאר סקיי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Születési bejegyzése a gyulai izraelita hitközség születési akv. 3/1870. folyószáma alatt".
2. ↑  "Halotti bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári halotti akv. 449/1940. folyószáma alatt".
3. ↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 654/1904. folyószáma alatt".
4. ↑  "Artportal". אורכב מ-המקור ב-2011-10-13.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb110390979 (data)
* GND: 124591337
* ISNI: 0000 0000 7829 2155
* PIC: 301579
* RKD: 412041
* VIAF: 100958250
* WorldCat: viaf-100958250

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "הפרייקור של ליצו".
חיילי הפרייקור במצעד בצוסן, 1920
**פרייקורפס ליצו** (בגרמנית: **Freikorps Lützow**; הכוחות החופשיים של ליצו) הייתה יחידת פרייקור בולטת שפעלה ברפובליקת ויימאר בין ינואר 1919 לאפריל 1920.

היסטוריה
--------

פרייקורפס ליצו הוקם ב-17 בינואר 1919 בידי שלושה קצינים לשעבר מצבא הקיסרות הגרמנית: הנס פון ליצו, ולטר דין ואריך פון ביבו. הם בחרו לקרוא ליחידה על שמו של ליצו דווקא כדי ליצור השוואה בינה לבין "הפרייקור של ליצו" המיתולוגי. הפרייקורפס מומן מכספי הקרן של הליגה האנטי-בולשביקית. בשיאו כלל פרייקורפס ליצו 1,500 חיילים. הוא פעל כנגד סיעות השמאל הקומוניסטי בגרמניה, אך גם התנגד לעצם קיומה של רפובליקת ויימאר וקרא להחזרת המונרכיה לגרמניה.

הפרייקורפס לחם לצד הצבא הסדיר במהלך קרבות מרץ בברלין וברדיפת המורדים שלאחריהם. לאחר מכן השתתף הפרייקורפס בכיבוש הרפובליקה הסובייטית הבווארית ובדיכוי האכזרי של מרד הרוהר. בקרב על העיר רמשייד אל מול צבא הרוהר האדום, ספג הפרייקורפס אבדות כבדות וכמעט נמחק לחלוטין. הוא פורק לבסוף באפריל 1920.

לקריאה נוספת
------------

* אוטו פרידריך, **לפני המבול, ברלין 1933-1918**, ירושלים: הוצאת כרמל, 2010
* Sebastian Haffner: Die Deutsche Revolution 1918/19. Rowohlt-Taschenbuch-Verlag, Reinbek bei Hamburg 2004

הערות שוליים
------------

1. ↑  FREI­KORPS LÜT­ZOW

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"פרייקורפס ליצו"**.
**גארי כריסטופר קגלמאכר פרס** (בספרדית ובגרמנית: **Gary Christofer Kagelmacher Pérez**; נולד ב-21 באפריל 1988 במונטווידאו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הקשר האחורי, המגן הימני והבלם בלאון.

קריירה
------

גארי קגלמאכר נולד וגדל בעיר מונטווידאו שבאורוגוואי למשפחה ממוצא גרמני. כבר בגיל צעיר הצטרף למועדון המקומי דאנוביו. בשנת 2007, כשהוא בן 19, עבר קגלמאכר לשחק בקבוצת המילואים של ריאל מדריד, ריאל מדריד קסטיליה מהליגה השלישית בספרד. לאחר עונת השאלה מוצלחת במהלכה שיחק ברוב המשחקים של הקסטיליה, המשיך קגלמאכר בקבוצה לעונה נוספת. קגלמאכר המשיך לשחק בקביעות בהרכב של הקסטיליה ובסוף עונת 2008/09, ערך את הופעתו היחידה בלה ליגה כשפתח בהרכב הקבוצה הראשונה של ריאל בהפסד 1–2 לאוסאסונה. בקיץ 2010 הושאל קגלמאכר לבירסחוט מליגת העל הבלגית במדיה רשם 27 הופעות ליגה במהלכן כבש שלושה שערים. לאחר עונת ההשאלה, חתם קגלמאכר לארבע שנים בבירסחוט.

אף על פי שחתם לארבע שנים, לאחר עונה אחת עזב קגלמאכר את בירסחוט וחתם במונקו מהליגה הצרפתית השנייה. במהלך שתי עונות במונקו, הפך קגלמאכר לשחקן בהרכב הראשון של הקבוצה ורשם במדיה 51 הופעות בהן כבש שלושה שערים. בעונת 2013 הושאל קגלמאכר לואלנסיין ולאחר מכן, ב-30 ביוני 2014, חתם לשלוש שנים במינכן 1860 מהבונדסליגה השנייה. ב-8 במרץ, כבש קגלמאכר את שער הבכורה שלו במדי מינכן 1860 בהפסד 2–3 לסנדהאוזן.

ב-22 ביוני 2016 חתם קגלמאכר במכבי חיפה. ב-24 באוקטובר כבש את השער היחיד שלו במדי הקבוצה, בניצחון 2–0 על מכבי תל אביב. אחת הסיבות לעזיבתו של המאמן רוני לוי במהלך ההכנות לעונת 2016/2017 הייתה מחלוקת שהתגלעה בינו לבין המנהל הספורטיבי טור-כריסטיאן קרלסן לגבי העמדה שבה יש להציב את קגלמאכר. קרלסן ייעד לקגלמאכר את תפקיד הקשר האחורי ואילו לוי סבר כי יש להציבו בעמדה הגנתית. לאחר מינויו של רנה מלנסטיין כמחליפו של לוי הוצב קגלמאכר בקישור האחורי, אולם לאחר מספר מחזורים הוסט לעמדת המגן הימני ובהמשך מילא אף את תפקיד הבלם.

באוגוסט 2017 חתם במועדון הבלגי קורטרייק תמורת 250 אלף אירו. בינואר 2020 חזר לאחר 13 וחצי שנה לאורוגוואי וחתם בפניארול. בינואר 2022 חתם בלאון המקסיקנית.

### קריירת נבחרות

בצעירותו נמנה קגלמאכר עם סגל נבחרת אורוגוואי עד גיל 20 במדיה ערך ארבע הופעות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גארי קגלמאכר** בוויקישיתוף
* גארי קגלמאכר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* גארי קגלמאכר, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  איציק יצחקי‏, חילוקי הדעות, השיחה הקשה והקש ששבר את גב הגמל: הסיבות לעזיבת רוני לוי את מכבי חיפה, באתר וואלה!‏, 27 ביולי 2016
**ג'ובאני בראגולין** (נולד בשם **ברונו אמדיו** באיטלקית: **Bruno Amadio**;‏ 9 בנובמבר 1911 – 22 בספטמבר 1981), ידוע גם בשמות **פרנצ'וט סביליה** ו**אנג'לו בראגולין**, היה צייר איטלקי.

קריירה אומנותית
---------------

בראגולין הוא יוצר הציור המכונה הילד הבוכה שהיה ציור אחד מתוך קבוצה של מאות ציורים שצייר בראגולין בסגנון זה. בציורים מגוון ילדים דומעים המסתכלים ישר קדימה. הציורים ברובם אינם חתומים ותאריך היצירה שלהם אינו ידוע. התמונות היו מן הראשונות ששוכפלו בצבע בקנה מידה רחב כבר בשנות ה-60, וככל הנראה צוירו שנים לפני כן. ציורי הילדים הבוכים היו פופולריים באירופה ובדרום אמריקה, ונמכרו על פי ההערכה במיליוני עותקים, ללא תמלוגים כלשהם לצייר. הילדים בציוריו כונו לפעמים "נערים צועניים" אם כי אין שום דבר המקשר אותם באופן ספציפי לקבוצה האתנית של צוענים.

בראגולין היה צייר בעל הכשרה אקדמית[דרושה הבהרה], עבד בוונציה שלאחר המלחמה כצייר ורסטורטור, והפיק את תמונות „הילד הבוכה" עבור תיירים. לפחות 65 ציורים כאלה נעשו בשם בראגולין, ורפרודוקציות שלהם נמכרו ברחבי העולם. לא תמיד שילמו לו תמלוגים עבור הרפרודוקציות.

בשנות השבעים התגלה שהוא חי ובעל אמצעים ועדיין מצייר בפדובה.

היו טענות שהוא ברח לספרד לאחר המלחמה, ושם צייר ילדים מבית יתומים מקומי שנשרף לאחר מכן, אך ככל הנראה מדובר היה באגדה אורבנית לא מאושרת.

קישורים חיצוניים
----------------

אחת הגרסאות הידועות של "הילד הבוכה"
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
* מהי קללת הילד הבוכה?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה
* מציורי בראגולין, אתר אינטרנט (באנגלית)
* מה הסיפור של הילד הבוכה? כאן סקרנים, יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  Punt PI tries to burn 'cursed' Crying Boy painting, www.bbc.co.uk
2. ↑  Massimo Polidoro Curse That Painting! Notes on a strange world, www.pensamientocritico.org
3. ↑  bragolin, bragolin (באנגלית)
4. ↑  PressReader.com - Your favorite newspapers and magazines. www.pressreader.com
5. ↑  Punt Pi, Series 3 Episode 4, www.bbc.co.uk

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 122798376
* ISNI: 0000 0000 1099 1320
* KulturNav: eaad5f32-1d56-42e0-b530-d2d026361a6a
* VIAF: 10736999
* WorldCat: viaf-10736999

 |