recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**הנרי אלברט פיין** הידוע גם בשם "הנרי ארתור פיין" (באנגלית: **Henry Albert Payne**;‏ 1868 – 4 ביולי 1940) היה אמן ויטראז'ים אנגלי, צבעי מים וצייר ציורי קיר.

פיין היה אחד מקבוצת האמנים-אומנים של ברמינגהאם שהתגבשה סביב ג'וזף סאות'ול ובית הספר לאמנות בברמינגהאם בסוף המאה ה-19. הוא היה מעורב בכמה מהפרויקטים הקולקטיביים של הקבוצה, ובעיקר בעיטור הקפלה במדרספילד קורט.

שנים מוקדמות
------------

יליד אזור קינגס הית' בברמינגהם. פיין למד בהדרכתו של אדוארד ר. טיילור בבית הספר לאמנות בברמינגהאם, שם היה אחד התלמידים שהוזמן לצייר סדרת ציורי קיר בהשגחת טיילור לצורך עיצוב מחדש של בית העירייה "סימן גלוי לעליה לתהילה ולחשיבות של בית הספר בברמינגהם".

מחנך
----

בשנת 1899 מונה פיין לצוות בית הספר, בתחילה כמורה לרישום וציור, אך התרכז יותר ויותר בשנות ה-90 של המאה ה-19 בעיצוב ויטראז'ים. בשנת 1900, הוא התקין תנור זכוכית בבית הספר ולמד ייצור ויטראז'ים בלונדון אצל כריסטופר וול, כך שבמסורת האומנות והאומנות ניתן ללמד עיצוב וייצור כתהליך משולב. בין תלמידיו המצטיינים הייתה מרגרט אנייס רופ.

ויטראז' וציור
-------------

הנרי פיין, בחירת הודרדים הלבנים והאדומים, ויטראז'
החל משנת 1904 הקים עסק עצמאי שתכנן וייצר ויטראז'ים, וייצר עבודות גדולות לכנסיות כמו סנט אנדרו של אס פריור, רוקר, סנט מרטינס, קנסל רייז, סנט מרי, מדרספילד וסנט אלבנס.

בשיתוף עם מרבית קבוצת ברמינגהם עבד במגוון רחב של אמצעים, והפיק איורי ספרים עבור גילדת מלאכת היד של ברמינגהאם ועיצוב פנים עבור גילדת ברומסגרוב לאמנויות יישומיות. אף על פי שההישגים הבולטים ביותר של פיין היו פוריים ביותר בוויטראז'ים, היו לו ללא ספק השגים בתחום הציור הדקורטיבי. בין השנים 1902–1923 עבד על ציורי הקירות של הקפלה במדרספילד קורט ליד מאלברן בווסטרשייר. צייר פרסקו לצד עבודות של דמויות אחרות של תנועת האמנויות והמלאכה בברמינגהאם כמו ויליאם בידלייק, ג'ורג'י גסקין וצ'ארלס מארס גיר. מבנה מדרספילד קורט הוא "לא רק התוכנית החשובה ביותר של פיין לציור דקורטיבי, אלא ככל הנראה המפורסם ביותר מכל תוכניות האומנות והמלאכה של הקבוצה ".

בשנת 1908 הוזמן להפקת ציור קיר בשלבים המאוחרים של עיטור ארמון וסטמינסטר. עבודתו הייתה "בחירת הוורדים האדומים והלבנים בגני המקדש העתיקים" - אלגוריה על מלחמות השושנים - תלויה כעת במסדרון המזרחי של הארמון.

פיין צייר גם נופים בצבעי מים, והציג באקדמיה המלכותית בין השנים 1899 עד 1935 [5] ונבחר לחבר באגודת צבעי המים המלכותית בשנת 1920.

גילדת סנט לו
------------

באמברלי המשיך פיין לייצר עבודות בפרסקו וזכוכית צבעונית, ובשנת 1912 הקים את גילדת סנט לו, שתוכננה בתחילה במסורת האמנות והאומנות של גילדת ברומסגרוב, אם כי בסופו של דבר הייתה מיועדת ליצירותיו שלו.

חיים אישיים
-----------

בשנת 1909 עברו פיין ומשפחתו לאמברלי בגלוסטרשייר, אחד מכמה דמויות אמנות ומלאכה משמעותיות שעברו להתגורר בקוטסוולדס.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנרי פיין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Payne, Henry Arthur, Sometimes Albert, Benezit Dictionary of Artists (באנגלית)
2. ↑  Madresfield Court | The Elmley Foundation (באנגלית)
3. ↑  Henry Payne Stained Glass Work At Birmingham School Of Art
4. ↑  Henry A. Payne (1868 - 1940), www.modjourn.org

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1110188854
* RKD: 62218
* ULAN: 500014334
* VIAF: 95768848
* WorldCat: viaf-95768848

 |
**משפחת חרל"פ** היא משפחה יהודית עתיקה, שהוציאה מתוכה רבנים, מלומדים ואנשי ציבור רבים.

פירוש השם **חרל"פ** הוא ראשי התיבות: **ח**ייא **ר**אש **ל**גולי פורטוגל (או **פולין**). מקור המשפחה הוא ממשפחת בני חייא (בן חיים), המתייחסת ישירות למשפחת מלכי יהודה, דרך ראשי הגלות מבבל. על פי מגילת יוחסין שנשתמרה במשפחה, היא מיוחסת לדוד המלך.

ראש המשפחה, חייא, היה בנו של אחד מבני חזקיה בן דוד ראש הגולה, שברחו לספרד בעקבות הירצחו של אביהם. בהמשך שימשו בני חייא בחצרות מלכי ספרד ופורטוגל, כגזברים, רופאים ומצביאים. חייא היה משורר, המהדיר של דיוואן "מחנה יהודה" - הוא אוסף שיריו של רבי יהודה הלוי. למשפחה היה רכוש רב בערים לרידה וסרגוסה וכן אחוזות בדרום פורטוגל. בני המשפחה בנו את בית הכנסת הגדול בליסבון. פטרונים לספרות עברית, הם מימנו וסיבסדו את ההדפסה הראשונה של ספר הכוזרי של יהודה הלוי. עם גירוש ספרד ופורטוגל התפזרו בני משפחת אבן יחייא בכל מרחב הים התיכון: בטורקיה, יוון ואיטליה.

מצפון איטליה הגיעו חלק מצאצאי המשפחה לעיירה טיקוצ'ין שבפולין, שם שונה שמה לחרל"פ.

בשנת תר"י (1850) עלה לארץ ישראל מהעיירה וולקוביסק שבפלך גרודנו השכן (בימינו חלק מבלארוס) הרב יצחק חרל"פ יחד עם בתו ובנו זבולון חרל"פ, ומהם התפתח הענף של משפחת חרל"פ בירושלים.

ענף נוסף של המשפחה עלה בשנת תר"ן (1890) ובראשו עמד אפרים חרל"פ ממייסדי המושבה רחובות. חרל"פ היה מראשי המושבה, מהנדסה הראשון וכן ממייסדיו של ארגון "אגודת אחים" אשר דאג לרווחתם של פועלי המושבה בכל תחומי החיים.

על פי מסורת המשפחה, בזמן שעגנה האונייה ליד אחד האיים בים האגאי עלתה אשתו של הרב יצחק חרל"פ אל החוף עם שני ילדיה כדי לרכוש מזון. הם אחרו לשוב והאונייה הפליגה בלעדיהם והגיעה לאי סמוך. כעבור זמן קצר הופיעה אונייה אחרת, לקחה את האם ושני ילדיה אל האי הסמוך, הם שבו אל האונייה והמשיכו בהפלגתם לארץ ישראל, והאונייה השנייה נעלמה מן האופק.

לקריאה נוספת
------------

* **אנציקלופדיה יודאיקה**, ערך "אבן יחיא"
* **דברי הימים לבני חייא**, מאת אליקים כרמולי

קישורים חיצוניים
----------------

* ספר תולדות חרל"פ (פרק xxv), באנגלית.
* נסיכות בני דוד חרל"פ

הערות שוליים
------------

1. ↑  או: לגולת.
2. ↑  The Book of Destiny – Toledot Charlap – Chapter XXV (באנגלית)
3. ↑  The Origin of the Surname Charlap – מקור השם חרל"פ (באנגלית ועיברית)
4. ↑  הייחוס של משפחת חרל"פ לדוד המלך מוזכר בהקדמה של ספריו של הרב אפרים אליעזר צבי הירש חרלפ (חרל"פ), ומפורט בספרו של דוקטור ארתור מנטון. אפרים אליעזר צבי הירש חרלפ (חרל"פ) היה רב במזריטש בראשית המאה ה-19. אליעזר היה סבו של אפרים צבי חרל"פ, ממיסדי העיר רחובות; ואחיו של הרב יצחק חרל"פ, שהיה סבו של הרב יעקב משה חרל"פ.
5. ↑  The Kuzari book and the ibn Yahya family (באנגלית)
**דרמה** (באנגלית: **Drama**) הוא ספר מאת הסופרת ריינה טלגמאייר שבמרכזו סיפורה של קלי, תלמידת חטיבה וחובבת תיאטרון שעובדת בצוות במה של בית הספר שלה. אף על פי שהספר התפרסם מאוד הוא לא היה רב מכר כקודמו. ספר זה, שלא כמו שני הספרים הקודמים שהוציאה טלגמאייר ("חיוך" ו"אחיות"), לא עוסק בה ובמשפחתה.

עלילה
-----

הדמות הראשית של דרמה היא קלי, תלמידת כיתה ח' בבית הספר התיכון אקליפטוס. בפרק הראשון היא הולכת הביתה עם חבריה גרג ומאט, שם היא מתוודה על רגשותיה כלפי גרג, אחד החברים הטובים ביותר שלה, והם חולקים נשיקה. גרג מגיב בצורה לא טובה מכיוון שרק לאחרונה נפרד מחברתו. זה מוביל למתחים בין השניים, ומשאיר לקלי לב שבור. בבית הספר, קלי מצטרפת לצוות הבמה לייצור את המחזמר "ירח מעל מיסיסיפי" כמעצבת הסטים, קלי נרגשת ליישם את תוכניותיה לסט. בהמשך, תוך כדי תלית כרזות למחזמר, פוגשת קאלי את התאומים ג'סטין וג'ס. ג'סטין להוט לנסות את המחזמר אבל ג'ס ביישן מדי.

למחרת, קלי הולכת לקניון עם ג'ס וג'סטין, שם היא מציגה להם ספר על עיצובים מוגדרים שמתאר את אהבתה להפקה בתיאטרון ואת חלומותיה לעתיד. בזמן שהם מחכים לאביהם של התאומים שיבואו ויאסוף אותם, ג'ס וג'סטין שרים את אחד השירים מהמחזמר. קלי נדהמת מהכישרון שלהם, ומציעה להם להצטרף למחזמר. ג'ס דוחה את ההצעה של קלי עם זאת, הוא מקבל את הצעה שלה לעבוד עם קלי על צוות הבמה. למחרת בבית הספר, חברו של קלי של מאט, איש צוות ואחראי תאורה במחזמר ואחיו של גרג, מתעמת איתה בכעס, והיא מבולבלת בגלל התוקפנות הפתאומית שלו. לאחר מכן קלי ממשיכה לשבת עם ג'סטין במהלך ארוחת הצהריים, שם הוא משתף שהוא הומו, ואף על פי שקלי המומה, היא בכל זאת תומכת בו.

לאחר מכן צופים קלי וג'ס באודישנים ל "ירח מעל מיסיספי", שם התפקיד הראשי מוענק לווסט רדינג. קלי מתוודה על זה שהיא מחבבת את ג'ס בפני ליז, שמציעה לה להזמין אותו לריקוד בנשף סיום של בית הספר.

שני הלילות הראשונים של המחזמר זכו להצלחה, אך הלילה השלישי הושמע[דרושה הבהרה] לאחר שווסט נפרד מבוני, שמשחקת את התפקיד הראשי השני. לאחר מכן היא נועלת את עצמה בארון אספקה ומסרבת לצאת החוצה, מכריחה את צוות הבמה למצוא מחליף הם מוצאים את ג'ס. הוא מתפקד היטב ואפילו חולק נשיקה עם ווסט כמו שהתפקיד דורש. בעקבות הופעתו, ג'ס מבקש מקלי לרקוד אך יוצא לדבר לבד עם ווסט בחוץ. לקלי ולג'ס יש ויכוח על כך שהוא עוזב את קלי במהלך הריקוד, ובמהלכו ג'ס מרמז שהוא הומו ומעיר הערה על כך שקלי נופלת על כל בחור נחמד. היא מסתערת ובדרך אגב נתקלת בגרג והם יוצאים לטיול, כדי שתוכל לנקות את דעתה. במהלך ההליכה מנסה גרג לנשק את קלי, אך היא מסרבת עקב תגובתו בפעם האחרונה שהתנשקו. בהמשך, קלי נפגש עם ג'ס שם הוא מתנצל ומודה לה שעזרה לו לפרוץ את קליפתו. מאט, איש צוות התאורה, מתוודה לאחר מכן על חיבתו לקלי שהיה הגורם לכך שהוא השתלח אליה במהלך החזרות המוזיקליות. בסוף הרומן צוות הבמה חוגג את הצלחת המחזמר וקלי מונה כמנהלת צוות הבמה בשנה שלאחר מכן.

תרגומים לעברית
--------------

כנרת הוציאה ספר בשנת ההוצאהדד

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר למנויים בלבד דוד רפ, "דרמה": רומן גרפי לנוער העוסק בנטיות מיניות בעדינות ובלא דידקטיות, באתר הארץ, 9 בינואר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Graphic Novels That Flew Under The Radar In 2012". *NPR.org*. נבדק ב-2018-12-04.

| ריינה טלגמאייר |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| חיוך (2010) • דרמה (2012) • אחיות (2014) • רוחות (2016) • כאב בטן (2020) |

 |
**לנצ'יה D24** (באיטלקית: **Lancia D24**) היא מכונית מרוץ מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית **לנצ'יה** אשר יוצרה בין השנים 1953–1954.

המהנדס, התעשיין וחובב מכוניות המרוץ, בנו של מייסד "לנצ'יה", **ג'יאני לנצ'יה** (אנ') ייסד את קבוצת המרוץ של היצרן לנצ'יה - Scuderia Lancia. עבור קבוצת המרוץ פותחה ונבנתה סדרת רכבי המרוץ "D", שפעלה בין השנים 1949 - 1955.

דגמי "לנצ'יה D24" התחרו במרוצי מכוניות בין השנים 1953–1954.

לנצ'יה D24
----------

* יוצרו 9 יחידות.
* מושב נהג בלבד.
* מערכת היגוי - מימין.
* מארז מסגרת חלל צינורי.
* מנוע קדמי אורכי.
* מנוע קירור מים.
* 3 מאיידים מסוג "Weber 46 DCF3".
* קיבולת מכל דלק - 110 ליטר, ממוקם בחלק האחורי של הרכב, אליו מחובר מכל דלק נוסף, עם קיבולת של 50 ליטר.
* מערכת חשמל - 12 וולט.

דגמי "לנצ'יה D24"
-----------------

1. מספר רישוי: TO151241, אושרה לתנועה מ-20 באוגוסט 1953, התחרתה במרוץ 6 השעות של נורבורגרינג ומרוץ 12 השעות של סברינג.

2. מספר רישוי: TO151240, אושרה לתנועה מ-20 באוגוסט 1953, התחרתה במרוץ 6 השעות של נורבורגרינג ומרוץ "Carrera Panamericana" (אנ').

3. מספר רישוי: TO151544, אושרה לתנועה מ-6 בספטמבר 1953, התחרתה ב מרוץ 12 השעות של סברינג, מרוץ "Carrera Panamericana" (אנ') ומרוץ "Coppa della Toscana" (איט').

4. מספר רישוי: TO 152974, אושרה לתנועה מ-6 באוקטובר 1953, התחרתה במרוץ "Carrera Panamericana" (אנ'), מרוץ 12 השעות של סברינג ומרוץ מילה מילייה.

5. מספר רישוי: TO 157846, אושרה לתנועה משנת 1954, התחרתה במרוץ "Carrera Panamericana" (אנ'), בשנת 1955 ניתנה לנשיא ארגנטינה חואן דומינגו פרון.

6. מספר רישוי: TO162250, אושרה לתנועה משנת 1954, התחרתה במרוץ מילה מילייה.

7. מספר רישוי: TO162251, אושרה לתנועה משנת 1954, התחרתה במרוץ מילה מילייה נהוגה על ידי "Piero Taruffi" (איט').

8. מספר רישוי: TO162249, אושרה לתנועה משנת 1954, התחרתה במרוץ מילה מילייה נהוגה על ידי "Eugenio Castellotti" (איט').

9. מספר רישוי: TO162249, אושרה לתנועה משנת 1954, התחרתה במרוץ מילה מילייה.

תמונות
------

* "לנצ'יה D24" "לנצ'יה D24"
* "לנצ'יה D24" - מבט לתא הנהג "לנצ'יה D24" - מבט לתא הנהג
* "לנצ'יה D24" במרוץ "טור-דה סיציליה" (Giro di Sicilia), שנת 1954  (נוהג: "Piero Taruffi" (איט'), במרכז: ג'יאני לנצ'יה (אנ')) "לנצ'יה D24" במרוץ "טור-דה סיציליה" (Giro di Sicilia), שנת 1954 (נוהג: "Piero Taruffi" (איט'), במרכז: ג'יאני לנצ'יה (אנ'))
* "לנצ'יה D24" "לנצ'יה D24"
* "לנצ'יה D24" "לנצ'יה D24"

ראו גם
------

* לנצ'יה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לנצ'יה D24** בוויקישיתוף
* לנצ'יה D24, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  "לנצ'יה D24" supercars.net/blog/1953%E2%86%921954-lancia-d24-sport
2. ↑  לנצ'יה - היסטוריה fcagroup.com/it-IT/group/history/Documents/Lancia\_Storie\_di\_innovazione\_tecnologica\_nelle\_automobili
3. ↑  שלום ג'יאני לנצ'יה quattroruote.it/news/eventi/2014/07/04/lutto\_nel\_mondo\_dell\_auto\_addio\_a\_gianni\_lancia
בהלכות שבת, **טלטול על ידי דבר אחר** הוא טלטול דבר האסור בטלטול על ידי דבר אחר המותר בטלטול. טלטול זה קל יותר מאשר טלטול דבר האסור באופן נפרד, ולהלכות אלו הוקדשו מספר סימנים בשולחן ערוך (ש"ט–שי"א).

על ידי נגיעה בדבר האסור
-----------------------

 ערך מורחב – **כבוד המת בשבת**  

לא התירו טלטול דבר האסור ודבר המותר ביחד בשום אופן שבעולם אלא במת בלבד מפני כבודו, ולכן התירו לטלטל מת על ידי הנחת תינוק או כיכר עליו וטלטול שניהם יחד.

על ידי נגיעה בדבר המותר
-----------------------

### לצורך דבר המותר

מותר לטלטל דבר האסור לצורך דבר המותר, אם לא ניתן להשליך את החפץ ולהרים את הדבר המותר בלבד.

קיימת התייחסות מפורטת בהלכה לשאלה הנפוצה אודות אדם שתינוקו נטל בידו חפץ האסור בטלטול, ובוכה כדי שהוריו ירימו אותו על ידיהם. הבעיה היא שטלטול התינוק כמוהו כטלטול האבן שהתינוק אוחז בידו, וקיימת בעיה הלכתית לאחוז את התינוק הבוכה על היד. בהלכה הותרה פעולה זו מכיוון שקיים חשש שהתינוק שיבכה זמן ממושך יגיע לידי חולי, ולא קיימת אפשרות להשליך את האבן מיד התינוק שרק יבכה עוד ועוד. אבל אם התינוק אינו מתגעגע להוריו שירימו אותו אסור להרימו אין טלטול כזה נחשב טלטול לצורך דבר המותר, מכיוון שאין כאן צורך לתינוק להרימו במקרה שאינו בוכה.

### לצורך דבר האסור

אסור לטלטל דבר האסור והמותר יחד לצורך דבר האסור, אם לצורך לשמור אותו מהפסד או קלקול ואם כדי להשתמש בו תשמיש המותר (ישיבה או שכיבה עליו).

בסיס
----

 ערך מורחב – **בסיס לדבר האסור**  

אם הדבר האסור מונח על הדבר המותר, והדבר המותר מיועד כדי לישא עליו את הדבר האסור (כגון שולחן) או שהונח שם במטרה שיישאר שם כל השבת ובמטרה שיהיה דווקא שם (ולא מפאת חוסר מקום), הוא נחשב לבסיס לדבר האסור ואין כל היתר לטלטלו. אם הייתה בכוונתו לטלטל את החפץ באמצע השבת, נחלקו הפוסקים אם הדבר נחשב לבסיס, ההלכה נפסקה שכן ויש להקל במקום הפסד.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  שולחן ערוך הרב סימן שי"א סעיף י"ד.
2. ↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קמ"א, עמוד ב'.
3. ↑  רש"י, מסכת שבת, דף קמ"א, עמוד ב', ד"ה בתינוק
4. ↑  תוספות, מסכת שבת, דף קמ"א, עמוד ב', ד"ה תינוק
5. ↑  שולחן ערוך הרב סימן ש"ט סעיף א'
6. ↑  שולחן ערוך הרב סימן ש"ט סעיף ז'.
**שְלִימַזֶל** הוא כינוי ביידיש לאדם חסר מזל. מקבילו הארמי הוא הביטוי **"ביש-גדא"** (בארמית: רע-מזל).

אטימולוגיה
----------

המילה "שלימזל" היא מילת הלחם, אך יש גרסאות אחדות באשר לאופן יצירתה:

* הגרסה המקובלת, המובאת במילון ובסטר ובמילון אבן שושן, גורסת כי מדובר בהלחם בין המילה הגרמאנית עילית-תיכונה "schlim", שפירושה עקום, והמילה מזל בעברית; ביחד: "עקום־מזל". מילון אבן שושן מקפיד על הכתיב "שלים-מזל".
* פירוש אחר להלחם שלים-מזל מתבסס על כך שפירוש המילה "שלים" בארמית הוא שלם – כלומר, "שלים-מזל" הוא "אדם שמזלו שלם" (לשון סגי נהור).
* לפי גרסה אחרת, מדובר בהלחם של המילים העבריות "שלא-עם-מזל", אשר בהגיה היידישאית נשמעות כ"שלוימזל", ומכאן להגייה שהשתרשה, שלימזל.

שימוש רב לשוני
--------------

כריכת הספר **"דער מזל און דער שלימזל" ("Mazel and Shlimazel")** מאת יצחק בשביס-זינגר
המילה "שלימזל" היא דוגמה מובהקת לשאילת מילים מיידיש: היא נמצאת בשימוש אצל דוברי שפות שונות, וגם בקרב לא יהודים – בתצורה Shlimazl או Shlimazel באנגלית (שבה היא נחשבת כמילה ביינגליש); Slemázli בהונגרית; Schlamassel בגרמנית ועוד. 

הטיימס של לונדון הכתיר בשנת 2004 את הביטוי כשני מבין עשר המילים הנבחרות (שאינן מקור אנגלי) הקשות ביותר לתרגום ("Top ten non-English words voted hardest to translate") זאת בעקבות סקר בעל אופי מחקרי שנערך על ידי המכון הבריטי "Today Translations" (תרגומי היום), בקרב אלף בלשנים ומתורגמנים.

דוגמה מעניינת לקושי בתרגום המילה ניתן למצוא בספרו של חתן פרס נובל הסופר יצחק בשביס-זינגר, "דער מזל און דער שלימזל" (יידיש: "המזל והשלימזל"), אשר תורגם בשנת 1967 לאנגלית תחת השם "Mazel and Shlimazel". בגרסה העברית, תורגם השם באמצעות שימוש במקבילה הארמית של הביטוי: "גדא וביש-גדא".

הביטוי בשימוש בספרות ובשפה
--------------------------

גם בספרות התורנית מצא הביטוי מקום. ר' נחמן מברסלב מביא בספרו ליקוטי מוהר"ן את המשפט הבא: "מי שהוא איש חיל ואינו ההפך (שקורין: רע-מזל, שלימזל)". הביטוי מופיע גם בספרים נוספים של ר' נחמן.

בדיחה עממית ממחישה את משמעות המונח:

> 
> מה ההבדל בין "שלומיאל" ו"שלימזל"?  
> – ה**שלומיאל** הוא המלצר שצלחת המרק הרותח נפלה מידו, וה**שלימזל** הוא זה שהמרק נשפך עליו.
> 
> 
> 
> 

או בגרסה מעט שונה: 

> 
> – ה**שלימזל** הוא זה אשר עובר למטה ברחוב כשה**שלומיאל** מפיל עציץ מהחלון.
> 
> 
> 
> 

בנוסף נמצא הביטוי ביש-גדא בשירו של נתן אלתרמן - אליפלט, "כאשר עוד היה הוא רק ילד, כבר היה הוא **ביש גדא** גדול". לפי ההקשר גם שם התכוון אלתרמן ל**שלימזל**.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **שלימזל** |

* הערך שלימזל בויקימילון הפולני

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: המילה הקשה ביותר בעולם לתרגום, וואלה, 23 ביוני 2004‏;  
‏Oliver Conway, Congo word 'most untranslatable', BBC News, 22 June, 2004;‏  
וכן: The most untranslatable word in the world.
2. ↑  מהדורא תנינא סימן ז'.
**שלמה גינוסר** (1935–2007) היה עיתונאי ישראלי.

ביוגרפיה
--------

גינוסר נולד בכפר סבא, למד בבתי הספר "אוסישקין" ו"כצנלסון". היה חבר בתנועת השומר הצעיר והתגייס לנח"ל. למד היסטוריה ויחסים בין-לאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים והחל לעבוד כעיתונאי ב"על המשמר". בין משימותיו הראשונות הייתה נסיעה לברית המועצות, כחלק מן המשלחת הישראלית לפסטיבל הנוער והסטודנטים השישי, שנערך במוסקבה.

בשנת 1970 עבר לעבוד בעיתון "דבר", תחילה מונה לכתב באירופה כשמרכז עבודתו בלונדון, שם פגש את רעייתו, שלומית. בין היתר נסע ככתב לצפון אירלנד בימי שיא הסכסוך במקום. אחר כך שימש כתב פרלמנטרי בכנסת, כתב מדיני, ועורך המוסף לשבת, ועבד בעיתון עד לסגירתו ב-1995. בשנת 1979 קיבל את פרס סביסלצקי על עבודה עיתונאית פרלמנטרית. 

בתחילת שנות ה-2000 חלה בסרטן, הוא טופל בתרופה שעיכבה את התפשטות הסרטן והאריכה את חייו, שהייתה בסל הבריאות, אבל לא לחולים מסוגו. קופת-החולים ומשרד הבריאות סירבו לבקשותיו לממן לו את התרופה, והוא נאלץ לשלם על הטיפול מכיסו. הוא יצא למאבק משפטי בו זכה, אך המדינה וקופת חולים כללית הגישו ערעור על פסק הדין. גינוסר נפטר במרץ 2007.

לאחר מותו, בשנת 2008, יצא לאור בהוצאת כרמל ספר בשם "ברית מילים" ובו מבחר מרשימותיו.

ממאמריו
-------

* לורד מוין תמך בהצלת יהודי אירופה, דבר, 20 באוגוסט 1975
* הכנסת על גלגלים, דבר, 11 בנובמבר 1975
* מדענים ראשיים בשירות הממשלה, דבר, 21 באפריל 1978
* חוסנה של הכנסת וחסינות חבריה, דבר, 12 בנובמבר 1979
* אריתמטיקה של ועדות הכנסת, דבר, 17 בדצמבר 1979
* האם כל רוטציה פסולה?, דבר, 16 בספטמבר 1980

קישורים חיצוניים
----------------

* דניאל בלוך, שלמה גינוסר ז"ל – עיתונאי, ג'נטלמן ולוחם אמיץ, 31 במרץ 2007

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אורי דרומי, עיתונאי עם "נפש של משורר", באתר הארץ, 4 באפריל 2007
2. ↑  לחברינו שלמה גינוסר - שא ברכה, דבר, 11 ביולי 1979
3. ↑  שלמה גינוסר-, התובע: שלמה גינוסר – הנאשם: מדינת ישראל, באתר TheMarker‏, 5 באפריל 2005
4. ↑  נחום ברנע, איפה הם העיתונאים ההם: על "ברית מילים", לקט רשימותיו של העיתונאי שלמה גינוסר ז"ל, באתר העין השביעית, 19 במאי 2008

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298556905171
* BnF: cb16184436w (data)
* GND: 1089858698
* ISNI: 0000 0000 7732 7918
* LCCN: no2008124578
* VIAF: 12127810
* WorldCat: lccn-no2008124578

 |
**פריון** (שם מדעי: ***Pachyptila***; משמעות השם: "נוצות רחבות") הוא סוג של עופות ימיים ממשפחת היסעוריים המפליג לאורך האוקיינוסים הדרומיים לאורך גלים גבוהים ואזורים מוכי סופות והמין פריון הפיה (*Pachyptila turtur*) מתרבה גם באזורים טרופיים. סוג זה קרוב ליסעור הכחול ושייך לצידו לשבט Prion. הוא מכיל 6 מינים.

הפריונים הם עופות ים קטנים בגודל של יונה או פחות, והם מותאמים לתעופה בסערות ימיות. הם בעלי מקור שחור ארוך איתו הם מסננים זואופלנקטון, דגים קטנים וחסילונים מפני המים ומעליו בלוטות מלח, דרכו נפלט מלח הים שהם שותים.

עופות אלה חיים עם בן זוג קבוע ומטילים ביצה אחת באיים מרוחקים בתוך מחילות. שני ההורים מגדלים יחד את האפרוח. האפרוח והוריו יכולים להיטרף בידי חמסניים, שחפיים, פרגטיים, טורפי ים וכרישים. הם בעלי חומצות קיבה חזקות כמו טריגליצריד אשר הם יכולים להתיז על אויביהם אם הם נתפסים.

מינים
-----

* פריון הפיה (*Pachyptila turtur*)
* פריון דק-מקור (*Pachyptila belcheri*)
* פריון פולמאר (*Pachyptila crassirostris*)
* פריון רחב-מקור (*Pachyptila vittata*)
* פריון אנטארקטי (*Pachyptila desolata*)
* פריון סאלווין (*Pachyptila salvini*)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פריון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* פריון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007530447805171

 |
**דרכי הורוס** היו דרכים בצפון סיני, שקשרו בין ארץ ישראל ומצרים העתיקה. דרכי הורוס נזכרו לראשונה בטקסט המצרי "סיפורו של שנהאת". הטקסט כנראה מתוארך לשלטונו של ססוסתריס הראשון (1943-1898 לפנה"ס). שנהאת היה פקיד מצרי שברח ממצרים לארץ רצ'נו (שמה של ארץ כנען במצרית קלאסית). בערוב ימיו הוא חזר למצרים ונעצר בדרכי הורוס, שם מפקד המשמר מבקש אישור מהמלך להכניס אותו למצרים. 

ישנם חוקרים שסבורים שבממלכה המצרית התיכונה התייחס המושג דרכי הורוס לנקודה על הגבול בין מצרים לסיני, שבה התבצע הרישום והאישור של הנכנסים והיוצאים ממצרים. אותה נקודה מזוהה עם מצודת הגבול בעיר סילה (סמוך לקנטרה של ימינו). 

בתקופת הממלכה המצרית החדשה ציין המושג דרכי הורוס את כל מערך הגבול בצפון סיני. בתקופה זו עברו בדרכי הורוס מלכי מצרים בדרכם לכיבושים באסיה. תחותימס השלישי עבר בדרכי הורוס בעשרה ימים והגיע לעזה, ומשם הוא המשיך וכבש את מגידו. בפפירוס אנסטאזי 1 מימיו של סתי הראשון, ובתבליט מקדש אמון בכרנך מימיו של רעמסס השני נזכרים יותר מעשרים תחנות- מצודות, ערים בצורות ובארות, שנבנו בצפון סיני בין סילה לעזה. חלק מהאתרים נחפרו ונסקרו כמו תל הבואה, חרובית ודיר אל בלח.
**שליט המימדים: מסע ההרפתקאות המופלא** הוא משחק הרפתקאה ישראלי בגוף שלישי בדו-ממד למחשב שפיתחה חברת "מחשבת" והפיצה אותו בשנת 1996.
המשחק נמנה עם משחקי המחשב הישראליים היחידים שפותחו והופצו מחוץ לישראל, בעיקר בשפה האנגלית.

משחקיות
-------

המשחק תוכנן להפצה עולמית וכולו בשפה האנגלית, אך ישנה אפשרות להעלות כתוביות בעברית לכל אורך המשחק בתפריט ה"אפשרויות" במשחק. המשחק דורש מחשבה בפתירת חידות ואיסוף חפצים ומתנהל כולו עם העכבר. המשחק משתמש במספר אלמנטים המצויים שז'אנר ההרפתקאה כמו ממשק הצבע והקלק, סרטונים המשמשים כמעבר בין חלקי המשחק ותיק לאיסוף חפצים שחיוניים להמשך המשחק.

עלילה
-----

המשחק נפתח עם סרטון הפתיחה שבו מוצגות הדמויות ועלילת המשחק. עלילת המשחק נפתחת עם ישיבת חברי מועצת המימדים, כשבראשה סבו של דמות הראשית במשחק, שמודאגים מהשמדת היקום.

מימד החיזרים
מאחר שאינם יכולים לעצור את זה מבטיהם מופנים אל גיבור המשחק (שעדיין לא יודע כלום ממה שמתרחש), בתקווה שהוא יציל את היקום.
באותו זמן על כדור הארץ, ילד (הדמות הראשית) בא לבקר את סבתו בביתה במטרה לעזור לה בעבודות הבית. אך הוא מוצא את הבית ריק. עד שסבתו תחזור מחליט לעלות לעליית הגג ולמצוא חפצים מעניינים ולהיזכר בסיפורי סבתו. לאחר שהוא מוצא מספר חפצים נזכר הילד כי היה ארון בעליית הגג שסבתו תמיד הייתה מזהירה אותו לא לפתוח. וכמו כל ילד סקרנותו עולה והוא מחליט לפתוח את הארון. כאשר פותח את הארון מתגלה לעיניו מכשיר מוזר. אחוז תדהמה מדליק את המכשיר וזה מציג אותו בפניו. המכשיר הוא לא אחר ממכשיר שמעביר את מי שאוחז בו בין מימדים שונים.

באותו זמן צופה מועצת המימדים בנעשה, וללא ספק מרוצה מכך שהילד גילה את המכשיר. לאחר שהמכשיר מציג עצמו (הוא מדבר) בפני הילד ומספר שאלות ששואל הילד, מספר לו המכשיר את הסיפור על הקרב בין מכשף הצפון לקוסם מרלין. לאחר קרב שנערך שישה ימים ובו הקוסמים השתמשו בכל קסמיהם מצליח מכשף הצפון להפעיל כישוף על הקוסם מרלין וכולא אותו במימד שיצר במיוחד עבורו ואת מטהו מחלק לחמישה חלקים ומחביא כל חלק במימד אחר. מי שימצא את כל חמשת החלקים וירכיב את מטהו של הקוסם מרלין מחדש יוכל לשחררו מהמימד שבו כלוא.

כשהילד שואל "ואיך כל זה קשור אליי?" עונה לו המכשיר כי הוא זה שנבחר לבצע את המשימה ובקרוב אם לא תתבצע המשימה יתפוצץ היקום כולו כולל הכוכב עליו הוא חי (כדור הארץ), דבר זה ישפיע על יקומים מקבילים ליקום הזה וההשלכות יהיו נוראיות.

מנקודה זו מתחיל המשחק שהוא בעל הומור שנון וחידות רבות להשלמת המשימה.
מטרת השחקן למצוא את כל חמשת החלקים ממטהו של מרלין הקוסם, לחברם ולשחרר את מרלין מהמימד שבו כלוא, ובעזרת המכשיר שמעביר אותו בין המימדים.

פסקול
-----

פסקול המשחק הוא מקורי ונוצר על ידי אביב קורדיץ.

קישורים חיצוניים
----------------

* האתר של כותב ויוצר המשחק (אורן אובסטבלום)
* שליט המימדים, באתר מסע אל העבר
**שולמית (שולה) ליגוּם** (7 בספטמבר 1932‏ – 7 בינואר 2007) הייתה קצינה בצה"ל ופעילה חברתית. ליגום הקימה את משרד קצינת פניות הציבור בלשכת ראש אגף כוח האדם, והייתה האישה הראשונה שהוענקה לה דרגת תת-אלוף (כדרגה אישית) שלא בתפקיד קצינת ח"ן ראשית.

חייה
----

שולה גרוּנְדְמן נולדה בשנת 1932 בשידלוביץ שבפולין, ועלתה לארץ ישראל בינקותה. ב-1950 התגייסה לצה"ל ושירתה בעיקר בתפקידי חינוך. ב-1959 נישאה לרופא ד"ר סיריל ליגום, עולה מדרום אפריקה. בשנים 1966–1970 שהתה בארצות הברית למטרת השתלמות של בעלה.

בשנות ה-70 הייתה ליגום קצינת ניהול במפקדת קצין חינוך ראשי, ובהמשך סגנית מפקד גלי צה"ל.

ב-1977 הקימה ליגום את משרד קצינת פניות הציבור בלשכת ראש אגף כוח האדם. היא עמדה בראשו במשך קרוב ל-20 שנה. באוקטובר 1981 הועלתה לדרגת אלוף-משנה, ובמרץ 1994 לדרגת תת-אלוף. 

אחרי פרישתה מצה"ל פעלה בוועדת חיילים במצוקה, ולמען מוסדות תרבות שונים, בהם המועצה לישראל יפה, האופרה הישראלית ומוזיאון תל אביב לאמנות. היא כיהנה בהתנדבות כראש מדור המוזיקה של משרד המדע, התרבות והספורט. ימים ספורים לפני פטירתה, ב-7 בינואר 2007, הוענק לה תואר יקיר העיר תל אביב-יפו.

הותירה ארבעה בנים וכן נכדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* יקירי העיר תל אביב לשנת תשס"ז 2007
* מיכל הוכשטט, קצינת פניות הציבור בצה"ל: "כל פנייה היא סיפור אנושי", מעריב, 9 בינואר 1980

הערות שוליים
------------

1. 1 2  שולה ליגום באתר Geni.
2. ↑  קצינה בדרגת סא"ל תצורף לסגל גלי צה"ל, דבר, 16 במרץ 1976
3. ↑  בקרוב - מינויים חדשים בצה"ל, דבר, 5 באוקטובר 1981
פצצת עומק מימי מלחמת העולם השנייה
**פצצת עומק** היא פצצה נגד צוללות - הנשק הוותיק ביותר למטרה זו. מכונה לעיתים גם בשם "מטען עומק". 

התפיסה של הטלת מוקש הועלתה לראשונה ב-1911 והרעיון הפך לבר ביצוע כשמפקד הצי המלכותי, סר ג'ורג' קלהאן דרש את ייצורה ב-1914. עבודת הפיתוח בוצעה על ידי הרברט טיילור ב-HMS Vernon Torpedo and Mine School בפורטסמות'. 

הפצצה היעילה הראשונה - "Type D", הייתה מסגרת דמוית חבית במשקל 140 קילוגרם, שהכילה חומר נפץ, בדרך כלל מסוג TNT. "אקדח" שהופעל על ידי לחץ המים בעומק שנבחר מראש הפעיל את המטען. הפצצה "Type D" הייתה ניתנת להפעלה בעומק עד 100 מטר. 

"מנגנון השחרור" הראשון היה פשוט לגלגל את "החביות" מירכתי הספינה התוקפת. מאוחר יותר פותח מטול מיוחד לפצצות עומק שנקרא "K-guns", שהשתמש בחומר נפץ שהשליך את הפצצה עד למרחק של 50 מטר מצד האנייה. האנייה התוקפת הייתה צריכה לנוע מעל למהירות מסוימת, אחרת היא הייתה ניזוקה מהפצצות שלה עצמה.

להטלה קונבנציונלית של פצצות עומק היו בעיות נוספות שרובן נפתרו על ידי שימוש בפצצות שהוטלו מראש האנייה. לכמה מספינות הדייג של הצי המלכותי ששימשו למלחמה נגד צוללות ב- 1917-1918 היה מטיל בחרטום לפצצת עומק יחידה, אבל אין שום ידיעות על שימוש בו בעת קרב. 

ב-1943 הכנסת הטורפקס לשימוש, בנוסף לפיתוח פצצת עומק בעלת מבנה משופר גרמו להאצת מהירות השקיעה של הפצצה. למרות שפיצוץ של פצצת עומק סטנדרטית במשקל 280 קילוגרם, שהייתה בשימוש במלחמת העולם השנייה, היה מורט עצבים לצוות הצוללת המותקפת, גוף הצוללת שלא ניזוק לא היה מתבקע אלא אם כן הפצצה הייתה מתפוצצת בטווח של 5 מטר או פחות מהצוללת. מיקום הנשק בטווח זה היה עניין של מזל בלבד ודי לא סביר, מכיוון שהצוללת יכלה לערוך תמרוני התחמקות בזמן ההתקפה. רוב הצוללות שהוטבעו באמצעות פצצות עומק טבעו כתוצאה מנזק מצטבר מפיצוצים מטווח רחוק ולא עקב התקפה יחידה מכוונת היטב. צוללות רבות שרדו מאות פיצוצים של פצצות עומק, בפרק זמן של שעות ספורות. לדוגמה, הצוללת U-427 ספגה 678 פצצות עומק באפריל 1945, ושרדה.

כלי נשק יעילים יותר נגד צוללות הם ה-Hedgehog - פצצת הטלה מלפנים, ה-Fido" Mk.24"- טורפדו אקוסטי, וה-ASROC - שיכול לשאת אף ראש קרב גרעיני. גם ארצות הברית וגם ברית המועצות פיתחו מערכות נגד צוללות שעשו שימוש בנשק גרעיני.

ראו גם
------

* מוקש ימי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פצצת עומק** בוויקישיתוף
* פצצת עומק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NARA: 10675558

 |
**יאיר לובין** (נולד בשנת 1949) הוא ספורטאי ישראלי בעבר. 5 פעמים ברציפות אלוף ישראל (1972-1968) ושיאן ישראל בקפיצה לגובה.

ביוגרפיה
--------

לובין גדל בחדרה וביחד עם אחיו התאום מאיר (אף הוא אלוף ישראל בקפיצה לגובה) התאמן בקבוצת הפועל חדרה בהדרכת שורה רפפורט. הוא קפץ בסגנון גלילת הבטן

### שיאן ישראל

בתחרות שנערכה בחדרה בדצמבר 1966 קבע לובין בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש לנוער בתוצאה של 1.85 מטר, שיפור לשיא בן ה-10 שנים של אריק איינשטיין (1.84 מטר). חצי שנה לאחר מכן, בתחרות שנערכה במאי 1967 הוא שיפר את שיאו הישראלי לנוער וקבע תוצאה של 1.86 מטר. חודשיים לאחר מכן, בתחרות לציון 75 שנים לאיגוד ספורט הפועלים האוסטרי שנערכה בווינה ביולי הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא ישראלי חדש של 1.91 מטר, שיפור לשיא בן ה-7 שנים של משה אנגל (1.90 מטר).

במסגרת תחרות הגמר בליגה הלאומית באתלטיקה קלה שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב באפריל 1968 קבע לובין בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של 1.92 מטר. 

בתחרות שנערכה בבאר שבע במרץ 1969 שיפר יוסף פיקל את שיאו הישראלי של לובין בקפיצה לגובה כשקפץ בסגנון פוסברי, 1.93 מטר. 

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 1971 זכה לובין במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא ישראלי חדש של 1.94 מטר.

באליפות ישראל שנערכה באצטדיון רמת גן ביולי 1972 זכה לובין במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.83 מטר.

שיאים אישיים
------------

* קפיצה לגובה: 1.94 מטר (1971) **שיא ישראלי בעבר**

קישורים חיצוניים
----------------

* אלופי ואלופות ישראל באתלטיקה באתר *gbrathletics* (באנגלית)
* לובין ניתר לגובה 1.95 מ', דבר, 20 בפברואר 1972

הערות שוליים
------------

1. ↑  אברהם פז, 10 ס"מ פחות ממינימום באנגקוק - אך מאוחר מידי, מעריב, 4 בדצמבר 1966
2. ↑  שופרו 2 שיאים באתלטיקה, דבר, 8 במאי 1967
3. ↑  יום מזהיר לספורטאי "הפועל" בוינה, מעריב, 7 ביולי 1967
4. ↑  משה לרר, 2 שיאים ישראליים חדשים ביום הראשון לתחרויות בקפריסין, מעריב, 24 באפריל 1960
5. ↑  יאיר לובין לא ידע שהרף בגובה שיא - 1.92, מעריב, 2 באפריל 1968
6. ↑  יעקב בר-און, הקופץ לגובה ששבר את השיא הישראלי - והשיא לנשים, דבר, 3 באפריל 1968
7. 1 2  מתתיהו ברוש, שני שיאים מרשימים באתלטיקה, דבר, 11 ביולי 1971
8. ↑  יעקב פתאל, אכזבה גם ביום ה-2 באתלטיקה, דבר, 10 ביולי 1972
9. ↑  לובין ניתר לגובה 1.95 מ', דבר, 20 בפברואר 1972
**סמואל בארד** (באנגלית: **Samuel Bard**;‏ 1 באפריל 1742 – 24 במאי 1821) היה רופא אמריקאי, שהקים את בית הספר הראשון לרפואה בניו יורק ואת בית הספר השני לרפואה בארצות הברית, המהווה חלק מאוניברסיטת קולומביה. בארד שימש גם כרופאו האישי של ג'ורג' וושינגטון.

ביוגרפיה
--------

את לימודיו החל באוניברסיטת קולומביה בניו יורק לפני שהפליג לאירופה בשנת 1761. באירופה הוא חיפש השכלה רפואית רחבה יותר. הוא בילה בסך הכל חמש שנים באירופה בנסיעות לצרפת, אנגליה וסקוטלנד. בסופו של דבר הוא קיבל את הדוקטורט מאוניברסיטת אדינבורו בשנת 1765.

כשחזר בארד למושבות האמריקאיות, הוא גילה שאביו נכנס לחובות כבדים כתוצאה ממימון לימודיו והחוב הגיע לאלפי ליש"ט, בארד נכנס לשותפות עסקית עם אביו בהייד פארק. במשך שלוש שנים עבד כדי לפרוע את חובו. הוא משך מהעסק רק משכורת מספקת כדי לשלם את הוצאותיו האישיות.

בשנה הראשונה לאחר חזרתו של בארד לאמריקה, הוא תכנן להקים בית ספר לרפואה בניו יורק. בזמן שהוא עצמו עבד כדי לכסות את חובותיו, הוקם בית הספר ובשנת 1769 החל במתן תארים ראשונים לרפואה. במקביל, ייסד בארד את בית החולים הראשון בעיר ניו יורק. כעבור מספר שנים, הבניין נשרף עד היסוד והוא לא שוקם במלואו עד 1791.

בשנת 1767 נבחר בראד לחברה הפילוסופית האמריקאית.

במהלך המהפכה האמריקאית ברד ברח מהעיר עם משפחתו. הוא שיכן את משפחתו בבית אביו ואז חזר לבדו לניו יורק. שם עסק במקצועו בזמן שכוחות כוחות בריטיים כבשו את העיר.

כשהסתיימה המהפכה האמריקאית, מינה ג'ורג' וושינגטון את בארד לרופא המשפחה שלו. לרוע המזל, משפחתו של בארד חלתה באותה עת כתוצאה מהתפרצות מחלת השנית. הוא איבד ארבעה מששת ילדיו ואשתו חלתה. הוא עזב את עסקיו כדי לטפל במשפחתו. בשנת 1784 חזר לעיר ניו יורק.

בשנת 1798, מתוך כוונה לפרוש מעסקים, חזר בארד להייד פארק שבניו-יורק. באותה תקופה חלה התפרצות הקדחת הצהובה. בארד לא היסס לעזור לחולים אך לרוע המזל הוא חלה במחלה. אשתו טיפלה בו והוא הבריא. במשך כל חייו, לאחר התפרצות הקדחת הצהובה, הוא בילה את זמנו בפנסיה מאושרת. בשנת 1813 מונה לנשיא המכללה לרופאים ומנתחים.

בארד היה אח בלשכת יוניון מספר 45 של הבונים החופשיים בניו-יורק.

נפטר ב־24 במאי 1821 כתוצאה מדלקת קרום הריאה.

קישורים חיצוניים
----------------

* סמואל בארד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

* After 90 Years, Columbia Takes Slave Owner’s Name Off a Dorm
* HISTORY OF EARLY AMERICAN LANDSCAPE DESIGN

הערות שוליים
------------

1. ↑  Save this to read later Send to email 3 Min Read NYP History, NewYork-Presbyterian | The Story of Founder Dr. Samuel Bard, NewYork-Presbyterian, ‏8 בפברואר 2017 (באנגלית)
2. ↑  Matthew Conheady, Union Lodge No. 45, New York Historic (באנגלית)
3. ↑  Dr Samuel Bard (1742-1821) - Find A Grave Memorial, www.findagrave.com (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007275748705171
* GND: 104185155
* ISNI: 0000 0000 5528 2747
* LCCN: n83188693
* NKC: nlk20000090716
* SNAC: w6cz3ntn
* SUDOC: 137420773
* VIAF: 39808525
* WorldCat: lccn-n83188693

 |
**קרל שלייכר** (נולד כ**קלסטין שלייכר,** 1825 - 2 באוקטובר 1903) הוא צייר ריאליסטי מהמאה ה-19.

ביוגרפיה
--------

קרל נולד בלמברג, לבוב, אך את השכלתו בתחום הציור הוא רכש בעיקר בווינה בין השנים 1860 ו-1870. קרל היה תלמידו של הצייר האוסטרי פרדיננד גריארוג ולדמילר.

קרל ידוע במיוחד בציורי דיוקנאות של פנים, וכן ציורי פרשניות של רבנים העוסקים בלימוד התלמוד. כמות ניכרת מציוריו הן ציורי שמן.

ציוריו מהווים תיעוד אותנטי של התרבות היהודית ומנהגיה, וכן צורת הלימוד הרבנית. ציורים אלו מאוגדים באוסף 'יידישקייט', עבודותיו הוצגו מספר פעמים ב'מועדון האומנות האוסטרי'.

ציוריו של קרל מאופיינים, לא רק בתיאור רב, אלא אף בחדות מדהימה. למשל הוא היטב לתאר בציוריו, את אווירת הלימוד של הרבנים היהודים בזמן לימוד התלמוד, בציור ניתן להבחין בלהט הוויכוח על פניהם ותנועתיהם של הדמויות המופיעות בו.

קרל נפטר בפדובה, ממלכת איטליה, בשנת 1903.

גלריית תמונות
-------------

* 
* 
* 
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ULAN: 500406348
* VIAF: 51153593753351671261
* WorldCat: viaf-51153593753351671261

 |
**אולכסנדר אולכסנדרוביץ' אלייב** (באוקראינית: **Олександр Олександрович Алієв**; נולד ב-3 בפברואר 1985 בחברובסק) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ממוצא רוסי ששיחק בעמדות הקשר בקבוצות דינמו קייב, לוקומוטיב מוסקבה, אנז'י מחצ'קלה ובנבחרת אוקראינה.

קריירה
------

אלייב גדל במחלקת הנוער של הקבוצה הרוסית ספרטק מוסקבה, ובשנת 1999, עבר מסיבות כלכליות למחלקת הנוער של הקבוצה האוקראינית דינמו קייב. בגיל 16 הושאל לקבוצת בוריספן בוריספול מהליגה האוקראינית השנייה וכעבור שנה חזר לדינמו קייב. הוא שיחק תחילה במסגרת קבוצת המילואים של דינמו ובהמשך עלה להרכב הקבוע של הקבוצה, אך שותף רק במשחקים מעטים של הקבוצה ואף הושאל למשך עונה אחת לקבוצת מטאלורג זפוריז'יה. בשנת 2010 החליט אלייב לעזוב את דינמו קייב.

הוא חתם חוזה לעונה אחת בקבוצת לוקומוטיב מוסקבה מהליגה הרוסית. בתום עונת 2010\2011 חזר לדינמו קייב וחתם על חוזה חדש לשלוש שנים. התקופה השנייה שלו בדינמו התאפיינה שוב בעיקר בישיבה על ספסל. בשנת 2012 הושאל אלייב לחצי עונה לקבוצת דניפרו. בינואר 2014 נמכר כרטיס השחקן של אלייב לקבוצת אנז'י מחצ'קלה הרוסית. אלייב שיחק בשורות אנז'י במשך שנה אחת, היה בין אלו שהצליחו להוביל את הקבוצה עד להגעה לשלב שמינית הגמר בליגה האירופית.
בהמשך שיחק אלייב בקבוצות חובבים. בשנת 2016 חתם על חוזה לשנה בקבוצה הקזחית טראז, אך עזב אותה כעבור כחצי שנה. בשנת 2018 פרש אלייב ממשחק פעיל.

נבחרת
-----

אלייב שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה. בנובמבר 2001 שיחק את משחקו הראשון בשורות נבחרת הנערים של אוקראינה. לאחר 8 משחרים במדי נבחרת הנערים עבר לנבחרת הנוער של אוקראינה.

מנבחרת הנוער המשיך אלייב לנבחרת הצעירה ובשורותיה שיחק 30 משחקים והבקיע 8 שערים. נכון ל-2019, אלייב הוא שיאן ההופעות של הנבחרת הצעירה. בשנת 2006 היה בסגל הנבחרת באליפות אירופה לנבחרות צעירות. בתחרות זו זכה עם הנבחרת במקום השני.

בנבחרת הלאומית של אוקראינה שיחק אלייב בשנים 2010–2012. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק מול בלארוס במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. אלייב היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2012. הוא השתתף באחד מתוך שלושת משחקי הנבחרת בתחרות. היה גם זה משחקו האחרון במדי הנבחרת.

תארים
-----

* מקום שני באליפות אירופה בכדורגל לנבחרות עד גיל 21 - 2006
* אליפות אוקראינה : 2006/2007, 2008/2009.
* הגביע האוקראיני: 2007

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אולכסנדר אלייב** בוויקישיתוף
* אולכסנדר אלייב, ברשת החברתית אינסטגרם
* אולכסנדר אלייב, סרטונים בערוץ היוטיוב
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt

| **נבחרת אוקראינה – יורו 2012** |
| --- |
| 1 קובל • 
2 סלין • 
3 חאצ'רידי • 
4 טימושצ'וק • 
5 קוצ'ר • 
6 הרמש • 
7 שבצ'נקו • 
8 אלייב • 
9 גוסב • 
10 וורונין • 
11 ירמולנקו • 
12 פיאטוב •
13 שבצ'וק • 
14 רוטאן •
15 מילבסקי •
16 סלזניוב •
17 מיכאליק •
18 נזרנקו •
19 קונופליאנקה •
20 רקיצקי •
21 בוטקו •
22 דביץ' •
23 גוריאינוב •
מאמן: בלוחין | אוקראינהאוקראינה |
חקלאים מנסים להדביר את הארבה, 1915
להקות ארבה בשדות רחובות, 1915
בשנת 1915 אירעה **מכת ארבה** חסרת תקדים באזור **ארץ ישראל** אשר גרמה לנזקים חמורים לחקלאות המקומית וכתוצאה מכך נוצר רעב בארץ.

היסטוריה
--------

בשנת 1915, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, פשטו נחילים גדולים של להקות ארבה על אזורים גדולים מאוד במזרח התיכון. הם פשטו על מצרים, טורקיה ומדינות אחרות והשאירו נזקים חמורים. לארץ ישראל הגיעו להקות הארבה בחודש מרץ וחיסלו כמויות גדולות של תבואה וחקלאות. הם הגיעו לכל הערים והיישובים בעיקר במרכז הארץ ובשפלה, אך גם בירושלים נצפו נחילי הארבה. החגבים הטילו ביצים ומהם בקעו עד מהרה פריטים נוספים של ארבה. ערביי הארץ ניסו לגרש את הארבה משדותיהם על ידי יצירת רעשים על ידי הקשה בכלים ובסירים ריקים. החקלאים ניסו להילחם בהם על ידי הבערת אש וחפירת תעלות מים סביב הנטיעות. אולם כל הניסיונות עלו בתוהו. 

בעקבות המחסור בתוצרת חקלאית האמירו מחירי המזון והדבר החריף את המחסור שכבר היה קיים בעקבות מלחמת העולם שניטשה אז עד שנוצר חשש להתפתחות רעב בארץ.

אהרון אהרונסון, שהיה מומחה באגרונומיה, מונה על ידי המושל הצבאי אחמד ג'מאל פאשה למפקח הכללי למלחמה בארבה, אולם התפטר בסופו של דבר אחרי שהשלטונות מצאו דרך להפיק כסף מהארבה, הם הטילו חובה על כל אדם שגילו עבר את 15 ללקט 20 ק"ג של ארבה או לשלם קנס בגובה לירה טורקית אחת. לצורך כך העמידו שוטר בכל היישובים שתפקידו היה לאסוף את שקי הארבה.

לאחר כחודש עזבו להקות הארבה את ארץ ישראל, אולם השאירו בה חותם שהשפיע על הצומח והחקלאות בארץ למשך זמן רב. ארבה נוסף נראה בירושלים בדצמבר 1915; ברם, ג'מאל פאשה טען כי מדובר בשארית הארבה הקודם בלבד.

לקריאה נוספת
------------

* הארבה בארץ־ישראל, מזכרונות משה סמילנסקי, תרע"ה (1915). בתוך: אברהם יערי, **זכרונות ארץ ישראל**, כרך שני, פרק צו, עמ' 1020–1038.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מכת הארבה בארץ ישראל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  השבוע, הפועל הצעיר, 19 במרץ 1915
2. ↑  עוד פעם ארבה, החרות, 15 באפריל 1915
3. ↑  על פי עדויות באתר הארכיון לתולדות פתח תקווה
4. ↑  מצוקה בירושלים, הניו יורק טיימס, 23 באפריל 1915 (באנגלית)
5. ↑  מתוך: סיפרי ארץ-ישראל - מצבות מדברות
6. ↑  עוד ארבה, החרות, 22 בדצמבר 1915
7. ↑  חדשות היום, החרות, 9 באפריל 1916
"קונבאייר מודל 116"
**קונבאייר מודל 116** (באנגלית: **Convair Model 116**) הוא אב טיפוס של אמצעי תחבורה המוגדר כסוג של "מכונית מעופפת" המשלב יכולת טיסה של כלי טיס עם אפשרות לנסוע בדרכים.

דגם "קונבאייר מודל 116" תוכנן על ידי **Consolidated Vultee Aircraft** (אנ') ויוצר על ידי יצרנית כלי הטיס קונבאייר לאחר מלחמת העולם השנייה בשנת 1946.

בשנת 1943 יצרנית כלי הטיס האמריקאית "Consolidated Vultee Aircraft" אוחדה עם יצרנית כלי הטיס "קונסולידייטד איירקראפט" ו-"Vultee Aircraft" (אנ') והוקמה חברת ייצור כלי הטיס קונבאייר. שמה האחרון נוצר מקיצור שמות החברות שהתמזגו ליצירתה: Con-V-Air.

היסטוריה
--------

דגם "קונבאייר מודל 116" היא מכונית קטנה דו מושבית עם גוף קופה, בעל 2 דלתות המונע על ידי מנוע אחורי קרוסלי המפיק 26 כ"ס (מנוע המניע את גוף המכונית) עם כנף נשלפת וזנב.

המטוס הונע על ידי מנוע 4 צילינדרים מתוצרת יצרנית מנועי המטוסים "פרנקלין" ("Franklin Engine Company" (אנ')) מקורר אוויר, דגם מנוע "4A4" שהפיק 90 כ"ס עם מדחף עץ דו להבי. באוגוסט 1946 הוחלף המנוע במנוע "פרנקלין" מדגם "4AL" המפיק 95 כ"ס.

### טיסות ניסוי

ב-12 ביולי 1946 בוצעה טיסת הניסוי הראשונה על ידי טייס הניסוי ראסל רוג'רס. הנוסע היה מהנדס הטייס לורנס ג. פיליפס. מהטיסה השלישית הטיס את המטוס הטייס ביל מרטין. בוצעו 66 טיסות ניסוי. הדגם לא הגיע לייצור סדרתי.

המהירות הקרקעית של ה-"קונבאייר מודל 116" הייתה 95 קמ"ש. באוויר הגיע דגם "קונבאייר מודל 116" למהירות של 180.1 קמ"ש. טווח הטיסה המרבי היה 480 ק"מ.

את הדגם עיצבו האחים "Ted Hall" ו-"Tommy Thompson".

רישום אזרחי של דגם ה-"קונבאייר מודל 116" בוצע ב-12 ביולי 1946. מספר הדגם: "NX90654".

ראו גם
------

* קונבאייר מודל 118

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קונבאייר מודל 116** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  קונבאייר aerofiles.com/\_convair
2. ↑  "קונבאייר מודל 116" - תמונה pinterest.es/pin/558516791279762933
3. ↑  "קונבאייר מודל 116" - תמונה pinterest.dk/pin/592575263446964136
4. ↑  Wegg, John. General Dynamics Aircraft and their Predecessors. London: Putnam, 1990. מסת"ב 0-85177-833-X.
5. ↑  Bill Yenne: The World’s Worst Aircraft. Dorset Press, New York 1993, מסת"ב 0-88029-490-6.
מזרקה בסגנון מרוקאי בחצר של ריאד מרוקאי
בריכת שחייה בריאד מרוקאי
מזרקות ריאד עם עלי פרחים לבישום
**ריאד מרוקאי** (בערבית מרוקאית: **رياض**, תעתיק מדויק: "ריאץ'", פירוש: "גן". נקרא גם: "ראודה" **روضة**) הוא סוג של חצר פנימית (לעיתים גם ללא גג לצורך כניסת אור ואוורור) עם גינה הכוללת מזרקה, מעיין, או מפל מים, לעיתים יכלול גם בריכת שחיה. זהו פרט באדריכלות המרוקאית המצוי בבתים פרטיים או בארמונות ברחבי מרוקו.

הריאד מוקפת בדרך כלל קשתות, כאשר מעליה מצוי לעיתים קרובות פתח אוורור ובמרכזה מצויים לעיתים מזרקה שלעיתים גם כוללת "עלי פרחים" בתוכה או בריכה המשמשת בתור בריכת שחייה או בריכה להשקיית גינות הכוללת לעיתים גם עששיות מרוקאיות בתור תאורה. חצר טיפוסית מרוקאית כוללת גם גינה או צמחייה סביב לבריכה או למזרקה. לעיתים קרובות המזרקה משמשת גם בתור מפל עבור הבריכה.

במרוקו ריאד משמש בתור תחליף לסלון או פינת אוכל והוא משמש את האורחים הבאים להתארח. ישנם גם בניינים עם קומות שלהם יש חצר טיפוסית של ריאד המשמשת עבור כל הבניין.

עבור המטיילים או התיירים המבקרים במרוקו גם בתי מלון או בתי הארחה מכונים לפעמים בשם: "ריאד".

היסטוריה
--------

כאשר המוסלמים כבשו את העיר הרומית העתיקה ווליביליס והשתמשו בחלק מחורבותיה לבנייה כגון: "שער מנסור" במקנס היא נתנה את הרעיון של הריאד בתקופת השושלת האידריסית.

לאחר מכן בתקופה מאוחרת בתקופת שושלת המוראביטון כאשר המוסלמים כבשו את ספרד במאה ה-11 נשלחו אמנים מוסלמים, נוצרים ויהודים מספרד למרוקו כדי להתחיל לשפץ ערים הרוסות, האדריכלות האנדלוסית הספרדית (כגון: העיצוב של "ארמון אלהמברה") שהיא כללה חצר פנימית עם גינה ועם מזרקות סיפקה את הרעיון להקמת רעיון מקביל במרוקו של חצרות ריאד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריאד מרוקאי** בוויקישיתוף
* 

אומנות הריאד המרוקאי באתר "Metropolismag"
**RTVA** (נקראת גם **Ràdio i Televisió d'Andorra,** מילולית: רדיו וטלוויזיה באנדורה) היא רשת השידור הציבורית של אנדורה. הרשת מפעילה ערוץ טלוויזיה ותחנת רדיו ושידוריה מתנהלים בקטלאנית.

היסטוריה
--------

שירות השידור הציבורי בנסיכות החל ב-26 באוקטובר 1989, לאחר שהוחלט להקים ארגון שידור ארצי. עקב ההחלטה הוקם OTRA, שהיה אחראי על השידורים הן ברדיו והן בטלוויזיה. ב-1995 החל לשדר ערוץ הטלוויזיה הראשון באנדורה. כל התוכן של RNA ו-ATV (גופי השידור האנדוריים) הופק בידי חברות עצמאיות עד שנת 1997 כאשר OTRA החל להפיק את כל התוכן שלו בכוחות עצמו. ב-13 באפריל 2000 הוחלף גוף השידור ב-RTVA .RTVA השתלטו על השידורים גם בטלוויזיה וגם ברדיו. הארגון היה חבר פעיל באיגוד השידור האירופי (EBU) מאז 2002 ולקח חלק בתחרויות האירוויזיון בשנים 2002-2004. בשנת 2012 פרשה RTVA מהאיחוד מסיבות כלכליות.

ארגון השידור צריך להתחרות בתחנות רדיו וטלוויזיה צרפתיות וספרדיות, שמהוות תחרות של ממש, שעשויות להפוך בקלות למובילות במדינה הקטנה.

שידורים
-------

### ATV

ATV משדר מגוון רחב של תוכניות, כולל ספורט, מוזיקה, סרטים ותוכניות מגזין כמו גם תוכניות לילדים. תוכנית הדגל - החדשות - ATV Notices משודרת שלוש פעמים במהלך היום, עם מבזקים ב-13.45, 21.00 ובסמוך לסגירת השידורים. כמו כן משדר הערוץ גם שידור חי מהפרלמנט באנדורה. לרוב משדר ATV בין השעות 7.30 בבוקר ועד 23.45 בערב. לאחר סיום השידורים מוצגות שקופיות המציגות מידע על יום השידורים הבא.

### RNA

תחנת הרדיו הלאומית של אנדורה משדרת בעיקר מוזיקה, למרות שגם משודרים מבזקים אחת לשעה. התחנה משדרת 24 שעות ביממה, 7 ימים בשבוע.

### שידור באינטרנט

ATV ו-RNA משודרים בחינם באינטרנט באתר RTVA. לעיתים שידורי ATV מוחלפים בתבנית בדיקה בשל מגבלות זכויות יוצרים על כמה מהתוכניות.

רשתות
-----

* RNA - תחנת הרדיו הלאומית של אנדורה
* ATV - ערוץ הטלוויזיה הלאומי של אנדורה

ארגון
-----

מנהלים:

* נשיא: אלברט פינט
* מנכ"ל: ג'ורדי מארטיצ'לה

מימון:
הארגון ממומן ב-100% מתקציב ממשלת אנדורה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **RTVA** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של RTVA (בקטלאנית)
* RTVA, ברשת החברתית פייסבוק

* RTVA, ברשת החברתית טוויטר

* RTVA, ברשת החברתית אינסטגרם

* RTVA, סרטונים בערוץ היוטיוב

* RTVA, סרטונים באתר Vimeo

הערות שוליים
------------

1. ↑  הדף לא נמצא
2. ↑  הדף לא נמצא
לוגו "זבזדה ריאזאן", 2010-2014.
**ריאזאן** (ברוסית: **Футбольный клуб «Рязань»‎**) הוא מועדון כדורגל מקצועני רוסי מעיר באותו שם. המועדון הוקם בנובמבר 2009 בשם "זבזדה" לאחר פירוקה של קבוצת כדורגל קודמת באותו שם. משנת 2010 מתמודדת בליגה השנייה, השלישית בחשיבותה ברוסיה.

היסטוריה
--------

### ספרטק ריאזאן

בשנת 1949 הוקמה קבוצת "ספרטק ריאזאן" שייצגה את העיר באליפויות ברית המועצות, בעיקר בליגה הסובייטית השנייה ובליגת הכדורגל המקצוענית והישג השיא הוא מקום שני בעונת 1992.

### לפני הקמת הקבוצה

בשנת 1995 הוקמה קבוצת הכדורגל "ריאזאן", שהתמודדה באליפויות המחוז והישג השיא שלה היה מקום 2 בליגה השנייה בעונת 2005. היא נתמכה על ידי עיריית ריאזאן עד שפורקה בשנת 2010.

### לאחר הקמת זבזדה

זבזדה ריאזאן הוקמה במקום קבוצת "ריאזאן" ההיסטורית והתמודדה בליגה השנייה. בתום עונת 2010 סיימה במקום 11, כאשר איליה בורודין הפך למלך השערים של הקבוצה עם 15 שערים. הקבוצה סיימה את עונת 2011/2012 במקום 12 והתבססה כאחת הקבוצות היציבות בליגה.

זבזדה סיימה את עונת 2012/2013 במקום ה11. בעונת 2013/2014, לראשונה בתולדותיה, זבזדה העפילה לשמינית גמר הגביע הרוסי בכדורגל, כשניצחה את טורפדו מוסקבה בשלב 32 האחרונות בתוצאה 2:1, ובשלב 16 האחרונות ניצחה בדו-קרב פנדלים את קובאן קרסנודאר 4:2 (אחרי שהמשחק הסתיים בשוויון 2:2). בשמינית הגמר הקבוצה פגשה את קרסנודאר והפסידה 2:3.

בשנת 2014 זבזדה שינתה את שמה ל"ריאזאן" והמשיכה להתמודד בליגה המקצוענית. בתום עונת 2020/2021 הייתה קרובה להעפיל לליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה, אך סיימה לבסוף במקום השני בבית שלה ולא עלתה.

הישגים לפי עונה
---------------

| עונה | ליגה | מיקום | משחקים | ניצחונות | שוויונות | הפסדים | יחס שערים | ניקוד | גביע |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | הליגה השנייהאזור "מרכז" | 11 | 30 | 12 | 6 | 12 | 37-49 | 42 | 32 האחרונות |
| 2011/12 | 12 | 39 | 11 | 9 | 19 | 44-60 | 42 | — |
| 2012/13 | 11 | 30 | 10 | 9 | 11 | 47-36 | 39 | 1/256 |
| 2013/14 | 11 | 30 | 7 | 12 | 11 | 20-30 | 33 | שמינית גמר |
| 2014/15 | 2 | 30 | 21 | 6 | 3 | 51-13 | 69 | 16 אחרונות |
| 2015/16 | 3 | 26 | 10 | 10 | 6 | 19-15 | 40 | 1/128 |
| 2016/17 | 8 | 24 | 7 | 10 | 7 | 29-25 | 31 | 1/128 |
| 2017/18 | 3 | 26 | 24 | 4 | 8 | 37-23 | 46 | 1/128 |
| 2018/19 | 10 | 26 | 8 | 7 | 11 | 26-31 | 31 | 64 האחרונות |
| 2019/20 | 6 | 17 | 6 | 6 | 5 | 29-26 | 24 | 32 האחרונות |
| 2020/21 | הליגה השנייה, בית 3 | 2 | 24 | 16 | 2 | 6 | 43-21 | 50 | 1/256 |
| 2021/22 | הליגה הרוסית השנייה |  |  |  |  |  |  |  | ? |
|

מאמנים ראשיים
-------------

| שם | שנים |
| --- | --- |
| סרגיי מושטרוב | 2010—2011 |
| ולדימיר וולקוב | 2011—2013 |
| גרניק אבליאן | 2013—2019 |
| ויקטור נבוצ'נקו | 2019—הווה |

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של ריאזאן (ברוסית)
* ריאזאן, ברשת החברתית אינסטגרם

* ריאזאן, ברשת החברתית VK

* ריאזאן, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  Статистика команды в сезоне 2012—2013
2. ↑  Статистика по всем сезонам

| רוסיהרוסיה הליגה הראשונה, עונת 2023/2024 |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אלניה • אקרון • ארסנל • דינמו מחצ'קלה • וולגר אסטרחן • טיומן • טורפדו מוסקבה • חימקי • לנינגראדץ • רודינה • יניסיי • נפטכימיק • סק"א חברובסק • קאמאז • קובאן • סוקול סראטוב • שיניק • צ'רנומורץ נובורוסיסק |

 |
סיכת חבר קומסומול
ה**קומסומול** (ברוסית: **Комсомол**, ראשי תיבות של "קומוניסטיצ'סקיי סויוז מולודיוז'י" ברוסית: "**Ком**мунистический **со**юз **мол**одёжи", איחוד הנוער הקומוניסטי) הייתה תנועת הנוער של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.

היסטוריה
--------

הקומסומול נוסד ב-29 באוקטובר 1918 ומשנת 1922 שמו המלא והרשמי היה "וססויוזני לנינסקי קומוניסטיצ'סקי סויוז מולודיוז'י" (איחוד הנוער הקומוניסטי הלניניסטי של ברית המועצות, (Всесоюзный Ленинский Коммунистический Союз Молодёжи (ВЛКСМ)
להאזנה לחצו כאן. בשנת 1977 היו בארגון מעל 36 מיליון חברים.

הקומסומול היה מסגרת הנוער של המפלגה הקומוניסטית ונועד לצעירים מגיל 14 ועד 28, כאשר לעיתים נדירות היו בכירים בארגון בגיל מבוגר יותר. ילדים צעירים יכלו להצטרף לפיונירים. כגוף פוליטי הייתה לקומסומול השפעה מועטה על המפלגה הקומוניסטית והמשטר בברית המועצות, אך הוא מילא חלק חשוב ביותר בלימוד ערכי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות לנוער וכמסגרת ראשונית לשילובם בחיים הפוליטיים. עם זאת, היה הארגון מקור של כוח עבודה ומאגר פעילים נייד. חברי קומסומול פעילים במיוחד זכו להעדפה וקידום בשורות המפלגה, יורי אנדרופוב למשל, עלה לגדולה פוליטית גם בעקבות פעילותו הנמרצת בקומסומול באזור קרליה.

בשיא כוחו, בשנות השבעים, מנה הקומסומול עשרות מיליוני חברים. כשני שלישים מהרוסים הבוגרים כיום היו חברי קומסומול בעברם.[דרוש מקור]

רפורמות הפרסטרויקה והגלאסנוסט של מיכאיל גורבצ'וב, ופירוק ברית המועצות. גרמו לכך שהקומסומול איבד את הרלוונטיות שלו לנוער בברית המועצות. מנהיגותו לא סחפה אחריה את הנוער והייתה נגועה בסיאוב ובירוקרטיה. בקונגרס העשרים של הקומסומול נעשו שינויים רדיקליים בו על מנת להתאימו לרוח התקופה, אך היה זה כבר מאוחר מדי, שכן פיצול, איבוד עניין וצורך ואי בהירות בקשר למטרות הארגון הביאו עליו את הקץ.

בתחילת הפרסטרויקה החלה הפרטה, ובמהלכה פעילי קומסומול נהנו לעיתים מהעדפה, על מנת לערב יותר את הצעירים בהנהגה העסקית. מנהיגי קומסומול רבים אוישו לתפקידים בוועדות אנטי-מונופול אזוריות ומדינתיות, ופעילי קומסומול זכו כתוצאה מכך לקפיצה בסולם העסקים. מיכאיל חודורקובסקי נחשב לדוגמה בולטת לאנשי עסקים אלו.

* בול סובייטי מ 1966 המוקדש לקומסומולבול סובייטי מ 1966 המוקדש לקומסומול
* אות "70 שנה לקומסומול"אות "70 שנה לקומסומול"

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קומסומול** בוויקישיתוף
* קומסומול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* קומסומול, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007269632505171
* ISNI: 0000 0001 1193 5213
* LCCN: n82052322
* LNB: 000116433
* NKC: kn20010711048
* VIAF: 127317620
* WorldCat: lccn-n82052322

 |