recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**נכסים מועטים** הוא כינוי למצב בהלכות כתובה, הדן בחלוקת נכסים מועטים של האב הנפטר בין הבנים (להם זכות הירושה), ובין הבנות, הזכאיות להתפרנס מהנכסים (קבלת מזונות) על פי הכתובה. במקרה והנכסים מועטים מכדי שיתחלקו ברווח לבנים ולבנות, זכות הבנות למזונות קודמת לזכות הבנים לירושה, בנוסף לזכות האלמנה למזונות. 

המדד לנכסים מועטים, הוא לפי רבן גמליאל ברבי – כדי שיוכלו שתי הקבוצות – הבנים והבנות, לזון מהנכסים במשך זמן של שנים עשר חודש, ולפי שאר החכמים, עד שיגיעו הבנות לגיל בגרות, ויוכלו להתפרנס בעצמן. 

הגמרא במסכת בבא בתרא מסתפקת האם יש לחשב גם את המזונות שאוכלת האלמנה, או לא, מכיוון שלא ברור אם היא תאכל חלק מהנכסים, וייתכן שהיא תנשא לאדם אחר, ועל פי ההלכה במקרה כזה אין היא מקבלת מזונות מנכסי המת. להלכה נפסק שאין מחשבים את מזונות האלמנה בנכסי המת כדי לחשב אותם כנכסים מועטים.

אם היתומים קדמו ומכרו, הם יכולים להפקיע את מזונות אחיותיהם, אבל לא את מזון אשת המת, שכן נכסי המת משועבדים לה בתנאי בית הדין.

הערות שוליים
------------

1. ↑  תחילת פרק תשיעי- "מי שמת".
2. ↑  תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף כ"א, עמוד ב'. ובתוספות שם

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית   
שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ] 

**תאגיד הדלק והכימיקלים של סין** (באנגלית: **China Petroleum & Chemical Corporation**, בסינית: 中国石油化工股份有限公司) או **סינופק** (אנגלית: **Sinopec** Limited, סינית: 中国石化, סינית מסורתית: 中國石化, פין-יין: Zhōngguó Shíhuà) היא תאגיד נפט וגז ממשלתי סיני הממוקם בבייג'ינג. סינופק נסחרת בבורסות של הונג-קונג (SEHK: **0386**), שנגחאי (SSE: **600028**), ניו-יורק (NYSE: **SNP**) ולונדון (LSE: **SNP**). היא החברה החמישית בעולם בגודלה לפי הכנסות.

סינופק היא החברה-הבת העיקרית של קבוצת סינופק שהיא החברה הגדולה באסיה בתחום הנפט והגז. החברה מספקת 80% מצרכי הדלק של סין.

באמצע 2014 הוערך שווי החברה בכ-114 מיליארד דולר.

היסטוריה
--------

**Sinopec Limited** הוקמה כגוף מנייתי כולל תחת קבוצת סינופק בפברואר 2000. החברה נרשמה במקביל בבורסות של הונג-קונג, ניו-יורק, ולונדון כבר באוקטובר באותה שנה. וכחצי שנה לאחר מכן, ביוני 2001, נרשמה גם בבורסת שנגחאי.

סינופק היא המזקקת נפט הגדולה באסיה בנפח זיקוק. היא מייצרת כרבע מכמות הנפט הגולמי לעומת פטרוצ'יינה אך מזקקת כ-60% יותר ממנה.

בסוף 2006 רכשה סינופק את נכסי "Shengli Petroleum" אשר הכילו שדה נפט גדול מפותח ומקומי כדי לייצב את כמות הנפט הגולמי הנכנס.

במרץ 2013 קנתה החברה בסך 1.5 מיליארד דולר שדות נפט מחוץ לסין מחברת האם "קבוצת סינופק".

באוגוסט 2013 קנתה 33% מהחברה של "Apache Corporation" במצרים תמורת 3.1 מיליארד דולר.

ראו גם
------

* פטרוצ'יינה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סינופק** בוויקישיתוף
* סינופק, ברשת החברתית פייסבוק
* סינופק, ברשת החברתית טוויטר
* כתבות על סינופק באתר גלובס

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0004 1793 5814

 |
הבלרינה וירג'יניה זוצ'י בתפקיד ליז בתיאטרון בולשוי בסנט פטרסבורג, 1885
**הנערה הסוררת** (בצרפתית: **La fille mal gardée**) הוא בלט בשתי מערכות שחובר על ידי הכוריאוגרף ז'אן דוברוואל. הבלט נבנה למוזיקה שאוגדה מ-55 אריות צרפתיות מפורסמות, בהשראת ציורו של פייר אנטואן בודוואן משנת 1789, La Reprimande/Une jeune fille querellée par sa mère. הופעת הבכורה של היצירה המקורית הייתה ביולי 1789, והיא חודשה באנגליה ב-1959 על ידי הכוריאוגרף האנגלי פרדריק אשטון עבור הבלט המלכותי בלונדון.

ליז וקולא הם צעירים מאוהבים שמבקשים להינשא. אולם האלמנה סימונה, אמה של ליז, מכריחה אותה להנשא לאלן, בן עשירים טיפש למדי. האלמנה מכינה את השידוך עם תומא, אביו של אלן, ועושה את מרב המאמצים לשמור על ליז וקולא רחוקים אחד מהשני, דבר שמתברר כלא פשוט.

לבלט קיימים לא פחות משישה לחנים מקוריים, אך כיום הוא מוצג בדרך כלל באחת משתי הגרסאות הפופולריות ביותר: גרסתו של אלכסנדר גורסקי ללחן של פטר לודוויג הרטל, המבוססת כמעט כולה על הבלט שיצרו מריוס פטיפה ולב איבנוב בשנת 1885, וגרסתו של פרדריק אשטון מהבלט המלכותי בלונדון משנת 1960, המושכת קהל מודרני יותר.

התפקידים הראשיים במופע הבכורה לגרסתו של אשטון ב-28 בינואר 1960, גולמו על ידי הבלרינה נדיה נרינה כ׳ליז׳ והרקדן דייוויד בלייר כ׳קולא׳. סטנלי הולדן גילם את ׳האלמנה סימונה׳ ואלכסנדר גראנט את ׳אלן׳.

"הנערה הסוררת" היא אחת היצירות החשובות ברפרטואר הבלט המודרני ואף חודשה מספר רב של פעמים, אם על ידי שינוי כותרתו ואם על ידי שינוי המוזיקה עצמה. הפשטות והנאיביות שמקרינה היצירה קנו לה מקום של כבוד ברפרטואר של להקות בלט רבות ברחבי העולם ולקלאסיקה חגיגית ברפרטואר של ״הבלט המלכותי״ בפרט.[דרוש מקור]

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנערה הסוררת** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 1eec04a8-25a4-483a-8497-e1d3d5ea1821

 |
סינוזאורוס טורף יונאנוזאורוס
**סינוזאורוס** (שם מדעי: ***Sinosaurus***; פירוש השם: "לטאה סינית") הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת הדילופוזאוריים שחי בתקופת היורה במזרח אסיה. הוא תואר ב-1940 בידי החוקר יאנג ג'ונגג'יין (אנ'), שמכונה "אבי הפלאונטולוגיה הסינית של חולייתנים" על פי ממצאים מתצורת לופנג (אנ') שבמחוז יונאן, בסין. בסוג נכללו 2 מינים: *Sinosaurus triassicus* ו-*Sinosaurus sinensis*.

הסינוזאורוס היה קרובו של הדילופוזאורוס ושל הקריאולופוזאורוס ומראשוני התרופודים הגדולים. הוא חי לפני 201 עד 196 מיליון שנה באזור סין של ימינו. מהדגימות שנמצאו משוער שהגיע לאורך 5.6 מטרים כך שהיה טורף-על באזור. היו לו לסתות ארוכות מלאות בשורות שיניים מחודדות ועל ראשו בלטה "קסדה" רחבה. בין השיניים ישנו מרווח קטן שייתכן ועזר לפעור את הפה וליצור עוצמת נשיכה רבה מאוד וכן לבלוע הרבה בשר בנגיסה אחת.

דינוזאור זה ניזון מטרף כמו פרוזאורופודים שהיו נפוצים באסיה, כמו הג'ינגשאנוזאורוס, הלופנגוזאורוס והיונאנוזאורוס (*Yunnanosaurus*) לצד דמויי יונקים, דמויי תנינאים ודינוזאורים קטנים נוספים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סינוזאורוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**גדלסתיים** (שם מדעי: Kraemeriidae) הם משפחה של דגי גרם מסדרת הדקראים הקרובים לקברנוניים ונראים כמותם. כמה חוקרים מגדירים את מיני המשפחה כחלק ממשפחת הקברנוניים הגדולה. הם חיים רוב זמנם בהתחפרות בחולות הימיים.

מינים אלו מצויים רק באזור הטרופי של האזור האינדו-פסיפי מחופי האוקיינוס ההודי עד למרכז האוקיינוס השקט. מין אחד *Gobitrichinotus arnoulti* אנדמי למימי מדגסקר. הם חיים בעומקים רדודים ומצויים בעיקר בשוניות אלמוגים או בחוליות בקרבת החופים. כמה מינים מצויים במים מליחים ואף במקווי מים מתוקים.

לדגים אלה צורה מוארכת, והם בעלי סנפירי חזה קצרים ורחבים וסנפירי גב ושת קוצניים. לסתותיהם גדולות יחסית, ומהם קיבלו את שמם. אורכם המרבי מגיע ל-6 סנטימטרים.

מיון
----

* סוג *Gobitrichinotus*
	+ מין *Gobitrichinotus arnoulti*
	+ מין *Gobitrichinotus radiocularis*
* סוג *Kraemeria*
	+ מין *Kraemeria bryani*
	+ מין *Kraemeria cunicularia*
	+ מין *Kraemeria galatheaensis*
	+ מין *Kraemeria merensis*
	+ מין *Kraemeria nuda*
	+ מין גדלסת חולית (*Kraemeria samoensis*)
	+ מין *Kraemeria tongaensis*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גדלסתיים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |
"**הנער מדרום תל אביב**" (2001) הוא פסל מאת האמן הישראלי אוהד מרומי. 

הפסל נוצר כחלק ממיצב שהוקם במסגרת התערוכה "הלנה" בביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו. במסגרת המיצב "מעבר גבול" בנה מרומי מעין מתקן מעבר דמוי מעבר גבול שבסופו הוצבה דמות הנער. הנער הצנום מעוצב כדמות פסל פרימיטיבית שהוגדלה לממדי ענק. מרומי בחר להדגיש את הקשר של הדמות אל מסורות פיסול אפריקאיות-קולוניאליסטית, על ידי שימוש בחרוזי הפלסטיק הצבעוניים, על ידי העירום ואיבר המין המודגש. 

ב"הלנה" הציג מרומי פסל נוסף בדמות הנער, כחלק מתצוגה של "חדר אתנוגרפי". הפסל, שגובהו 103 ס"מ, עשוי אף הוא מעיסת נייר אך מכיל פריטי לבוש שונים המדגישים את ההיבטים האתנוגרפיים של הדמות.

בראיון במגזין "סטודיו" תיאר מרומי את עשיית הפסל: "עשיתי אותו בעיסת נייר בריסטול שחור. את שואלת למה כושי? אני לא בטוח שאני יודע לדבר עליו. אני כן יודע שחיפשתי סוג של הרחקה מעצמי, מין 'זרות' ממבט ראשון, והייתה חשובה לי מאוד גם יצירת ההזדהות של הצופה".

במאמרו "אטלס מדרום תל אביב" (2001) תיאר חיים דעואל לוסקי את המעבר בתצוגה ה"מובילה את הצופה במסלול הליכה מוגדר היטב לעבר פנים, שאינו אלא שיקוף של הריק שבחוץ. שם הוא מועמד, בעל כורחו, מול אברו הענק של גיבור מיתולוגי כהה עור, המזכיר באורח אירוני עולם אחר, שנשען בעבר על כתפיו של אטלס גדול וחזק. אבל לעומת האטלס ההוא, הגיבור המקומי אינו ענק חסר כל רתיעה אלא נער מקומי שחור, סובייקט עלום. גם אם הענק השחור הזה מתפקד באופן אנונימי מדי לטעמי, אני קורא את ההפניה לרחובות הדרומיים של העיר העברית הראשונה, ואת הדכדוך וחוסר התקווה המוקרנים מעמידתו הלא יציבה".

בשנת 2007 נרכש הפסל בכספי תרומה עבור מוזיאון ישראל. בשנת 2008 הוצג הפסל בתערוכת "זמן אמת - אמנות בישראל 1988-2008" במוזיאון ישראל, שנערכה במסגרת פרויקט "60 שנות אמנות בישראל". עם פתיחת הקמפוס המחודש של המוזיאון, בשנת 2010, הוצב הפסל במקום מרכזי באולם הכניסה הישן של המוזיאון.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: עומר, מרדכי (עורך), **המוזיאון מציג את עצמו, אמנות ישראלית מאוסף המוזיאון**, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב-יפו, 2011, עמ' 273.
2. ↑  ברייטברג-סמל, שרה, "כושי עירום", **סטודיו**, מס' 129, דצמבר 2001, עמ' 31.
3. ↑  לוסקי, חיים דעואל, "אטלס מדרום תל אביב", **סטודיו**" מס' 129, דצמבר 2001.
4. ↑  "הנער מדרום תל אביב", אתר תערוכת "זמן אמת", אתר מוזיאון ישראל
**היינריך הראשון, נסיך אנהלט** (בגרמנית: **Heinrich I. Fürst von Anhalt**; ‏1170 – 1252), חבר בית אסקניה, ורוזן אנהלט בין השנים 1212–1218, ולאחר מכן נסיך אנהלט עד מותו.

ביוגרפיה
--------

היינריך נולד בשנת 1170, והיה הבן הבכור של ברנהרד, רוזן אנהלט ובריגיטה מדנמרק, בתו של קנוט החמישי, מלך דנמרק. אביו קיבל את דוכסות סקסוניה מהקיסר פרדריק ברברוסה אחרי הדחתו של הדוכס היינריך הארי מבית ולף בשנת 1180. לאחר מותו בשנת 1212, חילקו היינריך ואחיו את הנחלות: היינריך קיבל את נחלות המשפחה סביב באלנשטדט, שם הוא הקים את נסיכות אנהלט, בעוד אחיו הצעיר אלברכט ירש את דוכסות סקסוניה, שכללה את השטחים סביב ויטנברג ובלציג (מאוחר יותר דוכסות סקסוניה-ויטנברג), כמו גם את השטחים באזור לאוונבורג.

סמל האצולה של אנהלט, מהמאה ה-13
בתחילה היה היינריך תומך נאמן של בית הוהנשטאופן יורש העצר פרידריך השני, אם כי מאוחר יותר הוא תמך באופן זמני בקיסר אוטו הרביעי מבית ולף, בעקבות סכסוך עם הארכיבישופים של מגדבורג. בשנת 1215, הוא נטל לעצמו את התואר "הנסיך", ולאחר מותו של אוטו בשנת 1218 הוא קיבל את התואר באופן רשמי. משנת 1220 שימש היינריך כאפוטרופוס לבניו של בן דודו אלברכט השני, מרקיז ברנדנבורג, יחד עם הארכיבישוף אלברכט הראשון מקאפרנבורג ואחיו, אלברכט הראשון, דוכס סקסוניה.

היינריך תמך בקיסר פרידריך השני, במהלך המרד של בנו היינריך השביעי, מלך סיציליה ומלך גרמניה בשנת 1234, כמו גם במערכותיו באיטליה נגד הליגה הלומברדית, השתתפות במצור על ברשיה בשנת 1238. עם שובו לגרמניה הוא היה מעורב בסכסוך בין ארכיבישוף מגדבורג ווילברנד פון קפרנברג עם בני דודיו האסקניים, מרקיזי ברנדנבורג, שבהם נהרסו אחוזות ניינבורג על ידי חיילי אוטו השלישי, מרקיז ברנדנבורג בשנת 1242. שני הצדדים התפייסו בשנת 1245, בתיווכו של אוטו הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג, שחיתן את בתו מטילדה, אחיינית של מרקיזי ברנדנבורג, עם בנו הבכור של היינריך, היינריך השני.

חלוקת אנהלט בין בניו של היינריך
לפני מותו, בשנת 1245 ציווה היינריך לחלק את נסיכות אנהלט בין בניו: היינריך השני, ירש את אשרסלבן, ברנהרד קיבל את ברנבורג, וזיגפריד ירש את צרבסט, בעוד בניו הצעירים הוסמכו לכמורה, ואכן לאחר מותו של היינריך ב-1252, חולקה הנסיכות בין בניו. צאצאיו שלטו בדוכסות אנהלט עד 1918.

משפחתו
------

בשנת 1211 התחתן היינריך עם אירמגרד מתורינגיה, בתו של הרמן הראשון, רוזן תורינגיה, ממנה היו לו אחד עשר ילדים:

* היינריך השני, נסיך אנהלט-אשרסלבן (1215–1266)
* יודית (מתה ב-1277), התחתנה עם ניקולאוס הראשון, הלורד של ורלה
* סופיה (מתה ב-1272), התחתנה עם אוטו הראשון, דוכס מראניה, ולאחריו התחתנה עם זיגפריד, רוזן רגנשטיין, ולאחריו התחתנה עם אוטו, רוזן האמרסלבן
* ברנהרד הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג (1218–1287)
* אלברכט (מת ב-1245)
* הרמן (מת ב-1289)
* מגנוס (מת ב-1264)
* אוטו (מת ב-1246)
* זיגפריד הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט (1230–1298)
* הדוויג (מתה ב-1259), התחתנה עם בולסלאב השני, דוכס שלזיה
* גרטרוד (מתה ב-1275)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היינריך הראשון, נסיך אנהלט** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 101272294
* VIAF: 76678763
* WorldCat: viaf-76678763

 |
**גַּדְנָ"ע צלילה** היא פעילות גיבוש לבוגרי כיתה י"א שמעוניינים להתגייס ליחידת הקומנדו הימי של צה"ל - שייטת 13.

מיונים לקראת הפעילות
--------------------

לפני ההצטרפות לגדנ"ע על המעוניינים לעבור מיונים, במטרה לסנן את המועמדים שאינם מתאימים איכותית או רפואית.

בשלב המיונים הראשון לגדנ"ע בביתן חיל הים בשכונת בת גלים שבחיפה מוצגת היחידה ומתקיימים מבחנים פסיכוטכניים בדרגות שונות, בדומה למבחנים בצו הראשון. מי שנמצא מתאים ליחידה מוזמן ליום מיונים נוסף במרכז הרפואה הימי (מר"י), שם הוא עובר סדרת בדיקות.

הפעילות
-------

אלה שמילאו את כל הדרישות יקבלו הודעה מספר ימים לאחר מכן, ויוזמנו לגדנ"ע צלילה שנערך בחופש הגדול שבין כיתה י"א לי"ב. גדנ"ע הצלילה עצמו אורך חמישה ימים, והוא נערך בבסיס השייטת בעתלית. המוזמנים נדרשים לשלם סכום סמלי של כ-500 ש"ח עבור השתתפותם בגדנ"ע (הרוב מסובסד על ידי הצבא).

בגדנ"ע מתחלקים המשתתפים לקבוצות בנות 12 איש, כל אחת בראשות לוחם שייטת במילואים. הקבוצות עוברות כל יום שיעורי תאוריה בנושאי הצלילה וסיכוניה, שבסופם תיבחנה במבחן תאורטי על החומר הנלמד, וכן צלילה מעשית לרמה של "כוכב 1" (צלילה לעומק של עד 20 מטר). חניכים שהגיעו לגדנ"ע עם "כוכב 1" יצוותו יחד ויעברו קורס של "כוכב 2" (צלילה בעומק 24-30 מטר) בבריכה ובים. בין שאר הפעילויות, נערכים למלש"בים היכרות עם כלי הנשק שאיתם עובדת היחידה (תצוגת אמל"ח), שיט בסירת המנוע המבצעית מורנה, שיחה עם מפקד פלגת ההדרכה ביחידה, הצגת תרגיל הסתערות יבש (ללא אש) לעבר מטרה יבשתית ולאחר מכן שיחה עם לוחמי היחידה שהציגו את התרגיל.

בסוף הגדנ"ע מקבלים החניכים תעודת הסמכה ויומן צלילה שבו מפורטות כל הצלילות שביצעו בנוסף לחתימת המדריך, על מנת שיוכלו לגשת למכון צלילה אזרחי ולהנפיק רישיון צלילה בינלאומי על שמם.

לאחר הגדנ"ע צלילה
-----------------

בסופו של הגדנ"ע, מי שעומד בכל התנאים עובר לשלב האחרון במיונים ליחידה שהוא הגיבוש לשייטת 13, וזאת בלי צורך לעבור יום סיירות או ימי גיבושים אחרים, אך עדיין יוכל להשתתף בהם. מי שעובר את הגיבוש היחידתי, יוכל להתגייס לשייטת.

קישורים חיצוניים
----------------

* גדנ"עות זרוע הים 2018
* גדנ"ע צלילה: כל מה שצריך לדעת. לפני צבא.
* המדריך המלא גדנ"ע צלילה, גדנ"ע שייטת. אדרנלין, כושר קרבי.
**מצבת זיכרון לקדושי יהודי אוסטריה** (בגרמנית: **Gedenkstätte für die in der Shoah ermordeten Jüdischen Kinder, Frauen und Männer aus Österreich**) הידועה גם בשם הקצר "**קירות השמות**", היא אנדרטה שהוקמה בווינה לזכר יהודי אוסטריה אשר נרצחו במהלך השואה.

רקע
---

המצבה מקרוב, עם שמותיהם של נרצחים בשואה ושנות לידתם
בתחילת שנות האלפיים, קורט יעקב טוטר, יליד אוסטריה וניצול שואה, קרא על הצעתו של שמעון ויזנטל למועצת העיר וינה להקים אנדרטת זיכרון גדולה לזכר כ-65 אלף יהודי אוסטריה שנרצחו בשואה. במשך זמן רב ההצעה לא קודמה, וטוטר הקים עמותה לקידום בניית האנדרטה. לאחר הבחירות באוסטריה בסוף 2017, זמן קצר לאחר הקמת הממשלה באוסטריה, פנה טוטר אל הקנצלר החדש סבסטיאן קורץ בנוגע להקמת האנדרטה, וזה האחרון קידם את ההקמה ובמרץ 2018, יום השנה ה-80 לאנשלוס, הוחלט להקים את האנדרטה.

טוטר הציע את הרעיון לעיצוב האנדרטה, וב-2010 האדריכל פרופ' ג'ון סירקה תכנן אותה ומשרד האדריכלים הוינאי 'ווהופר אדריכלות' עיצב את הקירות.

האנדרטה הוקמה בפארק אוסטריצ'י, שנמצא בכיכר אוטו וגנר שברובע התשיעי, ונחנכה ב-9 בנובמבר 2021, יום השנה ה-83 לליל הבדולח. בטקס השתתפו ניצול השואה קורט יעקב טוטר שקידם את הקמת האנדרטה, הקנצלר אלכסנדר שלנברג, ראש הקהילה היהודית בווינה אוסקר דויטש, שר התפוצות הישראלי נחמן שי ונציגים נוספים.

ראו גם
------

* קבורת אפר יהודי אוסטריה
* שואת יהודי אוסטריה
* השרות למען זיכרון השואה באוסטריה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מצבת זכרון לקדושי יהודי אוסטריה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מצבת זכרון לקדושי יהודי אוסטריה (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הניצול ביקש מהקנצלר: "לנאצים יש קבר, לנו אין, תעזור לנו", באתר בחדרי חרדים
2. ↑  VISUALISATION : Shoah-Namensmauern, www.shoah-namensmauern-wien.at
3. ↑  83 שנים לפוגרום ליל הבדולח: בווינה תיחנך אנדרטה לזכר הנרצחים, באתר ישראל היום, ‏8 בנובמבר 2021
**האורז המר** (באיטלקית: **Riso amaro**) הוא סרט דרמה איטלקי משנת 1949 בהפקתו של דינו דה לורנטיס ובימויו של ג'וזפה דה סאנטיס, עם סילבנה מנגנו, ויטוריו גסמן, ראף ואלונה ודוריס דאולינג (אנ') בתפקידים הראשיים.

הסרט צולם בשחור-לבן והוא שייך לסוגת הנאו-ריאליזם האיטלקי. הוא היה מועמד לפרס אוסקר לסיפור הטוב ביותר (אנ').

העלילה מתרחשת בחווה חקלאית לגידול אורז בעמק הפו במחוז פיימונטה בצפון איטליה. מדי חודש מאי מגיעות למקום מאות בחורות מעיירות שונות ומעיסוקים שונים כדי לעבוד 40 יום בעבודה קשה ובתנאי מחיה קשים של שתילת אורז. בנוסף לשכר הן מקבלות ק"ג אורז על כל יום עבודה. הקריין בסרט אומר כי עבודה קשה ומדויקת כזאת מתאימה רק לנשים.

בסרט יש סצנות רבות בהן נראות הבחורות העומדות כפופות בתוך המים ושותלות אורז תחת השמש הקופחת וגם בגשם שוטף כדי לא להפסיד ימי עבודה ולפגוע בשכרן.

תקציר העלילה
------------

אל הרכבת בעיר עולות מאות בחורות בדרכן לחוות האורז הגדולה. ביניהן נמצאת סילבנה (סילבנה מנגנו), צעירה יפהפייה ושופעת בעלת אופי חם ומתפרץ.

למקום מגיעים זוג צעירים הנמלטים מהמשטרה לאחר שוד שרשרת יהלומים שביצעו בבית מלון. הצעיר הוא ולטר (ויטוריו גסמן) ובת זוגו פרנצ'סקה (דוריס דאולינג). השוטרים רודפים אחרי ולטר בעוד שפרנצ'סקה עולה לרכבת ונפגשת עם סילבנה. לפרנצ'סקה אין אישור עבודה והיא נחשבת ללא חוקית ומועמדת לגירוש. סילבנה וחברותיה מארגנות שביתת מחאה כדי להשאיר אותן ומצליחות בכך.

סילבנה ופרנצ'סקה מכירות חייל העומד לפני שחרור בשם מרקו (ראף ואלונה). מרקו נמשך לסילבנה אבל היא מתייחסת אליו בקרירות.

פרנצ'סקה מראה לסילבנה את השרשרת היקרה וזאת לוקחת אותו ממנה בלי רשות, עונדת על צוארה ויוצאת לרקוד בערב לתשואות כולם. מרקו מגיע למקום ופרנצ'סקה מספרת לו על הענק הגנוב. בינתיים מגיע ולטר למקום. הוא נמשך לריקוד הארוטי של סילבנה ומתחיל לרקוד אתה לקצב של האנשים. מרקו מפסיק את הריקוד וקורע את השרשרת מסילבנה. זה מביא להתנגשות אלימה עם ולטר.

ולטר העבריין כובש את ליבה של סילבנה והיא נכנעת לו ומוכנה למלא את כל בקשותיו. ולטר מתגורר באסם ומתכנן עם כמה נהגים לגנוב כמות גדולה של אורז.

הוא מצווה על סילבנה להציף את שדות האורז כדי שכולם יהיו עסוקים בעצירת השיטפון והוא יוכל לצאת עם המשאיות הטעונות באורז גנוב.

פרנצ'סקה ומרקו מגיעים לאסם כדי למנוע את הגנבה. ולטר פוצע את מרקו בסכין ופרנצ'סקה יורה עליו באקדחו של מרקו ופוצעת אותו. ולטר מוסר את אקדחו לסילבנה ופוקד עליה להרוג את פרנצ'סקה ומרקו אבל היא לא מסוגלת. היא זורקת את המחרוזת לפרנצ'סקה ומבקשת שתעזוב אותם תמורת זאת אבל אז פרנצ'סקה מגלה לה שהמחרוזת מזויפת וכי ולטר ידע מכך וניצל אותה. סילבנה יורה והורגת את ולטר ואחר כך עולה למגדל האסם ומשליכה עצמה מגובה רב.

בסצנה האחרונה זורות העובדות אורז על גופתה של סילבנה ואחר כך עוזבות את החווה. חלק מהן תחזורנה שוב לחווה בשנה הבאה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האורז המר** בוויקישיתוף

* "האורז המר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "האורז המר", באתר נטפליקס
* "האורז המר", באתר AllMovie (באנגלית)
* "האורז המר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "האורז המר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לאורז המר, באתר יוטיוב
* סצנת הריקוד מתוך האורז המר, באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16257084x (data)
* GND: 4636714-7
* LCCN: n78096331
* VIAF: 316754574
* WorldCat (עם VIAF): 316754574

 |
**הגישה הטכנולוגית בחקר התקשורת** היא גישה בתחום חקר התקשורת המסבירה תופעות ושינויים החלים בחברה האנושית. הגישה נמנית עם יחד עם שתי גישות נוספות בחקר התקשורת בכלל ובתחום טכנולוגיות מידע ותקשורת בפרט:

* הגישה החברתית בתקשורת
* הגישה הסביבתית בחקר התקשורת (אקולוגית)

רקע
---

הגישה הטכנולוגית מזוהה עם מספר סוציולוגים, חוקרי תקשורת והוגים אשר ביניהם: דניאל בל אשר כתב על ההשפעות החברתיות שמחוללות מערכות התקשורת ומנואל קסטלס אשר טען כי העולם נכנס ל"עידן המידע" בו טכנולוגיית המידע הדיגיטלי מהווה בסיס להרחבת התפוצה של תצורת רשתות בכל תחום במבנה החברתי.

הגישה מעמידה במרכז את חשיבותה של הטכנולוגיה בתחום התקשורת וכן את השלכות הפיתוחים אשר חלים בה על החברה. יחידת הניתוח על-פי הגישה היא החברה האנושית. הגישה למעשה מסתכלת על הטכנולוגיה ובאמצעותה על החברה.

זרמים שונים
-----------

הגישה הטכנולוגית מכילה קשת רחבה של טענות באשר לעוצמת ההשפעה שיש לטכנולוגיה ולהתפתחויות הטכנולוגיות השונות.

דטרמיניזם טכנולוגי
------------------

הזרם הקיצוני אשר משויך לגישה הוא זרם הדטרמיניזם הטכנולוגי אשר טוען בבסיסו כי המדיום, אמצעי התקשורת, הוא המסר העיקרי ולא התכנים המועברים באמצעותו. הזרם רואה את הטכנולוגיה כמחוללת שינוי חברתי דרמטי. הטכנולוגיה תמיד מקדימה למהלכים, רעיונות ומחשבות הקשורות לחברה. עם זרם הדטרמיניזם הטכנולוגי מזוהים בין היתר הרולד איניס (1894-1952) ומרשל מקלוהן (1911-1980) המזוהים עם אסכולת טורונטו.

הזרם המתון
----------

החלק המתון בגישה טוען כי הטכנולוגיה היא בבחינת כלי עזר. התפתחויות טכנולוגיות עשויות לשקף תמורות החלות בחברה ומהוות מדד מרכזי בעיני הגישה בבואה להסביר שינויים חברתיים.

השפעות טכנולוגיות המידע והתקשורת על החברה
-----------------------------------------

הגישה מצביעה על מספר מאפיינים של טכנולוגיות תקשורת ומידע וההשלכות של ההתפתחויות בהן על החברה:

* דחיסת זמן-מרחב: בעידן הטכנולוגי מתקצר, ישנה יכולת לתקשר באופן מיידי, בכל זמן ובכל מקום.
* שינוי צורות חברתיות: בעבר הסביבה הייתה ממשית יותר זאת בהשוואה להופעת קהילות ברשת.
* בישור ושינוי צורות השליטה: ישנם הבדלים באופן בו כל צורת שלטון עושה שימוש בטכנולוגיות המידע והתקשורת.
* אינטראקטיביות והתאמה אישית: התוצר הטכנולוגי נובע מצורכי הפרט. התאמה איית זו עשויה להביא גם להתפרקות הקהילות המדומיינות שכן כל פרט מקבל מידע שונה אשר מותאם לתחומי העניין המושכים אותו. במציאות כזו המידע ש"כולם" יודעים ומשמש כמכנה משותף נחלש עד נעלם לחלוטין ומפרק את הקהילה.
* הפרדה בין תקשורת רציפה לתקשורת שאינה רציפה: מעבר לניהול מערכות יחסים מרחוק התלויות בטכנולוגיה. הסתמכות זו על הטכנולוגיה מחלישה, על- פי הגישה, את הקשרים והופכת אותם לפחות רציפים.

דוגמאות
-------

דוגמה לאופן בו התפתחות טכנולוגית משפיעה על החברה ניתן למצוא בסדרת הטלוויזיה "מראה שחורה". סדרת הטלוויזיה מאירה בכל אחד משלושת הפרקים שבה השפעה חברתית שונה כתוצאה מטכנולוגיה קיימת או בדיונית בתחום המידע והתקשורת.

לקריאה נוספת
------------

* DiMaggio P. Hargittai E. Neuman W.R. and Robinson J.P. (2001). Social Implications of the Internet. Annual Review of Sociology, August 2001, Vol. 27, pp. 307-336.
**מצבת פרקר** היא ציון לזכרו של קולונל אלפרד שוולייה פארקר, שנבנתה בשנות ה-20 של המאה ה-20 בפתחו המזרחי של מעבר המיתלה בסיני במצרים ונהרסה על ידי מצרים לאחר נסיגת ישראל מסיני ב-1957.

בסמוך למצבת פרקר, נמצא צומת דרכים שזכה מאוחר יותר לכינוי "צומת פרקר". הכביש צפונה מוביל לביר תמדה ולביר גפגפה. הכביש דרומה מוביל למבצר קלעת אל ג'ונדי ולראס סודר. הכביש מזרחה מוביל לנח'ל, לראס א-נקב ולאילת והכביש מערבה עובר במעבר המיתלה וממשיך מערבה עד לתעלת סואץ.

קולונל פרקר היה המושל הבריטי של סיני בשנים 1907-1912, ו-1918–1923 וכונה גם "פרקר באשה". 

המצבה הוקמה בפתחו המזרחי של מעבר המיתלה על ידי יורשו של פרקר בתפקיד מושל סיני, קלוד ג'רוויס, מאחר שפרקר היה זה שיזם את סלילתה של דרך האבן בחולות מאל שאט ועד הפתח המערבי של המיתלה, ואת דרך העפר הראשונה בתוך המיצר..

המצבה ניצבה מעל ל-30 שנה, עד שנהרסה לאחר מלחמת סיני על ידי מצרים כמחאה על השתתפות אנגליה ב"קשר המשולש" - הכינוי המצרי למבצע מוסקטר.

המצבה התפרסמה בעת שב-1956 במבצע קדש, הוצנח בסמוך אליה (חמישה קילומטרים ממזרח למצבה) גדוד 890 של חטיבת הצנחנים (חטיבה 202), בפיקודו של רב-סרן רפאל איתן. צניחה זו, שכונתה מבצע מכבש, היוותה את הצניחה הקרבית הראשונה של צה"ל. אל כוח זה חברו למחרת יתר הכוחות של חטיבת הצנחנים, בפיקודו של אריאל שרון, שחצו בצורה רכובה את חצי האי סיני. באותו יום ולמחרת, נוהל קרב המיתלה - קרב קשה בין כוח הצנחנים ובין כוח המגן המצרי, שהשתייך לגדוד החמישי בצבא המצרי, על השליטה במעבר. הכוח הישראלי הצליח להשתלט על העמדות השולטות ועל המעבר כולו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מצבת פרקר** בוויקישיתוף
* Alfred Chevallier Parker, באתר גנאולגיה

הערות שוליים
------------

1. ↑  מהדורת 1932 של הספר Yesterday and To-day in Sinai, עמ' 119
2. ↑  זאב וילנאי, "מצבת פארקר", אריאל – אנציקלופדיה לידיעת ארץ-ישראל כרך ח', תשל"ח – 1977, עמודה 4670
3. ↑  מהדורת 1932 של הספר Yesterday and To-day in Sinai, עמ' 95
4. ↑  זאב וילנאי, **סיני עבר והווה**, הוצאת אחיעבר, 1969
5. ↑  צבי אילן, בדרך המלחמה למיתלה, למרחב, 9 באוקטובר 1967
6. ↑  \* Dr. George W. Gawrych, Key to the Sinai The Battles for Abu Ageila in the 1956 and 1967 Arab-Israeli Wars
**עשרים וארבעה ראשי איברים** הם כינוי לאיברים מסוימים בגוף, שעבד כנעני יוצא לחירות כשאדונו פצע אותו באחד מאיברים אלה.

מקור הדין
---------

בתלמוד למדו דין זה מפסוק בפרשת משפטים: "וְכִי יַכֶּה אִישׁ אֶת עֵין עַבְדּוֹ, אוֹ אֶת עֵין אֲמָתוֹ, וְשִׁחֲתָהּ, לַחָפְשִׁי יְשַׁלְּחֶנּוּ, תַּחַת עֵינוֹ. וְאִם שֵׁן עַבְדּוֹ אוֹ שֵׁן אֲמָתוֹ יַפִּיל, לַחָפְשִׁי יְשַׁלְּחֶנּוּ, תַּחַת שִׁנּוֹ". 

אף שבתורה מדובר רק בפגיעה בעין או בשן, חז"ל קיבלו שמדובר באבות טיפוס לכל איבריו שאם נפגעו ונחתכו אינם חוזרים לגדול, והרחיבו זאת לכל 24 האיברים הדומים להם, שאף בהם כריתתם מחייבת את האדון לשחרר את עבדו.

לגבי השימוש דווקא בשן ובעין בציווי המקראי, מבואר על ידי רש"י כי ההוצאה לחופשי מתבצעת גם לאחר פגיעה באיברים שהעבד לא נולד איתם (בדומה לשן) אך רק עבור איברים שאין להם תחליף (כעין) ולא, לדוגמה, בשן חלב שאחרת תצמח במקומה.

מהות הדין
---------

במשנה מבואר שעבד יוצא לחירות מאדונו, בשלוש דרכים, או על ידי תשלום כסף לאדון, או על ידי קבלת שטר שחרור, ואפשרות שלישית היא במקרה והאדון פצע את עבדו וחיסר את אחד מאבריו, במקרה כזה חייב האדון להעניק לעבד שטר שחרור.

בנוסף לזה צריך העבד לטבול טבילה נוספת על טבילת העבדות שלו, ובטבילה זו הוא משתחרר והופך לגר יהודי לכל דבר ועניין: "כשישתחרר העבד, צריך טבילה אחרת בפני שלושה ביום, שבה תיגמר גירותו, ויהיה כישראל; ואין צריך לקבל עליו מצוות, ולהודיעו עיקרי הדת, שכבר הודיעוהו, כשטבל לשם עבדות"

זיהוי האיברים
-------------

במשנה מנו את כל 24 האיברים:

אצבעות הידיים והרגליים (20), ראשי האזניים (1), ראש החוטם (1) ראש הגווייה (1), וראשי הדדים שבאישה (1) לדעת הרב שמואל שטראשון ראשי האוזנים נחשבים כשני ראשי איברים כמו כן שני ראשי דדי האשה והמספר 24 המובא במשנה מדבר רק על ראשי איברים שבאיש, ובאישה ישנם עוד שנים.

נגע צרעת
--------

דין נוסף הנוגע לראשי איברים הוא בדיני נגע הצרעת שאינו מטמא משום מחיה, במקרה והנגע הוא באחד מעשרים וארבעה ראשי איברים הללו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר שמות, פרק כ"א, פסוקים כ"ו–כ"ז
2. ↑  רש"י בספר שמות, פרק כ"א, פסוק כ"ו.
3. ↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות איסורי ביאה, פרק י"ג, הלכות ז'–ט')
4. ↑  משנה, מסכת נגעים, פרק ו', משנה ז' על פי ביאור הרמב"ם בפירוש המשנה שם
5. ↑  משנה, מסכת נגעים, פרק ו', משנה ז'. משנה תורה לרמב"ם, ספר טהרה, הלכות טומאת צרעת, פרק ג', הלכה ח'
**גלדהפיגן** (בנורווגית: **Galdhøpiggen**, "פִסגת גָּלְדְהֶה") הוא הגבוה בהרי סקנדינביה וצפון אירופה. ההר שוכן במחוז אופלנד שבמרכז נורווגיה, בשטחה של עיריית לום, והוא חלק מרכס יוטונהיימן, שבעצמו הוא חלק משרשרת הרי סקנדינביה.

כיתר ההרים המעצבים את דרומה של נורווגיה שייך גם גלדהפיגן מבחינה גאולוגית-היסטורית לאורוגנזה הקלדונית. סלע היסוד העיקרי שמרכיב את המסיב הוא הסלע גברו, שמצוי בחלקים גדולים של הרכס. בעידן הקרח היה ההר מכוסה בקרחונים, וקיבל את צורתו הנוכחית.

במשך שנים רבות לא ידעו גאולוגים כי גלדהפיגן הוא ההר הגבוה בנורווגיה. הכבוד ניתן להר סְנֶהֵטָּה הנראה יותר בבירור. בשל כך עד מאוחר יחסית (המאה ה-19) לא נעשו ניסיונות להעפיל אל גלדהפיגן.

מקובלים שני מסלולי העפלה אל ההר: האחד מתחיל בבקתה ספיטרסטולן, בגובה 1,104 מטר מעל פני הים, והשני בבקתה יובאסהיטה, 1,841 מ'. טיפוס במסלול הראשון אורך כחמש שעות לטיפוס ושלוש שעות לירידה, ובשני כשלוש שעות לטיפוס ושעתיים לירידה חזרה. במסלול יובאסהיטה נדרש מדריך, שכן בדרך חוצים קרחון.

על הפסגה, בגובה 2,469 מטר, ממוקמת בקתה נוספת, שבה נמכרות מזכרות.

בימי שמש בחודשים יולי ואוגוסט מבקרים בפסגה מאות מטיילים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גלדהפיגן** בוויקישיתוף
* בקתת יובאסהיטה (בנורווגית) ובקתת ספיטרסטולן (באנגלית)
* מרכז סקי הקיץ של גלדהפיגן
* גלדהפיגן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

* הבקתה בפסגת ההרהבקתה בפסגת ההר
* נוף מפסגת ההרנוף מפסגת ההר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007536847405171
* LCCN: sh89000626
* VIAF: 315130376
* WorldCat (עם VIAF): 315130376

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
רבי **זאב נחום בורנשטיין** (לעיתים: **בּאָרנשטיין**; ~ה'תק"פ, 1820 - י"ב באלול ה'תרמ"ה, 23 באוגוסט 1885) היה רב וראש ישיבה פולני, רבה של ביאלא פודולסק ורבם של רבים מגדולי יהדות פולין בדור שלאחריו. מחבר הספר **אגודת אזוב**.

ביוגרפיה
--------

נולד לפייגל חיה ולרב אהרן משצ'קוצ'ין, מחסידי החוזה מלובלין, רבי שמחה בונים מפשיסחה ורבי דוד מללוב. למד אצל רבי שלום צבי הכהן מזגיערש. נישא לדובריש בת הרב מרדכי הירש ארליך והתגורר בבנדין, שם נולד לו בנו אברהם ב-1839. ב-1850 התמנה כרבה של אולקוש. ב-1856 התמנה כרבה של העיר ביאלה בה כיהן עד פטירתו.

היה מחסידי רבי מנחם מנדל מקוצק שהיה גם מחותנו. לאחר שבנו - חתן האדמו"ר, החל לנהוג תחתיו באדמו"רות, קיבל אותו כרבו.

בניו
----

* רבי אברהם בורנשטיין, מחבר "אבני נזר" ו"אגלי טל", והאדמו"ר הראשון מסוכטשוב.
* רבי מאיר בורנשטיין, חתנו של אחיו הרב אברהם, בעל בתו אסתר בריינדל. נכדם היה הרב שבתי בורנשטיין מירושלים.
* רבי זלמן.
* חתנו היה רבי יצחק חיים רפפורט, רבה של אוסטרובה ורב בקראקא.
	+ חתן חתנו, רבי יעקב אורנר, רבה של נאשיילסק ומחבר "טהרת אזוב" על "אגודת אזוב" של סב אשתו

מתלמידיו
--------

* הרב יואב יהושע ויינגרטן מקינצק, מחבר "חלקת יואב".
* הרב צבי יחזקאל מיכלזון, רבה של פלונסק.
* הרב יהונתן הלוי אייבשיץ מוורשה.

לקריאה נוספת
------------

* ב. ראם, **כארז וכאזוב**: תולדות וקורות חיי... רבי זאב נחום בורנשטין, ירושלים ה'תשנ"ד. נדפס בסוף המהדורה החדשה של ספרו "אגודת אזוב".

קישורים חיצוניים
----------------

* ****אגודת אזוב****, ורשה-בילגוריי תרס"ו-תרס"ט (ד"צ ברוקלין תשנ"ב), באתר היברובוקס
**ישיבת פאר רוקאוואי** (באנגלית: **Yeshiva of Far Rockaway**; ידועה גם כ"יְשִׁיבָה דֶרֶךְ אֵיתָן", **Derech Ayson Rabbinical Seminary**) היא ישיבה תיכונית חרדית-אמריקאית בפאר רוקאוויי (אנ') שבקווינס, ניו יורק. בישיבה לומדים כ-160 תלמידים.

הישיבה נוסדה ב-1969 בידי ראש הישיבה הנוכחי הרב יחיאל יצחק פאר והרב נחמן בולמן (1925–2002). יחסית לישיבות תיכוניות אחרות בארצות הברית יש בה דגש על לימודי קודש[דרוש מקור]. שיחות המוסר של ראשי הישיבה הן בסגנון ישיבות נובהרדוק.

צוות ובוגרים
------------

הרב פאר הוא חתנו של הרב יהודה לייב נקריץ, חתנו של הרב אברהם יפה'ן שעל שם ספרו "דרך איתן" נקראת הישיבה. לצידו היה חבר בנשיאות הנהלת הישיבה הרב אהרן מרדכי ברפמן (אחיו הגדול של בנג'מין ברפמן). מלמדים בה גם הרב משה בצלאל בראון שמשמש גם רב קהילת 'אגודת ישראל' בווסט לורנץ, הרב אברהם קליינקופמן והרב יוסף ברונר. בצוות הישיבה התיכונית: הרב יהושע קאליש.

בין בוגרי הישיבה: הרבנים עזריאל בראון ויעקב מאייר, מייסדי וראשי הישיבה הגדולה בקרטרט (YGOC) (אנ'); היועץ אבי ברקוביץ' והמוזיקאי החסידי ארי גולדוואג.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ישיבת פאר רוקאוואי (באנגלית)
* אתר הישיבה

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרב מרדכי קמנצקי (21 פבר' 2018). "Streets of Life". *Ami Magazine* (356): 140–141. `{{cite journal}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007413267105171
* VIAF: 6310156497232917740009
* WorldCat: viaf-6310156497232917740009

 |
**טיסה 6231 של נורת'ווסט איירליינס** הייתה טיסה פנימית בארצות הברית של חברת התעופה נורת'ווסט איירליינס שטסה מניו יורק לבאפלו ב-1 בדצמבר 1974, והתרסקה בדרכה לאסוף את קבוצת הפוטבול בולטימור קולטס.

הטיסה
-----

הטיסה הוזמנה על ידי קבוצת הפוטבול הבולטימור קולטס לאחר שהמטוס המקורי שהיה אמור לאסוף אותם מבאפלו נתקע בדטרויט בשל סופת שלגים.

על המטוס היו שלושה אנשי צוות. קברניט המטוס היה ג'ון לגוריו, בן 35, שעבד בחברה כתשע שנים, בהן צבר 7,500 שעות טיסה, מתוכן כ-2,000 על בואינג 727. טייס המשנה היה וולטר זאדרה, בן 32, שעבד בחברה כשבע שנים, בהן צבר כ-4,700 שעות טיסה (מתוכן שני שלישים כמהנדס טיסה), מתוכן כ-1,200 שעות כמהנדס טיסה בבואינג 727 ועוד כ-50 שעות כטייס. מהנדס הטיסה היה ג'יימס קוקס, בן 33, שעבד בחברה כשש שנים וצבר 1,600 שעות כמהנדס טיסה בבואינג 727.

המטוס המריא בשעה 19:14, ובשלב הטיפוס, כשהמטוס הגיע לגובה 16,000 רגל, נשמעה התרעה. המטוס החל לפתע להזדקר עד לגובה 24,800 רגל, אז החל לרדת במהירות לכיוון הקרקע תוך סחרור. המטוס ירד מגובה 24,000 רגל לגובה 1,090 רגל בתוך 83 שניות, והתרסק כ-5.9 קילומטרים מת'ילס 12 דקות לאחר ההמראה.

באותו יום התרסקה גם טיסה 514 של TWA, בסמוך לנמל התעופה הבינלאומי וושינגטון דאלס.

ועדת החקירה שהקימה המועצה הלאומית לבטיחות בתעבורה העלתה כי התקלה שגרמה להתרסקות המטוס הייתה התקרחות בצינור הפיטו של כלי הטיס, בעקבותיה התצוגה במחוון מהירות האוויר לצוות האוויר הייתה שגויה – גבוהה מהמהירות המעשית. הצוות הרים את אף המטוס בשביל להאט עד שהמטוס נכנס להזדקרות, איבד שליטה והתרסק בסחרור.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Snow slows search for crash victims". *Rome News-Tribune*. 1974-12-02.
2. ↑  "Crew Dies In Northwest Air Crash". *Lakeland Ledger*. Associated Press. 1974-12-02.
3. ↑  "Aircraft Incident Report. Northwest Airlines, Incorporated, Boeing 727-25, N264US, near Thiells, New York. December 1, 1974" (PDF). National Transportation Safety Board. 1975-08-13.
4. ↑  "Plane crash in Va. kills 92". *Pittsburgh Post-Gazette*. Associated Press. 2 בדצמבר 1974. p. 1. `{{cite news}}`:  (עזרה)
5. ↑  "Virginia jet crash kills 92". *Chicago Tribune*. 2 בדצמבר 1974. p. 1, sec. 1. `{{cite news}}`:  (עזרה)
6. ↑  "Faulty air speed readings caused Northwest Jet Crash, board says". *Miami News*. Associated Press. 1975-10-07.
**הכניעה של ברצלונה**, הידוע גם בשם **המצור על ברצלונה**, הוא ציור משנת 1934–1937 מאת האמן האנגלי וינדהם לואיס (אנ').

תיאור והיסטוריה
---------------

הציור מציג את העיר המבוצרת מימי הביניים ברצלונה וניתן לחלקה לחמישה מישורים. בחלק העליון ניתן לראות את הים הכחול הבוהק של הנמל. מתחתיו נמצאים חומות ומבני העיר, המעוצבים כצורות גאומטריות בצבע כתום-חום. המישור הבא מורכב משלושה מגדלים גדולים: בצדדים שני מגדלים מלבניים ובאמצע אחד עגול, דמוי מקל עטוף דגלים. מול המגדלים מוביל גשר אל תעלת מגן, אדם מת תלוי על פיגום, ומימין פרש בעל דגל צהוב וקבוצת תומכים כולם משוריינים ונושאים רומחים. ממש בחזית יש תשעה אנשים בשריון מתכת וקסדות, גדולים ומפורטים יותר משאר בני האדם בתמונה.

הכניעה של ברצלונה נעשתה בשנים 1934–1937 והיא ידועה גם בשם המצור על ברצלונה. וינדהם לואיס (אנ') כתב ב-1950: "בכניעה של ברצלונה יצאתי לצייר סצנה מהמאה ה-14 כפי שהייתי עושה אותה אם אפשרי היה להעביר אותי לשם, בלי שינוי גדול מדי בהתאמת הזמן הכרוכה בכך. אז זה קצת מחוץ לטבעי – קטגוריות לא טבעיות השולטות במחלוקת כיום." הציור נוצר בסביבות פרוץ מלחמת האזרחים בספרד. קונפליקט זה היווה את ההשראה לרומן של לואיס, "נקמת האהבה" (1937), אך לואיס הכחיש כל קשר מכוון בין הציור לרומן. הוא דומה ל-The Armada, ציור נוסף שלואיס עשה בסביבות אותה תקופה, השייך לגלריה לאמנות ונקובר (אנ') בקנדה. ג'פרי מאיירס (אנ') מכנה את הכניעה של ברצלונה ליצירת המופת של לואיס. הוא קושר זאת לתפקידה של ברצלונה כמעוז רפובליקני (אנ') ובסופו של דבר לנפילה במלחמת האזרחים בספרד, וכותב: "נושא התמונה הוא נפילת עיר פתוחה שלווה, כניעה לכיבוש צבאי אכזרי והשפעת המלחמה, מצור וכניעה של מטרופולין אזרחי". הציור נרכש על ידי גלריית טייט ב-1947.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Meyers, Jeffrey (2021). The Enemy: A Biography of Wyndham Lewis. pp. 48–49. מסת"ב 978-1-000-46637-9.
2. 1 2 3  "The Surrender of Barcelona". Tate. Retrieved 7 August 2022.
זאב מתתיהו פרל
**זאב מתתיהו פרל** (1888–1948) היה איש צפת, היה פעיל בחיי הציבור בעיר, וגואל אדמותיה.

קורות חיים
----------

נולד בפודהייצה שבמזרח גליציה, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, היום באוקראינה, בגיל עשר עלה לארץ ישראל עם הוריו, שהיו מראשוני המתיישבים במחניים. בשנת 1902 עברה המשפחה לצפת.

בעידודו של זלמן דוד ליבונטין, שעורר את יהודי צפת ליזמות ולשחרור מהתלות בכספי "החלוקה", ייסדו בשנת 1912 בצפת יחד עם ברוך ברזל ויהודה מייברג את "דפוס הגליל "והעסיק 15 עובדים.

היה ממיסדי "אגודת בוני בתים", שלימים נקראה אגודת "צופיה", קבוצה של חמישים אנשים שרכשו בשנת 1913 מגרשים על הר כנען על מנת לבנות במקום פרוור חדש לצפת במתכונת "עיר גנים". מאוחר יותר היה חבר ב"אגודת צופיה לפיתוח הר כנען" .

ב-1927 פתח יחד עם רעייתו חנה, בתו של יואל ברשד, את מלון הרצליה בצפת. בתקופת המנדט התארחו במלון קצינים בריטיים ובו בזמן הסתירה המשפחה בביתה את מנחם בגין ופעילי מחתרת נוספים. ביתם היה פתוח לנזקקי צפת.

בשנות הארבעים פעל רבות ל"גאולת קרקע", והעברת רכוש בצפת לידי יהודים, בייחוד מבנים של המיסיון האנגלי והסקוטי, שהיו ממוקמים במקומות אסטרטגיים בצפת.

ב-1942 רכשו זאב פרל ויהודה מייברג את בניני הקולג' בצפת מהמיסיון האנגלי והעבירו את הרכוש לקרן הקיימת ולקופ"ח של ההסתדרות. לימים הפך המקום לבית ההבראה של ההסתדרות, "בית בוסל". פעל לרכישת מלון "סיטדל" ורכישת הכנסייה של המיסיון הסקוטי, שעל פסגת "המצודה". בראשית שנות הארבעים היה שותף למאמצים של החברה לפיתוח צפת לחבר את צפת לרשת החשמל הארצית ונתן ערבות עצמית למטרה זו.

ב-1945 רכשו פרל ומייברג מניות של החברה לפיתוח צפת במרכז המסחרי הישן בצפת, בית אשת"ם שנבנה לאחר מאורעות תרפ"ט, והקימו בו את בית הקולנוע המקורה הראשון בצפת, את בית הקולנוע הפעיל יוסף בנדרלי והמקרין היה ג'וני, עולה חדש מסרביה. בבית הקולנוע הוקרנו סרטים הוליוודים, וסרטים מצריים ולבנונים להנאת הקהל היהודי הערבי והחיילים הבריטים. בית הקולנוע נסגר ב-1947, ערב מלחמת העצמאות

ילדיו: משה פרל, שמואל פרל, דניאל פרל וציפורה פאגלין (אשת עמיחי פאגלין).

נכדו הוא זאב פרל, ראש עיריית צפת לשעבר.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "זאב פרל", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 364
* על דפוס גליל
**הוועד הישראלי למען יהודי אתיופיה** הוא ארגון על בסיס וולנטרי למען ביתא ישראל שפעל בין השנים 1960 ל-1982. 

אריה טרטקובר
בשנת 1960 קיבל הקונגרס היהודי העולמי בקשת עזרה מראשי ביתא ישראל ושלח את נורמן בנטוויץ' לבירור מצבם. שנה לאחר מכאן ביקר בנטוויץ' באתיופיה ולאחר זאת הקים בישראל את "הוועד הציבורי לסיוע לפלשים" שריכז בישראל את הפעילים למען ביתא ישראל. כנשיא כבוד של הוועד כיהן הנשיא יצחק בן-צבי ולאחריו זלמן שזר כאשר יושב הראש היה אריה טרטקובר, ציר ירושלים בקונגרס היהודי. בראשיתו פעל הארגון למען עליית ביתא ישראל, אך בעקבות התנגדות ממשלת ישראל לקח על עצמו לסייע בצורות אחרות.

במקביל לפעילות הוועד בישראל פעל בנטוויץ' בבריטניה וגייס מספר ארגונים כאשר בשלהי מאי 1967 הוקמה "הוועידה הנמשכת לארגונים המעוניינים ברווחת הפלאשים שבאתיופיה" שיותר מאוחר שינתה את שמה לאגודה לרווחת הפלאשים.

במהלך המחצית השנייה של שנות ה-60 וראשית שנות ה-70 תמך הארגון בעולים הבלתי חוקיים שהגיעו לישראל ובבוגרי כפר בתיה ונתן את חסותו לארגוני יוצאי אתיופיה הראשונים, התאחדות יהודי אתיופיה בישראל וארגון יהודי אתיופיה, שאותם ריכז המזכ"ל עובדיה חזי.

לאחר שנת 1974 שבא פרצה המהפכה האתיופית החל הוועד בשיתוף פעולה הדוק עם האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה ופעל כזרוע שלה בישראל שבמסגרת זו שינה את שמו ל"הוועד הישראלי למען יהודי אתיופיה" והחל בפועלות למען עלייה שכללו שדולה בכנסת, פנייה לרבנות, לסוכנות והפעלת מבצע עלייה באמצעות חברת כור. ב-1979 טרטקובר חלה ואותו החליף חבר הכנסת שלמה הלל.

הוועד בא לסופו עם מותו של טרטקובר ב-1982 ופעילותו הועתקה לוועד הציבורי למען יהודי אתיופיה בראשותו של מיכאל קורינאלדי.

במהלך קיומו כלל הוועד חברים רבים בהם רות דיין, ישראל גולדשטיין, רחל ינאית בן-צבי, אהרון כהן, מרדכי בן-פורת, אמנון לין.

ארכיון הוועד הישראלי למען יהודי אתיופיה מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  David Kessler, **The Falashas: A Short History of the Ethiopian Jews**, Frank Cass & Co Ltd, 1996, pp. 152-155
2. ↑  Mitchell G. Bard, **From Tragedy to Triumph: The Politics behind the Rescue of Ethiopian Jewry**, Praeger, 2002, pp. 14-16
3. ↑  ארכיון **הוועד הישראלי למען יהודי אתיופיה**, בספרייה הלאומית
ציורו של ארציבלד ווילארד "הרוח של 76'" משנת 1876 המתאר את דגל קאופנס ברקע
**דגל קאופנס** (באנגלית: **Cowpens flag**) או **דגל השלישית ממרילנד** (באנגלית: **3rd Maryland flag**) הוא גרסה מוקדמת של דגל ארצות הברית אשר על פי המסורת הונפה בקרב קאופנס במלחמת העצמאות של ארצות הברית. הדגל עוצב על פי תקנות הדגל משנת 1777, בדומה לדגל בטסי רוס, אשר כללו דגל עם 13 פסים אופקיים, אדומים ולבנים, וקנטון בצבע כחול שעליו 13 כוכבים לבנים. בדומה לדגל בטסי רוס, גם כוכבי דגל זה מסודרים במעגל, אולם המעגל בדגל זה כולל 12 כוכבים, כאשר הכוכב ה-13 נמצא במרכזו. 

על פי המסורת, דגל זה הונף בידי ויליאם באצ'לר מהרגימנט השלישי של מרילנד במהלך קרב קאופנס ב-17 בינואר 1781, ועיצוב 12 הכוכבים ואחד במרכזו נודע בשם "עיצוב השלישית ממרילנד". מחקרים היסטוריים חולקים על שיוכו של הדגל לקרב הזה ממספר סיבות:

1. הרגימנט השלישי של מרילנד לא לחם בקרב קאופנס.
2. הרגימנטים האמריקאים לא הורשו להניף את דגל הפסים והכוכבים
3. הדגל אשר נתרם בידי משפחתו של באצ'לר לא תואם לבדים ולטכניקות התפירה של המאה ה-18 אלא יותר לאלה של סוף המאה ה-19.

עיצוב השלישית ממרלינד הוסיף להיות פופולרי גם כאשר נוספו כוכבים נוספים לדגל. הצעה לעיצוב דגל לאומי ודגלון חרטום בעלי 15 כוכבים נחתמה בידי תומאס ג'פרסון בשנת 1808, והיא כללה עיצוב של 14 כוכבים במעגל ואחד במרכז.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דגל קאופנס** בוויקישיתוף
* דגל קאופנס, באתר דגלי העולם (באנגלית)
מפת המתחם
**מתחם וומרה** (באנגלית: **RAAF Woomera Range Complex**), הוא מתחם לצרכים צבאיים וחקר חלל שנמצא באוסטרליה הדרומית כ-450 ק"מ מאדלייד. האתר מנוהל על ידי חיל האוויר המלכותי האוסטרלי. שטח המתחם הוא כ-122 אלף קמ"ר (בדומה לשטח פנסילבניה). המרחב האווירי מעל המתחם אסור לטיסה.

לצורכי עובדי המתחם הוקמה עיירה וומרה שבשיא אוכלסה על ידי כ-6 אלף תושבים. כיום מתגוררים בה כאלף תושבים.

היסטוריה
--------

השימוש הצבאי במתחם החל בשנת 1947 תוך שיתוף פעולה בין אוסטרליה לבין בריטניה. במתחם בוצעו בדיקות של טילים שפותחו עבור חיל האוויר המלכותי ומערכות נשק נוספות לרבות ניסויים גרעיניים. הפרויקט המשותף היה פעיל עד לשנת 1980.

החל מתחילת שנות ה-50 החלו שיגורים לטיסות תת-מסלוליות. בסך הכול בוצעו מעל ל-500 שיגורים. בשנת 1967 החלו שיגורים לחלל. השיגור הראשון כלל חללית בריטית תוך שימוש במשגר מתוצרת ארצות הברית. בסך הכול בוצעו 24 שיגורים אך רק 2 מהם היו מוצלחים. כן שיגור LA-5B היה מותאם למשגר מתוצרת בריטניה Black Arrow. מכן זה בוצעו ארבע שיגורים ש-2 מהם היו מוצלחים. זה היה משגר יחיד שפותח בבריטניה. בשנת 1976 כל כני שיגור במתחם עברו לשימור.

בתחילת שנות ה-60 במתחם נבנו תחנות תקשורת ומעקב לצורכי תוכנית מרקורי ותוכנית ג'מיני. בהמשך ארצות הברית בנתה מתקנים נוספים באתר.

החל משנות ה-90 המתחם עבר לשימוש בלעדי של חיל האוויר האוסטרלי.

בשנת 2016 בוצע שדרוג משמעותי של מתקני המתחם לצורכי בדיקות של מטוס מדגם לוקהיד מרטין F-35 לייטנינג II.

בשטחי המתחם נמצאו מרבצים של מתכות שונות והממשל האוסטרלי שוקל אפשרות לפתיחת מכרות במתחם.

בשנת 2020 בשטח המתחם נחתה קפסולה עם דגימות קרקע של אסטרואיד ריוגו שנלקחו על ידי גשושית יפנית היאבוסה 2.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מתחם וומרה** בוויקישיתוף
* מידע על האתר

הערות שוליים
------------

1. ↑  Raytheon wins $297m Woomera range contract, InDaily, ‏2016-06-27 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7549668-9
* LCCN: n2007024292
* VIAF: 138595420
* WorldCat: lccn-n2007024292

 |
**פאול פרידריך ווֹלְפְסקֵהל** (לעיתים **וולפסקל**; בגרמנית: **Paul Friedrich Wolfskehl**;‏ 30 ביוני 1856, דרמשטאדט – 13 בספטמבר 1906, שם) היה תעשיין יהודי-גרמני ומתמטיקאי חובב. נודע כמייסד פרס וולפסקהל – 100,000 מארק גרמני שיועדו לאדם שיוכיח את המשפט האחרון של פרמה.

חייו
----

פאול היה בנו הצעיר של הבנקאי היהודי יוזף קארל תיאודור וולפסקהל (1814–1863) ושל יוהאנה, בתו של בנקאי החצר בשטוטגרט, נתן וולף קאולה (Kaula). אחיו הבכור, וילהלם אוטו וולפסקהל (1841–1907), היה משפטן. וילהלם לקח על עצמו את ניהול הבנק המשפחתי לאחר מות אביהם, ואילו פאול החל בשנת 1875 לימודי רפואה בלייפציג, טיבינגן והיידלברג, שם התמחה באופתלמולוגיה. בזמן זה החל לגלות סימפטומים של טרשת נפוצה, ובעטיה עזב את לימודי הרפואה והחל ללמוד מתמטיקה בבון ומשנת 1881 באוניברסיטת ברלין, שם למד בין היתר תורת המספרים אצל ארנסט אדוארד קוּמר (Kummer). וולפסקהל, שכבר הוסמך כדוקטור לרפואה, לא כתב דיסרטציה במתמטיקה. בשנת 1887 עשה הביליטציה באוניברסיטה הטכנולוגית של דרמשטאדט (TU Darmstadt), ושם הרצה גם על תורת המספרים.

בסביבות שנת 1890 כרע תחת עול המחלה ונאלץ לחדול מלהרצות, אך עם זאת הוסיף לפרסם כמה מאמרים מתמטיים קצרים. ב-1903 הסכים לשידוך שארגנה משפחתו, אך הזיווג לא עלה יפה. לקראת מותו, ב-1905 ציווה 100,000 מרקים כפרס שיינתן למי שיוכיח את המשפט האחרון של פרמה.
נפטר ב-1906.

אחיינו (בן אחיו וילהלם אוטו) היה הסופר, המשורר והמתרגם הנודע קארל וולפסקהל.

פרס וולפסקהל
------------

גרסה רומנטית המסבירה את הפרס נמסרה על ידי המתמטיקאי אלכסנדר אוסטרובסקי. וולפסקהל נדחה בחיזוריו אחרי עלמה צעירה. כיוון שלא מצא טעם לחיים ללא אהבתה, החליט להתאבד בירייה לראשו. הוא הסדיר את ענייניו, קבע את תאריך מותו וקבע כי שעת המוות תהיה חצות בדיוק. כיוון שהיה אדם שיטתי ומסודר סיים את הכנותיו כמה שעות מוקדם מן הרגיל ולכן החליט להעביר את שעותיו האחרונות בספרייתו בקריאת פרסומים מתמטיים. בשעה שעבר על מאמרו של קומר המסביר את טעותם של אוגוסטן לואי קושי וגבריאל לאמה בניסיונם להוכיח את המשפט האחרון של פייר דה פרמה, נתקל בנימוק מוקשה. עד שהצליח ליישב לעצמו את הנקודה, חלפה שעת חצות ותשוקתו של וולפסקהל לחיים ניצתה מחדש.

בצוואתו הקצה וולפסקהל 100,000 מרקים לאדם שיוכיח את המשפט האחרון של פרמה, והקציב מאה שנה למתן ההוכחה (אך לו היה מוכח שהמשפט **אינו** נכון, המפריך לא היה מקבל מאומה). עם מותו ב-13 בספטמבר 1906 הפכה הזכייה בפרס וולפסקהל למטרתם של מתמטיקאים חובבים רבים. כל ההוכחות שנשלחו אל ועדת הפרס באוניברסיטת גטינגן, שבראשה עמד המתמטיקאי אדמונד לנדאו, נמצאו שגויות. כדי לענות לפונים הרבים הכין לנדאו שבלונה של מכתב שהכיל את מספרי העמוד והשורה בהם נמצאה הטעות הראשונה. מרטין גרדנר מספר על שיטות יצירתיות אף יותר כגון שליחת המכתב בחזרה לפונה והפניה לחובב הקודם ששלח מכתב כבר-סמכא בנושא, או התשובה "יש לי הפרכה נפלאה להוכחה שלך, אבל לרוע המזל הנייר הזה צר מלהכילה". בסופו של דבר ניתן הפרס לאנדרו ויילס ב-1997, כ-11 שנה לפני מועד פקיעת הפרס.

ראו גם
------

* השערת ביל - אנדרו ביל הוא בנקאי מדאלאס שמציע פרס של מיליון דולר למי שיוכיח את "השערת ביל", שהיא הכללה של המשפט האחרון של פרמה.

לקריאה נוספת
------------

* סיימון סינג, **המשפט האחרון של פרמה**, הוצאת ידיעות אחרונות, 2000.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאול וולפסקהל** בוויקישיתוף
* Simon Singh, The Wolfskehl Prize

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1073663051
* VIAF: 316740341
* WorldCat: viaf-316740341

 |
**יניב זייד** (נולד ב-10 באוקטובר 1977) הוא ד"ר למשפטים, עורך דין, חוקר, כלכלן, סופר ומרצה בנושאי אמנות השכנוע, רטוריקה, מכירות, פרזנטציות ודיבור בפני קהל.

ביוגרפיה
--------

זייד נולד בחיפה. למד בבית הספר הריאלי העברי בחיפה.

התקבל לקורס טיס בחיל האוויר, וכעבור שנה וחצי עבר לשרת כקצין פיקוח טיסה.

למד לתואר ראשון במשפטים וכלכלה ולתואר שני ושלישי במשפטים.

במהלך לימודי המשפטים באוניברסיטת חיפה שימש כיו"ר מועדון ה"דיבייט" באוניברסיטה, וייצג את ישראל בתחרויות ארציות ובינלאומיות במסגרת נבחרת הדיבייט. בשנת 2003 הגיע למקום השלישי באליפות העולם לנואמים יחידים.

בשנת 2003 הוסמך כעורך דין והקים את חברת "אמנות השכנוע".

עבודת הדוקטורט שלו, בהנחייתה של פרופ' שולמית אלמוג עסקה ב"רטוריקה במשפט בעידן של שינויים טכנולוגיים".

זייד כתב חמישה ספרי הדרכה בעברית בנושא שכנוע ודיבור בפני קהל ושלושה ספרים באנגלית. בנוסף כתב גם ספר ילדים אחד. ספריו באנגלית תורגמו ומופצים במדינות בעולם. בנוסף הוא מרצה ויועץ לחברות וארגונים.

ספריו
-----

* **לדבר בפני קהל**, הוצאת כתר, 2004
* **לדבר בפני לקוח**, הוצאת כתר, 2006
* **לעשות כסף באינטרנט** (עם אסף צור), פוקוס, 2008
* **שכנעת אותי**, הוצאת מדיה 10, 2013
* **שכנעת אותי שוב**, הוצאת מדיה 10, 2015
* **אבא אומר בוקר טוב, נועם אומר לילה טוב**, הוצאת מדיה 10, 2015

* **Persuade and Influence any Audience**, 2013
* **The Jewish Persuasion**, 2016
* **Creative marketing : how to Sell more, Get High Prices, and Develop Your Business to Success**, 2019

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יניב זייד** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של יניב זייד
* ד"ר שכנוע - יניב זייד, ברשת החברתית פייסבוק
* ערוץ היוטיוב של יניב זייד

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אוהד מקסימוב, עצה מהאיש הזה וכולם יעשו מה שאתם רוצים, באתר nrg, ‏, 31 ביולי 2015

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007286010405171
* ISNI: 0000 0000 7152 2843
* LCCN: no2005083755
* VIAF: 97537824
* WorldCat (עם VIAF): 97537824

 |
**דניאל היידמן** (נולד ב-10 בנובמבר 1982) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.

קריירה
------

היידמן התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הפועל רעננה, ממנה עבר למחלקת הנוער של מכבי תל אביב. ב-30 באפריל 2001 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 נגד הפועל תל אביב.

בקיץ 2002 היידמן הצטרף להפועל כפר סבא. היידמן רשם 23 הופעות בליגה ובישל שני שערים, אך בסיום העונה כפר סבא ירדה לליגה הלאומית.

בקיץ 2003 היידמן בבית"ר ירושלים, בה שיחק שנתיים. בקיץ 2005 חתם בהפועל פתח תקווה.

ב-31 באוקטובר 2006 היידמן חתם בהכח עמידר רמת גן. ב-3 במרץ 2007 היידמן הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד מכבי חיפה. בסיום העונה, הכח ירדה לליגה הלאומית והיידמן עזב את המועדון.

בקיץ 2007 חתם בהפועל פתח תקווה ורשם עמה עלייה לליגת העל בסיום העונה.

בהמשך, שיחק בהפועל ראשון לציון ואת הקריירה שלו סיים בהפועל אשקלון.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt

הערות שוליים
------------

1. ↑  גור מוטולה, הפועל כפ"ס: הקשר היידמן חתם לעונה אחת, באתר ynet, 3 באוקטובר 2002
2. ↑  יוסי פנטילט, ‏הכח ר"ג: דניאל היידמן חתם לעונה וחצי, באתר ONE‏, 31 באוקטובר 2006

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"דניאל היידמן"**.
**טיקסטי** (באנגלית: **Tixati**) היא תוכנת צד לקוח לשיתוף קבצים העושה שימוש בפרוטוקול ביטורנט ומספקת חדרי צ'אט בערוצי התוכן השונים.

התוכנה שוחררה בשנת 2009 ונכתבה על ידי קווין הארן (Kevin Hearn) בשפת ++C.

טיקסטי ניתנת להורדה במערכות ההפעלה חלונות ולינוקס.

היסטוריה
--------

טיקסטי פותחה בשנת 2009 על ידי קווין הארן (Kevin Hearn) במטרה להוות תחליף לתוכנות הביטורנט השונות.

בשנת 2012, נרשמה התוכנה כאחת מעשר החלופות הטובות ביותר לתוכנת μTorrent באתר TorrentFreak.

בשנת 2015, דורגה על ידי הגולשים כתוכנת שיתוף הקבצים החמישית בטיבה באתר Lifehacker.

בשנת 2017, הושקה גרסת 2.52 הכוללת פורומים וערוצים מוצפנים.

בסוף שנת 2017, קיבלה טיקסטי סיקור אוהד באתר TechRadar.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של Tixati

הערות שוליים
------------

1. ↑  Top 10 uTorrent Alternatives \* TorrentFreak (באנגלית)
2. ↑  Most Popular BitTorrent Client: µTorrent, Lifehacker (ב־American English)
3. ↑  John Corpuz 22 February 2019, 15 Best Desktop Bittorrent Clients for P2P Sharing, Tom's Guide, ‏2019-02-22 (באנגלית)
4. ↑  Daryl Baxter 28 June 2021, The best free torrent clients of 2021: faster, safer downloads, TechRadar, ‏2021-06-28 (באנגלית)