recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**רהצ'וב** (בבלארוסית: **Рагачо́ў**, רהצ'ואו; ברוסית: **Рогачёв**, רוגצ'וב; בפולנית: **Rohaczów**, רוהצ'וב; ביידיש: **ראָגאַטשאָוו**) היא עיר במחוז הומל שבמזרח בלארוס, על גדתו המערבית של נהר דניפר בהצטלבותה עם נהר דרוט. בעיר התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

רהצ'וב נזכרת לראשונה בשנת 1142, ומסוף המאה ה-13 הייתה בשליטת הדוכסות הגדולה של ליטא, ולאחר מכן בשליטת האיחוד הפולני-ליטאי. בחלוקת פולין הראשונה, בשנת 1772, סופחה העיר לשטחי האימפריה הרוסית.

בשנת 1863 הוציאו הרוסים להורג בעיר את אחד ממובילי מרד ינואר.

יהודי רהצ'וב
------------

בשנת 1897 נמנו בעיר 5,047 יהודים, ובשנת 1923 נמנו בה 6,230 יהודים, כמחצית תושביה. בתקופה הסובייטית פעל בעיר בית ספר יידי. בעיר נולדו בין היתר הרב יוסף רוזין והמחזאי שמואל הלקין והאמן אנטולי קפלן.

עם פרוץ מבצע ברברוסה הצליחו רבים מיהודי העיר להתפנות מזרחה, בזכות מסילת הרכבת שעברה בה, ורבים מהגברים היהודים בה גויסו לשורות הצבא האדום.

ב-3 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו ביססו את השליטה בה ב-14 בחודש. לאחר מכן, רוכזו היהודים שנותרו בעיר בגטו שהוקם בה, בו הועסקו בעבודות כפייה.

באוקטובר 1941 הובאו לגטו שבעיר יהודים נוספים מגטאות ומיישובי הסביבה, ורכוש היהודים בעיר נשדד. ב-1 בנובמבר 1941 רצחו שוטרים גרמנים ובלארוסים את כל יושבי הגטו, בין 1,500 ל-2,700 איש. לאחר מכן, רצחו הגרמנים גם ילדים ממשפחות מעורבות בעיר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רהצ'וב** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של רהצ'וב
* רוגצ'ב (בלרוסיה) (Rogachev), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* "רהצ'וב", באתר JewishGen (באנגלית)
* לאוניד סמילוביצקי (רו'), רוגצ'ב, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1722–1724), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
* רוגצ'וב (בלארוס), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007484873105171
* GND: 4754292-5
* LCCN: n2003034980
* NKC: ge1124127
* VIAF: 131546752
* WorldCat (עם VIAF): 131546752

 |
**רהונאביס** (שם מדעי: ***Rahonavis***) הוא סוג של דינוזאור מקבוצת התרופודה שחי במדגסקר לפני 70 מיליון שנה בסוף הקרטיקון. ככל הנראה הוא היה קרוב לדרומאוזאוריים וייתכן שהיה מכוסה בנוצות. משמעות שמו היא ממלגשית ופירושו: "ציפור עננים מסוכנת". הסיומת "avis" פירושה עוף בלטינית. השם של המין נגזר משם הפלאונטולוג ג'ון אוסטרום. מאובניו נמצאו ב-1998 בצפון-מערב מדגסקר, ונשלחו לאוניברסיטה של אנטננריבו.

אורכו של היצור הגיע ל-70 סנטימטר והוא היה דו-רגלי קטן בעל טפרים בקצוות רגליו ומבנה גוף שהזכיר את הולוצירפטור. ייתכן שהוא התקרב יותר אל העופות הקיימים במראהו. ייתכן שאף היה קרוב של הארכאופטריקס - העוף הראשון, אם כי לא ברור אם היה מסוגל לעוף בעצמו. עם זאת מספר חוקרים מעריכים שהיו לו קרומי עור תעופה בדומה לעטלפים או למיקרורפטור.

בתרבות
------

* הרהונאביס הופיע בסדרה הכוכב דינוזאור שם מג'ונגזאורוסים מבריחים כמה פרטים מנבלה של רפטוזאורוס.
* הרהונאביס מופיע גם בסדרה מהפכת הדינוזאורים שם שני פרטים צעירים נטרפים על ידי שתי קרפדות בילזבופו.

ראו גם
------

* דינוזאורים מנוצים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רהונאביס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**סאקיה** (בערבית: **ساقية**) או **סקיה**, היה כפר ערבי בבקעת אונו, בין כפר עאנה לאל-ח'ירייה, כ-8.5 קילומטרים מזרחית ליפו, בגובה 25 מטרים מעל פני הים.
במלחמת העצמאות במהלך מבצע חמץ, הכפר נכבש על ידי חטיבת אלכסנדרוני ותושביו נמלטו לכיוון העיר לוד.

היסטוריה
--------

בשנת 1596, תחת השלטון העות'מאני, מנה הכפר 270 תושבים.
אזכור נוסף לכפר מאמצע המאה ה-18 מופיע בכתביו של נוסע סורי בשם אל-בקרי אל-סידיקי שטייל באזור.
תושבי הכפר היו כולם מוסלמים ובתי הכפר היו בנויים ברובם מטיט. התושבים עסקו בחקלאות, בעיקר בפרדסנות אך גם בגידולי דגנים ובננות.
בית ספר יסודי לבנים הוקם בכפר בשנת 1936.
משה ליטוינסקי רכש ב-1933 מידי הכפריים כ-1700 דונמים, עליהם הקים ב-1934 את המושבה תל ליטוינסקי.
לקראת סוף שלטון המנדט הבריטי הוקם מסגד בכפר.

בבוקר 4 בדצמבר 1947 תקפו כ-150 ערבים חמושים מסקיה ומאל-ח'ירייה את קיבוץ אפעל. המגינים השיבו אש ועצרו את ההתקפה על גדרות הקיבוץ. באותו זמן הוזעק פטרול לוחם (פל"ם) מכפר אז"ר הסמוך ופתח באש על הערבים המופתעים. ההתקפה נשברה והערבים נסוגו עם 3 הרוגים ופצועים.

לאחר כיבוש הכפר, בשנת 1949, התיישבו עולים יוצאי לוב וטורקיה בבתים הנטושים של סקיה וכפר עאנה. במקום לא היו תשתיות מים וביוב, והמתיישבים הראשונים השקיעו במקום כסף ועבודה רבה בשיפוץ הבתים ובהקמת גינות פרטיות סביב בתיהם.
בשנים 1953-1950 הוקמו על שטחי הכפר המעברות סקיה א' וב' ואליהן הגיעו עולים מעיראק במבצע עזרא ונחמיה.
המעברות כללו אוהלים ("בדונים") וצריפונים. מספר התושבים במעברות סקיה הגיע לכ-6,700 תושבים.

מאוחר יותר פונו המעברות ובשטח הוקמו שיכונים שהפכו ליישוב הקבע אור יהודה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סאקיה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  נתוני סקר הכפרים 1945
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "צ'וקצ'ים".

**צ'וקצ'י** ידועה גם בשם **צ'וקות** היא שפה פלאו-אסיאתית וצ'וקוטקו-קמצ'טקית, שפתם של בני העם הצ'וקצ'י שמקום מושבם במחוז האוטונומי צ'וקוטקה שברוסיה. השפה קרובה לשפת קורייאק, שהיא שפה נוספת ממשפחת השפות הצ'וקטקיות.

דוברים
------

על פי מפקד האוכלוסין ברוסיה לשנת 2002, מספר דוברי הצ'וקצ'י הוערך כ-7,000 עד 15,700 נפש. מספר דוברי הצ'וקצ'י נמצא בירידה, כשבני העם הצ'וקצ'י מאמצים לעצמם מאפיינים רוסיים ובין היתר השפה הרוסית. פחות ממאה דוברי צ'וקצ'י דיווחו כי אינם דוברים רוסית כלל.

השפה מוגדרת על ידי אונסק"ו כשפה בסכנת הכחדה.

אלפבית
------

שפת הצ'וקצ'י נכתבת באלפבית קירילי עם השפעות קלות לטיניות:

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| А а | Б б | В в | Г г | Д д | Е е | Ё ё | Ж ж |
| З з | И и | Й й | К к | Ӄ ӄ | Л л | М м | Н н |
| Ӈ ӈ
 | О о | П п | Р р | С с | Т т | У у | Ф ф |
| Х х | Ц ц | Ч ч | Ш ш | Щ щ | Ъ ъ | Ы ы | Ь ь |
| Э э | Ю ю | Я я | ' |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Laurie Bauer, 2007, *The Linguistics Student’s Handbook*, Edinburgh
2. ↑  Chukot (ckt) in ISO 639-3

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4120368-9
* LNB: 000306706
* NDL: 00573910

 |
**האנו פבקור** (באסטונית: **Hanno Pevkur**; נולד ב-2 באפריל 1977) הוא פוליטיקאי אסטוני ממפלגת הרפורמה, אשר משמש כשר ההגנה של אסטוניה מאז 18 ביולי 2022. לפני כן שימש כשר הרווחה בין השנים 2009–2012, כשר המשפטים בין 2012–2014, וכשר הפנים בין 2014–2016.

ביוגרפיה
--------

פבקור למד משפטים בבית הספר לכלכלה של טאלין ובאוניברסיטת טרטו, והוסמך כעורך דין. בשנת 2000 הצטרף לפוליטיקה במסגרת מפלגת הרפורמה ומונה ליועץ המשפטי של רובע נמה (אנ') בטאלין. באפריל 2003 הוא נבחר לתפקיד ראש הרובע בקואליציה שכללה את מפלגת הרפורמה ומפלגת רס פובליקה. במרץ 2005 הוא נאלץ לוותר על התפקיד לאחר שאנשי רס פובליקה איימו לנטוש את הקואליציה. תחת זאת, הוא מונה לסגן ראש הרובע. כעבור מספר שבועות עזבו אנשי רס פובליקה את הקואליציה למרות זאת. פבקור נבחר מחדש למועצת העיר טאלין, ולאחר מכן מונה ליועץ לשר המשפטים.

ב-2007 הוא נבחר לריגיקוגו (הפרלמנט האסטוני). ב-23 בפברואר 2009 הוא מונה לשר הרווחה. ב-10 בדצמבר 2012 הוא עבר להיות שר המשפטים. ב-26 במרץ 2014 הוא מונה לשר הפנים. לאחר הבחירות ב-2016 נותרה מפלגת הרפורמה באופוזיציה ופבקור סיים את תפקידו. ב-23 באוקטובר 2017 הוא מונה לסגן יו"ר הפרלמנט. גם לאחר בחירות 2019 נותרה מפלגת הרפורמה באופוזיציה, אולם ב-2021 התפטר ראש הממשלה יורי רטס מתפקידו, ומפלגת הרפורמה בהנהגת קאיה קאלאס להקים ממשלה. פבקור מונה ב-18 ביולי 2022 לשמש כשר ההגנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האנו פבקור** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של האנו פבקור
* האנו פבקור, ברשת החברתית פייסבוק

* האנו פבקור, ברשת החברתית טוויטר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 9602149544633300490002
* WorldCat (עם VIAF): 9602149544633300490002

 |
**My Way** הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה, אשר יצא בשנת 1969. זהו אלבום האולפן ה-54 של סינטרה וה-27 היוצא בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס.

האלבום הוא אוסף של שירי פופ עכשוויים, ביניהם שירם של סיימון וגרפונקל, "גברת רובינסון", השיר "Yesterday" של להקת הביטלס, וכן מספר שירים צרפתיים. אך את מלוא תשומת הלב תפס שיר הנושא, שמאוחר יותר הפך למזוהה ביותר עם סינטרה, "My Way". את המילים לשיר כתב פול אנקה כשהוא חושב על סינטרה כמבצע. המנגינה לקוחה מהשיר הצרפתי "Comme D'habitude".

בעזרתו של המעבד המוזיקלי דון קוסטה הצליח סינטרה למזג באלבום בין סגנון הפופ הקלאסי אותו אהב ובין הפופ/רוק העכשווי ששלט במצעדי הפזמונים של סוף שנות ה-60. בשירתו של סינטרה אין את אותה תחושת ה"מאצ'ו" בה התהדר בזמן שהנהיג את חבורת הראט פאק, אלא יותר את הכיוון אליו פנה עתה, זמר ההולך ומתבגר.

משתתפים
-------

* פרנק סינטרה - קולות
* דון קוסטה - מעבד מוזיקלי, מנצח

רשימת שירים
-----------

1. Watch What Happens
2. Didn't We
3. Hallelujah, I Love Her So
4. Yesterday
5. All My Tomorrows
6. My Way
7. A Day in the Life of a Fool
8. For Once in My Life
9. If You Go Away
10. Mrs. Robinson

קישורים חיצוניים
----------------

* MusicBrainz My Way באתר MusicBrainz
* Discogs My Way באתר Discogs

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 8d09140c-21e9-31ea-be11-9201f9cce665

 |
**סרגיי קמנייב** (ברוסית: **Сергей Сергеевич Каменев**‏ (4 באפריל 1881 - 25 באוגוסט 1936) קצין בצבא האימפריה הרוסית, מראשי הצבא האדום במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה ואחריה.

סרגיי קמנייב נולד למשפחת מהנדס צבאי בקייב. בשנת 1898 הוא סיים פנימייה צבאית בקייב ועבר להמשך לימודים בבית הספר לקצינים במוסקבה. בשנת 1900 הוא הועבר לשירות בצבא. בשנת 1907 קמנייב סיים את הלימודים באקדמיה של המטה הכללי. לאחר הלימודים הוא חזר להמשך שרות ליחידתו. לקראת תחילת מלחמת העולם הראשונה, קמנייב שירת במטה של פיקוד צבאי ווילנה. במהלך המלחמה הוא שירת בתפקידי מטה שונים וקודם לדרגת קולונל. בהתאם לעדותו, בשנת 1917 הוא קרא ספר של ולדימיר לנין וגרגורי זינובייב ושינה את השקפת עולמו. ב-4 באפריל 1917 הוא נבחר למפקד גדוד בחיל רגלים. במהלך משבר יולי הוא נעצר ביחד עם לאון טרוצקי. לאחר שחרור, קמנייב חזר לצבא.

מלחמת האזרחים ברוסיה
--------------------

קמיינב הצטרף לצבא האדום באפריל 1918. בתמיכת לאון טרוצקי הוא מונה למספר תפקידי מפתח ובאוגוסט 1918 מונה למפקד החזית המזרחית. הוא כיהן בתפקיד זה עד ליולי 1919 ופיקד על הלחימה נגד אלכסנדר קולצ'ק. ב-8 ביולי 1919 קמיינב מונה למפקד העליון של הצבא האדום וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1924. בהיותו בתפקיד הוא פיקד על מבצעי הצבא בפולין, חצי האי קרים ודיכוי מרד האיכרים ברחבי רוסיה. הוא עיבד תוכנית פעולה של המלחמה הפולנית-סובייטית שלא יצאה לפועל עקב התנגדות של אלכסנדר יגורוב ויוסיף סטלין.

לאחר מלחמת האזרחים
------------------

באפריל 1924 קמנייב מונה לתפקיד מבקר בצבא ובמרץ 1925 למפקד המטה הכללי. באוגוסט 1926 קמנייב החל ללמד באקדמיה צבאית במוסקבה. במאי 1927 הוא מונה לסגן שר הביטחון.

במרץ 1934 בעקבות ארגון מחדש של משרד הביטחון, תפקיד שכיהן בו קמנייב בוטל. בעקבות כך הוא מונה למנהל מנהלת חיל נגד מטוסים שמעשית היה הורדה בתפקיד. בשנת 1935 קמניב קיבל דרגת קומנדארם מדרגה ראשונה, וזאת לעומת 5 קצינים ששירתו תחתיו במהלך מלחמת האזרחים וקיבלו דרגת מרשל ברית המועצות.

קמנייב עסק בחקר הארקטיקה ותמך במשלחות מדעיות לאזור. הוא גם כתב מספר ספרים על מהלך מלחמת האזרחים

ב-25 באוגוסט 1936 קמנייב נפטר מהתקף לב. הוא הוטמן בבית העלמין של חומת הקרמלין.

במהלך הטיהורים הגדולים, קמנייב שכבר לא היה בחיים הואשם בפעילות נגד השלטון, ספריו הוצאו מהספריות ושמו נמחק מכל ספרי ההיסטוריה. בשנות ה-50 שמו טוהר מכל אשמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סרגיי קמנייב** בוויקישיתוף
* סרגיי קמנייב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007368394105171
* BnF: cb16664905f (data)
* GND: 1228866627
* ISNI: 0000 0000 8418 0651
* LCCN: n82161792
* SNAC: w6gf474v
* VIAF: 3829742
* WorldCat: lccn-n82161792

 |
**מקס פלבסקי** (באנגלית: **Max Palevsky**;‏ 24 ביולי 1924 – 5 במאי 2010) היה איש עסקים, אספן אמנות ופילנתרופ יהודי אמריקאי.

חייו
----

פלבסקי נולד בשיקגו, אילינוי, למשפחת מהגרים יהודית. בתקופת מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1946-1943 שירת פלבסקי בגיס האווירי של צבא ארצות הברית. בתקופת הכשרתו נשלח ללימודי מתמטיקה באוניברסיטת שיקגו, וללימודי אלקטרוניקה באוניברסיטת ייל. לאחר מכן נשלח אל גינאה החדשה, שם מוקם המרכז האלקטרוני המרכזי של הגיס באותה עת. בשנת 1948 השלים פלבסקי תואר ראשון במתמטיקה ובפילוסופיה באוניברסיטת שיקגו. את לימודי הדוקטורט שלו בפילוסופיה, עשה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.

לאחר שנחשף להתפתחות המחשב, במסגרת הרצאה של ג'ון פון נוימן באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, החל להתעניין בתחום. בתחילה עבד בנורת'רופ, שם עסק במסגרת פרויקט פיתוח המחשב "MADDIDA". מאוחר יותר עבד על פיתוח המחשב "Bendix G-15" ועל מחשב מתוצרת תאגיד "Packard Bell". בשנת 1961 ייסד פלבסקי בקליפורניה את חברת המחשבים "Scientific Data Systems". בשנת 1969 מכר את החברה לחברת זירוקס תמורת 920 מיליון דולר. לאחר המכירה הוא שימש בתפקיד יו"ר זירוקס עד לשנת 1972.

במקביל לפעילותו העסקית, היה פלבסקי פעיל בתחומי התרבות השונים. הוא החזיק באוסף אמנות גדול ותרם כספים למוסדות תרבות רבים. ב-1970 רכש את רוב מניות המגזין "רולינג סטון" והפך לנשיא החברה. בנוסף, היה מעורב בפעילות תיאטרון הבלט האמריקאי (American Ballet Theatre), הסינמטק האמריקאי (American Cinematheque) בקליפורניה, אוניברסיטת שיקגו ועוד. בישראל תרם פלבסקי כספים לייסוד "פרס סנדברג" ואולם "ביתן פלבסקי לעיצוב".

פלבסקי היה נשוי 6 פעמים, והיו לו 5 ילדים. הוא נפטר בשנת 2010 בבוורלי הילס.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 137714734
* ISNI: 0000 0001 1497 6635
* LCCN: n90646050
* NTA: 082578273
* SNAC: w6v25j4k
* VIAF: 121023208
* WorldCat: lccn-n90646050

 |
**מקס פון בֶּהן** (בגרמנית: **Max von Boehn**;‏ 16 באוגוסט 1850 – 18 בפברואר 1921) היה גנרל גרמני, שפיקד על קורפוס ועל ארמיות במלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה
--------

### תחילת הקריירה

פון בהן נולד בברומברג למשפחת אצולה בפומרניה עם רקע צבאי, אביו יוליוס פון בהן היה גנרל לוטננט בצבא הפרוסי. בשנת 1867 התגייס פון בהן לצבא הפרוסי, ולחם במלחמת צרפת–פרוסיה, שם נפצע וקיבל על כך את צלב הברזל. פון בהן מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1905 מונה למפקד הדיוויזיה ה-18, ובשנת 1910 מונה למושל העיר אולם.

### מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון בהן למפקד קורפוס המילואים ה-9 שהיה מוצב תחת פיקוד ארמיית הצפון עד ה-22 באוגוסט 1914 ולאחר מכן היה חלק מהארמייה הראשונה ולחם בחזית המערבית. הקורפוס בפיקודו נטל חלק במצור על דנדרמונדה, ובספטמבר 1914 השתתף בקרב על האן. בסוף אוגוסט 1915 מונה במקביל לסגן מפקד הארמייה הראשונה, תפקיד אותו מילא עד לפירוק הארמייה ב-17 בספטמבר 1915. לאחר מכן הועבר תחת פיקוד הארמייה השנייה, וב-21 באוקטובר עבר תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם בקרבות בפלנדריה ובארטואה.

בסוף פברואר 1916 עבר תחת פיקוד הארמייה החמישית עימה נלחם בקרב ורדן. ביולי 1916 עבר תחת פיקוד הארמייה הראשונה שהוקמה מחדש ולחם עימה בקרב על הסום. על הצלחתו בקרב קיבל ב-24 באוגוסט את העיטור פור לה מריט. ב-25 באוגוסט הועבר שוב תחת פיקוד הארמייה השישית, אך ב-26 בספטמבר הוחזר לגזרת הסום. ב-26 באוקטובר 1916 הועבר תחת פיקוד הארמייה הרביעית ששהתה בגזרת נהר האיזר.

ב-4 בפברואר 1917 מונה פון בהן למפקד פלגת הארמייה C, במקום גנרל הרמן פון שטרנץ. ב-11 במרץ 1917 מונה פון בהן למפקד הארמייה השביעית. באפריל 1917 הותקפה הארמייה שבפיקודו בידי כוחות צרפתיים במהלך מתקפת ניוול, ובכלל זה בקרב השני על האן. ב-20 במאי 1917 קיבל פון בהן תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט.

במהלך שנת 1918 פעלה הארמייה במסגרת קבוצת הארמיות של וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה. ב-15 - 17 ביולי 1918 השתתפו כוחות הארמייה במתקפה הגרמנית על המארן. ב-6 באוגוסט 1918 מונה פון בהן למפקד קבוצת הארמיות בהן ופיקד עליה עד סוף המלחמה.

לאחר המלחמה התגורר פון בהן בברלין, וב-18 בפברואר 1921 מת באחוזת זומרפלד.

ראו גם
------

* הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הגנרל מקס פון בהן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16644035g (data)
* GND: 136030653
* ISNI: 0000 0000 5651 5231
* SUDOC: 137207182
* VIAF: 80443914
* WorldCat: viaf-80443914

 |
**מקס פֵלְטְהַאוּס** (בהולנדית: **Max Velthuijs**; האג, ‏22 במאי 1923 – 25 בינואר 2005), היה סופר ילדים ומאייר הולנדי.

ביוגרפיה
--------

פלטהאוס למד עיצוב גרפי באקדמיה לאומנויות יפות בארנהם, והועסק זמן ממושך בתחום הפרסום. בשנת 1962 החל לאייר ספרי ילדים. עבודתו המוקדמת זיכתה אותו פעמיים בפרס הספרותי "מכחול הזהב", (בהולנדית: Het Gouden Penseel), המוענק מדי שנה לספר הילדים המצטיין באיוריו. הפרס הראשון הוענק לו בשנת 1977 עבור איוריו לספר "המפלצת החביבה והשודדים" (Het goedige monster en de rovers), ואיוריו לספר "אישון מוצא אושר" (Klein mannetje vindt het geluk) הקנו לו את הפרס בשנת 1986.

מקס פלטהאוס קנה את עולמו, הן במולדתו הולנד, והן מחוצה לה עם ספריו על "צפרדע" (Kikker). ספרו הראשון על הדמות, "צפרדע מאוהב" (Kikker is verliefd), ראה אור בשנת 1989 ותורגם לשפות רבות. לאחר מכן פרסם ספרים רבים נוספים על הרפתקאותיהם של צפרדע וחבריו. אחדים מספרים אלה זיכו את פלטהאוס בפרסים ספרותיים נוספים. בשנת 2004 הוענק לו פרס אנדרסן לספרות ילדים. פרס יוקרתי זה נפל לפני כן בחלקה של סופרת הילדים ההולנדית אנני שמידט.

בשנת 2002 העלה תיאטרון הילדים ההולנדי טֶרָה (Theater Terra) מחזמר בכיכובו של צפרדע, ובשנת 2003 הפיק במאי הסרטים ההולנדי ארנו קרננבורך (Arno Kranenborg) את הסרט התיעודי "מקס פלטהאוס, נכון שהחיים יפים?" (Max Velthuijs, Is het leven niet prachtig?). הסרט ליווה את פלטהאוס בתהליך התהוותו של ספרו האחרון "צפרדע עצוב" (Kikker is bedroefd).

ספריו שתורגמו לעברית
--------------------

* **צפרדע הוא צפרדע** (מאנגלית: חנה לבנת), הוצאת מחברות לספרות, 2000.
* **צפרדע הוא גיבור** (מאנגלית: חנה לבנת), הוצאת מחברות לספרות, 2000.
* **צפרדע ביום מיוחד מאוד** (מאנגלית: חנה לבנת), הוצאת מחברות לספרות, 2000.
* **צפרדע פוחד** (מאנגלית: חנה לבנת), הוצאת מחברות לספרות, 2000.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקס פלטהאוס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מקס פלטהאוס
* מכון מקס פלטהאוס (הולנדית)
* על הסופר וספריו באתר "כיכר הקריאה" (הולנדית)
* ספרו "צפרדע והציפור" באתר הספרייה הדיגיטלית לספרות הולנדית (הולנדית)
* על שני ספרים בסדרת "צפרדע" באתר דףדף (עברית)
* מקס פלטהאוס, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309094605171
* BNE: XX1132948
* BnF: cb11927852d (data)
* BPN: 25787745
* GND: 128584475
* ISNI: 0000 0001 2284 1191
* LCCN: n50017682
* MusicBrainz: bda25603-2393-4d31-a236-0cfe6ac67393
* NDL: 00459636
* NKC: xx0032539
* NLG: 73142
* NLK: KAC200109476
* NTA: 068747772
* RKD: 79890
* SELIBR: 249682
* SUDOC: 02717963X
* Trove: 1002315
* VIAF: 110423767
* WorldCat: lccn-n50017682

 |
סמסונג גלקסי נוט 10.1
**סמסונג גלקסי נוט 10.1** הוא מחשב טאבלט בגודל 10.1 אינץ' (25.6 ס"מ) שעוצב, פותח ומשווק על ידי סמסונג אלקטרוניקה. הטאבלט מפעיל את אנדרואיד 4.1.2 (אנדרואיד 4.4.1 באירופה) ומשמש כפלטפורמה לצריכת מולטימדיה הכוללת סרטים, מוזיקה וגלישה באינטרנט. זוהי הכניסה השנייה בטווח סמסונג גלקסי נוט, המדגישה את השימוש בעט סטיילוס, ששמו הרשמי הוא S-Pen (*S* מציין את השם "סמסונג" – Samsung), כמכשיר קלט למשימות כמו רישום ורישום פתקים.

פרטים
-----

הנוט 10.1 נחשף במקור ב־27 בפברואר 2012 ב־Mobile World Congress, בברצלונה, ספרד, עם מעבד ליבה כפולה של 1.4 GHz הטאבלט שוחרר בגרמניה, ממלכת ערב הסעודית ואיחוד האמירויות הערביות ב־6 באוגוסט 2012. גרסה סופית זו של הטאבלט משלבת מעבד Exynos מרובע ליבות של 1.4 GHz. הטאבלט מגיע עם אחסון פנימי של 16, 32 ו־64 GB, ו־2 GB של זיכרון RAM של DDR3. ה־Note 10.1 הושק בארצות הברית, בריטניה ודרום קוריאה ב־16 באוגוסט.

סמסונג החלה לפרוס את השדרוג של אנדרואיד 4.4.2 KitKat באירופה, הן כעדכון לאוויר והן באמצעות סמסונג קיז. סמסונג התאימה את הממשק עם תוכנת ה־TouchWiz UX המעודכנת שלה.

קבלה
----

הנוט 10.1 התקבל היטב על ידי חנויות טכנולוגיות רבות. דייב אוליבר ממגזין הטכנולוגיה *Wired UK* נתן דירוג של 9 מתוך 10. ה־Note 10.1 זכה לשבחים בגלל הרבגוניות שלו, מעבד מהיר, ממשק כתיבה, זיכרון ניתן להרחבה ומצלמה איכותית ותואר כמתמודד ראוי לאייפד. אתר *TechCrunch* הצהיר כי הטאבלט היה "מדהים, נהדר ומבריק", עם חבורה של אפליקציות מותאמות ל־S-pen כתכונה נהדרת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמסונג גלקסי נוט 10.1** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של סמסונג גלקסי נוט 10.1
* מדריך למשתמש של Galaxy Note 10.1 GT-N8000
* מדריך Galaxy Star 10.1 Wifi למתחילים

הערות שוליים
------------

1. ↑  Cooper, Daniel (2012-02-27). "Samsung announces Galaxy Note 10.1 at MWC (update: hands-on photos!)". Engadget.com. נבדק ב-2013-07-10.
2. ↑  "Samsung Pushes out the Galaxy Note 10.1 in Germany, UAE - International Business Times". Au.ibtimes.com. 2012-08-08. נבדק ב-2013-07-10.
3. ↑  "Note 10.1 to have better processor than expected".
4. ↑  Samsung Galaxy Note 10.1 Kitkat 4.4.2 update itcse.com, Retrieved 2014-06-1.
5. ↑  Velazc, Chris (2012-08-15). "Samsung Galaxy Note 10.1 Review". TechCrunch. נבדק ב-2012-08-15.
|  |
| --- |
| * סמסונס ריבס
* 
* 
* 
* 
ישנן 4 תמונות בגלריה. ניתן להקיש על תמונה להגדלתה |

**סמסונס ריבס** (מאנגלית: **Samson's Ribs** – צלעות שמשון) הוא מחשוף של עמודי בזלת המצוי במתחם הגעשי של פארק הולירוד באדינבורו, סקוטלנד. המחשוף משתרע לאורך השוליים הדרום-מערביים של ארתורס סיט.

היווצרות והרכב
--------------

העמודים מורכבים ממאגמה בזלתית עתירת אוליבין. חוקרים סבורים כי המאגמה יצרה תעלה בסמוך לזרמי לבה, בתוך צינור ההזנה של ארתורס סיט. סברה זו נובעת מהימצאותו עמוק בתוך הר הגעש, בתוך מחדר דולריטי.

סמסונס ריבס נחשף בעקבות סחיפה נרחבת שהתרחשה באזור במהלך הקרבון.

סידוק עמודי
-----------

סמסונס ריבס, תחריט מאת תומאס ה' שפרד, 1829
המחשוף מהווה דוגמה טובה לסידוק עמודי, הנוצר לרוב בזרמי לבה מאפיים, סילים ודייקים, באמצעות היקוות הלבה והתכווצותה במהלך התקררות. העמודים נוטים לקבל צורת מנסרות משושות, הנוצרות כאשר זרימת הבזלת נפסקת. הסלע המותך נקרש, ונוצרים בו סדקים כתוצאה מהתקררות בלתי אחידה והתקשות של שטחים הבאים במגע עם אוויר או סלעים קרים – בדומה לבוץ שהתייבש.

התהליך מתרחש במקביל גם בחלקו העליון של הקילוח וגם בחלקו התחתון, אם כי שם הוא איטי יותר. כתוצאה מן ההתקררות הלא אחידה בשני חלקי הקילוח, נוצרות שתי שדרות של מנסרות – אחת עולה מתחתית הקילוח והשנייה יורדת מגבו. שדרות אלה נפגשות בדרך-כלל בנקודה הנמצאת בשליש הדרך מתחתית הקילוח אל ראשו.

ראו גם
------

* גאולוגיה - מונחים
* צוקי סולסברי
* ארתורס סיט

קישורים חיצוניים
----------------

* תמונות והסברים באתר המכון הגאולוגי הבריטי

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרכב והיווצרות באתר המכון הגאולוגי הבריטי
2. ↑  סמסונס ריבס באתר המכון הגאולוגי הבריטי
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**שוש עזרתי** היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה במשחה ל-200 מטר פרפר.

ביוגרפיה
--------

עזרתי התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל חולון/בת ים. 

### 1976

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוקטובר 1976 זכתה עזרתי ב-3 מדליות, זהב כסף וארד. מדליית זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם ליז בוכשטבר, רות הרשקוביץ ואיריס קרפ בשיא ישראלי חדש של 5:00.8 דקות. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:12.8 דקות, אחרי עיבל לשם מהפועל מרחבים (1:12.1 דקות) ולפני מיכל וינברג ממכבי ברית מכבים עתיד (1:13.1 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:39.7 דקות, אחרי עיבל לשם (2:39.0 דקות) ובת אגודתה אסנת ארליך (2:39.2 דקות).

### 1977

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף ספטמבר 1977 זכתה עזרתי בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם חברותיה לקבוצה, ליז בוכשטבר, טובה אברמוב ואיריס קרפ הן קבעו שיא ישראלי חדש לקבוצות של 4:51.59 דקות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:38.98 דקות, אחרי אסנת ארליך מקבוצתה (2:36.70 דקות) ונטע יוסף מהפועל בית ברל (2:38.63 דקות).

### 1978

#### שמונה האומות

בתחרות "שמונה האומות" שנערכה בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב בתחילת יולי 1978 סיימה עזרתי במקום שמיני במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:39.47 דקות.

#### אלופת ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף יולי אותה שנה זכתה עזרתי במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:35.17 דקות, שיפור לשיאה של אסנת ארליך (2:35.36 דקות), לפני ארליך (2:37.98 דקות) וגליה אלפר מהפועל רמות השבים (2:42.38 דקות). שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה לנוער היא שיפרה את השיא והעמידה אותו על 2:34.21 דקות.

### 1979

בתחרות שנערכה בווינגייט ביוני 1979 שיפרה טובה אברמוב את שיאה של עזרתי במשחה ל-200 מטר פרפר והעמידה אותו על 2:33.29 דקות. 

עזרתי קבעה שיא ישראלי חדש במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:31.20 דקות. שיא זה נישבר באוגוסט אותה שנה על ידי טובה אברמוב (2:30.23 דקות).

ראו גם
------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  יעקב פת-אל, שני שיאים, תוצאה השווה לשיא ושני שיאי נוער, דבר, 10 באוקטובר 1976
2. ↑  ניר שמיר גמל לדן ברנר ב-200 מ' חתירה -2:02.9 ד', דבר, 11 באוקטובר 1976
3. ↑  יעקב פתאל, ששה שיאים חדשים בשחייה הוצבו בפתיחת אליפות ישראל בוינגייט, דבר, 25 בספטמבר 1977
4. ↑  שלושה שיאים בסיום אליפות ישראל בשחיה בוינגייט, דבר, 28 בספטמבר 1977
5. ↑  יעקב פתאל, שחייני ישראל מובילים (בין הגברים) במפעל 8 האומות - שתי מדליות זהב - לרון קרמן ב-100 חזה ולרביעיית השליחים, דבר, 5 ביולי 1978
6. ↑  יעקב פתאל, שלוש מדליות זהב ואחת כסף לגניאל באליפות השחייה, דבר, 30 ביולי 1978
7. ↑  שיא בוגרות ו-2 שיאי נוער בפתיחת אליפות השחיה - עזרתי - 200 מ' פרפר ב-2:34.21 ד', דבר, 11 באוגוסט 1978
8. ↑  אברמוב שיפרה את השיא ב-200 מ' פרפר - 2:33.29 ד', דבר, 10 ביוני 1979
9. ↑  יעקב פתאל, 12 שיאים לאומיים חדשים נקבעו באליפות השחיה, דבר, 26 באוגוסט 1979
פירוש נוסף ערך זה עוסק באל יווני. אם התכוונתם למחזה, ראו פלוטוס (מחזה).

**פלוטוס** (ביוונית: Πλοῦτος) הוא אל העושר והכסף במיתולוגיה היוונית.

דמותו
-----

פלוטוס הוא בנם של דמטר ויאסיון. עיניו של פלוטוס נעקרו על ידי זאוס על מנת שיוכל לחלק את מתנותיו (העושר) בלא דעה קדומה. פלוטוס מתואר כנכה, ובשל כך לוקח לו זמן רב להגיע למחוז חפצו, אולם יש לו גם כנפיים, כך שאם הוא רוצה הוא עוזב מהר מכפי שהוא הגיע.

על פי חלק מסיפורי המיתולוגיה, הוא מתגורר בשאול, מחוזו של אל המוות האדס (הגיהנום היווני) ומתואר כמחזיק בידו את קרן השפע. היפונקס היה הראשון שתיאר אותו כעיוור.

בספרות היוונית מוזכר פלוטוס במחזה "פלוטוס" מאת אריסטופאנס עיוורונו של פלוטוס מתואר באופן אירוני כגורם לחוסר הצדק בחלוקת העושר, במהלך המחזה הושבה לו ראייתו לאחר שביקר במקדש אסקלפיוס וזה מאפשר לו לחלק את העושר בצורה צודקת, דבר שגורם לפגיעה בסדרי האלים והחברה.

בדיאלוג הסאטירי "טימון" של לוקיאנוס מסאמוסאטה מציין פלוטוס להרמס כי:

" לא זאוס הוא השולח אותי אלא פלוטו..."
בספרו של דנטה אליגיירי "הקומדיה האלוהית" מוזכר פלוטוס (המכונה שם "פלוטו") כשד דמוי זאב האחראי על העושר, והשומר על המעגל הרביעי של הגיהנום, בו שוכנים הקמצנים והבזבזנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פלוטוס** בוויקישיתוף
* פלוטוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1064777732
* LCCN: no2014024175
* SUDOC: 238390861
* VIAF: 313275953
* WorldCat (עם VIAF): 313275953

 |
**אותלו** (באנגלית: **Othello**) הוא סרט משנת 1990 בהפקת הלהקה השייקספירית המלכותית, ובכיכובם של איאן מקלן, וילארד וייט, אימוג'ן סטאבס וזואי ואנאמייקר. הסרט מבוסס על הפקה בימתית של המחזה "אותלו" בבימויו של טרוור נאן, שמאוחר יותר צולם באולפן עבור שידור בטלוויזיה. הסרט צולם בתיאטרון קופסה שחורה (אנ'), כך שנדרשו מעט אביזרים ותפאורות. הוא שודר בטלוויזיה ב-23 ביוני 1990 במסגרת התוכנית "Theatre Night".

צוות השחקנים
------------

* איאן מקלן – יאגו
* וילארד וייט – אותלו
* אימוג'ן סטאבס – דסדמונה
* זואי ואנאמייקר – אמיליה
* מייקל גרנדג' – רודריגו
* קלייב סוויפט – ברבנטיו / גרטינו
* ג'ון בורג'ס – דוכס ונציה / לודוביקו
* מרשה האנט – ביאנקה

הפקה
----

טרוור נאן ביים את הסרט בהתבסס על ההפקה משנת 1989 של הלהקה השייקספירית המלכותית. התפאורה, התלבושות והאביזרים נלקחו ממלחמת האזרחים האמריקנית, אבל הדיאלוגים נותרו קשורים לוונציה וקפריסין. בניגוד לצילומי המחזות "אנטוניוס וקלאופטרה" (1974) ו"מקבת'" (1979), נאן העדיף צילומים "מהורהרים" ולא תקריבים קיצוניים. הסרט אינו מנסה להסתיר את היותו צילום של הצגת תיאטרון. כמעט כל הטקסט של המחזה כלול בסרט, פרט לסצנה אחת בהשתתפות קסיו והליצן.

ביקורת
------

העיבוד הקולנועי הקודם של מחזה שייקספירי בהפקת הלהקה השייקספירית המלכותית היה "מקבת'" בשנת 1979, ונחשב לאחד העיבודים הטובים ביותר של מחזה מאת שייקספיר שנעשו אי פעם. לכן הציפיות מעיבוד זה היו גבוהות ביותר. מייקל ברוק כתב באתר BFI Screenonline שהציפיות התממשו "ההפקה היא במקום מכובד בין העיבודים הקולנועיים של המחזה אותלו, והוא ללא ספק העיבוד הטלוויזיוני המצליח ביותר". הוא ציין במיוחד את "הכימיה המוצלחת שהושגה בין השחקנים הראשיים".

לקריאה נוספת
------------

* Fisher, Philip (n.d.). "Othello". *British Theatre Guide*. נבדק ב-29 באפריל 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)

קישורים חיצוניים
----------------

* "אותלו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "אותלו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Willems, Michèle (2010). "Video and its paradoxes". In Jackson, Russell (ed.). *The Cambridge Companion to Shakespeare on Film*. Cambridge Companions to Literature. Cambridge University Press. pp. 35–46. ISBN 9780521685016.
2. 1 2 3 4  Brooke, Michael (n.d.). "Othello (1990)". BFI Screenonline. Retrieved 29 April 2017.
**סלבלאון דה איגוויי** (בספרדית: **Salvaleón de Higüey**), או בקיצור **איגוויי**, היא בירת מחוז לה אלטגרסיה ברפובליקה הדומיניקנית. העיר, שמכונה לעיתים בירת התיירות של המדינה, נמצאת במרחק של 145 קילומטרים מבירת הרפובליקה הדומיניקנית סנטו דומינגו.

היסטוריה
--------

בתחילת המאה ה-16 הספרדים רצחו את מרבית התושבים האינדיאנים בני הטאינו שהתגוררו באזור, והקימו במקום יישוב. ב-1508 רשויות המסחר הספרדיות העניקו לאיגוויי ממשל עצמי מוגבל.

בתחילת המאה ה-19 האזור עבר משליטת ספרד לצרפת, וכעבור זמן מה לשלטון האיטי שהשתחררה משלטון צרפת, עד שלבסוף הפך לחלק מהרפובליקה הדומיניקנית עם הכרזת עצמאותה ב-1844.

כלכלה
-----

כלכלת איגוויי מתבססת על גידולים טרופיים, כמו קנה מצוי, קפה, טבק, קקאו, אורז ותירס, גידול בקר וחזירים, דייג ותיירות.

### תיירות

האטרקציה המרכזית בעיר היא בזיליקת נואסטרה סניורה דה לה אלטגרסיה, בה מוצג הציור "בתולת לה אלטגרסיה", שהובא על ידי מיסיונרים ספרדים בעת הקמתה של איגוויי. בכל שנה ב-21 בינואר נחגג יום בתולת לה אלטגרסיה. יום זה נחשב ליום חופש לאומי ורבבות אנשים מגיעים לקתדרלה ביום זה.

שאר התיירות מרוכזת בעיר הקרובה פונטה קאנה, אשר רבים מתושבי איגוויי מועסקים במלונותיה.

תחבורה
------

את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי פונטה קנה, שנמצא בעיר פונטה קאנה. זהו נמל התעופה העמוס ביותר ברפובליקה הדומיניקנית, גם יותר מנמל התעופה של סנטו דומינגו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איגוויי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של איגוויי (בספרדית)
* איגוויי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562382405171
* BnF: cb13571789n (data)
* LCCN: n2010051916
* NKC: ge753350
* VIAF: 150337703
* WorldCat (עם VIAF): 150337703

 |
ג'ינס קרוע
ג'ינס קרוע
ג'ינס קרוע הוא מכנס ג'ינס שנקרע בכוונה או כתוצאה מבלאי.

יש מספר סוגים של ג'ינס קרוע: ג'ינס ישן שהופך בלוי, ג'ינס שנקרע בכוונה על ידי הלובש וג'ינס שנקרע בתהליך הייצור. בדרך כלל הג'ינס קרוע בברכיים אך יש ג'ינס הקרועים בכל מיני מקומות.

הזוג הראשון של ג'ינס רגיל תוכנן על ידי לוי שטראוס. המכנסיים תוכננו כך שיתאימו לאיש עובד בצבע כחול כהה. הג'ינס הפך לבגדיו של דור ה-50 וה-60. הג'ינס הקרוע הופיע רק בשנות השבעים עם עליית זרם הפאנק. הקרעים סימלו מרד: הפאנקיסטים קרעו ג'ינס כמחאה פוליטית.

לפני שנות ה-70 ג'ינס קרוע היה נחלתם של המעמדות העובדים, שהג'ינס שלהם הפך לבלוי. לאחר מכן, הג'ינס הקרוע הפך לאפנתי בעיקר אצל הצעירים שטוענים שהוא מבטא את הייחוד שלהם ואת זהותם. גם בתצוגות אופנה של מעצבים מפורסמים, כמו דיור, ניתן לראות את הג'ינס הקרוע.

כוכבי רוק עזרו להפוך את הג'ינס הקרוע לפופולרי (כמו מדונה) היצרנים החלו לייצר ג'ינס קרוע. מעצבים כמו דיזל ובאלמין הציגו מכנסי ג'ינס קרועים בתצוגות, וחנויות כמו הארודס החלו למכור אותם. כיום ג'ינס קרוע - רווח.

ישנן טכניקות שונות לקריעת ג'ינס. קורעים את הג'ינס ביד או בלייזר.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  שרה רייני, למה כולם לובשים ג'ינס קרוע ולמה זה עולה יותר מג'ינס בלי חורים?, באתר דיילי מייל, ‏25 ביולי 2017
כיסא כדור
כיסא בועה
**אירו ארניו** (בפינית: Eero Aarnio; נולד ב-21 ביולי 1932) הוא מעצב פנים פיני שהתפרסם בזכות עיצובי הרהיטים החדשניים שעיצב בשנות ה-60, ובפרט - עיצובי כיסאות הפלסטיק והפיברגלאס שלו.

חייו
----

ארניו למד באוניברסיטת אלטו לאמנות ועיצוב (Aalto University School of Art and Design) בהלסינקי ופתח משרד עצמאי ב-1962. בשנה שלאחר מכן הוא עיצב את כיסא הפעמון, כדור חלול על מעמד, הפתוח בצידו כדי לאפשר ישיבה בתוכו. הכיסא הוצג לראשונה ביריד הרהיטים הבינלאומי בקלן ב-1966 בו נתקבל כלהיט ותרם להכרה הבינלאומית בארניו. ב-1968 עוצב כיסא בועה הדומה לו, אך שקוף ותלוי מהתקרה. הן עיצוב הרהיטים מפיברגלס והן צורת הכיסאות היו מהפכניים באותה עת.

עיצובים חדשניים נוספים שלו היו כיסא פסטיל (1968) - כדור משוטח עם חלל בתוכו, שמשמש גם ככיסא נדנדה וזכה בפרס העיצוב האמריקאי ב-1968, וכיסא עגבנייה (1971), המעוצב כשלושה כדורים עם מושב ביניהם. שניהם מיועדים הן לשימוש בבית והן מחוץ לו וכיוון שהם צפים על המים הם מותאמים גם לשימוש בתוך בריכות שחייה.

ארניו יצר במהלך השנים עיצובים רבים נוספים, ביניהם: "פטריה" - שרפרף שעוצב בשנת 1954 מקנה קלוע, עוצב מחדש כאבטיפוס מפיברגלס בשנות ה-70, ונמצא בייצור מסחרי מסוף שנות ה-90; שולחן בורג (שצורתו כצורת בורג), פוני - צעצוע-כיסא בדמות פוני, כיסא "פורמולה" (1998) בהשראת עיצובן של מכוניות פורמולה.

* בקדמת התמונה משמאל - כיסא פסטיל אדום, לידו שלושה שרפרפי פטריה (בלבן וירוק), במרכז התמונה - כיסא עגבנייהבקדמת התמונה משמאל - **כיסא פסטיל** אדום, לידו שלושה שרפרפי **פטריה** (בלבן וירוק), במרכז התמונה - **כיסא עגבנייה**
* שולחנות בורג**שולחנות בורג**
* פוני**פוני**
* כיסא פורמולה**כיסא פורמולה**

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אירו ארניו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אירו ארניו
* אירו ארניו באתר scandinavian design, לרבות גלריית תמונות של עיצוביו
* אירו ארניו, באתר מטעם חברת ADELTA המייצרת את הרהיטים שעיצב

הערות שוליים
------------

1. ↑  כיסא פסטיל באתר מוזיאון Powerhouse בסידני, אוסטרליה
2. ↑  כיסא עגבנייה, באתר www.eero-aarnio.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007499166005171
* GND: 129570494
* ISNI: 0000 0001 0350 3189
* KulturNav: 2e064a15-de28-4480-837d-18e4402e6496
* LCCN: no2016090284
* NGV: 15107
* SUDOC: 163694990
* ULAN: 500270610
* VIAF: 154683629
* WorldCat: lccn-no2016090284

 |
**סמואל קוטס** (באנגלית: **Samuel Cotes** ‏: 1734 – 1818) היה אחיו הצעיר של הצייר פרנסיס קוטס. הוא היה צייר מצליח של פורטרטים מיניאטוריים ועבד גם בעפרונות. הוא מת בצ'לסי ב-1818.

ביוגרפיה
--------

הוא היה בנו השלישי של רוברט קוטס, ראש עיריית גולווי, שהתיישב בלונדון, הפך לרופא והתחתן עם אליזבת, בתו של פרנסיס לין, המזכיר הראשי של החברה המלכותית האפריקאית (RAC). הוא חונך על ידי אביו ולמד רפואה, אך פנה לציור בהשראתו והצלחתו של אחיו המבוגר פרנסיס קוטס, ממנו קיבל את הכשרתו האמנותית.

סמואל קוטס נודע כצייר פורטרטים. אבל גם דיוקנאות העפרון שלו זכו להצלחה. הוא צייר במיניאטורות על אמייל ושנהב, והציג בין השנים 1760 עד 1789 בתערוכות של אגודת האמנים של בריטניה הגדולה ובאקדמיה המלכותית לאמנויות (RA).

במהלך תקופה זו הוא התגורר ברחוב פרסי 25. לאחר מות אחיו, צייר מיניאטורה גדולה שלו מהזיכרון. הדיוקן שצייר את השחקנית מרי אן ייטס בתור אלקטרה נחרט בשיטת מצוטינט על ידי פיליפ דאו, ודיוקן של תומאס פאונל על ידי ריצ'רד ארלום.

קוטס היה נשוי פעמיים, תחילה למרי קרסוויק ב-1768, ובפעם השנייה ב-1780 לשרה שפרד, אמנית, שמתה ב-27 בספטמבר 1814, בגיל 76.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמואל קוטס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Cust, Lionel Henry (1887). "Cotes, Samuel". In Stephen, Leslie (ed.). Dictionary of National Biography. Vol. 12. London: Smith, Elder & Co. p. 284.
2. ↑  Remington, V. "Cotes, Samuel". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* DSI: 1584
* NGV: 5603
* RKD: 18660
* ULAN: 500017336
* VIAF: 95787581
* WorldCat: viaf-95787581

 |
**פלדצויגמייסטר** הייתה דרגה צבאית היסטורית בחלק מהצבאות הגרמניים, בצבא האוסטרי ובצבא האוסטרו-הונגרי, במיוחד בשימוש ביחידות הארטילריה. הדרגה הייתה נפוצה במהלך המאות ה-16 או ה-17, אבל היא נותרה בשימוש גם בתחילת המאה ה-20 בחלק ממדינות אירופה. בצבא האימפריה ההבסבורגית, דרגת פלדצויגמייסטר הייתה שוות ערך ללוטננט גנרל.

אטימולוגיה
----------

המונח הוא גרמני, ומשמעו המילולי מתורגם ל"מפקד החימוש' או 'מפקד התותחים'. **פלד** פירושו לקרבי, כפי שהוא משמש גם בתואר הגרמני עבור גנרל-פלדמרשל, ו**צויג** מתייחס לתותחים בשימוש יחידות הארטילריה. בצרפתית הדרגה השווה לפלדצויגמייסטר הייתה *Grand maitre d'artillerie*, שהייתה בשימוש מתקופת פיליפ השישי, מלך צרפת.

דרגה צבאית
----------

במקור, הדרגות מעל פלדצויגמייסטר היו פלדהאופטמן וגנרל-פלדמרשל, והיא הייתה הדרגה השלישית החשובה ביותר בצבא. למרות שהביטוי היה נפוץ ביחידות הארטילריה הגרמנית, שימש התואר גם במיליציות האוסטרית, ההונגרית, והצרפתית. הדירוג של פלדצויגמייסטר היה שונה במדינות הגרמניות. באוסטריה-הונגריה, פלדצויגמייסטר הייתה אחת משלוש הדרגות של גנרל חיל.

בשנת 1898, משרד המלחמה של מלכות פרוסיה יצר את התפקיד של פלדצויגמייסטר אשר היה שווה למפקד דיוויזיה. הפלדצויגמייסטר היה אחראי על אספקת נשק, תחמושת וכוח אדם.

בבוואריה משנת 1906, הפיקוח על כלי הנשק הופקד בידי מחלקת הפלדצויגמייסטר.

הצבא האוסטרו-הונגרי
-------------------

דרגת פלדצויגמייסטר בצבא האוסטרו-הונגרי (שוות ערך לגנרל חיל הרגלים ולגנרל חיל הפרשים)
בצבא האוסטרו-הונגרי, ל-**Feldzeugmeister** (בהונגרית: **Táborszernagy**) הייתה משמעות שונה. במהלך המלחמות הנפוליאוניות, פלדצויגמייסטר החזיק בדרגה מעל פלדמרשל-לוטננט והיה ממש מתחת לפילדמרשל. הדרגה הייתה מקבילה בערך לדרגת גנרל. פלדצויגמייסטר היה שווה ערך לגנרל חיל הרגלים וגנרל חיל הפרשים. הדרגה נשארה השנייה בחשיבותה בצבא האוסטרי עד ליצירת דרגת גנרל-אוברסט בשנת 1915.
בתחילה ניתנה הדרגה לגנרלים ביחידות הרגלים והארטילריה, בעוד ביחידות חיל פרשים ניתנה דרגת גנרל חיל הפרשים, אולם משנת 1908 ואילך ניתנה דרגת פלדצויגמייסטר רק לגנרלים מיחידות ארטילריה בלבד.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| דרגה זוטרה**פלדמרשל-לוטננט** | **דרגות הצבא האוסטרו-הונגרי****פלדצויגמייסטר** | דרגה בכירה**גנרל-אוברסט** |

קישורים חיצוניים
----------------

* רשימת הגנרלים האוסטרים
* הגנרלים האוסטרים 1792-1815

הערות שוליים
------------

1. ↑  Lackey, Scott (1995). *The Rebirth of the Habsburg Army: Friedrich Beck and the Rise of the General Staff*. *Issue 161 of Contributions in Military Studies*. ABC-CLIO. p. 1. ISBN 0313031312.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* HDS: 028708

 |
סודליט, אחד מסוגי המינרלים הפלטשפטואידים
**פֶלְדְשְפַּטוֹאִידִים** הם קבוצה של מינרלים טקטוסיליקטיים (סיליקטים במבנה מרחבי) הדומים לקבוצת המינרלים של פצלת השדה (המוכרת גם בשמות פלדספט או פלדספאר) בהרכבם הכימי, כלומר הם אלוּמוֹ-סיליקטים אלקליים, אך בעלי מבנה שונה ותכולה קטנה בהרבה של סיליקה (SiO2). בעוד שבפצלת השדה היחס בין כמות האלומיניום לכמות הצורן הוא כמעט 1 ל-3, בפלדשפטואידים היחס הוא כמעט אחד לאחד. בחלק מהמינרלים מופיעים בנוסף לאניון הראשי (SiO4]-4]) גם אניונים אחרים כדוגמת כלוריד, סולפיד, סולפט או קרבונט. הפלדשפטואידים מופיעים בסוגי סלעי יסוד אלקליניים נדירים שאינם מכילים קוורץ, ובכמה סוגים נוספים של סלעים כדוגמת סקארן, סלע מותמר שנוצר בהתמרת מגע.

כמו פצלת השדה בנויים הפלדשפטואידים מארבעונים של סיליקה ואלומיניום, אך שלא כמו בפצלת השדה הסידור של הארבעונים שונה מסוג לסוג. לפלדשפטואידים יש מבנה דומה לזאוליטים בכך שיש חללים גדולים במבנה הגביש, אם כי בניגוד לזאוליטים, שהחללים קשורים ביניהם ויוצרים תעלות (וכך נעשה שימוש בהם כמסננת המאפשרת מעבר רק של מולקולות ברוחב התעלה), אין בפלדשפטואידים קשר בין החללים. בחלק מהפלדשפטואידים מתיישבים בחללים אלו מולקולות מים או אניונים כדוגמת כלוריד, סולפיד, סולפט או קרבונט. משקלם הסגולי הנמוך של המינרלים בקבוצת הפלדשפטואידים מעיד על החללים הגדולים במבנם.

בדיאגרמת QAPF "פואיד" (Foid), קיצור של המילה פלדשפטואיד, הוא כינוי לכל סלע יסוד המכיל עד ל-60% מינרלים פלדשפטואידים. לדוגמה סיאניט המכיל כמויות ניכרות של נפלין מכונה "סיאניט נושא פואיד" (foid-bearing syenite) או "סיאניט-פואידי" (foid-syenite).

מינרלים פלדשפטואידיים
---------------------

* לוסיט - [K[AlSi2O6
* נפלין - Na3KAl4Si4O16
* אנלציט - NaAlSi2O6•H2O
* קנקריניט - Na6Ca2Al6Si6O24(CO3)2
* אפגניט - Na,Ca,K)8(Si,Al)12O24(SO4,Cl,CO3)3•H2O)
* קלסיליט - KAlSiO4
* הלוויט - Mn2+4Be3(SiO4)3S
* דייווין - Na4K2Ca2Si6Al6O24(SO4)Cl2
* קבוצת הסודליט
	+ סודליט - Na8Al6(SiO4)6Cl2
	+ האיאין - Na,Ca)4-8Al6Si6(O,S)24(SO4,Cl)1-2)
	+ לזוריט - Na,Ca)8(AlSiO4)6(SO4,S,Cl)2)
	+ נוסאן - (Na8Al6Si6O24(SO4)•(H2O

נפלין הוא המינרל הנפוץ ביותר, והוא מהווה מרכיב עיקרי בסלעי יסוד אלקליניים כדוגמת "סיאניט נפליני". נפלין הוא גם הפלדשפטואיד היחיד המצוי בישראל והוא מרכיב ראשי בסלעי בזלת מגיל קרטיקון מוקדם במכתש רמון.

שימושים
-------

לפלדשפטואידים יש ערך כלכלי מועט. המינרל לזוריט הוא המרכיב העיקרי באבן החן לפיס לזולי ונהגו בעבר להפיק ממנו את הפיגמנט הכחול המכונה "אולטרמרין", שבו השתמשו לצביעת בדים ולהכנת צבעי טמפרה. גם הסודליט, מינרל בצבע "כחול מלכותי" משמש כאבן חן. באיטליה נעשה בעבר שימוש בלוסיט כדשן. מנפלין, מינרל המכיל 36% Al2O3, מפיקים אלומינה ואלומיניום.

לקריאה נוספת
------------

* *Feldspars and Feldspathoids: Structures, Properties and Occurrences*, editor: W.L. Brown, Springer; 1 edition (September 30, 1984)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פלדשפטואיד** בוויקישיתוף
* אתר Mineral Galleries
* פלדשפטואיד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**אלכסנדרה ברושטיין** (23 באוגוסט 1884 וילנה - 20 בספטמבר 1968 מוסקבה) הייתה סופרת ומחזאית יהודייה-רוסייה, אשר כתבה בברית המועצות, וזכתה שם לפרסום רב.

ביוגרפיה
--------

נולדה בווילנה בשם אלכסנדרה ויגודסקי. אביה, יעקב ויגודסקי היה רופא גינקולוג, סופר יידיש, ואיש ציבור, שר לענייני יהודים בליטא המרכזית, ציר לסיים של הרפובליקה הפולנית השנייה (1922–1927), וממנהיגי קהילת וילנה ערב חורבנהּ. הוריה נרצחו על ידי הנאצים. 

ברושטיין סיימה את לימודיה בבסטוז'ב, מוסד ללימודים גבוהים לנשים בסנקט-פטרבורג. בין השנים 1906–1917 היא עבדה עם הצלב האדום הפוליטי, ארגון שעסק במתן סיוע לאסירים פוליטיים באימפריה הרוסית ויותר מאוחר בברית המועצות. הארגון הפסיק את פעילותו ב-15 ביולי 1938. לאחר מהפכת אוקטובר היא פעלה לחיסול הבערות בברית המועצות, הקימה מספר בתי ספר בפטרוגראד למבוגרים וכתבה לילדים ומתבגרים.

ב-1922 יצא המחזה הראשון של ברושטיין: "מאי". היא פרסמה כ-60 מחזות, רובם ככולם לנוער, אך התפרסמה בעיקר בזכות טרילוגיה אוטוביוגרפית שיצאה לאור בסוף שנות החמישים ותחילת שנות הששים, וכללה את "הדרך יוצאת למרחקים", "שעת שחר" ו"אביב".

הטרילוגיה
---------

ספרה "**הדרך יוצאת למרחקים**" תורגם לעברית על ידי דוידה קרול ויצא לאור בספריית הפועלים ב-1988.

הספר הוא חלק מטרילוגיה אוטוביוגרפית של ברוּשטיין, שיצאה ברוסיה במהדורות רבות של עשרות אלפי עותקים כל אחת, וזכתה למעמד של ספר פולחן. הספר הוא מעין שילוב של רומן חניכה, רומן היסטורי ופוליטי וספר זיכרונות והרפתקאות. בהומור מרגש מספרת ברושטיין על ילדותה ונעוריה בווילנה על גבול המאות ה–19 וה–20. זהו סיפור אמין ומרתק, שאינו סוטה מהנרטיב הסוציאליסטי של ברית המועצות בתקופה זו של סוף שנות ה–50 ותחילת ה–60, שבהן התפרסמה הטרילוגיה

קיימת ברוסיה התעניינות מחודשת בספר, והחל מ–2005 יצאה כמעט מדי שנתיים מהדורה חדשה שלו.

משפחתה
------

אלכסנדרה ברושטיין הייתה נשואה לסרגיי ברושטיין שהיה רופא ידוע, ולהם שני ילדים: בן בשם מיכאיל בורשטיין, שהיה מהנדס מזון ועבד במפעל אוקטובר האדום, אחד ממפעלי ממתקים הגדולים במדינה; ובת בשם נדז'דה נדז'דינה, שהייתה כוריאוגרפית שהקימה את להקת בריוזקה.

לקריאה נוספת
------------

* Rina Lapidus, **Jewish Women Writers in the Soviet Union**, Routledge, 2012.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסנדרה ברושטיין** בוויקישיתוף
* ולרי דימשיץ, אלכסנדרה ברושטיין, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית)
* כתבה על אלכסנדרה בורשטיין (ברוסית)
* ליזה רוזובסקי, "זה הרומן ששימש לי כמצפון מוסרי, זה הספר שאני רוצה להכיר לילדיי", הארץ, 24 בספטמבר 2019
* אלכסנדרה ברושטיין, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  Lapidus, p. 20
2. ↑  Безумство храбрых// Санкт-Петербургские ведомости, № 164, 28.08.2013
3. 1 2  ליזה רוזובסקי, "זה הרומן ששימש לי כמצפון מוסרי, זה הספר שאני רוצה להכיר לילדיי", הארץ, 24 בספטמבר 2019

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007303105705171
* CiNii: DA16667711
* GND: 1057580589
* ISNI: 0000 0000 6691 8894
* LCCN: n85121698
* LNB: 000145587
* NKC: kup20020000011800
* NLA: 35257754
* NSK: 000097069
* RERO: 02-A013506905
* SELIBR: 43414
* SUDOC: 073750417
* Trove: 885370
* VIAF: 79278247
* WorldCat: lccn-n85121698

 |
**איסבלה** (בספרדית: **Isabela**) הוא האי הגדול ביותר באיי גלאפגוס. שטחו של האי הוא 4,640 קמ"ר, אורכו 100 ק"מ והוא גדול פי ארבעה לערך משטחו של סנטה קרוס, האי השני בגודלו בקבוצת האיים. האי נקרא על שמה של איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה. בעבר נקרא האי בשם האנגלי אלבאמרל (Albemarle) על שמו של ג'ורג' מונק (George Monck) הדוכס מאלבאמרל. היישוב השלישי בגודלו בקבוצת האיים, פוארטו ויימיל (Puerto Villamil), שוכן בקצהו הדרום-מזרחי של האי. קו המשווה חוצה את האי.

גאולוגיה
--------

כאחד מהאיים הצעירים ביותר מבחינה גאולוגית באיי גלאפגוס, איסבלה שוכן באזור המערבי של קבוצת האיים ליד הנקודה החמה של גלאפגוס. לפני כמיליון שנה לערך האי נוצר כתוצאה מהתמזגות של שישה חרוטי מגן: אלסדו (Alcedo), סרו אסול (Cerro Azul), דרווין (Darwin), אקוודור (Ecuador), סיירה נגרה (Sierra Negra) וולף (Wolf). כולם פרט לאקוודור עדיין פעילים ובכך הופך האי איסבלה לאחד המקומות הפעילים ביותר בעולם מבחינה געשית. פסגת הר וולף היא הנקודה הגבוהה ביותר באי בגובה של 1,707 מטרים מעל פני הים ויחד עם הר אקוודור הוא אחד משני ההרים שנמצאים בדיוק על קו המשווה. האי ידוע בעיקר בשל התופעות הגאולוגיות שבו שממחישות את האירועים שיצרו את קבוצת האיים. בין השאר מדובר על ההתרוממויות במפרץ אורווינה (Urvina) ובתעלת בוליבר (Bolivar), על החרוט הגעשי במפרץ טאגוס (Tagus) ועל הר אלסדו שהוא אחד מהרי הגעש הפעילים ביותר על פני כדור הארץ.

* אלסדואלסדו
* סרו אסולסרו אסול
* דרוויןדרווין
* אקוודוראקוודור
* סיירה נגרהסיירה נגרה
* וולףוולף

החי והצומח
----------

איסבלה הוא אי מעניין מאוד מבחינת עולם החי והצומח שלו. הצמחייה באי לא זהה לזו של האיים השכנים בשל היותו אי צעיר יחסית. שדות הלבה הצעירים והאדמה סביבם לא מספקים חומרי הזנה המתאימים לקיום צמחייה כפי שקורה באיים האחרים. תופעה נוספת הנוגעת לכך מתקיימת על פסגותיהם של הר וולף והר סרו אסול. פסגות הרים אלה נמצאות מעבר לקו שבו מתאפשר לצמחייה להתפתח והם צחיחות באופן תמידי.

עולם החי העשיר של איסבלה הוא מעל ומעבר לכל קנה מידה של השוואה. אוכלוסיית צבי הגלאפגוס באי עולה בגודלה על זו של כל שאר האיים. גודלו של האי, הטופוגרפיה יוצאת הדופן שלו והפעילות הגעשית שבו, גרמו להיווצרותם של תת-מינים שונים של צבים. כיום משוטטים צבים באופן חופשי בקלדרות של רוב ההרים באי.

אוכלוסיית העיזים שהובאה לאי על ידי האדם הגיעה למספר של יותר מ-100,000 פרטים אך היא מדוללת על ידי שירות הפארקים הלאומיים של גלאפגוס ועל ידי מכון צ'ארלס דרווין.

בין שאר מיני בעלי החיים הנוספים שניתן למצוא באי הם: פינגווין גלאפגוס, קורמורן גלאפגוס, איגואנה ימית, סולה, שקנאי חום, וסרטן סלעים אדום. כמו כן שוכנים באי איגואנה מצויצת, פרושי דרווין, עקב גלאפגוס, יונת גלאפגוס ולטאת לבה גלאפגוס. חופו המערבי של האי הוא המקום הטוב ביותר לצפות בלווייתנאים ובדולפינים.

* קורמורן גלאפגוסקורמורן גלאפגוס
* סולה כחולת-רגלסולה כחולת-רגל
* אריה ים גלאפגוסאריה ים גלאפגוס
* איגואנה ימיתאיגואנה ימית
* פינגווין גלאפגוספינגווין גלאפגוס
* פלמינגו אמריקניפלמינגו אמריקני

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איסבלה** בוויקישיתוף
* | Galapagos Conservancy
* איסבלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 315143525
* WorldCat (עם VIAF): 315143525

 |
**דיר-לה-דה** הוא שיר עם, שמקורו באי היווני קלימנוס.

מקור
----

השיר דיר-לה-דה היה פופולרי בקרב הימאים ושולי הספוגים באי קלימנוס. מילות השיר הכילו דברי עידוד לצוללנים שעלו מן הים, והוא נועד להשאיר אותם ערים כדי שלא ייפגעו ממחלת הצוללנים.

אחת הגרסאות המוקדמות של השיר הוקלטה בשנת 1965 על ידי פאנדליס גיניס, אחד משולי הספוגים באי קלימנוס.

בשנת 1969 הקליט זמר המחאה דיוניסיס סבופולוס, יליד סלוניקי, גרסה לשיר. הוא נתבע על ידי גיניס על הפרת זכויות יוצרים, אך בית המשפט פסק כי זהו שיר עממי לאחר שהובאו בפניו עדויות של אמנים שהכירו את השיר שנים רבות לפני כן.

בעקבות המשפט זכה השיר לפרסום רב, והוקלט על ידי אמנים יווניים רבים. ביצועים אלה נחשבו לאקט של מחאה פוליטית נגד המשטר הצבאי ביוון, ששימש דוגמה גם לאמנים אחרים בפנייתו אל הפולקלור לשם כך.

גרסאות נוספות
-------------

באפריל 1970 הקליטה דלידה גרסה לשיר זה באיטלקית, צרפתית, גרמנית ואנגלית. גרסתה של דלידה נקראה "darla dirladada" והתפרסמה בעולם כולו. באותה שנה הקליט טריפונס גרסה לשיר זה בשם "דיר-לה-דה" שהפכה ללהיט ענק בישראל ומושמעת עד היום. טריפונס שר את השיר גם בסרטו של ג'ורג' עובדיה, "אריאנה".

במהלך השנים הוקלטו גרסאות רבות לשיר על ידי זמרים וזמרות במדינות רבות, בהן צ'ילה, הולנד, מקדוניה הצפונית, פינלנד ורומניה. אחת הגרסאות שהצליחה במיוחד במצעדי הפזמונים היא גרסת טכנו שהוקלטה בצרפת בשנת 1993.

בשנת 2002 הקליטה דנה אינטרנשיונל גרסה הומוריסטית בעברית בשם "מכת חום (איי לה דיר לה דה דה)" שנכללה באלבום, החלום האפשרי (2002). חלקים מהשיר "דיר-לה-דה" מופיעים גם בסוף השיר "אש" של ליאור נרקיס.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "דיר-לה-דה" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על היצירה "דיר-לה-דה" באתר Discogs

הערות שוליים
------------

1. ↑  בתקליטון של טריפונס השיר נקרא "דיר-לה-דה". ניתן לראות את עטיפת התקליטון בריאיון עם טריפונס, בקישור הבא:

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 4e60bbdd-c0e7-4a29-b92b-872f433e4a73

 |