recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אויגן זנגר** (גרמנית: Eugen Sänger, ‏ 22 בספטמבר 1905 - 10 בפברואר 1964) היה מהנדס חלל אוסטרי הידוע בשל התרומות שלו לתאוריה של מטוסים עם גוף המייצר עילוי (lifting body theory) ולטכנולוגיה של מנועי מגח סילון (Ramjet engines). בתקופת מלחמת העולם השנייה הוא ניסה להוביל פרויקט מקביל לזה שהוביל ורנר פון בראון, פרויקט אשר מטרתו לפתח מפציץ אשר יוכל הגיע לאמריקה וחזרה.

קונספט המפציץ התת-מסלולי
------------------------

זנגר הסכים להוביל קבוצת פיתוח רקטות באזור Lüneburg Heath ב-1936. הוא בהדרגה הגה את הרעיון של מזחלת עם הנעה רקטית שתוכל לשגר מפציץ בעזרת המנוע הרקטי שלה אשר לאחר מכן יטפס לשפת החלל ויקפץ לאורך האטמוספירה העליונה - לא ייכנס למסלול, אבל יהיה מסוגל לכסות מרחקים אדירים בסדרה של גיחות תת-מסלוליות (בדומה לאבן המקפצת על פני המים). התכנון יוצא הדופן הזה נקרא "ציפור הכסף" (בגרמנית: Silbervogel) והיה אמור להסתמך על גופו עצמו כדי לייצר עילוי ולשאת אותו לאורך נתיבו התת-מסלולי. זנגר נעזר בתכנון באשתו המתמטיקאית איריין ברדט. זנגר תכנן גם את המנועים הרקטיים שמטוס החלל ישתמש בהם, אשר יידרשו לייצר דחף של 1 מגהניוטון.

ב-1942 ביטל משרד התעופה הגרמני את הפרויקט יחד עם פרויקטים שאפתניים אחרים לטובת התרכזות בטכנולוגיות מוכחות, וזנגר נשלח לעבוד במקומות אחרים.
בהמשך המלחמה הוא עשה עבודה חלוצית על הטכנולוגיה של מנועי מגח סילון, ועבד עד סוף המלחמה על פרויקטים כמו המיירט Skoda-Kauba Sk P.14.

לאחר המלחמה
-----------

זנגר הגה את הרעיון התאורטי של הנעה פוטונית - שימוש בפוטונים להנעה לצורך מסע בין כוכבי. לפי נוסחת ציאולקובסקי, המהירות הסופית אליה תגיע רקטה יחסית למהירות הפליטה של חומר ההנעה (במהירויות לא יחסותיות), וכיוון שהפוטון נע במהירות המרבית האפשרית - מהירות האור - מנוע אידיאלי כזה מספק את הנצילות המרבית האפשרית. הוא הגה גם את השימוש בהנעת לייזר ופיתח קונספטים ומשוואות בנושא, וקידם את התאוריה של השימוש במפרש סולארי.

עבודתו על ציפור הכסף הוכיחה חשיבות רבה בעבור מטוסי ה-X-15, ה-בואינג X-20 דיינה-סור, ובסופו של דבר עבור תוכנית מעבורות החלל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אויגן זנגר** בוויקישיתוף
* Sänger, Eugen; Irene Sänger-Bredt (באוגוסט 1944). "A Rocket Drive For Long Range Bombers" (PDF). Astronautix.com. נבדק ב-2008-01-17. `{{cite web}}`:  (עזרה)
* אויגן זנגר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007283330205171
* GND: 124000940
* ISNI: 0000 0001 0984 6967
* LCCN: no95033641
* MGP: 196137
* NDL: 00549902
* NKC: xx0026626
* NTA: 074756044
* VIAF: 69849791
* WorldCat: lccn-no95033641

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בחייל ספרטני. אם התכוונתם לרודן מקומאי המכונה "מלאקוס", ראו אריסטודמוס מקומאי.
**אריסטודמוס מספרטה** היה חייל ספרטני, שהיה אחד משני הניצולים הספרטנים היחידים ששרדו את קרב תרמופילאי.

היעדרותו מקרב תרמופילאי
-----------------------

בעוד הצבא הספרטני תחת פיקודו של המלך לאונידס הראשון, מתארגן בתרמופילאי לקראת הקרב עם המחנה הפרסי, לקו שני חיילים אוריטוס ואריסטודמוס בזיהום חריף בעיניהם. ולפיכך נשלחו לנוח הרחק ממקום הקרב. כאשר שמעו את רעש הקרב חגר אוריטוס את נשקו וביקש מעבדו להוליך אותו אל מקום הקרב, הוא נהרג במהירות. אריסטודמוס לעומת זאת פנה לחזור אל ספרטה, אולם שם זכה ליחס כשל בוגד ופחדן. על יחס זה מספר הרודוטוס:

> 
> הוא סבל את החרפה שאיש מהספרטנים לא הדליק לו אש ולא דיבר אתו, והקלון היה שהוא נקרא אריסטודמוס מוג הלב.
> 
> 
> 
> 

אם כי בהמשך כותב הרודוטוס שאריסטודמוס תיקן חרפה זו בקרב פלטאיה שבמהלכו מת.

ניצול נוסף של הקרב היה פנטיטיס שיצא לתסאליה בשליחות לאונידס, וכאשר שמע על הקרב התאבד בתלייה.

אריסטודמוס בתרבות
-----------------

קרולין דל סנידקר כתב ספר בשם "הספרטאי" בו הוא מגולל את סיפורו של אריסטודמוס. הספר תורגם לעברית על ידי אוריאל שלח, והודפס בהוצאת מ. ניומן בשנת ה'תשכ"ב.

אריסטודמוס הוא אחד מגיבורי הסרט 300 אם כי הוא נזכר שם בשם **דיליוס**. ישנם מספר הבדלים בין הגרסה ההיסטורית לבין זו של הסרט. בסרט דיליוס נשלח בידי לאונידס כדי לספר על גבורתם של הספרטנים, בעוד שבמציאות אריסטודמוס ניצל מהקרב בגלל מחלה. בסרט דיליוס זוכה ליחס של כבוד, בעוד שבמציאות אריסטודמוס זכה לחרפות וגידופים.

לקריאה נוספת
------------

* הרודוטוס, **היסטוריה**, תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ, פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרודוטוס, ספר ז', 231.
2. ↑  הרודוטוס, ספר ז', 232.
**דלקן** הוא התקן אלקטרוני (בטכנולוגיית RFID) המוצמד לפתח התדלוק של כלי רכב, ומאפשר לזהות את כלי הרכב המתודלק ואת זכותו לתדלוק על חשבון הארגון שישלם את מחיר התדלוק לחברת הדלק. פרטי הזיהוי משודרים לתחנת התדלוק, וממנה מועבר החיוב לארגון שהמכונית משמשת אותו.

הרעיון להתקן זה הועלה בשנת 1983 בידי דוד קלריך בחברת "תדיראן" הישראלית, ופיתוחו הושלם בידי קלריך בשנת 1991 בחברת "אורפק", ומאז הותקן במיליוני כלי רכב בעשרות מדינות בעולם. בשנת 2017 נמכרה השליטה בחברת אורפק, שהדלקן היה המוצר העיקרי שלה, לחברת ג'ילברקו (אנ') האמריקאית, לפי שווי חברה של 225 מיליון דולר.

הדלקן מפשט את תהליך התדלוק (הנוהג ברכב אינו צריך למסור למתדלק אמצעי תשלום כלשהו), מבטיח שהתדלוק יבוצע רק ברכב המורשה לכך ומספק לבעל הרכב מידע מלא על צריכת הדלק של הרכב.

רקע להמצאה
----------

עד תחילת שנות ה-80, עובדי תדיראן היו מתדלקים את רכביהם באמצעות תלושים, מנהל צי הרכב של החברה יוסף אהרונוביץ' חיפש פתרון שייעל את תהליך התדלוק ובכך יחסוך את הוצאות הדלק ויפחית את העבודה המנהלית הקשורה להנפקת התלושים. לצורך כך הוא שכר את המהנדס דוד קלריך והמתכנת דב טלמור.

הסדרי התדלוק בישראל
-------------------

מדבקת "פזומט" על פתח התדלוק של מכונית מציינת למתדלק שבמכונית מותקן דלקן
בשנים הראשונות להתקנת דלקנים בישראל קושר כל דלקן לחברת דלק יחידה, שאתה הגיע בעל צי הרכב להסכם מתאים (בחברת "פז" מותג הדלקן בשם "פזומט"). הסדר זה פגע בתחרות בשוק התדלוק, ובמיוחד פגע בחברות הדלק הקטנות, ומשום כך יזם משרד האנרגיה תקנות שיבטלו כבילה זו, ויאפשר לבעלי דלקן תדלוק בכל תחנת דלק שהותאמה לכך. תקנות אלה הותקנו באוקטובר 2011, וכדי לאפשר לתחנות הדלק להתאים עצמן לכך ניתן להן תוקף עתידי. בהתאם לכך, ומחמת עיכובים נוספים, רפורמה זו נכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2018. אף שתחנות הרכב הותאמו לדלקן אוניברסלי, בין בעלי ציי הרכב יש עדיין המעדיפים, משיקולים עסקיים, התקשרות עם רשת תדלוק אחת.

לקריאה נוספת
------------

* גלית חמי וסופי שולמן, **להמציא כל בוקר מחדש - סיפורה של החדשנות הישראלית**, ידיעות ספרים, 2018, הפרק "כחץ שלוח", עמ' 206–211

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דלקן
* דלקן: לתדלק בלי ארנק, באתר "חדשנות ישראלית"
* התקן תדלוק אוניברסלי, פותח לך אפשרויות תדלוק במרבית התחנות בישראל! יותר נוח לעובדים-יותר גמישות לחברה!, באתר משרד האנרגיה, 3 בנובמבר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  גיל קליאן, האקזיט של ממציאת הדלקן: נמכרה לחברה זרה תמורת 160 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 17 במאי 2017
2. ↑  דלקן: לתדלק בלי ארנק, באתר CallText
3. ↑  תקנות משק הדלק (קידום התחרות) (כללים לעניין התקני תדלוק אוטומטיים כלליים), התשע"ב-2011, קובץ התקנות 7042, 23 באוקטובר 2011, עמ' 50
4. ↑  אתר למנויים בלבד הדר קנה, מהפכת הדלקנים יוצאת לדרך: איך תוכלו ליהנות מההנחות והאם מחיר הדלק יירד?, באתר TheMarker‏, 2 בינואר 2018
|  |
| --- |
| סמל ברית המועצות |
| סמל גרמניה המזרחית, 1955-1990 |
| סמל איטליה |
| 
סמל הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה 1966-1989 |
|  סמל הרפובליקה העממית של סין |
| סמל מקדוניה |

**הרלדיקה סוציאליסטית** הוא ביטוי אשר מתייחס לסגנון ייחודי ששימש ועודנו משמש לעיצוב סמלי מדינות קומוניסטיות וסוציאליסטיות. למרות שימוש רווח למדי במונח שלט אצולה, רוב הסמלים הללו אינם מהווים שלטי אצולה במובן הרלדי מסורתי מאחר שהם חסרים אלמנטים בסיסיים - למשל מגן.

מקורות
------

לאחר היווסדה, נזקקה ברית המועצות לסמלים, שלטי אצולה, דגלים וחותמות - אך לא רצתה לעשות שימוש בסמלים הרלדיים מסורתיים, שנתפסו כבעלי שורשים פיאודלים וקונוטציות ריאקציונריות. לפיכך הוחלט לעשות שימוש בסגנון אשר ימוקד בסמלי האידיאל הקומוניסטי של חברה משגשגת הנתמכת על ידי פועלים.

מאפיינים
--------

כמה סמלים טיפוסיים להרלדיקה סוציאליסטית הם:

* בד, דגל או רקע אדומים
* הפטיש והמגל
* הכוכב האדום
* שיבולי דגנים או תבואת צמח מתורבת אחר
* גלגלי שיניים
* שמש זורחת
* נוף כלשהו
* חפצים תעשייתיים מודרניים, כגון עמודי חשמל

התפתחויות
---------

סמל ברית המועצות הווה דוגמה ראשונה להרלדיקה סוציאליסטית. בעקבותיה, מספר מדינות במזרח אירופה, אפריקה ואסיה החלו להשתמש בסמלים באותו הסגנון.

איטליה היא המדינה היחידה שאחד מסמליה היה בסגנון ההרלדיקה הסוציאליסטית ולא הייתה גרורה של הגוש המזרחי.

רומניה יצרה מסורת הרלדית חדשה ומעוררת מחלוקת. *מועצת המדינה להרלדיקה* של **הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה** שילבה סצינות נוף ונושאים תיירותיים ביחד עם פריטים מודרניים (כגון אסדות קידוח) וסמלים הרלדיים ישנים - בסגנונות מעוצבים – לשלט אחד.

ב-1974 החליפה הונגריה את שלטי האצולה של 83 ערים בסמלים סוציאליסטיים בסגנון רוסי. במהלך זה הוחלפו כל הסמלים ההרלדיים העתיקים בסמלים סוציאליסטיים אשר הוכתרו בכוכב אדום.

הווה
----

פירוק ברית המועצות ונפילת משטרים קומוניסטים אחרים באירופה הביאו להיעלמות רוב סמלי ההרלדיקה הסוציאליסטית באירופה - אשר הוחלפו מחדש בשלטי אצולה קודמים, או כאלו חדשים לגמרי. עם זאת, סמל בלארוס הנוכחי מזכיר בצורתו את סמלה של בלארוס הסובייטית.

דוגמאות נוספות ניתן למצוא בסמלי מדינות אשר היוו חלק מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה - סמל מקדוניה המודרני הושאר אותו סמל מתקופת **הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה**. סמל סרביה המודרני הומלץ לשימוש על ידי הפרלמנט, אך למעשה, סמל **הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה** אף-הוא עדיין בתוקף ונעשה בו שימוש חוקי.

הרלדיקה סוציאליסטית עודה קיימת ביבשות נוספות ומשמשת בסמלי מדינות אסייתיות שונות, כגון הרפובליקה העממית של סין, וייטנאם וצפון-קוריאה וכן באפריקה, שם ניתן להבחין, למשל, בסמל אנגולה וסמל מוזמביק כמייצגי הרלדיקה סוציאליסטית.

ראו גם
------

* הרלדיקה
* סמל הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה
* סמל לאוס

לקריאה נוספת
------------

* Stephen Slater, "The complete book of Heraldry" London 2002

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרלדיקה סוציאליסטית** בוויקישיתוף
**לואיס "לו" א. קרפארוטה** (באנגלית: **Lewis "Lew" A. Craparotta**) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בחיל הנחתים.

ביוגרפיה
--------

קרפארוטה נולד בסאות' וינדזור שבקונטיקט. ב-1982 סיים לימודי תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת ורמונט. 

התגייס לחיל הנחתים במאי 1983, עבר קורס קצינים וקורס קציני חי"ר של החיל. שירת כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה בגדוד הראשון של רגימנט הנחתים השביעי. שימש מדריך טירונים ומדריך בבית ספר לקצינים. השתתף במלחמת המפרץ ולאחר מכן שימש יועץ לנחתים של חיל הים המלכותי הסעודי בג'ובייל שבערב הסעודית. פיקד על פלוגה ושימש קצין מבצעים בגדוד הראשון ברגימנט הנחתים התשיעי ושימש סגן מפקד הגדוד הראשון ברגימנט הנחתים הראשון. לאחר מכן שימש קצין לוגיסטיקה ברגימנט הנחתים הראשון. בשנים 1996–1999 שירת במפקדת המבצעים המיוחדים של פיקוד אירופה בשטוטגרט שבגרמניה. במהלך תפקיד זה השתתף ב"מבצע כוח מאוחד" במלחמת קוסובו ובמשימות כוח הייצוב בבוסניה והרצגובינה. בתפקידו הבא שירת במטה דיוויזיית הנחתים הראשונה ולאחר מכן שירת כסגן מפקד רגימנט הנחתים הראשון.

בשנים 2001–2003 פיקד על הגדוד השלישי ברגימנט הנחתים הראשון ולחם עמו במלחמת עיראק. על פועלו כמפקד הגדוד עוטר בכוכב הארד עם אות V לסימון אומץ לב. בשנים 2004–2006 שירת במטות המשולבים. ביוני 2006 מונה למפקד רגימנט הנחתים הראשון והוביל אותו בלוחמה בעיראק. לאחר שלוש שנים בתפקיד מונה לעוזר למפקד דיוויזיית הנחתים השנייה. 

באוגוסט 2010 מונה למפקד דיוויזיית הנחתים השנייה וממרץ 2011 עד פברואר 2012 הוביל אותה בלחימה במחוז הלמנד שבאפגניסטן. ביוני 2012 מונה לקצין אג"ם של פיקוד צפון של ארצות הברית. ביוני 2014 מונה למפקד מרכז כוחות המשימה אוויר-קרקע ולמפקד מרכז לוחמת אוויר-קרקע של חיל הנחתים. 

ביולי 2016 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד כוח המשלוח הראשון של חיל הנחתים. באוגוסט 2018 מונה למפקד כוחות הנחתים בפיקוד האוקיינוס השקט. ב-2020 מונה למפקד פיקוד האימונים וההדרכה של חיל הנחתים.

קרפארוטה בוגר המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית, בעל תואר שני בביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי, בוגר מכללת המטה של הכוחות המזוינים וקורס פסגה של האוניברסיטה לביטחון לאומי. נשוי ואב לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לואיס קרפארוטה** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה באתר חיל הנחתים
* New commanding general finds purpose as Marine, ‏hidesertstar.com, ‏31 באוקטובר 2014
* קורות חיים באתר האוניברסיטה לביטחון לאומי

הערות שוליים
------------

1. ↑  טבלת מקבלי עיטורים, באתר עמותת חיל הנחתים
**אמילקר ברבאיי** (בפורטוגזית: **Amílcar Barbuy**; ‏29 במרץ 1893 – 24 באוגוסט 1965) היה כדורגלן ומאמן איטלקי-ברזילאי, ששיחק בעמדת הקשר האחורי.

קריירה
------

עבור כמה מאוהדי קורינתיאנס הוותיקים, אמילקר היה הכדורגלן הברזילאי השני הכי מוכשר, רק אחרי פלה. חוזקותיו על המגרש היו יכולת התיקול, קריאת המשחק, בעיטות חזקות ומסירות ארוכות נהדרות.

חוץ מקורינתיאנס הוא גם שיחק במדי פלמיירס ולאציו האיטלקית, ובכך הפך לכדורגלן הברזילאי הראשון בליגה האיטלקית. אמילקר הגיע ללאציו לעונת 1931/1932 תחת התפקיד שחקן-מאמן.

בגיל 38 אמילקר הפך לכדורגלן המבוגר ביותר לערוך הופעת בכורה בליגה האיטלקית בשנת 1932, שיא שנשבר רק בשנת 2016 על ידי מאוריציו פוגליסי, שעשה זאת בגיל 39. משחק זה היה גם האחרון שלו בקריירה.

אמילקר הפך לשחקן קורינתיאנס הראשון אי פעם לשחק במדי נבחרת ברזיל, בה ערך 19 הופעות וכבש 5 שערים. הוא השתתף בטורניר הקופה אמריקה הראשון בשנת 1916, ולאחר מכן גם זכה עמה בטורניר פעמיים בשנים 1919 ו-1922.

תארים
-----

קורינתיאנס
* אליפות סאו פאולו (3): 1914, 1916, 1922

פלמיירס
* אליפות סאו פאולו (2): 1926, 1927

נבחרת ברזיל
* קופה אמריקה (2): 1919, 1922

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
סרגל חישוב
**ויליאם אוטרד** (באנגלית: **William Oughtred**;‏ 5 במרץ 1574 - 30 ביוני 1660) היה נזיר ומתמטיקאי אנגלי, שידוע בעיקר בזכות המצאת הסימן × לכפל והמצאת סרגל חישוב.

ביוגרפיה
--------

ויליאם נולד בעיר אטון שבדרום מזרח אנגליה ב-5 במרץ 1574. הוא למד באיטון קולג' ובקינגס קולג' באוניברסיטת קיימברידג'. הוא למד מתמטיקה וקיבל את התואר הראשון בשנת 1596, את התואר השני ב-1600 והוסמך לכמורה אנגליקנית ב-1603. בשנת 1603 עזב את אוניברסיטת קיימברידג'. הוא השתקע באלברי בשנת 1610 לאחר שהתמנה לרקטור באוניברסיטה בעיר. הוא נשאר לגור בעיר עד יום מותו. בשנת 1628 תומאס הווארד מארנדל מינה את ויליאם ללמד את בנו מתמטיקה. הוא לימד מתמטיקה באוניברסיטה בחינם, דבר שמשך אליו כמה מהמוחות המבריקים של אנגליה שלאחר מספר שנים יהיו מתמטיקאים מובילים. הוא נפטר באלברי ב-30 ביוני 1660.

עבודות
------

### ספרים

בשנת 1631 הוא פרסם את הספר "המפתח למתמטיקה" (בלטינית "Clavis Mathematicae"). הספר נהפך לקלאסיקה ושימש להוראת מתמטיקה זמן רב ואף נדפס במספר מהדורות. 

בשנת 1632 הוא פרסם את הספר "עיגולים בעלי פרופורציה ומד אופק (Circles of Proportion and the Horizontal Instrument).

בשנת 1657 הוא פרסם את הספר "טריגונומטריה וקוסינוס סינס" (Trigonometria with Canones sinuum).

### המצאות

בשנת 1620 הוא שכלל גרסה מוקדמת של סרגל החישוב לגרסה דומה למה שאנו מכירים כיום. ההבדל העיקרי בין הסרגל שלו לסרגל המשמש כיום הוא שהסרגל שלו היה מעגלי בזמן שהסרגל של היום ליניארי.

### סימנים

ויליאם יצר את הקיצורים "tan", "cos", "sin". את הסימן × לסימון כפל המציא בשנת 1631.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויליאם אוטרד** בוויקישיתוף

* ויליאם אוטרד, באתר MacTutor (באנגלית)
* פלוריאן קג'ורי, ‏William Oughtred: A Great Seventeenth-Century Teacher of Mathematics, בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* ויליאם אוטרד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Edward Wedlake Brayley; John Britton (1841). *A topographical history of Surrey, by E.W. Brayley assisted by J. Britton and E.W. Brayley, jun. The geological section by G. Mantell*. p. 161.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007279344105171
* GND: 100811159
* ICCU: BVEV058704
* ISNI: 0000 0000 6136 2866
* LCCN: n84160093
* NKC: ola2012734508
* NLK: KAC201737455
* NTA: 070068216
* SNAC: w61z4qwn
* SUDOC: 114571651
* VcBA: 495/219722
* VIAF: 32350238
* WorldCat: lccn-n84160093

 |
**חוק תגמול לחייל הנפגע בהצלת חיי הזולת, תשכ"ה–1965** קובע כי "חייל שהקריב חייו או נעשה נכה עקב הצלת אדם מסכנת קיפוח חייו, דינו לכל דבר כדין נכה צבא-הגנה לישראל או חייל שנספה במערכה, לפי העניין". החוק אושר בכנסת החמישית ב-22 ביולי 1965.

היסטוריה חקיקתית
----------------

החוק אושר בכנסת ב-22 ביולי 1965, יחד עם אישורו של חוק התגמולים לנפגעים בהצלת נפש, תשכ"ה–1965, שבשנת 1976 בוטל והוחלף בפרק "זכויות מתנדבים" בחוק הביטוח הלאומי.

דברי ההסבר להצעת חוק התגמולים לנפגעים בהצלת נפש מציגים את הנסיבות שהובילו לחקיקת שני חוקים אלה:

לפני זמן קצר קיפחו שני אנשים את חייהם שעה שניסו להציל חייה של ילדה קטנה שנסחפה במי־שיטפון בנחל לכיש. החוק הקיים אינו מעניק למשפחותיהם של אנשים אלה, האחד אזרח והשני חייל שהיה אותה שעה בחופשה, כל זכות לגמלה ובעיתונות נתפרסמו ידיעות על תרומות שנתרמו מכל רחבי הארץ לטובת שאיריהם. מצב כזה לא ייתכן — אין להפוך בני משפחתם של אנשים המקריבים חייהם בניסיון להציל חייו של הזולת למקבלי נדבות ומן הדין להעניק להם גמלה בזכות ולא בחסד. כמו כן יש לדאוג לאנשים אשר אמנם נשארו בחיים בנסיבות כגון דא אך נפגעו פגיעה גופנית ונעשו נכים כתוצאה ממעשי גבורתם למען הזולת. החוק המוצע בא, לכן, להעניק זכות לגמלה לאנשים שנפגעו תוך ניסיון להציל חיי בני אדם ולשאיריהם של אנשים שנספו תוך ניסיון כזה או כתוצאה ממנו.
מאז אישורו לא חל שינוי בחוק זה. במרץ 1967 הוכרז החוק כחוק שיקום, כהגדרתו בחוק שירות ביטחון.

החוק קובע כי הנסיבות בהן יראו פעולה כפעולת הצלה ייקבעו בתקנות באישור ועדת העבודה של הכנסת. התקנות הותקנו ב-25 בפברואר 1968, וניתן להן תוקף למפרע מיום כניסתו של החוק לתוקף, 1 באוגוסט 1965. התקנות קובעות שפעולת חייל שהקריב חייו או נעשה נכה עקב הצלת אדם מסכנת קיפוח חייו היא פעולת הצלה אם נעשתה בנסיבות אלה:

(1) בהתנדבות;
(2) שלא כדי למנוע סיכון שהחייל בעצמו ובמתכוון גרם או ניסה לגרום;
(3) בשעה שלא נעדר במשך עשרים ימים רצופים ללא רשות מיחידתו או מהמקום שבו חייב היה להימצא.

מימוש החוק
----------

בהתאם לחוק זה החליט אגף משפחות הנצחה ומורשת במשרד הביטחון להכיר בסרן תמר אריאל כחלל צה"ל ובמשפחתה כמשפחה שכולה, לאחר שהוצגו בפני המשרד ראיות המעידות שתמר אריאל, שנספתה בסופת שלגים בנפאל בעת שהייתה בחופשה, נספתה במהלך ניסיון להציל חיים של אחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

* חוק תגמול לחייל הנפגע בהצלת חיי הזולת, בספר החוקים הפתוח
* היסטוריית החקיקה של חוק תגמול לחייל הנפגע בהצלת חיי הזולת, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת

הערות שוליים
------------

1. ↑  שני החוקים, ס"ח 466 מ-1 באוגוסט 1965
2. ↑  חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 21), התשל"ו-1976, ס"ח 807 מ-22 באפריל 1976
3. ↑  הצעת החוק, ה"ח 671 מ-21 ביולי 1965, באתר הכנסת
4. ↑  הכרזה על חוק שיקום, י"פ 1343 מ-2 במרץ 1967
5. ↑  תקנות תגמול לחייל הנפגע בהצלת חיי הזולת, תשכ"ח-1968, באתר "נבו"
6. ↑  אמיר בוחבוט ודנה ירקצי‏, חמש שנים לאחר מותה בנפאל: משרד הביטחון הכיר בתמר אריאל כחלל צה"ל, באתר וואלה!‏, 18 בספטמבר 2019
**לואיס פגולה רגיירו** (בספרדית: **Luis Regueiro Pagola**;‏ 1 ביולי 1908 – 6 בדצמבר 1995) היה כדורגלן ספרדי, ששיחק בעמדת החלוץ.

ביוגרפיה
--------

רגיירו נולד באירון שבחבל הבסקים אשר בספרד. אחיו, פדרו רגיירו, היה גם כן כדורגלן והם שיחקו יחדיו בריאל אוניון ובריאל מדריד. רגיירו התחיל את הקריירה בריאל אוניון שם היה חלק מזכייתה בגביע הספרדי של 1927. משם עבר לריאל מדריד במדיה כבש 53 שערים ב-92 משחקי ליגה, וזכה עימה פעמיים בליגה ובגביע.

במהלך מלחמת האזרחים בספרד נבחר להיות לקפטן הנבחרת הבסקית. בשנת 1938 עבר לשחק בקבוצת אסקדי המקסיקנית, שנוסדה במקור בחבל הבסקים. בשנת 1940 עבר לשחק בקבוצת אסטוריאס המקסיקנית. הוא סיים את הקריירה שלו בקבוצה קלוב אמריקה, שאותה גם אימן.

במדי נבחרת ספרד עשה את הופעת הבכורה ב-22 במאי 1927 בהפסד 4–1 לצרפת. מאז והלך תפס את מקומו הקבוע בהרכב במשך כמעט לעשור. הוא השתתף באולימפיאדת 1928 וכבש צמד בסיבוב הראשון נגד מקסיקו ב-1–7. גם במונדיאל 1934 שיחק וכבש ברבע הגמר נגד המארחת איטליה בתיקו 1–1. ספרד הפסידה לה במשחק חוזר והמשיכה עד לזכייה בתואר. בסך הכל ערך במדיה 25 הופעות וכבש 16 שערים.

אחרי שפרש מקריירת הכדורגל שלו, השתקע במקסיקו והחל לעבוד בתעשיית העץ. רגיירו נפטר ב-6 בדצמבר 1995 במקסיקו סיטי שבמקסיקו, בגיל 87. בנו, לואיס רגיירו אורקיולה, הוא כדורגלן עבר ששיחק במדי נבחרת מקסיקו.

תארים
-----

ריאל אוניון
* הגביע הספרדי: 1927

ריאל מדריד
* אליפות ספרד (2): 1931/32, 1932/33
* הגביע הספרדי (2): 1934, 1936

אסטוריאס
* הגביע המקסיקני (2): 1940, 1941

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לואיס רגיירו** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

| **‏‏נבחרת ספרד‏ - מונדיאל 1934** |
| --- |
|  בוסק | 
 קמפנאל | 
 צ'אצ'ו | 
 סילאורן | 
 סיריאקו | 
 פדה | 
 גורוסטיקה | 
 אילריו | 
 איראראגורי | 
 לפואנטה | 
 לאנגרה | 
 לקווה |
 מרקולטה | 
 מרין |
 מוגרסה |
 נוגס |
 קינקוסס |
 רגיירו |
 סולה |
 ונטולרה |
 סבלו |
 זאמורה |
מאמן: גארסיה סלסר
 | ספרדספרד |
**אמינטס הראשון** (ביוונית: **Ἀμύντας A**) היה מלך מוקדון במהלך המאה ה-5 לפנה"ס.

ביוגרפיה
--------

אמינטס היה בנו של אלקטס הראשון, מלך מוקדון ועלה לשלטון לאחר מות אביו בשנת 547 לפנה"ס בערך. ידוע שהיה לו בן בשם אלכסנדר ובת בשם גיגיה. בתקופת מלכותו הארוכה יחסית (49 שנים) הוא הצליח להוציא את ממלכת מוקדון הקטנה מהבידוד המדיני בו הייתה שרויה, וליצור קשר עם מדינות אחרות בעולם היווני. הוא שלח את בנו אלכסנדר להשתתף במשחקים האולימפיים, והוא זכה שם להצלחה רבה. בשנת 514 לפנה"ס הודח משלטונו היפיאס טיראן אתונה, ואמינטס הציע לו להיות מושל אנתומוס בצפון כלקידיקי מטעמו. אולם היפיאס דחה את ההצעה.

עם זאת, בימי שלטונו מוקדון הפכה לממלכה וסאלית של האימפריה הפרסית. בשנת 511 לפנה"ס (או 512), כאשר סיים דריווש הראשון מלך פרס את המערכה נגד הסקיתים, הוא שיגר שליחים אל אמינטס בדרישה לתת לו "אדמה ומים" כסמל לכניעה. אמינטס הסכים, ואף ערך סעודה לשליחים הפרסיים, אולם הפרסים התנהגו בגסות רבה, ולפיכך בנו של אמינטס אלכסנדר הראשון רצח אותם. הפרסים הקימו ועדת חקירה כדי לבדוק את הפרשה, אולם אלכסנדר הצליח להשתיק אותם באמצעות שוחד שהעניק לראש החוקרים. בשוחד נכללה גם אחותו גיגיה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אמינטס הראשון באנציקלופדיית פאולי-ויסובה (בגרמנית)
* אמינטס הראשון במהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אוסביוס, "**כרוניקה**", 86.
2. ↑  הרודוטוס, ספר חמישי, 22. יוסטינוס, ספר שביעי, 2.
3. ↑  הרודוטוס, ספר חמישי, 93.
4. ↑  Joseph Roisman,Ian Worthington. "A companion to Ancient Macedonia" John Wiley & Sons, 2011. מסת"ב 144435163X pp. 343-345
5. ↑  הרודוטוס, ספר חמישי, 17-21.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16296562k (data)
* VIAF: 316448519
* WorldCat (עם VIAF): 316448519

 |
**אלביציה צהובה** (בשם מדעי: *Albizia lebbeck*) הוא עץ ממשפחת הקטניתאים ותת משפחה שלו היא המימוסיים. מקור העץ הוא אינדונזיה, גינאה החדשה וצפון אוסטרליה. בנוסף לשם אלביציה צהובה הוא ידוע בעוד הרבה שמות כמו ליבק, עץ הפשפשים, קוקו ועץ לשון הנשים, אך השם הנפוץ ביותר לעץ הוא "סיריס", אף על פי ששם זה מיוחס לכל העצים ממשפחה זו.

העץ יכול לגדול לגובה של 18-30 מטר ורוחב הגזע שלו מגיע ל-80 ס"מ עד מטר. אורך העלים 7.5-15 ס"מ. צבע הפרחים של העץ הוא צהוב ולבן עם מספר רב של אבקנים באורך 2.5-3.8 ס"מ. הפרי הוא תרמיל באורך 15-30 ס"מ ורוחב של 2.5-5 ס"מ המכיל בין 6 ל-10 זרעים.

שימוש
-----

השימושים של העץ הם גינון סביבתי, מספוא, רפואה ועץ לבנייה והצללה, העץ המשמש לבנייה הוא בעל צפיפות של 0.55-0.66 גרם/ס"מ3 ומעלה.

### אתנובוטניקה

אלביציה גורם לעפיצות. בתרבויות מסוימות הוא שימש גם לטיפול בשחין, שיעול, טיפולי בבעיות עיניים, שפעת, דלקת חניכיים וגידולים בבטן, הקליפה משמשת לטיפול בדלקות, מידע זה הושג באמצעות רשומות אתנובוטניים, אשר התייחסו לאופן שבו עמים שונים השתמשו בצמח, אך אין כל ביסוס מדעי או רפואי לממצאים. בתרבות טמילית עתיקה עוצבו הפרחים של העץ ככתר לברך חיילים מנצחים.

טקסונומיה
---------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
ההיסטוריה של הטקסומוניה (אנ') של האלבינה הצהובה קצת מפותלת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלביציה צהובה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* TPL
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007560523305171
* LCCN: sh85075646

 |


1. ↑  אלביציה צהובה באתר הרשימה האדומה של IUCN
בכדורגל, **חוק שערי חוץ** היה שובר השוויון הנפוץ לקביעת הקבוצה המנצחת במפגש כפול בין שתי קבוצות אשר נערך בשיטת בית וחוץ. לפי חוק שערי החוץ, הקבוצה אשר כבשה יותר שערי חוץ תנצח במפגש הכפול אם שתי הקבוצות כבשו את אותו מספר שערים. בחוק שערי חוץ השתמשו לראשונה באופ"א בשנת 1965. החוק בוטל ב-24 ביוני 2021.

שער חוץ אינו בהכרח שער אשר קבוצה כובשת מחוץ לאצטדיונה הביתי, אלא שער אשר קבוצה כובשת כאשר היא מוגדרת כקבוצת החוץ במשחק. במשחקים בהם משחקות שתי קבוצות אשר מגרשן הביתי זהה, כמו הסן סירו בו מארחות אינטר מילאנו ומילאן, הקבוצה אשר מתארחת באופן רשמי באותו המשחק היא קבוצת החוץ.

שימוש בחוק
----------

השימוש בחוק שערי חוץ משתנה בין תחרות לתחרות. יש אשר השתמשו בו לקביעת המנצחת לאחר 90 דקות בלבד (גביע ליברטדורס), לאחר הארכה בלבד (גביע ה-FA) או בשני המקרים (ליגת האלופות).

### שימוש נוסף בחוק

לעיתים משתמשים בחוק שערי חוץ בצורה מעט שונה, כדי לקבוע מיקום של קבוצות בתחרויות במבנה ליגה. כאשר שתי קבוצות או יותר חולקות את אותו מספר נקודות, משתמשים בחוק כשובר שוויון נוסף. לדוגמה, לפי חוקי אופ"א באליפות אירופה, אם מתקיים שוויון בנקודות בין שתי קבוצות או יותר, וכן בהפרש השערים ומספר השערים אשר הובקעו, שובר השוויון הבא הוא מספר שערי החוץ.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Abolition of the away goals rule in all UEFA club competitions, באתר אופ"א, ‏24 ביוני 2021 (באנגלית)
**גנאיוס פאפיריוס קארבו** היה קונסול רומאי שחי במחצית השנייה של המאה ה-2 לפנה"ס.

לא הרבה ידוע על חייו של קארבו. קארבו היה בן לאחת ממשפחות האצולה של רומא וכמה מבני משפחתו, כגון גאיוס פאפיריוס קארבו, החזיקו במשרות חשובות ברפובליקה הרומית במהלך המאות ה-2 וה-1 לפנה"ס. 

קארבו נבחר למשרת הקונסול בשנת 113 לפנה"ס. רעו לקונסולט היה גאיוס קאיקיליוס מטלוס קאפראריוס, בן למשפחת המטלים רבת העוצמה. קארבו נשלח לאזור נוריקום שם חנו הקימברים, שבט גרמאני שנדד דרומה מאזור חצי האי יוטלנד ואיים על הטאוריסקים, בני בריתה של רומא. קארבו תפס עמדת הגנה חזקה על ההרים שבסביבות מחנה הקימברים ודרש מהם לסגת מארץ הטאוריסקים.

הקימברים נענו לדרישתו של קרבו ונסוגו, וקארבו שלח להם מורי דרך להדריך אותם בנתיבים שיצאו מארץ האטרוסקים. למעשה תכנן קארבו להוביל את הצבא הקימברי למארב והורה למדריכים להוביל את הקימברים לנקודה בה הוא ארב להם עם צבאו. פרופסור מ. קארי משער שקארבו קיווה לניצחון קל על הקימברים כיוון שאלו היו "המון מטופל בשיירת מטענים גדולה".

לרוע מזלו של קראבו, התרמית התגלתה על ידי הקימברים. קראבו איבד את יתרון ההפתעה וקרב פרץ בין שני הצדדים בסביבות נוריה או, לפי קארי, ליובליאנה. צבאו של קארבו ספג מפלה צורבת ומרביתו הושמד. לא ברור מה עלה בגורלו של קארבו ואם הוא נהרג בקרב, נשבה או הצליח להימלט. לפי טקיטוס, שנחשב למקור מהימן ביותר, קארבו הוכה בשדה הקרב או נפל בשבי הקימברים.

היה אשר היה גורלו של קארבו, תבוסתו סימנה את פתיחתה של מלחמת הקימברים והטווטונים והיא היוותה את הנדבך הראשון בשרשרת של תבוסות רומיות משפילות לקימברים, שרשרת שנקטעה רק על ידי גאיוס מריוס בסוף המאה ה-1 לפנה"ס.

לקריאה נוספת
------------

* תאודור מומזן, "דברי ימי רומא", כרך א', עמ' 390–391, הוצאת מסדה, תשכ"א.

הערות שוליים
------------

1. ↑  מ. קארי, **דברי ימי רומא, עד סוף תקופת קונסטאנטינוס**, תרגם ק. כצנלסון, הוצאת ש. פרידמן, תל אביב, עמ' 307.
2. ↑  שם
3. ↑  טקיטוס, **גרמניה**, מופיע בעברית ב"**דברי הימים**", תרגמה שרה דבורצקי, מוסד ביאליק, 1965, עמ' 271.
**גנאדי אלכסייביץ' גרישין** (ברוסית: **Геннадий Алексеевич Гришин**; נולד ב-25 בנובמבר 1964 בעיר דנקוב שבמחוז ליפצק) הוא כדורגלן עבר סובייטי - רוסי, ששיחק בעמדת קשר בטורפדו מוסקבה ובהפועל חיפה.

קריירה
------

גרישין החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת מטאלורג ליפצק בשנת 1982. לאחר עונה אחת עבר לקבוצת איסקרה מהעיר סמולנסק. בשנת 1986 עבר לטורפדו מוסקבה, במדיה שיחק שבע שנים במהלכן זכה עם הקבוצה בגביע ברית המועצות ובגביע הרוסי. בשנת 1993 הוא הושאל לחצי עונה לקבוצת לייפציג הגרמנית. מגרמניה הוא עבר לישראל, שיחק עונה אחת בהפועל חיפה. בשנת 1994 שב לרוסיה, לקבוצתו הקודמת - טורפדו מוסקבה. בהמשך שיחק בקבוצות שיניק ירוסלבל וטום טומסק. בשנת 2000 חתם בקבוצת קאמאז נאברז'ניה צ'לני מליגת המשנה הרוסית. בסוף אותה שנה פרש ממשחק פעיל.

תארים
-----

* גביע ברית המועצות: 1986
* הגביע הרוסי : 1993

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"גנאדי גרישין"**.
**גנאדי אנטולייביץ' טומילוביץ'** (ברוסית: **Геннадий Анатольевич Тумилович**; נולד ב-3 בספטמבר 1971) הוא כדורגלן עבר בלארוסי ששיחק בעמדת השוער.

קריירת מועדונים
---------------

טומילוביץ' התחיל את בקבוצת הכדורגל דינמו ברסט ששיחקה אז בליגה הסובייטית השנייה וכעבור שנה חתם בדינמו מינסק מליגת העל הסובייטית. בשנתו השנייה, בלארוס הפכה למדינה עצמאית וכתוצאה מכך הוקמה ליגת העל הבלארוסית, וטומילוביץ' הצטרף לבלארוס מינסק בהשאלה וכעבור שנה חזר לקבוצה הבכירה.

בשנת 1996 טומילוביץ' חתם במטאלורג קרסנויארסק מליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה, ממנה עבר אחרי שנה לזאריה לנינסק-קוזנצקי. ב-1998 חתם בז'מצ'וז'ינה סוצ'י.

במהלך עונת 1999/2000 חתם בעירוני ראשון לציון מליגת העל. ב-12 בפברואר, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 להפועל פתח תקווה.

בקיץ 2000, טומילוביץ' חזר לרוסיה וחתם בדינמו מוסקבה, ממנה עבר לרוסטסלמאש.

בשנת 2003, טומילוביץ' חתם ברויאל אנטוורפן וכעבור שנה שב לרוסיה כאשר חתם בלוץ'-אנרג'יה ולדיווסטוק.

בשנת 2007, טומילוביץ' חזר לדינמו מינסק בה סיים את הקריירה.

קריירה בינלאומית
----------------

בצעירותו, טומילוביץ' השתתף בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 עם נבחרת ברית המועצות. ב-7 ביוני 1998, טומילוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלארוס בניצחון 0-5 נגד ליטא. לזכותו של טומילוביץ' 32 הופעות בנבחרת.

תארים
-----

דינמו מינסק
* ליגת העל הבלארוסית: 1993/1994, 1994/1995

אישיים
* הכדורגלן הבלארוסי של השנה: 2001

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
**מיכל חפר (לונסקי)** (נולדה ב-20 בנובמבר 1963) היא ראש החוג לחינוך מוזיקלי באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. חוקרת מוזיקה, אשת חינוך ומרצה בתחומי המוזיקה בגיל הרך, מוזיקה במרחב הרב תרבותי וקוגניציה מוזיקלית.

ביוגרפיה
--------

נולדה בחיפה וגדלה בנהריה. שירתה בצה"ל כקצינה בגדנ"ע. בשנת 1988, לאחר שירותה הצבאי, השלימה את לימודי התואר הראשון בחינוך מוזיקלי באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.

בשנת 1997 נסעה לארצות הברית ללימודי תואר שני בחינוך מוזיקלי באוניברסיטת טמפל בפילדלפיה. במסגרת לימודי התואר השני למדה אצל פרופ' אדווין גורדון וד"ר בת' בולטון. את לימודי הדוקטורט סיימה בשנת 2008 באוניברסיטת תל אביב, תחת הנחייתם של פרופ' יהודית כהן, פרופ' ורוניקה כהן וד"ר זלמן ויינטראוב. עבודת הדוקטור עסקה בבדיקת תגובות פסיכומוטוריות ופסיכופיזיולוגיות של יילודים לגירוי מוזיקלי.

בעת לימודיה בארצות הברית השתלמה במכון גורדון Gordon Institute for Music Learning הוכשרה כמנחה והביאה לארץ את שיטת גורדון לחינוך המוזיקלי.[דרוש מקור]

בתחילת דרכה המקצועית עסקה בהוראת מוזיקה בגיל הרך במסגרות חינוכיות פורמליות ולא-פורמליות. לאחר חזרתה מלימודיה החלה לפתח את "קטן-טון", תוכנית לימודים להוראת מוזיקה לפעוטות בהשראת שיטת גורדון. התוכנית מבוססת על חשיפה למוזיקה מורכבת ומגוונת ומעודדת שיתוף ואינטראקציה קולית ותנועתית עם הפעוט. היא הוציאה לאור ספר הדרכה, ושלושה תקליטורים להורים ופעוטות.

עבודתה הוצגה בכנסים בישראל ובמדינות אחרות. בין השאר הנחתה קורסים וסדנאות בארצות הברית, באיטליה, בברזיל, ביוון, בספרד, בקוריאה ובסין. מוזמנת בקביעות כמרצה אורחת ב-Scuola popolare di musica donna Olimpia שברומא.

חפר חברה בוועדת העורכים של כתב העת הקוריאני Korean Journal of Research in Music Education.

בשנת 2007 החלה ללמד כמרצה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, באוניברסיטת בר-אילן ובמכללת לוינסקי לחינוך, וכיהנה כראש המסלול לתנועה לגיל הרך במכללת וינגייט בין השנים 2011–2012. בשנת 2018 מונתה לראש החוג לחינוך מוזיקלי באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. הקימה את תוכנית "קטנטנים" בקונסרבטוריון האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מיכל חפר
* מאמריה של ד"ר מיכל חפר, המחקר במכללות בישראל
* מיכל חפר ב-researchgate
* מיכל חפר ב-Google Scholar

הערות שוליים
------------

1. ↑  ד"ר מיכל חפר, באתר האקדמיה למוסיקה ולמחול
2. ↑  laboratorio musicale 0-3 nelle scuole, באתר Acilsentiero
3. ↑  Editorial Board (2019-2022), באתר Korean Journal of Research in Music Education
4. ↑  תוכנית קטנטנים, באתר האקדמיה למוסיקה ולמחול

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310852505171
* ISNI: 0000 0000 7028 1697
* VIAF: 97551671
* WorldCat: viaf-97551671

 |
**דאף 55** (בהולנדית: **DAF 55**), היא מכונית משפחתית קטנה, 2 דלתות, 5 מקומות ישיבה, שיוצרה בהולנד על ידי יצרנית הרכב **דאף**, (ראשי התיבות שלה: "מפעל המכוניות של דורן" – Doorne’s Automobiel Fabrieken), בין השנים 1967–1972.

מאפיינים
--------

דגם ה-"דאף 55" יוצר בגרסת הילוכים אוטומטים בלבד מסוג "Variomatic".

מנועי "דאף 55" נלקחו ברישיון, מחברת רנו הצרפתית, מדגמי רנו R8 (מנוע 1,108 סמ"ק).

דגם הספורט - קופה היה קרוי "DAF 55 Marathon". יוצרו 10,967 יחידות מהדגם, בין השנים 1971-1971.

מדגם הסדאן יוצרו 153,263 יחידות.

תאוצת דגם הסדאן - 0-100 קמ"ש היא 23 שניות.

מחירי דגמי "דאף 55" בשנת 1969 בגרמניה עמדו על סך 5,994-6,600 מרקים גרמנים.

תצורות
------

* 2 דלתות - סדאן
* 2 דלתות - קופה (4 מושבים)
* 2 דלתות - קבריולה
* 3 דלתות - סטיישן

היסטוריה
--------

 ערך מורחב – **דאף (יצרן רכב)**  

דאף ידועה כמפעל המייצר משאיות, אבל משנת 1958 עד שנת 1975 ייצרה כלי רכב משפחתיים קטנים. בין הרכבים שייצרה : דאף 600, דאף 750, דאף 30, דאף 33, דאף 44, דאף 45, דאף 46 ודאף 68. בשנת 1967 פיתחה את ה"דאף 55" עם מנוע מקורר מים, 4 צילינדרים 1,108 סמ"ק. מעצב המכוניות של דאף היה ג'ובאני מיקולטי, שעיצב מספר עצום של אבות־טיפוס.

בדצמבר 1972 יצרנית הרכב **וולוו** צברה נתח של 33 אחוזים מ- DAF, ובמאי 1975 עם השתלטות השוודים על דאף, נעלם השם דאף והפך לוולוו.

דאף ייצרה 816,000 מכוניות נוסעים.

תמונות
------

* דאף 55 סטיישן דאף 55 סטיישן
* דאף 55 קבריולט דאף 55 קבריולט
* דאף 55 קבריולט דאף 55 קבריולט
* דאף 55 סדאן דאף 55 סדאן
* דאף 55 סדאן דאף 55 סדאן
* דאף 55 סדאן דאף 55 סדאן
* דאף 55 - מבט לתא הנהג דאף 55 - מבט לתא הנהג
* דאף 55 קופה דאף 55 קופה
* דאף 55 קופה דאף 55 קופה
* דאף 55 קופה, שנת 1974 דאף 55 קופה, שנת 1974

ראו גם
------

* דאף (יצרן רכב)
* דאף YA-66
* דאף 30
* דאף 44
* דאף 46
* דאף 66
* דאף 600
* דאף פוני
* דאף A10
* דאף קאלמר
* דאף 2600
* דאף 2800/3300/3600

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דאף 55** בוויקישיתוף
* דאף 55 (5:12 דקות), יו-טיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  דאף 55, דאף 66 dafownersclub
2. ↑  דאף 55 DAF 55 - Unique Cars and Parts USA
במתמטיקה, ובמיוחד באלגברה דיפרנציאלית, **הרחבת פיקאר-וסיו** (Picard–Vessiot) היא הרחבת שדות דיפרנציאלים המתקבלת על ידי הוספת פתרונות של משוואה דיפרנציאלית לשדה המקורי.

הגדרה
-----

יהי F שדה דיפרנציאלי עם גזירה {\displaystyle d\_{F}}. אומרים כי שדה דיפרנציאלי K עם גזירה {\displaystyle d\_{K}} הוא הרחבה דיפרנציאלית של *F* אם {\displaystyle F\subseteq K} והצמצום של {\displaystyle d\_{K}} ל-*F* שווה ל{\displaystyle d\_{F}}.

הרחבה דיפרנציאלית {\displaystyle F\subseteq K} נקראת הרחבת פיקאר-וסיו אם מתקיימים שני התנאים הבאים

1. שדה הקבועים של *F* שווה לשדה הקבועים של *K*.
2. קיימת משוואה דיפרנציאלית ליניארית הומוגנית *L* מסדר *n* עם מקדמים ב*-F* כך *K* נוצר מעל *F* על ידי הפתרונות של *L*, וכך שמרחב הפתרונות של *L* ב-*K* הוא מרחב וקטורי מממד *n* מעל שדה הקבועים.

במקרה זה אומרים כי {\displaystyle F\subseteq K} היא הרחבת פיקאר-וסיו של *F* ביחס למשוואה *L*.

הרחבות פיקאר-וסיו הן המקבילה של הרחבות גלואה בתורת גלואה הדיפרנציאלית.

קיום ויחידות
------------

אם *F* שדה דיפרנציאלי ששדה הקבועים שלו הוא שדה סגור אלגברית, אז לכל משוואה דיפרנציאלית ליניארית הומוגנית *L* קיימת הרחבת פיקאר-וסיו {\displaystyle F\subseteq K} ביחס ל-*L*. אם שדה הקבועים אינו סגור אלגברית יש דוגמאות שבהן לא קיימת הרחבת פיקאר-וסיו. למרות זאת, לכל שדה דיפרנציאלי ומשוואה *L* כדלעיל קיימת הרחבה דיפרנציאלית *K* שבה נמצאים כל הפתרונות של *L* וששדה הקבועים שלה הוא הרחבה אלגברית של שדה הקבועים של *F*.

אם קיימת ל-*F* הרחבת פיקאר-וסיו ביחס למשוואה *L* אז היא יחידה עד כדי איזומורפיזם של שדות דיפרנציאלים (כלומר, איזומורפיזם של שדות המכבד את פעולת הגזירה).

לקריאה נוספת
------------

* A. Magid, *Lectures on Differential Galois Theory,* American Math. Soc. 1994
**דוכסות סקסוניה-אייזנברג** (גרמנית: Sachsen-Eisenberg, נהגה "זקסן-אייזנברג") הוא שמה של דוכסות גרמנית בתורינגיה, שהתקיימה במשך תקופה קצרה, וצורפה לאחר מכן לדוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד.

היסטוריה
--------

בית וטין החזיק בנחלות נרחבות בסקסוניה, סקסוניה-אנהלט, ותורינגיה. בשנת 1485 פוצלה הנחלה בין בניו של פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה; ארנסט, הנסיך הבוחר מסקסוניה קיבל את החלק המערבי (תורינגיה), ואילו אלברכט השלישי, דוכס סקסוניה קיבל את החלק המזרחי (סקסוניה). בשנת 1547 ויתר יוהאן פרידריך מסקסוניה על תואר הנסיך הבוחר לאחיינו מוריץ, הנסיך הבוחר מסקסוניה, בעקבות המלחמה השמלקלדית, וקיבל את התואר דוכס סקסוניה. לאחר מותו פוצלה הדוכסות בין בניו; יוהאן פרידריך השני, דוכס סקסוניה קיבל את אזור אייזנך וקובורג, יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר קיבל את אזור ויימאר, ואילו יוהאן פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה קיבל את אזור גותה. בשנת 1566 ירש יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר את אחיו, אך בשנת 1572 שוב פוצלה הדוכסות בין יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר לבין אחייניו יוהאן קזימיר, דוכס סקסוניה-קובורג ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-אייזנך. לאחר מותו של פרידריך וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר בנו של יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר בשנת 1602, חולקה הדוכסות בין אחיו יוהאן השני, דוכס סקסוניה-ויימאר ובין בנו יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג. בשנת 1640 נתן וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר את חלק מנחלתו לאחיו הצעיר ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה, שירש בשנת 1672 את דוכסות סקסוניה-אלטנבורג. לאחר מותו בשנת 1675 שלטו בניו במשותף, ובשנת 1680 פוצלה הדוכסות בין שבעת בניו; פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, אלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-קובורג, ברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, היינריך, דוכס סקסוניה-רמהילד, כריסטיאן, דוכס סקסוניה-אייזנברג, ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-זאלפלד. כריסטיאן הקים את חצרו באייזנברג, ובכך הפכה נחלתו לדוכסות סקסוניה-אייזנברג. בשנת 1707 מת כריסטיאן, דוכס סקסוניה-אייזנברג, והתעוררה מחלוקת ירושה שהתקיימה עד לשנת 1735, אך לבסוף הוחלט לצרף חלק ניכר מאדמותיו לדוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד.

שליטי סקסוניה-אייזנברג
----------------------

* כריסטיאן (1680–1707)

קישורים חיצוניים
----------------

* גנאלוגיה של משפחות האצולה הגרמניות

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4747974-7

 |
**דוכסות זלצבורג** (בגרמנית: **Herzogtum Salzburg**), הייתה אחת ממדינות האימפריה האוסטרית, ולאחר מכן של האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר תבוסת האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה בשנת 1918, הפכה הדוכסות למדינת זלצבורג באוסטריה.

היסטוריה
--------

בשנת 1803 קיבל פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה כנסיך בוחר את שטחי ארכיבישופות זלצבורג שעברו תהליך חילון, כפיצוי על הדוכסות הגדולה של טוסקנה שנלקחה ממנו. בחוזה פרסבורג בשנת 1805 צורפו שטחי נסיכות הבוחר מזלצבורג לאימפריה האוסטרית, וכפיצוי קיבל פרדיננד את שטחי בישופות וירצבורג לשעבר כנסיכות הבוחר מווירצבורג.

שטחי נסיכות הבוחר מזלצבורג שולבו באימפריה האוסטרית, ופרנץ הראשון, קיסר אוסטריה, הוסיף לתאריו את התואר "דוכס זלצבורג". בשנת 1809 הועברו שטחי הנסיכות לממלכת בוואריה, ובשנת 1816 חזרו לשליטת אוסטריה, למעט חלק קטן בגדה השמאלית של נהר הזלצך. רוב שטח הנסיכות צורף לשטחי אוסטריה עילית, ומיעוטו צורף לטירול ולקרינתיה.

לאחר מהפכות 1848 הופרד שטחה של זלצבורג מאוסטריה עילית, והפך לנחלת כתר חדשה, וקרולינה אוגוסטה, נסיכת בוואריה - אלמנתו של פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה התגוררה בשטחי הדוכסות. לאחר הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867, השתייכה הדוכסות לציסלייטניה - שטחי אוסטריה באימפריה האוסטרו-הונגרית.

לאחר תבוסת האימפריה במלחמת העולם הראשונה בשנת 1918, הפכה הדוכסות למדינת זלצבורג, אשר בתחילה הייתה חלק מאוסטריה הגרמנית, ולאחר מכן חלק מהרפובליקה האוסטרית הראשונה.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוכסות זלצבורג (בגרמנית)
**הרתל** או **הרתאל** (হরতাল בבנגלית; हड़ताल בהינדי; ہڑتال באורדו; ഹർത്താൽ במלאיאלאם) היא מילה לצורת שביתות בהודו, פקיסטן, בנגלדש, סרי לנקה ומלזיה במהלכן נסגרים חנויות ודוכנים ומוטל חרם על מוצרים זרים.

הביטוי שבא מן השפה הגוג'ראטית (har – "הכל" ו tal(a) – "לסגור") הוכנס לשימוש רחב על ידי גנדי שנולד בגוג'ראט. השביתה הייתה לכלי בתנועת העצמאות ההודית כנגד השליטים הבריטים במחצית הראשונה של המאה ה-20 והייתה לשביתה כללית עם סגירת חנויות ומחסנים.

לאחר עצמאות הודו הכלי הזה משמש את המפלגות והציבור ההודי בהבעת התנגדות להחלטת הממשל הלא פופולרית או לא חוקית וכולל סגירת מקומות עבודה, משרדים, בתי משפט ולפעמים אף סגירת בתי הספר. כמו כן זו הייתה צורת הבעת צער על מותו של אנשי ציבור ומנהיגים ואות אבל לאחר אסונות גדולים.

בפקיסטן ובנגלדש זהו כלי פוליטי מוכר לתביעות פוליטיות. בסרי לנקה המילה מתייחסת בעיקר להרתאל ציילון שהתרחש ב-1953. היא עדיין מתארת את האירועים המתרחשים בצפון ומזרח האי. הרתאלים עדיין נערכים בהודו, בנגלדש ופקיסטן. בהודו יש למילה משמעות הומוריסטית של הימנעות מעבודה.

במלייזיה המושג מתייחס לשביתות בשנות ה-40 עד ה-60 של המאה ה-20 כמו הרתאל כלל מלזי ב-1947 והרתאל פיננג ב-1967.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרתאל** בוויקישיתוף
* הרתאל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑   A 'hartal' not a revolution !
אליעזר לודוויג זמנהוף, ממציא שפת האספרנטו
**יום זמנהוף** (באספרנטו: **Zamenhofa Tago**) הוא המועד הידוע ביותר בקרב קהילת דוברי האספרנטו בעולם, וחוגגים אותו ב-15 בדצמבר, יום הולדתו של אליעזר לודוויג זמנהוף (1859-1917), יוצר שפת האספרנטו. 

יום הולדתו ה-19 של זמנהוף, בשנת 1878, נחשב ליום הולדתה של השפה, משום שבמסיבת יום ההולדת הציג זמנהוף לראשונה בפני חבריו את הגרסה הראשונה של שפת אספרנטו - ספרו Lingwe uniwersala, גרסה שהתפתחה עד 1887, עת ראה אור ספרו של זמנהוף Unua Libro ("הספר הראשון"), המציג את הגרסה הידועה כיום כשפת האספרנטו. כיום, דוברי אספרנטו רבים בעולם נפגשים ביום זה ומדברים בשפה, ויש הנוהגים לקנות ספר באספרנטו בתאריך זה. מנהג מפורסם הוא לערוך כנסים לציון האירוע. 

חלק מדוברי האספרנטו הציעו כי תאריך זה יהיה "יום ספרות האספרנטו" במקום "יום זמנהוף", כדי לא להגזים בחגיגת הצלחתו של איש אחד. מוציאים לאור של ספרים באספרנטו בדרך כלל מוציאים ספר ביום זה, ומתנהלות מכירות של ספרים שנכתבו בשפה זו במרכזי אספרנטו ברחבי העולם.

בשנת 2009 צוין מלאת 150 שנה ליום הולדתו של זמנהוף. בתאריך זה נפתח מועדון אספרנטו חדש בביאליסטוק וגם נערך סימפוזיון גדול בניו יורק שהשתתפו בו דוברי אספרנטו רבים וגם בלשנים. חברת גוגל הוציאה לוגו מיוחד לכבוד האירוע (שרבוט גוגל) שבו הופיע דגל האספרנטו, ובעקבות זאת כשני מיליון אנשים ביקרו בערך על שפת האספרנטו בוויקיפדיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יום זמנהוף** בוויקישיתוף

| אספרנטו |
| --- |
| ארגונים | אגודת האספרנטו העולמית • ארגון הנוער האספרנטיסטי הכלל-עולמי • האגודה לאספרנטו בישראל • Sennacieca Asocio Tutmonda • האקדמיה לאספרנטו • אספרנטה ציוויטו |
| תרבות האספרנטו | תנועת האספרנטו • דגל אספרנטו • המנון תנועת האספרנטו • כנס האספרנטו העולמי • יום זמנהוף • הומארניסמו • פספורטה סרבו • שלושת הסוציולקטים |
| ספרים | Unua Libro • Plena Ilustrita Vortaro de Esperanto • פונדמנטו דה אספרנטו • המדריך השלם לדקדוק אספרנטי |
| כתבי עת | מגזין אספרנטו • Kontakto • ישראלה אספרנטיסטו • Libera Folio • Monato |
| סרטים | Angoroj • אינקובוס (סרט) |
| מוזיקה | Kajto • דולצ'אמאר • פרסונה (להקה) |
| אינטרנט | לרנו! • ויקיפדיה האספרנטית |
| אישים בעולם | אליעזר לודוויג זמנהוף • לידיה זמנהוף • לואי-כריסטוף זלסקי-זמנהוף • הקטור הודלר • קלמן קלוצ'אי • אוניסבורו דגוצ'י • קז'ימייז' ביין • טיבור סקלי • ויליאם אולד • סוניה לאנג • אדמון פריווה • פטר גינז • אנטוני גרבובסקי • בה ג'ין • ולדמר לנלה • קלוד פירון • אלפרד הרמן פריד • בוריס קולקר |
| אישים בישראל | נתן בן ציון חבקין • יוסף שמר • עמרי ונדל • יוסף כהן-צדק • ישעיהו תומא שי"ק • עזרא ציון מלמד • איתמר בן אב"י |
**אלון שמי** (נולד ב-6 במרץ 1999) הוא שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל בשחייה, המתמחה בסגנונות גב, פרפר וחופשי. בעל שתי מדליות ארד מאליפות אירופה בשחייה לנוער (2016 ו-2017) ובעל 3 מדליות כסף מהמכביה העשרים (2017).

ביוגרפיה
--------

שמי שחיין הפועל עירוני הוד השרון, התאמן בהדרכתו של זוהר גלילי. כיום הוא מתאמן בפנימיית המחוננים במכון וינגייט בהדכתם של לירן ועקנין, חנן גלעד ולאוניד קאופמן. במהלך הקריירה שלו הוא זכה באליפויות הגילאים של ישראל לנערים ונוער וקבע שיאי ישראל לגילאים.

### 2015

באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) זכה שמי במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בשיא אישי חדש של 1:58.27 דקות, אחרי דוד גמבורג מהפועל ירושלים (1:53.56 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:48.68 דקות ודוד פרידלנדר מהפועל דולפין נתניה (1:57.85 דקות) ובמקום שמיני במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 50.13 שניות.

### 2016

#### מדליית ארד באליפות אירופה לנוער

באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בהודמזוושרהיי הונגריה ביולי 2016 זכה שמי במדליית ארד, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם תומר פרנקל, איתי כרמי ודניס לוקטב בתוצאה של 7:23.03 דקות, כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:51.40 דקות. הייתה זו נבחרת שליחים ישראלית ראשונה שזכתה במדליה במפעל זה. נוסף לכך, הוא סיים במקום 13 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:26.56 דקות, כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 51.14 שניות, במקום 23 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.86 שניות ובמקום 44 במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 51.62 שניות. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 54.18 שניות, במקום שישי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:51.95 דקות ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר גב בשיא אישי חדש של 2:03.08 דקות.

#### אלוף ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר)

באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בדצמבר אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות אישיות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 17 של 1:55.26 דקות, לפני דוד פרידלנדר (1:56.68 דקות) ומתן סגל מהפועל ירושלים (1:56.68 דקות). 15 דקות לאחר מכן הוא זכה במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 של 52.94 שניות, אחרי מרקוס שלזינגר מהפועל דולפין נתניה שקבע שיא ישראלי חדש של 51.35 שניות ולפני לירן קונובלוב מהפועל ירושלים (53.48 שניות). מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:47.60 דקות, אחרי לירן קונובלוב (1:45.31 דקות) ודניס לוקטב ממכבי אשדוד שקבע שיא ישראלי חדש לגילאי 16, 17 ו-18 של 1:47.18 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 49.79 שניות.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלון שמי באתר *Swimrankings* (באנגלית)
* סרטונים אלון שמי באליפות המדינה חורף דצמבר 2016, באתר יוטיוב
**ארמן גיומן** (בצרפתית: **Armand Guillaumin**;‏ 16 בפברואר 1841 – 26 ביוני 1927) היה צייר צרפתי, מהבולטים בזרם האימפרסיוניזם.

ביוגרפיה
--------

ארמן גיומן נולד בפריז. הוא התחיל לעבוד בחנות שהיה בבעלות דודו ובערב למד ציור. בשנת 1861 הוא התחיל ללמוד ב-Académie Suisse שם פגש את פול סזאן וקאמי פיסארו והם הפכו לידידים. החבורה הציגה את העבודות ב"סלון הדחויים" בשנת 1863. בהמשך הוא היה מציג את עבודותיו בתערוכות נוספות של "החברה בע"מ של אומנים, ציירים, פסלים ואמני תחריט" לרבות תערוכה ראשונה בשנת 1874. 

החל משנת 1860 גיומן עבד בחברת הרכבות, בעקבות כך הוא לא היה יכול לעזוב את פריז לתקופות ארוכות. רוב ציורי הנוף שלו מתארים את העיר וסביבתה.

בשנת 1886 הוא התיידד עם וינסנט ואן גוך. אחיו של ואן גוך מחר מספר עבודות של גיומן. בשנות ה-80 של המאה ה-19 סטודיו של גיומן היה מקום מפגש של פול גוגן, ז'ורז' סרה ואמנים נוספים. בעקבות הכרות עם סרה הוא התחיל לצייר בסגנון פוינטיליזם. בשנת 1891 גיומן זכה בפרס של 100 אלף פרנק בהגרלה. כתוצאה מכך הוא היה יכול לעזוב את העבודה ולהקדיש את עצמו לציור.

בשנות ה-90 גיומן עשה מספר תערוכות יחיד בגלריות של פריז. כיום 48 מציודיו מוצגים במוזיאון ד'אורסה וציורים נוספים במוזיאון טייט בריטניה ומוזיאונים נוספים בארצות הברית, יפן וישראל.

גיומן ידוע בעיקר בציורי נוף. הוא נחשב לנציג בולט של École de Crozant

גיומן נפטר בשנת 1927 בעיירה ליד פריז.

גלריה
-----

* נהר הסן (1867)נהר הסן (1867)
* שקיעת השמש (1873)שקיעת השמש (1873)
* נוף של אגה (1901)נוף של אגה (1901)
* נוף (1895)נוף (1895)
* פול סזאן (1873)פול סזאן (1873)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארמן גיומן** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של ארמן גיומן
* ארמן גיומן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ביוגרפיה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007506112305171
* AAG: 1871
* BnF: cb149753284 (data)
* GND: 119179164
* ISNI: 0000 0000 8141 4811
* KulturNav: 984c3d17-e0f8-41f4-af58-fce73eda102a
* LCCN: n50046318
* MusicBrainz: 0e5ffaa7-b229-440c-8228-156b145a3447
* NTA: 070528233
* RKD: 34570
* SNAC: w6d50vhb
* SUDOC: 02756231X
* TePapa: 17226
* ULAN: 500003107
* VIAF: 61822531
* WorldCat: lccn-n50046318

 |