recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אלברט מ. קאלנד השלישי** (באנגלית: **Albert M. Calland III**‏; נולד ב-1952) הוא תת-אדמירל בצי האמריקאי בדימוס אשר שימש כמפקד פיקוד הלוחמה המיוחדת של הצי וכסגן מנהל ה-CIA.

קריירה
------

בשנת 1974 השלים קאלנד את לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית. בסיום לימודיו הוסמך כקצין בצי ארצות הברית. ב-1982 התנדב ליחידת הקומנדו הימי האמריקני, "אריות הים" (Navy SEALs), שם שימש כלוחם ומפקד. קאלנד שימש במגוון תפקידי מטה ופיקוד בצוותי הקומנדו הימי. בשנים 1992–1995 פיקד על צוות 1 ובשנים 1997–1999 שימש כמפקד צוות 6 (צוות הלוחמה בטרור הנחשב למעולה שבצוותים). ביולי 2000 מונה למפקד המבצעים המיוחדים בפיקוד מרכז של ארצות הברית ומילא תפקיד זה במהלך השלבים הראשונים של מלחמת אפגניסטן. באוגוסט 2002 מונה למפקד פיקוד הלוחמה המיוחדת של הצי ושירת בתפקיד עד מרץ 2004 כאשר במקומו מונה ג'וזף מגווייר. לאחר מכן שימש כסגן מנהל ה-CIA, והיה אמון על התחום הצבאי של מבצעי הסוכנות. בשנת 2006 פרש מן הסוכנות ועבר למרכז הלאומי ללוחמה בטרור שם שימש כסגן מנהל לתכנון מבצעי אסטרטגי. בשנת 2007 פרש לגמלאות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלברט קאלנד** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה, באתר הצי

הערות שוליים
------------

1. ↑  Douglas Jehl, Bush Selects Admiral for No. 2 Post at C.I.A. The New York Times, July 5, 2005
2. ↑  שון ניילור "**יום שלא טוב למות בו**", תל אביב: המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה - המכון - לחקר הטקטיקה, הוצאת משרד הביטחון, 2007, עמוד 42
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**סוזן שולטי** (באנגלית: **Suzanne Scholte** נולדה ב-13 ביוני 1959) היא פעילת זכויות אדם אמריקאית, המכהנת כנשיאת "קרן ההגנה" ויושבת ראש "הקואליציה לקוריאה הצפונית חופשית". היא מתמקדת בפעילות למען זכויות אדם בקוריאה הצפונית ובסהרה המערבית.

ביוגרפיה
--------

שולטי נולדה בנורווק שבקונטיקט. ב-1981 סיימה תואר ראשון באנגלית מקולג' ויליאם ומרי. עבדה כראש מטה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מארק סוויני מטקסס.

יחד עם בעלה ייסדה ב-1987 את עמותת "קרן ההגנה" לקידום הביטחון הלאומי של ארצות הברית וזכויות אדם ברחבי העולם. משנת 1989 היא מכהנת כנשיאת הארגון.

ב-1996 החלה לפעול למען שיפור זכויות האדם בקוריאה הצפונית, ב-1999 ארגנה את השימוע הראשון שנערך בקונגרס של ארצות הברית בנושא מחנות המאסר הפוליטיים בקוריאה הצפונית. ב-2003 הביאה להופעתו של הואנג ג'אנג יופ, העריק הבכיר ביותר מקוריאה הצפונית, בפני הקונגרס. באותה שנה ייסדרה את ארגון "הקואליציה לקוריאה הצפונית חופשית" ומאז עומדת בראשו. לאורך השנים סייעה למבקשי מקלט מקוריאה הצפונית ולמשפחותיהם להימלט מהמדינה ולהיקלט בארצות הברית. היא ייסדה ועומדת בראש עמותת ארצות הברית-סהרה המערבית, הפועלת למען זכויות אדם של אנשי האומה הסהראווית.

על פעילותה למען זכויות אדם זכתה בפרס סיאול לשלום ב-2008, בפרס החירות על שם וולטר ג'אד ב-2010 ובמדליית מסדר הכבוד הדיפלומטי של קוריאה הדרומית ב-2013.

שולטי פעילה במפלגה הרפובליקנית. ב-2014 התמודדה בבחירות למושב מחוז 11 של וירג'יניה בבית הנבחרים של ארצות הברית, אך הפסידה לחבר הקונגרס המכהן גרי קונלי מהמפלגה הדמוקרטית.

שולטי נשואה לצ'דוויק גור ואם לשלושה בנים.

קישורים חיצוניים
----------------

* סוזן שולטי, ברשת החברתית טוויטר
* ביוגרפיה באתר פרס סיאול לשלום
* ביוגרפיה באתר הבחירות של סוזן שולטי (ארכיון ספריית הקונגרס)
* סוזן שולטי באתר מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה
**שבעזים** (שם מדעי: *Heptranchias perlo*) הוא מין כריש מסדרת השש זימאים, המין יחיד בסוגו. ייחודו שהעניק לו את שמו הוא שיש לו 7 מכסי זימים לצד ראשו, בניגוד ל-6 כמו שאר הכרישים. התאמה זו עוזרת לו לצלול במים עמוקים יותר ודלים בחמצן.

מאפיינים
--------

כריש זה מצוי לאורך כל האוקיינוסים הטרופיים וגם הממוזגים למעט בצפון-מערב האוקיינוס השקט (לחופי אמריקה). הכריש חי בעומק 300–600 מטר רוב זמנו ובלילה עולה אל פני המים אך יכול גם לצלול לעומק 1,000 מטר. הוא מצוי לצד מדפי יבשות או שולי יבשות ולעיתים יימצא סביב הרי מצולה.

אורכו של כריש זה מגיע ל-1.4 מטר והוא בעל גוף צר עם חוטם מחודד, עיניים גדולות מאוד בצבע ירוק זוהר ולסת קטנה בעלת שיניים חדות. הסנפירים קטנים ומעוגלים והוא בעל סנפיר גב נמוך בקצהו התחתון של גוף. הנב ארוך ודק. צבעו אפור-חום עד ירקרק ולעיתים מכוסה בכתמים כהים לאורך הסנפירים. כריש זה משריץ 9–20 צאצאים חיים.

כריש זה הוא טורף אכזרי המצוי בטורף העליון בסביבתו, למרות גודלו. טרפו כולל בעיקר מקריני סנפיר כמו חוטמניים, רצועניים וגמפיליים וסילוניות ומגוון גם בסרטנים. הוא עצמו נטרף בידי כרישים גדולים ומדי פעם נידוג ברשתות ומכמורות, אף על פי שאכילה מרובה מהכריש רעילה מאוד. לכריש לא נשקפת סכנה גדולה מהדיג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שבעזים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* FB
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  שבעזים באתר הרשימה האדומה של IUCN
**ברין קל'י ד'י** (בולשית: **Bryn Celli Ddu**; 'גבעת החורש האפל') הוא רוגם קבורה, שנבנה בתקופה הנאוליתית ומצוי בדרום-מזרח האי אנגלסי, ויילס.

האתר עבר לפחות שלושה גלגולים, הממצאים המוקדים ביותר מצביעים על הקמתו סביב 4,000 לפנה"ס מתקופה זו נתגלו שאריות גזעי עץ ששימשו למבנה לא ידוע. כ-1,000 שנים מאוחר יותר הוקם במקום הנג' אבן שהורכב מטבעת אובלית של 17 סלעים ניצבים שתוחמה על ידי חפירה וטבעת אדמה מוגבעת. בבסיסם של חלק מהסלעים נמצאו שאריות אדם שרופות מה שמרמז על שימוש באתר להעלת קורבנות אדם, במרכז ההנג' נמצאה אבן מעוטרת בדימויי נחש שניצבה כנראה במרכז האתר הקדום. כ-1,000 שנים נוספות לאחר מכן וסביב 2,000 לפנה"ס האתר עבר שינוי משמעותי, הסלעים כולם מלבד אחד נופצו או הופלו ובמקום ההנג' הוקם רוגם הקבורה. הרוגום המקורי כלל גבעה גדולה מזו הנראית כיום אשר סביבה חומת אבנים שתחמה את הגבעה לאורך טבעת ההנג' הקדומה, מעבר האבן שהוביל למרכז הרוגום ומקום הקבורה הפנימי היה כולו מכוסה מתחת לגבעת האדמה עם פתח אבן.

חפירות ארכאולוגיות ומחקר
------------------------

האתר התגלה בסוף המאה ה-18, וב-1796 הוא נכלל ברישום הדולמנים באי אנגלסי. בשנת 1802 תיאר הויקאר והארכאולוג ג'ון סקינר את האתר כחלק מסיור שלו באנגלסי, בתיאורו (שהתפרסם רק כמאה שנה מאוחר יותר ב-1908), תיאר סקינר את הרוגם, וסיפר איך הוא התגלה מספר דורות לפני כן על ידי איכר שחיפש אבנים לבנייה. הארכאולוג וילפרד המפ ערך חפירה באתר ב-1928-9, בחפירה זו נמצאה אבן בעלת חריטות שניצבה בעבר מול הרוג'ום, אבן זו הועברה למוזיאון הלאומי של ויילס וכיום מוצג העתק במקום שבו הוצבה במקור. בנוסף לכך האתר כולו שוחזר וגבעת האדמה שנשחקה לאורך השנים הוחזרה מעל למעבר האבן כדי לדמות את המראה המקורי, אם כי הגבעה כיום נמוכה וקטנה מהגבעה המקורית שככל הנראה הגיעה עד לאבני השפה המקיפים את האתר. 

במחקר מ-1998 נתגלה כי האתר נבנה בזווית התואמת את נקודת ההיפוך הקייצית, מה שמצביע שהאתר שימש גם כלוח שנה חקלאי (בדומה לאתרים אחרים ברחבי האיים הבריטיים).

תמונות
------

* הרוגם מכיוון מערב וסביבו תעלת ההנג'הרוגם מכיוון מערב וסביבו תעלת ההנג'
* הרוגם מכיוון מזרח עם אבני השפה בבסיס הגבעההרוגם מכיוון מזרח עם אבני השפה בבסיס הגבעה
* הפתח לתוך הרוגם ומולו העתק של אבן חרוטה שעמדה במקוםהפתח לתוך הרוגם ומולו העתק של אבן חרוטה שעמדה במקום
* המעבר הפנימי למרכז הרוגםהמעבר הפנימי למרכז הרוגם

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ברין קל'י ד'י** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ברין קל'י ד'י
* עמוד עודות האתר באתר Cadw.
**מרגרט נסמית'** (באנגלית: **Margaret Nasmyth**‏; 11 באפריל 1791 – 3 בנובמבר 1869) הייתה ציירת נוף סקוטית.

ביוגרפיה
--------

מרגרט נסמית נולדה ב-11 באפריל 1791 בקהילת סנט אנדרו, אדינבורו, למשפחת נסמית' המפורסמת של ציירים ומורים לאמנות. אביה אלכסנדר נסמית' ושישה מאחיה - ג'יין, ברברה, אליזבת, אן, שרלוט ופטריק - כולם היו אמנים בולטים.

מרגרט חיקתה את אביה בסגנון, אבל כמו ברברה נסמית' היא גם התאמנה על עבודת המכחול המפורטת והדקיקה יותר של אחיה פטריק נסמית'. מרגרט עזבה את בית אביה בשנת 1836 כדי להתגורר עם אחיה ג'יימס נסמית' וג'ורג' נסמית', בבית גרין ליין, פטריקרופט, מנצ'סטר. היא הציגה רק בשנת 1841 בגיל חמישים, עד אז הגיעה כל המשפחה לגור עם ג'יימס, כאשר יש להניח שהיה לה יותר זמן פנאי להקדיש לציור. היא נסעה רבות, וציירה נושאים מרחבי סקוטלנד, קמברלנד, לנקשייר, צפון ויילס, שרופשייר, ווסטמורלנד, צ'שייר, בלקפורד הית' וצ'יגוול, אסקס.

היא הציגה באקדמיה המלכותית של אמנים בריטים (1841–65), באקדמיה הסקוטית המלכותית (1830–61), באקדמיה המלכותית היברניאן (1843) ובמכון המלכותי של גלאזגו (1862–1866).

היא נפטרה ב-3 בנובמבר 1869.

### יצירה

הטכניקה שלה עדינה ומפורטת, והיא השקיעה תשומת לב רבה בכל ההיבטים של ציוריה. דוגמאות יפות הן סצנת אגם ונוף של טירת קינפאונס פרתשייר. היא חתמה על עבודתה 'מרגרט נסמית' בפינה השמאלית התחתונה ביד גדולה וברורה; או לפעמים 'MN' עם התאריך, בפינה הימנית התחתונה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרגרט נסמית'** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Johnson, P. and Money, E. (1977). The Nasmyth Family of Painters. Leigh-On-Sea: F. Lewis.
2. ↑  Oliver, Valerie Cassel, ed. (2011). "Nasmyth, Margaret". In Benezit Dictionary of Artists. Oxford University Press.
3. ↑  Cooksey, J. C. B. (2004). "Nasmyth family (per. 1788–1884), painters and art teachers". In Oxford Dictionary of National Biography. Oxford University Press.
4. ↑  Gray, Sara (2009). "Margaret Nasmyth". In The Dictionary of Women Artists. Cambridge: The Lutterworth Press.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* RKD: 58888
* ULAN: 500030835
* VIAF: 95871694
* WorldCat (עם VIAF): 95871694

 |
שדות לונדון, אוקטובר 2005.
**שדות לונדון** או **לונדון פילדס** (באנגלית: **London Fields**) הוא פארק ברובע האקני במזרח העיר לונדון.

היסטוריה
--------

הפארק תועד לראשונה בשנת 1540 כשטח ציבורי ששימש מובילי בקר לרעות את עדריהם לפני הובלתם לשוק.

מסמך בספריית האקני מתעד משחק קריקט משנת 1802. מגרש הקריקט עדיין מארח תחרויות מסוף אפריל עד אמצע ספטמבר מדי שנה.

הפארק כיום
----------

הפארק כולל כיום את מגרש הקריקט, בריכת שחייה פתוחה, מסלול אופני ספורט, וכן שטחי עשב מגרשי משחקים לילדים ומגרשי טניס. שביל אופניים מוביל מהפאב בפארק לשוק ברודוויי. רכבת מחברת בין שדות לונדון לתחנת האקני דאונס ולתחנת רחוב ליברפול בסיטי. ה"פאב בפארק" הוא נקודת הזינוק לרכיבה הלילית השנתית של דאנוויץ' דינאמו. 

בעבר היה האזור בו מצוי הפארק אזור מוזנח אולם שיפוץ הפארק ומתקניו הוביל לעליית מחירי הדירות באזורו, ושיפור רמת החיים של האוכלוסייה סביבו.

אזור שדות לונדון נחשב אחד ממרכזי האמנות של לונדון. גלריות אמנות קטנות ובינוניות צמחו באזור ביניהן ה'הוטהאוז', קומפלקס גלריות שהורחב לאחרונה ופונה היום לצידו הצפון מזרחי של הפארק. 

מדי יום שבת, נערך באזור שוק המושך אליו חקלאים מהאזורים הכפריים המביאים ומוכרים את מרכולתם לצד רוכלים המוכרים עבודות יד, תכשיטים, מתנות, בגדי ילדים ובגדים יד שנייה. 

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל לונדון** |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שדות לונדון** בוויקישיתוף

| פארקים בלונדון |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| ביצות האקני • גבעת פרימרוז • גבעת פרלמנט • גני איילנד • גני מגדל ויקטוריה •גני קיו • גני קנזינגטון • גרין פארק • הייד פארק • המפסטד הית' • וימבלדון ופאטני קומונז • יער אוקסליס • יער אפינג • סטריטהאם קומון • פארסונס גרין • פארק אוסטרלי • פארק אחוזת מורדן • פארק אלכסנדרה • פארק באטרסי • פארק בושי • פארק ברג'ס • פארק ברוקוול • פארק גריניץ' •פארק הולנד • פארק המפטון קורט • פארק ווטרלו • פארק וימבלדון • פארק ויקטוריה • פארק ולנטיינז • פארק וסט האם • פארק טרנט • פארק מורדן • פארק מייל אנד • פארק סנט ג'יימס • פארק פינסבורי • פארק קאניזארו • פארק קווינז • פארק קלפהאם • פארק קליסולד • פארק קנזינגטון • ריג'נטס פארק • פארק ריצ'מונד • פלמפסט קומון • שדות לונדון • שדות לינקולנס אין |

 |
**זיין א-שריף בנת ג'מיל** (בערבית: **زين الشرف بنت جميل**, תעתיק מדויק: זין אלשרף בנת ג'מיל; 2 באוגוסט 1916 – 26 באפריל 1994) הייתה מלכת ירדן ואשתו של טלאל, מלך ירדן. הייתה אמו של המלך חוסיין.

מוצאה
-----

זיין א-שריף נולדה באלכסנדריה שבמצרים לשריף ג'מאל בן נאסר, מושל חבל חורן מטעם המשפחה ההאשמית. אביה היה גם אחיינו של שריף חוסיין בן עלי, ואמה הייתה בתו של אקיר פאשה, מושל קפריסין.

נישואיה לטלאל
-------------

א-שריף נישאה לדודנה מדרגה שנייה, הנסיך טלאל בשנת 1934. במהלך השנים נולדו לבני הזוג מספר ילדים:

* המלך חוסיין (14 בנובמבר 1935 – 7 בפברואר 1999)
* הנסיכה אסמא (נפטרה בלידתה, בשנת 1937)
* הנסיך מוחמד (נולד ב-2 באוקטובר 1940)
* הנסיך חסן (נולד ב-20 במרץ 1947)
* הנסיכה מושין (נפטרה)
* הנסיכה בסמה (נולדה ב-11 במאי 1951)

תקופת כהונתה
------------

המלכה זיין שיחקה תפקיד מרכזי בהתפתחות הפוליטית של ממלכת ירדן בשנות ה-50 המוקדמות, וזאת באמצעות תמיכה בזכויות נשים בממלכה.
עוד בשנת 1944, טרם הפיכתה לגברת הראשונה של ירדן בשנת 1952, בעקבות ההתנקשות במלך עבדאללה והפיכתו של בעלה למלך ירדן, יזמה א-שריף את הקמתו של איגוד הנשים הראשון בהיסטוריה של ירדן.
במסגרת פועלה כמלכת ירדן, לקחה א-שריף חלק בניסוחה של חוקת 1952, אשר העניקה זכויות מסוימות לנשים הירדניות.

כמו כן, מילאה א-שריף את תפקידו של בעלה כמלך ירדן באופן זמני בעקבות ההתנקשות בחייו של המלך עבדאללה, אשר במהלכה שהה המלך מחוץ לגבולותיה של ירדן, וזאת עד לחזרתו לירדן לקראת המלכתו הרשמית. א-שריף ביצעה תפקיד זה בשנית בתקופה שבין אוגוסט 1952, בעקבות ההכרזה על בעלה כלא כשיר למלוך, בשל ההפרעה הנפשית ממנה סבל, ועד למאי 1953, כאשר בנה, המלך חוסיין, הוכרז רשמית כמלך ירדן עם הגיעו לגיל שמונה עשרה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זיין א-שריף, מלכת ירדן** בוויקישיתוף
* אילן היוחסין המלא של השושלת ההאשמית
* זיין א-שריף, מלכת ירדן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
**שדי ים** (ברוסית: **Морские дьяволы**) היא סדרת דרמה המשכית רוסית, שהופקה עבור רשת NTV ברוסיה ומגוללת את קורותיה של יחידת מודיעין המבצעת משימות איסוף מודיעין עבור מינהל הביון של המטה הכללי של הצי הרוסי. הסדרה רצה במשך 15 עונות מאז 2005. עונתה ה-15 עלתה בנובמבר 2021.

הסדרה הוקדשה לכוחות המיוחדים הימיים של הצי הרוסי. חלק מהאירועים המתוארים מבוססים על מבצעים אמיתיים כאשר כל השמות וכינויי הקרב הם בדויים.

עלילה
-----

הסדרה עוסקת ביחידה מיוחדת ללוחמה בטרור, שחיינים וצוללנים ביחידת הקומנדו הימי של הצי הרוסי. משימות היחידה הן למנוע כל פעולה ואירוע שיש בהם איום מפורש או סמוי על ביטחון המדינה. הם חיילי כוחות מיוחדים. הם מכונים "שדי ים", אף על פי שבצדק הם יכולים להיחשב ללוחמים בשלוש חזיתות: הם פועלים ביבשה, במים ובאוויר. לכל אחד מהם אופי משלו וגורל משלו, אך כל אחד נחוש למלא את חובתו המקצועית, ללא קשר לסיכון. המושגים "אחווה", "ידידות", "כבוד הקצין" אינם רק מושג עבורם, אלא דבר שהם מעריכים ושעבורו הם מוכנים להקריב את חייהם.

צוות שחקנים
-----------

* אולג צ'רנוב
* איוואן פרשין
* ויטאלי קובאלנקו
* ולדימיר מסלאקוב
* דריה יורגנס
* אנטולי רודאקוב
* יולי טיפאנובה
* אנסטסיה קובאל
* איגור משצ'רין
* מיכאיל קרפנקו
* רומן גריבקוב
* אנטון גוליאייב
* מיכאיל טראבוקין
* איגור גריגורייב
* ויקטור סמירנוב
* יאן צפניק
* אנדריי נוסקוב
* טארה אמירחאנובה
* פרהד מחמוד
* קרינה רזומובסקאיה
* אירינה גוריאצ'בה
* אלכסיי פוקין
* ויקטור סמירנוב
* יבגני סדוב
* ולדימיר יארוש

סקירת סדרה
----------

| עונה | פרקים | שודרה לראשונה (רוסיה) |
| --- | --- | --- |
| הפרק הראשון | הפרק האחרון |
|  | 1 | 16 | 23 בינואר 2012 | 4 במאי 2013 |
|  | 2 | 16 | 23 באוקטובר 2013 | 20 במאי 2013 |

קישורים חיצוניים
----------------

* סדרת הטלוויזיה "שדי ים"(ברוסית)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"שדי ים (סדרת טלוויזיה)"**.
התרחש עם מפקדים גרמנים ובולגרים בסרביה 1915. מימין לשמאל: אריך פון פאלקנהיין, בוריס, נסיך בולגריה, הנס פון זקט, **גרהרד טאפן**, פטר גנצ'ב, ניקולה ז'קוב ואוגוסט פון מקנזן.
**דיטריך גרהרד אמיל תאודור טאפן** (בגרמנית: **Dietrich Gerhard Emil Theodor Tappen**;‏ 3 ביולי 1866 – 28 במאי 1953) היה גנרל גרמני במלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייו

טאפן נולד ב-3 ביולי 1866 באזנס, שהייתה חלק מממלכת הנובר. הוא התגייס לצבא הפרוסי בשנת 1885, להצטרף לרגימנט הארטילריה ה-15. הוא למד בבית הספר לארטילריה והנדסה בשנים 1888/1889, ומשנת 1893 באקדמיה למלחמה במשך שלוש שנים. ב-14 בספטמבר 1893 הועלה לדרגת אובר לויטננט, ובשנת 1897 מונה לקצין המטה הכללי. בשנת 1901 הוא מונה למפקד סוללה ברגימנט הארטילריה ה-8 (בריטני ה-1 - פון הולצנדורף) בזארבריקן. בשנת 1904 הוא מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-16 בטריר, וב-27 בינואר 1906 הוא הועלה לדרגת מיור. הוא הפך למורה באקדמיה למלחמה ובשנת 1909 מונה לראש מטה הקורפוס ה-17. בשנת 1910 הוא הועלה לדרגת ראש מחלקה במטה הכללי, וב-1 באוקטובר 1912 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט.

### מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה טאפן אוברסט באוברשטה הרלייטונג (OHL) בקובלנץ, שם הוביל את מדור המבצעים שתיאם את אסטרטגיית הקרב הגרמנית. בספטמבר 1914 דיווח טאפן מסיור ביקורת בחזית כי הצרפתים היו מותשים מכדי להתחיל במתקפה, כי דחיפה סופית תהיה מכרעת וכי נסיגות נוספות יפגעו במורל הכוחות הגרמני, לאחר התבוסה במארן.

במרץ 1915 שימש טאפן כראש המטה של הארמייה השביעית תחת יוזיאס פון הרינגן, אך במהרה חזר ל-OHL. ב-26 ביוני 1915 קידם טאפן לדרגת גנרל מיור. הוא קיבל את פור לה מריט ב-11 בספטמבר 1915 ואת עלי האלון בינואר 1916. ב-31 באוגוסט 1916 טאפן הועבר מ-OHL והפך לרמטכ"ל של קבוצת הארמיות מקנזן בחזית הרומנית. בדצמבר 1916 הפך טאפן למפקד דיוויזיית התחלופה ה-5. מספטמבר 1917 עד לפקודת שביתת הנשק הוא פיקד על הדיוויזיה ה-15.

בשנת 1920 כתב ואפן את "Bis zur Marne 1914: Beiträge zur Beurteilung der Kriegführen bis zum Abschluss der Marne-Schlacht".

טאפן נפטר ב-28 במאי 1953 בגוסלאר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גרהרד טאפן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Tuchman, Barbara W. (1962). The Guns of August. New York: The Macmillan Company.
2. ↑  Foley, R. T. (2007) [2005]. German Strategy and the Path to Verdun : Erich Von Falkenhayn and the Development of Attrition, 1870–1916, Cambridge: CUP. מסת"ב 978-0-521-04436-3, p.99-100.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb17043261f (data)
* GND: 102724002X
* ISNI: 0000 0000 2601 9077
* SUDOC: 103526145
* VIAF: 5922164
* WorldCat: viaf-5922164

 |
**ברינגרג'ה בינוקולטה** (שם מדעי: ***Beringraja binoculata***) היא מין של דג סחוס ממשפחת התריסניתיים, החי בצפון האוקיינוס השקט שלחופי אמריקה הצפונית בין אלסקה לבאחה קליפורניה. התריסנית נידוגה כדג מאכל לחופי קליפורניה.

תיאור
-----

התריסנית מגיעה לאורך של עד 2.4 מטרים ולמשקל של מעל 91 קילוגרם, אם כי לרוב היא יותר קטנה מ-1.8 מטר. היא בעלת סנפירי חזה רחבים ושטוחים בעלי צורת מעוין, חוטם מוארך ושטוח ועיניים קטנות בקצה הראש סמוך לפתחי הזימים. היא בעלת זוג סנפירי גב קצרים הסמוכים לתחילת הזנב ובעלת סנפירי שת קטנים מתחתיה. לתריסנית הבוגרת ישנם מספר דוקרנים המשמשים להגנה לאורך גופה מפתחי הזימים עד הזנב הארוך.

צבע עורה של התריסנית חום-אדמדם עד אפרפר והיא מנומרת בכתמים כתומים עד אפורים ולבנים מפוזרים לאורכה. הבטן בהירה יותר.

תריסנית זו מצויה סמוך לקרקעית הים שעד לעומק 120 מטרים מפני הים באזורים ממוזגים וקרירים. היא מחפשת בחול או בבוץ הימי חסרי חוליות כמו רכיכות, תולעים שונות וחסילונים או דגי גרם שוכני קרקעית. בתורה היא נטרפת בידי כרישים כמו שש-זימי רחב-אף או פילי ים.

תריסנית זו היא מבין התריסניות הבודדות בהם בכל שק ביצים (המכונה "ארנק ימי") ישנו יותר מצאצא אחד בשקיק הביצה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברינגרג'ה בינוקולטה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------
**עזריה פז** (נולד ב-17 בנובמבר 1931) הוא מדען מחשב ישראלי, פרופסור אמריטוס בפקולטה למדעי המחשב בטכניון, ונמנה עם האבות המייסדים של הפקולטה.

כיהן כדקאן בית הספר למדעי המחשב והמתמטיקה במכללת נתניה משנת 1999 עד לשנת 2004.

ביוגרפיה
--------

פז נולד בעיר יאשי שברומניה ולמד שם עד היותו בן שש עשרה. בינואר 1948 עלה באחת מאוניות הפאנים, קודם למחנות בקפריסין ולאחר מכן לחיפה.

הוא הגיע למחנה עולים בחיפה, היה בגבעת השלושה במסגרת עליית הנוער ואחר כך היה בגרעין של תנועת הנוער העובד בקיבוץ בארי. באותה שנה גויס לפלמ"ח ולחם במלחמת העצמאות במסגרת חטיבת הנגב. לאחר המלחמה עבר להתגורר בקיבוץ בית גוברין. עשר שנים מאוחר יותר עבר להתגורר בקיבוץ עין חרוד.

לאחר שחרורו מצה"ל החל ללמוד מתמטיקה באוניברסיטה העברית במטרה לחזור וללמד בקיבוצו, אך הצטיין בלימודיו והחליט להמשיך ללימודים מתקדמים. המנחה שלו בעבודת המאסטר היה פרופ' מיכאל רבין, והוא זה שהוביל אותו לתחום מדעי המחשב, שהיו אז בחיתוליהם בארץ. עבודת המאסטר שלו עסקה בתורת האוטומטים. התקבל לטכניון ללימודי דוקטורט ושם המשיך בעבודה שהתחיל עם רבין. הוא עשה את עבודת הדוקטורט בנושא אוטומטים הסתברותיים במחלקה למתמטיקה. בשנת 1967, לאחר סיום הדוקטורט, הוזמן לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם כיהן כמרצה אורח במשך שנתיים. בשנת 1968 חזר מברקלי לטכניון ולימד בפקולטה למתמטיקה עד אשר הצטרף לפקולטה למדעי המחשב בשנת 1972. בשנה זו התמנה לפרופסור אורח במשך שנה באוניברסיטת סטוני ברוק בניו יורק ובמשך שנה נוספת באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ובין השנים 1979 ל-1981 לימד באוניברסיטת ברקלי. בין השנים 1995 ל-1999 שימש כדקאן הפקולטה למדעי המחשב בטכניון.

מחקריו האקדמיים עוסקים בתורת האלגוריתמים (אלגבריים, הסתברותיים), אנליזה שלהם וקירובים, מתמטיקה חישובית דיסקרטית, אלגוריתמים בשלמים, תורת האוטומטים, שפות פורמליות (דטרמיניסטיות והסתברותיות), גרפואידים ואפיון אי-תלות במערכות ידע. עם תלמידי הדוקטורט שלו נמנים הפרופסורים צבי קדם, שלמה מורן ושמואל וינוגרד.

פז מתגורר בקריית טבעון. בתו היא המתרגמת והמוציאה לאור אפרת אביסרור.

קישורים חיצוניים
----------------

* עזריה פז, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* עזריה פז, באתר dblp
* עזריה פז, באתר הטכניון
* ראיון עם עזריה פז בכתב העת "הבטים בהוראת מדעי המחשב"
* עזריה פז - קורות חיים
* Azaria Paz, Wonder Cubes: Theme and Variations, *Mathematical Gems and Curiosities*, 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  עזריה פז, באתר הפלמ"ח

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007281047605171
* DBLP: 05/5492
* ISNI: 0000 0003 7519 0286
* LCCN: n90682437
* MGP: 74435
* NKC: xx0037382
* SUDOC: 128784466
* VIAF: 122246759
* WorldCat (עם VIAF): 122246759

 |
**ארנבות ראוונסבריק** הוא כינוי שניתן לאסירות פולניות שהיו קורבנות לניסויים רפואיים של הנאצים במחנה ראוונסבריק. הכינוי "ארנבות" ניתן להן על ידי הנאצים משום שהן שימשו שפני ניסוי.

הניסויים הרפואיים
-----------------

ראוונסבריק נודע כמחנה הריכוז הגדול ביותר לנשים שהוקם ב-1939, בעיקר עבור אסירות פוליטיות שביצעו רופאים גרמניים למשל הרטה אוברהויזר, פריץ פישר (רופא) ניסויים רפואיים אכזריים .

בספטמבר 1941 נערך טרנספורט ה"ארנבות" מוורשה לברלין ברכבת. הן הורדו ברציף פירסטנברג על נהר האפל, כמאה קילומטר מצפון לברלין ומשם נלקחו לראוונסבריק, שם סבלו מאד מאכזריותם של הנאצים.

בשנת 1942 החלו רופאי אס אס לבצע ניסויים רפואיים באסירות פולניות בריאות בראוונסבריק שחלקן נבחרו להיות "חיות מעבדה" על ידי היינריך הימלר באופן אישי. לאחר שהאסירות הורעבו, נקרעו מאמותיהן, אחיותיהן וחברותיהן ועונו, הן עברו מספר ניתוחים כדי להכינן לניסויים. הרופאים שברו את עצמותיהן בכלים חדים ומזוהמים, השתילו בגופן רקמות מזוהמות ותרביות זכוכית על מנת לקדם זיהומים בגופן ולבדוק את יעילותן של תרופות סולפה. חלק מהאסירות מתו כתוצאה מניסויים שבוצעו בגופן וחלק נשארו נכות מבחינה פיזית ונפשית.

הרופאים אף בדקו באמצעים שונים אפשרות לעיקור המוני של אסירים.

"ארנבות ראוונסבריק" לאחר מלחמת העולם השנייה
-------------------------------------------

במשך תקופת שהייתן של ה"ארנבות" במחנה ראוונסבריק הן פיתחו שיטה של העברת מידע מהמחנה לעולם באמצעות מסרים מוצפנים שנכתבו בשתן.

לאחר מלחמת העולם השנייה כשהמידע החל להתפשט בארצות הברית ובאירופה, פעלה קרוליין פרידיי רבות למען ה"ארנבות" שנותרו בחיים.

בסוף שנות ה-60 נסעה פרידיי לוורשה במטרה להעביר את ה"ארנבות" ששרדו לארצות הברית, כדי לשקם אותן. היא יצרה קשר עם פולנים בעלי תפקידים בכירים, רכשה את אמונן של הנשים באמצעות פעילויות שערכה איתן כמו הוצאתן לטיולים (למשל בקיץ 1959, ערכה איתן טיול מסן פרנסיסקו ועד ניו יורק שם הן נפגשו עם סנטורים ונציגים) וכך התאפשרה הבאת 35 "ארנבות" לארצות הברית לשחזור ניתוחים ולטיפול בהן.

כמו כן פעלה פרידיי יחד עם העיתונאי נורמן קאזנס, למען הכרה של ב"ארנבות" כקורבנות לפשעי מלחמה ואכן הן זכו בפיצויים מממשלת גרמניה.

לקריאה נוספת
------------

* מרתה הול קלי, **בנות הלילך**, מאנגלית: שאול לוין, כנרת זמורה ביתן, 2020.
* יהודית בובר אגסי, **האסירות היהודיות של רוונסבריק מי הן היו?**, ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2011.

הערות שוליים
------------

1. ↑  האסירות שפיתחו צופן מבריק כדי לספר לעולם על הניסויים שנערכו בהן
2. ↑  סיפורן של אסירות מחנה ראוונסבריק- אתר יד ושם
3. ↑  קרוליין פרידיי ומשפחתה(באנגלית)
4. ↑  גיל דוד, אתר למנויים בלבד האסירות שפיתחו צופן מבריק כדי לספר לעולם על הניסויים שנערכו בהן, באתר הארץ, 6 במאי 2019
5. ↑  "הסנדקית" של האסירות ממחנה ראוונסבריק
6. ↑  קרוליין פרידיי והלפינס
**גרהרד פיטר פרנץ מונטה** (בנורווגית: **Gerhard Peter Frantz Munthe**‏;  19 ביולי 1849 – 15 בינואר 1929) היה צייר ומאייר נורווגי.

רקע משפחתי
----------

מונטה נולד באלברום לרופא כריסטופר פאבלס מונטה (1816–1884) ואשתו כריסטין מרגרטה פאבלס אייבל (1827–1887). הוא היה אח של ההיסטוריון הרטוויג אנדראס מונה, הסופרת מרגרטה מונטה וקצין הצבא קרל אוסקר מונטה. הוא היה גם אחיינו של ההיסטוריון והקרטוגרף גרהרד מונטה ודודו של הגנאלוג כריסטופר מורגנשטייר מונה, הספרן וילהלם מונטה והציירת לאגרטה מונטה.

בדצמבר 1886 התחתן עם סיגרון סנדברג (1869–1957). מונטה וסנדברג התיישבו בסנדביקה ובהמשך בליזאקר. כמו כן, למונטה היה סטודיו ב- Ringstabekk לתקופה קצרה. בני הזוג התגרשו בשנת 1919, באותה שנה גרושתו נישאה לפריטיוף ננסן.

מונטה היה כותב מכתבים פורה, וכן פרסם כמה מאמרים, שחלקם נאספו ופורסמו בשנת 1919.

קריירה
------

כאשר מונטה עבר לכריסטיאניה בשנת 1863, כוונתו הייתה ללמוד רפואה כמו אביו, אך אביו יעץ לו לקחת את האמנויות. הוא למד אצל יוהאן פרדריק אקרסברג בשנת 1870 והמשיך אצל מורטן מולר וקנוד ברגסליין עד שנת 1874. בין השנים 1874 - 1876 למד אצל אנדראס אכנבאך ובן דודו השלישי לודביג מונטה בדיסלדורף. [6] בין 1877 ל־1882 הוא חי במינכן רוב הזמן. עם זאת, רבים מהמוטיבים שלו נלקחו מנורווגיה. בשלב זה הוא צייר בסגנון ריאליזם. הוא מיוצג עם מספר עבודות בגלריה הלאומית של נורווגיה. הוא לקח חלק בתערוכת יוניברל של שנת 1900, בתערוכה העולמית של לואיזיאנה בשנת 1904 ובמקומות אחרים.

משנות ה-1890 התנסה באמנות דקורטיבית.

בין השנים 1896–1899 הוא עסק באיור עבודותיו של הסופר והמשורר האיסלנדי סנורי סטורלוסון, יחד עם האמן אריק ורנסקיולד, אותו פגש במינכן. חלק מיצירותיו נשזרו בשטיחי קיר גדולים. הוא יצר גם קישוטים מונומנטליים, שחלקם אבדו, וכך גם ביתו בליזאקר שנשרף בשנת 1982.

מונטה היה חבר בוועדת הבחירה ב- Høstutstilling משנת 1882 עד 1890. הוא היה חבר בוועדת הגלריה הלאומית של נורווגיה בין השנים 1892 ל־1905 ואיגוד המלאכה הנורווגי מ־1897 ועד מותו, ויו"ר הגלריה הלאומית בין השנים 1905 עד 1907.

הוא מונה למפקד המסדר הנורווגי המלכותי של סנט אולב ולאביר מסדר הדנברוג הדני ומסדר כוכב הקוטב השוודי.

הוא נפטר בברום, אך נקבר באלברום.

גלריה
-----

* עיצוב כריכת מילון כיס עיצוב כריכת מילון כיס
* החולבת, 1890 החולבת, 1890
* ערב באֶגדאל, 1888 ערב באֶגדאל, 1888
* פלג באביב, 1890 פלג באביב, 1890
* המחזרים (בנות הזוהר הצפוני); עיצוב שטיח קיר, 1882 המחזרים (בנות הזוהר הצפוני); עיצוב שטיח קיר, 1882
* מונתה מצייר; תצלום מ-1905 מונתה מצייר; תצלום מ-1905

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גרהרד מונטה** בוויקישיתוף
* כתבי גרהרד מונטה בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  Vidar Poulsson, Gerhard Munthe - 2, **Norsk biografisk leksikon**, 2020-02-25
2. ↑  Terje Bratberg, Munthe, **Store norske leksikon**, 2020-09-09
3. ↑  Mats Linder, Gerhard Munthe, **Store norske leksikon**, 2019-06-26

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 90542864
* BnF: cb125293779 (data)
* GND: 118920359
* ISNI: 0000 0000 6648 5101
* KulturNav: f5f1d003-575d-456c-a5a2-42b0d2683d0b
* LCCN: n88212253
* NTA: 069460604
* RKD: 58507
* SELIBR: 307360
* SUDOC: 170694658
* ULAN: 500004399
* VIAF: 9957971
* WorldCat: lccn-n88212253

 |
**פנופלוזאורוס** (שם מדעי: **Panoplosaurus**; משמעות השם: "לטאה משוריינת לחלוטין") הוא סוג של דינוזאור צמחוני ממשפחת הנודוזאוריים אשר חי בקרטיקון העליון לפני 76 מיליון שנה. מאובניו התגלו באלברטה שבקנדה ב-1917 בידי חוקר הדינוזאורים האמריקאי צ'ארלס מורטרם שטרנברג וכעבור שנתיים נתן לו החוקר לורנס למב (Lawrence Lambe) את שמו.

מאפיינים
--------

הפנופלוזאורוס היה מקרובי משפחתו של האאופלוצפלוס המשוריין והיה משוריין באופן דומה להם. הוא הגיע לאורך 5–7 מטרים, לגובה 2 מטרים ולמשקל 1.5-1.6 טון. רכסי קשקשים גרמיים כיסו את הכתפיים, הגב והצוואר והראש היה בעל רכס גבשושיות רבות לאורכו שיצרו מעין "קסדה". כמו כן על הכתפיים היו כמה דוקרני עצם ארוכים שפנו החוצה. רק הזנב היה חסר הגנה בקצהו. היו לו רגליים קצרות בעלות שלוש אצבעות דמויות-פרסה. הראש היה קצר ורחב ובו מערכת שיניים טוחנות שעזרו לו לעכל צמחייה מהקרקע.

מספר חוקרים סברו שהוא היה זהה לאדמונטוניה, סוג שנמצא באותם אזורים, אך דעה זו לא מוסכמת על רוב המדענים.

בתרבות
------

דינוזאור זה הופיע במשחק Jurassic Park: Operation Genesis.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פנופלוזאורוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |

* Panoplosaurus במדריך הדינוזאורים The Dino Directory של המוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Victoria M. Arbour, Michael E. Burns, Robin L. Sissons, A redescription of the ankylosaurid dinosaur Dyoplosaurus acutosquameus Parks, 1924 (Ornithischia: Ankylosauria) and a revision of the genus, **Journal of Vertebrate Paleontology** 29, 2009-12-12, עמ' 1117–1135 doi: 10.1671/039.029.0405
אחד מ-31 הפסלים המרכיבים את היצירה

**אופק אירועים** (באנגלית: **Event Horizon**) הוא מיצב מעשה ידי הפסל הבריטי אנטוני גורמלי שהוצב בשנת 2007 ברחבי לונדון, בירת הממלכה המאוחדת. המיצב כולל 31 פסלים, מהם 27 העשויים פיברגלס וארבעה העשויים ברזל יצוק. הפסלים, דמויי גבר עירום בגודל טבעי, הוצבו בראש מבנים שונים בעיר, ובהם בניין של, גשר ווטרלו, התיאטרון המלכותי הלאומי, מכללת קינגס ובית הבונים החופשיים. הפסלים ניצוקו מתבנית שנוצרה על פי גופו של האמן. הם הוצגו כחלק מתערוכת רטרוספקטיבה של האמן שהוצגה בגלריית היווארד, והוסרו בתום התערוכה.

גורמלי אמר כי:

> 
> הרעיון היה להציב פסלים אלו בגודל טבעי לתוך הטופוגרפיה של לונדון, כאילו היה מדובר בשטח פתוח בטבע, וכאילו שהוצבו על הרים למול הרקיע.
> 
> 
> 
> — כתבת רשת ה-BBC מתאריך 2 במאי 2007.
> 

הפסלים, שניצבו בראש מבנים, גרמו לצופים רבים לחשוב שמדובר באנשים העומדים להתאבד.

הפסלים הוצגו בסצנת הפתיחה של סדרת הטלוויזיה הבריטית "Ashes to Ashes".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אופק אירועים** בוויקישיתוף
* תיאור היצירה
* כתבה המתארת את היצירה באתר רשת BBC
* מיקום הפסלים באתר גוגל מפות

הערות שוליים
------------

1. ↑  כתבת אתר החדשות רויטרס
**אגוצנטריות** היא ראיית העולם מנקודת מבטו הבלעדית של המתבונן, ללא התייחסות לנקודות המבט של אנשים אחרים.

האגוצנטריות היא מצב נפשי בו האדם רואה עצמו כמרכז העולם ומתעלם מקיומם וצורכיהם של אחרים. ז'אן פיאז'ה טוען שהאגוצנטריות היא מאפיין בולט בחשיבתו של ילד צעיר, שבאופן טבעי שבוי בנקודת מבטו ואינו מודע לקיומן של נקודות מבט אחרות.

המילה אגוצנטריות היא הלחם של שתי מילים לטיניות, ego (אגו), שזה אני ו-centrum (צנטרום), שזה מרכז.

דיבור אגוצנטרי
--------------

אצל ילדים קטנים קיימת תופעה של דיבור, שאינו מכוון אל האחר. אצל ילדים עד גיל 10 הדיבור הזה מהווה 20% עד 60% מהדיבור שלהם. פיאז'ה היה הראשון שהתייחס לתופעה וכינה אותה "דיבור אגוצנטרי". פיאז'ה חילק את הדיבור האגוצנטרי לשלושה סוגים:

1. חזרה על המילים (אקולליה).
2. מונולוג.
3. מונולוג בחברת ילדים נוספים.

לאחר שפיאז'ה בחן את מושג האגוצנטריות אצל ילדים, הוא כינה את המצב ההתחלתי שבו נמצאת החשיבה שלהם- מצב אוטיסטי. כוונתו הייתה לחשיבה מרוכזת בעצמה ועיוורת לניגודים. בשלבים מאוחרים יותר מתחילים הילדים להבחין בזולת, בהשפעת חשיבה פחות מרוכזת בעצמה ויותר רציונלית.

החשיבה האגוצנטרית של הילדים מייצגת שלב מעבר, כמו פשרה בין אוטיזם מקורי לבין הגיון.

הדיבור משקף את טבעה האגוצנטרי של החשיבה אצל ילדים, ואת עקרון העונג (pleasure principle) המנחה אותה. במהלך התפתחותם נעלם לילדים הדיבור האגוצנטרי ומפנה את מקומו לדיבור חברתי הקשור לעקרון המציאות ומובן לסובבים אותם.

ויגוצקי, שחזר על כמה מניסוייו של פיאז'ה, טען בתוקף שדיבור אצל ילדים הוא חברתי כבר מראשיתו. בגיל מסוים אותו דיבור חברתי פרימיטיבי מתחלק לשניים: לדיבור אגוצנטרי עבור עצמי ולדיבור תקשורתי עבור אחרים. דיבור פנימי הוא תוצר השינוי וההפנמה של הדיבור האגוצנטרי עבור עצמי. הדיבור האגוצנטרי רחוק מלהיות תופעה נעלמת וחסרת תועלת, ומהווה שלב הכרחי בהתפתחות הדפוסים הפנימיים של חשיבה מילולית ושליטה עצמית.

קישורים חיצוניים
----------------

* אולג קומליק, אגוצנטריות והטיה לטובת העצמי בניהול משא ומתן, **משאבי אנוש** 260-259, עמ' 12–18 (2009)
* The Human Mind Is Naturally Prone To the Following Egocentric Tendencies (באנגלית)
* אגוצנטריות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ילדים מדברים עם עצמם באתר הסתדרות המורים
2. ↑  לב ויגוצקי, **למידה בהקשר החברתי**, הקיבוץ המאוחד, 2004

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph119778

 |
בית חברת אופקטה בקלן, תמונה משנת 2008.
חזית בית אנה פרנק
**אופקטה** הייתה חברה להפצת פקטין שנוסדה בשנת 1928 על ידי **רוברט פיקס**, מדען, יהודי למחצה, ממוצא אוסטרי שחי ופעל בגרמניה. החברה נוסדה ופעלה תחילה ממבנה בעיר קלן וייצרה פקטין בצורת ג'ל לשימוש בתעשיית המזון ועבור משקי הבית. המוצר שבזמנו היה מהפכני איפשר הפקת ריבות מפירות ללא תהליך בישול ארוך והקטין את כמות הסוכר שנדרשה לצורך הקרשת הריבה. החברה שפעלה תחילה ממשרדים ובית מלאכה קטן עברה למבנה גדול שאיחד את כל פעילות הייצור בשנת 1931, במקביל פרשה החברה את פעילותה על פני אירופה ובשנת 1929 נוסד הסניף החברה בשווייץ ובשנת 1933 בצ'כוסלובקיה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הולאמה החברה על מנת שתהייה חברה ארית לחלוטין ומייסדה הועבר למחנה ריכוז. אופקטה שימשה כמרכז ייצור מזון עבור המאמץ המלחמתי הגרמני ולאחר המלחמה המשיכה בייצור עבור השוק האזרחי. כניסת ריבות מוכנות ותחרות הולכת וגוברת הביאה לרכישת אופקטה על ידי חברה מתחרה, בתהליכי מיזוג ורכישה נוספים הפכה אופקטה במהלך שנות התשעים של המאה העשרים לחטיבה בתוך קונצרן המזון ד"ר אוטקר.

סניף אמסטרדם ומשפחת פרנק
------------------------

חברת אופקטה פתחה בשנת 1933 סניף באמסטרדם אותו ניהל אוטו פרנק, אביה של אנה פרנק אזרח גרמני שעקר לאמסטרדם מחשש להתנכלות המשטר הנאצי. הוא שכר את שירותיה של מיפ חיס ששימשה כמזכירה. בשנת 1937 הצטרפה בפ ווסקאול לחברה כמנהלת אדמיניסטרטיבית ובשנת 1938 נשכרו שירותיהם של הרמן ון-פלס כמומחה לעשבי תבלין ויוהנס קליימן שעבד כמנהל חשבונות. בשנת 1940 נכבשה הולנד על ידי הגרמנים. בחודשים הראשונים של שנת 1942 הפך אוטו פרנק, בשיתוף עובדיו הקרובים בחברת אופטקה, את החלק האחורי של בית המשרדים ברחוב **פרינסנחראכט** 263, שלא היה עד אז בשימוש, למקום מסתור עבור משפחת פרנק. הכניסה למחבוא הוסתרה מאחורי ארון ספרים מסתובב על ציר, החלונות נצבעו והואפלו, וכך נעלם הבית האחורי מעין זר. חלונות הצד האחורי של הבית הואפלו כמו כל חלונות אמסטרדם באמצעות לוחות שחורים. הדבר נעשה בפקודת הגרמנים כדי להכביד על מטוסי צבאות בעלות הברית במציאת דרכם בלילות, והקטין את סיכויי ההתגלות של המסתתרים בבית האחורי. בבוקר של יום ה 4 באוגוסט 1944, פרצו למחבוא שוטרים ממשטרת הסדר הגרמנית (Ordnungspolizei) שפעלו על סמך הלשנה של אדם שנותר אלמוני עד היום. בראש הכוח עמד נגד אס אס קרל זילברבאואר מהאס דה ואיתו עוד 3 קציני משטרה נוספים. משפחת פרנק ושאר דיירי המחבוא נלקחו למטה הגסטאפו ומשם הועברו, לאחר חקירה, לבית מעצר בו שהו יומיים ולאחר מכן הועברו למחנה המעבר המשטרתי ליהודים וֶסְטֶרְבּוֹרְק.

לאחר תום המלחמה חזר אוטו פרנק לנהל את סניף החברה באמסטרדם עד לפרישתו בשנת 1953, ניהול החברה עבר ליוהנס קליימן עד לפרישתו בשנת 1959. החברה החלה לאבד נתח שוק החל משנת 1965 ונמכרה בשנת 1982.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אופקטה** בוויקישיתוף
**בתי הספר למלאכת התחרה** נוסדו ביוזמת "ארגון הנשים לעבודה תרבותית בפלשתינה" בתחילת המאה ה-20. הארגון נוסד ב-1907 בקונגרס הציוני השמיני בהאג. אחת ממטרותיו החשובות של הארגון הייתה מלחמה בסחר נערות. בתי הספר העניקו לנערות מקצוע שממנו יכלו להתפרנס.

היסטוריה
--------

מייסדת בתי הספר הייתה שרה טהון, נציגת האיגוד בארץ. בשנת 1906 עברה טהון לתקופה קצרה לכפר הגרמני וינגנלופניץ שהקים פרנץ אופנהיימר, ולמדה מהאיכרים את עבודת הרקמה.

היא הקימה את בית הספר הראשון ביפו, בשנת 1908. לאחריו הוקמו בתי ספר גם בירושלים, בטבריה, בעקרון ובצפת. מספר התלמידות עלה בהתמדה והגיע לכמה מאות. ב-1913 מספר התלמידות עמד על 400.

### בתי הספר

בית הספר הראשון הוקם ביפו ב-1908. בשנת 1910 הוקם בית ספר נוסף בטבריה, בעזרתו של משה גליקין. ב-1911 הוקם בית הספר בירושלים כמחלקה בבצלאל. ב-1911 הוקם בית הספר בעקרון, וב-1912 הוקם בית הספר בצפת בניהולה של הדסה קלוורי רוזנבליט.

הלימודים
--------

לבתי הספר התקבלו תלמידות מגיל 12. רוב התלמידות הגיעו ממשפחות עניות, 90% מהן מעדות המזרח. לאחר מספר חודשים, יכלו התלמידות להרוויח מעבודתן, לעזור בכלכלת הבית ואף לעבוד בביתן.

בתי הספר עסקו גם בחינוך. הלימודים כללו עברית, הגיינה אישית והגיינה בבישול ובמטבח, התעמלות, זמרה ותפירה. כדי לתכנן דוגמאות חדשות, התלמידות למדו ציור. תוכנית הלימודים כללה גם ידיעת הארץ והלימודים הללו בוצעו באמצעות טיולים.

ההוצאות עבור לימודי התחרה לא היו רבות, והן כוסו על ידי מכירת העבודות. ההוצאות עבור הלימודים האחרים כוסו על ידי תרומות מארגון הנשים, מאגודת חובבי ציון, מהמשרד הארצישראלי ומתורמים נוספים שגויסו על ידי שרה טהון. במכתב אל הברונית רוטשילד היא מפרטת את ההוצאות: "מורים לעברית ומחנכות בבית ספר, חייטות, רופא, אחות לטיפול עיניים, ספרים וטיולים - בסה"כ 3000 פרנק לשנה".

העבודות ומכירתן
---------------

עיקר עבודות התחרה שנוצרו בבתי הספר השונים היו מפות ומפיות, צווארונים, עניבות משי שחור וסרטים לשיבוץ בכלי מטה ובהלבשה תחתונה. העבודות נמכרו במצרים, באירופה ואף בארצות הברית. בארץ ישראל העבודות הוצגו בביתן בצלאל, בין יתר עבודות בית הספר בצלאל. בחודש נובמבר 1909 "ארגון הנשים" ובית ספר בצלאל ארגנו תערוכות בקלן, בהמבורג, בריגה, בלבוב ובפוזנן.

בשנת 1911 תכננה שרה טהון מסע מכירות של עבודת התחרה כשנסעה עם בעלה לקונגרס הציוני בבזל. היא מכרה מוצרים בפולין ובגרמניה, קשרה קשרים עם סוחרים וחזרה לישראל מרוצה מהתוצאות. בצלאל שץ הציג את העבודות במגוון תערוכות שארגן - ב-1911 באודסה, ב-1912 וב-1914 בלונדון וכן בתערוכה ב-1914 בניו יורק.

העבודות היו מקוריות, כללו מוטיבים יהודיים והצטיינו בסגנון מזרחי שעדיין לא היה מוכר מחוץ לארץ ישראל. בכל מקום שהוצגו, זכו העבודות להצלחה רבה, ובתי הספר קיבלו הזמנות מפירמות שונות בכמויות שלא יכלו לספק במועד.

לקריאה נוספת
------------

* רפי טהון, **"המאבק לשוויון זכויות האשה סיפור חייה של שרה טהון"**, הוצאת המחבר, 1996, עמודים 30–86

הערות שוליים
------------

1. 1 2  מרגלית שילה "חוות הפועלות בכנרת 1911–1917, כפתרון לבעיית הפועלות בעלייה השנייה"

קתדרה, 14, 1988
2. ↑  התאחדות הנשים העבריות "קובץ של דברי ספרות לזכרה של שרה טהון" תל אביב תרפ"ב באתר הספרייה הלאומית
3. ↑  ציוני דרך, באתר בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
**אגוסטין מקסימיליאנו רוחל פאיטה** (בספרדית: **Agustín Maximiliano Rogel Paita**; נולד ב-17 באוקטובר 1997 במונטווידאו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת הרטה ברלין ובנבחרת אורוגוואי.

קריירת מועדונים
---------------

רוחל גדל במחלקות הנוער של דפורטיבו אוריינטל, רינקון קראסקו ונסיונל. הוא ערך 14 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של נסיונל במסגרת ליגת העל האורוגוואית, בהן הבקיע שני שערים.

ב-30 באוגוסט 2018 חתם רוחל על חוזה לארבע עונות בקריליה סובייטוב סמרה מליגת העל הרוסית. ב-24 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-0 לקרסנודאר במסגרת המחזור השמיני בליגה לעונת 2018/2019. בסך הכל ערך 14 הופעות ליגה במדי המועדון.

ב-19 ביולי 2019 חתם רוחל על חוזה לארבע עונות בטולוז מליגת העל הצרפתית. ב-10 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד ברסט במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2019/2020. בסך הכל ערך עשר הופעות ליגה במדי המועדון.

ב-19 בפברואר 2021 הושאל רוחל לאסטודיאנטס לה פלאטה מליגת העל הארגנטינאית. ב-17 בינואר 2022 חתם במועדון באופן קבוע לעונה אחת. בסך הכל ערך 58 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים.

ב-31 באוגוסט 2022 חתם רוחל על חוזה לארבע עונות בהרטה ברלין מהבונדסליגה. ב-2 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד הופנהיים במסגרת המחזור השמיני בליגה לעונת 2022/2023.

קריירה בינלאומית
----------------

רוחל זכה עם נבחרת אורוגוואי עד גיל 20 בטורניר אליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 בשנת 2017.

ב-23 בספטמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אורוגוואי, בהפסד 1-0 לנבחרת איראן במשחק ידידות.

תארים
-----

נבחרת אורוגוואי
* אליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 (1): 2017

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אגוסטין רוחל** בוויקישיתוף
* אגוסטין רוחל, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Крылья" подписали уругвайского защитника באתר הרשמי של קריליה סובייטוב סמרה 30 באוגוסט 2018 (ברוסית)
2. ↑  AGUSTÍN ROGEL, NOUVEAU DÉFENSEUR DU TOULOUSE FC באתר הרשמי של טולוז, 19 ביולי 2019 (בצרפתית)
3. ↑  Agustín Rogel prêté à Estudiantes de La Plata באתר הרשמי של טולוז, 19 בפברואר 2021 (בצרפתית)
4. ↑  Un año más en el Pincha באתר הרשמי של אסטודיאנטס לה פלאטה, 17 בינואר 2022 (בספרדית)
5. ↑  AGUSTÍN ROGEL JOINS HERTHA באתר הרשמי של הרטה ברלין, 31 באוגוסט 2022 (באנגלית)
**שורה 19** (ברוסית: **Ряд 19**) הוא סרט קולנוע המשתייך לז'אנר סרטי מתח ואימה, בכיכובה של סבטלנה איוואנובה. הסרט ייצא לאקרנים במזרח אירופה בשנת 2021. הסרט הופק בתמיכת קרן הקולנוע הרוסי הממשלתית.

הרופאה יקטרינה חוששת לטוס במטוסים מילדותה, ולכן היא בוחרת בכלי תחבורה בטוח יותר עבורה, למשל, רכבת או מכונית. עם זאת, לא תמיד ניתן לתכנן הכל מראש ופעם אחת לילדה אין ברירה. יחד עם בתה דיאנה, בת 6, היא טסה במטוס בטיסת לילה ובמזג אוויר בעייתי. כל הפחדים שלה מתחילים לצבור כוח חדש כאשר נוסעי הטיסה מתים באופן מסתורי בזה אחר זה. יקטרינה, שנמצאת בהדרגה במצב של אימה, לא יודעת להתמודד עם הפחדים שלה ואיך תוכל לשרוד את הסיוט הזה.

תקציר עלילה
-----------

מטוסים נחשבים לאחד מכלי התחבורה הבטוחים ביותר, אך האם זה באמת כך? חלל סגור וצפוף שמטפס לגובה כשאפילו הנוסעים הנועזים ביותר חשים חרדה. מה אם הפחד הזה לא מתעורר במקרה? הדמות הראשית, ד"ר יקטרינה, מוצאת את עצמה בטיסה שעלולה להיות האחרונה, היא תצטרך להתמודד עם הפחדים שלה פנים אל פנים, כאשר יחד עם בתה דיאנה בת ה-6, הן טסות בטיסת לילה במזג אוויר גרוע, שהופך לסדרת אירועים מצמררים. בתא המטוס הריק למחצה, מקרי מוות בלתי מוסברים של נוסעים מתחילים להתרחש בזה אחר זה. כשהיא מאבדת את גבולות המציאות, הגיבורה תצטרך להתמודד עם הפחד שלה עצמה ולחיות מחדש את הסיוט שלה עוד מימי ילדותה.

שחקנים ודמויות
--------------

* סבטלנה איוואנובה – יקטרינה
* מרתה טימופייבה – דיאנה, בתה של קטיה
* וולפגנג צ'רני
* יקטרינה וילקובה
* אנטולי קוט
* ויקטוריה קורליאקובה

הפקה
----

צילומי הסרט צולמו במוסקבה ובמחוז מוסקבה והושלמו בפברואר 2020. בתחילה מונה סטפן קורשונוב לבמאי עם יוליה סניגיר ופיוטר פיודורוב בתפקידים הראשיים, אך בהמשך מונה אלכסנדר בבאייב לבמאי, שליהק שחקנים אחרים לתפקידים הראשיים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של שורה 19
* "שורה 19", באתר kino-teatr.ru
הרב **יהונתן אליאשברג (עליאשברג)** (ג' באלול ה'תר"י, 11 באוגוסט 1850, קובנה - ה' בכסלו ה'תרנ"ט, נובמבר 1898, וולקוביסק) היה רב ליטאי ובלארוסי, שכיהן כרבן של פומפיאן, מריאמפולה ווולקוביסק. מעסקני חובבי ציון.

ביוגרפיה
--------

נולד בקובנה בשנת ה'תר"י (1850) לרב מרדכי אליאשברג, שהיה רבה של בויסק ומראשי חובבי ציון. למד את תורתו מפי אביו, ולצד השכלתו התורנית עסק בספרות ימי הביניים. בהיותו כבן תשע עשרה, נשא לאשה בת יהודי עשיר מהעיר פומפיאן, ועבר לבית חותנו ועסק שם בתורה. בשנת ה'תרל"ה התמנה לרב בפומפיאן, ואת משכורתו נתן לצדקה, תוך שחותנו ממשיך לפרנסו. בשנת ה'תרל"ז ירד חמיו מנכסיו, והוא נאלץ לקבל על עצמו את רבנות העיר מריאמפולה.

בעקבות אביו, הצטרף גם הוא לעסקנות ציבורית, והיה פעיל בולט בתנועת חובבי ציון. נמנה עם מארגני ועידת דרוסקניק. בוועידה נבחר, יחד עם הרב שמואל מוהליבר, לאחראי מינוי רבנים ודוברים למסעי התעמולה של התנועה. הוא עצמו נמנה עם משלחת של רבנים שניסתה להשפיע על אדמו"רי חסידות לובביץ' וחסידות קאפוסט להצטרף לתומכי יישוב ארץ ישראל. נמנה גם על המשלחת שנשלחה אל הרב יצחק אלחנן ספקטור מקובנה בשנת תרמ"ח, בניסיון לשכנעו לתמוך בהיתר המכירה. היה מהדוחפים לכינוס הוועדה של "החברה לתמיכת יהודים עובדי אדמה ובעלי מלאכה בסוריה ובפלשתינה" שהתקיימה בקובנה בשנת ה'תר"ן (1890), ושלח את ברכתו אליה.
בעקבות הביקורת על המצב הרוחני הירוד במושבות, פרסם מאמר ובו קרא לאמץ את יזמתו של אביו למינוי שליח שיסתובב בין המושבות ויפעל לקרב את החלוצים לשמירת מצוות. את מאמרו חתם בתיאור: "אחד אחוז בעבותות אהבה לארצו ועמו".

בעקבות פרסום מאמרו של אחד העם "תורה שבלב" בעיתון "הפרדס" בשנת 1894, כתב לו הרב אליאשברג מכתב, שבו ביקש ממנו "לסבול במתינות את הדעות המתנגדות ואם כי אינן כדעתנו, הרי אין דעות בני האדם שוות". אחד העם ענה לו בכבוד רב במאמר "דברי שלום" בעיתון "המליץ".

לאחר הקונגרס הציוני הראשון הצטרף אל הציונות המדינית של בנימין זאב הרצל.

בשנת ה'תרמ"ח התמנה לרבה של וולקוביסק, ובתפקיד זה כיהן עד לפטירתו. נפטר בפתאומיות בה' בכסלו ה'תרנ"ט, נובמבר 1898, ימים ספורים לאחר שובו מוועידה ציונית בווילנה.

ספריו
-----

* **דרכי הוראה** - חיבור הלכתי הכולל שני חלקים: "קנה המדה": על שיעורי תורה ו"דרכי הוראה" - שו"ת. בהקדמת הספר, לה קרא "דרכה של תורה", עסק במ"ח קנייני התורה.
* **קסת יהונתן** - קונטרס שצרף לחיבורו של אביו "תרומת יד" שהוציא ר' יהונתן לאור בשנת ה'תרל"ה.

לקריאה נוספת
------------

* מרדכי בער גמזו, היונתן ימות, הצפירה, 5 בדצמבר 1898
* בן-ציון אייזענשטאדט, זכר רב (לתולדות הגאון ר' יהונתן עליאסבערג ז"ל), הצפירה, 16 בדצמבר 1898
* גאולה בת יהודה, **ראשונים לציון הנה הינם**, מוסד הרב קוק ירושלים תשס"ט, עמ' מה-מז.

קישורים חיצוניים
----------------

### מאמריו

* **ירושלים הבנויה**, בתוך "שיבת ציון" מאת אברהם יעקב סלוצקי, ורשה ה'תרנ"א, באתר HebrewBooks.
* **שאלה ותשובה** בתוך "שיבת ציון" מאת אברהם יעקב סלוצקי, ורשה ה'תרנ"א, באתר HebrewBooks.
* **תולדות מרדכי** ביוגרפיה של אביו. צורפה לספרו של אביו "שביל הזהב" שהוציא בשנת ה'תרנ"ז.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 19551172
* WorldCat (עם VIAF): 19551172

 |
**אורם הגדול** (בוולשית: **Y Gogarth**; באנגלית: **Great Orme**) הוא מצוק סלעי בקצה חצי האי קרוד'ין, בין שפך נהר הקונווי למפרץ ל'אנדידנו בצפון ויילס, הממלכה המאוחדת.

משמעות שמו באנגלית "אורם" מבוסס על המילה הנורדית העתיקה "Urm" שמשמעו נחש ימי, ככל הנראה הוא נקרא כך במהלך פלישות ויקינגיות לאזור מאחר שהרכס הסלעי דומה למפלצת ימית המבצבצת מהים. בצד השני של מפרץ ל'אנדידנו ישנו מצוק דומה אך קטן יותר המכונה "אורם הקטן".

היסטוריה
--------

התיישבות משמעותית החלה באורם במהלך תקופת הברונזה סביב תחילת האלף השני לפנה"ס, כאשר התפתח במקום מכרה נחושת ששיא תפוקתו היה בין 1700 ל-1400 לפנה"ס. המכרה היה כל כך חשוב ומוצלח שעד לשנת 1600 לפנה"ס לא נותר עוד מכרה נחושת פתוח באי הבריטי שיכל לעמוד בתפוקת הכרייה באורם. על פי תיארוך פחמן-14, המכרה הפרהיסטורי כנראה ננטש סביב 700 לפנה"ס, ובחפירות לאחר שנתגלה ב-1987 נמצאו באתר 2,400 ראשי פטיש וכ-30,000 כלי עצם ששימשו את הכורים.

בהמלך ימי הביניים התפתחו שלושה יישובים למרגלות אורם הגדול, אלו היו בבעלות הבישופ של בנגור תחת השם אחוזת גורגרת'. אניאן, הבישופ של בנגור, קיבל את השליטה באזור כהוקרה על תמיכתו באדוארד הראשון, מלך אנגליה ב-1284, אניאן אף בנה ארמון באחוזה שעמד בדופן הדרום-מערבי של אורם עד שהושמד במרד אווין גלינדור ב-1400. לצד העיירה גורגרת', שני היישובים הנוספים היו קנגריוודר בדופן הצפון-מזרחית של אורם (כיום עומדת במקום כנסיית טידנו הקדוש של על שמו ל'נדידנו), ואין וויד'פיד שהתפתחה דרומית למבצר הגבעה פן-אי-דינס בצד הדרומי של רכס אורם הגדול.

במהלך המאה ה-18 מצבורי הנחושת באורם החיו מחדש את תעשיית הכריה במקום אם כי באופן מצומצם יחסית לכרייה באתרים אחרים בוויילס. אין וויד'פיד החלה לגדול לכיוון מדרונות אורם עם הקמת מגורים לכורים והתפחות התיישבות נרחבת יותר הודות למכרה החדש שהוקם. בשנת 1826 נבנתה באורם תחנת סמפור, ב-1855 התחנה הומרה לתחנת טלגרף חשמלי שחיברה את ליברפול להוליהד וב-1859 התחנה עברה לאתר חדש שכלל גם מגדלור חדש שהוקם בפסגת אורם. במהלך התקופה הוויקטוריאנית ל'אנדידנו זכתה לפריחה משמעותית והפכה ליעד תיירותי חשוב, רכס אורם הצמוד לעיירה הפך לאתר טיול עבור אלפי המבקרים שפקדו את ל'אנדידנו כל שנה. ב-1858 נפתח שביל ההליכה הראשון באורם וב-1903 הושלמה בנייתו ופתיחתו של חשמלית אורם הגדול שהביאה מבקרים מהעיירה עד לפסגת אורם ופועלת עד ימינו.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אורם הגדול** |

* מסלולי טיול באורם הגדול באתר Visit Conwy.
* פארק אורם הגדול באתר Visit Wales.
* ברושור הסבר על האזור, אתר מחוז קונווי.

הערות שוליים
------------

1. ↑  R. Alan Williams, Cecil Le Carlier De Veslud, Boom and bust in Bronze Age Britain: major copper production from the Great Orme mine and European trade, c. 1600–1400 BC, **Antiquity Publications**, 371 93, Cambridge University Press, 2019, עמ' 1178-1196 doi: https://doi.org/10.15184/aqy.2019.130.
2. ↑  Llandudno Great Orme Tramway Conwy North Wales UK, web.archive.org, ‏2013-06-25

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007563641705171
* LCCN: sh96008785
* VIAF: 315136813
* WorldCat (עם VIAF): 315136813

 |
בתי מילנר. פרט מתוך גלויה המציגה שכונות חדשות בירושלים. סביבות 1900
**בתי מילנר** (בשמם המלא: **בתי שלמה מילנר**; לעיתים **בתי שלמה**. שמה הרשמי: **אגודת שלמה**) היא שכונה ירושלמית ותיקה, שכונת חצר ליד בתי אונגרין. נבנתה על ידי שלמה מילנר, חלוץ תעשיית הטחינה בישראל, ונושאת את שמו.

היסטוריה
--------

בשנת ה'תרנ"ב, 1892, הונח היסוד לשכונה עם יסוד "אגודת שלמה", בידי שלמה מילנר, סוחר ותעשיין ביישוב, יליד מרמורש שברומניה. האגודה רכשה מגרש שעליו התקיים בעבר בית חרושת לייצור מרצפות ממלט, של יעקב מן, סמוך לבתי אונגרין ועליו הונחה אבן הפינה לשכונה החדשה. נבנו בשכונה שלושים וחמש דירות, שנמכרו לעניים במחירים נמוכים, במסגרת כולל מרמורש. מלבד בית הכנסת שנוסד בשכונה, הוקדשה בידי האגודה דירה אחת להכנסת אורחים ולמגורי מעוטי יכולת.

השכונה נחנכה ב-1898.

ביוני 1928 נשרפו ארבעה בתים בחצר בתי מילנר בשל שרפה שפרצה בליל שבת.

בשכונה שכנו בית הכנסת "ישועת ישראל" של חסידי ויז'ניץ ובו כולל מרמורוש-ויז'ניץ, ישיבת תפארת צבי וישיבת מיר באחד מגלגוליה הראשונים בירושלים. בין תושביה: האדמו"ר רבי גדליה משה גולדמן מחסידות זוויהל בשנותיו הראשונות בארץ ישראל.

השכונה נחשבת לצפופה במיוחד ונכללה באזורי ההריסה המנדטוריים משנת 1944, אזורים שבשל הצפיפות בהם (בדרך כלל בנייה על יותר מ-90% משטח המגרש) נאסר באופן גורף לבצע בהם כל שינוי או תוספת בנייה, למעט שיפורים סניטריים. הוראה שנאכפה בידי הוועדה המקומית לבנין ערים גם לאחר קום המדינה.

במלחמת העצמאות עמדה השכונה בקו החזית, מול מעבר מנדלבאום, אולם לא ננטשה בידי תושביה למרות ירי הצלפים הבלתי פוסק אל השכונה.

השכונה נחשבת חלק משכונת מאה שערים רבתי, ומבחינה מנהלית היא חלק מתת-רובע 082 (גאולה ומאה שערים).

לקריאה נוספת
------------

* שבתי זכריה, ירושלים של מטה, ירושלים תשס"ג, פרק כד: שכונת בתי מילנר, עמ' 139–142.
* בנימין קלוגר, ירושלים שכונות סביב לה : השכונות מחוץ לחומה [...] יסודן ומפעלן [...] בצירוף פנקסי התקנות, ירושלים תשל"ט. אגודת שלמה תרנ"ב: בתי מילנר, עמ' 97.
* אלונה ורדי (עורכת), מדריך ישראל החדש, כרך 12: ירושלים, עמ' 98.

קישורים חיצוניים
----------------

* יהושע בן-אריה, ‏**עיר בראי תקופה - ירושלים החדשה בראשיתה**, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1979, באתר "כותר", עמ' 264–265.

הערות שוליים
------------

1. ↑  מובאת אצל יהושע בן-אריה, להלן "קישורים חיצוניים".
2. ↑  תדהר, ב, עמ' 733.
3. ↑  חיים המבורגר, **שלושה עולמות**, ג, עמ' מב.
4. ↑  דליקה, הארץ, 17 ביוני 1928.
5. ↑  מוסדות הישוב הישן, דואר היום, 5 ביוני 1931.
6. ↑  גולדמן, יסוד צדיק, ירושלים תשע"א, עמ' רנו.
7. ↑  זאב אפלבוים, בוטלו חוקי הבניה הבריטיים, חרות, 29 ביולי 1952.
8. ↑  שבתי זכריה, להלן "לקריאה נוספת".