recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פרופ' שמואל אדלשטיין
**שמואל אדלשטיין** (14 בינואר 1944 – 12 בינואר 2022) היה ביוכימאי ישראלי, פרופסור חבר בפקולטה לביוכימיה במכון ויצמן למדע, מפתח התרופה Alpha D3 לטיפול במחלות עצם מטבוליות.

ביוגרפיה
--------

אדלשטיין נולד בעפולה לבטי וליעקב. אמו בטי עלתה לארץ ישראל מבסרביה בשנת 1930, ואביו עלה מרומניה באותה שנה. אביו היה ממייסדי קואופרטיב האוטובוסים "אגד" וניהל את תחנת החברה בעפולה. כשהיה בן אחת עשרה התייתם מאביו. ב-1961 התגייס לצה"ל ושירת כמדריך גדנ"ע. ב-1963 החל לימודי ביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ב-1967 קיבל תואר שני בהצטיינות מהמחלקה לביוכימיה, וב-1970 קיבל תואר דוקטור בתזונה, מטעם הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית.
בשנת 1965 נישא לאניטה ליבסון ולזוג נולדו שלושה ילדים. התגרשו בשנת 1990.

בשנים 1971–1972 שהה בהשתלמות לצורך פוסט-דוקטורט במכון לתזונה על שם Dunn של המועצה הבריטית למחקר רפואי MRC ואוניברסיטת קיימברידג' באנגליה.
בשנת 1973 שב לישראל ומונה למנהל המחלקה לחקר ויטמינים של אוניברסיטת תל אביב ומרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי. כמו כן החל לשמש כיועץ לחטיבת מחקר ופיתוח בחברת טבע תפקיד בו שימש עד שנת 1995.
בשנת 1977 הצטרף למחלקה לביוכימיה במכון ויצמן למדע ברחובות ובשנת 1980 מונה לפרופסור. כיהן כפרופסור חבר בפקולטה לביוכימיה במכון ויצמן עד שנת 2000, עת פרש לפרישה מוקדמת מרצון.

מחקריו של אדלשטיין התמקדו בחקר חילוף החומרים של ויטמין D והקשר של נגזרותיו הפעילות של הוויטמין עם מטאבוליזם העצם. מחקריו אלו, בשיתוף עם פרופ' יהודה מזור מהמחלקה לכימיה אורגנית הובילו לפיתוחה של התרופה אלפא-D3 שהופצה ברחבי העולם על ידי חברת טבע. התרופה הביאה מזור לחולים באי-ספיקת כליות, אשר סובלים ממחלת עצם קשה, ומאוחר יותר נמצא שבמינונים מסוימים התרופה מועילה לסובלים מדלדול עצם.
בשנים 1983 ו-1985 כיהן אדלשטיין כפרופסור אורח במחלקה לפיזיולוגיה של בית הספר לווטרינריה של אוניברסיטת קורנל שבניו יורק.
בשנת 1988 מונה למנהל המחקר והפיתוח של חברת טבע.

לאחר פרישתו, בשנים 2003–2005 כיהן כמנהל אקדמי של רשת מכללות "מדי-סין" לרפואה משלימה שהוביל למינויו לנשיא המכללה האקדמית להכשרת מורים  "אוהלו" שבקצרין בשנים 2008–2010.
לאורך הקריירה שלו שימש אדלשטיין גם כיועץ מדעי לחברות ישראליות ובינלאומיות בתחומי הפארמה והתזונה כדוגמת רוש, נוברטיס, מעבדות אבוט, היינץ, GNC ועוד.

בנו הצעיר, ירון אדלשטיין הוא מחזאי ובמאי תיאטרון ישראלי.

אדלשטיין נפטר ב-12 בינואר 2022, מעט לפני יום הולדתו ה-78.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופ' שמואל אדלשטיין – פלאי האומגה-3
* אלפא D3 - במאגר התרופות של אגף הרוקחות
* שירות גלובס, ‏מכון ויצמן: שמואל אדלשטיין שהוצג במסיבת העיתונאים של רמדיה - אינו פרופסור במכון, באתר גלובס, 25 בפברואר 2004

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987012438458905171

 |
**אֲבִיגְדוֹר בֶּן שִׂׂׂמְחָה הַלֵּוִי מִגְּלוֹגוֹי** (נולד סביב 1725–1810), אשר נודע גם בראשי התיבות **אל"ם**, היה מורה, סופר ומדקדק בוהמי–יהודי.

ביוגרפיה
--------

אביגדור מגלוגוי נולד למשפחה יהודית ענייה בעיירה גלוגוב שבשלזיה תחתית. אביו, שמחה, היה מלמד ואמו בראונכה באה ממשפחת תאומים הרבנית. לזמן מה עבד כמורה פרטי בברלין, שם הצטרף לחוג המשכילים של משה מנדלסון. ב-1768 עבר לפראג והמשיך בעבודתו כמורה.

בראשית שנת 1773, במהלך מסעו בסקסוניה, נעצר באשמת שווא של גנבה והוחזק בכלא בפירנה במשך 10 חודשים. במהלך מעצרו עסק בלימוד תנ"ך, תלמוד והגות יהודית מימי הביניים. מכתב שכתב מנדלסון ומתוארך ל-13 בינואר 1774 שכנע את הרשויות לזכותו מכל חשד ולשחררו. בעזרת יצחק דסאו, וקרוב משפחתו, רבי צבי הירש לוין, עלה בידו לשוב לפראג.

כתביו
-----

 עמוד השער של "דבר טוב" (1783)
החיבור הראשון של אביגדור שפורסם היה ספר דקדוק עברי קצר בשם "דבר טוב", אשר התפרסם ב-1783 בפראג יחד עם קטעים מהחיבור "מרפא לשון" מאת משה בן שם טוב אבן חביב, ועם הסכמה מהרב יחזקאל לנדא. בשנת 1792 ערך את המחברת הראשונה של אגרות שכתב לו מנדלסון למחברת "אגרות הרמ"ד", וב-1797 פרסם את המחברת השנייה, אשר מהווה נספח לשירו הדידקטי "חותם תוכנית", אשר מנסה להוכיח כי לימוד התורה עולה על כל שיטות הפילוסופיה שהומצאו, מימי סוקרטס ועד לעמנואל קאנט. בשנת 1802 פרסם חמישה חומשי תורה עם תרגום ופרשנות מאת מנדלסון בצירוף הקדמה שהוא עצמו כתב. הדבר האחרון שחיבר היה השיר "שיר נפלא", שנכלל בספרו של זאב וולף בוכנר (הרזב"ד), "צחות המליצה", מ-1835.

קישורים חיצוניים
----------------

* ישראל דוידזון, ‏"אביגדור מגלוגוי", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310151105171
* GND: 136667058
* ISNI: 0000 0001 1878 1384
* LCCN: nr2001010083
* SELIBR: 257162
* VIAF: 76242046
* WorldCat: viaf-76242046

 |
**טרופותי** (באנגלית: **The Gruffalo**) הוא ספר ילדים שנכתב על ידי ג'וליה דונלדסון ואויר על ידי אקסל שפלר, ופורסם לראשונה בשנת 1999. הספר נחשב לאחד מהספרים המוצלחים של דונלדסון, נמכר במעל 13 מיליון עותקים, תורגם ליותר מ-40 שפות, וזכה במספר פרסים של ספרות ילדים. בעקבות הצלחתו של הספר הוא פותח גם למחזמר ולסרט "טרופותי". בשנת 2005 יצא לאור ספר המשך בשם "טרופותי הבת".

תקציר עלילה
-----------

הספר עוקב אחר עכבר שהולך ביער ונתקל בשלושה טורפים שמעוניינים לאכול אותו: שועל, ינשוף ונחש. העכבר מתחמק מהם בכך שמספר להם שהוא בדרך לאכול ארוחת ערב עם יצור בשם "טרופותי" שהוא ממציא בראשו, תוך כדי שהוא מפרט על תכונותיו הפיזיות המפחידות והמראה המאיים שלו לשלושת הטורפים. בזה אחר זה נבהלים הטורפים ועוזבים אותו.

לאחר שהבריח את כולם, נתקל העכבר בטרופותי האמיתי. טרופותי מאיים לאכול אותו, אך העכבר שוב משתמש בערמומיותו כדי לצאת מהצרה, בכך שהוא מראה לטרופותי כמה שלושת הטורפים חוששים ממנו ומשכנע אותו שכולם מפחדים ממנו.

בתרבות
------

* מחווה לספר בלונדוןמחווה לספר בלונדון
* פסלים של טרופותי והעכבר ביער דיןפסלים של טרופותי והעכבר ביער דין
* פסל של טרופותי באגם בסקוטלנדפסל של טרופותי באגם בסקוטלנד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טרופותי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של טרופותי
* הספר "טרופותי", באתר "סימניה"
* טרופותי, באתר OCLC (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Gruffalo Books, gruffaloshop.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1193056594
* LCCN: no2020103040
* MusicBrainz work: 3409e646-b359-44b3-9b31-55f4e5b5a995
* VIAF: 316858708
* WorldCat (עם VIAF): 316858708

 |
**פריץ שיף** (בגרמנית: **Fritz Schiff**;‏ 21 ביוני 1891 – 23 באוקטובר 1964) היה מייסד המוזיאון לאמנות חדשה בחיפה ומנהלו ואוצר מוזיאון "בצלאל" בירושלים.

ביוגרפיה
--------

שיף נולד בברלין בשנת 1891 לבנם של סוחר הפנינים ברתולד שיף, ואנה לבית בשווייץ, למשפחה בת שני ילדים. אחותו היא אליס המרשטיין לבית שיף.

למד בגימנסיה הומניסטית ונאלץ להפסיק לימודיו בשנת 1908 ולעבור הכשרה מקצועית בתעשייה. בין השנים 1912 עד 1914 עבד כמתלמד בחנות לספרים עתיקים (אנטיקווריאט) ברומא. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא הגרמני, עבר מסלול קצונה והוצב בפולין. על שירותו זכה בעיטור צלב הברזל.
בתום המלחמה התחיל לעבוד בכתב העת הציוני "יידישה רונדשאו".
לאחר שזכה במלגת לימודים החל בלימודי תולדות האמנות, ארכאולוגיה ופילוסופיה בברלין, במינכן ובאוניברסיטת האלה. שם הכיר את הילדה וולפסון (1898–1984). הם נישאו ב-1923. לשניים נולדה בת יחידה, מריאנה.
שיף סיים לימודיו בהאלה אצל פאול פראנקל (יהודי מומר) בשנת 1922 בדוקטורט על הצייר פייטרו קווליני. הוא עבד במקביל כמורה וכמרצה לתולדות האמנות בבית הספר ריימן, באקדמיה בהומבולדט, במרכז היהודי לחינוך מבוגרים, בפולקסבינה ובבית הספר המרקסיסטי לעובדים (MASCH). כמו כן, כתב ביקורות אמנות כעצמאי עבור כתבי עת שונים.
בעקבות עליית הנאצים לשלטון, הוגבלה עבודתו. כיוון שהיה ידוע בעמדותיו השמאליות הלשין אחד ממתחריו עליו שהוא פעיל קומוניסטי. בזכות מישהו שדאג להזהירו מבעוד מועד, הצליח להימלט עם משפחתו ב-1933 לצרפת.
ליד פריז התגוררו בני דודים אמידים שלו, שתמכו בהם כלכלית. המשפחה התגוררה בעיירה סמוכה ושיף עבד כמדריך תיירים.

בזכות ד"ר נחום גולדמן, איש הסוכנות היהודית, זכה שיף בסרטיפיקט (רישיון עלייה) עבור המשפחה ואף זכה למשרת אוצר במוזיאון "בצלאל" בירושלים, לאחר שעלה לארץ עם משפחתו ב-1937. במקביל שימש כמרצה לתולדות האמנות בבצלאל החדש.
מרדכי נרקיס שימש כמנהל, שיף היה סגנו ולצוות הצטרף גם הרברט קרמר, סוחר אמנות שעלה מגרמניה.
שיף הכשיר בבניין אולמות לתערוכות, ערך תערוכות ניידות ביישובים מרוחקים, קיים סיורים מודרכים במוזיאון וערך גם קונצרטים קאמריים שם.

בשנת 1953 פנה לשיף ראש עיריית חיפה אבא חושי, בעקבות המלצת ראובן הכט, בהצעה לנהל את ה"מוזיאון לאומנות חדישה" שעמד להקים לצד המוזיאון לאמנות עתיקה בעיר. לאחר שהסכים, עבר להתגורר בדירה שכורה בשכונת רוממה בעיר. שיף גייס תרומות להקמת אוספים ורכישת יצירות, ערך קונצרטים במקום והקים את "אגודת ידידי המוזיאון". בנוסף, היה הראשון להקים בגן האם את תערוכת "פסל בגן". שיף ניהל את המוזיאון עד פטירתו.
במקביל אף כתב ערכים לאנציקלופדיה העברית.

עבודת המחקר האחרונה שלו הוקדשה לפסל אתנה פרתנוס. הוא לא הצליח לסיים את העבודה לפני מותו.
רעייתו עסקה במשך ארבע שנים בפענוח ועריכת העבודה, שהתפרסמה לבסוף בירחון שווייצרי לאמנות ותורגמה מאוחר יותר לעברית.
פריץ שיף נפטר ב-1964 בחיפה. הותיר את רעייתו, הילדה, ובתו מריאנה.

לקריאה נוספת
------------

* הילדה שיף, מבוא ל**אתנה פרתנוס**, הוצאת אוניברסיטת חיפה, 1979
* מריאנה ברטון, קורות משפחת שיף, במוזיאון ליהדות דוברת גרמנית בתפן

קישורים חיצוניים
----------------

* מריאנה ברטון, דיוקנו של ד"ר פריץ שיף, באתר ארגון יוצאי מרכז אירופה
* פריץ שיף (1891-1964), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298679805171
* GND: 1204281602
* ISNI: 0000 0001 0894 6587
* LCCN: n81090351
* VIAF: 45626046
* WorldCat (עם VIAF): 45626046

 |
**מראגה** (בפרסית: **مراغه**, **Marāqe**) היא עיר באיראן ועיר הבירה של מחוז מראגה בפרובינציית מזרח אזרבייג'ן שבאיראן.

מראגה ממוקמת על גדת הנהר סופי חי. האוכלוסייה מורכבת בעיקר מתושבי מזרח אזרבייג'ן האיראנית. השפה השולטת במקום היא האזרית. העיר רחוקה כ-130 קילומטר מתבריז, העיר הגדולה ביותר באזרבייג'ן האיראנית.

היסטוריה
--------

מראגה בעת העתיקה הייתה מוקפת חומה גבוהה, בעלת ארבעה שערים. לאחר כיבוש האזור בידי הולאגו חאן חאן ב-1258, הפך הולאגו חאן את העיר לעיר הבירה של הממלכה האילח'אנית, כמה שנים לאחר מכן הפכה העיר למקום מושבה של כנסיית המזרח ושל הפטריארך מרקוס (יבלחה ה-3).

אחד ממבני הקבורה המפורסמים מאותה תקופה הוא המגדל הכחול (1197), מעוצב בסגנון דמוי אריחי פנרוז.

גאוגרפיה
--------

העיר ממוקמת בתוך עמק צר ופונה לכיוון אגם אורמיה, שהוא אגם המים המלוחים השישי בגודלו בעולם, הנמצא 30 ק"מ מערבה מהעיר. את העיר הקיפה חומה גבוהה, אך כיום היא הרוסה במקומות רבים. מראגה מוקפת כרמים ופרדסים, המושקים היטב על ידי תעלות, שמובילות מים מן הנהר. 

המעבר של ונוס מעל המצפה במראגה ב-2004

אנשים מפורסמים ילידי המקום
--------------------------

** מוחמד סאעד מראע'אי, היה ראש הממשלה של איראן.מוחמד סאעד מראע'אי, היה ראש הממשלה של איראן.
* בולוד קאראצ'ורלו, משורר.בולוד קאראצ'ורלו, משורר.*

 ערים תאומות
------------

* בוסניה והרצגובינהבוסניה והרצגובינה גורזדה (אנ'), בוסניה והרצגובינה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מראגה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מראגה
* מראגה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: ce5dc743-614e-4bdc-9036-ba2deb00173d

 |
**דיוויין פביאן יאירו רנש** (בהולנדית: **Devyne Fabian Jairo Rensch**; נולד ב-18 בינואר 2003 בלייליסטאד שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת המגן בקבוצת אייאקס מליגת העל ההולנדית ובנבחרת הולנד.

קריירת מועדונים
---------------

רנש גדל במחלקת הנוער של VV יוניקום, ובשנת 2016 עבר אל מחלקת הנוער של אייאקס מליגת העל ההולנדית. ב-28 בנובמבר 2020 ערך רנש את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 5-0 על אמן במסגרת המחזור העשירי בליגה לעונת 2020/2021. ב-31 במרץ 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 5-0 על דן האג במסגרת המחזור ה-27 בליגה. בסך הכל ערך רנסך 18 הופעות ליגה בעונתו הראשונה הקבוצה הבוגרת של המועדון, והבקיע שלושה שערים. אייאקס זכתה בעונה זו באליפות הולנד ובגביע ההולנדי.

קריירה בין-לאומית
-----------------

רנש היה חלק מסגל נבחרת הולנד עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2021, וערך הופעה אחת בטורניר.

ב-7 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הולנד, בניצחון 6-1 על נבחרת טורקיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.

תארים
-----

אייאקס
* אליפות הולנד (1): 2020/2021
* הגביע ההולנדי (1): 2020/2021

נבחרת הולנד עד גיל 17
* אליפות אירופה עד גיל 17 (1): 2019

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיוויין רנש** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**איימן אגבאריה** (נולד ב-1968 באום אל-פחם) הוא משורר, מחזאי ומרצה ערבי הוא חבר סגל במכון מנדל למנהיגות ומרצה באוניברסיטת חיפה. מנהיג חינוכי וחברתי בחברה הערבית בישראל וחבר בוועדות חינוך ובמועצה הפדגוגית העליונה הערבית. פרסם שירים מחזות קצרים ומאמרים רבים בענייני חינוך ערבי.

ביוגרפיה
--------

אגבאריה נולד באום אל-פחם ב-1968. למד בבית הספר התיכון האורתודוקסי הערבי בחיפה. כבר מצעירותו עסק בכתיבת שירה, מחזות ומאמרים בערבית.
הוא סיים שני תוארי מוסמך בפיתוח בינלאומי ושינוי חברתי ובקרמינולוגיה באוניברסיטת קלארק בארצות הברית ובאוניברסיטה העברית בירושלים. קיבל תואר דוקטור כפול, בלימודי מדיניות חינוך בינלאומי והשוואתי באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה.

התמחותו
-------

אגבאריה שימש בתפקידים בכירים בחברה למתנ"סים, בשתיל - הקרן החדשה לישראל ובמכללה האקדמית בית ברל, בה עמד במשך חמש שנים בראש התוכנית לחינוך בלתי פורמלי לסטודנטים ערבים. הוא שימש יועץ בכיר לוועדת המעקב לענייני חינוך ערבי וחבר בוועדת המקצוע ללימודי האזרחות של משרד החינוך, ממנה התפטר ב-2010 בעקבות חילוקי דעות עם יו"ר הוועדה. אגבאריה כיהן כחבר מייסד שותף בארגון דראסאת. מתמחה בחינוך בקרב מיעוטים אתניים ודתיים וחוקר סוגיות של מדיניות ופדגוגיה בחינוך לאזרחות, חינוך אסלאמי, והכשרת מורים.

כתביו
-----

### משורר

* קובץ שיריו **מפוזר... בבקשה אל תאספו אותי** ראה אור בערבית בשנת 1997. שיריו הרבים תורגמו לאנגלית, לגרמנית, לצרפתית, לאלבנית, לספרדית ולעברית.
* **חובות אבודים**: שירים. תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד תש"ף 2019.

### מחזאי

כמה ממחזותיו הועלו על בימות התיאטרון. "האוטובוס" אותו ביים פואד עווד בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר, בתקופת ניהול הפסטיבל בידי עתי ציטרון, בשנת 2002. "**הלבן שבעין**", בתיאטרון אל-מידאן בחיפה בשנת 2005, וכן המחזה "**שמש אל תלכי**" בתיאטרון הפרינג' אשר בנצרת.

לקריאה נוספת
------------

* **לגו** שיר מפי עטו, בכתב העת הליקון, במסגרת פסטיבל השירה הבינלאומי ה-11,"שער", "המשוררים והשירים", סתיו 2011, באולם תיאטרון בית הגפן, חיפה, עמוד 7 בחוברת.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **איימן אגבאריה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **איימן אגבאריה** |

* איימן אגבאריה(הקישור אינו פעיל) באתר מכון מנדל למנהיגות
* ד"ר אימן אגבאריה בין 50 האנשים המשפיעים על החינוך בישראל, הפקולטה לחינוך, אוניברסיטת חיפה

הערות שוליים
------------

1. ↑  למידע נוסף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007585183705171
* BnF: cb169341999 (data)
* GND: 116727007X
* ISNI: 0000 0003 5942 6156
* LCCN: n2011076078
* NTA: 407736670
* ORCID: 0000-0002-0992-5806
* VIAF: 219206797
* WorldCat: lccn-n2011076078

 |
**קנטבריה** (בספרדית: **Cantabria**) היא קהילה אוטונומית בצפון ספרד. שטחה הוא בסביבות 5,000 קמ"ר, מה שהופך אותה לאחת משלוש הקהילות האוטונומיות הקטנות ביותר בשטחן (השתיים האחרות הן לה ריוחה והאיים הבלאריים). הפארק הלאומי פיקוס דה אירופה נמצא בחלק משטחה של קנטבריה. 

קנטבריה נתחמת מצפון על ידי הים הקנטברי, ממזרח על ידי חבל הבסקים, ממערב על ידי אסטוריאס ומדרום על ידי קסטיליה ולאון. 

קנטבריה כוללת מחוז (פרובינציה) אחד בלבד, הנקרא גם הוא קנטבריה. 
בירתה של קנטבריה היא סנטנדר, בה מתגוררים כ-185,000 תושבים. העיר השנייה בגודלה בקנטבריה היא טורלבגה (Torrelavega) (כ-56,000 תושבים). 

עוד לפני הכיבוש הרומי של ספרד כונו תושבי אזור קנטבריה בשם "קנטבריאנים". לגבי מקור השם הועלו מספר השערות. יש המשערים שמקור השם במילה cant שמשמעותה "אבן" בקלטית ומשמעות "קנטבריה" היא "שוכני ההרים". הקנטבריאנים היו ידועים כשכירי חרב ובין השאר שרתו בצבאו של חניבעל במלחמה הפונית השנייה. בשל המאפיינים הלשוניים והתרבותיים הקלטים ששרדו בקנטבריה, היא נחשבת לאחת מהאומות הקלטיות.

במאה הראשונה לפני הספירה, בין השנים 29-19 לפני הספירה, איחד קורוקוטה את הקנטברים ללחימה עיקשת נגד הפולשים הרומאים. הרומאים, אשר היו מעוניינים בזהב באזור אסטוריאס ובנחושת שנמצאת בקנטבריה, ביקשו לכבוש את קנטבריה, אולם נתקלו בהתנגדות של הקנטבריאנים.

בשנת 26 לפני הספירה הגיע הקיסר אוגוסטוס לאזור לנהל את הקרבות בעצמו. בתחילה הצליח למשוך את האסטוריאנים לצדו, אולם בהמשך הם העדיפו להילחם ביחד עם הקנטבריאנים. על פי דיו קסיוס, השתמשו הקנטבריאנים והאסטוריאנים בלוחמת גרילה בגלל נחיתותם המספרית לעומת הצבא הרומאי, שכלל מעל שמונה לגיונות ואת הצי הרומאי. הלחימה ארכה כעשר שנים. הרומאים לא לקחו שבויים מהקנטבריאנים, בין השאר בגלל שהקנטבריאנים העדיפו להתאבד ולא ליפול בשבי, ועל כן תוצאות הלחימה היו חיסול הגברים בגילאי הלחימה בקרב הקנטבריאנים.

הלחימה העיקרית נסתיימה בשנת 19 לפני הספירה, אך כיסי התנגדות קנטבריאנים המשיכו להתקיים עד שנת 16 לפני הספירה. גם לאחר הניצחון לא הצליחו הרומאים להשליט את חוקיהם בקנטבריה באופן מלא, ושני לגיונות הוצבו בקנטבריה דרך קבע למשך למעלה מ-70 שנה.

בשנת 1981 הוכרזה כקהילה אוטונומית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קנטבריה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קנטבריה (בספרדית)
* קנטבריה, ברשת החברתית פייסבוק

* קנטבריה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* קנטבריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* החי והצומח בקנטבריה ואסטוריאס
* משה גלעד, אל המגדלור, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2005

| הקהילות האוטונומיות של ספרד |
| --- |
| **קהילות אוטונומיות** | אנדלוסיה • אסטוריאס • אקסטרמדורה • אראגון • גליסיה • האיים הבלאריים • האיים הקנריים • ולנסיה • חבל הבסקים • לה ריוחה • נווארה • מדריד • מורסיה • קטלוניה • קנטבריה • קסטיליה-לה מנצ'ה • קסטיליה ולאון | מפת הקהילות האוטונומיות של ספרד |
| **ערים אוטונומיות** | סאוטה • מלייה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007257951905171
* GND: 4259109-0
* ISNI: 0000 0001 2302 795X
* LCCN: n85201404
* MusicBrainz: 79dc3764-fb03-40a9-8e82-9770eca4d530
* NKC: xx0116442
* VIAF: 169185894
* WorldCat: lccn-n85201404

 |
הרב **נתן צבי שולמן** (י"ד בסיוון ה'תר"ץ, 10 ביוני 1930 - י"ח בחשוון ה'תשע"ז, 19 בנובמבר 2016) היה ראש ישיבת סלבודקה בבני ברק.

קורות חייו
----------

נולד בקובנה שבליטא לרב מרדכי שולמן, שהיה ר"מ בישיבת כנסת ישראל (סלובודקה) ולרבנית חיה מרים שהייתה בתו של ראש הישיבה שם הרב יצחק אייזיק שר.

בפרוץ מלחמת העולם השנייה אביו שהה בארצות הברית למטרת גיוס כספים לישיבה. אמו הייתה בגטו קובנה לבדה, איתו ועם שתי אחיותיו. במהלך שהותה בגטו נרצח אחיה הרב יוסף שר, ובתו עדינה (לימים הרבנית עדינה לנדו אשתו של הרב דוב לנדו) נוספה למשמרתה. היא החביאה את ארבעת הילדים במקומות שונים בגטו ובסופו של דבר מסרה את שתי הילדות הגדולות למנזר מקומי בו שהו עד סיום המלחמה ואת הילד נתן צבי עזרו לה להסתיר מקומיים ופרטיזנים. בסיום המלחמה בו בעת שהרבנית עסקה בפעולות הצלה לנשארים בגטו ביקשה מהרב מרדכי פוגרמנסקי ומהרב מרדכי צוקרמן שילמדו עם הנער משניות וגמרא כדי להשלים במעט את הפער שנוצר אצלו בשנות המלחמה.

בחשון תש"ו 1946 התאחדה המשפחה ועלתה לארץ ישראל. לאחר עלייתם, נכנס ללמוד בישיבת כנסת ישראל בחברון. בשנת תש"ז, כשהקימו אביו וסבו את ישיבת סלבודקה בבני ברק, עבר ללמוד בה ונמנה עם שלושת תלמידיה הראשונים. החל משנת תש"י היה מתלמידיו הקרובים של החזון איש, ואף למד עמו בחברותא.

בחשוון תשי"ד נשא לאשה את לאה, בתו של הרב יחיאל מיכל שלזינגר, ראש ישיבת קול תורה. לאחר נישואיו התגורר בירושלים ולמד בכולל שבישיבת מיר.

בראשית שנות ה-60 התמנה לר"מ בישיבת סלובודקה, והתווה את דרכה בהתאם לדרכו של רבו החזון איש אשר מתאפיינת: א - בלימוד "סוגיות", (כלומר הלימוד הוא לפי נושאים נבחרים במסכת ולא לפי סדר הדפים), המקרבים את הלימוד הישיבתי לפסיקה בסוגיה. ב - בדקדוק הלכה לעשות כמו ה"לכתחילה" שבהלכה ולא רק את ה"בדיעבד". התוויה זו נשארה עד היום בישיבה, ומאפיינת את רוב בוגריה.

לאחר פטירת אביו בה'תשמ"ב, התמנה לעמוד בראשות ישיבת סלובודקה לצד גיסיו: הרב עמרם יצחק זקס והרב משה הלל הירש.

באמצע שנות ה-80 פרש מן הישיבה. הסיבה לפרישתו לא התפרסמה, היו שתלו זאת ברצונו למנוע חילוקי דעות עם גיסיו ראשי הישיבה האחרים והיו שתלו זאת בסיבות אישיות או בריאותיות. תחילה פתח ישיבה בבית וגן לתלמידיו הקרובים (ישיבת טיקטין, על שם עירו של אביו הרב מרדכי שולמן שהיה יליד טיקטין) ולאחר זמן קצר ירד מהארץ והתיישב בשטרסבורג שבמזרח צרפת, בקהילתו של הרב אליהו אביטבול. בשנת תשע"ה שב לבני ברק להיות לצד ילדיו בעת זקנתו. לרב שולמן חמישה בנים וארבע בנות, בנו הרב חיים יצחק משמש כראש כולל סלבודקה.

נפטר בי"ח בחשוון ה'תשע"ז, 19 בנובמבר 2016.

לקראת יום השנה הראשון לפטירתו יצא לאור ספר **ברכת נתן** המאגד חידושים מכתביו ומסיכומי שיעורים שמסר על סוגיות במסכתות שבת ויומא, כולל קונטרס ענייני מזוזה.

קישורים חיצוניים
----------------

* הרב שולמן כילד בגטו קובנא, תצלומי תצוגת המוזיאון לתולדות השואה ביד ושם.

הערות שוליים
------------

1. ↑  משה ויסברג, בחדרי חרדים, אחרי 30 שנה: הר"מ האובד ישוב לישראל, באתר בחדרי חרדים, 2 ביוני 2014
2. ↑  משה ויסברג, אבל בסלבודקא: הגאון רבי נתן צבי שולמן זצ"ל, באתר בחדרי חרדים, 19 בנובמבר 2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007385461605171
* VIAF: 37151715648613780932
* WorldCat (עם VIAF): 37151715648613780932

 |
בית הקברות היהודי העתיק באוג'דה
**פרעות אוג'דה וג'ראדה** היו סדרה של פרעות כנגד היהודים בערים אוג'דה וג'ראדה שבצפון-מזרח מרוקו שפרצו ב-7 ביוני 1948. במהלך הפרעות נרצחו 42 יהודים, כולל רב קהילת ג'ראדה ומשפחתו, וצרפתי לא-יהודי אחד.

רקע היסטורי
-----------

ב-14 במאי 1948 הוכרזה הכרזת העצמאות של מדינת ישראל. יהודים רבים ממרוקו היו מעוניינים לעלות למדינה החדשה, והעיר אוג'דה הייתה נקודת מעבר ממרוקו לאלג'יריה ומשם לישראל עבור מאות יהודים. המוסלמים במרוקו מצדם, הזדהו עם המאבק הכלל-ערבי כנגד מדינת ישראל הצעירה, וראו בעין רעה את עזיבתם של יהודים לישראל. העיתונות הלאומנית המרוקאית (ובמיוחד עיתון "אל עאלם") כללה דברי הסתה נגד יהודים בפרסומים שונים שלה. מלך מרוקו מוחמד החמישי נאם יום למחרת הכרזת העצמאות נאום אנטי-ישראלי חריף, בו גם הזהיר את יהודי מרוקו "להימנע מכל צעד שייחשב כסולידריות עם התוקפנות הציונית, מה שעלול לפגוע בזכויותיהם או אזרחותם המרוקאית". עם זאת גם קרא לשמירה על היציבות ולרגיעת רוחות במרוקו.

פרעות אוג'דה וג'ראדה התרחשו בעוד מרוקו היא מדינת חסות של צרפת. משטר החסות (פרוטקטורט) של צרפת על מרוקו נמשך משנת 1912 ועד שנת 1956. בתקופה זאת חל שיפור במצבם הביטחוני של היהודים במרוקו ביחס לתקופה שקדמה לה, למעט מאורעות התריתל של שנת 1912 עם תחילת הפרוטקטורט. במהלך מלחמת העולם השנייה חלה הרעה במצב היהודים במרוקו כמו בשאר שטחי החסות של משטר וישי, אך לאחר המלחמה הוסרו המגבלות שהוטלו עליהם. בתקופת הפרוטקטורט הצרפתי התרחבו הפערים התרבותיים והפוליטיים בין יהודים ומוסלמים במרוקו. בעוד שהיהודים ,על פי רוב, נטו להזדהות עם השלטון הצרפתי ולאמץ את השפה הצרפתית, במיוחד בהשפעת מערכת החינוך מטעם כל ישראל חברים ורשתות חינוך אחרות, המוסלמים במרוקו הזדהו על פי רוב עם המאבק הלאומי המרוקאי כנגד צרפת. פערים אלה תרמו גם כן להגברת העוינות נגד יהודים.

הפרעות
------

עוד בימים שקדמו לפרעות נשמעו איומי רצח כלפי יהודים, וביום תחילת הפרעות, ה-7 ביוני 1948, לא הופיעו עובדים מוסלמים לעבודה אצל מעסיקיהם היהודים. האירועים החלו בעיר אוג'דה בשעה 9:30 בבוקר. אספסוף חמוש בגרזינים וסכינים התקהל ב"שוק אל יהוד" באוג'דה ורצח חמישה אנשים מתוכם 4 יהודים וצרפתי אחד. המשטרה השתלטה לבסוף על האירוע וההמון התפזר. ביום למחרת, ה-8 ביוני, הפרעות התפשטו גם לעיר השכנה, עיר מכרות הפחם, ג'ראדה. בעיר הופצה השמועה שיהודי רצח מוסלמי, בעקבותיה הרוחות התלהטו, והתחולל טבח נורא ביהודי המקום. 38 יהודים נוספים נרצחו, ביניהם רב הקהילה משה כהן ומשפחתו. מספר הנרצחים בשני הימים הגיע בסה"כ ל-42 איש, ועוד 55 שנפצעו בידי מוסלמים, וכמו כן נבזזו חנויותיהם ובתיהם של היהודים לקול צהלולי השמחה של הנשים המוסלמיות שצפו באירועים. בין ההרוגים היהודים מצויים 10 ילדים ו-10 נשים. 35 מוסלמים הועמדו לדין בפני בית דין צבאי צרפתי בקזבלנקה בעקבות הטבח. 2 נאשמים נידונו למוות, 2 לעבודות פרך לכל חייהם, והנותרים, לעונשים שונים.

הפרעות זעזעו באופן עמוק את יהדות מרוקו ותרם לעובדה שבשנה שאחריהן עלו לישראל 18,000 יהודים ממרוקו.

ראו גם
------

* קהילת יהודי אוג'דה

לקריאה נוספת
------------

* **עדים והדים לפרעות אוג’דה וג’ראדה (מרוקו) ביוני 1948**, הרב אליהו רפאל מרציאנו, מכון הרש"מ, ירושלים, תשע"ב

קישורים חיצוניים
----------------

* רשימת הקורבנות ותיאור הרקע לפרעות אתר SephardicGen. (באנגלית)
* פרעות ביהודי מארוקו, על המשמר, 9 ביוני 1948

הערות שוליים
------------

1. ↑  **משפט הפורעים ביהודי מרוקו**, מתוך מה-יא"ה מפעל התיעוד - יהודי ארצות האסלאם, אוניברסיטת ת"א
**גומא אחמד** הוא ספורטאי מצרי שהתחרה במשחקים הפאראלימפיים במסגרת המשלחת מצרית. אחמד הוא אלוף פאראלימפי, ושיאן עולם בתחרויות הרמת כוח בסגנון בנץ'-פרס.

ביוגרפיה
--------

גומא התחרה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) כשהתחרה בהרמת כוח בקטגוריה של עד 52 ק"ג. הוא זכה במדליית הזהב הראשונה שלו כבר במשחקים אלו כשקבע שיא עולם של 177.5 ק"ג.

במשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) עבר אחמד להתחרות בקטגוריה של עד 56 ק"ג, וזכה במדליית זהב שנייה עם שיא עולם נוסף של 182.5 ק"ג, לפני האיראני פרידון קרימיפור (170 ק"ג) והדרום קוריאני סאנג ג'ין יון (165 ק"ג)

במשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) שבר אחמד את שיאו העולמי פעם נוספת והעמיד אותו על 192.5 ק"ג. קרימיפור האיראני קבע 190 ק"ג, יותר משיא העולם הקודם, שהספיק לו רק למדליית הכסף.

אחמד חזר להתחרות בפעם האחרונה במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004), ועם תוצאה של 180 ק"ג, סיים את התחרות במקום השני אחרי הסיני גְ'ייֵן וָאנְג שניצח בתחרות כשהרים 185 ק"ג.

הערות שוליים
------------

1. ↑  במשחקים הפאראלימפיים מתחרים בסגנון זה בלבד
2. ↑  Barcelona 1992 Paralympic Games Powerlifting Men's Up To 52 kg
3. ↑  Atlanta 1996 Paralympic Games Powerlifting Men's Up To 56 kg
4. ↑  Sydney 2000 Paralympic Games Powerlifting Men's Up To 56 kg
5. ↑  ATHENS 2004 Paralympic Games Powerlifting Men's Up To 56 kg
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה, העוסק בגנרל אמריקאי, עם הערך "מרק שוורץ", העוסק בצייר ופסל יהודי פולני וצרפתי.

**מארק שוורץ** (באנגלית: **Mark C. Schwartz**) (נולד ב-3 באפריל 1965) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית. בתפקידו האחרון כיהן כמתאם הביטחוני בין ישראל לרשות הפלסטינית.

ביוגרפיה
--------

שוורץ סיים ב-1987 תואר ראשון במימון מאוניברסיטת המדינה של איידהו והתגייס לצבא ארצות הברית. 

שירת כמפקד מחלקת טנקים, סגן מפקד פלוגת שריון ועוזר קצין אג"ם בגדוד הראשון של הרגימנט המשוריין ה-72 בדרום קוריאה ובגדוד הראשון של רגימנט החי"ר ה-509 (ביום אויב) במרכז האימונים המשותפים בארקנסו. 

ב-1993 עבר לשרת בכוחות המיוחדים של הצבא. שירת בקבוצת הכוחות המיוחדים החמישית כמפקד פלגה, מפקד פלוגת מפקדה, מפקד פלוגה, קצין מבצעים גדודי וקצין מבצעים של הקבוצה. פיקד על הגדוד הרביעי להכשרת כוחות מיוחדים במרכז למצוינות המבצעים המיוחדים של הצבא. 

שימש קצין תכנון בפיקוד הכוחות המשותפים של נאט"ו בהולנד. באוקטובר 2007 מונה לסגן מפקד קבוצת הכוחות המיוחדים השלישית וסגן מפקד כוח המשימה המשותף למבצעים מיוחדים באפגניסטן ושירת בתפקיד זה עד יוני 2008. שימש קצין המבצעים של פיקוד המבצעים המיוחדים באפגניסטן. 

בשנים 2010–2012 פיקד על קבוצת הכוחות המיוחדים השלישית המספקת תמיכה למשימות באזור אחריות פיקוד אפריקה של ארצות הברית. שימש ראש מטה פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים, וסגן מפקד כוח המשימה המשותף למבצעים מיוחדים בפורט בראג. ב-2014 מונה לסגן מפקד כוח המשימה המשותף למבצעים מיוחדים באפגניסטן. ב-2015 מונה לסגן מפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה. 

ביוני 2016 מונה למפקד המבצעים המיוחדים בפיקוד אירופה של ארצות הברית. באוגוסט 2018 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. באוקטובר 2019 מונה למתאם הביטחוני בין ישראל לרשות הפלסטינית והועלה לדרגת לוטננט גנרל. שירת בתפקיד עד נובמבר 2021 כאשר במקומו מונה מייקל פנזל.

לאחר שחרורו מכהן כעמית מחקר בתאגיד ראנד, והוא בעל חברת ייעוץ עצמאית.

שוורץ בעל תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי. במהלך שירותו עוטר בכוכב הארד עם אות V לאומץ לב. הוא נשוי לאליסון ואב לבן ובת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מארק שוורץ** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה
**יצחק (איציק) בלק** (13 בפברואר 1948 - 10 בנובמבר 2022) היה איש השירות הציבורי בישראל. בין יתר תפקידיו שימש כסמנכ"ל כספים במשרד הפנים, מנהל מינהל השלטון המקומי במשרד הפנים, ומשנה למנכ"ל משרד הפנים. כיהן כראש מועצה מקומית ממונה בהר אדר בין השנים 1995–1999. מעוטר עיטור המופת על פועלו בפעולת כראמה.

ביוגרפיה
--------

בלק נולד בעיירה דז'רז'וניוב שבפולין, בנם הבכור של פולה בלק (לשעבר גמורה), אשת חינוך ילידת ביאליסטוק, ושל יעקב בלק, סופר ועיתונאי, יליד סוסנוביץ.

בשנת 1957 עלה לישראל עם הוריו, אחותו הצעירה, סבו וסבתו. לאחר תקופה קצרה במעברה באשקלון התמקמו בעיר חולון.
גדל והתחנך בעיר חולון, והיה חניך פעיל בתנועת הנוער הנוער העובד והלומד. עם סיום לימודיו בקריית החינוך אורט סינגאלובסקי התגייס לצה"ל לחיל השריון.

לאחר שהשלים את שירותו הצבאי עבר להתגורר בירושלים, והשלים לימודי תואר ראשון ביחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית.
בשנת 1972 נישא לשפרירה (שפי) פרשקר. להם נולדו 3 ילדים ונכדים.

שירות צבאי
----------

בשנת 1966 התגייס לגדוד 82 של חטיבה 7 של חיל השריון. במלחמת ששת הימים, אשר פרצה חודשים ספורים לאחר גיוסו, לחם בחזית הדרומית כנהג טנק.

בשנת 1968 לחם כמפקד טנק בפעולת כראמה. במהלך הפעולה חילץ פצועים מתוך שטח מוכה באש על מעשה זה הוענק לו עיטור המופת.

> 
> תיאור המעשה: ב-21 במרץ 1968, בעת פשיטת צה"ל בכרמה, פינה סמל יצחק בלק פצועים מתוך שטח מופגז באש ארטילריה, אש נ"ט ואש מקלעים, תוך כדי זחילה, כשהפצועים נישאים על הגב או נגררים בעזרת שמיכה. על מעשה זה הוענק לו : עיטור המופת ניסן תשל"ג אפריל 1973, דוד אלעזר, רב-אלוף, ראש המטה הכללי.
> 
> 
> 
> — עיטור המופת ליצחק בלק
> 

בשנת 1969 השתחרר משירות סדיר בדרגת סמ"ר.

עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים התגייס לשירות מילואים במסגרת חטיבה 188 בגזרה הצפונית ברמת הגולן. לחם כסמל מבצעים, וכן כטען-קשר וכמפקד טנק.

במהלך שירות המילואים השלים קורס קצינים בפיקוד העורף. השתחרר משירות מילואים פעיל בדרגת סרן.

בשנת 1994 נבחר להדליק משואה בעצרת הגבורה של חיל השריון שנערכה ביד לשריון בלטרון.

שירות ציבורי
------------

עם סיום לימודיו האקדמיים ב-1973 השתלב בשירות הציבורי.

בין השנים 1975–1984 שימש מנתח מערכות מינהל, במחלקת או"ש במשרד הפנים.

בין השנים 1985–1991 היה ממונה על תקצוב ותכנון עבודה במשרד הפנים.

בין השנים 1991–1995 היה סמנכ"ל בכיר לתכנון, תקצוב ופיתוח ברשויות המקומיות במשרד הפנים.

בין השנים 1995–1999 כיהן כראש מועצה ממונה של המועצה המקומית הר אדר, וכן כיו"ר הוועדה המיוחדת לתכנון ובנייה, הר אדר.

בין השנים 2004–2006 כיהן כמשנה למנכ"ל וכמנהל המינהל לשלטון מקומי במשרד הפנים.

בין השנים 2007–2011 כיהן כיו"ר הוועדה המקומית לתכנון ובנייה, הראל.

בין השנים 2016-2022 שימש כחבר בוועדה הגאוגרפית של ירושלים, יו"ש והשפלה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  סמל יצחק בלק, באתר הגבורה
2. ↑  אושר מינויו של יצחק בלק למנהל השלטון המקומי במשרד הפנים, בערוץ 7;  

מינוי מנהל מינהל השלטון המקומי במשרד הפנים, החלטה מספר 2539 של ממשלת ישראל, משנת 2004, באתר של משרד ראש הממשלה, מיום 5 בספטמבר 2004
הירוטה מקשיב לגזר דינו.
**קוֹקי הירוֹטה** (ביפנית: 広田 弘毅‏; 14 בפברואר 1878 - 23 בדצמבר 1948) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-32, מ-9 במרץ 1936 עד ל-2 בפברואר 1937.

ביוגרפיה
--------

* הירוטה נולד במחוז פוקואוקה וסיים את לימודיו בתחום המשפטים באוניברסיטת טוקיו. הוא החל לעבוד במשרד לענייני חוץ במסגרת קריירה דיפלומטית. לאחר מכן שימש שגריר בברית המועצות בין השנים 1928 ו-1932, זאת לפני שהתמנה לתפקיד שר החוץ בשנת 1933, בשנה שבה פרשה יפן מחבר הלאומים. בעקבות תקרית 26 בפברואר בשנת 1936, מינה הקיסר הירוהיטו את הירוטה לראש ממשלת יפן.

בתמיכתו של הקיסר חתמה ממשלתו של הירוטה על הסכם אנטי-קומינטרן. ואולם, תקופת כהונתו נמשכה קצת פחות משנה: בתחילת שנת 1937 מינה הירוהיטו ראש ממשלה חדש, היאשי סנג'ורו, ששמר על תפקידו ארבעה חודשים בלבד. לאחר מכן מינה הקיסר את פומימרו קונואה כראש ממשלה. הירוטה החזיק בתפקיד שר החוץ תחת ממשלתם של היאשי וקונוי עד פרישתו בשנת 1938.

תקופת כהונתו השנייה של הירוטה כשר החוץ הובילה לבסוף למותו. כוחות יפנים צעדו לתוך נאנג'ינג בסוף שנת 1937 וגרמו לשרשרת אירועים הידועה בשם טבח ננקינג. אף על פי שהירוטה לא היה אחראי על יחידות סוררות אלה, הוא היה שותף למידע הנוגע לטבח, וכן שיתף את השגרירות היפנית בוושינגטון במידע זה.

שמועות לגבי חוסר אהדתו של הירוטה כלפי המערכה הסינית הגיעו לאוזניהם של הצבא היפני שאילצו אותו לפרוש מתפקידו בשנת 1938. הירוטה חזר לזירת הפוליטיקה ולדיוני המשא ומתן לשלום בין יפן וברית המועצות בשנת 1945. באותה תקופה היו יפן וברית המועצות תחת הסכם אי-התקפה למרות ששאר בעלי הברית הכריזו מלחמה על יפן. הירוטה ניסה לשכנע את ממשלתו של סטלין לא לצאת למלחמה, ואולם הוא נכשל: הסובייטים יצאו למלחמה לאחר המתקפה האטומית של ארצות הברית על העיר היפנית הירושימה.

לאחר כניעתה של יפן, סווג הירוטה כפושע מלחמה ממעלה ראשונה והוא הובא בפני בית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק. הוא נמצא אשם ללא שניסה להגן על עצמו, ונידון למוות בכלא סוגמו.

ראו גם
------

* פשעי מלחמה
* פשעים נגד האנושות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוקי הירוטה** בוויקישיתוף
* מידע נוסף ותמונה
* קוקי הירוטה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**אוקדה קייסוקה** | **ראש ממשלת יפן1936–1937** | **הבא**:**סנג'ורו היאשי** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007276324805171
* BNE: XX4962764
* BnF: cb16626141r (data)
* GND: 118959824
* ISNI: 0000 0000 2415 8727
* LCCN: n85260699
* NDL: 00341897
* NLP: a0000002880515
* NTA: 191359475
* SUDOC: 13355659X
* VIAF: 10645496
* WorldCat: lccn-n85260699

 |
**בסיליסק ירוק** (שם מדעי: ***Basiliscus plumifrons***) הוא מין של לטאות החי בעיקר באמריקה הלטינית ובייחוד בין מקסיקו בצפון לאקוודור בדרום.

מאפיינים
--------

אורכה של הלטאה הבוגרת הוא כ-80 ס"מ. הבסיליסק הירוק הוא אוכל-כול ומזונו כולל חרקים, יונקים קטנים, לטאות קטנות, פירות, עלים ופרחים. גודל התטולה נע בין 5 ל-15 ביצים. לאחר שמונה עד עשרה שבועות בוקעים הצעירים מן הביצים, המסוגלים לחיות באופן עצמאי.

הבסיליסק מסוגל לרוץ מרחק קצר על פני המים במהירות של מטר וחצי לשנייה כשהוא משתמש ברגליו האחוריות ובזנבו. כאשר הוא דוחף את רגליו אל המים, הוא יוצר כיסי אוויר שעליהם הוא יכול לדרוך. מהירות התנועה של רגליו מגיעה ל-105 קמ"ש, מאמץ שרירי גדול פי 7 ממה שהאדם מסוגל לו. בזכות מהירות תנועה זו, הוא מספיק לדרוך על כיס האוויר ולזנק ממנו לפני שהכיס קורס. בשל "ההליכה על המים" לכאורה, צורת הריצה הזאת הקנתה לו את הכינוי "**לטאת ישו**".

הבסיליסק מסוגל לשחות זמן רב במים, ואף לצלול למשך של כשלושים דקות.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בסיליסק ירוק** בוויקישיתוף
* בסיליסק ירוק, באתר ITIS (באנגלית)
* בסיליסק ירוק, באתר NCBI (באנגלית)
* בסיליסק ירוק, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* בסיליסק ירוק, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* בסיליסק ירוק, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  בסיליסק ירוק באתר הרשימה האדומה של IUCN
פירוש נוסף ערך זה עוסק באמירות ראס אל-ח'ימה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו ראס אל-ח'ימה (פירושונים).

חיל המשלוח הבריטי מול ראס אל-ח'ימה ב-1809
**ראס אל-ח'ימה** (בערבית: **رأس الخيمة** - "קודקוד האוהל") היא אמירות באיחוד האמירויות הערביות. שטחה כ-2,486 קמ"ר והיא שוכנת בחלקו הצפוני של חצי האי ערב וגובלת מצפון במחוז מוסנדם שבעומאן.

שמה של בירת האמירות זהה לשם האמירות כולה ונכון לשנת 2018 היו בה (אמירות) כ-386,400 תושבים, מהם כ-31% אזרחים. בעיר ראס אל-ח'ימה שני אזורים עיקריים שביניהם מפריד ערוץ נחל, מצידו האחד העיר העתיקה ראס אל-ח'ימה ומצידו השני א-נח'יל. בעיר שדה תעופה בינלאומי.

היסטוריה
--------

העיר ראס אל-ח'ימה הייתה ידועה בשם ג'ולפר ובה ישב שבט עזד בין המאות ה-8' וה-9' לספירה, בבתי עץ.

בתחילת המאה ה-18' התבסס שבט קואסים בראס אל-ח'ימה. ב-18 בדצמבר 1819 כבשו הבריטים את המקום ובשנת 1822 חתם השייח' סולטאן בן-סאקר אל-קאסמי על הסכם ימי כללי עם בריטניה ובו ניתן למקום מעמד של מדינת חסות, כדי למנוע את השתלטות האימפריה העות'מאנית על המקום. בדומה לאמירויות השכנות: עג'מאן, דובאי, אום אל-קיוין ושארג'ה, מיקומה של ראס אל-ח'ימה על הדרך הימית המובילה להודו הוא שהעניק לה מעמד של כבוד כנסיכות בשליטה בריטית.

בשנת 1869 קיבלה ראס אל-ח'ימה עצמאות מוחלטת משכנתה שארג'ה, אולם בין ספטמבר 1900 ל-7 ביולי 1921 היא שבה והייתה לחלק מאמירות שארג'ה ושליטה של האחרונה שלט גם בראס אל-ח'ימה.

ב-11 בפברואר 1972 הודיע שליטה, השייח' סאקר בן מוחמד אל-קאסמי (שליט האמירות בשנים 1948–2010), על הצטרפותה של האמירות לאיחוד האמירויות הערביות.

חינוך
-----

בראס אל-ח'ימה מספר גדול של בתי ספר ממלכתיים (יסודיים ותיכוניים). שפת ההוראה העיקרית היא ערבית. בעיר קיימים מספר בתי ספר המיועדים לילדי העובדים הזרים באמירות, וההוראה בהם היא באנגלית.

באמירות מספר אוניברסיטאות וקמפוסים של אוניברסיטאות זרות, בהן אוניברסיטת ראס אל-ח'ימה למדעי הרפואה והבריאות, המוסד האקדמי היחיד באיחוד האמירויות המציע תוכניות לתואר ראשון ברפואה, בסיעוד וברוקחות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ראס אל-ח'ימה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ראס אל-ח'ימה
* האתר הרשמי של ממשלת ראס אל-ח'ימה (בערבית)
* אתר התיירות הרשמי של ממשלת ראס אל-ח'ימה (באנגלית)
* אוניברסיטת ראס אל-ח'ימה למדעי הרפואה והבריאות (באנגלית)
* ראס אל-ח'ימה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ראס אל ח'יימה: ביקור באמירות שלא כולם שמעו עליה, באתר mako, ‏ 25 בפברואר 2022


| אמירויות איחוד האמירויות הערביות |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אבו דאבי • עג'מאן • דובאי • פוג'יירה • ראס אל-ח'ימה • שארג'ה • אום אל-קיוין | דגל איחוד האמירויות הערביות |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4104899-4
* MusicBrainz: f5b609cb-e0f7-40af-9a1e-89f8c4e122d8
* VIAF: 155937641
* WorldCat (עם VIAF): 155937641

 |
עולים לרגל מקיפים את הכעבה במכה, ערב הסעודית
**עומרה** (בערבית: **عـُمرة**) היא עלייה לרגל למכה שבערב הסעודית, שעושים המוסלמים בכל זמן בשנה. בערבית, משמעות המילה "עומרה" היא "לבקר במקום מאוכלס". לעיתים היא נקראת "העלייה הקטנה", בעוד החג', הנעשה במועד קבוע בלוח השנה המוסלמי, הוא העלייה "הגדולה", המחייבת כל מוסלמי שביכולתו לבצע אותה. העומרה איננה בגדר חובה, אך חשובה.

מנהגי העומרה
------------

העולים לרגל מבצעים סדרה של מנהגים המסמלים את חייו של אברהם ואשתו השנייה, הגר, וכן את האחידות של המוסלמים ברחבי העולם. מעשי האמונה הללו הם:

* **טוואף** (طواف), הקפה של הכעבה שבע פעמים נגד כיוון השעון. על גברים לעשות זאת שלוש פעמים בקצב מהיר, ולאחר מכן ארבע פעמים בקצב נינוח יותר.
* **סעי** (سعي), בו הולכים נמרצות שבע פעמים הלוך ושוב בין הגבעות א-צפא ואל-מרווה (הרים במכה). זהו שחזור של חיפושה הנואש של הגר למים. ישמעאל התינוק בכה ורקע ברגלו בקרקע, והמים הופיעו באורח נס. מקור המים הזה נקרא כיום "**באר זמזם**".
* **חלק** או **תקציר** (הגייה: "תקסיר"); שניהם נוגעים לקיצור השיער. ב"תקציר" חותכים רק חלק קטן מהשיער, ואילו ב"חלק" מגלחים לחלוטין את הראש.

המנהגים הללו משלימים את העומרה, והעולה לרגל יכול לבחור לצאת מאחראם (إحرام, מצב של קידוש לקראת עלייה לרגל). אף על פי שזהו איננו חלק מהטקס, רוב העולים לרגל שותים מים מבאר זמזם. מגזרים שונים באסלאם מבצעים את הטקסים הללו בדרכים שונות מעט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עומרה** בוויקישיתוף
* עומרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**Exotic** (בעברית: **אֶקזוֹטִי** או **יוֹצֵא דוֹפֶן**) הוא סינגל שהוקלט על ידי השחקנית והזמרת-יוצרת ההודית פריאנקה צ'ופרה, בהשתתפות הראפר אמריקאי פיטבול. הוא יצא לאור ב-9 ביולי 2013, על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס, 2101 ו-DesiHits, כסינגל שלא מתוך אלבום. הוא נכתב על ידי השתיים, ביחד עם רדוואן שהפיק אותו.

השיר הגיע למקום ה-12 במצעד שירי הדאנס קלאב.

רקע וכתיבה
----------

"Exotic" נכתב על ידי פיטבול, צ'ופרה ורדוואן והפיק רדוואן. השיר מכיל מילים באנגלית והינדית כאחד. צ'ופרה התראיינה להוליווד ריפורטר על הרכב השיר ועל הכללת מילים בשפה ההינדית: "האלבום הקרוב שלי הוא באנגלית ו-'Exotic' היה בהתחלה גם באנגלית. אך בכל הרצועות שלי אני רוצה שיהיה לי היבט כלשהו של הזהות ההודית שלי. ב-'In My City' יש כלי נגינה הודיים במטרה לתת לו 'טעם'. בשבילי להיות הודית זה מאוד יוצא דופן. לאחר שפיטבול שלח לי את המילים, הצעתי למפיק 'יוצא הדופן' רדוואן שנוכל לשקול לקבל כמה מילים בהינדית".

בתחילת השיר ישנו אזכור לבון ג'ובי, להקת רוק אמריקאית מניו ג'רזי, שנוסדה בשנת 1983 ונקראת על שמו של סולנה, ג'ון בון ג'ובי.

בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-7 מיליון השמעות.

וידאו קליפ
----------

הווידאו קליפ הרשמי של "Exotic" צולם בסאות' ביץ', מיאמי, בבימויו של אמיל נאוה. הוא מציג את צ'ופרה לובשת מונוקיני באוקיינוס וכן סצנות עם פיטבול שצולמו באחוזה וסצנות שונות ביער. צ'ופרה התראיינה להוליווד ריפורטר וסיפרה: "זה אקזוטי! לדבריי, אקזוטי זה חופים, שמש וריקודים. זה באמת עניין של להרגיש חם וסקסי".

נכון לאוקטובר 2022 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-240 מיליון צפיות.

מיקומי שיא
----------

| 
‏‏‏  **מצעדים ודירוגים (2013)** |
| --- |
| מדינה | מצעד | מיקום שיא |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | – |
| מצעד שירי הדאנס קלאב | 12 |
| מצעד שירי הדאנס/אלקטרוני | 16 |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 74 |

| 
‏‏‏  **מצעדים ודירוגים (2013)** |
| --- |
| מדינה | מצעד | מיקום שיא |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | – |
| מצעד שירי הדאנס/אלקטרוני | 55 |

היסטוריית יציאות לאור
---------------------

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ארצות הברית | 9 יולי 2013 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | אינטרסקופ • 2101 • DesiHits |  |

קישורים חיצוניים
----------------

* סרטון השיר "Exotic" באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  *Priyanka Chopra (Ft. Pitbull) – Exotic*, נבדק ב-2022-10-29
2. ↑  Pitbull, Billboard (באנגלית אמריקאית)
3. ↑  *Exotic by Priyanka Chopra - Track Info | AllMusic* (באנגלית), נבדק ב-2022-10-29
4. 1 2  Nyay Bhushan, Nyay Bhushan, Bollywood Star Turned Pop Singer Priyanka Chopra: ‘Indians Know How to Party’ (Q&A), The Hollywood Reporter, ‏2013-07-05 (באנגלית אמריקאית)
5. ↑  *Exotic*, 2013-01-01, נבדק ב-2022-10-29
6. ↑  Priyanka FT. Pitbull Exotic – Emil Nava (באנגלית אמריקאית)
7. ↑  *Priyanka Chopra - Exotic ft. Pitbull*, נבדק ב-2022-10-29
8. ↑  *Exotic (feat. Pitbull) - Single by Priyanka Chopra* (באנגלית אמריקאית), 2013-01-01, נבדק ב-2022-10-29
**כיף התקווה הטובה** הייתה להקה ישראלית שנוסדה בשנת 1970. עם חברי הלהקה נמנו מוזיקאים שהיו חברים קודם לכן בהרכבים שונים: ג'וזי כץ באה משלישיית החלונות הגבוהים, אלי מגן מלהקת הנח"ל, זהר לוי שליווה את החלונות הגבוהים, חנן יובל מהשלושרים ושלמה מזרחי מלהקת הבמה החשמלית. 

חנן יובל הוא גם זה שייסד את הלהקה בשנת 1970, לאחר התפרקות להקת השלושרים. את השם ללהקה העניק בני אמדורסקי שנתן את השמות גם להרכבים אחרים באותה תקופה כמו השלושרים ושובבי ציון. הלהקה החלה לעבוד על שירים חדשים, לערוך חזרות והקלטות באולפני "אשל".

עקב סכסוכים על רקע אמנותי התפרק ההרכב לאחר שנתיים של עבודה, עוד בטרם החל להופיע ולסיים להקליט את התקליט הראשון, כשבמקביל שניים משיריו "בלדה לעוזב הקיבוץ" ו"דוקטור יארינג" היו להיטים גדולים. הסיבה העיקרית לפירוק הייתה החלטתו של המוזיקאי שמוליק קראוס להצטרף ללהקה. התערבותו במבנה הלהקה הביאו לבסוף לסכסוך פנימי ולפרישה הדרגתית של חבריה. חלק משירי הלהקה מופיעים באסופת השירים של שמוליק קראוס "שבעים שמונים". לאחר פירוק הלהקה נפרדו דרכי חבריה: ג'וזי כץ הצטרפה לבני אמדורסקי וישראל גוריון להרכב הטוב הרע והנערה, אלי מגן וזהר לוי הקימו את להקת אחרית הימים, חנן יובל הצטרף לשלישיית שובבי ציון ושלמה מזרחי חזר לירושלים ולאחר מכן לארצות הברית.

שירים ידועים בביצוע הלהקה
-------------------------

* בלדה לעוזב קיבוץ (מילים: יעקב רוטבליט, לחן: שמוליק קראוס)
* ד"ר יארינג (מילים: יעקב רוטבליט, לחן: שלום חנוך ורוב האקסלי)
* אני בדרכי למוסד הסגור (מילים: חנוך לוין, לחן: זהר לוי)
* שני צבים (מילים ולחן: שמוליק קראוס)

קישורים חיצוניים
----------------

* כיף התקווה הטובה, באתר Discogs (באנגלית)
* כיף התקווה הטובה, דף שער בספרייה הלאומית
* כיף התקווה הטובה, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)
* בועז כהן, נותר רק לקוות, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2012

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310378305171
* VIAF: 248336547
* WorldCat (עם VIAF): 248336547

 |
**תורת המערכות** היא מחקר טרנס-דיסציפלינרי(אנ') של מערכות, כלומר קבוצות מלוכדות של רכיבים הקשורים זה בזה, ותלויים זה בזה, שיכולים להיות טבעיים או מלאכותיים. לכל מערכת יש גבולות סיבתיים, היא מושפעת מההקשר שלה, מוגדרת על ידי המבנה, תפקידה ותפקידה, ומתבטאת דרך יחסיה עם מערכות אחרות. מערכת היא "יותר מסך חלקיה" על ידי ביטוי סינרגיה או התנהגות מתהווה.

תורת המערכות באה לידי ביטוי בעבודתם של חוקרים בדיסציפלינות רבות, למשל עבודותיהם של הרופא אלכסנדר בוגדנוב, הביולוג לודויג פון ברטלנפי, הבלשן בלה ה. בנאתי (אנ') והסוציולוג טלקוט פרסונס; במחקרים על עקרונות פעולה של מערכות אקולוגיות של האווארד ת. אודום (אנ') ויוג'ין אודום (אנ'); בחקר התנהגות ארגונית של Fritjof Capra (אנ'); בחקר הניהול מאת פיטר סנגה (אנ'); בתחומים בינתחומיים כמו פיתוח משאבי אנוש בעבודותיו של ריצ'רד א. סוונסון (אנ'); וביצירותיהם של המחנכות דבורה האמונד (אנ') ואלפונסו מונטורי.

ראו גם
------

* גישת המערכות

קישורים חיצוניים
----------------

* תורת המערכות, המדריך לחשיבה מערכתית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555929005171
* BnF: cb11934347x (data)
* GND: 4058812-9
* LCCN: sh85131743
* LNB: 000053049
* NKC: ph116432

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק באי ופרובינציה בפיליפינים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו סבו (פירושונים).

**סֶבּוּ** (בסבואנו: **Lalawigan sa Sugbo**; בפיליפינית: **Lalawigan ng Cebu**) הוא אי בקבוצת איי ויסאיאס בפיליפינים. האי הוא גם פרובינציה במדרג של "פרובינציית אי בעלת רמת הכנסה ראשונה", הממוקם במחוז המנהלי מרכז ויסאיאס, ומכיל את האי המרכזי עצמו ועוד 167 איים קטנים יותר. בירת האי היא סבו סיטי (אף על פי שמבחינה מנהלית היא עצמאית מהפרובינציה), העיר העתיקה ביותר והבירה הראשונה של הפיליפינים, המהווה חלק של מטרופולין סבו יחד עם ארבע הערים השכנות (דנאו סיטי, לאפו-לאפו סיטי, מנדאואה סיטי וטליסאי סיטי) ושמונה יחידות שלטון מקומי אחרות. נמל התעופה הבינלאומי מקטן-סבו, הממוקם באי מקטן, הוא נמל התעופה השני העמוס ביותר בפיליפינים.

סבו היא אחת הפרובינציות המפותחות ביותר בפיליפינים, עם סבו סיטי כמרכז ראשי של מסחר, חינוך ותעשייה בוויסאיאס. בעשור הפך האי למרכז עולמי עבור ייצור רהיטים, תיירות, עסקים ותעשייה כבדה.

היסטוריה
--------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
מסלול משלחת מגלן להקיף את העולם, שעברה במקום.
בין המאות ה-13 וה-16, סבו שהיה ידוע אז בשם *Zubu* (או Sugbo) היה מיושב על ידי הינדים, בודהיסטים, מוסלמים, הנשלט על ידי רג'ות ודאטוים.

מאיורי פיגפטה של מקומיים סבואניים במהלך המסע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סבו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סבו

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Welcome to Cebu – History". www.sinulog.ph. אורכב מ-המקור ב-14 ביולי 2008. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007559827705171
* BnF: cb13494330v (data)
* LCCN: n84039641
* MusicBrainz: d19b90e3-3a0a-49c7-aba6-1dbdb6c514da
* NARA: 10036751
* SUDOC: 176222987
* VIAF: 123201954
* WorldCat: lccn-n84039641

 |
**החפירה** (באנגלית: **The Dig**) הוא סרט דרמה בריטי משנת 2021 בבימויו של סיימון סטון, עם קארי מאליגן ורייף פיינס בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס על רומן בשם זה (אנ') מאת ג'ון פרסטון (אנ') משנת 2007 המתאר את החפירות הארכאולוגיות בסאטון הו בשנת 1939.

הסרט היה מועמד לפרס באפט"א לסרט הבריטי הטוב ביותר, פרס באפט"א לתסריט המעובד הטוב ביותר, פרס בפט"א לעיצוב האמנותי הטוב ביותר, פרס באפט"א לעיצוב התלבושות הטוב ביותר ופרס באפט"א לאיפור ועיצוב השיער הטוב ביותר.

תקציר העלילה
------------

אדית פריטי (קארי מאליגן) היא אלמנה אמידה שגרה עם בנה רוברט (ארצ'י ברנס) בבית אחוזה גדול בסאטון הו ליד וודברידג'(אנ') (Woodbridge) במחוז סאפוק. בשטח האחוזה יש מספר רוגמים והיא שוכרת את שירותיו של בזיל בראון (רייף פיינס) כדי שיחפור שם. לאחר ויכוח על משכורתו הוא מתחיל לחפור. לבראון אין השכלה אקדמית והוא מציג את עצמו כחופר ולא כארכאולוג.

בראון מתחיל לחפור ובאחד הימים קורית התמוטטות בחפירה והוא נקבר אך נמצא מעולף על ידי עובדי האחוזה. הוא מתיידד עם אדית ובנה אבל ממשיך לשמור אמונים לאשתו מיי (מוניקה דולן).

אדית מצרפת לצוות את בן דודה רודר לומקס (ג'וני פלין) כן מצטרף הארכאולוג צ'ארלס פיליפס (קן סטוט) מאוניברסיטת קיימברידג' והארכאולוגית פגי פיגוט (לילי ג'יימס) עם בעלה סטיוארט (בן צ'פלין). פיליפס טוען שהאזור והממצאים שייכים למדינה. במקום הם מוצאים מטבעות מהשושלת המרובינגית ואוצרות רבים סביב תא ששימש מקום קבורה לאחד מהמלכים האנגלו-סקסים.

בין פגי לרורי מתפתח רומן אך רורי מתגייס ל-RAF והיא נפרדת ממנו בצער.

בית המשפט קובע כי הממצאים הארכאולוגים שייכים לאדית פריטי אך היא מוותרת ותורמת אותם למדינה.

לבסוף נכתב כי אדית מתה ב-1942 והממצאים הוסתרו בתחנת רכבת בתקופת מלחמת העולם השנייה והועברו אחר כך לתצוגה במוזיאון הבריטי.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| קארי מאליגן | אדית פריטי |  |
| רלף פיינס | בזיל בראון |  |
| לילי ג'יימס | פגי פיגוט |  |
| ג'וני פלין | רורי לומקס |  |
| בן צ'פלין | סטיוארט פיגוט |  |
| קן סטוט | צ'ארלס פיליפס |  |
| מוניקה דולן | מיי בראון |  |
| ארצ'י ברנס | רוברט פריטי |  |
|

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של החפירה

* "החפירה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "החפירה", באתר נטפליקס

* "החפירה", באתר AllMovie (באנגלית)

* "החפירה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "החפירה", באתר Metacritic (באנגלית)

* "החפירה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לסרט החפירה, באתר יוטיוב
* מאחורי הקלעים של החפירה, באתר יוטיוב