recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**נֵרְגַל שַׂרְאֶצֶר** או **נריגליסאר** (באכדית: Nergal-šar-uṣur, שפירושו: "הו האל נרגל נצור נא את המלך"), היה מלך בבל בתקופה הנאו-בבלית בין השנים 556-560 לפנה"ס. הוא נשא לאישה את קשאיה (Kaššaia) בתו של המלך נבוכדנצר השני, והיה גיסו של קודמו אמל-מרדוך אותו רצח וגם תפס את מקומו .

נרגל שראצר מוזכר בתעודות בבליות שעוסקות בענייני כלכלה ומינהל כשר נכבד. הוא עלה לשלטון בגיל מתקדם, את גיסו רצח בגלל שלא ייצג את האינטרסים של האוליגרכיה הבבלית. על פי התעודות הבבליות הוא ניהל מסעות מלחמה ב-556/557 לפנה"ס והגיע עד קיליקיה בניסיון להחזיר לבבל את השלטון עליה. הוא מופיע ברשימת המלכים הכשדיים, למרות שלא ידוע אם היה ממוצא כשדי או שהיה במקורו מילידי בבל. לא היה לו קשר דם לנבוכדנצר. לאחר מותו בשנת 556 לפנה"ס ירש אותו בנו לבאשי-מרדוך.

במקרא
-----

נרגל שראצר מופיע בספר ירמיהו כאחד מקציניו הבכירים של נבוכדנצר השני אשר השתתפו בכיבוש ירושלים. בירמיה, פרק לט פסוק ג, בסיפור על כיבוש ירושלים בשנת 586 לפנה"ס נכתב: "בַּשָּׁנָה הַתְּשִׁעִית לְצִדְקִיָּהוּ מֶלֶךְ-יְהוּדָה בַּחֹדֶשׁ הָעֲשִׂרִי בָּא נְבוּכַדְרֶאצַּר מֶלֶךְ-בָּבֶל וְכָל-חֵילוֹ אֶל-יְרוּשָׁלִַם וַיָּצֻרוּ עָלֶיהָ. בְּעַשְׁתֵּי-עֶשְׂרֵה שָׁנָה לְצִדְקִיָּהוּ בַּחֹדֶשׁ הָרְבִיעִי בְּתִשְׁעָה לַחֹדֶשׁ הָבְקְעָה הָעִיר. וַיָּבֹאוּ כֹּל שָׂרֵי מֶלֶךְ-בָּבֶל וַיֵּשְׁבוּ בְּשַׁעַר הַתָּוֶךְ נֵרְגַל שַׂרְאֶצֶר סַמְגַּר-נְבוּ שַׂר-סְכִים רַב-סָרִיס נֵרְגַל שַׂרְאֶצֶר רַב-מָג וְכָל-שְׁאֵרִית שָׂרֵי מֶלֶךְ בָּבֶל." רבים מהחוקרים סוברים שהקצין הבכיר המופיע במקרא בתואר רב מג (רב מג הוא תואר של מפקד רם דרג), הוא אותו מלך שעלה למלוכה בבבל.

בפסוקים שצוטטו יש חזרה על שמו של נרגל שראצר מה שהוביל את החוקרים לחשוב שכנראה חל שיבוש מסוים בפסוקים הללו והתפקיד של נרגל שראצר הוא סמגר. טענה זו מקבלת אישוש ממנסרה של נבוכדראצר ב' שם כתוב שנרגל שראצר הוא איש סין-מגר (ככל הנראה שם אזור שנרגל שראצר הוא מושלו).

לקריאה נוספת
------------

* הערך נרגל שר-אצר, אנציקלופדיה מקראית כרך ה, עמ' 105, 926

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נרגל שראצר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  הערך נרגל שר-אצר, אנציקלופדיה מקראית כרך ה, עמ' 926
2. ↑  הערך נרגל שר-אצר, אנציקלופדיה מקראית כרך ה, עמ' 925

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**אמל-מרדוך 562–560 לפנה"ס** | **מלך ממלכי בבל בתקופה הנאו-בבלית  556-560 לפנה"ס** | **הבא**:**לבאשי-מרדוך556 לפנה"ס** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007460248005171
* GND: 119186136
* ISNI: 0000 0004 4890 4981
* LCCN: n98055971
* SUDOC: 130484164
* VIAF: 232497329
* WorldCat: lccn-n98055971

 |
**וינדזור פארק** (באנגלית: **Windsor Park**) הוא אצטדיון כדורגל בבלפסט, צפון אירלנד. האצטדיון הוא המגרש הביתי של לינפילד ושל נבחרת צפון אירלנד. משחקי גמר הגביע האירי (אנ') וגביע הליגה האירית (אנ') נערכים בו אף הם. האצטדיון נפתח לראשונה בשנת 1905 אך בשנות ה-30 של המאה ה-20 עבר שיפוץ מקיף שתוכנן על ידי אדריכל סקוטי ידוע ארצ'יבלד לייטץ', שתכנן אצטדיוני כדורגל רבים בממלכה המאוחדת: ביניהם אולד טראפורד במנצ'סטר; אייברוקס והאמפדן פארק בגלאזגו; אנפילד בליברפול; והייבורי וסטאמפורד ברידג', בלונדון.

היציע שידוע כיום כיציע הדרומי היה בעבר בעיקרו היציע היחיד שהכיל מקומות ישיבה, השאר היו יציעי עמידה. עד לשיפוצים נוספים הכיל האצטדיון מקום ל-60,000 צופים אך עם התקנת מקומות ישיבה חדשים, תכולתו פחתה עד מאוד. עד 2015 הכיל האצטדיון בין 13,000 ל-15,000 מקומות, כולל מקומות ישיבה זמניים למשחקים בינלאומיים. 

באוקטובר 2016 הושלם שיפוץ כללי מקיף של "וינדזור פארק" בהשקעה של 28.75 מיליון פאונד. תכולת האצטדיון הוגדלה ל-18,614 מקומות ישיבה כשהיציע הצפוני שמר על עיצובו המקורי מלבד רענון פנים של החלפת המושבים בעוד שלושת היציעים האחרים הורחבו ושודרגו מלבד החלפת הכיסאות גם בשדרוג החללים, הוספת יציעים פינתיים וגג חדש. היציע הדרומי למעשה נבנה מחדש. המושבים האדומים של האצטדיון בעבר הוחלפו במושבים בצבעי כחול-ירוק-לבן בסידור רנדומלי היוצר דוגמה "מפוקסלת".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וינדזור פארק** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של וינדזור פארק (באנגלית)
* וינדזור פארק, ברשת החברתית טוויטר

* England Beat Ireland 1950 (video), British Pathé website

* מידע באתר מועדון הכדורגל לינפילד (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרויקט הפיתוח מחדש של האצטדיון (2014–2016), באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הצפון אירית. (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 315945175
* WorldCat: viaf-315945175

 |
**יֶתֶר הַיִּשְׁמְעֵאלִי**, דמות מקראית, היה אביו של עמשא (שר צבאו של אבשלום בעת המרד בדוד ולאחר מכן שר צבא דוד המלך), ובעלה של אביגיל בת ישי, אחות דוד.

בספר שמואל מוזכר שמו של יתר כיתרא הישראלי: "וְאֶת-עֲמָשָׂא שָׂם אַבְשָׁלֹם תַּחַת יוֹאָב עַל-הַצָּבָא וַעֲמָשָׂא בֶן-אִישׁ וּשְׁמוֹ יִתְרָא הַיִּשְׂרְאֵלִי אֲשֶׁר-בָּא אֶל-אֲבִיגַל בַּת-נָחָשׁ אֲחוֹת צְרוּיָה אֵם יוֹאָב." (שמואל ב יז, כה), אך בספר דברי הימים מוזכר שמו כיתר הישמעאלי: "וַאֲבִיגַיִל יָלְדָה אֶת-עֲמָשָׂא וַאֲבִי עֲמָשָׂא יֶתֶר הַיִּשְׁמְעֵאלִי" (דברי הימים א ב,יז). 

התלמוד הבבלי במסכת יבמות מיישב סתירה זו:
"כתיב ועמשא בן איש ושמו יתרא הישראלי, וכתיב יתר הישמעאלי, אמר רבא מלמד שחגר חרבו כישמעאל, ואמר כל מי שאינו שומע הלכה זו ידקר בחרב. כך מקובלני מבית דינו של שמואל הרמתי, עמוני ולא עמונית, מואבי ולא מואבית" (יבמות ע"ז).

המדרש מתאר מפגש בין שאול המלך והנער דוד כאשר האחרון מגיע להילחם בגָּלְיָת, אולם נוצר שם ויכוח בין דואג האדומי ואבנר בן נר, לגבי ייחוסו של דוד, האם הוא יכול לבוא בקהל (להתחתן עם יהודיה) או לא, על רקע הבטחתו של שאול לתת את בתו לאישה להורג גלית.
הוויכוח התעורר לאור נישואי בועז עם רות המואביה כמה דורות קודם (בועז פסק כי ציווי התורה לא להתחתן עם מואבי אינו מתייחס לנשים מואביות). דואג האדומי ניצח בוויכוח ונראה כי לא היו מקבלים את דוד לבוא בקהל. או אז נכנס יתר ואיים בחרבו על המתנגדים לשמוע את ההלכה שלמד בבית המדרש של שמואל הנביא. לאחר שההלכה נשמעה בבית המדרש, היא גם התקבלה מכיוון שהתברר כי היא הלכה למשה מסיני, ואז יכול היה דוד וכל משפחתו (ובכלל זה אשתו של יתר) לבוא בקהל.
**פְּיֶיר אֶדְמוֹן בּוֹאֵסְיֶיה** (*Pierre Edmond Boissier*;‏ 25 במאי 1810, ז'נבה – 25 בספטמבר 1885, וליירה-סו-ראנס) היה חוקר טבע, בוטנאי ומתמטיקאי שווייצרי. בואסייה ידוע בתרומתו לחקר הצומח של המזרח התיכון, ומספר צמחים נקראים על שמו.

חייו
----

בואסייה נולד בז'נבה למשפחה שרבים מבניה עסקו במחקר מדעי הטבע, וזכה לחינוך נוקשה בצעירותו. בחגים הם בילו בעיירת נופש באלפים השווייצריים, ושם רכש את אהבתו לטבע ולמרחבים. בין השאר, למד בואסייה באקדמיה של ז'נבה מפי הבוטנאי אוגיסטן פיראמי דה קנדול.

פועלו המקצועי
-------------

יחד עם בתו, קרולין-ברבי בואסייה (אנ') ובעלה ויליאם ברבי (אנ') עסק בואסייה במרץ באיסוף צמחים עבור עשבייה ('הרבריום') פרטית שהם ייסדו בז'נבה. ב-1846 ערך מסע גדול במזרח התיכון, ובו ביקר בנילוס, סיני, פלשתינה, לבנון וחבלי ארץ נוספים. לאחר מסע זה השווה את ממצאיו עם האוספים של תיאודור קוטשי ופייר אאושר, וכתב את ספרו החשוב 'Flora Orientalis' ('הצומח של המזרח') הכולל חמישה כרכים, ומידע אודות כ-12 אלף צמחים, מחציתם בערך חדשים למדע באותה עת.

צמחים הקרויים על שמו
--------------------

בעקבות פועלו של בואסייה, נקראו לכבודו שמות צמחים רבים, בין השאר בולטים הבאים:

* הסוג בואסירה (Boissiera) ממשפחת הדגניים, הכולל את המין **בואסירה מצויצת** הגדל בישראל
* אלון התולע (Quercus boissier)
* צמרורת בואסייה, (Trichodesma boissieri) ממשפחת הזיפניים, מין אנדמי למזרח ארץ-ישראל
* תלתן בואסייה (Trifolium boissieri) ממשפחת הפרפרניים

לקריאה נוספת
------------

* דוד הלר ועזריה אלון, (1983). **החי והצומח של ארץ ישראל** כרך 1, עמוד (56), הוצאת משרד הביטחון, תל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פייר אדמון בואסייה** בוויקישיתוף
* על פועלו של בואסייה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007258953305171
* BIBSYS: 7052412
* BnF: cb10387013c (data)
* Botanist: Boiss.
* CANTIC: a11243673
* GND: 116233893
* HDS: 028782
* ICCU: RMSV040209
* ISNI: 0000 0000 8385 3551
* LCCN: nr00031979
* NKC: mub2018994783
* NLA: 36354771
* NLG: 212072
* NTA: 11538166X
* SNAC: w60v9j1x
* SUDOC: 077452860
* Trove: 1250244
* VcBA: 495/171587
* VIAF: 57361312
* WorldCat: lccn-nr00031979

 |
פייר בובייה בטקס פרסי המוזיקה אסיה, בתאילנד
**פייר צ'ארלס בובייר** (אנגלית: Pierre Charles Bouvier; נולד ב-9 במאי 1979) הוא סולן להקת הפופ פאנק הקנדית סימפל פלאן.

ביוגרפיה
--------

לפני שהתחילה הקריירה המוזיקלית שלו, בובייה עבד במסעדת ברביקיו בעיר הולדתו מונטריאול, קנדה. בגיל 13 הקים את להקת הפאנק-רוק ריסט (Reset) יחד עם חברו לספסל הלימודים צ'אק קומאו. פייר היה גם הסולן של הלהקה וגם הבסיסט.

כשלא היה מרוצה ממנהל הלהקה, עזר לייסד את להקת הפאנק-רוק המצליחה סימפל פלאן, אשר הוא מייצג והוא גם הסולן הראשי שלה, יחד עם קומאו, המתופף וכותב השירים של הלהקה.
בתוספת לכך, בובייה היה הבאסיסט המקורי של הלהקה, עד שהוחלף בבסיסט דייוויד דסרוסיירס כאשר דייוויד הצטרף ללהקה.

בביצועים חיים, לפעמים פייר מנגן בגיטרה (חשמלית ואקוסטית) בשירים מסוימים.
הוא גם הנחה תוכנית טלוויזיה בערוץ MTV שנקראה "Damage Control" שמאז הסתיימה כמתוכנן.
כיום הוא שופט בתוכנית "קנדה שרה"

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פייר בובייה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פייר בובייה
* פייר בובייה, ברשת החברתית טוויטר

* פייר בובייה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* פייר בובייה, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* פייר בובייה, באתר Yandex.Music (ברוסית)

* פייר בובייה, באתר Discogs (באנגלית)

* פייר בובייה, באתר בילבורד (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0003 8499 9378
* MusicBrainz: 7fbb08c5-61d1-42bb-8b16-5e989c8cccd1
* NKC: xx0158873
* VIAF: 279275983
* WorldCat (עם VIAF): 279275983

 |
**ז'וזפין דה רשקה** (בפולנית: **Józefina Reszke**, בצרפתית: **Joséphine de Reszke**;‏ 4 ביוני 1855 – 22 בפברואר 1891) הייתה זמרת סופרן אופראית פולנייה, ילידת ורשה. דה רשקה הייתה אחותם של זמר הבס אדואר דה רשקה וזמר הטנור יאן דה רשקה, שניהם זמרי אופרה ידועי-שם. את לימודי השירה החלה אצל אמה ואצל מאדאם ניסן-סלומון, והופעת הבכורה שלה הייתה בפריז, כ**אופליה** באופרה "המלט" של אמברואז תומא ב-21 ביוני 1875.

דה רשקה נשארה באופרה של פריז במשך שנים אחדות, במהלכן נודעה בהופעותיה באופרות איטלקיות וצרפתיות; היא יצרה את תפקיד **זיטה** ב"מלך לאהור" של מאסנה. היא דחתה הצעה להופיע בארצות הברית, ונשארה באירופה במשך כל שנות הקריירה שלה.

דה רשקה הופיעה עם אחיה יאן בהופעת הבכורה שלו; השניים, יחד עם אדואר, השתתפו בהצגת הבכורה של "ארודיאדה" בשנת 1884. בשיא הקריירה שלה נישאה לברון לאופולד יוליאן קרוננברג, ופרשה מן הבמה כמעט לחלוטין; מאז ואילך הסתפקה בהופעות צדקה בלבד. על הופעותיה אלה גמלה לה עיריית פוזנן ביהלום. דה רשקה מתה בוורשה ב-1891, בת 36.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'וזפין דה רשקה** בוויקישיתוף
* אתר קנטבילה-סוביטו, משפחת דה רשקה
* אוקספורד רפרנס, "ז'וזפין דה רשקה"
* ז'וזפין דה רשקה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb148026367 (data)
* GND: 116449667
* ISNI: 0000 0001 4054 6137
* VIAF: 177911072
* WorldCat: viaf-177911072

 |
**ליליאן פלורנס הֶלְמַן** (20 ביוני 1905, ניו אורלינס, לואיזיאנה, ארצות הברית – 30 ביוני 1984, טיזברי, מסצ'וסטס, ארצות הברית) הייתה מחזאית ותסריטאית יהודיה-אמריקאית, שנודעה בדעות שמאליות ובאקטיביזם פוליטי. היא הוכנסה לרשימה השחורה של הוליווד בשיאה של הפאניקה האמריקאית מקומוניזם בין השנים 1947 ו-1952. על אף שהמשיכה להעלות מחזות בתיאטראות ברודוויי בשנות ה-50, החרם מצד תעשיית הקולנוע האמריקאית פגע בה כלכלית באופן חד. הלמן זכתה לשבחים על הקרבת הקריירה בכך שסירבה להשיב על שאלות ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית. היא הכחישה שהייתה חברה במפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית, אך רבים פקפקו בהכחשה, ובהם כתבת המלחמה מרתה גלהורן ומבקרת הספרות מרי מקארתי.

הלמן הייתה נשואה לארתור קובר, הומוריסטן, תסריטאי ויחצ"ן, בין השנים 1925 ל-1932. הלמן קיימה מערכת יחסים זוגית עם הסופר דשיל האמט משנת 1931 עד מותו בשנת 1961. הם לא נישאו מעולם, משום שהאמט היה נשוי.

ב-1966 כתבה את התסריט לסרט "רדיפה" בבימויו של ארתור פן.

המוניטין של הלמן ספג מכה קשה לאחר שמרי מקארתי תקפה את אמינותה, בתוכנית הטלוויזיה המופע של דיק קאווט בשנת 1980. הלמן תבעה את מקארתי בגין הוצאת דיבה. במהלך המשפט (שלא הסתיים בימי חייה של הלמן) עלה כי זכרונותיה של הלמן, שזכו להצלחה מסחרית, בספרים כגון *Pentimento*, אכן זרועים בטעויות, וכן שהחלק בספר *Pentimento* שנקרא *Julia*, אשר שימש בסיס לסרט באותו שם משנת 1977, הוא ככל הנראה המצאה על בסיס חייה של מיוריאל גארדינר, פסיכיאטרית אשר סייעה למאות לברוח מהנאצים באוסטריה, ולא אוטוביוגרפיה. גם מרתה גלהורן הצטרפה להתקפה על הלמן, והוכיחה שזכרונותיה של הלמן על אודות בעלה לשעבר של גלהורן, ארנסט המינגוויי ומלחמת האזרחים בספרד היו שגויים. אות הקין של תומכת-סטאליניזם שהותירה בה מקארתי נותר מוטבע על מורשתה של הלמן, שעדיין נתפסת כדמות שנויה במחלוקת בציבור בארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ליליאן הלמן** בוויקישיתוף
* ליליאן הלמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ליליאן הלמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* ליליאן הלמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ליליאן הלמן (1905-1984), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  קארל רוליסון, *Lillian Hellman: Her Life and Legend*, הוצאת iUniverse,‏ 2008, עמ' 348 - 353
2. ↑  "Profile in courage" באתר כתב העת האקונומיסט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007262426905171
* BIBSYS: 90129758
* BNE: XX876842
* BnF: cb11907190m (data)
* CANTIC: a10584560
* CiNii: DA01213131
* GND: 118548875
* ISNI: 0000 0001 3892 1065
* LCCN: n78086393
* LNB: 000156280
* MusicBrainz: fdf71cf3-7a7e-4a78-b882-5ebbecc4b52b
* NDL: 00442977
* NKC: jn20000602876
* NLA: 36202171
* NLG: 74793
* NLK: KAC201954017
* NLP: A31307528
* NSK: 000053965
* NTA: 068780532
* RERO: 02-A003361377
* SELIBR: 241503
* SNAC: w6736pfd
* SUDOC: 026918269
* Trove: 1228403
* VIAF: 101362826
* WorldCat: lccn-n78086393

 |
החלפת פרסום פוסטר בלונדון באמצעות בימה מתרוממת ניידת
**בימה מתרוממת ניידת** (באנגלית: **Aerial Work Platform**, מוכרת גם כ"במת הרמה"), היא מכשיר מכני המשמש לגישה זמנית עבור אנשים או ציוד בגובה. ישנם סוגים שונים של בימות מתרוממות ניידות, בהם כאלו המורמים על ידי מנוף טלסקופי וכאלו המורמים על ידי מספריים.

בימה מתרוממת ניידת משמשת בעיקר למטרות תחזוקה, בנייה או חירום. היא נועדה להרים משקל מוגבל יחסית, בדרך כלל פחות מטון. גובה העבודה המרבי הנוכחי של הבימות המתרוממות, נקבע בשנת 2014, לאחר שחברת JLG Industries (אנ') האמריקנית הציגה בימה בגובה 56.4 מטרים, ובכך שברה את השיא הקודם של חברת Genie (אנ'), שנקבע על 54.9 מטרים.

מנגנוני הרמה
------------

ישנם מספר סוגים שונים של מנגנוני הרמה. המנגנון המקובל ביותר הוא הידראולי או פנאומטיקה. 

אחד מסוגי הבימות המתרוממות, מתרומם אנכית בעזרת מנגנון של תומכות מתקפלות בצורת "X" המכונה גם מנגנון מספריים. על מנגנון זה הוגש פטנט בשנת 1963.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בימה מתרוממת ניידת** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  חברת בת של אושקוש.
2. ↑  ידיעה בנושא באתר Machinery News

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007532568305171
* LCCN: sh99002951

 |
**ברנדן רוג'רס** (באנגלית: **Brendan Rodgers**; נולד ב-26 בינואר 1973) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל צפון אירי, המאמן את סלטיק מליגת העל הסקוטית.

קריירה
------

רוג'רס החל את הקריירה המקצוענית שלו בגיל 18 בקבוצה האנגלית רדינג. פציעה קשה גרמה לו לפרוש ממשחק מקצועני בגיל 20 בלבד. לאחר מכן שיחק בקבוצות חובבניות, ובמקביל אימן את קבוצת הנוער של רדינג.

בשנת 2004 מונה על ידי ז'וזה מוריניו למאמן קבוצת הנוער של צ'לסי, וכעבור שנתיים מונה למאמן קבוצת המילואים של המועדון. בנובמבר 2008 מונה למאמנה הראשי של קבוצת ווטפורד מליגת המשנה. ביולי 2010 מונה למאמן הקבוצה הוולשית סוונסי סיטי, ועלה עמה לפרמייר ליג (הקבוצה הוולשית הראשונה בהיסטוריה שעשתה זאת).

ביוני 2012 מונה רוג'רס למאמן ליברפול. בעונתו הראשונה בקבוצה סיים עמה במקום השביעי בליגה, ובעונת 2013/2014 הוביל את הקבוצה למאבק על האליפות עד המחזור האחרון, אך לבסוף היא סיימה במקום השני. באוקטובר 2015 פוטר מתפקידו, וכעבור כמה חודשים מונה למאמן סלטיק והחליף את רוני דיילה שעזב. 

בפברואר 2019 מונה למאמן לסטר סיטי.

בעונת 2020/2021 זכה רוג'רס בתואר ראשון בכדורגל האנגלי כשזכה עם לסטר סיטי בגביע ה-FA לאחר ניצחון 0–1 על צ'לסי במשחק הגמר. הייתה זו הזכייה הראשונה בגביע בהיסטוריה של המועדון. בעקבות הזכייה שיחקה הקבוצה גם במשחק מגן הקהילה, נגד האלופה מנצ'סטר סיטי. את המשחק ניצחה לסטר סיטי בתוצאה 0–1 וזכתה בתואר נוסף תחת רוג'רס.

ב-2 באפריל 2023 פוטר מתפקידו כמאמן לסטר סיטי. ביוני אותה שנה מונה למאמנה של סלטיק.

חיים אישיים
-----------

רוג'רס נולד בקרנלוך, במחוז אנטרים שבצפון אירלנד, והוא הבכור מבין חמישה אחים.

נשוי לסוזן, ולהם בת ובן, הבן, אנטון, כדורגלן גם הוא.

ביוני 2011 הצטרף לצוות שמייצג את ליגת הכדורגל לטפס על הר הקילימנג'רו מטעם עמותה המקדמת את המלחמה במחלת הסרטן, לזכר שני הוריו שמתו מהמחלה בשנים 2010–2011.

תארים
-----

סלטיק
* אליפות סקוטלנד: 2016/2017, 2017/2018
* הגביע הסקוטי: 2016/2017, 2017/2018
* גביע הליגה הסקוטית: 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019

לסטר סיטי
* הגביע האנגלי: 2020/2021
* מגן הקהילה: 2021

אישיים
* מאמן החודש בפרמייר ליג: ינואר 2012, אוגוסט 2013, מרץ 2014
* מאמן העונה בצ'מפיונשיפ: 2011

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברנדן רוג'רס** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt

| מאמני ליברפול |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| בארקלי ומקנה (1892–1896) • ווטסון (1896–1915) • אשוורת' (1919–1923) • מקווין (1923–1928) • פטרסון (1928–1936) • קיי (1936–1951) • ולש (1951–1956) • טיילור (1956–1959)  שאנקלי (1959–1974) • פייזלי (1974–1983) • פייגן (1983–1985) • דלגליש (1985–1991) • מוראן (1991) • סונס (1991–1994) • אוונס (1994–1998) • אוונס והוייה (1998) • הוייה (1998–2004)  בניטס (2004–2010) • הודג'סון (2010–2011) • דלגליש (2011–2012) • רוג'רס (2012–2015) • קלופ (2015–) |

 |
רבי **יצחק אייזיק הכהן כץ** (תקי"ג, 1753 - ט"ו בתשרי תקמ"ח[דרוש מקור], 1787) היה מצדיקי תנועת החסידות בדורה השלישי. תלמידו של המגיד ממזריטש. מפורסם בשם ספרו **ברית כהונת עולם**.

ביוגרפיה
--------

בנו של רבי יואל כץ מסטניסלב, נינם של רבי נפתלי כ"ץ, ה"סמיכת חכמים" ורבי יואל בעל שם (הראשון). בילדותו נודע כעילוי. בהיותו בן 12 טבע אביו בדרכו לסטניסלב. יצחק אייזיק הילד הספידו, ופתח את הספדו במליצה מתוך חד גדיא, "ואתא מיא וכבא לנורא", כלומר שהמים כיבו את אש התורה. בגיל 12 הוסמך על ידי הרב חיים הכהן רפפורט מלבוב ורבי אהרן איטינגא מריישא. 

נישא לבתו של רבי צבי הירש מרגליות, רבה של מזריטש. לאחר נישואיו התקרב למגיד ממזריטש. המגיד ממזריטש כיבדו מאוד, ואף עמד בפניו עוד לפני היותו בן 20. בגיל 13 נבחר לכהן כרבה של קוריץ והקים בה ישיבה. בין תלמידי הישיבה היה הרב אפרים זלמן מרגליות. בשנת תקמ"ג התמנה לרב ה"קלויז" באוסטרוה. הוא עסק גם בקבלה.

הוא נפטר בגיל צעיר, בן 35. נקבר בקוריץ. אחיו רבי משולם, מחבר הספרים "עיקר תוספות יום טוב", "פתחי נדה" ו"גופי הלכות", מילא את מקומו ברבנות. אלמנתו נישאה לרבי זאב וולף מז'יטומיר.

בנו רבי ישראל הכהן כיהן כרב בלאובה. בין צאצאיו היה הרב יונה קפלווצקי, רבה של קפרשטי, עיירה בבסרביה, ובנו של רבי יצחק אייזיק רבינוביץ, רבה של פארניבקה שבחבל פודוליה.

ספריו
-----

* **ברית כהונת עולם** - ספר המשלב את תורת הקבלה ותורת החסידות. אחיו רבי משולם הוציא את החלק הראשון של הספר בשנת תקנ"ו בלבוב. החלק השני נדפס בשנת תר"ח והחלק השלישי בתרנ"א, מונקאטש.
* ****זיכרון כהונה**** - תשובותיו. לבוב תרכ"ג. לספר נספחו תולדותיו, מאת יוסף כ"ץ.

לקריאה נוספת
------------

* יצחק אלפסי, **אנציקלופדיה לחסידות - אישים**, בערכו.

קישורים חיצוניים
----------------

* רבי יצחק אייזיק כץ, באתר דעת.
* "סיפור שלם של טרגדיה משפחתית טבע בנהר", אתר טוג.
* דוד הלחמי, ****רבי יצחק אייזיק הכהן מקוריץ****, בספר "חכמי ישראל", תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' קנ"ז, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
* יצחק איזיק בן יואל כץ (1752-1787), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007313221505171
* ISNI: 0000 0000 6987 4532
* VIAF: 97473112
* WorldCat: viaf-97473112

 |
**יצחק אלידר (סולימנוב)** (י"ד בטבת ה'תרפ"ז, 19 בדצמבר 1926 – ה' באדר ה'תשפ"ג, 26 בפברואר 2023) היה איש חינוך, מורה ומנהל ישראלי. היה חבר בארגון הלח"י (לוחמי חרות ישראל) וקריין בתחנת השידור "לחרות ירושלים". הקים את "המכון למורשת יהדות אתיופיה" והיה מנהלו הראשון.

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייו

אלידר נולד בעיר כרמאן שבאיראן. אביו עסק ביציקת גלילי דפוס ואמו הייתה עקרת בית. אב המשפחה רצה לגדל את ילדיו בארץ הקודש ועל כן יצא לדרך בלווית מבריחי גבול ערבים, שנטשו את המשפחה באישון ליל בהרי הגליל. בהאיר השחר נתגלו העולים הבלתי חוקיים על ידי ערבים מקומיים, ואלה מסרו אותם לשלטונות המנדט הבריטי. הם נעצרו בצפת ונשפטו לשלושה חודשי מאסר בכלא עכו ובכלא בית לחם.

ב-1940 הצטרף אלידר לבית"ר ולאחר מכן לברית החשמונאים, וכמו רבים מחברי תנועה זו, הצטרף לארגון הלח"י בהיותו בן 15. פעילותו במחתרת הקיפה תחומים רבים כגון הפצת חומר הסברה, גיוס כוח אדם וכספים, תצפיות והטמנת מוקשים. כמו כן שימש כאחראי על מחסן, עסק בהדרכה והיה קריין בתחנת השידור "לחרות ירושלים". ב-1946 סולק מבית הספר התיכון בשל חברותו בלח"י. אלידר גם שימש כמפקד מחנה הנוער "מחנה יואב" בשייח' באדר.

לאחר ההתנקשות ברוזן ברנדוט, נכלא אלידר ביפו והועבר לעכו. עם שחרורו מהכלא התגייס לצה"ל. שירת כקשר מורס בגדוד 9 בחטיבה 7 והשתחרר ב-1951.

### לימודיו ופועלו בתחום החינוך

לאחר שחרורו מצה"ל למד בבית המדרש למורים מטעם האוניברסיטה העברית וקיבל תעודת מורה מוסמך בכיר. כמו כן, למד בישיבת מרכז הרב.

בין השנים 1952–1984 עסק בהוראה ובניהול בתי ספר בירושלים ובפרוזדור ירושלים. היה חבר בתא המנהלים בירושלים ובתא הארצי. פעילותו בתחום החינוך לא פסקה גם לאחר יציאתו לגמלאות (1985), אלידר המשיך ללמוד וללמד עד שנת 1994, בישיבת "מכון מאיר", כדי להקים מנהיגות רוחנית לעדה האתיופית בישראל. הוא הקים את "המכון למורשת יהדות אתיופיה" והיה מנהלו הראשון מטעם הרבנות הראשית, משרד הדתות, משרד הקליטה וארגון ג'וינט ישראל.

אלידר היה חבר בחוג "סולם" וכתב בביטאון בשם י. בן-רחל ופעיל בהנהלת "המרכז הרוחני" של הרב הראשי לישראל לשעבר מרדכי אליהו.

אלידר נפטר ב-26 בפברואר 2023. הותיר אחריו אישה וארבע בנות. בתו היא הסופרת מירה קדר.

קישורים חיצוניים
----------------

* יצחק אלידר, באתר העמותה להנצחת מורשת לח"י
* ריאיון עם בתו, הסופרת מירה קדר, בו היא מזכירה את אביה יצחק אלידר כאיש הלח"י, באתר של ידיעות אחרונות

הערות שוליים
------------

1. ↑  איש הלח"י הרב יצחק אלידר הלך לעולמו, באתר ערוץ 7, 27 בפברואר 2023
**שו"ת רבנו חטר בן שלמה אלד'מארי** (**מסאיל מנצור אבן סלימאן אלד'מארי** בשמו המקורי) הוא ספר שאלות ותשובות שנכתב במאה ה-15 על ידי רבנו חוטר בן שלמה, חכם יהודי-תימני ומחבר הספר "נר השכלים". הספר נכתב בערבית והוא מכיל 54 שאלות ותשובות שונות.

על הספר
-------

שו"ת רבנו חטר בן שלמה אלד'מארי עוסק בשאלות יסוד ביהדות, בהן העולם הבא, ימות המשיח, תחיית המתים ובריאת העולם. הספר עוסק בעיקרו במחשבה ומוסר, אך גם בהלכה, והוא מושפע, בדומה לחיבורים יהודיים-תימניים נוספים, ממשנתם של רב סעדיה גאון, רבינו בחיי והרמב"ם.

ספר זה בנוי במתכונת של שאלות ותשובות, בהם מנהל המחבר דו-שיח מדומה עם עצמו, בדומה לספר "מקור חיים" לרבי שלמה אבן גבירול או "ספר הכוזרי". במתכונת זו נעזר רבנו חוטר בן שלמה על מנת להציג ולדון בשאלות שונות שאינן קשורות אחת בשנייה, מבלי ליצור קשר ענייני אחד ביניהן.

הספר פורסם לראשונה על ידי האגודה להצלת גנזי תימן, בתרגומו וביאורו של הרב יוסף קאפח, יחד עם שני חיבורים נוספים של רבני תימן - "גן השכלים" של ר' נתנאל בירב פיומי ו"ספר המעלות לדרגות ימות המשיח" (על ידי מחבר שלא נודע שמו). כמו כן, הספר יצא בשתי מהדורות נוספות במכון משנת הרמב"ם.

לקריאה נוספת
------------

* הרב יוסף קאפח, מבוא לספר, להלן "קישורים חיצוניים"

קישורים חיצוניים
----------------

* שו"ת רבנו חטר בן שלמה אלד'מארי, מכון משנת הרמב"ם (תשס"א), באתר אוצר החוכמה
* על רבנו חטר בן שלמה אלד'מארי, באתר נוסח תימן
**מָגָדָן** (ברוסית: **Магадан**), עיר ברוסיה במזרח הרחוק הרוסי, בירת מחוז מגדן. העיר נמצאת על חופו של ים אוחוצק באוקיינוס השקט. אוכלוסייתה נאמדת ב-95 אלף תושבים (2010). ב-1989 חיו בעיר 152 אלף תושבים, אך בשל שינוי המצב הכלכלי ברוסיה, ירידה בענף הזהב, וביטול תוספות למשכורות לתושבי הצפון, קטנה האוכלוסייה עד פחות ממאה אלף. בעשור הראשון של המאה ה-21 השתנתה המגמה והחל גידול איטי באוכלוסייה, אך מגמה זו הורגשה רק מספר שנים ונפסקה.

היסטוריה
--------

פיתוח האזור החל בתחילת המאה ה-20 במהלך סיורים של גאולוגים באזור וגילוי מרבצים של מתכות שונות. בתקופת סטלין נבנו מחנות עבודה מיוחדים למטרה זו ובין הידועים שבהם הוא גולאג קולימה.

מגדן הפכה ליישוב עירוני ב-1929, כאשר אסירי הגולאג הראשונים נשלחו לאזור. ב-1939 היישוב נהפך לעיר ובדצמבר 1953 היה לבירת מחוז מגדן שהוקם באותה שנה. בעיר קיימת אוניברסיטה ובה מחלקה מיוחדת לחקר הצפון, ובמיוחד חקר אזור הטונדרה.

כיום, העיר היא אחת מהיצואניות הגדולות של דגי האוקיינוס השקט ברוסיה.

תחבורה
------

את העיר משרת נמל התעופה הבין-לאומי מגדן-סוקול.

העיר קשורה ליקוטסק על ידי כביש קולימה R504 המכונה עם "כביש העצמות" לאור האסירים הרבים שמתו בזמן הקמתו.

יהודים
------

היהודים הראשונים הגיעו לעיר עם היווסדה, ברובם אסירי הגולאגים. ב-1939 עמד מספר היהודים על 804 נפש, לאחר מכן התחיל המספר לרדת וב-1979 המספר כבר ירד ל-344.

כיום קיימת בעיר קהילה יהודית, שבראשה עומד בוריס לוין משנת 1991. הקהילה נקראת "שלום". עד 1998 התקיימה התארגנות קהילתית נוספת בשם "חלום", אך רוב חבריה עלו לישראל. הקהילה מקיימת בית ספר בימי ראשון, חגיגה משותפת של חגים יהודיים, חבריה משתתפים בתוכנית בית מדרש של הרב עדין שטיינזלץ בעיר חברובסק. בעיר קיימות נציגויות של הסוכנות והג'וינט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מגדן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מגדן (ברוסית)
* מגדן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007566864505171
* GND: 4441100-5
* LCCN: n80162888
* MusicBrainz: 296105fc-6902-4714-8f05-0daa95b8937e
* NKC: ge738861
* SUDOC: 177394560
* VIAF: 146542586
* WorldCat: lccn-n80162888

 |
רוברט פולדה מעניק את גביע פולד לשחקני אורחובו, 22 באוקטובר 1912
קבוצת מורוזובצי, 1908
שחקני הקבוצה, 1912.
**מועדון הספורט אורחובו** (ברוסית: **Клуб спорта «Орехово»**, נודעה בכינוי "מורוזובצי"), בקיצור **KSO** הייתה קבוצת כדורגל רוסית שהוקמה בעיר אורחובו בפלך מוסקבה בשנת 1909 על ידי שני אחים מאנגליה, קלמנט והארי צ'ארנוק. הקבוצה התמודדה באליפות מוסקבה והייתה אחד המועדונים הראשונים שהוקמו באימפריה הרוסית. מקבוצה זו התפתחה בהמשך קבוצת זנאמיה טרודה.

אצטדיון הקבוצה
--------------

 ערך מורחב – **אצטדיון זנאמיה טרודה**  

הקבוצה מארחת את משחקיה באצטדיון זנאמיה טרודה הרב-תכליתי המכיל 2,500 מושבים. זהו אחד מאצטדיוני הכדורגל הוותיקים ברוסיה, בנייתו הושלמה בשנת 1912 והוא נחנך ב-7 באפריל 1914 במשחק שנערך בין קבוצת אורחובו לנבחרת אוניברסיטת לונדון.

תארים
-----

אליפות מוסקבה
* זכייה (4): 1910, 1911, 1912, 1913

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Футбольный клуб "Знамя Труда"". *Футбольный клуб Знамя Труда - официальный сайт* (ברוסית). MU GFC "Znamya Truda". נבדק ב-13 באפריל 2021. `{{cite web}}`:  (עזרה)

| רומנוב כדורגל באימפריה הרוסית רוסיהרוסיה |
| --- |
| תחרויות ליגה | אליפות האימפריה הרוסית בכדורגל • גביע טוסמן • ליגת הכדורגל המוסקבאית • ליגת הכדורגל הפטרבורגית • ליגת הכדורגל של אודסה | אודסה - אלופת רוסיה 1913 |
| הנבחרת וקבוצות כדורגל בולטות | אולימפיה • זאמוסקבורצקי • סוקולניקי • OBAK אודסה • ספורט סנקט פטרבורג • קולומיאגי • מרקורי • מורזינקה • OLLS • ויקטוריה • הנבחרת הלאומית |
| ראשי איגוד הכדורגל הכל-רוסי | ארתור מקפרסון (1912—1914) • רוברט פולדה (1914—1915) • גאורגי דיופרון (1915—1917) |
**בית התרמומטר** הוא בית מגורים בתל אביב הבנוי בסגנון הבינלאומי (המכונה גם סגנון הבאוהאוס). המבנה, המצוי ברחוב פרוג 5, הוא אחד ממבני העיר הלבנה שהוכרזו על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.

המבנה עוצב על ידי האדריכל יהודה ליולקא, וייחודו במסכי צל שממסכים על החלון האנכי של חדר המדרגות. בעוד שהחלון האנכי הוא מוטיב ידוע בסגנון הבינלאומי, שכן הוא פונקציונלי (מאיר ומאוורר את כל חדר המדרגות), מסכי הצל הם מוטיב יוצא דופן. יש הסבורים כי מדובר באלמנט דקורטיבי בלבד, וככזה נוגד את רוח הסגנון הבינלאומי המעדיף פונקציונליות על סגנון, ואחרים סבורים כי המסכים מקררים את חדר המדרגות ובכך יש בהם טעם פונקציונלי.

מקור שמו של המבנה אינו ידוע בוודאות. המצדדים בטענה שמדובר באלמנט דקורטיבי קוראים למבנה "בית התרמומטר" מאחר שמסכים נראים כשנתות של מדחום. המצדדים בטענה שמדובר באלמנט פונקציונלי, קוראים לו כך בטענה שהאלמנטים השונים במבנה מסייעים לשמור על טמפרטורות נוחות בתוך המבנה. במקרה זה היה עליו להיקרא בית הרדיאטור, על שום צלעות הקירור שלאורכו.

אלמנטים שנועדו לצנן את המרפסת - צלונים היורדים מתחתית המרפסת שמעל מצלים על המרפסת שמתחת, וכן חלונות אוורור המאפשרים משב אוויר לתוך המרפסת.

לקריאה נוספת
------------

|  |
| --- |
| 
**עיינו גם:**

**בגלריית "העיר הלבנה" בפורטל תל אביב-יפו**
 |

* עופר רגב, **טיול קטן בעיר הגדולה**, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, דצמבר 1999.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית התרמומטר** בוויקישיתוף
המונח "מנזר מונטסראט" מפנה לכאן. לערך העוסק במבנה בירושלים, ראו בית מונטסראט.
 המונח "מנזר מונטסראט" מפנה לכאן. לערך העוסק במנזר מונטסראט בירושלים, ראו בית מונטסראט .

מנזר המונטסראט
המדונה השחורה ממונטסראט
**סנטה מריה דה מונטסראט** (בספרדית: **Santa Maria de Montserrat**) היא מנזר בנדיקטיני הממוקם על הר מונטסראט בקטלוניה, ספרד. 

המנזר נחשב לאתר הדתי החשוב ביותר בקטלוניה. קבוצות של נערים מברצלונה ומכל רחבי קטלוניה מגיעים אליו לפחות פעם אחת בחייהם במטרה לערוך שם טיולי לילה ולראות את הזריחה מפסגת ההר. הבתולה ממונטסראט (הבתולה השחורה) נחשבת לקדושה האהובה ביותר בקטלוניה, ופסלה מוצב בעומק הכנסייה של המנזר, מעל למזבח ומאחוריו. אלפי עולי הרגל עולים במדרגות לנשק את הפסל. 

במנזר מקהלה של נערים, ל'אסקולניה, מן העתיקות במקהלות הנערים של אירופה, המתחנכים במקום ומופיעים מדי יום בפני תיירים ועולי רגל. לפני ההופעה נושא אב המנזר תפילה לשלום העולם בשפות רבות.

בתוך הבזיליקה נמצאות יצירות של כמה מגדולי הציירים והפסלים בספרד, בהם פבלו פיקאסו, סלבדור דאלי ואל גרקו.
כן מצויים בו פרסומים של בית הדפוס המקומי, בית הדפוס העתיק בעולם שעדיין פעיל ושספרו הראשון הודפס בשנת 1499.

תחבורה
------

הר המונטסראט הוא הנקודה הגבוהה ביותר מעל שפלת קטלוניה, 1236 מטרים מעל העמק, והוא ניצב במרכז האזור המאוכלס ביותר שלה.
מבנה ההר ומיקומו האידיאלי ממלאים תפקיד חשוב בחייה הדתיים והתרבותיים של קטלוניה. ההר, שפירוש שמו הוא "ההר המשונן" בשל צורתו, נמצא במרחק 48 ק"מ מערבית לעיר ברצלונה, וניתן להגיע אליו ברכב או רכבת.

אל המנזר ניתן להגיע באמצעות כביש המוביל למנזר, באמצעות רכבל וכן באמצעות רכבת, היוצאת מתחנת הרכבת מוניסטרול, הנוסעת אל המנזר דרך העמק שלרגלי המנזר.

מהמנזר מוביל פוניקולר לראש ההר, בו מצויים מנזרים קטנים נוספים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סנטה מריה דה מונטסראט** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סנטה מריה דה מונטסראט
* מידע למבקרים במונטסראט
* ההיסטוריה של המנזר ותמונות שלו
* אתר המתאר את המנזר (בקטלאנית)
* תמונות של מונטסראט וקטלוניה
* היסטוריה מפורטת של המנזר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007265546605171
* BIBSYS: 90389962
* BNE: XX84654
* BnF: cb11870551d (data)
* GND: 1001106-7
* ISNI: 0000 0004 1765 6436
* LCCN: n79027031
* MusicBrainz: 0b18d214-85db-4d9c-b248-3a65da192bc2
* NKC: ko2004250220
* NLA: 36506543
* SUDOC: 026461323
* VIAF: 140172531
* WorldCat: lccn-n79027031

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק ברב מהמאה ה-18. אם התכוונתם לנכדו של הרב, מחבר ספר פרי העץ, ראו יצחק רבינו אלבעלי.
הרב **יצחק אלבעלי** (הראשון) היה רב ודרשן באזמיר במאה ה-18. בעל ספר **אמר יצחק**.

ביוגרפיה
--------

לא ידוע לנו רבות על תולדותיו, אלא שהיה מתלמידיו המובהקים של הרב יעקב אבן נעים, מחבר ספר משכנות יעקב. למד גם אצל הרב חיים אבולעפיה (השלישי) ומביא דברים בשמו. וכן היה תלמידו של הרב יוסף איסקפה. היה דרשן, ומעט מדרשותיו שנשא הודפסו בספרו.

צאצאיו
------

בנו היה הרב חיים יוסף, ונכדו היה הרב נסים משה, אביו של הרב יצחק רבינו אלבעלי, מחבר ספר פרי העץ וספר עיני דוד, ושל הרב יעקב. בנו של הרב יצחק רבינו היה הרב יהושע יוסף שהיה רב באורלה הסמוכה לאזמיר, אביו של הרב חיים והרב משה. בנו של הרב יעקב היה הרב חיים אלבעלי, אביו של הרב יאודה.

ספרו
----

שער ספר אמר יצחק לרב יצחק אלבעלי הראשון
**אמר יצחק** (ראשי תיבות, בהיפוך אותיות, של **מ**הרב **ר**בי **יצחק א**לבעלי) (אזמיר ניסן תרנ"ג) - חידושים על הש"ס ועל משניות וכן דרושים בנושאים שונים: דרוש שבת הלבשה דרוש לשבת זכור מנכד המחבר הרב יצחק רבינו אלבעלי, דרוש להכנסת ספר תורה מבן המחבר, הרב יהושע יוסף, ושני דרושים להספד. בסוף הספר נדפסו ליקוטים על התנ"ך וליקוט על הגדה של פסח, את הספר הוציא לאור בן-נינו של הרב המחבר, הרב חיים אלבעלי, משאריות כתביו של המחבר שנותרו מהשרפה באזמיר באב התר"א, אז נשרפה גם ישיבת מגן שאול, שהוקמה על ידי הגביר רפאל גרשון שאול, ובה היו ספרים רבים וחלקם בכת"י. בספר מובאות כמעט בכל חידוש הערותיו של הרב חיים (בסוגריים).

הערות שוליים
------------

1. ↑  אמר יצחק, הקדמת רבי חיים אלבעלי
2. ↑  אמר יצחק, מסכת סוכה דף ל"ד ע"ב
3. ↑  אמר יצחק, דף י"ב עמוד א
4. ↑  דף י"א עמוד ב'
5. ↑  דף י"ד עמוד ב
6. ↑  דף כ"ד עמוד ב'
הרב **יצחק איציק אוירבך** (? – ו' באדר תר"ו, 1846) היה רבה של לונטשיץ בפולין.

קורותיו
-------

בנו של הרב חיים אוירבך, בעל "דברי משפט", שכיהן כרבה של לונטשיץ. נישא להענא, בת זאב וולף מזאלשין. בשנת תקע"ה נולד בנו הבכור הרב מאיר אוירבך. כעבור זמן קצר נפטרה אשתו והוא נישא בשנית. כיהן כרב בעיירה דוברי שבמחוז קאליש ולאחר מכן כרב ואב"ד בפלוצק.

בט' באלול תקצ"ט חלה אביו והוא הובהל מפלוצק ללונטשיץ כדי לשהות במחיצת אביו הנוטה למות. כעבור שלושה ימים, בי"ב באלול תקצ"ט, נפטר. הרב יצחק איציק היה ראשון הסופדים ואחריו בנו הרב מאיר אוירבך. 

לפני מותו ציווה הרב חיים אוירבך שעל כס הרבנות בלונטשיץ יישב בנו. אף על פי שרבי יצחק איציק כיהן כרב בפלוצק, שנחשבה משרה רבנית מכובדת, הוא עזב את רבנותו בפלוצק כדי למלא את מקום אביו כרבה של לונטשיץ. הוא הקים בה ישיבה שמנתה מאות תלמידים. בין התלמידים רבי חנוך הניך הכהן לוין. 

חיבר ספר בירורי הלכה על סדר ארבעת חלקי השולחן ערוך והנציח בו את שם אביו - "דברי חיים".

משפחתו
------

השאיר אחריו ארבעה בנים ובת. בנו הבכור הוא הרב מאיר אוירבך. על פי מצוות הרב חיים אוירבך שצאצאיו ימשיכו את שושלת הרבנות בלונטשיץ, לאחר מותו של רבי יצחק איציק פנו ראשי הקהילה לבנו רבי מאיר בהצעה לרשת את משרת אביו, אך סמוך לאותו זמן התמנה כרבה של קולו (Koło). רבי מאיר אוירבך, שהתייתם בינקותו ולא הכיר את אמו, הנציח בשם ספרו, "אמרי בינה", את זכר הוריו: "בינה" ראשי תיבות **בן** **י**צחק **ה**ענא.

ספרו
----

* יצחק איציק אוירבך, **שו"ת דברי חיים**, [קראטאשין] תר"י לערך, באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  השם הראשון "אמרי" הוא אותיות שמו "מאיר".
**רישאר הראשון, דוכס נורמנדיה** (בצרפתית: **Richard Prèmier de Normandie**; ‏סביבות 935 – 30 בנובמבר 996) היה דוכס נורמנדיה משנת 947 עד מותו בשנת 996. הוא נודע בכינוי "רישאר ללא-חת" (Richard Sans-Peur).

חייו
----

רישאר נולד לוויליאם הראשון, דוכס נורמנדיה ולספרוטה. תאריך לידתו לא ידוע, אך הוא היה ילד כשאביו מת, בשנת 942. אמו הייתה פילגש ברטונית, ולאחר מותו של ויליאם הראשון נישאה לאספרלנג, טוחן עשיר.

בשל גילו הצעיר, רישאר לא יכול היה לעצור את המלך לואי הרביעי כשזה כבש את נורמנדיה. רישאר ברח מכלאו בעיר לאן, וחבר למנהיגים נורמניים וויקינגיים. הוא גירש את לואי מרואן, ועד שנת 947 השתלט מחדש על נורמנדיה.

בשנת 960 הוא נישא לאשתו הראשונה, אמה מפריז, דוכסית נורמנדיה. היא לא ילדה לו ילדים ומתה בשנת 966. רובר מטוריני מספר כי במהלך מסע ציד פגש רישאר אישה בשם סינפרדה והתאהב בה, אך לא היה יכול לשאתה לאישה כיוון שהיא הייתה נשואה. סינפרדה הציעה שייקח לאישה את אחותה גונור, וזו הביעה את הסכמתה ונישאה לרישאר.

אחדים מילדיהם:

* רישאר השני, דוכס נורמנדיה
* רובר, ארכיבישוף רואן
* מוזֵ'ה, רוזן קורביי
* רובר דָנוס
* אמה מנורמנדיה

רישאר הראשון מת בפקם שבצרפת, בנסיבות טבעיות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רישאר הראשון, דוכס נורמנדיה** בוויקישיתוף
* רישאר הראשון, דוכס נורמנדיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007281865305171
* GND: 115612106
* ISNI: 0000 0000 4285 526X
* LCCN: no90013589
* NTA: 142695114
* SUDOC: 050458485
* VIAF: 268023827
* WorldCat: lccn-no90013589

 |
**פייר קלולו**  (בצרפתית: **Pierre Kalulu**; נולד ב-5 ביוני 2000 בליון שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת המגן בקבוצת מילאן.

קריירת מועדונים
---------------

בשנת 2010 קלולו הגיע לאקדמיה לנוער של ליון. באקדמיה התאמנו גם אחיו, אלדו וגדעון. הוא עבר מספר מחלקות נוער עד שבשנת 2018 הגיע לליון-II.

בקיץ 2020 הוא חתם חוזה ל-5 שנים עם מילאן. ב-10 בדצמבר 2020 הוא עלה על המגרש נגד ספרטה פראג.ב-13 בדצמבר הוא שיחק לראשונה בסרייה א'. בהדרגה הוא זכה למקום בהרכב הראשון של המועדון. הוא משחק במרכז ההגנה לצד פיקאיו טומורי.

בסיום עונת 2021/22 הוא זכה עם הקבוצה באליפות הליגה.

קריירה נבחרת
------------

בנוסף לאזרחות צרפתית לקלולו אזרחות של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בנוסף לכך יש לו שורשים מרואנדה. החל משנת 2018 הוא שיחק בנבחרות נוער שונות של צרפת. בשנת 2019 הוא השתתף באליפות אירופה לבני גילו והגיע לחצי הגמר. בשנת 2021 הוא היה חבר סגל הנבחרת במשחקי אולימפיאדת טוקיו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פייר קלולו** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל, באתר ESPN

הערות שוליים
------------

1. ↑  Aldo Kalulu: Rwanda's first football superstar?, ESPN.com, ‏2016-09-10 (באנגלית)
**ריקרדו מדורו** (בספרדית: **Ricardo Maduro**; נולד ב-20 באפריל 1946 בפנמה) הוא פוליטיקאי הונדורסי יהודי. היה נשיא הונדורס בין השנים 2002–2006. לפני כן היה יושב ראש הבנק המרכזי של הונדורס.

רקע
---

מדורו נולד בפנמה. ב-23 באפריל 1997, נחטף בנו, ריקרדו ארנסטו, וגופתו נמצאה כעבור יומיים. אירוע זה הגביר את שאיפתו להיבחר לנשיא, למרות שלפי חוקת הונדורס הנשיא חייב להיות יליד המדינה. בתעמולת הבחירות הבטיח מדורו למגר את עולם הפשע, האלימות והסמים.

כנשיא
-----

מדורו נבחר לנשיא הונדורס בבחירות נובמבר 2001 כשהוביל את המפלגה הלאומית של הונדורס. הוא נכנס לתפקיד ב-27 בינואר 2002 וכיהן עד 27 בינואר 2006. במהלך כהונתו, ב-1 במאי 2005, התרסק המטוס בו טס, לתוך הים הקריבי, סמוך להחוף של טלה. מדורו, בתו לורנה והטייס נפצעו קל וחולצו על ידי התושבים המקומיים. ב-27 בנובמבר 2005, בבחירות הכלליות ובחירות לנשיאות הפסידה המפלגה השלטת של מדורו, למפלגה הליברלית של הונדורס, וב-27 בינואר 2006 החליפו מנואל סלאיה בתפקיד.

מדורו היה הנשיא השני ממוצא יהודי, שכיהן בהונדורס. קדם לו חואן לינדו, שהיה הנשיא במשך כחמש שנים באמצע שנות החמישים של המאה ה-19.

חייו האישיים
------------

מדורו אב ל-3 בנות ובן מנישואיו הראשונים. בנו מנישואיו הראשוניים נחטף ונרצח. 

ב-2002 התחתן עם אישה ממוצא ספרדי-הונדורסי ואימץ 5 ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריקרדו מדורו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mordechai Arbell, The world's other Jewish president, Haaretz, ‏5 ביולי 2002 (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**קרלוס רוברטו פלורס** | **נשיא הונדורס**
2002–2006 | **הבא**:**מנואל סלאיה** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1172428166
* LCCN: no2002099116
* VIAF: 24277578
* WorldCat: lccn-no2002099116

 |
**אירנה סאס** (בספרדית: **Irene Sáez**; נולדה ב-13 בדצמבר 1961) היא פוליטיקאית ונצואלית. נבחרה למיס תבל 1981.

ביוגרפיה
--------

סאס הוכתרה ב-1981 כמלכת היופי של ונצואלה, ובתחרות הבינלאומית שנערכה בניו יורק זכתה בתואר מיס תבל. לאחר כשנה של טיולים בעולם במסגרת תפקידה כמיס תבל, החלה ללמוד מדע המדינה באוניברסיטה, ושימשה כשנה כנציגה של תרבות ונצואלה באו"ם.

שימשה כשופטת בתחרות מיס תבל 1983.

ב-1992 בגיל 30 נבחרה סאס לראשות עיריית צ'אקאו (Chacao), אחת מחמש היחידות המוניציפליות של קראקס, בירת ונצואלה, וכיהנה בתפקיד זה עד 1999. 

ב-1997 התמודדה בבחירות לנשיאות ונצואלה, והקימה את מפלגתה "תקוות חדשות-IRENE". מצעה התבסס על הפסקת השחיתות בממשלת ונצואלה וצמצום הבירוקרטיה. היא הפסידה בבחירות. ב-1999, לאחר ההפסד במרוץ לנשיאות, נבחרה למושלת מדינת נואבה אספרטה. היא כיהנה בתפקיד עד שנת 2000, כשהייתה בהריון. 

סאס נשואה פעם שנייה, ולה בן אחד. מתגוררת בארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אירנה סאס** בוויקישיתוף
* אירנה סאס, ברשת החברתית אינסטגרם

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1057471259
* VIAF: 310576595
* WorldCat: viaf-310576595

 |
**ישראל נבון** (8 בדצמבר 1938, ט"ו בכסלו ה'תרצ"ט – 5 בנובמבר 2022) היה ראש עיריית דימונה בשנים 1969–1971. כיהן במשך עשרות שנים במגוון תפקידים ציבוריים, בהם סגן וממלא מקום ראש העירייה, יושב ראש המועצה הדתית דימונה וחבר מרכז המפד"ל.

ביוגרפיה
--------

ישראל נבון נולד בשנת 1938 בעיר מרקש שבמרוקו. סיים לימודים בבית הספר היסודי "אוצר התורה" במרוקו ובישיבה התיכונית "תומכי תמימים" בעיר מקנס שבמרוקו.

עבד כמורה בבית הספר "תלמוד תורה" בעיר רבאט שבמרוקו.

ב-15 ביוני 1957 עלה לישראל והשתקע בבאר שבע. עבד בסלילת כביש אילת - באר שבע במע"צ באר שבע. עבד בבנק המזרחי בבאר שבע. עבד בבית הדין הרבני בבאר שבע. התגייס לצה"ל והשתחרר בדרגת סרן.

בשנת 1961 הגיע לדימונה כמנהל לשכת המיסים של הפועל המזרחי. בשנת 1965 נבחר כחבר המועצה המקומית דימונה בראשותו של ערמון לרדו. בשנת 1968 נבחר לסגנו של ראש העיר גבי סבג. בשנת 1969 נבחר כראש העיר ברוטציה עם יצחק פרץ שכיהן כמ"מ ראש העיר, ובנובמבר 1971 מונה לממלא מקום ראש העיר בראשותו של יצחק פרץ, בהתאם להסכם הרוטציה. בשנת 1974 נבחר כחבר מועצת העיר וכיהן כמ"מ ראש העיר בראשותו של ערמון לרדו.

בין השנים 1974–1994 כיהן כראש המועצה הדתית דימונה.

כיהן כחבר הנהלת העיר בראשותם של ז'אק אמיר, אלי הללי וגבי ללוש.

בשנת 1994 מונה לסגן ראש העיר וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1999 תחת ראש העיר גבי ללוש.

במהלך שנות הקריירה הציבורית שלו כיהן בתפקידים ציבוריים רבים נוספים:

* חבר הנהלת המפד"ל.
* מועמד המפד"ל לכנסת.
* חבר מרכז המפד"ל.
* חבר הנהלת סיעת "למפנה" במפד"ל.
* יועץ לשר הדתות ד"ר יוסף בורג.
* חבר הוועד המנהל של רשת בתי אבות "תפארת בנים" של המפד"ל.
* מזכיר המפד"ל והפועל המזרחי במשך 33 שנים.

בשנת 1959 נישא לשמחה נבון, ולהם שישה ילדים. נפטר ב-5 בנובמבר 2022.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ישראל נבון - ראש עיריית דימונה, דבר, 3 בדצמבר 1969
2. ↑  אלי אייל, חילופי משמרות בדימונה, מעריב, 12 בנובמבר 1971  
משולם עד, רוטציה בראשות עיריית דימונה, דבר, 24 בנובמבר 1971
3. ↑  עודד בר מאיר, "ישראל נבון, לשעבר ראש עיריית דימונה, הלך לעולמו בגיל 84, mynet באר שבע, 5 בנובמבר 2022

| ראשי עיריית דימונה  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אליעזר מילרוד • ערמון לרדו • גבי סבג • ישראל נבון • יצחק פרץ • ז׳אק אמיר • אלי הללי • גבי ללוש • מאיר כהן • אלי בורנשטיין • בני ביטון |

 |
יפןיפן
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא יוקוי. 
 **שואיצ'י יוקוי** (מיפנית: **横井 庄**; נולד ב-31 במרץ 1915 - 22 בספטמבר 1997) היה חייל בדרגת סמל בצבא הקיסרי היפני, שנלחם במלחמת העולם השנייה וסירב להיכנע עד לשנת 1972 - כעשרים ושבע שנים לאחר סיום המלחמה וכניעת צבא יפן. יוקוי היה אחד מאחרוני הלוחמים במלחמת העולם השנייה שקיבלו עליהם את הוראת הפסקת האש.

תקופת המלחמה והמסתור
--------------------

יוקוי התגייס לצבא הקיסרי היפני בשנת 1941. בתחילה שירת בחטיבת החי"ר ה-29 במנצ'וקוו, ובשנת 1943 הוא הועבר לגדוד 38 של איי מריאנה והגיע לגואם בפברואר 1943. בשנת 1944, כאשר הכוחות האמריקנים שחררו את האי, ירד יוקוי למחתרת יחד עם עשרה חיילים יפנים נוספים. שבעה מהחיילים עזבו לאחר תקופה קצרה, אך יוקי ושניים מחבריו נותרו יחד. מאוחר יותר נפרדו השלושה זה מזה והמשיכו בביקורים הדדיים עד שנת 1964 בערך, אז מצא יוקי את חבריו מתים - ככל הנראה מרעב. מאז ועד לשנת 1972 - תקופה של כשמונה שנים, הוא חי לבדו, התגורר במרבית התקופה במערה והתקיים מצייד. הוא השתמש בצמחים מקומיים לייצור בגדים, כלים, מצעים וכלי אחסון.

הכניעה
------

בערב ה-24 בינואר 1972 התגלה יוקוי בג'ונגל על גדות הנהר סמוך לכפר טאלופופו (אנ') שבדרום האי גואם על ידי שני גברים מקומיים שהגיעו לבדוק את מלכודות החסילונים שלהם, ובתחילה סברו כי מדובר בתושב הכפר. עם שובו ליפן אמר יוקוי שהוא "נבוך מאוד מכך שחזר בחיים", מילים שהפכו מאוחר יותר לאימרה יפנית פופולרית.

יוקוי היה אחד משלושת הלוחמים האחרונים שהסכימו לקבל את הפסקת האש שנחתמה עם בעלות הברית. שנתיים לאחר חזרתו, נמצאו ונכנעו שני חיילים נוספים - היראו אונודה וטראו נקמורה.

ראו גם
------

* היראו אונודה
* טראו נקמורה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שואיצ'י יוקוי** בוויקישיתוף
* שואיצ'י יוקוי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

* Christopher Nyerges,‏ Thirty Years in the Jungle!‎, ‏2003, באתר Primitive Ways

הערות שוליים
------------

1. ↑  Shoichi Yokoi - Last Japanese WWII Straggler on Guam, באתר The Official Guam Website

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007296269505171
* BnF: cb16250846w (data)
* CiNii: DA1002235X
* ISNI: 0000 0001 0778 8505
* LCCN: no89011977
* NDL: 00096041
* NTA: 318117363
* SUDOC: 133038203
* VIAF: 26620557
* WorldCat: lccn-no89011977

 |
אבקת כביסה
אבקות כביסה וסבונים שונים בשוק הפשפשים
**אבקת כביסה** היא חומר ניקוי אבקתי דטרגנטי (דומה לסבון), שמוסיפים במהלך הכביסה כדי לנקות את הבדים המתכבסים. בתהליך הכיבוס, אבקת הכביסה מפעילה חיכוך והמסה על כתמים שומניים ואחרים, ומסירה אותם מסיבי הבדים. ביחס לסבון הידיים או סבון הכלים, אבקת הכביסה פחות מושפעת ממים קשים, באופן משמעותי. מכאן יתרונה עליהם בהליך הכביסה.

היסטוריה
--------

מימי קדם הבינו כי תוספים שונים יכולים להקל על פעולת הכיבוס עם מים. האיטלקים השתמשו בתערובת של גופרית ומים עם פחם כדי לנקות את בגדיהם. המצרים הוסיפו אפר וסיליקטים כדי לרכך את המים. ומאוחר יותר סבונים שהיו הדטרגנטים הראשונים. השפעת חומרי הניקוי על משטחים סינתטיים מסוימים נבדקה בשנת 1917 בגרמניה. בעקבות מחסור בסבון במהלך מלחמת העולם הראשונה בשנות ה-30 פותחו שימושים מסחריים בכהלים שומניים שעיקר השימוש בהם נעשה עד לאחר מלחמת העולם השנייה.

בראשית המאה ה-20 השימוש באנזימים הוכנס לעולם אבקות הכביסה על ידי אוטו רוהם (Otto Rohm), אך רק בשלהי המאה עם הגדלת הזמינות של אנזימים חיידקיים החזקים מספיק מבחינה תרמית (כגון אלו המיוצרים על ידי החיידק Bacillus subtilis), הטכנולוגיה הזו הפכה לזרם המרכזי.

נזקים סביבתיים
--------------

המשרד להגנת הסביבה וגורמים נוספים ציינו כי אחת הבעיות שנוצרו בעקבות השימוש הרב באבקות כביסה הן חלחול של כמות רבה של מלחים, בעיקר נתרן ובורון ומלח בישול המגיעים לשפכים ורעילים לצמחייה ופוגעים במבנה הקרקע ומזהמים את מי התהום. כתוצאה מכך נוצרו עם הזמן גם אבקות הדלות במלחים ונחשבות לידידותיות לסביבה. יש הטוענים ששימוש בכדור כביסה יכול לנקות כביסה ללא זיהום.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **אַבְקַת כְּבִיסָה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אבקת כביסה** |

* דטרגנטים, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007550422905171
* GND: 4134047-4
* LCCN: sh85037297
* NDL: 00562562
* NKC: ph507297

 |
אבץ פוספיד
**אבץ פוספיד** (Zn3P2) הוא תרכובת אי-אורגנית המורכב מאבץ וזרחן. הוא מגיע בצורה של אבקה אפורה-שחורה בעלת ריח חריף של שום או דגים נרקבים ומשמש בעיקר להרעלת מכרסמים, כמו עכברים, עכברושים, נובחנים ופיקות. 

אבץ פוספיד סונתז לראשונה בשנת 1740. השימוש הראשון בו כרעל היה באיטליה בסביבות 1911-1912.

אבץ פוספיד נבחן גם כחומר לייצור תא פוטו-וולטאי.

תכונות ודרכי שימוש כרעל למכרסמים
--------------------------------

השימוש באבץ פוספיד כרעל מכרסמים מומלץ בגלל היותו חומר מתפרק אשר אינו נספג בשומן המכרסם, כדי למנוע פגיעה באוכלי נבלות, ציפורים וחיות אחרות שאינן יעד להרעלה. בנוסף הריח המופץ על ידי אבץ פוספיד, ריח חזק של פוספין, המשוחרר לאוויר בתהליך הידרוליזה, מושך מכרסמים, אך דוחה חיות רבות אחרות ועופות אינם רגישים לריח. על כן, חיות שאינן יעד ההרעלה אינן נפגעות מהרעל במידה רבה. עם זאת, ישנה פגיעה בעיקר בחתולים, כלבים ומספר סוגי ציפורים העשויים לאכול את הרעל. 

פתיונות אבץ פוספיד מיוצרים בדרך כלל בצורת אבקה שחורה, המכילה 75% אבץ פוספיד, ו-25% אנטימון אשלגן טרטרט, סם הקאה, המיועד למקרה בו החומר נבלע בטעות על ידי בני אדם או חיות בית. ישנה גם אפשרות לפזר אבץ פוספיד באוויר בטיפול בנובחנים, מספר ימים לפני פיזור הרעל מפזרים שיבולת שועל לא מורעל כהכנה, דבר שמגדיל את אחוזי ההצלחה בחיסול הנובחנים.

בתוך הגוף, אבץ פוספיד מתפרק ויוצר את גז הפוספין הפוגע בכלי הדם, מערכת הזרמת הדם, הריאות והכבד. הטיפול באדם שבלע אבץ פוספיד הוא על ידי עידוד הקאה, מתן פחם פעיל ובליעת סודה לשתיה למניעת שחרור הפוספין. 

### השימוש במדינות שונות

בישראל, אבץ פוספיד אסור לשימוש בהוראת המשרד להגנת הסביבה ומשרד החקלאות. בארצות הברית השימוש הוא בפיקוח סוכנות הגנת הסביבה של ארצות הברית, והשימוש בו מותר לרוב רק מיולי עד ינואר. 

בסין, אבץ פוספיד היה בשימוש נרחב החל מ-1958 להדברת פיקות. אולם החל משנת 1978 עברו בסין לרעלים אחרים כדי לצמצם את הפגיעה בחיות בר, כמו חתול מדבר סיני. 

בארצות הברית משמש אבץ פוספיד כרעל מכרסמים חלופי לסטריכנין, ומאז 1990 רוב הפתיונות למכרסמים הנמכרים בארצות הברית מכילים אבץ פוספיד במקום סטריכנין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אבץ פוספיד** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Zinc Phosphide, Veterinary Toxicology: Basic and Clinical Principles, Academic Press, 2012, pages 707-708
2. ↑  Rodent Outbreaks: Ecology and Impacts, page 231
3. ↑  K.L. Chopra, Thin Film Solar Cells, page 413
4. ↑  ראובן ענבר, ציפורי ארץ ישראל, 1971, עמ' 274
5. ↑  מדביר, הדברה בראשון לציון, ירוק בעיניים
6. ↑  William F. Andelt, Methods and Economics of Mnaging Prairie Dogs, in John Hoogland (Editor), Conservation of the Black-Tailed Prairie Dog, Island Press, 2005, pages 132-134
7. ↑  ע"פ 3752/11 האיל אבו עואד נ' מדינת ישראל, ניתן ב־16 בספטמבר 2013, סעיף 4
8. ↑  Richard B. Harris, Wildlife Conservation in China, page 147
9. ↑  Ettinger, Stephen J.;Feldman, Edward C. (1995). *Textbook of Veterinary Internal Medicine* (4th ed.). W.B. Saunders Company. מסת"ב 0-7216-6795-3.`{{cite book}}`: תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)