recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ולדימיר סטפניה** (נולד ב-8 במאי 1976 בטביליסי, גאורגיה הסובייטית - כיום גאורגיה) הוא כדורסלן עבר גאורגי אשר שיחק בעמדת הסנטר בליגת ה-NBA, ביורוליג ובנבחרת גאורגיה.

קריירה
------

סטפניה החל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורסל הגאורגית דינמו טביליסי ושיחק בה עד שנת 1993. לאחר מכן חתם בקבוצה הסלובנית סלובן ליובליאנה בה שיחק במשך עונה אחת, שלאחריה חתם באולימפיה ליובליאנה, ולצדו של אריאל מקדונלד, השתתף ביורוליג. בעונתו השנייה, 1997/98, רשם ממוצע של 10 נקודות למשחק ו-5.7 ריבאונדים למשחק. בשנת 1998 נבחר בדראפט בסיבוב הראשון על ידי סיאטל סופרסוניקס, אולם בגלל השבתת הליגה המשיך לשחק באולימפיה ליובליאנה עד לאמצע עונת 1998/99 ורק אז עבר ל-NBA. 

סטפניה שיחק בתפקיד הסנטר בליגת ה-NBA במשך שש שנים בקבוצות סיאטל סופרסוניקס, ניו ג'רזי נטס, מיאמי היט ופורטלנד טרייל בלייזרס.
העונה הטובה ביותר שלו הייתה עונת 2002/2003 עם מיאמי היט, בה ממוצעיו למשחק עמדו על 5.6 נקודות ו-7 ריבאונדים למשחק. הוא קלע במהלך קריירת ה-NBA שלו 1,118 נקודות. המשחק בו קלע את מספר הנקודות הגבוה ביותר היה 19 נקודות ב-16 בנובמבר 2001 במשחק נגד השרלוט הורנטס, ובמשחק זה גם קבע את שיא חסימות אישי בקריירה, 7 במספר. ב-19 בנובמבר 2002 במשחק נגד מילווקי באקס נזקפו לזכותו 15 ריבאונדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Basketball-Reference
* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר פיב"א
* פרופיל, באתר ליגת ה-NBA
* ולדימיר סטפניה באתר ה-NBA (www.nba.com)
* שירלי בר דיין, ברזילי יציע לסטפניה להיכנס כשותף בעסקיו בגרוּזיה, עיתון תל אביב ספורט 22.7.2005,
* ירון ארבל, ולדימיר סטפניה נוחת בספליט, סלניוז, 14.10.2003
הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (גרמניה המזרחית) ירשה מערכת תחבורה הרוסה מגרמניה הנאצית. אף על פי שהתחבורה על כלל צורותיה פותחה משמעותית תחת שלטונו של היטלר, חלק גדול ממנה נהרס במהלך מלחמת העולם השנייה. בנוסף, מפעלים לייצור אמצעי תחבורה נלקחו על ידי הסובייטים כפיצויי מלחמה. לאחר הקמתה של המדינה החלה מערכת התחבורה להתפתח בצורה איטית. בשנות ה-60 הושקעו משאבים רבים בפיתוחה של מערכת התחבורה במדינה כחלק מהצמיחה הכלכלית הגבוהה. מחסור במשאבים לתחזוקתה הוביל
להידרדרות מערכת התחבורה.

תחבורה יבשתית
-------------

### כבישים

נכון ל-1986 היו בה 47,214 ק"מ של כבישים מתוכם 1,561 ק"מ של כבישי עורק מהירים ("אוטובאהן"). נכון לאותה שנה היו כ-2,000,000 מכוניות נוסעים ו-238,900 מכוניות מסחריות. 
רוב המכוניות בגרמניה המזרחית היו מתוצרת מקומית (בעיקר טראבנט, בארקס וווטבורג. לאורך שנות ה-60 וה-70 חלה צמיחה מהירה בקצב ייצור כלי הרכב ועקב כך עלתה חשיבותם של הדרכים מהירות ("אוטובאהן") ובשנות ה-70 הושלמו כביש ברלין המזרחית-רוסטוק ודרזדן-לייפציג.

### רכבות

מערכת הרכבות של גרמניה המזרחית, כמו כל ענפי התחבורה האחרים ניזוקה קשות. בשנות ה-60 נרשמו הישגים מרשימים כאשר הונחו מסילות רכבת רבות. ב-1986 היו 13,777 ק"מ של מסילות ברזל ומתוכם 2,523 ק"מ מחושמלות. בשנות ה-70 וה-80 נרשמו השגים מרשימים כאשר רבים מקטרי קיטור הוחלפו במנועי דיזל ומנועים חשמליים. ב-1986 38% מהמנועים כבר היו מבוססי חשמל ותוכניות קראו להגדיל נתח זה ל-60% ב-1990. הישג מרשים נוסף נרשם בתחילת שנות ה-80 עם הצגתם של אמצעים אלקטרוניים על מנת לייעל את תפעולה של מערכת הרכבות.

תחבורה אווירית
--------------

חברת התעופה הממשלתית במדינה הייתה אינטרפלוג והיא נשאה בכל טיסות הפנים והחוץ האזרחיות. נמלי תעופה רבים נהרסו במהלך מלחמת העולם השנייה ושוקמו לאורך השנים. שנפלד היה נמל התעופה המרכזי של המדינה ושכן בבירה ברלין המזרחית. נמלי תעופה חשובים אחרים שכנו בלייפציג, דרזדן וארפורט.

תחבורה ימית
-----------

### נמלי ים

צי הסוחר מנה נכון ל-1986 446 ספינות בנות 100 טונות ומעלה. יציאת הים היחידה של גרמניה המזרחית הייתה לים הבאלטי. כל הנמלים שעל הים הבלטי נהרסו במהלך מלחמת העולם השנייה. הנמלים של גרמניה המזרחית (כולם בים הבלטי) היו רוסטוק, ויסמאר, שטרלזונד וזאמניץ. החשוב מכולם היה הנמל שברוסטוק. עד שנת 1957 הייתה רוב הפעילות בנמלים משותקת עקב ההרס הרב. החל מ-1957 נעשו בנמל השקעות הון מסיביות שהובילו להפיכתו לנמל הרביעי בגודלו בים הבלטי. נמל ויסמאר התמחה באשלג וחיטה ושטרלזונד בעץ. 

#### נתיבי שיט פנימיים

גרמניה המזרחית ירשה מערכת נתיבי שיט פנימיים שהייתה מפותחת לפני מלחמת העולם השנייה. אורכם הכולל של נתיבי השיט היה 2,538 ק"מ. נתיב שיט חשוב ביותר היה נהר האלבה. הנמלים החשובים ביותר של נתיבי השיט הפנימיים היו בברלין המזרחית, פוטסדאם, דרזדן והאלה.

ראו גם
------


| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל גרמניה** |
**ולדימיר וסילייביץ' סמירנוב** (ברוסית: **Владимир Васильевич Смирнов**; 4 ביולי 1849 – 1 בנובמבר 1918) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה
--------

### תחילת דרכו

סמירנוב נולד ב-4 ביולי 1849 ולמד בבית הספר לצוערים בפולוצק וב-23 באוגוסט 1865 הועבר לבית הספר הצבאי פבלובסק. ב-17 ביוני 1867 הוא סיים את לימודיו והוצב ברגימנט פולוצק ה-28. כעבור חודש הוא הועבר למשמר הקיסרי במוסקבה. ב-17 באפריל 1870 הוא הועלה לדרגת פודפורצ'יק. ב-30 באוגוסט 1872 הוא הועלה לדרגת פורוצ'יק. ב-1874 סיים סמירנוב את האקדמיה הצבאית ניקולייב והוצב במטה המחוז הצבאי חרקוב. ב-5 במרץ 1875 הועבר למטה הדיוויזיה ה-36, וב-13 באפריל של אותה שנה הוא הועלה לדרגת קפטן. ב-4 בנובמבר 1876 הועבר סמירנוב למטה הקורפוס ה-7, ולחם עמו במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). ב-11 בנובמבר 1877 הוא הועבר למטה המחוז הצבאי אודסה. ב-16 באפריל 1878 הוא הועלה לדרגת פודפולקובניק וב-12 באפריל 1881 לדרגת פולקובניק. ב-1 באוגוסט 1881 הוא מונה למפקד הרגימנט ה-57 והחזיק בתפקיד עד ה-15 בספטמבר שלל אותה שנה. ב-20 ביולי 1884 הוא מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-5, ובילה כמעט שבע שנים בתפקיד זה. ב-1 באפריל 1891 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-131 בטירספול. ב-26 בפברואר 1894 הועלה סמירנוב לדרגת גנרל-מיור ומונה לראש מטה הקורפוס ה-9. ב-4 ביולי 1901 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-18, וב-6 בדצמבר של אותה שנה הועלה לדרגת לוטננט גנרל. ב-9 ביולי 1906, הוא מונה למפקד הקורפוס הסיבירי ה-2. ב-13 באפריל 1908 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-28 ביולי של אותה שנה קיבל את הפיקוד על הקורפוס ה-20.

### מלחמת העולם הראשונה

 ערך מורחב – **מלחמת העולם הראשונה**  

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 לחם הקורפוס של סמירנוב כנגד הגרמנים בקרב טננברג. ב-20 בנובמבר של אותה שנה הוא מונה למפקד הארמייה השנייה. במרץ 1916 הוא נאלץ לעזוב את החזית בגלל מחלה, ובהיעדרו ספגה הארמייה שלו נזקים כבדים במהלך מתקפת אגם נארוץ'. ב-11 במרץ 1917 הוא הועבר לפקד על החזית המערבית. בספטמבר 1918 הוא נלקח כבן ערובה בידי הצבא האדום. לפי מקורות מסוימים הוא נורה ליד פיאטיגורסק ב-1 בנובמבר של אותה שנה לצד 100 קצינים וגנרלים נוספים. לפי מקורות אחרים הוא נרצח בקייב בתחילת שנת 1919.

קישורים חיצוניים
----------------

* ולדימיר סמירנוב (ברוסית)
**דינופידיים** או **עכבישים מטילי רשת** (שם מדעי: Deinopidae) היא משפחת עכבישאים בעלת כישרון לזרוק את הרשת שלהם לעבר טרפם מבין הענפים. לעיתים מכנים אותם "עכבישי עוג". גודלם בדרך כלל נע בין 1.5 ס"מ ל-2.5 ס"מ.

מאפיינים
--------

עכבישים אלה פעילי לילה. הם בעלי עיניים ענקיות המותאמות לראיית לילה וגדולים מאוד יחסית לראש העכביש. להערכת החוקרים, קליטת האור שלהם טובה אף יותר מחתולים ומינשופים. הם דקים מאוד ובעלי רגליים מוארכות הנתלות על הענפים. 2 הרגליים הקדמיות שלהם מותאמות להשלכת רשת דביקה אותה הם מייצרים בין רגליהם, לעבר טרף שעובר תחתיהם ואינו חש בדבר. הקורים הדביקים לוכדים את הטרף והעכביש מושך את הרשת מהקרקע לעברו ומזריק לטרף ארס עד שהוא מת.

הם מצויים באוסטרליה, דרום-מזרח אסיה, אפריקה, אמריקה הלטינית ופלורידה (שם הם מצויים בין דקלים) וחיים בעיקר ביערות או באזורים סבוכים בהם הם יכולים להיתלות הפוך בצמוד לקרקע.

מיון
----

* משפחה **דינופידיים** (Deinopidae)
	+ סוג *Deinopis*
	+ סוג *Menneus*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דינופידיים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* דינופידיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph761287

 |
אחוזת מסרי לצד בתי קריית לוזה
**אחוזת אל-מסרי** או **בית פלסטין** היא בית מגורים מפואר הניצב בראש הר גריזים, הנמצא בבעלותו של איש העסקים הפלסטיני מוניב אל-מסרי. אחוזת אל-מסרי משתרעת על-פני שטח של כ-280 דונם, באזור בו לא מתגוררים פלסטינים, בסמוך ליישוב הר ברכה ולשכונת השומרונים קריית לוזה.

אחוזת אל-מסרי נבנתה בין השנים 1998–2000 וכמעט כל חומרי הבנייה יובאו מצרפת כולל החצץ והחול. הווילה הושלמה לאחר פרוץ האינתיפדה השנייה והבנייה נמשכה במקביל ללוחמה בשכם כאשר בשטח התפוצצו פגזי צה"ל, ובבנייה הועסקו כ-500 פועלים. המקום הוחזק משך זמן-מה בידי צה"ל.

המבנה
-----

וילה קפרה המקורית
האחוזה היא העתקה של וילה קפרה "לה רוטונדה", שנמצאת ליד העיר ויצ'נצה שבחבל ונטו באיטליה. הווילה המקורית נבנתה על ידי האדריכל האיטלקי אנדראה פלדיו, במאה ה-16, בתקופת הרנסאנס האיטלקי, והיא מופיעה ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.

בחללי הבית הוצבו יצירות אמנות קלאסיות, מהמאות ה-17 וה-18. בין היתר נמצאים בו שידה של מארי אנטואנט, ספות של לואי ה-17, פסל של הרקולס מהמאה ה-16 שהוצב באולם הכניסה ועיטורי קיר מעשה ידיהם של פבלו פיקאסו ואמדאו מודיליאני. בחזית הבית בריכת נוי עגולה מחופה באבנים צרפתיות ובמרכזה מזרקה מסביב לברכה גן ובו עצי זית עתיקים; במרתף המבנה אתר ארכאולוגי מוכרז ובו שרידי מנזר עתיק מהמאה ה-17. השרידים התגלו באקראי בעת הבניה וזו נעצרה עד לחשיפת כל השרידים. עוד שוכנים באחוזה בריכת שחייה ולצידה ג'קוזי וסאונה. בבית משרתים עובדים שהובאו מסרי לנקה ועברו קורס בערבית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אחוזת אל-מסרי** בוויקישיתוף
* Visiting a Palace in the West Bank

הערות שוליים
------------

1. ↑  Visiting a Palace in the West Bank
**רונית יוכל חיטין** (נולדה ב־1 בנובמבר 1942) היא משוררת וסופרת ישראלית.

ביוגרפיה
--------

נולדה בקיבוץ עמיר לירחמיאל וריבה, ממייסדי הקיבוץ. בת בכורה מתוך שלוש בנות. ב-1947 עזבה המשפחה את הקיבוץ ועברה ל"קריית שטנד" (כיום חלק מקריית אתא), וב-1953 עברה לרמת גן. לאחר סיום התיכון בעיר למדה יוכל חיטין בסמינר הקיבוצים והוסמכה להוראה. לאחר מכן למדה מקרא וספרות באוניברסיטאות ירושלים ובאר שבע, וכן לימודי מקורות ישראל בסמינר אורנים. בזמן לימודיה בסמינר נישאה לאיזק לוי וילדה את בנה הבכור. לאחר כמה שנים התגרשה ועברה עם בנה לקיבוץ בית קמה. נישאה בשנית לזאב חיטין, ובבית קמה נולדו לזוג שלושה ילדים. יוכל חיטין עבדה כמורה בבית הספר היסודי של הקיבוץ וגם כמורה ומחנכת בתיכון האזורי מבואות הנגב. כמו כן שימשה כמה שנים כגזברית הקיבוץ.

בשנת 1988 עזבה המשפחה את הקיבוץ ועברה ללהבים. ב-1997 עברה לבאר שבע, בה מתגוררת עד היום (2020). יוכל חיטין עבדה כגזברית המועצה האזורית להבים וכגזברית המושב נצר חזני. לאחר מכן חזרה לתחום החינוך ועבדה כמורה ומחנכת בבית הספר האזורי "משאבים" בקיבוץ משאבי שדה, שם פיתחה שיטת לימוד ייחודית לתלמידים לקויי למידה. מ-2001 מנחה יוכל חיטין סדנה לכתיבה יוצרת בבית הספר ללימודי חוץ באוניברסיטת בן-גוריון, וסדנת ספרות בבית האבות משען בבאר שבע.

בת למשפחה של אמנים ויוצרים. דודו של אביה היה ארנו נאדל, מוזיקאי, משורר וצייר, שנספה בשואה. בן דודה מצד אביה הוא הצייר שמואל בק.

יוכל חיטין פרסמה שלושה קובצי שירה ושני ספרי פרוזה. שירים מספרים אלה התפרסמו לפני כן בעיתונים וכתבי עת רבים: "מעריב", "ידיעות אחרונות", "על המשמר", "דבר", "הדים", "סימן קריאה", "עלי שיח" ואחרים.

על יצירתה כתב הסופר אלכסנדר סנד: "קול מקורי, שדה דימויים מדהים, תמונות קשות וחדות - תחושה, דמיון יוצר חריף ותוסס. שירה שכוחה באיפוק בביטוי, הנובע דווקא מן השפע המוצנע בישותה".

המשורר נתן יונתן כתב בחתימתו על כריכת ספרה "בדרך אליך רוברט": "...מיתופואטיקה; שירה כמעשה בריאה. מיתוס שבמוקד שלו הנפש הפועלת, נציגת המשוררת, המטפורה שלה, אופן קיומה הנפשי-רוחני עלי אדמות...".

יוכל חיטין היא אם לארבעה וסבתא.

ספריה
-----

### שירה

* העשירית בצבע החרק (1982). הוצאת הקיבוץ המאוחד.
* משירי האיש החי (1987). הוצאת ספריית פועלים.
* בדרך אליך רוברט (1995). הוצאת ספריית פועלים.

### פרוזה

* ספר מבחר המראות (1996). הוצאת כרמל.
* מכתבי אהבה לפסיכיאטר (2004). הוצאת גוונים.

מאמרים על המשוררת ויצירתה
-------------------------

* אראלי, עדנה. "סיפור שתי נשים". **השבוע בקיבוץ הארצי** מס' 1503, 8.5.1985, עמ' 4–7.
* בן-הלל, שרה. "בעולם הדימויים של האשה". **השבוע בקיבוץ הארצי** מס' 1586, 5.12.1986, עמ' 12–13.
* רביע, מנשה. "והצבע של חייה הוא שמיים". '''הדים: לשאלות החברה הקיבוצית''', גל' 18, 1987, עמ' 54. על "משירי האיש החי".

על "מכתבי אהבה לפסיכיאטר":

* פייט, קרן. "אצבעות אשה שורטות בלחייה אותיות של זמר". הארץ, מוסף ספרים, גל' 631, 10.3.2005, עמ' 8.

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון היסטורי של הסופרים העבריים מאז תש"ח (1948), בעריכת משה גרנות, תשס"ב, 2002.
* לקסיקון הקשרים לסופרים ישראלים, בעריכת זיסי סתוי ופרופ' יגאל שוורץ. תשע"ד, 2014.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רונית יוכל חיטין** בוויקישיתוף
* רונית יוכל חיטין, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
* רונית יוכל-חטין (1942-), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310196605171
* LCCN: n85045495
* VIAF: 61857758
* WorldCat (עם VIAF): 61857758

 |
**אחווה עראבה** (בערבית: **الأخوة عرابة**) הייתה קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר עראבה שבגליל.

היסטוריה
--------

הקבוצה הוקמה בשנת 2004, ובשנת 2005 העפילה מליגה ג' לליגה ב'. בשנת 2007 עמדה הקבוצה על סף עליית ליגה נוספת, אך הפסד במשחק הכרעה נגד עירוני טבריה מנע מהקבוצה לעלות לליגה א'.

בשנת 2008 הצליחה לעלות לליגה א' לראשונה בתולדותיה. בקיץ 2008 ביצעה הקבוצה רכש כדי לעלות ליגה נוספת, יעד בו עמדה בהצלחה, תוך שהיא יוצרת פער גדול מהמקום השני. עקב ביטול הליגה הארצית, למעשה עלתה הקבוצה שתי ליגות, מהליגה הרביעית לליגה השנייה.

עונת 2009/2010 הייתה עונת השיא של הקבוצה, כאשר סיימה במרכז טבלת הליגה הלאומית והשתתפה בפלייאוף האמצעי. אימן את הקבוצה אלברט סולומונוב, ושיחקו בה מספר שחקנים מוכרים ששיחקו בליגת העל, וביניהם חמודי בריק, חיים סילבס, יובל שבתאי, לואי טאהא, אלון זיו ושגיא שטראוס.

בעונת 2010/2011 אימן את הקבוצה פליקס נעים, אותו החליף במהלך העונה אלברט סולומונוב, ובסיום העונה ירדה הקבוצה בחזרה לליגה א'.

בתום עונת 2013/2014, תחת הדרכתו של עאבד רבאח, ירדה הקבוצה לליגה ב', לאחר שספגה עונש הפחתת נקודות שהקשה עליה להתאושש. בעונת 2014/2015 ירדה הקבוצה לליגה ג' וכעבור שנה שבה לליגה ב'.

בנובמבר 2017 החלה בניית אצטדיון בעראבה עבור הקבוצה, שאמור להכיל כ-5,000 צופים.

באמצע עונת 2018/2019 סיימה הקבוצה את פעילותה עקב חובות כספיים. במקומה של הקבוצה, הוקמה קבוצה חדשה בשם הפועל עראבה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אחווה עראבה באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
**רונילסון דה סילבה ברבוזה** (נולד ב-11 במאי 1995), הידוע בשם **רוני**, הוא כדורגלן ברזילאי שמשחק בעמדת החלוץ בקבוצת פלמיירס ובנבחרת ברזיל.

קריירה
------

ב-26 במרץ 2014, רוני עשה את הופעת הבכורה שלו במועדון קלוב דה רמו במשחק נגד סאו פרנסיסקו באליפות הפראנזה.

בשנת 2015, לאחר שזכה עם רמו בתואר אלופת האזור, נרכש רוני על ידי קרוזיירו ב-22 באפריל 2015.

ב-6 בינואר 2016, ללא הופעה אחת בקבוצה הבוגרת של קרוזיירו, הושאל רוני לנאוטיקו.

בסוף 2016, עבר לשחק ביפן וחתם על חוזה עם אלבירקס ניגאטה. במדיה כבש שבעה שערים בליגת העל היפנית בשנת 2017.

לאחר חווייתו ביפן, חזר לברזיל וחתם במועדון אתלטיקו פרנאאנסה.

עם אתלטיקו פרנאאנסה, זכה בגביע סודאמריקנה בשנת 2018. הוא אף זכה עם המועדון בגביע הברזילאי בשנת 2019 ואפילו כבש שער במשחק הגמר נגד אינטרנסיונל.

עקב ההצלחות הללו, רוני הצטרף לפלמיירס, אצלם זכה בגביע ליברטדורס בשנת 2020.

עונה לאחר מכן (2021), הוא זכה עם פלמיירס בגביע ליברטדורס בפעם השנייה ברציפות.

נבחרת לאומית
------------

ב-3 במרץ 2023, רוני זומן לראשונה לנבחרת ברזיל על ידי המאמן רמון מנזס, למשחק ידידות נגד נבחרת מרוקו שהתקיים ב-25 במרץ 2023.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רונילסון דה סילבה ברבוזה** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  ブラジル・クルゼイロからホニ選手 移籍加入内定のお知らせ, albirex
2. ↑  Com novidades, Ramon convoca Seleção para primeiro amistoso em 2023, cbf
**ולדימיר לאונידוביץ' סברדלוב (סברדלוב-אשכנזי)** (ברוסית: **Владимир Леонидович Свердлов**; נולד ב-21 ביולי 1976 מוסקבה) הוא פסנתרן ומלחין רוסי.

חייו
----

### משפחה ולימודים

ולדימיר סברדלוב נולד למשפחה מוזיקלית. סבו היה דוד אשכנזי - פסנתרן מבצע, בעל עיטור "האמן העממי" של ברית המועצות. אמו היא ילנה דודובנה אשכנזי - פסנתרנית ומורה לפסנתר. דודו הוא ולדימיר אשכנזי - פסנתרן ומנצח מפורסם. אביו, לאוניד (אריה) סברדלוב, שחמטאי ומשורר, חי בישראל.

סברדלוב למד בבית הספר המרכזי למוזיקה במוסקבה בכיתת פרופסור קריינב. המשיך את לימודיו  בבית הספר הגבוה למוזיקה בהנובר, גרמניה אצל הפרופסור אריה ורדי.

בזמן לימודיו השתתף בכמה תחרויות בינלאומיות באיטליה ובבלגיה, שם קראו לו "האמן הרוסי הראשון במעלה" והשוו אותו לולדימיר הורוביץ.

### קריירה כפסנתרן

בשנת 1992 יצא לסיור בינלאומי ראשון בגרמניה בהשתתפות התזמורת הרדיו של פרנקפורט בניצוחו של דמיטרי קיטאיינקו. בשנת 1995 קיים הופעת בכורה בתל אביב עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית. באותה תקופה הוציא את אלבומו הראשון מיצירות פרדריק שופן (*Cypres*), שהפך לרב מכר. בשנת 1993 ניצח בתחרות הבינלאומית *Citta di Senigalia* באיטליה.

בשנת 1999 הגיע לגמר התחרות על שם המלכה אליזבת בבריסל. הוא הגיע בגמר למקום השישי וערער על החלטת השופטים. מההישג הזה החלה עלייתו של סברדלוב.

הוא השתתף בפסטיבלים יוקרתיים, כולל Palais Princier de Monaco, La Roque d’Antheron (צרפת), "ארמונות סנקט פטרבורג", בפרויקט של מרתה ארחריץ'. בשנת 2000 הופיע לראשונה עם תזמורת הקונצרטחבאו באמסטרדם. השתתף כסולן בקונצרטים של התיאטרון בולשוי בניצוח א' ודרניקוב, התזמורת הפילהרמונית של מונטה קרלו בניצוח ג'נלואיג'י ג'למטי, התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח אריה ורדי ואחרים.

סברדלוב הגיע למקום הראשון בתחרות ה-14 של אמני הפסנתר של מונטה קרלו בשנת 2006.
הוא ייסד את התאחדות הקונצרטים Schwarzstein arts production בבלגיה ואת התחרות לפסנתרנים צעירים Chiba Festival ביפן.

### קריירה כמלחין

סברדלוב החל לכתוב מוזיקה בהשפעת המלחין הצרפתי ניקולה בקרי. במהלך חיפוש בלתי נלאה אחר צלילים לא מסורתיים ורצון למזג מוזיקה קלאסית וטכנולוגיה בת זמננו, מלחין סברדלוב יצירות לתיאטרון, לקולנוע ולטלוויזיה.

#### מבחר מיצירותיו

* סדרת קטעים לפסנתר אופוס 4, שיצאה לאור בשנת 2010 בהוצאה לאור "מוזיקה" במוסקבה, נחלה הצלחה רבה ופסנתרנים רבים מנגנים אותה.
* פרלוד אופוס 9 לכינור ופסנתר (בכורה:Festival de Menton, 2009, עם הכנר דמיטרי קוגן), פנטזיה אופוס 11 לכינור, אלט ופסנתר (2010), וריאציות לפסנתר (בכורה: Festival de l’Athénée, ז'נבה, 2010).
* סונאטה לפסנתר (בכורה: פסטיבל *Pianissimo*, טורדמברהף 2012),
* פנטזיה לקלרינט ופסנתר "תמונות מאמריקה" (2013),
* שביעייה "משחקי המוח" (2014),
* מוזיקה לסרט קולנוע "שלומות, אנו כאן",
* מוזיקה לטקס סיום של פסטיבל הקולנוע על שם טרקובסקי.

בדצמבר 2013 קיבל פרס על שם מנשיר יעקובוב "על תרומה מכרעת כמלחין וכמבצע" על ביצוע פרלוד עם פוגה בדו מינור שכתב.

קישורים חיצוניים
----------------

* ולדימיר סברדלוב-אשכנזי, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ולדימיר סברדלוב-אשכנזי, סרטון באתר יוטיוב, אינטרמצו עם אריק, 15 במרץ 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  Эксцентрик и максималист: интервью журналу HAPPY

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1079147276
* ISNI: 0000 0003 8228 2031
* LCCN: no2006090259
* MusicBrainz: 161ff6b2-ed65-4c5c-be8e-d4e3759cacbc
* SUDOC: 166668729
* VIAF: 265011529
* WorldCat: lccn-no2006090259

 |
דינוגורגון.
**דינוגורגון** (שם מדעי: *Dinogorgon*; מילולית: "גורגון נוראי") הוא סוג של זוחל מקבוצת התראפסידה ומשפחת הגורגונופסיים, אשר חי במשך סוף הפרם של דרום אפריקה שלפני 259 עד 254 מיליון שנה מזמננו. סוג זה תואר ב-1936 בידי החוקר הסקוטי-דרום אפריקאי רוברט ברום (אנ') על סמך ממצאים שהתגלו במדבר קארו ונכלל בו מין יחיד - ''*Dinogorgon rubidgei*, אשר נקרא לכבוד החוקר הדרום אפריקאי ברוס רובידג "Bruce Rubidge".

המאובנים של סוג זה התגלו בשנות ה-30 או ה-40 של המאה ה-20 בדרום אפריקה במספר תצורות שהכילו עוד סינאפסידים קדומים, של טורפים ואוכלי עשב שכנראה שימשו לו כמזון. ייתכן שנמצאו מאובנים שלו גם בטנזניה, זמביה ומלאווי, אך הדבר לא מאושר.

טורף גדול זה היה בעל גולגולת כבה ומוצקה באורך 40 ס"מ והגיע לאורך משוער של 3 מטרים. הוא היה בעל חוטם ארוך אך מעט צר ביחס לקרוביו. הלסתות החזקות היו בעלות עוצמת נשיכה חזקה עם ניבים מגודלות בקדמת הלסת ועוד מספר שיניים דמויות-ניבים לאורך הלסתות. מאפיינים אלה מרמזים שהיה טורף מובהק, אר ניזון מזוחלים גדולים. הוא דמה ביותר לסוג רובידגיה (*Rubidgea*).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דינוגורגון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Viglietti, P.A. Smith, R.M. Angielczyk, K.D. Kammerer, C.F. Fröbisch, J. and Rubidge, B.S. (2016-10-10). "The Daptocephalus Assemblage Zone (Lopingian), South Africa: a proposed biostratigraphy based on a new compilation of stratigraphic ranges". Journal of African Earth Sciences. 113: 153–164. Bibcode:2016JAfES.113..153V.
**רוני שכנאי** (21 במרץ 1944 – 25 בספטמבר 2017) היה מראשוני הקוסמים בישראל, אשר הקים את אגודת הקוסמים הישראלית וכיהן בה בתפקיד "הנשיא הגדול" עד מותו.

ביוגרפיה
--------

רוני שכנאי החל את דרכו האמנותית כמוזיקאי. הוא ניגן בגיטרה בס, כתב והלחין, ועיקר פעילותו המוזיקלית הייתה במסגרת להקת "המתקוממים", יחד עם נפתלי אלטר ואחרים, בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20. שכנאי כתב והלחין את כל שירי הלהקה, אשר עסקו בחלקם הגדול במחאה על רקע מלחמת ששת הימים.

לאחר פירוק הלהקה עבר שכנאי להתגורר בלונדון, שם עסק בלימודי אמנות הקסמים, בין היתר אצל הקוסם קן ברוק (אנ').

שכנאי חזר לישראל בשנת 1979, והביא עימו לישראל סגנון הגשה חדש של מופעי קסמים, עם שימת דגש על היות המופע מוקפד ואלגנטי. במקביל לפעילותו כקוסם מקצועי ולהופעותיו בכל רחבי הארץ, היה שכנאי הרוח החיה מאחורי הקמת "האגודה לקידום אמנות הקסמים בישראל". הוא שימש כנשיאה הראשון של האגודה, ולאחר סיום כהונתו הוענק לו תואר ייחודי - "הנשיא הגדול" – בו החזיק עד יום מותו. בין תלמידיו של שכנאי ניתן למנות את דליה פלד וליאור מנור.

לקראת פרישתו, החליט שכנאי לעבור שוב לאנגליה, והתגורר יחד עם אשתו לוריין בעיר הולדתה סקרבורו, עד מותו בשנת 2017. עם פטירתו החליטו חברי אגודת הקוסמים לכבד את זכרו ולקרוא את אגודת הקוסמים על שמו. ההכרזה על כך התקיימה באירוע רב-משתתפים לזכרו שנערך בתל אביב ב-8 בינואר 2018, שם נערך לכבודו טקס "שרביט שבור" - טקס אשכבה ייחודי לאמני קסמים.

קישורים חיצוניים
----------------

* רוני שכנאי 1944-2017, מתוך האתר הרשמי של אגודת הקוסמים הישראלית
* תמונות של רוני שכנאי בארכיון הספרייה הלאומית
* על להקת "המתקוממים", בארכיון האינטרנט (מאתר MOOMA)
* להקת "המתקוממים" באתר סטריאו ומונו
* שיר לזכרו של רוני שכנאי, בביצוע יפתח לרון, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑   ערב לזכרו של רוני שכנאי, סרטון באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 8666e14f-d194-4171-94e7-6147d56d814e

 |
**דינוזאורים: ענקי פטגוניה** (באנגלית: **Dinosaurs: Giants of Patagonia**) הוא סרט דוקומנטרי שיצא ב-5 באפריל 2007 ומספר את סיפורם של הגדולים שבדינוזאורים אשר חיו בסוף הקרטיקון בפטגוניה שבארגנטינה. הקריין של הסדרה הוא השחקן הקנדי דונלד סאת'רלנד.

צילומי הסדרה נוצרו באמצעות אנימציה ממוחשבת והיא מציגה גם את עבודת הפלאונטולוגים אשר מצאו את המאובנים של גדולי הדינוזאורים ובעיקר את עבודת החוקר רודולפו קוריאה (אנ') שמצא את עצמות הארגנטינוזאורוס, הכבד שבכולם ועצמות הגיגאנוטוזאורוס, הגדול שבטורפי אמריקה.

בשנת 2009 הציג מוזיאון בקוויבק סיטי שבקנדה מוצגים של דינוזאורים ויצירות דומות שנוצרו עבור הסדרה.

עלילה
-----

הסרט מתחיל עם השביט הענקי אשר עמד להתנגש בכדור הארץ בסוף הקרטיקון לפני 65 מיליון שנה, אז שלטו בעולם דינוזאורים שונים. מוקדם יותר בתור היורה הימים הקדומים נשלטו בידי זוחלי ים כמו האיכתיוזאורוסים (כנראה אופתלמוזאורוס) שניזונו מדגים אך היו עלולים להיטרף בידי אחד מגדולי הטורפים של התקופה - הליופלרודון.

הסרט מציג את החוקר רודולפו קוריאה אשר יחד עם צוותו מגלה עצמות ענקיות וצוותו עסוק בהוצאתם מהאדמה של ארגנטינה, מה שמוביל לשמו - ה"ארגנטינוזאורוס", "לטאת ארגנטינה". כמו כן הצוות מגלה עקבות ענקיות אשר השתייכו ללטאת ענק נכחדת שמאוחר יותר נמצא שלדה. זוחל זה מכונה "גיגאנוטוזאורוס" - "לטאת הענק הדרומית".

הסרט מציג אז את ביציהם של צעירי ארגנטינוזאורוסים אשר בוקעים מביציהם ונדרשים להם שנים רבות, ייתכן שאף 100 שנה בטרם יהפכו לבוגרים בעולם פרהיסטורי בו פעלו הרי געש וכוסה בעצי אראוקריה. בשמיים עופפו פטרוזאורים כמו פטרודאוסטרו או אנהגוארה. בינתיים חלק מהביצים משמשות ביצים לטורף הזריז יוננלנגיה, אשר היה קרוב לולוצירפטור והיה אולי אוכל-כול המנצל הזדמנויות שהיה מכוסה בנוצות. עם זאת באזור היה טורף גדול ממנו - הגיגאנוטוזאורוס (ייתכן שמפוזאורוס), אשר שמר על ביציו לא הרחק והבריח את היוננלנגיה. כאשר פרט צעיר של גיגאנוטוזאורוס מוצא יוננלנגיה שהתקרב לצוק, הוא מתקרב אליו והיוננלנגיה נופל.

מאוחר יותר קבוצה של גיגאנוטוזאורוסים מחכה לעדר גדול של ארגנטינוזאורוסים בוגרים, סביבו רועים דינוזאורים צמחוניים קטנים (ייתכן שגספאריניזאורה או אנביסטיה). יחדיו הם מנסים להפיל את אחד הפרטים למותו אך מתקשים מאוד עקב גודלם העצום - למעלה מ-100 טון ואורך של יותר מ-30 מטר. הם נושכים את רגלי הענק אך כמה פרטים נפגעים מזנבו ואחרים מורמים יחד עם הדינוזאור שמשליך אותם. לבסוף העדר ממשיך לנוע והגיגאנוטוזאורוסים מתמקדים בטרף קל יותר - חברם שנפצע קשה בניסיון להפיל את הארגנטינוזאורוס.

הסרט ממשיך לקרטיקון המאוחר יותר לפני 65 מיליון שנה באמריקה הצפונית, אז עופף פטרוזאור ענק - הקוואצלקואטלוס לאורך המישורים, בהם שלט הטורף הגדול טירנוזאורוס רקס ונדדו עדרי אלמוזאורוסים. אך סוף התקופה שלהם מגיע כשמטאוריט גדול נע דרך החלל לעברם ויצר התפוצצות ענקית וכן יצר ענן אבק שכיסה את השמיים לתקופה ממושכת. דבר זה יצר פגיעה בצמחים ובחיות ושינויים במזג האוויר שהדינוזאורים לא יכלו להסתגל אליהם ונעלמו.

עם זאת חלק מהדינוזאורים שרדו עד היום - העופות המודרניים כמו העגורים.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דינוזאורים: ענקי פטגוניה

* "דינוזאורים: ענקי פטגוניה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "דינוזאורים: ענקי פטגוניה", באתר AllMovie (באנגלית)

* "דינוזאורים: ענקי פטגוניה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
"תנו לנו להגן על האחווה והאחדות כמו על אישון עיננו", כתובת בבניין במוסטר שנחרב במהלך מלחמות יוגוסלביה.
**אחווה ואחדות** (בסרבו-קרואטית: **Братство и јединство**, במקדונית: **Братство и единство**, בסלובנית: **bratstvo in enotnost**) הייתה סיסמה פופולרית של המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה. הסיסמה עודדה את האחווה והאחדות של עמי יוגוסלביה והתנגדה לפילוג ולחלוקה. 

לאחר הפלישה ליוגוסלביה בידי מדינות הציר במלחמת העולם השנייה באפריל 1941, הכובשים שאפו ליצור שנאה בין הלאומים השונים ביוגוסלביה. המפלגה הקומוניסטית הצליחה במשימתה להפיץ את רעיון "האחווה והאחדות" של האומות והמיעוטים אתניים ביוגוסלביה, במהלך לחימתם בכובש הנאצי. הקמת הפדרציה נחשבה כהגשמת סיסמה זו.

לאחר המלחמה, הסיסמה הפכה לקו-מנחה בנוגע ליחסים אתניים בתוך המדינה החדשה. מדיניות זו בוטאה בחוקות ב-1963 וב-1974. היא הדגישה את הדומות בין הלאומים והמיעוטים, ואת התלות ההדדית ביניהם. כל אדם היה רשאי לבטא את תרבותו הייחודית, אך עודדו את האזרחים להגדיר את עצמם כחלק מהלאום ה"יוגוסלבי". על פי אבריל הרימן: "טיטו האמין בחזקה בכך שהאומה תישאר מאוחדת אחריו, כיוון שלכל אומה חוקתית ביוגוסלביה יש זהות ייחודית ורוח-לאומית נפרדת, אך עדיין יש רוח או נשמה "יוגוסלבית" שנובעת מהאחווה והאחדות".

בכל רחבי יוגוסלביה, הרבה מפעלים, בתי ספר, מקומות ציבוריים וקבוצות ספורט נהגו להיקרא "אחווה ואחדות", כמו גם הכביש המהיר שמחבר בין ליובליאנה, זאגרב, בלגרד וסקופיה ("כביש האחווה והאחדות"). מספר אנשים הורשעו בפעולות שעלולות לפגוע באחווה ובאחדות, כגון פעולות של שוביניזם, בדלנות ואירידנטה, ביניהם: אלייה איזטבגוביץ', פרניו טוג'מן וסטייפן מסיץ'.

הסיסמה "אחווה ואחדות" הייתה בשימוש בתחילת דרכה של רפובליקת סלובניה העצמאית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Stipe Mesić, **The Demise of Yugoslavia: A Political Memoir**, Central European University Press, 2004, p. 246
2. ↑  Vjekoslav Perica, **Balkan Idols: Religion and Nationalism in Yugoslav States**, Oxford University Press, 2004, p. 100
3. ↑  James Gow and Cathie Carmichael, **Slovenia and the Slovenes: A Small State and the New Europe**, C. Hurst, 2000, p. 48
**משפחת למל** (בגרמנית: **Lämel**) הייתה משפחה יהודית וינאית שהעמידה רבנים ואנשים ידועי שם. אחד מצאצאיה שמעון אדלר למל, קיבל את תואר האצולה הנמוך אֶדלר, שהקנה לו את הכינוי "אֶדלר פון למל" (Edler von Lämel, האציל לבית למל).

דורות ראשונים
-------------

דור ראשון
אבי המשפחה היה **משה אהרן למל**, בעל מעמד גבוה בקהילה היהודית בווינה. אשתו הייתה בת למשפחת רבנים, ולהם כמה ילדים.

דור שני
בנו, **שמואל פייבש** (או: פאבי) **למל** (ה'ש"י, 1550 - ה' באייר ה'שע"ו, 22 באפריל 1616) חי ופעל אף הוא בווינה. הוא התעשר עושר רב, והיה מנדבניה הגדולים של הקהילה. על מצבתו נחרת: "ממשפחת למל - בתורה ומצות עמל - מיום הגמל / גומל חסדים - ומכניס אורחים - ומילא צרכם".

דור שלישי
בנו, **נתן פייטל למל** (ה'ש"כ, 1560 - ה'ש"ץ, 1630) למד בקרקוב ונסמך לרבנות. שימש ברבנות אוסובלהה (אנ') שנקראה בפי יהודיה הוצנפלוץ (האטצענפלאטץ) כשמה הגרמני (Hotzenplotz), לאחר מכן ברבנות סלאוקוב (בשמה הגרמני: אוסטרליץ), ומשנת ה'שע"ד, 1614, ועד מותו, ראש הקהילה היהודית בווינה.

דור רביעי
בנו, **שמואל פייבש למל, השני**, היה רב בפולין. הוא תיאר את זכרונותיו מימי פרעות ת"ח ות"ט בספרו "טיט היון" (ונציה ת"י).

קישורים חיצוניים
----------------

* הדס, אצילי בני ישראל - א: משפחת לאֶמעל בעיר המלוכה וויען, הצפירה, 4 בפברואר 1862
**חופמי תלת-צווארון** או **חופמי שלוש-פסים** (שם מדעי: ***Charadrius tricollaris***) הוא מין של חופמי קטן, בעל תפוצה נרחבת ברוב מזרח ודרום אפריקה ומדגסקר, וניתן למצוא אותו בעיקר בנהרות, בריכות ואגמים. מין זה לעיתים רבות נצפה בתור פרט בודד, אך לעיתים הוא מתלהק ללהקות קטנות. הוא צד חרקים, תולעים וחסרי חוליות אחרים. הוא דוגר על הקרקע, כמו מרבית מיני החופמים. קריאתו החופמי תלת-צווארון היא שריקה חדה.

ב-12 באפריל 2020 אותר לראשונה חופמי תלת-צווארון בישראל, בבריכות הדגים של קיבוץ מעיין צבי. במערב הפלארקטי היה מוכר עד אז רק ממצרים, שם נצפה מספר פעמים מאז 1993. ב-2009 נמצא זוג עם 2 צעירים, ומאז נצפה מקנן בקביעות.

תיאור
-----

אורכו של החופמי תלת-הצווארון הבוגר הוא כ-18 סנטימטרים. יש לו זנב וכנפיים ארוכות שמבדילות אותו משאר החופמיים. חלקו העליון הוא חום, וחלקו התחתון הוא לבן חוץ משני פסים שחורים על החזה אשר מופרדים על ידי פס לבן ונותנים למין זה את שמו.

דגם הראש בולט. עם כיפה שחורה, פס גבה לבן שנמתח מהמצב הלבן עד לאחורי הצוואר, ופנים אפורות אשר נעשות חומות בצוואר. טבעת העין ובסיס המקור השחור אדומים.

הזוויגים זהים, ואין הבדל בין הזכר לנקבה אשר ניתן לראותו בשדה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חופמי תלת-צווארון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  חופמי תלת-צווארון באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  אילנה קוריאל, לראשונה: חופמי תלת צווארון נצפה בישראל, באתר ynet, 13 באפריל 2020
3. ↑  Haas, Marcel & Legrand, Vincent & Monticelli, David. Three-banded Plovers breeding at Aswan, Egypt, in 2009, **Dutch Birding 32(2):126-128**
**ורוניקה סטרימייטיס** (? – 4 יולי 1981), **סטניסלובס סטרימייטיס** (? – 16 פברואר 1966) ובתם **מילדה (Mildei) פוטנאניי** (13 פברואר 1933 – ?) היו משפחת איכרים ליטאים שחיו בכפר ז'צ'קאלניי. בזמן מלחמת העולם השנייה הם פעלו למען הצלת יהודים ולכן הוכרו כחסידי אומות העולם על ידי ארגון "יד ושם".

לפני מלחמת העולם השנייה
-----------------------

משפחת סטרימייטיס (Strimaitis), חיו בכפר ז'צ'קאלניי שבליטא. בבעלותם היה שטח בגודל 40 הקטאר (ששקול ל-0.4 קילומטר רבועים), בית גדול, אורווה ובה מספר רב של סוסים, ופרדס. שטח גדול ביחס לאיכרים מסוגם אשר מראה על כך שהיו בעלי הון. היו להם ארבעה ילדים: מילדה (1933), דאלה (1939), ליימה (1929) ובנם איידאס (1939). בשנת משהו ליימה, הבכורה של משפחת סטרימייטיס, עזבה את ליטא למטרת לימודים אקדמיים ולכן מילדה עזרה עם עבודות הבית.

פעילותם כחסידי אומות העולם
--------------------------

בזמן מלחמת העולם השנייה מספר רב של יהודים באו לכפרם וביקשו ממשפחת סטרימייטיס מקלט. המשפחה הסכימה וסיפקה להם מקלט בחדר סודי בלי שום תגמול. המשפחה סיפקה להם בגדים ומילדה נתנה להם אוכל ועזרה עם משק הבית. בעת סכנה, הם החביאו את היהודים ביער ומילדה הביאה להם מזון.

בין היהודים אשר הצילו היו אסתר קליינשטיין (? - 1964) ובתה רננה קליינשטיין (6 בנובמבר 1932 - ?), אשר קיבלו המלצה להגיע למשפחת סטרימייטיס. היחס אליהן היה כאל בני משפחה - הן קיבלו אוכל וחברה, סטניסלובס לקח את רננה ומילדה לכנסייה. מילדה ורננה התיידדו בזמן שאסתר ורננה קליינשטיין התחבאו אצל משפחת סטרימייטיס. אסתר ורננה קליינשטיין נשארו אצל משפחת סטרימייטיס מספר פעמים במהלך המלחמה, כל פעם למספר חודשים. בכל רגע לנו אצל משפחת סטרימייטיס מספר יהודים אשר ביקשו מהם מקלט, ובסך הכל הם הצילו מספר רב של יהודים מידי הנאצים.

הכרה כחסידי אומות העולם
-----------------------

בין 19 בינואר ו-1 באפריל 1993 עבדו ביחד רננה קליינשטיין ומילדה פוטנאניי כדי לכתוב מכתבים לארגון "יד ושם" במטרה לזהות את הוריה של מילדה, ורוניקה וסטינסלובס, כחסידי אומות העולם. ב-12 ביוני 1994 סטניסלובס סטרימייטיס, ורוניקה סטרימייטיס ומילדה פוטנאניי זוהו על ידי ארגון "יד ושם" כחסידי אומות העולם.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Ranana Malkhanova, www.centropa.org, ראיון של רננה (קליינשטיין) מלחנובה (באנגלית)
2. ↑  מתוך עדותה של מילדה פוטנאניי, ארכיון יד ושם.
3. 1 2  מתוך עדותה של רננה קליינשטיין, ארכיון יד ושם.
4. 1 2  מתוך מכתביהן של מילדה פוטנאניי ורננה קליינשטיין אל ארגון יד ושם, ארכיון יד ושם.
5. ↑  מתוך ארכיון יד ושם.

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"משפחת סטרימייטיס"**.
**חופמי שלווי** (שם מדעי: *Ortyxelos meiffrenii*) הוא מין של עוף ממשפחת הטורניקיים שבסדרת החופמאים. מין זה הוא היחיד במשפחתו שאינו שייך לסוג טורניק אלא לסוג יחידי.

מאפיינים
--------

אורכו של חופמי שלווי 10-13 ס"מ ומשקלו 15-19 גרם. הוא מזכיר מאוד את רץ המדבר, אך קטן ממנו. הנוצות בהירות עם פסים חומים על הראש וכן בין העיניים. החזה חום עם נקודות לבנות, הבטן בהירה והכנפיים חומות עם פסים דקים לבנים עליהן. הרגליים דקות ואפורות. המקור קצר ועוזר לחופמי ללקט יצורים קטנים כמו חרקים וכן זרעים מהקרקע. הוא מותאם לתנאים מדבריים ויכול להסתדר ללא שתייה.

החופמי חי במדינות מזרח ומרכז אפריקה בבנין, בורקינה פאסו, קמרון, צ'אד, חוף השנהב, אתיופיה, גאנה, קניה, מאלי, ניז'ר, ניגריה, סנגל, סודאן, טנזניה, טוגו ואוגנדה. הוא מצוי הן בסוואנות הטרופיות והן באזורים מדבריים. 

הוא נפוץ מאוד באזורי חיותו ומצב השימור שלו מוגדר ללא חשש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חופמי שלווי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ITIS
* GBIF
 |

* חופמי שלווי באתר הרשימה האדומה של IUCN

הערות שוליים
------------

1. ↑  חופמי שלווי באתר הרשימה האדומה של IUCN
**ולדימיר איבונוביץ' מורוזוב** (ברוסית: **Володимир Іванович Морозов**; ‏4 במרץ 1940 – 8 בפברואר 2023) היה קיאקיסט סובייטי. 3 פעמים ברציפות אלוף אולימפי (טוקיו 1964, מקסיקו סיטי 1968 ומינכן 1972) ו-3 פעמים אלוף עולם (ברלין 1966, קופנהגן 1970 ובלגרד 1971).

ביוגרפיה
--------

ולדימיר מורוזוב נולד בקרסנובודסק (אז בתחומי ברית המועצות היום בטורקמניסטן). הוא התחיל להתאמן בעיר הולדתו ותוך זמן קצר עבר עם משחתו לקייב. בשנת 1962 הוא זכה לראשונה באליפות ברית המועצות ובעקבות כך נכלל בנבחרת. מורוזוב זכה במדליות זהב באליפויות ברית המועצות במשך עשור עד לשנת 1972 וזאת במסגרות שונות (רביעיות וזוגות).

במהלך הקריירה על הישגים בספורט הוא זכה בעיטורים סובייטים ובשנת 2012 הוענק לו עיטור אוקראיני.

השתתפות באולימפיאדות
--------------------

בשנת 1964 הוא זכה במדליית זהב הראשונה ותחרות לרביעיות. בתחרות גמר הרביעייה הסובייטית הקדימה את הרביעייה הגרמנית בפחות משנייה.

בשנת 1968 הוא זכה במדליית זה שנייה בתחרות של זוגות כאשר הוא התחרה ביחד עם שותפו מאוקראינה שזכה במדליית כסף אישית בתחרות ל-1000 מ'.

בשנת 1972 הוא הוצב בפעם השנייה בתחרות רביעיות וזכה במדליית זהב השלישית.

קישורים חיצוניים
----------------

* ולדימיר מורוזוב, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* ולדימיר מורוזוב, באתר olympedia.org
**קנטוס פלאנוס** (בלטינית: **Cantus planus**; מילולית: "שיר פשוט", באנגלית: **Plainsong**) הוא מושג המתייחס למזמורים מסורתיים, ששימשו בליטורגיה של הכנסייה הקתולית. הליטורגיה של הכנסייה האורתודוקסית, עם היותה דומה לה במובנים רבים, איננה מסווגת על פי רוב כקנטוס פלאנוס, אם כי הצורה המוזיקלית עתיקה כמעט כנצרות עצמה.

הקנטוס פלאנוס הוא לחן מונופוני, במקצב חופשי שאיננו נמדד בתיבות. מזמור גרגוריאני הוא סוג של קנטוס פלאנוס, הקרוי על שם האפיפיור גרגוריוס הראשון (המאה השישית לספירת הנוצרים). ואולם, זהו מיתוס שגרגוריוס המציא את המזמור הגרגוריאני, או שאסר על סגנונות זמרה קודמים, כגון המזמור האמברוזיאני או המוזאראבי. במשך כמה מאות שנים התקיימו כמה סגנונות של קנטוס פלאנוס אלה בצד אלה, והאחדת הסגנונות לפי המזמורים הגרגוריאניים לא הושלמה, אפילו באיטליה, עד המאה ה-12. הקנטוס פלאנוס מייצג את התחייה הראשונה של תיווי מוזיקלי אחרי שידיעת השיטה היוונית העתיקה אבדה. תיווי קנטוס פלאנוס שונה מן השיטה המודרנית בכך, שהוא נכתב רק בארבעה קווים, לעומת החמישה המוכרים כיום, ובשיטה של קווים גליים, עולים ויורדים, הנקראים נוימות.

תחייה משמעותית לקנטוס פלאנוס הייתה במאה ה-19, כאשר הושקעה עבודה רבה בשחזור התיווי הנכון וסגנון הביצוע המקורי של קובצי המזמורים העתיקים, בעיקר על ידי הנזירים במנזר de Solesmes בצפון צרפת. השימוש במזמורים הגרגוריאניים מוגבל כיום בעיקר למסדרי נזירים. בסוף שנות ה-80 של המאה העשרים, הייתה עדנה מסוימת למוזיקה הגרגוריאנית, שנכנסה לאופנה כ"מוזיקה להתרגעות", ותקליטורים שלה היו ל"להיטים קלאסיים".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קנטוס פלאנוס** בוויקישיתוף
* קנטוס פלאנוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| זמרה, שירים וכתיבה |
| --- |
| סוגי שיר | שיר תשובה • שיר אמנותי • בלדה (בלדת הוצאה להורג • בלדת רצח • בלדה סנטימנטלית) • שיר מכונית • שיר ילדים (שיר מדורה • שיר מצטבר • שיר שחוזר על עצמו) • מזמור חג המולד (שיר הציפייה) • שיר שתייה • להיט (להיט רדום • להיט קיץ) • שיר רשימה • שיר אהבה (שיר לפידים • שיר פרידה) • שיר גימיק (שיר שטותי) • שיר להג • שיר פשוט (ניגון מזמור) • שיר פוליטי או מהפכני (שיר קמפיין • שיר חופש • שיר מחאה • שיר מלחמה) • שיר מחזמר (שיר "אני רוצה") • שיר חותם • שיר ספורטיבי (שיר קרב • שיר כדורגל) • שיר נושא • שיר טרגדיה • שיר עבודה (סי שאנטי) |
| סוגי זמרה | א-קפלה • שירה בחדר הרחצה • טכניקה מורחבת (שירה גרונית • שירת צלילים עיליים) • שירה עילאית • ראפ • שירת סקאט • שירה מתוזמנת • שירה בציבור (קריוקי • ליפ סינק) • כלי הקשה קוליים (ביטבוקס) |
| ערכים קשורים | מחזור שיר • מבנה השיר |
**ולדימיר ויקטורוביץ' נידרגאוס** (בקזחית: **Владимир Викторович Нидергаус**; נולד ב-13 באוגוסט 1967) הוא כדורגלן עבר קזחי-רוסי, ששיחק בעמדת החלוץ.

קריירה
------

נידרגאוס התחיל את הקריירה שלו במועדונים מקומיים של עיר הולדתו קוקשטאו. בשנת 1991 חתם בקאיראט אלמטי אותה עזב ב-2 באוגוסט 1992 כאשר חתם ברוטור וולגוגרד בה שיחק 5 שנים במהלכן סיים עם המועדון פעמיים במקום השני והגיע עימה לגמר הגביע הרוסי בו הפסידה לדינמו מוסקבה.

בקיץ 1997 חתם במכבי חיפה עימה זכה בגביע המדינה בסיום העונה, אך מיעט לשחק ולכן עזב את המועדון בתום העונה וחתם במכבי הרצליה. במהלך חורף 1999 חזר לרוטור וולגוגרד. בשנת 2000 חתם באסטנה-1964 במדיה היה מלך השערים של הקבוצה בעונה זו עם 15 שערים ב-28 הופעות וזכה עימה באליפות. הוא סיים את הקריירה שלו בפרוסן מינסטר וווינה[דרושה הבהרה] הגרמניות.

נדרגאוס שיחק בשנת 1992 עבור נבחרת קזחסטן במדיה רשם 2 הופעות וכבש שער אחד, אך בשנת 1994 העדיף את נבחרת רוסיה במדיה רשם הופעה אחת. עם הצלחתו באסטנה-1964 הוא חזר לנבחרת קזחסטן במדיה רשם עוד הופעה אחת.

לאחר הפרישה שימש כמנהל ברוטור וולגוגרד ושחטאר קאראגנדי. ב-18 ביוני 2012 מונה על ידי פדרציית הכדורגל של קזחסטן ליו"ר המחלקה הממונה על הנבחרות הלאומיות של קזחסטן.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
**דומיניק רסל** (בגרמנית: **Dominic Ressel**; נולד ב-5 באוקטובר 1993) הוא ג'ודוקא גרמני. רסל מתחרה בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג, סגן אלוף אירופה (2017).

במאי 2015, רסל זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית ארד בגראנד סלאם באקו. בדצמבר 2016 הוא זכה במדליית כסף בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי. באליפות אירופה 2017 שנערכה בוורשה, רסל זכה במדליית הכסף לאחר שניצח 4 מתוך 5 קרבות. ביולי 2018 הוא זכה לראשונה בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה בזהב בגראנד פרי זאגרב לאחר שניצח בגמר את מתיאס קאס הבלגי באיפון. 

באליפות העולם 2018 שנערכה בבאקו, הוא סיים במקום החמישי לאחר שהפסיד בקרב על מדליית הארד לבן-ארצו הגרמני אלכסנדר ויצ'רצ'ק. בפברואר 2019 רסל זכה במדליית זהב בגראנד סלאם פריז היוקרתי לאחר שניצח בגמר את שגיא מוקי הישראלי.

באולימפיאדת טוקיו 2020, זכה רסל במדליית ארד יחד עם נבחרת גרמניה בתחרות הקבוצתית. בתחרות האישית בקטגוריית המשקל של עד 81 ק"ג, סיים רסל במקום החמישי לאחר שהפסיד לשאמיל בורכאשווילי האוסטרי בקרב על מדליית הארד.

פרסים
-----

מקור:

* **אליפות אירופה**:

ורשה 2017: מדליית כסף בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג
* **תחרויות מהסבב העולמי (מאסטרס, גראנד סלאם, גראנד פרי)**:

גראנד סלאם באקו 2015: מדליית ארד
גראנד פרי דיסלדורף 2016: מדליית ארד
גראנד סלאם טוקיו 2016: מדליית כסף
גראנד פרי האג 2017: מדליית כסף
גראנד פרי דיסלדורף 2018: מדליית ארד
גראנד פרי זאגרב 2018: מדליית זהב
גראנד פרי האג 2018: מדליית ארד
גראנד סלאם פריז 2019: מדליית זהב
גראנד סלאם דיסלדורף 2019: מדליית ארד
גראנד פרי חוחחוט 2019: מדליית ארד
גראנד סלאם אבו דאבי 2019: מדליית ארד

קישורים חיצוניים
----------------

* דומיניק רסל, ברשת החברתית אינסטגרם
* דומיניק רסל, באתר olympedia.org
* דומיניק רסל, באתר איגוד הג'ודו העולמי
* דומיניק רסל, באתר JudoInside.com

הערות שוליים
------------

1. 1 2  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
**רנה הירשלר** (בצרפתית: **René Hirschler**; 8 באוקטובר 1905, ט' בתשרי ה'תרס"ו - מרץ 1945) היה הרב הראשי של שטרסבורג, שהיה בעל תפקיד מרכזי בסיוע ליהודים במחנות מעצר בצרפת הכבושה.

את רוב חייו הקדיש הירשלר עבור קידום הציונות והיהודים בחיי החברה, והקמת ארגונים המסייעים ליהודים במחנות.

ביוגרפיה
--------

רנה הירשלר נולד במרסיי שבצרפת, לראול הירשלר אשר היה החזן האחראי על בית כנסת במרסיי. בנעוריו, הכיר את סימון לוי, שתהפוך לאשתו בשנת 1933. לזוג נולדו שלושה ילדים: מרים, ג'סליין ואלן.

בגיל צעיר החל בקריירה רבנית, ובשנת 1929 (בגיל 23), הפך לרב בעיר מילוז. בשנת 1931 הקים את העיתון "קדימה", שיועד לבני נוער וקידם מעורבות גדולה יותר של יהודים בחברה הצרפתית. בשנת 1939 מונה לרבה הראשי של שטרסבורג ובס-ריין, לאחר כיבוש צרפת בידי הנאצים הפך לאחד מראשי הסעד היהודי במשטר וישי.

אשתו, סימון לוי, הייתה שותפה בפעילויות רבות. כך, למשל, איירה בעיתון 'קדימה'.

כאשר החל מעצר של יהודים וריכוזם במחנות בצרפת, מונה הירשלר למזכיר כללי במחנות המעצר, והיה שותף בהקמת ועדת העבודה המרכזית במרסיי. לאחר מכן, בעיר גרונבל, הירשלר השתתף בהקמת מרכז תיעוד יהודי.

יחד עם הרב הראשי של חבל הריין העליון, עשה הכל כדי לשמור על המוסדות הדתיים של היהדות האלזסית.

הירשלר הצליח להוציא רבים מיהודי המחוז מרשימות גירוש ומהמחנות שמהם גורשו למחנות ההשמדה, והעביר אותם להוספיס (מרכז לטיפול רפואי).

בסוף שנת 1941 מקס היימנס, לעתיד נשיא חברת התעופה אייר פראנס, ביקש ליצור עם הירשלר קשר על מנת להבריח חזרה לבריטניה עשרה קצינים אנגליים שהוצנחו לצרפת ונכלאו שם. הירשלר וסייע להם לברוח. באותו זמן, אשתו, סימון לוי, ריכזה את הפעילות לאימוץ ילדים יהודים מהגטו. באותה תקופה, הירשלר הקים בדרום צרפת את Aumônerie Général Israélit ('מוסד הצדקה היהודי הכללי'). לאחר הקמתו של הגוף, לא פעם אחת נמצאו חילוקי דעות בין הירשלר לבין הגוף המרכזי של יהודי צרפת, האחראי על קבלת החלטות ביצועיות, בעיקר סביב מידת הציות לשלטונות גרמניה ולממשלת וישי.

ב-22 בדצמבר 1943 נאסר הירשלר וכעבור כחודש גורש לאשוויץ, יחד עם אשתו. שם נספו שניהם. ילדיהם נשלחו עם פרוץ המלחמה להסתתר בבית סבתם בפריז. אלן הירשלר כתב אחרי המלחמה ספר על אביו .

אותות, פרסים והנצחה
-------------------

לאחר הוצאתו לאור של עיתון "קדימה", הירשלר זכה לאהדה רבה מקרב בני הנוער היהודים מאלזס.

ולאחר מותו הוענקה לו מדליית התנגדות על הברחתם של עשרה קצינים אנגליים.

ב-1 באפריל 1962, העיר שטרסבורג קראה לרחוב הפועל מול בית הכנסת השלום, "רחוב הרב רנה-הירשלר הגדול".

ב -9 באוקטובר 2016, בעיר מולהאוס, בעיירה מילוז, שהיה הרב מ-1929 ל-1939, הוצב לוח לזכרו של רנה הירשלר, כמו גם של אשתו, סימון.

הערות שוליים
------------

1. ↑  יד ושם, הירשלר, רנה (1905–1944), באתר יד ושם, ‏17/2/2020
2. ↑  Alain HIRSCHLER, Simone HIRSCHLER
3. ↑  אודות השואה, באתר יד ושם, ‏10.2.2020
4. ↑  Alain Hirschler, [ René Hirschler
mon père
Alain Hirschler], judaisme, ‏10.2.2020

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007355408905171
* SUDOC: 19546009X
* VIAF: 6591147605372157760002
* WorldCat: viaf-6591147605372157760002

 |
**משפחת מאעלוף** (באנגלית: **Maloof**) היא משפחה אמריקאית ממוצא לבנוני, בעלת מספר עסקים גדולים בתחומים שונים במערב ארצות הברית, בהם קבוצת הכדורסל סקרמנטו קינגס, ובית המלון והקזינו "פאלמס" בלאס וגאס.

בני המשפחה
----------

ג'ו מאעלוף
המשפחה כוללת את האב ג'ורג מאעלוף, אשתו קולין וילדיהם:

* ג'ו מאעלוף (נולד ב-15 נובמבר 1955)
* גאווין מאעלוף (נולד ב-9 אוקטובר 1956)
* אדרין מאעלוף (נולדה ב-1 ספטמבר 1961)
* ג'ורג מאעלוף הבן (נולד ב-2 ספטמבר 1964)
* פיליפ מאעלוף (נולד ב-9 אפריל 1967; היה סנאטור מדינת ניו מקסיקו בסוף שנות ה-90).

עסקי המשפחה
-----------

### ספורט

משפחת מאעלוף רכשה את קבוצת הכדורסל סקרמנטו קינגס המשחקת בליגת ה-NBA, באמצע שנות ה-90. גם אולם האימונים של הקבוצה, סליפ טריין ארנה, שייך למשפחה. בנוסף, קבוצת סקרמנטו מונארכס המשחקת בליגת הנשים המקצוענית WNBA, שייכת גם היא למשפחה.

ב-2008 ארגנו ג'ו וגאווין מאעלוף את תחרות הסקייטבורדינג "Maloof Money Cup", בעלת הפרס הגבוה של 500 אלף דולר למנצחים. התחרות שודרה בטלוויזיה בכל רחבי ארצות הברית בערוץ CBS.

### לאס וגאס

מלון וקזינו "פאלמס" בלאס וגאס, השייך למשפחת מאעלוף
בשנת 1994 רכשה המשפחה את הקזינו "פיאסטה" בלאס וגאס שבנבדה, ב-8 מיליון דולר; בשנת 2000 נמכר המלון ב-186 מיליון דולר. הכסף הושקע מחדש בבניית קזינו ומלון "פאלמס" (The Palms). הבניין הראשון של המלון נפתח בשנת 2001, וב-2005 נחנך הבניין השני, המכונה "מגדל הפנטזיה", בעלות של 600 מיליון דולר. בעלי המלון ג'ורג' מאעלוף הבן, אוהד כדורסל ותיק, בנה במלון סוויטה הכוללת אולם כדורסל גדול בגובה שתי קומות, שנחשב לאולם היחיד בעולם הבנוי בתוך סוויטת מלון. מאעלוף שיווק את המלון ומשך ידוענים צעירים רבים לבילויים והופעות במלון, בהם פריס הילטון, מריה קארי, קיילי מינוג, ליידי גאגא ועוד. 

ב-2008 נחנך המגדל השלישי, "פאלמס פלייס", הכולל סוויטות עבור ידוענים ובעלי הון, רובן נמכרו למגורים והשאר מושכרות לאורחי המלון. כיום שווי המלון כולו מוערך בכמיליארד דולר.

### בידור

בבעלות המשפחה חברת הפקות בשם "Maloof Productions", המפיקה תוכניות טלוויזיה כגון תוכניות הריאליטי "Bullrun", המשודרת מ-2007 ו-"Living Lohan" ששודרה ב-2008; וכן מחלקת הפקת סרטים שהפיקה את סרט האימה "Feast" ב-2005.

ב-2007 הקימה משפחת מאעלוף גם את חברת המוזיקה "Maloof Music", שפועלת בשיתוף עם חברת התקליטים "Interscope". החברה מפיקה את תקליטיהם של זמרים כגון אלי לוהן, רב תיאורי ולהקת הינדר.

### השקעות נוספות

למשפחת מאעלוף יש זכויות הפצה בלעדיות של מותגי בירות נודעים כגון מילר, קורונה, רד בול, היינקן וגינס ברחבי ניו מקסיקו. בנוסף, המשפחה היא בעלת אחוז נכבד ממניות הבנק ולס פארגו, שכולל כ-6,600 סניפים ו-48 מיליון לקוחות בארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

* משפחת מאעלוף, באתר ה-NBA
* אתר חברת ההפקות מאעלוף
* חברת הפקות הסרטים מאעלוף באתר IMDb
* אתר המלון פאלמס
**ג'ורג' פרנסיס מאוטרי הארדוויק** (באנגלית: **George Francis Moutry Hardwick**; 2 בפברואר 1920 - 19 באפריל 2004) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אנגלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.

הארדוויק נחשב לאחד מגדולי שחקניה של מידלסברו בכל הזמנים. לזכותו גם 13 הופעות בינלאומיות במדי נבחרת אנגליה, והוא היה לקפטן הנבחרת הראשון בעידן שלאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר ששימש מספר שנים כשחקן-מאמן, המשיך לקריירת אימון באנגליה ובהולנד, כולל קדנציה קצרה כמאמן נבחרת הולנד ב-1957.

קריירה מקצועית
--------------

הארדוויק החל את קריירת המשחק בעונת 1937/1938 במדי מידלסברו, ורשם באותה עונה שמונה הופעות ליגה. הארדוויק לא שב לשחק עד לחזרתה של הליגה לפעילות מלאה לאחר מלחמת העולם השנייה, בעונת 1946/1947, אז כבר היה לשחקן הרכב משמעותי וכבש שער ליגה אחד ב-33 הופעות. במשך ארבע וחצי עונות היה הארדוויק לשחקן מפתח בקבוצה, ובסך הכול ערך במדיה 143 הופעות, בהן כבש חמישה שערים.

הארדוויק היה לקפטן הראשון של נבחרת אנגליה בעידן שאחרי מלחמת העולם. הוא עלה עם סרט הקפטן להופעת בכורה בנבחרת במשחקה הראשון לאחר המלחמה, שנערך ב-28 בספטמבר 1946 והסתיים בניצחון 7-2 על אירלנד במסגרת אליפות הבית הבריטית. היה זה גם משחקה הראשון אי פעם של אנגליה עם מנג'ר על הקווים, וולטר וינטרבוטום. הארדוויק המשיך ל-13 הופעות במדי אנגליה, כולן כקפטן. הופעתו האחרונה הייתה בניצחון 2-0 על סקוטלנד במסגרת אליפות הבית הבריטית ב-10 באפריל 1948, פחות משנתיים לאחר הופעתו הראשונה, וזאת מכיוון שנאלץ לפרוש ממשחק בינלאומי עקב פציעה בברכו.

במהלכה של עונת 1950/1951, עבר הארדוויק לאולדהאם אתלטיק מהליגה השלישית, שם החל למעשה את קריירת האימון שלו כששימש כמאמן-שחקן. את הישג השיא שלו כמאמן הקבוצה השיג בעונת 1952/1953, שהעלה אותה לליגת המשנה מהמקום הראשון בטבלה, במקביל לשלושים הופעות ליגה כשחקן באותה העונה. עם זאת, הקבוצה לא החזיקה מעמד ונשרה חזרה לליגה השלישית תוך עונה אחת בלבד. הארדוויק נותר בקבוצה עד לסיום עונת 1955/1956, ובסך הכול צבר 190 הופעות ליגה בהן כבש 14 שערים. בסיום העונה פרש ממשחק פעיל בגיל 36 ועזב את אולדהאם לטובת קריירה כמאמן.

בינואר 1957 התמנה לתפקיד מאמן נבחרת הולנד. הוא נותר בתפקידו במשך ארבעה חודשים בלבד, בהם הספיק להוביל את הקבוצה בחמישה משחקים. משחקו הראשון על קווי הנבחרת הסתיים בתבוסת 5-1 לספרד במשחק ידידות, והוא סיים את תפקידו לאחר ההפסד 3-2 לאוסטריה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1958. בסך הכול מאזנו בנבחרת עמד על ניצחון בודד, תיקו ושלושה הפסדים. הארדוויק נותר בהולנד והתמנה למאמן פ.ס.וו. איינדהובן, אותה הוביל במשך עונה אחת, עונת 1957/1958 למקום העשירי בטבלה.

בנובמבר 1964 התמנה לתפקיד מאמנה הזמני של סנדרלנד מהליגה הבכירה באנגליה. הוא הצליח לייצב את מצבה הרעוע של הקבוצה, עם 12 ניצחונות מתוך 25 משחקי הליגה בהם הוביל את הקבוצה, שסיימה את העונה במקום ה-15 (מתוך 22). את קריירת האימון סיים בגייטסהד מהליגות האזוריות, אותה אימן בין 1966 ל-1970.

הארדוויק הלך לעולמו באפריל 2004, בגיל 84. כשנה לאחר פטירתו, הוצג פסל בדמותו של הארדוויק מחוץ לאצטדיון ריברסייד, אצטדיונה הביתי של מידלסברו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ורג' הארדוויק** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל השחקן באתר EnglandStats

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: nr99038074
* VIAF: 34380559
* WorldCat: lccn-nr99038074

 |