recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה, העוסק בקצין בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית, עם הערך "מתיו גלייב", העוסק בשחקן קולנוע אמריקאי.

**מתיו גלייבי** (באנגלית: **Matthew G. Glavy**) הוא קצין בדרגת לוטננט גנרל המשרת כמפקד הפיקוד האסטרטגי חיל הנחתים וכסגן לענייני לוחמת מידע של מפקד חיל הנחתים.

ביוגרפיה
--------

גלייבי סיים ב-1986 תואר ראשון בהנדסת מערכות אקדמיה הימית של ארצות הברית והתגייס לחיל הנחתים.

סיים קורס טיס והוכשר כטייס מסוקי תובלה CH-46 סי נייט. שירת בטייסות המסוקים 261 ו-265, שימש קצין מבצעים בכנף הנחתים הראשונה ופיקד על טייסת המסוקים 265 בעת שהוצבה בעיראק. הוא שירת כטייס מסוקי מארין 1 ומפקד טייסת הנחתים הראשונה, האחראית על הטסת נשיא ארצות הברית, סגן הנשיא, חברי הקבינט ואישים נוספים.

בנוסף שירת כמפקד מחלקה ומדריך צוערים בבסיס קוונטיקו, קצין תכנון במטה חיל הנחתים, קצין מבצעים באגף המבצעים של המטות המשולבים, במחלקת התעופה של חיל הנחתים, וכסגן קצין מבצעים בפיקוד הסייבר של ארצות הברית.

ביוני 2016 מונה למפקד כנף הנחתים השנייה. במהלך תפקידו הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. ביולי 2018 מונה למפקד פיקוד הסייבר של חיל הנחתים. ביולי 2021 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הפיקוד האסטרטגי של חיל הנחתים.

גלייבי בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל הנחתים, ובעל תואר שני בלימודים צבאים ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הנחתים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מתיו גלייבי** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה באתר חיל הנחתים
**טויוטה סופרה** (ביפנית: **トヨタ・スープラ**) היא מכונית ספורט במרכב גראן טוריסמו המיוצרת על ידי תאגיד הרכב טויוטה החל משנת 1978. שמה נובע מהתחילית הלטינית "supra" אשר משמעותה "מעל", "להתעלות" או "לעבור מעבר".

ארבעת הדורות הראשונים של הסופרה יוצרו בין השנים 1978 עד 2002. בשנת 1998 הפסיקה טויוטה את מכירות הדור הרביעי של הסופרה בארצות הברית והייצור ברחבי העולם הופסק ב-2002. בינואר 2019, הוצג הדור החמישי של הסופרה, שפותח בשיתוף עם ב.מ.וו G29 Z4. במרץ 2019 הדגם חזרה לייצור והוא החל להימכר החל ממאי 2019.

העיצוב של הסופרה המקורית נגזר מטויוטה סליקה (אנ'), אבל היא הייתה ארוכה ורחבה יותר. שלושת הדורות הראשונים יוצרו כחלק מטויטה סליקה. החל מאמצע 1986, הפכה הסופרה A70 לדגם נפרד. טויוטה הפסיקה להשתמש בשם "סליקה" וקראה למכונית סופרה. בשל הדמיון והעבר המשותף, טעות נפוצה היא החלפה בין הדגמים. הדור הראשון, השני והשלישי של הסופרה הורכב במפעל טהרה, אאיצ'י, שביפן, ואילו הדור הרביעי הורכב במפעל מוטומאצ'י (אנ') בטויוטה סיטי. הדור החמישי של הסופרה הורכב בשיתוף עם ב.מ.וו Z4‏ (G29) בגראץ, אוסטריה על ידי מגנה שטייר.

שורשיה של הסופרה מתחקים גם עם הטויוטה 2000GT הודות למנוע ששת הצילינדרים המסודרים בשורה (inline-6). שלושת הדורות הראשונים הוצעו עם אחד הגלגולים של מנוע טיוטה M (אנ') אשר שימש את טיוטה קראון (אנ') וטיוטה 2000GT. גם קווי העיצוב של פנים הרכב היו דומים, וכך גם קוד השלדה "A".

טויוטה הוציאה לוגו משלה לסופרה. הוא נגזר מהלוגו המקורי של סליקה, וצבעו היה כחול במקום כתום. הלוגו הזה שימש עד ינואר 1986, אז הוצגה הסופרה A70. הלוגו החדש היה דומה בגודלו, עם כיתוב כתום על רקע אדום, אך ללא עיצוב הדרקון. הלוגו הזה, בתורו, היה ברכבי הסופרה עד 1991, אז טויוטה עברה ללוגו החברה האליטפי הנוכחי שלה. לוגו הדרקון היה לוגו של סליקה ללא קשר לצבע שלו. הוא הופיע בשני הדורות הראשונים של הסופרה, ששווקו רשמית כטויוטה סליקה. הלוגו של הדרקון שימש עבור קו הסליקה עד שגם הוא הופסק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טויוטה סופרה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של טויוטה סופרה (באנגלית אמריקאית)

* אתר האינטרנט הרשמי של טויוטה סופרה (באנגלית בריטית)

* אתר האינטרנט הרשמי של טויוטה סופרה (ביפנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Toyota names of models - what they mean - Toyota UK Magazine, מגזין טיוטה בממלכה המאוחדת, ‏5 בינואר 2020 (באנגלית)
2. 1 2  "Vehicles : Supra" (Press release). US: Toyota. אורכב מ-המקור ב-30 בנובמבר 2007. נבדק ב-28 באפריל 2013. `{{cite press release}}`:  (עזרה)
3. ↑  "Toyota Supra And BMW Z4 Could Be Built Together By Magna Steyr". *Motor1*. 20 במרץ 2018. נבדק ב-5 באוקטובר 2018. `{{cite news}}`:  (עזרה)
4. ↑  Mills, Matthew (15 בינואר 2019). "2020 Toyota Supra price, specs and release date". *carwow*. UK. נבדק ב-22 במרץ 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)
5. ↑  "FAQ: What is the history of the Toyota Supra?". toyota.com. נבדק ב-22 בדצמבר 2006. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007551025705171
* LCCN: sh85130700

 |
**נינטנדו לאבו** (באנגלית: **Nintendo Labo**, ביפנית: **ニンテンドーラボ**) היא פלטפורמת משחקי קונספט שפותחה על ידי חברת נינטנדו לשימוש עם קונסולת המשחק נינטנדו סוויץ'. נינטנדו לאבו יצאה במקור לשווקים באפריל 2018.

הפלטפורמה משתמשת בערכות שונות הכוללות מגזרי קרטון ומספר חפצים פשוטים נוספים שיש להרכיב בשילוב עם הבקרים של נינטדו סוויץ' ועם הבקר Joy-Con כדי ליצור את הבקרים הנחוצים ליצירת אינטראקציה עם תוכנת המשחק. אחת מהמטרות של נינטדו לאבו היא לעודד את השחקנים הצעיר ללמוד עקרונות שונים בתחום ההנדסה והפיזיקה.

ערכות
-----

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| * **פדל רוח**
* **חכה**
* **בית**
* **אופנוע**
 | * **פסנתר**
* **רובוט**
* **פדל**
* **מכונית**
 | * **צוללת**
* **מטוס**
* **משקפי VR**
* **רובה**
 | * **מכונית הפועלת באמצעות שלט רחוק**
* **ציפור**
* **פיל**
* **מצלמה**
 |

גלריה
-----

* שחקן המשתמש בערכת הרובוט על מנת לקיים אינטראקציה עם המשחק (מימין)שחקן המשתמש בערכת הרובוט על מנת לקיים אינטראקציה עם המשחק (מימין)
* משחק החכהמשחק החכה
* הרכבת בקר בהנחיית תוכנת המשחקהרכבת בקר בהנחיית תוכנת המשחק

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נינטנדו לאבו** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של נינטנדו לאבו
**נגרי סמבילן** (במלאית: **Negeri Sembilan**) היא מדינה במלזיה. נגרי סמבילן נמצאת בחלקה המערבי של מלזיה, בחצי האי המלאי, והיא גובלת בסלנגור בצפון-מערב, פהנג בצפון-מזרח, ג'והור במזרח, מלאקה בדרום ומצר מלאקה במערב. בירתה היא סרמבן.

בניגוד למדינות מונרכיות אחרות במלזיה בראש נגרי סמבילן לא עומד סולטאן אלא יאמטואן בסאר (במלאית: Yamtuan Besar). מקום מושבו של היאמטואן בסר הוא בסרי מננטי.

שמה המורחב של המדינה הוא **נגרי סמבילן דרול חוסוס** (במלאית: **Negeri Sembilan Darul Khusus**, בג'אווי: **نڬري سمبيلن دار الخصوص**).

היסטוריה
--------

מיננגקבאואים מהאי סומטרה התיישבו באזור נגרי סמבילן של היום במאה ה-14. בהמשך האזור הפך למדינת חסות מיננגקבאואית של סולטנות מלאקה ולאחר שזו נפלה ב-1511 היא הייתה מדינת חסות של סולטנות ג'והור.

בסוף המאה ה-19 בריטניה החלה להשתלט בהדרגה על נגרי סמבילן. ב-1896 נגרי סמבילן התאחדה עם פרק, סלנגור ופהנג לתוך המדינות המלאיות המפודרלות (Federated Malay States), מדינת חסות פדרטיבית של בריטניה. ב-1946 המדינות המלאיות המפודרלות התאחדו עם יתר המושבות ומדינות החסות הבריטיות בחצי האי המלאי לאיחוד המלאי, שהפך להיות ב-1948 לפדרציית מלאיה. פדרציית מלאיה קיבלה עצמאות ב-1957 וב-1963 היא הייתה בין המדינות שהתאחדו והרכיבו את מלזיה.

כלכלה
-----

כלכלת נגרי סמבילן מתבססת בעיקר על חקלאות, גידול מקנה, תיירות ותעשייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נגרי סמבילן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נגרי סמבילן
* נגרי סמבילן, ברשת החברתית פייסבוק
* נגרי סמבילן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| מדינות מלזיה |
| --- |
| מדינות | מלאקהמלאקה מלאקה • סבהסבה סבה • סראוואקסראוואק סראוואק • פננגפננג פננג | מפת מדינות מלזיה |
| סולטנויות | ג'והור (מלזיה)ג'והור (מלזיה) ג'והור • טרנגנוטרנגנו טרנגנו • סלנגורסלנגור סלנגור • פהנגפהנג פהנג • פרקפרק פרק • קדהקדה קדה • קלנטןקלנטן קלנטן |
| ממלכות | נגרי סמבילןנגרי סמבילן נגרי סמבילן • פרליספרליס פרליס |
| טריטוריות פדרליות | לבואןלבואן לבואן • פוטרג'איהפוטרג'איה פוטרג'איה • קואלה לומפורקואלה לומפור קואלה לומפור |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb119860139 (data)
* GND: 4288695-8
* ISNI: 0000 0004 4667 5601
* LCCN: n2015034794
* MusicBrainz: 82a31662-e192-4b17-a650-79b5b23adc5b
* VIAF: 143074446
* WorldCat: lccn-n81035864

 |
**רוברט ברנס** (באנגלית: **Robert Burns**;‏ 1869–1941) היה צייר ומעצב סקוטי. הוא היה נציג מוקדם של סגנון אר נובו בסקוטלנד ואמן דקורטיבי מצטיין.

ביוגרפיה
--------

ברנס נולד באדינבורו בשנת 1869. אביו היה ארצ'יבלד ברנס, חלוץ הצילום במקור מהמילטון. המשפחה התגוררה זמן מה בבית בגבעת קלטון, במה שהיה הסטודיו של דייוויד אוקטביוס היל.

הוא עבר לגלאזגו כאדם צעיר והשתתף בשיעורי ערב בבית הספר לאמנות של גלאזגו. לאחר שהמליץ לו על כך אדוארד ארתור וולטון להמשך הקריירה באמנות. הוא עזב את סקוטלנד ללונדון שם נרשם כתלמיד בבית הספר של פרדריק בראון בווסטמינסטר. בשנת 1889 הוא עבר לפריז ובמשך השנתיים הבאות למד באקדמיה דלקלוז בניהולו של אוגוסט ג'וזף דלאנס, ואדוארד פרדריק ארץ. הוא נבחר לנשיא אגודת האמנים הסקוטים בשנת 1901. לאחר טיול למרוקו ב-1920, הוא חזר לאדינבורו. הוא עקב אחר הדוגמה של אמני תנועת האמנויות והאומנות, והשתמש במגוון חומרים בעבודות מלאכת יד במטרה לקדם את הקשר בין אמנויות, מסחר ותעשייה.

ברנס היה קשור לתנועת תחייה התרבותית הסקוטית של פטריק גדס במעבר המאות התשע עשרה והעשרים. הוא תרם איורים לכל ארבעת הכרכים של הספר "ירוק עד העונות בצפון" The Evergreen: A Northern Seasonal שפורסם על ידי פטריק גדס ועמיתיו בין 1895 ל-1897.

העיצובים המפורסמים והמלאים ביותר של ברנס היו עבור חדר התה של קרופורד (1926), שהיה ממוקם ברחוב האנובר באדינבורו.

ברנס שילב עבודה מסחרית והוראה, והפך לראש תחום הרישום והציור במכללת אדינבורו לאמנות, שם לימד בין השנים 1908 ל-1919.

בתחילת המאה ה-20 ברנס כבר הצליח למדי, מה שאיפשר לו לרכוש בית עירוני ג'ורג'יאני גדול בעיר החדשה של אדינבורו, שם הפך את עליית הגג לחלל סטודיו גדול.

גלריה
-----

* נערה עם נץנערה עם נץ
* מחכה למעבורתמחכה למעבורת
* דיאנה ונמפאותדיאנה ונמפאות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוברט ברנס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Martin Andrew Forrest, Robert Burns (1869 - 1941) in Willcocks, Clive (Ed.) (2014), Sir Patric Spens: The Background of the Ballad and the Vision of the Artist - Robert Burns, Limner, Dunfermline Heritage Community Projects, pp. 80 & 81
2. ↑  Martin Andrew Forrest (1982), *Robert Burns (1869 - 1941)*, in Michael Cuthbert (Ed.) (1982), *On the Side of Life: Patrick Geddes 1854 - 1932), Edinburgh College of Art, p. 10*
3. ↑  The Evergreen: A Northern Seasonal: The Book of Spring, Patrick Geddes and Colleagues, Edinburgh (1895)
4. ↑  "Robert Burns (1869–1941)". Art UK. Retrieved 10 February 2018.
5. ↑  Artists, The Fine Art Society Ltd (באנגלית)
6. ↑  Edinburgh and Leith Post Office Directory 1911–12

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 115863921X
* ISNI: 0000 0000 6706 5133
* LCCN: nb2007007075
* NKC: xx0226045
* RKD: 14309
* SNAC: w6zt80j0
* ULAN: 500000291
* VIAF: 46286974
* WorldCat: lccn-nb2007007075

 |
**יחזקאל שוורצבוים** (14 באוקטובר 1895 - 3 במאי 1959) עסק בגאולת קרקעות. רכש אדמות ושטחים ליישוב הארץ.

קורות חייו
----------

נולד בבנדין, שבפולין, בכ"ו תשרי תרנ"ו (1895) לאביו ר' אלימלך, ממשפחה חסידית מיוחסת ממקורבי האדמו"ר ר' דוד'ל מללוב. למד בחדר ובבית-המדרש.

בן 15 עלה ארצה עם קבוצת בחורים בני גילו כדי ללמוד תורה בארץ הקודש. למד שנתיים בישיבת "חיי עולם" בירושלים. התאזרח בארץ עוד בימי השלטון הטורקי. שירת בצבא הטורקי במלחמת-העולם הראשונה כמתורגמן לגרמנית ולערבית ובמקצת לטורקית. הקים יחסי היכרות וידידות עם נכבדי הערבים בעיר ובכפר.

גאולת הארץ
----------

אחרי מלחמת העולם הראשונה העמיד את קשריו אלה לשירות גאולת הקרקע בעיר ובכפר להרחבת היישוב. שטחים רבים נגאלו בהשתדלותו ובעזרתו, שטחים קטנים וגדולים ליחידים ולחבורות: 2600 דונם מאדמת כפר ג'ליל, שעליה נוסדה המושבה עיר שלום (היא רמת השרון כיום); כ-600 דונם מאדמת שייך מוניס, שעליה הוקם ישוב חקלאי קטן בשם קריית שאול (בדרך להרצליה); 3000 דונם מאדמת הכפר ספריה בשביל יהודי עשיר מלונדון ושמו ברנשטיין, ואחר כך נמכרה האדמה ל"הנוטע" ולבנק בני בנימין; חלק מאדמת סרפנד אל עמר ליד ראשון לציון, שנמכרה אחר כך לחברת ראובן בע"מ ועליה נוסדה שכונה בשם תל-אלימלך; כמה מאות דונמים מאדמת כפר טירה, שהועברו אחר כך לקרן הקיימת; חלק מאדמת כפר סלמה, שנמכר ליהודים ממצרים ושעל אדמה זו נוסדה אחר כך שכונת "קריית יוסף" בגבעתיים (שהייתה מפורסמת זמן-מה בשם "שכונת חאפ");

פעילותו בתל אביב
----------------

הוא רכש כמה חלקות שנמכרו לאנשים פרטיים ליד גבעת רמב"ם; ובתל אביב, רכש את כל השטח בשכונת צ'לנוב, הכולל את הרחובות פרץ, לוינסקי, הגדוד העברי ומרכז מסחרי ועוד. שמש בתפקיד מוכתר ממונה מטעם השלטון לשכונות העבריות בשטח העירוני של יפו כמסופר באנציקלופדיה העירונית תל אביב 100: "כמו שכונת ספר אחרות בדרום העיר בקו התפר שהיו בשטח המוניציפלי של יפו אך רצו להסתפח לתל-אביב, תאגדה גם **שכונת שפיר קליין** במסגרת ועד השכונות העבריות ביפו בהנהגת יחזקאל שוורצבוים (בתמונה), מוכתר השכונות העבריות ביפו וגואל קרקעות. שוורצבוים היה איש יוצא דופן. יליד פולין וממשפחה חסידית, אשר היה מיודד עם נכבדי הערבים, דיבר ערבית רהוטה והיה פעיל במסדר הבונים החופשיים ב"לשכת הכוכב מס' 13" בתל-אביב."

נפטר 3 במאי 1959, נקבר בבית העלמין בקרית שאול.

אשתו- שושנה (רוזה) שוורצבוים (לבית שולמן). היה אב לשני בנים ושתי בנות.

לקריאה נוספת
------------

* דני רכט, שכונת שפיר קליין, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוד תדהר (עורך), "יחזקאל שוורצבוים", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 373
2. ↑  ראו גם בערך אברהם אזולאי (מנדלבוים)
3. ↑  יחזקאל שורצבויים, באתר Billiongraves, ‏2015

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"יחזקאל שוורצבוים"**.
**פרננדו אלחנדרה מרטינז** (בספרדית: **Fernando Alejandre Martínez**; נולד ב-1956) הוא גנרל ספרדי בדימוס, אשר כיהן כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 2017–2020.

ביוגרפיה
--------

מרטינז נולד במדריד ב-1956. ב-1979 הוא התגייס לצבא ספרד, עבר הכשרה בהנדסה קרבית, והחל לשרת בגדוד מעורב צנחנים-הנדסה. ב-1991 הוא נשלח לטורקיה כדי לסייע בהיערכות הכוחות הספרדים שנשלחו להשתתף במלחמת המפרץ. ב-1994 הוא מונה למפקד כוחות מהנדסים שנשלחו לבוסניה והרצגובינה. לאחר שחזר לספרד, שימש כראש מטה פיקוד ההנדסה הקרבית, לפני שב-2003 מונה למפקד אגף המבצעים של כוח קוסובו. ב-2010 הוא מונה לראש אגף המבצעים במטה הכללי הספרדי. ב-2012 הוא מונה לסגן ראש אגף המשאבים במפקדה העליונה של כוחות בעלות הברית באירופה. באוקטובר 2015 הוא מונה לסגן מפקד פיקוד הכוחות המשותפים של נאט"ו בעיר ברונסום שבהולנד. ב-24 במרץ 2017 הוא מונה לראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). הוא כיהן בתפקיד עד 15 בינואר 2020.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרננדו אלחנדרה מרטינז** בוויקישיתוף

* ביוגרפיה באתר משרד ההגנה הספרדי
* מאמרים פרי עטו
**אסף צרויה** (נולד ב-1979) הוא מלחין, מוזיקאי, מפיק ומעבד מוזיקלי ישראלי.

ביוגרפיה
--------

אסף צרויה נולד ב-1979 בעיר רמלה. בגיל 12, שלחו את צרויה הוריו ללמוד לנגן על גיטרה. צרויה ניגן בקונסרבטוריון העירוני של רמלה והופיע בקונצרטים שונים כבר בתור ילד. בשנות האלפיים, הקים יחד עם חמישה חברים נוספים להקת רוק אתנית בשם "האוזן של ווינסט". הלהקה הופיעה ברחבי הארץ והמשיכה לפעול עד לשירותם הצבאי של חברי הלהקה.

ב-2011 הקים צרויה אולפן הקלטות בעיר תל אביב-יפו. כעבור שנתיים, עזב את האולפן והקים אולפן נוסף בקריית עקרון. באותה שנה, הוציאה מרגלית צנעני את הסינגל "ילד" שהלחין צרויה למילותיו של אבי אוחיון.

ב-2013 הפיק את אלבומו השלישי של הזמר עומר אדם, "מוזיקה ושקט", תוך שהלחין את רוב שירי האלבום, למילותיו של אבי אוחיון. האלבום זכה במעמד "אלבום זהב" על מכירת 20,000 עותקים. לאחר מכן, המשיך צרויה לעבוד עם אדם תוך שהלחין לו שירים רבים שזכו אף הם להצלחה רבה.

ב-2014 יצא שיר הנושא של הסדרה "זגורי אימפריה", שבוצע על ידי עומר אדם, נכתב על ידי מאור זגורי והולחן על ידי אבי אוחיון וצרויה. בהמשך השנה, יצא אלבומו של פאר טסי, "כוחה של אהבה", מתוכו הפיק את השיר "אל תהיי עצובה", שהגיע למקום התשיעי במצעד השבועי של מדיה פורסט.

ב-2015 יצא להיטו של הזמר דודו אהרון, "טרמינל 3", שהלחין צרויה לצד אבי אוחיון ודודו אהרון. השיר זכה להצלחה מסחרית רבה והגיע בשיאו למקום התשיעי במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' וזכה בפרס אקו"ם לשיר השנה. באותה השנה, יצא שירו של אייל גולן, "שישי בצהריים" שהלחין צרויה. השיר הגיע למקום החמישי במצעד השנתי של גלגלצ.

באוגוסט 2015 יצא אלבומו של עומר אדם, "מודה אני", בו הלחין את מרבית השירים. בין השירים שהלחין ניתן למנות את "אז הלכתי" ו"מודה אני", שזכה להצלחה רבה במצעדי הפזמונים.

ב-2016 יצא שירו של עומר אדם, "אחרי כל השנים", שעיבד והפיק צרויה. באותה שנה, זכה צרויה לצד כותב השיר אבי אוחיון ואדם עצמו בפרס אקו"ם ל"שיר השנה". ב-2017 יצא האלבום "אחרי כל השנים", בו נכלל השיר, שהפיק צרויה במלואו.

ב-2019 יצא אלבומו ה-22 של אייל גולן, "הפוך מהיקום", מתוכו הלחין את השיר "כמו בספרים ההם".

ב-2020 יצא אלבומו השישי של עומר אדם, "Omer", מתוכו הלחין והפיק צרויה את השירים "חברות שלך" ו"פעם בחיים".

ב-2023 יצא אלבומו השביעי של עומר אדם, "סוף העולם", מתוכו הלחין והפיק צרויה את השיר "קומה 58".

### חיים אישיים

צרויה מתגורר במזכרת בתיה. נשוי ואב לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אסף צרויה, באתר "פזמונט"
* ארז שרווינטר, אסף צרויה, שעומד מאחורי כמה מהלהיטים הגדולים של המוזיקה הישראלית בשנים האחרונות, בריאיון ראשון, באתר ערים
משמאל לימין: אפלטון, הגל, מרקס
**החברה הפתוחה ואויביה** (באנגלית: **The Open Society And Its Enemies**) הוא שם ספרו של הפילוסוף קרל פופר שיצא לאור ב-1945 ומקורו בשני כרכים. בספר זה מבקר פופר הן את ההיסטוריציזם של אפלטון, הגל, מרקס ואחרים והן את השאיפה ליצירת חברה סגורה אוטופית. לטענתו, היסטוריציזם אינו יכול להיות בעל תוקף מדעי, מאחר שכמות הנתונים שישנם בעולם רבה מדי, ולא ניתן להכליל את כולם במסגרת תאוריה היסטוריוסופית אחת.

במבוא לספר כתב קרל פופר כי אם חפצים אנו בקיום הציוויליזציה שלנו, עלינו להיגמל מן ההרגל לבטל עצמנו מפני אנשים גדולים. אנשים גדולים עלולים לשגות שגיאות גדולות. המרקסיזם, למשל, עושה רדוקציה של החברה האנושית לשורת תהליכים כלכליים ותוצאותיהם. אי אפשר לבחון אם תאוריה זו נכונה, שכן כל מה שלא מתאים לתאוריה מוסבר על ידי גורם נוסף שלא התחשבו בו דיו.

השאיפה לחברה אוטופית, טוען פופר, היא שאיפה לחברה שאינה משתנה. אם החברה אוטופית אזי כל שינוי הוא הרעה בהכרח של המצב הקיים. מכאן שיצירת אוטופיה דורשת גם יצירתם של חוקים המונעים שינוי. מכיוון שאף תאוריה חברתית לא יכולה לקבל תוקף מדעי, אזי גם לא ניתן לדעת אם החברה האוטופית המוצעת היא אכן אוטופית. הבחירה באוטופיה, על פי פופר, היא הימור שמחירו כבד, שכן מרגע שנבחרה ה"אוטופיה" שוב לא ניתן לשנותה.

מכאן יוצא פופר להגנת הדמוקרטיה. לטענתו, הדמוקרטיה מאפשרת שינויים מעצם בסיסה, ומתקדמת בהדרגה לקראת חברה טובה יותר. בעולם, המשתנה תמיד, השארת האפשרות לשינוי חברתי פתוחה היא דבר שבהכרח, ואין בה מן הסיכון הכרוך בקבלת מרות אוטופית. השאלה העיקרית בדמוקרטיה לפי קרל פופר איננה איך בוחרים את השליט אלא מה הדרך האפשרית לפטר את השליט במידת הצורך.

הספר תורגם לעברית ויצא במספר מהדורות.

לקריאה נוספת
------------

* קרל פופר, **החברה הפתוחה ואויביה**, תרגם אהרן אמיר, הוצאת שלם, 2003.

קישורים חיצוניים
----------------

* תוכן העניינים וההקדמה באתר הוצאת שלם
* נתן רון, החינוך הפתוח ואויביו - היסטוריה וחינוך בהגותו של קרל פופר, באתר "האייל הקורא", 15 בספטמבר 2004
* שירי לב-ארי, קרל הגדול ואויביו, באתר הארץ, 9 במרץ 2003
* 

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb13541959n (data)
* VIAF: 215950910
* WorldCat (עם VIAF): 215950910

 |
**רוברטו דה לה רושה** (באנגלית: **Robert de la Rocha**‏; נולד ב-26 בנובמבר 1937) הוא צייר, גרפיקאי וצייר קיר מקסיקני-אמריקאי. הוא היה חלק מקולקטיב האמנות צ'יקאנו לוס פור במשך כמה שנים. דה לה רושה השפיע גם על הקמת החגיגה המקסיקנית המסורתית של יום המתים בלוס אנג'לס. הוא אביו של סולן ותמלילן זאק דה לה רושה.

קריירה
------

ב-1973 הוא הצטרף לקולקטיב האמנות המשפיע של צ'יקאנו לוס פור. הקבוצה, שהורכבה מקרלוס אלמארז, פרנק רומרו, גילברט לואן ודה לה רושה, הייתה אחראית למספר רב של ציורי קיר ומיצבי אמנות ציבוריים באזור לוס אנג'לס. על פי לואן, הוא ודה לה רושה הדגישו היבטים "ילידיים ומקומיים" של אמנות צ'יקאנו, בעוד ששני החברים האחרים התעניינו יותר במסורת האירופית. הקבוצה הייתה גם מהראשונות שמשכו את תשומת הלב המרכזית לאמנות צ'יקאנו, כשהיא הציגה במוזיאון לאמנות של מחוז לוס אנג'לס ב-1974. לדברי ג'ודית הרננדס, החברה הראשונה בלוס פור, דה לה רושה היה גם "יוצר הדפס מבריק", שהרבה מדימויו שאוב מ"מצבו הנפשי השברירי מאוד.

### מחדש את יום המתים בלוס אנג'לס

דה לה רושה השפיע גם על החזרת החגיגה המקסיקנית המסורתית של יום המתים בלוס אנג'לס, כאשר הוא, יחד עם אמן צ'יקאנו גרונק ועוד כמה אחרים, הוביל תהלוכה מבית הקברות אוורגרין במעלה רחוב פירסט באיסטסייד לוס אנג'לס. לואן אמר מאוחר יותר כי לדה לה רושה "צריך לתת קרדיט על תחילת התהליך הזה - כמעט לבדו. ומה שהוא עשה, הוא לא קיבל מימון או שהוא לא ביקש רשות מאף אחד, הוא פשוט הלך ועשה את זה. "

בשנת 1974, דה לה רושה, יחד עם המייסדים האחרים של לוס פור, הוצג בסרט תיעודי בשם Los Four/Murals of Aztlan. בשנת 1999, דה לה רושה הוצג בתערוכה משותפת עם אמן לוס אנג'לס ג'ון זנדר בגלריה לה לוז בלונג ביץ', קליפורניה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Library of Congress Subject Heading authority
2. ↑  "Revolution Number 9"
3. ↑  Douglas Messerli, Reimagined Landscapes: Frank Romero's Los Angeles, Hyperallergic, ‏2017-05-13 (באנגלית אמריקאית)
4. 1 2  Oral history interview with Gilbert Sanchez Lujan, 1997 Nov. 7-17 | Archives of American Art, Smithsonian Institution, www.aaa.si.edu (באנגלית)
5. ↑  Smithsonian Archives of American Art
6. ↑  Interview with Judithe Hernandez, 1998 Mar. 28 | Archives of American Art, Smithsonian Institution, www.aaa.si.edu (באנגלית)
7. ↑  *Los Four/Murals of Aztlan*, נבדק ב-2024-02-28
8. ↑  "John Zender Biography"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0003 7146 338X
* LCCN: n87856881
* SNAC: w6br9r3c
* ULAN: 500299813
* VIAF: 35979230
* WorldCat: lccn-n87856881

 |
**בן לוקח בת** הוא סרט דרמה ישראלי משנת 1982 שכתבה וביימה מיכל בת-אדם.

הסרט, ששמו לקוח ממשחק-ריקוד בשם זהה, הוא דרמה רומנטית שבה מככבים ילדי-קיבוץ ממעיין צבי וכפר גליקסון לצד שחקנים מקצועיים, ומתרחש על רקע נופי מעיין צבי של ראשית שנות השמונים.

העלילה מבוססת על חוויותיה של היוצרת, ובמרכזה איה - ילדה תל אביבית שנשלחת לחיות תקופה של שנה בקיבוץ. הסרט דן בקונפליקטים בין התרבויות המנוגדות של אותה עת בחברה הישראלית שבה עוד נשאו הקיבוצים בתפקיד מפתח קאנוני, ובודק את היחסים בין בת-העיר הזרה לבת-המשק תוך שהוא מדגיש את ההבדלים והמתחים ביניהן.

לתקופה קצרה היה הסרט לפולחן בקיבוצים.

תקציר העלילה
------------

הוריה של איה הם זוג רופאים שיוצאים בשליחות לתאילנד במסגרת עבודתם, ומוסרים את איה בת ה-11 למשך זמן היעדרותם לקיבוץ. עם פרידתה מהוריה איה מוצאת את עצמה בתוך חברה סגורה שמערכת ערכיה ואורחות-חייה זרים לה. היא מצופה להשתלב בקרב שכבת בני גילה ומגלה עד-מהרה כי הם אינם מסבירים לה פנים. מעל כולם בולטת חנה הבלונדינית היפה, שעוינותה כלפי איה לובשת גוון של קנאה רומנטית סביב גיורא, בן כיתה ו'. בתוך כך ובהדרגה נוצרים גם קשרי ידידות והבנה מסוימים בין איה לבין חלק מהילדות והילדים. באחד מרגעי השיא של הסרט מבקשת חנה, שנואת נפשה של איה, להפליל את איה על מנת לפגוע בה, היא לוקחת בולים יקרים מאוסף הבולים של אורי, אחד הילדים ומניחה אותם במגירה של איה על מנת להפליל אותה. לאחר שכולם בטוחים כי איה היא זו שגנבה את הבולים ומנדים אותה, מתגנבת איה למיטתה של חנה, בעת שזו ישנה בלינה המשותפת, וגוזרת לה את שיערה הארוך.

לצד תככים, נאמנות, רוע לב וחברות אישית, עובר הסרט דרך אירועים ומוטיבים שמאפיינים את התקופה וביניהם מוות בקרב של בן קיבוץ נערץ, ואי-ודאות כלכלית.

שחקנים ודמויות
--------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| עינת הלפמן | איה |  |
| אילן דר |  | אבא של איה |
| גבי אלדור | אינה |  |
| שי גולן | צביקה |  |
| אסף צור | גיורא |  |
| גיל דונצבסקי | נני |  |
| אסנת פרגו | חנה |  |
| איילה פיזל |  | אמא של חנה |
| אייל פוקס | דודו |  |
| בועז רנקביץ | רוני |  |
| עמליה דיין | עמליה |  |

קישורים חיצוניים
----------------

* "בן לוקח בת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "בן לוקח בת", באתר AllMovie (באנגלית)
* "בן לוקח בת", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "בן לוקח בת", באתר אידיבי
* "בן לוקח בת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* "בן לוקח בת", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* הסרט המלא לצפייה בתשלום באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים
* "בן לוקח בת" באתר "קרן הקולנוע הישראלי"

| סרטי מיכל בת-אדם |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| רגעים (1979) • על חבל דק (1980) • בן לוקח בת (1982) • המאהב (1986) • אלף נשותיו של נפתלי סימן טוב (1989) • אישה זרה (1993) • הדוד פרץ ממריא (1993) • איה: אוטוביוגרפיה דמיונית (1994) • אהבה ממבט שני (1998) • חיים זה חיים (2002) • ריטה שם זמני (2007) • מאיה (2010) • הדרך לאן (2016) |

 |
**רוֹי סְטִיוּאָרְט מוּר** (באנגלית: **Roy Stewart Moore**; נולד ב-11 בפברואר 1947) הוא פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שופט לשעבר בבית המשפט העליון של מדינת אלבמה. הוא גם מייסד ונשיא הקרן למשפט מוסרי. מור היה מועמדה של המפלגה הרפובליקנית בבחירות המיוחדות לסנאט ארצות הברית מטעם אלבמה 2017 שנערכו על מנת למלא את מקומו של הסנאטור ג'ף סשנס.

מור נבחר לתפקיד נשיא בית המשפט העליון של אלבמה בשנת 2001, אך הודח מתפקידו בנובמבר 2003 בידי בית המשפט העליון לאחר שהפר את תקנות האתיקה המשפטיות בעקבות סירובו להסיר פסל של שני לוחות הברית עם עשרת הדיברות שהציב מחוץ למשכן בית המשפט. מור התמודד פעמיים על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לתפקיד מושל אלבמה (ב-2006 ו-2010), אולם הפסיד בשלב הבחירות המקדימות. מור נבחר שוב לנשיאת בית המשפט ב-2013, אך הושעה במאי 2016, כאשר קרא לשופטים במדינתו להמשיך ולאכוף חרם על נישואים חד-מיניים, בניגוד לפסיקת בית המשפט העליון של ארצות הברית.

עקב ערעור שלא צלח, התפטר מור באפריל 2017 מבית המשפט העליון באלבמה, והודיע כי יתמודד למושב הריק של מדינתו בסנאט של ארצות הברית, אשר פונה על ידי ג'ף סשנס, לאחר שאישר הסנאט את מינוי לתובע הכללי של ארצות הברית. בבחירות המקדימות ניצח מור את הסנאטור לותר סטרנג', מחליפו של סשנס בסנאט.

במהלך התמודדותו לסנאט עלו טענות מרובות לפיהן מור רדף או תקף מינית נערות בשנות השלושים לחייו. חמש נשים טוענות כי מור ניסה לקיים איתן קשרים רומנטיים כשהיו עדיין בתיכון. מור הכחיש טענות אלו ומספר סנאטורים ובכירים רפובליקנים קראו לו להסיר מועמדותו לפרוש מהמירוץ. הוא הוסיף לכנות טענות אלה "חדשות מזויפות" שנועדו להכתים את מסע הבחירות שלו. מור קיבל 48.4% מהקולות, שיעור תמיכה שלא הספיק לו כדי לזכות במושב, והוא הפסיד למועמד הדמוקרטי דאג ג'ונס. ב-2020 התמודד שוב למועמדות המפלגה הרפובליקנית אך סיים במקום הרביעי אחרי בראדלי ביירן, ג'ף סשנס וטומי טוברוויל.

מור נחשב לחסיד הימין הרדיקלי בארצות הברית. הוא משך את תשומת הלב הארצית ועורר מחלוקות וסערות רבות עקב תפיסותיו הגזעניות, ההומופוביות, הטרנספוביות, האנטישמיות והאסלאמופוביות, אמונתו כי על הנצרות לעמוד במרכז סדר היום וקשרי העבר שלו לארגוני עליונות לבנה ונאו-קונפדרציה. מור היה קול מוביל בתנועה אשר קידמה את הטענה הכוזבת כי הנשיא לשעבר ברק אובמה לא נולד בארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוי מור** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מסע הבחירות של מור לסנאט (באנגלית)
* רוי מור, ברשת החברתית פייסבוק

* רוי מור, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* פוליטיקה מלוכלכת, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד הגרדיאן והארץ, הכירו את הרפובליקאי שהיה קיצוני מדי אפילו לטראמפ, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2017
2. ↑  Roy Moore announces he will run for U.S. Senate
3. ↑  Roy Moore will seek U.S. Senate seat
4. ↑  סוכנויות הידיעות‏, "מועמד רפובליקני לסנאט ביצע מעשים מגונים בנערה בת 14 ב-1979", באתר וואלה!‏, 9 בנובמבר 2017
5. ↑  Locals Were Troubled by Roy Moore’s Interactions with Teen Girls at the Gadsden Mall, באתר ניו יורקר, 13 בנובמבר 2017
6. ↑  Far-right view helps Moore in Alabama, באתר The Journal Gazette‏, 28 בספטמבר 2017
7. ↑  Roy Moore's foundation shared a video in 2015 calling Obama a Muslim, באתר CNN‏, 20 בספטמבר 2017

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007454450605171
* ISNI: 0000 0000 4419 7782
* LCCN: no2005078095
* NLA: 35361130
* SNAC: w6tn813m
* VIAF: 53886211
* WorldCat (עם VIAF): 53886211

 |
**שמעון (סיומה) גרינהויז** (3 במאי 1930 – 19 בינואר 2024) היה ניצול השואה ששימש כמנהל בית הספר עמל ב' בפתח תקווה. עד פטירתו שימש כמורה לפיזיקה ומתמטיקה במספר תיכונים בעיר. בשנת 2017 הוענק לו על ידי שר החינוך נפתלי בנט פרס מפעל חיים, שהוענק לראשונה בטקס השנתי "המורה של המדינה". גרינהויז הדליק משואה בעצרת הממלכתית ביד ושם לציון יום הזיכרון לשואה ולגבורה בשנת 2009.

ביוגרפיה
--------

### מלחמת העולם השנייה

גרינהויז נולד ב-1930 בקראסנה, בלארוס. בשלהי 1941, לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות (מבצע ברברוסה), נכלאה משפחתו של גרינהויז בגטו קראסנה. גרינהויז ואמו התגנבו מהגטו אל מכרה פולנייה, וזאת סיפקה להם מים ומזון. הם נתפסו, וקצין אס אס עמד להרוג אותם בנשקו. הפולנייה התחננה, בכתה והציעה לגרמני כסף ומזון וסיגריות כדי שיניח להם. לבסוף, הגרמני השתכנע והותיר אותם בחיים. אחיו ואחותו של גרינהויז יצרו קשר עם הפרטיזנים שהסתתרו ופעלו באזורי הביצות סביב קראסנה. לראשי הגטו נודע על הקשר עם הפרטיזנים, והם עצרו את האח מנדל ואיימו עליו לבל יברחו הוא ואחותו מן הגטו.

במרס 1943, בחג הפורים, חיסלו הגרמנים את הגטו, רצחו את יושביו ושרפו את גופותיהם. בין הקורבנות היו אחיו מנדל ואחותו הניה. גרינהויז ואמו, עם עוד כ-20 מתושבי הגטו, הסתתרו במסתור שהוכן מבעוד מועד ושרדו שם במשך חמישה ימים. לאחר מכן הגיעו לפרטיזנים. גרינהויז חטב עצים עבור הפרטיזנים, ובמהלך העבודה נקטעו אצבעות ידו. באין טיפול רפואי, סבל מנמק.

שר החינוך נפתלי בנט ושמעון גרינהויז בטקס הענקת פרס מפעל חיים, 2017
ראש עיריית פתח תקווה, איציק ברוורמן, מעניק תעודת הוקרה לשמעון גרינהויז
### לאחר המלחמה

לאחר מלחמת העולם השנייה שב גרינהויז עם אמו לקראסנה. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון, למד משפטים ומתמטיקה באוניברסיטה ובשנת 1960 עלה עם אמו לישראל. הוא הקים משפחה, ונולדו לו ארבעה ילדים. בנו גיל נפטר מסרטן בשנת 2000, בגיל 34.
גרינהויז הקדיש את חייו להוראה והיה מחנך ומנהל בית ספר תיכון עמל ב' בפתח תקווה ובנוסף לימד בתיכון גולדה בפ"ת מתמטיקה.

גרינהויז שימש כאיש עדות ביד ושם, והעביר באופן קבוע שיחות והרצאות על סיפור חייו לתלמידי תיכון המגיעים למוזיאון.

גרינהויז נפטר ב-19 בינואר 2024, בגיל 93.

קישורים חיצוניים
----------------

* שמעון גרינהויז מדליק משואה בטקס המרכזי לשואה ולגבורה ב"יד ושם", באתר יוטיוב, 20 באפריל 2009
* בגיל 87 ניצול השואה שמעון גרינהויז ממשיך ללמד מתמטיקה בתיכון עמל ב', באתר mynet,‏ 24 באפריל 2017
* זה לא הגיל זה התרגיל, באתר ynet, 16 במאי 2017
* המורים של המדינה, באתר ynet, 6 ביוני 2017
* התלמידים הם סם החיים שלי, באתר ‏מאקו‏, 12 באפריל 2018
* זיכרון בסלון בהנחיית אופירה אסייג ויאיר שרקי, באתר ‏מאקו‏, 4 באפריל 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  שמעון גרינהויז, באתר יד ושם
מדיסון סקוור גארדן, ניו יורק
הפורום
בניין הנושא של נמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס
**צ'ארלס לאקמן** (באנגלית: **Charles Luckman**‏; 16 במאי 1909 - 26 בינואר 1999) היה איש עסקים ואדריכל אמריקאי.

כאיש עסקים
----------

לאקמן, שנולד בקנזס סיטי, בן יחיד למשפחה מן המעמד הבינוני, ביקש לממש חלום ילדות ולהיות אדריכל. לשם כך השתלם באוניברסיטת אילינוי, ובשנת 1931 סיים את לימודיו. אולם עקב השפל הגדול לא מצא עבודה כאדריכל ופנה לעסקים. בתחילה עבד כאיש מכירות ובהמשך קודם למשרות ניהול רמות יותר ויותר עד שהיה בגיל 30 לאחד המנכ"לים הצעירים ביותר בארצות הברית, כמנהלה של חברת משחת השיניים "Pepsodent". שבע שנים לאחר מכן, עקב רכישה, הפך למנכ"ל "ליוור ברודרס" (חלק מתאגיד הענק יוניליוור ונציגו בארצות הברית) וזכה לתואר "ילד הפלא של עולם העסקים האמריקאי" (Wonder Boy of American Bussiness).

בעת מלחמת העולם השנייה כיהן בוועידת הנשיא לזכויות אדם. מיד עם תום המלחמה ביקש הנשיא הארי טרומן כי לאקמן ייקח על עצמו את תפקיד היושב ראש של "הוועדה האזרחית לסיוע" (למדינות אירופה), מסגרת שקדמה במספר חודשים לתוכנית מרשל. עבור פועלו זה זכה לעיטור לגיון הכבוד הצרפתי, לחבר מסדר יוחנן הקדוש הבריטי ולעיטור "כוכב הסולידריות" האיטלקי.

ב-10 ביוני 1946 הופיע המנכ"ל הצעיר של "ליוור ברודרס" על שער גיליון טיים מגזין.

כאדריכל
-------

לאקמן לא ויתר על חלום ילדותו וב-1949, עשרים שנה לאחר שעזב את האוניברסיטה, סייע לתכנן את "ליוור האוס", מטה החברה שלו בניו יורק. גורד השחקים האלגנטי תוכן לפי עקרונותיו של האדריכל מיס ון דר רוהה והיה אחד הראשונים שנבנו תוך שימוש ב"מסכי זכוכית" אטומים לכל ארכו.

לאקמן התפטר מראשות ליוור ברודרס כדי להפוך לאדריכל במשרה מלאה. הוא עבר ללוס אנג'לס וחבר לוויליאם פריירה, שעמו למד באילינוי. בין הפרויקטים שתכננו בשנות החמישים נמצאים כמה מן המבנים המודרניסטיים שאפיינו את אדריכלות התקופה בלוס אנג'לס, אשר שמו דגש על קווים נקיים ומעוגלים ומבנה אווירודינמי, עיצוב שקרא "סילוני" או "חללי". גולת הכותרת של עבודתם הוא המבנה הנושאי של נמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס, כמו כן תכננו את "עיר הטלוויזיה" של CBS בפיירפקס, את מלון הילטון בברלין, את מלון דיסנילנד ועוד.

לאחר שעזב את השותפות עם פריירה תכנן לאקמן בלוס אנג'לס את מרכז הכנסים של לוס אנג'לס, מרכז Aon, גן החיות של לוס אנג'לס והפורום. בניו יורק תכנן את המדיסון סקוור גארדן, עבור נאס"א תכן את מרכז הבקרה לטיסות המאוישות ביוסטון ומבנים במרכז החלל קנדי, ואת אצטדיון אלוהה בהונולולו. משרד האדריכלים שהקים (Charles Luckman Associates (CLA, היה לאחד הגדולים והמצליחים בארצות הברית בין 1968 ו-1973.

לקריאה נוספת
------------

* Charles Luckman ,**Twice in a Lifetime: From Soap to Skyscrapers** (New York, NY: W. W. Norton, 1988) ISBN 0-393-02584-5
* Sam Hall Kaplan, **L A Lost & Found: An Architectural History of Los Angeles**, Hennessey & Ingalls, 2000 ISBN 978-0940512238

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'ארלס לאקמן** בוויקישיתוף
* דיוקנו על שער טיימס מגזין
* ביוגרפיה ואוסף מסמכיו (באנגלית)
* הספד בניו יורק טיימס (באנגלית)
* צ'ארלס לאקמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מחקרי לאקמן

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 119008696
* ISNI: 0000 0000 7861 1611
* LCCN: n87928915
* NARA: 10572050
* SNAC: w6gb53n8
* ULAN: 500043000
* VIAF: 79407175
* WorldCat: lccn-n87928915

 |
"שמתי לב", ספר ביכוריה של רחלי מושקוביץ
**רחלי מושקוביץ** (נולדה בשנת 1986) היא מחזאית, שחקנית סופרת ויוצרת תיאטרון נשי. מנכ"לית תיאטרון ובית הספר למשחק "לחישה". כותבת במגזין פנימה ועיתון בשבע. וזוכת פרס שר החינוך לתרבות יהודית לשנת 2018.

ביוגרפיה
--------

בוגרת מכללת אמונה, ובעלת תואר ראשון בתיאטרון, חינוך ויהדות. עוסקת בתיאטרון נשי ויצירה יהודית. מנכ"לית תיאטרון ובית הספר למשחק "לחישה". מנהלת בקבוצת אית"י המאגדת את אמני הבמה לתרבות יהודית. מחברת הספר "שמתי לב". פעילה ציבורית לקידום תרבות יהודית, ותרבות נשית בפרט. כותבת במגזין פנימה ועיתון בשבע.

ב-16 באוקטובר הודיע שר החינוך, נפתלי בנט על רחלי מושקוביץ כזוכה בפרס שר החינוך לתרבות יהודית ע"ש אורי אורבך לשנת 2018 בתחום התיאטרון.

נשואה ואם לשבעה, תושבת מעלה אפרים שבבקעת הירדן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רחלי מושקוביץ** בוויקישיתוף
* רחלי מושקוביץ, ברשת החברתית פייסבוק
* רחלי מושקוביץ חדשות ערוץ 7
* הדר תאנה, לחישה מהדהדת - ביקורת תיאטרון, ערוץ 7, 18 באוקטובר 2018
* כיפתרבות - השבוע בפודקאסט: רחלי מושקוביץ אתר כיפה
* יוסף ארנפלד, תחנות תרבות עם רחלי מושקוביץ, באתר ערוץ 7, 8 בפברואר 2018
* הודיה כריש חזוני, ‏תיאטרון לנשים בלבד שלא מתפשר על איכות והלכה, בעיתון מקור ראשון, 7 בנובמבר 2018
* עפרה לקס, "לעבוד את השם, לא את השם שלי", באתר ערוץ 7, 8 ביוני 2023

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987008145485905171
* LCCN: n2018041317
* VIAF: 5153237726329210635
* WorldCat: lccn-n2018041317

 |
**רוברט סקוט "בוב" ג'קסון** (באנגלית: **Robert Scott "Bob" Jackson**; נולד ב-5 במרץ 1957) הוא שחיין עבר אמריקאי, אלוף עולם (ברלין 1978) במשחה ל-100 מטר גב.

ביוגרפיה
--------

ג'קסון למד והתאמן באוניברסיטת אריזונה.

### 1975

במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי בשנת 1975 הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.90 שניות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:10.18 דקות.

### 1976

באולימפיאדת מונטריאול הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 57.69 שניות.

### 1978

#### אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה במערב ברלין, גרמניה המערבית 1978 זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא אליפות חדש של 56.36 שניות, לפני בן ארצו פיטר רוקה (56.69 שניות) ורומולו ארנטס מברזיל (58.01 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם ניק נביד, ג'ו בוטם ודייוויד מקאג בשיא אליפות חדש של 3:44.63 דקות, לפני גרמניה המערבית (3:48.58 דקות) ובריטניה (3:49.06 דקות).

### 1979

במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסן חואן, פוארטו ריקו בתחילת יולי 1979 הוא זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.66 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא משחקים חדש של 3:47.20 דקות.

ראו גם
------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בוב ג'קסון** בוויקישיתוף   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**
הרב **צדוק ("דוֹקי") בן ארצי** (נולד ב-1957) הוא רב ומרצה ישראלי, נווט קרב במילואים בדרגת סגן-אלוף. היה רב חיל האוויר בשנים 2004–2007, ומייסד וראש תחום "תודעה יהודית" ברבנות הצבאית בין השנים 2001–2004.

קורות חייו
----------

נולד ליצחק בן ארצי, שנפל בקרב על הר ציון במלחמת ששת הימים. בצעירותו קיים בן ארצי, מצאצאי הרב יעקב יצחק מפשיסחה, אורח חיים חילוני. הוא שירת בצה"ל כנווט קרב. בהמשך חזר בתשובה, למד בישיבת מרכז הרב ובכולל ארץ חמדה, וכיהן כרב חיל האוויר. בשנת 2001 הקים הרב הצבאי הראשי תא"ל הרב ישראל וייס את ענף "ערכי תורה ללחימה" ברבנות הצבאית והעמיד בראשו את הרב בן ארצי. ייעודו של הענף היה לעורר מוטיבציה בקרב החיילים ולהנחיל להם ערכים של מצוינות אישית ושל ציונות. בעקבות ביקורת שהופנתה כלפי הרבנות הצבאית, השתנה שם הענף ל"תחום תודעה יהודית".

בתקופת כהונתו של הרב הצבאי הראשי תא"ל הרב אביחי רונצקי, התרחבה פעילות תחום תודעה יהודית תחת פיקודו של הרב בן ארצי. בתקופה זו הגיעה הפעילות החינוכית של הרבנות ביחידות צה"ל להיקפים נרחבים, בפרט בהפעלת חמ"ל המארגן ללוחמים ולקצינים בצה"ל סופי שבוע וסיורים ערכיים בירושלים. פעילות הרב בן ארצי בענף שעליו הופקד נערכה תוך מאבק סמכויות מול חיל החינוך, ותוך התמודדות עם ביקורת מגורמים בצבא ובתקשורת שראו בפעילותו הטפה דתית ופוליטית.

באוגוסט 2014 השתחרר משירות פעיל בצה"ל. כיום משמש בן ארצי כמרצה במילואים בתחום תודעה יהודית.

הרב בן ארצי נשוי לרבקה, בתו של פרופ' אברהם כוגן, ומתגורר בשכונת נוף ציון בירושלים, שבה הוא משמש באופן בלתי רשמי כרב השכונה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  טולי פיקרש, הרבנות הצבאית מציגה: מהפך, באתר עיתון הצופה
2. ↑  עמוס הראל‏, בכירים בצה"ל: הרבנות שוטפת את המוח לצבא, באתר וואלה!‏, 23 באוקטובר 2008
3. ↑  אודות חיל הרבנות הצבאית, באתר "אנשים ברשת" של צה"ל
4. ↑  עמוס הראל, כך מחזיר הרב הצבאי את צה"ל בתשובה, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2008
5. ↑  עמוס הראל, מלחמת תרבות, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2008
6. ↑  עמוס הראל‏, בכירים בצה"ל: הרבנות שוטפת את המוח לצבא, באתר וואלה!‏, 23 באוקטובר 2008‏
**רוזנות (נסיכות) רויס-שלייץ** (בגרמנית: **Grafschaft (Fürstentum) Reuss-Schleiz**) הייתה רוזנות גרמנית מבית רויס, אשר הייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה, הקונפדרציה של הריין והקונפדרציה הגרמנית.

היסטוריה
--------

השלטון במזרח תורינגיה הפך לעצמאי עם חלוקת הרוזנות הקיסרית של רויס לקו הצעיר, האמצעי והמבוגר. רויס-שלייץ השתייכה בתחילה לקו האמצעי מ-1596 עד 1616, אולם הגיעה לבסוף לקו הצעיר, שם הייתה אחד מענפי הבית. בשנת 1802 מת היינריך השלושים, רוזן רויס-גרה והיינריך הארבעים ושניים, רוזן שלייץ איחד את שתי הרוזנויות תחת שלטונו. ב-9 באפריל 1806 היינריך קיבל את התואר נסיך מידי נפוליאון. בשנת 1807 הנסיכות הצטרפה לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1815 היא הצטרפה לקונפדרציה הגרמנית.

שלייץ הייתה מקום מגוריו של ענף זה של הקו הצעיר עד אמצע המאה ה-19. ב-1848 נפלו שטחי רויס-אברסדורף, שכללו מאז 1824 גם את אזורי רויס-לובנשטיין, לענף רויס-שלייץ, ומכיוון שקו גרה כבר עבר בירושה משותפת לידי שלייץ, לובנשטיין ואברסדורף ב-1802, החזיק הענף בכל שטחי הקו הצעיר, וכתוצאה מכך ייסד את נסיכות רויס הקו הצעיר ב-1848. עם עלייתה של גרה והפכה לעיר תעשייתית ומסחרית חשובה במאה ה-19, חשיבותה של שלייץ ירדה יותר ויותר, ובשל כך בשנת 1848 הפכה גרה למקום מגוריה של הנסיכות החדשה שהוקמה נסיכות רויס הקו הצעיר במקום שלייץ.

שליטי רויס-שלייץ
----------------

### הלורדים של רויס-שלייץ

* היינריך התשיעי (1647–1666) (\* 1616; † 1666)
* היינריך הראשון (1666–1673) (\* 1639; † 1692), מ-1647 עד 1666 מר רויס צו סאלבורג

### רוזני רויס-שלייץ

היינריך האחד עשר (1669–1726), תחריט מאת יוהאן פרידריך רוסבך, לייפציג, לאחר אליאס גוטלוב האוסמן
* היינריך הראשון (1673–1692) (\* 1639; † 1692)
* היינריך האחד עשר (1692–1726) (\*1669; †1726)
* היינריך הראשון (1726–1744) (\* 1695; † 1744)
* היינריך השנים עשר (1744–1784) (\* 1716; † 1784)
* היינריך הארבעים ושניים (1784–1806) (\* 1752; † 1818)

### נסיכי רויס-שלייץ

* היינריך הארבעים ושניים (1806–1818) (\* 1752; † 1818)
* היינריך השישים ושניים (1818–1848) (\* 1785; † 1854), מאז 1848 נסיך רויס מהקו הצעיר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נסיכות רויס-שלייץ** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  שליטי מדינות גרמניה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4452910-7
* VIAF: 246946575
* WorldCat: viaf-246946575

 |
החרסים בתערוכה מיוחדת בתל אביב ב-2009. מימין, (1) חרס חייהו, ומשמאל (2) החרס של בית-חורון.
**חרסי תל קסילה** הם שני שברי חרס קטנים עליהם כתובות (אוסטרקונים), שנמצאו על פני השטח של תל קסילה – תל ארכאולוגי השוכן כיום בשטח מוזיאון ארץ ישראל.

החרסים שנמצאו בשטח מחזקים את הסברה כי במקום פעל נמל פנימי על נחל הירקון, דרכו התבצע יבוא של זהב וייצוא של שמן זית.[דרוש מקור][מפני ש...]

חרס חיהו
--------

כתובת מסוף המאה ה־8 לפנה"ס. החרס התגלה באוקטובר 1945 על ידי יעקב קפלן. הכתובת חרוטה על שבר של כלי בעל תחתית עגולה, מצופה שכבה אדמדמה, בכתב עברי מחובר שהיה נהוג בישראל וביהודה במאה השמינית לפנה"ס. למרות שכל אות חרוטה בנפרד ניכרת מגמה ברורה לחיבור האותיות.

הכתובת המקורית היא:

> 
> למלכ אל[ף]  
> 
> שמנ ומאה  
> 
> חיהו
> 
> 
> 
> 

הכתובת מפורשת כתעודת משלוח עבור כמות מסוימת של שמן שנשלחה למלך כלשהו על ידי אדם בשם חיהו. פירוש המלה "למלכ" היא "שייך למלך" או "(נשלח) אל המלך"; לא מוזכרת יחידת המידה של השמן. "חיהו" הוא שם מקוצר מ"אחיהו", כמו "חירם" מ"אחירם" ו"חיאל" מ"אחיאל", והסיומת ־יהו מחזקת את הקשר בין הכתובת ליהודה (הסיומת התאופורית הנהוגה בישראל היתה ־יו).

חרס בית חורון
-------------

החרס התגלה במאי 1946 על ידי הארכיולוג ד"ר רוברט הוף. זהו שבר של כלי חרס גדול בצבע אפור בהיר עליו כתובת חרוטה באותו כתב עברי מחובר כמו על חרס חיהו.

הכתובת מתוארכת לסוף המאה ה־8 או המאה ה־7 לפנה"ס, ותוכנה הוא:

> 
> זהב. אפר. לבית. חרנ. [...]  
> 
> ש Ξ
> 
> 
> 
> 

הביטוי "זהב אופיר" מוזכר במקרא במלכים א' ט' כ"ח, י' י"א, דברי הימים א' כ"ט ד', דברי הימים ב' ח' י"ח, ט' י', כזהב שמוצאו מארץ אופיר שהובא באניות שלמה וחירם לעציון גבר, וממנו נובע הכינוי לזהב משובח (דברי הימים א' כ"ט ד').

בשורה השנייה, ה"ש" מסמלת קיצור של "שקל" – יחידת משקל נהוגה בימי קדם לתשלום בכסף ובזהב, והסימן המופיע אחריה – שלושה קווים אופקיים (במקום בו הועתקה לעיל קסי – Ξ), מסמל את הספרה 30 בשיטת המספרים הפיניקית. פירוש הכתובת הוא "זהב הבא מאופיר, לבית חורון", כאשר בית חורון יכול להיות שם יישוב או כינוי למקדש חורון, שייתכן שהיה בתל קסילה עצמו. בנימין מזר סבר שהמשלוח היה מיועד למקדש האל הכנעני חורון שנמצא בעיר בית חורון.

ד"ר רוברט הוף לא מסר את החרס לרשות העתיקות כפי שחוק העתיקות מחייב, ואף ניסה למכור אותו. כחלק מהסכם שהתגבש בין הצדדים בשנת 1957, החרס נמסר למדינת ישראל ומוצג במוזיאון ישראל. חרס חיהו היה ונשאר בידיים פרטיות.

ראו גם
------

* רשימת כתובות כנעניות וארמיות

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5  שמואל אחיטוב, **הכתב והמכתב**, מוסד ביאליק, 2012, עמ' 155
2. ↑  חיה ריטר-קפלן, גילוי נמל ישראלי קדום ליד שפך הירקון, על המשמר, 30 בנובמבר 1948
3. 1 2  B. Maisler, Two Hebrew Ostraca from Tell Qasîle, **Journal of Near Eastern Studies** 10, 1951, עמ' 265–267
4. 1 2 3 4  שמואל אחיטוב, **הכתב והמכתב**, מוסד ביאליק, 2012, עמ' 156
5. ↑  Raz Kletter, **Just Past?: The Making of Israeli Archaeology**, Routledge, 2014-12-05, ISBN 978-1-317-49136-1. (באנגלית)
**שארלוטטאון** (באנגלית: **Charlottetown**) היא עיר הבירה של הפרובינציה הקנדית אי הנסיך אדוארד והעיר הגדולה בו. העיר קרויה על שם הנסיכה שארלוט אשתו של ג'ורג' השלישי (1744-1818).

היסטוריה
--------

כחלק מההתיישבות הצרפתית באקדיה, הקימו ב-1720 אנשי מצודת לואיסבורג הצרפתים התיישבות באזור מול מיקומה הנוכחי של העיר כיום, בעברו השני של המפרץ. במסגרת מלחמת המלך ג'ורג' כבשו הבריטים את אי הנסיך אדוארד, אך השיבו אותו לצרפתים בהסכם אקס-לה-שאפל (Aix-la-Chapelle) ב-1748.

ב-1758, בשיאה של מלחמת הצרפתים והאינדיאנים כבשו הבריטים את האי ואת המבצר וגירשו את המתיישבים הצרפתים. הבריטים בנו בכניסה למעגן הטבעי שבמפרץ את מבצר אמהרסט (Fort Amherst), בסמוך למבצר הצרפתי הנטוש. ב-1763 נקבע בחוזה פריז ששטחי צרפת בצפון אמריקה יעברו לידי בריטניה. הבריטים נתנו חשיבות גבוהה לתהליך מיפוי וחקירת השטחים שברשותם
 ושנה לאחר ההסכם, מונה קפטן סמואל הולנד מחיל ההנדסה המלכותי לסוקר הראשי בשטחי בריטניה בעולם החדש. הולנד קבע את מיקומה הנוכחי של העיר כיישוב המרכזי באי (שאז נקרא סיינט ג'ון) וקרא לה על שם אשתו של מלך אנגליה. ב-1775 בזזו את העיר פריבטירים ממסצ'וסטס כחלק ממלחמת העצמאות של ארצות הברית, גנבו את חותם המושבה ושבו את פיליפס קולבק (Phillips Callbeck), אחד מאנשי הממשל של האי. ב-17 באפריל 1855 הוכרזה שארלוטטאון כעיר ומספר התושבים בה היה 6,500.

גאוגרפיה ואקלים
---------------

העיר שוכנת לחופו של מפרץ שארלוטטאון שאליו נשפכים שלושה נהרות מתוך האי, כך שהעיר בנויה בצורת האות V כשהזרועות הם שניים מהנהרות. מול העיר, מתחבר המפרץ למיצר נורת'אמברלנד שהוא חלק ממפרץ סנט לורנס.

האקלים בעיר הוא מושלג - ממוזג קר, כאשר הוא מתון יחסית לערים בתוך היבשת בגלל מיקום העיר במפרץ סנט לורנץ. הטמפרטורה הממוצעת בחודש ינואר (החודש הקר) היא 8- C° ויכולה לרדת עד 20- C° או פחות, אירוע שמתרחש כשמונה ימים בממוצע בשנה. המשקע העיקרי בחורף הוא שלג, כאשר הממוצע השנתי הוא 312 ס"מ. הטמפרטורה הגבוהה בחודש יולי (החודש החם) היא 23.2 מעלות עם משקעי גשם בממוצע של 117 ס"מ בשנה.

כלכלה
-----

הכלכלה בעיר מבוססת בעיקר על המגזר הציבורי שכולל את ניהול העיר, המחוז והפרובינציה, את מערכת הבריאות ואת מערכת החינוך. תעשיות טכנולוגיות, כימיות וביו-טכנולוגיות קיימות גם הן, אך במספר מועט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שארלוטטאון** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של שארלוטטאון
* שארלוטטאון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ההיסטוריה של שארלוטטאון, באתר העיר
2. ↑  נתוני אקלים של שארלוטטאון, בארכיון נתוני האקלים הלאומי של קנדה

| **בירות הפרובינציות והטריטוריות של קנדה** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אדמונטון • ויקטוריה • ויניפג • פרדריקטון • סנט ג'ונס • ילונייף • הליפקס • איקאלואיט • טורונטו • שארלוטטאון • קוויבק סיטי • רג'ינה • וייטהורס | דגל קנדה |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007566713905171
* GND: 4217119-2
* LCCN: n81071722
* MusicBrainz: 17b6837b-bd65-4ad9-8440-c28794348704
* NARA: 10045565
* NKC: ge412944
* VIAF: 139472838
* WorldCat: lccn-n81071722

 |
**קטיה לויצקי** (נולדה ב-2 בנובמבר 1985) היא כדורסלנית ישראלית המשחקת בעמדת הסנטרית בקבוצת מכבי בנות אשדוד ובנבחרת ישראל.

ביוגרפיה
--------

לויצקי נולדה במיקולאייב שבאוקראינה הסובייטית דאז. היא החלה את דרכה במחלקת הילדות והנערות של בנות הרצליה. ומשם המשיכה לקבוצת הבוגרות של רמת השרון.

לויצקי משתייכת לסגל נבחרת ישראל משנת 2004.

לויצקי שיחקה שנתיים באוניברסיטת וילאנובה. ולאחר מכן הצטרפה לקבוצת הפועל תל אביב בעונת 2005/2006 וזכתה עימה באליפות. בעונת 2008/2009 שיחקה באליצור רמלה. בחודש יוני 2009 חתמה בקבוצת טרגובישטה הרומנית. אך חזרה לישראל בינואר 2010 וחתמה באלקטרה רמת השרון, איתה זכתה בדאבל (זכייה באליפות ובגביע בעונה אחת). בעונה לאחר מכן חתמה לויצקי בקבוצת מכבי בנות אשדוד, הושעתה ממשחק למשך 4 חודשים לאחר שנכשלה בבדיקת חומרים ממריצים. ב-2011 עברה לאליצור רמלה.

ב-2014 שיחקה בתפקיד אורח בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "רמזור", כבת הזוג הגבוהה של חפר אותו מגלם נירו לוי.

באוגוסט 2015 חתמה לויצקי בקבוצת מכבי בנות אשדוד.

ב-2018 עברה לקבוצת מכבי רמת חן.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר פיב"א
* קטיה לויצקי(הקישור אינו פעיל), "ONE"
* אור שקדי‏, קטיה לויצקי נכשלה בבדיקת סמים, באתר וואלה!‏, 24 במרץ 2010
* אריה ליבנת, קטיה לויצקי: לא עשיתי כלום, אבל לא האמינו לי, באתר הארץ, 4 באפריל 2011
* nrg מעריב, העונש של קטיה לויצקי: השעיה למשך שנה, באתר nrg‏, 15 ביולי 2010
**קְטֵסִיפוֹן** (מיוונית: **Κτησιφῶν**, מפרסית אמצעית: **𐭲𐭩𐭮𐭯𐭥𐭭**, תיספון; בארמית: **ܩܛܝܣܦܘܢ**, קְטֵיסְפּוֹן, לעיתים עם א' פרוסתטית; בערבית: **طيسفون**, טַיְסָפוּן) הייתה עיר הבירה של האימפריה הפרתית ושל האימפריה הפרסית-הסאסאנית אחריה, במשך למעלה משמונה מאות שנים. העיר הייתה ממוקמת בעיראק של היום, על גדת החידקל, כ-32 קילומטרים דרומית-מזרחית לבגדאד.

היסטוריה
--------

העיר עלתה לגדולה עם האימפריה הפרתית במהלך המאה ה-1 לפנה"ס והייתה בירתם של רוב השליטים הפרתים. קטסיפון התפרשה על פני שטח של שלושים קילומטרים רבועים - יותר מפי שניים מרומא. מיקומה נבחר כדי לאפשר לפרתים (ולסאסאנים אחריהם) לבלום את ההתפשטות הרומאית בנקודת המפגש שבין המעצמות. המצביאים הרומאים מצידם ראו בה יעד חשוב וכבשו אותה חמש פעמים במהלך ההיסטוריה, שלוש מהם במאה ה-2 לבדה.

טראיאנוס היה קיסר רומא הראשון שכבש את קטסיפון, ב-116. רק שנה אחת לאחר מכן נאלץ יורשו אדריאנוס לכבשה בשנית. ב-164 היה זה הגנרל הרומאי אווידיוס קסיוס שנלחם בפרתים וכבש את קטסיפון, רק כדי לנטוש אותה לאחר שהושג הסכם שלום בין הפרתים לרומאים. ב-197 החריב הקיסר ספטימיוס סוורוס את העיר, הורה להרוג רבים מתושביה ולקחת כעבדים כ-100,000 מהם.

הסכסוך עם הרומאים חודש בסוף המאה ה-3 על ידי יורשיהם של הפרתים בפרס, הסאסאנים. הפרסים הצליחו להביס את צבאות גלריוס ב-295 בשערי העיר, אולם לאחר שנה שב גלריוס המושפל כדי לנצח את הפרתים ולכבוש את העיר, הפעם האחרונה שנכבשה על ידי צבא רומאי. גלריוס השיב את העיר למלך הפרסי נרסה, בתמורה לארמניה.

קשת קטסיפון על בול עיראקי משנת 1923
בשנת 363 יוליאנוס פלש לאזור, הרס את העיר הית וסמוך לחומות העיר קטסיפון נערך קרב בו ניצחו הרומאים את שאפור השני אך לא הצליחו להכריע את צבאו ולכבוש את העיר ותוך זמן קצר יוליאנוס עצמו נהרג.

לבסוף, ב-627 הכריע הרקליוס קיסר ביזנטיון את הסאסאנים וכבש את בירתם קטסיפון. הצבא הביזנטי עזב את העיר לאחר שמלכה הסכים לתנאים שהכתיב הרקליוס.

שקיעתה המהירה של קטסיפון הייתה תוצאה של הכיבוש האיסלאמי. העיר נפלה בידי הערבים ב-637 ובמאה ה-8 עבר מרכז הכובד המסחרי והפוליטי לבגדאד, הבירה החדשה מייסודם של בית עבאס.

העיר הבדיונית אסבאניר, זירת ההתרחשות של סיפורי אלף לילה ולילה, מבוססת ככל הנראה על קטסיפון.

במלחמת העולם הראשונה לחמו צבאות האימפריה העות'מאנית ובריטניה אלו באלו ליד חורבות קטסיפון, שם הצליחו העות'מאנים לבלום את התקדמותם של הבריטים לכיוון בגדאד, לגרום לנסיגתם ולבסוף לכניעתם לאחר המצור על כות ב-1915. למרות זאת ב-1917 כבשו הבריטים את כל שטחה של מסופוטמיה מידי העות'מאנים.

החדר בו שכן כס המלכות של המלכים הסאסאנים התנשא לגובה של כ-33 מטרים. כל שנותר היום מהפאר וההדר האגדי, היא הקשת של קטסיפון, שריד מאולם קבלת הפנים הגדול של הסאסאנים, השוכן בשטחה של העיר מדעין. הקשת המרשימה הוזנחה במשך שנים רבות ועומדת כעת בסכנת התמוטטות.

| עיינו גם בפורטלים: |
| --- |
|  | **פורטל המזרח התיכון** |
|  | **ההיסטוריה** |
|  | **ארכאולוגיה של המזרח הקרוב** |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קטסיפון** בוויקישיתוף
* קטסיפון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* קטסיפון, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4437861-0
* VIAF: 239181034
* WorldCat: viaf-239181034

 |