recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
חזית הפגודה
העתק מוקטן של מקדש השמיים.
**ביתן סין** הוא אחד מביתני המדינות המצויים באזור תצוגת העולם של פארק השעשועים אפקוט באתר הנופש דיסניוורלד באורלנדו שבפלורידה.

תיאור
-----

ביתן זה נבנה עם הקמת הפארק, בשנת 1982 - פחות מעשור לאחר ביקור נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון בבייג'ינג במסגרת הסדרת היחסים בין ארצות הברית לסין העממית. הביתן איפשר לאזרח האמריקאי לראות בפעם הראשונה מאז הקמת סין העממית איך נראים מבנים בסין (באותה עת טרם התאפשרה כניסת תיירים לסין). הביתן נבנה בשיתוף עם ממשלת סין, ומדמה גן סיני, וכן נמצא בו מבנה המהווה העתק מוקטן של מקדש השמיים המצוי בבייג'ינג ופגודה. בתוך מבנה זה מוקרן הסרט על גבי מסכי 360° - מחשבות על סין (או השתקפויות של סין - Reflections of China). כמו כן מצויים בביתן חנות למוצרים סינים ומסעדות סיניות.

בגני הביתן נערכות מספר פעמים ביום הופעות של אקרובטים המציגים קרקס סיני אופייני.

בביתן צולם הווידאו קליפ של השיר "Reflection" של הזמרת כריסטינה אגילרה (שיר הנושא של הסרט "מולאן)".

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל דיסני** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סין** בוויקישיתוף

| אפקוט |
| --- |
| עולם העתיד | ספינת החלל כדור הארץ • אינובנשונס • עולם האנרגיה • המשימה: חלל • סוארין • טסט טרק • דמיון! • האדמה • הימים החיים |  |
| גלריית מדינות העולם | מקסיקו • נורווגיה • סין • גרמניה • איטליה • ההרפתקה האמריקאית • יפן • מרוקו • צרפת • הממלכה המאוחדת • קנדה |
| מתקנים שאינם פעילים | הורייזונז • פלאי החיים • כפר המילניום • עולם התנועה |
**נלסון דיבל** (באנגלית: **Nelson W. Diebel**; נולד ב-9 בנובמבר 1970). הוא שחיין אמריקאי בעבר. הוא אלוף אולימפי, בעל שתי מדליות זהב שהתמחה בסגנון חזה.

ביוגרפיה
--------

דיבל נולד בהינדסדייל, אילינוי. הוא למד בקולג' של אוניברסיטת פרינסטון.

באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1989 זכה דיבל במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:14.94 דקות אחרי בן ארצו יריבו מייק בארומן שקבע שיא עולם חדש של 2:12.89 דקות.

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בהוואנה, קובה בשנת 1991 זכה דיבל במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:16.08 דקות.

### אלוף אולימפי

באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה דיבל בשתי מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אולימפי חדש של 1:01.50 דקות, לפני שיאן העולם נורברט רוז'ה מהונגריה (1:01.68 דקות) ופיל רוג'רס מאוסטרליה (1:01.76 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם ג'ף ראוס, שקבע כשחיין ראשון שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר גב (53.86 שניות), פאבלו מוראלס וג'ון אולסן בהשוואת שיא העולם בתוצאה של 3:36.93 דקות, לפני המשלחת המאוחדת (3:38.56 דקות) וקנדה (3:39.66 דקות). הוא שחה את סגנון החזה ב"זינוק שליחם" בתוצאה של 1:01.45 דקות. שיא עולם זה החזיק מעמד עוד 4 שנים ונשבר באולימפיאדת אטלנטה (1996).

קישורים חיצוניים
----------------

* נלסון דיבל, באתר olympedia.org
* נלסון דיבל, באתר Swimrankings

|  אלופים אולימפיים - משחה ל-100 מטר חזה (גברים) |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| 1968: דון מקנזי ארצות הבריתארצות הברית • 
1972: נובוטאקה טאגוצ'י יפןיפן • 
1976: ג'ון הנקן ארצות הבריתארצות הברית • 
1980: דאנקן גודהיו בריטניהבריטניה • 
1984: סטיב לנדקוויסט ארצות הבריתארצות הברית •
1988: אדריאן מורהאוז בריטניהבריטניה • 
1992: נלסון דיבל ארצות הבריתארצות הברית • 
1996: פרד דבורגרייב בלגיהבלגיה • 
2000: דומניקו פיורבנטי איטליהאיטליה • 
2004: קוסוקה קיטאג'ימה יפןיפן • 
2008: קוסוקה קיטאג'ימה יפןיפן • 
2012: קמרון ואן דר בורג דרום אפריקהדרום אפריקה • 
2016: אדם פיטי בריטניהבריטניה • 
2020: אדם פיטי בריטניהבריטניה |

 |
**"בוקר הוצאתם להורג של חיילי הסטרלצי"** (ברוסית: **Утро стрелецкой казни**) הוא ציור מאת וסילי סוריקוב המוקדש למרד הסטרלצי בשנת 1698 אשר כשל.

סוריקוב החל לעמול עליו ב-1878 במוסקבה, שם התגורר לאחר סיום האקדמיה הקיסרית לאמנות (אנ') בסנקט-פטרבורג; זהו ציורו הראשון העוסק בנושא היסטורי.

הציור מציג רגעים ספורים טרם הוצאתם להורג של חיילי הסטרלצי ומתמקד במצבם הנפשי של הנידונים בעידן פיוטר הגדול ברגע של משבר היסטורי.

רקע היסטורי
-----------

ב-1682 וב-1698 התחוללו שתי התקוממויות של הסטרלצי. ההתקוממות הראשונה התרחשה בשל שלוש סיבות: ראשית, דמי שירותם היה נמוך ושולם באופן לא עקבי. שנית, עקב חוסר פיקוח ממשלי, מפקדי הסטרלצי הפכו לאדונים והכריחו את חייליהם יחד עם בני משפחותיהם לעסוק בעיבוד אדמתם. שלישית, בשל מותו של הצאר פיודור, אחיו של איוואן, אחיו של פיוטר הגדול מאימו החורגת – מריה מילוסלבסקיה, ב-1682, מונה פיוטר לכס המלוכה. קלאן מילוסלבסקים ובראשו סופיה, אחותו של פיודור, נותרו חסרי שביעות רצון, ונפוצה שמועה כי מתוכנן ניסיון התנקשות נגד איוואן. הסטרלצי הסתערו על הקרמלין ב-25 במאי על-פי לוח השנה הגרגוריאני. לפיכך, מונו שני שליטים: איוואן – הצאר הראשי, ופיוטר – הצאר המשני, אולם בשל אי-כשירותם למשול, איוואן חלה ואילו פיוטר היה בן 10, סופיה הייתה לעוצרת עד גיל בגירותו של פיוטר ב-1689. באותה השנה ארגנה סופיה ניסיון רצח של פיוטר. אך ידה הייתה על התחתונה, ועקב כך נשלחה למנזר נובודוויצ'י.

ב-1698, בעת שהותו של פיוטר באירופה, מונה למחליפו על ענייני המדינה פיודור רומודנובסקי. הוא ציווה על הסטרלצי המוסקבאיים לנוע אל גבול צפון-מערב, אולם בשל הסכנה הטמונה בכך נטשו הסטרלצי את עמדתם הצבאית וצעדו ברוח-מרי לבירה. המרד דוכא תחת פיקודו של הגנרל פטריק גורדון (אנ'). עם שובו של פיוטר, נפתחה חקירה. כאלף סטרלצי הוצאו להורג, ואחרים גורשו ממוסקבה.

קומפוזיציה
----------

הציור מציג שני גיבורים ראשיים – פיוטר הצעיר היושב על סוסו על-יד הקרמלין, וסטרלץ אדום שיער המצוי בסערת נפש שאינו מקבל את גורלו, המביט בחמה על הצאר. בידו השמאלית הוא אוחז נר העולה בלהבה. למעשה, הוא מרכזה האמוציונלי של הקומפוזיציה. פיוטר מביט אל הסטרלצי במבט לא פחות נוקב – הוא סמוך ובטוח בצדקתו.

יתר הדמויות בציור אמוציונליות אף הן: סטרלץ שחור-זקן נושא עיניו בזעף מסביבו – הוא נכנע לגזר דינו. דעתו של הסטרלץ צחור-שיער השתבשה עקב האימה מן העונש הקרב; מידו הרפויה נחטף נרו על ידי חייל, והוא אינו מבחין בילדים שלצידו. ראשו המורכן של הסטרלץ הניצב על העגלה מבשר על גורלו המר. סטרלץ שכוחותיו אפסו נגרר על ידי חיילים אל הגרדום. על הקרקע מושלכים גלימתו וכובעו של הסטרלץ השביעי בקומפוזיציה, ופתיל נרו מעומעם מעט כזכר לנוכחותו. בשברון לב שואגת אשת הסטרלץ הצעירה; בנה נצמד אליה וטמן את פניו בקפלי בגדיה. בכובד צנחה ארצה זקנה, על-ידה צועקת ילדה אחוזת יראה במטפחת אדומה.

הטרגיות של הרגע מועברת על ידי צבעים כהים המאפיינים את היצירה. סוריקוב בחר להציג בוקר סתיו ערפילי לאחר ליל גשום. כמו כן, הוא השתמש בטכניקת קירוב האובייקטים, על ידי כך קיצר את המרחק בין לובנויה מייסטו, כנסיית וסילי הקדוש, והקרמלין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בוקר הוצאתם להורג של הסטרלצים** בוויקישיתוף
**בוקסטי** הוא סוג של פנקייק אירי העשוי מתפוחי אדמה. המנה מתקשרת לרוב עם מחוזות מרכז-צפון אירלנד, קונכט ודרום אלסטר, ובמיוחד עם מחוז מאיו, מחוז סלייגו, מחוז דניגול, ומחוז ליטרים. יש מתכונים רבים למנה, אך כולם מכילים תפוחי אדמה מגורדים ובכולם המנה מוגשת מטוגנת. 

המתכון הפופולרי ביותר של המנה מכיל תפוחי אדמה לא-מבושלים מגורדים היטב, מחית תפוחי אדמה, קמח, סודה לשתייה, חובצה ולעיתים ביצים. ניתן לסנן את תפוחי האדמה המגורדים כדי להוריד את כמות העמילן והמים אך אין זה הכרחי. את התערובת מטגנים על כיריים במשך מספר דקות על כל צד, בדומה להכנה של פנקייק. לפי מתכון אחר של המנה, משתמשים אך ורק בתפוחי אדמה מגורדים ומבשלים אותם ככופתה או כמעין קציצה. המאפיין הבולט ביותר של הבוקסטי לעומת מנות אחרות המבוססות על תפוחי אדמה, הוא המרקם האחיד והחלק שלו. 

הבוקסטי נחשב לחלק מהתרבות באזורים בו הוא נצרך ונכתבו עליו מספר שירים מקומיים כגון השיר:

| תרגום לעברית | אנגלית |
| --- | --- |
| בוקסטי על הכיריים,
ובוקסטי על המחבת;
החתיכה באמצע היא בשביל מארי אן.

בוקסטי על הכיריים,
בוקסטי על המחבת,
אם אינך יכולה לבשל בוקסטי
בוודאי שלעולם לא תמצאי חתן.

בוקסטי על הכיריים,
בוקסטי על המחבת,
אם אינך אוכלת בוקסטי
לעולם לא תמצאי חתן. | Boxty on the griddle,
And Boxty on the pan;
The wee one in the middle
Is for Mary Ann.

Boxty on the griddle,
boxty on the pan,
If you can't bake boxty
sure you'll never get a man.

Boxty on the griddle,
Boxty on the pan,
If you don't eat boxty,
You'll never get a man. |

ככל שהמטבח האירי צבר יותר עניין, כך הבוקסטי נהפך למאכל פופולרי יותר. במסעדות רבות במרכז ובצפון אירלנד הבוקסטי מופיע בתפריטים רבים. ניתן לרכוש אותו בתור כופתה בסופרמרקטים ובחניות או בתור תערובת מוכנה לבישול או לטיגון כפנקייק. המתכונים המודרניים של המנה כוללים שום ותבלינים אחרים. לפעמים מגישים את הבוקסטי בתור מעטפת למאכלים אחרים, בדומה לקרפ צרפתי או לטורטיה.
דוגמן לובש בוקסר צמוד
**בוקסר צמוד** הוא בגד הלבשה תחתונה וסוג של תחתונים לגבר שבדומה לבוקסר רחב מעוצבים בצורת מכנסיים אך צמודים יותר ובדרך כלל קצרים יותר.

בוקסרים צמודים נלבשים מהבטן התחתונה, דרך המותניים ועד הירכיים, הם עשויים בדרך כלל משילוב של כותנה וספנדקס או מפלנל, הרצועה שמקיפה את המותן מהווה בדרך כלל רצועה נפרדת העשויה מחומר אלסטי, הרצועה הזו תהיה לרוב בצבע שונה מגוף הבוקסר, ורשום בה שם היצרן של פריט הלבוש.

הם מאפשרים לבצע פעילות גופנית בנוחות ופופולריים גם בקרב חיילים.

המעצב ג'ורג'ו ארמני עסק בקו הלבשה של בוקסרים צמודים והפופולריות שלהם עלתה בשנות התשעים כאשר מעצב בגדי הגברים ג'ון ורוותוס עסק בדגמים מסוג זה בחברת קלווין קליין.

תחתוני בוקסר צמוד נלבשו בין היתר על ידי ריצ'רד גיר בסרט ג'יגולו אמריקאי, ועל ידי מארק וולברג בפרסומת לקלווין קליין.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **בוקסר צמוד** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **בוקסר צמוד** |

* מדריך התחתונים לגבר
* רגעים איקוניים בהלבשה תחתונה
* אתר למנויים בלבד אופיר חובב, תחתוני הבוקסר יוצאים מהמגירה והופכים לבגדי היומיום החדשים, באתר הארץ, 11 ביולי 2023
**הסימפוניות של יוזף היידן שמוספרו 90-92**, נכתבו בין השנים 1788-1789. לאחר הצלחתן של שתי הסימפוניות הקודמות שהיידן הלחין, ואשר הושמעו בפריז, הזמין ב-1788 הרוזן מאוניי (Comte d'Ogny), שעמד בראש "האגודה של התא האולימפי", מהיידן, שלוש סימפוניות. אותה אגודה פריזאית הזמינה מהיידן גם את סדרת הסימפוניות אשר ידועה כ"סימפוניות פריז" (82-87). היידן למעשה לא היסס למכור את אותן הסימפוניות לשני גופים שונים, והוא מכר את הסימפוניות הללו גם למזמינים מבוואריה.

הסימפוניות
----------

### סימפוניה מספר 90 בדו מז'ור (1788)

מתוזמרת לחליל, שני אבובים, שני בסונים, שתי קרנות, שתי חצוצרות, טימפני וכלי קשת.

#### פרקיה

1. אדג'יו-אלגרו אסאי
2. אנדנטה - פרק בצורת וריאציות כפולות
3. מנואט וטריו - אלגרטו
4. פינאלה: אלגרו אסאי - פרק זה מכיל בין השאר הלצה מוזיקלית של היידן. לפרק קודה ארוכה שבאמצעה הפרק כביכול מסתיים, אך אחרי כמה שניות של הפסקה הנושא מנוגן שוב במודולציה נועזת, ומוביל לקטע וירטואוזי ארוך (באוניסון) שבסופו מגיע הסיום האמיתי של הפרק.

### סימפוניה מספר 91 במי-במול מז'ור (1788)

מתוזמרת לחליל, שני אבובים, שני בסונים, שתי קרנות וכלי קשת. זו הסימפוניה האחרונה של היידן אשר אינה כוללת חצוצרות וטימפני.

#### פרקיה

1. לארגו-אלגרו אסאי
2. אנדנטה
3. מנואט וטריו
4. ויואצ'ה

### סימפוניה מספר 92 בסול מז'ור ("אוקספורד" 1789)

מתוזמרת לחליל, שני אבובים, שני בסונים, שתי קרנות, שתי חצוצרות, טימפני וכלי קשת.

הסימפוניה בסול מז'ור היא מן היותר ידועות בסדרה זאתה, וניתן לה הכינוי "אוקספורד" משום שהיידן ניצח על השמעת הבכורה שלה בשנת 1791, בטקס אשר בו הוענק לו תואר דוקטור של כבוד מטעם אוניברסיטת אוקספורד. התואר עצמו הוענק כבר שנה קודם, אך היידן לא יכול היה להיות נוכח באותה העת בבריטניה. מלכתחילה הסימפוניה יועדה לביצוע בפריז לאחר כתיבתה, בשנת 1789.

#### פרקיה

1. אדג'יו-אלגרו ספיריטואוזו - מבוא איטי ופרק מהיר בצורת סונטה.
2. אדג'יו קנטבילה - הפרק השני כתוב בצורה תלת חלקית, והוא מושתת על נושא מלודי, שלאחריו חלק אמצעי מינורי ודרמטי יותר.
3. מנואט וטריו - אלגרטו
4. פרסטו
**אברהם אגמון (וגמן)** (11 בספטמבר 1928 – 21 בדצמבר 1992) היה מנהל ישראלי. כיהן כמנכ"ל משרד האוצר ומנכ"ל חברת דלק.

ביוגרפיה
--------

אגמון נולד בביאליסטוק שבפולין. במלחמת העולם השנייה שהה בברית המועצות. ב-1947 עלה לארץ ישראל באוניית המעפילים מולדת יחד עם אמו ואחיו, הספינה נתפסה על ידי הבריטים, אגמון נפצע ואושפז בחיפה, ואילו אמו ואחיו גורשו למחנות המעצר בקפריסין. במלחמת העצמאות התגייס לגדוד 50 של חטיבת גבעתי, לחם בקרבות בנגב ונפצע פעם נוספת. ב-1950 השתחרר מצה"ל והחל בלימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים, הוא הצטרף למפא"י וכיהן כיו"ר התאחדות הסטודנטים בישראל בשנים 1953-1954. כמו כן עבד כפקיד במשרד הדואר ובמשרד האוצר. ב-1956 מונה למזכיר שני בשגרירות ישראל במוסקבה והיה פעיל בלשכת הקשר נתיב לסיוע ליהודי ברית המועצות. ב-1958 שב לישראל ועבד כממונה על תקציבי הביטחון באגף התקציבים. ב-1960 מונה למזכיר הראשון בשגרירות ישראל בפולין ואחר כך שירת כמזכיר ראשון בשגרירות ישראל במוסקבה עד אוגוסט 1964. בשובו מונה לסגן ראש אגף התקציבים וב-1968 לראש האגף. בינואר 1970 מונה למנכ"ל משרד האוצר, הוא כיהן בתפקיד עד 1975 ולאחר מכן שימש יועץ לממשלה בנושא המאבק בחרם הערבי ויו"ר המועצה המייעצת לרשות ללוחמה כלכלית.

ב-1976 מונה למנכ"ל חברת דלק וכיהן בתפקיד עד פטירתו ב-1992, בתקופתו ייסד את פעילות ייבוא הרכב בחברה.

היה חבר מרכז מפלגת העבודה, יו"ר הוועד הפועל של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, יו"ר הוועד המנהל של אוניברסיטת תל אביב, יו"ר אגודת הידידים של מכון ויצמן למדע, יו"ר הנהלת הבימה, יו"ר המרכז הישראלי לניהול, מראשי יד לוי אשכול ויו"ר מבצע הקש בדלת ב-1984. 

היה נשוי לדבורה ואב לשני בנים, גיל אגמון בעלי דלק רכב ועו"ד צבי אגמון.

קישורים חיצוניים
----------------

* אין לקנא במנכ"ל החדש של האוצר, מעריב, 23 בדצמבר 1969
* 

| מנכ"לי משרד האוצר |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| דוד הורביץ • אהוד אבריאל • פנחס ספיר • שמחה גולן • יעקב ארנון • אברהם אגמון • ארנון גפני • עמירם סיון • יעקב נאמן • עזרא סדן • עמנואל שרון • ברוך ניסים • עמנואל שרון • ויקטור מדינה • יעקב ליפשיץ • שלום זינגר • אהרון פוגל • דוד ברודט • שמואל סלבין • בן-ציון זילברפרב • אבי בן-בסט • אוהד מראני • יוסי בכר • ירום אריאב • חיים שני • דורון כהן • יעל אנדורן • שי באב"ד • קרן טרנר אייל • רם בלינקוב • שלומי הייזלר |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007416528805171
* VIAF: 79156675127633582467
* WorldCat (עם VIAF): 79156675127633582467

 |
**יאנוש ליבני** (בהונגרית: **Libényi János**‏; 8 בדצמבר 1831 - 26 בפברואר 1853) היה חייט הונגרי אשר התפרסם בשל ניסיונו הכושל להתנקש בחייו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.

ביוגרפיה
--------

ליבני נולד ב-8 בדצמבר 1831 בעיר צ'אקוואר שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. הוא שרת זמן מה בצבא האוסטרי, ולאחר שחרורו עבד כחייט. במהלך המרד ההונגרי של 1848 הוא עבד כחייט צבאי עבור המורדים. ב-1850 הוא עבר לגור בווינה.

ב-18 בפברואר 1853, בעת שפרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה הסתובב במצודת וינה, התקרב אליו ליבני. הקיסר נרתע מיד כשהבחין בסכין שאחז בידו. למזלו, צווארונו שהיה עשוי מתכת חזקה הגן על צווארו כמעט לגמרי, ועל אף שנפצע ודימם חייו ניצלו. שומרו של הקיסר, מקסימיליאן או'דנול, הכה את ליבני בעזרת חרבו והרחיק אותו מן הקיסר. או'דונל קיבל לאחר האירוע את התואר "הרוזן פון טירקונל" והוענק לו צלב המפקדים של המסדר המלכותי של לאופולד. שלט האצולה של משפחת או'דונל הוגדל ושודרג בתחיליות ובמגן של הדוכסות של בית אוסטריה, וכן בעיט הדו-ראשי של האימפריה. שלטים אלה עיטרו את האכסדרה בבית מס' 2 בכיכר מיראבל (Mirabellplatz) בזלצבורג, שם בנה או'דונל את ביתו לאחר האירוע. יוזף אטנרייך, קצב אשר סייע לאודנל בהשתלטות על ליבני, זכה בתואר "יוזף פון אטנרייך" על סיועו בהצלת הקיסר.

ליבני הכריז על עצמו כעל לוחם יחד אשר פעל כנקמה על דיכוי הדמים של המרד בהונגריה. הוא נידון למוות בתלייה ב-26 בפברואר. אחיו של פרנץ יוזף, מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו, בנה את כנסיית ווטיפקירכה לאות תודה על הצלת אחיו.

קישורים חיצוניים
----------------

* ביוגרפיה של ליבני (בהונגרית)
* מידע על ניסיון ההתנקשות בקיסר (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1019359188
* ISNI: 0000 0003 6394 0932
* VIAF: 226104343
* WorldCat (עם VIAF): 226104343

 |
סט טאצ'י וקודאצ'י
**בוקן** (ביפנית: 木剣) היא חרב עץ יפנית המשמשת לאימונים.

שימוש
-----

חרב הבוקן משמשת כתחליף זול ובטיחותי לאימוני חרב בכמה אמנויות לחימה יפניות, כגון קנדו, איאיידו, אייקידו וקנג'וטסו.

ב-2003 הציגה התאחדות הקנדו העולמית (AJKF - All Japan Kendo Federation) תרגילים (קאטות) המבוססים על השימוש בבוקן.

חרב סובוריטו היא סוג של בוקן המשמשת בסובורי (אימוני חיתוך). חרבות סבוריטו כבדות ועבות יותר מאשר חרב הבוקן הרגילה ואינן מתאימות לאימוני זוגות או לאימוני קאטות.

היסטוריה
--------

חרבות הבוקן עתיקות כחרבות היפניות עצמן, ושימשו לאימוני הלוחמים. ביפן, ההיסטוריה של החרב והאימון בשימוש בה מגיעה עוד לפני ההיסטוריה הכתובה. ישנן אגדות המספרות על השימוש בחרבות עוד בתקופת האלים.

מיאמוטו מוסאשי, סמוראי ומורה דגול לקנג'וטסו היה ידוע בהכרעת קרבות מול לוחמים חמושים כשברשותו רק בוקן או שתיים.

סוגי בוקן
---------

ישנן מספר סוגים של חרבות בוקן, להלן הסוגים הנפוצים:

1. **דאיטו/טאצ'י** - חרב ארוכה, באורך קטאנה.
2. **שוטו/קודאצ'י/ואקיזאשי-בו** - חרב קצרה באורך ואקיזאשי.
3. **טנטו-בו** - חרב קצרה באורך של טנטו (סכין).
4. **סובוריטו** - חרב באורכים שונים, עבה יותר וכבדה יותר המשמשת לאימוני חיתוך.

התאחדות הקנדו העולמית הגדירה את האורך המומלץ לאימוני קנדו (קנדו קאטה):

* **טאצ'י** - אורך כולל - 102 ס"מ; אורך הידית (טסוקה) - 24 ס"מ.
* **קודאצ'י** - אורך כולל - 55 ס"מ; אורך הידית (טסוקה) - 14 ס"מ.

בנוסף, לאסכולות מסורתיות שונות של אימוני חרב (קוריו) יש מידות וסגנונות בוקן משלהן, עם טסובה (מגן יד) או בלעדיו.

ראו גם
------

* שינאי - חרב העשויה במבוק ומשמשת בקנדו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בוקן** בוויקישיתוף
* העמותה הישראלית לקנדו ובודו
* All Japan Kendo Federation אתר רשמי של התאחדות הקנדו העולמית

| כלי נשק יפניים מסורתיים |
| --- |
| חרבות | חרב יפנית • אודאצ'י • טאצ'י • קודאצ'י • קטאנה • ואקיזאשי • נינג'אטו • שינקן |  |
| חרבות אימון | בוקן • שינאי • איאייטו • שינקן |
| נשקי מוט | בו • יארי • נגינטה • ביסנטו • סאסומאטה • סודגאמארי • טורימונו סאנדוגו • צוקובו |
| פגיונות | טאנטו • קאיקן • סאי |
| כלי ירייה והטלה | יומי • שוריקן |
| שריון | שריון יפני • קאבוטו • בוגו • דו • דו מארו • סאנגו • קארוטה • האראמאקי • קיקו • קוסארי • או יורוי • טאטאמי • ממפו |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4611071-9

 |
**ילדי המים** (באנגלית: **The Water Babies**) הוא סרט הנפשה/לייב אקשן בריטי שיצא בשנת 1978, אשר מבוסס על ספר בעל אותו שם מאת צ'ארלס קינגסלי. את הסרט ביים ליונל ג'פריס.

עלילה
-----

טום הוא ילד יתום בן 12 אשר חי ביורק במאה ה-19. הוא נלקח בידי גריימס, מנקה ארובות זעפן ומרושע, כאשר הוא קטן מדי להיכנס לתוך הארובות. יום אחד הם עוזבים את העיר והולכים אל בית קאנטרי ענקי בכפר. גריימס רכב על חמור - בעוד טום ועוזרו של גריימס, מסטרמן, הלכו לידו.

בבית עצמו טום הלך לאיבוד במבוך הארובות והופיע בחדה של ילדה קטנה בשם אלי. בינתיים גריימס ומסטרמן גנבו כלי כסף. כאשר טום הופלל בגנבה מידי גריימס, ברח טום אל הנהר יחד עם כלבו טובי. שם הם קפצו למים העמוקים אל הנהר המהיר. אולם הילדה הקטנה ידעה שטום לא אשם וידעה שטום קפץ לנהר עם טובי.

הסרט מתחלף לאנימציה כאשר טום מוצא את עצמו בים עם דגים מדברים. בדרך הוא פוגש חברים כמו: ג'וק הלובסטר, טרנס סוסון הים וקלוד דג החרב, ובעזרתם הוא יוצא למסע להציל את ילדי המים מפני הכרישים האכזריים. בעזרתם של הפינגוונים ודובי הקוטב, טום וחבריו מביסים את הכרישים, מצילים את ילדי המים וטום וטובי חוזרים הביתה בשלום.

בבית הקאנטרי טום פוגש בשנית את אלי ובעזרתם של הדודים שלה, טום ואלי חשפו את גריימס ומסטרמן בתור הגנבים האמיתיים, וטום קיבל משפחה חדשה בביתה של אלי. בסוף הסרט טום לוקח את אלי אל הנהר, שם הם מדברים עם החברים של טום ממצולות הים.

שחקנים ומדבבים
--------------

* ג'יימס מייסון - מר גריימס / כריש (דיבוב)
* ברנרד קריבינס - מסטרמן / צלופח (דיבוב)
* בילי וייטלו - גברת טריפ / האישה בשחור / שומרת שער 'ילדי המים'
* ג'ואן גרינווד - גברת הארייט
* דייוויד טומלינסון - סר ג'ון / דוב קוטב (דיבוב)
* טומי פנדר - טום (דיבב גם את הדמות)
* סמנתה גייטס - אלי / אדריאנה ילדת המים (דיבוב)
* פול לוטי - סלאד / קלוד דג החרב (דיבוב)
* ג'ון פרטווי - סלמון / ג'וק הלובסטר / קראקן
* לאנס פרסיוול - טרנס סוסון הים
* דייוויד ג'ייסון - סיריל הניבתן

קישורים חיצוניים
----------------

* "ילדי המים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "ילדי המים", באתר AllMovie (באנגלית)
* "ילדי המים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "ילדי המים", באתר אידיבי
* "ילדי המים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**נַאוּקוֹגְרַד** (ברוסית: **наукоград**, "עיר מדע") הוא מעמד מיוחד אשר ניתן ברוסיה לישויות עירוניות אחדות שיש להן, על פי ההגדרה בחוק, "פוטנציאל מדעי וטכנולוגי גבוה ומערך תעשייתי מדעי-טכנולוגי שבזכותו העיר מתקיימת".

ערים שרוב האוכלוסייה שלהן עסקה במדע ובטכנולוגיה עילית הוקמו ברובן בתקופת ברית המועצות. "נאוקוגרד" כמונח לציון ערים עם ריכוז גבוה של מתקני מחקר ופיתוח ברוסיה הוכנס לשימוש בשנת 1991 עם התארגנות התנועה החברתית האיגוד לפיתוח הנאוקוגרדים של רוסיה (Союз развития наукоградов России).

חלק מהערים נבנו במיוחד למטרה זו וחלק התפתחו כך במשך השנים. בכמה ערים גדולות או לידן הוקמו שכונות של אקדמאים, המכונות "אַקַדִמְגוׂרוׂדוׂק" (Академгородок) שניתן להן מעמד אוטונומי של נאוקוגרד, בהן נובוסיבירסק, אירקוטסק, קרסנוירסק וטומסק.

ערים מדעיות רבים היו ערים סגורות בתקופה הסובייטית עקב הרגישות הביטחונית שלהן; נכון ל-2006 ישנם 10 נאוקוגרדים שנשארו במעמד זה.

לאחר התפרקות ברית המועצות באוגוסט 1991 והקמת הפדרציה הרוסית התדרדר מצבן הכלכלי של חלק מערים אלו עקב ירידה בתקציבים שקיבלו למחקר וייצור. כדי לפתור בעיה זו נוצרו שותפויות של חברות זרות עם המכונים בערי מדע אלו. החברות הזרות עזרו למתקנים לערוך הסבה ולהתמקד בצרכים אזרחיים. בין ערים אילו ניתן למנות את זלנוגרד ואת אובנינסק.

נאוקוגרדים (מצב נכון לאוגוסט 2008)
----------------------------------

* בייסק - מחוז אלטאי - תעשייה כימית לצורכי הביטחון והחלל
* דובנה - מחוז מוסקבה - תעשיית הגרעין
* ז'וקובסקי - מחוז מוסקבה - תעשייה אווירית
* קולצובו - מחוז נובוסיבירסק - תעשייה ביוכימית
* קורוליוב - מחוז מוסקבה - תעשיית החלל
* מיצ'ורינסק - מחוז טמבוב - חקלאות
* פטרגוף - מחוז לנינגרד - פיתוח תרבות
* פוצ'ינו - מחוז מוסקבה - תעשייה כימית וביולוגית
* אובנינסק - מחוז מוסקבה - פיזיקה גרעינית, אנרגיה אטומית
* ראוטוב - מחוז מוסקבה - תעשיית החלל
* טרויצק - מחוז מוסקבה - פיזיקה וגרעין
* פריאזינו - מחוז מוסקבה - תעשיות ביטחוניות
* צ'רנוגולובקה - מחוז מוסקבה - כימיה ופיזיקה
* פרוטבינו - מחוז מוסקבה - פיזיקה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Федеральный закон о статусе наукограда Российской Федерации באתר kodeks.ru
לוגו התוכנית החל מ-2012
**בוקר טוב אמריקה** (באנגלית: **Good Morning America**) היא תוכנית בוקר המשודרת מאז 1975 מדי בוקר ברשת הטלוויזיה ABC האמריקאית.

התוכנית משודרת מדי בוקר בימי העבודה בשבוע, בשעות 7:00-9:00 בכל רחבי ארצות הברית בהתאם לאזור הזמן של כל מדינה; בחוף המזרחי היא משודרת בשידור חי, ובשאר האזורים משודרת התוכנית המוקלטת של אותו בוקר. בשנים 2008–2007 שודרה שעה שלישית של התוכנית בערוץ החדשות ABC News Now. החל מ-2004 משודרת תוכנית בת שעה בסופי שבוע; גם בשנים 1999–1993 שודרה מהדורת סופי שבוע של התוכנית.

תוכני התוכנית הם בעיקר חדשות-שעשועים, וכוללים חדשות, דיונים, ראיונות, הרחבה בנושאי סגנון חיים ומזג אוויר, ועיסוק בנושאים שונים שעל סדר היום. הפקת התוכנית נעשית במחלקת החדשות של ABC, והיא מצולמת באולפני טיימס סקוור שבטיימס סקוור, ניו יורק. 

בסוף שנות ה-80/תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 מנחי התוכנית ג'ואן לונדן וצ'רלז גיבסון. בתקופה זו התוכנית הייתה תוכנית בוקר הפופולרית בארצות הברית. פעמיים בשבוע עורכת התוכנית הייתה ארמה בומבק. בהמשך פופולריות של התוכנית ירדה במקצת. המנחים הנוכחיים (נכון ל-2022) הם רובין רוברטס, ג'ורג' סטפנופולוס ולארה ספנסר.

נתוני הרייטינג של התוכנית מבטאים דירוג יציב יחסית במקום השני מבין תוכניות הבוקר בארצות הברית, כאשר "Today" של NBC ניצבת לרוב במקום הראשון מ-1995. עם זאת, התוכנית זכתה לנתוני רייטינג גבוהים יותר מ-"Today", בתקופות של סוף שנות השמונים ואמצע שנות ה-90, כאשר צ'ארלס גיבסון וג'ואן לנדן הינחו את התוכנית.

בשנת 1992 התוכנית זכתה בפעם הראשונה בפרס אמי. התוכנית זכתה שלוש פעמים בפרס אמי לתוכניות יום, בקטגוריית תוכנית הבוקר הטובה ביותר: ב-2008 ו-2009, וכן במשותף עם "Today" ב-2007.

* המנחה הראשון של "בוקר טוב אמריקה", דייוויד הרטמן, מארח בתוכנית את הגברת הראשונה של ארצות הברית רוזלין קרטר, 1978המנחה הראשון של "בוקר טוב אמריקה", דייוויד הרטמן, מארח בתוכנית את הגברת הראשונה של ארצות הברית רוזלין קרטר, 1978
* האולפנים בהם מצולמת התוכנית בטיימס סקוור, ניו יורקהאולפנים בהם מצולמת התוכנית בטיימס סקוור, ניו יורק

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בוקר טוב אמריקה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של בוקר טוב אמריקה
* בוקר טוב אמריקה, ברשת החברתית טוויטר

* בוקר טוב אמריקה, ברשת החברתית טיקטוק

* בוקר טוב אמריקה, סרטונים בערוץ היוטיוב
* "Good Morning America", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 21bc8161-a07d-4267-93fd-4905cb734ee8

 |
**פיחות המטבע** (או בקיצור **פיחות**) הוא הפחתת ערכו של מטבע ביחס למטבעות אחרים. בשימוש המודרני, מציין המונח "פיחות" הפחתה רשמית של שער המטבע של מדינה הנעשית על ידי המדינה או מטעמה.

המונח בעל המשמעות ההפוכה לפיחות הוא **ייסוף** (או **ייסוף המטבע**, אך לא "תיסוף"), המציין העלאה רשמית של שער המטבע.

הפחתה של ערך המטבע לעומת מטבעות אחרים, שאינה נעשית באופן רשמי, אינה נכללת בהגדרה של "פיחות", אולם, במקרים רבים, היא מכונה בציבור גם כן בשם זה. כמו כן עליה של שער המטבע ביחס למטבעות אחרים שאינה נעשית בתוקף החלטה רשמית מכונה במקרים רבים בשם "ייסוף" גם אם אינה נכללת בהגדרה המדויקת של מונח זה.

הפחתת ערך המטבע לעומת מטבעות אחרים בכלל ופיחות בפרט מתייחסים לירידת ערך המטבע לעומת מטבעות אחרים. מונח אחר, הקשור במונחים אלה, אך אינו זהה להם, הוא אינפלציה המתייחסת לירידת ערך המטבע במונחים של סחורות ושירותים.

**פיחות זוחל** (Crawling Peg) הוא שיטה מקובלת להפחתות יזומות של שער החליפין של מטבע לעומת מטבעות אחרים. כאשר השינויים היזומים נעשים לא רק בכיון הפחתת שער החליפין של המטבע - ניתן לקרוא לתהליך "זחילת שער". התאמות כאלה נועדו למנוע פעילות ספקולטיבית בכך שהן מבטלות את הציפייה לפיחות גדול יותר וכתוצאה מכך אגירה של מטבע חוץ במטרה להרוויח מהפיחות.

הפיחות הזוחל הופעל בעולם החל משנת 1944 כאשר הונהגו שערי חליפין הדדיים בין מדינות, והוכר הצורך בקביעת מנגנון מסודר למדינות שלא יוכלו להנהיג שער חליפין קבוע במשך תקופה ארוכה.

גם בישראל הונהג פיחות זוחל בשנת 1975 על ידי שר האוצר יהושע רבינוביץ'. בשנה זו גאתה האינפלציה והגיעה לממדים שהמשק לא יכול היה לשאת (50 אחוז ויותר). צוות כלכלנים ובראשם מיכאל ברונו הציעו לרבינוביץ' ליישם את שיטת זחילת השער המקורית, זו אשר בה משתנים השערים למעלה ולמטה. רבינוביץ' קבע בסופו של דבר פיחות זוחל רק כלפי מעלה. שיטה זו חדלה להתקיים כעבור שנתיים עם הנהגת הליברליזציה בשוק ההון, בשנת 1977.

ראו גם
------

* הגנות מטבע
* מלחמת מטבעות

קישורים חיצוניים
----------------

* ynet, הולך ופוחת, באתר ynet, 10 באוגוסט 2008
* פיחות מטבע, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  המונח הנכון לפי האקדמיה הוא ייסוף (מהשורש יסף) ולא תיסוף (הגזורה גזירה תניינית מהשם תוספת שלא לצורך); עיינו באתר האקדמיה.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007550790405171
* BnF: cb13318987m (data)
* GND: 4141203-5
* LCCN: sh85037333
* NKC: ph436060

 |
**אולף מארשל** (בגרמנית: **Olaf Marschall**, נולד ב-19 במרץ 1966 בטורגאו שבגרמניה המזרחית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בלוקומוטיב לייפציג ובקייזרסלאוטרן בעמדת החלוץ.

קריירת מועדונים
---------------

מארשל נולד וגדל בגרמניה המזרחית, ושיחק בקבוצת הנוער של לוקומוטיב לייפציג. בשנת 1983 עלה לקבוצה הבוגרת, ששיחקה בליגת העל המזרח-גרמנית. מארשל שיחק שבע עונות בלוקומוטיב לייפציג, בהן צבר 135 הופעות והבקיע 43 שערים, ונודע כבר אז במשחק ראש מצוין וביכולת החזקת כדור, כישורים שגררו התעניינות ממועדונים אחרים.

בשנת 1990 חתם מארשל באדמירה ואקר מהבונדסליגה האוסטרית, שם שיחק שלוש עונות, וכבש 40 שערים ב-97 הופעות. בשנת 1993, לאחר איחוד גרמניה שהוביל לפירוק ליגת העל המזרח גרמנית, חתם מארשל בדינמו דרזדן, שעברה מליגת העל המזרח-גרמנית אל הבונדסליגה והייתה שקועה במאבקי תחתית. מארשל שיחק עונה אחת בדינמו דרזדן, כבש 11 שערים ב-32 הופעות, וסייע לקבוצה להינצל מירידה אל הבונדסליגה השנייה.

בשנת 1994 חתם מארשל בקייזרסלאוטרן, שם הפך עד מהרה לשחקן מפתח. בשנת 1996 זכה מארשל עם קייזרסלאוטרן בגביע מקומי, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על קרלסרוהה. למרות הזכייה בגביע, באותה עונה נשרה קייזרסלאוטרן אל הבונדסליגה השנייה, אך שבה אל הבונדסליגה תוך עונה אחת בלבד, כשמארשל מבקיע בעונת העלייה עשרה שערים. כבר בעונת החזרה של קייזרסלאוטרן לבונדסליגה, בשנת 1998, זכתה הקבוצה באליפות, בעונת שיא של אולף מארשל, שהבקיע 21 שערים וסיים כסגן מלך השערים, אחרי אולף קירסטן, שהבקיע 22 שערים עבור באייר לברקוזן. הישג זה הקנה לקייזרסלאוטרן כרטיס לליגת האלופות בעונת 1999, שם נעצרה ברבע הגמר על ידי באיירן מינכן, כאשר מארשל היווה חלק משמעותי בהגעת הקבוצה להישג זה. מארשל שיחק בקייזרסלאוטרן עד לשנת 2002, וצבר 160 הופעות בשמונה עונות, בהן הבקיע 59 שערים, ופרש באותה עונה ממשחק פעיל בגיל 36, אחרי תקופה קצרה באל איתיחאד מליגת העל הקטארית.

קריירה בינלאומית
----------------

מארשל הופיע ארבע פעמים במדי נבחרת גרמניה המזרחית, ו-13 פעמים במדי נבחרת גרמניה, בהן כבש שלושה שערים. מארשל השתתף עם נבחרת גרמניה במונדיאל 1998 בו הודחה הנבחרת ברבע הגמר לאחר הפסד 3-0 לנבחרת קרואטיה, ובגביע הקונפדרציות 1999.

קריירת אימון
------------

בין השנים 2005-2007 שימש מארשל עוזר מאמן בקייזרסלאוטרן.

תארים
-----

עם לוקומוטיב לייפציג:

* הגביע המזרח גרמני: 1985/86, 1986/87

עם קייזרסלאוטרן:

* הגביע הגרמני: 1995/96
* אליפות הבונדסליגה השנייה: 1996/97
* אליפות הבונדסליגה: 1997/98

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אולף מארשל** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams

| **נבחרת גרמניה – מונדיאל 1998** |
| --- |
| 1 קפקה • 
2 ורנס • 
3 היינריך • 
4 קולר • 
5 הלמר • 
6 תון • 
7 מולר • 
8 מתאוס • 
9 קירסטן • 
10 הסלר • 
11 מארשל • 
12 קאן •
13 ירמיס • 
14 באבל •
15 פרוינד •
16 האמאן •
17 ציגה •
18 קלינסמן •
19 רויטר •
20 בירהוף •
21 טרנאט •
22 להמן •
מאמן: פוגטס | גרמניהגרמניה |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בעיירה באנדורה. אם התכוונתם לקבוצת כדורגל מהעיירה, ראו סנטה קולומה (כדורגל).

**סנטה קולומה** (בקטלאנית: **Santa Coloma d'Andorra**, דהיינו "סנטה קולומה של אנדורה") היא עיירה בקהילה האוטונומית אנדורה לה ולה שבדרום-מערבה של מדינת אנדורה. העיירה ממוקמת על גדות נהר גראן ולירה, ובמרחק של כ-2 ק"מ מבירת אנדורה.

בעיירה נמצאת כנסייה עתיקה המכונה "כנסיית סנטה קולומה". הכנסייה, שעיקרה נבנה במאה ה-10 וצריחהּ נבנה במאה ה-12, היא הכנסייה העתיקה ביותר באנדורה. בכנסייה נמצאים שרידים של ציורי קיר שצוירו במאה ה-12. אזור סנטה קולומה ההיסטורית, הכולל את הכנסייה ואת השטחים החקלאיים שסביבה, הוצג בשנת 1999 כמועמד לתואר אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, תחת קטגוריית "אתר תרבות".

בעיירה פועלת קבוצת הכדורגל של סנטה קולומה, שנחשבת לאחת הבכירות בליגת העל האנדורית והייתה קבוצת הכדורגל האנדורית הראשונה שניצחה במשחק במסגרת גביעי אירופה (1-0 נגד קבוצת מכבי תל אביב הישראלית במסגרת הסיבוב הראשון של גביע אופ"א בשנת 2007). 

כנסיית סנטה קולומה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סנטה קולומה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "סנטה קולומה" באתר האינטרנט של ממשלת אנדורה (בקטלאנית) (ארכיון)
2. ↑  "סנטה קולומה ההיסטורית" באתר האינטרנט של אונסק"ו (בצרפתית)
**ילדי המסילה** (באנגלית: **The Railway Children**) הוא ספר ילדים משנת 1906 מאת הסופרת הבריטית אדית נסביט.

הספר תורגם לשפות רבות כולל עברית. ב-2016 יצא לאור בתרגומם של שהם סמיט ואמנון כץ. 

ה-BBC הפיק סדרת טלוויזיה ב-1968 וחברת ITV הפיקה סרט טלוויזיה בשנת 2000. ב-1970 הפיקו מטרו גולדווין מאייר וסרטי יוניברסל סרט בשם "ילדי המסילה" שזכה להצלחה גדולה, בעיקר בבריטניה.

תקציר העלילה
------------

העלילה מספרת על משפחה מבוססת, הורים ושלושת ילדיהם, הגרים בפרבר בלונדון. הבית מצויד בכל הנוחיות דאז: מים זורמים חמים וקרים, פעמונים חשמליים וכו' כן יש להם כלב, משרתת ומבשלת.

הבת הבכורה היא רוברטה (בובי), אחריה פיטר ולבסוף פיליס המכונה פיל. יום אחד נאסר האב באשמת ריגול, המשפחה נשארת ללא תמיכה כספית והאמא מחליטה לעבור לכפר שם היא שוכרת בית מוזנח עם שלוש ארובות.

הילדים מסתגלים למצבם החדש ועוזרים לאמם. ליד הבית יש תחנת רכבת והילדים נוהגים לטייל לשם לעיתים קרובות. הם מתיידדים עם מנהל התחנה, עם הסבל מר פרקס ובעיקר עם ג'נטלמן זקן הנוסע יום יום ברכבת של 9:15 ללונדון. במקרה אחד הם מגלים מפולת על המסילה, מצליחים לעצור את הרכבת וזוכים להערכת ולהוקרה של הנהלת הרכבת המחלקת להם שעונים מזהב.

במקרה אחד הם פוגשים בתחנה אסיר פוליטי שהצליח לברוח מרוסיה, משכנים אותו בביתם ובעזרת הג'נטלמן הזקן הוא מוצא את משפחתו בלונדון ומתאחד אתם.

הם מתיידדים עם רופא הכפר ד"ר פורסטר המטפל באמא ללא תשלום. הם אוספים מתנות בכפר לרגל יום הולדתו של מר פרקס והוא בתחילה מסרב לקבל כי אינו רוצה "נדבות" אבל לבסוף נעתר.

במקרה אחר הם מצליחים להציל תינוק משריפה שפורצת בדוברה בנהר ובמקרה נוסף הם מצילים ילד בשם ג'ים ששבר רגל במנהרה ומתברר שהוא נכדו של הג'נטלמן הזקן.

הילדים מגלים לבסוף מה שהאם הסתירה מהם - כי האב הואשם בריגול ונדון לחמש שנות מאסר.

בובי פונה במכתב לג'נטלמן הזקן כדי שיעזור לאב. הזקן משקיע כסף בחקירה ומתגלה לבסוף כי האב חף מפשע וכי רק העלילו עליו. האב משוחרר ומגיע לבית והמשפחה שוב מתאחדת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ילדי המסילה** בוויקישיתוף
* ילדי המסילה, בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
**דנילו מדינה סאנצ'ס** (בספרדית: **Danilo Medina Sánchez**; נולד ב-10 בנובמבר 1951) הוא פוליטיקאי דומיניקני שכיהן כנשיא הרפובליקה הדומיניקנית בין השנים 2012–2020.

מדינה הוא נינו של פרנסיסקו דל רוסאריו סאנצ'ס, האב המייסד של המדינה.

מדינה כיהן בתור מזכיר המדינה הדומיניקני בשנים 1996–1999, ובין השנים 2004–2006.

מדינה חבר במפלגת השחרור הדומיניקנית (PLD) ואיתה זכה בבחירות 2012 ברוב של 51%.

נעוריו ותחילת דרכו
------------------

מדינה נולד במחוז סן חואן, שבאזור דרום מערב המדינה. הוא הבכור מבין שמונה אחים שנולדו לחואן פבלו מדינה ואמיליה סאנצ'ס.

כשהיה בן 18 היה יושב ראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטת סן חואן.

בשנת 1990, מדינה נבחר כחבר בוועדה המדינית של מפלגת השחרור הדומיניקנית (PLD) יחד עם לאונל פרננדס וחואן תמיסטוקלס מונטאס.

הוא כיהן בתור נשיא בית הנבחרים בין השנים 1994-1995 ולאחר מכן שימש כמזכיר המדינה בין השנים 1996-1999 ובין השנים 2004-2006.

כנשיא בית הנבחרים בקונגרס הלאומי (1990-1994), הוא היה דמות מפתח במשא ומתן בקונגרס שהוביל לפתרון של המבוי הסתום הפוליטי של שנת 1994.

דנילו מדינה נחשב אסטרטג פוליטי המוביל את מפלגתו. ככזה, הוא היה אחד מהמוחות שעשו את הקמפיין לנשיאות של הנשיא פרננדס.

הוא מונה למזכיר המדינה בשנת 1996 והיה אחד מהעוזרים הקרובים ביותר של הנשיא.

הניסיונות להיבחר לנשיא
----------------------

בשנת 2000, הנשיא, לאונל פרננדס, לא יכל לרוץ עקב איסור חוקתי על בחירתו מחדש, ומדינה היה המועמד לנשיאות של PLD.

הוא סיים שני, רחוק מאוד ממועמד האופוזיציה, איפוליטו מחיה של המפלגה הדומיניקנית המהפכנית (PRD).

כשהנשיא פרננדס נענה לכהונה שנייה בשנת 2004, דנילו מדינה מונה פעם נוספת למזכיר המדינה (שווה ערך לרמטכ"ל) ונחשב שני בפיקוד על המוסדות הצבאיים של המדינה.

בבחירות 2008, דנילו מדינה נחשב למתחרה העיקרי לנשיא פרננדס, בבחירות המוקדמות של מפלגת השלטון, PLD. הוא התפטר מהתפקיד ב -8 בנובמבר 2006 על מנת להציע את עצמו לראשות PLD נגד הנשיא פרננדס.

לאחר הפעלת קמפיין תחת סיסמאות "עכשיו זה הזמן" ו- "הטוב ביותר עבור כולם" דנילו מדינה הובס בסופו של דבר על ידי הנשיא לאונל פרננדס בבחירות הפנימיות של מפלגת PLD.

לאחר התבוסה, דנילו מדינה ותומכיו שמרו על פרופיל נמוך. בתקופה זו הוא נחשב למועמד בעל הסבירות הגבוהה ביותר למועמדות PLD בבחירות של 2012 לנשיאות הדומיניקנית.

דנילו מדינה נבחר לנשיא הרפובליקה הדומיניקנית בבחירות של 2012, שהסתיימו בבוקר ה-21 במאי, עם 51.24% מהקולות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דנילו מדינה** בוויקישיתוף
* דנילו מדינה, ברשת החברתית טוויטר
* דנילו מדינה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1237617030
* LCCN: n2011019945
* VIAF: 169518944
* WorldCat: lccn-n2011019945

 |
**סנטה קרוש דאש פלורש** (בפורטוגזית: **Santa Cruz das Flores**) היא פרגזיה (פרֶגֶזִיאָש – Freguesias) באי פלורש שבחבל האוטונומי של האיים האזוריים שבפורטוגל. זהו היישוב הגדול ביותר בחלק המערבי של קבוצת האיים, ובו מרוכזים השירותים הממשלתיים והמשפטיים של האי. בנוסף פועל באי בית הספר התיכון היחיד, שדה תעופה, מרכז רפואי ומרכז מסחרי.

היסטוריה
--------

הניסיונות הראשונים ליישב את האי פלורש נעשו במקום בו נמצאת כיום קביירה (Caveira), כאשר האציל הפלמי וילם ון דר הכן (Willem van der Haegen) הגיע לאי בראש קבוצת התומכים שלו בחיפושם אחר איי הבדיל (Ilhas Cassitérides). לאחר שמתיישבים אלה נטשו את המקום, הגיעו מתיישבים חדשים ב-1508 וב-1510 לאזור שכיום הוא סנטה קרוש.

היישוב קיבל סיוע על ידי הקמתו של מנזר פרנציסקני, סאו בואבנטורה (São Boaventura), שכיום משמש מוזיאון. בנייתו החלה בשנת 1642, שנתיים לאחר שפורטוגל קיבלה מחדש את עצמאותה. המנזר היה ידוע בשל המזבח שלו שהיה מעוצבב בסגנון הבארוק ובשל הגג המקושט שלו. לפרנציסקנים הייתה השפעה חזקה על האוכלוסייה המקומית. הם מיסדו את החגיגות השנתיות של פולחן רוח הקודש (Culto do Divino Espírito Santo) וקיבלו על עצמם את האחריות לניהול מערכת החינוך המקומית. עד אמצע המאה ה-19 היה המנזר הציר המרכזי של מערכת החינוך בפלורש, וילדים מכל החלק המערבי של האיים האזוריים התחנכו בבית הספר של המנזר. גם כיום, מרכזה של מערכת החינוך החילונית באי נמצא במנזר. בשנת 1878 הוקם במנזר בית חולים מקומי, כיום מרכז רפואי, שפעל בבניין המנזר עד לשנת 1945.

במחצית השנייה של המאה ה-19 היה ציד הלווייתנים חלק חשוב מכלכלת האי. באי הוקם בית חרושת לעיבוד המוצרים שהופקו מבשר ושומן הלווייתנים, שפעל בין השנים 1943 עד 1981. כיום מבנה המפעל הוא חלק מהמוזיאון המקומי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סנטה קרוש דאש פלורש** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  מפקד 2011 (יש להקיש בתיבת החיפוש את שם העיר)

מנזר סאו בואבנטורה
בית החרושת לעיבוד ליוויתנים, כיום מוזיאון
גרופנפיהרר **אוטו הופמן** (בגרמנית: **Otto Hofmann**‏; 16 במרץ 1896 – 31 בדצמבר 1982) היה איש אס אס גרמני. ראש מטה המשרד הראשי לגזע והתיישבות של האס אס. נידון ל-25 שנות מאסר במסגרת משפט RuSHA, אולם שוחרר ב-1954.

ביוגרפיה
--------

הופמן נולד ב-16 במרץ 1896 באינסברוק, האימפריה האוסטרו-הונגרית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי, לחם בחזית המזרחית ובמרץ 1917 הועלה לדרגת לויטננט. ביוני של אותה שנה הוא נפל בשבי צבא האימפריה הרוסית, אולם ברח מהשבי ונמלט לגרמניה. הופמן עבר הכשרה כטייס וב-1919 פרש מהצבא. זמן קצר הוא היה פעיל בפרייקור, ובין 1920–1925 עסק במסחר ביין.

באפריל 1923 הצטרף הופמן למפלגה הנאצית (מספר חבר 145,729) ובאפריל 1931 הצטרף לאס אס (מספר חבר 7,646). החל מ-1931 הוא פעל במסגרת המשרד הראשי לגזע והתיישבות של האס אס (בגרמנית: SS-Rasse- und Siedlungshauptamt, ובר"ת: RuSHA). משנת 1933 הוא עבד במשרה מלאה כקצין אס אס. מ-1939 היה הופמן עורך שותף בעיתון "Biologist". מיולי 1940 עד אפריל 1943 הוא היה מפקד המשרד הראשי לגזע והתיישבות. בתפקידו זה השתתף ב"גרמניזציה" של השטחים שנכבשו בידי הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה בפולין ובברית המועצות. הדבר היה כרוך בהגליה של אוכלוסיות ממקומות מהשטחים הכבושים ויישובם מחדש של "גרמנים אתנים" (Volksdeutsche) באותם שטחים. הוא גם היה אחראי על חטיפת ילדים פולנים שנשלחו לגרמניה, ועל רדיפות כנגד היהודים. ב-20 בינואר 1942 הוא ייצג את המשרד במהלך ועידת ואנזה.

באפריל 1943 הוא הועבר לתפקיד מפקד האס אס והמשטרה בדרום-מערב גרמניה (וירטמברג, באדן ואלזס). לאחר המלחמה נעצר הופמן, ובמרץ 1948 נשפט במסגרת משפט RuSHA יחד עם בכירים נוספים במשרד הראשי לגזע והתיישבות. הוא הואשם בפשעים נגד האנושות ופשעי מלחמה, ונידון ל-25 שנות מאסר. הוא היה אסור בכלא לנדסברג, וב-7 באפריל 1954 קיבל חנינה ושוחרר. לאחר מכן עבד כפקיד מקומי. הוא מת בבאד מרגנטהיים ב-31 בדצמבר 1982.

בסרט "הפתרון הסופי", גולמה דמותו בידי ניקולס וודסון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוטו הופמן** בוויקישיתוף
* אוטו הופמן בספרייה הלאומית הגרמנית (בגרמנית)
* פרוטוקול החקירות של הופמן מהשנים 1946-1948.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007262719405171
* BnF: cb137496818 (data)
* GND: 121027465
* ISNI: 0000 0000 7864 0746
* LCCN: no99046692
* VIAF: 97908841
* WorldCat: lccn-no99046692

 |
גלילאו
**הספינה של גלילאו** היא ניסוי מחשבתי המופיע בספרו של גליליי דיאלוג על שתי מערכות העולם המרכזיות (נאמר מפי הדמות סאלוויאטי, הקרויה על שמו של ידידו ועמיתו של גליליי). מטרת ההדגמה להראות שתנועתו של כדור הארץ לא תביא בהכרח לשינויים בתנועתם של גופים על פני כדור הארץ.

היו בתקופתו של גלילאו אנשים אשר טענו שכדור הארץ אינו נע כיוון שתנועה כזאת הייתה גורמת לחפץ שנעזב ממגדל גבוה להיות מוטה ולא ליפול ישר למטה.

אל מול טענה זו הציג גלילאו ניסוי המחשבה ב-1632. בתוך תא פנימי בספינה יתכנסו כמה עמיתים. אל תוך התא עליהם להכניס כמה חרקים מעופפים, מכל מים ובו דגים, וגם בקבוק התלוי כשפיו כלפי מטה ואשר טיפות נושרות ממנו אחת אחת אל תוך כלי מאסף. בעת שהספינה עומדת במקומה יתבקשו העמיתים להבחין בנעשה סביבם. מתוך התבוננותם יוכלו להיווכח שהחרקים מתעופפים לכל הפינות בצורה שווה, שהדגים שוחים במים לכל הכיוונים, וכן שהטיפות נופלות מטה ללא סטייה. כעבור זמן מה תתבקש הספינה לנוע במהירות אחידה, וכל עוד זו לא תשתנה בפתאומיות יגלו העמיתים שדבר מן התופעות המתוארות במצב מנוחה לא נשתנה: הטיפות ימשיכו ליפול מטה ללא סטייה, הדגים ימשיכו לשחות במים לכל הכיוונים, וכן שהחרקים מתעופפים לכל הפינות בצורה שווה.

על ידי ניסוי מחשבתי זה יכול היה גלילאו להבהיר שכל עוד לא תשתנה נקודת ההתייחסות של החפץ אל מול הגוף עליו הוא נמצא, כי אז לא תחול שום סטייה בהתנהגותו, בין אם הגוף עומד מלכת או נע במהירות קבועה.

ראו גם
------

* מטוטלת פוקו

הערות שוליים
------------

1. ↑  Dialogue Concerning the Two Chief World Systems, 1632
**קרב אווריאר** (בארמנית: **Ավարայրի ճակատամարտ**) היה קרב שהתנהל ב-26 במאי 451 בין הארמנים לבין צבא האימפריה הסאסאנית באווריאר שבמישור וספורקן (בין גבול איראן המודרנית לימת ואן). הרקע לקרב היה מרד ארמני בכפיית האמונה הזורואסטריות הפרסית על ארמניה ודרישת הארמנים לחופש דת לקיים את אמונתם הנוצרית. על אף שהקרב הסתיים בתבוסה ארמנית, הוא נתפס בתודעה הארמנית כצעד של גבורה שהוביל בסופו של דבר לאשרור חופש הדת לארמנים והם חוגגים את ה-26 במאי כחג דתי.

רקע
---

ארמניה נכבשה על ידי האימפריה הסאסאנית בשנת 387. שליט האימפריה, יזדגרד השני, הנהיג מדיניות של כפייה דתית במסגרתה נאסר קיום פולחני הדת הנוצרית בארמניה, נהרסו כנסיות ארמניות ונרצחו כמרים. במקביל ביקש יזדגרד השני לקרב אליו את העילית של בני הלאומים השונים שבשליטתו ולכפות עליהם את דת הזורואסטריות הפרסית. אחד מבני העילית הארמנית ששירת בבירה קטסיפון היה ורטן ממיקוניאן. עם שובו לארמניה ב-450 התכחש ורטן לדת הזורואסטריות והחל להוביל את המרד הארמני למען הכרה אימפריאלית בנצרות הארמנית ולמתן חופש דת לארמנים לקיים את אמונתם הנוצרית.

קרב אווריאר
-----------

ב-26 במאי 451 התרחש קרב מכריע במסגרת המרד בין צבא האימפריה הסאסאנית לבין הארמנים. תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית הבטיח לסייע לארמנים ולתמוך בהם, אך הוא מת וכוחותיו לא הגיעו לשדה הקרב באווריאר שבמישור וספורקן (בצפון-מערב מחוז מערב אזרבייג'ן שבאיראן המודרנית). הצבא הארמני מנה כ-66,000 איש והיה מורכב מאנשי העם הפשוט, אך הונהג על ידי בני אצולה שזכו להכשרה צבאית ובהם פרשים שנחשבו לכוח צבאי מעולה. הצבא האימפריאלי הפרסי, מנגד, היה צבא סדיר, גדול פי שלושה וכלל יחידות מאומנות ומיומנות שכללו גם פילי מלחמה. לאחר לחימה אמיצה ונחושה מן הצד הארמני, נוצחו לבסוף הארמנים וורטן עצמו הוצא להורג יחד עם שמונה מקציניו.

לאחר הקרב
---------

על מנת לכבות כליל את אש המרד, השליך השליט יזדגרד השני את האצולה הארמנית לכלא ומינה מושל תקיף. אולם אש המרד לא כבתה ומחתרת ארמנית המשיכה לפעול במשך עשרות שנים, מונהגת על ידי אחיינו של ורטן, והן ממיקוניאן. ב-484 הביא המרד הארמני לחתימת הסכם עם השליט הסאסאני בלש (אחיו ויורשו של פירוז הראשון, בנו של יזדגרד השני), אשר התיר חופש דת לארמנים, התיר להם לבנות מחדש את כנסיותיהם ואף מינה את והן ממיקוניאן למושל ארמניה.

השלכה נוספת של הקרב הייתה אי-השתתפותה של נציגות ארמנית בוועידת כלקדון שהתכנסה באותה שנה, דבר שגרם לפרישת הכנסייה הארמנית המונופיזיטית מן הזרם הראשי של הנצרות האורתודוקסית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרב אווריאר** בוויקישיתוף
* St. Vartan The Warrior And His Companions, אתר הכנסייה הארמנית
* The War of Vartan, אתר תרבות ארמני. מאמר מאת James R. Russell, אוניברסיטת קולומביה, 1981
* מאה שנים - מאה עובדות

הערות שוליים
------------

1. ↑  קרב אווריאר, בספר היסטוריה ארמנית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007282444205171
* LCCN: sh85010573

 |
**קרב אוליבה** הוא קרב ימי שניטש ב-28 בנובמבר 1627, במהלך מלחמת פולין-שוודיה (1625 - 1629), בין צי פולני לבין צי שוודי. הצדדים התנגשו בים הבלטי ליד העיירה אוליבה (Oliwa), כיום אחד מפרברי גדנסק (דנציג). הקרב, שהסתיים בניצחון פולני, היה גם אחרון הקרבות הימיים בהם השתתף הצי המלכותי הפולני והגדול שבהם.

השוודים השתמשו במהלך המלחמה באוניותיהם להטלת הסגר ימי על חופי המדינה הפולנית ובעיקר על נמל דנציג. ביום בו אירע הקרב, עגן הצי הפולני, המונה עשר אוניות בפיקוד אדמירל אַרֶנְד דִיקְמָן, במבואות הימיים של דנציג, אורב לאוניות האויב הצפויות להגיע כמנהגן. ואומנם, כשנראה הצי השוודי מתקרב, שש אוניות בפיקוד אדמירל נילס סטירנסקולד (Nils Stiernsköld), הרימו הפולנים את עוגני אוניותיהם והסתערו לעברו.

אוניית הדגל הפולנית, הגליאון "סַנְקְט גֶאוֹרְג" ("Sanct Georg"), תקפה יחד עם "מֶרְוַויבּ" ("Meerweib") הקטנה ממנה את "טִיגֶרְן" ("Tigern"), אוניית הדגל השוודית. שתי האוניות נאחזו זו בזו, וחיילי הצי הפולנים הסתערו על סיפונה של "טיגרן" ולכדו אותה לאחר קרב פנים אל פנים. תוך כדי כך תקפה הגליאון "מֶרְמָאן" ("Meermann") את הגליאון "סולן" ("Solen") השוודית הגדולה ממנה. לאחר לחימה עזה הורה מפקד "סולן" לפוצץ את אונייתו ולהטביעה, ובלבד שלא תיפול לידי האויב. ארבע האוניות השוודיות הנותרות נמלטו בעור שיניהן. בקרב נהרגו האדמירלים של שני הציים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרב אוליבה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  השמות המקוריים של האוניות הפולניות היו בגרמנית. כיום הם מוכרים בפולין בתרגומם לפולנית.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007546025005171
* KulturNav: f4a281b4-c58b-4988-988a-ddddebe20c4d
* LCCN: sh85094631

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בכל אחד מקודקודי הצמיחה בגבעולי הצמחים בעלי הזרע. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו ניצן (פירושונים).
ניצן של עץ ארז
ניצנים מעורבים של עץ שקד
בבוטניקה, **ניצן**  הוא שמו של כל אחד מקודקודי הצמיחה בגבעולי הצמחים בעלי הזרע. מניצן עשוי להתפתח ענף או פרח.

הניצן עשוי להישאר רדום למשך זמן מה. רוב הניצנים, בעיקר של צמחים הגדלים באזורים קרים מוגנים על ידי חפים חיצוניים. לרוב, כאשר הניצן מתפתח, החפים נושרים, אך ישנם מקרים שהם מתפתחים ומעטרים את המקום בו היה הניצן. במקרים בהם נושרים העלים נוצרות "צלקות" על הענף ובאמצעות צלקות אלה ניתן להעריך את גילו של כל ענף. ישנם גם מקרים בהם אין חפים המגוננים על הניצן. לעיתים, בצמחים האלה הניצן מוגן על ידי סיבים קטנים בחלקו החיצוני.

הניצן הוא איבר וגטטיבי בצמח, בדומה לעלה, גבעול ושורש. כלומר, איבר שאינו קשור ברבייה מינית. כל ניצן הוא גבעול בפוטנציה, אך קיימת גם התמיינות ניצנים לפרחים. הניצן הראשי מתפתח מן הנצרון, ולאחר מכן מתפתחים ניצנים צדדיים.

בתופעה הנקראת "שלטון הקודקוד", קודקוד הצמיחה הנמצא בקצה ענף מעכב את ההתפתחות הניצנים הצדדים הכי קרובים אליו. דרגת העיכוב יורדת ככל שמתרחקים מהניצן הראשי. דבר זה משפיע על צורת הצמח בהתבגרותו. 

בהשאלה, משמשת המילה לציון תחילתו של תהליך או מגמה, דוגמת "ניצני התיישבות" לציון ניסיונות התיישבות ראשוניים.

סוגים של ניצנים

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **נצן** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ניצנים** |

* ניצן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007529682105171
* BnF: cb120475052 (data)
* GND: 4164311-2
* LCCN: sh85127036
* NDL: 00567548

 |
**ניקולס אלוייסיוס אדמשוק** (באנגלית: **Nicholas Aloysius Adamshock**; ‏ 10 ביולי 1931 - 7 בפברואר 1968) היה שחקן אמריקאי מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1963 על התפקיד בסרט "דמדומים של כבוד".

ביוגרפיה
--------

אדמס נולד בעיר נאנטיקוט שבפנסילבניה לקתרין קורץ ולפיטר אדאמשוק, כורה פחם אוקראיני.
בצעירותו הצטיין בבייסבול וקיבל הצעה לשחק עבור קבוצת סנט לואיס קרדינלס אותה דחה בשל שיקולים כספיים.
בגיל 17 בעת שביקר בניו יורק נכנס אדמס לאודישן במחזה מקומי, שם פגש את השחקן ג'ק פאלאנס.
זמן קצר לאחר מכן זכה אדמס להצעת עבודת המשחק הראשונה שלו במחזה "תום סוייר".
לאחר שנה נסע לנסות את מזלו בלוס אנג'לס, שם החל לעבוד בתור מאבטח באולפנים בניסיון ליצור קשרים עם סוכנים ובמאי קולנוע.

אדמס החל לקבל תפקידי משנה משמעותיים בשנת 1955 בדרמה הקומית "מר רוברטס" ובדרמות "מרד הנעורים" ו"פיקניק".
בשנה שלאחר מכן הוזעק אדמס לדבב את דמותו של חברו כוכב הקולנוע ג'יימס דין לאחר שמת לפני שסיים לצלם את הדרמה "ענק"
ב-1958 התפרסם בקומדיות "חיית המחמד של המורה" בתפקיד בארני קובאק ו"אין פנאי לסמלים".
ב-1959 יצר כתב ושיחק אדמס בסדרת המערבון "The Rebel" והופיע בדרמות "דו-שיח בחדר המיטות" בתפקיד טוני וולטרס ו"סיפורה של בולשת" בתפקיד הצעיר ג'ק גרהאם.
ב-1963 הועמד אדמס לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בתפקיד בן בראון החשוד ברצח בדרמה "דמדומים של כבוד".
את הופעותיו הקולנועיות האחרונות עשה בסרטי המדע בדיוני היפנים "פרנקנשטיין כובש את העולם" ו"פלישת האסטרו מפלצות" ובסרט האימה "תמותי, מפלצת, תמותי!".

אדמס נישא לשחקנית קרול נאגט בשנת 1959 ונשאר נשוי עד למותו. לזוג נולדו שני ילדים שהפכו לשחקנים ג'ב סטיוארט אדמס ואליסון אדמס.
אדמס מת ב-7 בפברואר 1968 בגיל 36 כתוצאה ממנת יתר.
לאחר מותו של אדמס הועלו ספקולציות שונות לגבי חייו, בין היתר נטען שאדמס היה ביסקסואל בחיים האישיים
והרבה לבלות בחיקם של אלביס פרסלי וג'יימס דין ולצרוך איתם סמים.

פילמוגרפיה נבחרת
----------------

* פיקניק (1955)
* מרד נעורים (1955)
* מר רוברטס (1955)
* הקרון האחרון (1956)
* גברת ברוקס שלנו (1956)
* ענק (1956)
* חביב המורה (1958)
* אין פנאי לסמלים (1958)
* שיחה בין הסדינים (1959)
* סיפורה של בולשת (1959)
* גיהנום זה לגיבורים (1962)
* הרופאים הצעירים (1962)
* וו (1963)
* דמדומים של כבוד (1963)
* פרנקנשטיין כובש את העולם (1965)
* פלישת האסטרו מפלצות (1965)
* תמותי, מפלצת, תמותי! (1965)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניק אדמס** בוויקישיתוף

* ניק אדמס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ניק אדמס, באתר AllMovie (באנגלית)
* ניק אדמס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* ניק אדמס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007324527705171
* BNE: XX1668516
* BnF: cb13930082x (data)
* GND: 1100359338
* ISNI: 0000 0000 3981 8310
* LCCN: no95041393
* SNAC: w6w517tn
* SUDOC: 086274252
* VIAF: 5120790
* WorldCat: lccn-no95041393

 |