recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מיכאיל דיטריכס** (ברוסית: **Михаил Дитерихс**;‏ 17 באפריל 1874, מלכות המשנה של הקווקז, האימפריה הרוסית – 9 בספטמבר 1937, שאנגחאי, הרפובליקה הסינית), היה גנרל רוסי, שלחם במלחמת רוסיה–יפן ופיקד על הכוחות הרוסיים בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה. דיטריכס לחם במלחמת האזרחים ברוסיה, היה אחד ממפקדי הצבא הלבן וחבר בממשלתו המהפכנית של אלכסנדר קולצ'ק טרום הקמתה של ברית המועצות.

תחילת הקריירה
-------------

דיטריכס נולד למשפחת אצולה ממוצא צ'כי שמקורה בחבל בוהמיה. אביו היה קצין אשר שירת בצבא מלכות המשנה של הקווקז ומיכאיל נולד במהלך שרותו של אביו בחבל. ב-1894 סיים את האקדמיה הצבאית של האימפריה בסנקט פטרבורג וצורף לגדוד ארטילריה. ב-1900 סיים הכשרה באקדמיה לפיקוד ומטה ועד ל-1903 שירת בתפקידי מטה שונים. בשנה זו מונה לפקד על אסקדרון ההוסרים ה-1 של הצבא הקיסרי. במהלך מלחמת רוסיה–יפן שרת כקצין המבצעים של הגיס ה-17 ולאחריה הועלה לדרגת לוטננט קולונל ושירת בתפקידי מטה. ב-1906 מונה לקצין המבצעים של הארמייה ה-7 וב-1909 הועלה לדרגת קולונל. ב-1913 מונה לתפקיד ראש מחלקת הגיוס במטה הכללי הרוסי.

מלחמת העולם הראשונה
-------------------

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה לראש מטה הארמייה ה-3 ולחם תחת פיקודו של הגנרל אלכסיי ברוסילוב בחזית המזרחית. ביולי 1916 מונה דיטריכס לפקד על חיל המשלוח הרוסי לחזית המקדונית ונחת בראש כוחותיו בסלוניקי. לרוסים הייתה אוגדה אחת בפיקודו של דיטריכס, שהורכבה מ-4 חטיבות שאינן אורגניות ומנתה 18,000 חיילים. לאחר מהפכת פברואר נקרא דיטריכס בבהילות למטה הכללי הרוסי ורק בנובמבר 1917 מונה אלכסנדר טאראנובסקי למחליפו הזמני.
בינואר 1918 מרבית הכוח הרוסי בחזית המקדונית פורק מנשקו, חלק מהחיילים נכלאו וכמה עשרות מתנדבים צורפו לשורות הכוח הסרבי.

שלהי הקריירה ואחריתו
--------------------

עם הצטרפותו לצבא הלבן מונה לתפקיד מפקד ארמייה באזור פטרוגרד ובהמשך חבר לגנרל אלכסנדר קולצ'ק וכיהן כראש המטה שלו. כשהקים קולצ'אק את ממשלתו המהפכנית, מינה את דיטריכס לראש המטה הכללי ובהמשך כיהן כשר הפנים. דיטריכס היה אנטישמי מוצהר וציין לא אחת שהיהודים הם אויביה הגדולים של רוסיה.

בהיותו מלוכני בדעותיו מונה על ידי קולצ'אק לכהן גם בראש ועדת החקירה לרצח משפחת המלוכה הרוסית. בשלהי 1919, לאחר תבוסת המלוכנים היגר לחרבין ובאוקטובר 1922 נאלץ להגר לשאנגחאי. דיטריכס כתב ספר שעסק ברצח משפחת המלוכה הרוסית. הוא הלך לעולמו באוקטובר 1937 והוא בן 63 שנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיכאיל דיטריכס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרסיליה, רוברטס מארי, "סד"כ הכוחות בחזית המקדונית" באתר גוגל ספרים (באנגלית).
2. ↑  א.א. חאזוב, הצבא הרוסי בחזית המקדונית, באתר xxl3.ru (ברוסית).
3. ↑  אינצקלופדיה לתולדות מלחמת העולם הראשונה, "חזית סלוניקי במלחמת העולם הראשונה", באתר גוגל ספרים (באנגלית).
4. ↑  סימון רזניק, עלילות הדם ברוסיה, 2000, (ברוסית) אוחזר ב-17 במאי 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007457844905171
* GND: 13381291X
* ISNI: 0000 0001 1056 1045
* LCCN: nr93026811
* NKC: js2006312256
* SNAC: w6cp0cwb
* SUDOC: 120140926
* VIAF: 38117651
* WorldCat: lccn-nr93026811

 |
בית ויס ברחוב הרצל 2 פינת אחד העם, ששימש בין השאר כמשכנה של חברת "אורה חדשה"
**אורה חדשה** הייתה חברת הסרטים הראשונה בארץ ישראל. נוסדה ב-1914 על ידי עקיבא אריה ויס.

כמו בכל מפעליו האחרים בארץ, גם באמצעות חברה זו, ויס רצה לקדם את יישוב ארץ ישראל. החברה פעלה בעליית הגג, בביתו ברחוב הרצל 2 בתל אביב. ויס צילם ממראות הארץ על מנת להוכיח לבני הארץ וליהודי הגולה שאפשר לחיות בארץ ולגאול אותה משיממונה.

ויס תכנן את מכונות הפיתוח של הסרטים, ועל פי עדותו, אפשר היה לפתח 1,000 מטרים ביום אחד. סרטיו הוצגו בראינוע עדן ובסינמה בירושלים, אך עד היום לא נמצא אף אחד מהסרטים.

בימי מלחמת העולם הראשונה, ויס גלה עם משפחתו לטבריה, ופעילות החברה נפסקה. כשחזר לתל אביב, העיד ביומנו שעם חזרתו הוציא את מצלמת הראינוע שלו מהבור בגינת ביתו שבו טמן אותה, צילם ובדק אם לא נגרמו לה נזקים.

עם תום המלחמה והצהרת בלפור ויס צרף שותפים לחברה וקיווה שהיא תתבסס ותתרחב, אך לא נחל הצלחה. מסמך משנת 1928 מעיד על מכירת הציוד של החברה על ידי ויס, וממנו לומדים שפעילות החברה נפסקה בסמוך לכך.

קישורים חיצוניים
----------------

* עדנה יקותיאלי-כהן, ‏חברת הסרטים 'אורה חדשה', **קתדרה** 73, ספטמבר 1994, עמ' 145-139 (גרסת html באתר סנונית)
* ג. "אורה חדשה", דואר היום, 17 במרץ 1920
**הדיוויזיה ה-41** (בגרמנית: **41. Division**) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.

היסטוריה
--------

הדיוויזיה הוקמה ב-1 בספטמבר 1912, וחייליה גויסו מפרוסיה המערבית, ובפרט מאזור אילאו הגרמנית. 

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-20 בפיקוד פרידריך פון שולץ, אשר היה חלק מהארמייה השמינית. הדיוויזיה לחמה נגד הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית, והשתתפה בקרב גומבינן, ולאחר מכן השתתפה בקרב טננברג. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרב הראשון על האגמים המזוריים, ולאחר מכן הועברה תחת פיקוד הארמייה התשיעית, עמה לחמה בקרב לודז'. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בחזית המזרחית, ובנובמבר 1916 הועברה הדיוויזיה לרומניה, שם לחמה עד ינואר 1917. לאחר מכן הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם לחמה במהלך הקרב השני על האן, ולאחר מכן בקרב איפר השלישי. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן השתתפה בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-30 בספטמבר 1919 פורקה הדיוויזיה.

מפקדים
------

* גנרל-לוטננט הרמן פון שטיין (1 בספטמבר 1912 – 1 באוגוסט 1914)
* גנרל-מיור לאו זונטאג (2 באוגוסט 1914 – 16 בספטמבר 1914)
* גנרל-מיור אלפרד פון בקמן (17 בספטמבר 1914 – 26 בנובמבר 1914)
* גנרל-לוטננט היינריך שמידט פון קנובלסדורף (27 בנובמבר 1914 – 13 בנובמבר 1917)
* גנרל-לוטננט ארנסט גרסר (14 בנובמבר 1917 – 23 באוגוסט 1918)
* גנרל-מיור ולטר פון דר הארדט (24 באוגוסט 1918 – 26 בינואר 1919)
* גנרל-לוטננט ברונו מלמס (27 בינואר 1919 – 30 במרץ 1919)
* גנרל-מיור וילהלם פון גרודק (31 במרץ 1919 – 30 בספטמבר 1919)

לקריאה נוספת
------------

* Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הדיוויזיה ה-41** בוויקישיתוף
**סבסטיאן גריפיוס** (גרמנית: **Sebastian Gryphius**; צרפתית: **Sébastien Gryphe**; סביבות 1493–1556) היה איש ספר, מדפיס ואיש רוח גרמני שחי בצרפת במהלך המאה ה-16. 

הסיכה ההראלדית של סבסטיאן גריפיוס בספר משנת 1532.
גריפיוס נולד ברויטלינגן בשנת 1492 לערך. הוא למד מאביו, מיכאל גרייף, את מלאכת הדפוס - שהייתה חדשה יחסית בזמנו. התלמד בוונציה וב-1520 עבר לליון שבצרפת, שם חי עד מותו. גריפיוס החל בפרסום חיבורים בנושאי חוק ומנהל באלפבית גותי. לאחר מכן, החל לפרסם קלאסיקות שנכתבו בשפה הלטינית ולתרגם קלאסיקות יווניות ללטינית. הוא גם פרסם חיבורים של בני זמנו, בין היתר של ארסמוס מרוטרדם, גיום בידה ופוליציאנו. 

ב-1536 הוא הקים, בסיועו הכלכלי של הוגו דה לה פורט, בית הוצאה לאור, שסימלו הגריפון, l'Atelier du Griffon. הוא גם החדיר לשוק את הכתב הקורסיבי (משופע) של אלדוס מנוטיוס. בשנות ה-40 של המאה ה-16 כבר היה ידוע כסוחר ספרים ומוציא לאור חשוב. הוא עבד גם עם סופרים מעוררי מחלוקת ותמך בכך בהפצת רעיונות חופשיים. בין חוג ידידיו היו הסופר אטיין דולה (אשר הועלה על המוקד ב-1546), אנדראה אלצ'יאטו וברתלמי אנו. גם פרנסואה רבלה, מגדולי סופרי התקופה, עבד עם גריפיוס ופרסם אצלו את תרגומיו לכתבי היפוקרטס וקלאודיוס גלנוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סבסטיאן גריפיוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007262139405171
* BIBSYS: 2089278
* BNE: XX4734196
* BnF: cb12294409t (data)
* CANTIC: a11148135
* GND: 116902566
* ICCU: BVEV017233
* ISNI: 0000 0001 2129 7833
* LCCN: n82032300
* NKC: jn20011024130
* NLG: 230982
* NLP: A24087282
* NTA: 145910857
* SUDOC: 031794521
* ULAN: 500091044
* VcBA: 495/141248
* VIAF: 41904313
* WorldCat: lccn-n82032300

 |
**אַבּוּב דָ'אמוֹרֶה** (באיטלקית: Oboe d'amore), או **אַבּוּב אַהֲבָה**, הוא אבוב מצו-סופרן/אלט הנמוך בטרצה קטנה מן האבוב הרגיל, ולו פעמון דמוי ביצה. בדומה לכלים אחרים שנקראו "ד'אמורה", כגון חליל ד'אמורה וויולה ד'אמורה, גם לאבוב ד'אמורה יש צליל מחוספס וכהה, שנתפס בזמנו כקרוב יותר לקול האנושי ומתאים לתיאור רגשות עמוקים.

היסטוריה
--------

אבוב ד'אמורה המוקדם ביותר שהגיע לידינו נבנה בשנת 1719 בלייפציג, שהייתה מרכז חשוב של בניית כלים, ופעלו בה מספר בוני אבובים חשובים. הכלי זכה לפופולריות רבה בגרמניה בתקופת הבארוק המאוחר, ומלחינים רבים כתבו לו תפקידי סולו (בקונצ'רטי ובמוזיקה קאמרית) ואובליגטו (במוזיקה קולית), ביניהם יוהאן סבסטיאן באך וגאורג פיליפ טלמן. באך השתמש בכלי פעמים רבות בקנטטות שלו (הוא החל לכתוב לכלי אחרי שעבר ללייפציג), והקונצ'רטו לצ'מבלו שלו בלה-מז'ור הוא כמעט בוודאות עיבוד של קונצ'רטו מוקדם לאבוב ד'אמורה. אחד מקטעי האובליגטו הידועים ביותר היא האריה Qui sedes מתוך המיסה בסי מינור. 

לקראת סוף המאה השמונה-עשרה דעך העניין באבוב ד'אמורה, ויצירות מועטות מאוד נכתבו לו אחרי 1760. הכלי השפיע על התפתחות הקרן האנגלית, ששאלה ממנו את הפעמון דמוי-הביצה ומאפיינים נוספים, ולבסוף החליפה אותו ככלי הנמוך במשפחת האבוב.

עם התעוררות העניין במוזיקה עתיקה במאה התשע-עשרה, וגילויה מחדש של המוזיקה של באך, פותחה גרסה מודרנית של הכלי, המבוססת על האבוב המודרני. כלים אלה נועדו בתחילה לביצועים של יצירות באך, אולם עד מהרה נמצאו מלחינים מודרניים שראו אפשרויות חדשות בגוון המעניין של הכלי. המלחין הראשון לאחר "תחיית" הכלי שעשה בו שימוש היה ריכרד שטראוס ב-1903 (סימפוניה דומסטיקה (Symphonia Domestica)). מלחינים נוספים שילבו את הכלי ביצירות תזמורתיות, בהם מאהלר, קלוד דביסי וגוסטב הולסט. הדוגמה המוכרת ביותר היא הסולו לאבוב ד'אמורה בבולרו של ראוול. מלחין נוסף שכתב לכלי הוא ג'רג' ליגטי. 

העתק של אבוב ד'אמורה מאת דֶנֶר מן המאה ה-18.
אבוב ד'אמורה מודרני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אבוב ד'אמורה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4172323-5
* MusicBrainz: d43cf2e2-cc1f-4448-97f6-7d291c8ebc87

 |
**מיכאיל בלגאי** (באוקראינית: **Michail Belegai**), 1914 – 1980 הוא חסיד אומות העולם, תושב הכפר ז'ורוב שבאוקראינה המערבית.

סיפור מעשה הגבורה
-----------------

בזמן מלחמת העולם השנייה הסתכן והחביא שלושה יהודים במשך שנה והוא בן 28. בשלב הראשון הוא החביא אותם בצד האחורי של רפת שהייתה ברשותו. בשלב השני, לאחר שהיה חשש שיתגלו, הוא העביר אותם לבור מתחת ערמת הזבל שבחצרו. אף על פי שהיה עני בעצמו, דאג לתת מעט אוכל גם ליהודים המסתתרים בחצרו. שלושת היהודים שהו אצלו מיוני 1943 עד יולי 1944, אז נכנס הצבא האדום לכפר והגרמנים נסוגו. לימים התברר שאחיו ידע על הדבר והזהיר אותו שהוא מסכן בכך את חייו ואת חיי משפחתו אך מיכאיל ענה לו: "גם ליהודים יש נפש". בנוסף ידוע על אדם נוסף שהתחבא בחצרו למשך זמן קצר בתחילת המלחמה.

ישראל שריר עם ולדימירה, בתו של חסיד אומות העולם שהציל אותו
לאחר שנים, בשנת 2003, חיפש אחד הניצולים את אותו אדם אלמוני שהציל אותו. הוא הגיע לכפר ילדותו ז'ורוב ולאחר שיחה עם אישה מבוגרת בכפר הצליח לגלות את שם מצילם ואף להיפגש עם ולדימירה בתו. הוא שלח את סיפורו של מיכאיל ליד ושם, וב-26 בינואר 2004 יד ושם העניקה למיכאיל תואר חסיד אומות העולם.

קבר מיכאיל בלגאי בשנת 2003
ולדימירה התכבדה לקבל בשם הוריה את תעודת ההוקרה והמדליה מידי נציגי יד ושם והשגרירות הישראלית באוקרינה בטקס רשמי בעיר לבוב.

קישורים חיצוניים
----------------

* נתונים מאתר יד ושם, באתר "יד ושם" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  **הילד שלא יכול היה ללכת, רץ..**, יד ושם וישראל שריר, 2009
מתקן לנשיאת אדם על ידי סבלים. תצלום מלפני 1925 באיסטנבול
סבלים וסבלות הנושאים חפציהם של מטפסים על קילימנג'רו
סבלים מעמיסים ארגזי תפוזים בנמל תל אביב
סבל שרפה נושא עצים בהימלאיה ליד האוורסט, מאי 2006
**סַבָּל** הוא מקצוע של נשיאת מטלטלים או בני אדם למען אחרים תמורת שכר. עבודת הסבלות מצריכה, בנוסף לכוח פיזי, ידע לגבי הצורה הנכונה בה מרימים דברים ונושאים אותם, כדי שלא יגרמו נזקים לסבל או לחפצים שהוא נושא.

הסבלות מוכרת מימי קדם והייתה נפוצה מאוד לפני המצאת הגלגל ולפני ביות בהמות המשא.

סבלים העובדים בהעמסה או פריקה של כלי תעבורה, כלי שיט, רכבות, משאיות וכלי טיס מכונים בעברית **סוורים**. לאחר המעבר לתובלה במכולות הצטמצמה העסקת הסוורים בכ-90%. סוורי הנמלים ממלאים תפקיד חשוב במערך הלוגיסטי של התחבורה הימית ומכאן, שהם גם יכולים לשתק או לשבש אותה, כפי שנעשה לא פעם על ידי שביתה או עיצומים.

השרפה הם עם החי בנפאל הידועים בעבודתם כסבלים עבור המטפסים על הר האוורסט.

ראו גם
------

* מוביל ומוכר מים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סבל** בוויקישיתוף
* תפקיד הסוור
* משכורות

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph499513

 |
איור של נפרון. בחלק העליון של האיור, גופיף הכליה המורכב מהפקעית (נימי דם) ומקופסית באומן. בהמשך לקופסית נמצאת האבובית המקורבת, אחריה לולאת הנלה עם הזרוע היורדת והזרוע העולה, האבובית המרוחקת ולבסוף הצינור המאסף. בחלקו השמאלי של האיור מתוארת מערכת כלי הדם הצמודים לנפרון. בין הנפרון לנוזל הבין-תאי לכלי הדם, עוברים מים ומומסים הלוך ושוב
חלקי הנפרון
**אַבּוּבִית הַכִּלְיָה** (TA: tubulus renalis) היא מקטע תפקודי בנפרון האמון על ספיגת מים, מלחים וחומרים מומסים חזרה אל הדם בתהליך סינון הדם והפקת השתן בכליה. לאחר סינון הדם בפקעית אל תוך חלל קופסית באומן, זורם התסנין אל אבובית הכליה, שם מתבצעת הספיגה דרך תעלות יונים ומשאבות בתאי האפיתל המצפים את חלל האבובית. יתרת הנוזלים, יחד עם חומרי הפסולת, מתנקזים אל תוך השופכן ומהווים את השתן. אורכה של כל אבובית הוא כ-3 ס"מ, וקוטרה כ-20 מיקרון.

אלמלא האבובית, היה מופרש כל התסנין מהגוף דרך השתן, ותוך זמן קצר היו מתנקזים כל נוזלי הגוף החוצה. במטרה למנוע אובדן כל המים שבפלזמה יחד עם המומסים החשובים לגוף שבהם, מתקיים באבובית תהליך ספיגה חוזרת אל הנוזל הבין-תאי שמחוץ לאבובית ומשם לדם.

מבנה היסטולוגי
--------------

מערכת האבוביות של הכליה מורכבת מהאבובית המקורבת, לולאת הנלה, האבובית המרוחקת והצינור המאסף. לכל אחד ממרכיבים אלו יש מאפיינים היסטולוגיים ספציפיים. האבובית המקורבת היא קטע התחלתי מפותל, המונח בתוך הקליפה ומאופיין בגבול אדום מודגש בשולי הנהור, כתוצאה מקיומו של brush border של האפיתל עצמו. ניתן לראות במיקרוסקופ אלקטרוני כמות גדולה של מיטוכונדריה שמספקת את האנרגיה הדרושה לפעילות האבובית, אשר בה מתבצעת ספיגה פעילה של שני שלישים מהחומרים המופרשים בתסנין הראשוני. מאפיין נוסף הוא קיומם של אינטר-דיגיטציות בין התאים, המביאה לטשטוש הגבולות בין התאים. אבובית זו בנויה משני חלקים: החלק המפותל, ולאחריו החלק הישר, היורד לכיוון הליבה.

לולאת הנלה היא קטע אמצעי ישר המונח בתוך הפירמידה שבלשד הכליה. קטע זה יוצר צורת פרסה. האבובית בלולאת הנלה היא דקה מאוד ובעלת נהור צר. התאים שטוחים יחסית ואין מבנה של brush border. האבובית המרוחקת, קטע סופי מפותל המונח בקליפה, מרכזת את השתן ומחמיצה אותו. גם בה אין brush border ויש אינטר-דיגיטציות פחותות, ולכן ניתן לזהות גבולות בין תאים. הנהור בה רחב יותר. החלק האחרון הוא הצינור המאסף, הדומה מבחינה היסטולוגית לאבובית המרוחקת, עם תאים שטוחים ונהור רחב יותר. בצינור שני סוגים של תאים: principal ו-intercalated.

מחלות האבובית
-------------

* חמצת אבובית הכליה – תופעה שבה האבובית לא מצליחה לסלק חומצות מהדם אל השתן וכתוצאה מכך מצטברת חומצה בדם. יש ארבעה סוגי חמצת, והטיפול מותנה בסוג. בחמצת תורשתית הטיפול יכול להיות על ידי שתיית סודה לשתייה. בחמצת לא תורשתית לרוב מספיק לשתות נוזלים רבים ואכילת מזונות משתנים.
* גליקוזוריה – תופעה שבה מופרש גלוקוז מהדם, על אף שרמת הגלוקוז בדם נורמלית או אף נמוכה מהנורמה כתוצאה מהפרשה זו. גליקורוזיה עלולה להיות גורם לסוכרת ואין לה טיפול תרופתי.
* תסמונת פנקוני – קשורה בחמצת אבובית הכליה מסוג 2, זוהי הפרעה הגורמת להפרשת יתר של גלוקוז, ביקרבונט, חומצות אמינו ופוספטים מהדם אל השתן. יכולה להיות תורשתית, כתוצאה של מחסור בוויטמין D או כתוצאה מספיגת מתכות כבדות בגוף.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007543431105171
* GND: 4171888-4
* LCCN: sh85072253

 |

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
הקדוש **אַבּוֹ תְבִּילֵלִי** (בגאורגית: **აბო თბილელი**, בערבית: **أبو تفليسي**; 756–786 לערך), הנקרא גם **אַבּוֹ מִתִּיפְלִיס** או **הַאבּוֹ טְפִּילֵלִי** (**ჰაბო ტფილელი**), היה מרטיר נוצרי והקדוש המגן של העיר טביליסי שבגאורגיה.

חייו
----

במוצאו היה אבו תביללי ערבי, והוא גדל כמוסלמי בבגדאד. בגיל 17 (או 18), הוא מצא את עצמו בטביליסי, כשהוא הולך בעקבות הנסיך נרסס, השליט של כארתלי. נרסס, שהושמץ בפני הח'ליף, בילה שלוש שנים במאסר ושוחרר על ידי הח'ליף החדש. אבו תביללי ליווה אותו ובדרכו.

מקצועו של אבו תביללי בבגדאד היה רוקח בשמים, אמנות המצביעה על ידע בכימיה, והוא הצטיין ביצירת בשמים ומשחות. הוא היה בעל השכלה רחבה והיה בקיא ב"תורת כל האסלאם". השכלה זו כללה גם לימודי טקסטים דתיים וגם טקסטים פילוסופיים. בהגיעו למזרח גאורגיה (כארתלי), הוא שוכנע באמיתות תורת נצרות. עניין זה לא קרה מידית, אלא לאחר תהליך של התבוננות נפשית שלוותה בוויכוחים סוערים עם כמרים נוצרים ובישופים. ויכוחים אלה רק חיזקו אותו באמונתו כי הנצרות היא האמונה הנכונה. למרות זאת, בתחילה פחד אבו תביללי להמיר את דתו בפרהסיה, כיוון שגאורגיה הייתה נתונה תחת שלטון ערבי, ולכן רק נטש את המנהג האסלאמי של תפילה חמש פעמים ביום והחל להתפלל על פי הנצרות. מסיבות פוליטיות נמלט הנסיך של כארתלי ומצא מקלט בממלכת הכוזרים בצפון הים הכספי, אזור שהיה חופשי משליטה אסלאמית. אבו תביללי ליווה את הנסיך לממלכת הכוזרים והוטבל שם לנצרות. לאחר מכן עברו נרסס ואבו תביללי לאבחזיה, שהייתה אף היא חופשית משליטה אסלאמית, ושם באבחזיה קיים בלהט חיים נוצריים של תפילות וסיגוף, כשהוא מכין את עצמו למשימה העתידית.

הנסיך נרסס ומפלגתו חזרו לטביליסי בשנת 782. אבו תביללי לא שעה לאזהרה כי חזרתו זו מסוכנת עבורו, וחזר אף הוא לטביליסי בעקבות נרסס. במשך שלוש שנים התוודה תביללי בחופשיות על אמונתו הנוצרית ברחובות טביליסי, כשהוא מצד אחד מחזק את הנוצרים, שסבלו בגלל אמונתם תחת השלטון האסלאמי, בדוגמה האישית שלו, ומצד שני עודד את התנצרותם של בני ארצו הערבים. סדרה של איומים ואזהרות שיככו את להיטותו. בשנת 786 הוא דווח כנוצרי כלפי שלטונות טביליסי, נעצר והוקע כמומר מהאסלאם. במשפטו הוא התוודה על אמונתו הנוצרית והושאר במאסר. ב-6 בינואר 786 הוצא להורג והפך לקדוש מעונה. מסופר כי בדרכו להוצאה להורג הודה לאלוהיו על הפיכתו מצורתו הגשמית לגוף שמיימי, "הניחוח המתוק של מצוות ישו".

יואן סבניסדזה, סופר דתי גאורגי ובן זמנו של תביללי, גולל את חיי המרטיר ברומן הגיוגרפי בשם "מות הקדושים של אבו הקדוש" ("The Martyrdom of Saint Abo").

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אבו תביללי** בוויקישיתוף
* מות הקדושים של אבו, עושה הבשמים מבגדאד, אנגלית
* טטישווילי ולדימיר איוונוביץ', "אבו תביללי: רומן", טביליסי: מראני, 1974, בהונגרית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1147243026
* VIAF: 260151246597644132475
* WorldCat (עם VIAF): 260151246597644132475

 |
**ESO 270-17**, נקראת גם **עצם פוּרְקָדֶה-פִיגֶרוֹאָה**, היא גלקסיה לא-סדורה שנמצאת בקבוצת הכוכבים קנטאור, במרחק של כ-14.4 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לקבוצת קנטאור A. לגלקסיה בהירות נראית מדרגה 11.45 והיא התגלתה ב-27 במאי 1970 על ידי האסטרונום הארגנטינאי קרלוס פורקדה שקרא לה על שמו ועל שם פיגרואה, העוזר שעבד באותו לילה במצפה הכוכבים סרו טולולו בצ'ילה. הגלקסיה נמצאת כ-4 מעלות מערב-צפון-מערב לכוכב ζ בקנטאור וכ-2.3 מעלות מצפון-מזרח לצביר הכדורי ω בקנטאור. כ-3 מעלות מצפון-מערב לה נמצאת קנטאור A ששייכת גם כן לאותה קבוצת גלקסיות.

מאפיינים
--------

הגלקסיה נראית כפס דק וארוך שמשתרע על כ-15 דקות קשת, שממרחקה שקול לאורך של למעלה מ-63,000 שנות אור, כשני שלישים מקוטר שביל החלב. מסתה מוערכת בכ-‎8×109‎ מסות שמש, כ-2% ממסת שביל החלב. בעבר שיערו שמדובר בגלקסיה ספירלית שקו הראייה אליה מקביל למישור הגלקסיה, אבל מדידת תוצא דופלר של הקרינה הנפלטת לאורכה העלה שהיא אינה מסתובבת, ולכן היא סווגה כגלקסיה לא-סדורה. גלקסיה עם צורה ארוכה וצרה כזו היא מאוד ייחודית ומהווה מעין "שבר גלקסיה", ונראה שמדובר למעשה בשריד של גלקסיה שהתפרקה, ככל הנראה בעקבות התנגשות עם קנטאור A לפני כחצי מיליארד שנים. כתוצאה מההתנגשות התפרקה הגלקסיה הקטנה יותר, הדיסקה שלה יצרה את פס האבק הכהה שחוצה את קנטאור A ונותן לה את הצורה המיוחדת שלה, ליבת הגלקסיה ששרדה את ההתנגשות היא הגלקסיה הננסית הסמוכה NGC 5237 וחלק נוסף שהועף לכיוון אחר יצר את ESO 270-17. בעקבות ההתפרקות נוצרו ב-ESO 270-17 אזורים עם צפיפות גבוהה של גז ואבק וכתוצאה מכך היא עברה תקופה של יצירת כוכבים חדשים בקצב שהולך ופוחת, אך עדיין יש בה כוכבים צעירים רבים יחסית. את הגלקסיה מקיף ענן של מימן נייטרלי (אזור H I) שמסתו כ-5% ממסת הגלקסיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ESO 270-17** בוויקישיתוף
* ESO 270-17, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים

הערות שוליים
------------

1. 1 2  SIMBAD: Fourcade-Figueroa
2. 1 2 3  NED: ESO 270-017
3. ↑  I. D. Karachentsev, E. I. Kaisina & D. I. Makarov: Suites of Dwarfs around nearby Giant Galaxies, The Astronomical Journal, Vol. 147, Iss. 1, article id. 13, (2014)
4. ↑  H. A. Dottori & C. R. Fourcade: The object Fourcade Figueroa, a shred associated with NGC 5128?, Astronomy and Astrophysics, Vol. 23, p. 405 (1973)
5. ↑  R. C. Thomson: Galaxy shredding. I - Centaurus A, NGC 5237, and the Fourcade-Figueroa shred, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, vol. 257, no. 4, p. 690 (1992)
6. ↑  F. R. Colomb, N. Loiseau & J. C. Testori: Neutral hydrogen in the Fourcade-Figueroa galaxy, Astrophysical Letters, vol. 24, no. 3, p. 145 (1984)
**סְפּוֹרוֹטְרִיקְס שֶנְקִי** (שם מדעי: *Sporothrix schenckii*) היא פטרייה דימורפית השייכת לסוג הפטריות *Sporothrix*, הגדלה באדמות כבול בתפוצה כלל עולמית.

מאפיינים
--------

הפטרייה דימורפית, כלומר, יכולה להתקיים הן כעובש ספרופיטי והן כשמר פרזיטי. תכונה זו תלויה ישירות בטמפרטורה של הסביבה בה היא גדלה: בטמפרטורה של 25°c היא עובש אשר גדל בקצב יחסית מהיר ומתאפיין בתפטיר לח המזכיר מרקם עדין של קטיפה בצבע לבן הנוטה לגוון קרמי - חום כעבור מספר זמני דור. לעומת זאת בטמפרטורה של 37°c נהפכת הפטרייה לשמר בעל גוון בצבע בז'.

*Sporothrix schenckii* מתרבה בדרך כלל על ידי רבייה אל-זוויגית באמצעות פיזור ספורות (נבגים) הקרואים *Conidia*, שהן ספורות רכות הצומחות ישירות על גבי הקורים של התפטיר, ניתקות מהם ומתפזרות בעזרת הרוח עד שנוחתות על קרקע נוחה לגדילה ונובטות לעובש חדש. במידה והספורות נוחתות על מצע בעל טמפרטורה של 37°c ומעלה הן נובטות לשמר. טמפרטורה מעין זו אופיינית לבעלי חיים בעלי דם חם, כלומר עופות ויונקים בכלל ובני האדם בפרט, כך שלרוב צורת השמר היא הצורה הפתוגנית והטפילית של הפטרייה.

חדירת הספורות לגוף מתאפשר בדרך כלל עקב פציעה של העור אשר תכלול את שכבותיו העמוקות, כגון הדרמיס ומערכת הלימפה. במצב כזה עלולה להתפתח מחלת ה-*Sporotrichosis* שהיא פטרת תת-עורית המאופיינת בדלקת של קשרי הלימפה שמתבטאת בנפיחות, אדמומיות ונגעים מוגלתיים באזור בו מתרבה הפטרייה.

למרות העובדה שתפוצת הפטרייה היא כלל עולמית, ישנם מקומות ברחבי העולם, כגון פרו בהם המחלה נחשבת לאנדמית (מחלה בעלת שיעורי ההארעות גבוהים במיוחד בפרק זמן נתון).

הפטריה רגישה במיוחד לאַמְפּוֹטְרִיצִין B ולתרופות מקבוצת הטריאזולים כמו פְלוּקוֹנָזוֹל (Diflucan) ואִיטְרָקוֹנָזוֹל (Sporanox).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Sporothrix schenckii** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |
**Sportbox.ru** (ברוסית: **Спортбокс.ру**) הוא פורטל ספורט המהווה חלק מהחזקות ערוץ ‏"Match TV!". האתר החל את דרכו ב-18 במאי 2007 כפורטל האינטרנט של ערוץ הטלוויזיה "ספורט". 

זהו אחד מאתרי הספורט המובילים ברוסיה ובמדינות הדוברות רוסית. האתר נהנה מתעבורה קבועה של 6 מיליון אנשים שנכנסים לאתר מדי חודש. האתר משווק את עצמו כמפיק תוכן ספורט  והוא משתף פעולה עם מועדוני ספורט ופדרציות לצורך ארגון שידורים ישירים של תחרויות ספורט.

Sportbox.ru — הוא פורטל הספורט הראשון ברוסיה שנשא זכויות שידור לשידורים חיים של אירועי ספורט.

בינואר 2010 VGTRK תבעה את חברת SUP, שמפעילה את אתר Championat.ru. לדבריה החברה העתיקה תכנים מתוך פורטל Sportbox.ru ומאתר ערוץ רוסיה-2. סכום התביעה עמד על 15 מיליון רובלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של Sportbox.ru
* Sportbox.ru, ברשת החברתית פייסבוק

* Sportbox.ru, ברשת החברתית טוויטר

* Sportbox.ru, ברשת החברתית VK

הערות שוליים
------------

1. ↑  Рамблер ТОП100 / Спорт
2. ↑  Интернет-портал Sportbox.ru бьёт рекорды популярности
3. ↑  LiveInternet / Спорт
4. ↑  ВГТРК обвинила «Чемпионат.ру» в краже контента
נחלות שבטי ישראל
**צָפוֹן** הייתה עיר מקראית בעמק סוכות שבעבר הירדן, בנחלת שבט גד.

העיר נזכרת בספר יהושע בתיאור ערי שבט גד בבקעת הירדן המזרחית: "וּבָעֵמֶק בֵּית הָרָם וּבֵית נִמְרָה וְסֻכּוֹת וְ**צָפוֹן**".

כמו כן, בספר במדבר נזכרת אחת ממשפחות שבט גד בשם "הצפוני": "בְּנֵי גָד לְמִשְׁפְּחֹתָם לִצְפוֹן **מִשְׁפַּחַת הַצְּפוֹנִי**".

בנוסף, העיר נזכרת בספר שופטים במלחמת יפתח בבני שבט אפרים: "וַיִּצָּעֵק אִישׁ אֶפְרַיִם וַיַּעֲבֹר **צָפוֹנָה** וַיֹּאמְרוּ לְיִפְתָּח מַדּוּעַ עָבַרְתָּ לְהִלָּחֵם בִּבְנֵי־עַמּוֹן וְלָנוּ לֹא קָרָאתָ לָלֶכֶת עִמָּךְ בֵּיתְךָ נִשְׂרֹף עָלֶיךָ בָּאֵשׁ:"

יש המזהים את העיר הקדומה עם תל א-סעידיה, שנמצא צפונית ל"**תל עמתא**", שנמצא בגדה הצפונית של "ואדי ראג'ב" שבבקעת הירדן המזרחית, שם נתגלו שרידי מצודה מבוצרת מהתקופה הרומית, שלצידה תל ("תל אלקוס") שהיה מיושב החל מן התקופה הכלקוליתית ועד התקופה הביזנטית, תוך קישור בינה ובין צרתן המקראית.

יש המזהים את צפון עם "Sabuma" הנזכרת במכתבי אל-עמארנה.

העיר צפון, ככל הנראה, נקראה על שמו של צפיון בן גד, שבספר במדבר נקרא גם צפון, ואולי משפחתו של צפיון אף התגוררה בעיר.

ראו גם
------

* חמת טבריה
* צפיון

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר יהושע, פרק י"ג, פסוק כ"ז
2. ↑  ספר במדבר, פרק כ"ו, פסוק ט"ו
3. ↑  ספר שופטים, פרק י"ב, פסוק א'
4. 1 2  **אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו**, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ו', 752; יהודה אליצור, **שמות מקומות קדומים בארץ ישראל השתמרותם וגלגוליהם**, הוצאת יד יצחק בן-צבי והאקדמיה ללשון העברית, 146-150
5. ↑  שמואל אחיטוב**, יהושע: מקרא לישראל-פירוש מדעי למקרא**, ירושלים, מאגנס, 1995, עמ' 227
**המפלגה הקומוניסטית ההונגרית** (בהונגרית: **Magyar Kommunista Párt**) הייתה מפלגת-שמאל רדיקלית בהונגריה שנוסדה ב-24 בנובמבר 1918 בשם מפלגת הקומוניסטים של הונגריה (**Kommunisták Magyarországi Pártja**) על ידי הסוציאליסט הקיצוני בלה קון. המפלגה התקיימה בשם זה "המפלגה הקומוניסטית ההונגרית" למעשה רק מספטמבר 1944 עד לשנת 1948 כששוב שינתה את שמה למפלגת העובדים ההונגרית.

הקמתה של המפלגה
---------------

ב-24 בנובמבר 1918 התרחש פילוג במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית. מנהיג האגף השמאלי שלה העיתונאי בלה קון שחזר מהשבי הרוסי הודיע על פרישתו מהמפלגה והקמת המפלגה הקומוניסטית שדגלה במהפכה בסגנון מהפכת אוקטובר שהתרחשה ברוסיה הצארית. סיבה נוספת הייתה שהסוציאל-דמוקרטים חברו לליברלים וקון ראה בכך בגידה. תחילה הייתה זו מפלגה קטנה עם מעט תומכים בקרב הציבור הרחב, אולם בשנת 1919 עם התפרקות הקיסרות האוסטרו-הונגרית החלו מאות אלפי אנשים להביע תמיכה במפלגה ובמנהיגה בלה קון ובין 18 חברי הוועד המרכזי הראשון של המפלגה וממייסדיה היו יהודים רבים כגון: בלה קון, יוז'ף רבינוביץ', אוטו קורווין (קליין), ינה לאסלו (לוי), ארנה פור (פרלשטיין), ארנה זיידלר, דז'ה שומלו (זילברשטיין), טיבור סמואלי, בלה סאנטו (שרייבר), בלה ואגו (וייס). מתוך 18 החברים המייסדים של המפלגה עשרה היו יהודים יחד עם בלה קון. (ערך מורחב: מפלגת הקומוניסטים בהונגריה). במרץ אותה שנה הנהיג בלה קון מהפיכה מוצלחת שבסופה הוקמה הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. אולם זמן קצר לאחר מכן פרצה מלחמת אזרחים קשה בהונגריה בין הימין שאותו הנהיגו אנשי האצולה, הכמרים והבורגנים, לבין השמאל שבראשו עמד קון. לאחר קרבות עזים שנמשכו 133 ימים הובס קון על ידי הצבא הרומני שפלש למדינה והחזיר את המונרכיה על כנה. לראש המדינה מונה האדמירל מיקלוש הורטי כעוצר, משום שהמלך החוקי היה אז קטין. קון עצמו גלה לברית המועצות והמפלגה הוצאה אל מחוץ לחוק.

הונגריה הפשיסטית
----------------

לאחר עלייתו לשלטון של אדמירל הורטי נאסרה המפלגה הקומוניסטית ורבים ממנהיגיה ובראשם קון הוגלו לרוסיה. לקראת סוף שנות העשרים הורשו הסוציאל-דמוקרטים והקומוניסטים לרוץ בבחירות לפרלמנט, אולם עדיין נאסרה הפצת תעמולה קומוניסטית. המפלגה הקומוניסטית הצליחה להיבחר, אולם היא הייתה קטנה מאוד והייתה מצויה באופוזיציה. בשנות השלושים חוסלו בטיהורים הגדולים של סטלין רוב מנהיגי המפלגה ובמקומם מונו אנשיו של סטלין שצרפו את המפלגה לקומינטרן. בפרוץ מלחמת האזרחים בספרד אלפים מחברי המפלגה יצאו לספרד ונלחמו לצד הרפובליקנים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הודיעה המפלגה כי היא תומכת בברית המועצות ולאחר פתיחת מבצע ברברוסה הצטרפו רבים מאנשיה ללחימה לצד ברית המועצות. בשנת 1944 עם כיבוש הונגריה על ידי גרמניה הנאצית נשלחו מאות מחבריה למחנות-ריכוז והשמדה. 
לאחר כיבוש הונגריה בידי ברית המועצות בשנת 1945 חזרה המפלגה והופיעה הפעם בגלוי ביחד עם הסוציאל-דמוקרטים. בשנת 1947 התאחדו הסוציאל-דמוקרטים והקומוניסטים בלחץ ברית המועצות למפלגה אחת בשם מפלגת העובדים ההונגרית שכעבור שנה מונתה על ידם לנהל את ענייני המדינה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המפלגה הקומוניסטית ההונגרית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009348983305171
* BnF: cb11980361j (data)
* ISNI: 0000 0001 0791 3820
* LCCN: n80024157
* NKC: ko2004236246
* SUDOC: 027850420
* VIAF: 153380443
* WorldCat: lccn-n82166406

 |
**בית הקברות היהודי של קורו** שוכן בעיר סנטה אנה דה קורו שבחופה הצפוני של ונצואלה. הוא אחד מבתי הקברות היהודיים העתיקים ביותר ביבשת אמריקה שעודם פעילים.

בית הקברות
----------

בשנת 1824 היגרה לקורו קבוצה של יהודים ממוצא ספרדי ופורטוגזי מהמושבה ההולנדית באי קוראסאו. ב-1832 רכשו בני הזוג יוסף קוריאל ודבורה לוי מדורו חלקת קרקע כדי לקבור בה את בתם חנה. האתר שכן בזמנו מחוץ לתחומי העיר והוא כלול כיום בתוכה.

באתר מצויות כיום מצבות מרשימות, שהן מזכרת מן הימים שבהם פרחה בעיר הקהילה היהודית כתוצאה מהמסחר עם איי האנטיליים ההולנדיים. יש בו כ-30 מצבות יהודיות וכן מצבות של לא יהודים. השמות המופיעים על גבי המצבות הם של משפחות יהודיות בעלות מעמד - פונסקה, צ'ומסיירו, קפרילס, מדורו וקוריאל. בין האישים שנקברו במקום היה המשורר אליאס דוד קוריאל (אנ').

בשנות ה-70 שוקם בית הקברות בסיועם של ארגון תפארת ישראל של יהודי המדינה (אנ') ושל הממשלה המרכזית.

מאז 2005 נמצאת העיר קורו כולה ברשימת אתרי המורשת העולמית בסיכון עקב גשמי זעף, שהעמידו בסכנה את כל האתרים ההיסטוריים בה.

עבודות שיקום נוספות נועדו להתחיל בבית הקברות בשנת 2009.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הקברות היהודי של קורו** בוויקישיתוף
* בית הקברות, באתר esefarad (בספרדית)
* בית הקברות באתר Coroweb, מאורכב באתר Web Archive (בספרדית)
* על בית הקברות, באתר Jewish Graveyard Rabbit, מאורכב באתר Web Archive (באנגלית)
**סיסיניוס** (בלטינית: **Sisinnius**; ‏650 – 4 בפברואר 708) היה האפיפיור, שכיהן במשך תקופה של 3 שבועות, מ-15 בינואר 708 עד מותו 4 בפברואר 708.

ביוגרפיה
--------

סיסיניוס נולד בצור (שבלבנון של ימינו) ושם אביו היה יוחנן. מיעוט התרומות לאפיפיורות בתקופת שלטונו (42 ק"ג זהב ו-300 ק"ג כסף, המהווים חלק קטן מהתרומות האישיות של האפיפיורים האחרים) מעידים על כך שהוא כנראה לא היה מן האצולה.

סיסיניוס נבחר לאפיפיור בתקופת האפיפיורות הביזנטית, לאחר מותו של יוחנן השביעי לאחר סבב בחירות שנערך במשך שלושה חודשים, וקודש לאפיפיור ב-15 בינואר 708.

סיסיניוס כיהן כאפיפיור רק עשרים יום. על פי האנציקלופדיה הקתולית, "אף על פי שהוא כל כך סבל משיגדון שהוא לא היה מסוגל אפילו להאכיל את עצמו, הוא היה בכל זאת אדם בעל אופי חזק, והשקיע את המחשבה לטובת העיר". בין מעשיו המעטים כאפיפיור היה קידוש הבישוף של קורסיקה. הוא גם הורה "על שריפת סיד לצורך שיקומם" של חומות רומא. שיקום החומות שתוכנן על ידי סיסיניוס בוצע לבסוף על ידי גרגוריוס השני.

סיסיניוס נקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש העתיקה. כעבור פחות מחודשיים נבחר קונסטנטינוס לאפיפיור. קונסטנטינוס, גם הוא סורי במקורו, היה ככל הנראה אחיו של סיסיניוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סיסיניוס** בוויקישיתוף
* סיסיניוס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* סיסיניוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6  Herbermann, Charles, ed. (1913). "Pope Sisinnius". Catholic Encyclopedia. New York: Robert Appleton Company.
2. ↑  יוסף ס. ברושר, *אפיפיורים בימי הביניים*, (Neff-Kane, 1980), 174.
3. ↑  ג'פרי ריצ'רדס. 1979. *האפיפיורים והאפיפיורות בימי הביניים המוקדמים, 476-752*. עמ' 245.
4. 1 2 3  Ekonomou, 2007, p. 246.
5. ↑  Ekonomou, 2007, p. 248.
6. ↑  צ'ארלס איזידור Hemans. 1874. *רומא ההיסטורית והמונומנטלית*. עמ ' 100.
7. ↑  Williams, George L. 2004. *Papal Genealogy: The Families and Descendants of the Popes*. McFarland. מסת"ב 0-7864-2071-5. p. 10.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 100961002
* NKC: xx0025923
* VIAF: 10203640
* WorldCat (עם VIAF): 10203640

 |
**אמל טוקה** (באנגלית: **Amel Tuka**; נולד ב-9 בינואר 1991) הוא אתלט בוסני, בעל מדליית ארד מאליפות העולם (בייג'ינג 2015) בריצת 800 מטר ושיאן בוסניה בריצת 400 מטר ובריצת 800 מטר.

קריירה
------

ביוני 2013, ניצח טוקה בריצת 800 המטרים באליפות אירופה לאומות דרג ג', בתוצאה של 1:51.11 דקות. חודש לאחר מכן, באליפות אירופה עד גיל 23, זכה טוקה במדליית ארד בריצת 800 מטר, לאחר שקבע תוצאה של 1:46.29 דקות.

ב-אליפות אירופה באתלטיקה 2014, סיים בגמר 800 המטרים, במקום ה-6 עם תוצאה של 1:46.12 שהיוותה עבורו שיא אישי.

ב-17 ביוני 2015, קבע טוקה את שיאו האישי ב-800 מטר, לאחר שבתחרות במונקו, הקדים את נייג'ל איימוס ומוחמד אמאן בתוצאה של 1:42.51.

### אליפות העולם באתלטיקה 2015

באליפות העולם באתלטיקה 2015, העפיל טוקה לחצי הגמר ב-800 מטרים אחרי שקבע 1:46.12. בחצי הגמר, העפיל טוקה לגמר מהמקום הראשון, לאחר שעצר את השעון על 1:44.84. בגמר, זכה טוקה במדליית הארד, בתוצאה של 1:46.30. כשמקדימים אותו דייוויד רודישה (1:45.84), ואדם קשצ'וט (1:46.30).

### 2016

באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם בחודש יולי, סיים במקום הרביעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.74 דקות, 20 מאיות השנייה בלבד ממדליית ארד. חודש לאחר מכן, באולימפיאדת ריו, סיים טוקה רביעי במקצה ובמקום ה-12 הכללי בחצי הגמר של ריצת 800 המטרים בתוצאה של 1:45.24 דקות, ולא עלה לגמר.

### אליפות העולם באתלטיקה 2017

באליפות העולם באתלטיקה 2017 סיים את המקצה המוקדם בתוצאה של 1.47.54 ולא הצליח להעפיל לחצי הגמר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמל טוקה** בוויקישיתוף
* אמל טוקה, ברשת החברתית פייסבוק
* אמל טוקה, ברשת החברתית אינסטגרם
* אמל טוקה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* אמל טוקה, באתר olympedia.org
* אמל טוקה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* אמל טוקה, באתר ליגת היהלום
* אמל טוקה, באתר Track and Field (גברים)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 273168

 |
**אור שיניוק** (נולד בשנת 1985), הוא ספורטאי ישראלי, המתחרה בסקי מים בכבלים. מחזיק בתארים: אלוף העולם (2010) אלוף אירופה במקצה הסלאלום שלוש פעמים, מתוכם פעמיים ברציפות (2007 ו-2009) ופעם נוספת ב-(2017).

ביוגרפיה
--------

שניוק החל להתאמן בסקי מים בכבלים בפארק מנחם בגין בעקבות אחיו הבכור, ניר, אלוף העולם בסקי מים בכבלים. בגיל 14 הצטרף לנבחרת ישראל ובחופשות הקיץ נסע לאנגליה להתאמן בהדרכתו של ניר. כיום, הוא מתאמן במועדון עצמה תל אביב.

### 2001

באליפות אירופה שנערכה בשנת 2001 זכה שניוק במדליית ארד בסקי מים בכבלים בסלאלום.

### 2007

#### אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בגרמניה בשנת 2007 זכה שניוק במדליית זהב בסקי מים בכבלים בסלאלום.

### 2008

בשנת 2008 החל שניוק לאמן את נבחרת אנגליה בסקי מים בכבלים.

### 2009

#### אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בצ'כיה בשנת 2009 זכה שניוק במדליית זהב בסקי מים בכבלים בסלאלום, לפני נדב אטיב מישראל ואלוף העולם סימון הרמן מגרמניה.

### 2010

#### אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בתל אביב בשנת 2010 זכה שניוק במדליית זהב בסקי מים בכבלים בסלאלום, לאחר שובר שוויון, לפני אלוף העולם היוצא סימון הרמן מגרמניה ומושיקו צדקה מישראל

### 2014

#### סגן אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בגרמניה בשנת 2014 זכה שניוק במדליית כסף בסקי מים בכבלים בסלאלום

משפחה
-----

אחיו הבכור, ניר, אף הוא אלוף עולם בסקי מים (1998).

קישורים חיצוניים
----------------

* אורי טלשיר, אליפות העולם בסקי מים בכבלים: אני כאן בגלל אחי, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  שחר ברוך, שיניוק: "אני שמח מאוד ששמרתי על התואר שלי", באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 28 באוקטובר 2009
2. ↑  מיקי שגיא, אור שניוק זכה באליפות העולם בסקי מים בת"א, באתר ynet, 9 באוקטובר 2010
3. ↑  אורי טלשיר, אור שניוק ומושיקו צדקה זכה באליפות העולם בסקי מים בכבלים, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2010
4. ↑  ניר שועלי, אור שניוק סגן אלוף העולם בסלאלום – סקי מים בכבלים, באתר *בכדור אחר*, 29 בספטמבר 2014
**אורז אפריקאי** (שם מדעי: *Oryza glaberrima*) הוא אחד משני מיני האורז. האורז האפריקאי מוכר פחות מאחיו, האורז האסיאתי (*Oryza sativa*) המכונה "אורז". האורז האפריקאי בוית לפני כ-2,000 עד 3,000 שנים באזור דלתת מרכז הנהר ניז'ר (Niger Inland Delta) שבמאלי. משם התפשט הצמח לסנגל אולם לא התרחק הרבה מעבר למקורו. סוחרים מוסלמים הפיצו אותו לאזור אגם צ'אד והנילוס הלבן. כיום, גם באפריקה, האורז האפריקאי נדחק לעיתים בידי האורז האסיאתי.

יחד עם העבדים הגיע אורז אפריקאי לארצות הברית וכאשר גידלו אותו במדינות קרוליינה הצפונית וקרוליינה הדרומית כינו אותו "זהב קרולינה".

בסוף המאה ה-20 פיתח "מרכז האורז האפריקאי (West Africa Rice Development Association) זן אורז הקרוי "NERICA" במטרה להגדיל את תפוקת האורז האפריקאי ולנצל את תכונותיו כצורך פחות מים מאשר האורז האסייתי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אורז אפריקאי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* TPL
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |

* אורז אפריקאי, היסטוריה ופוטנציאל עתידי (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורז אפריקאי באתר הרשימה האדומה של IUCN
**גישת המערכות** במדע המדינה פותחה בשנות ה-70 של המאה ה-20, על ידי דייוויד איסטון (Easton), מדען מדינה מוביל בזרם הביהביורליזם. איסטון הציע מסגרת כללית, נייטרלית, בה יקובצו המחקרים של הביהביורליזם. 

גישת המערכות פותחה כתגובה לקשיים בהם נתקלה הגישה הדומיננטית דאז במדע המדינה, הגישה הביהביורליסטית. עד 1945 היו רק שלושה דגמים עיקריים של מדינות: דמוקרטי, פשיסטי וקומוניסטי. לאחר מלחמת העולם השנייה קמו מדינות חדשות שלא פעלו לפי מודלים אלו, וקיים היה רצון לכלול גם מדינות אלו בתוך תאוריה אחת גדולה. התאוריה צריכה להיות מספיק מופשטת כדי לכלול את כל סוגי ההתארגנויות הפוליטיות הקיימות (מדיניות ותת-מדיניות). איסטון טוען כי המשתנים היסודיים של החיים הפוליטיים הם הקצאת ערכים לחברה והתדירות היחסית של הציות להקצאה, וכי שני האינדיקטורים המשפיעים ביותר לכך הם התשומות והתפוקות של החברה. 

הגישה מנסה להתמודד עם האינדיבידואליזם המתודולוגי, אותו הוא רואה כחסרון המרכזי של הביהביורליזם. הביהביורליזם רואה את חקר הפוליטיקה כחקר ההתנהגות, לכן תוצאת מחקריו היא אוסף פרטים אשר אינם יוצרים תמונה שלמה. לעומתה, גישת המערכות מנסה ליצור תמונה מלאה. במסגרת גישה זו, כל הפעילות הפוליטית מתרחשת בתוך המערכת הפוליטית, המגדירה את מסגרת הפעולה האפשרית. מערכת זו היא נייטרלית ולא ערכית. אין לה קיום משל עצמה, והיא בגדר רעיון, או מסגרת תפיסתית בלבד. לפי תפיסה זו, לכל פרט יש קיום עצמאי אבל הוא נמצא ביחסי גומלין עם אחרים. כל שינוי במיקומו היחסי או במאפייניו של פרט אחד משפיע על הפרטים האחרים. פשטות המערכת מונעת את הראיפיקציה של המערכת, כלומר הפיכתה לישות בפני עצמה.

הנחות היסוד
-----------

איסטון מניח ארבע הנחות יסוד של הפוליטיקה כמערכת:

* המערכת קיימת - פעולות הגומלין בחברה יוצרות מערכת של התנהגויות.
* יש סביבה מסביב למערכת - המערכת הפוליטית נתונה בין מערכות חברתיות אחרות.
* המערכת היא פתוחה - יש יחסי גומלין בין המערכת הפוליטית למערכות האחרות.
* הסתגלות - המערכת מגיבה על שינויים בסביבה באופן אקטיבי או פאסיבי.

תפקודי המערכת
-------------

כל המערכות הפוליטיות חייבות לקיים שני תפקידים: חלוקת משאבים ולגיטימציה.
המערכת הפוליטית פועלת בשתי סביבות עיקריות:

* **החברה** - סביבה זו כוללת את כל המערכות שהן לא פוליטיות אבל הן ממלאות תפקיד בחברה.

* **הסביבה החוץ חברתית** - ההקשר הבינלאומי.

ההשפעות שמגיעות מתוך הסביבה מוגדרות כהפרעות. המערכת מתמודדת עם ההפרעות האלו באמצעות התשומות והתפוקות שהיא מספקת. 

תפוקות המערכת יכולות להיות דו סטריות (הדדיות) או חד סטריות. התשומות יכולות להתבטא כתביעות של החברה כלפי המערכת או כתמיכות שהיא מעניקה. אם המערכת אינה מצליחה לאזן את ההפרעות במידה מספקת, היא עלולה להגיע למצב של לחץ ואף לקרוס.

ביקורת על הגישה
---------------

* הרעיון מופשט מדי - לא ניתן להכניס את התמונה הפוליטית לשיח מסודר, זה כללי מדי ולא ניתן לפרוט את המערכת לתוך מערך מחקרי, יש יותר מדי פרטים שלא ניתן להכניסם לאמירה מחקרית- מדעית
* איסטון לא מגדיר מהי נקודת הלחץ, ההגדרה הזו היא גמישה ומשתנה מחברה לחברה.
* המערכת שאיסטון מצייר היא מערכת ששומרת על איזון, הוא מתייחס רק למי שהצליח להיכנס אל תוך המערכת הפוליטית, כל מה שלא נכנס לא מעניין אותו, כלומר יש אנשים שנשארים מחוץ למערכת הפוליטית. אנשים אלו הם בדרך כלל אנשים שסובלים מחוסר צדק, בגלל שהמערכת הפוליטית לא מכירה בהם הם ימשיכו לסבול מחוסר הצדק.

לקריאה נוספת
------------

* מערכת מורכבת
**דורותי קייט ריצ'מונד** (באנגלית: **Dorothy Kate Richmond**‏; 12 בספטמבר 1861 – 16 באפריל 1935), הידועה בשם דולה ריצ'מונד, הייתה ציירת ניו זילנדית שנודעה בזכות ציורי צבעי מים שלה של צמחים טבעיים ובעלי חיים ונופים פנורמיים.

ביוגרפיה
--------

בתם של ג'יימס קרואו ריצ'מונד ומרי סמית', דורותי ריצ'מונד נולדה ב-12 בספטמבר 1861 בפרנל, אוקלנד. היא הייתה השלישית מבין חמישה ילדים וילדותה הצעירה הייתה מעורערת. המשפחה עברה לנלסון בשנת 1862, שם הפך אביה לעורך של עיתון "ניו זילנד כרוניקל ", אך עבר למחוז טראנאקי לאחר מותה הפתאומי של אמה של דורותי בשנת 1865. אביה היה לעיתים קרובות מחוץ לבית והיא נותרה לבד עם אחיה. הם הועברו לקרובים לפני שהמשפחה חזרה לנלסון בסביבות 1869.

ריצ'מונד למדה במכללת נשים של מיס בל בנלסון והתעניינותה באמנות עודדה על ידי אביה שהעביר לה את אהבתו לרישום ולציור. היא נלקחה עם שני אחיה הגדולים לאירופה על ידי אביה בשנת 1873 והמשיכה בשיעורי הציור שלה. היא למדה במכללת בדפורד לנשים בלונדון, וכן למדה בבית הספר סלייד לאמנות, שם עבדה בהדרכת אלפונס לגרוס. ביוני 1880 עבודתה זיכתה אותה במלגת סלייד.

בתחילת שנות השמונים של המאה ה-19 חזרה לניו זילנד ומונתה למורה לאמנות במכללת נלסון לבנות בשנת 1883.

ריצ'מונד הציגה עם האקדמיה לאמנויות היפות של ניו זילנד משנת 1885 ואז נסעה שוב לאירופה והתקדמה והמשיכה ללמוד לצייר. בשנת 1890 היא הפכה לחברת אמנית באקדמיה לאמנויות היפות של ניו זילנד.

היא הפכה עצמאית מבחינה כלכלית לאחר מות אביה בשנת 1898 ונסעה שוב לאירופה כדי לצייר. היא הכירה את פרנסיס הודג'קינס בשנת 1901 ונסעה איתה בצרפת ובאיטליה לפני שחזרה לניו זילנד בדצמבר 1903. הודג'קינס תיארה את ריצ'מונד כ"האישה היקרה ביותר עם הפנים וההבעה היפים ביותר. אני קבצנית בת מזל שיש לי אותה כבת לוויה." 

ריצ'מונד והודג'קינס נותרו שותפות קרובות ושכרו יחד סטודיו ברחוב בואן, ולינגטון, שם לקחו על עצמן גם תלמידים פרטיים. ריצ'מונד המשיכה את הסטודיו לאחר שהודג'קינס חזרה לאירופה בשנת 1906 והמשיכה לפתח את המוניטין שלה כמורה לאמנות. מ-1909 עד 1924 קיימה שיעורים בבית הספר "פיצ'רברט טראס".

ריצ'מונד הייתה חברת מועצה באקדמיה לאמנויות היפות של ניו זילנד משנת 1904 וזכתה לחברות חיים בשנת 1928.

היא מעולם לא נישאה ומתה בוולינגטון ב-16 באפריל 1935.

גלריה
-----

* הר טראנאקי, 1929הר טראנאקי, 1929
* אישה עם ילדים, 1905אישה עם ילדים, 1905
* סגול וברונזה, 1905סגול וברונזה, 1905
* הפרה הלבנה, 1905הפרה הלבנה, 1905
* דרך כפרית, 1906דרך כפרית, 1906
* מפרץ מאניה, איסטבורן, וולינגטוןמפרץ מאניה, איסטבורן, וולינגטון
* פרחי זיניה, 1921פרחי זיניה, 1921

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דולה ריצ'מונד** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  New Zealand Ministry for Culture and Heritage Te Manatu Taonga, Richmond, Dorothy Kate, teara.govt.nz (באנגלית)
2. ↑  "Archived copy", www.fernergalleries.co.nz

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* AAG: 729
* FNZA: 12739
* ISNI: 0000 0001 2209 0893
* LCCN: no2007102889
* RKD: 66665
* SNAC: w60599n6
* TePapa: 1956
* ULAN: 500166196
* VIAF: 17010572
* WorldCat: lccn-no2007102889

 |
**נהר דולורס** (באנגלית: **Dolores River**) הוא אחד משבעת היובלים העיקריים של נהר קולורדו. הנהר זורם לאורך של כ-400 קילומטר ואגן הניקוז שלו הוא כ-11,850 קילומטרים רבועים.

ביוטה מקבל נהר הקולורדו את מימיו של הנהר וכך הוא מגדיר את הגבול הדרומי של הפארק הלאומי ארצ'ס לפני שהוא עובר מצפון לעיירה מואב.

הנהר נקרא על שם העיר דולורס שנמצאת לאורך מסלולו של הנהר. מקורו של נהר דולורס הוא ביער הלאומי סן חואן שבקולורדו.

לאורך הנהר מתקיים מיזם דולורס שהוא חלק ממיזם אגירת מי נהר הקולורדו שמטרתו היא לבצע בקרת שיטפונות ולאגור מים עבור המדינות השותפות למיזם בחלקו העליון של נהר הקולורדו ויובליו הראשיים.

### תעלת המים התלויה

 ערך מורחב – **תעלת המים התלויה בנהר דולורס**  

ב-1891 השלימה חברה לכריית זהב בניית תעלה באורך של כ-20 ק"מ על הצוקים שבדפנות הנהר כדי להוביל מים למכרה זהב שם חצבו זהב בשיטת כרייה הידראולית (שטיפה במים בלחץ גבוה). כ-10 ק"מ מהתעלה נתלו על המצוקים. הכרייה בעזרת המים שהובלו בתעלה נמשכה כ-3 שנים עד נטישת המכרה. התעלה הנטושה שהתפרקה עם השנים הפכה אתר תיירותי ונכנסה בשנים האחרונות לרשימת אתרי המורשת של ארצות הברית שנמצאים בסכנת כליון. צוות מומחים בוחן אפשרויות לשיקום התעלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דולורס** בוויקישיתוף
* דולורס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  USGS Water Resources: About USGS Water Resources, water.usgs.gov
2. ↑  "USGS Gage #09180000 on the Dolores River near Cisco, UT" (PDF). *National Water Information System*. U.S. Geological Survey. 1950–2010. נבדק ב-26 בפברואר 2012. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "Affected Environment" (PDF). *Remediation of the Moab Uranium Mill Tailings, Grand and San Juan Counties, Utah Final Environmental Impact Statement*. Moab, Utah, UMTRA Project. p. 28. אורכב מ-המקור (PDF) ב-1 בנובמבר 2011. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007560208005171
* LCCN: sh85038889
* NARA: 10046840
* VIAF: 241520846
* WorldCat (עם VIAF): 241520846

 |
תמונת מסך של מערכת ההפעלה
**Neptune** (או: **Microsoft Neptune** בשמה המלא) היה שם הקוד לגרסת מערכת ההפעלה חלונות, שהייתה בפיתוח החל מ-1999. היא התבססה על חלונות 2000, ותוכננה להיות הגרסה הראשונה המיועדת לצרכנים, המבוססת על חלונות NT, ונועדה להחליף את סדרת חלונות 9x (כפי שבסופו של דבר, נהיה בסוף עם חלונות XP וממשיכותיה).

Neptune הורכבה באופן רחב על בסיס חלונות 2000, אך נוספו בה תכונות חדשות כדוגמת חומת אש, שבהמשך שולבה בחלונות XP כ-Windows Firewall. כמו כן נוסף בה מסך כניסה, אשר נותר גם הוא ב-XP. ב-Neptune נוסה גם ממשק משתמש חדש, שילוב של HTML עם ממשק Win32 מסורתי, שהיה נקרא "מרכז הפעילות" לפעולות ממוקדות-משימה.

בתחילת שנת 2000 מיזגה חברת מיקרוסופט את הצוות העובד על Neptune, עם הצוות שפיתח את Windows Odyssey, העדכון של חלונות 2000 למשתמשים עסקיים. הקבוצה המשולבת עבדה על מיזם חדש שהיה תחת שם הקוד Whistler, שהופץ בסוף 2001 כחלונות XP. בינתיים הפיצה מייקרוספט מערכת הפעלה נוספת מבוססת DOS למשתמש הביתי, שנקראה חלונות ME.

בסופו של דבר רק גרסת האלפא של Neptune‏, 5111, שוחררה לבודקי התוכנה, תחת הסכם סודיות, ולאחר מכן מצאה את דרכה אל אספני גרסאות בטא ומוזיאונים וירטואליים.

במסמך מפת הדרכים המוקדם, באשר לפיתוח Neptune (כפי שמוצג במסמכי ההגבלים העסקיים), תוכננו חמש חבילות שירות. במסמכי ההגבלים העסקיים של מיקרוסופט נראה, כי ל-Neptune היה אמור להיות יורש בשם Triton, שהיה אמור להיות עדכון קטן ל-Neptune, עם שינויי ממשק משתמש מזעריים, וגם לו תוכננו להיות חבילות שירות.

באופן פנימי שם המיזם נכתב כ-N**ep**T**une**, וייתכן בשל הרמיזה להיותו מבוסס על חלונות **NT**.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Neptune** בוויקישיתוף
* Windows Neptune Screenshot Gallery
* וידאו מיוטיוב: סיור במערכת ההפעלה, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  Neptune - the new Windows"
2. ↑ . "Windows XP: The Road to Gold"
3. ↑  "Activity Centers Preview"
4. ↑  "Microsoft Cancels Neptune, Readies 'Whistler'".
5. ↑  "Microsoft combines Neptune, Odyssey into Whistler".
6. ↑  "Microsoft consolidates Windows development efforts"
7. ↑  "Windows XP Preview".
8. ↑ . "Written Direct Testimony of Christopher Jones".
9. ↑  "Microsoft consolidates Windows development efforts"
10. ↑  "Windows XP: The Road to Gold".
11. ↑  חלונות שמעולם לא הייתה
12. ↑  DigiBarn Screen Shots: Windows XP Neptune Build 5111
אריח שהתגלה בוושינגטון די.סי. (בתחתית התמונה נראית הגדלה של חלקו התחתון)
**אריחי טוינבי** (הקרואים גם שלטי טוינבי) הם הודעות ממקור מסתורי שנמצאו משובצות בתוך מדרכות אספלט, בכ-24 ערים גדולות בארצות הברית, וארבע ערי בירה דרום אמריקניות. הופעתם של האריחים החלה בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20. הם בדרך כלל בגודל של לוחית רישוי אמריקנית, אך לפעמים גם גדולים בהרבה. הם מכילים מספר גרסאות לכתובת בעלת הקשרים לאפוקליפסה ולתאוריית קשר.

לשון הכתובת
-----------

> 
> TOYNBEE IDEA,  
>  IN Kubrick's 2001,  
> RESURRECT DEAD,  
>  ON PLANET JUPITER,
> 
> 
> 
> 

**תרגום מילולי**

> 
> רעיון טוינבי,  
> ב-2001 של קובריק  
> תחיית המתים  
> בכוכב צדק.
> 
> 
> 
>

פרשנות
------

השם "טוינבי" מתייחס ככל הנראה להיסטוריון ארנולד טוינבי. "2001 של קובריק" מתייחס כנראה לסרטו 2001: אודיסאה בחלל

רוב האריחים מכילים טקסט הדומה לזה המובא למעלה. כמה מהם רומזים לקיומה של קונספירציה גדולה הכוללת את העיתונות, ממשלת ארצות הברית, ברית המועצות (אף באריחים שנראה כי נעשו הרבה אחרי התפרקותה) והיהודים. הכתיבה היא בסגנון דומה ובאיכות ירודה.

האריחים המורכבים יותר מכילים גם הצהרות פוליטיות חידתיות ומלמדים את הקוראים ליצור אריחים דומים.

היסטוריה ותפוצה
---------------

מאמרים אודות האריחים החלו מופיעים בתחילת שנות ה-90, בעוד שהתייחסויות כלפיהם החלו להופיע כבר באמצע שנות השמונים. אריחי טוינבי צולמו לראשונה בסוף שנות השמונים. ההתייחסות הראשונה אליהם בתקשורת הייתה ב-1994 בעיתון ב"בולטימור סאן". עם זאת בשנת 1983 העיתון פילדלפיה אינקווירר פרסם סיפור על קמפיין בפילדלפיה שמטרתו החייאת המתים על כוכב צדק, שלמרות שאינו מזכיר את האריחים באופן ישיר, מזכיר במידה רבה את הרעיונות המופיעים בהם.

בארצות הברית התגלו אריחים בקנזס סיטי, מיזורי, בבוסטון ובוושינגטון הבירה. מאז 2002 התגלו מעט מאוד אריחים חדשים הנחשבים ליצירה של האמן המקורי מחוץ לאזור של פילדלפיה רבתי, למרות שאריח אחד ראוי לציון התגלה בפרבר של קונטיקט ב-2006. אחר הופיע בניו ג'רזי ב-2008. אריחי "מעתיקנים" הופיעו במקומות נוספים. אריחים ישנים הנחשבים כעבודתו של מניח האריחים המקורי נשחקו עקב התנועה בכביש. נכון ל-2011 נותרו אריחים בפיטסבורג, סנט לואיס, סינסינטי, קליבלנד ומקומות נוספים.

אריחים בסגנון מחודש נמצאו משובצים בכמה כבישים ראשיים, הכוללים גם את הכבישים הבין מדינתיים 476 ו-95. שישה אריחים נוספים וגדולים משמעותית נמצאו בכביש 1 לכיוון צפון במחוז דלוואר ב-2007-8.

החומר ממנו עשויים האריחים היה לפרק מסוים תעלומה בפני עצמו. ראיות שנאספו מעידות כי הם עשויים משכבות לינולאום, בתוספת חומר למילוי סדקים באספלט.

בשנת 2011 הפיק ג'סטין דור סרט בשם תחיית המתים: המסתורין של אריחי טוינבי שזכה בפרס פסטיבל סאנדנס לבמאי סרט דוקומנטרי לשנת 2011. בסרט זה סקר הבמאי את ההיסטוריה של האריחים והגיע למסקנה כי הן פרי עבודתו של תמהוני תושב פילדלפיה בשם סוורינו "סאבי" וורנה שנהג לנסוע ברחובות העיר תוך שהוא משדר מסרים מבולבלים ותאוריית קשר תחת השם ג'יימס מוראסקו. על פי הסרט נהג וורנה להניח את האריחים דרך חור ברצפת רכבו במהלך נסיעותיו בערים שונות.

ראו גם
------

* שיבוש תרבות
* תאוריית קשר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אריחי טוינבי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר רשמי של הסרט