recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**משה מוּרוֹ** (Murro;‏ 1888, מינסק, רוסיה הלבנה (האימפריה הרוסית) – 3 במאי 1957, ירושלים) היה צייר ופסל ישראלי, ממשיך דרכם של בוריס שץ וזאב רבן. הקים את בית המלאכה "הקמיע" בבצלאל בירושלים ועסק ביצירת קמיעות בשן ובאבן ותבליטים.

פעילותו
-------

בינואר 1921 נבחר מורו להיות חבר ועד "אגודת בית הספר בצלאל", שבו זכה שץ להיות נשיא של כבוד.

מורו ייסד קבוצה בבצלאל שיצרה תכשיטים וקמיעות למדליונים, וסיכות ומיניאטורות לטבעות. בעלי מוטיבים יהודיים, תוך העתקה של יצירות מאמנים שמרביתם יהודים.

מיצירותיו המפורסמות: לוחית נחושת שיצר עבור אליעזר בן-יהודה. בן יהודה העניק לו תמונה של הלוחית בחזרה בצירוף הקדשה: "לזכרון להאמן משה מורו ברגשי יקר בעד פעל כפיו זה".

יצירות נוספות הן; "סביבון מעוטר בדימוי יהודה השבויה ויהודה המשוחררת" (1929), התבליט "אליעזר ורבקה" 1929 המבוסס על רישום של זאב רבן ומתארת את הסיפור התנ"כי של אליעזר, עבדו של אברהם, שנשלח על ידו להביא כלה עבור בנו יצחק, ובמהלך אותה השליחות הוא פוגש את רבקה בסמוך לבאר.

"בִּירוּשָׁלֵם" לוחית נחושת עם דמות של יהודי תימני על רקע העיר העתיקה של ירושלים, מחזיק ספר ביד אחת ומקל באחרת.

משה מורו נפטר ב-3 במאי 1957 ונקבר בהר המנוחות.

גלריה
-----

* 
* 
*

הוראה
-----

* בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב (ירושלים)

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **משה מורו** |

* משה מורו, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
* משה מורו, באתר ארכיון בצלאל.
* תערוכת הזכרון של הפרופ' שץ, דואר היום, 28 במרץ 1933
* ירושלים יום יום, דואר היום, 10 בינואר 1926
* משה מורו "בצלאל", דואר היום, 11 בספטמבר 1921

הערות שוליים
------------

1. ↑  דרישת שלום, דבר, 10 בפברואר 1944
2. ↑  מתוך: **מי ומי באמנות ישראל**, ירושלים: אמנות ישראל – מרכז מידע ע"ש גבריאל שרובר – מוזיאון ישראל, תשנ"ו 1996.
3. ↑  ירושלים יום יום, דואר היום, 24 בינואר 1921.
4. ↑  מתוך: **בצלאל, ירושלים: מבחר מאוסף אלן ב’ סליפקה במוזיאון ישראל** / [האוצרת] - חיה בנז'מין (עריכה: תמי מיכאלי), ירושלים: מוזיאון ישראל, 2008.
5. ↑  משה מורו באתר GRAVEZ

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 274521
* NLI: 987007521044705171
* VIAF: 308698938
* WorldCat (עם VIAF): 308698938

 |
**מונופולי** (איטלקית: Monopoli) היא עיר נמל על שפת הים האדריאטי בנפת בארי שבמחוז פוליה, איטליה. העיר שוכנת בחצי הדרך בין ברינדיזי לבין בארי.
בראשית המאה ה-16 נכבשה העיר, על ידי הרפובליקה של ונציה. בשנת 1496 התיישב בעיר רבי יצחק אברבנאל מממגורשי יהדות ספרד, ושם כתב חלק מספריו.

על העיר
-------

מונופולי שוכנת 43 ק"מ דרום-מזרח לבארי. היא מצויה באזור הפורה של מחוז פוליה. נמלה נחשב בין הנמלים הפעילים במחוז. חזית הנמל כלפי הים נשמרה בצורה האופיינית לתקופת ימי הביניים.
מצפונה מצויה העיר אלברובלו המפורסמת בשל מבני הטרולי (Trulli, יחיד Trullo) הייחודיים שבה. מבני הטרולי באלברובלו הם חלק מאתר מורשת עולמית שהוכרז על ידי אונסק"ו ב-1996. אתר חשוב הקרוב לעיר הוא מערות קאסטלאנה (Grotte di Castellana).

תולדות העיר
-----------

בעת העתיקה, הקימו היוונים במקום עיר בשם אגנטיה (Egnatia). מונופולי הייתה כפר קטן ליד העיר. בשנת 545 נהרסה העיר על ידי האוסטרוגותים ותושביה נסו לכפר מונופולי, שפרוש שמו "העיר היחידה". השליטה על המקום עברה בין: האימפריה הביזנטית, האיטלו-נורמדים (Italo-Norman) ובית הוהנשטאופן
(Hohenstaufen). הנמל שימש ליציאת מסעות הצלבנים לארץ הקודש. שלטו בה לורדים פאודלים מבתי מלוכה צרפתים אנגווין (Angevin) ומ"בית ארגון"

בשנת 1484 נכבשה העיר על ידי ונציה ומאז זכתה לפריחה כלכלית, בתור עיר הנמל בים האדריאטי. בשנת 1545 נכבשה על ידי ספרד וכונתה "נמל חופשי". החל משנת 1860 העיר היא חלק מאיטליה.

דון יצחק אברבנאל
----------------

 ערך מורחב – **דון יצחק אברבנאל**  

דון יצחק אברבנאל גר בעיר בין השנים 1496–1503. היה זה לאחר שגורש מספרד ונקלט בנאפולי בחצרו של המלך הספרדי בשנת 1492. ב-1494 עם הכיבוש הצרפתי, נס לסיציליה ואחר-כך לאי קורפו, ומשם חזר לאיטליה לעיר מונופולי. בעיר זו סיים את כתיבת פירושו לספר דברים וחידש את פעילותו הספרותית. אברבנאל חש שהגיע העת לספר על כוח הסבל של היהודים, וחיבר את ספרו "ימות עולם", בו תיאר את כוחו של העם היהודי. מכאן עבר לעסוק בשאלת הגאולה וחיבר את פירושו להגדה של פסח, "זבח פסח". הוא המשיך בכתיבת פירוש למסכת אבות בשם "נחלת אבות". הוא כתב זאת לבקשת בן זקוניו, שמואל, שהיה בסלוניקי. בפירוש הוא עמד על הירידה המוסרית שחלה בין מגורשי ספרד.

כן היה עסוק בחיבורו "מעייני הישועה" - טרילוגיה משיחית. בחלק הראשון חיווה דעתו כי שנת 1503 תהיה שנת הגאולה. בשני כרכים נוספים: "ישועות משיחו" ו"משמיע ישועה" הוא מפרש את פסוקי התנ"ך שבהם רמזים לגאולה. בעזרתם ניסה לבסס את ההשקפות והתחזיות שהשמיע ב"מעייני הישועה". בשנת 1498 סיים את הטרילוגיה המשיחית.

בשנת 1503, חזרה השליטה על ממלכת נאפולי לספרד. בנו, יהודה אברבנאל, היה לרופא המלך וחזר לעיר, אבל דון יצחק אברבנאל החליט לעבור צפונה לוונציה.

גלריה
-----

* העיר העתיקההעיר העתיקה
* חזית הנמלחזית הנמל

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מונופולי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מונופולי

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007560107305171
* MusicBrainz: 5c727225-434c-4117-99ae-029c16b346be
* NKC: ge1133348
* VIAF: 168010965
* WorldCat: lccn-n88069863

 |
**הפיקוד האסטרטגי המאוחד להגנת האוויר והחלל** (**Объединённое стратегическое командование воздушно-космической обороны**) של רוסיה הוקם ב-1 ביולי 2009 במסגרת הרפורמה הצבאית ברוסיה ונועד לאגד את כל כוחות ההגנה האווירית של רוסיה לסוגיה, ומטרתו להבטיח את ההגנה האווירית של רוסיה מפני איומים מהאוויר והחלל. מטה: בלאשיחה, מחוז מוסקבה.

הפיקוד האסטרגי המאוחד הוקם על בסיס הפיקוד למטרות מיוחדות של מחוז מוסקבה של כוחות הנ"מ (Командования специального назначения Московского округа ПВО) על בסיס פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר הרוסי (Командование специального назначения ВВС, КСпН) שהוקם ב-1 בספטמבר 2002 ועל בסיס יחידות של חיל החלל הרוסי.

החיל שהוקם תחילה כפיקוד מרכזי של חיל הגנת האוויר והחלל הפך בדצמבר 2011 לפיקוד נ"מ והגנה אווירית של כוחות האוויר והחלל.

מבנה
----

* חיל הנ"מ
* חיל ההגנה מפני טילים
* תחנות ניטור ופיקוח על החלל
* אגף מודיעין; מתן התרעה מוקדמת לנפילת טילים וחדירה של המרחב האווירי

מטרת הפיקוד היא לאגד את היחידות הרלוונטיות בחיל האוויר הרוסי ובחיל החלל הרוסי המופקדים להגנת האוויר והחלל, תוך הגברת מוכנותן לכל מקרה תקיפה שהיא. על פי הרפורמה הצבאית שהחל להוביל משרד ההגנה הרוסי בראשותו של אנאטולי סרדיוקוב, כל פעילויות הנ"מ וההגנה מפני טילים בתחומי רוסיה יוכפפו לאחריות הפיקוד המאוחד.

ראו גם
------

* פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה

קישורים חיצוניים
----------------

* סקירה כללית באתר VZ.
* האחראי על הנשק הגרעיני בארה"ב הושעה בגלל הימורים, באתר וואלה!‏, 29 בספטמבר 2013.
**פטריגוטוס** (שם מדעי: *Pterygotus*; משמעות השם: "דג מכונף") הוא סוג של עקרב ימי מתקופות הסילור והדבון באמריקה הצפונית (קנדה וארצות הברית), אירופה (הממלכה המאוחדת, אסטוניה ונורווגיה) ואוקיאניה. יצור זה היה אחד הגדולים שבבני סדרה זו ובפרוקי הרגליים מעולם, אך היה קטן מהיקלופטרוס.

מאפיינים
--------

יצור זה הגיע לאורך מרבי של 1.75 מטרים, אך אורכם של מינים רבים לא עלה על מטר אחד. יצור זה לא דמה לעקרב מודרני ולא היה לו זנב עוקצני, אך היו לו מצבטים גדולים בקצה ראשו, שבאמצעותם לכד את טרפו. היו לו עיניים גדולות וראש משוריין בקצה הגוף המוארך, ולצידיו היו שש רגליים ו"סנפירי שחייה" שנטו לאחור והזכירו סנפירי דגים. הזנב היה שטוח ועשוי לוחיות. הפטריגוטוס היה מסוגל לשוט במהירות במים וגם לצעוד או להתחפר על קרקעית הים.

הפטריגוטוס נמנה עם טורפי העל של תקופת הסילור, וצד יצורים קטנים יותר שלכד בטפריו. ייתכן שטרף גם עקרבי מים אחרים.

בתרבות
------

* הפטריגוטוס הופיע בסדרה ללכת עם מפלצות שם הוא טורף ברונטוסקורפיו.
* בנוסף הוא הופיע במשחק פארק היורה 3: בניית פארק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פטריגוטוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**מונור** (בהונגרית: **Monor**) היא עיירה בהונגריה, הממוקמת כ-40 קילומטר מבודפשט.

היסטוריה
--------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.

הקהילה היהודית
--------------

יהודים החלו להתיישב במונור במחצית השנייה של המאה ה-19 וקהילה מסודרת נוסדה ב-1862, אשר לאחר הקרע ביהדות הונגריה הצטרפה לזרם הנאולוגי. ב-1880 נמנו במונור כ-390 יהודים, וב-1910 הקהילה הגיעה לשיא של 570 יהודים.

בפרעות טרור לבן שנערכו בהונגריה בסביבות 1920 נגרם נזק כלכלי ונזק ברכוש ליהודים, ויהודי אחד אף נהרג. באותה שנה החלה ירידה הדרגתית באוכלוסייה: ב-1920 נמנו 490 יהודים, ב-1930 נמנו 445 וב-1941 נמנו 344 יהודים בלבד, כשלושה אחוזים מכלל האוכלוסייה. רובם היו סוחרים ובעלי מלאכה, והיו בהם גם כמה פקידים, תעשיינים ובעלי מלאכה בתעשייה הזעירה.

### בשואה

עוד בתחילת המלחמה היהודים במקום סבלו מחקיקה אנטי-יהודית בהונגריה ורבים מהגברים גויסו לעבודות כפייה בשירות העבודה. הצבא הגרמני כבש את הונגריה ב-19 במרס 1944. על-פי נתוני מפקד שנערך בשבוע השני של אפריל 1944 מנתה הקהילה הנאולוגית של מונור 254 נפשות.

המִנהל ההונגרי נותר על כנו גם אחרי הכיבוש הגרמני, והיהודים רוכזו בגטאות וגורשו בהתאם לתקנות ולצווים של רשויות השלטון ההונגרי, המרכזי והמקומי. ב-12 במאי 1944 הורה ד"ר לסלו אנדרה (Laszlo Endre), סגן הממונה על המחוז ואנטישמי מושבע, להקים גטאות במחוזו. באותו היום הוקם במונור גטו לאורך כמה רחובות. נוסף על יהודי מונור הועברו אל הגטו גם יהודים מיישובי הסביבה ובסך הכל רוכזו בו כ-350 יהודים.

היהודים בגטו נחקרו ועונו בניסיון לדלות מהם מידע היכן הסתירו חפצי הערך. כמה יהודים, ובהם גם מומרים, בחרו להתאבד כדי להימלט מן ההשפלה והעינויים. בית החרושת ללבנים במונור היה למרכז השילוח של יהודי גטאות מחוז פשט-פיליש-שולט-קישקון (אנ') שמדרום וממזרח לבודפשט. ב-30 ביוני 1944 פונו היהודים מגטאות אלו למרכז השילוח, וכן הועברו אליו יהודי הגטאות של יאספאטי (אנ'), יאסארוקסאלאש (אנ'), יאסברן ויאסלדאן שבמחוז יאס-נאג'קון-סולנוק. כ-8,000 יהודים נדחסו במתחם בית החרושת ללבנים, תחת כיפת השמים, ללא מחסה וללא מים, וגם מזון סופק להם רק בצמצום, ולא בכל יום. כולם גורשו משם לאושוויץ בשלושה טרנספורטים שיצאו בין 6 ל-8 ביולי 1944.

לקריאה נוספת
------------

* אלכסנדרה לוסה, מונור, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך III, עמ' 354–355), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מונור** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מונור
* קהילת יהודי מונור באתר בית התפוצות
* "מונור", באתר JewishGen (באנגלית)
* מונור (Monor), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  קהילת יהודי מונור באתר בית התפוצות
2. 1 2  מונור בתוך **מספר האוכלוסייה היהודית לפי יישוב 1840–1941**, בודפשט: משרד הסטטיסטיקה המרכזי (הונגריה) (אנ')‏, 1993 (בהונגרית) מסת"ב 9632150066.
3. 1 2 3 4 5  מונור (Monor), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007533257805171
* GND: 4612575-9
* LCCN: n94015807
* NKC: ge1095960
* VIAF: 144401879
* WorldCat (עם VIAF): 144401879

 |
**פטרופוליס** (בפורטוגזית: **Petrópolis**), הידועה גם כ"עיר הקיסרית" של ברזיל, היא עיר במדינת ריו דה ז'ניירו הנמצאת כ-60 ק"מ צפונית לעיר ריו דה ז'ניירו. אוכלוסיית העיר כ-300,000 תושבים, ושטח המחוז לו היא משמשת כבירה 811 קמ"ר. גובה העיר 810 מטר מעל פני הים.

העיר נמצאת בין גבעות מיוערות המכונות סרה דוס אורגאוס, בעמק הנהרות קיטנדיניה ופיאבניה, והיא מקום נופש פופולרי בימי הקיץ. מלבד האקלים הנוח, והסביבה הציורית, מוקד המשיכה המרכזי בעיר הוא ארמון הקיץ של מלכי ברזיל, אשר משמש כיום כמוזיאון, המתמחה בהיסטוריה וממורביליה של האימפריה הברזילאית.

היסטוריה
--------

שמה של העיר ניתן לה על שמו של הקיסר פדרו הראשון, שליטה הקיסרי הראשון של ברזיל העצמאית. העיר הייתה מקום הנופש של המשפחה הקיסרית לימי הקיץ במהלך המאה ה-19, ובירתה הרשמית של מדינת ריו דה ז'ניירו בין 1894 ל-1902.

מקורותיה של העיר הם בפעולתו של ברנרדו סוארז דה פרואנסה, שבשנת 1720 פתח מסלול אלטרנטיבי בין ריו דה ז'אנירו ומדינת מינאס ז'ראיס, לאורך הסרה דל אסטרלה. כאשר נסע הקיסר פדרו הראשון בנתיב זה מצא כי האקלים באזור פטרופוליס הוא לרוחו, וכך רכש חווה חקלאית שנמצאה במקום, והחל בונה את ארמונו שם. בשנת 1830 הושלמה בניית הארמון, ואריסטוקרטים ברזילאים אחרים החלו עד מהרה לבנות אף הם מעונות קיץ בסמוך למעון המלכותי.

יורשו של פדרו הראשון, הקיסר פדרו השני, הביא למקום חוואים גרמנים, שאת הגירתם עודד, והפך את האזור השומם לעיר. היישוב פטרופוליס נוסד ב-16 במרץ 1843, ובשנת 1857 הוכרז כעיר. המחוז נוסד ב-1844. הדרך בין העיר פטרופוליס לריו דה ז'ניירו נפתחה רשמית ב-1910 ונסללה ב-1928.

בביקור בתערוכה שערכה ארצות הברית בפילדלפיה ב-1876 במלאת מאה שנה לעצמאות ארצות הברית, התרשם פדרו השני מן הטלפון והתקין בארמונו את הטלפון הראשון בברזיל, שחיבר בין ארמונו ובין משרדו.

אחרי ייסוד הרפובליקה והגליית המשפחה הקיסרית, בשנת 1889, ארמון הקיץ המשיך לשחק תפקיד חשוב בהיסטוריה הברזילאית. בשנת 1903 נחתם בארמון הסכם השלום עם בוליביה שהעניק לברזיל את השטח שעליו הוקמה מדינת אקרי. ב-15 באוגוסט 1947 נפתחה בארמון הוועידה הראשונה של ארגון מדינות אמריקה שנועדה לשמור על השלום והביטחון ביבשת, והביאה לעולם את האמנה הבין אמריקנית לעזרה הדדית.

העיר ידועה אף בכך שהסופר היהודי האוסטרי הגולה, שטפן צווייג, ואשתו, שכנו בה בשנותיהם האחרונות בטרם התאבדו בשנת 1942.

בעיר הוקמה בשנת 1966 הישיבה הראשונה על אדמת ברזיל. הישיבה - "מחנה ישראל" חב"ד - בראשותו של הרב חיים בנימיני ובניהולו של בנו הרב אברהם דוד בנימיני. בישיבה זו התחנכו רבים מרבני ברזיל מכל החוגים הדתיים וחרדים, והיא היוותה תשתית למוסדות היהדות הפועלים היום בברזיל.

בשנת 2022 התרחש באזור שיטפון שגרם ל-171 קורבנות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פטרופוליס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פטרופוליס
* הספר "ישיבה של מעלה": סיפורה של ישיבת "מחנה ישראל" בפטרופוליס
* פטרופוליס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Emperor Street". *World Digital Library*. 1860–1870. נבדק ב-2013-08-25.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007557270105171
* BNE: XX456838
* GND: 4103032-1
* LCCN: n50062329
* MusicBrainz: 8c205205-9e00-4418-8f99-acbbcca90c03
* VIAF: 123125591
* WorldCat: lccn-n50062329

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "זבדובסקי (אי)".

**האי זָבוֹדוֹבְסְקי** (**Zavodovski Island**) הוא אי וולקני בתת-הקבוצה איי טראוורסיי של איי סנדוויץ' הדרומיים. הוא נמצא 350 ק"מ דרומית-מזרחית לאיי ג'ורג'יה הדרומית. זו הנקודה הצפונית ביותר של איי סנדוויץ' הדרומיים והקרובה ביותר לג'ורג'יה הדרומית.

האי משמש מושבת קינון לכמיליון זוגות של פינגוויני רצועת-הסנטר, הגדולה ביותר מלבד אנטארקטיקה.

היסטוריה
--------

האי זבודובסקי התגלה וכונה על ידי חוקר אנטארקטיקה הרוסי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן בערב חג המולד 1819. בלינגסהאוזן קרא לו על שם לוטננט איוון זבודובסקי, שהיה רב החובל של ספינתו, אוניית הקרב "ווסטוק" של הצי הרוסי האימפריאלי.

התפרצות וולקנית זוהתה על האי ב-2 במאי 2012, אם כי ממדיה אינם ידועים.

הר הגעש שעל האי התפרץ שוב במרץ 2016; עד יולי, התכסה בין שליש למחצית שטח האי באפר, שסיכן את מושבות הפינגווינים.

גאוגרפיה
--------

האי נקי ברובו מקרחונים. רוחבו כ-5 ק"מ והוא מתרומם עד 55 מ' מעל פני הים. הקצה הדרום-מערבי הוא Fume Point (נקודה עשנה), שצפונית-מזרחית לו מתנשא Noxious Bluff (צוק רעיל) ולשון היבשה הדרומית-מערבית היא פאסיפיק פוינט. הכף המזרחי ביותר הוא Pungent Point (כף נוקב), הצפוני ביותר Reek Point (כף צחנה), בקצה הצפון-מערבי נמצא Acrid Point (כף עוקץ) ובקצה המערבי Stench Point (כף סירחון).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זבודובסקי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Antarctic Islands - South Sandwich מקורות/איי אנטארקטיקה/דרום-סנדוויץ', 20 באוגוסט 2006
2. ↑  חדשות דיסקברי: "לוויין מזהה סנדוויץ' לוהט מעלה עשן"
3. ↑  "מושבות פינגווינים בסכנה מהתפרצות הר געש" יולי 2016
4. ↑  [= פיום פוינט, מאפקארטה
5. ↑  השמות שניתנו לחלקי האי מלמדים על התרשמותם, הלא-חיובית בעליל, של המגלים מאופיו של האי הוולקני
**שנת הדרקון** (באנגלית: **Year Of The Dragon**) הוא סרט פשע אמריקאי משנת 1985. הסרט בוים על ידי מייקל צ'ימינו, ונכתב על ידי צ'ימינו ביחד עם אוליבר סטון על בסיס רומן של רוברט דיילי הנושא את אותו השם.

הסרט מתרחש בצ'יינה טאון, ניו יורק ועוסק בנושא הפשע המאורגן והיחסים הבין-גזעיים בארצות הברית.

עלילה
-----

סטנלי וייט (רורק) הוא שוטר מעוטר ויוצא צבא אשר שירת במלחמת וייטנאם. בתור קפטן המשטרה החדש בצ'יינה טאון, הוא מחליט לחסל את הפשע המאורגן ואת המאפיה הסינית הפעילה מאוד במקום.

וייט מסתכסך עם ראש הטריאדה המקומית החדש ג'ואי טאי (לון), אשר התקדם בסולם הדרגות בצורה מושחתת ואלימה. ביחד, הם שוברים את הסטטוס-קוו אשר שורר בין המשטרה לבין הפשע המאורגן, למורת רוחם של פקידי המשטרה ושל ראשי ארגוני הפשע הוותיקים.

במקביל, וייט הנשוי יוצר קשר רומנטי עם טרייסי צו, כתבת פלילים ממוצא אסיאתי (קואיזומי), ומנצל אותה למען מימוש מטרותיו. וייט מפתח במהלך הסרט אובססיה, אשר מתעצמת עם הרג אשתו ועמיתיו. בסיום הסרט, בניסיון לחשוף עסקת סמים בהיקפים גדולים מאוד, וייט נקלע לקרב יריות עם טאי ולבסוף הורג אותו. סצנת הסיום מתרחשת בהלווייתו של טאי, וייט הפצוע מגיע לשם ומתחיל לעצור בפזיזות את אנשי המאפיה הקשישים. בעוד שההמון מתנפל עליו ומגדף אותו, הוא מתעלם לחלוטין ומנשק את צו.

ביקורת
------

הסרט קיבל ביקורות מעורבות. וינסנט קנבי מהניו יורק טיימס כתב על הסרט : "הסרט רחוק שנות אור מלהיות קלסיקה, אך הוא לא מתיימר להיות יותר ממה שהוא — סרט גנגסטרים מיוצר בקפידה שלא משעמם לרגע, המורכב מחריגה בהתנהגות, שפה ומאפקטים חזותיים אשר לבסוף יוצרים השפעה היפנוטית משלהם", בעוד שג'נט מסלין גם היא מהטיימס, גינתה את: "חוסר התחושה, הסיבה והמשכיות הנרטיב" וציינה שמשחקה של קואיזומי היה גרוע במיוחד.

הסרט קיבל ממוצע של 60% באתר Rotten Tomatoes. קוונטין טרנטינו ציין את הסרט כאחד מהאהובים עליו ביותר.

קישורים חיצוניים
----------------

* "שנת הדרקון", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "שנת הדרקון", באתר נטפליקס
* "שנת הדרקון", באתר AllMovie (באנגלית)
* "שנת הדרקון", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "שנת הדרקון", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "שנת הדרקון", באתר Metacritic (באנגלית)
* "שנת הדרקון", באתר אידיבי
* "שנת הדרקון", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* שנת הדרקון, באתר Seret
* רחל נאמן, ביקורת קולנוע - 'שנת הדרקןן' - רב חן; תל־אביב, כותרת ראשית, 18 בדצמבר 1985

הערות שוליים
------------

1. ↑  "שנת הדרקון", במסד הנתונים Box Office Mojo (באנגלית)
2. ↑  וינסנט קנבי, "Film View: After Heaven's Gate, Dragon doesn't look bad", הניו יורק טיימס, 25 באוגוסט 1985
3. ↑  ג'נט מסלין, "Film: Year of the Dragon, Cimino in Chinatown", ניו יורק טיימס, 16 באוגוסט 1985
4. ↑  Year of the Dragon (1985), באתר **Rotten Tomatoes**
ה**מונוקורד** הוא כלי נגינה קדום אשר שימושו העיקרי היה מדידת גובה צליל.
מקור השם ביוונית ומשמעותו היא מיתר אחד. יש המיחסים את בניית הכלי לפיתגורס וידוע כי הוא נעזר בו לביצוע ניסויים לפני כ-2,500 שנה.

מבנה הכלי
---------

את המונוקורד ניתן להגדיר כמיתר בודד אשר מתוח מעל לתיבת תהודה. המיתר נשען על גשר המסוגל להחליק לאורכו ובצורה זו לשנות את אורכו האפקטיבי של המיתר. על תיבת התהודה מופיעות שנתות אורך המסייעות בחישוב גובה הצליל.

השימוש בכלי
-----------

המונוקורד שימש לקביעת היחס המתמטי בין אורך המיתר לתדירות אותה הוא מפיק (ובהתאם גובה הצליל).
לדוגמה, אם נחלק את אורכו של מיתר לשניים, בכל אחד משני צדי הגשר הצף נקבל צליל הגבוה באוקטבה מן הצליל המקורי. לפיכך, על מנת להפיק צליל במרווח של אוקטבה, יש לחלק את המיתר ביחס של 2:1.
בצורה זו שימש הכלי במשך אלפי שנים עד להופעת מכשירי מדידה מדויקים יותר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מונוקורד** בוויקישיתוף
* מונוקורד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4343588-9
* NKC: ph625521

 |
**מונזר דג'אני דאודי** (בערבית: **منذر دجاني**, תעתיק מדויק: מנד'ר דג'אני,‏ 22 בפברואר 1951) הוא חוקר פלסטיני במדע המדינה וביחסים בינלאומיים, פרופסור באוניברסיטת אל-קודס בירושלים, דיקן הפקולטה לאמנויות, וראש מרכז עיסאם סרטאווי לקידום השלום והדמוקרטיה הפועל באוניברסיטה זו.

ביוגרפיה
--------

מונזר דג'אני דאודי נולד כילד חמישי של סולימאן דג'אני ממשפחת דג'אני-דאודי ושל עבלה עווידה, ברובע סוק אל בזאר בשכונה המוסלמית שבעיר העתיקה בירושלים. 

התחנך בבית הספר Friends School ברמאללה ואחר כך במכללת ויקטוריה במעאדי בקהיר. לאחר מכן
למד בבית הספר ג'ורג' הקדוש בירושלים.

בהמשך רכש תואר ראשון בניהול מערכות ומדעי החברה מאוניברסיטת מזרח מישיגן ב-1974, והמשיך במוסד לתואר שני במדעי החברה, כלכלה, היסטוריה ומדעי המדינה אותו סיים ביוני 1975. הוא רכש תואר שני באוניברסיטת טקסס באוסטין, שם כתב עבודת תזה בנושא ""פלורליזם: דינמיקה של תורת הקבוצות", והמשיך ללימודי דוקטורט במוסד, אותם סיים במאי 1982. עבודת הדוקטורט שלו נשאה את התואר, "סכסוך ויישוב הסכסוך: הצעות ונוסחאות לשלום במזרח התיכון", בהנחיית הפרופסור קארל ליידן. משנת 1979 עד שנת 1981 לימד באוניברסיטת טקסס באוסטין, אחר כך, משנת 1981 עד שנת 1984 לימד באוניברסיטת Southwest Texas State University, ולאחר מכן, בין השנים 1984 ל-1995 לימד באוניברסיטת ירדן בעמאן. בין השנים 1995 ל-1997 לימד באוניברסיטת ביר זית.

בשנת 1999 יסד את המחלקה למדעי המדינה וליחסים בינלאומיים באוניברסיטת אל-קודס, ועמד בראשה עד בשנת 2005

הוא אחיו של פרופסור מוחמד דג'אני. נשוי לד"ר ח'ולוד דג'אני, רופאה, ואב לשלושה ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות חיים
* סרטון וידאו קצר של דג'אני
* הפרופסור הפלסטיני שמוביל סיורים לאושוויץ: ראיון עם מוחמד דג'אני דאודי, באתר הארץ

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297973005171
* GND: 1197464751
* LCCN: n2009071225
* VIAF: 298380289
* WorldCat: lccn-n2009071225

 |
**הפיקוד השמיני** היה פיקוד של צה"ל שהיה ממונה על יחידות מילואים של חי"ר והג"א במחוז ת"א רבתי בתחילת שנות ה-50. הפיקוד לא האריך ימים ונסגר כשנתיים לאחר הקמתו.

רקע
---

רעיון הקמת הפיקוד הועלה לראשונה בישיבת המטה הכללי בסוף שנת 1949 במהלכה הוצגה הקצאת החטיבות והמחוזות לפיקודים:

> 
> אולי יהיה כדאי להקים פיקוד רביעי בלי אחריות טריטוריאלית, פיקוד לרזרבה שיטפל בכל אותן חטיבות אשר אינן חטיבות מרחביות ובכל האלמנטים של המטה הכללי, שזו תהיה מסגרת לקליטת הרזרבה. לפי הדעה הזו ישנה אפשרות שכל מחוז עירוני יפקד רק על חטיבה אחת ובחינה זו הוא טריטוריאלי כל העוקף על חטיבה אחת במחוז צריך להיות תחת גוף רביעי של פיקוד רזרבה
> 
> 
> 
> — הרמטכ"ל יגאל ידין, דצמבר 1949
> 

במרץ 1950 עלה בשנית הרעיון להקמת פיקוד מילואים במחוז העירוני של תל אביב, עם התקדמות תהליכי הגיוס והקמת חטיבות המילואים, לאור העובדה ששליש מחיילי המילואים של צה"ל שהיו אמורים להתגייס ולהתארגן בחירום התגוררו באזור זה. בנוסף, פיקוד המרכז לא היה מסוגל לשלוט על המרחב העירוני ובמקביל לארגן לאמן את יחידות המילואים שלא היו תחת פיקודו המרחבי ולא היה עתיד להפעילן ולפקד עליהן בחירום.

מקור השם
--------

בתחילת שנות החמישים הורכב צה"ל משבעה פיקודים: שלושה פיקודים מרחביים (צפון, מרכז ודרום) וארבעה פיקודים ייעודיים (הדרכה, נ"מ, נח"ל וגדנ"ע). הפיקוד השמיני היה השמיני במניין הפיקודים בצה"ל עם הקמתו ומכאן שמו.

הקמת הפיקוד
-----------

בסוף מרץ 1950 יצאה פקודת ארגון להקמת הפיקוד השמיני. בפקודה נקבע כי תפקידו יהיה לארגן, לאמן ולגייס יחידות שיוצאו ממרחבו ללחימה
בגבולות הארץ. עם הקמת הפיקוד השמיני הועבר אליו שטח מחוז תל אביב, שהיה עד אותה הרגע בתחום אחריותו של פיקוד המרכז. בהיותו פיקוד מרחבי נקבע כי הפיקוד השמיני יהיה אחראי להגנה המרחבית של השטח שעליו הופקד, קרי - המחוז העירוני של תל אביב, באמצעות מפקדת המחוז ויחידות חיל המשמר שהוצבו בו. כמו כן הוטלה עליו משימת המנהלה המרחבית, כפי שהיה נהוג בפיקודים האחרים.

הפיקוד היה ממונה על שלוש חטיבות חיל רגלים ועל יחידות ההגנה האזרחיות (הג"א) במחוז תל אביב רבתי ושטח הפיקוד שלו כלל את ריכוזי כוח האדם המתגוררים בעיר תל אביב וסביבותיה, את שטח הפרברים והשיכונים שעתידים היו להיבנות בשנים 1951-1952 וכן את כלל הצירים והדרכים בתוך העיר תל אביב ובסביבותיה והמפעלים המשרתים את העיר באופן ישיר. תוואי תיחום שטח הפיקוד נקבע כך שניתן יהיה ליצור קו הגנה עירוני.

סגירת הפיקוד
------------

בסוף שנת 1952, לאור מדיניות הקיצוב שהנהיגה הממשלה, החליט בן-גוריון להקטין את תקציב הביטחון ולהוביל תוכנית קיצוצים מקיפה במצבת כוח האדם של צה"ל. כחלק מתהליך זה, הוחלט במטכ"ל על צמצום מספר הפיקודים ובמסגרת זו בוטל הפיקוד השמיני. עם ביטולו, צורף תחומו
לפיקוד המרכז ועודכנו קו התיחום בינו לבין פיקוד הדרום.

הערות שוליים
------------

1. ↑  עמירם אורן, הפיקוד המרחבי כמסגרת להפעלת כוחות היבשה בצה"ל (עמ' 32), מתוך "עיונים בתקומת ישראל", כרך 14 (2004), עמ' 429-460
2. ↑  מסמך אג"ם/תכנון, 
7 במרס 1950, הצעה להקמת פיקוד מילואים במחוז העירוני תל אביב, א"צ 243-42/1952
3. ↑  מסמך ראש אגף המטה הכללי, 27 במרס 1950, הפיקוד השמיני, א"צ 1951/2-1166
4. ↑  גנזך המדינה - יצחק רבין: מבחר תעודות מפרקי חייו, שער רביעי: ראש מחלקת מבצעים (ינואר 1951 - דצמבר 1952) (ארכיון)
5. ↑  מסמך אג"ם/תכנון, 19 באפריל 1950, גבול הפיקוד השמיני, א"צ 1951/43-1166
6. ↑  מסמך אג"ם/מבצעים, 26 בדצמבר 1952, חיסול הפיקוד השמיני, א"צ 1954/2-25 ו- 580-597/1956
**וייסנפלס** (בגרמנית: **Weißenfels** או **Weissenfels**) היא העיר הגדולה ביותר במחוז בורגנלנד שבדרום מדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה. העיר שוכנת על גדות הנהר זאלֶה (אנ'), במרחק של כ-30 קילומטרים מדרום לעיר האלה.

היסטוריה
--------

היישוב צמח סביב למצודה שניצבה ליד מעברה שחצתה את הנהר סאלה. העיר קיבלה זכויות מוניציפליות בשנת 1185. במהלך מלחמת שלושים השנים ניזוקה העיר קשות ואוכלוסייתה הצטמצמה מ-2200 תושבים ל-960. ב-7 בנובמבר 1632 הונחה גופתו של גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה בווייסנפלס לאחר שהוא נהרג יום לפני קרב ליצן (Lützen).

עם זאת, זמן קצר לאחר מכן, עלה מעמדה של העיר במהרה, כאשר ב-1656 ייסד אגוסטוס, נצר לענף הסקסוני של בית וטין, את הדוכסות של סאקסה-וייסנפלס, ובחר את העיר כמקום מגוריו. מאז 1638 שירת אוגוסטוס כאדמיניסטרטור הפרוטסטנטי של הארכיבישופות של מגדבורג, שעל פי שלום וסטפליה משנת 1648 הייתה אמורה להפוך לאחר מותו לטריטוריה חילונית של ברנדבורג-פרוסיה.

לפיכך החל אוגוסטוס להקים החל משנת 1660 בוויסנפלס את המצודה של נוי-אוגוסטוסבורג (Neu-Augustusburg) בסגנון הבארוק עבור יורשיו. כאשר הושלם בניין המצודה ב-1680 נעשתה העיר למרכז המנהלי של הדוכסות ולמרכז התרבותי שלה עד לפירוקה ב-1746. מלחינים כמו יוהאן פיליפ קריגר (Johann Philipp Krieger) וגאורג פיליפ טלמן פעלו כאן, השחקנית פרדריקה קרולין נויבר (Friederike Caroline Neuber) הופיעה את הופעת הבכורה שלה בוויסנפלס. ב-1702 נמנע מיוהאן סבסטיאן באך לקבל את משרת נגן העוגב בעיר זנגרהאוזן (Sangerhausen), עקב העדפתו של הדוכס את המלחין יוהאן אוגוסטין קובליוס (Johann Augustin Kobelius). ב-1713 הקדיש באך את "קנטטת הצייד" שלו לכריסטיאן, דוכס סאקסה-וייסנפלס וביצע אותה בעיר.

החל מ-1704 שירת התאולוג הלותרני ארדמן נוימייסטר (Erdmann Neumeister) כדיאקון של הקפלה של המצודה. העוגב של הכנסייה הושלם ב-1673 וכלל 22 שסתומים. על פי ג'ן מיינוורינג (John Mainwaring), הביוגרף של גאורג פרידריך הנדל, גילה יוהאן אדולף הראשון, דוכס סאקסה-וייסנפלס, את כישרונו המוזיקלי של הנדל, שאביו היה רופאו האישי של הדוכס, כאשר שמע אותו מנגן בעוגב. באך חיבר את הטוקטה ופוגה בפה מז'ור עבור עוגב זה.

עם הפסקת קיומה של הדוכסות של סאקסה-וייסנפלס ב-1746, עברה העיר בחזרה לידיה של נסיכות סקסוניה ולאחר קונגרס וינה ב-1815, לידי פרוסיה. החל משנת 1816 הייתה העיר בירתו של מחוז הנושא את שמה, עד לפירוקו בשנת 2007.

כלכלה
-----

מאז המהפכה התעשייתית ענף התעשייה העיקרי של וייסנפלס הוא ייצור נעליים, זאת עד אשר נסגר המפעל האחרון ב-1991. מאז מתפתח בהדרגה בעיר ענף ייצור המזון.

ספורט
-----

קבוצת הכדורסל של העיר, מיטלדויטשר, מתמודדת בבונדסליגה ואף זכתה בשנת 2004 בגביע היורוקאפ צ'לנג'.

ערים תאומות
-----------

* גרמניהגרמניה קורנוסטהיים (אנ'), גרמניה
* סלובקיהסלובקיה קומארנו (אנ'), סלובקיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וייסנפלס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של וייסנפלס (בגרמנית)
* וייסנפלס באנציקלופדיה בריטניקה (1911)
* וייסנפלס (גרמניה), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007535292705171
* BnF: cb12440873c (data)
* GND: 4065247-6
* MusicBrainz: 79651c57-91dc-4c1f-84a3-cac70f5c682f
* NKC: ge560134
* VIAF: 441145858287323022693
* WorldCat: viaf-441145858287323022693

 |
המצודה ב**פארק הלאומי מצודת ברימסטון היל** (אנגלית **Brimstone Hill Fortress National Park**) שוכנת במערבו של האי סנט קיטס בפדרציה של סנט קיטס ונוויס, ומאז שנת 1999 נמנה הפארק על רשימת אתרי המורשת העולמית של ארגון אונסק"ו.

היסטוריה
--------

מראה באתר
התחריט הצרפתי "ההתקפה על ברימסטון היל" מתאר את קרב סנט קיטס מ-1782 (המצודה על הגבעה במרכז)
סנט קיטס היה האי הראשון באיים הקאריביים שיושב על ידי אירופים, הן בריטים ב-1623 והן צרפתים ב-1625. האי שזכה לכינוי "אי האם" (Mother Island) שימש כקרש קפיצה להתיישבות הקולוניאלית בקריביים, וכמודל לשיטת מטעי קנה הסוכר שהתבססה על הפקת סוכר ויצורו בידי עבדים שהובאו מאפריקה. 

מצודת ברימסטון היל החלה את דרכה בשנת 1690 כאשר הבריטים הציבו תותחים בצידו הצפון-מערבי של האי כדי להניס את הצרפתים שישבו בפורט שארל (Fort Charles) לרגלי הגבעה. ב-1782 שמו 8,000 חיילים הצרפתים מצור על הגבעה, ולאחר חודש נכנעו 1,000 המגינים בפניהם. אולם הבריטים זכו בעליונות הימית באזור וחוזה פריז (1783) השיב להם את השליטה באי. תנופת בנייה פקדה את המצודה והיא זכתה בכינוי "גיברלטר של הקאריבים". ב-1806 הדפו מגיני המצודה התקפה צרפתית ובכך הסתיים למעשה המאבק על האי. כחצי מאה לאחר מכן, ב-1853, ננטשה המצודה ועזובה השתלטה עליה. עץ ואבנים מהמבנים נלקחו לשימושים אחרים וצמחיית פרא הקיפה את המבנים. 

בתחילה המאה ה-20 החלו שלטונות האי להקצות משאבים לתחזוקה שוטפת של המצודה, אולם רק בשנת 1965 נוסדה ה"חברה לשימור מצודת ברימסטון היל" (The Brimstone Hill Restoration Society) ופעולות השחזור צברו תאוצה. ב-1987 הוכרז האתר כפארק לאומי בשטח של 153.7 דונם, וב-1999 היה לאתר מורשת עולמית.

האתר
----

המצודה ניצבת על השליש העליון של גבעה שלה שתי פסגות ומשקיפה אל הים הקריבי. הגבעה העשויה מסלע געשי ומאבן גיר ומתנשאת לגובה של 230 מטר, שוכנת על מורדותיו הדרום-מערביים של הר ליאמויגה, ההר הגבוה באי. המתחם המרכזי (citadel) שמרכזו הוא "פורט ג'ורג'" (Fort George) שוכן על הפסגה הצפונית. המתחם נבנה החל בשנת 1789, ופורט ג'ורג' בנוי סביב חצר מרכזית. מסביב למתחם המרכזי ארבעה מבני שמירה מבוצרים שרק שני המערביים נשתמרו במצב טוב. הגבעה מכוסה בסדרה של מבנים וצריפים, ששמשו לאחסון נשק, למגורים, לאיסוף מים ולשימושים צבאיים אחרים - כולם במצבים שונים של הרס. המבנים נבנו בעיקר מאבני בזלת ושולבה בהם אבן גיר. חלק מהמצודה מוקף בחומה ומחוץ לה שוכן בית קברות קטן. באתר מרכז מבקרים הכולל מוזיאון ופוקדים אותו כ-50,000 איש מדי שנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הפארק הלאומי מצודת ברימסטון היל** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של הפארק הלאומי מצודת ברימסטון היל
* תמונות מהפארק

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007537415005171
* LCCN: sh2003012086
* VIAF: 315529893
* WorldCat: viaf-315529893

 |
**וייקס** (בספרדית: **Vieques**) הוא שמם של אי ורשות מקומית הנמצאת עליו המהווים חלק מפוארטו ריקו. האי נמצא במרחק של 13 קילומטרים מזרחית לאי המרכזי פוארטו ריקו, אורכו 34 קילומטרים ורוחבו 6 קילומטרים. היישוב באי מרוכז בשני חלקים- העיירות איסבל סגונדה, המהווה את המרכז השלטוני ונמצאת בצפון האי, ואספרנסה, הנמצאת בדרום האי. באי גרים בסביבות 10,000 תושבים.

היסטוריה
--------

גילוי האי מיוחס לכריסטופר קולומבוס, אשר הגיע לפוארטו ריקו ב-1493. הספרדים השתלטו על האי זמן קצר לאחר מכן. בתחילת המאה ה-16 ריכוז של בני טאינו באי התמרד נגד השלטון האירופאי, אך הספרדים דיכאו את ההתמרדות והניצולים מקרב בני הטאינו שועבדו.

עם זאת, הספרדים לא באמת יישבו את האי והוא נותר במשך 300 שנים חסר פיקוח ושלטון. בקרבות בין המעצמות האירופיות באזור במאות ה-17 וה-18, הספרדים הדפו ניסיונות של צרפת, בריטניה ודנמרק להתיישב באי. היה אפילו ניסיון להפוך את האי למושבה סקוטית ב-1698, אך הם לא הצליחו לאכוף את ריבונותם שם.

בתחילת המאה ה-19 הספרדים החלו בניסיונות ליישב את האי ולאבטח אותו. ב-1832 החלו הניסיונות להפוך אותו לראוי ליישוב והוא סופח רשמית לפוארטו ריקו ב-1854. במחצית השנייה של המאה ה-19 אלפי מהגרים שחורים מאיים שונים באזור, בהם סנט תומאס, סנט קיטס, נוויס וסנט קרואה, באו לווייקס כדי לעבוד במטעי סוכר. חלקם באו כעבדים וחלקם כמהגרים עצמאיים. מאז הם מהווים חלק חשוב בחברה בווייקס.

לאחר תבוסת ספרד ב-1898 במלחמת ארצות הברית–ספרד וייקס ושאר פוארטו ריקו הועברו לשלטון ארצות הברית.

בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, תעשיית גידול הסוכר, עליה התבססה כלכלת וייקס, החלה להידרדר בגלל נפילת מחירי הסוכר וחוסר-שקט תעשייתי. רבים מתושבי האי הוכרחו לעבור לפוארטו ריקו עצמה או לסנט קרואה כדי למצוא עבודה.

במהלך מלחמת העולם השנייה, צי ארצות הברית רכש שני שלישים מהאי במטרה להרחיב את הבסיס הימי בפוארטו ריקו עצמה, שמטרתו הייתה לספק חוף מבטחים לספינות הבריטיות מפני הצוללות של גרמניה הנאצית. רבים מהתושבים בחלקים באי שנרכשו גורשו. למרות שלבסוף המטרה לא הוצאה לפועל, האי המשיך לשמש את הצי לאימונים צבאיים וכמטווח לפצצות וטילים.

תושבי האי מחו על כך וכעבור 60 שנים בערך, ב-2003 נסגר המטווח ורובו הפך למקלט לאומי לחיות בר. כעבור שנה נסגר גם הבסיס בפוארטו ריקו עצמה.

כלכלה
-----

כלכלת האי התבססה בעיקר על גידול סוכר, אך הוא הצטמצם בעשורים הראשונים של המאה ה-20 וקרס סופית בשנות הארבעים לאחר שצי ארצות הברית קנה את שטחי רוב המטעים. האפשרויות המעטות שנותרו לפרנסה לאחר מכן היו חקלאות ודייג. משנות ה-70 ג'נרל אלקטריק העסיקה מאות עובדים המפעל שלה. האבטלה עדיין הייתה נרחבת ובמפקד בשנת אלפיים המשכורת החציונית באי עמדה על פחות מרבע מזו בכלל ארצות הברית.

לאחר סגירת בסיס הצי ב-2003 החלו עבודות לשיקום החקלאות באי, ניקוי האזורים המזוהמים ממטווח הפצצות, וניסיון לפתח את האי כיעד תיירותי.

תחבורה
------

נמל התעופה אנטוניו ריברה רודריגס משרת את האי ומציע טיסות ליעדים בפוארטו ריקו עצמה, בהם בירת פוארטו ריקו סן חואן.

בנוסף, יש מעבורת ששטה מספר פעמים ביום בין האי לעיר פחרדו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וייקס** בוויקישיתוף
* וייקס, ברשת החברתית פייסבוק
* וייקס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007559993005171
* BnF: cb155048524 (data)
* GND: 4716951-5
* LCCN: n87851513
* MusicBrainz: 27882698-8bf7-4426-ad84-1cb2c45d31a8
* NARA: 10037361
* SUDOC: 112749291
* VIAF: 150192153
* WorldCat: lccn-n87851513

 |
נוף בפארק הלאומי פירנאים - עמק אספה למרגלות ההרים, על גבול צרפת וספרד
**הפארק הלאומי פירנאים** (בצרפתית: Le Parc national des Pyrénées) הוא פארק לאומי הממוקם במחוז הפירנאים העליונים והפירנאים האטלנטיים בצרפת. הפארק כולל בעיקר חלקים נרחבים מהרי הפירנאים וסביבתם.

גאוגרפיה
--------

הפארק ממוקם לאורך הגבול בין צרפת וספרד. הוא כולל בעיקר נוף הררי של הרי הפירנאים. מתקיימות בו מגוון פעילויות למטיילים, כגון טיולים רגליים, סקי, טיפוס הרים, ותצפית בחיות הבר.

הפארק נוסד ב-1967 כאתר מורשת טבעי, ללא מחסומים או גדרות, שבו בעלי החיים מסתובבים בחופשיות. בפארק גדלים כ-70 מיני בעלי חיים, והוא מוקדש לשימורם ולחקר עולם החי והצומח בו.

הצד מזרחי של הפארק מהווה חלק מאתר המורשת העולמית "פירנאים - מון פרדו" (Pyrénées – Mont Perdu), הממוקם בהרי הפירנאים סביב גבול צרפת וספרד, וכולל את מונטה פרדידו. האתר הוכרז ב-1997.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הפארק הלאומי פירנאים** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של הפארק הלאומי פירנאים (בצרפתית)
* הפארק הלאומי פירנאים, באתר נשיונל גאוגרפיק (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Pyrenees - Mont Perdu, United Nations Environment Program - World Conservation Monitoring Centre

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb11866049q (data)
* GND: 4571538-5
* ISNI: 0000 0001 2197 5999
* SUDOC: 027581039
* VIAF: 163974500
* WorldCat: viaf-163974500

 |
לואי-לאופולד בואיי, דיוקן עצמי, 1794
**לואי-לאופולד בואיי** (בצרפתית: **Louis-Léopold Boilly**, ‏ 5 ביולי 1761 – 4 בינואר 1845), מוזכר גם כ**בוילי**, היה צייר צרפתי. בואיי היה ידוע בשל יכולתו לצייר דיוקנות בצורה מהירה ומדויקת, אך רבות מתמונותיו המפורסמות הן תמונות המתארות סיטואציה.

ביוגרפיה
--------

בואיי נולד בעיירת לה בסה (La Bassée) שבצפון צרפת. אביו היה פסל עץ. בואיי למד לצייר בגיל העשרה באופן עצמאי, ובשנת 1774 בהיותו בן 13 פרסם את תמונותיו בקרב נזירים אוגוסטינים בעיר דואה (Douai). תוך שלוש שנים הוזמן לעבוד וללמוד אצל הבישוף של אראס. הוא חי שם עד 1787 ויצר כ־300 דיוקנות. אז היגר לפריז. בפריז בואיי התפרסם בשל עבודותיו, שהוצגו בין היתר בסלון הפריזאי, ואף עוטר בלגיון הכבוד, העיטור החשוב בצרפת. הוא התקבל גם כחבר במכון של צרפת בשנת 1833.

בואיי חי במהלך שינויים פוליטיים רבים בצרפת, ובשנת 1794, בשיא שלטון הטרור, נדון על ידי הממשל בגלל הצוויון הארוטי של חלק מהתמונות שצייר. האמן ג'אן בפטיסט ויקר היה זה שהסגיר את בואיי לשלטונות. בואיי ניצל לאחר שבפשיטה לביתו התגלו גם תמונות פטריוטיות, בעיקר ה"ניצחון של מארה".

בואיי מת בשנת 1845 בפריז. בנו אלפונס עסק בתחריט ולמד בניו יורק.

תמונותיו מוצגות במוזיאון הלובר בפריז, מוזיאון הארמיטאז' בסנקט פטרבורג, בארמון ליל לאמנויות יפות ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לואי-לאופולד בואיי** בוויקישיתוף
* לואי-לאופולד בואיי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007525022005171
* BNE: XX1466903
* BnF: cb14956680w (data)
* GND: 119357895
* ISNI: 0000 0000 8125 7529
* KulturNav: 31c7fc4d-8c0f-493c-9166-75964e6dc3b6
* LCCN: n85068746
* NKC: xx0228295
* NLG: 215853
* NTA: 070510709
* RKD: 10008
* SNAC: w6p281wt
* SUDOC: 028009673
* ULAN: 500023946
* VcBA: 495/171997
* VIAF: 47026079
* WorldCat: lccn-n85068746

 |
**סייבו קויטה** (בצרפתית: **Seybou Koita**; נולד ב-15 באפריל 1994) הוא כדורגלן ניז'רי המשחק בעמדת החלוץ בעומאן קלאב.

קריירה
------

קויטה נולד בניאמיי בירת ניז'ר ובגיל 5 היגר עם משפחתו לצרפת והתגוררו בניי-סיר-סן. בגיל 19 הצטרף לקבוצת הכדורגל אורליאן. ב-16 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד אמיין. בעונתו הראשונה, מיעט לשחק עקב פציעה.

ב-11 בדצמבר 2015 קויטה חתם בהפועל אשקלון מהליגה הלאומית. ב-22 בינואר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1-3 נגד מכבי אחי נצרת.

בקיץ 2016 הצטרף לקבוצת המילואים של אמיין עד לסיום העונה. בסיום העונה, האריך את חוזהו לשנתיים.

ב-13 בינואר 2019 קויטה חתם במ.ס. אשדוד מליגת העל.

בספטמבר 2019 הצטרף לכוכב האדום.

ביולי 2021 חתם באנדרז'יו.

ב-5 בפברואר 2023 עזב את צרפת וחתם בעומאן קלאב מליגת העל העומאנית.

ב-23 במרץ 2019 קויטה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניז'ר בתיקו 1-1 נגד מצרים.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר National Football Teams

הערות שוליים
------------

1. ↑  גייל מיכאלי, החלוץ קיוטה סיבו חתם באשקלון, באתר דאבל פס, 11 בדצמבר 2015
2. ↑  עמית קרקו, ‏סייבו קויטה חתם באשדוד, אחד הזרים ישוחרר, באתר ONE‏, 13 בינואר 2019

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"סייבו קויטה"**.
בפלזמה ובאלקטרוליזה **אורך דביי** (נקרא גם **רדיוס דביי**), נקרא על-שם הפיזיקאי ההולנדי פטר דביי, הוא מדד לטווח ההשפעה האלקטרוסטטי של נושאי מטען בתמיסה. **כדור דביי** הוא נפח שרדיוסו הוא אורך דביי, שבתוכו ישנה השפעה, ומחוץ לו המטען מסוכך.

המקור הפיזיקלי
--------------

אורך דביי מופיע באופן טבעי בתיאור התרמודינמי של מערכות גדולות של מטענים ניידים. במערכת של N סוגים שונים של מטענים, הסוג ה- j נושא מטען {\displaystyle q\_{j}} והוא בצפיפות {\displaystyle n\_{j}(\mathbf {r} )} במיקום {\displaystyle \mathbf {r} }. על פי מה שנקרא "המודל הפֶּרְמִיטִיבִי", מטענים אלה מפוזרים ברציפות בחומר שמאופיין רק על ידי הפרמיטיביות הסטטית היחסית שלו, {\displaystyle \varepsilon \_{r}}.
התפלגות זו של מטענים בתוך החומר מייצרת פוטנציאל חשמלי {\displaystyle \Phi (\mathbf {r} )} שמקיים את משוואת פואסון:

{\displaystyle \nabla ^{2}\Phi (\mathbf {r} )=-{\frac {1}{\varepsilon \_{r}\varepsilon \_{0}}}\,\sum \_{j=1}^{N}q\_{j}\,n\_{j}(\mathbf {r} )},
כאשר \varepsilon \_{0} הוא הפרמיטיביות של הוואקום.

המטענים הניידים לא רק מייצרים {\displaystyle \Phi (\mathbf {r} )} אלא גם נעים בתגובה לכוח קולון {\displaystyle -q\_{j}\,\nabla \Phi (\mathbf {r} )} הנובע מפוטנציאל זה. אם נניח כי המערכת בשיווי משקל תרמודינמי עם אמבט חום בטמפרטורה מוחלטת T, אז התפלגות המטענים הבדידים, {\displaystyle n\_{j}(\mathbf {r} )}, היא ממוצע על הצבר התרמודינמי.

בהנחות אלה, צפיפות נושאי המטען מהסוג ה-j מתוארת על ידי התפלגות בולצמן,

{\displaystyle n\_{j}(\mathbf {r} )=n\_{j}^{0}\,\exp \left(-{\frac {q\_{j}\,\Phi (\mathbf {r} )}{k\_{B}T}}\right)}
כאשר k\_{B} הוא קבוע בולצמן ו- {\displaystyle n\_{j}^{0}} היא הצפיפות הממוצעת של נושאי מטען j.

השוואת הצפיפויות הרגעיות והפוטנציאל במשוואת פואסון עם הממוצע שלהם בהתפלגות בולצמן נותנת את משוואת פואסון-בולצמן:

{\displaystyle \nabla ^{2}\Phi (\mathbf {r} )=-{\frac {1}{\varepsilon \_{r}\varepsilon \_{0}}}\,\sum \_{j=1}^{N}q\_{j}n\_{j}^{0}\,\exp \left(-{\frac {q\_{j}\,\Phi (\mathbf {r} )}{k\_{B}T}}\right)}.
פתרונות למשוואה לא ליניארית זו קיימים לכמה מערכות פשוטות. פתרונות למערכות כלליות יותר, ניתן לקבל בגבול של טמפרטורות גבוהות (צימוד חלש), {\displaystyle q\_{j}\,\Phi (\mathbf {r} )\ll k\_{B}T}, על ידי פיתוח טיילור:

{\displaystyle \exp \left(-{\frac {q\_{j}\,\Phi (\mathbf {r} )}{k\_{B}T}}\right)\approx 1-{\frac {q\_{j}\,\Phi (\mathbf {r} )}{k\_{B}T}}}
קירוב זה נותן את משוואת פואסון-בולצמן הליניארית

{\displaystyle \nabla ^{2}\Phi (\mathbf {r} )=\left(\sum \_{j=1}^{N}{\frac {n\_{j}^{0}\,q\_{j}^{2}}{\varepsilon \_{r}\varepsilon \_{0}\,k\_{B}T}}\right)\,\Phi (\mathbf {r} )-{\frac {1}{\varepsilon \_{r}\varepsilon \_{0}}}\,\sum \_{j=1}^{N}n\_{j}^{0}q\_{j}}
אשר ידועה גם כמשוואת דביי-האקל.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4652923-8

 |
אבן נגף עם שמה של ויירה קוהנובה
**ויירה קוהנובה** (בצ'כית: **Věra Kohnová**; ‏ 26 ביוני 1929–1942) הייתה ילדה יהודיה מצ'כוסלובקיה, שנרצחה בשואה. היא כתבה יומן על רגשותיה ועל האירועים בתקופת הכיבוש הנאצי. יומנה פורסם בשנת 2006.

ביוגרפיה
--------

קוהנובה נולדה בפלזן ב 1929, לאוטקר קוהן, עובד חברת טלר. בשנת 1941, בגיל שתים עשרה, היא החלה לכתוב יומן. היא כתבה בו במשך חמישה חודשים, במהלכם החמיר בהדרגה מצב משפחתה ויהודים אחרים בפלזן. היא לא תיארה את גורלם של יהודים באותה תקופה אלא כתבה בעיקר על רגשותיה האישיים.

בעמוד האחרון ביומנה כתבה: 

> 
> אנחנו כאן רק מחר ואחרי מחר, מי יודע מה יהיה אז. להתראות, יומן שלי!
> 
> 
> 
> 

 שני העמודים האחרונים ביומנה של ויירה קוהנובה
ב־22 בינואר 1942 הועברה המשפחה בטרנספורט "אס" לטרזינשטאט. התיעוד האחרון של ויירה קוהנובה מגיע מ־11 במרץ 1942, כשעזבה את טרזינשטט בטרנספורט לגטו איזביצה שם נפטרה. אף על פי שהיא ומשפחתה לא שרדו, היומן שלה הוסתר על ידי מארי קליבודובה ומירוסלב מטוש במשך 65 שנה. בשנת 2006 התפרסם היומן בצ'כית, אנגלית וגרמנית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויירה קוהנובה** בוויקישיתוף
* תיעוד נרצחי השואה בצ'כוסלובקיה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007312601805171
* ISNI: 0000 0000 5567 2868
* LCCN: no2007088798
* NKC: mzk2006363741
* VIAF: 56394794
* WorldCat: lccn-no2007088798

 |
**הפארק הלאומי עמק קידפו** (באנגלית: **Kidepo Valley National Park**) הוא פארק לאומי באוגנדה. 

הפארק ממוקם בחלקה הצפון-מזרחי של המדינה, בצמוד לגבולה עם דרום סודאן ובמרחק של כ-350 קילומטר מבירת המדינה קמפלה. הוא משתרע על פני שטח של 1,442 קילומטר רבוע. הוא הפארק הלאומי המבודד ביותר באוגנדה.

צפייה בבעלי חיים בפארק, 2011
הפארק הוקם כשמורה על ידי השלטון הקולוניאלי הבריטי באוגנדה בשנת 1958, ואגב כך הוגלתה ממנו האוכלוסייה הילידית של בני הקטבו (Ketebo) שחיה בשטחו והיא סבלה מרעב. ממשלת אוגנדה העצמאית הסבה את השמורה לפארק לאומי.

הפארק הוא סוואנה מדברית שאדמתה היא חרסית. בולט בו ההר מורונגול (אנ'), שגובהו הוא 2,749 מטר. שני נהרות, קידפו (אנ') ונארוס (אנ'), חוצים את שטח הפארק בגובה של 910 עד 1,200 מטר מעל פני הים. כמות המשקעים השנתית בעמקי שני הנהרות נעה בין 640 ל-890 מילימטר בממוצע, ועקב כך יש שוני בחי ובצומח בין שניהם. בעונה החמה מתייבשים הנהרות ברובם. בפארק מצוי גם המעיין החם קנאנגורוק (Kanangorok).

הפארק הוא בית לכ-80 מינים של יונקים ולכ-500 מיני ציפורים. צפייה בבעלי חיים על ידי תיירים בכלי רכב מתנהלת בו על גבי דרכי עפר המצויות בעיקר במערב הפארק ובדרומו.

הפארק מנוהל על ידי רשות חיי הבר של אוגנדה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הפארק הלאומי עמק קידפו** בוויקישיתוף
* הפארק באתר ויקימסע (באנגלית)
* הפארק, באתר Ugandawildlife
* הפארק, באתר Safari Uganda
* הפארק הלאומי עמק קידפו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פירוש נוסף ערך זה עוסק בכלי הגשה במטבח ההודי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו טאלי (פירושונים).

טאלי
תאלי צמחוני הודי
**טאלי** (בהינדי: **थाली**) היא צלחת מתכת גדולה או מגש גבה-שוליים בהם מוגשות ארוחות עממיות בהודו. האופן בו מסודר האוכל בצלחת משתנה ממקום למקום ברחבי הודו. 

מגש האוכל האישי הקרוי טאלי מגיע עם שלוש מנות שונות לפחות. לרוב תהיינה המנות אורז לבן, דאל (תבשיל מעדשים) ו"סאבג'י" שהוא תבשיל ירקות. שאר המנות נוספות בהתאם למטבח המקומי באותו אזור בהודו. לצד כל אלו מוגשים עם צלחת הטאלי מספר צ'פאטי (לחם בהינדית, פיתה דקיקה שמכינים מעל אש) או פאפד (מין קרקר מקומי). לפעמים מגיעה גם צלוחית "קֶארד" (יוגורט) שעוזרת להקהות את החריפות.

בלשון הדיבור המילה משמשת לכינוי הצלחת, צורת ההגשה ואף הארוחה עצמה ("ארוחת טאלי"). ארוחת טאלי היא הארוחה היומית של כמעט כל פועל בתת-היבשת ההודית, ברוב המקומות מוגשות תוספות רבות יותר. במסעדות פועלים מקומיות ניתן לקבל תוספת של אורז ושל חלק מהתוספות ללא הגבלה, באותו המחיר. מחירה העממי של הטאלי וערכה התזונתי הגבוה הפך אותה לאחת המנות הפופולריות בקרב תרמילאים בתת-היבשת ההודית.

ראו גם
------

* המטבח ההודי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טאלי** בוויקישיתוף
**פטילודוס** (שם מדעי: ***Ptilodus***) הוא סוג נכחד של יונק קדום מהסדרה מולטיטוברקולטה אשר חי בתקופת הפלאוקן, בראשית עידן הקנוזואיקון. מאובניו נתגלו ברחבי ארצות הברית וקנדה ותוארו בידי החוקר אדוארד קופ וכמה מאובנים קרובים אוחדו לסוג זה.

הפטילודוס היה יצור קטן באורך 30-50 ס"מ והיה בעל זנב ארוך וכפות רחבות שהתאימו לטיפוס. ייתכן מאוד שהוא חי כמו סנאי. היו לו שיניים חותכות גדולות ביותר בדומה למכרסמים אך גם מלתעות חזקות כמו לאוכל בשר. ככל הנראה הוא היה אוכל-כול בעל התאמה לתזונה מאגוזים קשים או מזון קשיח אחר אך מגוון בחרקים או חיות אחרות. הזנב שלו היה מחוזק ופעל כמו רגל חמישית, סייע לו לנוע על הענפים.

ייתכן שהוא חי ביערות גשם ששררו באמריקה הקדומה ונכחד עם סוף הפלאוקן, אז היערות נעלמו.

מינים
-----

בסוג זה נכללו 7 מינים:

* Ptilodus fractus
* Ptilodus gnomus
* Ptilodus kummae
* Ptilodus mediaevus
* Ptilodus montanus
* Ptilodus tsosiensis
* Ptilodus wyomingensis

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פטילודוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |

* פטילודוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**ליוואן סנדס** (באנגלית: **Leevan Sands**; נולד ב-16 באוגוסט 1981) הוא קופץ משולשת בהאמי, זוכה מדליית ארד אולימפית (בייג'ינג 2008) ומדליית ארד באליפות העולם (פריז 2003). הוא בן דודו של רץ המשוכות שמר סנדס.

ביוגרפיה
--------

סנדס נולד בנסאו שבאיי בהאמה ולמד בבית הספר התיכון באקדמיית האוויר של פלורידה. 

במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו במנצ'סטר בשנת 2002 זכה סנדס במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.26 מטר, אחרי ג'ונתן אדוארדס מאנגליה שקבע שיא משחקים חדש של 17.86 מטר ופיליפס אידוו מאנגליה (17.68 מטר).

### מדליית ארד באליפות העולם

באליפות העולם שנערכה בפריז שבצרפת בשנת 2003 זכה סנדס במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.26 מטר, אחרי כריסטיאן אולסון משוודיה (17.72 מטר) ויואנדרי בטנזוס מקובה (17.28 מטר).

באליפות העולם שנערכה בהלסינקי שבפינלנד בשנת 2005 סיים סנדס במקום רביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.39 מטר, ס"מ אחד פחות ממדליית ארד. בשלב המוקדמות, הוא קבע תוצאה של 17.41 מטר, ועלה מהמקום הראשון.

### השעיה בשל אימרוץ

בין החודשים מרץ לספטמבר 2006 הושעה מתחרויות בשל שימוש בסם האסור לוומתאמפטמין, אננטיומר של מתאמפטמין.

באליפות העולם שנערכה באוסקה שביפן בשנת 2007 סיים סנדס במקום 21 בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.53 מטר.

### מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה סנדס במדליית ארד בקפיצה משולשת בשיא בהאמה חדש של 17.59 מטר, אחרי נלסון אבורה מפורטוגל, שקבע תוצאה של 17.67 מטר, ופיליפס אידוו מבריטניה, שקפץ למרחק של 17.62 מטר. 

באליפות העולם שנערכה בברלין שבגרמניה בשנת 2009 סיים סנדס במקום רביעי בתוצאה של 17.32 מטר, 4 ס"מ ממדליית ארד, באליפות העולם שנערכה בטגו שבקוריאה הדרומית בשנת 2011 הוא סיים במקום שביעי בתוצאה של 17.21 מטר ובאולימפיאדת לונדון (2012) הוא סיים במקום החמישי עם תוצאה של 17.19 מטר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ליוואן סנדס** בוויקישיתוף

* ליוואן סנדס, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* ליוואן סנדס, באתר olympedia.org
* ליוואן סנדס, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* ליוואן סנדס, באתר ליגת היהלום
* ליוואן סנדס, באתר Track and Field (גברים)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 134354

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במייסדת רשת "לב". אם התכוונתם לציירת, ראו נורית שני (ציירת).
**נורית שני** (נולדה ב-21 בנובמבר 1938) היא מייסדת רשת בתי הקולנוע והפצת הסרטים "לב". זכתה לתואר אביר מסדר האמנויות והספרות לשנת 2009 מטעם ממשלת צרפת. זכתה לצד בעלה בפרס מפעל חיים בפסטיבל הקולנוע ירושלים ה-26.

ביוגרפיה
--------

נורית שני נולדה בתל אביב ליצחק חזון (מראשי עורכי הדין בתל אביב) ומאשה (לבית לרמן). סבה צבי הירש היה מראשוני תושבי תל אביב, ובעל מפעל הגזוז "מעיינות". בשנת 1956 הייתה בין מסיימי המחזור הראשון של בית הספר תיכון עירוני ה' בתל אביב, ומיד לאחר מכן התגייסה לצה"ל ושירתה כמש"קית הסברה בקצין חינוך ראשי. במהלך לימודי התואר השני בחוג לספרות ותיאטרון באוניברסיטת תל אביב פגשה נורית את יצחק (איז'ו) שני, איש עסקים ומפיק סרטים. השניים נישאו בשנת 1962.

בשנות ה-70 עסקה נורית בחינוך, בהוראת תיאטרון, ספרות ומקרא בתיכון העירוני המקיף של הרצליה. כמורה הייתה מהראשונים ששילבו מתודיקה של דרמה ותיאטרון בהוראה. בסוף שנות ה-80 יזמה יחד עם מבקרי הקולנוע גידי אורשר, יהודה סתיו ונסים דיין את הפרויקט "יום ארוך" – צפייה מודרכת בסרטים לבני נוער. הפרויקט החל בסינמטק תל אביב, והונהג לאחר מכן בבתי-ספר ברחבי הארץ.

בשנת 1981 ייסדו איז'ו ונורית שני את בית קולנוע לב בדיזנגוף סנטר בתל אביב. לצד תפעול האולמות הקימו נורית ואיז'ו חברת הפצת סרטים המתמחה בקולנוע עולמי עצמאי ואיכותי. שמו של הקולנוע, לב, נבחר בין היתר כהתרסה כלפי הקניון בו הוא ממקום, הדיזנגוף סנטר, שהצליל הלועזי לשמו, עורר התנגדויות בזמנו.

ב-1985 הייתה המפיקה של סרטו של השחקן-במאי, עודד קוטלר, "רומן בהמשכים", על פי ספרו של יצחק בן נר ובכיכובו של חיים טופול.

בשנות ה-90 עבר איז'ו לעסקי הנדל"ן. נורית כהנה בתפקיד המנכ"ל עד פרישתה בשנת 2009. כיום היא משמשת בתפקיד יו"ר קולנוע לב. בתפקיד המנכ"ל החליף אותה בנה גיא.

בשנת 2009 זכתה לתואר אביר מסדר האמנויות והספרות מטעם ממשלת צרפת. כמו כן, זכתה בפרס מפעל חיים מטעם עיריית ירושלים ופסטיבל הקולנוע ירושלים.

בשנת 2018 הוענק לה תואר יקירת העיר תל אביב-יפו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  מירב יודילוביץ',, מסדר האבירים הישראליים מתרחב, באתר ynet, 14 במאי 2009
2. ↑  פסטיבל הקולנוע ירושלים ה-26, באתר סינמטק ירושלים, יולי 2009
3. ↑  עירית שמגר, המפא"יניק מחפש את האתמול, דבר, 11 באוקטובר 1985
4. ↑  פרסום שמות יקירי העיר תל אביב-יפו לשנת 2018 באתר "local"