recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
הרב **חיים דב מאיר רובמן** (ה'תרנ"ה, 1895‏ בערך - ו' בכסלו ה'תשכ"ח, 8 בדצמבר 1967) היה ראש ישיבה ליטאי, חניך אסכולת קלם של תנועת המוסר, ראש ישיבת "אור תורה" בווילקומיר, מייסד וראש ישיבת תפארת ישראל ותפארת הכרמל בחיפה.

ביוגרפיה
--------

נולד בקובנה לזלאטע איטע והרב לייב רובמן, במשפחה מרובת ילדים וענייה. בגיל צעיר למד בישיבתו של רבי צבי הירש לויתן בפרבר הקובנאי סלובודקה, בישיבת לומז'ה בפרילוקי אצל רבי אליעזר שולביץ וחתנו רבי יהושע זליג רוך. בפרילוקי כינו אותו "מאיר חורולר" על שם העיירה הסמוכה חורול, אליה התגלגל עם משפחתו בתוך זרם פליטים מקובנה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה; היה לו מעמד מיוחד בין הבחורים, והוא עמד בראש קופת הגמ"ח בישיבה.

לאחר מכן למד ב"תלמוד תורה" בקלם אצל רבי נחום זאב זיו ורבי צבי הירש ברוידא.

בגיל 19 (1914 בערך) נקרא לכהן כראש ישיבה בישיבת "אור תורה" בווילקומיר. נשא את שרה בלומה בת הדסה ויהודה יעקב וולק. עם עליית הזוג לארץ ישראל בשנת תרפ"ה (1925) יסד בחיפה את ישיבת תפארת ישראל. בשנת ה'תש"ח פעל למניעת הפעלת קו הרכבת בין קריית מוצקין לחיפה בשבתות, למרות שהרכבת המנדטורית פעלה בקו זה בשבתות, וקבע בכך את הסטטוס קוו בנושא זה. לקראת פתיחת הכרמלית בסוף שנות ה-50, נאבק בהצלחה לקביעת העמדה הדתית שלא לאפשר הפעלה, אף לא חלקית, שלה בשבתות. המאבק צלח, ואכן, הוחלט להחיל את הסכם הסטטוס קוו גם על הכרמלית, ובשונה ממערכת התחבורה הציבורית הפנימית בחיפה הפועלת במתכונת חלקית בשבתות, היא אינה פעילה.

בשנת ה'תשכ"א (1961) יסד את ישיבת "תפארת הכרמל" כמוסד המשך לישיבתו, ובשנת ה'תשכ"ג (1963) את ישיבת "ירחי כלה". הוא היה מעורב בחייה הציבוריים של חיפה הדתית ונשא נאומים בעצרות וכנסים רבים, מאות משיחותיו המוסריות וההשקפתיות כינס בספרו "זיכרון מאיר" שנדפס בחמש מהדורות. שרה בלומה רובמן (נפטרה בתשל"ט), רעייתו, הייתה אף היא נואמת מפורסמת בכינוסי נשים בקהילה הדתית בחיפה.

היה מפורסם באמרותיו השנונות ובהלצותיו, ותלמידיו מדגישים עובדה זו בזיכרונותיהם. בחיפה היה מכונה "הראש ישיבה" בה"א הידיעה, בשל היותו מייסד הישיבה הראשונה בעיר שהשפיעה על צביונה של הקהילה הדתית.

הרב רובמן נפטר בחיפה בו' בכסלו ה'תשכ"ח, 8 בדצמבר 1967, ונקבר בבית הקברות בעיר.

בתו היחידה זהבה (גולדה) נישאה לרב רפאל שפירא שכיהן בחיי חמיו כראש ישיבה בישיבה הגבוהה "תפארת הכרמל", ועמד אחרי פטירתו בראש המוסדות.

לקריאה נוספת
------------

* יהודה ארז, **פגישות עם שלשה „כזהו"**, שדמות, גיליון ל', קיץ תשכ"ח

קישורים חיצוניים
----------------

* ד. ז. קובנר, ****דמויות שהכרתי - הרב ר' ד.מ. רובמן ז"ל****, ארחות: ביטאון המועצה הדתית בחיפה, גליון י"ז, ניסן תשל"ג. עמ' 55–57. באתר אוצר החכמה
* דב מאיר בן אריה ליב רובמן (1895-1967), דף שער בספרייה הלאומית

ספרו
* ****זכרון מאיר****, מהדורה חמישית, בני ברק, ה'תשע"ב, באתר היברובוקס
* ****זכרון מאיר****, מהדורה שישית מְנוּקֶּדֶת, בני ברק, ה'תשע"ד, באתר היברובוקס

על ספרו
* ד. י. זכאי, ****שיחות מוסר - בדפוס**: עיון ב"זכרון מאיר" להרד"ם רובמן**, ארחות: ביטאון המועצה הדתית בחיפה, גליון ג', ניסן תשכ"ו. עמ' 34–35. באתר אוצר החכמה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298671605171
* ISNI: 0000 0000 6696 4161
* LCCN: n96084071
* VIAF: 46033072
* WorldCat: viaf-46033072

 |
**בית רייך** הוא ביתו של שמעון רייך, אחד ממייסדי העיר נהריה. לבית רייך הייתה היסטוריה עשירה שבמהלכה שימש דיירים רבים וביניהם אנשים רמי מעלה וכן מעפילים בלתי חוקיים. בין הדיירים רבי המעלה ששהו בבית היו חיים ויצמן, נחום סוקולוב, ארתור ווקופ וכן מספר נציבי עליון בריטים. הבית בנוי בסגנון בינלאומי מאופק.

היסטוריה
--------

בניית בית רייך החלה בשנת 1936 והסתיימה בשנת 1937. בפברואר 1938 התרחש בנהריה שיטפון כבד שגרם נזק רב: בתיהם ושדותיהם של תושבים רבים הוצפו וזעמם הופנה כלפי שמעון רייך, כיוון שהיה מנהל האחזקה הטכנית של "חברת נהריה" ולכן נחשב לאחראי לכשלים השונים בעיר וביניהם השיטפון. אחד התושבים הזועמים כתב על קיר ביתו של רייך, שהיה אז הבית הגדול ביותר במושבה, את הביטוי "Reich macht arm", שפירושו בגרמנית "עשיר הופך לעני". עד שנת 1939 הושלמה מלאכת הבנייה של עמדת תצפית עם זרקורים על גג הבית.

הבית שימש באופן זמני את הקצין הסקוטי אורד צ'ארלס וינגייט בשנים 1937–1939. במהלך שהותו בבית רייך יזם את הקמתן של פלגות הלילה המיוחדות. על פי עדותו של עזרא רייך, בנו של שמעון רייך, הבית שימש פעמים רבות מקום מסתור בעבור מעפילים בלתי חוקיים. באחת הפעמים, כך הוא מספר, הגיע לביתם סיסי רבינוביץ', מפקד הפלי"ם: "באחד הלילות מישהו דפק על דלת הבית. העומד בפתח, רטוב מכף רגל ועד ראש, היה סיסי רבינוביץ', מפקד הפלי"ם, שביקש סיוע באכסון קבוצת מעפילים, עד שידאגו למסמכים עבורם, כדי שיוכלו לנוע ללא הפרעה בארץ." בין הדיירים רבי המעלה ששהו בבית היו גם חיים ויצמן, נחום סוקולוב וארתור ווקופ. כמו כן, בזמן מלחמת העולם השנייה שהה בבית רייך סר אלן גורדון קנינגהם, קצין בריטי אשר זכה לניצחונות על האיטלקים במסגרת המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה, והיה הנציב העליון האחרון בארץ ישראל.

לאחר המלחמה הפך בית רייך למועדון לילה בשם "ארמון". במועדון הופיע פרדי דורה לראשונה בנהריה. לאחר מכן, הוסב בית רייך לתחנת משטרה עד שעיריית נהרייה החליטה להקים בו ספרייה ציבורית בהנהלתו של אפרים יואל, אשר פעלה במקום עד שנת 2005.

לקריאה נוספת
------------

* שאול מ. שאשא (עורך), **לטייל בנהריה - מדריך למבקר בעיר** (עמ' 45), ביחד, 2012
"**Mod**" (באנגלית: "**Mood**"; ובעברית: "**מַצַּב רוּחַ**") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הטורקי מוסטפא סנדל, ביחד עם הזמרת-יוצרת הטורקייה זיינפ באסטיק. הוא יצא לאור ב-12 בנובמבר 2019, בהוצאת חברת התקליטים דואן מיוזיק קומפני, כסינגל שלא מתוך אלבום.

השיר הגיע למקום הראשון בטורקיה טופ 20.

רקע וכתיבה
----------

השיר נכתב במקור על ידי מוסטפא סנדל בדומה לשירים נוספים שהוציא במהלך הקריירה המוזיקלית שלו, והוא הופק על ידי ביירק ארהאן. "Mod" הוקלט על ידי השניים כדואט, שעוסק במצבי הרוח של בני האדם בסיטואציות שונות שהם עוברים במהלך החיים שלהם ודרכי ההתמודדות שלהם בנידון.

בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-40 מיליון השמעות.

וידאו קליפ
----------

הווידאו קליפ הנלווה של "Mod" הועלה לערוץ היוטיוב של זיינפ באסטיק ב-12 בנובמבר 2019, ביום יציאתו של השיר כסינגל. לאורכו, ניתן לראות את השניים כשהם מבלים בעיר הגדולה ועושים דברים משותפים יחד, תוך שמצב הרוח שלהם חיובי ושמח. ישנן סצנות בהן ניתן לראותם כשהם לבושים בלבוש חגיגי ושרים למיקרופון את השיר.

נכון לאוגוסט 2023 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-215 מיליון צפיות.

מיקומי שיא
----------

| 
‏‏‏  **מצעדים ודירוגים (2019–2020)** |
| --- |
| מדינה | מצעד | מיקום שיא |
|  טורקיה | טורקיה טופ 20 | 1 |
| טורקיה טופ 40 | 2 |

| 
‏‏‏  **מצעדי סוף שנה (2019)** |
| --- |
| מדינה | מצעד | מיקום שיא |
|  טורקיה | טורקיה טופ 40 | 141 |

היסטוריית יציאות לאור
---------------------

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | 12 בנובמבר 2019 | סטרימינג • הורדה דיגיטלית | DMC |  |

קישורים חיצוניים
----------------

* סרטון השיר "Mod" באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  Mustafa Sandal - Mod lyrics + English translation, lyricstranslate.com (באנגלית)
2. 1 2 3  Mustafa Sandal, Zeynep Bastık - Mod, Discogs (בצרפתית)
3. ↑  Merve Özbey - Vuracak lyrics + English translation (Version #2), lyricstranslate.com (באנגלית)
4. ↑  , Twitter
5. 1 2  *Mod*, נבדק ב-2020-09-23
6. 1 2 3  Mustafa Sandal, Zeynep Bastık - Mod
ועד הצירים בביקור בנס ציונה, 1918, בחזית בית הספר - כיום מוזיאון בית ראשונים (חיים ויצמן במרכז התמונה)
**בית ראשונים בנס ציונה** הוא מוזיאון, אשר שימש בעבר כבית ספר, בית כנסת, בית ההגנה ועוד. בית ראשונים מתנהל היום בהתנדבות כעמותה במטרה להנציח את ייסודה וראשוניותה של המושבה והנחלת מורשת הראשונים לדורות הבאים.

היסטוריה
--------

בית ראשונים נחנך ב-1907 והיה המרכז הקהילתי הראשון למושבה נס ציונה. בעת בנייתו ייעודו היחיד של המבנה היה בית ספר. למבנה, שהיה המפואר ביותר בנס ציונה בעת בנייתו, היו שלושה חדרים: חדר ארוך על פני כל המבנה, ושני חדרים יותר קטנים לאורך החדר הארוך. בית הספר מוקם בחדר הארוך ובחדרים הקטנים שוכנו ספרייה ומשרדי ועד המושבה. בהמשך הוכנס גן הילדים של המושבה לאחד החדרים הקטנים. לקראת בניית בית הכנסת הגדול, ועד נס ציונה מכר את המבנה הישן ששימש עד אז כבית כנסת למשרד הארצישראלי ובינתיים מוקם גם בית הכנסת בתוך כיתת בית הספר. התפילות המשיכו להתקיים בבית הספר, עד חנוכת בית הכנסת בשנת 1926.

ב-1962 עברו משרדי המושבה למועצה מקומית, ובעקבות כך, נעזב המבנה. בשנת 1977, שופץ בית ראשונים ושוקם בצורתו המקורית. עבודת השיקום נעשתה בהתנדבות וללא עזרת המוסדות הממשלתיים. בית ראשונים נמצא ברחוב תל אביב שבמרכז העיר, ליד בית הכנסת הגדול בנס ציונה, גבעת האהבה והמועצה הדתית.

בחצר המבנה מוצג אוסף כלים וציוד חקלאי המבטאים את אופייה החקלאי של המושבה בתקופות השונות ובעיקר בענף המכוורת, ציוד וכלי בית של הראשונים, תמונות המייסדים הראשונים, תמונות ותיעוד היסטורי לפי נושאים ותוכנית אור קולית על תולדות המושבה. המוזיאון מנציח את ייסודה ואת ראשיתה של נס ציונה תוך דגש אישי על מייסדיה, ראשוניה ופועלם.

בספטמבר 2016 שופץ בית ראשונים פעם נוספת והוספו לו עמדות משחק אינטראקטיביות ומיצג אור-קולי על תחילת דרכה של נס ציונה כמושבה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית ראשונים** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בית ראשונים
* האתר הרשמי של בית ראשונים נס ציונה
* בית ראשונים נס ציונה, באתר "גיידסטאר ישראל"
* בית ראשונים (אורכב 14.06.2017 בארכיון Wayback Machine) באתר המועצה לשימור אתרים

הערות שוליים
------------

1. 1 2  מכתב מנס ציונה, החרות, 20 באפריל 1913
2. ↑  קול קורא, דואר היום, 27 באפריל 1923

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300593005171
* VIAF: 131895597
* WorldCat: viaf-131895597

 |
**בניין זופניק** הוא מבנה ברחוב שטראוס שבשכונת גאולה בירושלים (בסמוך לכיכר השבת) המשמש כמושב בית הדין של העדה החרדית ובו גם משרדיה של העדה החרדית האשכנזית בירושלים. 

המבנה קרוי על שמו של ישראל זופניק, חסיד סאטמר מארצות הברית, מחשובי התורמים של העדה החרדית. מלבד הבניין, קרויים על שמו גם מקוואות הטהרה, בית הכנסת ובית המדרש של העדה החרדית.

הבניין והבניינים הסמוכים
------------------------

בבניין נמצאים משרדי בכירי העדה החרדית והוועדות שלה, כמו ועד הכשרות וועד השחיטה. חלק מהמבנה משמש כתלמוד תורה "בית יוסף צבי" של חסידות דושינסקי. 

במרכז הבניין ישנה מרפסת ענק המשקיפה על כיכר השבת. בעת הפגנות, עצרות או לוויות משמשת המרפסת את ראשי העדה כדי להשקיף על הקהל בכיכר ולשאת משם נאומים. בסמוך לבניין זופניק נמצאים בית הכנסת "זיכרון ישראל - זופניק" ומקוואות הטהרה של העדה החרדית המכילים כ-40 חדרים.

באוקטובר 2010 החלו שיפוצים ועבודות הרחבה בבניין.

יריד זופניק
-----------

בסמוך לבניין מתקיים מדי שנה שוק ארבעת המינים מפורסם. בעבר נערך היריד ברחובה הראשי של מאה שערים. מאוחר יותר הוחלט מטעמי ביטחון וכדי למנוע צפיפות ועירוב נשים וגברים להעביר את מיקומו של השוק לרחבת 'בנין זופניק'. היריד כולל כ-60–80 דוכני מכירות והשלטים המבשרים עליו מכריזים כי הכניסה לגברים בלבד.

השוק מנוהל על ידי העדה החרדית והסחורה המשווקת בו עומדת בתנאים מחמירים יותר, וממילא יקרה יותר, לעומת חלק ממרכזי המכירה האחרים[דרוש מקור]. היריד פונה למגזר החרדי כולו, וגם דתיים לאומיים מגיעים אליו. העדה החרדית מספקת לקוני היריד חדרי בדיקה מיוחדים, שבהם יושבים רבנים שהוסמכו בידי העדה לבדוק את הסחורה המובאת בפניהם. הבודקים משתמשים בזכוכית מגדלת חזקה במיוחד כדי לוודא את כשרותם והידורם של המינים.
קצהו המזרחי של המבנה
החזית הצפון-מזרחית של השיכון
**"שיכון רבע הקילומטר"** או "**בלוק רבע הקילומטר**" הוא בית מגורים בסגנון ברוטליסטי באורך של רבע קילומטר, השוכן בשדרות היעלים שבשכונה ה' בבאר שבע. המבנה, שבמועד הקמתו נחשב חדשני, הפך בסופו של דבר למרכז קליטה בשם **בית רמט** או **מרכז קליטה יעלים**.

רקע
---

המבנה תוכנן בשנת 1960 על ידי משרד האדריכלים של אברהם יסקי ואמנון אלכסנדרוני, במסגרת הקמת "שיכון לדוגמה" בעיר. תחילתו של הפרויקט הייתה בשנת 1958, בעקבות יוזמתה של קרן בת שבע דה רוטשילד לחקר בעיות שיכוני העולים בישראל. צוות המחקר שבראשו ניצב יסקי, נתבקש להכין תוכניות לבתי מגורים שיכללו דירות קטנות הניתנות להרחבה, ואשר יתאימו לצורכיהן של משפחות העולים. עוד נדרש כי הדירות יתאימו לתנאי האקלים של הארץ, כי הקמתן תהיה מהירה, וכי מחירן יהיה תואם לזה של הדירות שהקים משרד העבודה. 

הצוות גיבש תוכנית אורבנית שהושפעה מעבודתו של האדריכלי השווייצרי לה קורבוזיה, ואשר התבססה על הקמת בתי שיכון מוארכים התוחמים את שטחי המגורים, וביניהם יוקמו מבנים נמוכים וצפופים אשר זכו לכינוי "שטיח" ולאחר מכן כונו "המשעולים". המבנים המוארכים נועדו להגן על השכונה מפני סופות החול של הנגב ולטעת תחושת פרטיות וביטחון. השכונה שנועדה לאכלס כ-16,000 תושבים חולקה לשלושה מתחמים נפרדים. המתחם המערבי היה אמור להיתחם בחמישה מבנים מוארכים, אולם רק שלושה מהם נבנו בסופו של דבר. אחד מהם, "שיכון רבע הקילומטר", זכה לשמו בשל אורכו, ונחשב אותה עת לארוך במזרח התיכון.

המבנה
-----

בבניין ארבע קומות מגורים שבהן 135 יחידות דיור, השוכנות מעל קומת עמודים מפולשת כפולה בגובהה. גשר מחבר את קומת הכניסה של המבנה אל השטח של המשעולים שמדרום לו, תוך שהוא חוצה את שדרות היעלים שביניהם. ייחוד נוסף של המבנה היה בכך שנבנו בו שלושה טיפוסי דירות - דירות בנות שני חדרים בקומה הראשונה, שלושה חדרים בקומה השנייה, ודירות דופלקס בקומה השלישית והרביעית. שיכון רבע הקילומטר, כמו כל יתר בתי השכונה, נבנה מבטון חשוף ומלבנים (בלוקים), ללא ציפוי של טיח. 

למרות החדשנות שהפגין המבנה, הוא נחשב לכישלון, ובעוד ששיכון "השטיח" משך אוכלוסייה אמידה ותפקד כשיכון מוצלח, הרי שהשיכון המוארך "נהפך לאגדה אורבנית עגומה, אבן שואבת לבעיות מצוקה ועבריינות, ולבסוף הוסב למרכז קליטה לעולים, תוך פגימה באיכויותיו האדריכליות המקוריות".
יסקי עצמו התייחס אל השיכון כאל "נסיון מודע שנכשל לחלוטין".

ראו גם
------

* הסהר המלכותי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בלוק רבע הקילומטר** בוויקישיתוף
* ש. גבעון, בניין שאורכו 1/4 קילומטר ב'שיכון לדוגמה' בבאר שבע, מעריב, 3 בינואר 1961
* נועם דביר, האם שיכון "השטיח", סמל לבנייה מודרניסטית בלב באר שבע, עדיין רלוונטי?, באתר הארץ, 17 באפריל 2009
* נועם דביר, בחזרה לעתיד: הרכבת יצאה מהתחנה, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2011
* מלי זיידמן, היופי שבכיעור: סיור בין בתי הבטון העתיקים בבאר שבע, ynet‏-תיירות, 29.10.14.

הערות שוליים
------------

1. ↑  נועם דביר, האם שיכון "השטיח", סמל לבנייה מודרניסטית בלב באר שבע, עדיין רלוונטי?, באתר הארץ, 17 באפריל 2009.
2. ↑  אבא אלחנני, **המאבק לעצמאות של האדריכלות הישראלית במאה ה-20**, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1998, עמ' 71.
**בניין מועצת הסחר של שיקגו** (באנגלית: **Chicago Board of Trade Building**) הוא גורד שחקים בן 44 קומות המתנשא לגובה של 184 מטרים שעוצב בסגנון אר דקו. הבניין ממוקם בלופ של שיקגו, ניצב למרגלות הקניון של רחוב לה סאל. נבנה בשנת 1930 עבור בורסת הנגזרות של שיקגו (CBOT) ושימש כמקום המסחר העיקרי של ה-CBOT ומאוחר יותר של קבוצת CME, שהוקמה בשנת 2007 על ידי מיזוג ה-CBOT ובורסת הסחורות של שיקגו. בשנת 2012, קבוצת CME מכרה את בניין CBOT לקונסורציום של משקיעי נדל"ן, הכוללים את GlenStar Properties LLC ו-USAA Real Estate Company.

ה-CBOT ממוקם באתר מאז 1885. בניין שתוכנן על ידי ויליאם בויינגטון (אנ') עמד במקום מ-1885 עד 1929, בהיותו הבניין הגבוה ביותר בשיקגו מאז בנייתו ועד להסרת מגדל השעון שלו ב-1895. בניין בויינגטון נהפך ללא תקני בשנות ה-20 ונהרס ב-1929, הוחלף בבניין הנוכחי שתוכנן על ידי משרד האדריכלים הולאבירד ורוט (Holabird & Root). הבניין הנוכחי היה בעצמו הגבוה ביותר בשיקגו עד 1965, אז עקף אותו מרכז ריצ'רד ג'יי דיילי (אנ').

המבנה הנוכחי ידוע בארכיטקטורת האר דקו שלו, בפסלים ובגילוף אבן בקנה מידה גדול, כמו גם בקומות מסחר גדולות. פסל אר דקו מאלומיניום בן שלוש קומות של קרס, אלת החקלאות (במיוחד תבואה), מכסה את הבניין. הבניין מהווה אטרקציה ומיקום פופולרי לצילומי סרטים, ובעליו והנהלתו זכו בפרסים על מאמצים לשימור הבניין ועל ניהול המשרדים. הבניין נרשם כציון דרך של שיקגו בשנת 1977 וחתן כבוד לאומי היסטורי ומרשם לאומי של מקומות היסטוריים בשנת 1978.

מקורות
------

* Bruegmann, Robert, (1991). Holabird & Roche, Holabird & Root, Garland Publishing, Inc. ISBN 0-8240-3974-2.
* Saliga, Pauline A. (ed.), (1990). The Sky's The Limit: A Century of Chicago Skyscrapers, Rizzoli International Publications, Inc. ISBN 0-8478-1179-4.
* Zaloom, Caitlin (November 2006). Out of the Pits: Traders and Technology from Chicago to London, Second edition, University of Chicago Press. ISBN 0-226-97813-3. Available to read through Google Preview. Retrieved on August 2, 2007.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בניין מועצת הסחר של שיקגו (באנגלית)

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בניין מועצת הסחר של שיקגו** בוויקישיתוף

* Official Building Page from CBOT.com
* The CME Group Collections at University of Illinois at Chicago
**לשחרר את הדב** הוא פודקאסט ישראלי בהגשת הקומיקאים דב נבון ונדב פרישמן.

היסטוריה
--------

הפודקאסט החל את שידוריו בספטמבר 2020 (תקופת הקורונה), והשבתת עולם התרבות שבאה בעקבותיה. הפודקאסט מתנהל בפורמט לפיו דב נבון "מגיע לטיפול" אצל נדב פרישמן, חברו ואחד מיוצרי הסדרה קופה ראשית (יחד עם יניב זוהר), בה משתתף דב נבון. בכל שבוע מגיע אורח אחר מתחום התרבות והאמנות, לרוב קומיקאים או שחקנים קומיים. חלק מהאורחים מגיעים בתדירות משתנה וחוזרת להתארח בפודקאסט, כגון ליאור אשכנזי, יוסי מרשק, דניאל חן, נועה קולר, קרן מור, רודי סעדה ועוד. הפודקאסט מתנהל כשיחה חברית ועקיצות הדדיות בין המנחים לבין האורח.

הפודקאסט מוקלט ומשודר במסגרת בית הפודיום.

בשנת 2021 זכה במקום השלישי בקטגוריית הפודקאסט הקומי של השנה של גיקטיים. שנה לאחר מכן, זכה במקום הראשון. בשנת 2024 זכה שוב במקום הראשון.

הפודקאסט נמצא בקביעות ברשימת הפודקאסטים המואזנים ביותר בישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* לשחרר את הדב, ברשת החברתית פייסבוק

 אתר האינטרנט הרשמי של לשחרר את הדב  

 הפודקאסט לשחרר את הדב, בשירות הזרמת המוזיקה "ספוטיפיי"  

 לשחרר את הדב, רשימת השמעה, באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  האם פודקאסט שאף אחד לא האזין לו, באמת שודר? | המלצה, באתר www.maariv.co.il, ‏2021-03-07
2. ↑  ""שמונה אחוז קשב, זה כל מה שאני צריך": מי צריך במה כשיש פודקאסט?". *הארץ*. נבדק ב-2024-02-13.
3. ↑  מערכת גיקטיים, אתם בחרתם: אלו הפודקאסטים הטובים ביותר לשנת 2021, באתר Geektime, ‏11/1/22
4. ↑  מערכת גיקטיים, אתם בחרתם: אלו הפודקאסטים הטובים ביותר לשנת 2022, באתר Geektime, ‏3/1/2023
5. ↑  עידן בן טובים, אתם בחרתם: אלו הפודקאסטים הטובים ביותר של השנה, באתר , ‏7 במרץ, 2024
6. ↑  "על רקע הלופ האינסופי של החדשות בטלוויזיה – זה זמן הפודקאסט". *הארץ*. נבדק ב-2024-02-13.
**בניין מינהל החינוך** בחולון הוקם בשלהי שנות השישים ושימש שנים רבות את הספרייה הציבורית המרכזית של העיר. בעקבות העברת הספרייה אל המדיטק נפתח במקום המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס. בזכות צורתו המיוחדת והיותו סמל בתרבות המקומית בחולון הוכרז בניין מינהל החינוך על ידי עיריית חולון כמבנה לשימור.

תולדות המבנה
------------

במחצית שנות השישים הוחלט בעיריית חולון להקים מבנה ציבורי חדש שישמש כמתנ"ס עירוני וישרת את האוכלוסייה המתגוררת במרכז העיר. המבנה החדש שהיה בשלב זה בעל קומה אחת בלבד, תוכנן על ידי משרד האדריכלים בר-הרשקוביץ מתל אביב והחל להיבנות בסוף שנות השישים.

באותה עת פעלה בחולון ספרייה מרכזית שנפתחה בשנת 1963 וישבה במבנה יד לבנים בעיר. המקום היה צר מלהכיל את הספרים הרבים שהצטברו בו, ובעירייה הוחלט להקים מבנה ייעודי שישמש את הספרייה. בהמשך הוחלט לשנות את יעודו של המבנה החדש שעמד בפני השלמה ולהעביר אליו את הספרייה המרכזית של חולון.

בעקבות הצלחת הספרייה והמספר הגדול של המבקרים שפקדו אותה הוחלט באמצע שנות השבעים להרחיב את המבנה ולהוסיף לו קומה שנייה. בשלב זה, שהושלם בשנת 1976, נוסף לבניין גם המגדל המאפיין אותו, אשר הכיל את חדר המדרגות שהובילו אל הקומה השנייה של הספרייה. בעקבות ההרחבה הועברה ספריית העיון למבוגרים אל הקומה השנייה של המבנה, ובקומה הראשונה נותרו ספריית ההשאלה, הספרייה לילדים ומשרדי ההנהלה.

ספריית מיטרני שימשה שנים רבות את תושבי חולון כמרכז תרבותי שהתקיימו בו תערוכות, הרצאות ופעילויות חינוך שונות.

בשנת 2004, בעקבות העברת הסיפרייה העירונית של חולון אל המבנה החדש של המדיטק, הוקצתה קומת הקרקע של מבנה הספרייה לשעבר לשימוש משרדי מחלקת החינוך של העירייה.

בחלל שהתפנה בקומה השנייה הוחלט להקים את המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, אשר נפתח לציבור בשנת 2007. תהליך הפיכת החלל הפתוח של המבנה למוזיאון פעיל תואר בהרחבה על ידי גלית גאון שליוותה את הקמת המוזיאון.

בזכות היותו של המבנה "בעל חזות צורנית ייחודית", ובזכות היותו של הבניין "סמל במורשת התרבותית של העיר", הוחלט על ידי העירייה בשנת 2012 לשלב את בניין מנהל החינוך בתוכנית המתאר המקומית שעסקה בשימור המורשת הבנויה של העיר ולהכריז עליו כמבנה לשימור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בניין מינהל החינוך** בוויקישיתוף
* תוכנית מתאר מקומית חולון 2030 - פרק 10 :חולון - שימור המורשת הבנויה, יולי 2012
* אורן שטרנברג, נא לשמור על השקט: ביקור נוסטלגי בספריות של חולון, 6.1.18
* גלית גאון, בלוג מוזיאלי עברי - הקמתו של המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס חולון

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  תוכנית מתאר מקומית חולון 2030 - פרק 10 :חולון - שימור המורשת הבנויה, עמ' 415
2. ↑  ספריה ע"ש מאיר וברכה פלאי, מעריב, 24/05/1963
3. ↑  ספרייה מרכזית לחולון, על המשמר, 12/02/1964
4. ↑  אורן שטרנברג, נא לשמור על השקט: ביקור נוסטלגי בספריות של חולון
5. ↑  בלוג מוזיאלי עברי - הקמתו של המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס חולון
**בניין פונטיאק** (באנגלית: **Pontiac Building**) הוא בניין רב קומות היסטורי הממוקם ברחוב דירבורן-דרום 542. בשכונת Printer's Row בשיקגו, אילינוי.

היסטוריה
--------

נבנה בשנת 1891, הבניין הוא היצירה העתיקה ביותר ששרדה במרכז העיר שיקגו שתוכננה על ידי חברת האדריכלות הולאבירד ורוט. הבניין בן ארבע עשרה הקומות מייצג את בית הספר לאדריכלות בשיקגו והוא מתוכנן בקונסטרוקציית מסגרות פלדה מכוסה בלבנים. חזית רחוב דירבורן של הבניין כוללת שלוש קומות של חלונות מפרץ, בעוד שהחזית ברחוב הפדרל כוללת שכבה אחת של חלונות מפרץ שבצדדיו שתי קומות של חלונות שטוחים; בעוד ששתי השכבות החיצוניות בשתי החזיתות משתרעות על שני מפרצים, השכבה האמצעית משתרעת רק על אחד. החלק התחתון של שכבות החלונות הללו, הממוקמות בקומה השנייה של הבניין, כוללות קרניזי טרקוטה; כרכוב הבניין עשוי אף הוא מטרקוטה. בשתי הקומות הראשונות של הבניין יש עמודי אבן גיר עם כותרות דקורטיביות. בשל משמעותו האדריכלית של הבניין, הוא התווסף למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים ב-16 במרץ 1976.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בניין פונטיאק** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Schulze, Franz & Harrington, Kevin (2003). Chicago's Famous Buildings (5th ed.) Chicago: University of Chicago Press, p. 91. ISBN 0-226-74066-8.
2. ↑  "National Register of Historic Places Inventory - Nomination Form: Pontiac Building" (PDF). National Park Service. Retrieved January 17, 2013.
3. ↑  "National Register Information System". National Register of Historic Places. National Park Service. July 9, 2010.
הבניין לאחר קריסתו
**בניין פלאסקו** (בפרסית: **ساختمان پلاسکو**) היה גורד שחקים בן 17 קומות שנבנה בשנת 1960 בעיר טהראן, בירת איראן. הבניין קרס ב-19 בינואר 2017 בגלל שרפה. שיקומו הושלם ב-2021.

היסטוריה
--------

בנייתו של בניין פלאסקו נסתיימה בשנת 1962, במהלך עשור של צמיחה כלכלית באיראן, על ידי איש העסקים חביב אלקאניאן, ונקרא על שם חברת הפלסטיק שלו. בעת בנייתו היה זה הבניין הגבוה ביותר באיראן.

לאחר המהפכה האיראנית בשנת 1979 הוצא אלקאניאן להורג בידי המשטר החדש. הממשלה השתלטה על המבנה והעבירה את הבעלות עליו לקרן מוסטאזפאן של המהפכה האיסלאמית. הקרן פעלה בבניין עד לקריסתו.

בזמן השרפה, שימש בניין פלאסקו כבניין מגורים ומסחר, והיו בו מרכז קניות גדול, מסעדה וחנויות שונות.

### קריסת הבניין

ב-19 בינואר 2017, פרצה שרפה בקומתו התשיעית של הבניין, בו היו באותו זמן עובדים ותיירים. עשרות עובדי כוחות הכיבוי וההצלה מיהרו להגיע אל הבניין ובמשך שעות נאבקו באש, עד שהקיר הצפוני של הבניין התמוטט ולאחריו קרס כל המבנה. כעשרים כבאים נהרגו, ועוד כשבעים אזרחים נפצעו במהלך הקריסה. לבניינים סמוכים נגרם נזק מינימלי.

הממשלה האיראנית הכריזה על יום אבל בעקבות האסון ודגליה הורדו לחצי התורן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בניין פלאסקו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  הבניין שקרס בטהראן נבנה על ידי נדבן יהודי שהוצא להורג באשמת ריגול, חדשות הארץ.
2. ↑  איראן: מגדל בטהרן עלה באש וקרס, חדשות ynet.
3. ↑  הממשלה הכריזה על יום אבל בעקבות אסון פלסקו.
**בניין קוואנה** (בספרדית: **Edificio Kavanagh**) הוא גורד שחקים למגורים הממוקם ברחוב פלורידה 1065, בואנוס איירס, ארגנטינה. הבניין מתנשא לגובה של 120 מטרים והוא בעל 31 קומות. הוא תוכנן בידי האדריכלים גרגוריו סאנצ'ס, ארנסטו לאגוס ולואיס מריה דה לה טורה בסגנון אר דקו ונבנה בין השנים 1934-1936.

בניין המגורים הוכר כנקודת ציון היסטורית הנדסית מטעם האגודה האמריקאית להנדסה אזרחית (American Society of Civil Engineers) בשנת 1994, והוועדה למונומנטים היסטוריים לאומיים של ארגנטינה (National Historic Monuments of Argentina) בשנת 1999. עם סיום בנייתו, בשנת 1936, זכה ב"פרס הבתים המשותפים וחזיתות" מטעם עיריית בואנוס איירס ו-3 שנים לאחר מכן זכה לשבח מטעם מכון האדריכלים האמריקאי (American Institute of Architects).

הבניין הוזמן על ידי קורינה קוואנה, מיליונרית ממוצא אירי שבגיל 39 מכרה 2 חוות בבעלותה במטרה להקים את גורד שחקים. בניין קוואנה תוכנן עם נסיגות סימטריות, המקטינות באופן הדרגתי את שטח הקומות, ובנייתו נמשכה 14 חודשים בלבד. הבניין תוכנן מן החוץ אל הפנים כלומר, חזיתותיו עוצבו תחילה והקנו לבניין את צורתו החיצונית ולאחר מכן הותאם התכנון הפנימי לצורניות החיצונית. בנוסף, תכנונו הושפע מתקנות הבנייה המקובלות בעיר והוא תוכנן באופן הצר ביותר שהתאפשר, כדי להימנע מהוספת משקל מיותר עליו והוא נחשב לשיא של תחילת המודרניזם בארגנטינה.

גלריה
-----

* פרטי האר דקו בראש הבנייןפרטי האר דקו בראש הבניין
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

ראו גם
------

* גורדי שחקים מוקדמים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בניין קוואנה** בוויקישיתוף
**בניין פלמוליב** (באנגלית: **Palmolive Building**), המוכר גם בשמו הקודם **בניין פלייבוי** (באנגלית: **Playboy Building**) הוא גורד שחקים הממוקם בשדרת מישיגן 919 צפון, שיקגו, אילינוי, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 172.21 מטרים והוא בעל 37 קומות. הוא תוכנן בידי משרד האדריכלים הולאבירד ורוט (Holabird & Root) בסגנון אר דקו, ונבנה בין השנים 1927–1929.

הבניין הוא בעל מעמד היסטורי עירוני החל משנת 2000 ובעל חשיבות היסטורית לאומית החל משנת 2003.

היסטוריה
--------

הבניין נבנה במטרה לשמש את מטה המשרדים הראשי של חברת קולגייט-פלמוליב. בשנת 1965 שונה שמו לבניין פלייבוי לאחר ש-Playboy Enterprises שכרה אותו עבורה. בשנת 1989 עברה החברה לבניין חדש ושמו שונה לשדרת מישיגן 919 צפון.

בשנת 2001 נמכר הבניין והוסב מבניין משרדים לבניין מגורים בעוד שתי הקומות התחתונות משמשות כשטחי מסחר ומשרדים. בנוסף שונה שמו לשם המקורי שלו - **בניין פלמוליב**.

ראו גם
------

* גורדי שחקים מוקדמים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בניין פלמוליב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  בניין פלמוליב באתר Emporis
2. ↑  בניין פלמוליב באתר Skyscraperpage.com
3. ↑  "Chicago Landmarks: Palmolive Building". נבדק ב-21 בינואר 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Playboy To Leave 'Playboy Building'". נבדק ב-21 בינואר 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
גלידת תל חנן סניף נשר ברחוב בר יהודה בתל חנן, מרץ 2021
**גלידת תל חנן** היא רשת גלידריות ישראלית. ראשיתה בגלידריה שנוסדה בשנת 1961 בשכונת תל חנן בעיר נשר (אז מועצה מקומית קטנה) על הכביש הראשי שהוביל מחיפה לעמק יזרעאל (כיום נקרא דרך השלום בתל חנן). הגלידריה נוסדה בבית ערבי, שנשאר מבתי הכפר הערבי בלאד א-שייח' במרכז השכונה. בשנות ה-90 של המאה ה-20 נהרס המבנה, והגלידריה עברה למבנה לא רחוק משם, בדרך בר יהודה (כביש 752) מול המרכז המסחרי של שכונת תל חנן.

היסטוריה
--------

בשנת 1961 נפתחה ביישוב על הכביש הראשי חנות לממכר גלידה בשם "גלידת תל חנן" גלידה אמריקאית רכה בטעם וניל ובתוספת קצפת וסירופים בטעמים מגוונים. החנות נפתחה במקום בו שכן לפני כן "קפה מסעדה רובין" בקונספט אמריקאי, וכללה דלפק גדול עם כיסאות בר לישיבה ליד הדלפק. גלידת תל חנן היוותה מקום בילוי מרכזי לתושבי היישוב והיישובים בסביבה. המבנה המקורי שבו נפתחה חנות הגלידה היה מבנה בית אבן ערבי אשר נהרס עם השנים. החנות קיימת עד היום בשכונה במבנה תעשייתי על הכביש הפנימי, וכן מחזיקה הגלידריה ארבעה סניפים נוספים ברחבי הארץ. בשנות ה-60 של המאה ה-20 נפתח מול גלידת תל חנן גלידריה מתחרה בשם "גלידת קולורודו" באותו קונספט. הגלידריה נפתחה בבית ערבי ושכנה מול גלידת תל חנן בצידו הדרומי של הכביש הראשי. חנות זו נסגרה במהלך השנים.

לרשת מספר חנויות וחנויות לשעבר. החנות הראשית שוכנת בדרך בר יהודה 103 בעיר נשר. סניף בגבעת אולגה בתחנת דלק על כביש 2, סניף אור עקיבא-בנימינה, סניף דלית אל-כרמל. נוסף על כך היו סניפים שנסגרו במשך השנים: סניף שנסגר ליד צומת קריית אתא בשדרות ההסתדרות 265, חיפה; סניף שנסגר בטיילת בת גלים; מכונת מכירת גלידה בתחנה המרכזית באילת.

גלריית תמונות
-------------

|  |
| --- |
| * דלפק ההגשה במבנה גלידת תל חנן במיקום המקורי על הכביש המוביל לעמק יזרעאל, מאי 1993דלפק ההגשה במבנה גלידת תל חנן במיקום המקורי על הכביש המוביל לעמק יזרעאל, מאי 1993
* שתי בנות נשר קונות גלידת תל חנן ביולי-אוגוסט 1968שתי בנות נשר קונות גלידת תל חנן ביולי-אוגוסט 1968
* אלעזר בית יעקב על רקע גלידת תל חנן ותחנת דלק סונול, בכביש הראשי בשכונת תל חנן, סתיו 1966אלעזר בית יעקב על רקע גלידת תל חנן ותחנת דלק סונול, בכביש הראשי בשכונת תל חנן, סתיו 1966
* המבנה ההיסטורי כפי שצולם ביום הריסתו ב-2001 על ידי עיריית נשר.המבנה ההיסטורי כפי שצולם ביום הריסתו ב-2001 על ידי עיריית נשר.
* עיטור על רצפת החנות בנשר, מרץ 2021עיטור על רצפת החנות בנשר, מרץ 2021
 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גלידת תל חנן** בוויקישיתוף
* גלידת תל חנן בפייסבוק
* גלידת תל חנן באתר ארכיון היסטורי של נשר, תמונות וקטעי עיתונות
* מסע אחר- הגלידות הכי טעימות בדרך לטיול על גלידה תל חנן, גבעת אולגה.
* הכי טובה ומשובחה: גלידה מדרום ועד צפון באתר ynet, יעל גרטי ואיוי לרר. 22 ביוני 2007
* על גלידה תל חנן באתר נוסטלגיה אונליין

הערות שוליים
------------

1. ↑  גלידת תל חנן גבעת אולגה
2. ↑  גלידה תל חנן באתר easy
3. ↑  הכי טובה ומשובחה: גלידה מדרום ועד צפון, יעל גרטי ואייוי לרר באתר ynet, 2 ביוני 2007.

| ישראלישראל רשתות בתי קפה בישראל |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| ארומה אספרסו בר • ארקפה • גלידה באר שבע • גלידת תל חנן • לחם ארז • סטארבקס ישראל (נסגרה) • קופיקס • קפה ג'ו • קפה גן סיפור • קפה גרג • קפה הלל • קפה לנדוור • קפה נמרוד • קפה קפה • קפולסקי • רולדין |

 |
"**גלריה גבעון**" היא גלריה לאמנות מודרנית ישראלית בתל אביב, שהוקמה ב-1975 על ידי שמואל גבעון (2000-1914) ומנוהלת כיום על ידי נעמי גבעון ונורית וולף, בנותיו.

היסטוריה
--------

בשנות ה-70-50 של המאה ה-20 היה שמואל גבעון בקשרים חבריים ועסקיים עם אליעזר רוזנפלד, בעליה של "גלריה רוזנפלד". במקביל עבד גבעון כמנהל החברה החקלאית "נטיעות דרום". במסגרת יחסיו עם רוזנפלד, למד גבעון את מלאכת המסחר באמנות ובשנת 1975 פתח גלריה משלו.

עד שנות ה-80 התמקדה הגלריה בהצגה של אמנים ישראלים מודרניים. לאחר שנות ה-80, עם כניסתה של נעמי גבעון לפעילות בגלריה, החלה הגלריה להציג אמנים אוונגרדיים כרפי לביא, משה גרשוני, נורית דוד, יאיר גרבוז, משה קופפרמן ואחרים. 

על התערוכות החשובות בגלריה נמנות תערוכה של ציור ישראלי מוקדם לציון 30 שנה להקמת ישראל (1978), התערוכה "תל אביב מטרופולין קטנה", לציון 70 שנה לייסוד תל אביב (1979), תערוכות יחיד לאהרון כהנא (1977), צבי מאירוביץ (1987), יוסף קוסונוגי (1982), פנחס אברמוביץ (1987) ואביבה אורי (1999) וכן התערוכות "ח"י רקפות" (1984) של משה גרשוני ו"השבר והזמן" (2000) של משה קופפרמן.

החל משנת 2000 מחלקת הגלריה פרס שנתי על שם שמואל גבעון - "פרס גבעון לעבודת אמנות חדשה", הנבחר ומוענק על ידי מוזיאון תל אביב. במשך השנים נפתחו חללי תצוגה נוספים. במהלך שנות ה-80 פעלה גלריה בשם "נעמי גבעון אמנות בת זמננו" בחלל ברחוב נתן החכם מס' 4 בתל אביב-יפו (החלל בו נמצאת כיום גלריה גורדון 2). בשנת 2012 נפתח חלל תצוגה נוסף בשם "פורום גבעון לאמנות" ברחוב אלרואי מס' 3 בנווה צדק.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של גלריה גבעון
* גלריה נעמי גבעון (תל אביב), דף שער בספרייה הלאומית
* רשימת תערוכות הכוללת מדגם רחב של עבודות
* צאלה קוטלר הדרי, ‏"קונים היום אמנות כמו רהיטים": נעמי גבעון ונורית וולף, הבעלים של גלריה גבעון, לא מתביישות להיות אליטה, באתר גלובס, 23 בספטמבר 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו" טלי תמיר, "ביוגרפיה של אוסף: על אוסף האמנות של שמואל ותמרה גבעון", **אוסף שמואל ותמרה גבעון'**, [חמו"ל], 2014, עמ' 73-61.

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **גלריה גבעון** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007261867305171
* LCCN: n98023136
* VIAF: 159265070
* WorldCat: lccn-n98023136

 |
**גלריה חנינא מקום לאמנות עכשווית** היא גלריה שיתופית תל אביבית, המציגה תערוכות ומקיימת פעילות תרבותית נוספת. במקום מציגים אמנים ישראלים ותיקים לצד מתחילים.

היסטוריה
--------

הגלריה הוקמה ב־2008 ביוזמת האמנים יונתן הירשפלד ויקיר שגב. תחילה פעלה ברחוב חנינא 25 ביפו. לאחר מכן עברה לקריית המלאכה בדרום תל אביב, והחלה לפעול כגלריה שיתופית וכמלכ"ר.

חנינא פועלת לקידום שיח תרבותי והשמעת מגוון קולות בעולם האמנות הישראלי. בגלריה נערכות תערוכות וכן ערבי לימוד, קריאה והרצאות, הופעות מוזיקה, הקרנות סרטים ועבודות וידאו ואף ציורי מודל. גלריה חנינא גם משתפת פעולה עם אוצרים אורחים ומאפשרת ליוצרים לפעול בה באופן חופשי.

**אמני חנינא:** ענבר פרים, שיראל ספרא, שירה ריימן, יקיר שגב, ורד אהרונביץ, ענבל מארי כהן, ראומה חיות, מיכאל יגודין, רועי קורן, ציקי אייזנברג, שירה גפשטיין-מושקוביץ, נטע בכרך, אוסקר אבוש.

**אמני חנינא בעבר**: שירה טבצ׳ניק, יפעת גלעדי, רעות אסימיני, נעה היינה, גלי גרינשפן, יונתן אופק, צוקי גרביאן, עדי בן חורין, קרן אלה גפן, מוראג רובננקו, אלמה מכנס קז, אמיר פולק, דן אלון, לירון טור-כספא, יונתן הירשפלד, רון וינטר.

האמנים והאמניות חברי הגלריה והעמותה מתגוררים ועובדים בכל רחבי הארץ. הם מקדישים מזמנם לפעילות הגלריה כנתינה שלא למטרות רווח. הם מעידים על עצמם שהם עובדים "במודל פעולה ייחודי, שאינו נסמך על היגיון כלכלי". נקודת המוצא שלהם היא ש"נתינה היא לא הפריווילגיה של החזקים שיש להם עודף - היא חובה אזרחית. גלריה חנינא ודומות לה חיוניות לקידומו של שיח אמנותי פלורליסטי ורחב".

החברים משלמים סכום מסוים אחת לחודש שמכסה את הוצאות הגלריה, ופעם בשנה נערכת תערוכת מכירה, שאליה מוזמנים אמנים שממכירותיהם הם גובים 30%.

בספטמבר 2022 השיקה הגלריה את הספר הרטרוספקטיבי ״עשר השנים הראשונות 2018-2009״, הסוקר את פעילותה של הגלריה וקבוצת ״חנינא״ ואת האמנות הישראלית בתקופה זו.

לקריאה נוספת
------------

* גלריה חנינא, העשור הראשון: הייתה לנו תחושה של משמעות, מעבר לכאן ולעכשיו, יובל סער, 22 באוקטובר 202

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גלריה חנינא** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של גלריה חנינא
* גלריה חנינא, ברשת החברתית פייסבוק
* גלריה חנינא, באתר "גיידסטאר ישראל"

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר גלריה חנינא
2. 1 2  רעות ברנע, 7 גלריות שיתופיות, באתר כלכליסט, ‏2012-02-05
3. ↑  גלריה חנינא, באתר גלריות
4. ↑  הדרי צאלה קוטלר (2019-09-13). "הגלריה שאינה נסמכת על היגיון כלכלי". *גלובס*. נבדק ב-2022-03-18.
5. ↑  "הגלריות של תל אביב: האלטרנטיבה של חנינא". *הארץ*. נבדק ב-2022-03-18.
**שרי רוט (רוטנברג)** (נולדה בכ"ח בכסלו תשכ"ח, 30 בדצמבר 1967) היא עיתונאית ישראלית חרדית, כתבת פוליטית ומבעלי אתר חרדים10. בעבר הייתה הכתבת הפוליטית של "בחדרי חרדים" וכתבה ב"בקהילה" תחת שם העט שרה גל.

ביוגרפיה
--------

נולדה בקריית אתא ליעקב ולסופרת רבקה גלאי. אביה ניהל תלמוד תורה בעיר. למדה בתיכון "בית יעקב" בחיפה ולימודי הוראה בסמינר הרב וולף בבני ברק. שימשה כמורה ב"בית יעקב" ולאחר נישואיה פתחה בית ספר לתכנות בעיר מגוריה קריית ספר. ב-2007 החלה את הקריירה העיתונאית שלה ככתבת בעיתון "בקהילה" תחת שם העט שרה גל. ב-2008 נישאה בשנית לדוד רוטנברג והחלה לעבוד באתר ב"חדרי חרדים" ככתבת הפוליטית. ב-2014 סיימה את עבודתה ב"בחדרי חרדים" בשל סכסוך עבודה וחילוקי דעות מקצועיים עם הבעלים החדש הפרסומאי מאיר גל ופתחה בשיתוף עם בעלה את אתר "חרדים10".

תפקידה ככתבת פוליטית בתקשורת החרדית הוא יוצא דופן. היא מתראיינת לעיתים באולפני טלוויזיה כפרשנית. הייתה לה קרבה אל הרב עובדיה יוסף שאף התראיין אצלה. ראיינה גם את ראש הממשלה בנימין נתניהו, וראיון ראשון של יאיר לפיד בתקשורת החרדית.

רוט היא חברת מליאת מועצת העיתונות בישראל, וחברה בוועדת השיימינג בראשות עדנה ארבל.

חיים אישיים
-----------

לרוט שלושה ילדים מנישואיה הראשונים. דודה הוא הרב שמעון גלאי.

קישורים חיצוניים
----------------

* שרי רוט, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* ריקי רט, ווינדוס: הזוג החזק בתקשורת החרדית יוצא לדרך חדשה, באתר nrg‏, 11 באפריל 2014
* שרי רוט מדברת על פיטוריה ועל אלעד ושס ועל מרן ומשפחתו
* אריאל שנבל, ‏ה"התקשורת הפכה אותנו למגזר שמפיץ מחלות", בעיתון מקור ראשון, 2 בנובמבר 2020
* רבקי גולדפינגר, עניין אישי עם שרי רוט, באתר ערוץ 7, 18 בפברואר 2021
* אליעזר היון • פרויקט מיוחד, הידע והדעתנות הפכו את הפרשנית הפוליטית למרואיינת מבוקשת, חרדים10, כ"ה תשרי ה'תשפ"ב 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  שירה קורן. העיתונאית שרי רוט – בוועדה למלחמה בתופעת ה'שיימינג'. אתר כל הזמן
**גלריית רפלקס לאמנות מודרנית** היא גלריית אמנות באמסטרדם, הולנד. הגלריה נוסדה בשנת 1986.

היסטוריה
--------

הגלריה הוקמה בשנת 1986 על ידי האוצרים לקס וריה דניאלס. בשנת 1998 הצטרף בנם אלכס לצוות כאוצר.

אחת התערוכות הראשונות מפורסמות במקום הייתה תערוכה בשם המוזיאון המיניאטורי, אוסף של כ־1300 יצירות אמנות קטנות של אמנים מפורסמים, שהוצגו בגלריה בשנת 1991. בשנת 1995 פתחה הגלריה חנות בתוך חלל התצוגה בשם Multiple Choice. חנות זו הפכה מאוחר יותר לגלריה שהתמקדה בהצגת עבודות של אמנים צעירים ועכשוויים ובשנת 2003 קיבלה את השם Reflex New Art Gallery.

תצוגות ותערוכות
---------------

הגלריה מציגה למעלה מ-30 אמנים ו-6 תערוכות שנתיות המוצגות בה בכל שנה.

בין האמנים המוצגים במקום - אנדרו מור, נובויושי אראקי, דניאל פירמן, גאווין טורק, מרקוס הרווי וישומסה מורימורה, וכן תצוגות מתחלפות של אמנים שונים.

התערוכות כוללות מגוון יצירות, ביניהן מיצגים, ציורים, צילומים ופסלים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גלריית רפלקס לאומנות מודרנית** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של גלריית רפלקס לאומנות מודרנית
* גלריית רפלקס לאומנות מודרנית, ברשת החברתית פייסבוק

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Reflex Amsterdam,
2. ↑  Reflex Modern Art Gallery,
3. ↑  אמנים - גלריית רפלקס
האובליסק
האובליסק של בואנוס איירס
**האובליסק של בואנוס איירס** (בספרדית: **El Obelisco de Buenos Aires** או, בקיצור, "**El Obelisco**") ניצב במרכזה של כיכר הרפובליקה, במפגש השדרות 9 ביולי וקוריינטס. האובליסק הוא אחד הסמלים המזוהים עם העיר.

מבנה
----

גובהו של האובליסק 67.5 מטר, כאשר 4.5 המטרים הגבוהים יותר מהווים את הפירמידה שבראשו. רוחבו של האובליסק 6.8 מטר בבסיסו, ו-3.5 מטר בבסיס הפירמידה. לאחר הקמתו, הפך ליעד מועדף למרססי כתובות גרפיטי, וכשבשנות ה-80 נשפך עליו צבע, הוחלט על גידורו.

האובליסק הוצב ב-1936, לציון 400 שנים לייסודה של בואנוס איירס, במקום בו הונף לראשונה דגל ארגנטינה על אדמת העיר, ב-23 באוגוסט 1812. האובליסק תוכנן בידי האדריכל אלברטו פרביש, והעבודות בוצעו בידי חברה גרמנית. העבודות הסתיימו בתוך חודש, והאובליסק נחנך ב-23 במאי 1936. עלויות הקמתו נאמדו בכ-200 אלף פסו ארגנטינאי. שנתיים בלבד לאחר הקמתו, החליטה מועצת עיריית בואנוס איירס על הריסתו, משיקולים כלכליים, אסתטיים ושלום הציבור, אך ההחלטה בוטלה תוך זמן קצר.

בשל מרכזיותו וסמליותו של האובליסק, הוא נעטף לעיתים ביריעות בד גדולות, לציון אירועים שונים: ב-1 בדצמבר 2005 נעטף ביריעה אדומה דמוית קונדום, לציון יום האיידס העולמי, ב-16 בספטמבר 2006 עוצב כעיפרון, לציון 30 שנים לליל העפרונות, וב-20 בספטמבר 2007 נעטף האובליסק בדגלי ארגנטינה וגרמניה, לציון 150 שנים ליחסים בין המדינות.

הכיכר אף נבחרה לארח את טקס הפתיחה של אולימפיאדת הנוער ב-2018.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האובליסק של בואנוס איירס** בוויקישיתוף
**My Only Child** (בעברית: **הילד היחיד שלי**) הוא שיר שהוקלט על ידי הסופרגרופ האמריקאית The Highwomen, מתוך אלבום הבכורה שלה, The Highwomen. השיר יצא לאור ב-6 בספטמבר 2019, על ידי חברת התקליטים אלקטרה רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום.

השיר הגיע למקום העשירי במצעד ה-LyricFind U.S..

רקע וכתיבה
----------

השיר נכתב על ידי מירנדה למברט, אמנדה שיירס ונטלי המבי והופק על ידי דייב קוב. השיר הוא שיר מסוגת הקאנטרי, המשלב בתוכו גם את סוגת הקאנטרי פופ. בנוסף לכך, ביצעה למברט ביחד עם הסופרגרופ את שיר הנושא של הסרט "המטבח", משנת 2019.

בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה ממיליון מיליון השמעות.

ביקורת ומשמעות
--------------

באתר האינטרנט The Boot, סקרו את השיר באופן מקיף, תוך שפירטו על המשמעות שלו. בביקורת נכתב כי השיר הוא "גס ואינטימי מאוד". השיר מדבר על החיים של הורה שיש לו ילדה אחת בלבד ואת המורכבות, העצב והאהבה שכרוכים בכך. אחת מחברות הסופרגרופ נטלי המבי, שכתבה את השיר אמרה כי:

> 
> זה די מצחיק וזה די לא, אבל התחלתי לכתוב את השיר הזה בגלל שהילדה שלי כל הזמן ביקשה ממני אחות ואח. לא רציתי להסביר לה על התהליך שזה כרוך בו, אז ניסיתי להסביר שזו לא בדיוק אפשרות והיא חשבה כאילו ארנב הפסחא יביא לה אחד, ואני חשבתי שזה ממש מצחיק בהתחלה.  
> 
> בנוסף לכך, את חלק מהשורות של השיר כתבתי כשהייתי במקלחת.
> 
> 
> 
> — נטלי המבי
> 

לאחר מכן, הסבירה המבי כיצד מירנדה למברט ואמנדה שיירס השתתפו בכתיבת השיר והצהירה כי:

> 
> לאחר כל מה שקרה עם הבת שלי, פניתי למירנדה למברט, שכעת יש לה בן חורג ושאלתי אותה, "האם תעזרי לי להמשיך לכתוב את זה?" היא ענתה בחיוב וכתבה כל כך הרבה שורות מדהימות ופשוט ישבתי שם, התייפחתי ואמרתי "מה לעזאזל לא בסדר איתך?! אין לך אפילו ילדים!" [הכוונה לכך שהמבי לא הבינה כיצד יש ללמברט כישורי כתיבה גבוהים כל כך בנושא הילדים, למרות שאין לה ילדים ביולוגיים]
>   
> 
> 
> 
> בקיצור, לא ממש סיימנו לכתוב את השיר, מכיוון ששתיתי כמות גדולות של יין לבן באותה הנקודה ופשוט "בכיתי את עיניי החוצה". לבסוף פניתי לאמנדה שיירס וסיימנו את תהליכי הכתיבה שלו. אני חייבת לציין שבעת תהליכי הכתיבה גם היא בכתה היות שיש לה ילדה משלה.
> 
> 
> 
> — נטלי המבי
>

מיקומי שיא
----------

| 
‏‏‏  **מצעדים ודירוגים (2019)** |
| --- |
| מדינה | מצעד | מיקום שיא |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | - |
| LyricFind U.S. | 10 |
| LyricFind Global | 19 |

היסטוריית יציאות לאור
---------------------

| מדינה | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עולם | 6 בספטמבר 2019 | סטרימינג • הורדה דיגיטלית | אלקטרה |  |

קישורים חיצוניים
----------------

* סרטון השיר "My Only Child" באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  מירנדה למברט, אמנדה שיירס, נטלי המבי
2. 1 2 3 4 5 6  *The Highwomen – My Only Child* (באנגלית), נבדק ב-2020-07-04
3. 1 2  The Highwomen by The Highwomen, Genius (באנגלית)
4. ↑  Chart Search, Billboard
5. ↑  The Highwomen Cover "The Chain" in Howard Stern’s Studio
6. 1 2 3  Carena Liptak, Story Behind the Song: The Highwomen, 'My Only Child', The Boot (באנגלית)

| The Highwomen |
| --- |
| ברנדי קרלייל • נטלי המבי • מארן מוריס • אמנדה שיירס |
| אלבומי אולפן | *The Highwomen* |
| סינגלים | "Redesigning Women" • "Crowded Table" • "Highwomen" • "The Chain" |
| שירים | "My Only Child" |
| ערכים קשורים | *The Kitchen* |
**האנדרטה הלאומית לזכר השואה** (באנגלית: **The National Holocaust Monument** ; בצרפתית : **Monument national de l'Holocauste**) היא אנדרטת שואה באוטווה - בירת קנדה, בפרובינציית אונטריו,שבקנדה.

האנדרטה ממוקמת למול מוזיאון המלחמה הקנדי, בפינת הרחובות ולינגטון (Wellington Street) ובות' (Booth Street), כ-1.5 קילומטרים מגבעת הפרלמנט.

האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל דניאל ליבסקינד.

האנדרטה מתוחזקת על ידי נציבות הבירה הלאומית (National Capital Commission).

היסטוריה
--------

חוק האנדרטה הלאומית לזכר השואה (National Holocaust Monument Act) - חוק מספר C-422 נחקק ואושר (בהסכמת המלכה) ב- 25 במרץ 2011. החוק הוצע כהצעת חוק פרטית, מטעם טים אופאל, שר המדינה (Minister of State) (שר הפנים) וחבר פרלמנט מטעם מחוז אדמונטון-פארק שרווד (Edmonton—Sherwood Park). החוק זכה לתמיכה פה אחד.

האנדרטה תוכננה להיחנך בסתיו 2015, אולם מועד חנוכת האנדרטה נדחה לאביב 2017 עקב עיכובים בבנייה. 

בשל עיכובים נוספים, האנדרטה נחנכה ב-27 בספטמבר 2017, בנוכחות ראש ממשלת קנדה, ג'סטין טרודו.

היוזמת להקמת האנדרטה הייתה של לורה גרוסמן (Laura Grosman), סטודנטית לשעבר באוניברסיטת אוטווה, ונכדתו של ניצול שואה יליד פולין. לורה גרוסמן החלה בקמפיין להקמת אנדרטה ונפגשה עם חברי פרלמנט שונים כדי שיתמכו בהגשת הצעת חוק פרטית.

תיאור האנדרטה
-------------

 החצר הפנימית שבאנדרטה
האנדרטה היא מתחם שקוע, הכולל חצר פנימית וכתלים, שנוצקו כולם מבטון. צורתו הכללית של המתחם במבט מן האוויר דומה לצורתו של מגן דוד. המרכיב הבולט הפיזי במתחם בנוסף לחצר הוא של מגדל שלום מוגבה.

שטחו הכולל של מתחם האנדרטה הוא 3,000 מטר רבוע. השטח הפתוח בה יכול להכיל עד 1,000 איש בעמידה. עובי כותלי הבטון באנדרטה הוא בין 300 ל-800 מילימטר. 

בחצר הפנימית של האנדרטה מוצגים 21 לוחות הנושאים טקסטים ותמונות. מספר תמונות סמליות שצולמו ברחבי אירופה הוצגו כאיורים על גבי כתלים באנדרטה. באולם פנימי סגור בתוך המתחם דולקת אש תמיד.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **האנדרטה הלאומית הקנדית לזכר השואה** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של האנדרטה הלאומית לזכר השואה
* סרטון על האנדרטה, באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  חוק האנדרטה הלאומית לזכר השואה באתר חוקי קנדה, באתר ממשלת קנדה
2. 1 2 3 4  תיאור האנדרטה וההיסטוריה של הקמתה
3. 1 2 3 4 5  היוזמה להקמת האנדרטה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007400381005171
* LCCN: sh2016002533

 |
"**Left & Right**" (בעברית: "**שמאל וימין**") הוא שיר של להקת הבנים הדרום קוריאנית סבנטין שפורסם כסינגל המוביל מתוך המיני-אלבום שלהם *Heng:garæ* (אנ') שפורסם ב-22 ביוני 2020.

מילים ולחן
----------

לדברי ווזי (אנ'), שהיה שותף לכתיבת השיר, המילים של "Left & Right" מתארות צעירים ש-"הולכים ימינה ושמאלה ולא יודעים באיזו דרך ללכת". הוא הוסיף כי מדובר במסר לצעירים לצעוד בעקבות החלומות שלהם. השיר נוצר בהשראת שיחות עם חבריו ללהקה ובמיוחד עם הסולן הראשי סונגקוואן (אנ'), על הקריירה שלהם ועל חיי היומיום שלהם. החברים תיארו אותו כשונה משיריהם האחרים, אבל כזה שהם יכלו לדמיין מיד את הביצוע שלו. הוא נכתב יחד עם בומזו (אנ').

קבלה
----

"Left & Right" הגיע למקום הראשון במצעד ההורדות של גאון והשמיני במצעד הדיגיטלי (אנ'). בילבורד מיקם את השיר במקום השלישי ברשימת 20 שירי הקיי-פופ הטובים ביותר לשנת 2020.

וידאו קליפ
----------

תמונה מתוך הווידאו קליפ.
בוידאו קליפ, שהופק על ידי סונג וון מו, חברי הלהקה רוקדים לצד סצנות הקשורות לנושא השיר. באחת הסצנות אדם מבוגר מסמן על תחילת מרוץ, אך רק סונגקוואן מתחיל לרוץ בעוד השאר נשארים ומתחילים לרקוד. כשסונגקוואן מגיע לסוף הדרך הוא נתקל בשלטים המדברים על מצליחנות, כמו "הנוער יכול לשנות הכל". השלטים אינם מעוררים בו אושר מכיוון שהם לא מדברים על התבגרות ועל הצורך ללמוד מטעויות. בהמשך הם שורפים גביעים וספר על הצלחה. לקראת הסוף החברים נתקלים בדילמה האם ללכת שמאלה או ימינה. במקום זאת, ג'ושע הופך את החצים כלפי מעלה. בעקבות כך אס. קאופס נראה בתוך מכונית שעומדת על כן שיגור. ההמראה מצליחה, אך לאחר מכן החיצים מתהפכים, והמכונית צוללת כלפי מטה. בסצנת אחרי הכתוביות נראה אס. קאופס יוצא מהמכונית המרוסקת ומתחיל לרקוד לצלילי השיר.

מיקומי שיא
----------

| 
‏‏‏  **מצעדים שבועיים (2023)** |
| --- |
| מדינה | מצעד | מיקום שיא |
|  ארצות הברית | מצעד שירי העולם הדיגיטליים | 8 |
|  יפן | יפן הוט 100 | 50 |
|  קוריאה הדרומית | המצעד הדיגיטלי של סירקל (אנ') | 8 |
| קיי-פופ הוט 100 | 12 |

נתוני מכירות ותארים
-------------------

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| סטרימינג |
| יפןיפן יפן (RIAJ) | זהב | 50,000,000 צלבון כפול |
| צלבון כפול נתוני סטרימינג בלבד המבוססים על תארים בלבד. |

קישורים חיצוניים
----------------

* SEVENTEEN (세븐틴) 'Left & Right' Official MV, סרטון בערוץ "HYBE LABELS", באתר יוטיוב
* [BE ORIGINAL] SEVENTEEN(세븐틴) 'Left & Right' (4K), סרטון בערוץ "STUDIO CHOOM [스튜디오 춤]", באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  [Review] Left & Right – SEVENTEEN, KPOPREVIEWED, ‏22 ביוני 2020 (באנגלית)
**האנדרטה לזכר החיילים היהודיים בצבא האדום במלחמת העולם השנייה** היא אתר הנצחה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים לזכר הלוחמים היהודיים שנפלו במהלך שירותם בצבא האדום של ברית המועצות בין השנים 1941–1945 במהלך מלחמת העולם השנייה.

האנדרטה הוקמה ביוזמת יהודי ארגון החיילים המשוחררים של הצבא האדום במלחמת העולם השנייה. את האנדרטה עיצב האדריכל יצחק רחלין והמהנדס זאב קריב והיא נחנכה בתאריך י"ד בחשוון תש"ן 12 בנובמבר 1989. בצמוד אל האנדרטה מצויה האנדרטה לזכר החיילים היהודים בצבא הפולני במלחמת העולם השנייה.

מבנה האנדרטה
------------

האנדרטה משופעת מכיוון דרום אל צפון על גבי צלע ההר ומעוצבת בתור קיר שגובהו 3 מטרים המחולק לשלושה חלקים: בצידו הימני קיר שגובהו 5 מטרים העשוי אבן ערד אדומה הניצב בצורה אופקית ובראשו מנורה בעלת שבעה קנים ובתחתיתו חקוקה הכתובת: **לזכר מאתיים אלף הלוחמים היהודים שנפלו בשורות הצבא האדום במלחמת העולם השנייה**. בחלקו האמצעי של הקיר חומה המצופה אבן ירושלמית מעובדת ועליה כתובות באותיות מתכת הפסוק: **למען דעת דורות בני ישראל - שופטים ב'**, מתחת לפסוק כתוב ברוסית: "**לוחמים יהודים שנפלו בקרבות נגד הנאצים בשורות הצבא הסובייטי"**. בחלקו השמאלי של הקיר מעוצבות בשש אבני ערד אדומות הספרות "200,000". לפני הקיר ניצבת רחבת טקסים ובצדה השמאלי קבועות אבנים מסותתות ההולכות ונעשות קטנות - סמל לאנשים שהיו לעפר ולידה קסדה עם רובה, לידו מצוי תא ובו ספר עם שמות הנופלים. בסמוך לרחבה ניצב גרם מדרגות ולצידם שתי אבנים מוגבהות ועליהן מסותתות הכתובת "**1941-1945 תש"א-תש"ה**" מתחת לתאריך מצויים סמלי חילות הצבא האדום עשויים מתכת. 

אתר הנצחה נוסף לזכר חללי הצבא האדום, אנדרטת הניצחון, נמצא בעיר נתניה.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

ראו גם
------

* הצבא האדום

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האנדרטה לזכר החיילים היהודים בצבא האדום במלחמת העולם השנייה** בוויקישיתוף
* חיילים שלחמו בצבא האדום כתבה באתר "Jewish Daily forward"
**האנדרטה לזכר החיילים היהודים בצבא הפולני במלחמת העולם השנייה** היא אתר הנצחה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים לזכר הלוחמים היהודים בצבא הפולני שנפלו במהלך מלחמת העולם השנייה.

כ-60,000 מתוך כ-150,000 חיילים יהודים בצבא הפולני נפלו בשבי, חלקם מצאו את מותם במחנות שבויים שהקימו הנאצים או הושמדו במחנות ריכוז והשמדה. אחרי נפילת פולין התנדבו עשרות אלפים ליחידות פולניות שפעלו במסגרת כוחות הברית כנגד הנאצים.

האנדרטה הוקמה בשנת 1998 בסמוך לאנדרטה לזכר החיילים היהודים בצבא האדום במלחמת העולם השנייה.

תיאור האנדרטה
-------------

האנדרטה בנויה שני קירות העשויים אבנים מסותתות. על הקיר מופיע הפסוק: "מנשרים קלו מאריות גברו" מספר שמואל ב. מתחת לפסוק כתובה הכתובת באנגלית "לזכר הלוחמים היהודים שנפלו בשורות הצבא הפולני".

בחלקה הימני של האנדרטה מצוי קיר נוסף ועליו נמצאים תבליטים המתארים חיילים אוחזים בנשק ומתחתיהם הכתובת בפולנית: "למען חירותינו שלך".

לפני האנדרטה מצויה רחבת טקסים אליה מוביל גרם מדרגות ולפניו 2 אבנים מוגבהות. בצידו הימני סמל הצבא הפולני ומתחתיו חקוקות השנים 1939–1945 באותיות מתכת מצופות זהב. בצידו השמאלי קיר שיש שעליו מצוין מגן דוד עשוי מתכת בצבע צהוב ומתחתיו הכתובת: "לזכר הלוחמים היהודים בצבאות פולין שנפלו במלחמת העולם השנייה 1939-1945"

האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל יצחק רחלין שתכנן גם את האנדרטה לזכר הלוחמים היהודים בצבא האדום במלחמת העולם השנייה הנמצאת בצמוד.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האנדרטה לזכר החיילים היהודים בצבא הפולני במלחמת העולם השנייה** בוויקישיתוף
* דף זיכרון לזכרם של היהודים בצבא הפולני במלחמת העולם השנייה באתר "זכור"