recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ויקטור אלכסייביץ' קרובופוסקוב** (ברוסית: **Ви́ктор Алексе́евич Кровопу́сков**; ‏29 בספטמבר 1948) היה סיף ומאמן סובייטי. אלוף אולימפי בעל ארבע מדליות זהב בחרב וכן אלוף עולם 7 פעמים במסגרת נבחרת ברית המועצות ואישי. על הישיגיו בספורט לקרובופוסקוב הוענקו מספר עיטורים סובייטיים.

ביוגרפיה
--------

קרובופוסקוב נולד במוסקבה. הוא החל להתאמן בסיף בשנת 1961 אצל מאמן צעיר ויחד הם גדלו מתחרות לתחרות. בגיל 19 הוא כבר בין הסייפים הטובים לגילו. נבחרת ברית המועצות של אותם השנים הייתה מובילה בעולם וכללה אלופים רבים. מכיוון שקרובופוסקוב היה שמאלי מאמני הנבחרת לקחו אותו כדי לאמן את הספורטאים המנוסים. כך קרובוסקוב הגיע לדוד טישלר. בשנת 1968 קרובופוסקוב נשלח לאליפות העולם לסייפים צעירים וזכה במדליית זהב. בשנת 1973 הוא נכלל בנבחרת ברית המועצות החזקה. כבר בשנת 1974 באליפות העולם הוא זכה במדליית זהב קבוצתית ומדליית כסף אישית. בתקופה זו הוא עבר להתאמן אצל מארק רקיטה. תחת מארק רקיטה קרובופוסקוב זכה ב-4 מדליות זהב בתחרות אישית וקבוצתית באולימפיאדות של שנת 1976 ו-1980.

בשנת 1977 קרובופוסקוב נפצע קשה ברגל ולא היה ברור האם הוא ימשיך בקריירה תחרותית. לאחר מספר ניתוחים ותקופת החלמה, כבר בשנת 1978 הוא זכה באליפות העולם. הוא המשיך להשתתף בתחרויות עד לשנת 1986. 

עם סיום הקריירה התחרותית קרובופוסקוב עבר לאמן סייפים צעירים במוסקבה.

השתתפות באולימפיאדות
--------------------

תחילת השתתפויות של קרובופוסקוב במשחקים האולימפיים היה בשנת 1976. הוא הגיע לתחרות כאלוף עולם בתחרות קבוצתית בשנתיים האחרונות. בקרב ראשון בתחרות אישית הוא הופתע על ידי סייף קובני שהיה לו יתרון 4:1. למרות המצה קרובופוסקוב הצליח לסגור את הפער אך בכל זאת הפסיד בקרב. בסך הכול במהלך התחרויות במונטריאול זה היה הקרב היחיד בו הוא הפסיד וקרובופוסקוב זכה ב-2 מדליות זהב - בתחרות קבוצתית ובתחרות אולימפית.

באולימפיאדת מוסקבה שנערכה בשנת 1980 קרובופוסקוב גם היה בין המועמדים למדליות. בתחרות אישית בקרב אחרון על מדליית זהב נפגשו שני ספורטאים של אותו מאמן - מארק רקיטה. בקרב צמוד קרובופוסקוב הצליח לנצח. גם בתחרות קבוצתית נבחרת ברית המועצות זכתה במקום הראשון.

קישורים חיצוניים
----------------

* ויקטור קרובופוסקוב, באתר olympedia.org
**מוטרוטציה** (אנגלית: Mutarotation) הוא שינוי בסיבוב ספציפי במישור המקוטב של האור, כאשר הוא מועבר דרך אלדוהקסוזה, מונוסכריד בעל 6 אטומי פחמן וקבוצה אלדהידית H-C=O)).

מוטרוטציה בין אנומרים אלפא וביתא
מוטרוטציה מתייחסת להמרה של אנומר טהור של המיאצטל בתערובת של שני האנומרים הנמצאים בשיווי משקל. כפי שהשם מציע זהו שינוי ברוטציה (מוטה - שינוי, רוטציה - סיבוב). האור המקוטב מושג על ידי העברת אור רגיל דרך מנסרת ניקול.
בזמן המוטרוטציה צורות אנומרים אלפא או ביתא משתנות למבנה שרשרת הלוך וחזור. מוטרוטציה מתייחסת להמרה פנימית בין אנומרים אלפא וביתא. אף על פי כן, זה צריך להיות מומר לשרשרת פתוחה לפי שינוי קונפורמציה למבנה אלפא או ביתא.

לדוגמה, בגלוקוז פחמן מס' 1, פחמן אלדהידי, הוא פחמן אנומרי. בפרוקטוז פחמן מס' 2, פחמן קטוני הוא אנומרי. אנומרים משתנים בצורה ספונטנית שלא כמו אפימרים אשר יציבים תחת תנאים סטנדרטיים.

| סוגי פחמימות |
| --- |
| גאומטריה מולקולרית | אנומר • מוטרוטציה |
| חד-סוכרים | 

|  |  |
| --- | --- |
| פנטוזות | אלדופנטוזות (אראבינוז • ליקסוז • קסילוז • ריבוז) • קטופנטוזות (ריבולוז • קסילולוז) |
| הקסוזות | אלדוהקסוזות (אידוז • אלוז • אלטרוז • גולוז • גלוקוז • גלקטוז • טלוז • מנוז) • קטוהקסוזות (טגטוז • סורבוז • פסיקוז • פרוקטוז) |

 |
| דו-סוכרים | איזומלטוז • איזומלטולוז • טורנוז • טרהלוז • לקטוז • לקטולוז • מלטוז • סוכרוז • צלוביוז |
| אוליגו-סוכרים אחרים | מלטודקסטרין • ציקלודקסטרין |
| רב-סוכרים | אינולין • גליקוגן • המיצלולוז • כיטין • סיבים תזונתיים • עמילן (עמילוז • עמילופקטין) • פקטין • תאית |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוטרוטציה** בוויקישיתוף
**סולומון (שלוימה) חיימוביץ' בילוב** (רוסית: **Соломон (Шлойме) Хаимович Билов**; ‏1888 ברסט-ליטובסק, האימפריה הרוסית – 23 במרץ 1949, קייב, ברית המועצות) היה היסטוריון תיאטרון וספרות יהודי-סובייטי ומבקר ספרות.

ביוגרפיה
--------

ב-1905 הצטרף ל"בונד", ב-1907 עזב את האימפריה הרוסית. חי באירופה ובצפון אמריקה, שם לקח חלק בתנועה לזכויות הפועלים. ב-1912 סיים את בית הספר התיכון בניו יורק, מ-1913 עד 1915 למד בקינגסטון קולג'. בשנת 1918 חזר לשטחה של האימפריה הרוסית לשעבר ובשנים 1918–1920 עבד כמרצה וראש קורסי ערב לפועלים ברובנו. בשנת 1920 היה ראש בית הספר לעבודה בקובל שברפובליקה הפולנית השנייה. מ-1921 עד 1922 היה מרצה במכללה הפדגוגית ובקורסים טרומיים לקראת בית הספר וראש בית ספר לעבודה בנובוזיבקוב שברוסיה הסובייטית. בשנים 1922–1924 היה מרצה במכללה הפדגוגית היהודית ובבית ספר לעבודה, ראש המגזר היהודי של בית הספר המפלגתי המחוזי ועורך העיתון לפיונירים "איסקרה של איליץ'" בהומל.

מאז 1924 התגורר באודסה, שם מונה כפרופסור למגזר היהודי של הפקולטה לחינוך חברתי במכון לחינוך העממי באודסה (לימד קורסים בספרות יהודית ועברית והמטריאליזם ההיסטורי המרקסיסטי), אוניברסיטת הפועלים העברית (1926), המכללה הפדגוגית העברית (1927). לימד קורסים "תולדות המטריאליזם והלניניזם", "ספרות יהודית ועברית", ו"מטריאליזם היסטורי". היה ראש המחלקה לשפה וספרות עבריות, חוקר במכון לתרבות פרולטרית עברית של האקדמיית המדעים הכלל אוקראינית, פרופסור במכון קייב לאמנות התיאטרון.

ב-1936 במהלך הטיהורים הגדולים נאסר, אך לאחר בדיקת תיק מחדש שוחרר ב-1939. בתחילת פלישת הוורמאכט לברית המועצות פונה לסברדלובסק, עבד ככתב בלשכת המידע הסובייטית והוועד היהודי האנטי-פשיסטי.

מחברם של כ-200 עבודות מחקריות וביקורות על ספרות ואמנות.

עבודות מחקריות
--------------

* "מסלול היצירות של דוד אדלשטט"
* "יוסף בוושובר"
* "שלום עליכם" (יחד עם ירמי (הו) דרוקר);
* "א. גולדפאדן והדרמות שלו
* "י"ל פרץ"

הערות שוליים
------------

1. ↑  В. В. Левченко «Еврейское высшее образование в Одессе (1917—1930-е гг.): история, опыт, традиции»
**מוטנז** (בגרמנית: **Muttenz**, בגרמנית שווייצרית: **Muttez**) היא עיר במחוז ארלסהיים שבקנטון בזל-לנדשאפט שבשווייץ.

היסטוריה
--------

בתקופת השלטון הרומי בשווייץ התקיים במקום כפר קטן בשם Montetum, שהפולשים האלמאנים קראו לו Mittenza החל מהמאה ה-3 לספירה. בראשית המאה ה-9 היה היישוב לנחלתו של בישוף שטרסבורג. במאות השנים הבאות הייתה העיר פייף של משפחות אצולה שונות.

מוטנז מוזכרת לראשונה במסמך משנת 1225 – 1226 בשם Muttence. במסמך משנת 1227 היא מוזכרת בשם Muttenza.

ב-1606 היה הכפר לנחלתה של משפחת מינש ממינשנשטיין שביצרה את כנסיית הכפר על שם ארגובסט הקדוש עם סוללה בראשית המאה ה-15, לאחר שהמבצרים שלהם בוורטנברג הסמוכה נהרסו בחלקם ברעידת האדמה שהתרחשה בבזל ב-1356. לאחר שהמשפחה נקלעה לזמנים קשים הם מכרו את מוטנז ואת וורטנברג לעיר בזל ב-1517. בעקבות הרפורמציה הפרוטסטנטית בבזל, הפכה הכנסייה של מוטנז לפרוטסטנטית ב-1529. ב-1628 איבדו 112 אנשים, שביעית מתושבי הכפר, את חייהם במגפת דבר. רבים מתושבי הכפר, שעדיין היו נתינים של העיר בזל, היו עניים ובאמצע המאה ה-18, כאשר הזדמן להם לעזוב את מוטנז, הם היגרו ליבשת אמריקה. ב-1790 רק שארית האיכרים שנותרו במוטנז שוחררו מהשיעבוד על ידי המועצה הגדולה של העיר בזל. בעקבות המהפכה הצרפתית בוטלה חובת תשלום מעשר כספים לכנסייה. לאחר מלחמת אזרחים קצרה פוצל ב-1833 הקנטון של בזל לשניים, קנטון בזל-לנדשאפט וקנטון בזל-שטאדט. מוטנז הייתה לחלק מקנטון בזל-לנדשאפט ונותרה כפר איכרים עד לתחילת המאה ה-20, כאשר היא החלה להתפתח כעיר התעשייתית הקטנה שהיא מהווה כיום.

גאוגרפיה ודמוגרפיה
------------------

שטחה של מוטנז הוא 16.64 קמ"ר. מתוכם 16% משמשים לחקלאות, 40.6% הם שטחים מיוערים, 41.2% הם שטחים בנויים, 2% הם שטחי נהרות ואגמים ו-0.1% הם שטחים בלתי מעובדים.

העיר שוכנת במחוז ארלסהיים, ממזרח לעיר בזל. הכפר העתיק שכן בין גבעות ריטיהרד ווורטנברג. אזור המגורים המודרני ואזור התעשייה שוכנים לאורך הריין.

נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסיית מוטנז 17,538 תושבים. נכון לשנת 2000 רוב אוכלוסיית העיר דוברת גרמנית (87.9%), כאשר איטלקית היא השפה השנייה הנפוצה ביותר (3.9%).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוטנז** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מוטנז (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הערך מוטנז במילון ההיסטורי של שווייץ (בגרמנית)
2. ↑  משרד הסטטיסטיקה הפדרלי של שווייץ
3. ↑  משרד הסטטיסטיקה הפדרלי של שווייץ

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007537939005171
* GND: 4256381-1
* HDS: 001197
* MusicBrainz: b9c94d07-0a8e-43cb-a1fa-5917345e0173
* VIAF: 159624872
* WorldCat: lccn-n98070370

 |
ד"ר **מנחם אורן**, לשעבר מייצ'סלב (מנדל) חבויניק (**Mieczysław Chwojnik**;‏ 16 בינואר 1902 - 1 בדצמבר 1962) היה שחמטאי יהודי, חבר הנבחרת האולימפיות בשחמט של פולין וישראל, והאלוף הראשון בשחמט של מדינת ישראל ומתמטיקאי.

ביוגרפיה
--------

אורן נולד באימפריה הרוסית, ברוז'ינוי (כעת בבלארוס), ולאחר התפרקות האימפריה הרוסית היה לאזרח פולין והשחמטאי החזק ביותר בקרקוב. ב-1930 עזב את קרקוב לרובנו. עם הפלישה הסובייטית לפולין בתחילת מלחמת העולם השנייה סופחה רובנו לברית המועצות ואורן הפך לאזרח סובייטי. הוא שהה בימי המלחמה בברית המועצות ואחרי המלחמה שב לפולין.

ב-1949 עלה לישראל דרך צ'כוסלובקיה ואוסטריה, עיברת את שמו והיה למורה לפיזיקה בגימנסיה הרצליה ובבית הספר תיכון עירוני ה' (תל אביב). כיהן כיו"ר המועצה של ארגון המורים התיכוניים ובתפקידו זה קידם את הרפורמה בה הונהגה חטיבת הביניים.
  
 ד"ר אורן היה לשחמטאי הבולט בשנותיה הראשונות של המדינה.

ב-1951 זכה באליפות השחמט הראשונה של ישראל, בגיל 49. וקיבל את הפרס מראש הממשלה באותה עת, דוד בן-גוריון. לאחר מכן ערך מסע משחקים סימולטניים ברחבי הארץ, שכל הכנסותיו היו קודש לנסיעת נבחרת ישראל לאולימפיאדה שנערכה בהלסינקי ב-1952. בשל מדיניות הקיצוב נסיעת הנבחרת התאפשרה רק הודות לכך.

מנחם אורן נפטר ב-1 בדצמבר 1962 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.

הישגים בולטים
-------------

* 1919, 1925, 1926 - זכה באליפות קרקוב
* 1926 - זכה בטורניר Nowy Dziennik, שנערך בקרקוב
* 1929 - סיים עם 4.5 נקודות מ-5 משחקים בלוח הראשון של קרקוב באליפות פולין הראשונה לקבוצות
* 1938 - זכה באליפות רובנו
* 1950, 1951, 1952 - זכה באליפות תל אביב
* 1951 - זכה באליפות ישראל
* 1952 - זכה בתחרות אמנים.

הופעות באולימפיאדות השחמט
-------------------------

מנחם אורן השתתף 4 פעמים באולימפיאדות השחמט: פעם אחת ייצג את פולין, ושלוש פעמים את ישראל.

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
| 1928 | 4 | פולין | 6 מ-11 | 2+ 2= 5- | 54.5 | 3 קבוצתי (מדליית ארד), 28 אישי |
| 1952 | 2 | ישראל | 7.5 מ-13 | 6+ 3= 4- | 50.7 | 11 קבוצתי, 7 אישי |
| 1954 | 3 | ישראל | 8.5 מ-12 | 7+ 3= 2- | 70.8 | 7 קבוצתי, 4 אישי |
| 1956 | 4 | ישראל | 4 מ-8 | 2+ 4= 2- | 50 | 12 קבוצתי |
|

משחקו באולימפיאדת 1954 בו שיחק בשחור נגד נילסן, הקריב מלכה וניצח, פורסם בעולם כמשחק היפה ביותר באולימפיאדה.

קישורים חיצוניים
----------------

* מנחם אורן, באתר צ'סגיימס (באנגלית)
* אביטל פלפל ושחר גינדי, היסטוריה של השחמט בא"י
* נחמה כרם, האלוף לא התרגש ... מעריב, 6 באפריל 1951
* ד"ר מנחם אורן, דבר, 2 בדצמבר 1962

הערות שוליים
------------

1. ↑  ד"ר אורן - אלוף השחמט של ישראל, דבר, 1 באפריל 1951
2. ↑  מנחם אורן באתר GRAVEZ
3. ↑  שלמה קנדלשיין, **אורן בצמרת: ד"ר מנחם אורן, אלוף השחמט הראשון של מדינת ישראל**, הוצאת רשפים, תל אביב, 1989, עמ' 82-83
4. ↑  Jewish Chess History, 2009

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007399249805171
* ISNI: 0000 0004 1608 6734
* NTA: 216029147
* VIAF: 281942499
* WorldCat: viaf-281942499

 |
**ויקטור רנשבורג** (בהונגרית: **Ranschburg Viktor**; גיור, 8 באוגוסט 1862 – בודפשט, 20 באוגוסט 1930), היה נוירולוג יהודי-הונגרי, מנכ"ל חברת ההוצאה לאור אתנאום, כותב ספרי עיון, קצין האקדמיה הצרפתית, בנו של הרב שלמה רנשבורג ואחיו של פאל רנשבורג.

ביוגרפיה
--------

ויקטור רנשבורג נולד במשפחה יהודית בעיר גיור, שם סיים את בית הספר התיכון הבנדיקטי בשנת 1880. לאחר מכן נסע לגרמניה, שם למד סחר ספרים בחברת Baer & Co. בפרנקפורט במשך ארבע שנים. הוא חזר באוגוסט 1884 והפך למנהל העסקים של חברת האחים רוואי, לימים של לאו רוואי. בשנת 1900 התקבל לתא "מרץ" של הבונים החופשיים. באותה שנה הוענק לו על ידי ממשלת צרפת התואר קצין האקדמיה הצרפתית (Officier de l'Académie Française) על שני פרסומיו בצרפתית (בהקשר הונגרי). בשנת 1901 ייצג את סחר הספרים ההונגרי בקונגרס ההוצאה לאור הבינלאומי של לייפציג כמזכיר הכללי של איגוד סוחרי הספרים ההונגרי. ב-1 במאי 1901, בהזמנתו של גוסטב אמיך, קיבל על עצמו על ניהול משרד הוצאת הספרים הגדולה של חברת אתנאום ספרות ודפוס. בתפקידו זה השתתף בהוצאת עשרת הכרכים של "תולדות האומה ההונגרית" בעריכת ההיסטוריון שאנדור סילאדי ובהוצאת "תולדות הספרות בתמונות" בעריכת ההיסטוריון ז'ולט ביטי. בשנת 1902 מונה לממלא מקום המנכ"ל של חברת אתנאום, ובאוגוסט 1903 הפך לאחד המנכ"לים של החברה. הוא עסק בעריכת "ספריית ההשכלה" ב-12 כרכים. מאוחר יותר עמד בראש חברת ההוצאה לאור פנתיאון. במשך זמן רב היה המזכיר ולאחר מכן המזכיר הכללי של איגוד הוצאות הספרים ההונגרי ושל סוחרי הספרים, ומשנת 1906 עד 1919 היה סגן הנשיא של האיגוד.

מאמריו הופיעו ב"קורבינה" (1897, גיליון 10) בנושא: פרסומות ספרים בעיתונים); ב"ביקורת הונגרית" (גיליון 8 משנת 1900). בנושא:מצבו ותפקידו של סחר הספרים ההונגרי).

ויקטור רנשבורג הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.

עבודותיו
--------

* כיצד להגדיל את הכישרון האינטלקטואלי של מוכרן בחנות ספרים וכיצד לשפר את המצב הכלכלי של מוכרי הספרים בהקשר זה. 1885.
* השכלתו של מוכר הספרים. עבודה עטורת פרסים. 1887
* אמנת ברן להגנה בינלאומית על זכויות יוצרים ביחס להונגריה. 1901.

לקריאה נוספת
------------

* Szinnyei József: *Magyar írók élete és munkái XI. (Popeszku–Rybay).* Budapest: Hornyánszky. 1906. (חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים)
* לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. ויקטור רנשבורג
* Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו בקטלוג המוזיאון הספרותי פטפי)

* Berényi Zsuzsanna Ágnes: Szabadkőműves Páholyok Budapesten. Bp. Heraldika Kiadó, 2006.
* Sziklay János: Dunántúli kulturmunkások. A Dunántúl művelődéstörténete életrajzokban. Bp. Dunántúli Közművelődési Egyesület, 1941.
* Magyar életrajzi lexikon I-II. Főszerk. Kenyeres Ágnes. Bp. Akadémiai Kiadó, 1967-1969. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
* Magyar Nagylexikon. Főszerk. Élesztős László (1-5. k.), Berényi Gábor (6. k.), Bárány Lászlóné (8-). Bp. Akadémiai Kiadó, 1993-.
* Révai Új Lexikona. Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd, Babits, 1996-.
* Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Bp. Magyar Könyvklub.
* Új magyar irodalmi lexikon. Főszerk. Péter László. Bp. Akadémiai Kiadó, 1994.

קישורים חיצוניים
----------------

* ויקטור רנשבורג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 121449087
* WorldCat: viaf-121449087

 |
**ויקטור קנדינסקי** (ברוסית: **Виктор Хрисанфович Кандинский**‏; 6 באפריל 1849 - 3 ביולי 1889) היה רופא פסיכיאטר רוסי בן המאה ה-19.

חייו האישיים
------------

קנדינסקי נולד במרץ 1849, בכפר קטן בסיביר. מעט ידוע על ילדותו עד למעבר למוסקבה בהיותו בן ארבע עשרה. במוסקבה התקבל לגימנסיה נחשבת וסיים את לימודיו בהצטיינות יתרה. בהיותו בן 23 (בשנת 1872), סיים את לימודיו והתקבל להתמחות כרופא כללי באחד מבתי החולים של מוסקבה.
בשנים 1876 עד אפריל 1879 שירת בצבא כרופא צבאי והשתתף במלחמה העות'מאנית-רוסית.

במאי 1877 אושפז בבית חולים פסיכיאטרי בעקבות ניסיון אובדני שחווה בתקופת שירותו בצבא; הוא אושפז עד לאפריל 1878. בתקופת אשפוזו התאהב באחת מן האחיות שטיפלו בו. לאחר שמצבו של קנדינסקי השתפר, השניים התחתנו.
קנדינסקי אושפז שנית בין השנים 1878-1879 עקב הרגשה של מרה שחורה והזיות, ועקב כך הוחלט לשחררו מן השירות הצבאי. קנדינסקי התאושש, ובשנת 1881 עבר לסנקט פטרבורג והחל לעבוד כפסיכיאטר בבית חולים פסיכיאטרי. הוא המשיך לעבוד בבית חולים זה עד להתאבדותו בשנת 1889.

תרומתו למדע
-----------

בין השנים 1874-1876 פרסם 31 מאמרים על נושאים רפואיים שונים, במקביל לעבודתו בקליניקה. מאמרים אלו כוללים תרומה מקורית ומשמעותית לרפואה, וסקירת ספרות. שלושה מן המאמרים היו על נושאים פסיכיאטריים. בשנים אלו עסק גם בפילוסופיה ובפסיכולוגיה של הרפואה.

בין השנים 1879-1883 פרסם מספר מאמרים, שני ספרים, ותרגם שלושה ספרים חשובים ברפואה מגרמנית לרוסית. 

בין השנים 1881-1889 עבד כפסיכיאטר ומחקריו התרכזו בפסיכופתולוגיה ובפסיכיאטריה משפטית. קנדינסקי התמנה למזכיר הכנס הפסיכיאטרי הרוסי הארצי הראשון, שנערך ב-1887. הוא נודע בעיקר על עבודתו בשנים אלו.
בשנת 1885 תורגם לגרמנית ספרו הראשון על הזיות והפך ברבות השנים לספר קלאסי בפסיכיאטריה.
בשנת 1888 הוא פיתח והציע שיטה חדשה למיון אבחנות פסיכיאטריות; שיטה זו מזכירה במידה רבה את שיטות המיון המודרניות המקובלות כיום.

בעקבות חוויותיו החל בתצפית קפדנית על שלבי מחלתו וכך כתב ספר ובו פירט מגוון רחב של סימנים פסיכופתולוגים. קנדינסקי היה הראשון שתיעד וטבע את שמם של ה"הזיות המדומות", וכן תיאר הזיות מוזיקליות והזיות של תחושה כללית. על שמו נקראת תסמונת קנדינסקי.

לאחר התאבדותו קיבלה אשתו חזקה על ירושתו המדעית, והמשיכה לפרסם את מאמריו המדעיים. בנוסף היא פרסמה גם שני ספרים שכתב, האחד ספר חלוצי בפסיכיאטריה משפטית על היכולת של חולה נפש לעמוד לדין, והשני על הזיות מדומות.

ראו גם
------

* תסמונת קנדינסקי

לקריאה נוספת
------------

* אליעזר ויצטום, ולדימיר לרנר, **גאונות ושיגעון**, אריה ניר, 2009

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויקטור קנדינסקי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007281429405171
* BIBSYS: 3017025
* BnF: cb16704636t (data)
* GND: 1055450971
* ISNI: 0000 0000 8257 5051
* LCCN: n95068079
* LNB: 000310596
* NKC: nlk20010099122
* SUDOC: 172470331
* VIAF: 226453455
* WorldCat: lccn-n95068079

 |
**מודיעין אקוסטי ימי** או **אקינט** (באנגלית: **ACINT**) הוא תחום באיסוף המודיעין שמקורותיו הם חתימות קול ותופעות אקוסטיות אחרות של כלי שיט שונים.

ניתן להפיק מודיעין אקוסטי גם מול מטוסים מנמיכי טוס ומסוקים, אז ייקרא התחום ACOUSTINT כשהקול נע בתווך התת-קרקעי או באטמוספירה. טווח הגילוי יהיה בין מספר מטרים לקילומטרים ספורים.

שני תחומי איסוף מודיעין אלו נכללים בדרך כלל תחת MASINT (אמצעי מדידה וחתימה - Measurement and Signature Intelligence) שהוא אחת מצורות איסוף המודיעין השונות.

קול נע טוב יותר ולמרחק גדול יותר במים מאשר באוויר וטווח הגילוי של עצמים יכול להגיע למאות קילומטרים. מודיעין אקוסטי ימי מופק מחיישני קול תת-ימיים המאתרים צלילים שונים בתווך הימי באמצעות הידרופונים. ההידרופון ממיר את הצלילים לאות חשמלי המועבר לעיבוד ולמחקר. ציים שונים משתמשים בחיישני קול פסיביים בלוחמה נגד צוללות גם בתחום הטקטי וגם באסטרטגי. בתחום הטקטי, הידרופונים פסיביים על גבי כלי שיט או במצופים מוטלים מהאוויר נמצאים בשימוש נרחב בלוחמה זו. אמצעים אלו יכולים לאתר מטרות בטווח גדול יותר מאשר טווח הגילוי של סונאר אקטיבי וזאת ללא חשיפת מיקומם שלהם. עם זאת, סונאר אקטיבי יהיה מדויק יותר במיקום המטרות.

יכולות איסוף וניתוח חתימות קול של כלי שיט שונים הן מהותיות למשל להפעלת צוללות. ללא יכולת זו צוללת לא תוכל לזהות כלי שיט שבמרחבי הים.

ניתוח הקלטת הצלילים בפס רחב נוגע לרעש הכללי שנוצר על ידי כלי השיט, ואילו ניתוח הפס הצר מאפשר בחינת משרעת האנרגיה שהתקבלה בצורה מדויקת יותר עד לזיהוי חד-ערכי ברמת "טביעת האצבע" של המטרה.

ניתוח הפס הרחב שימושי לאיתור כל כלי שיט במרחק רב. ניתוח המודיעין מהפס הצר יאפשר זיהוי קטגורית כלי השיט, האם המדובר בספינה מסחרית או בכלי שיט צבאי. סוג כלי השיט יצמצם את הזיהוי לדגם מסוים, זיהוי לאום כלי השיט ואף הצבעה על כלי שיט מסוים בעל מתווה זיהוי ייחודי.

כדוגמה, ניתוח הפס הצר עשוי לזהות כמה מדחפים יש למטרה, מספר הלהבים במדחף של כל ציר והפרעות בולטות אחרות. המידע עשוי לכלול גם את פליטות הרעש הבסיסיות המבוססות על צריכת החשמל של כלי השיט וכן הילוכי המנוע והעברת הכוח למדחפים ואף את מספר השיניים בגלגלי השיניים המעבירים את הכוח למדחף.

כנגד כלי שיט גרעיני, ניתן לאתר תדירות הפעלת המשאבות של המטרה. מומחה המודיעין יזהה את כלי השיט על פי יחס ההילוכים של הכוח המניע את כלי השיט מהמנוע ועד למדחף. גם תקלות בייצור המדחפים קטנות ככל שיהיו, יוכלו לשמש בזיהויו הייחודי והבדלתו מכלי שיט אחרים מאותה משפחה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הסוכנות למדע צבאי של סינגפור, MASINT: The Intelligence of the Future, ‏2007 (באנגלית)
פירוש נוסף ערך זה עוסק בהר באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו פסגת סיימון.

**פסגת סיימון** (באנגלית: **Simon Peak**) היא פסגה בצד המערבי של הרי האבר, בצפון מערב האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.

גובהה של הפסגה 1,000 מטרים מעל פני הים.

הפסגה ממוקמת צפונית מזרחית מהאי אמבר (שנמצא מעברו השני של מפרץ לאזארב, ממערב לאי אלכסנדר).

הפסגה ממוקמת 9.9 קילומטרים מזרחית - דרום-מזרחית מנקודת בונבה; 6.4 קילומטרים צפונית - מזרחית מנקודת קאמהי; 14.65 קילומטרים מערבית להר פונטידה; ו-6.15 קילומטרים צפונית - צפון-מזרחית לנונאטאק גייזי.

פסגת סימון מתנשאת מעל קרחון פיפקוב שמצפון לה, ומעל קרחון אוסלנה שמדרום - מערב לה.

היסטוריה
--------

### גילוי ומיפוי ההר

הפסגה התגלתה לראשונה בינואר 1909 על ידי משלחת החקר הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1908–1910); הפסגה מופתה על ידי משלחת החקר האנטארקטית הבריטית, בין השנים 1975–1976.

### מקור השם

הפסגה נקראת על שמו של אלק אדוארד סיימון (Alec Edward Simon), מכונאי מטוסים של המשלחת האנטארקטית הבריטית, אשר עבד באי אדלייד הסמוך בין השנים 1972–1976.

קישורים חיצוניים
----------------

* פסגת סיימון באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* פסגת סיימון באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* תצלום לוויין של אזור פסגת סיימון, תוך סימון אתרים נוספים באזור באתר copernix

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי
ההיגד **משפחה שנטמעה נטמעה** הוא כלל הלכתי לפיו פסולי חיתון שהתערבבו במשפחות כשרות באופן שנשכחה הפסלות שלהם, אינם חוזרים לפסלותם.

מקור הכלל וטעמו
---------------

הכלל נובע מדברי רבי יצחק המובאים בתלמוד: "אמר רבי יצחק צדקה עשה הקדוש ברוך הוא עם ישראל שמשפחה שנטמעה נטמעה."

מובאים דברי רבי יוחנן שנמנע מלפרסם שמה של משפחה ידועה בפסלותה משום שגדולי הדור נטמעו בה, בהסתמך על קביעה זו של רבי יצחק.

יש מי שכתב שטעם ההיתר הוא משום שספק ממזר אינו אסור מהתורה, וכאשר נטמע בין הכשרים לא החמירו בכך חכמים.

שיטות הראשונים בהיקף הכלל
-------------------------

לשיטת הרמב"ן יש הבחנה בין זמננו לזמן ימות המשיח. בזמננו ההיתר תקף לממזרים שנתערבבו בקהל, ואילו לעתיד לבוא גם ממזרים ידועים (שיהיו עד אותו זמן) יותרו לבוא בקהל ולהתחתן עם הכשרים לחיתון. פסולים משום עבדות ומשום חללות יהיו תקפים גם לעתיד לבוא, וכן ינהג איסור ממזר בממזרים שיוולדו לאחר ההיתר.

לעומת זאת לדעת הרמב"ם והר"ן גם לעתיד לבוא יהיה ההיתר תקף רק ביחס לממזרים שהתערבבו במשפחות הכשרות באופן שנשכחה הפסלות.

"כסף מטהר ממזרים"
-----------------

לכלל זה מצטרפים דברי רבי יהושע בן לוי **כסף מטהר ממזרים**.

לפי דברי הרי"ף כוונת רבי יהושע בן לוי היא שעל ידי כסף יכול ממזר לקנות שפחה כנענית, לשאת אותה וילדיו שיוולדו ממנה יהיו עבדים כנענים, וכשישחרר את בניו יהיו יהודים.

לעומת זאת לפי דברי רש"י והר"ן הכוונה היא שעל ידי כספם של הממזרים לא נמנעים הכשרים מלהתחתן איתם, ועל ידי כך נטמעים בישראל, וגם לעתיד לבא לא ייפסלו.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ע"א, עמוד א'.
2. ↑  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ע"ג, עמוד א'.
3. ↑  ראו בחידושי הריטב"א למסכת קידושין עא עמוד א דיבור המתחיל כגון אלו.
4. ↑  ראו חידושי הרמב"ן לתלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ע"א, עמוד א' דיבור המתחיל "הא דאמרינן כגון אלו".
5. ↑  ראו משנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות מלכים ומלחמות, פרק י"ב, הלכה ג', ובר"ן על הרי"ף קידושין דף ל עמוד א דיבור המתחיל "גרסינן בגמרא".
6. ↑  רי"ף קידושין דף ל עמוד א.
7. ↑  רש"י לתלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ע"א, עמוד א' דיבור המתחיל כסף.
8. ↑  בפירושו לרי"ף קידושין ל עמוד א דיבור המתחיל "גרסינן בגמ'".
החתימה של סולומון השני
**סולומון השני** מלך אימרתי (בגאורגית: **სოლომონ II**;‏ 7 בפברואר 1772 - 7 בדצמבר 1815) מבית בגרטיוני, היה המלך האחרון של ממלכת אימרתי, אשר מלך משנת 1789 ועד להדחתו בשנת 1810, על ידי האימפריה הרוסית, ולמעשה השליט הגאורגי האחרון לבית בגרטיוני.

סולומון נולד בשם **דוד** לנסיך ארצ'יל, אחיו של סולומון הראשון, מאשתו אֶלֶנה, בתו של ארקלה השני. סולומון הראשון, אשר נפטר בשנת 1784, לא הותיר אחריו יורש זכר, וציין את שמו של דוד, אחיינו כיורשו. אולם דודנו, דוד השני, מנע את המלכתו ותפס בעצמו, לאחר הפיכת חצר, את כס המלוכה. סולומון הגיע לכס המלוכה בהתערבותו של ארקלה השני, מלך כארתלי-קאחתי, שהביס את הנסיך העושק דוד השני בקרב מַתחוֹג'י (მათხოჯის ბრძოლა), ב-11 ביוני 1789. **דוד**, בנו של ארצ'יל, הוכתר לכס המלוכה כסולומון השני. למרות תבוסתו המשיך דוד השני במאמצים להחזיר אליו את כס המלכות עד לתבוסתו הסופית בשנת 1792. תקופת שלטונו של סולומון השני היו תחת הגנתו של ארקלה השני, סבו מצד אימו. באופן כללי הוא המשיך את מדיניות קודמו, סולומון הראשון, של התנגדות לכוחות האצולה הפיאודלית. בשנת 1795, תמך סולומון השני תמך בארקלה השני עם כוח קטן מאנשי אימרתי בקרב קרצניסי.

מותו של ארקלה השני בשנת 1798 וסיפוח כארתלי-קאחתי בשנת 1801 גרמו לחששות לעצם קיום הממלכה. הוואסלים המרדניים שלו, נסיכי נסיכות אודישי ונסיכות גוריה, שקיבלו את הגנת האימפריה הרוסית, העלו תביעות טריטוריאליות בשטחי הממלכה. סולומון ניסה מצדו לגייס את תמיכת העות'מאנים והאימפריה הפרסית כנגד הפלישה הרוסית הצפויה.

למרות זאת הוביל המפקד הרוסי בגאורגיה, פאבל ציציאנוב, את צבאו לתוך ממלכת אימרתי והכריח את סולומון השני, ב-25 באפריל 1804, בוועידת אלזנאורי, להיכנע לשיעבוד הרוסי ולהכריז על ממלכת אימרתי כמדינת חסות של האימפריה הרוסית. למרות זאת, המשיכה מערכת היחסים בין סולומון השני לרוסים להיות מתוחה. ב-20 בפברואר 1810, הכריז, הממשל הצבאי הרוסי בקווקז, על הדחת סולומון השני מכס המלכות ושלח יחידות צבא להשתלט על הממלכה.

סולומון מצדו קיבץ את אנשיו הנאמנים וניסה לקבל את עזרתם של הטורקים, הפרסים והצרפתים. אולם, למרות הצלחה בתחילת הקרבות, הובס סולומון השני על ידי כוחותיהם העדיפים של הרוסים ונאלץ להימלט לטרבזון שבטורקיה, שם נפטר. ממלכת אימרתי בוטלה וסופחה לאימפריה הרוסית באותה שנה.

סולומון השני נפטר ב-7 בדצמבר 1815, וגופתו הועברה מטרבזון למנזר גלאתי שבגאורגיה בשנת 1990.

מקורות
------

* רונלד גריגור סאני, **יצירת האומה הגאורגית**, עמ' 64, מסת"ב 0253209153, (אנגלית)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סולומון השני, מלך אימרתי** בוויקישיתוף
* סולומון השני, באתר www.istoria.ge, (גאורגית)
* שושלת בגרטיוני, (אנגלית)
פסל של לארה בחצר כנסיית ואל דה גראס
**דומיניק ז'אן לארֵה** (בצרפתית: **Dominique-Jean Larrey**;‏ 8 ביולי 1766 – 25 ביולי 1842) היה מנתח צרפתי בצבאו של נפוליאון בונפרטה, שתרם רבות לפיתוח הרפואה הצבאית.

חייו
----

לארה נולד בכפר בודאן שבהרי הפירינאים להורים בורגנים. הוא גדל בבורדו, והתייתם מהוריו בגיל 13. לאחר מות הוריו התחנך אצל דודו, אלכסיס, מנתח בכיר בעיר טולוז. לאחר ששימש שוליה במשך שש שנים, נסע לפריז ללמוד אצל הרופא פייר-ז'וזף דסו, שהיה המנתח הראשי באוטל דיו, בית החולים המרכזי והוותיק ביותר בפריז.

לארה היה המנתח הבכיר בצבאו של נפוליאון בונפרטה. בתקופת שירותו, מ-1797 עד 1815, הוא פיתח את השיטה המודרנית לכירורגיה צבאית ויזם הקמתם של בתי חולים שדה ומערכת של אמבולנסים צבאיים, שהוסבו לצורך כך מכלי רכב מלחמתיים. כמו כן, הוא קבע את כללי המיון (טריאז') של הפצועים בקרב, לפיהם הפצועים טופלו לפי חומרת פציעתם ודחיפותה, ללא קשר לדרגתם או אזרחותם. חיילי אויב גם כן טופלו, במקביל לחיילים הצרפתים או בני בריתם.

לארה היה מהאנשים האהובים על נפוליאון, אשר אף אמר עליו: "אם הצבא אי פעם יקים אנדרטה להביע את תודתו, הוא צריך לעשות זאת לכבוד לארה". הוא העניק ללארה את התואר ברון בשנת 1809 בשדה הקרב של וגראם. בשנת 1811 עמד לארה בראשו של צוות כירורגי אשר ביצע כריתת שד ללא הרדמה בפרנסס ברני בפריז. תיאורה את הניתוח שופך אור על יחסי רופא-מטופל במאה ה-19 ועל שיטות ניתוח מוקדמות בבית החולה.

בקרב ווטרלו ב-1815 הורה הדוכס מוולינגטון לחייליו לא לירות בכיוונו של לארה על מנת "לתת לאיש האמיץ הזה זמן לאסוף את הפצועים", והצדיע "לאומץ לבו ולמסירותו בעידן שכבר איננו שלנו". באותו קרב נשבה לארה בידי הפרוסים ונדון למוות. אולם, הוא זוהה על ידי אחד מהמנתחים הגרמנים, שביקש לחוס על חייו. ייתכן שמשום שלארה הציל את חייו של בנו של גבהרט לברכט פון בליכר כשהיה פצוע ונשבה בידי הצרפתים, הוא נחון ונלקח לצרפת תחת ליווי. את שארית חייו הקדיש לכתיבה ולעבודה כרופא אזרחי. הוא מת ב-1842 בליון.

לארה נחשב לאבי הכירורגיה הצבאית המודרנית, וכתביו, שתורגמו לשפות רבות, הם עדיין מקורות בעלי ערך בתחום הרפואה והכירורגיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דומיניק ז'אן לארה** בוויקישיתוף
* דומיניק ז'אן לארה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* דומיניק ז'אן לארה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

לקריאה נוספת
------------

* Louis Alexandre Hippolyte Leroy-Dupré, Memoir of Baron Larrey: Surgeon-in-chief of the Grande Armée. From the French, 1861


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309923505171
* BNE: XX4910582
* BnF: cb12369792s (data)
* GND: 119352885
* ISNI: 0000 0001 2095 773X
* LCCN: n50056982
* The Léonore id LH//1486/79 is not valid.
* NKC: nlk20000091961
* NLG: 213267
* NTA: 070107459
* SNAC: w6j106sx
* SUDOC: 03272215X
* VcBA: 495/205764
* VIAF: 24680693
* WorldCat: lccn-n50056982

 |
**כוכבים ופסים לנצח** (באנגלית: **The Stars and Stripes Forever**; רמז לדגל ארצות הברית) הוא מארש מאת המלחין ג'ון פיליפ סוזה. המארש, שחובר בשנת 1896, נקבע על ידי בית הנבחרים של ארצות הברית למארש הלאומי הרשמי של ארצות הברית.

היסטוריה
--------

סוזה כתב כי חיבר את המארש בחג המולד של 1896, כאשר שהה על אונייה בדרכו חזרה לארצות הברית לאחר חופשה באירופה. השמעת הבכורה של המארש התקיימה ב-14 במאי 1897 בפילדלפיה והוא התקבל מיד באהדה. בעסקי השעשועים נודע המארש כ"קוד אסון", התזמורת הונחתה לנגן את המארש כאיתות אזעקה בעת אירוע מסכן חיים כגון שרפה באולם ונגינתו היוותה איתות לסדרנים לפנות את הקהל במהירות. שימוש מפורסם בנגינת המארש היה בעת השרפה באוהל הקרקס בהרטפורד ב-1944.

למארש נכתבו גם מילים, אף שאלו אינן מושרות בדרך כלל והביצוע המקובל הוא ביצוע כלי בלבד. במרש זה ניתן למצוא את אחד מתפקידי הסולו הבודדים לפיקולו.

החלק השלישי של המארש (Trio) קיבל את התמליל "Here We Go" ומשמש כהמנון אוהדי כדורגל ובפרט כהמנון מועדון הכדורגל אברטון.

להאזנה
------

* תזמורתו של סוזה, כפי שהוקלטה על ידי תומאס אלווה אדיסון בשנת 1909
* תזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כוכבים ופסים לנצח** בוויקישיתוף
* על המרש באתר תזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית
* National March of America: The Stars and Stripes Forever!

הערות שוליים
------------

1. ↑  חוק הקונגרס הקובע את היצירה כמארש הלאומי הרשמי
2. ↑  Things You Should Know About: Circus Disasters
3. ↑  Merle Evans and the Great Circus Disaster
4. ↑   המנון קבוצת אברטון, סרטון באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb139195090 (data)
* GND: 300151411
* LCCN: n80036251
* MusicBrainz work: 7eb3a9d5-5046-3921-902b-f9046e4ac31b
* VIAF: 178212486
* WorldCat (עם VIAF): 178212486

 |
**שגיאת קירוב** בנתונים מוגדרת כמידת חוסר ההתאמה שבין הערך המדויק לבין הקירוב שלו. שגיאת קירוב נובעת ממדידה לא מספיק מדויקת של הנתונים (בגלל מכשירי המדידה) או בשל שימוש מודע בקירובים במקום בערכים מדויקים (למשל 3.14 במקום \pi). במתמטיקה, באנליזה נומרית, היציבות הנומרית מציינת את מידת דיוקו של האלגוריתם הנומרי ובהתאם את שגיאת הקירוב המוערכת שלו. בקירוב ערכים מספריים נקראת שגיאת הקירוב על פי רוב **שגיאת עיגול**.

שגיאת קירוב יכולה להימדד באופן מוחלט, כלומר בסדר הגודל של ההפרש בין הערך המדויק לערכו של הקירוב, או באופן יחסי ואז השגיאה תימדד באחוזים או בקטע היחידה. למשל אם הערך המדויק הוא 100 והקירוב הוא 99, אז השגיאה המוחלטת תהיה 1, והשגיאה היחסית תהיה 1/100=0.01=1%. השגיאה היחסית משמשת לעיתים קרובות להשוואה בין קירובים מספריים של ערכים שונים משמעותית. שגיאה מוחלטת של 1 למשל היא הרבה יותר משמעותית כאשר הערך המדויק הוא 100 מאשר שגיאה מוחלטת של 1 כאשר הערך המדויק הוא 1,000,000 ושימוש בשגיאה יחסית יכול להציג זאת נאמנה (0.01 לעומת 0.000001).

הגדרות
------

בהינתן ערך מספרי מדויק *v* וקירוב לאותו הערך *v*approx, השגיאה המוחלטת היא:

{\displaystyle \epsilon =|v-v\_{\text{approx}}|\,}
כאשר השגיאה נמדדת בערך מוחלט שכן אין משמעות לסימן השגיאה. 

אם {\displaystyle v\neq 0,} אז השגיאה היחסית מוגדרת כ:

{\displaystyle \eta ={\frac {|v-v\_{\text{approx}}|}{|v|}},}
והשגיאה היחסית באחוזים היא:

{\displaystyle \delta ={\frac {|v-v\_{\text{approx}}|}{|v|}}100\%.}
את ההגדרות הללו ניתן להרחיב לוקטורים n-ממדיים על ידי החלפת הערך המוחלט בנורמה ל-n ממד.

קישורים חיצוניים
----------------

* שגיאת קירוב, באתר MathWorld (באנגלית)
**פָּאבְלֶה גוֹרָאנִין** (בסרבו-קרואטית: **Pavle Goranin**, בסרבית קירילית: **Павле Горанин**; ‏13 באוקטובר 1915, ואראז'דין, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 2 בינואר 1944, ז'ונובי, בוסניה, ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי, חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה אשר נהרג בקרבות לשחרור יוגוסלביה. ב-1944 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה.

קורות חייו
----------

פאבלה גוראנין נולד בוואראז'דין ורכש השכלה תיכונית בסרייבו. הוא סיים תואר במשפטים באוניברסיטת בלגרד, שב לסרייבו והתמחה בעריכת דין. ב-1936, במהלך לימודיו, הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה והיה פעיל בקרב האיגודים המקצועיים. 

לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה הצטרף גוראנין לכוחות הפרטיזנים של טיטו. הוא לחם כמפקד גדוד ובהמשך כמפקד חטיבה עד למינויו לקומיסר אוגדת הפרטיזנים ה-27. בינואר 1944 נהרג פאבלה גוראנין מהפצצה גרמנית על מפקדת אוגדתו בכפר ז'ונובי. ב-18 באפריל 1944 קיבל את עיטור "גיבור יוגוסלביה" והיה אחד מהפרטיזנים הראשונים שעוטר בעיטור זה. אחיו הצעיר של פאבלה, סרצ'קו גוראנין הצטרף אף הוא לכוחות הפרטיזנים וב-1942 נהרג בקרב.

הערות שוליים
------------

1. ↑  מפקד אגדי של יחידת הפרטיזנים הראשונה של בוסניה, באתר "ארגון הפרטיזנים, לוחמי המחתרות והגטאות", אוחזר ב-20 באוגוסט 2014.

| יהודים גיבורי יוגוסלביה יוגוסלביהיוגוסלביה |
| --- |
|  | נסים אלבחרי • אליאס אנגל • איזידור ברוך • פאבלה גוראנין • רוברט דומאני • סלאבישה ויינר • וויו טודורוביץ' • אסתר עובדיה • פאבלה פאפ • משה פיאדה • אדולף שטיינברגר |  |
**מויסיי סולומנוביץ אוריצקי** (ברוסית: **Моисей Соломонович Урицкий** ;‏ 14 בינואר 1873 – 30 באוגוסט 1918) היה מהפכן בולשביקי ממוצא יהודי, ראש הצ'קה בפטרוגרד שנהרג בהתנקשות פוליטית.

קורות חיים
----------

מויסיי (משה) אוריצקי נולד למשפחה יהודית בעיר צ'רקאסי (אז בתחומי האימפריה הרוסית וכיום באוקראינה). לאחר קבלת חינוך יהודי מסורתי הוא למד בבית הספר בצ'רקאסי ובבילה צ'רקווה. בשנת 1897 אוריצקי סיים לימודיו בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת קייב.

בשנת 1898 אוריצקי הצטרף למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית וב-1899 נעצר ונשלח לגלות לגוברניית יאקוטסק במזרח סיביר. לאחר הכנס השני של המפלגה ב-1903, אוריצקי הצטרף למנשביקים. הוא היה פעיל באירועי מהפכת 1905, וב-1906 נעצר ונשלח לגלות במחוז ארכנגלסק. בשנת 1914 אוריצקי עזב את תחומי האימפריה הרוסית ועבר להתגורר בסטוקהולם. הוא כתב מאמרים בעיתון של לאון טרוצקי שיצא לאור בפריז.

לאחר מהפכת פברואר אוריצקי חזר לסנט פטרבורג ובכנס ה-6 של המפלגה הצטרף לבולשביקים. אוריצקי נבחר לכהן כחבר בוועד המרכזי של המפלגה. באוגוסט 1917 אוריצקי התקבל כחבר בוועדת בחירות של האספה המכוננת הרוסית. במהלך מהפכת אוקטובר אוריצקי היה פעיל בארגון מאבק מזוין כנגד הממשל הקיים למען העברת השלטון לידי הבולשביקים.

לאחר מהפכת אוקטובר
------------------

לאחר מהפכת אוקטובר אוריצקי התמנה ליושב ראש הוועדה לכינון האספה המכוננת. ב-6 בינואר 1918 אוריצקי וולדימיר לנין חתמו על צו לפיזור האספה בתום ישיבתה הראשונה. בדעת הקהל הרוסית אוריצקי נחשב לאחראי על פיזור האספה כי הוא היה יושב ראש הוועדה המכינה שלה.

במהלך הדיונים בקשר להסכם ברסט-ליטובסק אוריצקי התנגד לחתימת המתווה שגובש. בכנס ה-7 של המפלגה הוא נבחר למועמד לחבר בוועד המרכזי. 

ב-7 במרץ 1918 הוקמה צ'קה בפטרוגרד ואוריצקי מונה ליושב ראש שלה. לדעת חלק מההיסטוריונים אוריצקי היה אחראי לתחילת "הטרור האדום" בעיר, אך ההנחה אינה נתמכת על ידי מחקרים שבוצעו לאחרונה. בכל מקרה, באותה תקופה אוריצקי נחשב לאחראי על הנעשה בעיר בנושא ההוצאות להורג של בני המעמד המבוסס.

לאחר רצח ו. וולודרסקי, אוריצקי התנגד לתפיסת בני ערובה ולהוצאות להורג ללא משפט ועמדתו התקבלה על דעת ראשי העיר. בתחילת אוגוסט 1918 התקיים בעיר כנס של הסובייט המקומי ובו נאמו לאון טרוצקי ויעקב סברדלוב. בעקבות נאומיהם, חברי הסובייט אישרו הוצאות להורג ללא משפט של מתנגדי המשטר ובני אצולה. ב-18 באוגוסט החלטה זו אושרה בישיבת צ'קה ואושרה הוצאה להורג של 21 עצורים. על פי תקצירי הפרוטוקולים, במהלך ההצבעה אוריצקי נמנע.

ב-30 באוגוסט 1918 אוריצקי נרצח בפטרוגרד על ידי לאוניד קנגיסר. קנגיסר לא ידע שאוריצקי התנגד לטרור וכלל לא הצביע בעד ההוצאות להורג, ביניהן גם של חברו, כמה ימים לפני כן. כדברי קנגיסר: "בהיותי יהודי הרגשתי חייב להרוג יהודי בולשביק שפועל להוצאתם להורג של אנשים חפים מפשע". קיימות עדויות שקנגיסר היה חבר בארגון שפעל נגד השלטון, וההתנקשות אושרה על ידי בוריס סבינקוב.

ב-2 בספטמבר 1918 יעקב סברדלוב חתם על הצו להנהגת "טרור אדום" ברחבי המדינה. בכך ניתן הכשר רשמי למדיניות תפיסת בני ערובה והוצאה להורג של בני המעמד העליון, בעלי נכסים, קצינים, נזירים ושאר מתנגדי המשטר.

לזכר הרצח, כיכר הארמון בעיר כונתה "כיכר אוריצקי", שם שהחזיק עד לשנת 1944.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מויסיי אוריצקי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 121672115
* ISNI: 0000 0000 1634 591X
* LCCN: nr89004113
* SUDOC: 172295939
* VIAF: 37780236
* WorldCat: viaf-37780236

 |
**פאבלו פרנסיסקו** (באנגלית: **Pablo Francisco**, נולד ב- 5 בינואר 1974), הוא סטנדאפיסט אמריקאי ממוצא צ'יליאני. התפרסם בארצות הברית הודות לחיקוי "איש הקדימונים", כלומר חיקוי קולו של האדם שמציג את הקדימונים בקולנוע. קטעי הסטנדאפ שלו ייחודיים הודות ליכולותיו הקוליות - פרנסיסקו מבצע אפקטי קול מגוונים של יריות, מנגינות שונות וחיקויים של אישים מפורסמים.

רוב קטעי הסטנד-אפ של פרנסיסקו הם פארודיות על שחקני קולנוע, סרטי קולנוע מוכרים וסגנונות מוזיקליים. הוא גם דן במערכות יחסים ומרבה להתבדח על האוכלוסייה ההיספאנית בארצות הברית.

פרנסיסקו החל להופיע בסוף שנות ה-90 בתוכנית MADtv, ומאז הופיע בתוכניות טלוויזיה רבות נוספות, ביניהן טונייט שואו של ג'יי לנו. בנוסף, הוא מעלה מופע משלו ברחבי דרום קליפורניה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של פאבלו פרנסיסקו
* פאבלו פרנסיסקו, ברשת החברתית פייסבוק

* פאבלו פרנסיסקו, ברשת החברתית טוויטר
* פאבלו פרנסיסקו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 86d6a758-1ee3-47fd-9d66-db928eeafb64

 |
**פאבל פטרוביץ' צ'יסטיאקוב** (ברוסית: **Павел Петрович Чистяков**;‏ 5 ביולי 1832 – 11 בנובמבר 1919) היה צייר אימפריאלי רוסי ומורה לאמנות; ידוע בסצנות היסטוריות וז'אנריות כמו גם פורטרטים.

ביוגרפיה
--------

אביו היה צמית משוחרר שעבד כמנהל אחוזה. למרות הנטל הכספי, הוא דאג שלבנו תהיה השכלה ראויה; תחילה בבית ספר קהילתי, אחר כך בבית הספר התיכון בבז'צק.

בשנת 1849, הוא נכנס לאקדמיה הקיסרית לאמנויות, שם למד אצל פיוטר באסין ומקסים וורובייב. מ-1854 עד 1858, הוא קיבל שתי מדליות כסף וזהב אחת, על תיאורו של הרמוגנס בכלא. בשנת 1861 סיים את לימודיו בתואר "אמן". מדליית זהב נוספת (על ציורו של סופיה מליטא בחתונת בנה, וסילי השני) וזכות למלגה ללימודים באירופה. לפני שעזב, לימד תקופה קצרה במכינה בסנקט פטרבורג.

ב-1862 הוא נסע לגרמניה, ואחר כך לביקורים ארוכים בפריז וברומא. עם שובו ב-1870, הוענק לו התואר "חבר אקדמיה" על מספר יצירות ששלח הביתה.

לאחר תקופה זו, הוא הקדיש את עצמו בעיקר להוראה, תחילה בחברה האימפריאלית לעידוד האמנויות, ולאחר מכן באקדמיה, שם פיתח שיטות הוראה משלו ששילבו התבוננות ישירה עם מחקר מדעי. הוא מיעט להציג. יצירותיו הבודדות היו ברובן בעלות אופי היסטורי, שהוא ניסה להחדיר בהן עומק פסיכולוגי, במקום רק לייצג את האירועים.

הוא הפך לפרופסור חבר באקדמיה ב-1872, ובעקבות הארגון מחדש של 1892 הפך לחבר במועצה האקדמית. בשנים 1890 עד 1912 כיהן כראש המחלקה לפסיפס ופיקח על כמה פרויקטים של פסיפס; במיוחד בקתדרלת ישו המושיע ובקתדרלת יצחק הקדוש.

אשתו ורה, בתו של הצייר יגור מאייר, הייתה אף היא אמנית חשובה.

הרחוב שבו הוא גר נקרא לכבודו ובשנת 1987 הפך ביתו בפושקין (פרבר של סנקט פטרסבורג) למוזיאון.

תלמידים
-------

* ויקטור בוריסוב-מוסטוב
* אייזק אשכנזי
* וארוארה ברוזדינה
* פיודור בוכהולץ
* דמיטרי קרדובסקי
* קוסטה חטאגורוב
* ניקולאי קוזנצוב (אמן)
* יהודה פן
* וסילי פולנוב
* ילנה פולנובה
* איליה רפין
* מיכאיל ורובל
* ויקטור וסנצוב
* ולנטין סרוב
* אליזבת בוהם

גלריה
-----

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאבל צ'יסטיאקוב** בוויקישיתוף
* פאבל צ'יסטיאקוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Русские художники. Чистяков Павел Петрович. www.artsait.ru
2. 1 2  Brief biography

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 136690971
* ISNI: 0000 0000 6687 6831
* LCCN: nr93005324
* NKC: uk20181004982
* RKD: 331801
* ULAN: 500055942
* VIAF: 49097275
* WorldCat: lccn-nr93005324

 |
**טליה טריינין** (נולדה ב-1960) היא ציירת ישראלית.

ביוגרפיה
--------

נולדה בניו יורק לדורה ולד"ר שמעון טריינין, רופא. בת למשפחת טריינין שמוצאה מלטביה ושהיגרה לארגנטינה בתחילת המאה ה-20. דודה היה פרופסור נתן טריינין, שכיהן כנשיא האגודה למלחמה בסרטן.

בילדותה התגוררה בארגנטינה, וב-1972 עלתה עם משפחתה לישראל.

בשנים 1978–1985 למדה רישום קלאסי וציור בשמן אצל הצייר ישראל זוהר, וצבעי מים אצל אהרון אפריל.

ב-1992 סיימה תואר שני בספרות אנגלית בהצטיינות יתרה באוניברסיטה העברית בירושלים, ומ-2003 היא בעלת תואר דוקטור לספרות אנגלית מאוניברסיטה זו. טריינין לימדה מ-1997 באוניברסיטה העברית קורסים בתחום שירה וכתיבה בחוג לאנגלית, וקורס בכתיבה אקדמית באנגלית לדוקטורנטים מצטיינים. ב-2012 היא לימדה באקדמיה לאומנות בצלאל. מ-2005 היא גם עובדת כעורכת ספרותית באנגלית.

בשנים 1996–2000 הייתה אוצרת האמנות של בית "אינטראמריקה" בירושלים.

טריינין הציגה מעבודותיה בתערוכות רבות, ובהן תערוכות יחיד, בישראל ובמוזיאונים וגלריות ברחבי העולם, בין השאר במדריד, ריגה ודורטמונד (גרמניה).

ב-2009 פורסם ספרה "The Quest for Wholeness in Four Bildungsromane" (הוצאת Verlag).

ב-2007 כתבה והפיקה את סרט הוידאו ארט של הבמאית אלנה קנטי, "City Dusk: Between Daydream and Nightmare" ("דמדומי עיר: בין חלום בהקיץ לחלום בלהות"), המציג רצף ציורים של ערים רבות, או של עיר אחת (סמטאות, בניינים ועוד), ומבטא מרכיבים של חוויה עירונית, לעיתים נוסטלגית, לעיתים רצופה אירועים דרמטיים.

משפחתה
------

נשואה לאדריכל דניאל מינץ ואם לשלושה. מתגוררת בירושלים.

תערוכות יחיד
------------

* 1992, 1990 - גלריית שומאכר לאמנות יפה, דורטמונד, גרמניה
* 1992 - ציורים בתערוכה הקבועה בגלריית ג. מילר, דורטמונד, גרמניה
* 1996 - הברית הצרפתית של ירושלים ואינטראמריקה, ירושלים
* 1997 - תיאטרון ירושלים
* 2004 - איגוד האדריכלים של לטביה, ריגה, לטביה
* 2004-5 - המוזיאון להיסטוריה ואמנות בדאוגבפילס, לטביה
* 2005 - המרכז הקהילתי ליהודי ליטא, וילנה, ליטא
* 2005 - גלריה נורה, ירושלים
* 2005 - מוזיאון העיר לייפאיה, לטביה
* 2006 - מרכז תרבות גלילאו, מדריד, ספרד
* 2006 - המוזיאון לאמנות מודרנית, סבילה, לטביה
* 2006 - המוזיאון לאמנות טלסי, לטביה
* 2010 - "מרחב טעון" - גלריה שהם, תל אביב.

תערוכות קבוצתיות
----------------

* 1979 - בית האמנים בירושלים (תערוכת סטודנטים)
* 1995 - נצרת עילית
* 1995 - גלריה נורה, ירושלים (תערוכת צבעי מים)
* 2007, 2009 - "ארכי-ארט 2", גלריית המגדלור, יפו
* 2010 - הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר, תל אביב
* 2010 - "קוצים או מתוקים - דמותו של הצבר הישראלי" - בית צרפת, האוניברסיטה העברית בירושלים
* 2011 - מוזיאון יפו לעתיקות, תל אביב-יפו.

הערות שוליים
------------

1. ↑   "City Dusk Between Day Dream and Nightmare", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 279418
* NLI: 987007519172105171
* ULAN: 500477530
* VIAF: 308268340
* WorldCat: viaf-308268340

 |
**עמית גופר** (נולד ב-1953) הוא ממציא ויזם סדרתי ישראלי, נחשב לאחד מחלוצי תעשיית השלד החיצוני המלאכותי.
משמש כיום כטכנולוג הראשי ונשיא חברת UPnRIDE Robotics Ltd. בשנת 2015 קיבל תואר עמית כבוד מנשיא הטכניון פרופסור פרץ לביא "בהוקרה על הפיתוחים שהמציא למען ישראל והאנושות, ובראשם טכנולוגיית ReWalk"

גופר נולד במושב קדרון. למד בתיכון אורט ברחובות וקיבל את התואר הראשון מהטכניון במסגרת העתודה האקדמית. מאוחר יותר קיבל תואר שני מאוניברסיטת תל אביב ואת הדוקטורט קיבל מאוניברסיטת דרקסל בהנדסת חשמל ומחשבים שם המנחים שלו היו פרופ' פיטר הרצפלד (Peter Herczfeld) ופרופ' משה קם (אנ').

בשנת 1998 עבר גופר תאונת טרקטורון שכתוצאה ממנה נשאר משותק בארבע גפיו. הוא מספר כי אמירת הרופאים "לעולם לא תלך שוב" דחפה אותו לחשוב על פתרונות יצירתיים וקידמה אותו לעסוק בשיפור חייהם של אנשים במצבו.

גופר היה מייסד חברת "אודין מדיקל", המפתחת בדיקות MRI בזמן אמת. החברה נמכרה לתאגיד מדטרוניק בשנת 2009.
בין השנים 2001 ל-2012 שימש כמנכ"ל, ולאחר מכן בין 2012 ל-2015 נשיא ו-CTO של החברה שהקים, ReWalk Robotics.

בעודו מרותק לכיסא גלגלים, יצר את מערכת ReWalk שהיא השלד החיצוני המכני הראשון שפותח בארצות הברית.
למערכת, נכון לשנת 2019 ישנם כ-400 משתמשים ביניהם נכים יוצאי צבא ארצות הברית ונכי צה"ל.

בשנת 2014 הקים גופר את חברת UpNRide המייצרת כיסא גלגלים בעמידה שמטרתה לאפשר לנכים ובעלי מוגבלויות להתנהל בעולם "בגובה העיניים".

לקריאה נוספת
------------

* גלית חמי וסופי שולמן, **להמציא כל בוקר מחדש - סיפורה של החדשנות הישראלית**, ידיעות ספרים, 2018, הפרק "התאונה שגרמה למשותקים ללכת", עמ' 330–333

הערות שוליים
------------

1. ↑  המטרה:לעזור למשתמשי כיסאות גלגלים לעמוד גבוה
2. ↑  יניב הלפרין, ‏ממציא הטכנולוגיה שמאפשרת למשותקים ללכת קיבל תואר עמית כבוד מהטכניון, באתר "אנשים ומחשבים", 17 ביוני 2015
3. ↑  ReWalk באתר החדשנות הישראלי
4. ↑  גלי וינרב, ‏אודין מדיקל נמכרת למדטרוניק ב-9 מיליון דולר, באתר גלובס, 24 באוגוסט 2006
5. ↑  גופר באתר בלומברג
6. ↑  ראדי כיוף, אני משותק והתחלתי ללכת, באתר ynet, 29 בדצמבר 2020
7. ↑  איך אדם משותק המציא מחדש את כיסא הגלגלים כדי לעזור לאנשים ללכת שוב באתר Newsweek.
8. ↑  חברה ישראלית שמאפשרת למשותקים לעמוד שוב על הרגליים גייסה מיליון דולר באתר גיקטיים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007527242905171
* VIAF: 19154196681420110719
* WorldCat (עם VIAF): 19154196681420110719

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בכדורגלן. אם התכוונתם לזמר, ראו סגיב כהן.

**שגיב כהן** (נולד ב-20 בספטמבר 1987) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן והקשר.

קריירה
------

כהן התחיל את הקריירה שלו במחלקות הילדים של מכבי ראש העין. לאחר מכן עבר למחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה. ב-11 בינואר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0-2 על בית"ר ירושלים. בעונה שלאחר מכן שותף ב-13 משחקים בליגת העל, אך בתום העונה הקבוצה ירדה לליגה הלאומית. בעונת 2007/2008 הפך כהן לשחקן הרכב בקבוצה ושותף ב-19 משחקים בליגה הלאומית, ובמחזור האחרון כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0-2 נגד הפועל רמת גן. בתום עונה אחת חזרה הקבוצה לליגת העל, ובעונת 2008/2009 שותף ב-20 משחקים בליגה הבכירה.

באוגוסט 2009 הושאל כהן להפועל רמת השרון מהליגה הלאומית, ובינואר 2010 חזר להפועל פתח תקווה. 

בקיץ 2010 חתם בפוליטכניקה יאשי מליגת העל הרומנית, אך כבר בינואר 2011 חזר לישראל וחתם בהפועל עכו. ב-23 באפריל 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 4-1 למכבי פתח תקווה. בסך הכל שיחק כהן שלוש וחצי שנים בהפועל עכו, ובמדיה ערך 56 הופעות בליגת העל, בהן כבש שני שערים.

ביולי 2014 חזר כהן להפועל פתח תקווה, לאחר שעלתה בחזרה לליגת העל, אך בתום העונה ירד עם הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית. בעונת 2016/17 מונה לקפטן הקבוצה.

בחודש יולי 2017 חתם שגיב בהפועל רמת גן גבעתיים, ואף מונה לקפטן הקבוצה.

בקיץ 2018 חתם בהפועל ראשון לציון.

ב-26 ביוני 2019 כהן חתם במ.ס. כפר קאסם, אך שבועות ספורים אחר כך, במשחק אימון לקראת העונה החדשה, נפצע וגמר את העונה עוד בטרם החלה ומאז לא חזר לשחק.

כיום - שגיב בעל סטודיו לאימוני כושר

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* עמוד השחקן במוזיאון הפועל פתח-תקוה

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורי קידר, "אני לא מוותר "- שגיב כהן גמר את העונה ויוצא להציל את הקריירה, באתר mynet‏ פתח תקוה, 25 ביולי 2019
**טליתה דיגס** (באנגלית: **Talitha Diggs**; נולדה ב-22 באוגוסט 2002), היא אתלטית אמריקאית. אלופת עולם (יוג'ין 2022) בריצת שליחות 4x400 מטר ושיאנית אמריקה בריצת 400 מטר באולם.

ביוגרפיה
--------

דיגס נולדה וגדלה בניוברנסוויק, ניו ג'רזי. אמה, ג'ואטה קלארק דיגס (אנ') הייתה אתלטית מצטיינת שייצגה את ארצות הברית ב-4 אולימפיאדות (1988–2000). היא לומדת באוניברסיטת פלורידה.

### 2022

באליפות המכללות באולם שנערכה בברמינגהאם, אלבמה במרץ 2022 היא זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.98 שניות. באליפות המכללות שנערכה ביוג'ין, אורגון בתחילת יוני אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.99 שניות. שבועיים לאחר מכן, באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין ביוני אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.22 שניות, לפני קנדול אליס (50.35 שניות) ולינה יירבאי (50.67 שניות) ובכך הייתה לאתלטית השנייה בהיסטוריה שזכתה בשלושת התחרויות הללו בעונה אחת.

#### אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה ביוג'ין ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב, בריצת 4x400 מטר ביחד עם אבי שטיינר, בריטון וילסון וסידני מק'לוכלין בתוצאה של 3:17.79 דקות, לפני ג'מייקה (3:20.74 דקות) והממלכה המאוחדת (3:22.64 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום עשירי בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.84 שניות.

### 2023

#### שיאנית אמריקה

בתחרות שנערכה באולם בפאייטוויל, ארקנסו ב-25 בפברואר 2023 היא קבעה בריצת 400 מטר שיא אמריקה חדש, התוצאה השמינית בטיבה בכל הזמנים והתוצאה השנייה בטיבה בעולם באותה העת של 50.15 שניות, שיפור לשיא בן 5 השנים של קנדל אליס (50.34 שניות).

באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין ב-8 ביולי זכתה במדליית ארד בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 49.93 שניות, אחרי סידני מק'לוכלין-לברון שקבעה את תוצאת השנה בעולם (48.74 שניות) ובריטון וילסון (49.79 שניות).

שיאים אישיים
------------

### אצטדיון

* ריצת 100 מטר: 11.27 שניות (2022)
* ריצת 200 מטר: 22.64 שניות (2022)
* ריצת 400 מטר: 49.93 שניות (2023)

### אולם

* ריצת 60 מטר: 7.24 שניות (2022)
* ריצת 200 מטר: 22.75 שניות (2022)
* ריצת 400 מטר: 50.15 שניות (2023), **שיא אמריקה**

קישורים חיצוניים
----------------

* טליתה דיגס, ברשת החברתית אינסטגרם
* טליתה דיגס, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 14773307

 |
**ולדימיר אנטוליביץ' מוחנקין** (ברוסית: **Владимир Анатольевич Муханкин**; נולד ב-22 באפריל 1960) הוא רוצח סדרתי רוסי, שפעל במחוז רוסטוב, בעיקר בעיר שאחטי.

הרציחות
-------

ב-1995 התחיל מוחנקין לפעול וביצע שמונה מקרי רצח בחודשיים וחצי, כולם במחוז רוסטוב. קורבנות הרוצח הסדרתי היו ארבע נשים, שלוש נערות וגבר אחד. הוא גם ביצע שלושה ניסיונות רצח: שתי תקיפות על נשים ותקיפת נערה. מוחנקין ביתר חלק מן הגופות, ולאחרות עשה מניפולציות עם גופות מתות ולפני המוות. הייתה לו תשוקה לא בריאה לאיברים פנימיים, ולא פעם ישן עם האיברים הפנימיים שהוציא מגופותיהם של הקורבנות שלו. לאחר אחד המקרים, רצח בבית קברות, השאיר מוחנקין סדין עם שירה שכתב. ביום שלפני לכידתו ביצע מוחנקין שני מקרי רצח וניסיון רצח.

משפט ועונש
----------

במשפט, כשהבין כי הוא עומד לפני עונש מוות, חזר בו מוחנקין מכל עדויותיו. טרם משפטו הוחזק בכלא נובוצ'רקסק ולאחר שבית המשפט מצא אותו אשם ב-22 פשעים, כולל שמונה מקרי רצח, שלושה מהם של קטינים הועבר למתקן "הדולפין השחור". ב-11 בדצמבר 1996 נידון מוחנקין על ידי בית הדין המחוזי של רוסטוב לעונש מוות באמצעות כיתת יורים ולהחרמת רכושו. בהמשך, הוחלף עונש המוות במאסר עולם.

ראו גם
------

* המרטש מאטלנטה
* המפלצת מפירנצה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ולדימיר מוחנקין** בוויקישיתוף
* "ציידים אחרי רוצחים סדרתיים", סרטון באתר יוטיוב, מתוך תוכנית הטלוויזיה רוסיה הקרימינלית
* "תחת הכינוי לנין", סרטון באתר יוטיוב, מתוך תוכנית הטלוויזיה "רוסיה הקרימינלית. התרה"

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 3647 5797
* LCCN: n2003093462
* VIAF: 63387854
* WorldCat: lccn-n2003093462

 |