recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
קבר חיים הברפלד בבית העלמין בקיבוץ משמר העמק
**חיים הברפלד** (6 בספטמבר 1931 - 29 בינואר 2002) היה פוליטיקאי ישראלי, מזכ"ל ההסתדרות ויושב ראש ההתאחדות לכדורגל בישראל.

חייו
----

חיים הברפלד נולד בברנו שבצ'כוסלובקיה ועלה עם משפחתו ארצה לראשון לציון בגיל שנתיים. למד בפנימיית בן שמן ושירת במלחמת העצמאות בחיל התותחנים.

לאחר השחרור התקבל לעבודה בסרפנד, שם הכיר את אשתו לעתיד, סימה, ושם התחיל את פעילותו כפעיל זכויות עובדים, בארגון עובדי צה"ל. התקדם בהיררכית הארגון ולבסוף כיהן כמזכיר. קידומו המשיך, והוא התמנה ליו"ר האגף לאיגוד מקצועי בהסתדרות. בשנת 1992, כאשר ישראל קיסר נתמנה לשר התחבורה, החליף אותו בתפקיד מזכ"ל ההסתדרות, תוך שהוא גובר בבחירות הפנימיות במפלגת העבודה על עמיר פרץ.

בתקופתו של הברפלד החריף מצבה הפיננסי של ההסתדרות וקופת החולים הכללית שלה עמדה על סף פשיטת רגל, אחרי שצברה גירעונות עתק. שיעור משלמי המס האחיד להסתדרות הלך ופחת. מעמדה של ההסתדרות בדעת הקהל היה בשפל.

בשנת 1994 החליט חיים רמון להתמודד מולו על תפקיד מזכ"ל ההסתדרות, במטרה לבצע רפורמה מקיפה בהסתדרות. על אף שהברפלד נתמך על ידי המנגנון של מפלגת העבודה, מפלגת העבודה בראשותו הפסידה בבחירות למוסדות ההסתדרות לרמון ולרשימתו חיים חדשים בהסתדרות. אחת הסיבות לכישלונו הייתה, ככל הנראה, תפיסתו בעיני רבים בציבור כאיש מנגנון מפלגתי אפור, למול רמון שנחשב לכוכב עולה בפוליטיקה. תומכיו ציינו את סגנון חייו הצנוע ואת יושרו. מצד שני, גזבר ההסתדרות בתקופתו ובתקופת קודמו קיסר, ארטור ישראלוביץ, הורשע בעבירות שונות, והשופט זכריה כספי הדגיש בהכרעת הדין, כי בהסתדרות דאז נהגה "שיטה מושחתת ומשחיתה".

בשנים 1985-1980, 1993-1992 כיהן הברפלד גם כיו"ר ההתאחדות לכדורגל. על שמו נקרא אצטדיון הברפלד בראשון לציון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חיים הברפלד** בוויקישיתוף
* חיים הברפלד ב"אלבום המשפחות" מוזיאון ראשון-לציון
* לאה ענבל, חיים מדליק את האורות, כותרת ראשית, 27 ביוני 1984

הערות שוליים
------------

1. ↑  יוסי קליין, דרך פרץ, באתר הארץ, 13 במאי 2003

| מזכירי ההסתדרות |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| דוד זכאי • דוד בן-גוריון • דוד רמז • יוסף שפרינצק • פנחס לבון • מרדכי נמיר • פנחס לבון • אהרן בקר • יצחק בן-אהרן • ירוחם משל • ישראל קיסר • חיים הברפלד • חיים רמון • עמיר פרץ • עופר עיני • אבי ניסנקורן • ארנון בר-דוד |

 |

| יושבי ראש ההתאחדות לכדורגל בישראל |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אורי נדב | בן ציון פט | חיים גלובינסקי | יצחק זאבי | יוסף ענבר | יצחק זאבי | יצחק פנאי | מנחם הלר | יצחק זאבי | זאב בר-סבר | מיכאל אלמוג |
| 1950–1954 | 1954–1956 | 1954–1956 | 1957–1959 | 1959 | 1959–1963 | 1964 | 1964–1970 | 1970–1972 | 1972–1973 | 1973–1982 |
| חיים הברפלד | שאול סווירי | חיים הברפלד | עזריקם מילצ'ן | גברי לוי | איצ'ה מנחם | אבי לוזון | עופר עיני | משה זוארץ | אורן חסון | משה זוארץ |
| 1980–1985 | 1985–1992 | 1992–1993 | 1993–1996 | 1996–2003 | 2003–2007 | 2007–2014 | 2014–2018 | 2018–2019 | 2019–2022 | 2022– |

 |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007316503905171
* VIAF: 577149366046485600832
* WorldCat: viaf-577149366046485600832

 |
**פוֹנְדוּ** (בצרפתית: **Fondue**, הגייה: [fɔ̃ˈdy], פירוש: "מותכת") הוא מאכל שווייצרי המורכב לרוב מגבינה מותכת, הנאכל בצורה שיתופית על ידי קבוצת אנשים. הפונדו נחשב למאכל הלאומי של הקנטונים דוברי הצרפתית של שווייץ, ומסמל את המטבח השווייצרי. הסועדים טובלים מאכלים בסיר שבו יש נוזל חם באמצעות מזלגות ארוכים. מתחת הסיר מונח מתקן חימום (לרוב החימום מתבצע באמצעות נר או פתילייה כוהלית). סיר החימום מכונה "קאקלון" ("caquelon") ומתקן החימום "רשו" ("rechaud").

סוג הפונדו הידוע והנפוץ ביותר הוא **פונדו גבינה**, בו מתיכים בסיר גבינה והסועדים טובלים בגבינה קוביות לחם יבש. סוגי פונדו אחרים כוללים טבילת קוביות בשר בשמן רותח לטיגונם.

מקורו של מאכל זה בהיותו מאכל חסכוני המאפשר שימוש בלחם או גבינות שהתייבשו. 

בשנות ה-70 הפך הפונדו למאכל פופולרי בארצות הברית, ובשנות ה-80 הפך למקובל בישראל.

מנהגים
------

סביב אכילת הפונדו התפתחו מנהגים חברתיים שונים, ההופכים את אכילת הפונדו לאירוע חברתי. לפי אחד המנהגים, אם נופל המאכל הנטבל ממזלגו של אחד הסועדים אל תוך סיר הפונדו, עליו לשלם עבור שאר הסועדים, או לקנות משקאות לשאר הסועדים. לפי מנהג אחר, במקרה כזה עליו לנשק את הסועדת שיושבת מולו.

כמו כן התפתחו מנהגי נימוס הקשורים להיות מאכל זה מאכל שיתופי, כך למשל לא מקובל לטבול פעמיים את המאכל בתוך הסיר לאחר שנגסו ממנו פעם אחת.

פונדו גבינה
-----------

מקורו של פונדו הגבינה הראשון בציריך שבשווייץ, בשנת 1699. קיימות גרסאות רבות של מאכל זה, הכוללות תערובות שונות של גבינה, יין ותבלינים. יש המוסיפים למאכל קמח או קמח תפוחי אדמה על מנת לעבותו.

סוגי הגבינות כוללים לרוב גבינת גרוייר, אמנטל ושרין או רקלט לתערובות מוסף יין לבן יבש ומעט קירש.

פונדו בשר
---------

פונדו בשר
מקורו של פונדו זה בשנת 1956 והוא הומצא על ידי השף קונארד אגלי במסעדתו בניו יורק. קיימים שני סוגים של פונדו בשר:

1. **פונדו שינוואז** (בצרפתית: Fondue Chinoise - פונדו סיני) בו טובלים קוביות בשר בציר בשר. פונדו זה מקורו במאכלים מהמטבח הסיני בו טובלים בשר בציר.
2. **פונדו בורגיניון** (בצרפתית: Fondue Bourguignonne) - בו טובלים קוביות בשר בסיר מלא שמן וחמאה.

גרסה של פונדו בורגיניון הוא הפונדו ברסאן (Fondue Bressane) בו נטבלים קוביות הבשר של הפונדו בשמנת ופירורי לחם קודם לטבילתם בשמן.

הפונדו כקינוח
-------------

החל משנות ה-70 הפך פונדו השוקולד לקינוח פופולרי. מקורו של קינוח זה בשנות ה-60 (ככל הנראה משנת 1964). מאכל זה כולל טבילת פירות, פרוסות עוגה, מרשמלו או מאפים בסיר המכיל גנאש שוקולד ולרוב שמנת מתוקה.

ראו גם
------

* שבו-שבו

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **פונדו** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פונדו** |

* רותי קינן, **טובלים ואוכלים** - מקורו של הפונדו ומתכונים באתר ynet
* מתכונים ומידע (באנגלית)
* פונדו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007543197005171
* GND: 4017808-0
* LCCN: sh85050173
* NKC: ph114561

 |
**שְׁפִיָה** (**דֶקַנְטציה**) היא תהליך שתכליתו הפרדת משקע מוצקים מנוזלים באמצעות שפיכת הנוזל. 

מקור המילה בתהליך הכנת היין בעת העתיקה. כבר בעת הזו התקיים שלב של מעין סינון על ידי שפיכת הנוזל מעל פני המוצק. 

בבישול מקובל תהליך השפיה, למשל בהכנת עדשים לפני ההרתחה, או בהכנת פסטה לאחר ההרתחה. 

בכימיה מקובל להשתמש בשפייה לסינון גס בכמויות קטנות שכן קשה לערוך שפייה מבלי לשפוך חלק מהמוצקים, ובכל אופן שפייה דורשת השקעה רבה של זמן. מגבלה נוספת היא השארות של חלק מהנוזל בכלי לאחר השפייה. 
להגברת יעילות השפייה ניתן להשתמש גם בצנטריפוגה (סרכזת) המגבירה את השיקוע של המוצקים ומקלה על השפייה, ובזכוכית שעון לשם ניצול מים שהתאדו.

**שְׁפִיָה (הכנת יין)** הוא תהליך שבו היין נשאב (בעזרת אמצעים מכניים או כוח הכבידה) מעל פני המשקעים שבתחתית המכל (חבית עץ, מכל זכוכית\נירוסטה\בטון) מבלי להפריעם אל מכל ביניים.
המשקעים (המכילים חלקיקים בגודל 10-50 מיקרון) נשטפים ומורחקים מן המכל והיין מוחזר למכל הנקי.
על ידי פעולת השפייה היין באופן הדרגתי הופך צלול יותר.
לאחר כ8-12 חודשים מהבציר - כאשר מהיין לא "נופלים" עוד משקעים, יכול היינן להחליט האם לבקבקו או להמשיך ליישנו ולבקבקו במועד מאוחר יותר.

ניתן לראות מספר זמנים קריטיים לשפייה במשך תהליך היין:
לאחר התסיסה האלכוהולית - שפייה של משקעים גסים.
לאחר התסיסה המלולקטית.
במשך זמן היישון (מרץ ויוני) 
שפייה אחרונה לפני הביקבוק.
בהכנת יין לבן ורוזה - מתבצעת שפייה בסיום פעולת השיקוע.

תהליך השפייה מחדיר (ממיס) כמות גדולה של חמצן ליין (מקרו-חימצון) - תופעה שלרוב איננה רצויה, במיוחד בזמן היישון כאשר היין כבר איננו צעיר וחסון. 
ניתן לצמצם את כמות החמצן המומס ביין בזמן השפייה על ידי שימוש בגז אינרטי (פחמן דו-חמצני, חנקן, ארגון) המחליף את האוויר (חמצן) שבמכל בגז. כאשר היין מוזרם למכל (דרך ברז בתחתית) הוא דוחף את הגז האינרטי החוצה ולאורך כל התהליך נוצרת "שכבת ביניים" של גז המפרידה בין היין לאוויר.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **דקנטציה** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **שפיה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **שפייה** |

* תומר איסרוביץ', שפייה במהלך יישון היין, באתר "פורטל עושים יין"
**פיל פוקס-לוי** (באנגלית: **Phil Fox (Levy)**;‏ 19 בדצמבר 1913 - ?) היה אתלט יהודי-אמריקאי, 3 פעמים אלוף ארצות הברית (1937, 1940 ו-1941), 3 פעמים סגן אלוף ארצות הברית (1928, 1942 ו-1943) ומקום ראשון בעולם (1939 ו-1940) בזריקת דיסקוס.

ביוגרפיה
--------

פוקס למד באוניברסיטת סטנפורד.

בתחרות שנערכה בשיקגו, אילינוי ב-20 ביוני 1936 קבע פוקס בזריקת דיסקוס שיא אישי חדש של 52.10 מטר, התוצאה הרביעית בטיבה בעולם באותה העת. שלושה שבועות לאחר מכן, במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ברלין (1936) שנערכו בניו יורק ב-12 ביולי אותה שנה הוא סיים רק במקום חמישי בתוצאה של 46.60 מטר ולא נכלל במשלחת האמריקאית למשחקים. השיא האישי שלו היה טוב בכמעט 2 מטר מהתוצאה של הזוכה במדליית הזהב האולימפית.

### אלוף ארצות הברית

באליפות ארצות הברית שנערכה במילווקי, ויסקונסין ב-2 ביולי 1937 זכה פוקס בפעם הראשונה בקריירה שלו במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 49.85 מטר, לפני האלוף האולימפי המכהן קן קרפנטר (49.82 מטר) וסגנו גורדון דאן (48.62 מטר).

### ראשון בעולם

באליפות ארצות הברית שנערכה בלינקולן, נברסקה ב-4 ביולי 1939 זכה פוקס במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא אליפות חדש של 52.54 מטר, טוב מהשיא האולימפי באותה העת ביותר מ-2 מטר (ברלין 1936). שיא העולם היה שייך אז לוילי שרדר מגרמניה ונקבע בשנת 1935 (53.10 מטר). שנה לאחר מכן, באליפות שנערכה בפרזנו, קליפורניה ב-30 ביוני הוא הגן על תוארו בתוצאה של 51.93 מטר, לפני אלפרד בלוזיס (49.39 מטר) שיאן העולם באולם בהדיפת כדור ברזל וארצ'י הריס (49.13 מטר). באליפות ארצות הברית שנערכה בפילדלפיה, פנסילבניה ב-29 ביוני 1941 הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 51.12 מטר, אחרי שיאן העולם הטרי ארצ'י הריס (51.14 מטר) ולפני אלברט מורו (49.37 מטר)

שיאים אישיים
------------

* זריקת דיסקוס: 52.54 מטר (1939)

קישורים חיצוניים
----------------

* פיל פוקס-לוי, באתר *Track and Field Statistics* (באנגלית)
* אליפות ארצות הברית - זריקת דיסקוס, באתר *Track and Field Statistics* (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  פיל פוקס - המבחנים האמריקאים למשחקים האולימפיים עמוד 84
**אולנה וולודימיריבנה זלנסקה** (באוקראינית: **Олена Володимирівна Зеленська**; נולדה בשם אולנה קיאשקו ב-6 בפברואר 1978) היא הגברת הראשונה של אוקראינה, אשתו של הנשיא וולודימיר זלנסקי. אדריכלית ותסריטאית קולנוע בהכשרתה.

ביוגרפיה
--------

אולנה קיאשקו נולדה בקריבי ריה, מחוז דניפרופטרובסק, אוקראינה הסובייטית, ברית המועצות, בפברואר 1978. היא ובעלה לעתיד היו תלמידי אותו בית ספר, אך הם לא הכירו. זלנסקי אמר פעם שהוא הכיר רבים מבני כיתתה, אך לא את אולנה. 

הם התוודעו זה לזה כאשר אולנה למדה בפקולטה להנדסה אזרחית באוניברסיטה הלאומית קריבי ריה. הם יצאו שמונה שנים לפני שהתחתנו בשנת 2003. שנתיים לאחר מכן נולדה בתם אולכסנדרה. ב-21 בינואר 2013 נולד בנם קִירילו.

זלנסקה היא אדריכלית בהכשרתה, אך התמקדה בעיקר בכתיבת טקסטים עבור אולפני רובע 95, שייסד בעלה. בצעירותה ליוותה לעיתים קרובות את זלנסקי בהופעות ובחזרות. בהמשך הפכה לתסריטאית מן המניין.

במאי 2019 הפכה לגברת הראשונה של אוקראינה, עם בחירת בעלה לנשיאות. בדצמבר 2019 נכללה ברשימת מאה האוקראינים המשפיעים ביותר על ידי המגזין "פוקוס", כשהיא במקום ה-30.

ביוני 2020 נדבקה בקורונה, מה שגרם לנשיא להיכנס לבידוד ולבטל פגישות ממלכתיות. היא אושפזה במשך חודש בשל סיבוך של המחלה.

בפברואר 2022, במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, דווח שהיא ובני ביתה התחבאו בבונקר בעוד בעלה מדרבן את הכוחות הצבאיים שנלחמים נגד הכוחות הרוסיים באזור קייב. הנשיא זלנסקי טען בפני מנהיגי המערב כי בכוונת הרוסים לחסל אותה ואת ילדיהם, וכי היא השנייה על הכוונת לאחר הנשיא עצמו, שנמצא בראש רשימת החיסול.

2023 הופיעה ברשימה השנתית טיים 100 של מגזין טיים.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אולנה זלנסקה** בוויקישיתוף
* אולנה זלנסקה, ברשת החברתית פייסבוק
* אולנה זלנסקה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* אולנה זלנסקה, ביישום טלגרם
* אולנה זלנסקה, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  "UNIAN: Main facts about Ukraine's next first lady Olena Zelenska | KyivPost - Ukraine's Global Voice". *KyivPost*. 24 באפריל 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Meet Ukraine's First Lady: who is Olena Zelenska and what does she do". *112.international*.
3. ↑  "Ukraine's next First Lady: Main facts about Olena Zelenska". *www.unian.info*.
4. ↑  Prengel, Kate (22 באפריל 2019). "Olena Zelenska, Volodymyr Zelensky's Wife: 5 Fast Facts". `{{cite web}}`:  (עזרה)
5. ↑  "100 самых влиятельных украинцев". Focus (כתב עת אוקראיני). 2019-12-23.
6. ↑  חמושה ב-2.2 מיליון עוקבים: כך הפכה אולנה זלנסקה לאחד מסמלי המאבק במדינתה, באתר ynet, 13 במרץ 2022
7. ↑  ג'יל ביידן, Olena Zelenska Is on the 2023 TIME 100 List, טיים, ‏13 באפריל 2023

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1253007128
* VIAF: 1083158188229720260006
* WorldCat (עם VIAF): 1083158188229720260006

 |
**יורגיטה יורקוטה** (בליטאית: **Jurgita Jurkutė**; נולדה ב-23 באפריל 1985) היא שחקנית ודוגמנית ליטאית, זוכת התחרות מיס ליטא לשנת 2007.

ביוגרפיה
--------

יורקוטה נולדה בפלונגה, ליטא והחלה לדגמן בגיל חמש עשרה.

קריירה
------

בשנת 2000 זכתה בתחרות "דוגמנית העל של ליטא" שאורגנה על ידי סוכנות פורד והשתתפה בתחרות דוגמנית העל העולמית.

היא למדה עבודה סוציאלית באוניברסיטת וילנה, בנוסף היא גם השתתפה בתוכנית לבחירת מנחים לערוץ "MTV ליטא".

היא נבחרה למיס ליטא 2007 והייתה נציגת ליטא במיס עולם 2007.

משנת 2008 משחקת את התפקיד הראשי של ג'ולנטה בסדרת הדרמה-קומית "נשים משקרות טוב יותר" המשודרת בערוץ TV3. נכון לשנת 2020 לתוכנית 13 עונות.

בשנת 2011 גם שיחקה במיני סדרה האיטלקית "I cerchi nell'acqua".

בשנת 2014 בפסטיבל הסרטים של וילניוס היא זכתה בתואר "השחקנית הליטאית של הנשה" על תפקידה בסרט "Pakeliui".

בשנת 2016 שיחקה בסרט הרוסי "גיבור" של הבמאי יורי ואסילייב. בשנת 2020 שיחקה בקומדיה הרומנטית "Tobulas Pasimatymas" בתפקיד הראשי.

### הנחיה

מ-2009 ועד 2012 הנחתה את הגרסה הליטאית של "רוקדים עם כוכבים" הנקראת "Šok su manimi".

ב-2010 הנחתה את התוכנית "Chorų karai" שהיא הגרסה הליטאית של תוכנית המציאות "Clash of the Choirs".

היא הנחתה את טקס ההגרלה של אליפות אירופה בכדורסל 2011 שהתארחה בליטא ובמהלכו נחלקו הנבחרות לבתים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יורגיטה יורקוטה** בוויקישיתוף

* יורגיטה יורקוטה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* Milda Tarcijonaitė, J.Jurkutė: tai padariau ne aš, o mes, 15min.lt
* Miss Lithuania at Miss World 2007 Contest -- -- Pictures, Images, Wallpapers and Profile, www.santabanta.com

הערות שוליים
------------

1. ↑  *Jurgita Jurkutė*, 2006-06-23, נבדק ב-2019-03-31
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Viktorija Navickaitė, Jurgita Jurkutė „Chorų karų" starte spindėjo elegancija, 15min.lt
5. ↑  Jurgita Jurkutė su garsiu aktoriumi Gruzijoje ves dainų festivalį, 15min.lt
6. ↑  Alfa.lt, Jurkutė pasidabino Statkevičiaus suknele, alfa.lt (בליטאית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 7935154260492224480004
* WorldCat (עם VIAF): 7935154260492224480004

 |
משרדי מועצת המלוכה בשנת 1880.
**מועצת המלך של קנדה** או **מועצת המלכה של קנדה** (באנגלית: **King's Privy Council for Canada** או **Queen's Privy Council for Canada**, בצרפתית: **Conseil privé de la Reine pour le Canada**) ובקיצור QPC או CPR, היא גוף של יועצים, שתפקידם לייעץ למונרך הקנדי. חברי המועצה ממונים על ידי המושל הכללי של קנדה לכל ימי חייהם, כאשר המועמדים לתפקיד מוצעים למושל הכללי על ידי ראש ממשלת קנדה.

היסטוריה
--------

מועצת המלוכה הוקמה בהתאם לחוק החוקה, צפון אמריקה הבריטית משנת 1867 - על פי מועצת המלוכה של הממלכה המאוחדת. הממלכה המאוחדת וקנדה הן שתי ממלכות חבר העמים הבריטי היחידות בהן פועלת מועצת מלכה.

מועצת המלכה התכנסה בפועל רק פעמיים בנוכחות אליזבת השנייה מלכת קנדה: באוטווה בשנת 1957 ובהליפקס בשנת 1959.

סמכויות
-------

תפקיד מועצת המלוכה לייעץ למונרך הקנדי (כיום, המלך צ'ארלס השלישי), וכן לממשלת קנדה.

כמו כן תפקיד המועצה הוא לבחור את המונרך הבא לאחר מותו של המונרך הקודם, ולתת אישור לנישואי המונרך (לאחרונה ניתן אישור מסוג זה ב-27 במרץ 1981 לרגל נישואי צ'ארלס, נסיך ויילס (כיום מלך הממלכה המאוחדת וראש ממלכות חבר העמים הבריטי) עם הנסיכה דיאנה - באותה עת נכחו בין 12 חברי המועצה: נשיאת בית המשפט העליון של קנדה בורה לסקין אשר שימשה כיושבת ראש המועצה, ראש ממשלת קנדה פייר טרודו, מספר שרים, ראש המפלגה הדמוקרטית החדשה סטנלי נולס וראש המפלגה הפרוגרסיבית קונסרבטיבית של קנדה אלוין האמילטון; לרגלי נישואי צ'ארלס לקמילה פארקר בולס לא נדרשה התכנסות של המועצה מאחר שמדובר בנישואים אשר אין להם השפעה על סדר ההורשה בשל גילה של בוולס, ולאור העובדה שלא ייוולדו לה ילדים).

קבינט ממשלת קנדה מהווה ועדה של המועצה.

חברות
-----

במועצת המלוכה חברים כל השרים שמכהנים וכיהנו בעבר בממשלת קנדה, וכן כל נשיאי בית המשפט העליון של קנדה (הנשיא המכהן ונשיאים קודמים), המושל הכללי של קנדה, ומי שכיהן בתפקיד זה בעבר. כמו כן חברים במועצה מנהיג האופוזיציה וכן לעיתים חברים בישיבות מסוימות של המועצה גם ראשי מפלגות אופוזיציה נוספות.

לעיתים מתקבלים לישיבות מסוימות חברים נוספים, המושבעים כחברי המועצה לצורך אותה ישיבה.

### שבועת תפקיד

הממונה לתפקיד חבר המועצה נשבע:

> 
> אני [שם], נשבע (/מצהיר) ברצינות ובכבוד שאהיה באמת ובאמונה משרת של הוד מעלתה המלכה אליזבת השנייה, כחבר מועצת המלכה של קנדה. אני, בכל נושא שיטופל, יידון או יוכרע במועצת המלכה, אפעל בנאמנות, בכנות ובאמת, ואומר את מחשבותי ואת דעתי. אני אשמור בסוד את כל הנושאים שידונו בפני המועצה ויגולו לי במסגרת המועצה. ובכלל, בכל דבר ועניין אפעל כמשרת נאמן ואמיתי של הוד מלכותה
> 
> 
> 
> — שבועות רשמיות ותרגום לעברית
> 

### מינויי כבוד

מספר פעמים מונו חברים למועצת המלכה כתואר של כבוד. כך למשל ראשי ממשלת פרובינציות קנדה מונו למועצה לרגל חגיגות ה-100 לקונפדרציה הקנדית בשנת 1967, ולרגל קבלת חוקת קנדה בשנת 1982.
בשנת 1992, לרגל יום העצמאות ה-125 של קנדה מינה המושל הכללי של קנדה רומאו לבלן 18 חברי מועצה כתוארי כבוד, ובהם ראש הממשלה לשעבר של אונטריו דייוויד פיטרסון, שחקן ההוקי קרח לשעבר מוריס ריצ'רד, ואיש העסקים קונרד בלק.

### קוורום

הקוורום של התכנסות המועצה הוא ארבעה חברים (כלומר די בהתכנסות של ארבעה חברים כדי להכריע החלטות בעלות תוקף מחייב).

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מועצת המלוכה של קנדה
עוגות נשמה
**פאו-פור-דאוש** (בפורטוגזית: **Pão-por-Deus**, ובעברית: **לחם לאלוהים**) הוא מסורת של ילדים בסביבות גילאי 10 בפורטוגל. כמו כן, הוא מעין דבר מסורתי שמתאר הענקת עוגת נשמה לעניים ביום כל הקדושים. המאכל המוענק הוא מעין עוגת נשמה, אותה נהוג להעניק לאותם העניים בתקופת החג. שמו של מנהג זה עשוי להשתנות בין אזורי המדינה הרבים. למשל, בלייריה ובסביבתה היא מכונה "דיא דו בולינהו" ("יום העוגיות").

תיאור
-----

משעות הבוקר המוקדמות (8 או 9 בבוקר) ילדים נפגשים יחד ומסתובבים בשכונה, דופקים בכל הדלתות ובחנויות המקומיות ואומרים "פאו-פור-דאוש" למבוגרים שהם פוגשים. בתגובה, אנשים נותנים להם מתנות קטנות כמו עוגות דמויית לחם בטעם חזק של אניס ואגוזים, שוקולדים, ממתקים, אגוזים, פירות, או במקרים מסוימים כסף. בחנויות המקומיות המתנות שונות. ישנן חנויות שעשויות לתת לילדים פינוקים או חלק ממוצריה: אופים נותנים מעט לחם, דוכני פירות נותנים ערמונים וכולי.

באזורים המקומיים נותנים לילדים עוגה בשם "כספיאדה" (באנגלית: "caspiada") במסגרת המסורת הפולחנית הזו. לעוגות יש צורה של החלק העליון של הגולגולת.

הפאו-דה-דאוש או סנטורו הוא הלחם, או המנחה, המוענקים למתים. המולטה או סמגאיו (נקראים גם סבטינה, ראיבה דה קריאנצ'ה (בעברית: "זעם הילד") הוא הלחם, או המנחה, הניתנים כאשר ילד נולד.

מקור
----

ישנן רשומות של ימי פאו-דה-דאוש שהתקיימו במאה ה-15. ב-1 בנובמבר 1755 בליסבון, לאחר שהרוב המכריע של תושבי העיר איבדו הכל בעקבות רעידת האדמה בליסבון, היו השורדים צריכים לבקש את הלחם הזה בערים השכנות.

ראו גם
------

* עוגת ליל כל הקדושים
* עוגת נשמה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאו-פור-דאוש** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Guillain, Charlotte (2014). Portugal. Capstone.
2. ↑  Antonio Vieyra, **Dictionary of the Portuguese & English languages, in two parts; Portuguese & English & English & Portuguese ..**, London, Printed for F. Wingrave [etc.], 1813
3. ↑  Tobias, George (3 בנובמבר 2008). "Lajes Airmen share Halloween tradition". Lajes Field. נבדק ב-1 בינואר 2010. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  Intermuseus Dezembro 2006 nº 7Direcção Regional da Cultura (אורכב 11.03.2008 בארכיון Portuguese Web Archive)
5. ↑  Vir à luz —práticas e crenças associadas ao nascimento António Amaro das Neves Revista de Guimarães, n.º 104, 1994, pp. 51-81
6. ↑  [Actas / International Colloquium on Luso-Brazilian Studies - Volume 1 - Página 162]
7. ↑  Joaquim de Santa Rosa de Viterbo, **Elucidario das palavras, termos e frases, que em Portugal antigamente se usaram**, A. J. Fernandes Lopes, 1865. (בBrazilian Portuguese)
סניף מעדני מניה בחדרה
**קבוצת מניה** היא חברה ישראלית המתמחה בייצור ושיווק מוצרי בשר שאינם כשרים. וכן רשת חנויות קמעונאיות המונה 23 סניפים.

היסטוריה
--------

ראשיתה של הקבוצה בהרמן מניה, שעלה לישראל מרומניה. מניה היה קבלן בניין שנחשף לנושא גידול חזירים בעת שעבד ביישובים בגליל. בשנת 1964 פתח מניה חווה לגידול חזירים בצריפין, אך בעקבות חוק איסור גידול חזיר נאלץ הרמן להעתיק את חוות החזירים ליישוב אעבלין שבצפון הארץ, בו לא הייתה מניעה לגדל חזירים.

בניו של הרמן יעקב ומאיר פתחו בשנת 1995 מפעל לייצור נקניקים ובשרים מעושנים באזור התעשייה בראשון לציון. בשנת 1997 נפתחה חנות מפעל. בשנת 2000 נפתחה חנות נוספת לממכר מוצרי הקבוצה. נכון לשנת 2018 מונה הרשת 17 סניפים, הצפוני שבהם בקריית ים והדרומי בבאר שבע. בשנת 2007 נמנו 70% מלקוחות הרשת על קהל יוצאי מדינות ברית המועצות לשעבר. בשנה זו לרשת היו 6 סניפים ומחזור מכירות הקבוצה עמד על כ-300 מיליון שקלים.

בשנת 2001 החלה הקבוצה לייצר מוצרי בצק ומאפים ממולאים, בתחילה עם שותף אך כיום קו הייצור בבעלות מלאה של החברה.

בשנת 2011 החלה החברה בייבוא, שיווק והפצה של מוצרי מזון יבש, אלכוהול, ממתקים ומזון קפוא.

נכון לשנת 2020 קבוצת מניה היא בעלים של חוות החזירים הגדולה ביותר בישראל, והיא מספקת כ-40% מתצרוכת הבשר הלא כשר במדינה. הקבוצה מעסיקה כ-500 עובדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* קבוצת מניה, באתר דן אנד ברדסטריט
* גלית ימיני, יעקב מניה מתכנן לנגוס בשוק המעדנים שבנתה טיב טעם, באתר הארץ, 2 בינואר 2003

הערות שוליים
------------

1. ↑  רשת מעדני מניה מנהלת משא ומתן לרכישת 2 רשתות מעדניה נוספות, באתר גלובס, 9 ביולי 2007
2. ↑  מאתר החברה

| ישראלישראל רשתות מרכולים בישראל |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| ‏AM:PM‏ • ‏Merkaza‏ • אושר עד • ויקטורי • זול ובגדול • חצי חינם • טיב טעם • יינות ביתן (כולל: מחסני כמעט חינם, מגה קמעונאות, זול בשפע) • יוחננוף • מחסני השוק (כולל: קואופ ישראל) • נתיב החסד (כולל: בר כל) • סאלח דבאח ובניו • פרשמרקט (כולל: מחסני להב, סופר דוש) • קינג סטור • קשת טעמים • רמי לוי שיווק השקמה (כולל: סופר קופיקס) • שופרסל (כולל: קלאבמרקט, קו-אופ צפון) |

 |
עובדת בבית החרושת "קדר" (1939)
"**קדר**" או "**קדר - תעשיות חרס בע"מ**" היה בית חרושת לקרמיקה שנוסד בחיפה בשנת 1934.

היסטוריה
--------

בית החרושת "קדר" נבנה בשנת 1935 בעמק זבולון, בראשיתו העסיק חמישה פועלים. מייסדיו היו, זיגפריד ורוזה רוזה כץ ילידי גרמניה, שעלו ב-1934 במסגרת העלייה החמישית לארץ ישראל לאחר שזיגפריד הכשיר את עצמו במפעל קרמיקה בברלין, והביא עימו ציוד תעשייתי מתאים. הם החלו בניסויים באולם ששכרו בטכניון בשנת 1934. בשלהי שנות השלושים הם מכרו את המפעל. המפעל הציג את תוצרתו לראשונה ב"יריד המזרח" בשנת 1936. בשנת 1941 השתתף בתערוכת "Palestine Government Industrial Exhibition" שהתקיימה בקהיר. בשנת 1945 הרחיב המפעל, שכבר מנה כ-80 עובדים, את שטחו.

"קדר" הפך לאחד ממפעלי הקרמיקה הגדולים בתעשיית הקרמיקה הישראלית. בשיאו העסיק המפעל כ-90 עובדים. עם זאת, החל מהחל משנות ה-50 של המאה ה-20 סבל המפעל מקשיים ניהוליים ופיננסים וגררו מחסור בפיתוח המפעל ותשתיתו הטכנולוגית. בשנת 1950 מונתה במפעל "ועדת ייצור", שתפקידה היה להגדיל את תפוקתו. בשנת 1961 מונה למפעל מפרק זמני עקב חובות בסך 700,000 ל"י. בעקבות זאת הפך המפעל לקואופרטיב בבעלות עובדיו, שפעל עד לשנת 1963 ואז פורק. בשנת 1967 נקלע המפעל לקשיים והוציא את עובדיו לחופשה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קדר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: "קדר" תעשית כלי חרס, דבר, 19 באוגוסט 1936
2. ↑  ראו: תערוכה בקהיר, 1941, באתר אימגו
3. ↑  ראו: אגף נוסף ל"קדר", משמר, 5 בדצמבר 1945
4. ↑  ראו: מועצת ייצור מסכמת פעולתה, דבר, 25 באפריל 1950
5. ↑  ראו: אגודת קדר קואופרטיב למוצרי קרמיקה בחיפה בע"מ, ארכיון משרד הכלכלה והתעשייה, מס' תיק ISA-moital-moital-0011o4n; וגם: מפרק זמני למפעל "קדר", למרחב, 3 בינואר 1961
6. ↑  ראו: מאמצים להפעיל ביח"ר "קדר", על המשמר, 26 ביוני 1967

| תעשיית הקרמיקה בישראל |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| בית החרושת לקרמיקה של בית היתומים שנלר (1895) • בית החרושת של יוסף ברלוביץ • בית החרושת ללבנים של יחיאל מיכל שטיינברג (1923) • כד וספל (1934) • פלקרמיק (1934) • קדר (1934) • נעמן (1939) • חרסה (1946) • קרנת (1950) • לפיד (1951) • ברבור (1953) • קרמוס (1953) • גופר קרמיקה (1956) • קרמיקה כפר מנחם (1965) • בית היוצר (1966) |

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית   
שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ] 

**קומסקו בע"מ** היא חברה פרטית ישראלית, שעוסקת בשיווק ושירות לציוד מכני הנדסי (צמ"ה). החברה היא היבואנית של ציוד JCB, מנופים מתוצרת פוטיין, וציוד גריסה וניפוי של טסאאב. בנוסף לשיווק הציוד מספקת קומסקו מעטפת שירותים תומכת הכוללת שירות, אחזקה, תיקונים, בקרה ממוחשבת מרחוק ועוד.

היסטוריה
--------

החברה הוקמה בשנת 1963 ונוהלה על ידי המהנדס מקס בורן, עד אז מנהל בכיר בסולל בונה, כנציגות בישראל של חברת בלקווד-הודג' הבריטית. הציוד הראשון אותו הביאה לישראל היה של חברת טרקס(אנ') (Terex, אז מותג של ג'נרל מוטורס) - רכינות עפר, מעמיסים אופניים, סקרייפרים, דחפורים ומנופים הידראוליים. החברה הייתה הראשונה להפעיל בישראל מודל עסקי של השכרת ציוד מכני הנדסי ועגורנים. בשנת 1966 החלה החברה לייצג בישראל גם את JCB. ב-1967 עברה החברה למשכנה בקריית אריה.  

בעקבות חששה של חברת בלקווד-הודג' האנגלית מהחרם הערבי, החליפה החברה בשנת 1975 את שמה לקומסקו בע"מ (ר"ת של **CO**nstruction **MA**chinary **S**ystems **CO**mp).  

בשנת 1982 עזב מקס בורן את החברה, ומכר את מניותיו בה בחזרה לבלקווד-הודג'.

בשנת 1993 רכש חיים דנון שעבד בחברה בתחום המכירות מאז 1970 את כל מניות החברה והפך לבעלים ומנכ"ל.

ב-2003 פתחה החברה מרכז לוגיסטי לציוד מכני והנדסי בצור יגאל.  

בין השנים 2011–2014 רכשה קומסקו, בשלבים, 49% ממניות סמיקום לקסיס.

ב-2018 רכשה 50% ממניות יוניברסל מוטורס ישראל, יבואנית ג'נרל מוטורס ואיסוזו והבעלים של אוויס ישראל. באותה שנה הקימה בשיתוף עם חברת דלק מוטורס את חברת DMC המייבאת משאיות פורד קרגו.

תחומי פעילות
------------

* מייבאת ומשווקת ציוד מכני הנדסי מתוצרת חברת JCB הבריטית.
	+ בין כלי הצמ"ה שהיא משווקת נכללים מחפרונים, מלגזות ומלגזות טלסקופיות, יעים אופנִיים, מחפרים, מיני-באגרים, מיני-מעמיסים וכלים הנדסיים נוספים בעלי הנעת בנזין, דיזל וחשמל.
* מייבאת ומשווקת מגוון של עגורני צריח ועגורנים מתקפלים מתוצרת פוטיין הצרפתית.
* מייבאת ומשווקת מגרסות ונפות מתוצרת טסאאב הבריטית.
* מספקת שירותי תחזוקה ותיקון לציוד שהחברה משווקת.
* מחזיקה בחברות סמיקום לקסיס, UMI, DMC.

בעלי עניין
----------

נכון לשנת 2021 מלוא מניות החברה (100%) מוחזקות על ידי איש העסקים הישראלי חיים דנון.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של קומסקו (בעברית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "בלקווד-הודג'" הקימה חברה ומאגרי ציוד בארץ, על המשמר, 27 ביולי 1964
2. ↑  סא"ל חיים דנון ממקימי החטיבה בשנת 70, מג"ד במלחמת יום הכיפורים, סמח"ט ויו"ר העמותה, באתר 679.localtimeline.com
3. ↑  תומר הדר, מוכר הטרקטורים שהפך לטייקון רכב: המסלול של חיים דנון, באתר כלכליסט, 20 בספטמבר 2018
4. ↑  יניב רחימי, באתי, טעמתי, רכשתי, באתר כלכליסט, 20 בספטמבר 2018
5. ↑  משאיות פורד קרגו בישראל dmctrucks.co.il
**קונביאסה** (בספרדית: **Conviasa**; ראשי תיבות של Consorcio Venezolano de Industrias Aeronáuticas y Servicio Aéreo), היא חברת התעופה הלאומית של ונצואלה, שבסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי סימון בוליבר של העיר מאיקטיאה שבקראקס. החברה מפעילה טיסות סדירות פנימיות בוונצואלה וכן טיסות בינלאומיות לבואנוס איירס, הוואנה, קינגסטאון, מנגואה, מדריד, טרינידד וטובאגו, בוגוטה.

תולדות החברה
------------

בינואר 1997 חברת התעופה הלאומית של ונצואלה, ויאסה, הפסיקה את פעולותיה לאחר 37 שנות שירות, מטעמים כלכליים. במאי 2001 עלתה ההצעה ליצור חברת דגל חדשה לוונצואלה, וב-30 במרץ 2004 נשיא ונצואלה הוגו צ'אווס חתם על צו כדי ליצור באופן רשמי את חברת התעופה החדשה קונביאסה. ב-28 בנובמבר ערכה החברה את טיסת הבכורה שלה וב-10 בדצמבר החלה החברה את פעולתה עם טיסות סדירות פנימיות ובינלאומיות.

צי המטוסים
----------

צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:

| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Y | סה"כ |
| אמבראר E-190 | 16 | — | 104 | 104 |  |
| סה"כ | 16 | — |  |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קונביאסה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קונביאסה
* קונביאסה, ברשת החברתית פייסבוק

* קונביאסה, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרטי צי המטוסים של קונביאסה, באתר planespotters.net (באנגלית)
**קלוגס** או **קלוג'ס** (באנגלית: **Kellogg's**) היא חברה בינלאומית שבסיסה בארצות הברית, העוסקת בייצור דגני בוקר, חטיפים, עוגיות וכיוצא בזה. חלק מהמוצרים מיוצרים על ידי קלוגס עצמה, וחלק על ידי חברות שבבעלותה.

היסטוריה
--------

בשנת 1890 הכינו ד"ר ג'ון הארווי קלוג, ואחיו ויל קית' מבאטל קריק שבמישיגן דייסה מקמח תירס. הדייסה נשכחה בתנור, ונתגלתה רק כעבור יומיים. הם שיטחו את הדייסה המיובשת במערוך, עד לקבלת פתיתים, אותם קלו. היו אלה הקורנפלקס הראשונים. להפתעתם, המוצר שהתקבל היה טעים, והפך למוצר מבוקש בקרב לקוחות בית ההבראה של ד"ר קלוג.

ויל קית' זיהה את הפוטנציאל העסקי הגלום בקורנפלקס, והחל לשווקם באמצעות הדואר. אחיו לא התעניין בכך, ואף טען כי פרסום המוצר נוגד את כללי האתיקה הרפואית.

בשנת 1906 הצליח ויל קית' למצוא משקיעים, וב-19 בפברואר אותה שנה הוקמה חברת Battle Creek Toasted Corn Flake Company. בימיה הראשונים ייצרה החברה 33 ארגזי קורנפלקס ביום, ובתוך שנה עלה הקצב על 3,000 ארגזים ביום. בשנת 1922 שונה שם החברה לקלוגס. במקביל לקורנפלקס, עסקה החברה בפיתוח מוצרים נוספים כמו דגני חיטה (1915), דגני אורז (1928) ובהמשך גם גרנולה, דגנים בטעמי שוקו ודבש, דגנים דיאטתיים ועוד.

קלוגס הייתה אחת מהחברות הראשונות שראו בילדים קהל יעד. על אריזות מוצריה הופיעו דמויות מצוירות, ובתוכן היו ספרונים וצעצועים, במטרה למשוך קהל יעד זה.

החברה כיום
----------

מוצריה של קלוגס נמכרים במדינות רבות בעולם. בשנת 2006 נאמדו רווחיה של החברה בקרוב ל-11 מיליארד דולרים. בישראל, משווקים המוצרים מאז 1932, והם מהווים כ-21% משוק דגני הבוקר.

מאז ה-24 בינואר 2005 עומד בראש החברה ג'יימס ג'נס. משרדיה הראשיים של החברה עדיין ממוקמים בעיירת הולדתם של האחים קלוג, באטל קריק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קלוגס** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של קלוגס
* קלוגס, ברשת החברתית פייסבוק

* קלוגס, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* קלוגס, ברשת החברתית אינסטגרם

* קלוגס, סרטונים בערוץ היוטיוב
* היסטוריה של קלוגס
* קלוגס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

* מידע עסקי על חברת קלוגס באתרים Yahoo! Finance • MarketWatch • CNN Money • Bloomberg Business (באנגלית)
* קלוגס, בגוגל פיננסים

* קלוגס, באתר Crunchbase (באנגלית)
* קלוגס, באתר EDGAR של הודעות ל-SEC (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007601434005171
* BIBSYS: 11017887
* BnF: cb171378522 (data)
* GND: 16298080-2
* ISNI: 0000 0004 0374 3416
* LCCN: n79139355
* MusicBrainz: 50a45f03-0104-45f4-a3e9-d46ee9a791a9
* NLA: 35717955
* SUDOC: 197759734
* VIAF: 124326516
* WorldCat (עם VIAF): 124326516

 |
**קפה Joe** היא רשת בתי קפה ישראלית, שנוסדה בשנת 1997 עם פתיחת הסניף הראשון ברחוב החשמונאים בתל אביב. 

מקור שם הרשת מגיע ממיתוס אמריקאי, שלפיו בשנת 1913 אסר מזכיר הצי של ארצות הברית ג'וספוס דניאלס (או בקיצור ג'ו) את צריכת האלכוהול בספינות הצי, כך שחיילי הצי נותרו עם הקפה כמשקה המוביל. לכוס קפה ניתן הכינוי Cup o' Joe (קיצור של Cup of Joe) על שם מזכיר הצי.

היסטוריה
--------

סמליל הרשת עד 2015
הרשת הוקמה בשנת 1997 על ידי בעלי הרשת, דייוויד קליין ודב גולדפרב אשר מטרתם הייתה להציע חוויית קפה שונה מזו שהייתה מוכרת בארץ. לאחר מחקר מעמיק בתחום, הוחלט על ייבוא קפה ירוק לא קלוי כדי לייצרו בארץ. מטרתם הסופית הייתה להחדיר את תרבות בתי הקפה לארץ.

בתחילת הדרך, ייצור הקפה התבצע בתוך הסניף הראשון ברחוב החשמונאים בתל אביב. בבית הקפה הוצב תנור קלייה ובמרתף עסקו בטחינת הקפה ואריזתו. לאחר עליית הביקוש, נחתם הסכם שותפות עם חברת "STA Impianti" האיטלקית ונוצר קו ייצור מיוחד המסוגל להפיק קפה בצורה נרחבת יותר. מפעל זה קולה כ-13 טון של קפה בחודש אשר מוגשים בסניפי הרשת ובמקומות אחרים.

בספטמבר 2011 נרכשו 51 אחוזים מהחברה על ידי חברת דלק ישראל.

ב-26 במרץ 2012 הכריזה הרשת על הסכם שותפות עם חברת דלק ישראל כהמשך של עסקת הבעלות. העסקה נעשתה לפי שווי חברה של 18 מיליון שקל, כאשר דלק הזרימה 13 מיליון שקל באמצעות מניות והלוואות מהבנקים.

לכלל סניפי הרשת, תפריט משותף ועיצוב סניפים דומה על פי מדיניות רשת אחידה. בסניפי הרשת מוגש קפה אשר נקלה במקום בתוספת מאפים וארוחות קלות. 

ב-2015 עוצב סמליל החברה מחדש ועיצוב הסניפים הוחלף לעיצוב בגווני שחור-לבן.

הרשת מונה (נכון ל-2015) 250 סניפים אשר מתוכם 35 פועלים כבתי קפה בעלי זיכיון עצמאי, ויתר הסניפים כנקודות מכירה בתוך סניפי חנויות הנוחות מנטה אשר בבעלות חברת האם "דלק".

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קפה ג'ו
* קפה ג'ו, ברשת החברתית פייסבוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורנה יפת, "קפה ג'ו תהפוך לרשת בתי הקפה המובילה בישראל בתוך שנתיים", באתר כלכליסט, 26 במרץ 2012
2. ↑  נורית קדוש, קפה ג'ו בלי קפה: הרשת עוברת מיתוג מחדש ושמה קוצר לג'ו, באתר כלכליסט, 3 באוגוסט 2014

| ישראלישראל רשתות בתי קפה בישראל |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| ארומה אספרסו בר • ארקפה • גלידה באר שבע • גלידת תל חנן • לחם ארז • סטארבקס ישראל (נסגרה) • קופיקס • קפה ג'ו • קפה גן סיפור • קפה גרג • קפה הלל • קפה לנדוור • קפה נמרוד • קפה קפה • קפולסקי • רולדין |

 |
התפתחות הלוגו של קפה לנדוור
חברת **קפה לנדוור** היא חברה פרטית של בתי קפה בפריסה ארצית. "קפה לנדוור" היא יצרנית הקפה הראשונה בישראל, כיום מייצרת ומשווקת מוצרי קפה שחור וקפה אספרסו.

היסטוריה
--------

החברה הוקמה בשנת 1919 על ידי משה לנדוור כבית קפה בברלין, אשר גם קלה וייצר את הקפה. בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, עלה לנדוור לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. הוא הקים ברחוב אלנבי את בית הקלייה לקפה הראשון בישראל. בשנת 1964 הועבר בית הקלייה לאזור התעשייה בחולון וכיום הוא משתרע על פני שטח של כ-1,000 מ"ר.

ב-1983 מכר שמואל לנדוור, בנו של משה, את בית הקלייה לקבוצת "פדרמן ובניו (אחזקות) בע"מ" והיא נמצאת בבעלותה עד היום. בשנת 2004 הוקמה רשת בתי הקפה של לנדוור, תוך כדי שיתוף פעולה של החברה וארבעה יזמים צעירים. נכון ל-2017 לרשת בתי הקפה "לנדוור" 62 סניפים בפריסה ארצית, לרשת מספר סניפים כשרים ושני סניפים כשרים למהדרין - בירושלים ובנתניה.
בנוסף גם פתחה הרשת 2 סניפים בטורונטו-רבתי שבקנדה (ועוד 2 שיפתחו בקרוב), ו-3 במסצ׳וסטס.

באוקטובר 2018 חנכה החברה את חנות המפעל החדשה, בסמוך לבית הקלייה בחולון.

בנובמבר 2018 חנכה החברה חנות נוספת במתחם הבורסה, רמת גן.

חברת קפה לנדוור היא יצרנית הקפה השחור השנייה בגודלה בישראל. החברה מייצרת קפה טורקי (שחור) וקפה אספרסו.

קפה לנדוור, סניף קריית מוצקין

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קפה לנדוור
* קפה לנדוור, ברשת החברתית פייסבוק

* קפה לנדוור, ברשת החברתית אינסטגרם

* קפה לנדוור, ברשת החברתית LinkedIn

* קפה לנדוור, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורנה יפת, מתחרה בעלית: לנדוור משיקה קפה שחור גורמה, באתר ynet, 17 בפברואר 2004
2. ↑  עודד שורר, "עלית": הכסא היקר של פדרמן, מעריב, 9 במאי 1986
3. ↑  "חובבי קפה יאהבו את חנות המפעל החדשה של קפה לנדוור". *שותים*. 2018-10-21.
4. ↑  תני גולדשטיין, הממונה הכריז רשמית: עלית מונופול בקפה שחור, באתר ynet, 24 בדצמבר 2003

| ישראלישראל רשתות בתי קפה בישראל |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| ארומה אספרסו בר • ארקפה • גלידה באר שבע • גלידת תל חנן • לחם ארז • סטארבקס ישראל (נסגרה) • קופיקס • קפה ג'ו • קפה גן סיפור • קפה גרג • קפה הלל • קפה לנדוור • קפה נמרוד • קפה קפה • קפולסקי • רולדין |

 |
**בשירות הוד מלכותה** (באנגלית: **On Her Majesty's Secret Service**) הוא ספר מאת איאן פלמינג משנת 1963, ה-11 בסדרת ספרי ג'יימס בונד. בספר זה, בונד יוצא למרדף אחר הפושע הבינלאומי ארנסט סטאברו בלופלד.

הספר זכה להצלחה רבה, ותוך חודש נמכרו בבריטניה למעלה מ-60,000 עותקים. עוד באותה שנה הוא עובד לסיפור בן שלושה חלקים בפלייבוי, ולרצועת קומיקס בדיילי אקספרס בין 1964–1965. ב-1969 עובד הספר לסרט באותו השם. השישי בסדרת הסרטים והיחיד בו גילם ג'ורג' לייזנבי את ג'יימס בונד. ב-2014 עובד הספר למחזה ב-BBC רדיו בכיכובו של טובי סטיבנס.

עלילה
-----

במהלך מבצע כדור הרעם, גילה ה-MI6 לראשונה על קיומו של ארגון הפשע ספקטרה והעומד בראשו ארנסט סטאברו בלופלד. מאז, M הורה על בונד ללכוד את בלופלד ולהרוס את ספקטרה בכל מחיר. לאחר חיפוש ארוך, בונד לא מצליח למצוא שום עקבות לבלופלד או לספקטרה, ומגיע למסקנה שהארגון התפרק. הוא מחליט להתפטר מ-MI6.

עוד לפני שבונד מספיק לכתוב את מכתב ההתפטרות, הוא פוגש לפתע בנערה בשם טרייסי די ויצ'נזו שמנסה להתאבד. בונד מציל את חייה פעמיים, אולם נחטף בידי מרק דראקו, מנהיג ארגון הפשע הגדול באירופה. דראקו חושף שהוא אביה של טרייסי, ושבריאותה הנפשית לקויה. הוא סבור שהדרך היחידה לשמור על טרייסי היא למצוא גבר חזק שיגן עליה, ומבקש מבונד להתחתן אתה. הוא מציע לו נדוניית ענק, אולם בונד מסרב. למרות זאת, הוא מסכים להישאר באחוזתו של דראקו ולטפל בטרייסי שבריאותה הנפשית משתפרת בהדרגה.

דראקו גומל לבונד ומצליח לגלות שבלופלד מסתתר בשווייץ. במקביל, המודיעין הבריטי מגלה שבלופלד מתחזה לרוזן בלתזר דה בלוויל והוא מנסה לקבל הכרה רשמית בתואר שלו מה-College of Arms. בונד מתחזה לסר הילרי בריי - נציג ה-College of Arms, ומבקש להיפגש עם בלופלד כדי לקבוע האם הוא זכאי לתואר. בונד מובל אל המאורה של בלופלד בפיץ גלוריה ומגלה שהוא עבר ניתוח פלסטי כך שהוא לא ניתן לזיהוי. בונד פוגש גם את אהובתו של בלופלד, אירמה בונט.

בונד מגלה שבלופלד ובונט הקימו בפיץ גלוריה מכון המרפא נשים מאלרגיות שונות. למעשה, הם שטפו להן את המוח כדי שיישאו עמן נגיפים קטלניים בחזרה לארצותיהם. בונד נמלט מפיץ גלוריה תוך כדי שאנשי ספקטרה רודפים אחריו. למרגלות האלפים, בונד פוגש את טרייסי שהגיעה לשם כדי לחפש אותו. היא מסייעת לו להימלט ולהגיע אל שדה התעופה. בונד מתאהב בה ומציע לה נישואין. היא מסכימה והם חוזרים יחד לבריטניה.

אנשיו של דראקו תוקפים את המכון של בלופלד בפיץ גלוריה, אולם בלופלד מצליח להימלט. בונד וטרייסי נוסעים לגרמניה ושם נישאים. הם יוצאים לירח דבש, אולם כמה שעות לאחר החתונה מופיעים לפתע בלופלד ובונט ויורים למוות בטרייסי לנגד עיניו של בונד.

קישורים חיצוניים
----------------

* בשירות הוד מלכותה, באתר איאן פלמינג

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: f680188d-688e-4b70-a7f4-3a09a8a79bcf

 |
**גוף שני יחיד** הוא ספרו השלישי של העיתונאי סייד קשוע. הספר יצא בשנת 2010 בהוצאת כתר. על ספר זה הוענק לקשוע פרס ברנשטיין לרומן עברי מקורי לשנת 2011.

עלילה
-----

הספר מורכב משני סיפורים הנראים כנפרדים זה מזה, אולם בפרקו האחרון של הספר הם משתלבים זה בזה.  

הסיפור הראשון הוא של עורך דין ערבי עשיר ומחושב, שמצוין בסיפור אך ורק כ"עורך הדין". יום אחד, לאחר ארוחת ערב עם חברים הנמנים גם הם עם האליטה של החברה הערבית, הוא מגלה פתק הממוען לגבר בכתב ידה של אשתו, בספר שרכש, הגורם לו לחשוד שאשתו בוגדת בו. לאחר הזעם הראשוני, בגללו הוא נאחז טירוף, הוא מבצע פעולות חקירה שונות בניסיון לגלות מיהו אותו גבר ששמו, יונתן, כתוב בראש הספרים שרכש.

הסיפור השני מביא את סיפור חייו של סטודנט ערבי צעיר, אשר עד מהרה מוצא עבודה בהשגחה בשעות הלילה על צעיר משותק, יונתן שמו, אשר אינו יכול אף לדבר. הסטודנט הערבי, שסיפורו נכתב בגוף ראשון ושמו נחשף רק בשלב מאוחר בסיפור, רוקם קשר רגשי עם אמו של יונתן, ואט אט לובש את זהותו של בנה. הוא נרשם ללימודי צילום בבצלאל בשמו של יונתן, ועד מהרה עושה חיל בתחום. כשהסיפור מתפתח, נחשפת ילדותו הקשה של הסטודנט, אמיר שמו, וכך העובדה שהוא יתום ושאימו והוא נחשפו להטרדות מצד משפחתם והחברה.

פרשנויות
--------

בספר זה חוזר קשוע לעסוק בנושא עליו כתב לא אחת בטוריו השונים ובו גם עסק בסדרת הטלוויזיה שיצר, "עבודה ערבית". הנושא המרכזי הוא המציאות המורכבת של ערבי-ישראלי ומשבר הזהות הנגזר ממציאות זו במדינת ישראל, אשר לעיתים בגינו נראה כי מתנסחת השאיפה להפוך ליהודי. באחד הפרקים הוא אף כותב את מחשבתו של הסטודנט הערבי ביחס לסטודנטים היהודים: "אני רוצה להיות כמוהם". כמו כן, הספר עוסק בפערים בתוך החברה הערבית עצמה, ומדובר בו רבות על ההבדלים בין הערבים תושבי המשולש לבין אלה המגיעים ממזרח ירושלים או מהגליל.

ביקורת
------

על הספר גוף שני יחיד זכה קשוע בפרס ברנשטיין לרומן עברי מקורי לשנת 2011. "ספרו של קשוע מציע מבט סאטירי מרתק על הישראליות ובמיוחד על התודעה הערבית-ישראלית, נושא שלא זכה כמעט לייצוג בספרות העברית", כתבו חברי ועדת הפרס מיכאל גלוזמן, גבריאל צורן ואבידב ליפסקר. "ההופעה של גוף שני יחיד היא רגע חשוב במסורת מתהווה של כתיבה ערבית בעברית. כתיבה המאתגרת את גבולות השיח של הספרות העברית ומציעה התבוננות מורכבת ומאתגרת בחברה הישראלית כחברה רב-תרבותית".

קישורים חיצוניים
----------------

* איימן סיכסק, "גוף שני יחיד" מאת סייד קשוע; שביל הבריחה, באתר הארץ, 2 ביוני 2010
* אריק גלסנר, על "גוף שני יחיד", של סייד קשוע, הוצאת "כתר", פורסם במוסף לספרות של "מעריב" ביוני 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  גוף שני יחיד, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית)
2. ↑  פרשנות באתר ynet
**אוצר המונחים הפילוסופיים ואנתולוגיה פילוסופית** חובר על ידי יעקב קלצקין בשנות ה-20 של המאה ה-20. הוא לקסיקון מונחים בפילוסופיה היהודית ומהפילוסופיה הערבית בימי הביניים ובראשית העת החדשה, ונספח אנתלוגי חמישים חיבורים של פילוסופים יהודים וקראים וערבים; חלקם שהיו מודפסים, ושבעה בכתבי יד שלפניו.

חיבורו ומבנהו
-------------

המונחים העבריים שהובאו בלקסיקון, נלקחו מהיצירות שנתחברו בעברית או שנתחברו בשפות אחרות, בעיקר ערבית, ותורגמו לעברית על ידי מתרגמים, בדרך כלל, בני זמנם של המחברים. על כן, ה"אוצר" מהווה גם מחקר לשוני של השפה העברית, הן כפי שנעשה בה שימוש בחיבורים פילוסופיים, והן בעבודות התרגום שלהם, בדרך כלל מערבית. 
המונחים סודרו על פי סדר האלפבית. בכל מונח הובאו מילים נרדפות, תרגומי המונח בדרך כלל בגרמנית, וציטטות הכוללות אותו במספר חיבורים.

קלצקין החל את עבודת כתיבת ה"אוצר", לשם שימושו הפרטי כחוקר הספרות העברית לדורותיה, ובמשך הזמן כאשר הצטברו בארכיונו שמות רבים, החליט לבחור ולאסוף את המונחים באופן שיטתי, ולכונן לקסיקון מקיף. לעבודתו נעזר בין השאר באוסף הספרים שהיה בספריה העירונית בערים פרנקפורט וציריך, וכן באוספי "הספרייה הפרוסית" בברלין וספרית בית המדרש לרבנים בניו יורק. 

המהדורה הראשונה של הלקסיקון ראתה אור בארבעה כרכים בהוצאת אשכול בברלין בשנת תרפ"ח 1928; האנתולוגיה שנספחה אל הלקסיקון ראתה אור בשנת תרפ"ו 1926. מהדורה נוספת ראתה אור בשנות ה-30 של המאה ה-20.

בשנים האחרונות פועל באוניברסיטת המבורג המיזם "PESHAT in Context" ליצירה של תזאורוס דיגיטלי מורחב על בסיס הלקסיקון. העורכים מציינים כי קלצקין התמקד במונחים ומשמעויות מתקופת הרמב"ם וקודמיו, השמיט מונחים מסוימים, ולא ציין את מקורם משפות זרות במקרים רבים, ועם זאת זהו כלי חשוב לחוקרים גם היום. אתר המיזם מספק לקוראים סריקה של הלקסיקון במלואו, אך ללא האנתולוגיה.

האנתולגיה
---------

האנתולוגיה כוללת חלקים מהחיבורים בעברית ובערבית של הוגי דעות, רבנים ומלומדים, שמהם בין השאר נלקחו מונחים ללקסיקון, בהם (על פי סדר הא"ב):

* אברהם כהן דה-הירירה - שער השמים
* אברהם בר חייא הנשיא - הגיון הנפש
* אבו עלי אבן סינא - אגרת חי בן מקיץ
* אלבטליוסי - העגולות הרעיוניות
* אבוחמד אלגזאלי - בתשובות שאלות, מאזני צדק, כונות הפילוסופים
* אבונאצר אל פרבי - השכל והמושכלות
* בחיי אבן פקודה - חובות הלבבות
* חסדאי קרשקש - אור ה'
* יהודה אברבנאל - וכוח על האהבה
* לוי בן גרשון - ספר מלחמות ה', ההיקש הישר
* משה בן מימון - מורה נבוכים, מילות ההגיון
* משה חיים לוצאטו - אור ה', לשון למודים
* נחמן קרוכמל - מורה נבוכי הזמן
* סעדיה גאון - ספר האמונות והדעות
* עובדיה ספורנו - אור עמים
* שלמה אבן גבירול - מקור חיים, ספר תיקון מידות הנפש

ותרגומיהם של מבחר מתרגמים, כגון אברהם הלוי חסדאי, ומשה אבן תיבון שתרגם את ספר ההויה וההפסד של אריסטו.

קישורים חיצוניים
----------------

* על הלקסיקון וגרסה אלקטרונית מלאה (ללא האנתולוגיה)
* 
* אוצר המונחים הפילוסופיים, באתר OCLC (באנגלית)
**ריטר בספורט** (בגרמנית: **Ritter Sport**, נהגה בגרמנית: ריטר שפורט) הוא מותג שוקולד המיוצר על ידי חברת Alfred Ritter GmbH & Co. KG, אשר משרדה הראשי ממוקם ביישוב ואלדנבוך (אנ') שבמדינת באדן-וירטמברג בגרמניה.

המותג כולל טבלאות שוקולד ריבועיות (בניגוד לצורה המלבנית הנפוצה) במשקל של 100 גרם, שכוללות 16 קוביות שוקולד המסודרות בדפוס של 4 על 4. בשנת 2013 השיקה החברה בנוסף גרסה שבה יש 9 קוביות המסודרות בדפוס של 3 על 3. המותג כולל גם טבלאות גדולות במשקל של 250 גרם וגם קטנות במיוחד במשקל 16.5 גרם, אך הן פחות נפוצות ומגוון הטעמים בהן קטן יותר.

היסטוריה
--------

בשנת 1912, אלפרד ריטר ואשתו קלרה אותה נשא זמן קצר קודם לכן, הקימו מפעל שוקולד בשטוטגרט. מאוחר יותר הם הציגו מותג שוקולד חדש משלהם, בשם: "(Alrika (Alfred Ritter Cannstatt". כשהיקף הייצור גדל והיה צורך בהרחבת המפעל, עברה החברה בשנת 1930 לעיירה ואלנבוך הסמוכה לשטוטגרט. מותג השוקולד "ריטר ספורט" המוכר כיום המיוצר כטבלאות שוקולד ריבועיות הושק בשנת 1932, לאחר שקלרה הציעה לייצר טבלת שוקולד בצורת ריבוע שניתן יהיה להכניסה לכיס של ג'קט מבלי שהיא תישבר. מפעל השוקולד בואלנבוך היה ליד מגרש ספורט. השחקנים והאוהדים נהגו לקחת איתם חטיף שוקולד בכיס הג'קט שהיה נהוג ללבוש אז, למשחקים ולאימונים. עד אז טבליות השוקולד היו מוארכות ונטו להישבר בכיס המעיל. הצורה הריבועית שהגתה קלרה הייתה אמנם קטנה יותר מבחינת השטח אך עבה יותר והתאימה לכיס. ריבוע השוקולד המשודרג קיבל לפיכך את השם "ריטר ספורט".

בעלי החברה נכון לשנת 2017 הם הנכדים של הבעלים המקוריים: אלפרד ט. ריטר ואחותו מארלי הופ-ריטר. בשנת 1990 הם השיקו את פרויקט "Cacaonica" אשר תומך בגידול חקלאי אורגני של קקאו וייעור מחדש של קקאו בניקרגואה. בבעלות החברה תחנת כוח המשתמשת בקוגנרציה, ובנוסף היא גם רוכשת חשמל ממקורות נוספים.

החברה משתמשת במונו-חומרים לייצור חומרי העטיפה של השוקולדים, על מנת לצמצם את הנזק האקולוגי הנגרם מהם. באופן כללי, מוצרי החברה אינם מוכרים באופן רשמי כ"אורגניים" או כמקיימים "סחר הוגן". עם זאת, באפריל 2008 השיקה החברה קו של מוצרים אורגניים בשם "Ritter Sport Bio".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריטר ספורט** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של ריטר ספורט
* ריטר ספורט, ברשת החברתית פייסבוק

* ריטר ספורט, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* ריטר ספורט, ברשת החברתית אינסטגרם

* ריטר ספורט, הבלוג הרשמי
* מוזיאון ריטר ספורט
**מכון אור המערב** הוקם ב-1983, בשם 'בני יששכר', ע"ש רבי יששכר סימוני, גביר ובעל צדקה בקזבלנקה. מטרתו היא הוצאת ספרי מחכמי הפזורה הספרדית – במזרח, צפון אפריקה, ובעיקר מרוקו. כיום שמו העיקרי הוא 'אור המערב'.

התהוות המכון
------------

את המכון הקים הרב מאיר אביטבול, כאשר בראשית שנות ה-80, נוכח כי רק כ-10% מהפרסומים הנדפסים והניתנים להשגה בחנויות הספרים, היו של חכמים קדמונים מהפזורה הספרדית. לאחר ביקורו של הרב מאיר בספריה הלאומית בירושלים, נוכח לדעת כי רוב רובן של היצירות שנכתבו במאות האחרונות בצפון אפריקה ובעיקר במרוקו, כלל לא ראו אור. מלבד זאת, הספרים שראו אור בדפוסים ישנים בכל הפזורה הספרדית (בבתי הדפוס שבבלקן, ומאוחר יותר בא"י ובצפון אפריקה) לא חודשו מעולם והיו בלתי ניתנים להשגה.

הוצאה לאור
----------

לאור עזובה זו, נרתם הרב מאיר בסיוע ידידים והחל לשקוד על הקמת מכון להוצאת ספרי חכמי ספרד. בשנת 1983, ראה אור הספר הראשון של המכון לב אהרן, לרבי אהרן אבן חיים.
בשנת 1993 הוקם מערך המנויים להחזקת המכון. ידידי המכון המעוניינים לתמוך בפעילותו, משתתפים בדמי מנוי, ומקבלים לביתם לכל הפחות 6 ספרים חדשים בשנה, בהוצאת המכון. בהסכם זה יש גם מעין התחייבות של המכון בההדרת והו"ל של כמות ספרים נכבדת מדי שנה.

המכון מוציא לאור גם ספרים של מחברים בני דורנו, הקשורים בעיקר בנושאי פסיקות חכמי המזרח ומרוקו. ספרים שנמצאו מתאימים זוכים לחסות המכון.
המכון עוסק גם בהוצאת ספרי יסוד, כמו סידורי תפילה בנוסחאות שונות, מחזורים, חומשים, זמירונים, ברכונים, כתובות, מזכרות ועוד.

עד לשנת 2019, הוציא המכון לאור קרוב ל-400 ספרים[דרוש מקור], המספר הגדול ביותר של ספרי חכמי ספרד שראו אור במכון אחד.

בין ספרי המכון ניתן למנות את הסדרות: **ספרי רבי אהרן אבן חיים** (לב אהרן על נביאים - תשמ"ד, קרבן אהרן על תורת כהנים - תשע"א), **ספרי רבי יהודה עייאש** (רבה של אלג'יר, בית יהודה, שבט יהודה ומטה יהודה), **ספרי רבי יוסף משאש** (אוצר המכתבים, מים חיים, נחלת אבות (תשע"ה) ועוד), **מקדש מלך** (רבי שלום בוזגלו, ביאור על הזוהר, תשנ"ה), **ספרי הרב פרופ' שלמה טולידאנו** (דברי שלום ואמת, תשס"ב – תשע"ד, ב' חלקים, תשובות לערעורים על מנהגי מרוקו וצפ"א, ועוד), **ספרי היסטוריה וביוגרפיות** (מלכי רבנן, נר המערב, אבן דנאן 1000 שנות היסטוריה, ועוד) ועוד.

הספרייה הספרדית
---------------

כדי שספרי המכון או כל ספרי חכמי הספרדים יהיו ניתנים להשגה ולעיון בכל רגע נתון, הוקמה ב-1985 הספרייה הספרדית. במקום ניתן לרכוש ולעיין בלמעלה מ-6,000 ספרים. דרך אתר הספרייה ניתן להזמין ספרים הקיימים במלאי לישראל או מחוצה לה. משכנה של הספרייה כיום, בשכונת הבוכרים.

ירחון אור המערב
---------------

בשנת תשמ"ח החל המכון לפרסם את ירחון 'אור המערב', 'ירחון תורני למורשת יהדות המערב'. התפרסמו בו בעיקר דיונים בהלכה ומנהג, מאמרי ביוגרפיה, וחידושים מכתבי יד. בשנת תשע"ה חודש כרבעון, ונכון ל-2019 ראו אור 23 גליונות.

קישורים חיצוניים
----------------

* אור המערב, ברשת החברתית פייסבוק
* אור המערב, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

הערות שוליים
------------

1. ↑  בין שנות ה-50 ל-80, שנות העלייה והקליטה של יהודי המזרח, כמעט ולא נרשמה בישראל פעילות של ההדרה/הוצאה לאור של ספרי חכמי ספרד הקדמונים. כתוצאה מכך, בשנים הללו אחוז הלימוד בספרי אחרוני ספרד, ושיעור הציטוטים מהם בספרות התורנית, היה זניח ביותר.
2. ↑  בכל ספר היוצא לאור נדפסים כל שמות המנויים.
**ספר אוצר ויכוחים** הוא אסופה של ויכוחים בין יהודים לנוצרים לאורך הדורות. אסופת הוויכוחים לוקטה על ידי יהודה דוד אייזנשטיין ופורסמה על ידיו בניו יורק בשנת 1922. בשנת 1969 הודפס הספר בשנית בירושלים. בנוסף לכך הודפס הספר בשנת 1996 על ידי המוסד לעידוד לימוד התורה בירושלים.

אסופת הוויכוחים כוללת שני חלקים.

חלק א
-----

החלק הראשון כולל את ספרו של יוסף בן מתתיהו 'נגד אפיון' ובעיקר ויכוחים מימי הביניים בין יהודים לנוצרים. ויכוחים אלו נכפו על יהודים על ידי הממסד הכנסייתי והמלוכה. לרוב נאלצו חכמים יהודיים בולטים להתווכח עם יהודי מומר אשר ניצל את שליטתו היחסית במקורות היהודים על מנת להקשות על חכמים אלו. כך למשל, נאלצו רבי יחיאל מפריז ואחרים להתעמת עם תלמידו לשעבר של רבי יחיאל מפריז, ניקולס דונין. גם פאבלוס כריסטיאני אשר התווכח עם הרמב"ן בויכוח ברצלונה היה מומר. לצד הוויכוח של יוסף בן מתתיהו עם אפיון והוויכוחים בימי הביניים, מצויים אף מספר ויכוחים מהעת החדשה ובהם חלופת מכתבים בין משה מנדלסון לכומר נוצרי בן דורו.

חלק ב
-----

החלק השני כולל מאמרים הדנים בתולדותיו של ישו הנוצרי ובאמיתותה של הברית החדשה. כמו כן, החלק השני מכיל גם התמודדות עם שנאת ישראל ואנטישמיות מודרנית. כך למשל מובאים בספר קורות המאבק של יהודים בארצות הברית כנגד התעמולה האנטישמית שהפיץ הנרי פורד. 

חלק זה בעצם מהווה סוג של ויכוח יזום על ידי יהודים עם הנצרות וגורמים אנטישמיים בארצות הברית של ראשית המאה העשרים. את האפשרות לפרסם בגלוי מקורות אלו צריך לייחס לחופש הדת בארצות הברית. אייזנשטיין עצמו כותב בהקדמה לספר זה (עמ' 6): 

> 
> **"עתה תהילה לאל נוכל לעמוד במרחב נגד מגדפינו ולענות אותם דבר"**
> 
> 
> 
> 

עם זאת, במקום אחר (בהקדמה לאוצר פירושים וציורים להגדה של פסח) טרח איזנשטיין להדגיש שגם בארצות הברית, למרות שוויון הזכויות לו זוכים היהודים, עדיין מדובר בגלות ולא בהתגשמות המאוויים הלאומיים של עם ישראל כעם.

קישורים חיצוניים
----------------

* יהודה דוד אייזנשטיין, **אוצר ויכוחים**, באתר היברובוקס
* מקבץ פרוטוקולים של ויכוחים מתוך חלק א של הספר 'אוצר ויכוחים' אשר מופיעים באתר 'דעת'
* 
* אוצר ויכוחים, באתר OCLC (באנגלית)