recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
המונח "כפיות" מפנה לכאן. לערך העוסק בכלי האכילה, ראו כפית.
חבורת חתלתולים בשנת כפיות
וריאציה של יחסי מין בתנוחת הכפיות
תנוחת "**כפיות**" (באנגלית: **Spooning**) היא תנוחת שכיבה זוגית (או קבוצתית; המשמעות היא לרוב בהקשר של שני אנשים), שבה נחים על הצד כשגבו של האחד מופנה אל חזיתו של השני, שיכול כך לחבק אותו במצב אופקי. הדבר מזכיר סידור כפיות באגד זו לצד זו, כשהחלק הקמור של האחת נכנס בהתאמה בחלק הקעור של זו שמאחוריה. התנוחה משמשת לרוב בעת שינה זוגית, כשהצד החיצוני "מקפל" בתוכו את הצד הפנימי, בתנוחה עוברית-למחצה, ו"מגונן" עליו בעת השינה. תנוחה כזו גם מאפשרת את שטח-המפגש המרבי בין גופם של שני השותפים לשינה, כשאיברים רבים באים במגע זה עם זה. מסיבה זו היא נושאת דימוי של קרבה, אינטימיות והרמוניה.

פעמים רבות, בעוד שהצד הפנימי חש בנוח ויכול להירדם בקלות, הצד החיצוני מתקשה לחוש בנוח. בין היתר, במצב שבו הזרוע מונחת מתחת לגופו של האדם הישן לפניו, כחלק מהחיבוק, משקל גופו לוחץ על היד ומקשה על ההירדמות. בנוסף, היות שפניו של הצד המחבק מופנים אל עורפו של הצד המחובק, זרימת האוויר אל פיו ואפו של הצד החיצוני אינה תמיד חופשית ומלאה.

תנוחת מין
---------

מלבד ההקשר של התנוחה כתנוחת שינה, היא נפוצה גם כתנוחה מינית. כאן, הצד החיצוני יהיה לרוב גבר שמחדיר - בשכיבה על הצד - את איבר מינו לאיבר מינה של אישה או לפי הטבעת של גבר או של אישה. במקרים רבים הצד הפנימי מרים מעט את רגלו העליונה אל מעבר לרגלו של הצד החודר, וכך מקל עליו. גם במצב זה, כמו בשינה, החזה של הצד החיצוני יכול להיות צמוד אל גבו של הפנימי, וכך להביא אינטימיות פיזית; אולם יש ורק האגנים מחוברים. התנוחה מכונה גם "תנוחת 99".

ראו גם
------

* דוגי סטייל
* 69 (תנוחה)
* התנוחה המיסיונרית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תנוחת כפיות** בוויקישיתוף
* ידידיה ארגמן, תנוחת כפיות: הדבר הכי קרוב לגבר בהריון, באתר ynet, 24 ביוני 2008
* ד"ר איתי גל, מחקר: מה תנוחת השינה אומרת על הזוגיות שלכם, באתר ynet, 19 באפריל 2014
* נטעלי גבירץ, ישנים בכפיות? אתם תחיו יותר שנים, באתר מאקו, 13 ביוני 2012
**תחנת פירנצה סנטה מריה נובלה** (באיטלקית: **Stazione di Firenze Santa Maria Novella** או **Firenze SMN**) היא תחנת הרכבת המרכזית של פירנצה ואחת החשובות באיטליה, היא משרתת כ-59 מיליון נוסעים בשנה בקווים לאומיים, בינלאומיים ופרבריים ומהווה מוקד לתחבורה הציבורית העירונית של פירנצה. התחנה ממוקמת במרכז העיר העתיקה, סמוך לכנסיית סנטה מריה נובלה ומכאן שמה. מבנה התחנה, שנחנך על ידי מוסוליני ב-1934 הוא אחד המבנים החשובים באדריכלות האיטלקית המודרניסטית. התחנה משרתת את קווי הרכבת הארצית המהירה פירנצה-רומא, פירנצה-בולוניה ופירנצה-ונציה, קווי הרכבת הרגילה פירנצה-לוקה ופירנצה-פיזה-ליבורנו ועוד.

היסטוריה
--------

ב-1932 הוכרז על תחרות לתכנון תחנת רכבת בפירנצה שתהיה סמוכה למרכז העתיק ותחליף את תחנת לאופולדה המיושנת (תחנה זו, מהראשונות באיטליה, הוקמה ב-1844 ותוכננה על ידי רוברט סטיבנסון, בנו של ג'ורג' סטיבנסון, ממציא הרכבת). בתחרות זכתה קבוצת האדריכלות הטוסקנית ("Gruppo Toscano"). תבנית המבנה המוצע, ממבט על, היא כשל פסקס, סמל התנועה הפשיסטית האיטלקית. אולם המבנה עצמו אינו מעוצב בדומה למבני האדריכלות הפשיסטית, אלא מודרניסטי ופונקציונלי, בקווים נקיים ופשוטים בהשראתם של אדריכלים מהאסכולה הוינאית כיוזף הופמן (Josef Hoffmann) או ולטר גרופיוס ואדריכלים מודרניסטים כלה קורבוזיה ואף פרנק לויד רייט. 

למרות הבנייה בבטון מזוין, פלדה וזכוכית חזית המבנה הפונה אל הרחוב מצופה באבן פלורנטינית (pietra forte), כמחווה לבנייני העיר. תקרת אזור הנוסעים בנויה מקורות פלדה, עם חלונות גדולים המאירים אותה בשפע של אור טבעי. באזור הנוסעים אין עמודים או תמיכה, דבר המקנה תחושת מרחב.

אזור הרציפים לא תוכנן על ידי הקבוצה הטוסקנית אלא על ידי משרד התחבורה האיטלקי.

ליד רציף מספר 16 מוצב לוח זיכרון לזכר הרכבות שיצאו מתחנה זו והובילו את יהדות פירנצה אל מחנות הריכוז בתקופת השואה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תחנת פירנצה סנטה מריה נובלה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של תחנת פירנצה סנטה מריה נובלה (באיטלקית)
* באתר תחנות הרכבת האיטלקי (באיטלקית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007290555205171
* LCCN: sh94002582

 |
**עאדל שיחי** (בערבית: **عادل شيحي**, בצרפתית: **Adil Chihi**, נולד ב-21 בפברואר 1988 בדיסלדורף שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן מרוקאי-גרמני המשחק בעמדת הקשר. שיחי שיחק לאורך רוב הקריירה שלו בפ.צ. קלן.

קריירת מועדונים
---------------

שיחי נולד בדיסלדורף שבגרמניה, ובנעוריו שיחק בפורטונה דיסלדורף ובפ.צ. קלן, שם החל לשחק בקבוצת המילואים של פ.צ. קלן עונת 2005/06. שיחי העביר בפ.צ. קלן תשע עונות רצופות, כאשר בעונת 2006/07 תפס מקום חשוב בקבוצה הבוגרת, אך המשיך לשחק לעיתים גם בקבוצת המילואים. בעונת 2007/08 העפילו שיחי ופ.צ. קלן מהבונדסליגה השנייה אל הבונדסליגה, כאשר הקבוצה סיימה במקום השלישי בבונדסליגה השנייה. שיחי וקלן שיחקו בבונדסליגה במשך ארבע עונות רצופות, את כולן סיימו בחלק התחתון של הטבלה. בעונת 2011/12 נשרה קלן לבונדסליגה השנייה. בעונת 2012/13 כשלה הקבוצה לחזור לבונדסליגה, ושיחי היה אחד השחקנים המובילים בקבוצה. בעונת 2013/14, חזרו שיחי וקלן לבונדסליגה כאשר סיימו במקום הראשון בבונדסליגה השנייה. עם זאת בעונה זו שיחי מיעט מאוד לשחק. בתום עונת 2013/14 עזב שיחי את קלן לאחר שצבר 130 הופעות ליגה והבקיע 20 שערים, וחתם בפולהאם בהעברה חופשית, אך כמעט שלא שיחק במועדון, ובתחילת 2016 חתם באסתקלאל טהראן מליגת העל האיראנית, בחוזה עד לתום העונה.

בקיץ 2016 חתם שיחי בפ.ס.וו. פרנקפורט מהליגה הגרמנית השלישית.

קריירה בינלאומית
----------------

שיחי ערך את הבכורה בנבחרת מרוקו בשנת 2008, במשחק ידידות מול נבחרת בנין, אך לא זומן עד כה לטורניר גדול, נכון לאפריל 2016.

תארים
-----

עם פ.צ. קלן:

* אליפות הבונדסליגה השנייה: 2013/14

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עאדל שיחי** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**קמה ורדי** (נולדה ב-13 ביוני 1989) היא מוזיקאית, זמרת, כותבת שירים ומלחינה ישראלית.

קריירה מוזיקלית
---------------

ורדי החלה את דרכה בעולם המוזיקה בגיל 17.  

יחד עם חברתה אלה דניאל (סולנית ה - 'Betty Bears') והזמרת הצעירה סשה בויסן הקימה את הרכב הפולק-קברט - 'La La Cravat'. ההרכב פעל כמופע רחוב ברחבי בריטניה ובצרפת, הקליט אלבום ביתי אחד והתפרק.

כשחזרה לישראל בגיל 19, מלווה בבן זוגה דייוויד מק'קירי, הם הקימו את ההרכב החשמלי 'The JackBand Blues' והקליטו חמישה אלבומים ביתיים.

את אלבום הסולו הראשון שלה '**ForgetMeNot'**, בהפקת אודי נאור, הוציאה ורדי ב-2012.

אלבומה השני, **"סוף מערב - Satchel"**הוא E.P כפול, חציו באנגלית וחציו בעברית, בהפקת דן זייתון, והוא יצא תחת הלייבל נענע דיסק. האלבום מומן במלואו בתמיכת הקהל באתר מימון ההמונים הדסטארט, דרכו גייסה ורדי 40,000 ש"ח.

בשנת 2013 השתתפה ורדי בעונה הראשונה של הגרסה הבריטית של התוכנית "The X Factor".

דיסקוגרפיה
----------

| שם אלבום | יצא בשנת | חברת תקליטים |
| --- | --- | --- |
| ForgetMeNot‏ | 2012 |
| Satchel‏ | 2016 | נענע דיסק |
| סוף מערב | 2016 | נענע דיסק |
| Moonticket‏ | 2020 |

חיים אישיים
-----------

ורדי נולדה בירושלים וילדותה עברה בכפר ויתקין, בסקוטלנד, בהרצליה ובמצפה מתת שבגליל העליון; למדה בחינוך ביתי ובבית-הספר הדמוקרטי תפן. כשהייתה בת 15 עזבה את הלימודים ואת בית משפחתה שבצפון ונדדה ברחבי הארץ; בגיל 17 טסה לאנגליה, שם גרה בלונדון ובחווה בדורסט לסירוגין, כשהיא מופיעה ומקליטה עם הרכב הרחוב הקברטי "La La Cravat". כשהייתה בת 19 חזרה ורדי לישראל, ומאז היא חיה ופועלת בתל אביב.

משפחה
-----

ורדי היא בתה השנייה של האמנית רוני טהרלב, נכדתם של הפזמונאי יורם טהרלב והמשוררת נורית זרחי, ונינתם של הסופר ישראל זרחי והמחזאי חיים טהרלב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קמה ורדי** בוויקישיתוף
* קמה ורדי, ברשת החברתית פייסבוק
* קמה ורדי, באתר שירונט
* קמה ורדי, באתר אייטונס (באנגלית)
* קמה ורדי, באתר ספוטיפיי
* קמה ורדי, באתר בנדקמפ
* גילוי מרעיש: קמה ורדי מוציאה אלבום סולו ראשון בקופסת גפרורים, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2012
* בן שלו על אלבומה השני של קמה ורדי, באתר הארץ, 27 באוקטובר 2016
* סטרים בכורה + ריאיון עם קמה ורדי לרגל צאת אלבומה השני ב'קולומבוס' 5 בספטמבר 2016
* נדב גליק, נכדתם של יורם טהרלב ונורית זרחי הולכת בדרכם ומגיעה לפלייליסט, באתר Xnet‏, 26 ביוני 2019
* הג'קבנד בלוז באתר Bandcamp
* קמה ורדי, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  קמה ורדי, באתר Shira Z. Carmel (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007379374205171

 |
**רנה מרטין לימה** (בספרדית: **René Martín Lima**; נולד ב-3 בינואר 1985) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר האחורי.

קריירה
------

לימה, בוגר מחלקת הנוער של קבוצת ריבר פלייט, ערך את הבכורה בקבוצה הבוגרת של ריבר פלייט ב- 23 בנובמבר 2003 במשחק הליגה מול צ'קריטה ג'וניורס. הוא שיחק בשורותיה 46 משחקי ליגה והיה שותף לזכייה באליפות הקלאוסורה בשנת 2004. לימה השתייך גם לסגל הנבחרות הצעירות של ארגנטינה אך פציעה שעבר בלמה את התקדמותו.

מינויו של דייגו סימאונה למאמנה של הקבוצה הביא להכללתו ברשימת ההעברות. לימה, שכרטיסו שייך בין היתר לאיש העסקים הישראלי פנחס זהבי, היה מבוקש על ידי מספר קבוצות מהליגה הארגנטינאית ומרחבי דרום אמריקה אך לבסוף בחר להגיע בהשאלה עם תום העונה למכבי חיפה, שקיבלה גם את האפשרות לרכוש את כרטיסו בתום העונה.

ב-4 באפריל 2008, לאחר שסבל מכאבים במשך מספר ימים, נבדק לימה בבית החולים רמב"ם והתגלה כי לקה בסרטן. בעקבות מחלתו עזב לימה את ישראל וחזר לארגנטינה, שם הוסר הגידול מגופו. לאחר שהוסר הגידול ולימה החלים, הוא עבר לשחק בחימנסיה לה פלאטה. לאחר מכן עבר לחימנסיה חוחוי ומשם לארחנטינוס ג'וניורס. לאחר מכן שיחק לימה גם בקבוצת פניקס מאורוגוואי ובקבוצות נוספות בארגנטינה, ובשנת 2012 עבר לשחק בצ'ילה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל, באתר ESPN
**לייקה** (באנגלית: **.Laika Entertainment, LLC**) היא חברת סטופ מושן אמריקאית העוסקת ביצירת סרטים באורך מלא, תוכן פרסומי, וידאו קליפים וסרטים קצרים. החברה נוסדה ב-2005 וממוקמת באורגון שבארצות הברית. ידועה בשל סרטי סטופ מושן באורך מלא שהפיקה קורליין, פארנורמן והקופסונים.

בעבר היו לחברה שתי מחלקות: הראשונה, לייקה אנטרטיינמנט, הייתה אחראית על יצירת סרטים באורך מלא והשנייה הייתה אחראית על תוכן פרסומי. ביולי 2014 החברה הפסיקה את פעילות המחלקה לתוכן פרסומי כדי לרכז את משאביה ביצירת סרטים. המחלקה לתוכן פרסומי פעילה כיום באופן עצמאי תחת השם HouseSpecial.

פעילות
------

 פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. 
פעילותה הראשונה של החברה הייתה בתפקיד הפקה בסרט "חתונת הרפאים" של טים ברטון. צילום סרטה הראשון של החברה, קורליין, ארך שמונה-עשר חודשים אשר לוו בשנתיים של קדם-הפקה. כדי לייצר בובה אחת של הדמות הראשית, נדרשו עשרה אנשים לעבוד עליה במשך כשלושה-ארבעה חודשים.
החל מהסרט "פארנורמן" (2012) החברה החלה לעשות שימוש במדפסות תלת־ממד מיוחדות אשר חסכו זמן ביצירת הדמויות והבעותיהן הרבות, מאחר שיש צורך ליצור ראש שלם עבור כל אחת.

נכון ל-2009, מספר העובדים בחברה עומד על כמאה שמונים איש, וזאת לאחר פיטורים של שישים ושלושה עובדים במחלקת אנימציה ממוחשבת, לאחר שהוחלט להתמקד באופן כמעט בלעדי באנימציית סטופ מושן. מתוך העובדים בחברה כיום ישנם כשלושים במחלקת האנימציה ועוד אחד עשר במחלקה האמנותית.
בבניין החברה ישנם חדרי ענק המוקדשים לסטים של הסרטים המצולמים. התפאורה מוגבהת ומובנות בה דלתות סתרים שמאפשרות לצוות להיכנס לתוך הסט ולהזיז את הדמויות כמעט מכל מקום. לעיתים מכניסים גם אלמנטים נוספים כדי להוסיף לתחושה המציאותית של הסט, כמו לתת לפטריות לגדול עליו או לפזר עלי כרוב ולתת להם להירקב על מנת להגיע למרקם וגוון יותר אדמתי.

בנוסף לעשיית סרטים, לייקה תומכת גם בפעילות התנדבותית וסביבתית, ומפעילה זרוע בשם "סול קורפס" (Soul Corps), המעניקה סיוע התנדבותי ופיננסי לעסקים ללא-רווח אשר תומכים בחינוך לאמנות ובהעשרת הקהילה.
תוכנית נוספת שהם מפעילים, "גאנג גרין" (Gang Green), פועלת למען איכות הסביבה בתוך החברה ובסביבתה, ומעודדת למיחזור ושימוש חוזר. החברה עצמה ממחזרת חומרים רבים, מתוכם עץ, נייר, אלומיניום ומוצרי פלסטיק - כולל שקיות פלסטיק ומוצרי קלקר.
החברה מספקת לעובדים שלה גם תמריצים לשימוש בתחבורה ציבורית ונסיעות משותפות, מספקים להן שני וואנים להתניידות מהבית לעבודה. נוסף על כך, מתקיימות בחברה תחרויות מדי חודש לעובדים שהולכים או רוכבים על אופניים לעבודה, או שנוסעים ביחד במכונית אחת. החברה מנוהלת בידי טראביס נייט, בנו של בעל החברה, פיל נייט.

במרץ 2015 החברה הודיעה על כוונתה להרחיב את האולפנים, על-מנת שיוכלו להגיע להספק של הפקת סרט בשנה.

סרטי הסטודיו
------------

* 2009 - קורליין ודלת הקסמים
* 2012 - פארנורמן
* 2014 - הקופסונים
* 2016 - קובו: אגדה של סמוראי
* 2019 - מיסטר לינק

### סרטים עתידיים

* יער הפרא - TBA
* גובלינים - TBA

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לייקה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של לייקה
* לייקה אנטרטיינמנט במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2009068570
* Trove: 1056293
* VIAF: 307492415
* WorldCat: lccn-n2009068570

 |
**עאליה בנת עלי** (בערבית - **عالية بنت علي بن حسين**; 1911 - 21 בדצמבר 1950) הייתה המלכה האם של עיראק.

חייה
----

עאליה הייתה בתו השנייה של עלי בן חוסיין מחיג'אז, בן השושלת ההאשמית שהיה מלך חג'אז לתקופה קצרה בשנת 1924 ובראשית 1925 ולאחר מכן בילה את ימיו כגולה בבגדאד אצל אחיו, פייסל הראשון, מלך עיראק.

לאחר מותו של פייסל, בספטמבר 1933 התארסה עאליה לבנו, בן דודה ראזי, מלך עיראק,, וזאת כפי הנראה מלחץ פוליטי. השניים נישאו לאחר תקופה קצרה ב-25 בינואר 1934. ב-2 במאי 1935 נולד לזוג בנם פייסל.

ב-1939 מת ראזי בתאונת דרכים ופייסל ירש את כסאו. מכיוון שפייסל הצעיר היה אך בן ארבע כאשר מת אביו, מונה אחיה של עאליה, עבד אל-אילה, כעוצר ועאליה שימשה כמלכה האם. ב-21 בדצמבר 1950 מתה לאחר מאבק במחלת סרטן הרחם ב-1958 נרצח פייסל במהפכה שהוביל עבד אל-כרים קאסם מבלי שהספיק להינשא, ומכיוון שכך הייתה עאליה מלכתה האחרונה של עיראק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עאליה בנת עלי, מלכת עיראק** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  גאזי ארס את בת דודו עלי, דבר, 20 בספטמבר 1933
2. ↑  מלך עירק לחופה, דבר, 28 בינואר 1934
3. ↑  שמחה בבגדאד, דואר היום, 3 במאי 1935
4. ↑  מתה אמו של מלך עיראק, חרות, 22 בדצמבר 1950

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1018479422
* VIAF: 223456909
* WorldCat (עם VIAF): 223456909

 |
**תחנת הרכבת בר גיורא** (השם הקודם, בערבית, עד 1948: **دير الشيخ**, תעתיק: **דיר א-שייח'**, באנגלית: **Deir Esh Sheikh Rail Station**‏) היא תחנת רכבת תפעולית על מסילת הרכבת יפו–ירושלים. מיקום התחנה בערוץ נחל שורק כשני קילומטר צפונית למושב בר גיורא.

היסטוריה
--------

התחנה הוקמה בשלהי המאה ה-19 לאחר שמסילת הרכבת יפו–ירושלים החלה לפעול. נחל קטלב הסמוך שימש כמקור מים לדודי הקיטור של הרכבות שהיו עוצרות בתחנה בזמן השלטון העות'מאני ובימי המנדט הבריטי. עד קום המדינה נקראה התחנה על שם הכפר הערבי הסמוך דיר א-שיח'. בשנות ה-50 שימשה כתחנה תפעולית של רכבת ישראל, גם לאחר שקטרי הקיטור הוחלפו בקטרי דיזל.

בשנות האלפיים, כאשר חודשה מסילת הרכבת יפו–ירושלים, נותר מבנה התחנה ההיסטורי על תילו בסמוך לתוואי המחודש. המועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות דרשה מרכבת ישראל להכליל בפרויקט חידוש המסילה את שחזור מבני התחנה ואלמנטים היסטוריים אחרים בסביבתה (עמודי איתות, עמודי טלגרף, מוטות ויסות המסילה ומתקני מילוי, אחסון והעברת מים), אך הרכבת סירבה.

כיום
----

מסילת הרכבת לירושלים לצד תחנת הרכבת ההיסטורית. המסילה הכפולה משמשת למפגש רכבות
תחנת הרכבת בר גיורא, אוגוסט 2020
נחל שורק בקטע לאחר מפגשו עם נחל רפאים, ניתן לראות את תחנת הרכבת בר גיורא סמוך לשפך נחל קטלב לנחל שורק. על הגדה השמאלית אפשר לראות את נס הרים ואת דיר א-שייח'
המבנים ההיסטוריים של התחנה מתחלקים לשתי תקופות: למרגלות המסילה, בסבך הצמחייה של נחל שורק, ישנם המבנים הקדומים יותר של התחנה שנבנו ונעשה בהם שימוש בשלהי התקופה העות'מאנית. לצד המסילה נמצא המבנה הבולט ביותר במתחם התחנה, שהוקם בימי המנדט הבריטי כמה שנים לאחר מלחמת העולם הראשונה. בסביבות התחנה נמצאים גם שני פילבוקסים שמהם הגנו החיילים הבריטיים על מסילת הרכבת יפו–ירושלים - האחד ממזרח לתחנה והשני ממערב לה.

מתחם התחנה ההיסטורית מיועד לשימור, אך נכון לשנת 2007 המבנה העיקרי של התחנה (מימי המנדט הבריטי) נעול ואטום בלבנים. לאור היעדר הפעילות בתחום השחזור, המועצה לשימור מבנים יוזמת בשיתוף עם המועצה האזורית מטה יהודה תוכנית שבמרכזה תחנות הרכבת ההיסטוריות נחל שורק ובר גיורא. לפי התוכנית, תושבי טל שחר יאמצו את תחנת הרכבת נחל שורק ותושבי בר גיורא יאמצו את תחנת בר גיורא במטרה לפתחן כנקודות משיכה לתיירים.

התחנה משמשת כתחנה תפעולית קטנה של רכבת ישראל כחלק מהקו המחודש לירושלים. בתחנה הוקם מבנה שליטה ובקרה בקרבת התחנה ההיסטורית, ובצמוד לה הונחה מסילה כפולה המאפשרת מפגש רכבות בקו ירושלים-בית שמש.

ראו גם
------

* מסילת הרכבת יפו–ירושלים
* הרכבת המנדטורית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תחנת הרכבת בר גיורא** בוויקישיתוף
* תמונות של התחנה - תמונת לוויין עכשווית של תחנת בר גיורא בתוואי נחל רפאים ותמונה מימי המנדט הבריטי, אתר wikimapia.org

| מסילת הרכבת יפו–ירושלים |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| (יפו) • (ת"א דרום) • כפר חב"ד • לוד • רמלה • (נען) • (נחל שורק) • (סג'ד) •  בית שמש • (בר גיורא) • (בתיר) • (ירושלים – גן החיות התנ"כי) • (ירושלים – מלחה) • (ירושלים)
מקרא: **כתב גדול** - אחת משבע התחנות המקוריות; **(בסוגריים)** - תחנת נוסעים שאינה פעילה כיום | הרכבת לירושלים מטפסת בתוואי נחל רפאיםהרכבת לירושלים מטפסת בתוואי נחל רפאים |

 |
**עאדל עאושיש** (בצרפתית: **Adil Aouchiche**; נולד ב-15 ביולי 2002 בלה בלאן-מני שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת לוריאן.

קריירת מועדונים
---------------

עאושיש גדל במחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן. ב-30 באוגוסט 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על מץ במסגרת הליגה לעונת 2019/2020. ב-5 בינואר 2020 הבקיע את שערו היחיד במדי המועדון, במסגרת הגביע הצרפתי. הוא זכה עם פריז סן-ז'רמן באליפות צרפת ובגביע הצרפתי.

ב-20 ביולי 2020 חתם עאושיש בסנט אטיין מליגת העל הצרפתית. ב-30 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על לוריאן במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2020/2021. ב-20 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד נאנט במסגרת המחזור הרביעי בליגה. הוא ערך 34 הופעות ליגה בעונת 2020/2021, בהן הבקיע שני שערים. בעונת 2021/2022, שהסתיימה בירידה של סנט אטיין לליגה הצרפתית השנייה, ערך עאושיש 35 הופעות ליגה.

ב-1 בספטמבר 2022 חתם בלוריאן.

קריירה בינלאומית
----------------

עאושיש זכה בתואר השחקן המצטיין של טורניר אליפות אירופה עד גיל 17 בשנת 2019.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עאדל עאושיש** בוויקישיתוף
* עאדל עאושיש, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל, באתר ESPN

הערות שוליים
------------

1. ↑  ST ÉTIENNE SIGN ADIL AOUCHICHE באתר Get Football News France, ‏ 20 ביולי 2020 (באנגלית)
**תחנת הסגר לבעלי חיים** היא מכלאה לשמירת בעלי חיים לזמן מוגבל לצורך בדיקה להמצאות מחלות. מדינות רבות מחייבות הכנסת בעלי חיים לתחנת הסגר לזמן של בין 10–30 ימים לצורך מניעת העברת מחלות.

בישראל
------

עוד בימי המנדט הבריטי התקיימו על גבולות ארץ ישראל עשר תחנות הסגר לבעלי חיים, בין השאר בחצר גשר הישנה וצמח. בשנת 1938 הוקמה תחנת הסגר בנמל תל אביב כדי לאפשר ייבוא בקר דרך הנמל החדש.

לאחר הקמת מדינת ישראל מתקיימות תחנות הסגר אזוריות לבעלי חיים ברחבי ישראל, בין השאר בלוד ובחיפה.

בשנת 2015 יש בישראל שתי תחנות הסגר ממשלתיות לבעלי חיים, ברמלה ובחיפה. כן יש באילות ובצופר תחנות הסגר פרטיות הפועלות מסביבות 2005, הקולטות בקר מיובא דרך נמל אילת, בעיקר מאוסטרליה. תחנת הסגר נוספת פועלת במושב דור.
בינואר 2017 קבע בג"ץ כי תחנת ההסגר בעיר רמלה, ששטחה באחריות העיר לוד, תיסגר עד 1/7/2017. החלטה זו הגיעה לאחר שנים רבות של מאבק עיריית רמלה ותושביה.

קישורים חיצוניים
----------------

* תיקים עם חומר על תחנות הסגר לבעלי חיים לפני קום המדינה באתר ארכיון המדינה

הערות שוליים
------------

1. ↑  א. סדומי, פחתה כדאיות יצוא הבקר לאיראן, דבר, 9 באוקטובר 1975
2. ↑  ליקוטים מהדו"ח הממשלתי לשנת 1927, דבר, 22 באוגוסט 1928
3. ↑  בשביתת הבשר, דבר, 25 בדצמבר 1938  
שאלות תל אביב במועצתה, דבר, 15 במאי 1939
4. ↑  ד. גולן, הווטרינארים מתנגדים לבוסים החדשים, מעריב, 8 במאי 1962
5. ↑  נתפס סוחר שקנה בקר חולה, דבר, 13 במאי 1956
6. ↑  מתפשטת מחלת הבקר, מעריב, 5 בינואר 1965
7. ↑  בג"ץ 9488/11 מיטראל בע"מ נ' מדינת ישראל - משרד החקלאות ופיתוח הכפר, סעיף ט"ו
8. ↑  1486/11 בג"ץ 1486/11, עגלי תל שווק בקר בע"מ נ. שר החקלאות
**קמחית האורז** (שם מדעי: *Brevennia rehi*) היא חרק ממשפחת הקמחיתיים, השייכת לעל-משפחה כנימות מגן. שמה העממי קמחית האורז, באנגלית rice mealybug, נגזר מעובדת היותה מזיק קשה לאורז בהודו, פקיסטן ודרום מזרח אסיה.

הכנימה מתפתחת בעיקר על צמחים ממשפחת הדגניים (48 צמחים פונדקאים), אך נמצאה גם על 3 פונדקאים בני משפחת הגמאיים, ופונדקאי אחד של הסמריים. כנימה זאת נפוצה באזורים הטרופיים והסוב-טרופיים של אסיה, אמריקה ואוסטרליה. באזור הים התיכון היא נרשמה עד כה מישראל, מצרים ועיראק.

הכנימה מאלחת את צמחי הדשא מתחת לנדן של העלים. נקבה בוגרת צבעה חום צהבהב עד סגול בהיר, והיא מכוסה בפתיתים של שעווה לבנה.

בישראל נמצאה הכנימה מאלחת ומזיקה (ראו תמונה) לדשא דרבן (*Dactyloctenium australe*), בדשאים בניר דוד, תל אביב, רחובות וגדרה. הנזק מתבטא תחילה בהצהבה של העלים ולאחר מכן בהתייבשותם.

ביבליוגרפיה
-----------

* Ben-Dov, Y. 2008. The rice mealybug, Brevennia rehi (Lindinger, 1943): new synonyms, and new distribution records (Hemiptera. Coccoidea, Pseudococcidae). Bulletin de la Société Entomologique de France 113 (1): 85-88.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* GBIF
 |
**לימאי** (בספרדית: **Río Limay**) הוא נהר בפטגוניה הארגנטינאית. מוצאו באגם נאוול ואפי בהרי האנדים, וקצהו כ-380 ק"מ צפונית-מזרחית משם, בסמוך לעיר נאוקן, שם הוא מתמזג עם נהר נאוקן, ונשפך לריו נגרו. לאורך כל אורכו, מהווה הנהר את הגבול בין הפרובינציות נאוקן וריו נגרו. בנוסף לאגם נאוול ואפי, מזינים את נהר לימאי מספר נהרות, ובהם טְרָפוּל, קוֹז'וֹן קוּרָה ופִּיקוּן לֶאוּפוּ.

לאורך הנהר חמישה סכרים, המשמשים תחנות כוח הידרואלקטריות. בתחנות אלה מיוצר למעלה מרבע מהחשמל בארגנטינה כולה. הקמת הסכרים הביאה ליצירת אגמים גדולים: אָלִיקוּרָה, פְּיֶידְרָה דֶל אָגִילָה ואֶסֶקְיֶיל רָאמוֹס מֶקְסִייָה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **נהר לימאי** |

* סכר אליקורהסכר אליקורה
* מעבורת חוצה את הנהר בוויז'ה ז'נקיןמעבורת חוצה את הנהר בוויז'ה ז'נקין
* צילום לווין של אגם אסקייל ראמוס מקסייה, ליד סכר אל צ'וקוןצילום לווין של אגם אסקייל ראמוס מקסייה, ליד סכר אל צ'וקון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007529222605171
* LCCN: sh85076995
* VIAF: 315526426
* WorldCat (עם VIAF): 315526426

 |
**תחנת המטרו שער הזהב** (באוקראינית: **Золотi ворота**) היא תחנת רכבת תחתית בקו מס' 3 ("הקו הירוק") של הרכבת התחתית של קייב, הממוקמת בסמוך לשער הזהב של קייב במרכז העיר. התחנה, שנחנכה ב-31 בדצמבר 1989, נמנית עם היפות והמפוארות בעולם.

אולם מפלס הביניים
התחנה מקושרת במנהרת הולכי-רגל לתחנת "תיאטרלנה" של קו 1 ("האדום") ועומקה כ-95 מטרים. בשל חוסר האפשרות ליצור גרם דרגנוע יחיד לעומק זה, התחנה בנויה עם מפלס-ביניים בעומק 35 מטרים. התחנה מעוצבת לפי עיצוב פנים של כנסיות מתקופת רוס של קייב (המאה ה-11 לערך) ומעוטרת ב-80 פסיפסים.

היסטוריה
--------

הקמת הקו השלישי של הרכבת התחתית של קייב החלה בפברואר 1983. על אף שהקו תוכנן להיפתח ב-1986, הקמתו התעכבה בשל המשבר הכלכלי בברית המועצות של אותה תקופה. הקו נפתח ב-31 בדצמבר 1989 וכלל שלוש תחנות, כאשר שער הזהב היא הצפונית שבהן. חפירת התחנה החלה בנובמבר 1987 ונמשכה כשנה. על-אף שהתחנה הושלמה מבחינה תפעולית במועד פתיחת הקו, עד 1 במאי 1990 היא הייתה נגישה רק דרך המנהרה מתחנת תיאטרלנה, כיוון שהעבודות בה טרם הושלמו. במהלך שנות ה-90 פותח הקו צפון-מערבה.

עיצוב
-----

במפלס הרכבת, התחנה היא צינור המכיל אולם מרכזי ושני מעברי-צד, עבור רציפים לכל אחד מכיווני התנועה. בין האולם המרכזי למעברי הצד נמתחת שדרת עמודים וקשתות. המעבר באולם המרכזי, עם עמודיו המאסיביים והנמוכים וקשתותיו בצורת חצי-עיגול, מעניק רושם של הליכה בחלל רומנסקי. תקרת האולם המרכזי, בצורת קמרון חצי-חבית, מחופה בשיש לבן, אותו חוצות רצועות פסיפס הנתונות במסגרת לבנים. בתקרת האולם המרכזי קבועות נברשות ענק הממוקמות בין כל שתי רצועות-פסיפס. אולם מפלס הביניים מואר בנברשות דומות בעיצובן, אך קטנות יותר. רצפת החלל עשוי גרניט אפור.

הכיתוב נעשה בגופן המדמה כתב-יד רוסי עתיק.

עבודות הפסיפס
-------------

80 יצירות הפסיפס מעשי ידיהם של האמנים הריהורי קורין וולודומיר פדקו מתארות תמונות מן ההיסטוריה של רוס של קייב בימי הביניים, דמויות קדושים ומבני כנסיות. רבים מן המוטיבים מבטאים רגשות אוקראינים-לאומיים ונעשו עוד טרם פירוק ברית המועצות, דבר שהיה אסור באותה עת.

הפסיפס המרכזי, מעל היציאה לגרם הדרגנוע המוביל ליציאה מן התחנה, מתאר את דמותו של פטרון העיר, המלאך מיכאל. בקצה התחנה מצויה דמותו של ג'ורג' הקדוש, פטרונה של מוסקבה, בירת ברית המועצות בעת הקמת התחנה.

גלריית תמונות
-------------

* דיוקן יארופולק השני, נסיך קייב על אחת הקשתות ונברשת-תקרה ברקעדיוקן יארופולק השני, נסיך קייב על אחת הקשתות ונברשת-תקרה ברקע
* המלאך מיכאל מעל היציאההמלאך מיכאל מעל היציאה
* שם התחנה בגופן רוסי עתיקשם התחנה בגופן רוסי עתיק

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תחנת המטרו שער הזהב** בוויקישיתוף
* על התחנה (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מס' 25 ברשימת 89 תחנות המטרו היפות בעולם
2. ↑  התחנה היפה ביותר בקייב
3. ↑  אחת מ-20 התחנות היפות בעולם
4. ↑  מספר 17 בעולם, לפי סקר Business Insider
**תחנת הרכבת אדינבורו וייברלי** (באנגלית: **Edinburgh Waverley railway station**) היא תחנת הרכבת הראשית של אדינבורו, בחבל סקוטלנד, בממלכה המאוחדת. התחנה היא השנייה בגודלה בסקוטלנד לאחר תחנת הרכבת גלאזגו מרכז והיא משמשת כתחנת קצה לרוב הקווים היוצאים מתחנת קינגס קרוס בלונדון, בהם קו האקספרס "הסקוטי המעופף", ולקווים מהירים מערים רבות באנגליה.

היסטוריה
--------

בשנות השלושים של המאה התשע-עשרה הוצעו הצעות לקווי רכבת מגלזגו, שיסעו לאורך גני העיר אל התחנה שתוקם בעמק שבין העיר העתיקה של אדינבורו לרובע בונינגטון, אך אגודת "בעלי רחוב פרינסס", שהשקיעה מיליוני דולרים בפיתוח גני העיר התנגדה בתוקף למסילת הרכבת שתהרוס את הגנים, ותבעו את חברת הרכבת, למרות תביעתם המסילה בין אדינבורו וגלאזגו נפתחה לבסוף בשנת 1842, אבל האגודה המשיכה לתבוע את חברת הרכבת ולאחר כשנתיים הושג ההסכם שבו חברת הרכבת תאלץ לחפור מנהרה מתחת לגנים והאגודה תשלם לחברה 2,000 ליש"ט.

בשנת 1868 רכשה חברת הרכבת של צפון בריטניה את התחנה, הרסה אותה ובנתה במקומה תחנה בסגנון וויקטוריאני הקיימת עד היום. מאז משמשת התחנה חברות נוספות: חברת הרכבת של צפון בריטניה, וירג'ין רייל, וחברת הרכבות הלאומית של בריטניה.

גלריה
-----

* רציפי התחנה במבט מלמעלהרציפי התחנה במבט מלמעלה
* בניין התחנה במבט מלמעלהבניין התחנה במבט מלמעלה
* רכבת עוצרת בתחנהרכבת עוצרת בתחנה
* רציפי התחנהרציפי התחנה
* רציף מחוץ למבנה התחנה רציף מחוץ למבנה התחנה
* הכניסה לתחנההכניסה לתחנה
* פנים אולם הנוסעיםפנים אולם הנוסעים
* גג אולם הנוסעיםגג אולם הנוסעים
* רציף בתוך מבנה התחנה רציף בתוך מבנה התחנה
* רציף קצה בתחנה רציף קצה בתחנה
* מונית עוצרת בכניסה לתחנהמונית עוצרת בכניסה לתחנה

לקריאה נוספת
------------

* Glen, Ann (2013). *Edinburgh Waverley*. Lily Publications Ltd. (UK). ISBN 9781907945250. OCLC 858090434.
* Meighan, Michael (2014). *Edinburgh Waverley Station Through Time*. Amberley Publishing. ISBN 9781445622163. OCLC 883514283.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תחנת הרכבת אדינבורו וייברלי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של תחנת הרכבת אדינבורו וייברלי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007417338605171
* LCCN: sh2015002949

 |
**וינסנט ק. סנואוברגר** (באנגלית: **Vincent K. Snowbarger**; נולד ב-16 בספטמבר 1949) הוא פוליטיקאי לשעבר ומשפטן אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת קנזס במשך תקופת כהונה אחת, בין השנים 1997–1999. סנואוברגר חבר המפלגה הרפובליקנית.

ביוגרפיה
--------

סנואוברגר נולד בקאנקקי (אנ') שבצפון-מזרח אילינוי. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת דרום נצרת (Southern Nazarene University) בשנת 1971 עם תואר ראשון, ובשנת 1974 השלים באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין לימודי תואר שני. כעבור שלוש שנים, ב-1977, קיבל תואר שני נוסף במשפטים, אחרי שלימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קנזס הגיעו לידי גמר. לזמן מה אף היה פרופסור במוסד להשכלה גבוהה בשם "MidAmerica Nazarene University", השוכן באוליית'ה. בשנים 1977–1996 עבד כעורך דין בקליניקה משפטית פרטית וכפרופסור חבר.

משנת 1985 ועד 1996 היה חבר בית הנבחרים של קנזס וייצג מחוז בחירה שבסיסו באוליית'ה. בין השנים 1992–1996 הוא היה מנהיג סיעת הרוב בבית הנבחרים המדינתי. הוא נבחר אל הקונגרס של ארצות הברית ב-1996, והחל לייצג את מחוז הקונגרס השלישי של קנזס בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא הושבע לתפקידו בינואר 1997, והחליף את ג'ן מאיירס שפרשה לאחר תריסר שנים.

אף על פי שבאורח היסטורי מחוז הקונגרס השלישי של קנזס הוא מעוז רפובליקני ברור, באופן מסורתי הרפובליקנים במחוז נחשבו למתונים. עם זאת, לסנואוברגר היה דפוס הצבעה שמרני במובהק, במיוחד בסוגיות הנוגעות לחברה ולכלכלת ארצות הברית. בבחירות 1998, יריבו מהמפלגה הדמוקרטית והתובע המחוזי לשעבר במחוז ג'ונסון, דניס מור, תייג את סנואוברגר כשמרני יתר על-המידה תוך ניצול הפיצול האידאולוגי בתוך המפלגה הרפובליקנית בין השמרנים למתונים. ביום הבחירות הכלליות גבר מור על סנואוברגר בפער של כארבעה אחוזים מקולות הבוחרים.

במהלך נשיאותם של ג'ורג' ווקר בוש וברק אובמה בשנים 2002–2013, סנואוברגר מילא תפקידים שונים בתאגיד עירבון קצבאות הפנסיה (Pension Benefit Guaranty Corporation), סוכנות ממשלתית בבעלות הממשלה הפדרלית של ארצות הברית. הוא שימש כמנהל בפועל של הסוכנות פעמיים בזמן שנשיא ארצות הברית מינה מנהל חדש. הוא שימש גם כסגן מנהל לענייני תפעול (2009–2012) ויועץ בכיר למדיניות חוץ (2012–2013).

בין השנים 2013-2016 היה פעיל בעסקי הנדל"ן. מאז 2016 הוא בגמלאות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וינס סנואוברגר** בוויקישיתוף
* וינס סנואוברגר באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  וינס סנואוברגר באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* US Congress: S000662

 |
ברפואה, **מדד הזהב** (באנגלית: **gold standard test**) היא בדיקת אבחון הנחשבת למדויקת ביותר בנמצא לקביעת קיומה של מחלה. בהרחבה, מדד כזה יתן תמיד תשובה מדויקת לשאלה בינארית בכל תחום, לאו דווקא ברפואה.

למדד זהב תאורטי יש רגישות של 100% וסגוליות של 100% (אם אין מדד כזה הרי שהכינוי יוכל להתייחס למדד הקרוב ביותר לכך), כלומר הבדיקה תזהה את כל החולים כחולים ואת כל הבריאים כבריאים ללא תוצאות חיוביות שגויות או שליליות שגויות.

לרוב מדדי זהב אינם אפשריים או בעייתיים לביצוע במסגרת אבחון חולים. חלקם יקרים ומורכבים לביצוע, אחרים מסוכנים וכרוכים בתהליכים פולשניים כמו ניתוחים או ביופסיות וחלקם נערכים בצורה שאינה מאפשרת טיפול יעיל כמו בדיקה הכוללת מעקב לאורך זמן או נתיחה שלאחר המוות. את מדדי הזהב מחליפות בקליניקה הפרקטית בדיקות אבחון אחרות, מעשיות יותר, שרמת דיוקן ויכולת הניבוי שלהן מוערכות ביחס למדדי הזהב.

כאשר נמצאות בדיקות אבחון מדויקות יותר ממדדי הזהב הקיימים, הן מחליפות אותם והופכות למדדי הזהב החדשים.

ראו גם
------

* דיוק ונכונות

לקריאה נוספת
------------

* אורי גבאי, **אפידמיולוגיה קלינית, אבחון, אמצעי אבחון ואסטרטגיית האבחון**, Virtual TAU, אוניברסיטת תל אביב
**מדד גליסון** (Gleason Score) - מדד להערכת ממאירות סרטן הערמונית על פי מאפיינים היסטולוגיים. ערכי גליסון מאפיינים את מצב הרקמה התאית בסולם של 1 - 5. ערכים 1 - 2 מאפיינים רקמה בעלת רמת התמיינות גבוהה ולכן דומה לרקמה הבריאה, ערכים 4 - 5 מאפיינים רקמה בעלת רמת התמיינות נמוכה ולכן אופיינית לגברים בעלי צורה אגרסיבית של סרטן הערמונית, ערכים אלו מגבירים את החשד שהמחלה התפשטה אל מעבר לבלוטת הערמונית. מדד גליסון הוא סכום של שני הערכים השכיחים ביותר ברקמה לכן מדד גליסון נע 2 ל-10. לרוב המדד נכתב כשני מספרים כאשר הערך השכיח נכתב משמאל.

ערכי גליסון-

* **רמה 1**: הרקמה הסרטנית דומה לרקמה נורמלית, בלוטות ההפרשה בערמונית קטנות ומקובצות בצברים.
* **רמה 2**: בלוטות ההפרשה עדיין מקובצות אך הן גדולות יותר ומרוחקות יותר אחת מן השנייה.
* **רמה 3**: ברקמה בלוטות אך התאים כהים יותר, חלק מן התאים עזבו את הבלוטות וחדרו לרקמת הסובבת.
* **רמה 4**: ברקמה מעט בלוטות ניתנות לזיהוי, תאים רבים ברקמה הסובבת.
* **רמה 5**: אין בלוטות מוגדרות, תאים מפוזרים ברקמה הסובבת.

לשם קביעת מדד גליסון יש לבצע ביופסיה בבלוטת הערמונית החשודה על ידי החדרת מחט לערמונית דרך פי הטבעת או לחלופין לבדוק ערמונית שלמה שהוצאה בניתוח (רדיקל פרוסטטקטומי). הדוגמאות מודבקות לזכוכית נושא, נצבעות בצביעה היסטוכימית (לרוב H&E) ונבחנות את באופן מיקרוסקופי על ידי רופא פתולוג.

חשיבותו הרפואית של ערך גליסון
-----------------------------

סרטן הערמונית היא המחלה הסרטנית הנפוצה ביותר בגברים בעולם המערבי. בניגוד לסוגים אחרים של סרטן, מאופיין סרטן הערמונית בגידול איטי ולכן במקרים רבים אין טעם לטפל במחלה באופן האגרסיבי (לדוגמה כריתת בלוטת הערמונית). מדד גליסון הוא האחד הכלים הנמצאים בידי האונקולוג המטפל לקביעת הפרוגנוזה והטיפול.

מדד גליסון פותח על ידי ד"ר דונלד פ. גליסון - פתולוג בבית החולים לוותיקי צבא במיניאפוליס בשנות השישים של המאה ה-20.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מדד גליסון** בוויקישיתוף
כוחות שריון והנדסה קרבית פורשים גשרים על תעלת נ"ט שנחפרה לצורך תצוגת סק"מ.
**תעלה נגד טנקים** (תעלת נ"ט) היא תעלה שנועדה למנוע מעבר של טנקים ורכב קרבי משוריין. התעלה רחבה דייה כך שטנק לא יכול לעבור על פניה ועמוקה מספיק כך שכאשר הטנק ייפול לתוכה הוא לא יוכל לצאת (למשל: על ידי נסיעה אחורנית). חלק מתעלות הנ"ט אף מוסוות על מנת שכוח האויב לא יראה אותן ואז יוכל להתכונן אליהן בעוד מועד. כמו כן, כאשר התעלה מוסווית טנקים יכולים ליפול אל תוך התעלה, דבר שמשבית אותם בפועל. כיום רוב צבאות העולם מצוידים באמצעים לטפל בתעלות נ"ט, בהם גשרים ניידים וטנקי גישור שנועדו לגשר על התעלה, וציוד מכני הנדסי שיכול לפרוץ את התעלה ולמלא אותה בעפר. בדרך כלל, טנקי הגישור נועדו לאפשר מעבר מהיר של התעלה כדי להמשיך בהסתערות ובקרב (הנדסת סער) בעוד שתפקיד הדחפורים הוא למלא את התעלה בעפר ובכך לאפשר מעבר של כוחות גדולים בבטחה וביעילות (מעבר קבע). בצה"ל החיל האחראי על חפירת תעלות נ"ט מחד ועל פריצתן וגישורן מאידך הוא חיל ההנדסה הקרבית.

בישראל ישנן תעלות נ"ט, שנחפרו במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים כנגד חיל השריון הסורי וכיום משמשות את חיל ההנדסה לאימונים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תעלה נגד טנקים** בוויקישיתוף
**משה אנסהיים ממץ** (בצרפתית: **Moses Ensheim**;‏ 1750 – 9 באפריל 1839) היה מתמטיקאי ומשורר יהודי-צרפתי.

קורות חיים
----------

נולד בעיר מץ שבצרפת. הוריו ציפו שיהפוך לרב, אולם הוא עזב את ביתו במץ ונסע לגרמניה. בשנים 1782–1785 היה מורה פרטי בביתו של משה מנדלסון ולימד בעיקר את בנו אברהם. לאחר מכן חזר לעיר מץ ושם התפרנס בדוחק מהוראת מתמטיקה. בשל היותו יהודי לא התקבל אנסהיים למשרת הוראה ב-École Centrale של מץ. עם תלמידיו במץ נמנה המתמטיקאי לעתיד אולרי טרקם. 

אנסהיים היה שותף להשקפותיהם של אנשי תנועת ההשכלה בברלין, "המאספים". הוא שלח לכתב העת "המאסף" דיווחים נרגשים על המהפכה הצרפתית ועל הדיונים באספה הלאומית לקראת שיפור מעמדם האזרחי של היהודים. ב-1793 חיבר בעברית שיר ניצחון לכבוד המהפכה בשם "למנצח שיר למשה", לפי מנגינת המארסייז. השיר תורגם לצרפתית, הושר בבית הכנסת של מץ ואנסהיים שלח אותו לפרסום ב"המאסף". הוא היה חבר קרוב של אנרי גרגואר, ממנהיגי המהפכה, וביחד דנו על שוויון זכויות ליהודים. בשנותיו האחרונות היה בבאיון, בבית משפחתו של אברהם פורטאדו, שם שימש כמורה.

הוא כתב חיבור על חשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי שזכה לשבחים מהמתמטיקאים המפורסמים לגראנז' ולפלס, שעמם עמד בקשר.

קישורים חיצוניים
----------------

* כתבי משה אנסהיים בפרויקט בן-יהודה
* משה אנסהיים, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987008981064105171
* BnF: cb17154445c (data)
* ISNI: 0000 0000 5163 7619
* LCCN: nb2007020969
* SUDOC: 241437687
* VIAF: 48755624
* WorldCat (עם VIAF): 48755624

 |
**אינו טאמברג** (באסטונית: **Eino Tamberg**;‏ 27 במאי 1930 - 24 בדצמבר 2010) היה מלחין אסטוני. יצירותיו מבוצעות במדינות רבות בעולם. הלחין אופרות, ארבע סימפוניות, ומספר קונצ'רטים. לימד קומפוזיציה במשך עשרות שנים באקדמיה האסטונית למוזיקה ותיאטרון. נחשב לגדול המוזיקאים האסטונים.

ביוגרפיה
--------

טאמברג נולד בשנת 1930 בטאלין. הוא למד קומפוזיציה באקדמיה האסטונית למוזיקה ותיאטרון, וסיים שם את לימודיו בשנת 1953. הוא עבד כמנהל מוזיקלי בתיאטרון הדרמה של טאלין מ-1952 וכטכנאי קול ברדיו האסטוני בשנים 1953-1957. כמלחין, הוא נודע לראשונה עם ספר השירים שלו שיצא בשנת 1955, Viis romanssi Sándor Petöfi luulele (חמישה רומנים לשירתו של שנדור פטפי) ועם הקונצ'רטו גרוסו שלו, שיצא בשנת 1956, שבגינו זכה במדליית זהב בפסטיבל מוזיקה בינלאומי שהתקיים במוסקבה.

הוא נודע יותר מחוץ לאסטוניה משנת 1960 בערך.

הוא כתב מוזיקה למגוון רחב של ז'אנרים, אך במיוחד מוזיקה לתיאטרון ולסימפוניות.

בשנת 1968 החל ללמד באקדמיה האסטונית למוזיקה ותיאטרון, שם מונה לפרופסור בשנת 1983.

בשנים 1997 ו-1998 הוא עבד כמלחין בתזמורת הסימפונית הלאומית של אסטוניה.

בשנת 2007, הוענק לו פרס התרבות של אסטוניה, על הישגי חייו.

טאמברג נפטר בשנת 2010 בעיר הולדתו ומגוריו, טאלין.

יצירות
------

טאמברג היה מהמלחינים החשובים ביותר של הנאו-קלאסיציזם במוזיקה האסטונית, אם כי יצירותיו המאוחרות יותר היו בסגנון אקספרסיוניסטי.

היצירות הבולטות של טמאברג הן הבלט ג'ואנה טנטטה (1971) והקונצ'רטו לחצוצרה מס 1' (1972). הקונצ'רטו לחצוצרה הועלה לא רק באירופה, אלא גם בסינגפור ובהונג קונג.

טאמברג כתב גם ארבע סימפוניות.

האופרה השנייה שלו, סיראנו דה ברגראק, הועלתה בהופעת בכורה בשנת 1976.

בסך הכל, טאמברג יצר 18 יצירות.

קישורים חיצוניים
----------------

* אינו טאמברג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אינו טאמברג, באתר קומפוניסטן דר גנווארט
* אינו טאמברג, באתר AllMusic (באנגלית)
* אינו טאמברג, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אינו טאמברג, באתר Discogs (באנגלית)
* אינו טאמברג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6  Art Media Agency OÜ , Composer Eino Tamberg deceased, www.emic.ee
2. ↑  Art Media Agency OÜ , Eino Tamberg 75, www.emic.ee

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007420499605171
* BnF: cb140036510 (data)
* GND: 134536134
* ISNI: 0000 0001 1476 6988
* LCCN: n83125395
* MusicBrainz: 1f9b63c8-0190-4d8e-9432-ae1bec4a92f3
* NKC: xx0064051
* NTA: 097389595
* SELIBR: 341405
* SNAC: w64f4rr1
* VIAF: 85715803
* WorldCat: lccn-n83125395

 |
**ויליאם בליס בייקר** (באנגלית: **William Bliss Baker**‏;  27 בנובמבר 1859 – 20 בנובמבר 1886) היה אמן אמריקאי, שהחל לצייר כאשר אסכולת נהר ההדסון שקעה.

הוא נפטר בגיל 26 כשרק החל להוביל כצייר נוף. הניו יורק טיימס אמר כי מותו "שלל מאמריקה את אחד האמנים המבטיחים ביותר שלה".

ביוגרפיה
--------

בייקר נולד ב-27 בנובמבר 1859, בעיר ניו יורק, בנם של בנג'מין פרנקלין בייקר והארט לואיזה בייו. הארט הוא צאצא של ההוגנוטים בעלי אמצעים שעברו מצרפת לניו יורק לפני מלחמת העצמאות האמריקאית. סבו היה אליס בייקר (1793–1873), מנהל בנק העיר אולבני, חברת הביטוח ההדדי אולבני, וחברת אוניות הקיטור של פיפל ליין, וכן מייסד בית העלמין של אלבני ובית החולים אלבני.

בנג'מין שימש במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית כאלוף-משנה בגדוד 43 של מתנדבי מדינת ניו יורק. לאחר המלחמה שימש כחבר באספת מדינת ניו יורק בין השנים 1880–1882.

אחיו הידוע ביותר של ויליאם היה קפטן גיא אליס בייקר, שהתחתן עם לואיזה אירנה פלמה די צסנולה, בתו של הגנרל לואי פלמה די צסנולה. בין אחיו האחרים נכללו בנג'מין הנרי, ג'ורג' קלינטון ואשלי ביי. בייקר בילה את רוב ילדותו בעיירה באלסטון ספא, ומשפחתו רכשה את הנכס שבו יבנה את סטודיו הקיץ שלו, "הטירה", על שפת אגם בלסטון.

לימודים וקריירה
---------------

במשך ארבע שנים החל משנת 1876, למד בייקר באקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק, שם למד אצל אלברט בירסטדט ומוריץ דה האס. בשנת 1879 הוא זכה בפרס אליוט במהלך התערוכה הראשונה שלו. בשנת 1885 זכה בייקר בפרס הולגרטן.

בשנת 1881 בנה בייקר סטודיו קיץ בשם "הטירה" בצד המזרחי של אגם בלסטון בעיירה קליפטון פארק, צפונית לאולבני, ניו יורק. הסטודיו תוכנן כך שיציע נוף מרהיב של הרי קטסקיל וברקשייר, והיה בעל תאורה טבעית מצוינת. ועדת השימור ההיסטורית של פארק קליפטון סימנה את "הטירה" עם לוח היסטורי. לבייקר היה גם סטודיו בבניין קיקרבוקר בניו יורק.

מוות
----

בייקר רק החל להתפרסם כצייר נוף בתנועת הריאליזם כשנפטר ב-20 בנובמבר 1886 בגיל 26 משפעת בבית אביו.

בייקר השלים מעל 130 ציורים במהלך הקריירה הקצרה שלו.

הוא נקבר בחלקה משפחתית בבית העלמין באלבני במננדס, ניו יורק.

גלריה
-----

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויליאם בליס בייקר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  William Bliss Baker, web.archive.org, ‏2013-05-29
2. ↑  American Ancestry: Giving the Name and Descent, in the Male Line, of Americans Whose Ancestors Settled in the United States Previous to the Declaration of Independence, A. D. 1776. Albany, New York, United States: Joel Munsell's Sons. 1891. pp. 93–94.
3. ↑  Briaddy, Katherine Q. (1974). "The Railroads". Ye Olde Days: A History of Burnt Hills-Ballston Lake. Ballston Spa, New York: Journal Press. pp. 89–92.
4. ↑  Reynolds, Rick (November 26, 2010). "History Lesson: The Baker Brothers made their home in Ballston". The Saratogian. Archived from the original on February 22, 2018.
5. ↑  Clarke, Thomas Benedict (1891). Catalogue of the Thomas B. Clarke collection of American pictures: exhibition October 15 to November 28, 1891. Philadelphia, Pennsylvania: Pennsylvania Academy of the Fine Arts. p. 8

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 6707 6844
* LCCN: no2003001917
* RKD: 103418
* SNAC: w60p1csz
* ULAN: 500103768
* VIAF: 61224978
* WorldCat: lccn-no2003001917

 |
ביחובסקי עם אורי ניסן גנסין 1905
**שמעון ביחובסקי** (1880, פוצ'פ – ג' בסיוון תרצ"ב, 7 ביוני 1932, קישינב) היה מו"ל עברי, מבקר ועיתונאי. אשתו הייתה המשוררת אלישבע.

קורות חיים
----------

שמעון ביחובסקי נולד בשנת 1880 בעיירה פוצ'פ שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה). היה ידידם הקרוב והמסור של אורי ניסן גנסין ויוסף חיים ברנר, שלמדו בישיבה בעיר. בעזרתם הקים בשנת 1906 את הוצאת הספרים העברית 'ניסיונות', ובהּ הוציא לאור את סיפורו הגדול הראשון של גנסין, 'בינתיים'.

שמעון ביחובסקי סייע לברנר בהוצאת כתב העת העברי שלו, 'המעורר', שיצא לאור בלונדון. ביחובסקי היה המפיץ של 'המעורר' ברוסיה ובפולין. הוא יצא מעיירת נעוריו ועקר תחילה לוורשה, ואחר כך למוסקבה. ביחובסקי היה פעיל בארגונים ציוניים, ואף היה תקופה קצרה מזכירו של יחיאל צ'לנוב.

פרסם מאמרים שונים, שלא קובצו, בעיתונות העברית: ב'המעורר' וב'הדאר', ב'הזמן', וב'העולם".

בשנת 1920 נשא לאשה את הסופרת אלישבע, והקדיש את שארית חייו להוצאת ספריה. הוא ליווה אותה במסעותיה בפזורה היהודית, ובשנת 1925, עם עלייתם לארץ ישראל חיפש דרכים להפיץ את ספריה העבריים בארץ ובגולה. באחד ממסעותיו אלה, בעת שהותו בעיר קישינב שבמולדובה, נפטר בפתאומיות. הותיר אחריו את אלישבע ובתם הקטנה.

מאז פטירתו נשתנו חייה של אלישבע לרעה, והיא סבלה מעוני וממחסור, ממחלות ומשכחה.

קישורים חיצוניים
----------------

* מ. גנסין, על קבר אח, דבר, 1 ביולי 1932
* שלומית קינל, לא היה לי שום עולם אחר, שום עולם שלי, באתר הארץ, 12 ביוני 2008 – בכתבה מובאת תמונתו לצד אשתו
רבי **משה בידרמן** (נולד בתקל"ז - י"ג בטבת ה'תרי"א, 1776 - 18 בדצמבר 1850) היה האדמו"ר השני בשושלת אדמו"רי חסידות לעלוב, עמד בראשה משנת ה'תקע"ד ועד לפטירתו בשנת ה'תרי"א.

קורות חייו
----------

נולד לרבי דוד בידרמן מלעלוב. נישא לרבקה רחל, בתו של "היהודי הקדוש", הרב יעקב יצחק מפשיסחה. נחשב לאדמו"ר של החסידות העממית בפולין. היה תלמידו של ר' ישעיה גץ מפשדבורז', משנת תר"ג ועד תר"י כיהן כרב בעיירה פשדבורז' ואז התחיל במסעו לארץ ישראל.

רבי משה שאף כל ימיו לעלות לארץ ישראל, בסוף ימיו החליט סופית לעלות ונפרד מכל גדולי החסידות בפולין, רבי משה הגיע לארץ בשנת ה'תרי"א, יחד עם חלק גדול ממשפחתו. ספינתו הגיעה לעכו ונסע לבקר בצפת ובטבריה ואחרי זה נסע לירושלים כשבכוונתו להגיע לכותל המערבי ולהתפלל לקירוב הגאולה, אך מיד כשהגיע לירושלים חלה ולאחר זמן קצר נפטר, שבעים ושניים יום בלבד אחרי שהגיע לארץ.[דרוש מקור] ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים ליד קבר זכריה. בשנת 1960 חפרה משלחת ארכאולוגית את סביבותיו של קבר זכריה והסירה את כל הקברים.

תלמידו הידוע היה רבי שלמה מראדומסק, אשר ליווה אותו במסעו בין העיירות לקראת נסיעתו לארץ ישראל, ולפני עלייתו לאניה ביקשו לברכו בברכת כהנים.

בניו היו רבי אלעזר מנחם מנדל ממלא מקומו בירושלים, רבי יצחק דוד וחתניו רבי יצחק מנחם מוואלברום, ממלא מקומו בפולין ורבי פנחס משטקשין.

| תקופת חייו של הרב משה בידרמן על ציר הזמן |
| --- |
| 
ציר הזמןציר הזמן

 |

קישורים חיצוניים
----------------

* בידרמן, משה בן דוד מלעלוב, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007396685005171
* ISNI: 0000 0000 3429 3690
* LCCN: n97054110
* VIAF: 659159477634727990000
* WorldCat: lccn-n97054110

 |
אינה צ'וריקובה בשנת 2009
**אינה מיכאילובנה צ'וריקובה** (ברוסית: **Инна Михайловна Чурикова**; ‏5 באוקטובר 1943, בשקיריה – 14 בינואר 2023, מוסקבה) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע סובייטית ורוסייה. היא זכתה במספר פרסים ובשנת 1991 הוענק לה התואר האמן העממי של ברית המועצות. בעלת כל ארבע הדרגות של עיטור ההצטיינות למען המולדת.

ביוגרפיה
--------

אינה צ'וריקובה נולדה בעיירה קטנה בבשקיריה. זמן קצר לאחר לידתה הוריה התגרשו. בשנות ה-50 עברה אינה עם אימה למוסקבה.

לאחר סיום בית הספר אינה שכבר בילדותה רצתה להיות שחקנית ניסתה להתקבל לבית הספר למשחק. לאחר מספר ניסיונות היא התקבלה לבית הספר למשחק ליד תיאטרון מאלי וסיימה אותו בהצטיינות בשנת 1965. השחקנית החלה לעבוד בתיאטראות שונים במוסקבה. בשנת 1975 צ'וריקובה הוזמנה לתיאטרון לנקום על ידי מארק זכארוב והיא עבדה בתיאטרון זה עד שנותיה האחרונות. בשנת 1996 לצ'וריקובה הוענק פרס הפדרציה הרוסית עבור עבודתה בתיאטרון.

עוד בהיותה סטודנטית בבית הספר למשחק צ'וריקובה החלה להצטלם בקולנוע. מספר שנים היא גילמה רק תפקידים קומיים זוטרים. פריצתה לתפקידים גדולים התרחשה בסרטי בעלה הבמאי אולג פנפילוב. הסרט הראשון שפרץ לתודעה כלל ארצית ובו היא שיחקה תפקיד ראשי היה סרט "התחלה" בה היא גילמה תפקיד של פועלת בית החרושת שחולמת להיות שחקנית ולשחק ז'אן ד'ארק. בסרט שולבו קטעים היסטוריים בה צ'וריקובה משחקת את ז'אן. עבור משחק בסרט זה היא הוכרזה "שחקנית השנה" בברית המועצות. במהלך צילומי הסרט היא התחתנה עם בעלה.

לאחר הצלחתה בסרט זה צ'וריקובה המשיכה להשתתף בסרטי בלעה ושל במאים אחרים. בשנת 1984 היא זכתה לפרס בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין עבור משחקה בסרט. היא ממשיכה להצטלם בקולנוע גם כיום, בשנת 2013.

בשנת 2001 צ'וריקובה הייתה שותפה של בעלה בכתיבת תסריט לסרט על משפחת רומנוב. בשנים 2007-1009 השחקנית הייתה נשיאה של פסטיבל הקולנוע על שם אנדריי טרקובסקי.

בשנת 2013, לקראת יובל ה-70 של השחקנית בטלוויזיה רוסית הוקרן סרט על פעילותה.

צ'וריקובה מתה ב-14 בינואר 2023.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אינה צ'וריקובה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אינה צ'וריקובה

* אינה צ'וריקובה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* אינה צ'וריקובה, באתר AllMovie (באנגלית)

* אינה צ'וריקובה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

* אינה צ'וריקובה, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אינה צ'וריקובה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* ז'אן ד'ארק ומכשפה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007355269705171
* BIBSYS: 9025678
* BnF: cb15512416w (data)
* GND: 133086895
* ISNI: 0000 0001 1681 2626
* LCCN: n80158143
* LNB: 000243375
* MusicBrainz: cc50f363-20c4-4522-84eb-26f7e79cb344
* NKC: xx0009301
* NTA: 32569267X
* SNAC: w6rh1rgk
* SUDOC: 113362919
* VIAF: 85363316
* WorldCat: lccn-n80158143

 |
**קיסר ברזיל** (בפורטוגזית: **Imperador do Brasil**) הוא התואר הרשמי של המונרך החוקתי באימפריה הברזילאית. התואר שימש את ראש המדינה הברזילאית בין הקמתה בשנת 1822 ועד להקמת הרפובליקה הישנה בשנת 1889. קודם לכן שימש התואר את מלכי הממלכה המאוחדת של פורטוגל, ברזיל ואלגרבש בין השנים 1815–1822.

תואר מלא
--------

בתקופת הממלכה המאוחדת של פורטוגל, ברזיל ואלגרבש אשר נמשכה בין השנים 1815–1822 היה תוארו הרשמי של הריבון כך:

> 
> מֵאֵת חַסְדֵי הָאֵל, רִיבּוֹן הַמַּמְלָכָה הַמְּאֻחֶדֶת שֶׁל פּוֹרְטוּגָל, בְּרָזִיל וְאַלְגֶּרְבֶּשׁ, מִשְּׁנֵי צָדִי הַיָּם בְּאַפְרִיקָה, אֲדוֹן גִּינֵאָה וְהַכִּבּוּשׁ, הַנִּוּוּט וְהַסַּחַר בְּאֶתְיוֹפְּיָה, עָרַב, פָּרַס וְהוֹדוֹ.
> 
> 
> 
> 
> המקור בפורטוגזית
> Pela Graça de Deus, Imperador do Brasil, e Rei do Reino Unido de Portugal e dos Algarves, d'Aquém e d'Além-Mar em África, Senhor da Guiné e da Conquista, Navegação e Comércio da Etiópia, Arábia, Pérsia e Índia.
> 
> 

בתקופת האימפריה הפורטוגזית אשר נמשכה בין השנים 1822–1889 היה תוארו הרשמי של הריבון כך:

> 
> עַל יְדֵי חֶסֶד אֱלוֹהִים וְהַסְכָּמָה פֶּה אֶחָד שֶׁל הָעָם, הַקֵּיסָר הַחֻוקָּתִי וְהַמָּגֵן הַתְּמִידִי שֶׁל בְּרָזִיל.
> 
> 
> 
> 
> המקור בפורטוגזית
> Pela Graça de Deus e Aclamação Unânime do Povo, Imperador Constitucional e Defensor Perpétuo do Brasil.
> 
>

רשימת קיסרים
------------

| שם | תמונה | תקופת שלטון | אירועים מרכזיים בתקופת השלטון |
| --- | --- | --- | --- |
| מריה הראשונה, מלכת פורטוגל |  | 16 בדצמבר 1815 - 20 במרץ 1816 | הקמת ממלכת ברזיל |
| ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל |  | 20 במרץ 1816 - 7 בספטמבר 1822 | המהפכה הליברלית של 1820 |
| פדרו הראשון, קיסר ברזיל |  | 12 באוקטובר 1822 - 7 באפריל 1831 | עצמאות ברזיל,
מלחמת ארגנטינה–ברזיל |
| פדרו השני, קיסר ברזיל |  | 7 באפריל 1831 - 15 בנובמבר 1889 | מלחמת פלטה
מלחמת אורוגוואי,
מלחמת הברית המשולשת,
חוק הזהב,
הפיכה צבאית רפובליקנית |

ראו גם
------

* האימפריה הברזילאית
* עצמאות ברזיל
* פדרו הראשון, קיסר ברזיל

קישורים חיצוניים
----------------

* המונרכיה הברזילאית (1815-1889)
* עצמאות ברזיל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
**אינו לפיק פון וירן** (באסטונית: **Aino Lepik von Wirén**; נולדה ב-28 באוקטובר 1961) היא דיפלומטית ומשפטנית אסטונית המכהנת כשגרירת אסטוניה באירלנד.

ביוגרפיה
--------

לפיק פון וירן נולדה בסטוקהולם למשפחה אסטונית שנאלצה לעזוב את אסטוניה כשזו הפכה לחלק מברית המועצות. אביה, קליו לפיק, לחם בשורות הוואפן אס אס במהלך מלחמת העולם השנייה, ונמלט לשוודיה בשלבים האחרונים של המלחמה.

בשנת 1987 סיימה לימודי משפטים באוניברסיטת סטוקהולם. לאחר מכן למדה באוניברסיטת סארי.

בשנים 1987–1990 הייתה עורכת דין בבית המשפט לעניינים מינהליים בארברו. בשנים 1990–1992 הייתה תובעת במשרד התובע הכללי בסטוקהולם, ובמקביל הייתה שרת המשפטים בממשלתה האחרונה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אסטוניה.

בשנים 1993–1994 הייתה היועצת המשפטית של ממשלת אסטוניה, ובשנים 1997–1999 הייתה ראש לשכת זכויות האדם במחלקה המשפטית במשרד החוץ ומנכ"לית המחלקה. בשנים 1994–1999 הייתה נציגת אסטוניה בוועידת מועצת אירופה.

מ-25 במרץ 1999 עד 8 באוגוסט 2003 הייתה מזכירת המדינה של אסטוניה.

בשנים 2003–2006 הייתה שגרירת אסטוניה בפורטוגל, בשנים 2007–2010 הייתה שגרירת אסטוניה בישראל ובשנים 2010–2014 הייתה שגרירת אסטוניה בממלכה המאוחדת. מאז 2018 היא שגרירת אסטוניה באירלנד.

בשנים 1995–2020 הייתה חברת מפלגת המולדת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אינו לפיק פון וירן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Riigisekretär Aino Lepik von Wiren elu ette ei planeeri, Eesti Päevaleht
2. ↑  Eesti suursaadik Ühendkuningriigis andis üle volikirja | Välisministeerium, vm.ee (באסטונית)
3. ↑  Ambassador – Dublin, dublin.mfa.ee
4. ↑  ERR, Isamaast astus välja mitu tuntud diplomaati, ERR, ‏2020-12-30 (באסטונית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1113123389
* VIAF: 4354147373417641580003
* WorldCat (עם VIAF): 4354147373417641580003

 |