recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**תישית** (בערבית: **تيشيت**; בצרפתית: **Tichit**) היא עיירה קטנה מבוצרת (קסר) במחוז טכאנת (تكانت) במרכזה של מאוריטניה. תישית ושלוש הערים האחרות, ואדאן, שינגטי וולאתה, הן ארבע הערים ששרדו במאוריטניה מאז ימי הביניים. הערים הוקמו לאורך נתיבי השיירות שחצו את הסהרה, ושימשו כמרכזי דת מוסלמיים.

העיר התפתחה סביב מסגד ונבנו בה בתי מגורים למורים ולתלמידים, וכן מחסנים ואכסניות לסוחרים ולעוברי אורח. בתי העיר נבנו בצורה אופיינית כך שיוכלו להעניק מענה לתנאי האקלים המדבריים. בשנת 1996 הכריז ארגון אונסק"ו על תישית ועל שלוש ערי מצודות נוספות במדינה כעל אתר מורשת עולמית.

היסטוריה
--------

העיר נוסדה בשנת 1150 ועיקר פרנסתה על גידול תמרים במטעים שמדרום לעיר. לפי המסורת שוכנת תישית על תל בו התקיימו שבע ערים שונות זו אחר זו. במאה ה-11 הייתה תישית עיר ברברית חשובה ובמאה ה-12 נשלטה בידי שושלת מוראבט הברברית. העיר שכנה בשולי האימפריה של ניז'ר על נתיב הסחר בין ולאתה לוואדאן, ובמאה ה-13 עלתה חשיבותה בשל הסחר במלח שעבר דרכה. תישית בוצרה במאה ה-16 אך בשל מלחמות שבטים במאות ה-18 וה-19 עלה חלק ממנה באש. למרות מאבקים אלה, שמרה העיר על חשיבותה והייתה אחת הערים הגדולות בסהרה המערבית בסוף המאה ה-19, עת התגוררו בה כ-6,000 איש. אולם עם הירידה בהפקת המלח באזור היא שקעה במאה ה-20.

מבנה העיר
---------

במרכזה של העיר ניצב המסגד ולידו מינרט רבוע. הבתים והחצרות הולכים וגדלים ככל שהם מרוחקים מהמסגד, ולאורך הרחובות חומות מתמשכות שבהן קבועים חלונות בגובה הקרקע ודלתות. הרחובות הצרים והמפותלים יוצרים אזורים מוצלים. בתי העיר בנויים מאבן, עץ או חומר, וקירותיהם מעוטרים לעיתים בדוגמאות אבן. רוב הבתים שימשו את התושבים הנוודים למגורים במשך תקופה קצרה בשנה, ועל כן שימשו בעיקר לאחסון. לחדרי הבתים אין ייעוד מוגדר וזה משתנה בהתאם לצרכים. מביצורי העיר שסימנו את קו הגבול בין העיר העתיקה לרבעים החדשים נותרו מקטעים בודדים בלבד. בתי העיר בנויים בהתאם לרובעיה באבן אדומה או ירוקה, ואבן לבנה שמורה למבנים הגדולים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תישית** בוויקישיתוף
* אודות תישית
* האתר בבולי מאוריטניה

| דגל מאוריטניהדגל מאוריטניה סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית במאוריטניה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| הפארק הלאומי בנק ד'ארגן • המצודות העתיקות בוואדאן, בשינגטי, בתישית ובוולאתה |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007566732205171
* BnF: cb12036231b (data)
* GND: 4450027-0
* LCCN: n81002960
* SUDOC: 028172418
* VIAF: 146585370
* WorldCat: lccn-n81002960

 |
**פרדיננד קראפטיאן** (בארמנית: **Ֆերդինանդ Կարապետյանը**; נולד ב-19 בדצמבר 1992) הוא ג'ודוקא ארמני המתחרה בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג, אלוף אירופה (2018).

באפריל 2016, קראפטיאן זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות בינלאומית לבוגרים, מדליית ארד בגראנד פרי סמסון בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג. בשנת 2017 הוא זכה במדליית ארד מטורניר 'European Open Minsk' ובשתי מדליות ארד בתחרויות מסוג 'European Cup' שנערכו אורנבורג ודוברובניק. 

בשנת 2018 עשה את הפריצה כאשר זכה באליפות אירופה ובשתי מדליות מתחרויות גראנד סלאם. בפברואר זכה במדליית ארד בגראנד סלאם דיסלדורף ובמרץ במדליית כסף בגראנד סלאם יקטרינבורג. ב-27 באפריל קראפטיאן השתתף באליפות אירופה שנערכה בתל אביב וזכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג כאשר ניצח את כל הקרבות באיפון. בקרב הראשון הוא ניצח את רגימנטס ריבינאס הליטאי, בשמינית הגמר ניצח את אוסקר פרטלסון האסטוני וברבע הגמר הוא ניצח את ארטם קומולה האוקראיני. בחצי הגמר ניצח את טומי מסיאס השוודי ובגמר גבר על אלוף אירופה המכהן הידאייט היידרוב האזרי שסירב ללחוץ את ידו בסיום הקרב.

באולימפיאדת טוקיו 2020 הודח בסיבוב השני לאחר הפסד בווזארי לזנסאי סמאגולוב מקזחסטן.

פרסים
-----

מקור:

* **אליפות אירופה**:

תל אביב 2018: מדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג
* **תחרויות מהסבב העולמי (מאסטרס, גראנד סלאם, גראנד פרי)**:

גראנד פרי סמסון 2016: מדליית ארד
גראנד סלאם דיסלדורף 2018: מדליית ארד
גראנד סלאם יקטרינבורג 2018: מדליית כסף
גראנד פרי תל אביב 2020: מדליית כסף
גראנד סלאם טשקנט 2021: מדליית ארד

קישורים חיצוניים
----------------

* פרדיננד קראפטיאן, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרדיננד קראפטיאן, באתר olympedia.org
* פרדיננד קראפטיאן, באתר איגוד הג'ודו העולמי
* פרדיננד קראפטיאן, באתר JudoInside.com

הערות שוליים
------------

1. 1 2  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
**שלום אאוגסבורג** הוא חוזה שלום בין קרל החמישי כשליט הקיסרות הרומית הקדושה, לבין ברית שמלקלדן, אחוות נסיכים לותרנים. הסכם השלום נחתם ב-25 בספטמבר 1555 בעיר אאוגסבורג בבוואריה. ההסכם סיים באופן סופי את מאבק הדת בין שתי הקבוצות ויצר חלוקה קבועה של זרמי הנצרות בתוך האימפריה הרומית הקדושה. בחוזה השלום מופיע הביטוי הלטיני "בעל [סמכות] השלטון, לו [סמכות קביעת] הדת" (Cuius regio, eius religio), או "הדת על פי השליט", כלומר דת השליט קובעת את דת המדינה. מכאן נבע כי הנסיכים הגרמנים יכולים לקבוע האם דת השטח שבשליטתם תהיה קתולית או לותרנית. בכך היה למעשה אישור מחדש של עצמאות הנסיכים בשטחם. ניתן פרק זמן שבו יכלו התושבים להגר לאזורים שבהם שלטה הדת שחפצו בה.

רקע היסטורי
-----------

שלום פסאו שאישר ב-1552 ללותרנים חופש דת אחרי ניצחון הצבאות הפרוטסטנטים, בישר למעשה על התהוות מסמך זה. הבעיה העיקרית של המסמך הייתה שלא הכיר בצורה חוקית במיעוטים דתיים כגון קלוויניסטים או אנבפטיסטים. הכרה שהתקבלה לבסוף רק בשלום וסטפליה.

ההסכם, כאמור, נתן ללותרנים מעמד רשמי בשטח האימפריה הרומית הקדושה. דת הנסיך היא זו שתחייב את בני ארצו כך שמשפחות תוכלנה להגר לאזורים בהם שולטת הדת בה הם חפצים להאמין. התר זה נקבע על פי סעיף 24 של ההסכם. "במקרה בו נתינים השייכים לאזורים ישנים, רוצים להגר לאזור בעל נטייה דתית אחרת, עליהם למכור את רכושם על מנת לשלם את המיסים המוטלים עליהם."

אף על פי שהסכם השלום הצליח במידה מסוימת בעידוד הסובלנות, הוא השאיר כמה נושאים עיקריים ללא טיפול. הקלויניסטים והאנבפטיסטים לא קיבלו הגנה בהסכם ולכן קבוצות לותרניות רבות עדיין יכלו להיות מואשמות גם אחרי חתימת ההסכם ככופרים. סעיף 17 בהסכם: "... למרות זאת, כל אלו שאינם משתייכים לשתי הכנסיות שהוזכרו עד עתה, לא יכללו בהסכם שלום זה ויודרו ממנו לחלוטין...". סבלנות לא הוצגה באופן רשמי במסמך לקלויניסטים והיא התקבלה רק ב-1648 בשלום וסטפליה. רבים שלא רצו לאמץ את הקתוליות או לותרניות הגרו מהקיסרות הרומית הקדושה, לרוב להולנד ולצרפת. חוסר הסבלנות כלפי הקלוויניסטים גרם להם לעשות צעדים נואשים שלבסוף הובילו למלחמת שלושים השנים. שלום וסטפליה שסיים את מלחמת שלושים השנים, תיקן למעשה את העוולות שעלו מתוך הסכם שלום אאוגסבורג.

השפעה על היהודים
----------------

שלהי המאה ה-15 וראשית המאה ה-16 התאפיינו באירופה בציפיות משיחיות לתיקון דתי, ולשינוי חברתי כולל. ציפיות שנפוצו גם בקרב חוגים קתוליים ולא רק בחוגים הפרוטסנטיים. בהקשר זה עלתה ביתר דחיפות שאלת היהודים, שנתפסו אצל רבים כגורם העלול "לעכב את הגאולה". על רקע זה אפשר להסביר את גירוש היהודים מערים רבות באימפריה הרומית הקדושה באותה תקופה. שלום אאוגסבורג שזיהה בין כל אזור לבין דת אחת באופן חד חד ערכי נתן דחיפה נוספת למגמה זו, ובמסגרתו למעשה לא נותרה ליהודים של ממש מלבד המרת דת לנצרות המקומית או גירוש מתחומי האימפריה, מה שהאיץ את מעברם של הסופי של היהודים למרכזים של פולין וליטא.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שלום אאוגסבורג** בוויקישיתוף
* שלום אאוגסבורג הנוסח המלא (בגרמנית)
* שלום אאוגסבורג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  עמוס הופמן, **בין יהודים לנוצרים**, כרך ה, יחידה 11: יהודים ונוצרים בעת הרפורמציה, עמ' 346.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1277669465
* LCCN: n2007032032
* NKC: unn20201074476
* VIAF: 183235524
* WorldCat (עם VIAF): 183235524

 |
בית הכנסת תפארת ישראל, בית הכנסת הראשי של ונצואלה בו שוכנת האגודה הישראלית של ונצואלה
**האגודה הישראלית של ונצואלה** (בספרדית: **La Asociación Israelita de Venezuela**) היא הארגון היהודי העתיק ביותר בוונצואלה. האגודה נוסדה בשנת 1919. האגודה פועלת בבית הכנסת תפארת ישראל בקראקס, עיר הבירה של ונצואלה. ישנן כ-800 משפחות חברות באגודה.

 אנדרטת השואה בקראקס

המתקפה ב-2009
-------------

 ערך מורחב – **תקיפת בית הכנסת תפארת ישראל**  

בסוף ינואר 2009, בית הכנסת, בו שוכנת האגודה, ניזוק קשות בתקיפה מאורגנת. המתקפה בוצעה בעקבות כתבה המסיתה לאלימות אנטישמית, שהופיעה באתר ממשלתי בוונצואלה, לאחר מבצע עופרת יצוקה. כנופיה חמושה המורכבת מ-15 אנשים פרצה לבית הכנסת, קשרה את המאבטחים ושלטה בבניין במשך מספר שעות. כתובות נאצה אנטישמיות ואנטי-ישראליות הוטבעו על הקירות, משרד בית הכנסת וארון הקודש נבזזו. מבצעי המתקפה קראו לגרש יהודים מהארץ. שר החוץ של ונצואלה, ניקולאס מדורו, גינה את המעשה. שר המדע ג'סי צ'קון גינה גם הוא את המתקפה והכחיש את הטענות שיש לה קשר לממשלה.

ראו גם
------

* יהדות ונצואלה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Venezuela Virtual Jewish History Tour, www.jewishvirtuallibrary.org
2. 1 2 3  Synagogue desecrated in Venezuela, BBC, 1 February 2009

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007257940205171
* ISNI: 0000 0000 9732 7202
* LCCN: n85080535
* VIAF: 143988633
* WorldCat: lccn-n85080535

 |
**יחידת הפשע הלאומית** (באנגלית: **National Crime Squad**, בראשי תיבות: **NCS**) הייתה ארגון משטרה בריטי, שעסק במאבק בפשע מאורגן ורב-לאומי. היא הוקמה באפריל 1998 לאחר איחודן של שש יחידות פשע אזוריות לשעבר, היא התקיימה שמונה שנים עד שהתמזגה עם יחידות של שירות המכס המלכותי ושירות המודיעין הפלילי הלאומי ב-1 באפריל 2006 ליצירת הסוכנות לפשע מאורגן חמור. לאחר חוק הרפורמה במשטרה משנת 2002, דיווחה רשות השירות של יחידת הפשע הלאומית ישירות למשרד הפנים והייתה לה סמכות שיפוט ארצית ובינלאומית. היא לא טיפלה בענייני ביטחון לאומי והפנתה עניינים כאלה לשירות הביטחון המתאים.

תחומי פעילות
------------

NCS עסקה בעיקר בפשע מאורגן, סחר בסמים גדול, רציחות מוזמנות, סחר בנשק, סחר בבני אדם, פשעי מחשבים והיי-טק, זיוף והלבנת כספים, סחיטה, חטיפה ורצח הקשורים לכל אחד מהאמור לעיל. לבסוף, היא הגדילה ותמכה בכוחות שיטור אזוריים ברחבי בריטניה.

ארגון
-----

קציני הארגון הופעלו מתוך כוחות המשטרה מאנגליה ומוויילס, נתמכו על ידי אזרחים ואנשי משטרה מומחים שגויסו ישירות. בראש הארגון עמד מנהל כללי והייתה לו סמכות נרחבת.

המנכ"ל הראשון היה רוי פנרוז ועם פרישתו בשנת 2001, וויליאם יוז, מונה למנכ"ל לפני שעבר להקים את הסוכנות לפשע מאורגן חמור כמנכ"ל מייסד שלה. טרבור פירס, בעבר סגן המנכ"ל נכנס לתפקיד המנכ"ל השלישי לפני שהפך בהמשך למנכ"ל הסוכנות לפשע מאורגן חמור.

מטה NCS היה בפימליקו לונדון, עם שלוש יחידות פיקוד אזוריות: צפון, מזרח ומערב. יחידות אחרות היו היחידה לפשע פיננסי, היחידה לפדופיליה, היחידה הלאומית לפשעי היי-טק וצוות פשעי ההגירה. ה-NCS כלל 1,656 עובדים במשרה מלאה, כולל 5 דירקטורים, 1,169 שוטרים ו-280 אנשי משטרה אזרחיים.

הופעות בסיפורת
--------------

ה-NCS הופיעה בסדרת הטלוויזיה NCS: Manhunt, וב-Burnside, ספין-אוף של The Bill.

קישורים חיצוניים
----------------

*
סמל שוודיה, המשמש כסמל המלוכה.
**סדר הירושה לכתר השוודי** (בשוודית: **Successionsordningen**) הוא רשימת האנשים המצויים בתור לזכות העלייה לכתר של ממלכת שוודיה. החוקים בנושא סדר הירושה אושרו במקור בעיר ארברו ב-1810, על ידי הריקסדאג במתכונתו אז ועל ידי המלך קרל השלושה עשר. על פי שיטה זו, רק זכרים יכולים היו לרשת את הכתר השוודי (אם כי ידועים מקרים חריגים, כמו זה של המלכה כריסטינה).

ב-1979 אישר הריקסדאג שינוי בחוק, כך שבמקום העדפת הבן הבכור שהייתה נהוגה עד אז, התקבלה שיטת העדפת הבכור, ללא קשר למינו, כך שסדר הירושה יהיה לפי סדר הולדת צאצאיו של המלך. החוק נכנס לתוקפו ב-1 בינואר 1980, אך הוחל רטרואקטיבית כך שהנסיכה ויקטוריה החליפה בסדר הירושה את אחיה הצעיר ממנה, הנסיך קרל פיליפ שהיה אז בן כ-7 חודשים, והפכה ליורשת העצר במקומו.

סדר הירושה הנוכחי
-----------------

* **קרל השישה עשר גוסטב** (1946)
	+ **(1)** נסיכת הכתר ויקטוריה, נסיכת שוודיה (1977)
		- **(2)** הנסיכה אסטל, דוכסית אסטרייטלנד (2012)
		- **(3)** הנסיך אוסקר, דוכס סקונה (2016)
	+ **(4)** הנסיך קרל פיליפ, דוכס ורמלנד (1979)
		- **(5)** הנסיך אלכסנדר, דוכס סודרמנלנד (2016)
		- **(6)** הנסיך גבריאל, דוכס דארנה (2017)
		- **(7)** הנסיך ג'וליאן, דוכס הלנד (2021)
	+ **(8)** הנסיכה מדלן, נסיכת שוודיה (1982)
		- **(9)** הנסיכה לאונור, דוכסית יוטלנד (2014)
		- **(10)** הנסיך ניקולס, דוכס אוניירמנלנד (2015)
		- **(11)** הנסיכה אדריאנה, דוכסית בלקינג'ה (2018)

זכאות לירושת הכתר
-----------------

כס הכסף, כס המלוכה השוודי
על פי הנוסח הנוכחי של חוק הירושה לכתר השוודי, רק צאצאיו הלותרנים והחוקיים של המלך הנוכחי, קרל השישה עשר גוסטב, זכאים לרשת את הכתר, ובלבד שגדלו בשוודיה. אדם הזכאי לרשת את הכתר יאבד את הזכות במקרים הבאים:

* לא גדל בשוודיה.
* נטש את הדת הלותרנית, כמוגדר בוידוי אאוגסבורג(אנ') ובסינוד אופסלה(אנ') ב-1593, ולפיכך עזב למעשה את הכנסייה השוודית(אנ') (סעיף 4).
* נישא ללא הסכמת הממשלה (סעיף 5).
* הופך למונרך של מדינה אחרת בדרך של בחירות, ירושה או נישואין, מבלי שקיבל את אישורם של המונרך ושל הריקסדאג (סעיף 8).

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Act of Succession" (PDF). Riksdag. נבדק ב-2023-01-04.
2. ↑  "Successionsordning (1810:0926)" (בשוודית). Riksdag. נבדק ב-2023-01-04.
מסלול ויה פלמיניה מסומן בסגול, בין שאר הדרכים הרומיות באיטליה
**ויה פלמיניה** (בלטינית: Via Flaminia) היא דרך רומאית עתיקה, אשר הובילה מרומא אל חוף הים האדריאטי. הדרך הובילה לערים ארימינום (רימיני של היום) ואנקונה, והייתה הדרך המרכזית לצפון איטליה בימי הקיסרות הרומית. דרך זו והדרך לדרום, ויה אפיה, היו הדרכים המרכזיות ברומא העתיקה. דרכים אלו הוקמו על מנת להקל את תנועת הצבא, ולאפשר את השליטה על שטחים מחוץ למחוז לאטיום. בהמשך נבנו לאורך דרכים אלו קולוניות של חיילים רומאים משוחררים. הדרך חצתה את האפנינים ואיפשרה הובלת יבולי התבואה מעמק הפו לרומא.

שמה של הדרך מושאל לרחובות ולאתרים ברומא ובערים אחרות בהם עברה הדרך העתיקה. הכביש הראשי בין רומא ופאנו, העובר בתוואי דומה לזה של הדרך העתיקה, מכונה גם הוא ויה פלמיניה.

תולדות הדרך
-----------

ויה פלמיניה נבנתה על ידי המדינאי הרומי גאיוס פלאמיניוס, בזמן כהונתו כקנסור בשנת 220 לפנה"ס. בתקופת הקיסרות הרומית הדרך שופצה לעיתים קרובות. במסגרת השיפוץ הכולל שהוביל אוגוסטוס קיסר בדרכים באיטליה, חולקה האחריות על הדרכים לשיפוץ בין חברי הסנאט. אוגוסטוס לקח על עצמו את שיפוץ ויה פלמיניה, בנה מחדש את כל הגשרים עליהם עברה הדרך מלבד שניים, והקים שערי ניצחון לכבודו. השער שהקים בארימינום עומד על תלו עד היום, והוא שער הניצחון העתיק ביותר שהשתמר עד היום. בשנת 77 הקיסר אספסיאנוס בנה את מעבר פורלו, (ראו תמונה), מעבר תת-קרקעי החוצה את נהר קנדיליאנו במחוז מארקה. על פי כתובות שנמצאו בדרך, גם הקיסר טראיאנוס שיפץ מספר גשרים לאורך ויה פלמיניה.

בימי הביניים המוקדמים הדרך נקראה ויה רוונה, על שם העיר רוונה, ששימשה בתקופה זו כבירתה של האימפריה הרומית המערבית, כבירת הממלכה האוסטרוגותית וכמרכז ביזנטי חשוב. לאחר רצח האקסרך (Eξαρχος) האחרון של רוונה בידי הלומברדים ונפילת האקסרכיה של רוונה בשנת 751, הדרך לא הייתה בשימוש במשך תקופה ארוכה. הדרך שופצה באופן חלקי בתקופת הרנסאנס, ומאז הייתה בשימוש עד היום. כיום אחד הכבישים הראשיים מרומא אל הים האדריאטי (SS3) עובר בתוואי הישן של ויה פלמיניה.

מסלולי הדרכים הקשורות
---------------------

* המסלול העתיק של הדרךהמסלול העתיק של הדרך
* בצבע כחול - הדרך המקורית, בצבע סגול - הדרך החדשה :via Flaminia nova בצבע כחול - הדרך המקורית, בצבע סגול - הדרך החדשה :*via Flaminia nova*
* דרכי ההמשך מויה פלמיניה צפונה (באדום): ויה אמיליה, שהגיעה עד פיאצ'נצה, וויה פוסטומיה, שהגיעה עד אקוויליהדרכי ההמשך מויה פלמיניה צפונה (באדום): ויה אמיליה, שהגיעה עד פיאצ'נצה, וויה פוסטומיה, שהגיעה עד אקוויליה

אתרים בדרך
----------

* גשר מילוויוס (Ponte Milvio), מעל נהר הטיברגשר מילוויוס (Ponte Milvio), מעל נהר הטיבר
* מעבר פורלו (אנ') - מנהרה בנתיב ויה פלמיניה שנחפרה בימי אספסיינוסמעבר פורלו (אנ') - מנהרה בנתיב ויה פלמיניה שנחפרה בימי אספסיינוס
* גשר נארני (אנ'), אומבריה, בציור של קאמי קורו מ-1826גשר נארני (אנ'), אומבריה, בציור של קאמי קורו מ-1826

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויה פלמיניה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4461186-9

 |
**האצטדיון האולימפי נילטון סנטוס** (פורטוגזית: **Estádio Olímpico Nilton Santos**), המכונה באופן עממי **אֶנְזֶ'נְיאַוֹ** (**Engenhão**), הוא אצטדיון כדורגל ואולימפי הנמצא בשכונת אֶנְזֵ'נְיוֹ דֶה דֵנְטְרוֹ שבריו דה ז'ניירו ומכאן כינויו. האצטדיון נבנה על ידי עירית ריו דה ז'ניירו לרגל האירוח של המשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בשנת 2007.

מבנה
----

האצטדיון קרוי על שמו של נילטון סנטוס, אחד מגדולי שחקני נבחרת ברזיל בכל הזמנים, וכן שיאן ההופעות בכל הזמנים של קבוצת בוטפוגו. הוא היה קרוי באופן רשמי עד פברואר 2017: "**האצטדיון האולימפי ז'ואאו אבלאנז'ה"** על שם הברזילאי ז'ואאו האבלנז', נשיא פיפ"א לשעבר. בין השנים 2015–2017 התירה עיריית ריו דה ז'ניירו לבוטפוגו לקרוא לאצטדיון על שמו של נילטון סנטוס שהפך לבסוף לרשמי. בין השנים 2009 ו-2013 האצטדיון נקרא גם **אצטדיון ריו** (**Stadium Rio**‏).

האנז'ניאו מכיל כ-47,000 מושבים והוא מושכר על ידי עירית ריו דה ז'ניירו למועדון בוטפוגו עד לשנת 2027 לפחות, תמורת 36,000 ריאל (כ-18,000 דולר) לחודש ועוד הוצאות תחזוקה, הנאמדות בכ-4 מיליון ריאל (כ-2 מיליון דולר) לשנה. לצד האצטדיון הוקם גם מסלולי אתלטיקה לאימונים וחימום.

לאחר סגירת מרקנה לשיפוצים לקראת מונדיאל 2014, אנז'ניאו הפך לאצטדיון הגדול בריו דה ז'ניירו, בו מרבית משחקי הדרבי התקיימו. כתוצאה נוספת מהסגירה הזמנית של המרקנה, האנז'ניאו היה מגרשן הביתי של פלמנגו ופלומיננסה, בנוסף לבוטפוגו.

האצטדיון אירח את תחרויות האתלטיקה של אולימפיאדת 2016, ועבר שיפוץ על מנת להתאים אותו לצרכים של האולימפיאדה, שכללו בין היתר התקנה של יציעים זמניים מאחורי השערים, אשר הגדילו את תכולתו ל-60,000 מקומות ישיבה. לקראת הרחבת האצטדיון התגלו ליקויים בבנייתו, דוגמת עמידות הגג לקריסה, דבר שחייב שיפוץ יקר וממושך שנועד לתחזק את המבנה עוד בטרם הורחב. סיום השיפוץ התעכב עד 2016, זמן קצר לפני האולימפיאדה.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 

פנורמה מהאצטדיון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האצטדיון האולימפי נילטון סנטוס** בוויקישיתוף
* האצטדיון האולימפי נילטון סנטוס, ברשת החברתית פייסבוק
* האצטדיון האולימפי נילטון סנטוס, ברשת החברתית אינסטגרם
* מידע ב-"stadiumguide.com" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Jefferson chega ao Top 10 dos jogadores que mais atuaram pelo Botafogo, ‏ 3 ביולי 2015
2. ↑  Agora é oficial: Nilton Santos substitui, ‏13 בפברואר 2017
3. ↑  כתבה על האנז'ניאו באתר רשת התקשורת הברזילאית גלובו. (בפורטוגזית) (הקישור אינו פעיל, 22 בדצמבר 2019)

| מתקני אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| 

לחצו על המיקום המתאים במפה לניווט |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 372c9e4a-e039-4596-85b9-adaa414de703

 |
**מטריצה סקלרית** היא מטריצה ריבועית ואלכסונית המתקבלת מכפל של מטריצת היחידה בסקלר. הגדרת כפל סקלר במטריצה היא למעשה כפל של כל שורה במטריצה בסקלר, ובמקרה של מטריצת היחידה, כפל זה יניב מטריצה שבה האלכסון הראשי מורכב מאיברים שכל אחד מהם הוא הסקלר עצמו.

תיאור מתמטי
-----------

ניתן להגדיר את איבריה של מטריצה סקלרית {\displaystyle \,[\alpha \_{ij}]\_{n\times n}} כך:  

עבור {\displaystyle i=j} מתקיים: {\displaystyle a\_{ij}=\lambda }(\*)  

ועבור {\displaystyle i\neq j} מתקיים: {\displaystyle a\_{ij}=0}.  
(\*) כאשר \lambda  הוא סקלר מסוים.

להמחשה:  
{\displaystyle \left[{\begin{array}{ccccccc}\lambda &0&0&\cdots &0&0&0\\0&\lambda &0&\cdots &0&0&0\\0&0&\ddots &&&\vdots &\vdots \\\vdots &\vdots &&\lambda &&\vdots &\vdots \\\vdots &\vdots &&&\ddots &0&0\\0&0&0&\cdots &0&\lambda &0\\0&0&0&\cdots &0&0&\lambda \end{array}}\right]}

כפל של מטריצות סקלריות
----------------------

ניתן להוכיח בקלות כי מטריצה סקלרית שכל איברי האלכסון שלה שונים מאפס, היא גם מטריצה הפיכה, שכן לכל סקלר \lambda  קיים סקלר הפכי {\displaystyle {\frac {1}{\lambda }}} ומכפלה של שתי מטריצות סקלריות עם סקלרים הפכיים תיתן למעשה את מטריצת היחידה. (כפל של מטריצות ריבועיות המניב את מטריצת היחידה הוא תנאי מספיק לכך שהמטריצות הכופלות הפיכות).

אוסף המטריצות הסקלריות מעל שדה *k* איזומורפי לשדה עצמו. כמו כן, המרכז של חבורת המטריצות הריבועיות הפיכות הוא בדיוק אוסף המטריצות הסקלריות. במילים אחרות, מטריצה ריבועית *A* היא סקלרית אם ורק אם לכל מטריצה ריבועית *B* (מאותו הסדר) מתקיים *AB=BA*.

קישורים חיצוניים
----------------

* מטריצה סקלרית, באתר MathWorld (באנגלית)
**דבורה בן-נר** (קוּזְוִינֶר) (נולדה ב-9 באוקטובר 1932), היא סופרת ומשוררת לילדים ולמבוגרים.

חייה
----

בן-נר נולדה בפולין, בעיירה ז'יכלין, ועלתה עם הוריה ארצה בשנת 1933. משפחתה השתקעה בתל אביב, ובן-נר למדה והתחנכה בדרום תל אביב. למדה בבית הספר לבנות ובגימנסיה 'מוריה'. לאחר שירותה הצבאי השלימה לימודי הוראה בסמינר למורות במכללת תלפיות. לאחר כמה שנים השלימה לימודיה בספרות ילדים באוניברסיטת תל אביב.

דבורה בן-נר השתקעה עם משפחתה בראש פינה, שימשה כגננת וכמורה לילדי המקום. היא לימדה בנוסף גם בסמינר למורות בעיר הסמוכה צפת.

בן-נר כתבה שירים מנעוריה המוקדמים, בתחילה בעיתוני בית הספר ותנועת הנוער. החל משנת 1957 החלו שירי הילדים שלה להידפס בעיתוני הילדים, ובעיקר בדבר לילדים. נופי העיר התחלפו ביצירתה בנופי הגליל העליון, שאליהם נקשרה עם המעבר של המשפחה לראש פינה.

יצירתה לילדים כונסה במספר ספרים.

חברה באגודת הסופרים ובסומליון.

נשואה ואם לשלושה – שכלה את בנה דוד (דדי) במלחמת של"ג (1982).

ספריה
-----

* **קונצרט בגן**, צייר אבי מרגלית, ספרית פועלים, מרחביה, תשל"ג 1973.
* **הידד הצלחתי!** , עופר תל אביב, תשל"ט 1979.
* **יום יום צוחקת שמש - שירים לחגים ולעונות השנה** , יבנה תל אביב 1993.
* **משקפיים של חלום**, איירה נורית יובל, 1996.
* **ציור של שלום**, איורים - נורית יובל, 1999.
* **בארץ ההר הלבנה: שירים**, תל אביב: גוונים, 2014.

לקריאה נוספת
------------

* דבורה קוזוינר, ברוח הצר, שירה, גיליון מאזניים - חודש אוקטובר 2008, עמוד 23
* דבורה קוזוינר, בתוך שעון החול, גיליון מאזניים - שבט תשע"ג, עמוד 36

קישורים חיצוניים
----------------

* דבורה בן נר, דף שער בספרייה הלאומית
* הספרים של דבורה בן-נר, באתר "סימניה"

הערות שוליים
------------

1. ↑  דבורה קוזוינר (בן-נר), באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה
2. ↑  קורות החיים של דוד קוזוינר, באתר "יזכור" של משרד הביטחון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007304294405171
* LCCN: no2015046094
* VIAF: 97188580
* WorldCat (עם VIAF): 97188580

 |
בית השידור בברלין.
אדולף היטלר בנאום לאומה זמן קצר לאחר הפיכתו לקנצלר. 1933.
**תאגיד השידור של הרייך** (בגרמנית: **Reichs-Rundfunk-Gesellschaft**, נקרא גם **RRG**) היה גוף השידור הציבורי הלאומי ברפובליקת ויימאר ולאחר מכן בגרמניה הנאצית. החברה איגדה בתוכה את כל חברות שידור הרדיו האזוריות של גרמניה ממאי 1925 עד מאי 1945. משנת 1933 שימש ככלי מרכזי בתעמולה הנאצית.

כל ההקלטות ההיסטוריות של התאגיד מוחזקות בידי ארכיון השידור הגרמני של ARD.

היסטוריה
--------

התאגיד הוקם בברלין ב-15 במאי 1925, והיה ארגון גג לתשעה גופי שידור רדיו אזוריים. משנת 1926 היו מרבית אחזקות התאגיד בידי הרייכספוסט, רשות הדואר הגרמנית שפעלה משנת 1866 עד 1945. כל תושבי גרמניה היו מחויבים בתשלום אגרת רדיו בעלות 2 רייכסמרק בחודש. ב-1932 היו 4 מיליון משתמשי רדיו רשומים במדינה.

החל מ-22 בינואר 1931 היה מטה התאגיד ממוקם בבית השידור (Haus des Rundfunks) בוסטנד, ברלין. הבניין עוצב בידי האדריכל הנס פואלציג בשנת 1929, והיה מרכז השידור הראשון בעולם וכלל גם היכל קונגרסים גדול.

בקיץ 1932 החלה ממשלת גרמניה תחת הקנצלר פרנץ פון פאפן להשיג שליטה על התאגיד. גם גופי השידור האזוריים הוכפפו לתאגיד והפכו לסניפים מקומיים שלו. מועצת המנהלים הייתה חייבת לקבל נציג ממשלתי, שפיקח על התוכניות, בשליחות שר הפנים, וילהלם פון גייל.

במהלך תהליך ההאחדה לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933, התאגיד הולאם על ידי הממשלה הנאצית, והיה בשימוש נרחב על ידי משרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם תחת יוזף גבלס כדי להכתיב את תוכני הרדיו. ב-30 בינואר 1933, בזמן ששר הפנים החדש וילהלם פריק אכף את השידור החי של מצעדי הלפידים, התפטר יו"ר התאגיד הנס ברדוב והוחלף על ידי יוגן הדמובסקי. כמה מנהלים לשעבר נעצרו ונכלאו. החל מ-1 באפריל 1934 התאגדו חברות השידור האזוריות תחת התאגיד. התאגיד גדל עם השנים עם מיזוג רשתות שידור אזוריות כמו אלה של חבל הסאר. לאחר האנשלוס האוסטרי ב-1938, תחנת הרדיו Verkehrs AG של וינה הוכפפה לתאגיד.

ב-1 בינואר 1939, שונה שם התאגיד ל"תאגיד השידור של גרמניה הגדולה" (Grossdeutscher Rundfunk).

לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין ב-1 בספטמבר 1939 עם התקרית המבוימת בגלייביץ, הפך התאגיד למכשיר חיוני של התעמולה הנאצית בזמן המלחמה, במיוחד באמצעות היומון Wehrmachtsbericht ותוכניות רדיו ייעודיות. מ-9 ביולי 1940 ואילך שידרו כל רשתות השידור את אותה רצועת שידור ארצית, שהסתיימה עם כיבוש בית השידור על ידי הצבא האדום במהלך הקרב על ברלין ב-2 במאי 1945.

עד 1950, התאגיד היה בתהליכי פירוק והוחלף בחברות שידור אזוריות. לאחר מכן הוקמה בגרמניה המזרחית חברת השידור של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (Rundfunk der DDR; שבהמשך שינתה שמה ל"השידור הממלכתי הגרמני", Deutscher Fernsehfunk
), בעוד בגרמניה המערבית הוקמה ARD, כתאגיד של מספר גופי שידור אזוריים.

ראו גם
------

* התעמולה הנאצית
* פולקסאמפפנגר
* ARD
* מילדרד גילארס

לקריאה נוספת
------------

* Roger Manvell; Heinrich Fraenkel (13 December 2013). Doctor Goebbels: His Life and Death. Skyhorse Publishing Company, Incorporated. pp. 237–. מסת"ב 978-1-62636-949-8.

הערות שוליים
------------

1. ↑  DRA: CD "Friedrich Schiller im Rundfunk", web.archive.org, ‏2016-09-20
2. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 63154-1
* ISNI: 0000 0001 0722 6203
* LCCN: no2003121057
* SUDOC: 179783408
* VIAF: 134290238
* WorldCat: lccn-no2003121057

 |
**פרנץ סקרבינה** (בגרמנית: **Franz Skarbina**‏; 24 בפברואר 1849 – 18 במאי 1910) היה צייר אימפרסיוניסטי גרמני, שרטט, תחריטאי ומאייר, חבר וממייסדי הזצסיון הברלינאי.

קורות חיים
----------

נולד בברלין, היה בנו של צורף מזאגרב. בין השנים 1865 עד 1869 למד באקדמיה הפרוסית לאמנויות. לאחר סיום הלימודים בילה שנתיים כחונך לבנותיו של הרוזן פרידריך פון פרפונכר-סדלניצקי, במהלך התקופה נסע לדרזדן, וינה, ונציה, מינכן, נירנברג. בשנת 1877 הוא חסך את הכסף לנסיעה לימודית בת שנה בהולנד, בלגיה וצרפת, שם הוא נחשף להשפעת האימפרסיוניזם.

הוא הפך לעוזר הוראה באקדמיה הפרוסית בשנת 1878, ובשנת 1881 לימד רישום אנטומי במוזיאון קונברגברבמן בברלין. בשנה שלאחר מכן שב לפריז והציג בסלון. משנת 1885 עד 1886 הוא שוב חזר לפריז, עם נסיעות לצפון צרפת, בלגיה והולנד. זו נחשבת לאחת התקופות היצרניות ביותר שלו.

בשנת 1888 הוא מונה לפרופסור באקדמיה הפרוסית, ובשנת 1892 הפך לפרופסור מן המניין שם. אולם שנה לאחר מכן הוא התפטר מתפקיד ההוראה בשל חילוקי דעות עם מנהל האקדמיה, אנטון פון ורנר. הבעיה נבעה מהשתתפותו ב"קבוצת האחד עשר", אגודת אמנים המוקדשת לקידום תערוכות משלהם של מה שנחשב אז לאמנות "רדיקלית", החורגת מהשפעת האקדמיה. המהלך הזה הביא בסופו של דבר (בשנת 1898) להקמת הזציסון הברלינאי, אשר סקרבינה היה אחד ממקימיו יחד עם מקס ליברמן, וולטר לייסטיקוב. 

בשנת 1895 הוא הפך לחבר מועצת הפיקוח במגזין Pan. בשנת 1898 שימש כאחד השופטים בתחרות שערך לודוויג סטולוורק לבחירת האמנים לסדרה פרסום חדשה בתחום המסחרי.

הוא נפטר בביתו בברלין, ב־18 במאי 1910, ממחלת כליה חריפה, ונקבר בבית העלמין העתיק בסנט יאקובקירשה.

כל הפריטים בעיזבונו נהרסו במהלך מלחמת העולם השנייה.

גלריה
-----

* חצר בשלגחצר בשלג
* פרדריכשטרסה בגשםפרדריכשטרסה בגשם
* הנפחיההנפחיה
* תפילה ערביתתפילה ערבית
* זקנה ליד התנורזקנה ליד התנור

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנץ סקרבינה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Margrit Bröhan: *Franz Skarbina.* Ars Nicolai, Berlin 1995
2. ↑  Zeno, Werke von Franz Skarbina aus der Sammlung »40.000 Gemälde, Zeichnungen und Grafiken«, www.zeno.org (בגרמנית)
3. ↑  Skarbina, Franz - Die Geschichte Berlins - Verein für die Geschichte Berlins e.V. - gegr. 1865, www.diegeschichteberlins.de

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 11923873X
* ISNI: 0000 0000 8382 761X
* LCCN: nr95039508
* NKC: xx0223249
* NTA: 067670628
* RKD: 72921
* ULAN: 500011377
* VIAF: 52494633
* WorldCat: lccn-nr95039508

 |
**אלגוט סבסטיאן ננאסי** (בשוודית: **Algot Sebastian Nanasi**; נולד ב-16 במאי 2002) הוא כדורגלן שוודי המשחק בקבוצת מאלמה ובנבחרת שוודיה.

קריירה
------

ננאסי החל לשחק כדורגל ב-Viby IF משם עבר לקריסטאנסטאד. בקיץ 2018, הוא עבר לקבוצת U19 של מאלמה. ב-1 ביוני 2020 ננאסי חתם על חוזהו הראשון בקבוצה ומיד הושאל לורברגס בולס, בה ערך את הופעת הבכורה שלו ב-18 ביוני 2020 בהפסד 1–2 לגטבורג.

בדצמבר 2021 האריך ננאסי את חוזהו במאלמו FF עד עונת 2025. ב-20 ביולי 2022 הושאל לקלמאר FF להמשך העונה. הוא כבש חמישה שערים ובישל שישה ב-16 הופעות ליגה בקבוצה.

ב-10 באפריל 2021 ערך הופעת בכורה בקבוצה הבוגרת של מאלמה במסגרת הליגה השוודית בניצחון 1-5 על המארבי. ב-25 בספטמבר 2021 כבש שער בכורה בקבוצה בניצחון 1–5 על אורברו.

ננאסי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שוודיה ב-9 בינואר 2023 בניצחון 0–2 על נבחרת פינלנד.

תארים
-----

**מאלמה**

* אליפות שוודיה: 2021
* הגביע השוודי: 2021/2022

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סבסטיאן ננאסי** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"סבסטיאן ננאסי"**.
שסתום פרפר
שסתום פרפר הוא שסתום שמבדד או מווסת את זרימת הנוזל. מנגנון הסגירה הוא דיסק שמסתובב.

עקרון הפעולה
------------

שסתום כדורי
הפעולה דומה לזו של שסתום כדורי, המאפשר כיבוי מהיר. שסתומי פרפר מועדפים בדרך כלל מכיוון שהם עולים פחות מעיצובי שסתומים אחרים, ומשקלם קל יותר כך שהם זקוקים לפחות תמיכה. הדיסק ממוקם במרכז הצינור. מוט עובר דרך הדיסק אל מפעיל בצד החיצוני של השסתום. מוט עובר דרך הדיסק אל מפעיל בצד החיצוני של השסתום. סיבוב המפעיל הופך את הדיסק במקביל או מאונך לזרימה. שלא כמו שסתום כדורי, הדיסק נמצא תמיד בתוך הזרם, כך שהוא גורם לירידה בלחץ, גם כשהוא פתוח. שסתום פרפר הוא ממשפחת שסתומים הנקראים שסתומי רבע סיבוב. בפעולה, השסתום פתוח או סגור לחלוטין כאשר הדיסק מסובב רבע סיבוב. ה"פרפר" הוא דיסק מתכת המותקן על מוט. כאשר השסתום סגור, הדיסק מסובב כך שהוא חוסם לחלוטין את המעבר. כאשר השסתום פתוח לגמרי, הדיסק מסובב רבע סיבוב כך שהוא מאפשר מעבר כמעט בלתי מוגבל של הנוזל. ניתן גם לפתוח את השסתום בהדרגה כדי להגביל את הזרימה.

ישנם סוגים שונים של שסתומי פרפר, כל אחד מותאם ללחצים שונים ולשימוש שונה.

שימוש בתעשייה
-------------

בתעשיות התרופות, הכימיות והמזון, שסתום פרפר משומש כדי להפסיק את זרימת המוצר (מוצק, נוזל, גז) בתהליך. השסתומים המשומשים בתעשיות אלו מיוצרים בדרך כלל על פי הנחיות נוהלי ייצור נכונים עדכניים. שסתומי פרפר בדרך כלל החליפו שסתומים כדוריים בתעשיות רבות, במיוחד נפט, בשל עלות נמוכה יותר וקלות ההתקנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שסתום פרפר** בוויקישיתוף
**אליקים (אליה) וגה (אלורס-וגה)** (1913–2004) היה דוקטור לאגרונומיה, כיהן כראש מחלקת פרחים במכון וולקני, ונחשב ליוזם הקמת ענף הפרחים בישראל. היה גם פעיל ציוני ויוזם פעילות הסברה לטובת מדיניותה של ישראל.

קורות חיים
----------

אלוורס-וגה נולד בדורדרכט שבהולנד למשפחה משכילה ובעלת ערכים ציוניים, ממוצא ספרדי.

עוד כנער שימש כמנהיג מקומי בתנועת "בני עמנו" הציונית שבדורדרכט.
את הכשרתו המקצועית לקראת עלייה לארץ ישראל בחר לעשות משנת 1938 בבית הספר הגבוה לחקלאות של אוניברסיטת וגנינגן.

בשנת 1940 פגש את מרתה ויילר מרוטרדם, לה נישא באוגוסט 1942.
במהלך מלחמת העולם השנייה לקח חלק בתנועת המחתרת ההולנדית שפעלה נגד השלטון הנאצי.

לאחר המלחמה ניהלו בני הזוג וגה את רשת החלוצים של ארגון "הכשרה ועלייה".
בשנת 1947 עלה ד"ר וגה לארץ-ישראל במסגרת ההעפלה והתגורר תחילה בעפולה ובהמשך בירושלים.

תרומה לענף הפרחים
-----------------

בשנת 1955 נקרא וגה לנהל את יחידת המחקר לפרחים בבית דגן, והוא החל לנהל תחנות ניסויים בכמה מוקדים בארץ.

הוא פיתח זן חדש של סייפן (גלדיולה) לו קרא על שם אחותו "חנה", ובהמשך פנה להרכבת זנים חזקים יותר של ורדים, ציפורנים וגרברות.

בשנת 1960 השלים וגה את תואר הדוקטור שלו באוניברסיטת וגנינגן בהולנד בנושא "סיכונים וסיכויים בגידול בצלי פרחים בישראל".

בד בבד המשיך ד"ר וגה להשקיע בתחום המחקר הגנטי שנחשב לחדש, יחסית, בזמנו.
לאחר מלחמת ששת הימים ניהל ד"ר וגה ניסויים בגידול צבעונים בגולן. ניסויים אלו הוכתרו בהצלחה והיו בסיס לשיתוף פעולה כלכלי עם חברה הולנדית.
בשנת 1978 יצא ד"ר וגה לגמלאות והתנדב בסיוע להתיישבות החדשה בהרי יהודה, בה תמך רעיונית.

תרומה להסברה הישראלית
---------------------

במהלך מלחמת שלום הגליל, מעמדה של המדיניות הישראלית במדינות המערב הגיע לשפל. ד"ר וגה, כמי שניהל קשר שוטף עם אישים רבים בהולנד, פעל להקים את ארגון "מידע" MEDA, שישמש כגוף הסברתי למדיניות ישראל בתקשורת ההולנדית. על ועדת ההיגוי של הארגון, אותו ניהל בעצמו, נמנו חברי פרלמנט הולנדיים ושגרירים לשעבר. ד"ר וגה ניהל קשרים שוטפים עם גופי התקשורת ההולנדים בהם התראיין, ואף שלח חומר המצדד במדיניות הישראלית. בהמשך אף הוציא הארגון לאור עיתון הסברתי שנשלח למעצבי המדיניות ההולנדיים.

פרסים
-----

בשנת 1999 הוענק לד"ר וגה פרס ממועצת הפרחים כהוקרה על תרומתו לענף הפרחים בישראל.

לקריאה נוספת
------------

אליקים וגה, **חלום שהתגשם-שיבה לארץ ישראל אחרי 1900 שנות גלות**, יומן זיכרונותיו האישיים והמקצועיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אליקים וגה** בוויקישיתוף
* אליקים אלורס וגה, באתר מכון ווֹלקני
* אליקים וגה, במוזיאון הלוחם היהודי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310006305171
* ISNI: 0000 0003 6960 4454
* VIAF: 247889997
* WorldCat: viaf-247889997

 |
**מבצע עוז** היה מבצע צבאי של חיל הים שנערך בליל 2 בינואר 1949 במלחמת העצמאות, מטרת המבצע הייתה לנסות שוב לנתק את אספקת הציוד הצבאי והתחמושת משטח מצרים לחזית הדרום על ידי פיצוץ מסילת הרכבת המחישה את הציוד, לאחר שניסיון קודם שנערך שבוע קודם לכן במסגרת מבצע התחלה לא השיג את מטרתו לאחר שחומר נפץ שהטמינו לוחמי חיל הים מתחת המסילה לא גרם לנזק משמעותי.

ביצוע הפעולה
------------

בשעת ערב הפליגו לכיוון החוף של מצרים אותן ספינות משמר שנטלו חלק בניסיון הקודם של המבצע, סמוך לשעה 21:00 הן הגיעו אל מול נקודת הפעולה. יחידת סיור נשלחה באמצעות סירת משוטים לבדוק את השטח ולוודא כי הוא פנוי, לאחר שהתקבל אישור מיחידת הסיור ירדו צוותי החבלה בסירות גומי ועשו את דרכם אל החוף. הם הגיעו אל החוף והחלו לנוע לעבר היעד ולפתע ללא סיבה פתח אחד מאנשי היחידה באש. הירי חשף את הכוח בפני המצרים והם החלו להמטיר עליהם אש, נוצר בלבול רב ואנשי היחידה ניסו להשתלט על המצב ולהשיב אש, אך מפקד הכוח החליט לסגת מאחר שסבר שאין סיכוי שהמצרים לא יגלו את המטען שהם עמדו להניח. הכוח שב על עקבותיו ובסירות הגומי הגיעו במהירות לספינות שחיכו להם במרחק מה בים ומשם הפליגו חזרה ארצה.

### תוצאות הפעולה

הפעולה נכשלה ומסילת הרכבת המצרית המשיכה להעביר ציוד ותחמושת לכוחות הצבא בחזית, אך לכישלון לא היו השלכות מעשיות כיוון שמבצע זה היה רק פעולה בהיקף קטן במסגרת מבצע חורב שמטרתו הכללית הייתה להכניע את צבא מצרים ולגרשו מן הנגב ומטרה זו הושגה במלואה במבצע.

ראו גם
------

* מבצעי חיל הים במלחמת העצמאות

לקריאה נוספת
------------

* אליעזר טל: **מבצעי חיל הים במלחמת הקוממיות**, הוצאת מערכות, 1964

| **מבצעי צה"ל במלחמת העצמאות** |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| שמואל • השמד • חסידה • נחשון • הראל • יבוסי • חמץ • יפתח • מטאטא • מכבי • כיתור • יובל • ברק • גדעון • בן עמי • מדינה • קלשון • בלק • נמל • בן נון א' • בן נון ב' • ארז • פלשת • יצחק • יורם • אנ-פאר • ברוש • דקל • דני • בתק • קדם • מוות לפולש • שוטר • גי"ס • אבק • ולווטה • יואב • אגרוף • ההר • יקב • יעל • חירם • שמונה • לוט • התחלה • אסף • חורב • חיסול • עוז • ייצוב • עובדה |

 |
הדמיה של גרידלוק בו מספר צמתים חסומים והתנועה לא יכולה להתקדם
**גרידלוק** הוא סוג של עומס תנועה בצומת, שבו פקקי מכוניות חוסמים רשת שלמה של צמתים, דבר המביא את כל התנועה למצב של עצירה מוחלטת. המונח לקוח ממצב אפשרי בתכנון שתי וערב, שמאפשר לצמתים שנחסמים למנוע מהתנועה לזרום.

המושג משמש לעיתים בטעות גם כדי לתאר עומסי תנועה כבדים שבהם מהירות הנסיעה איטית מאוד. כמו כן, בשנים האחרונות השימוש במושג הורחב להצגת מצב שבו התנועה מגיעה לעצירה מוחלטת בגלל עומסים כבדים.

גורמים
------

גרידלוק נגרם על ידי מכוניות שנכנסות לצומת לא פנוי. במצב זה למכוניות שמגיעות מהכיוון החוצה אין אפשרות לעבור את הצומת. אם מספר צמתים ייחסמו במקביל, המכוניות עלולות להיקלע לפקק שחסום בכמה כיוונים.

במדינות רבות חל איסור על נהגים להיכנס לצומת לא פנוי. בישראל, תקנה 65 לתקנות התעבורה קובעת כי "לא ייכנס נוהג רכב לצומת או למפגש מסילת ברזל אלא אם ביכלתו לעבור ולהמשיך בנסיעתו ללא הפרעה, גם אם תמרור הכוונה (רמזור) מתיר כניסה לצומת או למפגש כאמור".

גרידלוק מובא לעיתים כדוגמה לדילמת האסיר. שיתוף פעולה בין הנהגים ימנע חסימת צמתים, מה שיועיל לכולם, אולם ייתכן שזה לא יקרה בגלל הרצון של כל נהג לקצר את זמן הנסיעה עבורו לאור חוסר הוודאות באשר לפעילות הנהגים האחרים, ובכך התנועה כולה תתעכב.

השפעות
------

חסימת צומת בניו יורק
ההשפעה המיידית על הנהגים היא תסכול ועיכוב בזמני ההגעה ליעד. השפעה נוספת על הערים עצמן מוחמרת בגלל מבנה הרחובות שחסומים בבניינים משני צידיהם, מה שיוצר מעין "קניון אורבני" (אנ') שלוכד זיהום אוויר.

דוגמאות
-------

### סין

באוגוסט 2010 נוצר בכביש המחבר בין בייג'ינג וז'נגג'יקאו (Zhangjiakou) שבמחוז חוביי מה שנחשב לפקק התנועה החמור ביותר בעולם. הפקק ארך למעלה מ-100 ק"מ ונמשך מ-14 באוגוסט עד 26 באוגוסט, מתוכם לפחות 11 ימים של גרידלוק מוחלט, וכשלחלק מהנהגים לקחו יותר מ-5 ימים כדי לעבור את קטע הכביש הפקוק. הפקק נגרם כתוצאה משילוב בין עבודות בכביש ומאלפי משאיות פחם שעשו את נסיעתן היומית ממונגוליה הפנימית לבייג'ינג.

### ברזיל

לפי מגזין הטיים, סאו פאולו סובלת באופן קבוע מהפקקים החמורים ביותר בעולם. ב-23 במאי 2014 נרשם הפקק החמור ביותר, באורך 344 ק"מ.

### צרפת

למשך כמה שנים, פקק התנועה בצרפת מ-1980 בכביש המחבר בין פריז וליון הוגדר כגרוע ביותר בעולם.

ראו גם
------

* קיפאון (מדעי המחשב)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גרידלוק** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Leo Hickman (2010-08-23). "Welcome to the world's worst traffic jam". *The Guardian*. ארכיון מ-2015-10-17. נבדק ב-2010-09-20.
2. ↑  "The great crawl of China". The Economist. 2010-08-26. ארכיון מ-2010-10-22. נבדק ב-2010-09-20.
3. ↑  Michael Wines (2010-08-27). "China's Growth Leads to Problems Down the Road". *New York Times*. ארכיון מ-2012-01-21. נבדק ב-2010-09-20.
4. ↑  Andrew Downie (2008-04-21). "The World's Worst Traffic Jams". *Time*. אורכב מ-המקור ב-23 באפריל 2008. נבדק ב-2008-06-20. `{{cite journal}}`:  (עזרה)
5. ↑  "São Paulo sofre engarrafamento recorde de 344 quilômetros". ארכיון מ-2018-09-20. נבדק ב-2018-03-31.
6. ↑  CAA-Magazine, Caasco
**מריה סלבונה** (בגרמנית: **Maria Slavona**‏; 14 במרץ 1865 – 10 במאי 1931) הייתה ציירת אימפרסיוניסטית גרמנית, חברת הזצסיון הברלינאי.

קורות חיים
----------

נולדה בשם: מארי דורט קרוליין שורר. אביה היה רוקח ופוליטיקאי שהיה ידוע בקמפיין שלו לשיפור איכות מי השתייה של ליבק. אחותה הבכורה קורנליה שורר הפכה לאחת הרופאות הראשונות בגרמניה. בגיל שבע עשרה, לאחר שיעורים בלתי פורמליים בציור ורישום, נסעה לברלין ללמוד בבית ספר פרטי לאמנויות לפני שעברה למכון ההוראה במוזיאון לאמנות דקורטיבית, בה למדה עד 1886. בשנה שלאחר מכן, היא החלה את לימודיה בבית הספר לאמנות לנשים "וריין דר ברלינר קונסטלינן", שם הורשו ללמוד אנטומיה ולצייר דגמים חיים. האקדמיה הפרוסית לאמנות הייתה עדיין מוסד לגברים בלבד באותה תקופה.

בשנת 1888 היא עברה למינכן, למדה שיעורים פרטיים מצייר הדיוקנאות אלואיס ארדטלט (1851-1911) ואז למדה באקדמיה לנשים של "מינכן קונסטלינרינווארן", שם המורה המשפיע ביותר שלה היה לודוויג פון הרטיש, שהכיר לה את האימפרסיוניזם. מאוחר יותר, בחופשה בבית, היא פגשה כמה אמנים סקנדינבים ונסעה איתם לפריז.

הצלחות ראשונות
--------------

אחד מחבריה לנסיעה היה הצייר הדני וילהלם פיטרסן (1868–1923) וכשהתיידדו ביותר, שניהם החליטו לשנות את שמות היוצרים שלהם. הוא בחר בוילי גרטור והיא הפכה למריה סלבונה. נולדה להם גם בת לא חוקית שהפכה מאוחר יותר לשחקנית בשם לילי אקרמן. את שם משפחתה קיבלה הבת מאביה החורג, עמו אמה התחתנה בשנת 1900 - סוחר האמנות השווייצרי אוטו אקרמן (1871–1963).

התערוכה הראשונה של סלבונה הייתה בשנת 1893 בסלון דה שאמפ-דה-מארס של Société Nationale des Beaux-Arts, באופן אירוני תחת שם בדוי גברי "קרל-מריה פלבונה". בשנת 1901 הצטרפה לזצסיון הברלינאי, חזרה לליבק בשנת 1906 וחזרה לברלין בשנת 1909.

לקראת סוף שנות העשרים של המאה העשרים, בריאותה החלה להידרדר. היא לא הצליחה למצוא מזור ברפואה המסורתית, ופנתה לאנתרופוסופיה ונטורופתיה. אולם מצבה הבריאותי מעולם לא השתפר, ואת שנותיה האחרונות בילתה בציור פרחים ונופים בסביבת ביתה ליד מינסינג.

עבודתה נשכחה במשך שנים רבות, לאחר שסומנה כ"אמנות מנוונת" בשנת 1933. במהלך מלחמת העולם השנייה, רבים מציוריה הושמדו, בכוונה או כתוצאה מהמלחמה. רק בשנת 1981 נערכה רטרוספקטיבה משמעותית על ידי מוזיאון ברוהאן בברלין.

גלריה
-----

* אביב בליבק אביב בליבק
* גן פורח גן פורח
* בתים במונמנטר בתים במונמנטר
* בתים במוונמנטר בתים במוונמנטר
* דיוקן עצמי, 1910 דיוקן עצמי, 1910

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מריה סלבונה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Margrit Bröhan: Maria Slavona 1865–1931. Eine deutsche Impressionistin. Exhibition Catalog, Sammlung Stiftung Bröhan, Berlin and Lübeck, 1981.
2. ↑  unser Lübeck - Kultur-Magazin - Maria Slavona: Lübecker Apothekertochter wird eine berühmte Malerin des deutschen Impressionismus, web.archive.org, ‏2014-07-14
3. ↑  Margrit Bröhan: Maria Slavona. In: Das Verborgene Museum. Teil I: Dokumentation der Kunst von Frauen in Berliner öffentlichen Sammlungen. Berlin 1987

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 118614932
* NTA: 398400539
* RKD: 73014
* SUDOC: 220441235
* ULAN: 500019834
* VIAF: 74645969
* WorldCat: viaf-74645969

 |
**אזור בחירה** היא תוכנית אקטואליה פוליטית המשודרת ברשת 13, את התוכנית מגיש רביב דרוקר. התוכנית החלה את שידוריה לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש באוקטובר 2022.

היסטוריה
--------

ביולי 2022 דיווח רן בוקר כי העיתונאים והמגישים אילה חסון ורביב דרוקר "קרובים מאוד לסגירת כל הפרטים בדרך לפרויקט משותף". שהכוונה הייתה לתוכנית אקטואליה שיגישו יחד.

באוגוסט דווח שהפרויקט ירד מהפרק, אך קברניטי הערוץ החליטו שהשניים יגישו את רצועת שבע בערב של הערוץ לסירוגין, בימים נפרדים, והיא עלולה להפוך לקבועה ברצועת השידורים.

ב-29 בספטמבר צולם פרומו התוכנית, וב-11 באוקטובר שודר הפרומו.

התוכנית הראשונה שודרה שבועיים לפני הבחירות לכנסת ה-25 ב-18 באוקטובר 2022, אותה הגישה אילה חסון.

בפברואר 2023, פורסם ש"הצינור" בהגשת גיא לרר תשודר בשעת השידור של התכנית, לפני מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 13.

במרץ 2023, בעקבות מעברה של חסון לערוץ כאן 11, הפך דרוקר למגיש היחיד בתוכנית.

ב-14 במאי 2023 עברה התוכנית לשעה 18:00 בערב, בעקבות מעבר "הצינור" לשעה 19:00 השעה המקורית של התוכנית.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של אזור בחירה

הערות שוליים
------------

1. ↑  כפיר אדר, אילה חסון ורביב דרוקר ביחד: התוכנית החדשה נחשפת, באתר אייס, 28 ביולי 2022
2. ↑  אילה חסון ורביב דרוקר נחשפים: מתי תעלה התוכנית החדשה?, באתר אייס, 11 באוקטובר 2022
3. ↑  חרף נתוני השיא, לרר יחליף את חסון ברצועה של לפני החדשות - וואלה! ברנז'ה, באתר וואלה!, ‏2023-02-08
כיכר המייסדים ובמרכזה בית הכנסת, בגלויה בהוצאת האחים אליהו משנות ה-20
כיכר המייסדים ובית הכנסת בשנת 1942
בית הכנסת הגדול ב-2007, מבט מכיכר המייסדים.
בית הכנסת הגדול ב-2012, לפני השיפוץ.
**בית הכנסת הגדול** בראשון לציון נבנה בשנים 1885–1889, והיווה מוקד חשוב בחיי המושבה. בית הכנסת ניצב על פסגת גבעה, בקצה רחוב רוטשילד וכיכר המייסדים במפגש עם רחוב אחד העם. בבית הכנסת מתקיימים גם ביקורים במסגרת מוזיאון ראשון-לציון.

היסטוריה
--------

בניית בית הכנסת החלה בשנת 1885, ונתקלה בהתנגדות של השלטון העות'מאני, ובמצוקה כספית. כדי להתגבר על התנגדות השלטון, בנו המתיישבים את בית הכנסת במסווה של מחסן לציוד חקלאי. את הסכום הראשוני לבניית בית הכנסת תרם צבי הכהן לבונטין. את המבנה תכנן ברוך פפירמייסטר, שהיה בין המתנגדים הגדולים לפקידי הברון. בתחילה תוכנן להתפלל בבית הכנסת בנוסח תפילה חסידי, אך עם התערבותו של הברון גם בעניין רבני הקהילה הפך בית הכנסת לנוסח אשכנז. בניין בית הכנסת הושלם בזכות תרומה של הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד. במשך שנים רבות היה בית הכנסת אחד המבנים המפוארים במושבה הקטנה ומרכז חברתי למתיישביה. גם לאחר סיום הבנייה, נאלצו התושבים להסתיר את בית הכנסת. לכן החזיקו במרתף ציוד חקלאי רב, וכשהטורקים התקרבו מילאו את היכל התפילה בציוד זה, כדי שלא יראה כמו בית כנסת.

בתקופת המנדט הבריטי שופץ הבניין, קירותיו החיצוניים חופו בטיח ונצבעו, והגג המשולש בחזיתו הוסב לגמלון מסוגנן שנשא בגאון את הכיתוב "בית הכנסת הגדול", מגן דוד ושנת ההקמה - תרמ"ה. ואולם בחלוף השנים, נסדק והתכער חיפוי הטיח והצבע.

ב-2013 יזם ראש עיריית ראשון לציון דב צור שיפוץ בבית הכנסת הגדול ובמבנים הסמוכים אליו ברחוב אחד העם, כחלק ממתיחת פנים כוללת של ראשון ההיסטורית והרחבת מוזיאון ראשון-לציון. השינוי הבולט במראה הוא סיוד מחדש של קירות בית הכנסת.

מבנה
----

בבית הכנסת שתי קומות: בראשונה מקום ל-150 מתפללים, ובשנייה נמצאת עזרת הנשים. בחלונות הנמצאים בשני צדי ארון הקודש ישנם ויטראז'ים של 12 שבטי ישראל, מעליו 2 חלונות ויטראז' בצורת לוחות הברית ועליהם 6 ימי הבריאה. בצידי בית הכנסת ישנם ויטראז'ים המוקדשים לחגי ישראל, לרבות יום העצמאות. מספר הדלתות והחלונות בחזית הוא 12, כמספר שבטי ישראל.

בסמוך לבית הכנסת גם בית הספר העברי הראשון, חביב, וכן המוזיאון לתולדות ראשון לציון.

גלריה
-----

* התקהלות בחזית בית הכנסת בזמן ביקורו של ארתור ג'יימס בלפור במושבה (1925)התקהלות בחזית בית הכנסת בזמן ביקורו של ארתור ג'יימס בלפור במושבה (1925)
* בית הכנסת הגדול וכיכר המייסדים (1995)בית הכנסת הגדול וכיכר המייסדים (1995)
* בית הכנסת הגדול (2006)בית הכנסת הגדול (2006)
* בית הכנסת הגדול וכיכר המייסדים (2007)בית הכנסת הגדול וכיכר המייסדים (2007)
* פנים אולם התפילהפנים אולם התפילה
* בית הכנסת הגדול (2012)בית הכנסת הגדול (2012)
* בית הכנסת הגדול אחרי שיפוץ (2013)בית הכנסת הגדול אחרי שיפוץ (2013)
* בית הכנסת הגדול אחרי השיפוץ (2013)בית הכנסת הגדול אחרי השיפוץ (2013)

ראו גם
------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל אתרי מורשת בישראל** |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת הגדול** בוויקישיתוף
* בית הכנסת הגדול

הערות שוליים
------------

1. ↑  רן אהרונסון, **לכו ונלכה: סיורים במושבות העלייה הראשונה**, יד בן צבי, 2004

| מפת המרכז ההיסטורי של ראשון לציון |
| --- |
| 

|  |
| --- |
|  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 137744177
* WorldCat: viaf-137744177

 |
**מנחה קטנה** הוא אחד מזמני היום בהלכה, והוא מתשע שעות זמניות ומחצה מתחילת היום. זמן **מנחה קטנה** הוא הזמן שבו ניתן להתפלל לכתחילה את תפילת המנחה.

זמן זה נקרא מנחה קטנה מחמת ששיעור הזמן שישנו מזמן זה עד לשקיעה הוא קטן יחסית (שעתיים וחצי שעות זמניות), בניגוד למנחה גדולה, שממנה ועד לשקיעה הזמן הוא גדול יותר (חמש וחצי שעות זמניות).

תפילות כנגד קרבנות
------------------

תפילת המנחה נתקנה כנגד הקרבת קרבן תמיד של בין הערבים, ומאחר וזמן הקרבתו היה כל יום בתשע שעות וחצי, לכן לדעת הרבה ראשונים זמן תפילת מנחה לכתחילה הוא מזמן זה, אך כיוון שלעיתים הוצרכו להקריב את התמיד קודם זמן זה כגון בערב פסח שחל בערב שבת, ובזמנים אלה הקדימו את הקרבתו לשש שעות ומחצה, לכן בדיעבד אם התפלל אדם משעה זו, יצא ידי חובה.

וכך הוא לשון הרמב"ם משנה תורה לרמב"ם:

> 
> כבר אמרנו שתפלת המנחה כנגד תמיד של בין הערבים תקנו זמנה, ולפי שהיה התמיד קרב בכל יום בתשע שעות ומחצה, תקנו זמנה מתשע שעות ומחצה והיא הנקראת מנחה קטנה, ולפי שבערב הפסח שחל להיות בערב שבת היו שוחטין את התמיד בשש שעות ומחצה אמרו שהמתפלל מאחר שש שעות ומחצה יצא ומשהגיע זמן זה הגיע זמן חיובה, וזו היא הנקראת מנחה גדולה
> 
> 
> 
> — משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות תפילה וברכת כהנים, פרק ג', הלכה ב'
>

דינים התלויים בזמן מנחה קטנה
----------------------------

זמן מנחה קטנה הוא תחילת הזמן שממנו והלאה יש לכתחילה (לדעת רוב הפוסקים) להתפלל את תפילת המנחה. 

מזמן זה (או חצי שעה קודם), אין להתחיל בסעודה לפני שיתפלל.

ראו גם
------

* מנחה גדולה

  


| זמני היום בהלכה |
| --- |
| בוקר | קריאת הגבר • עמוד השחר • משיכיר • הנץ החמה • סוף זמן קריאת שמע • סוף זמן תפילה |  |
| צהריים | חצות היום • מנחה גדולה • מנחה קטנה • פלג המנחה |
| ערב | שקיעת החמה • בין השמשות • צאת הכוכבים |
| לילה | חצות הלילה • אשמורות הלילה |
| ראו גם | שעות זמניות • קו התאריך בהלכה • הלוח העברי |
**נמל התעופה הבין-לאומי פאגו פאגו** הוא נמל התעופה המרכזי של סמואה האמריקנית, אזור מבודד של ארצות הברית באוקיינוס השקט. הוא שוכן באי טוטואילה (אנ'), בקרבת העיירה פאגו פאגו, בירת סמואה האמריקנית.

היסטוריה
--------

נמל התעופה נוסד כמתקן של צי ארצות הברית, זמן קצר לפני ההתקפה על פרל הארבור ותחילתה של מלחמת העולם השנייה באוקיינוס השקט. הוא נקרא במקור "שדה התעופה טאפונה", על שם הכפר שלידו (אנ') והיו בו שני מסלולי טיסה שנבנו משברי אלמוגים. בשנות המלחמה הוצבו בו טייסות של חיל הנחתים.

ב-1946 החל הנמל לשמש לטיסות אזרחיות מסחריות. בין היתר השתמשה חברת פאן אמריקן וורלד איירווייז בנמל כתחנת ביניים בטיסותיה מהוואי אל אוסטרליה וניו זילנד. בשנות השישים שופץ הנמל והורחב והחל מ-1964 החל לשרת מטוסי סילון. בשנים 1975-‏1985 הגיע הנמל לשיא פעילותו. פעלו אליו וממנו חברות תעופה מארצות הברית, ניו זילנד, צרפת, פיג'י ונאורו וכן סמואה. הופעלו ממנו טיסות גם אל פולינזיה הצרפתית וקנדה. גם מטוסי בואינג 747 פקדו את הנמל. הנמל גם היה יעד נחיתת ביניים פופולרי למטוסי מטען של עלויות הנחיתה הנמוכות בו. בתקופה זו הורחבו מאוד מתקני הנמל כדי לשרת את צורכי השימוש הגובר בו.

נמל התעופה זכה לשימוש מיוחד במסגרת תוכנית טיסות החלל אפולו האמריקאית. חלליות אפולו 10, 12, 13, 14 ו-17 נחתו באוקיינוס השקט בקרבה יחסית אל סמואה האמריקנית, וצוותיהן (למעט זה של אפולו 12) הוטסו לנמל במסוקים והמריאו ממנו להונולולו בטיסות צבאיות.

ב-1984 הורחב נמל התעופה הבינלאומי פלאולו (אנ') שבסמואה. התפתחות זו ועליית קרנה של סמואה כאתר תיירות הביאו בהדרגה להסטת רוב הטיסות הבינלאומיות מפאגו פאגו אל פלאולו ולירידת קרנו של הראשון. לירידה בשימוש בנמל תרם גם השימוש הגובר במטוסים שלא נזקקו לנחיתת ביניים לתדלוק בדרכם מארצות הברית ליעדים באוקיינוס השקט.

באוקטובר 2009 נחת בנמל המטוס הגדול בעולם, אנטונוב An-225, שהביא עמו ציוד לסיוע בעקבות רעידת האדמה והצונאמי (אנ') שפקדו את האזור באותה שנה.

ב-30 בינואר 1974 התרסק בסמוך לנמל המטוס שנשא את טיסה 806 של פאן אם, שהייתה בדרכה מניו זילנד אל ארצות הברית. המטוס, מדגם בואינג 707, התרסק בעת שנמצא בגישה לנחיתה בו, עקב תנאי מזג אוויר קשים וטעויות אנוש של צוות הטיסה. 97 מתוך 101 יושבי המטוס נספו בתאונה.

מתקנים ופעילות
--------------

הנמל משתרע על פני שטח של 2,832 דונם. קיימים בו שני מסלולי טיסה, טרמינל נוסעים אחד המורכב משמונה מבנים המקושרים ביניהם ובו שלושה שערי עלייה למטוס ושלוש רחבות חנייה למטוסים. טרמינל הנוסעים שופץ כולו בשנת 2010.

בשנים האחרונות פוקדות חברות תעופה ספורות את הנמל. יש ממנו קו טיסה אל הוואי וכן טיסות סדירות אל סמואה. בשנת 2014 היו בו 3,099 תנועות מטוסים (3,665 בשנה שלפני כן), מיעוטן אל הוואי, ועברו בו 113,083 נוסעים. בנוסף משמש הנמל רבות כתחנת תדלוק למטוסים צבאיים אמריקאים החוצים את האוקיינוס השקט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נמל התעופה הבין-לאומי פאגו פאגו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי פאגו פאגו
* Apollo Splashdowns Near American Samoa (באנגלית)
* עמוד התאונה של טיסה 806 של פאן אם, באתר Aviation safety network (באנגלית)