recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
קפה דה פלור, 2007
**קפה דה פלור** (בצרפתית: **Café de Flore**) הוא בית הקפה הוותיק ביותר בפריז. הוא שוכן בפינת הרחובות שדרות סן ז'רמן ורחוב סן בנואה, סן ז'רמן דה פרה והרובע השישי של פריז. הוא נודע בשל הלקוחות הידועים שפקדו אותו.

היסטוריה
--------

שוקו חם
הקפה נוסד בשנות השמונים של המאה ה-19, בתקופת הרפובליקה הצרפתית השלישית. שמו לקוח מפסלה של פלורה (אנ'), אלת הפרחים ועונת האביב במיתולוגיה הרומית, הניצב בצידה השני של השדרה. הסופרים ז'וריס-קרל הויסמנס ורמי דה גורמון היו שניים מהידוענים הראשונים שנמנו על סועדיו הקבועים של המקום. בשלהי המאה ה-19 שארל מוראס כתב את ספרו Au signe de Flore בקומתו הראשונה של קפה דה פלור, בה גם נוסדה Revue d'Action Française בשנת 1899.

קפה דה פלור נודע כמקום מפגש של סופרים ופילוסופים. ז'ורז' בטאיי (אנ'),‏ Robert Desnos, ‏Léon-Paul Fargue, ‏רֵמוֹן קֶנוֹ היו בין באי המקום הקבועים, כמו גם פבלו פיקאסו.

ראש ממשלת הרפובליקה העממית של סין ג'ואו אנלאי היה אף הוא לקוח קפה של קפה דה פלור במהלך שהותו בצרפת בשנות העשרים של המאה העשרים.

קפה דה פלור מעוצב בסגנון אר דקו עם מושבים בצבע אדום, מהגוני ומראות, וחזותו השתנתה רק במעט מאז מלחמת העולם השנייה. מתחרהו העיקרי,
קפה לה דה מאגו היה חביב על האליטה האינטלקטואלית הצרפתית בתום מלחמת העולם השנייה. במאמרו "סיפורם של בני בתי קפה" ובספרו "פריז לירח", הסופר האמריקני אדם גרופניק (אנ') נותן הסברים אפשריים לכך שקפה דה פלור נהפך בשלהי שנות התשעים לפופולרי ואופנתי יותר מאשר קפה לה דה מאגו, חרף העובדה שלה דה מאגו היה הקפה החביב על ז'אן-פול סארטר, סימון דה בובואר, אלבר קאמי והוגים מפורסמים נוספים בשנות הארבעים ושנות החמישים.

פרס דה פלור (אנ') אותו ייסד פרדריק בגבדה בשנת 1994, מחולק מדי שנה בקפה דה פלור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קפה דה פלור** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של קפה דה פלור

הערות שוליים
------------

1. ↑  André Balbo, Pauline, Café de Flore, à Saint Germain des Prés, 26 février 2013
2. ↑  The Flore: A café for poets, and then philosophers. paris-bistro.com/

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007417215905171
* GND: 7516014-6
* LCCN: n94052223
* SUDOC: 034320598
* VIAF: 266968929
* WorldCat: lccn-n94052223

 |
**כנפתן יפני** (שם מדעי: *Mobula japanica*) הוא מין של דג סחוס מהסוג כנפתן שבמשפחת הטחניים. הוא מצוי במימי האזור האינדו פסיפי ובמזרח האוקיינוס האטלנטי.

מאפיינים
--------

לכנפתן סנפירים דמויי-כנף שיכולים להגיע לאורך 3.1 מטר והוא בעל גוף שטוח בצבע שחור עד אפור כהה כשהבטן לבנה והצידיים אפורים. הראש גדול שבקצהו שניי זיזים העוזרים לגרוף יצורי פלנקטון זעירים אל הפה העצום המכוסה במזיפות כמו של הכריש הענק. הסנפירים הגדולים עוזרים לו לרחף במים וצורתם ארוכה אך דקה ומחודדת בקצוות. סנפירי השת קטנים מאוד ובקצה הגוף ישנו סנפיר גבי. הזנב ארוך ומזכיר זנב עכבר. 

הכנפתן נודד לאורך האוקיינוס הפתוח בכל האוקיינוסים, בעיקר סביב אזורים חמימים וטרופיים אך לא רק. כנפתנים רבים מתאספים על קרקעית חופי דרום קליפורניה למטרת הזדווגות. בדומה לשאר הבטאים הכנפתן משריץ צאצאים חיים הניזונים מחלמון ביציהם בתוך גוף אמם עד ההשרצה. כל פעם מושרץ צאצא בודד.

הכנפתן מצוי בירידה בטבע כתוצאה מדיג בעיקר בשביל תרופות סיניות עממיות ולבשר. קצב הרבייה הנמוך שלו מקשה עליו להתאושש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כנפתן יפני** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  כנפתן יפני באתר הרשימה האדומה של IUCN
**שחר** הייתה נקודת התיישבות בגליל העליון ליד גוש חלב. המקום יושב בינואר 1949 על ידי גרעין "שחר" של הקיבוץ הדתי, אך אלו עזבו לאחר כשנה ובמקומם התיישבו עולים מטריפולי. באוגוסט 1953 עברו המתיישבים למושב דלתון.

היסטוריה
--------

גרעין שחר היה גרעין של הקיבוץ הדתי שהורכב מעולי טריפולי, טורקיה ומצרים. היה זה הגרעין הראשון של בני עדות המזרח. הם עברו הכשרה בטירת צבי, כפר עציון וקבוצת יבנה. לאחר ההכשרה, בסוף 1946 הקימו חברי הגרעים, כחמישים במספר, מחנה זמני בנתניה. בשנת 1947 עברו חברי גרעין שחר להתיישבות במקום זמני ליד כפר אתא, שם הם לקחו חלק בלחימה במלחמת העצמאות.

בסוף 1948 התיישבו באופן זמני בכפר ערבי נטוש ליד ביריה ובינואר 1949 התיישבו בנקודת קבע ליד גוש חלב. הקיבוץ קלט חברים נוספים ממרוקו וילידי ארץ ישראל, אך לא החזיק מעמד זמן רב. החורף הקשה של סוף 1950 פגע קשות במשק ובנוסף, רבים מחברי הקבוצה בקשו לחבור אל הוריהם שעלו אז לישראל. כ-25 חברים שבקשו להמשיך במסגרת קיבוצית עברו לבני דרום.

במחצית הראשונה של 1950 עלו למקום 32 משפחות מעולי טריפולי. היישוב הוכלל במועצה אזורית מרום הגליל בעת הקמתה

לאחר שהתברר שקרקעות כפר שחר הוחכרו לאנשים פרטיים עברו המתיישבים באוגוסט 1953 לכפר א-דלאתה הנטוש והקימו בו את מושב דלתון.

היישוב הוקם כחלק מגוש של מושבים דתיים של עדות המזרח בגליל המעליון המזרחי וביניהם פאר עם (חצור) שמוע (עין זיתים?), ביריה, מירון, דישון, שחר שהפכה לדלתון, עלמא וראס אל אחמר (כרם בן זימרה)

קישורים חיצוניים
----------------

* נחום ברוכי, קבוצת שחר, עמודים, תשרי - חשון תשס"ח (717) 1

הערות שוליים
------------

1. ↑  הוקמה נקודה חדשה בגליל העליון, מעריב, 12 בינואר 1949
2. ↑  קיבוץ דתי חדש בגליל העליון, הַבֹּקֶר, 14 בינואר 1949
3. ↑  אברהם בר אוריין, בקבוצת "השחר" בנתניה, הצופה, 28 בפברואר 1947
4. ↑  ישעיהו עשני, דלתון - כפר המתמידים, דבר, 27 בדצמבר 1957
5. ↑  יוצאי ארצות ערב להתיישבות בגליל העליון, על המשמר, 14 בינואר 1949
6. ↑  קיבוץ של כמה גלויות, הצופה, 26 בינואר 1950
7. ↑  הוא היה קיים בנובמבר 1949: חיילים דורזיים התנפלו על כפר ערבי, דבר, 14 ביולי 1949  
כנס מתיישבי הגליל החדשים, הַבֹּקֶר, 23 בנובמבר 1949
8. ↑  במושבים דתיים בגליל העליון, הצופה, 16 ביולי 1950
9. ↑  הוקמה מועצה אזורית מרום הגליל, הַבֹּקֶר, 13 באוגוסט 1950
10. ↑  סכסוך קרקע בין מושב שחר וגורמים פרטיים, על המשמר, 18 בינואר 1953
**נקר ירוק אירופי** (שם מדעי: *Picus viridis*) הוא מין עוף ממשפחת הנקריים. הוא מצוי ברחבי אירופה במשך כל ימות השנה.

תיאור חיצוני
------------

הנקר הירוק הוא הגדול מבין שלושה נקרים שמתרבים בבריטניה. אורכו 30-36 ס"מ, אורך עם מוטת כנפיים 51-45 ס"מ. בעל גוף כבד למראה, זנבו קצר. צבעו אפור ירקרק בחלקים העליונים שלו, ואדום בחלק העליון של הראש. לזכרים יש פס אדום בשפם, אך לנקבות פס שחור מוצק.

לכל הנקרים הירוקים הבוגרים, הן הזכרים והן הנקבות, יש נוצות ירוקות בהירות, גב תחתון צהוב, ועל ראשם כיפה אדומה, לעומת זאת בצעירותם הנוצות הן בצבע אפרפר.

התנהגות
-------

הנקר הירוק הוא ביישן וחשדן. הנקר מטפס על גזעי עצים.

בהשוואה לשאר הנקרים, הנקר הירוק הוא בעל מקור חלש, ולכן הנקרים הירוקים יבחרו בעצים רכים כדי לנקר בהם חורים. רק לעיתים נדירות הנקרים מתעופפים כדי לתקשר. במקום זאת הם מאוד קולניים ובעלי צווחה חזקה ומוכרת שמזכירה קול צחוק. דבר זה הוביל לשמם באזור מחייתם "yaffle".

הטיסה של הנקר היא גלית, עם 4-3 משקי כנפיים ואחריהן דאייה קצרה, כאשר הכנפיים מוחזקות על ידי הגוף.

לנקר הירוק לשון ארוכה באורך 10 סנטימטר וגמישה המצוידת בדוקרנים על הקצה כדי שתאפשר תפיסה טובה של חרקים, בעיקר נמלים מתוך הקרקע. הלשון כל כך ארוכה, שהיא חייבת להיות מגולגלת בתוך הפה שלו.

תפוצה ונדידה
------------

המקומות שבהם ניתן למצוא נקר ירוק הם בדרך כלל יערות פתוחים, פארקים, מטעים ושטחים חקלאיים באנגליה, ווילס וסקוטלנד. הם בדרך כלל לא נודדים, ולכן ניתן לראות אותם בכל ימות השנה.

למרות שהנקרים בדרך כלל לא נודדים, הנקר הירוק החל להגדיל את טווח הנדידה שלו לבריטניה. הם הגיעו לאי וייט בשנת 1910, ולראשונה התרבו הנקרים בסקוטלנד בשנת 1951, אולם הם עדיין לא הגיעו לאירלנד למרות היותם נפוצים יותר באזור הדרום.

תזונה
-----

נקר ירוק בדרך כלל יימצא על האדמה, על דשא בגינות או בפארקים, זאת כיוון שהתזונה שלו כוללת בעיקר נמלים מבוגרות, זחלים וביצים. הנקר ניזון גם מדברים אחרים כגון: זרעים או פירות, אך לרוב הדבר קורה רק בחורף, בזמן שקשה למצוא נמלים.

רבייה
-----

לנקר ירוק לרוב יש הטלה אחת בחיים, שבה הוא מטיל 7-5 ביצים בדרך כלל בחודש מאי.

הנקרים בדרך כלל מקננים בתוך עצים ולרוב ישתמשו באותו עץ כל שנה, ואף יחזרו לאותו חור בעץ. לאחר שהגוזלים נולדים, ברוב הפעמים כל אחד מזוג הנקרים לוקח חצי מהגוזלים, ומראה להם היכן נמצא האוכל.

הזכר מזהה את הנקבה בעזרת צבע השפם שלה, זכר יחפש שפם בצבע שחור ואילו הנקבה מחפשת שפם בצבע אדום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נקר ירוק אירופי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  נקר ירוק אירופי באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  British Bird Food, www.britishbirdfood.co.uk (באנגלית)
3. 1 2 3 4  6 green woodpecker facts you need to know | Discover Wildlife, www.discoverwildlife.com (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4291531-4

 |
**שחקן וטו** (Veto Player) הוא שחקן במשחק בצורה קואליציונית כאשר שוויה של כל קואליציה שאינה מכילה אותו הוא אפס.

הגדרה
-----

שחקן {\displaystyle i\in N} הוא שחקן וטו  במשחק בצורה קואליציונית {\displaystyle (N;v)\!} אם:  

{\displaystyle \forall S\subseteq N\setminus \{i\}:v(S)=0}

כלומר, השווי של כל הקואליציות שאינן מכילות את כל שחקני הווטו הוא אפס.

שימושים ודוגמאות לשחקני וטו
---------------------------

• אם נרצה להציג  משחק בצורה קואליציונית שבו חלק מהשחקנים חייבים להיכלל בכל קואליציה נבחרת, אזי שחקנים אלה הם שחקני וטו.

• דוגמה למשחק עם שחקני וטו, היא קבלת החלטה במועצת הביטחון של האו"ם. שכן, הצבעה של כל אחת מחמש המדינות בעלות זכות הווטו (ארצות הברית, רוסיה, בריטניה, צרפת וסין) נגד הצעת החלטה של המועצה, מונעת את קבלתה.

•  הליבה של משחק פשוט, המקיים {\displaystyle v(N)=1\!} מכילה את כל  וקטורי התשלומים {\displaystyle x\!} המקיימים {\displaystyle x\_{i}=0\!} לכל שחקן {\displaystyle i\!} שאינו שחקן וטו, ורק את הווקטורים הללו.

• משחק פשוט נקרא נשלט וטו אם קיים בו שחקן וטו.

דוגמה
-----

נסתכל על המשחק הבא:  

{\displaystyle {\begin{aligned}v(\{1\})=v(\{2\})=0,v(\{3\})=1\\v(\{1,2\})=0,v(\{1,3\})=1,v(\{2,3\})=1\\v(\{1,2,3\})=2\end{aligned}}}

במשחק זה שחקן 3 הוא שחקן וטו, מכיוון שהשווי של כל קואליציה שאינה מכילה אותו הוא 0.

ראו גם
------

* מונחים בתורת המשחקים

לקריאה נוספת
------------

* שמואל זמיר, מיכאל משלר, אילון סולן, **תורת המשחקים**, ירושלים: מאגנס, 2008, מסת"ב 9654932946

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007427193405171
* BnF: cb12266827q (data)
* GND: 17138685X
* ISNI: 0000 0001 1070 7083
* LCCN: n88288126
* MGP: 244317
* NDL: 01158576
* NKC: xx0261830
* NLK: KAC200908792
* NTA: 172310687
* ORCID: 0000-0003-0889-8153
* SUDOC: 031456065
* VIAF: 73911930
* WorldCat: lccn-n88288126

 |
יותם נושא את משלו.
**יוֹתָם בֶּן גִּדְעוֹן** הוא דמות מקראית המוזכרת בפרק ט' בספר שופטים.

לאחר שהשופט גדעון הושיע את ישראל מהמדיינים, בקשו בני ישראל להמליך אותו למלך עליהם. גדעון סירב, באומרו כי רק אלוהים לבדו ראוי למשול ולא בן אנוש כמוהו: "לֹא אֶמְשֹׁל אֲנִי בָּכֶם וְלֹא יִמְשֹׁל בְּנִי בָּכֶם יְהוָה יִמְשֹׁל בָּכֶם." (ספר שופטים, פרק ח', פסוק כ"ג).

לאחר מותו של גדעון, המליך עצמו בנו אבימלך בן גדעון, על העיר שכם. 
כדי שיהיה המועמד היחיד לרשת את אביו, הרג אבימלך את 70 אחיו מצד אביו "על אבן אחת". רק האח הצעיר ביותר, יותם, הצליח להסתתר בעת הטבח וכך ניצל. כאשר נודע ליותם שבעלי שכם (שליטי שכם) המליכו את אבימלך, עלה על הר גריזים ומשם נשא משל, הקרוי על שמו -  **"משל יותם"** - שמטרתו הייתה להתריע בפני בעלי שכם על המהלך השגוי שבהמלכת אבימלך. 

במשל מספר יותם על העצים המבקשים להם מלך ופונים אל עצי פרי שונים המסרבים לבקשתם. לפי פרשן התנ"ך רש"י, עץ הזית מסמל את השופט עתניאל בן קנז, התאנה מסמלת את דבורה הנביאה והגפן מסמל את אביו, גדעון. את אחיו אבימלך, לעומת זאת, המשיל יותם לאטד - שיח עקר וקוצני שנוטה לבעור באש ולהבעיר את סביבתו - הממליך עצמו כמלך על העצים, ולבסוף ממנו יוצאת האש המבעירה את עצי הלבנון, ובנמשל - אנשי שכם.

לאחר שנשא את המשל בורח יותם מפני אבימלך אחיו בארה ויושב שם (שופטים ט, כא).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יותם בן גדעון** בוויקישיתוף

| תקופת השופטים |
| --- |
| שופטי ישראל | עתניאל בן קנז • אהוד בן גרא • שמגר בן ענת • דבורה הנביאה • גדעון בן יואש • תולע בן פואה • יאיר הגלעדי • יפתח הגלעדי • אבצן מבית לחם • אילון הזבולוני • עבדון בן הלל • שמשון • עלי הכהן • שמואל הנביא • יואל ואביה בני שמואל |  |
| דמויות בולטות נוספות | בני קיני • ברק בן אבינעם • יעל אשת חבר הקיני • אבימלך בן גדעון • יותם בן גדעון • פינחס בן אלעזר הכהן • אלקנה • חנה • פנינה • חפני ופינחס • אשת פינחס • מנוח • אשת מנוח • בת יפתח • משפחת אביעזר • יהונתן בן גרשום |
| דמויות במגילת רות | אלימלך • בעז • נעמי • רות • ערפה • מחלון וכליון |
| דמויות נוכריות בולטות | עגלון מלך מואב • יבין מלך חצור • סיסרא • דלילה • אם סיסרא • כושן רשעתים • זבח וצלמונע |
| אירועים | מלחמת סיסרא • שירת דבורה • פסל מיכה • פילגש בגבעה • מגילת רות |
| מקומות | גלגל • משכן שילה • נחלות שבטי ישראל • המצפה • מעברות הירדן • חרושת הגויים • קריית יערים • אלון מעוננים • אלון מוצב • תומר דבורה • בית אל • מרוז |
| עמים | שבעת העממים • כנען • פריזי • יבוסי • אמורי • חיווים • חתים • גרגשי • ארמים • מואב • עמון • עמלק • פלשתים • מדין • בני קדם |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007502616805171

 |
**נקר מגלני** הוא מין גדול מאוד של נקר מהסוג *Campephilus*, קרוב לנקר האימפריאלי הגדול, שנפוץ לאורך רכס האנדים בצ'ילה ובדרום-מערב ארגנטינה. הוא יציב בכל תחום תפוצתו (משמע - לא נודד).

אורכו של הנקר הוא כ-36 עד 45 ס"מ. הזכרים גדולים יותר מהנקבות, ומשקלם כ-312 עד 363 גרם לעומת משקל הנקבות, 276-312 גרם. אורך הזנב הוא כ-13.9 עד 16.8 ס"מ, ואורך המקור הוא כ-4.3 עד 6 ס"מ. זהו המין הדרום-אמריקני הגדול ביותר במשפחת הנקריים, ואחד הגדולים בעולם.

כמעט כל גופו של הנקר שחור, למעט פס לבן על כנפיו, ומקור אפור דמוי אזמל. אצל הזכרים הראש וציצת הנוצות אדומים, ואצל הנקבות רוב הראש שחור, מלבד כתם אדום ליד בסיס המקור. נקרים מגלניים צעירים דומים במראם לנקבות, אך ציצתם קטנה יותר, וגוון הנוצות נוטה יותר לחום.

בית הגידול הטבעי של הנקר הוא יער, שם הוא ניזון מזחלים, חיפושיות ועכבישים. לעיתים הנקר ניזון גם מפירות, לשד (מוהל), זוחלים, עטלפים וגוזלים וקינים של ציפורי שיר.

מצב השימור של הנקר ברשימה האדומה של IUCN הוא "ללא חשש", אך נרשמה ירידה באוכלוסייה של הנקרים המגלניים, כנראה בגלל כריתת יערות וקיטוע של בית הגידול של הנקר המגלני.

הנקר חופר בעונת הרבייה שלו קן על עץ, בגובה של כ-5 עד 15 מ' מעל לגובה פני הקרקע. הנקבה מטילה 1-4 ביצים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נקר מגלני** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  נקר מגלני באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑
**מוסטפא כאמל מנסור** (ערבית: **مُصطفى كامل منصور**, נולד ב-2 באוגוסט 1914 ונפטר ב-2002) היה כדורגלן מצרי, אשר שיחק כשוער במדי נבחרת מצרים במהלך מונדיאל 1934 באיטליה. הוא נודע גם עקב העובדה שהיה אחד הכדורגלנים הלא-בריטים או אירים הראשונים ששיחקו בליגה הסקוטית.

מנסור שיחק עבור קבוצת אל-אהלי מקהיר, ובעקבות יכולתו הגבוהה הוא זומן לשחק במדי הנבחרת הלאומית במהלך מונדיאל 1934. הוא שיחק במהלך המשחק היחיד של מצרים במהלך הטורניר, בו הפסידה מצרים 4-2 לנבחרת הונגריה במסגרת משחקי הסיבוב הראשון.

מאמנה של מצרים במהלך הטורניר היה הסקוטי ג'יימס מק'רי, וייתכן שהייתה לו השפעה מסוימת על החלטתו של מנסור לעבור לסקוטלנד בשנת 1937, שם תכנן ללמוד במכללת ג'ורדנהיל. כאשר למד בגלאזגו מנסור שיחק במדי מועדון הכדורגל קווינס פארק החובבני ב-1938/1939, בו הפך להיות השוער הראשון בעקבות פרישתו של דזמונד ווייט (שהפך להיות מאוחר יותר היושב ראש של סלטיק).

מנסור שב למצרים בפרוץ מלחמת העולם השנייה, ולאחר פרישתו ממשחק פעיל הוא אף אימן את אל-אהלי. בתקופה מאוחרת יותר בחייו הוא מונה לכהן כשר בממשלת מצרים.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
תהליך הקמת אחד הבניינים של הכלא.
תא כלא בבנייה.
**כלא קולפינו** הוא כלא שנפתח ב-22 בדצמבר 2017, והוא מהווה תחליף למרכז המעצר הישן שנודע בשם כלא קרסטי, ממנו ירש את התצורה, כמו גם את השם הרשמי והלא רשמי ("כלא קרסטי החדש"). מתקן המאסר ממוקם בסנקט פטרבורג, במחוז המשנה קולפינו, ברחוב קולפינסקאיה 9.

היסטוריה
--------

כבר בשנות ה-90 של המאה ה-20, עלה רעיון לבנות תחליף לכלא קרסטי, עקב הצפיפות הרבה בו. אחת ממטרות הפרויקט הייתה העברת האסירים ממרכז העיר סנקט פטרבורג, אל פרברי העיר. כך, בניית הכלא החדש החלה בשנת 2007.

הבנייה התקדמה באטיות מסיבות של אי-מימון וגם מבעיות טכניות וביורוקרטיות שונות. האדמה שנבחרה לבניית הכלא נמצאת לא רחוק מתחנת הרכבת אוקטיברסקאיה, במרחק קילומטר אחד מתחנת קולפינו. לאחר הכנת השטח החלה בניית הכלא עצמו. הבניינים עצמם הוקמו כבר בשנת 2010, אך מסירתם לשירות בתי הסוהר הפדרלי עוכבה שנים רבות. שניים משמונת הבניינים המתוכננים לא נבנו כתוצאה מליקויי בנייה. לכלא החדש יש שני קווי דמיון עם כלא קרסטי הישן. הראשונה היא התצורה, כתוצאה ממנה קיבל את שמו הלא רשמי "כלא קרסטי בחדש", אך בניגוד לכלא הישן, בו היו מבנים בני ארבע קומות, הכלא החדש כולל שמונה קומות. בדומה לכלא הישן, יש מרתף רב קומות, אך בניגוד אליו, גם מקלט תת-קרקעי. מבני הכלא מאסיביים וגדולים. ההיקף עצמו הוא שתי גדרות בטון בגובה של כמה מטרים. כושר התכולה של בית הסוהר הוא 4,000 איש; ארבעה אנשים בתא סטנדרטי אחד. השירותים בתאים מופרדים מן החלק העיקרי של התא על ידי דלת, השירותים עצמם דומים לעגלות, עשויות מתכת ופלסטיק כדי למנוע ונדליזם. את הבניינים מחברים מסדרונות ובכלא יש 11 קומות מעל הקרקע, התופסים יותר מ-30 הקטאר משטח הכלא הכולל, לכל הבניינים יש חיבורים זה לזה באמצעות מסדרונות מבלי שיהיה צורך לחצות את הרחוב בחורף.

הכלא ממוקם רחוק ככל האפשר ממרכז העיר ונמצא כמעט על גבול מחוז המשנה קולפינו של העיר ומחוז המשנה טוסנו שבמחוז לנינגרד הסמוך, עם זאת, כמה מושבות תיקון נמצאות קרוב יותר למרכז העיר ומיועד לאסירים שניתן להם גזר דינם. למרות הקרבה למסילת הרכבת, אין דרכי גישה אליה, מה שמסבך את הובלת האסירים אליה.

לאחר פתיחת הכלא החדש הופיע קו אוטובוס מספר 389 מתחנת קולפינו לבית הכלא החדש, כמו גם קו מספר 268, שבעבר הוביל מתחנת המטרו ריבצקוי לספיורני ועובר כעת אל הכלא החדש. לאחר פתיחת הגשר הדרומי עם התמשכות בניית הכלא, השתנה גם תוואי אוטובוס מספר 328.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כלא קולפינו** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של כלא קולפינו
* מידע על עבודות הבנייה
* החל אכלוס כלא קולפינו, דיווח בערוץ זבזדה
**כלא תדמור** (בערבית: **سجن تدمر**) היה בית סוהר בתדמור במדבריות מזרח סוריה, כ-200 קילומטר צפונית מזרחית לעיר דמשק.

כלא תדמור היה ידוע בתנאים הקשים שבו, בפגיעה נרחבת בזכויות אדם, עינויים והוצאות להורג שבוצעו בו. דו"ח של אמנסטי אינטרנשיונל משנת 2001 כינה אותו מקור ל"ייאוש, עינויים ויחס משפיל". הכלא נכבש והושמד על ידי חמושים של ארגון הטרור המדינה האסלאמית במאי 2015.

היסטוריה
--------

### הקמה

המבנים נבנו במקור כצריפים צבאיים על ידי כוחות המנדט הצרפתי.

### טבח בכלא

במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, כלא תדמור אכלס אלפי אסירים סורים, פוליטיים ופליליים כאחד וזה היה גם זירת הטבח של אסירי הכלא ב-27 ביוני 1980 בידי רפעת אל-אסד, יום אחרי שהענף הסורי של האחים המוסלמים האיסלאמיסטיים נכשל בקושי בניסיון להתנקש בחיי הנשיא חאפז אל-אסד. חברי יחידות גדודי ההגנה, בפיקודו של ריפעת אל-אסד, נכנסו עם שחר לכלא תדמור ורצחו כאלף אסירים בתאיהם.

### סגירה ופתיחה מחדש

כלא תדמור נסגר בשנת 2001 וכל העצורים שנותרו הועברו לבתי כלא אחרים בסוריה. כלא תדמור נפתח מחדש ב-15 ביוני 2011, על רקע מלחמת האזרחים בסוריה ו-350 אנשים שנעצרו בגין השתתפות בהפגנות נגד השלטון הועברו לשם לחקירה ומעצר.

### הריסה

בחודש מאי 2015 נכבשה תדמור על ידי המדינה האסלאמית שכוחותיה השתלטו גם על הכלא ושחררו סרטון של מראה הפנים. חמושי הארגון השתמשו בחומרי נפץ כדי לפוצץ את מתחם הכלא ולהשמידו ב-30 במאי.

ראו גם
------

* טבח חמה
* זכויות האדם בסוריה

קישורים חיצוניים
----------------

* דו"ח Human Rights Watch משנת 1996 על כלא תדמור
* "Inside Tadmur: The worst prison in the world?". BBC. 2015-06-20.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Islamic State blows up empty prison complex in Syria's Palmyra". *Reuters*. 2015-05-30. נבדק ב-2015-05-30.
**מוסטפא דואן** (בטורקית: **Mustafa Doğan**, נולד ב-1 בינואר 1976 באספרטה שבטורקיה) הוא כדורגלן עבר גרמני ממוצא טורקי ששיחק בעמדת הבלם. את מרבית הקריירה העביר דואן בבאייר אורדינגן, פנרבחצ'ה ובשיקטש. דואן ערך שתי הופעות בנבחרת גרמניה.

קריירת מועדונים
---------------

דואן נולד בטורקיה, ובנעוריו היגר לגרמניה, ושיחק כילד במועדון אסברג הגרמני. בשנת 1989, כאשר היה בן 13, החל דואן לשחק בבאייר אורדינגן, מועדון מצליח בגרמניה באותם ימים. בעונת 1993/94 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של אורדינגן, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה, וערך שתי הופעות בעונה זו, בה העפילה הקבוצה לבונדסליגה. גם בעונת 1994/95 מיעט דואן לשחק, אך הפך לשחקן משמעותי בעונת 1995/96, בה שיתף פעולה בהגנה עם השוער ברנד דרהר ושחקני השדה יאן היינצה, שטפן פסלאק והלמוט ראנר. בתום אותה עונה, נשרה אורדינגן בחזרה לבונדסליגה השנייה, ודואן עזב את המועדון וחתם בפנרבחצ'ה הטורקית.

דואן הפך עם הגעתו לפנרבחצ'ה לשחקן מפתח בהגנת הקבוצה, שכללה אז את השוער רושטו רצ'בר ואת שחקני השדה יס הוג, אוצ'ה אוקצ'וקוו וקמלטין שנטורק. פנרבחצ'ה בתקופת דואן הייתה קבוצת צמרת ובשש העונות הראשונות שלו בקבוצה לא ירדה מהמקום הרביעי, אך מיעטה לזכות בתארים מקומיים. דואן זכה באליפות אחת בשנת 2001 בה שיתף פעולה בהגנה בעיקר עם זוראן מירקוביץ' היוגוסלבי. בשתי עונותיו האחרונות בקבוצה, פחתה כמות ההופעות של דואן. בקיץ 2003, לאחר עונת שפל בה פנרבחצ'ה סיימה שישית, עזב דואן את המועדון לאחר שצבר 165 הופעות ליגה בהן הבקיע שער אחד, וחתם בפ.צ. קלן מהבונדסליגה. דואן שיחק עונה אחת בקלן, בה ערך 25 הופעות והבקיע שער אחד בניצחון 1-0 על פרייבורג, אך הקבוצה סיימה במקום האחרון ונשרה אל הבונדסליגה השנייה.

בקיץ 2004, לאחר עונה אחת בקלן, חזר דואן לטורקיה וחתם בבשיקטש, יריבה מושבעת של קבוצתו לשעבר פנרבחצ'ה. דואן שיחק שלוש עונות בבשיקטש, אך ערך הופעות מעטות בגין סדרה של פציעות שגרמו לו להיעדר לתקופות ארוכות. למרות זאת, זכה דואן פעמיים ברצף בגביע הטורקי. בעונת 2005/06 לאחר ניצחון 2-3 בגמר על פנרבחצ'ה, ובעונת 2006/07 לאחר ניצחון 1-0 בגמר על קייסריספור. בתום עונה זו, פרש דואן ממשחק פעיל בגיל 31 בלבד, בגין ריבוי הפציעות.

קריירה בינלאומית
----------------

דואן שיחק בנבחרות הצעירות של גרמניה וערך מספר הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21. בשנת 1999 ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת גרמניה, כששיחק 90 דקות בהפסד 2-0 לנבחרת ארצות הברית במחזור האחרון בשלב הבתים של גביע הקונפדרציות 1999, שבסיומו הודחה גרמניה מהטורניר. שלושה חודשים מאוחר יותר, ערך דואן את הופעתו השנייה והאחרונה, בתיקו 0-0 מול נבחרת טורקיה במסגרת מוקדמות יורו 2000. דואן היה יכול לבחור אם לייצג את טורקיה בה נולד, או את גרמניה בה גדל, ובחר לבסוף לייצג את גרמניה.

לאחר הפרישה
-----------

לאחר שפרש ממשחק פעיל, החל דואן לעבוד כפרשן כדורגל בטלוויזיה הטורקית.

תארים
-----

עם פנרבחצ'ה:

* אליפות ליגת העל הטורקית: 2000/01

עם בשיקטש:

* הגביע הטורקי: 2005/06, 2006/07
* הסופר קאפ הטורקי: 2006

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוסטפא דואן** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
פסלו של בלאדאד מעל המרחצאות בעיר באת'. מבנה המרחצאות הנוכחי נבנה בשנת 1699 אולם איורים מהתקופה מראים כי הפסל קדם לשנה זו, והיה מוצב במבנה קדום יותר באתר.
**בלאדאד** (באנגלית: **Bladud** בוולשית: **Blaiddyd**) היה מלך בריטניה על פי ספרו של ג'פרי ממונמות': "ההיסטוריה של מלכי בריטניה". אין כל תיעוד היסטורי למלכותו, והוא נחשב לאחד המלכים האגדיים של בריטניה.

ג'פרי מציין כי בלאדאד היה בנו של המלך ראד האד האדיבראס, והיה המלך העשירי מבין מלכי בריטניה מאז עלייתו לשלטון של ברוטוס מטרויה - ראשון המלכים שכבש, על פי ג'פרי, את האי מידי הענקים.

כותבים מאוחרים יותר הוסיפו תיאורים נוספים אודות מלכותו, ובהם שבלאדאד נשלח על ידי אביו לאתונה לרכוש השכלה, ולאחר מות אביו שב לבריטניה ועימו ארבעה פילוסופים וכי ייסד אוניברסיטה בסטמפורד שבלינקולנשייר, אשר פעלה עד שנסגרה על ידי אוגוסטינוס מקנטרברי בשל הכפירה שנלמדה בה.

תוך שימוש באירועים שמתאר ג'פרי, ניתן לתארך את מלכותו של בלאדאד, שנמשכה 20 שנה, לשנת 863 לפנה"ס או שנת 500 לפנה"ס. ג'פרי מציין כי בלאדאד ייסד את באת' - תוך שהוא יוצר את המעיינות החמים שבה באמצעות קסם, וכי הקדיש את העיר לאלה מהמיתולוגיה היוונית אתנה (או מינרווה מהמיתולוגיה הרומית). יצירת המרחצאות נועדה על מנת לרפא אותו מהצרעת בה נדבק בהיותו באתונה. על פי הסיפור, בשל הצרעת שלו הוא נכלא אולם נימלט והתחבא בסמוך לבאת', שם התחפש ועבד כרועה חזירים. בהיותו רועה הבחין שהחזירים המתכסים בבוץ החם אינם לוקים במחלות עור, וכאשר ניסה את הבוץ על עצמו הבריא מהצרעת בה לקה. כשהבריא יכול היה לשוב ולמלוך, ובעקבות הבראתו הקים את העיר באת' על מנת שחולים אחרים יוכלו להבריא כמוהו.

על פי האגדה, בלאדאד התקשר עם רוחות מתים אשר לימדו אותו ליצור לעצמו כנפיים באמצעותם הוא ניסה לעוף למקדש אפולו בטרינוואנטום (לונדון) אולם הוא נפל מגובה רב או התנגש בקיר ונפטר.

לאחר מותו עלה לשלטון בנו, ליר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בלאדאד** בוויקישיתוף
* כתובת על המרחצאות בבאת', המציינת את ייסודן על ידי בלאדאד
* גניאולוגיה של בלאדאד(הקישור אינו פעיל)
* תיארוך מלכי בריטניה האגדיים

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**ראד האד האדיבראס** | **המלכים האגדיים של בריטניה** | **הבא**:**ליר** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007539978005171
* LCCN: sh2005000941

 |
שרידי הכרוניקה
**הכרוניקה של נבונאיד** היא כרוניקה המתארת את שנות מלכותו של נבונאיד, אחרון מלכי בבל העצמאיים לפני הכיבוש הפרסי. 

הכרוניקה כתובה על גבי לוח חמר, מעריכים שבשלמותה היא כללה כמה מאות שורות, אולם כיום נותרו ממנה רק 75 שורות מקוטעות. למרות זאת הכרוניקה היא המקור האמין ביותר לכיבוש בבל בידי כורש. כמעט כל האירועים המוזכרים בכרוניקה מתרחשים בבבל, אם כי מדי פעם נזכר גם אירוע שהתרחש באחת המדינות הסמוכות, כך לדוגמה קרב הגבול הפרסי בין כורש לאסטיאגס. הכרוניקה נרכשה בשנת 1879 בידי המוזיאון הבריטי והיא מוצגת שם עד היום. היא אוזכרה לראשונה בידי הנרי רולינסון, בשנת 1880, במגזין "אתנאום" תחת הכותרת "האנאלים של נבונאיד" ושנתיים מאוחר יותר תורגמה לאנגלית לראשונה. ומאז תורגמה לאנגלית מספר פעמים בין היתר בידי סידני סמית, (Sidney Smith) לאו אופנהיים (Leo Oppenheim), ואמיליה קורט (Amélie Kuhrt).

קישורים חיצוניים
----------------

* הרקע ההיסטורי להצהרת כורש, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח

הערות שוליים
------------

1. ↑  Oppenheim, A.L. "The Babylonian Evidence of Achaemenian Rule in Mesopotamia". In Gershevitch, Ilya (ed), The Cambridge History of Iran: Vol. 2 : The Median and Achaemenian periods, p. 535. Cambridge University Press, 1993
2. ↑  Smith, Sidney. Babylonian Historical Texts Relating to the Capture and Downfall of Babylon, p. 98. Taylor & Francis, 1975
3. ↑  התרגום המלא באתר ליוויוס
4. ↑  Kuhrt, Amelie. The Persian Empire: A Corpus of Sources of the Achaemenid Period. London: Routledge, 2007
**מוסטפא הרביעי** (בטורקית: **IV. Mustafa**; בטורקית עות'מאנית: **مصطفى رابع**, ‏ 8 בספטמבר 1779 – 17 בנובמבר 1808) היה הסולטאן העשרים-ותשעה של האימפריה העות'מאנית, ושלט בה מ-29 במאי 1807 ועד יום מותו. הוא היה בן דודו של הסולטאן שקדם לו, סלים השלישי ובנו של הסולטאן אבדילהמיט הראשון. 

בן דודו, הסולטאן סלים השלישי, עורר עליו את זעמו של חיל היניצ'רים ברפורמות שיזם. היניצ'רים התמרדו וכלאו את סלים, ומוסטפא אשר תמך ביניצ'רים הומלך תחתיו. הפאשה מוסטפא באיראקדר עלה על איסטנבול כדי לשחרר את הסולטאן המודח מכלאו, אך הוא הגיע באיחור לאחר שסלים נרצח על ידי סריס בהוראת מוסטפא. כדי להישאר הנצר היחיד לבית עות'מאן, הורה מוסטפא לרצוח גם את אחיו שלו, מהמוט, אך האחרון התחבא והצליח לחמוק מגורלו של סלים השלישי. באיראקדר כילה את זעמו במוסטפא הרביעי והוציאו להורג, ותחתיו הומלך מהמוט שהיה למהמוט השני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוסטפא הרביעי** בוויקישיתוף
* מוסטפא הרביעי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1056032464
* ISNI: 0000 0000 4186 1617
* LCCN: no2002017767
* TDVİA: mustafa-iv
* VIAF: 63671496
* WorldCat: lccn-no2002017767

 |
**בלאנש מצרפת, דוכסית אורליאן** (בצרפתית: **Blanche de France**; ‏1 באפריל 1328 - 8 בפברואר 1382), הייתה בתו של שארל הרביעי, מלך צרפת.

ביוגרפיה
--------

בלאנש נולדה ב-1 באפריל 1328 בשאטונף-סור-לואר, לשארל הרביעי, מלך צרפת ולז'אן ד'אברו, בתם של לואי, רוזן אברו ומרגריט ד'ארטואה. אביה מת חודשיים לפני לידתה, ומכיוון שאמה הייתה באותה העת בהריון, מונה דודנה פיליפ מוולואה לעוצר הממלכה עד לאחר שיתברר אם זה בן או בת. מכיוון שבצרפת נהג החוק הסאלי לא ירשה בלאנש את אביה, והכתר עבר לבית ולואה.

ב-18 בינואר 1345 התחתנה בלאנש עם פיליפ, דוכס אורליאן, אך לא היו להם ילדים. בשנת 1376 מת בעלה פיליפ, וב-8 בפברואר 1382 מתה בלאנש בווינסן.

אילן יוחסין
-----------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אנרי הראשון, מלך נווארה |   | בלאנש מארטואה |  | איזבלה מאראגון |   | פיליפ השלישי, מלך צרפת |   | מארי מבראבאנט, מלכת צרפת |  | פיליפ, רוזן ארטואה |   | בלאנש מברטאן |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|  |  |  |   |   |  |  |  |  |  |  |  |   |   |  |  |  |   |   |  |  |  |  |  |  |  |   |   |
|
|   | ז'אן הראשונה, מלכת נווארה |   |   |   |   |   |   | פיליפ הרביעי, מלך צרפת |  | לואי, רוזן אברו |   |   |   |   |   |   | מרגריט ד'ארטואה |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|  |  |  |  |  |  |  |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |   |   |
|
|  |  |  |  |  |  | שארל הרביעי, מלך צרפת |   |   |   |   |   |   |   |   |   | ז'אן ד'אברו |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |   |   |
|
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | **בלאנש מצרפת, דוכסית אורליאן** |
|

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בלאנש מצרפת, דוכסית אורליאן** בוויקישיתוף
**ג'ון קללון הולמס** (באנגלית: **John Clellon Holmes**;‏
12 במרץ 1926 - 2 במרץ 1988) היה סופר, משורר ופרופסור אמריקאי, נודע בעיקר בזכות ספרו Go, שיצא לאור בשנת 1952. 

Go, נובלה אוטוביוגרפית בחלקה, נחשב לייצוג הראשון של דור הביט, ובה מתאר הולמס אירועים מחייו עם ידידיו ג'ק קרואק, ניל קסאדי ואלן גינסברג. בשנת 1958 יצא לאור ספרו The Horn, העוסק בג'אז של דור הביט. את הכינוי "דור הביט" טבע ג'ק קרואק, אך הולמס העניק לו פרסום שהחדיר אותה לשפה המדוברת, במאמר שפורסם ב-1952 ב-The New York Times Magazine וכותרתו "זהו דור הביט". הולמס המשיך לכתוב עד סוף ימיו. 

בשנים שלאחר מכן לימד הולמס באוניברסיטת ארקנסו, וכן באוניברסיטת ייל ובאוניברסיטת בראון.

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'ון קללון הולמס, ברשת החברתית Goodreads

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007319555505171
* BnF: cb12140395s (data)
* GND: 124066704
* ICCU: UBOV100265
* ISNI: 0000 0000 8410 2741
* LCCN: n80012989
* NKC: xx0210311
* NTA: 074570528
* SELIBR: 284151
* SNAC: w63r173z
* SUDOC: 02986836X
* VIAF: 112962936
* WorldCat: lccn-n80012989

 |
בוריאס ואוריתיה, איור של היינריך לוסואו משנת 1880
**היינריך לוסואו** (בגרמנית: **Heinrich Lossow**;‏ 10 במאי 1843 במינכן, ממלכת בוואריה – 19 במאי 1897 בשליסהיים, אוסטרו-הונגריה) היה צייר ומאייר ז'אנר גרמני, ויוצר פורנוגרפיה פורה בזמנו הפנוי.

ביוגרפיה
--------

אביו של היינריך לוסואו היה ארנולד הרמן לוסואו, פסל מעיר המדינה ברמן. הוא עבר למינכן בשנת 1820 כדי ללמוד אמנות על ידי הפסל ארנסט מאייר, ושם התחתן והוליד שלושה ילדים - קרל לוסואו ב-1835, פרידריך לוסואו ב-1837, והיינריך לוסואו ב-1843. לשלושת הבנים הייתה זיקה לאמנות. קארל הפך לצייר היסטוריה, ואילו פרידריך הפך לצייר חיות בר. היינריך עקף את שני אחיו בחשיבותו האמנותית.
הוא למד אומנות תחילה מאביו, ובהמשך מקארל פון פילוטי באקדמיה לאמנויות במינכן. לאחר מכן הוא נסע דרך צרפת ואיטליה כדי לשפר את כישורי האמנות שלו.

לוסואו אייר עבור מו"לים רבים, כולל עבור אחת המהדורות של יצירתו של ויליאם שייקספיר - נשות וינדזור העליזות.

מאוחר יותר בחייו הוא שימש כאוצר בארמון שלייסהיים שבמינכן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היינריך לוסואו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  The Jade Sphinx: The Enchantress by Heinrich Lossow
2. ↑  Cultura Inquieta - Heinrich Lossow
3. ↑  Heinrich Lossow 1843-1897 painter's biography. Paintings and graphics

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb169274671 (data)
* GND: 117221678
* ISNI: 0000 0000 1389 637X
* RKD: 225908
* SUDOC: 241628970
* ULAN: 500154485
* VIAF: 40150134
* WorldCat: viaf-40150134

 |
**זורה סמברובה** (בצ'כית: **Zora Šemberová** ‏ 13 במרץ 1913 - 9 באוקטובר 2012) הייתה רקדנית וכוריאוגרפית צ'כית. היא הייתה הראשונה שרקדה את תפקיד **יוליה** ברומיאו ויוליה של סרגיי פרוקופייב. היא נחשבת לאחת הפרשניות החשובות ביותר בבלט הצ'כי.

ביוגרפיה
--------

סמברובה נולדה בווישקוב, גדלה בברנו והחלה את לימודי המחול בגיל תשע אצל מאדאם גוגנמוז ואחר אצל יארוסלב הלדיק. משם המשיכה סמברובה ללימודים בבתי הספר של אולגה פראוברז'נסקה בפריז, טטיאנה גזובסקה בברלין רוזליה כלאדק באוסטריה. היא למדה פנטומימה בפריז אצל מרסל מרסו וא. יארוז'ביץ'. היא הושפעה גם בן הרקדנית המודרנית יארמילה קרשלובה. סמברובה רקדהעם להקת הבלט של התיאטרון הלאומי בפראג מ-1928 עד 1930 ומ-1943 עד 1959. היא הופיעה בגאמון-פאלאס בפריז והייתה סולנית בברנו מ-1932 עד 1941 ובתיאטרון הגרמני החדש בפראג בעונת 1943-1942.\

סמברובה לימדה בקונסרבטוריון של פראג ובאקדמיה חאמנויות הבמה בפראג. ב-1968 עברה לאוסטרליה ללמד באוניברסיטת פלינדרס. אחרי הפלישה לצ'כוסלובקיה של ברית ורשה, החליטה להישאר באוסטרליה. היא לימדה באוניברסיטת אדלייד וייסדה להכקת פנטומימה, "תיאטרון הפנטומימה האוסטרלי". היא חזרה פעמים אחדות לרפובליקה הצ'כית
אחרי 1989. סמברובה קיבלה את פרס תאליה ב-1999 ופרס "גרטיאס אגיט" ב-2005.

היא נישאה לד"ר וצלב הולוב, רופא מנתח; הנישואים הסתיימו בגירושין.

כמורה פיתחה סמברובה ונתנה השראה לרקדנים צ'כים, בהם יז'י קיליאן. היא לימדה גם בדרנים אוסטרלים כגון סקוט היקס ואשתו קרי הייסן ועוד.

זורה סמברובה מתה באדלייד, אוסטרליה בגיל 99.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זורה סמברובה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  זורה סמברוה, יוליה הראשונה של פרוקופייב, מתה בגיל 995 בנובמבר 2012
2. ↑  מחווה לזורה סמברובה 8 במרץ 2013
3. ↑  בלט אוסטרלי: "יוליה הראשונה"23 במאי 2012

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 136199402
* ISNI: 0000 0003 8422 1697
* LCCN: nr2002000382
* NKC: ola200201585
* NLA: 49285052
* Trove: 1490222
* VIAF: 274105565
* WorldCat: lccn-nr2002000382

 |
**בלאמברג קפיטל** (באנגלית: **Blumberg Capital**) היא קרן הון סיכון אמריקאית, המשקיעה בחברות הזנק בתחום הטכנולוגיה בשלבים מוקדמים של התפתחותן. 

הקרן נוסדה בשנת 1991 על ידי דייוויד בלאמברג. מטה הקרן שוכן בסן פרנסיסקו, ולה נציגויות בתל אביב-יפו, בניו יורק ובמיאמי. הקרן מתמחה בהשקעות בחברות בשלב הראשוני של גיוסי ההון שלהן (שלב הסיד וסבב A), בשיתוף פעולה עם אנג'לים וקרנות הון סיכון אחרות. השקעה ראשונית שגרתית של הקרן היא בין חצי מיליון לחמישה מיליון דולר. הקרן משקיעה בחברות הזנק בצפון אמריקה, באירופה ובישראל. 

במרץ 2017 השלימה בלאמברג קפיטל את גיוס הקרן הרביעית שלה, בסך 200 מיליון דולר. בספטמבר 2021 השלימה בלאמברג קפיטל את גיוס הקרן החמישית שלה, בסך 225 מיליון דולר, מה שהביא את כלל ההון שגייסה ליותר מ-750 מיליון דולר.

השקעותיה בישראל כוללות את החברות צ'ק פוינט, דיפ אינסטינקט (אנ'), DSPG, קרדורקס, Yotpo, אייפסטר ועוד. מנהלת פעילות הקרן בישראל היא יודפת הראל בוכריס.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של בלאמברג קפיטל
* בלאמברג קפיטל, ברשת החברתית טוויטר

* בלאמברג קפיטל, ברשת החברתית LinkedIn
* רונה חזקיה, ‏"רוב היזמים לא מקדישים מספיק תשומת לב לניתוח השוק בו הם פועלים", באתר Geektime‏, 1 בפברואר 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  הגר רבט, קרן ההון סיכון בלאמברג גייסה קרן רביעית של 200 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 12 במרץ 2017
2. 1 2  הגר רבט, בלאמברג קפיטל גייסה קרן חמישית ב-225 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 17 בספטמבר 2021
3. ↑  טל שחף, ‏קרן ההון סיכון Blumberg Capital מתרחבת, ויש זווית ישראלית, באתר גלובס, 21 בספטמבר 2018
**אימפרטור** (בלטינית: **imperator**) הוא מונח משפטי מדיני ברומא העתיקה בתקופת הרפובליקה הרומית ותקופת הקיסרות הרומית שבמובנו הרחב ביותר מתפרש כבעל שלטון, ובמובנים מצומצמים יותר מתפרש כמפקד צבא מנצח. בתקופת הקיסרות שימש התואר אימפרטור כאחד מתארי הקיסר הרומי.

לפי החוק הרומאי מפקד צבא היה זכאי להיקרא אימפרטור רק בהכרזה על ידי חייליו שלו, בשדה הקרב, סמוך לניצחונו. תואר זה היה מאושר לפעמים על ידי הסנאט הרומי, והמצביא היה נושא אותו עד סוף כהונתו כמגיסטראט, או עד לעריכתו של טריומף לכבודו. בנוסף הוא היה רשאי להתהדר בתואר זה רק מחוץ לחומות העיר רומא.

האדם הראשון שעליו יש עדות שקיבל את תואר האימפרטור הוא סקיפיו אפריקנוס. התיאור השני הידוע בימינו של הכרזת אדם כאימפרטור הוא בשנת 189 לפנה"ס כאשר לוקיוס אמיליוס פאלוס כונה אימפרטור.

מהמאה ה-2 לפנה"ס והלאה הלכו ורבו המקרים בהם הוכרזו אימפרטורים. לוקיוס קורנליוס סולה הוכרז כאימפרטור מספר פעמים במהלך מלחמת האזרחים הרומית ומלחמות מיתרידטס, אך הוא ויתר על תואר זה עם מינויו לדיקטטור. גנאיוס פומפיוס מגנוס הוכרז אימפרטור לפחות פעם אחת.

יוליוס קיסר שינה את מושג האימפרטור והפך אותו לכינוי קבוע שלו. לא ברור אם קיסר אימץ את השם כשם משפחה או כשם פרטי. לפי קאסיוס דיון העניק הסנאט את התואר אימפרטור לקיסר לצמיתות כהכרה בסמכותו העליונה במדינה, ואף הרשה לו להעביר את השם בירושה.

יורשו של קיסר, אוגוסטוס, אימץ את השם "אימפרטור" כשמו הפרטי במקום שמו הקודם גאיוס. לפי צבי יעבץ הוא עשה זו מטעמים תעמולתיים, כתגובה על כך שסקסטוס פומפיוס אימץ את תואר אביו, גניאוס פומפיוס מגנוס כשם פרטי. הקיסר הבא אחריו טיבריוס לא אימץ את השם אימפרטור כשמו הפרטי, אך שמר אותו כאחד מתאריו.

עם עליית קליגולה לשלטון הוא הוכרז אימפרטור בידי הסנאט הרומי, לכאורה בשל ניצחון בקרב. מתקופת קליגולה והלאה השתרש המנהג של הכרזת קיסרים חדשים כאימפרטורים בידי הסנאט עם עלייתם לשלטון.

אותו, עם עלייתו לשלטון, חידש את מנהגו של אוגוסטוס ואימץ את השם אימפרטור כשמו הפרטי. מאז והלאה נשתרש המנהג שהקיסרים אמצו את השם אימפרטור בתחילת שמו הרשמי. מנהג זה נשתמר עד לסופה של האימפריה הרומית.

| מוסדות פוליטיים ובעלי תפקידים (מגיסטראטים) ברפובליקה הרומית ובאימפריה הרומית |
| --- |
| תפקידים רגילים | קנסור • קונסול • פראיטור • קוואיסטור • איידיל • טריבון • פרומגיסטראט • פרפקט • ליקטור |
| בעלי תפקידים מיוחדים | דיקטטור • מפקד הפרשים • טריומווירי • ועדת העשרה |
| משרות נוספות | פונטיפקס מקסימוס • פרינקפס סנאטוס • ויגינטיסקסווירי |
| תארים קיסריים | פרינקפס • אוגוסטוס • קיסר • טטררך • אימפרטור • פטריקיוס |
| מוסדות | הסנאט הרומי • המשפט הרומי • אספת העם • מסלול המשרות • אימפריום • קנסוס • קולגיום |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007541083205171
* GND: 4435136-7
* LCCN: sh85064621

 |
**מוסוניוס רופוס** (25–80 לספירה) היה פילוסוף סטואי רומי.

נולד בוולסיניי (שהייתה עיר עתיקה באטרוריה שבאיטליה). בשנת 65 לספירה הוגלה מרומא אל האי גיארוס שבים האיגאי, לאחר שנאשם בהשתתפות בקשר פיסו שמטרתו הייתה לרצוח את נירון. בשנת 68, אחרי מות נירון, שב לרומא. כאשר פרצה מלחמת האזרחים, מוסוניוס רופוס יצא לקראת אנשי צבאו של אספסיאנוס והרצה בפניהם על יתרונות השלום ועל מוראות המלחמה. הוא זכה להערכה רבה והפך לידידו של הקיסר אספסיאנוס.

מוסוניוס רופוס הגדיר את הפילוסופיה כלימוד של התנהגות טובה. לדעתו, על האדם להתנהג בהתאם למידות הטובות. אין המדובר בתאוריה אלא בהתנהגות של חיי יום-יום. אדם המתנהג ביושר הוא פילוסוף אמיתי. מוסוניוס רופוס דרש מן הגברים אותה מידה של מוסריות מינית שהם דורשים מנשותיהם. לדעתו, יחסי מין מותרים רק במסגרת הנישואים, ולצורך פרייה ורבייה בלבד. הוא הטיף לשוויון בחינוך בין המינים וקידם בברכה השתתפות נשים בשיעוריו. הוא קיבל כתלמידיו גם עבדים.

אחד מתלמידיו היה הפילוסוף היווני המפורסם אפיקטטוס, שהחל את דרכו כעבד שהשתתף בשיעוריו של מוסוניוס רופוס ברומא.

לקריאה נוספת
------------

* **מוּסוֹנְיוּס רוּפוּס** – שתי שיחות פילוסופיות (תרגם מיוונית והקדים מבוא: יוחנן גלוקר). דחק א', 2011.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוסוניוס רופוס** בוויקישיתוף
* מוסוניוס רופוס, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007457173905171
* BIBSYS: 90579393
* BNE: XX984149
* BnF: cb11917286v (data)
* CANTIC: a10491521
* CiNii: DA06242170
* GND: 118585932
* ICCU: RAVV045735
* ISNI: 0000 0000 8344 7748
* LCCN: n78095505
* NLG: 173153
* NTA: 069877823
* RERO: 02-A003620703
* SELIBR: 259836
* SUDOC: 027043290
* VcBA: 495/33864
* VIAF: 76320611
* WorldCat: lccn-n78095505

 |
**שבחי הר"ן** (שבחי הרב נחמן) הוא ספר ביוגרפי על רבי נחמן מברסלב שנכתב על ידי תלמידו רבי נתן מברסלב (שטרנהרץ). זהו אחד מספרי היסוד בחסידות ברסלב. הספר נסוב על חייו של רבי נחמן, הנהגותיו ושבח מעלותיו. תוכנו של רוב הספר הוא נסיעתו לארץ ישראל. הספר נדפס לראשונה בשנת ה'תקע"ו (1816) בסוף "סיפורי מעשיות (ספר)" על ידי רבי נתן. הספר הודפס כספר בפני עצמו לראשונה בוורשה בשנת ה'תר"י (1850) בשם "מסעות הים".

תוכן ומבנה הספר
---------------

הספר מתאר את חייו של רבי נחמן, מימי ילדותו, ואדמו"רותו שהחלה בגיל 13, ובעיקר את מסעו לארץ ישראל בזמן מלחמת נפוליאון. תקופות אחרות של רבי נחמן מתוארות בספר "חיי מוהר"ן" שאף הוא נכתב בידי רבי נתן.

##### מקור הספר

רבי נתן ליקט מעט ממה ששמע מפי רבי נחמן בעצמו, ומעט ממה ששמע מתלמידי רבי נחמן.

מהדורות
-------

המהדורה הראשונה שיצא לאור כספר בפני עצמו הודפסה בוורשה בשנת ה'תקע"ו, מהדורה שנייה, בשם "מסעות הים", הודפסה בוורשה בשנת ה'תר"י, מהדורה שלישית הודפסה בלמברג בשנת ה'תר"ל, מהדורה רביעית בלבוב בשנת ה'תרכ"ד (נדפסה כבר בשם שבחי הר"ן), מהדורה חמישית הודפסה גם כן בלבוב, בשנת תרנ"א, מהדורה שישית בוורשה בשנת תרצ"ו, ובשנת ה'תשמ"א יצאה לאור המהדורה המנוקדת הראשונה בהוצאת "משך הנחל", ומאז יצא הספר במהדורות רבות בעיקר בהוצאות קרן רבי ישראל בער אודסר ואבן שתייה (ה'תשס"ט).  

יצאה גם מהדורה של הספר בשפה האנגלית.

קישורים חיצוניים
----------------

* ספר שבחי הר"ן באתר היברובוקס
* שבחי הר"ן המלא - טקסט מלא באתר אשובה

הערות שוליים
------------

1. ↑  אמנם חיים דב פרידברג, בספרו בית עקד הספרים (ערך "מסעות הים"), טען שהמהדורה הראשונה הודפסה ביוזפוב ה'תר"ו (1846).
2. ↑  הקדמה לשבחי הר"ן.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987011344941305171
* LCCN: nr91022388
* WorldCat (עם LCCN): nr91-022388

 |
ניירות לקמוס (אינדיקטור pH) לפני שימוש, וטבלת תוצאות ערכי ה־pH לפי צבעים
אבקת לקמוס
**נייר לקמוס** (מכונה גם **נייר ליטמוס**; בגרמנית: **Lackmus**; באנגלית: **Litmus**) הוא נייר מיוחד העשוי מתמציות צבע שנלקחו מחזזיות. הוא משמש לרוב כאינדיקטור pH, על מנת לבדוק האם חומר מסוים הוא חומצה או בסיס. נייר לקמוס קיים בשלושה צבעים: אדום, כחול וסגול. נייר לקמוס כחול הופך אדום במגע עם חומר חומצי, ואילו נייר לקמוס אדום הופך כחול במגע עם חומר בסיסי. נייר לקמוס נייטרלי הוא סגול. ניתן לייצר נייר לקמוס גם מתמיסות מימיות שמתפקדות באופן דומה.

היסטוריה
--------

השימוש הראשון המתועד בנייר לקמוס היה בשנת 1300 לספירה, על ידי האלכימאי הספרדי ארנולדוס דה וילה נובה. 

מהמאה ה-16 ואילך, הצבע הכחול נלקח מחזזיות שונות, בעיקר באזור הולנד.

מקור השם העברי (המקובל גם בגרמנית ובשפות אחרות, אך לא באנגלית) בשפה ההולנדית: לאק (ורנית) + מוס (חזזית).

שימוש
-----

נייר לקמוס כחול ישנה את צבעו לאדום בסביבה חומצית (pH נמוך מ-4.5), ואילו בסביבה בסיסית (pH גדול מ-8.3) יישאר כחול (ערכי ה-pH מציינים את רגישותו של נייר הלקמוס; מבחינת ההגדרה הכימית pH גבוה מ-7 הוא בסיסי ונמוך מ-7 - חומצי).

השימוש העיקרי בנייר לקמוס הוא לקביעה האם תמיסה היא חומצית או בסיסית. נייר לקמוס מגיב באופן מיידי בטמפרטורת החדר.

ישנם סוגים שונים של נייר לקמוס: כאלה המודדים ערכים רק בטווח החומצי או רק בטווח הבסיסי, כאלה המודדים את כל טווח הערכים, נייר שרק מבדיל בין בסיס לחומצה. כמו כן הנייר מגיע בנגזרות קטנות או בגליל ארוך.

עקרון מדעי
----------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
הריאקציה הכימית המשנה את המבנה המולקולרי של אינדופנול(אנ') במגע עם חומצה (אדום) או בסיס (כחול)

מקורות טבע
----------

לקמוס יכול להימצא בסוגים שונים של חזזיות. הצבען נלקח במיצוי מזנים כגון: *Roccella tinctoria* (דרום אמריקה), *Roccella fuciformis* (אנגולה ומדגסקר), *Roccella pygma* (אלג׳יריה), *Roccella phycopsis*, *Lecanora tartarea* (נורווגיה, שוודיה), *Variolaria dealbata*, *Ochrolechia parella*, *Parmotrema tinctorum* ו-*Parmelia Parmelia*. 

כיום, המקורות העיקריים הם *Roccella montagnei* (מוזמביק) ו-*Dendrographa leucophoea* (קליפורניה).

ראו גם
------

* יון הידרוניום
* יון הידרוקסיד

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **ניר לקמוס** |

* נייר לקמוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| חומצות ובסיסים |
| --- |
| לפי חוזק | חומצה (חלשה, חזקה, סופר חומצה) • בסיס (חלש, חזק, סופרבסיס) |
| לפי סוג | חומצה (מינרלית, אורגנית) • בסיס (מינרלי, אורגני) |
| לפי קאורדינטיביות | בסיס לואיס •  חומצת לואיס |
| אחר | חומצה מצומדת • בסיס מצומד • ערך הגבה • אמפוטריות |
| צורונים במערכת המימית | הידרוניום • הידרוקסיד |
| תגובות | פרוטונציה • דה-פרוטונציה • סתירה |
| אנליזה כימית | אינדיקטור pH • מד pH • טיטרציה • בופר • משוואת הנדרסון-האסלבאך |
| חומצות תעשייתיות חשובות | חומצה גופרתית • חומצה זרחתית • חומצה חנקתית • חומצה הידרוכלורית |
| בסיסים תעשייתיים חשובים | נתרן הידרוקסידי • סידן הידרוקסידי • אמוניה • נתרן תת-כלורי |
|  |
**היינריך לנץ** (בגרמנית: **Heinrich Friedrich Emil Lenz**, ברוסית: **Эмилий Христианович Ленц**; ‏12 בפברואר 1804 - 10 בפברואר 1865), פיזיקאי רוסי ממוצא גרמני.

חייו
----

לנץ נולד בטרטו שבאימפריה הרוסית (כיום באסטוניה), למשפחה של גרמנים-בלטים. הוא רכש את השכלתו באוניברסיטת דרפט בטרטו. בשנים 1823–1826 השתתף במסע סביב העולם בתור פיזיקאי-חוקר ורשמיו בהקשר לתכונות הפיזיקליות של מי ים פורסמו בשנת 1831. בשנת 1829 השתתף במשלחת שעלתה לראשונה על הר אלברוס. בשנת 1834 נבחר לאקדמיה הרוסית למדעים. הוא לימד באוניברסיטת סנקט פטרבורג ובמשך 3 שנים אף היה רקטור האוניברסיטה. לימד גם בבית הספר הגבוה להנדסה צבאית.

לנץ השקיע רבות בתחום חקר החשמל. הגילוי העיקרי שלו בתחום זה הוא חוק לנץ. בשנת 1844, במקביל לג'יימס ג'ול גילה את חוק ג'ול לגבי כמות החום הנוצר בזמן העברת זרם חשמלי במוליך. יחד עם מוריץ הרמן יעקובי עשה מחקרים בתחום כיסוי מתכות בעזרת חשמל.

נפטר ברומא מהתקף לב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היינריך לנץ** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 116911344
* ISNI: 0000 0001 0911 3966
* LCCN: n2001009822
* NLP: A26425610
* SNAC: w62v2kwh
* SUDOC: 196832462
* VIAF: 67229324
* WorldCat: lccn-n2001009822

 |
"**שבזיה**" הוא פסל ראש אישה מאת הפסל הישראלי יצחק דנציגר. הפסל, אשר נוצר בשנת 1939, עשוי אבן חול וגובהו 56 ס"מ. הפסל מצוי כיום באוסף "הפניקס חברה לביטוח".

הפסל מציג ראש של אשה בעלת מראה "מזרחי", עיניה בולטות וכך גם עצמות-לחיה. שיערה ארוך וראשה מוטה מעט. בנימין תמוז מספר במאמרו "בין עדן לאופיר" (1988) כי האבן ממנה נוצר הפסל הייתה בתחילה טורסו של אישה, עליה עבד תמוז בסטודיו של דנציגר ברחוב גרוזנברג בתל אביב. דנציגר ביקש להחליף עמו גוש אבן בתמורה לגוש אבן חלופי. הפסל נוצר לאחר יצירת פסלו של דנציגר נמרוד, ונחשב בעיני רבים כבן זוגו הרעיוני של פסל זה.

השפעה ליצירת פסל זה הגיעה מהפסלים היוונים מהתקופה הארכאית ומהפיסול המצרי.[דרוש מקור]

על פי נורית רכס, בתו של דנציגר, מקור שמו והשראתו של הפסל הוא ב"נשים של שכונת שבזי, היפיפיות התימניות שסימלו בעיניו את האווירה של שכונת שבזי".

חיים גמזו תיאר את הפסל כבעל אקספרסיביות עזה "שהייתה אופיינית למסכות-יון הקדומות".

ראו גם
------

* נמרוד (פסל)
* תימני ותימנייה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שבזיה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  תמוז, בנימין, "בין עדן לאופיר", בתוך: קינן, עמוס (אוצר), **אמנות הפיסול בישראל: חיפוש הזהות**, המוזיאון הפתוח, תפן, 1988.
2. ↑  ליבנה, נרי, "אגדת דנציגר", **הארץ**, 12.2.2002.
3. ↑  גמזו, חיים, **ציור ופיסול בישראל**, אשכול הוצאת ספרים, תל אביב, תשי"א, 1951, עמ' 53-54.
**דלאטין** (באוקראינית: **Делятин**, דליאטין; בפולנית: **Delatyn**; ביידיש: **דעלאטין**) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, לצד נהר פרוט ולמרגלות הקרפטים, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

עד המאה ה-18 הייתה דלאטין כפר חקלאי, ומהמאה ה-19 החלה להתפתח, וקיבלה מעמד עירוני. עם גילוי מעיינות מרפא בסביבת העיירה, הפך היישוב למרכז קיט אזורי בראשית המאה ה-20. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בשטח פולין.

יהודי דלאטין
------------

עד המאה ה-18 השתייכו יהודי העיירה לקהילת נדבורנה הסמוכה, ולאחר מכן קיימו קהילה עצמאית. במהלך מלחמת העולם הראשונה נהרסה העיירה, ורבים מיהודיה עזבו אותה, ומצבם הכלכלי של הנותרים בה הורע.

בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות ציונית ענפה, ובמסגרתה פעלו במקום קיבוצי הכשרה של תנועות נוער. כמו כן, פעלו בעיירה בית ספר עברי ומוסדות דת, תרבות וספורט יהודיים. בתקופה זו נמנו בעיירה קרוב ל-1,600 יהודים, למעלה מרבע מתושביה.

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הגיעו לעיירה פליטים יהודים ממערב פולין. עד כניסת הצבא האדום ליישוב, סבלו יהודיו מהתנכלויות מצד שכניהם האוקראינים. בתקופה הסובייטית הולאמו המפעלים בעיירה, וקבוצת פליטים יהודים בה גורשה לפנים ברית המועצות.

### בשואה

ב-1 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובו ביום החלו אוקראינים להתעלל ביהודי המקום. עד מהרה הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, חובת ענידת סרט זרוע וחובת ביצוע עבודות כפייה.

בראש היודנרט שהוקם בעיירה מונה מרדכי טירקל. הלה נזכר כמי שלא ציית לכל דרישות הגרמנים, ובשלב מסוים אף נמלט מהעיירה. עבור החזרתו, אסרו הגרמנים כ-600 יהודים בעיירה כבני ערובה, וכשנתפס, נרצח במקום, ובמקומו מונה יעקב ולדהורן. מסתיו 1941 העבירו הגרמנים יהודים מהעיירה למחנות עבודה בסביבתה.

ב-16 באוקטובר 1941 הוצאו יהודי העיירה מבתיהם, וכ-1,950 מהם נרצחו בבורות בקרבת היישוב. מקרב היהודים שנותרו בעיירה, היו שניסו להימלט ממנה לעבר הונגריה, אך רובם נתפסו, ונרצחו. מספטמבר 1942 ועד ראשית 1943 הועברו אחרוני היהודים בעיירה לאיוונו-פרנקיבסק, שם נרצחו באתר טחנת רודולף.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דלאטין** בוויקישיתוף
* דלאטין באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "דלאטין", באתר השטעטל הווירטואלי
* "דלאטין", באתר JewishGen (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4704652-1
* NKC: ge978650
* VIAF: 236129652
* WorldCat (עם VIAF): 236129652

 |