recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**הפריפריאל** (באנגלית: **The Peripheral**) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית אשר נוצרה על ידי סקוט סמית' על פי תסריט מאת ג'ונתן נולאן וליסה ג'וי, יוצרי סדרת המדע בדיוני "וסטוורלד", שגם הפיקו. הסדרה מבוססת על רומן באותו שם מאת ויליאם גיבסון.

הסדרה הוזמנה תחילה על ידי HBO, אך נזנחה ולבסוף זכויות העיבוד נרכשו על ידי אמזון. פרק הבכורה שודר בהקרנה חגיגית במלון אייס בלוס אנג'לס ב-11 באוקטובר 2022.

בפברואר 2023, הסדרה הוזמנה לעונה שנייה, ברם באוגוסט 2023, הסדרה בוטלה, בעקבות המשך שביתת התסריטאים והשחקנים, ובשירות Amazon Prime Video הוחלט שלא להתקדם עם הפקת העונה השנייה.

תקציר עלילה
-----------

הסיפור מתמקד בפלין ובאחיה, ברטון. ברטון הוא ותיק בכוח העילית ה-Haptic Recon של חיל הנחתים של ארצות הברית. הוא נשכר לעבודת אבטחה שמתרחשת במה שלדעתו הוא מרחב הסייבר. כאשר פלין תופסת זמנית את מקומו, היא מוצאת עצמה בעתיד אפשרי.

פלין פישר היא אישה צעירה וגיימרית מבריקה שתקועה בעיירה קטנה וחסרת אופקים ועובדת במשרה בלי עתיד על מנת לתמוך באחיה יוצא הצבא ובאמה החולה. כשאחיה מגייס אותה לשחק במשחק וידאו מתקדם שנקרא "Sim", פלין רואה משהו שלא הייתה אמורה לראות ומביאה סכנה אמיתית לדלת משפחתה. שכירי חרב פושטים על בית המשפחה. בחיפוש אחר תשובות, פלין שבה אל המכשיר ומגלה שלא מדובר במשחק, אלא במין מכונת זמן ששולחת אותה 70 שנה אל תוך העתיד. פלין כורתת עסקה עם אנשים מהעתיד ומסכימה לעזור לחפש מישהי בשם אאליטה. במהלך החיפושים, פלין לומדת את האמת על עתידה ועל לונדון העתידנית.

דמויות
------

* קלואי גרייס מורץ - פלין פישר
* גארי קאר - וילף נת'רטון
* ג'ק ריינור - ברטון פישר
* אלי גורי - קונר
* שרלוט ריילי - אאליטה
* ג'יי.ג'יי. פילד - לב

הפקה
----

### פיתוח

עיבוד טלוויזיוני לספרו של גיבסון הוכרז לראשונה באפריל 2018, על ידי ג'ונתן נולאן וליסה ג'וי. באפריל 2019 השניים חתמו על חוזה עם אולפני אמזון. על פי החוזה, אורך כל פרק בסדרה הוא 60 דקות. חטיבת הטלוויזיה של האחים וורנר מעורבת בהפקה אף היא.

### ליהוק וצילומים

באוקטובר 2020, קלואי גרייס מורץ לוהקה לגלם את התפקיד הראשי של פלין פישר לצד גארי קאר. במרץ 2021 ג'ק ריינור הצטרף להפקה ובהמשך החודש לוהקו שחקנים נוספים.

הצילומים יצאו לדרך ב-3 במאי 2021 ונערכו בלונדון. בספטמבר הצילומים עברו לקרוליינה הצפונית והושלמו בתחילת נובמבר 2021.

פרסים ומועמדויות
----------------

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד (ים) | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס סאטורן | סדרת המדע הבדיוני הטובה ביותר | "הפריפריאל" | **בהמתנה** |

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* "הפריפריאל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "הפריפריאל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "הפריפריאל", באתר Metacritic (באנגלית)

* "הפריפריאל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* הפריפריאל, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* אמיר בוגן, יוצרי "ווסטוורלד" חוזרים בסדרת מד"ב שדורשת ריכוז רב - אך היא שווה את זה, באתר ynet, 21 באוקטובר 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  תמי ממיסטבלוב, יוני בינרט, "הלוטוס הלבן", "האנטומיה" והפרידה מ"אטלנטה": הסדרות השוות של אוקטובר, באתר ynet, 30 בספטמבר 2022
2. ↑  דף המידע באתר פריים וידאו
3. ↑  Patrick Hipes, ‘Avatar: The Way Of Water’, ‘Oppenheimer’, ‘Star Trek’ Series Lead Nominations For Genre-Focused Saturn Awards, Deadline, ‏2023-12-06 (באנגלית אמריקאית)
**איתמר דרוקמן** (נולד ב־3 באוגוסט 1996) הוא איש תקשורת וניהול ישראלי, מנכ"ל והעורך הראשי של 103fm (לשעבר "רדיו ללא הפסקה").

ביוגרפיה
--------

דרוקמן נולד וגדל בשוהם. למד בבית ספר תיכון שוהם ולאחר מכן עשה שנת שירות בנתיבות מטעם הצופים שם ריכז את שבט ראם בשוהם. 

בשנת 2015 התגייס לגלי צה"ל. שם שימש כמפיק, עורך, רכז מערכת האקטואליה ופיקד על קורס העיתונאים עד 2018. 

ממרץ 2018 - אוגוסט 2023 שימש כעורך התוכנית קלמן ליברמן ברשת ב' בתאגיד השידור הישראלי.

באוגוסט 2023 עם פרישתו של אור צלקובניק ומינויו למנכ"ל חדשות 13 מונה דרוקמן למנכ"ל רדיו 103fm במקומו.

הוא בעל תואר ראשון בכלכלה והיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב.

דרוקמן מתגורר בתל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

* איתמר דרוקמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* איתמר דרוקמן, ברשת החברתית פייסבוק
* איתמר דרוקמן, ברשת החברתית אינסטגרם
* רדיו 103FM מצא מנכ"ל חדש: זה המחליף של אור צלקובניק, באתר אייס, 20 ביולי 2023
* איתמר דרוקמן, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוד ורטהיים‏, אין רגע דל בכאן: עורך חדש ל"קלמן & ליברמן", באתר וואלה!‏, 5 במרץ 2018
2. ↑  גיל משעלי, ‏פרסום ראשון: איתמר דרוקמן ימונה למנכ״ל 103fm, באתר ‏מאקו‏, 20 ביולי 2021
"**Dead Horse**" הוא שיר מאת להקת Guns N' Roses, אשר הופיע לראשונה באלבום Use Your Illusion I שיצא לאור בשנת 1991.

מבנה השיר
---------

ריף הגיטרה האקוסטית המופיע בתחילת השיר נכתב על ידי סולן הלהקה, אקסל רוז. בסוף הפתיחה האקוסטית נשמעים קולות פיצוח אגוזים באמצעות מפצח, אליהם מתלוות הגיטרות החשמליות המופיעות (כמעט) לכל אורך השיר. בסוף השיר מופיע חלק אקוסטי נוסף, אשר בסופו מושמעת גרסה אחרת של השיר בהילוך מהיר למשך כ-4 שניות.

הוצאה לאור
----------

השיר מעולם לא שוחרר כסינגל לקהל הרחב, אך הופק לתחנות רדיו בלבד בשנת 1993 בצורת תקליטור.

קליפ
----

הקליפ לשיר בוים על ידי לואי מרציאנו, והופיע לראשונה בסרט הקצר Garden of Eden: Strictly Limited Edition, אשר יצא לאור בשנת 1993. בנוסף, כלל הסרט קליפ לשיר "Garden of Eden" וקטע מתוך הופעה חיה בלאס וגאס, בו ביצעה הלהקה את השיר "Yesterdays" (הקטע המדובר צולם ב-25 בינואר 1992).

הקליפ הופיע בסרט נוסף של הלהקה בשם Welcome to the Videos משנת 1998, אשר כלל מספר קליפים לשיריהם של להקת Guns N' Roses.

משתתפים
-------

* אקסל רוז - שירה מובילה וגיטרה אקוסטית
* סלאש - גיטרה מובילה
* איזי סטראדלין - גיטרת קצב
* דאף מק'אגן - גיטרת בס
* מאט סורום - תופים
* מייק קלינק - מפצח אגוזים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 4df321fe-ac08-457d-b9d0-f91ab76a0a2d

 |
**אלברט (אל) טננבאום** (נולד ב-13 ביולי 1953) הוא טניסאי, שחקן סופטבול, מאמן ואיש חינוך ישראלי. היה ממקימי המרכז לטניס בישראל - ערד ומנהלו הראשון.

המרכז לטניס בערד
----------------

טננבאום גדל בפילדלפיה, ארצות הברית, שם עשה תואר ראשון בניהול מרכזי פנאי וקהילה עם התמחות בתחום הספורט. ב-1978 עלה לישראל והתגורר במכון ווג'ס בערד, שבו למד עברית. מפגש מקרי עם חברו, הרולד לנדסברג, ממייסדי המרכז לטניס בישראל, עורר בו את הרעיון להקים מרכז טניס גם בערד, מתוך הבנה, כי יוכל לשלב בין אהבתו לטניס ובין הרצון ליצור שינוי חברתי אמיתי ולהקנות לילדים כלים וערכים שיעזרו להם לעצב את עתידם לטובה.

בדף ההסבר על זכייתו בפרס "יקיר הרשות" 2017, הוא מצוטט כך:

> 
> חשוב לי שבני הנוער יבינו, שהדבר החשוב בחיים אינו הניצחון או ההפסד, אלא המשחק עצמו. המאמצים של כל השחקנים יחד, בשיתוף פעולה, הם המביאים להישגים והם הזכייה הקבועה, לא הניצחון שמושג לפעמים. כן חשוב שידעו, כי האדם בוחר בדרכו בחיים ומגייס לעזרתו את הכוח הגדול ביותר בעולם – כוח הלב.
> 
> 
> 
> — רשימת מקבלי אות יקיר הרשות - עולים ומגשימים 2017
> 

בשנת הגעתו לערד, היה בעיר מגרש טניס אחד, שם פגש כמה מחובבי המשחק, וביניהם גם אלי זיו, עורך העיתון המקומי "כידוד" ומאמן טניס בעצמו, שהתלהב מהרעיון וסייע לטננבאום בהגשמתו. בהמשך, הוא נפגש עם ראש המועצה בערד, אברהם (בייגה) שוחט, שפעל להקצאת שטח מתאים לבניית המרכז באזור הספורט העירוני, וכן עם איאן פרומן, מנכ"ל המרכז לטניס בישראל. בין השאר, הסכים לנהל את המקום החדש ללא תשלום בשנה הראשונה, ובלבד שיתחיל לפעול.

המרכז הוקם ב-1979. טננבאום, שניהל אותו במשך כשלושה עשורים, הפך את הטניס לספורט פופולרי בעיר: עד היום התאמנו ושיחקו במרכז אלפי ילדים. בין בוגריו המפורסמים: גילת ברזילי, אביחי צהלה ושירי זלוטיקמן, אשתו של אנדי רם. בקרב תושבי העיר דבק בטננבאום השם "מר טניס".

לאחר שפרש מניהול המרכז, הפך למורה בבתי ספר בערד וביישובי הסביבה, שבהם הוא מלמד תוכנית מיוחדת של לימודי בייסבול.

סופטבול
-------

ב-1980, הקים טננבאום קבוצת סופטבול מקומית, שהשתתפה בליגת הסופטבול הישראלית, שהוקמה באותן שנים. הקבוצה שיחקה במשך כ-20 שנה, וב-1983, זכתה באליפות. ב-1985, זומן טננבאום לנבחרת ישראל בסופטבול, שהשתתפה במשחקי המכביה ה-12. הוא שיחק בתפקיד המוסר (פיצ'ר) והפגין רמה מקצועית גבוהה.

יקיר הרשות 2017
---------------

בדצמבר 2017, אחרי עשרות שנים של השקעה בספורט ובחינוך בערד, קיבל טננבאום את אות "יקיר הרשות – עולים ומגשימים" מטעם משרד החינוך. הפרס הוענק באותה השנה, כחלק מחגיגות 70 שנה לישראל, לאזרחים שעלו ארצה ותרמו משמעותית למען הקהילה.

אל טננבאום מקבל את פרס יקיר הרשות, דצמבר 2017

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אל טננבאום** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  רשימת מקבלי אות יקיר הרשות - עולים ומגשימים 2017, באתר משרד החינוך, ‏19.12.2017
סכין קרב 42 (בגרמנית: Seitengewehr 42) הידוע גם בשם **Seitengewehr Modell 42**, פותח ב-1942 על ידי וילהלם גוסטלוף ורקה (Wilhelm Gustloff Werke) ויוצר על ידי קרל איקהורן (Carl Eickhorn) בזולינגן. על פי תיאורה, חברת גוסטלוף והמעצב הראשי שלה, קרל ברניצקה, קיבלו באוקטובר 1942 פטנט גרמני 766198 עבור Armeemesser (סכין צבאית) על פי תיאורו. ה-**SG 42** נועד להשלים ולהחליף מאוחר יותר את הכידון S84/98 III המקורי של רובה השירות מאוזר 98k. הסכין קרב 42 תוכנן כסכין קרב רב-כלי, אך ניתן היה להרכבה גם ככידון על ה-מאוזר 98k. כידון S84/98 III עצמו היה עיצוב מוצלח, אך היה מחסור בסכיני שימוש אישי וקרב בצבא הגרמני, אשר נרכשו בדרך כלל באופן פרטי.

לאחר קבלת הפנים החיובית העקבית של כמה מאות יחידות בשימוש ניסויי של החיילים בשנת 1943, הייצור אושר על ידי אדולף היטלר, אך זה לא קרה עד לאחר המלחמה בגלל עלות הסבת הייצור. בשנת 1944, הוצאה פקודה ל-10,000 חתיכות על ידי ה-Heereswaffenamt (סוכנות הנשק של הצבא הגרמני). החל יהיצור במפעלים, אך בשל סיום המלחמה, המפעלים סיפקו רק מספר קטן של סכיני קרב. ה-SG 42 יוצרו על ידי Waffenfabrik Carl Eickhorn בזולינגן ועל ידי Robert Klaas of Solingen.

מפרט טכני
---------

הייצור של ה-SG 42 נעשה בעיקר מחלקי מתכת מוטבעים. קשקשי הידית והמעטפת היו זולים ויוצרו במהירות מחלקי שרף פנולי יצוקים. אורך הלהב היה 179.5 מ"מ, האורך הכולל היה 304 מ"מ (317 מ"מ עם הנדן). ללהב היה חריץ. הסכין הכילה ערכת כלים בידית והייתה ניתנת להסרה בקלות לשימושי תחזוקת הרובה ולמשימות אחרות. ערכת הכלים כללה מברג, סכין קטנה, מרצע ומחלץ פקקים. תושבת המגן של הידית שימשה כמחלץ מארז מחסניות.

במקביל לפיתוח הכידון-סכין הזה לאחר מלחמת העולם השנייה, החל פיתוח עולמי של כידון כנשק חיתוך ודקירות בלבד גם כסכין שירות רב תכליתי (מסור, חותך תיל). הכידון הסודני לרובה הסער האמריקאי AR-10 לאחר המלחמה היה אימוץ של ה-SG 42 עם שינויים קלים בלבד.

הערות שוליים
------------

קישורים חיצוניים
----------------

* Das deutsche Seitengewehr 42
* Seitengewehr 42(erste Variante)
* פטנטים על סכין: אולר רב כתכליתי
* סכין קרב 42 הרכבה ושימושים


1. ↑  SEITENGEWEHR 42 Tool bayonet for K98, extremely rare and expensive
2. ↑  ArmaLite AR10 Sudanese Bayonet
**מקדש מוצא** (או **מקדש תל מוצא**) הוא מקדש שנמצא בחפירות ארכיאולוגיות בתל מוצא.

היסטוריה
--------

בשנים 1993–2003 נערכו שלוש עונות חפירה שבהן נחפר בתל מוצא שרידי יישוב מתקופת הברזל 2א', בערך מהמאה התשיעית לפנה"ס. בשנת 2012, במהלך חפירה ארכאולוגית שנערכה לרגל שדרוג כביש 1, נחשף מקדש וכלי פולחן מתקופה זו, כלומר זהו אתר פולחן שהתקיים לצד המקדש המרכזי בירושלים בתקופת בית ראשון.

המקדש שהתגלה במוצא היה גדול לפחות כמו מקדש שלמה ושרד גם לאחר חורבן הבית. חוקרים ישראלים סבורים כי במקדש הונהג פולחן מעורב, יהודאי ואלילי, ומצביעים על דמיון אדריכלי למקדש בירושלים. עם זאת, לא ברור כיצד השתלב המקדש עם הממלכה הירושלמית.

הממצאים עוררו שאלות רבות בקרב החוקרים, מדוע ישנו מקדש כה גדול בעיר שולית ביהודה, שלא נמצאת על הדרך הראשית - דרך גב ההר, ובמיקום קרוב אך לא קרוב מדי לירושלים. קיימת טענה כי המקדש נבנה כבית הבעל המוזכר בספר מלכים, על ידי מלך יהודה יהורם, בנו אחזיה בנו או עתליה אשתו, ונבנה מצד אחד מספיק קרוב לירושלים כדי להכניס את פולחן הבעל למרכז יהודה- בצורה המאפשרת גישה נוחה וקרובה למלך ולעובדי הבעל בירושלים, אך מספיק רחוק מירושלים כדי לא לעורר את זעמם של יהוידע הכהן, הכהנים והעם ביהודה, אשר התנגדו לפולחן הבעל, ובכך לא להסתכן במרד. לאחר השחתת בית הבעל, כמתואר במלכים, ייתכן שהוסב הבית למטרה אחרת אך חזר בהמשך לאתר פולחני כחלק מפולחן הבמות.

לאחר חשיפה חוזרת של המקדש בשנת 2019, הציע החוקר עודד ליפשיץ כי קריית יערים המקראית היא בעצם במוצא, והזיהוי הביזנטי הנוכחי שלה שגוי.

קישורים חיצוניים
----------------

* זיו ריינשטיין‏, ליד ירושלים: נחשף מקדש מימי בית המקדש הראשון שדומה למקדש שלמה, באתר וואלה!‏, 3 בפברואר 2020
* זיו ריינשטיין, מקדש וכלי פולחן מימי המקרא נחשפו במוצא, באתר ynet, 26 בדצמבר 2012
* שועה קיסילביץ ועודד ליפשיץ, תל מוצא, באתר חדשות ארכיאולגיות, גליון 132 לשנת 2020, ‏26/03/2020
**הדיוויזיה ה-81** הייתה דיוויזיה של צבא ארצות הברית, אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, וקיימת כיום כ**דיוויזיית המוכנות ה-81**.

היסטוריה
--------

### מלחמת העולם הראשונה

הדיוויזיה הוקמה באוגוסט 1917, ארבעה חודשים לאחר כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה. רוב החיילים הגיעו מפלורידה, קרוליינה הצפונית וטנסי, והתאמנו בפורט ג'קסון. הדיוויזיה בפיקודו של צ'ארלס ג'סטין ביילי נשלחה לחזית המערבית כחלק מחיל המשלוח של ארצות הברית בפיקודו של ג'ון פרשינג. הדיוויזיה נחתה בצרפת בספטמבר=אוקטובר 1918, ולחמה במתקפת מז-ארגון, וב-11 ביוני 1919 הוחזרה לארצות הברית ופורקה. במהלך שירותה בצרפת ספגה הדיוויזיה ה-81 1,104 נפגעים: 195 הרוגים ו-909 פצועים.

### מלחמת העולם השנייה

בשנת 1921 הוקמה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית מילואים, וביוני 1942 היא הופעלה מחדש. הדיוויזיה הועברה לזירת האוקיינוס השקט ב-3 ביולי 1944, ולחמה בקרבות אנגאור ופלליו. בתחילת פברואר 1945 הפליגה הדיוויזיה ה-81 לקלדוניה החדשה כדי לנוח ולהתאושש. במאי 1945, הדיוויזיה ה-81 נפרסה בפיליפינים כדי להשתתף במבצעים לטיהור האי לייטה, ולהתכונן לפלישה המתוכננת ליפן. לאחר תום מלחמת העולם השנייה, הדיוויזיה ה-81 נפרסה במחוז אאומורי ביפן כחלק מכוח הכיבוש של בעלות הברית. הדיוויזיה הושבתה ביפן ב-30 בינואר 1946. במהלך מלחמת העולם השנייה נהרגו 550 חיילים ונפצעו 2,462 מלוחמי הדיוויזיה.

### הקמה מחדש

בשנת 1967 סמל שרוולי הכתף של הדיוויזיה הופעל מחדש לשימוש על ידי פיקוד צבא המילואים ה-81 (81st ARCOM). מ-1967 עד 1995, מרכז ה-ARCOM ה-81 היה באיסט פוינט, ג'ורג'יה, והוא פיקד ושלט על יחידות המילואים של הצבא בג'ורג'יה, קרוליינה הדרומית, פוארטו ריקו ובחלקים מקרוליינה הצפונית, פלורידה ואלבמה. במהלך אותה תקופה, ARCOM ה-81 היה אחראי על פריסת יחידות מילואים של צבא ארצות הברית לווייטנאם, דרום מערב אסיה והבלקן. ה-81 הועבר ב-1996 לבירמינגהם, אלבמה ואורגן מחדש כמפקדת התמיכה האזורית ה-81 (RSC) שהייתה אחראית לפיקוד ושליטה על כל יחידות המילואים של הצבא בדרום מזרח ארצות הברית ובפוארטו ריק.

בשנת 2003, ה-RSC ה-81 אורגנה מחדש כמפקדת הכוננות האזורית ה-81 (RRC), אך שמרה בעיקרה על אותה משימה כמו קודמתה. בספטמבר 2008, ה-RRC ה-81 הושבת בברמינגהם, אלבמה. במקומו, הופעל מחדש פיקוד תמיכה אזורי 81 (RSC) בפורט ג'קסון, קרוליינה הדרומית. בניגוד ליחידות הקודמות שלו, ל-RSC ה-81 החדש הייתה משימה שונה מהותית. הוסרה ממנו האחריות למאות יחידות של יחידות השכרת כוחות (TPU) וחיילים. במקום זאת, ה-RSC ה-81 סיפק תמיכה במבצעי בסיס (BASOPS) ל-497 יחידות מילואים של הצבא בתשע מדינות בדרום מזרח ארצות הברית ופוארטו ריקו ואיי הבתולה של ארצות הברית. על ידי אספקת השירותים והשירותים החיוניים ללקוח, ה-RCS ה-81 נועד לעזור לפקודות המבצעיות, הפונקציונליות וההדרכה (OF&T) הנתמכות להתמקד במשימת הליבה שלהם ביחידה ובסופו של דבר לעמוד בדרישות הכוח למפקדים ולוחמים בעולם. בשנת 2018, ה-RSC ה-81 סומנה מחדש באופן זמני כדיוויזיית המוכנות ה-81, ונועד לקבל אחריות נוספת מפיקודים תפקודיים אחרים של מילואים של הצבא בנוסף למשימת BASOPS המתמשכת.

ב-1 באוקטובר 2018, ה-RSC ה-81 אורגן מחדש באופן רשמי כדיוויזיית המוכנות ה-81 (USAR).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הדיוויזיה ה-81** בוויקישיתוף
**המכון למדיניות נגד טרור (ICT)** בבית ספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה של אוניברסיטת רייכמן, הוא מרכז מחקר אקדמי ישראלי.

פעילות
------

המכון פועל לפיתוח מדיניות ציבורית חדשנית ביחס לבעיית הטרור העולמי, באמצעות מחקר יישומי של תופעת הטרור ודרכי ההתמודדות עמה. המכון שם לו למטרה לחקור את נושא ההתמודדות המוראלית–פסיכולוגית עם הטרור ולגבש המלצות, אשר מחד יצמצמו את האפקטיביות של אסטרטגית הטרור, ומאידך יסייעו בחיזוק כושר העמידה של הציבור אל מול תופעה זו. ייחודו של המכון בהשוואה למכונים אחרים בא לידי ביטוי, בין השאר, בשיטת המחקר שבה הוא נוקט – צוותי חשיבה מיוחדים של אנשים מדיסציפלינות מחקריות שונות מהעולם האקדמי והביטחוני. מאז הקמתו, התמקד המכון בפעילות בכמה מישורים: מחקר אקדמי–יישומי, כנסים וימי עיון, ייעוץ למקבלי החלטות, פעילות הסברתית–חינוכית, פורומים לדיון ול"סיעור מוחות" ובניית מאגרי מידע והפעלתם.

בראש המכון למדיניות נגד טרור עומד ד"ר בועז גנור. שבתי שביט, לשעבר ראש המוסד, הוא יו"ר הוועד המנהל.

פעילות התנדבותית במכון למדיניות נגד טרור
----------------------------------------

בפני הסטודנטים קיימת האפשרות להתנדב לפעילות בעלת אופי מחקרי במכון למדיניות נגד טרור, מהמובילים בתחומו בעולם, המתבצעת בהנחיית אנשי הסגל המחקרי של המכון. הפרויקט פתוח לסטודנטים של בית ספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המכון למדיניות נגד טרור** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של המכון למדיניות נגד טרור
* המכון הבין-לאומי למדיניות נגד טרור (הרצליה), דף שער בספרייה הלאומית
* המכון למדיניות נגד טרור, ברשת החברתית פייסבוק

* המכון למדיניות נגד טרור, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007256834505171
* BIBSYS: 7012360
* BnF: cb146258597 (data)
* ISNI: 0000 0001 2168 3515
* LCCN: n2004050508
* LNB: 000172856
* SUDOC: 084016183
* VIAF: 138729477
* WorldCat (עם VIAF): 138729477

 |
**פרמילודון** (שם מדעי: ***Paramylodon***; מילולית: "קרוב למילודון") הוא סוג של עצלן קרקע שחי בפליוקן עד לסוף הפליסטוקן באמריקה הצפונית, אליה היגר מאמריקה הדרומית.

מאפיינים
--------

עצלן זה היה קרובו של המילודון הדרום אמריקאי. הוא קיבל את שמו ב-1903 מברנום בראון. מאובניו של העצלן נמצאו בארצות הברית ומקסיקו וגם דרומה יותר עד גואטמלה. עם זאת חלק מהמאובנים מבלבלים בינו לגלוסותריום.

העצלן היה יצור גדול באורך שלושה ומטרים ומשקל 1,000-1,090 ק"ג. הוא דמה למילודון, אך ההבדל ביניהם נבע ממספר השיניים בלסת העליונה: לפרמילודון היו ארבע שיניים בלסתו העליונה, לעומת חמש שיניים למילודון. בעזרת שיניו הוא לעס עלים מענפי עצים, בדומה לעצלנאים המודרניים. הוא היה בעל טפרים גדולים איתם הוא תלש ענפים והיה בעל עצמות קטנות בעורפו ששימשו להגנה מטורפים.

מאובני העצלן נמצאו בין 4.9 מיליון שנה ללפני 12,000 שנה, קצת לפני הגעת האדם לאמריקה.

בתרבות
------

עצלן קדום זה הופיע בפרק הראשון של הסדרה "מפלצות שפגשנו", לצד חיות פרהיסטוריות נוספות מאמריקה הצפונית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרמילודון** בוויקישיתוף
* פרמילודון, באתר NCBI (באנגלית)
* פרמילודון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* פרמילודון, באתר GBIF (באנגלית)

איור של פרמילודונים תקועים בבוץ לצד סמילודונים, טרטורניסים ומאחור עדר של ממותות
**רטרו-וירוס** הוא נגיף (וירוס) בו החומר התורשתי הוא RNA, ובתהליך הכפלתו מתבצע שעתוק לאחור של הגנום מ-RNA ל-DNA (מכאן השם "רטרו"). אחד הרטרו-וירוסים הידועים הוא HIV, הנגיף הגורם למחלת האיידס.

לרטרו-וירוס גנום המכיל שני גדילים זהים של RNA חד-גדילי חיובי. לאחר חדירת הווירוס לתא הוא מסתמך על האנזים רוורס טרנסקריפטאז (טרנסקריפטאז הפוך או reverse transcriptase) כדי לבצע סוג של שעתוק לאחור של הגנום שלו מ-RNA ל-DNA, ועל ידי אנזים אינטגראז (Integrase) הוא נכנס לגנום של הפונדקאי.

הווירוס עצמו מהווה מקום אחסון למטען הגרעיני הגנטי שלו. תהליך השעתוק לאחור מתרחש בציטוזול (נוזל הציטופלזמה) של הפונדקאי. כל גנום של הנגיף המשולב בגוף הפונדקאי נקרא **פרו וירוס**.

בעוד שהשעתוק במרבית התהליכים הביולוגיים מתרחש בדרך כלל מ-DNA ל-RNA, השעתוק לאחור מתעתק RNA ל-DNA. המונח "רטרו" בשם רטרו וירוס מתייחס לכך שהוא מפר את הדוֹגְמָה המרכזית של הגנטיקה.

היות שבתהליך השעתוק לאחור לא מתקיימת הגהה (תיקון שגיאות על ידי אנזימים), סוג זה של נגיפים עובר מוטציות לעיתים קרובות מאוד. דבר זה מאפשר לנגיף להגדיל את ההתנגדות לתרופות אנטי-נגיפיות במהירות; זו היא הסיבה העיקרית לכך שתרופות הניתנות לנשאי HIV ניתנות לרוב בשילוב תרופות נוספות ולא כתרופה יחידה (HAART).

הגנומים של רטרו-וירוסים מכילים בדרך כלל שלושה גנים המקודדים חלבונים אשר יכולים להימצא בנגיף הבוגר:

* קודי gag בשביל הליבה והמבנים החלבוניים של הנגיף.
* קודי pol לתהליך התרגום, האנזים **פרוטאז** והחלבון **אינטגראז**.
* קודי env למעטה החלבוני של הנגיף.

שישה רטרו-וירוסים שזוהו בגוף האדם (ארבעה זני וירוס HTLV ושני זני וירוס HIV) תוקפים את תאי T של מערכת החיסון. מאפיין נוסף המשותף למשפחת הרטרו-וירוסים הוא מעטפת ליפידים המקיפה את המעטפת החלבונית. מעטפת זו חיונית לפעולתם.

מחקרים ברטרו-וירוסים הם אלו שהראו לראשונה סינתזה של DNA מתבניות RNA.

חלק מקבוצה זו הם גורמי סרטן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רטרו-וירוס** בוויקישיתוף
* רטרו-וירוס, באתר NCBI (באנגלית)
* רטרו-וירוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* רטרו-וירוס, באתר GBIF (באנגלית)
* רטרו-וירוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* רטרווירוסים, דף שער בספרייה הלאומית
* רטרו-וירוסים (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007533908405171
* BnF: cb12066909q (data)
* GND: 4121587-4
* LCCN: sh85113381
* NKC: ph137874

 |
**גורו שימורה** (ביפנית: 志村 五郎, באנגלית: Goro Shimura;‏ 23 בפברואר 1930 – 3 במאי 2019) היה מתמטיקאי אמריקאים ממוצא יפני, פרופסור באוניברסיטת פרינסטון.

ביוגרפיה
--------

גורו שימורה נולד ב-23 בפברואר 1930, הצעיר במשפחה שבה חמישה ילדים. בשנת 1933 עבר עם משפחתו לטוקיו. במלחמת העולם השנייה נהרס ביתו בהפצצה. בשנת 1949 החל בלימודי מתמטיקה באוניברסיטת טוקיו, בשנת 1958 קיבל בה תואר דוקטור למתמטיקה. בשנת 1961 עבר לאוניברסיטת אוסקה. בשנת 1964 הצטרף לסגל אוניברסיטת פרינסטון. פרש לגמלאות בשנת 1999, והמשיך כפרופסור אמריטוס.

בשנת 1970 הוענקה לו מלגת גוגנהיים. הוא זכה במספר פרסים חשובים, ובהם פרס קול (1976) ופרס סטיל למפעל חיים (1996).

שימורה היה אספן של חרסינה יפנית (Imari ware), ובשנת 2008 אף פרסם ספר בנושא: The Story of Imari: The Symbols and Mysteries of Antique Japanese Porcelain

נפטר ב-3 במאי 2019, בגיל 89.

עבודתו המתמטית
--------------

שימורה היה עמיתו של יוטקה טניאמה (עד לפטירתו ב-1958), והם חיברו יחד את הספר הראשון על כפל מרוכב של יריעות אבליות.

שימורה כתב סדרה ארוכה של מאמרים חשובים, שבהם הרחיב תופעות הקשורות בכפל מרוכב ובתבניות מודולריות לממדים גבוהים יותר. עבודה זו סיפקה נתונים שאחר-כך שולבו על ידי רוברט לנגלנדס באקסיומות של תוכנית לנגלנדס. בעבודתו גילה שימורה מבנים אריתמטיים מסוימים, שהם מקבילות ממימד גבוה של עקומים מודולריים; יריעות אלה נקראו אחר-כך על שמו, "יריעות שימורה".

שימורה תיאר את גישתו למתמטיקה כגישה מוכוונת-תופעות: העניין שלו היה במציאת התנהגויות מעניינות וחדשות של תבניות אוטומורפיות. הוא תמך בגישה "רומנטית", משהו שהוא מצא כחסר בדור המתמטיקאים שבא אחריו.

את יריעות שימורה מבינים היום בעזרת רעיונות מתחום חבורות לי ותורת החבורות האלגברית. באופן זה, יריעת שימורה מהווה מרחב פרמטרים עבור משפחות מעניינות של מבני-הודג'; ההתאמה נעזרת גם בתורת המוטיבים, שחלקים גדולים ממנה עדיין משוערים בלבד. דרך פרשנות זו, התייצבה עבודתו של שימורה במרכז הזירה בתורת המספרים ובגאומטריה אלגברית.

שימורה ידוע בציבור הרחב הודות להשערת טניאמה-שימורה, שממנה נובע כמקרה פרטי המשפט האחרון של פרמה. ההשערה הוכחה ב־1999.

לקריאה נוספת
------------

* Goro Shimura, Yutaka Taniyama and His Time - Very Personal Recollections, Bull. London Math. Soc. 1989
* סיימון סינג, **המשפט האחרון של פרמה**, הוצאת ידיעות אחרונות, 2000.

קישורים חיצוניים
----------------

* גורו שימורה, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* גורו שימורה, באתר MacTutor (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007336069305171
* BnF: cb12484438j (data)
* CiNii: DA00936257
* GND: 12425067X
* ICCU: RMSV014204
* ISNI: 0000 0001 1454 8198
* LCCN: n84801601
* MGP: 18860
* NDL: 01062141
* SUDOC: 034048685
* VIAF: 257652759
* WorldCat: lccn-n2007075031

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 


פירוש נוסף ערך זה עוסק בפורמט מיושן של קובץ במערכת ההפעלה DOS. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו COM (פירושונים).
**קובץ COM** הוא פורמט של קובץ הרצה במערכת ההפעלה DOS. זהו אחד משני הסוגים של קובצי הרצה הקיימים ב-DOS, השני הוא EXE ‏(DOS executable).

לקובץ COM פורמט פשוט ביותר. קובץ בפורמט EXE המתקדם יותר כולל, בנוסף לתוכנית עצמה, גם כותר (header) ובו מידע המאפשר למערכת לבצע בזמן הטעינה את התאמת ההפניות לזיכרון ביחס לכתובת שבה נטענה התוכנית, תהליך הקרוי relocation. קובץ COM, לעומת זאת, כולל רק את הקוד והנתונים של התוכנית ונטען לזיכרון כפי שהוא, ללא כל שינוי. כתוצאה מכך, קובץ COM נטען מהר יותר מקובץ EXE ותופס נפח אחסון קטן יותר. עם זאת, היעדר התמיכה מצד המערכת ב-relocation של קובצי COM מטיל מגבלות משמעותיות על תוכניות בפורמט זה. גודלה המרבי של תוכנית COM הוא 64KB פחות 256 בתים (השמורים ל-PSP) והיא יכולה לטפל במקטע בודד בלבד. להלכה, תוכנית COM יכולה לבצע relocation בעצמה, אך זוהי פעולה מורכבת למדי ועל פי רוב חסרת תועלת, בהתחשב בתמיכה המובנית ב-relocation של קובצי EXE.

בדומה לפורמט EXE, שמו של פורמט COM נובע מהסיומת הנהוגה בקבצים מסוג זה, אך החל מגרסה 2.0 של DOS זוהי מוסכמה בלבד, ובפועל אין לסיומת תפקיד בקביעת סוג הקובץ. הגורם הקובע הוא קיומו או היעדרו של כותר ה-EXE, המזוהה על ידי הרצף "MZ"‏ (4Dh 5Ah) בתחילת הקובץ.

כאשר קובץ COM נטען ומורץ באמצעות קריאת המערכת INT 21h Function 4Bh ‏(EXEC), מתבצעות הפעולות הבאות (רשימה חלקית):

1. מערכת ההפעלה בוחרת את כתובת מקטע הבסיס שבו תיטען התוכנית. כברירת מחדל, תיבחר הכתובת הנמוכה ביותר האפשרית.
2. המערכת בונה טבלת PSP עבור התוכנית בתחילת מקטע הבסיס.
3. התוכנית נטענת לזיכרון מיד לאחר ה-PSP (בהיסט 100h ‏[256] בתים מתחילת מקטע הבסיס).
4. כל הזיכרון הזמין שמעל לכתובת הבסיס מוקצה לתוכנית.
5. ארבעת אוגרי המקטע מכילים את כתובת מקטע הבסיס.
6. השליטה מועברת לתוכנית באמצעות long jump להיסט 100h ממקטע הבסיס.

השימוש בקובצי COM היה נפוץ בעבר בתוכניות קטנות שנכתבו באסמבלי, בייחוד תוכניות TSR, תוכנות שירות ומנהלי התקנים. דוגמה ידועה לקובץ COM היא מעטפת שורת הפקודה של DOS, ‏COMMAND.COM. חלק מסביבות הפיתוח לא תמכו בפורמט זה, כך שהיה על המתכנת לבנות קובץ EXE ולהמיר אותו לקובץ COM באמצעות הפקודה הייעודית exe2bin (אנ'). עם התקדמות הטכנולוגיה הפך ההבדל בזמן הטעינה לזניח, ומגבלת הגודל הציבה מחסום בפני המשך פיתוח של תוכנות בפורמט זה. כתוצאה מכך, מערכות הפעלה שפותחו מאוחר יותר לא תמכו בו עוד.

לקריאה נוספת
------------

* *MS-DOS Programmer's Reference: Version 5.0*. Microsoft Corp. 1991. p. 75 (§ 5.7.1)

הערות שוליים
------------

1. ↑  How to Run a File from MS-DOS, www.computerhope.com (באנגלית)
**ויקטור דייוויד אייקרס** (אנגלית: **Victor David Akers**; נולד ב-24 באוגוסט 1946 באיזלינגטון, לונדון) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל בהווה. אייקרס שיחק בעמדת המגן השמאלי.

אייקרס החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של פולהאם, אך לא חתם עם המועדון על חוזה מקצוען. הוא עבר למועדון טונברידג' החובבני, לפני שחתם בבקסלי יונייטד ב-1969. ביולי 1971 הוא חתם בקיימברידג' יונייטד תמורת סכום של 5,000£, והיה חלק מהסגל שהוביל את המועדון לפוטבול ליג בפעם הראשונה. אייקרס השתתף ב-129 משחקי ליגה בקיימברידג' לפני שעבר לשחק בווטפורד תמורת סכום של 1,000 או 2,000£. אייקרס היה שחקן הרכב קבוע במחצית הראשונה של המועדון בליגה הרביעית לאחר הירידה, והשתתף ב-22 משחקי ליגה ובארבעה משחקים בטורנירי גביע. ביולי 1976 הוא הועבר לדרטפורד ללא תשלום, וסייע למועדון לזכות בגביע הליגה הדרומית. אייקרס עבר לשחק בהייז ב-1978, והצטרף לסלוג טאון באוקטובר 1980. במרץ 1984 הוא שיחק עבור קרשלטון אתלטיק, ובאותה שנה הצטרף לצוות האימון של ארסנל.

אייקרס מונה לראשות אגף הקהילה של ארסנל ב-1986, וב-1987 היה לאחד מהאנשים שהקימו את קבוצת ארסנל ליידיס. אייקרס הוביל את הקבוצה לכל תואר חשוב בכדורגל הנשים האנגלי, וכן לזכייה בליגת האלופות לנשים ב-2007. הוא הוביל את קבוצת הנשים של ארסנל לזכייה בתארים רבים בכדורגל הנשים הבריטי, ופרש מתפקידו בשנת 2009. הוא ממשיך לכהן בצוות האימון של ארסנל.

לקריאה נוספת
------------

* ג'ונס טרפור, The Watford Football Club Illustrated Who's Who (עמוד 21)‏, Surrey: T.G Jones,‏ 1996 (ISBN 0-9527458-0-1)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויק אייקרס** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
טאיוואןטאיוואן זהו שם סיני; שם המשפחה הוא לי. 

**לי דנגחוויי** (בסינית: **李登輝**, פין-יין: Lǐ Dēnghuī;‏ 15 בינואר 1923 – 30 ביולי 2020) היה פוליטיקאי טאיוואני. הוא שימש כנשיא הרפובליקה הסינית וכיו"ר הקוומינטנג (המפלגה הלאומית) בשנים 1988–2000. הוביל את תהליך הדמוקרטיזציה של טאיוואן בתחילת שנות ה-90. לי היה הנשיא הראשון אשר נולד בטאיוואן.

תפקידו הפוליטי המרכזי הראשון של לי היה שר בלי תיק בשנת 1971. בשנת 1978 נבחר לראשות עיריית טייפיי. בזמן כהונתו של לי כראש עירה, פתר את המחסור החמור במים. בתקופה זו לי מצא חן בעיני הנשיא צ'יאנג צ'ינג-קואו, עד אשר מונה לסגנו בשנת 1984. צ'יאנג נפטר בשנת 1988, ולי נבחר על ידי ועידת המפלגה להחליפו.

בתחילת כהונתו כנשיא, לי נתן ליריביו להחזיק בעמדות כוח בתוך המפלגה. בשנת 1990 הפגינו המונים במדינה למען דמוקרטיזציה. מחאות אלו הצליחו והובילו לבחירות ראשונות במדינה בשנת 1996. לי הפך לנשיא המדינה הראשון שנבחר בבחירות דמוקרטיות, אשר התקיימו ב-23 במרץ 1996. לי ניצח ברוב מוחלט של 54% מהקולות.

בשנת 1992 התקיימה פגישה היסטורית בהונג-קונג בין שני הצדדים של מצר טאיוואן. פגישה זו הולידה מאוחר יותר את המונח "הסכמת 1992" בה הסכימו הצדדים השונים על "סין האחת" - למרות שלטאיוואן וסין יש הבנות שונות ביחס למונח זה.

במהלך שנות נשיאותו שם לי דגש על הלאומיות הטאיוואנית וקידם את יחסי החוץ של המדינה. הוא התנגד לסחר בלתי מוגבל עם הרפובליקה העממית של סין, אם כי התנגד לחרם מוחלט. הוא אף תמך בשינוי השם הרשמי של המדינה מ-"הרפובליקה הסינית" ל-"הרפובליקה של טאיוואן". בשנת 2000 עזב את הנשיאות לאור החוקה שאותה חוקק. לאחר שעזב את תפקידו כנשיא, עבר לי להנהגת המפלגה הדמוקרטית-פרוגרסיבית. בפברואר 2007 הסתייג באופן גלוי מעמדותיו הלאומיות אשר אופיינו לו בעבר.

לאורך כל חייו ניהל לי יחסים חמים מאוד עם יפן. הוא למד בבית ספר יפני, ובני משפחתו שירתו במשטרה ובצבא הקיסריים. אחיו אף נהרג בזמן שירותו בצי הקיסרי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה. לי אף אימץ עמדות פרו-יפניות בסכסוך על האיים הבלתי-מיושבים דיאויטאי (Diaoyutai, להם קוראים היפנים איי סנקאקו), בשנת 2012.

מבקריו האשימו אותו בשחיתות, אם כי הוא נוקה לגמרי בבית המשפט העליון של טאיוואן בשנת 2013, לאחר מותו.

לי התחתן בפברואר 1949 ונולדו לו שלושה ילדים. בנו הבכור נפטר בשנת 1982 מסרטן. בסוף שנת 2011 החלים לי ממחלה זו, אך כעבור כמה חודשים אובחן עם שבץ מוחי קל.

נפטר ב-30 ביולי 2020.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לי דנגחוויי** בוויקישיתוף
* לי דנגחוויי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Editor, In Memoriam: Lee Teng-hui and the Democracy that he built, Taiwan Insight, ‏2020-08-05 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007303875005171
* BnF: cb150095999 (data)
* CiNii: DA02925761
* GND: 124830250
* ISNI: 0000 0001 1449 9939
* LCCN: n82066453
* LNB: 000211239
* NCL: 493639
* NDL: 00315956
* NKC: jx20061204004
* NLA: 36611467
* NLK: KAC200209655
* NLP: a0000003350684
* NTA: 162018134
* RERO: 02-A003507498
* SNAC: w6hx99nf
* SUDOC: 069571694
* Trove: 1327860
* VIAF: 84366804
* WorldCat: lccn-n82066453

 |
**ג'רלד** "**גרי**" **וורד** (אנגלית: **Gerald** "**Gerry**" **Ward**;‏ 5 באוקטובר 1936 - 13 בינואר 1994) היה כדורגלן אנגלי ששיחק בעמדות הקישור.

קריירה
------

וורד נולד בשכונת סטפני שבלונדון, והצטרף לארסנל כשחקן נוער ב-1952, כשתוך זמן קצר זכה לקידום לקבוצה הבגירה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו כקיצוני שמאלי במשחק הבית נגד האדרספילד טאון ב-22 באוגוסט 1953, כשהיה רק בן 16 שנים ו-321 ימים; במשך שנים רבות הוא היה בזכות כך השחקן הצעיר ביותר ששיחק במדי הקבוצה הבוגרת, עד שנעקף על ידי ג'רמיין פנאנט וססק פברגאס, ובשנת 2008 נשבר שיאו כשחקן הליגה הצעיר ביותר של ארסנל על ידי ג'ק וילשר. מאחר שהופעתו של וילשר הייתה כמחליף, וורד נותר השחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה של ארסנל שפתח במשחק ליגה. בתקופה זו היה וורד משחקני נבחרות הנוער של אנגליה.

וורד חתם על חוזה המקצוען שלו זמן קצר לאחר הופעת הבכורה, ועד לסיום עונת 1953/1954 השתתף בשני משחקים. עם זאת, בארבע השנים שלאחר מכן הוא לא שיחק כלל עבור ארסנל; חלק ניכר מהתקופה הוא שהה בשירות לאומי שמנע ממנו לשחק. הוא שוחרר מהשירות בפברואר 1957, ובעונת 1957/1958 זכה מחדש במקום בהרכב, שהפך למקום קבוע בעמדת הקיצוני השמאלי בעונת 1958/1959 שבה קבע שיא קריירה מקצוענית עם 34 הופעות בהרכב הפותח של ארסנל ואף זכה להשתתף במשחק של נבחרת התאחדות הכדורגל האנגלית. אולם, בין 1960 ל-1963 הוא השתתף רק בחלק מהמשחקים מאחר שהתחרה על המקום בהרכב עם טומי דוקרטי, ובשלוש עונות צבר רק 21 הופעות. מאידך, במהלך השנים שלו בארסנל השתתף במשחקים רבים במדי קבוצת המילואים של המועדון, וצבר לזכותו 158 הופעות במדיה. הוא עזב את ארסנל ביולי 1963 ועבר ללייטון אוריינט תמורת 8,000 לירות שטרלינג, בה שיחק עונה אחת שבמהלכה השתתף ב-44 משחקים והבקיע שני שערים. 

לאחר מכן עבר לשחק בכדורגל מחוץ לליגה, ושיחק למשך תקופה קצרה בקיימברידג' סיטי ובבארנט, אותה אימן למשך תקופה קצרה בין 1973 ל-1974. הוא הוחלף על ידי שחקן ארסנל לשעבר, גורדון פרי. לאחר מכן פרש כליל מכדורגל.

לקריאה נוספת
------------

* טוני מתיוס, WHO'S WHO OF ARSENAL (עמוד 298), מיינסטרים, 2007 (ISBN 1-84596-232-X)

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**ארכיון ניטשה** (בגרמנית: **Nietzsche-Archiv**) הוא הארגון הראשון שהקדיש את עצמו לארכיון ותיעוד חייו ויצירתו של הפילוסוף פרידריך ניטשה. 

הארכיון נוסד בשנת 1894 בנאומבורג, גרמניה, ומצא מקום קבוע בויימאר, ביוזמת אחותו באליזבת פורסטר-ניטשה.

מתחילת דרכו הארכיון ספג ביקורת רבה על כך שהוא תיקן ואף זייף מסמכים לשם מטרות אידיאולוגיות נאציות בהן החזיקה אליזבת, בניגוד לאחיה. עד סוף מלחמת העולם השנייה, מקום בעל חשיבות מרכזית לקבלתו של ניטשה בגרמניה. בגרמניה המזרחית הוא היה מזוהה עם Nationale Forschungs- und Gedenkstätten der klassischen deutschen Literatur in Weimar</link> ( *אתרי מחקר וזיכרון לאומיים לספרות גרמנית קלאסית בוויימאר*) והתמוסס רשמית ב-1956.  אחזקותיו הפכו נגישות לחוקרים מהמערב, ובראשם מאצינו מונטינארי (Montinari), שהחליף את מהדורות ניטשה של הארכיון הישן והמפוקפק במהדורות חדשות. מאז איחוד גרמניה מחדש, אחזקות הארכיון נמצאות ברשותה של ה- Klassik Stiftung Weimar (אנ'). מקום מושבו של הארכיון ב*וילה זילברבליק* (*Villa Silberblick*) וכיום משמש גם מוזיאון.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר ארכיון ניטשה (בגרמנית)


1. ↑  Riedel, Manfred (2000) [1997]. *Nietzsche in Weimar. Ein deutsches Drama* [*Nietzsche in Weimar. A German Drama*] (בגרמנית). Leipzig. pp. 157–163.
2. ↑  Schlechta, Karl (1982). "Philologischer Nachbericht" [Philological follow-up report]. *Friedrich Nietzsche: Werke in drei Bänden* [*Friedrich Nietzsche: Works in three volumes*] (בגרמנית). Vol. 3. Munich, Berlin. pp. 15–17.
**יין כתום** הוא תירוש של ענבים לבנים, שהותססו עם קליפותיהם במשך זמן ארוך, כלומר יין לבן שיוצר בטכניקה של יין אדום. היין מכונה כך משום שבתהליך התסיסה הוא נצבע בצבע זהוב עמוק, כתוצאה ממגעו עם הפיגמנטים שבקליפת הענבים. המונח נקבע על ידי דייוויד הארווי, יבואן יין בריטי, בשנת 2004. בטעמם היינות הכתומים שונים מאוד מיינות לבנים, וקרובים יותר ליינות אדומים.

עד למאה הקודמת לא הייתה קיימת הטכנולוגיה שמאפשרת הפרדת ענבים מהשזרות, והפרדת השזרות מקליפותיהם. לכן סביר להניח שכל היינות הלבנים של העבר היו למעשה יינות כתומים, כפי שיינות רוזה לא היו קיימים משך רוב ההיסטוריה. ככל שהטכנולוגיה של מסחטות ומכונות להפרדת שזרות נפוצו באירופה בתחילת המאה ה-20, החלה האופנה של ייצור יינות לבנים. כמה עשורים אחרי כן, התפיסה הרווחת הייתה שככל שהיין שקוף יותר כך נחשב איכותי יותר. אולם בעשור האחרון האופנה לייצור יינות כתומים החלה לחזור לאירופה, הרבה בזכות תנועת היינות הטבעיים שמקדמת עשייה מסורתית של יין. גיאורגיה, שלה מסורת עתיקת יומין של ייצור יינות בכלל ויינות כתומים בפרט, מתהדרת בשימור המסורת של יינות כתומים עד היום, ונחשבת חלוצת היינות הכתומים בעולם, שם נהוג לייצר את היינות בתוך כדי חרס מסורתיים הנקראים קבאברי.

היין הכתום נחשב ליין שמתאים לשתייה בהתאמה לאוכל ופחות לשתייה בפני עצמו, ולכן כיום ניתן למצוא אותו בעיקר במסעדות שמתמחות בהתאמת יין לאוכל או בחנויות יין. בישראל החל ייצור היין הכתום רק לפני כעשור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יין כתום** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  יינות כתומים, באתר ג'יאקונדה
2. ↑  הזמן הכתום - הכל על יין כתום, באתר My Yain
3. 1 2  ארי גוטהלף, ‏יין כתום - הסוד שמקורו בערבות גאורגיה, באתר כיכר השבת, 12 במאי 2021
4. ↑  מה זה יין כתום? המדריך השלם, באתר של יינות עסיס Asis Wild Wines
5. ↑  יין מגאורגיה, כל ההיסטוריה, באתר של יינות עסיס Asis Wild Wines

| יין |
| --- |
| סוגי יינות | 

|  |  |
| --- | --- |
| יינות אדומים | קברנה סוביניון • גרנאש • מרלו • פינו נואר • שיראז • דוריף (פטיט סירה) • סנג'ובזה • זינפנדל • קברנה פרנק • פטיט ורדו • מלבק • קונקורד • ארגמן • קריניאן |
| יינות לבנים | שרדונה • גווירצטרמינר • פינו גרי • ריזלינג • סוביניון בלאן • שנין בלאן • פינו בלאן • מוסקט • סמיון |
| יינות מבעבעים | שמפניה • למברוסקו • קאווה • פרוסקו |
| יינות נוספים | יין ממסך • יין מחוזק • יין קרח • יין קש • יין צימוקים • יין כתום • קוקטייל יין • יין קינוח |

 |
| שתייה וביקורת יין | ייננות • ביקורת יין • אוצר יין • טעימת יין • טקס יין • דמי חליצה • חינוך ליין • התאמת יין ואוכל • אפלאסיון • טרואר |
| חפצים | חבית יין • כוס יין • גלגל הריחות • קיליקס • דקנטר |
| תהליך הייצור | כרם • יקב • גת (משטח דריכה) • דריכת ענבים • השריה (יין) • תסיסה (יין) • ריקבון אציל |
| אירועים וארגונים | הארגון הבינלאומי של הגפן והיין • גמברו רוסו • וינאקספו • תחרות יין • דקנטר (כתב עת) • Wine & Spirit Education Trust • המכון הישראלי ליין |
| יין ביהדות | ברכת בורא פרי הגפן • ארבע כוסות • יין נסך • כוס של ברכה • נסכים (קורבן) • סתם יינם • שתיית יין בפורים |
**מכון פרטנר לחקר האינטרנט** הוא מכון בין-תחומי הפועל באוניברסיטת תל אביב. מוסד זה עוסק בחקר האינטרנט, מהפכת המידע והשלכותיה, הבנת תהליכיה וצפיית עתידה. המכון מהווה מוקד מידע ומחקר אינטרדיסציפלינרי. דגש מיוחד ניתן לחקר השפעת האינטרנט על החברה הישראלית ועל העולם היהודי.

עבר והווה
---------

המכון הוקם בשנת 2003 בתמיכתה של חברת נטוויז'ן ונקרא אז "**מכון נטוויז'ן לחקר האינטרנט**". שיתוף הפעולה עם נטוויז'ן הסתיים בשנת 2010. החל משנת 2011, המכון פועל בתמיכת חברת פרטנר ושמו שונה ל"**מכון Orange לחקר האינטרנט של אוניברסיטת תל אביב**" ובהמשך, ל"**מכון פרטנר לחקר האינטרנט IIS**".

המנהל האקדמי הראשון של המכון היה פרופ' ניב אחיטוב. כיום משמש בתפקיד זה פרופ' דב תאני. המנהל המקצועי של המכון, מיום היווסדו, הוא אלי הכהן.

המכון משלב מחקר אקדמי עם פעילות מעשית, מקיים כנסים, ימי עיון, ערבי עיון, סמינרים וסקרי דעת קהל בנושא בחינת השפעות חברתיות-תרבותיות של האינטרנט על הפרט והחברה. המכון תומך במחקר של דוקטורנטים בתחום חקר האינטרנט, ומעניק מדי שנה מלגות עידוד וסיוע. המכון מסייע גם בגיבושם והקמתם של פרויקטים אינטרנטיים הן בממשל והן באקדמיה. כמו כן נרקמים שיתופי פעולה עם גורמי מחקר וגורמי עשייה אינטרנטית בישראל ובעולם.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מכון פרטנר לחקר האינטרנט של אוניברסיטת תל אביב
**מרכז אל-מיזאן לזכויות האדם** (ميزان) הוא ארגון חוץ-ממשלתי הפועל בעיקר במחנה ג'באליה שברצועת עזה. מטרות הארגון הן קידום והגנה על זכויות האדם בשטחים הפלסטיניים ובפרט ברצועת עזה, עם דגש על "כלכליות, חברתיות ותרבותיות" (ESCR); קידום זכותם של הפלסטינים להגדרה עצמית במסלולי המשפט הבינלאומי; שיפור הדמוקרטיה בחברה הפלסטינית; קידום שותפות אזרחית והפעלת לחץ כלפי הממשל על מנת לכבד את זכויות האדם. לארגון מעמד של יועץ מיוחד בארגון האומות המאוחדות.

פעילות המרכז
------------

שם הארגון נגזר מהמילה "מיזאן" בערבית, שמשמעותה הוא איזון או צדק.

על פי אתר האינטרנט של הארגון, אל-מיזאן "שואף לחברה פלסטינית חופשית וריבונית שבה כל הנשים, הגברים והילדים נהנים באופן שווה מצדק חברתי, זכויות אדם, שלטון החוק וממשל תקין".

המרכז מתעד בעיקר הפרת זכויות אדם הנעשות, לטענתו, על ידי צבא הגנה לישראל. בין השאר תיעד המרכז מקרים בהם נטען שהותקפו אזורים אזרחיים במהלך מבצעים צבאיים, ומקרים של מאסר ללא משפט, רציחות פוליטיות, אלימות ועינויים.

המרכז מספק סיוע משפטי ושירותי הסברה וחינוך שמטרתם העלאת המודעות בקהילה המקומית לנושאי זכויות האדם, דמוקרטיה וסיוע הומניטרי. הוא חבר ברשת של ארגונים חוץ-ממשלתיים שונים, בהם הקואליציה להפסקת השימוש הצבאי בילדים חיילים.

בשנת 2009 המרכז, יחד עם אל-חאק ועדאלה, ניסו לגרום להוצאת צו מעצר בבריטניה נגד שר הביטחון הישראלי, אהוד ברק בגין פשעי מלחמה שהתרחשו לכאורה במהלך מבצע עופרת יצוקה.

מימון
-----

התורמים העיקריים למרכז אל-מיזאן הם:

* משרד החוץ של הולנד
* הסוכנות השווייצרית לפיתוח ושיתוף פעולה (SDC)
* ארגון נוצרי הולנדי בשם Kerkinactie
* סניף הארגון "נציבות המשפטנים הבינלאומית" (אנ') בשוודיה

במספר פרויקטים של הארגון נתרמו כספים על ידי קרן מרץ גילמור, הקונסוליה הצרפתית וקרן פורד.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מרכז אל-מיזאן לזכויות האדם
* ביקורת על הארגון באתר NGO monitor
* מרכז אל-מיזאן לזכויות אדם (עזה), דף שער בספרייה הלאומית
* מרכז אל-מיזאן לזכויות האדם, ברשת החברתית פייסבוק

* מרכז אל-מיזאן לזכויות האדם, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* מרכז אל-מיזאן לזכויות האדם, ברשת החברתית אינסטגרם

* מרכז אל-מיזאן לזכויות האדם, סרטונים בערוץ היוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300566005171
* LCCN: n2006202090
* VIAF: 121738633
* WorldCat: lccn-n2006202090

 |
**רוזמרי סמית'** (באנגלית: **Rosemary Smith**;‏ 7 באוגוסט 1937 – 5 בדצמבר 2023) הייתה נהגת מרוצי ראלי אירית שלקחה חלק ואף ניצחה במרוצי ראלי ידועים במהלך שנות ה-60. לאחר מכן הייתה בעלת בית ספר לנהיגה מתקדמת באירלנד.

קריירה
------

סמית' נולדה בדבלין, אירלנד ובצעירותה עסקה בעיצוב אופנה ואף פתחה חנות שמלות בעיר הולדתה. בשנת 1959 הגיעה להתחרות כנהגת כמעט במקרה בעקבות חברתה דלפין ביגר, אשר התחרתה במרוצי ראלי. באחד מהמרוצים ביגר נותרה ללא נווט וביקשה מסמית' להצטרף אליה. סמית' התקשתה בניווט והצמד איבד את דרכו. לאחר שהתברר שהחזיקה את המפה הפוך החליפו השתיים תפקידים וסמית' המשיכה את המרוץ כנהגת. הצמד המשיך להתחרות ביחד במספר אירועים, כאשר ביגר מזנקת כנהגת ובמהלך המרוץ מתבצע חילוף תפקידים. שיתוף הפעולה נפסק בעקבות פציעתה של ביגר בתאונת דרכים.

בשנת 1964 זכתה בגביע הנשים בראלי אירלנד. שנה לאחר מכן זכתה בראלי טופיל, שהתקיים בהולנד. בשנת 1966 סיימה את ראלי מונטה קרלו במקום השישי בדירוג הכולל ובמקום הראשון בקרב הנשים. מאוחר יותר נפסלה תוצאתה יחד עם תשעה נהגים נוספים. בעקבות כך הכריזה כי לא תשוב להתחרות עד שההחלטה לא תשונה.

בשנת 1969 זכתה בראלי קורק 20 (אירלנד). במהלך הקריירה זכתה מספר פעמים בגביע הנשים בראלי סקוטלנד ובראלי אירלנד, פעמיים בראלי האלפיני (מרסיי, צרפת) ובראלי קנדה ופעם אחת בראלי קפריסין.

במאי 2017 ערכה נהיגת מבחן ברכב הפורמולה 1 של קבוצת רנו במסלול פול ריקאר בצרפת. בכך הייתה לאדם המבוגר ביותר הנוהג במכונית פורמולה 1.

נפטרה ב-5 בדצמבר 2023.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוזמרי סמית'** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של רוזמרי סמית'

הערות שוליים
------------

1. 1 2  ניר בן זקן, בגיל 79 שברה שיא בפורמולה 1, באתר ynet, 14 ביולי 2017
2. ↑  Rosemary Smith, באתר SpeedQuenns
**צלילה חוזרת** הוא סרט מלחמה ישראלי משנת 1982 בבימויו של שמעון דותן עם דורון נשר ולירון נירגד בתפקידים הראשיים.

התסריט נכתב על ידי שמעון דותן. הוא עוסק ביחידה של הקומנדו הימי שבאחת מפעולותיה נהרג אחד הלוחמים ומתאר את היחס בין האלמנה ואחד הלוחמים האחרים.

הסרט זכה בפרסי מרכז הסרט הישראלי 1982 (זוכה פרס הסרט - מקום ראשון - ופרס הבמאי - שמעון דותן) והשתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ובשיקגו ב-1982.

תקציר העלילה
------------

לוחמי הקומנדו הימי מבצעים פעולה בעומק האויב. בפעולה זו נפצע קשה יוחאי ("יוחי") ואחד הלוחמים, יואב (דורון נשר), גורר אותו לסירה אך הוא מת בידיו.

כל לוחמי היחידה ביחד עם האלמנה הצעירה מירה (לירון נירגד) והוריו של יוחי (מוסקו אלקלעי וזהרירה חריפאי) נוכחים בהלוויה שמנוהלת על ידי הרב של היחידה (ז'יל בן דוד).

מפקד היחידה הוא סגן-אלוף יוסי (יאיר רובין) והלוחמים הם יואב, עמוס (דני מוג'ה), גידי (עמי טראוב), ועמי (זאב שמשוני).

הלוחמים מגיעים לנחם את האלמנה אבל אינם יודעים איך להתייחס אליה. יואב היה הקרוב ביותר ליוחי והוא מביא לה רשמקול ובו דבריו ושירתו של יוחי. יוחי מבקש ב"צוואתו" כי תמשיך בחייה ורצוי עם אחד מלוחמי היחידה.

יואב מביא את מירה למפגש עם הורי יוחי שלא עולה יפה לאחר שהאם מתפרצת ומאשימה אותה כי לא רצתה לגור עם יוחי במושב לידם וכי היא לקחה להם את הבן.

עם הזמן מתהדקים היחסים בין מירה ליואב הרואה בכך את מילוי צוואתו של יוחי. מירה המסויגת נפתחת לאט. כאשר נודע לה כי היחידה עומדת לצאת לפעולה מסוכנת לפיצוץ סטי"ל בעורף האויב המצרי, היא מתקשרת למפקד יוסי ומבקשת ממנו להוריד את יואב מהתפקיד הקרבי. יוסי מודיע ליואב כי בפעולה הוא יהיה נהג הסירה ולא יישלח עם הלוחמים להצמיד פצצה לסטי"ל. יואב נפגע מכך ומתעמת עם יוסי ומירה אך לבסוף מסכים יוסי לשבץ את יואב כלוחם תמורת חתימה לקורס חובלים.

הלוחמים מצליחים להצמיד את הפצצות לסטי"ל אך לבסוף מתגלים והמצרים פותחים באש. עמוס נפצע ויואב מצליח לגרור אותו לסירה, הפעולה הצליחה והסטי"ל מתפוצץ.

לבסוף מתחתנים יואב ומירה אך לאחר אימון כשיואב חוזר לדירה הוא שומע את קולו של יוחי מהרשמקול ויודע שמירה עדיין לא השתחררה מיוחי. הוא לא נכנס לדירה ובאותו לילה הוא מבלה בזרועותיה של פקידת היחידה, תמי (דליה שימקו).

שחקנים
------

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
| דורון נשר | יואב |
| לירון נירגד | מירה |
| דני מוג'ה | עמוס |
| עמי טראוב | גידי |
| זאב שמשוני | עמי |
| יאיר רובין | יוסי |
| דליה שימקו | תמי |
| מוסקו אלקלעי | אבא של יוחי |
| זהרירה חריפאי | אמא של יוחי |
| ז'יל בן דוד | רב צבאי |
| יואל שר | זמר |

קישורים חיצוניים
----------------

* "צלילה חוזרת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "צלילה חוזרת", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "צלילה חוזרת", באתר אידיבי
* "צלילה חוזרת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* "צלילה חוזרת", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* הסרט המלא לצפייה בחינם באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים
* אורי קליין, להתבונן בעצמך, דבר, 26 במרץ 1982 - ביקורת
**נמל התעופה הבין־לאומי חמד** (בערבית: **مطار حمد الدولي**) הוא נמל התעופה של העיר דוחה, בירת קטר. הנמל, שנפתח ב־30 באפריל 2014, החליף את נמל התעופה הבינלאומי הישן של דוחה. מפתיחתו ועד 2019, זכה באופן עקבי בתואר "נמל התעופה הטוב ביותר במזרח התיכון" לפי חברת Skytrax. ב־2021 זכה גם במקום הראשון בעולם כולו לפי Skytrax.

הקמת נמל התעופה
---------------

תכנון נמל התעופה החדש החל בשנת 2003 ועבודות ההקמה שלו החלו ב-2005. נמל התעופה נבנה על פי רעיון עיצובי של נווה מדבר. ועדת הפיתוח של הנמל החדש מסרה את חוזה פיתוח הנמל לחברת ההנדסה בכטל האמריקאית. תכנון הטרמינל והזרועות ממנו נעשה על ידי פירמת התכנון הבינלאומית HOK. עבודות ההקמה נעשו על ידי חברות קבלניות מטורקיה ומיפן.

נמל התעופה תוכנן להיפתח כבר בשנת 2009, אך שורה של עיכובים גרמו לדחיית הפעלתו עד ל-1 בדצמבר 2013, המועד שבו החלו לפעול טיסות מטען מנמל התעופה. לאחר עיכובים נוספים נחנך הנמל ב-30 באפריל 2014. ב-27 במאי 2014 העתיקו אליו את פעילותן חברת קטר איירווייז ויתר חברות התעופה שפעלו מנמל התעופה הישן.

נמל התעופה
----------

נמל התעופה נבנה חמישה קילומטרים ממזרח לנמל התעופה הישן של דוחה. הוא משתרע על פני שטח של 22 קילומטרים רבועים, שמחציתו היא שטח ים שיובש. נמל התעופה תוכנן להתמודד עם קיבולת של 50 מיליון נוסעים בשנה (על פי הערכה אחרת יוכל לקבל עד 93 מיליון נוסעים בשנה).

בנמל הוקם טרמינל אחד, הממוקם בחלקו הדרומי של שטח הנמל. קיימת בנמל תשתית להקמת טרמינל שני בעתיד.

טרמינל 1 כולל חמש זרועות: זרועות A ו-B (‏10 שערי עלייה למטוס בכל אחת) מתפצלות מבנין הטרמינל לכיוון מזרח ומערב; זרוע C (‏13 שערים), הארוכה ביותר, מתפצלת ממנו לכיוון צפון, ואילו זרועות D ו-E, שבנייתן הושלמה רק בחלקה (כרגע עם ארבעה שערים בכל אחת), מתפצלות מן הקצה הצפוני של זרוע C. מקצת השערים אינם כוללים גשרי עלייה למטוס. ארבעה מהשערים מסוגלים לשרת את מטוסי הענק איירבוס A380. ממזרח וממערב לזרוע C ניבנו רחבות חניה נוספות למטוסים.

לאחר שתושלם בניית הזרועות בטרמינל 1 יהיו בנמל התעופה 41 שערי עלייה למטוס המצוידים בגשרים ו-22 רחבות חניה נוספות למטוסים, אשר גישת הנוסעים אליהן תיעשה באמצעות אוטובוסים.

בנמל התעופה שני מסלולי טיסה מקבילים (16L/34R ו-16R/34L), במרחק של שני קילומטרים זה מזה, אשר מבנה הטרמינל נתון בתווך ביניהם. אורך המסלול הראשון הוא 4,850 מטרים (מהארוכים בעולם) ואורך השני - 4,250 מטרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נמל התעופה הבינלאומי חמאד** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי חמד
* אתר הקמת נמל התעופה החדש של דוחה

הערות שוליים
------------

1. ↑  "שדה תעופה בקטאר זכה בפרס שדה התעופה הטוב ביותר במזה"ת". *פורט2פורט*. נבדק ב-2017-03-16.
2. ↑  שדה התעופה בסינגפור כבר לא הטוב ביותר, באתר כיכר השבת
3. ↑  שאלות נפוצות, באתר נמל התעופה.
**סופי קאוור** (באנגלית: **Sophie Kauer**, נולדה ב-2001) היא שחקנית וצ'לנית בריטית-גרמניה, שהתפרסמה בהופעת הבכורה שלה בקולנוע בשנת 2022 בסרט טאר המנצחת של הבמאי טוד פילד, שם שיחקה לצד קייט בלאנשט.

ביוגרפיה
--------

### ילדות ונעורים

קאוור נולדה בלונדון בגיל 8 החלה לימודי נגינה בצ'לו; כעבור שנה וחצי התקבלה לחטיבה הצעירה של האקדמיה המלכותית למוזיקה, שם למדה אצל מליסה פלפס. היא למדה באקדמיה במלגה במשך שבע שנים ובמקביל למדה בבית הספר התיכון גילדפורד.

בשנת 2019 הכתיר פסטיבל המוזיקה ווקינג את קאוור בתואר "הנגנית הצעירה של השנה". מאז סתיו 2020 קאוור לומדת באקדמיה הנורווגית למוזיקה אצל הצ'לן השוודי טורלייף תודן.

קריירה
------

קאוור צוותה לתפקיד אולגה בסרט טאר המנצחת משנת 2022; ניסיונה הקודם במשחק היה מזערי. היא החליטה לגשת למבחן הבד בלי ציפיות של ממש, בעיקר בשל סגר הקוביד 19, שגרם לביטול שיעורים פנים-אל-פנים וקונצרטים ולמניעת אנשים מיציאה מהבית. לדבריה, לא ציפתה להצליח, אך נגשה למבחן משום שסברה, שהסרט יהיה "דרך מדהימה להביא מוזיקה קלאסית אל קהל מאזינים חדש." היא נבחנה בזום, ולאחר מכן קיבלה שיחת טלפון, שבה התבקשה לשלוח הקלטה של נגינתה את הקונצ'רטו לצ'לו מאת אלגר. במאי הסרט ואחד האחראים לבחירת השחקנים הודיעו לה לאחר שבוע שמבחן הבד שלה היה מוצלח.

קאוור הקליטה חלקים מן הקונצ'רטו לצ'לו של אדוארד אלגר עם התזמורת הסימפונית של לונדון באלבום הפסקול ל"טאר המנצחת". על אף הצלחת תפקידה בסרט, אמרה קאוור כי "נגינה בצ'לו נשארת המוקד שלה"

ב-8 במרץ 2023 חתמה קאוור על חוזה עם דויטשה גרמופון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סופי קאוור** בוויקישיתוף
* סופי קאוור, האקדמיה המלכותית למוזיקה
* סופי קאוור בביצוע הקונצ'רטו לצ'לו של אלגר

הערות שוליים
------------

1. ↑  סופי קאוור, ביוגרפיה
2. ↑  "Breakout Star of *Tár* to Release Debut EP on Deutsche Grammophon", Deutsche Grammophon דויטשה גרמופון, אמנים: סופי קאוור, כוכבת "טאר" תוציא הקלטת בכורה בדויטשה גרמופון
3. ↑  1050971.html ניק קלארק, איבנינג סטאנדרד: הכוכבת החדשה של "טאר המנצחת", סופי קאוור: "למדתי לשחק מקייט בלאנשט" 6 בינואר 2023
4. ↑  ברנדון יו, ניו יורק טיימס: "את הצ'לו היא הכירה. לשחק היא למדה מקייט בלאנשט." 25 באוקטובר 2022
5. ↑  הטי באטרוורת', מגזין גרמופון: "מן הקונסרבטוריון לקולנוע - הצ'לנית שמאחורי "טאר המנצחת" של טוד פילד 24 בינואר 2022
6. ↑  אתר למנויים בלבד Claire Allfree, ‏Tár’s star cellist Sophie Kauer: ‘It’s not helping anyone by saying you refuse to play music by white male composers’, The Telegraph, 13 January 2023
7. ↑  נגנים צעירים בתחרויות קודמות של נגני השנה 25 בפברואר 2023
8. ↑  "מגזין הסטראד", צ'לנית "טאר המנצחת" סופי קאוור חחותמת עם דויטשה גרמופון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 02463631-b6b3-4666-800c-0c219f2c707a

 |