recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ארבעת מלכי המוהוק** (באנגלית: **The Four Mohawk Kings**) ו**ארבעת מלכי העולם החדש** (באנגלית: **Four Kings of the New World**) הייתה משלחת של צ'יפים אינדיאנים שהגיעו מצפון אמריקה לממלכת בריטניה הגדולה בשנת 1710.

היסטוריה
--------

משלחת ארבעת מלכי המוהוק כללה שלושה צ'יפים משבט המוהוק וצ'יף אחד משבט המהיקן כולם מקונפדרציית האירוקוי. הצ'יפים משבט המהוק היו: 

* "סא גא יית' קווה פיית' טאו" משבט הדוב, המכונה גם "מלך המאגואס", ואשר השתמש גם בשם פיטר בראנט
* "הו ני יית' טאו נו ראו" משבט הזאב, המכונה גם "מלך הקנוג'אהארי" ואשר השתמש גם בשם ג'ון מקאנוג'הארי.
* "טי יי הו גא רו" משבט הזאב, המכונה גם "המלך הנדריק" או הנדריק פיטרז".

הציף משבט המהיקן היה "אטוו או קואם" משבט הצב, אשר כונה גם "קיסר שש האומות".

המשלחת ביקרה את המלכה אן בשנת 1710 ביוזמת פיטר סקיילר. בתחילת דרכה כללה המשלחת חמישה צ'יפים, אולם אחד מהם נפטר במהלך המסע.

המשלחת התקבלה בלונדון בכבוד רב, נציגיה הוסעו בלונדון בכרכרות המלכותיות, והם פגשו את המלכה אן בארמון סנט ג'יימס, וכן ביקרו במצודת לונדון ובקתדרלת סנט פול.

הנציגים ביקשו סיוע צבאי מבריטניה הגדולה במלחמתם נגד הצרפתים, וכן ביקשו שישלחו מסיונרים לארצם - בקשה שהועברה לארכיבישוף מקנטרברי והובילה לבניית קפלה בפורט הנטר (כיום בג'ונסטאון שבמדינת ניו יורק).

ארבעת מלכי המוהוק באמנות
------------------------

לציין ביקור מלכי המוהוק בלונדון נשכר הצייר יאן ורלסט (Jan Verelst) על מנת לצייר את דיוקנאות ארבעת המלכים. הדיוקנאות נתלו בארמון קנזינגטון עד שנת 1977 עת שאליזבת השנייה מלכת קנדה העבירה את הדיוקנאות לספרייה ולארכיב הלאומי של קנדה שבאוטווה.

ארבעת מלכי המוהוק, מעשה ידי יאן ורלסט משנת 1710. משמאל לימין: "אטוו או קואם", "סא גה יית' קווה פיית' טאו", "הו ני יית' טאו נורו" ו"טי יי הו גה רו".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארבעת מלכי המוהוק** בוויקישיתוף
* ארבעת מלכי המוהוק
**רבי יצחק שְׁרֵים** (ה'תקנ"ח 1798 - ט"ו בתשרי ה'תרל"ג 17 באוקטובר 1872) היה רב, פוסק הלכה ומגדולי חכמי ארם צובא, מחבר הספר "הדר עזר" ועוד.

ביוגרפיה
--------

נלד בחלב בשנת ה'תקנ"ח - 1798, לרבי יוסף שרים, צאצא למשפחת שרים העניפה.

נחשב לשקדן ולמתמיד גדול, והרב מרדכי עבאדי מעיד עליו כי "שקד על לימודו לילות כימים, לילי טבת הארוכים".

מוזכר כאחד מגדולי רבני ארם צובא, ובהסכמה לספר 'נבחר מכסף' לרבי יאשיהו (ב"ר יוסף) פינטו, חותם בראש המסכימים, לצד הרב שאול עזרא דוויק הכהן, רבי משה סוויד ועוד.

משפחתו ואף הוא נחשבו לאמידים יחסית, והוא השתמש בכספו להחזקת תלמידי חכמים נוספים שלמדו עמו, וכן להדפסת ספריו 'הדר עזר' ו'באר יצחק', אשר לצורך הדפסתם נדד לטורקיה. לספרים אלו זכה להסכמות נלהבות מאת חכמי ארם צובא, ביניהם הרב מרדכי עבאדי, הרב אברהם דיין ועוד.

חיבר את הפיוט "יודו שמים פלאך" המבטא את הציפייה לביאת גואל צדק.

נפטר ביום טוב ראשון של סוכות בעודו יושב בתוך הסוכה, ט"ו בתשרי ה'תרל"ג, 17 באוקטובר 1872, ונטמן במערת הצדיקים בחלב.

### משפחתו

הותיר אחריו ארבעה בנים; רחמים, יוסף, משה ודוד.

נכדו הרב יצחק שרים (ב"ר יוסף) הקרוי על שמו, היה חבר בית הדין של העדה החרדית הספרדית בירושלים, מחבר הספר "שמות הגיטין" ועוד.

נכדו הרב רחמים שרים (ב"ר דוד), הוא מחבר הספרים "שערי רחמים" (ירושלים, ה'תרפ"ו), ו"שערי דרך החיים" (ירושלים, ה'תרצ"א), ומזכיר את סביו בספריו.

### חיבוריו

הרב יצחק שרים הותיר כתבי יד רבים. ספריו שיצאו לאור

* **הדר עזר** פירוש על פירוש האבן עזרא לנ"ך, איזמיר ה'תרכ"ה, ובמהדורה מחודשת בשנת ה'תשנ"ה בתל אביב.
* **באר יצחק** - פירוש על פירוש האבן עזרא על התורה, ליוורנו ה'תרי"ח
* **ליקוטים מפרדס** - על חמשה חומשי תורה, ארם צובא ה'תרל"ג
* **ליקוטי אמרים** - ב' חלקים, ארם צובא ה'תרל"ג
* **מוסר חכמים** - ליקוטי חז"ל על התורה, ארם צובא ה'תרל"ג
* **פי הבאר** - פירוש על הרא"ם, ירושלים ה'תרס"ח

קישורים חיצוניים
----------------

* יצחק שרים, באתר "החכם היומי"
* יצחק שרים (1798-1872), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  בהקדמתו לספר 'ליקוטים מפרדס'
2. ↑  הובא בספר **ליקוטים מפרדס** חלק ב', תל אביב ה'תשנ"א, עמ' 23
3. ↑  חכם יצחק שרים, באתר החכם היומי
4. ↑  דוד ציון לניאדו, **לקדושים אשר באר"ץ**, ה'תשס"ו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007267908605171
* GND: 142706825
* ISNI: 0000 0000 6694 9615
* LCCN: nr90022838
* NTA: 29878792X
* VIAF: 58931353
* WorldCat: lccn-nr90022838

 |
**הרב דניאל הכהן נהר** (1804 - 26 במאי 1881) היה רב באזמיר ובצפת במאה ה-19 ומחבר ספר יד הנהר.

תולדותיו
--------

נולד למרים ולרבי יאושע אברהם הכהן באזמיר. למד תורה מפי הרב פנחס רפאל יהושע די שיגורה (הפרד"ס), מחבר ספר אות היא לעולם, ומחמיו, הרב רחמים אריה אברהם ארייאש, בעל ספר שפתי רננות.

בהיותו כבן 25, חלה אביו, ורבי דניאל נאלץ לעסוק במסחר כדי לפרנסו ואת בניו שלו.

בגיל 70 עלה לארץ ישראל והתיישב בצפת, שם כיהן בנו רבי משה כדיין. כעבור ארבע שנים מאוחר שב למכורתו, אזמיר על מנת לחזור לארץ ישראל, אך לא עלה בידו. באזמיר שב לעסוק במסחר עד לפטירתו.

בניסן התרמ"א חלה, אך נשאר צלול עד לפטירתו בכ"ז באייר תרמ"א (1881), כשהוא בן 77. נטמן באזמיר. רבי יוסף פלאג'י הספיד אותו.

### צאצאיו

* רבי משה הכהן נהר, המכונה אבא, בעל ספר כסא דברכתא ורבה של תירייא (ליד איזמיר), לשם שב אחרי כהונתו כדיין בצפת. נישא לבתו של רבי אברהם פאלאג'י,
* רבי דוד רחמים.
* רבי אברהם
* רבי יאודה שהיה נדבן ידוע

חיבוריו
-------

שער ספר יד הנהר
חיבורים רבים של הרב דניאל נשרפו בשרפה הגדולה באזמיר בשנת התר"א. בנו הוציא לאור אחרי מותו את דרושי אביו בספר:

* **יד הנהר** (אזמיר תרמ"ד) - י"ד דרושים, וכן דרושים נוספים מבן המחבר, רבי משה. לספר הסכמה מאת רבי אברהם פלאג'י, ונערך על ידי הרב אברהם סאנסולו.

לקריאה נוספת
------------

* אנציקלופדיה לחכמי טורקיה, עמוד 196

קישורים חיצוניים
----------------

* חכם דניאל הכהן נהר, באתר "החכם היומי"

הערות שוליים
------------

1. 1 2  יד הנהר, הסכמת הרב אברהם פאלאג'י
2. ↑  ההספד נדפס בספר יד הנהר.
**קו ההמונים** (**群众路线** בסינית, qunzhong luxian בפין-יין, מתורגם באנגלית ל-Mass Line) היא דוקטרינה לארגון והנהגה פוליטיים שפותחה על ידי מאו דזה-דונג והמפלגה הקומוניסטית הסינית במהלך מלחמת האזרחים הסינית, והוחלה על האוכלוסייה עם השתלטות המפלגה על סין.

המפלגה הגדירה את קו ההמונים כ"ריכוז הרעיונות הנכונים שההמונים צוברים בחייהם היומיומיים". מאו פיתח את המושג קו ההמונים לכדי תורה שלמה בעלת תוכן מעשי ופילוסופי. המוטו שטבע מאו כדי לסכם את התורה הוא - "עבור ההמונים, למען ההמונים".
הנחת היסוד של התורה היא שהמפלגה מוכרחה להסתמך על תמיכת ההמונים כדי לבסס את שלטונה, ולכן היא מוכרחה לשרת את צורכיהם, לשאוב מהם השראה, ולכוון את האידאולוגיה הפוליטית ושיטות הארגון שלה לפי רצונם.

הדוקטרינה של קו ההמונים דעכה לאחר מותו של מאו, אולם ב-2013 היא הוחייתה על ידי נשיא סין שי ג'ינפינג, במסגרת קמפיין למיגור השחיתות הפושה במוסדות המפלגה והממשלה ולהשבת אמון העם במפלגה.

ראו גם
------

* מאואיזם
* מאו דזה-דונג

קישורים חיצוניים
----------------

* סי ג'ינפינג מגייס את מאו למאבק בשחיתות המפלגתית(הקישור אינו פעיל), באתר הרדיו הבינלאומי של סין בעברית
**ישועה אזולאי** (1931–19 באוקטובר 2006, כ"ז בתשרי ה'תשס"ז) היה מוזיקאי, נגן קמנג'ה וכנר יהודי-מרוקאי, מגדולי המוזיקאים בז'אנר המוזיקה הצפון אפריקאית בישראל.

קורות חיים
----------

נולד במרקש שבמרוקו למסעודה זריהן וליהודה אזולאי, בן למשפחת מוזיקאים ונגנים. בילדותו למד מוזיקה מאביו, ומגיל שמונה ניגן בהרכבים שונים. בהמשך ניגן על טאר בתזמורת שליוותה את הזמרת זוהרה אלפסיה, ואף הופיע איתה אצל מוחמד החמישי.

בגיל 17 החל לנגן על עוד, ובגיל עשרים החל לנגן על כינור.

נשא את רבקה בוזגלו, בת למשפחת מוזיקאים שאביה ניגן עמו בהרכב מקומי במרקש.

אזולאי הקים יחד עם בני משפחתו תזמורת שהופיעה ברחבי מרוקו בפני יהודים ושאינם. בזמנו הפנוי לימד גם תלמידים לנגן על כלי נגינה שונים.

בשנת 1956 עלה לישראל והשתכן בנתיבות, שם הטביע את חותמו בהפצת השירה הפולקלוריסטית, שימור מסורת הפיוטים ושירת הבקשות, בין היתר באמצעות יוזמה של מופעי שירת הבקשות בליווי נגינה. בנתיבות הקים גם מקהלת פייטנים, ואיתה הופיע בארץ ובצרפת.

מאז שעלה ארצה הרבה להופיע עם זמרים שונים מהארץ ומחו"ל, בהם ג'ו עמר, אלברט סוויסה, חיים לוק, וועיש כהן ועוד. בישראל גם ייסד הרכב נגנים שהתמחה במוזיקת ה"מאלוף" התוניסאית, והרכב שהתמחה במוזיקה אנדלוסית והופיע ברחבי הארץ והעולם.

כמומחה למוזיקה האנדלוסית הקלאסית והעממית, אזולאי עסק בהפצה ובהוראת נגינה, פיוט ומוזיקה אנדלוסית במסגרת קונסרבטוריונים, ורבים מתלמידיו הפכו למוזיקאים, נגנים ופייטנים. לאור ידיעותיו, שיחרו לפתחו חוקרים מתחום הפיוט והמוזיקה.

בשנת 1995 סבב באירופה (בין היתר בגרמניה) וערך סבב קונצרטים עם פסנתרנית הג'אז ליז מגנס, בשילוב סגנונות מזרח ומערב.

בשנת 1994 נמנה עם מייסדי התזמורת האנדלוסית הישראלית, ועמד בשנותיה הראשונות בראש האנסמבל האנדלוסי שלה, כנגן ומנהלה המוזיקלי. באותה שנה זכה בפרס הצילינדר הנודד של אמנות לעם, ונערך לכבודו ערב הצדעה בהיכל התרבות בתל אביב, שבו הופיעה התזמורת האנדלוסית הישראלית ותיאטרון ענבל.

בשנת 2001 זכה בתואר יקיר העיר נתיבות.

בשנותיו האחרונות הופיע וניגן יחד עם בניו.

הלך לעולמו ב-19 באוקטובר 2006 (כ"ז בתשרי ה'תשס"ז) ונקבר בנתיבות.

הנצחה
-----

על שמו נוסדה תחרות הכינור והקמנג'ה, המתקיימת באשדוד.

חיים אישיים
-----------

בנו הוא יורם אזולאי, נגן טאר, יועץ מוזיקלי והנגן הראשי של התזמורת האנדלוסית הישראלית.

קישורים חיצוניים
----------------

* ישועה אזולאי, באתר תחרות הקמנג'ה
* מר ישועה אזולאי ז"ל(הקישור אינו פעיל), באתר עיריית נתיבות
* מצבת קברו, באתר Billion Graves
* נפטר נגן הקמנג'ה ישועה אזולאי, באתר הבמה
* ישועה אזולאי מנגן קסידה, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  ישועה אזולאי, באתר Geni

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987010987661705171

 |
**מאיר (מישה) זוהר** (12 באפריל 1910 - 5 ביולי 1961) היה הפרקליט הצבאי הראשי של צה"ל בשנים 1953–1961.

ביוגרפיה
--------

נולד בדובנו שברוסיה,להוריו בוריס דוב וסוסיה ליכטנשטיין. לאחר לימודי התיכון נסע ללמוד משפטים באוניברסיטת ורשה ובמקביל למד במכון לחכמת ישראל בעיר והיה חבר בתנועת הסטודנטים הציוניים. את עבודת הדוקטורט סיים ב-1935. נושאה היה: "ערכו של בעל היזמה בכלכלה המדינית". לאחר לימודיו התגייס לצבא פולין ושירת כקצין בחיל התותחנים.

ב-1939 עלה לארץ ישראל עם רעייתו פולה פנינה והצטרף לארגון ההגנה. במלחמת העצמאות שירת כסרן בשירות האיכסון ואחר כך רב-סרן בחיל ההנדסה. ב-1950 הוסמך כעורך דין במדינת ישראל ועבר לשרת בפרקליטות הצבאית. היה סגן הפרקליט הצבאי הראשי בדרגת סגן-אלוף וב-1952 לסגן נשיא בית הדין הצבאי לערעורים.

במאי 1953 מונה לפרקליט צבאי ראשי. במהלך כהונתו פעל להכנת חוק השיפוט הצבאי שאושר בכנסת ב-1955. ב-1958 קודם לדרגת אלוף-משנה, ייצג את ישראל וצה"ל בקונגרס בינלאומי בתחום החוק הצבאי ודיני מלחמה. במקביל הרצה בדיני צבא בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית. ב-1958 הורה לתובע הצבאי להעמיד לדין את יששכר שדמי באשמת רצח על חלקו בטבח כפר קאסם. נפטר ב-1961 לאחר מחלה קשה, בעודו בשירות. נקבר בבית הקברות הצבאי קריית שאול.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מאיר זוהר** בוויקישיתוף
* קורות החיים של מאיר זוהר, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
* מאיר זוהר באתר הפרקליטות הצבאית

הערות שוליים
------------

1. ↑  השינויים בחוק השיפוט הצבאי, הַבֹּקֶר, 13 במאי 1954
2. ↑  ב-1 בינואר ייכנס לתוקפו בצה"ל חוק השיפוט הצבאי החדש, על המשמר, 3 ביולי 1955
3. ↑  הבגדים הם האדם, מעריב, 14 בנובמבר 1958
4. ↑  הפרקליט הצבאי הגיש המלצתו בענין שדמי, דבר, 29 באוקטובר 1958
5. ↑  אורי דן, התובע מאשים את אל"מ שדמי ברצח, מעריב, 4 בנובמבר 1958
6. ↑  מאיר זוהר באתר GRAVEZ

| הפרקליט הצבאי הראשי  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אהרן חטר-ישי • אהרון מויאל • מאיר זוהר • מאיר שמגר • צבי הדר • צבי ענבר • דב שפי • בן ציון פרחי • אמנון סטרשנוב • אילן שיף • אורי שהם • מנחם פינקלשטיין • אביחי מנדלבליט • דני עפרוני • שרון אפק • יפעת תומר ירושלמי |

 |
שמורה של פגיון אונות עם התקן לנדן שעיצב הנס הולביין, 1536-38 בקירוב
פגיוני אונות שהתגלו בטרופת האונייה מרי רוז מן המאה ה-16. הלהבים החלידו והתפוררו לגמרי או כוסו בצמדה.
**פִּגְיוֹן אֻנּוֹת**, או בשמו ההיסטורי (בתרגום לעברית) - **פגיון ביצים** (באנגלית: **bollock dagger**), הוא פגיון שלניצב שלו צורה ייחודית: לשמורה שתי בליטות סגלגלות הדומות למבושיו של גבר (באנגלית: bollocks). השמורה עשויה על פי רוב כיחידה אחת עם ידית העץ, והיא מחוזקת בחלקה העליון על ידי טבעת מתכת מעוצבת. סוג פגיון זה היה נפוץ בסקנדינביה, פלנדריה, אנגליה וסקוטלנד בין המאות ה-13 וה-18, ובמיוחד בתקופת בית טיודור. באנגליה השתמשו בו שודדי הגבולות (border reivers) כגיבוי לחנית ולחרב. מספר רב של פגיונות מסוג זה התגלו בטרופת האונייה "מרי רוז" מן המאה ה-16. אופן השימוש ב"פגיון הביצים" דמה לאופן השימוש בדירק הסקוטי.

היסטוריונים של כלי הנשק בתקופה הוויקטוריאנית החליפו את שמו ל"פגיון אונות" (kidney dagger), על שום הדמיון – לדעתם - לאונות של כליות, וזאת כדי להימנע מכל קונוטציה מינית.

במאות ה-16 וה-17 ייצרו באנגליה את ידית הפגיון משורשי עץ הנקרא באנגלית dudgeon, ובתקופה זו מכונה לעיתים הפגיון בשמות "דאג'ן", "פגיון דאג'ן" ו"פגיון בעל ניצב דאג'ן".

מקורות
------

* Blair, C. (1962) *European and American Arms c. 1100-1800.* London, B.T. Batsford.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **פגיון אנות** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פגיון אונות** |

* Spotlight: The Ballock Dagger"" בתוך: myArmoury.com

הערות שוליים
------------

1. ↑  Blair, 1962.
הארי מט דה בלס, נוף, 1525-1550
**הארי מט דה בלס** (בהולנדית: **Herri met de Bles**;‏ הידוע גם בשם אנרי בלס, ארי דיננט, האר דה פטיניר וסיבטה; בערך 1510 – בערך 1555–1560) היה צייר נוף רנסאנס ומנייריזם צפון פלמי, יליד בוביני או דיננט (בהווה בבלגיה).

ביוגרפיה
--------

מעט מאוד ידוע על האמן. ייתכן שהוא זהה לצייר בשם אנדרה דה פטניר שהצטרף לגילדת לוקאס הקדוש באנטוורפן בשנת 1535. ייתכן שהוא היה קשור לצייר הנוף יואכים פטיניר, אם כי ייתכן שהוא לא הוכשר אצלו בגלל הפרש הגילים.

ייתכן שהוא ביקר באיטליה, אך אין שום עדות תיעודית לכך. עבודתו הייתה פופולרית באיטליה, שם היה ידוע בשם 'סיבטה' בגלל הינשוף הקטן שמופיע לעיתים קרובות בציוריו (בדרך כלל בעץ חלול או בחלל בין כמה סלעים). הביוגרף מהמאה ה-17 קרל ואן מנדר ראה מוטיב זה כחתימתו. השם Herri met de Bles מתורגם מילולית מהולנדית כמו הארי עם להבה, ולפי הדיווחים, ניתן לו עקב השימוש בלבן האופייני לו.

יצירתו
------

הארי נט דה בלס, דויד ובת שבע, 1535-1540
הוא תרם, יחד עם יואכים פטיניר, לסגנון מובהק של ציור נוף רנסאנס בצפון אירופה, ששילב אירועי היסטוריה או סצנות דתיות לקומפוזיציות שהוגדרו על ידי פרספקטיבה ואפקטים אטמוספיריים. שניהם ציירו נופים (נופי עולם) שנראו מנקודת מבט גבוהה וסלעים רבים. הם לא התכוונו ליצור תיאור ריאליסטי אלא אפקט של אווירה מיוחדת. הארי מט את דה בלס כלל תמיד בציור כמה דמויות קטנות שהיו מעורבות בפעילות כרייה, אפיזודה דתית או פעילויות יומיומיות כמו חקלאות או סחר.

נופיו שונים מאלה של פטיניר בהיבטים שונים: עבודתו של דה בלס מציגה נופים קדמיים יותר, קומפוזיציה רופפת יותר ופירוט רב יותר. בחירת הצבעים שלו בדרך כלל עשירה פחות מזו של פטיניר.

יחד עם קבוצה של חסידי הירונימוס בוש מאנטוורפן שכללה את יאן מנדן, פיטר הויס ויאן וולנס דה קוק, המשיך דה בלס את מסורת הדימויים הפנטסטיים אל המאנריזם הצפוני.

לקריאה נוספת
------------

* Norman E. Muller (Ed.): *Herri met de Bles: Studies and Explorations of the World Landscape Tradition*. Brepols, Turnhout 1998, מסת"ב 0-943012-25-2
* Michel Weemans. "Herri met de Bles's sleeping peddler: an exegetical and anthropomorphic landscape". *Art Bulletin*, Sept 2006.
* Weemans, Michel. "Herri Met de Bles's Way to Calvary: A Silenic Landscape," *Art History*, 32,2 (2009), 307-331.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הארי מט דה בלס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Fraiture, Pascale (2 November 2004). "Contribution of scientific methods to the understanding of the work of the 16th century painter, Henri Bles". Dendrochronologia. 20 (3): 285–299
2. 1 2  Liechtenstein, the Princely Collections, Metropolitan Museum of Art, 1985, p. 279-280
3. 1 2  Hans Devisscher: "Bles [Blesio, Blesius, Blessio; de Dinant, de Patinir], Herri met de [Henri, Henrico; Herry (met de)] [Civetta]" Grove Art Online. Oxford University Press, [accessed 11 July 2014]

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BPN: 43674178
* GND: 121067483
* KulturNav: 050294fb-3e06-410d-a76d-05b874eeb84d
* LCCN: nr98026621
* NKC: jo2016900383
* NTA: 174359101
* RKD: 9011
* SUDOC: 078779901
* ULAN: 500120673
* VIAF: 49142703
* WorldCat: viaf-49142703

 |
**פגיונאיים** (שם מדעי: Scoliidae) הם משפחה של צרעות טפיליות בסדרת הדבוראים, בעלי גלגול מלא. זוהי משפחה קטנה יחסית, המונה כ-300 מינים ברחבי העולם, כ-30 מהם ידועים מישראל.

הפגיונאיים נפוצים בעיקר בארצות החמות, אך ידועים גם מארצות קרות. מתבלטים בעונת האביב, בה הבוגרים מרבים למצוץ צוף מפרחי צמחים שונים. הם נצפים תכופות ברחפם מעט מעל פני הקרקע.

זחליהם של הפגיונאיים נחשבים מדבירים ביולוגיים חשובים.

תיאור
-----

גודלם של המינים בישראל נע בין 15 ל-40 מילימטר. גופם לרוב שחור, לרוב עם דוגמאות צהובות או כתומות. קצות כנפיהם (החלקים ה**דיסטאליים** או ה**מרוחקים**, בעגת האנטומולוגים) של בני המשפחה מאופיינים בצורה גלית. עוד סימן אופייני למשפחה הוא חריץ הרוחב העמוק הניכר בין הגחונית הראשונה והשנייה של הבטן (כלומר בין הצד התחתון של הפרק הראשון והשני של בטנם). לזכר יש שלושה "קוצים" קטנים בקצה בטנו המזכירים בצורתם קלשון.

הזכרים מוארכים ורזים יותר מהנקבות, הדוגמאות על גופם לעיתים שונות ומחושיהם ארוכים יותר. דו-צורתיות זוויגית זו, אם כי ניכרת, אינה ברורה וקיצונית כמו במשפחת הטיפיתיים הקרובה אל הפגיונאיים.

רבייה
-----

הנקבה, בחיפושיה אחר דרן של זבליתיים לזחלה, נכנסת למחילות באדמה. כשתמצא אחד, היא תעקוץ אותו, ובעזרת ארסה תשתק אותו. לאחר מכן, תטיל עליו ביצה, לרוב מבלי להזיזו ממקומו (בשונה ממשפחת הצרחוליתיים למשל, שמביאים זחל אל מחילה שהם בונים). הזחל, בבוקעו מן הביצה, ניזון מדרן זה בלבד עד התגלמותו. עקב כך, גודל הדרן שהנקבה צדה, מתאים לגודלה; פגיונאית גדולה תצוד דרן גדול, בעוד הקטנה תעדיף אחד קטן. כשהזחל מוכן להתגלם, הוא טווה לעצמו פקעת.

בישראל בני המשפחה מקימים לרוב דור יחיד בשנה. הזכרים מגיחים ראשונים, ומבלים את רוב זמנם בריחוף מעל פני הקרקע, כדי למצוא את הנקבות, כשאלה יגיחו.

מינים בישראל (רשימה חלקית)
--------------------------

* פגיונאי ארבע כתם *Regisolia haemorrhodalis*
* פגיונאי הפסים *Scolia mangichlakensis*
* פגיונאי החולות *Campsomeriella thoracica*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פגיונאיים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007563221105171

 |
**טוקן אפור-חזה** (שם מדעי: *Andigena hypoglauca*) הוא מין של טוקן מהסוג טוקן הררי. תחום תפוצתו של הטוקן אפור-החזה מתפרש על פני האנדים של דרום קולומביה, אקוודור ופרו. בתי הגידול המועדפים על הטוקן אפור-החזה הם יערות שפלה הרריים לחים, שם בדרך כלל הוא נראה על צמרות עצים.

מאפיינים
--------

ידועים שני תת-מינים של טוקן אפור-חזה: *Andigena hypoglauca hypoglauca*, תת-המין הצפוני, בעל עיניים כהות ו-*Andigena hypoglauca lateralis,* תת-המין הדרומי, בעל עיניים בהירות.

הטוקן אפור-החזה ניזון ממגוון רחב של פירות, והוא יורד מתחת לגובה חופת היער (אזור הצמרות) הרבה יותר מאשר מינים אחרים של טוקניים, שם הוא ניזון בעיקר מפטל אדום. הטוקנים אפורי החזה שקטים יחסית בטיסתם, ולעיתים ניזונים בצוותא עם עופות אחרים כגון קיכליים, טנגריים ופזאיים. שתי צורות התנהגות אלה ייחודיות למין טוקן זה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טוקן אפור-חזה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  טוקן אפור-חזה באתר הרשימה האדומה של IUCN
**נחום גלבוע** (31 בדצמבר 1917 - 13 בדצמבר 2015) היה אמן וצייר ישראלי.

ביוגרפיה
--------

נחום גלבוע נולד בשנת 1917 בעיר הבירה סופיה שבבולגריה הבן הבכור משני בניהם של יצחק ויפה פרץ. אביו היה ממייסדי התנועה הציונית בבולגריה. נחום למד בבית ספר עברי ואחר-כך - בסמינר למורים עבריים בסופיה. בעת לימודיו ביקר גם באקדמיה הלאומית לציור ולאחר סיום לימודיו היה מורה בבית הספר העברי המרכזי בסופיה. כבן למשפחה ציונית מובהקת וכחניך תנועת הנוער "השומר הצעיר", ידע נחום מצעירותו שעתידו לעלות לארץ ישראל.

בשלהי 1939, יממה לאחר שנודע לזוג כי נמצא להם מקום על ספינת מעפילים לארץ ישראל, נישא נחום לחברתו רחל, ילידת פלובדיב. ספינתם נתפשה על ידי הבריטים ונוסעיה נכלאו במחנה המעצר בעתלית, שבאותה תקופה קלט עולים בלתי חוקיים. כעבור זמן קצר שוחררו הזוג מהמחנה בעתלית והחלו את צעדיהם בקיבוץ גן שמואל. לאחר מכן, במצוות התנועה עברו לקיבוץ נגבה ולבסוף נמנו עם מקימי קיבוץ יקום. עם הקמת הפלמ"ח ב-1942 התנדב אליו גלבוע ועקב כישרונו הרב בציור הופנה להתמחות בהכנת מפות. לאחר שסיים בהצלחה את קורס מפקדי המחלקות עבר לשרת במטה המבצעים. ב"שבת השחורה" ביוני 1946 נפלה בידי הבריטים רשימה שמית של חברי מטה הפלמ"ח והוא קיבל הוראה להסתתר ולשנות את שמו. כך הוא הפך מנחום פרץ, לנחום גלבוע. (שם משפחתו החדש נבחר בעקבות הצטרפות אחיו הצעיר, משה פרץ, כחבר בקיבוץ מסילות, אל מול הגלבוע).

השירות בפלמ"ח נמשך חמש שנים, עד שנת 1947. עם שחרורו מהפלמ"ח עזבה משפחתו את הקיבוץ ועברה להתגורר בחדרה. גלבוע חזר למקצוע ההוראה ולציור, והפעם לתמיד. יום לאחר הקמת מדינת ישראל נולדה בתו היחידה, יעל. 

בשנים 1952-1953 זכה במלגה שאיפשרה את התמחותו המקצועית בפריז, הוא מנצל את השהות בעיר האורות כדי להשתלם באקדמיה לציור. 
בצד יצירתו העשירה, היה מורה לציור במשך שנים רבות.

משנות ה-50 ערך יותר מעשרים תערוכות יחיד בישראל ובגלריות חשובות בניו יורק, לונג איילנד, שטוטגרט, קלן, בזל ועוד. כמו כן, השתתף בעשרות תערוכות קבוצתיות בארץ וברחבי העולם. 

ציוריו הוצגו בתערוכות רבות, והוא נחשב על ידי מבקרי אמנות כרומנטיקן ישראלי מבריק לא רק בשל סגנונו הריאליסטי-רומנטי, אלא גם ובעיקר, בשל הצבעוניות העשירה של ציוריו, הדיוק בפרטים ורוחב היריעה. ציוריו מאופיינים על ידי רצון לתת ביטוי נאמן ומדויק יותר לתמונה הוויזואלית הנוצרת בדמיונו, בהשפעת רגשותיו ותגובותיו לחיים, לזיכרונות ורשמים מהעבר בבולגריה ובארץ ישראל החלוצית.

נפטר בתל אביב, ב-13 בדצמבר 2015.

התמחותו בתיעוד ראשית המדינה
---------------------------

מקום מיוחד בעבודתו של גלבוע מקבלת מלאכת התיעוד והשימור של ראשית המדינה. ציוריו של גלבוע, מקימים לחיים את מראה ישראל של פעם, קורותיה, אנשיה ובתיה. מועט מאוד התיעוד האותנטי על נושאים אלו, וציוריו של גלבוע מהווים מקור מידע חשוב וזוכים לציטוט ולהתייחסות אצל כל העוסקים בתקופה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  למשל 'היו זמנים בארץ ישראל' - ד"ר מרדכי נאור, תל אביב, 1988

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007287728805171
* GND: 142889377
* ISNI: 0000 0001 0676 3955
* LCCN: nr91039079
* VIAF: 9703889
* WorldCat: lccn-nr91039079

 |
איגלו
תרשים צד של איגלו.   
1 = אזור המגורים.   
2 = מסדרון כניסה ואחסון.   
 3 = חלון.   
4 = פתח אוורור.
**איגלו** (באינוקטיטוט: **ᐃᒡᓗ**, "בית" או "בית שלג") הוא מחסה הבנוי בדרך כלל בצורת כיפה, העשוי מלבני שלג ומטרתו לתת מחסה זמני לציידים האינואיטים מפני החורף או לשמש כבית קבוע.

איגלו היא מילה בשפת האינוקטיטוט שפירושה "בית". נהוג לכנות בשם זה את הבתים בהם מבלים האינואיטים את החורף, לאחר שבעונת הקיץ התגוררו באוהלים העשויים עורות. האיגלו שימש בעיקר בשטחי קנדה וגרינלנד. אינואיטים אחרים השתמשו בשלג לבידוד בבתים שנבנו מחומרים אחרים. בעבר היו משתתפים בבניית בתי הקרח לקראת החורף כל אנשי הכפר, אך כיום מעטים האינואיטים הגרים בבתים אלה. האיגלו בנוי מלבני קרח וצורתו עגולה. בראשו כיפה ובפתחו מצויה שכבת קרח דקה, המאפשרת כניסת אור. המיטות באיגלו עשויות מגושי קרח, שכוסו בפרוות ועורות. מדפי קרח המותקנים בקירות, משמשים לאחסון כלי בישול, כלי נשק, כלי עבודה ומנורות.

בניית איגלו
-----------

השלג המשמש לבניית האיגלו צריך להיות חזק מספיק להיחתך בצורה של לבנים. שלג מתאים למטרה זו הוא שלג שנערם על ידי הרוח, ונדחס.

האיגלו נבנה על ידי חפירת בור בשלג ובניית הלבנים שמוציאים מן הבור סביבו.

לעיתים נבנית מנהרת כניסה אל האיגלו במטרה למנוע אובדן חום וכניסת רוח כאשר דלת האיגלו פתוחה.
בשל היות השלג חומר מבודד, הטמפרטורות בתוך האיגלו גבוהות במידה ניכרת מהסביבה החיצונית.

אם קירותיו הפנימיים של האיגלו מכוסים בעורות של בעלי חיים, הטמפרטורה בתוך האיגלו יכולה לעלות מ-2°C ל-10-20°C.

מבחינה ארכיטקטונית האיגלו הוא ייחודי בכך שניתן לבנות את כיפתו מלבנים נפרדות מבלי לבנות פיגומים או מבנה תומך.

ראו גם
------

* אינואיטים
* מצודת שלג
* קוינזי
* קטנואיד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איגלו** בוויקישיתוף
* איגלו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NARA: 10663633

 |
הרב נחום אש, רבה ואב"ד של העיר צ'נסטוחובה בפולין
מצבתו
הרב **נחום אַש** (י"ב בשבט תרי"ח, 27 בינואר 1858 – י"ט בסיוון תרצ"ו, 12 במאי 1936) היה רבה הראשי ואב"ד של העיירה צ'נסטוחובה שבדרום מערב פולין ומחבר ספרי דרוש והלכה.

ביוגרפיה
--------

נולד בווישגורוד שבמחוז פלוצק, לרב דוד צבי אש. עוד בנערותו התפרסם כעילוי, בעל זיכרון מופלא. למד בישיבת ר' אביגדור לייבוש ליבנטאל בקובל. הרבה ללמוד לימודי חול. בן 18 נשא לאישה את בת הרב שמשון אורנשטיין, אב"ד אוזרקוב. נסמך להוראה על ידי חותנו, והרב חיים אלעזר וקס מקאליש. 

בשנת תרמ"ט נתמנה לרב בעיר נשיאווה שבפלך ורשה, ובשנת תרנ"ד עבר לכהן כרב בצ'נסטוחובה, שבה שימש עד יומו האחרון, 43 שנים. בכהונתו פרחה הקהילה היהודית בעיר. פרק חשוב בחייו תפסה המערכה שניהל סביב שאלת השחיטה היהודית בפולין, עליה קמו עוררין מבין הצירים האנטישמיים בפולין, והוא לעומתם פתח בפעולת הסברה נמרצת.

היה חובב ציון ופעיל בתנועת המזרחי מראשית ימיה. ראש ועד קרן היסוד בעירו. 

היה ידוע כנואם וכן פרסם מאמרים בעיתונות בנושאי השעה.

פרסומיו
-------

* **"קול תרועה" - הספד על יצחק מאיר יוסטמן**, פיעטרקוב תר"ף
* א טרייסט ווארט פאר'ן יודישען פאלק ("דברי נחמה"), צ'נסטוכוב, תרפ"ד
* **כוס נחומים - מאמרים בשאלות הזמן**, צ'נסטוכוב תרצ"ג
* **עולת שבת - דרוש ביידיש לרגל שבעים שנה לבית הכנסת "אהל יעקב"**, צ'נסטוכוב תרצ"ד
* **זיכרון מלך** (מאמרים על הרמב"ם וספריו), לרגל יובל ה-800 להולדתו של הרמב"ם, פיעטרקוב, תרצ"ה

לקריאה נוספת
------------

* **ספר צ'נסטוחוב** (עמ' 646-643), ירושלים תשכ"ז

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נחום אש** בוויקישיתוף
* בן-ציון אייזנשטט, הרב ר' נחום עש אבד"ק טשענסטחאוו, **דור רבניו וסופריו**, תרנ"ה-תרס"ה, חלק א, עמוד 43, באתר היברובוקס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007257909205171
* ISNI: 0000 0004 0202 4727
* VIAF: 297222311
* WorldCat: viaf-297222311

 |
נקבת טוקן צהוב-חזה בקינה.
**טוקן צהוב-חזה** (שם מדעי: *Ramphastos dicolorus*) הוא מין של עוף טרופי דרום-אמריקאי במשפחת הטוקניים. זהו המין הקטן ביותר בסוג Ramphastos (טוקנים אמיתיים) והדרומי ביותר מכל הטוקנים. הוא חי בדרום-מזרח פרגוואי, דרום ומזרח ברזיל וצפון-מזרח ארגנטינה.

מאפיינים
--------

אורך הגוף 40-46 ס"מ, אורך המקור כ-10 ס"מ ומשקל הגוף-265-400 גרם. בעוד שאין הבדלי גודל משמעותיים בין הזכרים והנקבה, המקור של הנקבה קטן יותר. לצעירים יש נוצות בהירות יותר ומקור קצר יותר. המבנה החברתי של הטוקנים צהובי-החזה הוא יחידני ולעיתים בקבוצות של כ-8-23 פרטים. הוא מעדיף לחפש את המזון בדרך כלל בחופה, ולפעמים ירד לקרקע כדי לחפש פירות שנשרו מהעץ.

עונת הרבייה היא בין אוקטובר לפברואר. בדומה לשאר בני משפחתו ולקלאונאים, מקורם של הטוקנים חלול והטוקן לא יכול לקדוח בעץ חי, אלא רק בעץ מת. לכן, הטוקן מעדיף לחפש חורים בעצים שנגרמו עקב סופות ברקים, חורים טבעיים או חורים שקדחו אחרים. מוטלות 2-4 ביצים. הדגירה נמשכת כ-16 ימים. הזכר והנקבה דוגרים על הביצה בתורות.

הזנב שחור, אחוריו והבטן אדומים, כנפיים וגב שחורים, הגרון צהוב, הראש שחור, טבעת העין אדומה והמקור ירוק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טוקן צהוב-חזה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* טוקן צהוב חזה, אתר מידע על ציפורים טרופיות
* מידע על מיני טוקנים, אתר מידע על המינים במשפחת הטוקניים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  טוקן צהוב-חזה באתר הרשימה האדומה של IUCN
**טוקיו אקספרס** היה הכינוי שהעניקו חיילי בעלות הברית לגיחות האספקה והתגבור שערכו כלי שיט של הצי הקיסרי היפני למוצביהם ברחבי גינאה החדשה ואיי שלמה בין אוגוסט 1942 לנובמבר 1943, במהלך המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. בגיחות אלה העמיסו היפנים כוחות תגבור ואספקה על כלי שיט מהירים (לרוב משחתות), שהפליגו במורד איי שלמה, פרקו את תכולתן באי גוודלקנל, ושבו לבסיסן באותו לילה ונמנעו ממפגש עם מטוסי בעלות הברית.

מקור השם
--------

תחילה קראו בעלות הברית לגיחות אספקה אלה "קקטוס אקספרס", על שם שם הקוד שנתנו לאי גוודלקנל. לאחר שהתקשורת האמריקנית החלה להשתמש בביטוי "טוקיו אקספרס" משיקולי ביטחון מידע, התפשט השם גם לחיילי בעלות הברית. היפנים כינו גיחות אלה בשם "תחבורת עכברושים" (鼠輸送), מכיוון שהחיילים היפנים התגנבו לאי בחסות החשיכה.

ארגון ופעילות
-------------

היפנים נאלצו להשתמש בתחבורת העכברושים בשל העליונות האווירית שהשיגו מטוסי בעלות הברית בשמי גוודלקנל. שדה התעופה שדה הנדרסון שימש בסיס לכוח אוויר קקטוס, שהגן על האי, החל באוגוסט 1942. במהלך שעות היום, איימו מטוסי בעלות הברית על אוניות התובלה האיטיות בהם השתמשו היפנים כדי להביא כוחות וציוד צבאי לאי, ואם כל כלי שיט יפני נשאר בטווח המטוסים משדה הנדרסון בשעות האור, הוא היה תחת איום תקיפות אוויר. בתגובה, תכנן הצי הקיסרי היפני תוכנית פעולה לפיה תשאנה ספינות מלחמה מהירות את החיילים ואת האספקה לגוודלקנל במהלך הלילה, כשמטוסי בעלות הברית לא פעלו.

השימוש בטוקיו אקספרס החל לאחר קרב האי סאבו באוגוסט 1942, ונמשך עד השלבים האחרונים של המערכה באיי שלמה. מכיוון שהמשחתות לא נועדו לשאת מטען רב, הן לא יכלו לשאת ציוד ארטילריה או כלי רכב, ולרוב נשאו רק אספקה וחיילים. בדצמבר, בשל נוכחות צי בעלות הברית באוזר גוודלקנל, הכין הצי הקיסרי תוכנית אספקה מאולתרת נוספת, שתאפשר למשחתות לחמוק מאיום אוניות האויב וממטוסי כוח אוויר קקטוס. חביות נפט גדולות עמוסות בציוד רפואי ובאספקה בסיסית, תוך השארת אוויר שיאפשר ציפה, נקשרו יחד בחבל והושלכו לים בהגיע המשחתת לגוודלקנל, בזמן שהיא ביצעה תפנית חדה. סירות מנוע או שחיין תפסו את הקצה הצף של החבל והביאו אותו אל החוף, שם משו החיילים את השורה הארוכה של החביות. תוכנית זו לא זכתה להצלחה רבה, כשרק כחמישית מהחביות הגיעו לחוף.

עם פינוי אחרון החיילים היפנים ב-7 בפברואר 1943, וכיבושו הסופי של גוודלקנל ב-9 בפברואר, הגיע לסיומו קרב גוודלקנל, וחדלה פעילות הטוקיו אקספרס. באותו יום מסר גנרל אלכסנדר פאץ', מפקד כוחות בעלות הברית בגוודלקנל לאדמירל ויליאם הלסי, מפקד כוחות בעלות הברית בדרום האוקיינוס השקט, ש"לטוקיו אקספרס אין יותר תחנות בגוודלקנל." עם זאת, המשיכה פעילות הטוקיו אקספרס לאיים אחרים באיי שלמה.

לקריאה נוספת
------------

* ג'ון טולנד, **השמש העולה: שקיעתה ונפילתה של הקיסרות היפנית, 1936-1945**, תל אביב: משרד הביטחון, 1970.

* Ford, Douglas. **The Pacific War: Clash of Empires in World War II**. A&C Black, 2012. מסת"ב 9781847252371.

קישורים חיצוניים
----------------

* Hough, Frank, Verle Ludwig and Henry Shaw, Pearl Harbor to Guadalcanal.
* Shaw, Henry. First Offensive: The Marine Campaign for Guadalcanal.
* Zimmerman, John, The Guadalcanal Campaign.

הערות שוליים
------------

1. ↑  טולנד, עמ' 321.
2. ↑  Ford, עמ' 78.
איגניס - אש
**איגנאט** (Ignat) או **איגנאט החזירים** (Ignatul Porcilor) הוא חג שחיטת החזיר הנחוג על ידי הרומנים ביום 20 בדצמבר, היום, שעל פי לוח השנה הנוצרי אותודוקסי, מוקדש לקדוש איגנאטיה תאופורול (Ignatie Teoforul). החג קרוי גם בשם **קרצ'יונול ציגאנילור** (Crăciunul ţiganilor) שמשמעותו היא "הקרצ'יון (חג המולד הרומני) של הצוענים", שם שניתן לו משום שבמלאכת שחיטת החזיר, צריבת עורו באש וחלוקתו לנתחים עובדים לרוב הצוענים המקומיים.

ביום 20 בדצמבר נוהגים הרומנים לשחוט חזיר שפוטם במהלך השנה. לאחר שחיטת החזיר תולשים את השערות הארוכות יותר, כדי לייצור מהן מברשות ואחרי זה תולים את החזיר מעל אש גלויה ומסובבים אותו, כדי לצרוב את השיער שנותר על עורו. בהמשך מפרקים את גופת החזיר, העור משמש לייצור אופינצ'י, המעיים המנוקים ישמשו כלי קיבול לתערובת בשרית ויהפכו לנקניקים ונקניקיות, הבשר והשומן ישמרו באמצעות עישון והמלחה, כדי שישמשו מזון במהלך החורף ואפילו הדם הניגר מהחזיר ייאסף וישמש להכנת נקניק דם.

החוקרים משערים שאש המדורות ששימשו לצריבת שיער החזירים, איגניס (Ignis), אש בלטינית, היא המקור האטימולוגי לשם החג. המנהג הקדום של הקרבת החזיר ואכילת בשרו מוזכר כבר במצרים העתיקה, שם הוקרב לאל אוסיריס.

מסורות ואמונות הקשורות בחג
--------------------------

ערב החג מרתיחים גרגירי חיטה. ראש המשפחה מקטר את החיטה ומברך אותה וכל המשפחה אוכלת ממנה. את שאריות החיטה מפזרים למאכל עופות השמים. הילדים משתשעים במשחקים הקרויים De-a poarca (כמו החזירה) ו-Purceaua (החזירונת) ובעזרת כלי מוזיקלי מיוחד הקרוי surla (סורלה) משמיעים קולות דומים לקול החזיר. באחת הקולינדות, הקרויה Siva (סיווה), כנראה על שם האל שיווה, אחד הצעירים עוטה במקום המסכות המסורתיות של עז הבר או איל את הראש המעוטר של חזיר שחוט.
בתקופה המודרנית השתמר המנהג אצל הרומנים, הארומנים ובהודו.

בערב החג כורתים גבעול של דלעת ושומרים אותו כסגולה נגד הרפס סימפלקס 1 של ילדים. יש אמונות עממיות נוספות הקשורות בחג ובהן:

* החזיר חולם על הסכין או שמדמיין את עצמו עם מחרוזת פנינים אדומות.
* בערב החג המכשפות זוממות לגזול את שגשוג החוגגים לכן מפזרים נגדן מלח מסביב לבית המגורים, מסביב לאסמים ובחצר.
* שומן של חזיר שחור מתאים לכישוף ובמיוחד עבור הכבשים. גוש של שומן של חזיר שחור שנשחט באיגנאט, שהכומר בירך אותו, משמש למשיחה כנגד כאבים, בעיקר ברגליים. משתמשים בשומן זה גם למריחת גופו של אדם העלול להפוך לסטריגוי.
* בעת שחיטת החזיר לא רצויה נוכחותם של רכי לב רחמנים, כי בגללם ייסורי מות החזיר עלולים להיות ממושכים יותר ובשרו פחות טוב למאכל.
* אם בלב החזיר תימצא כמות גדולה יחסית של דם קרוש זה סימן לכך שלבעליו תהיה הצלחה בכספים.
* בתקופה שבין איגנאט ובין קרצ'יון (חג המולד הרומני) הנשים לא טוות צמר, אך עוסקות בריסוק גרעיני חיטה. מהגרעינים המרוסקים מכינים מין לחם שטוח הנאכל בערב קרצ'יון עם דבש ואגוזים.
* דמם של החזירים השחורים, מעורב בקמח, משמש כמאכל מבריא חולים.
* מי שעובד בחג איגנאט עלול לחלות במחלה שסימניה הם התכווצויות כמו של החזיר בזמן השחיטה.

בתום עבודות השחיטה והפירוק מוגשת ארוחת נדבת החזיר שנאכלת בעמידה ובשתיקה.

קישורים חיצוניים
----------------

* RightWords - מנהגים רומנים - חג שחיטת החזיר ברומנית
* אתר הנצרות האורתודוקסית הרומנית - מנהגי קרצ'יון - שחיטת החזיר ברומנית.
פודרגוס ינשופי מסווה עצמו על ענף
**פודרגוס ינשופי** (שם מדעי: *Podargus strigoides*) הוא מין של עוף אוסטרלי ממשפחת הפודרגיים שבסדרת התחמסאים.

מאפיינים
--------

הפודרגוס הוא עוף המזכיר ינשוף וכמותו פעיל בעיקר בלילות אך הוא קרוב בהרבה למשפחת התחמסיים. הוא מגיע לאורך 34–53 סנטימטרים ומשקל מרבי של 680 גרם, אף על פי שהוא נפוץ יותר בטווח 320 גרם, תלוי בתת-מין. לפודרגוס יש מקור הנפער כמו לסת של צפרדע לצידי לחייו ולצידו ישנם זיפים דמויי-שפם. הוא בעל אישונים גדולים וצהובים שגורמים לו להזכיר ינשוף. הוא בעל נוצות אפורות-חומות המותאמות להפליא לרקע הענפים עליהם הוא נח חלק רב מזמנו.

עוף זה שוכן ביערות, רמות, ערבות, סוואנות פארקים פתוחים ואף במדבריות מיוערים ברחבי אוסטרליה והאי טסמניה. הוא עוף מונוגמי הפעיל בלילות. הוא צייד מובהק הטורף בעיקר חסרי חוליות ליליים כמו פשפשים, חיפושיות, נמלים, צרעות, עקרבים ונדלים. עם זאת הוא לא יהסס לטרוף טרף גדול יותר לרבות זוחלים, דו-חיים ועכברים קטנים. פיו המעוקל עוזר לו לקטול את הטרף או אף לבלוע אותו כמו שהוא. בניגוד לינשופים אמיתיים, הוא אינו משתמש בטפריו למטרות הציד.

ביום הוא נח בקנו או מעל ענף. כדי להימנע מטריפה הוא מסתווה בצורה משוכללת בעומדו על גזע או ענף של אקליפטוס או עץ דומה.

### תת-מינים

* *Podargus strigoides phalaenoides*
* *Podargus strigoides brachypterus*
* *Podargus strigoides strigoides*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פודרגוס ינשופי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  פודרגוס ינשופי באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007574709305171

 |
הסמל הוותיק ששימש את הקבוצה עד לשנת 2011
**לואימן קוריקונקריט** (בפינית: **Loimaan Korikonkarit**), היא קבוצת כדורסל פינית מהעיר לואימה, המתמודדת בליגה הפינית, ביורוקאפ ובליגת VTB.

היסטוריה
--------

הקבוצה הוקמה בשנת 1963 והשתתפה שנים רבות בליגות הנמוכות. בסיום עונת 2007/08 העפילה הקבוצה לליגה השנייה, בתחילת עונת 2010/11 החלה חברת מיזוג אוויר בשם "נילן ביסונס" לתמוך כלכלית במועדון, כשבסיום העונה העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה. בעונת הבכורה (2011/12) הגיעה הקבוצה עד לסדרת גמר הפלייאוף וניצחה את קבוצת קטאיה יואנסו 1-3, וזכתה בתואר האליפות הראשון שלה.

בעונת 2012/13 זכתה באליפות שנייה ברציפות, לאחר ניצחון בסדרת הגמר 2-3 מול קבוצת קוטקה באסקט. כמו כן הגיעה הקבוצה עד לגמר **הגביע הפיני** והפסידה לקבוצת פירינטו טמפרה.

הקבוצה מארחת ב**לואימה ארנה**, המכיל 1,000 מקומות ישיבה. במשחקי היורוקאפ נודדת הקבוצה 150 קילומטרים ומאחרת ב**היכל הקרח** בהלסינקי המכיל 8,200 מקומות ישיבה.

השתתפות באירופה
---------------

בעונת 2013/14 תשתתף הקבוצה לראשונה בתולדותיה בשלב הבתים של היורוקאפ. בעונת 2014/15 משתתפת הקבוצה גם בליגת VTB.

תארים והישגים
-------------

* **הליגה הפינית**:
	+ אליפות (2): 2012, 2013
	+ חצי גמר: 2014
* **הגביע הפיני**:
	+ גמר: 2013
	+ חצי גמר: 2012

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לואימן קוריקונקריט** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של לואימן קוריקונקריט

| הליגה המאוחדת של VTB |
| --- |
| הקבוצות בעונת 2023/2024 | רוסיהרוסיה אבטודור סראטוב • רוסיהרוסיה אוניקס קאזאן • רוסיהרוסיה אוראלמש • קזחסטןקזחסטן אסטנה • רוסיהרוסיה זניט סנקט פטרבורג • רוסיהרוסיה יניסיי קרסנויארסק • רוסיהרוסיה לוקומוטיב קובאן • רוסיהרוסיה ניז'ני נובגורוד • רוסיהרוסיה פארמה פרם • בלארוסבלארוס צמוקי מינסק • רוסיהרוסיה צסק"א מוסקבה • רוסיהרוסיה סמרה • רוסיהרוסיה MBA • רוסיהרוסיה רונה |
| שונות | **משחק האולסטאר** • **הסופר קאפ בכדורסל** • **ליגת הנוער** • **היכל התהילה** |
**הכנסה רעיונית** היא מושג בדיני מיסים המתאר מצב בו רשויות המס מכירות בהכנסה שלא התקבלה בכסף, כאשר ניתן נכס או שירות בחינם או במחיר הנמוך משווי השוק, או כאשר ניתנת הלוואה ללא ריבית או בריבית הנמוכה ממחיר השוק. זאת כאשר מתן השירות/הלוואה/נכס ניתן במסגרת אחת ממערכות היחסים הבאות: ממעביד לעובד, מספק ללקוח, בעל שליטה או קרובו המקבל את ההטבה מחברה שבשליטתו. עקב ההכרה בהכנסה זו, נדרש בעל ההכנסה לשלם מס הכנסה בגינה.

הכנסה רעיונית במשפט הישראלי
---------------------------

הכנסה רעיונית הוכרה במשפט הישראלי כבר בשנות ה-60 של המאה ה-20. בפסק דין שמרלינג ושפר נקבע, שגם הכנסה בשווה כסף חייבת במס. פסק הדין הנ"ל עוסק במקרה שקבוצת חקלאים עיבדה קרקע עבור פרדסנים, והפרדסנים בתמורה נתנו להם לשתול עגבניות בפרדס, נפסק כי לפרדסנים הכנסה מדמי שכירות ולחקלאים הכנסה ממשלח יד, למרות שכסף ממשי לא עבר בין שתי הקבוצות. רואים את הסיטואציה כאילו הפרדסנים השכירו לחקלאים את הקרקע, ולכן יש להם הכנסה מדמי שכירות, ובכסף הרעיוני הזה, הם שילמו לחקלאים עבור עיבוד הקרקע, ולכן רואים את החקלאים כבעלי הכנסה משירותי עיבוד הקרקע. בפסק דין מנחם, השופט ויתקון קובע במקרה של הכנסה בשווה כסף, אנו רואים את העסקה כאילו בוצעו כאן שתי עסקאות נפרדות, החייבות במס, גם אם כסף ממשי לא ניתן בין שני הצדדים : 

" אין גם להתעלם מן העיקרון, שעסקה או פעולה, שבדרך רגילה יוצרת הכנסה-שבפירות, אינה חדלה להיות מקור להכנסה חבת-מס בשל כך בלבד שהיא נעשתה לא תמורת כסף אלא תמורת נכס או הנאה אחרת הניתנת להפך לכסף. כל עסקת-חליפין, למעשה כרוכות בה בעסקה אחת שתי עסקאות. צד אחד -הוא הנישום - משכיר נכס או, למשל, נותן הלוואה או שירות כלשהו אך במקום לקבל כ- quid pro quo שכר דירה או ריבית, עמלה או כל תמורה אחרת המתאימה לסוג השירות או הפעולה, יקבל הוא נכס הון או שירות כלשהו. ואילו הצד השני נותן את הנכס או את השירות תמורת ההשכרה, ההלוואה או השכירות, שהוא מקבלו "

המקור למיסוי הכנסה רעיונית
--------------------------

בפס"ד זילברשטיין מינץנקבע כי סעיף 2 לפקודת מס הכנסה הוא המקור למיסוי הכנסה רעיונית, וסעיף 3(ט) לפקודה הוא רק סעיף כימות ותחימה של ההכנסה, ואינו יוצר מקור הכנסה עצמאי, אלא מפנה לסעיף 2, לצורך קבלת מקור המיסוי.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ע"א 247/63 פ"ש פ"ת נ' שפר ושמרלינג, פ"ד יז (4) 2713.
2. ↑  ע"א 308/57 פ"ש ת"א צפון נ' שבתאי מנחם, פ"ד יב (2) 881.
3. ↑  ד"נ 3962/93 פשמ"ג נ' זילברשטיין ומינץ מיסים יא(1), ה-111.
**מצר הרברט** (באנגלית: **Herbert Sound**) הוא מצר ים בארכיפלג ג'יימס רוס, שלמול חופי חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.

ראשיתו של המצר בין כף לכמן, וראש קלטי שמצפון-מערב, וקצהו בנקודת פולס איילנד שמדרום-מזרח.

המצר מפריד בין האי וגה והאי ג'יימס רוס; ומחבר את ערוץ הנסיך גוסטב עם מפרץ ארבוס וטרור.

היסטוריה
--------

### גילוי המצר ומקור שמו

ב־6 בינואר 1843 קפטן ג'יימס קלארק רוס גילה מפרץ רחב מזרחית למצר.

רוס קרא למפרץ "מפרץ סידני הרברט" (Sidney Herbert Bay) על שם סידני הרברט, באותה עת המזכיר הראשון לאדמירליות.

המצר עצמו התגלה ומופה לראשונה על ידי המשלחת השוודית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904, בפיקודו של אוטו נורדנשלד.

נורדנשלד, שמיפה גם את המפרץ הסמוך, קרא למצר "מצר סידני הרברט" (Sidney Herbert Sound).

אזור המפרץ שגילה רוס קרוי היום "מפרץ ארבוס וטרור".

לקריאה נוספת
------------

• Fernandez-Vasquez, R.A. Anderson, J.B. Wellner, J.S. and Minzoni, R.L. (2012), **Latitudinal variation of sedimentation and erosion rates from Patagonia and Antarctic Peninsula tidewater glaciers (46°-65° S)**, American Geophysical Union, Fall Meeting 2012, abstract id. EP53D-10682
• GOUIRIC-CAVALLI, SOLEDAD, et al, **THE FIRST RECORD OF THE CHIMAEROID GENUS EDAPHODON (CHONDRICHTHYES, HOLOCEPHALI) FROM ANTARCTICA (SNOW HILL ISLAND FORMATION, LATE CRETACEOUS, JAMES ROSS ISLAND)**, Journal of Vertebrate Paleontology, vol. 35, no. 5, 2015, pp. 1–12.. Accessed 26 Apr. 2021
• Reece, A. (1950), **The Ice of Crown Prince Gustav Channel, Graham Land, Antarctica**, Journal of Glaciology, 1(8), 404-409. 
• KELLNER, ALEXANDER W.A. RODRIGUES, TAISSA, COSTA, FABIANA R. WEINSCHÜTZ, LUIZ C. FIGUEIREDO, RODRIGO G. SOUZA, GEOVANE A. DE, BRUM, ARTHUR S. ELEUTÉRIO, LÚCIA H.S. MUELLER, CARSTEN W. & SAYÃO, JULIANA M.. (2019), **Pterodactyloid pterosaur bones from Cretaceous deposits of the Antarctic Peninsula**, Anais da Academia Brasileira de Ciências, 91(Suppl. 2), e20191300. Epub December 02, 2019. 
• Pirrie, D. (1994), **Petrography and provenance of the Marambio Group, Vega Island, Antarctica**, Antarctic Science, 6(4), 517-527.

קישורים חיצוניים
----------------

* מצר הרברט באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* מצר הרבט באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* מסע נורדנשלד לחקר אנטארקטיקה
* מפת חצי האי טריניטי

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  מידע גאוגרפי והיסטורי
**מקינואיט** הוא מינרל סולפידי המכיל ניקל וברזל.

תכונות
------

### הרכב כימי וקריסטלוגרפיה

נוסחת המבנה הכימי של המקינואיט היא Fe,Ni)9S8).

המקינואיט מתגבש במערכת הטטרגונלית, חבורת סימטריות נקודתית "דיטטרגונלית דיפירמידלית" {\displaystyle 4/m\ 2/m\ 2/m}, וחבורת סימטריות מרחבית *P4/nmm*. הפרמטרים של תא היחידה הם: Å‏a=3.6735‏ ו-c=5.0328.‏

### תכונות פיזיקליות

הגבישים של המקינואיט לוחיים, דקים ומפותחים היטב והם מגיעים לגודל של 1 מ"מ. גבישי מקינואיט עשויים להופיע כמקבצים נוצתיים או חסרי צורה, אבל בדרך כלל מצוי המינרל כתכלילים של פתיתים זעירים בתוך כלקופיריט או פנטלנדיט. למקינואיט יש פצילות מושלמת על מישור {001}. הקשיות של המינרל נמוכה – 2.5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 4.17 גרם לסמ"ק.

### תכונות אופטיות

אופטית המינרל הוא אי-איזוטרופי באופן בולט וגם תופעת הפלאוכרואיזם בולטת בו. גבישי המקינואיט הם אטומים. צבעם צהוב בגוון ארד או אפור לבנבן. הברק של המקינואיט הוא מתכתי, וגבישיו יוצרים שרטוט בצבע שחור.

גילוי ומקור השם
---------------

המינרל נתגלה ב-1962 במכרה מקינאו (Mackinaw) במחוז סנוהומיש (Snohomish) במדינת וושינגטון שבארצות הברית, על ידי קבוצת גאולוגים אמריקניים בראשות הווארד טסקר אוונס (Howard Tasker Evans Jr,‏ 2000-1920). המינרל קרוי על שם המקום בו נתגלה לראשונה.

מקינואיט היה מוכר לפני כן, אך בטעות הוא זוהה כמינרל ואלרייט (Fe,Cu)S·3(Mg,Al)(OH)2)‏4), מינרל דומה בצורתו אך בעל הרכב כימי שונה ורך יותר.

מקור ותפוצה
-----------

מקינואיט נוצר כתוצר המרה הידרותרמית בפרידוטיטים שעברו סרפנטיזציה. המינרל מצוי גם בסביבה בה יש תהליכי חיזור של משקעים דקי גרגיר בקרקעית נהרות, ככל הנראה מפעילות של חיידקים מגנטוטקטיים וחיידקים המייצר סולפטים. מופעים נדירים שלו מצויים במטאוריטים כונדריטים פחמניים.

המקינואיט נמצא במספר מקומות רב (נכון ל-2011 הוא נתגלה ב-231 אתרים בעולם), אבל הוא נחשב מינרל נדיר יחסית. מקומות בהם אפשר למצוא מקינואיט כוללים את מכרה מקינאו (Mackinaw) במחוז סנוהומיש (Snohomish) במדינת וושינגטון (המקום בו נתגלה לראשונה), בבוץ שעל קרקעית נהר מיסטיק (Mystic), בבוסטון שבמסצ'וסטס שבארצות הברית; במחדר "כבש המושק" (Muskox intrusion) בטריטוריות הצפון-מערביות ובמכרה פלקונברידג' (Falconbridge mine) באגן סדברי באונטריו שבקנדה; במכרה אוטוקומפו (Outokumpu) בפינלנד; במכרה פיאט בפיימונטה שבאיטליה; בלנדסברג (Landsberg), בסמוך לאוברמושל (Obermoschel) במדינת ריינלנד-פפאלץ שבגרמניה; במסיב קובדור (Ковдор) בחצי האי קולה שברוסיה; ובברוקן היל בניו סאות' ויילס ובמרבץ הניקל סקוטיה (Scotia) בקלגורלי (Kalgoorlie) באוסטרליה המערבית שבאוסטרליה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מקינואיט** |

* אתר WebMineral
* אתר Mindat
* פרויקט rruff
* Evans, H.T. Jr. C. Milton,E.C.T. Chao, I. Adler, C. Mead, B. Ingram,and R.A. Berner (1964), *Valleriite and the new iron sulfide, mackinawite* המאמר המקורי על גילוי המינרל

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרויקט rruff
2. ↑  אתר Mindat
3. ↑  הווארד ט' אוונס, פרטים ביוגרפיים
4. ↑  Reactions of Neptunium with Mackinawite
5. ↑  פרויקט rruff
6. ↑  אתר Mindat
7. ↑  לרשימה המלאה ניתן להיעזר באתר Mindat.
**מצר מאתה** או **מצר מתה** (באנגלית: **Matha Strait**) הוא מצר ים המצוי בין האי אדלייד לקצה הדרומי של איי ביסקו.

היסטוריה
--------

### גילוי המצר

המצר התגלה בשנת 1832 על ידי המשלחת הבריטית בהנהגת ג'ון ביסקו. ביסקו חשב כי מדובר במפרץ ולא במצר. האזור נחקר גם על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1908) בהנהגת ז'אן-באטיסט שארקו.

המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם שחקרה את האזור בפיקודו של ג'ון רימיל בין השנים 1934–1937, גילתה שמדובר במצר ים, ולא במפרץ.

### מקור השם

שארקו קרא למפרץ "מפרץ מאתה", על שמו של סגן אדרה מאתה (André Matha) שהיה סגנו בפיקוד על המשלחת הצרפתית השלישית לאנטארקטיקה (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1903–1905).

לאחר מיפוי האזור על ידי המשלחת הבריטית, שונה השם לשמו הנוכחי - "מצר מאתה" (לאור ההבנה כי מדובר במצר ולא במפרץ).

לקריאה נוספת
------------

• John E. G. Raymont, **Phytoplankton: Plankton and Productivity in The Oceans, Volume 1**, P 273
• **Naval Institute Proceedings, Volume 87**, PP 65 - 66
• Charles Neider, **Beyond Cape Horn: Travels in the Antarctic**, P 188

קישורים חיצוניים
----------------

* מצר מאתה באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* מצר מאתה באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* תצלום לוויין של אזור מצר מאתה

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* SUDOC: 196745632
* VIAF: 253148570454924310120
* WorldCat (עם VIAF): 253148570454924310120

 |
**פאול ורנר הוֹפּה** (גרמנית: **Paul-Werner Hoppe**;‏ 28 בפברואר 1910 – 15 ביולי 1974) היה אס.אס שטורמבנפיהרר (מקביל לרב-סרן) ומפקד מחנה הריכוז שטוטהוף מספטמבר 1942 עד אפריל 1945.

ביוגרפיה
--------

חיילים אמריקאיים מפטרלים לאורך גדר מחנה הריכוז וובבלין
הופה הוא החבר מספר 1,596,491 במפלגה הנאצית. הוא הצטרף לשורות האס.אס בשנת 1933. בשנת 1936 נשא לאישה את שרלוט ברנובסקי, בתו של הרמן ברנובסקי, ששימש תחילה מפקד מחנה דכאו ולאחר מכן מפקד מחנה זקסנהאוזן בשנים 1938–1940.

הופה שובץ בחטיבה האחראית על תפעול מחנות הריכוז תחת פיקודו של אס.אס אובר-גרופנפיהרר תאודור אייקה. הוא היה כלי שימושי בידיו של אייקה בעת הרכבת דיוויזיית האס אס השלישית בסתיו 1942 וכן היה שלישו. באפריל 1941, ניתנה לו הסמכות לפקד על כיתת ירי. באביב 1942 הוא נפצע אנושות בקרב עם הצבא האדום במהלך מבצע דמיאנסק.

לאחר שהחלים, שובץ ביחידות גולגולת המת ונשלח לאושוויץ כחלק ממשלוח שומרים ביולי 1942. ריכרד גליקס, שהיה מחליפו של אייקה, המליץ שיקודם לתפקיד מפקד מחנה הריכוז שטוטהוף. הוא קודם לתפקיד אס.אס שטורמבנפיהרר והחל לפקד על מחנה שטוטהוף בספטמבר 1942.

עם התקדמותם של הסובייטים מערבה לעבר גרמניה, אלברט פורסטר, שהיה מושל מחוז דנציג, ופריץ קצמן, שהיה מפקד המשטרה, החליטו לפנות את מחנה שטוטהוף. הופה חתם על הוראת פינוי המחנה ב-25 בינואר 1945 בשעה 05:00. פינוי המחנה החל כשעה לאחר מכן תחת פיקודו של אס.אס האופט-שטורמפיהרר תיאודור מאייר. היעד של צעדת המוות מן המחנה היה תת-מחנה של שטוטהוף ליד העיר ליאונבורג בפומרניה, מרחק של כ-140 ק"מ דרומית-מערבית לשטוטהוף.

לאחר הפינוי ההמוני של המחנה, היה הופה למפקד מחנה הריכוז ובלין (Wöbbelin), מחנה ריכוז זמני שתפקידו היה לקלוט אסירים ממחנות נוספים שהצבא האדום התקרב אליהם. מחנה זה היה קיים מ-12 בפברואר 1945 עד 2 במאי 1945, יום שחרור המחנה על ידי צבא ארצות הברית.

הופה נתפס על ידי הבריטים באפריל 1946 ליד הולשטיין. הוא נשלח למחנה 165 בסקוטלנד מאוגוסט 1947 ועד ינואר 1948, אז הועבר למחנה של שבויי מלחמה באזור סקסוניה, שהיה תחת שליטת הבריטים בגרמניה המערבית.

בעודו מחכה להסגרה לפולין, ברח הופה לשווייץ, שם עבד כגנן בזהות בדויה במשך שלוש שנים, לפני שחזר לגרמניה המערבית. הוא נעצר על ידי הרשויות ב-17 באפריל 1953 בעיר וויטן. הוא נשפט בשנת 1955 והורשע בסיוע לרצח. ב-4 ביוני 1957 בית המשפט המחוזי של בוכום שפט אותו מחדש וקבע לו תקופת מאסר של תשע שנים, בפועל השתחרר מן המאסר בשנת 1960.

קישורים חיצוניים
----------------

* מזכירת קצין SS מואשמת בגיל 95 בסיוע לרצח המוני, באתר ynet, פורסם ב- 6 בפברואר 2021

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 124376908
* VIAF: 18155356
* WorldCat (עם VIAF): 18155356

 |