recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ג'ורג' צ'ארלס אייד** (באנגלית: **George Charles Aid**; ‏26 באוגוסט 1872 – 12 במאי 1938) היה צייר, תחריטאי ומורה אמריקאי הידוע בציורי דיוקן, נוף וז'אנר. אייד היה פעיל בצרפת, הולנד וקרולינה.

ביוגרפיה
--------

ג'ורג' צ'ארלס אייד, יליד בקווינסי, אילינוי, למד בבית הספר לאמנויות סנט לואיס בסנט לואיס והחל לעבוד כמאייר בעיתונים שונים של סנט לואיס. בשנת 1899, הוא קיבל מלגה לנסיעות ולימוד בפריז, צרפת. הוא נרשם באקדמיה ז'וליאן והחל לעבוד אצל ז'אן פול לורן וז'אן-ז'וזף בנג'מין-קונסטנט וכן עם לוסיאן סיימון וצ'ארלס קוט באקדמיה דה לה גרנדה שאומייר. הוא הציג את עבודותיו בצרפת ובארצות הברית, והוא זכה במדליית כסף ביריד העולמי של סנט לואיס ב-1904.

בשנת 1906 רכשה ממשלת שוודיה את אחד מציוריו של אייד שהוצג בסלון פריז. אייד הוזמן גם להראות את עבודת התחריט שלו, יחד עם קלרנס גננון, והרמן ארמור וובסטר. עבודתו נסקרה על ידי מבקרי אמנות כמו צ'ארלס דקאי.

שחקניות ברידג', 1914
אייד נשאר בצרפת במשך חמש עשרה שנים, ופגש אמנים אמריקאים אחרים כמו ריצ'רד מילר ופרדריק קארל פריסקה. הוא גם פגש סטודנטית צעירה למוזיקה מדרום קרוליינה בשם מרי אור, שהפכה לאשתו בשנת 1910. בני הזוג עברו לאיטליה.

לאחר מלחמת העולם הראשונה, ג'ורג' ומרי חזרו לארצות הברית. הם נסעו במשך כמה שנים, והתיישבו בטריון, צפון קרוליינה בשנת 1920. הם בחרו בטריון כי, כמו באירופה, הם הצליחו למצוא מושבה אמנותית. במהלך שנות ה-20, ג'ורג' צ'ארלס אייד הפך לאמן בעל מוניטין התמחה בתחריט וצילום פורטרטים של אנשים בולטים מקרולינה.

הוא הוזמן גם לצייר את "הטבילה של וירג'יניה דאר" להנצחת ההיסטוריה המוקדמת של צפון קרוליינה. הציור נתרם מאוחר יותר למוזיאון המנטה בשארלוט.

ג'ורג' צ'ארלס אייד מת בטריון ב-1938.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ורג' צ'ארלס אייד** בוויקישיתוף
* ג'ורג' צ'ארלס אייד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  **Aid, George Charles**, כרך 1, Oxford University Press, 2011-10-31. (באנגלית)
2. ↑  Accueil, bibliotheque-numerique.inha.fr
3. ↑  Judith H. Bonner, Estill Curtis Pennington, Charles Reagan Wilson, **The New Encyclopedia of Southern Culture: Volume 21: Art and Architecture**, UNC Press Books, 2013-01-14, ISBN 978-0-8078-6994-9. (באנגלית)
4. ↑  Estill Curtis Pennington, Martha R. Severens, **Scenic Impressions: Southern Interpretations from the Johnson Collection**, Univ of South Carolina Press, 2015-12-16, ISBN 978-1-61117-717-6. (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007500708805171
* BnF: cb14958570s (data)
* GND: 129622583
* ISNI: 0000 0000 6663 9385
* LCCN: nr2002017535
* NTA: 323565085
* RKD: 95727
* SUDOC: 111093899
* ULAN: 500110844
* VIAF: 71663503
* WorldCat: lccn-nr2002017535

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ג'ורג' צ'ארלס אייד"**.
**יאיר אבידן** (נולד ב-1959) הוא כלכלן ישראלי שכיהן כמפקח על הבנקים.

ביוגרפיה
--------

יאיר אבידן הוא בוגר החוג לכלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטת תל אביב שם סיים תואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה בהצטיינות, לאחר מכן סיים תואר שני במינהל עסקים ותואר שני נוסף במינהל ומנהיגות בחינוך בהצטיינות. נוסף על כך, אבידן הוא בוגר קורס ניהול מתקדם (AMP) באוניברסיטת הראוורד.

אבידן נשא בתפקידים שונים במספר בנקים בישראל. את הקריירה המקצועית שלו החל ככלכלן וקצין אשראי בחטיבה העסקית בבנק לאומי וכקצין אשראי בבנק לאומי בניו יורק. לאחר מכן שימש כמנהל עסקאות בכיר בפועלים שוקי הון.

החל משנת 1997 מילא שורת תפקידים בבנק דיסקונט. בתחילה שימש כעוזר אישי של יו"ר דירקטוריון הבנק. לאחר מכן עבד במגוון תפקידים בחטיבת שיווק ותכנון אסטרטגי. בשנת 2008 מונה לסגן ראש החטיבה העסקית. בשנת 2010 מונה כסמנכ"ל בבנק, תחילה כמנהל הסיכונים הראשי של קבוצת דיסקונט ואחרי כן כסמנכ"ל בכיר ומנהל חטיבת חברות בת. במסגרת תפקיד זה כיהן בין היתר כיו"ר בנק מרכנתיל, כיו״ר החברה לנאמנות של בנק דיסקונט, כדירקטור בדיסקונט ניו יורק, בדיסקונט קפיטל ובחב' כאל.

לאחר פרישתו כחבר הנהלה בקבוצת דיסקונט, כיהן כדירקטור בחברת מידרוג וכדירקטור בחברת שב״א.

נוסף על תפקידיו אלו אבידן עוסק בפעילות התנדבותית בקהילה. הוא נמנה עם חברי הוועד המנהל של מספר עמותות ובהן "דרך לוטן", "הדסה נעורים" ו"שיעור אחר". כמו כן הוא חבר באגודת הידידים של בית החולים "לניאדו", מנטור בעמותת "מנטור לחיים" ומורה פרטי למתמטיקה מטעם עמותת "פוש".

לתפקידו כמפקח על הבנקים נבחר אבידן במרץ 2020 לאחר שוועדה בחנה את מועמדותם של 21 מועמדים. החליף את חדוה בר כמפקחת היוצאת ונכנס לתפקידו במאי 2020, בעיצומו של משבר הקורונה, שגרם למערכת הבנקאית סיכוני והפסדי אשראי גדולים. עם כניסתו לתפקיד זה חתם אבידן על הסדר ניגוד עניינים שלפיו יהיה מנוע מפיקוח ומטיפול בעניינן של קבוצת בנק דיסקונט וחברת שב"א. נגיד בנק ישראל קבע כי היעדים לתקופת כהונתו של אבידן הם קידום החדשנות במערכת התשלומים הבנקאית והפיננסית וחיזוק האיתנות של הבנקים, במיוחד בעקבותיו של משבר הקורונה. אתגרים נוספים היו קידום התמודדות עם אפליקציות התשלומים של הבנקים, עם הארנק האלקטרוני והבנק הדיגיטלי הראשון של מריוס נכט ואמנון שעשוע.

אבידן פרש מתפקיד המפקח על הבנקים ביוני 2023, ארבעה חודשים אחרי שהודיע על כוונתו לעשות כן. כהונתו הייתה קצרה יחסית לקודמיו בתפקיד, והתאפיינה בחילוקי דעות עם משרד האוצר, עם הכנסת, עם הבנקים וגם בתוך בנק ישראל.

חיים אישיים
-----------

אבידן נשוי, אב לשלושה וגר בהוד השרון.

קישורים חיצוניים
----------------

1. הסתכלות פיננסית על סיכוני האקלים – ריאיון עם מר יאיר אבידן, המפקח על הבנקים, אקולוגיה וסביבה, 29 בנובמבר 2022

הערות שוליים
------------

1. 1 2  בנק ישראל - הודעות לעיתונות - נגיד בנק ישראל הודיע על מינויו של יאיר אבידן למפקח על הבנקים, באתר www.boi.org.il
2. ↑  גיא בן סימון, ‏הנגיד ירון מינה את יאיר אבידן לתפקיד המפקח על הבנקים, באתר גלובס, 3 במרץ 2020
3. ↑  רחלי בינדמן, יאיר אבידן ייכנס לתפקיד המפקח על הבנקים באמצע מאי, באתר כלכליסט, 23 באפריל 2020
4. ↑  אתר למנויים בלבד מיכאל רוכוורגר, "לא חבר של טייקונים ולא של בנקאים": מיהו יאיר אבידן, המפקח החדש על הבנקים, באתר TheMarker‏, 4 במרץ 2020
5. ↑  יהודה שרוני, ‏המפקח על הבנקים הודיע כי יסיים את תפקידו - וזו הסיבה, באתר מעריב אונליין, 8 בפברואר 2023
6. ↑  עירית אבישר, יאיר אבידן מאס במלחמות מול משרד האוצר, הח"כים והבנקים, באתר כלכליסט, 9 בפברואר 2023
**אלישבע וייל** (נולדה ב-26 באפריל 1996) היא שחקנית ויוצרת קולנוע וטלוויזיה ישראלית.

ביוגרפיה
--------

וייל נולדה וגדלה בצפת בבית חרדי עם 11 אחים ואחיות, בגיל 13 היא חזרה בשאלה, ברחה מהבית וחיה שנתיים ברחוב. לאחר מכן נקלטה על ידי משפחת אומנה.

וייל היא בוגרת המכינה בבית הספר למשחק של ניסן נתיב ב-2013 ובוגרת בית הספר למשחק מול מצלמה "טכניקה" מ־2016. בוגרת לימודי בימוי ובכתיבה במגמת קולנוע בבית הספר מנשר לאמנות 2021.

וייל החלה את קריירת המשחק שלה בשנת 2015 בסרט "חופשת הקיץ" של הבמאי ניר סער, הסרט הוצג בפסטיבל קאן, פסטיבל הקולנע בירושלים ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה.

בשנת 2019 השתתפה וייל בשני סרטים קצרים: "תענוגות" של הבמאי דור פאר, "פיתה לב" של הבמאי עומרי דקל קדוש ובסרט "קצפת ודובדבנים" של הבמאי גור בנטביץ׳.

בשנת 2019 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "רק להיום" של ניר ברגמן.

בשנת 2021 הופיעה וייל בתפקיד הראשי בסרט "הביקור" של הבמאית מיה קפלן. הסרט השתתף בפסטיבל קאן.

באותה שנה שיחקה בסרט "מישהו יאהב מישהו" של הבמאית הדס בן ארויה. על משחקה בסרט זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בירושלים 2021.

במרץ 2022 הופיעה וייל בסדרה שנות הירח של היוצר אביב גפן בדמותה של אחותו שירה גפן.

ב-2024 הופיעה בסרט הקולנוע דניאל אויערבאך של הבמאי דוד וולך.

חיים אישיים
-----------

כיום מחלקת את זמנה בין פריז לישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלישבע וייל** בוויקישיתוף
* אלישבע וייל, ברשת החברתית פייסבוק
* אלישבע וייל, ברשת החברתית אינסטגרם
* אלישבע וייל, סרטונים בערוץ היוטיוב
* אלישבע וייל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אינה טוקר, "התקופה שלי כילדת רחוב הייתה התקופה הכי טובה בחיים שלי", באתר ynet, 16 בדצמבר 2021
* ליטן לשינר, ‏נולדתי כדי להילחם: ראיון עם אלישבע וייל, כוכבת מישהו יאהב מישהו, באתר "סרט", 2 בינואר 2022
* נועם כהן, הייתי מאוד הישרדותית ולא סמכתי על אף אחד, באתר N12, ‏ 29 במרץ 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלישבע וייל | לוח הופעות 2024 | הזמנת כרטיסים - Tickchak LIVE - טיקצ'אק, באתר live.tickchak.co.il
2. ↑  זוכי פסטיבל הקולנוע ירושלים 2021, באתר Jerusalem Film Festival
3. ↑  אינה טוקר, "התקופה שלי כילדת רחוב הייתה התקופה הכי טובה בחיים שלי", באתר ynet, 16 בדצמבר 2021
מפת העולם לפי דו"ח האושר העולמי לשנת 2023
**דו"ח האושר העולמי** הוא דו"ח שמפורסם על ידי הרשת לפיתוח פתרונות בני קיימא (אנ') של האו"ם על בסיס נתוני סקר עולמי של חברת גאלופ. הסקר בוחן את מידת האושר והרווחה ברחבי העולם, והוא מפורסם בכל שנה ביום האושר הבין-לאומי, 20 במרץ.

נכון למרץ 2024 מדורגת פינלנד, בפעם השביעית ברציפות, בראש הרשימה, וישראל מדורגת במקום החמישי. בקרב צעירים בני 30 ומטה, מדורגת ישראל במקום השני בעולם.

היסטוריה
--------

ביולי 2011 אימצה העצרת הכללית של האו"ם את החלטה 65/309, ‏"Happiness: Towards a Holistic Definition of Development", שמזמינה את מדינות האו"ם למדוד את אושר תושביהן ולהשתמש בנתונים אלה להובלת מדיניות ציבורית. באפריל 2012 התקיימה פגישה בנושא בראשות באן קי-מון וג'יגמי ת'ינלי (אנ'), ראש ממשלת בהוטן - מדינה שבה כבר שימש האושר הלאומי הגולמי כמדד העיקרי של התפתחות ושל הישגי הממשל, במקום התוצר הלאומי.

דו"ח האושר העולמי הראשון פורסם ב-1 באפריל 2012. ב-2013 פורסם דו"ח האושר העולמי השני, וב-2015 השלישי. מאז 2016 מפורסם הדו"ח על בסיס שנתי.

במרץ 2023 דורגה ישראל במקום הרביעי.

מתודה
-----

הדו"ח סוקר ומשקלל ששה תחומים מרכזיים: הכנסה, תוחלת חיים בריאה, תמיכה חברתית, חירות, אמון ונדיבות, בהתבסס על סקר של מדגם מייצג מכל מדינה. הנסקרים מתבקשים לדרג את איכות חייהם בסולם של 0 עד 10. הנתונים משתקללים מאוחר יותר עם משתנים נוספים, כגון התמ"ג לנפש ותוחלת החיים בכל מדינה.

קישורים חיצוניים
----------------

* ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דו"ח האושר העולמי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של דו"ח האושר העולמי

הערות שוליים
------------

1. ↑  אסף אוני, ‏דוח האושר: שתי המדינות שנדחקו ואיך השפיעה המלחמה על ישראל, באתר גלובס, 20 במרץ 2024
2. ↑  "לאיזה מקום הגיעה ישראל במדד האושר העולמי אחרי 7 באוקטובר - ומי המדינה המאושרת בעולם?", רונית דומקה, TheMarker, 20, למרץ 2024
3. ↑  מדד האושר של האו"ם: איזו מדינה במקום הראשון, ואיפה ישראל?, באתר גלובס, 20 במרץ 2023
4. ↑  אתר למנויים בלבד אמיר מנדל, אם כל כך רע כאן, למה כל כך טוב?, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2018
5. ↑  יובל, פרופ' יורם (2017-03-24). "הנאה ומשמעות – הדברים שגורמים לנו אושר". *Ynet*. נבדק ב-2024-03-25.
6. ↑  מדד האושר העולמי: ישראל בעשירייה הראשונה, באתר "סרוגים", 18 במרץ 2022
גנרל **אקארד פון גבלנץ** (בגרמנית: **Eccard Freiherr von Gablenz**;‏ 26 בינואר 1891 – 17 בדצמבר 1978), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

פון גבלנץ נולד ב-26 בינואר 1891 בקניגסברג, שהשתייכה לקיסרות הגרמנית. בשנת 1910 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-1 (אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה). במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא לחם עם יחידתו בקרבות השונים, ואף נפצע כמה פעמים. ב-18 באוגוסט 1915 הוא הועלה לדרגת אובר לוטננט, ובסוף 1916 הועבר לדיוויזיית המשמר ה-2. בקיץ 1918 הוא צורף למטה הכללי הגרמני, וב-18 באוגוסט אותה שנה הוא הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף פון גבלנץ לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-31 במרץ 1928 הוא נסע לרוסיה למשך שנה, וב-1 בפברואר 1930 הוא הועלה לדרגת מיור. בתחילת 1932 הוא מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-9, וב-1 באפריל 1933 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באוקטובר 1934 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-29, וב-1 באפריל 1935 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 בדצמבר 1935 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-18, ובמרץ 1937 נולד בו. ב-1 באוגוסט 1938 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, ובאותו החודש נולדה בתו. בסוף נובמבר אותה שנה הוא מונה למפקד אגד הרגלים ה-5, וב-1 במאי 1939 הוא מונה למפקד אגד הרגלים ה-4, לאחר שאף כיהן תקופה מפקד העיר פראג.

### מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה מונה פון גבלנץ מפקד "חטיבת נצה", אשר הפכה לאחר מכן לדיוויזיה ה-301, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס ה-3 במסגרת הארמייה הרביעית, אולם כעבור כמה ימים מונה למפקד העיר ברומברג. ב-1 באוקטובר 1939 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-32, אולם כעבור חודשיים הוא מונה ב-1 בדצמבר למפקד הדיוויזיה ה-7, שאותה הוביל באביב 1940 במהלך המערכה על צרפת, כחלק מהקורפוס ה-11 במסגרת הארמייה השישית. ב-1 באוגוסט 1940 הועלה פון גבלנץ לדרגת גנרל לוטננט, וב-15 באוגוסט הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע ברברוסה הוא לחם עם הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-7 במסגרת הארמייה הרביעית, ואף לחם עמה בקרב ביאליסטוק-מינסק, בקרב סמולנסק ובמהלך הקרב על מוסקבה. ב-24 בדצמבר 1941 הוא מונה לפקד זמני של הקורפוס ה-27, ופיקד עליו עד ה-3 בינואר 1942. ב-10 בפברואר 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-384, ולחם עמה במתקפת הקיץ הגרמנית, כחלק מהקורפוס ה-44 במסגרת הארמייה ה-17 וארמיית הפאנצר הראשונה, ולאחר מכן לחם עמה בקרב סטלינגרד כחלק מהקורפוסים ה-8 וה-11 לסירוגין במסגרת הארמייה השישית. ב-16 בינואר 1943 הועבר פון גבלנץ לעתודת המילואים, ובאמצע מרץ 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-404. ב-1 ביולי 1944 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-232, ולחם עמה בחזית האיטלקית עד סוף המלחמה.

### לאחר המלחמה

בשנת 1947 שוחרר פון גבלנץ מהשבי והוא התגורר בריינבאך, שם חי עד מותו ב-17 בדצמבר 1978.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אקארד פון גבלנץ** בוויקישיתוף
* אקארד פון גבלנץ באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1024517446
* ISNI: 0000 0003 7843 2228
* VIAF: 256051624
* WorldCat: viaf-256051624

 |
**חיי קסם** (באנגלית: **Charmed life**) הוא ספר פנטזיה לילדים ונוער, שנכתב בידי הסופרת הבריטית דיאנה וין ג'ונס. ספר זה הוא הראשון בסדרת הספרים העולמות של קרסטומנסי, העוסקת בעולם הדומה למציאות אך בעל מאפיינים קסומים, שבו תמיד יש אדם הנושא בתואר "קרסטומנסי", אשר אחראי למנוע שימוש בכשפים לרעה בעולמו שלו ובעולמות המקבילים הרבים.

תקציר העלילה
------------

אריק, המכונה "חתול", ואחותו גוונדלין צ'אנט, נשלחים להתגורר אצל קרובי משפחתם בטירת קרסטומנסי, לאחר שהוריהם מתו בתאונה. גוונדלין היא מכשפה חזקה, אך חתול הוא חסר כוחות קסם, למרות שהמבוגרים בטירה משוכנעים שהוא בעל כוחות. לגוונדלין יש שאיפות רבות, אך אף אחד מאנשי הטירה לא שם לב ליכולותיה, והיא מנסה למשוך את תשומת לבם באמצעות תעלולי קסם שונים, חלקם משעשעים וחלקם אף מרושעים. חתול מואשם בעזרה לאחותו, אף על פי שהוא אינו מסוגל לבצע קסמים. בסופו של דבר, לאחר תעלול מרושע במיוחד, נענשת גוונדלין וכוחות הקסם שלה נלקחים ממנה.

באחד הימים נעלמת גוונדלין, ובמקומה מופיעה ג'אנט, ילדה הנראית בדיוק כמוה, אך בעלת אופי שונה לחלוטין. ג'אנט וחתול מאחדים כוחות כדי לגלות מה קרה, וכדי להסתיר את נוכחותה של ג'אנט בטירה. דבר זה מתברר כמאתגר במיוחד, מאחר שבעולמה של ג'אנט אין קסמים, ואף על פי שהוא דומה מאוד לעולמו של חתול, ההיסטוריה שלו שונה לגמרי, כך שג'אנט מתקשה להעמיד פנים שהיא גוונדלין. במהלך הרפתקאותיהם יחד מגלה חתול כי אכן יש לו כוחות קסם, אך אחותו גנבה אותם ממנו כל השנים הללו, וכן שיש לו תשע נשמות, ועל כן הוא אחד מהקוסמים החזקים ביותר בעולם, ומיועד להיות הקרסטומנסי הבא. עם זאת, נשמות רבות כבר אבדו לו בשל תאונות או בגלל קסמיה המרושעים של אחותו.

גוונדלין וקבוצה של קוסמים מורדים מנסים לפתוח שער כדי לכבוש עולמות אחרים. הם לוכדים את קרסטומנסי, שמאבד את כוחות הקסם שלו במגע עם כסף, וחתול נאלץ להציל את המצב לבדו. לבסוף המורדים מנוצחים, וגוונדלין שבה אל היקום המקביל שאליו ברחה, וג'אנט נשארת יחד עם חתול.

קישורים חיצוניים
----------------

* הספר באתר כתר
* הספר "חיי קסם", באתר "סימניה"
* חיי קסם, באתר OCLC (באנגלית)
"**אגדת שלושה וארבעה**" הוא שיר עברי שכתבה רחל שפירא והלחין ועיבד מוני אמריליו.

המשוררת רחל שפירא חיברה שיר המגולל את עלילת האגדה "אגדת שלושה וארבעה" מאת חיים נחמן ביאליק. השיר הולחן על ידי מוני אמריליו ובוצע בעיבודו של המלחין על ידי צוות הווי חטיבת הצנחנים בתוכניתם משנת -1975 "בארץ אהבתי" עם הסולנים רוחמה רז ומשה גרודר.

השיר מורכב מהקדמה מדוקלמת המשמשת מעין מבוא ומפרטת את גיבורי האגדה. החלק העיקרי כולל, ממש כמו שם השיר, ארבעה פזמונים שונים (ששתי השורות בהן זהות ואילו והשתיים הבאות שונות, בהתאם להתפתחות העלילה) כשבין ארבעת הפזמונים החוזרים משולבים שלושה בתים שונים המספרים בפירוט את סיפור העלילה. בבית האחרון ובפזמון האחרון חרגה הכותבת מתיאור העלילה הידועה והוסיפה מעין קריאת עידוד ישירה למאזין הצעיר והאביון.

מיקומי שיא
----------

| 
‏‏‏  **מצעדים ודירוגים (1975)** |
| --- |
| מדינה | מצעד | מיקום שיא |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |
| קול ישראל | 5 |

קישורים חיצוניים
----------------

הערות שוליים
------------

1. ↑  מילות השיר "אגדת שלושה וארבעה" באתר שירונט
2. ↑  "אגדת שלושה וארבעה" - צוות הווי חטיבת הצנחנים, באתר יוטיוב
**ואם השיר הזה נשמע לכם מוכר** הוא שיר שהלחין וביצע הזמר־יוצר הישראלי חנן יובל. אהוד מנור כתב את המילים. השיר נכלל באלבומו של יובל "דור", שהתפרסם ב־1985.

על השיר
-------

בשונה מבני דורו במוזיקה הישראלית, שהושפעו בראש ובראשונה מ"הביטלס" וממהפכת הרוק של שנות ה־60, יובל נטה יותר אל הפולק והקאנטרי מארצות הברית. יובל סיפר בעבר ש"בטרם", אחד משני השירים הראשונים שהלחין, התבסס במידה מסוימת על שיר קיים — "The Night They Drove Old Dixie Down" של "הבנד", אחד השירים הגדולים של הפולק רוק האמריקאי בשנות ה־60, והוסיף שגם "ואם השיר הזה נשמע לכם מוכר" מבוסס על "שיר אמריקאי פולקלוריסטי מפורסם, אני לא אגלה איזה". בנוסף, שיטת עבודתו של יובל בדרך כלל הייתה להלחין מוזיקה למילים שנכתבו קודם, אבל בשיר הזה עשה סקיצה מוזיקלית ללא מילים. הוא הוסיף על ההשפעה האמריקאית המוזיקלית על השיר: "לקחתי שיר אמריקאי במז'ור והשיר הזה הוא במינור, עשיתי עליו תרגיל, ועם זה באתי לאהוד".

יובל ומנור כתבו את השיר לכבוד הוריהם, שעלו ארצה בתחילת שנות ה־30 (ללא תיאום ביניהם). יובל סיפר שאימו עזבה את משפחתה וביתה ועלתה מריגה בגיל שבע־עשרה וחצי מטעמי ציונות.

הצלחה במצעדים
-------------

"ואם השיר הזה נשמע לכם מוכר" הוצג למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־21 במאי 1985 והגיע בשיאו למקום השני, ב־30 ביולי 1985. השיר יצא מהמצעד ב־27 באוגוסט 1985 בתום 11 שבועות.

במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשמ"ה של רשת ג' השיר דורג במקום ה־22. במצעד העברי השנתי של גלי צה"ל השיר דורג במקום ה־29.

### מיקומי שיא

| 
‏‏‏  **מצעדים שבועיים (1985)** |
| --- |
| מדינה | מצעד | מיקום שיא |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |
| רשת ג' | 2 |

| 
‏‏‏  **מצעדי סוף שנה (תשמ"ה)** |
| --- |
| מדינה | מצעד | מיקום שיא |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |
| רשת ג' | 22 |
| גלי צה"ל | 29 |

קישורים חיצוניים
----------------

* סרטון השיר "ואם השיר הזה נשמע לכם מוכר" באתר יוטיוב
* מילות השיר "ואם השיר הזה נשמע לכם מוכר" באתר שירונט

הערות שוליים
------------

1. ↑  תקליט שדרים "ואם השיר הזה נשמע לכם מוכר", באתר סטריאו ומונו, בדיקה אחרונה ב־29 באוגוסט 2023
2. 1 2  הצגה ב"פינה לשיפוטכם" במצעד רשת ג', באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־28 באוגוסט 2023
3. 1 2  "דור", באתר Discogs, בדיקה אחרונה ב־28 באוגוסט 2023
4. 1 2  נתוני היצירה, באתר אקו"ם, בדיקה אחרונה ב־28 באוגוסט 2023
5. ↑  אתר למנויים בלבד בן שלו, חנן יובל מוציא אלבום חדש בגיל 75 ולא שם על מה שחושבים עליו, באתר הארץ, 26 באפריל 2022
6. ↑  שגיא בן נון‏, "חשבתי שאני הולך להיות שלמה ארצי", באתר וואלה!‏, 8 בינואר 2020
7. ↑  יואב קרקובסקי, אתם זוכרים את השירים: חנן יובל במופע מיוחד באולפן כאן רשת ב, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 19 באוגוסט 2023
8. 1 2  מיקום שיא במצעד השבועי של רשת ג' (2), באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־28 באוגוסט 2023
9. ↑  השיר יוצא ממצעד רשת ג', באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־27 באוגוסט 2023
10. 1 2  מיקום במצעד השנתי תשמ"ה של רשת ג' (22), באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־28 באוגוסט 2023
11. 1 2  להיטון עולם הקולנוע, 18 בספטמבר 1985
**איגוד כללי של סופרים בישראל**, עמותה רשומה של סופרים ישראלים, הוקמה בשנת 1995, בשל חילוקי דעות באגודת הסופרים העברים במדינת ישראל, על קבלתם של סופרים שאינם כותבי עברית אל שורות האגודה. קבוצה של סופרים, חברי האגודה, בהם היושב ראש הראשון של האיגוד, המשורר והעורך יעקב בסר, חיים נגיד, פסח מילין, אריה סיון, יהודית כפרי ומרים איתן הקימו את האיגוד הכללי של הסופרים, אשר לשורותיו מתקבלים סופרים הכותבים בכל השפות. 

היום כולל האיגוד כ-400 יוצרים הכותבים בעברית, כ-100 יוצרים הכותבים בערבית, כ-20 יוצרים הכותבים ברוסית ועוד מספר כותבי יידיש, צרפתית ואנגלית. האיגוד עורך ערבים ספרותיים, סדנאות כתיבה ומפגשים חד-שנתיים במסגרת סופי שבוע ספרותיים בבתי הארחה. כן מוציא האיגוד פעמיים בשנה כתב עת ספרותי בשם "גג", בעריכת ד"ר חיים נגיד, שהוקם בשנת 1998, כתב עת לתיאטרון עכשווי, "תיאטרון", בעריכת פרופ' גד קינר וד"ר חיים נגיד, שהוקם בשנת 2000 ויוצא לאור שלוש פעמים בשנה, והוצאת ספרים "ספרא", שהוקמה בשנת 2005. ביוזמתו ובעריכתו של חיים נגיד. בספרא רואים אור ספרי שירה, רומאנים (בהם רב המכר "אם החיטה" מאת מיקי בן-כנען), ספרי עיון וספרי מחזות. לאיגוד אתר אינטרנט, ובו מוקצה לכל חבר איגוד אתר משנה משלו. 

בשנת 2009 ייסד חיים נגיד את פרס אס"י (פרס איגוד סופרי ישראל), הניתן לחמישה סופרים - ועיקרו הוצאת ספרם החדש והפצתו על ידי איגוד הסופרים.

ב-1 באפריל 2024 הגישה רשמת העמותות לבית המשפט בקשה לפירוק העמותה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של איגוד כללי של סופרים בישראל
* איגוד כללי של סופרים בישראל, באתר "גיידסטאר ישראל"
* איגוד כללי של סופרים בישראל, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298538905171
* ISNI: 0000 0001 2019 1404
* LCCN: n99006916
* VIAF: 139113931
* WorldCat: lccn-n99006916

 |



1. ↑  {{{שם}}}, ילקוט הפרסומים 12264, התשפ"ד, 1 באפריל 2024, עמ' 6932
פירוש נוסף ערך זה עוסק בסימן מוסכם להוראה על כיוון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו חץ (פירושונים).
שלטי חוצות עם חיצים להכוונת לקוחות אל בית העסק הרצוי
חץ בתמרור המציג את כיוון הנסיעה
**חץ** הוא סוג של פיקטוגרמה, שתפקידה להצביע לכיוון מסוים, למשל במטרה להורות לאיזה כיוון יש להתקדם על מנת להגיע ליעד שנבחר. כך, למשל, במפות רבות נהוג לציין את כיוון ההצפנה הנכון של המפה באמצעות סימון הצפון על ידי ציור חץ המורה בכיוון המתאים. לאחר סיום הצפנת המפה, התקדמות בכיוון אליו מורה החץ תוביל צפונה. חץ בסיסי מורכב מקו שבקצהו האחד משולש או צורה אחרת המזכירה משולש. בתרבויות מסוימות נעשה שימוש בצורת חץ לשם סימון סכנה.

חצים שונים בתקן יוניקוד
-----------------------

| ייצוג חצים על פי תקן יוניקוד |
| --- |
|  | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | A | B | C | D | E | F |
| U+219x | ← | ↑ | → | ↓ | ↔ | ↕ | ↖ | ↗ | ↘ | ↙ | ↚ | ↛ | ↜ | ↝ | ↞ | ↟ |
| U+21Ax | ↠ | ↡ | ↢ | ↣ | ↤ | ↥ | ↦ | ↧ | ↨ | ↩ | ↪ | ↫ | ↬ | ↭ | ↮ | ↯ |
| U+21Bx | ↰ | ↱ | ↲ | ↳ | ↴ | ↵ | ↶ | ↷ | ↸ | ↹ | ↺ | ↻ | ↼ | ↽ | ↾ | ↿ |
| U+21Cx | ⇀ | ⇁ | ⇂ | ⇃ | ⇄ | ⇅ | ⇆ | ⇇ | ⇈ | ⇉ | ⇊ | ⇋ | ⇌ | ⇍ | ⇎ | ⇏ |
| U+21Dx | ⇐ | ⇑ | ⇒ | ⇓ | ⇔ | ⇕ | ⇖ | ⇗ | ⇘ | ⇙ | ⇚ | ⇛ | ⇜ | ⇝ | ⇞ | ⇟ |
| U+21Ex | ⇠ | ⇡ | ⇢ | ⇣ | ⇤ | ⇥ | ⇦ | ⇧ | ⇨ | ⇩ | ⇪ | ⇫ | ⇬ | ⇭ | ⇮ | ⇯ |
| U+279x | ➐ | ➑ | ➒ | ➓ | ➔ | ➕ | ➖ | ➗ | ➘ | ➙ | ➚ | ➛ | ➜ | ➝ | ➞ | ➟ |
| U+27Ax | ➠ | ➡ | ➢ | ➣ | ➤ | ➥ | ➦ | ➧ | ➨ | ➩ | ➪ | ➫ | ➬ | ➭ | ➮ | ➯ |
| U+27Bx | ➰ | ➱ | ➲ | ➳ | ➴ | ➵ | ➶ | ➷ | ➸ | ➹ | ➺ | ➻ | ➼ | ➽ | ➾ | ➿ |

ראו גם
------

* אות
* אידאוגרמה
* לוגוגרמה
* פדקס - חברה מסחרית אשר הלוגו שלה מפורסם בגין החץ שבו.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **חץ (סימן)** |
**עודד שוב** (נולד בשנת 1969) הוא מוזיקאי, גיטריסט קלאסי ישראלי.

ביוגרפיה
--------

עודד שוב נולד וגדל במושב גני עם אחיו הם: עמוס שוב (1967-2015), יעל שוב, ומורן שוב. הוא סיים תואר ראשון בהצטיינות בבית הספר למוזיקה ֫ בוכמן-מהטה שבאוניברסיטת תל אביב (1998), ולמד לתואר שני מ-2004 בקונסרבטוריון למוזיקה בסן פרנסיסקו (אנ'). תלמידם של יהודה שרייר, יוסי ירושלמי, ומאסטרו וולפגנג לנדלה (אנ') באקדמיה למוסיקה שבקאסל בגרמניה.

קריירה מוזיקלית
---------------

שוב מופיע בקונצרטים, ברסיטלים ובמופעים כסולן ובמסגרת הרכבים שונים. הוא ניגן כסולן עם התזמורת הקאמרית הישראלית בביצוע ה"פנטזיה לבן אצולה" של רודריגו בניצוחו של ירון גוטפריד בפסטיבל הגיטרה בתל אביב, ובביצוע "קונסיירטו דה ארנחואס" של רודריגו במסגרת פסטיבל אילת למוזיקה קאמרית. ניגן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית; התזמורת הסימפונית ירושלים; האופרה הישראלית החדשה; מקהלת קולגיום תל אביב עם המנצח ישי שטקלר; האנסמבל הקולי החדש עם יובל בן עוזר; רביעיית כרמל, ועוד.

שוב הוא חבר קבוע בהרכב לביצוע מוזיקה חדישה "מודאליוס" עם הזמרת אתי בן-זקן והמלחין איתן שטיינברג.
הוא הופיע עם המוזיקאים רבים, ביניהם החלילנים מיכאל מלצר, שריג סלע וענבר סולומון; הצ'לנים עירא גבעול, דנה וקסמן ואורית מסר; הכנר עופר פלק, הוויולנית רונה שוב תוויאור, נגן הקונטרבס טל פדר, נגן כלי ההקשה אמנון יואל, ונגנית הקלרינט אורית אורבך. שוב משתף פעולה גם עם גיטריסטים אחרים. הוא ניגן בדואו גיטרות עם יורם זרביב, הופיע עם הגיטריסט חנן פיינשטיין בשידור חי בתוכנית "צעירים במרכז" בקול המוסיקה, ובדואו עם הגיטריסט יהודה שרייר בתוכנית הטלוויזיה "שיחה בעשר אצבעות" של אריה ורדי. עוד הוא ניגן עם רביעיית "דינמיקה" ונגן המנדולינה שמואל אלבז והזמרות ברכה קול ואורית שילוח.
שוב מרבה להופיע עם זמרות, ביניהן שרון רוסטורף-זמיר, ברכה קול, יסמין נבות, סיון רותם, והדס פארן.
בין המלחינים שאיתם עבד נכללים אהרון חרל"פ, דלית רייך, יואב קלי, ויוסף ברדנשווילי. חלקם אף הקדישו לו יצירות.

### עיבודים

שוב הוסיף לרפרטואר הגיטרה עיבודים רבים ליצירותיהם של מלחינים קלאסיים כמו שוברט, מנדלסון, דבוז'ק, רוול, פורה, ביזה, סן-סנס, באך, פרסל, הנדל, דה פאייה, לורקה, סרסטה וברטוק. לצד אלה הוא עיבד גם יצירות של מלחינים מתחומים אחרים כמו ז'אק ברל, מרסדס סוסה, קרלוס גרדל, אנדרו לויד וובר וגם רומנסות רוסיות, שירי לדינו, מוזיקה ישראלית ועוד.

פרסים ומענקים
-------------

שוב זכה במקום השני בתחרות הבינלאומית לגיטרה בוולוס – יוון (1996), ובמקום הראשון בתחרות הגיטרה הראשונה לזכרה של אריאן אלדור-ירושלמי באקדמיה למוסיקה בירושלים (1999).

זוכה מלגות קרן שרת במשך 12 שנים ברציפות.

דיסקים
------

* 2011 - Solo Guitar - יצירות נבחרות של מלחינים מספרד ודרום אמריקה.
* 2011 - I Love My Love - עם הזמרת אתי בן זקן.
* שלושה דיסקים עם הרכב "מודאליוס".

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של עודד שוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007363146805171
* VIAF: 14150939972326600389
* WorldCat: viaf-14150939972326600389

 |
**The Tel Aviv Session** הוא שמו של אלבום מוזיקה משותף מאת הפסנתרן הישראלי עידן רייכל והגיטריסט המאלי ויו פארקה טורה, שפעלו יחד כצמד תחת השם טורה-רייכל קולקטיב. האלבום הוקלט כג'אם סשן בנובמבר 2010 ויצא לאור בפברואר 2012.

הפקת האלבום
-----------

רייכל וטורה נפגשו לראשונה בשנת 2008, כאשר רייכל הציע לטורה שהוא (רייכל) יתלווה להופעותיו כנגן קלידים. כאשר רייכל נבחר בשנת 2010 לשמש כמנהל האמנותי של סדרת מוזיקת עולם באופרה הישראלית, הוא הזמין את טורה להופיע בקונצרט הראשון. במסגרת זו גם הקליטו השניים סינגל משותף, בשם "Say God".

יום למחרת נפגשו רייכל וטורה באולפן הקלטות בתל אביב, להקלטת ג'אם סשן. הם לוו בבסיסט הישראלי יוסי פיין, שכבר עבד בעבר עם טורה ואף הפיק את אחד מאלבומיו, ובנגן כלי ההקשה סולימאן קיין, המנגן בלהקתו של טורה. במשך כשלוש שעות הקליטו הארבעה מוזיקה מאולתרת, ללא תכנון מראש. ברוב הרצועות ניתן קרדיט הלחנה משותף לרייכל ולטורה. בעצתו של מנהלו של טורה אריק הרמן, ובעקבות תגובות חיוביות שקיבל רייכל לאחר שהשמיע את ההקלטות לאנשים אחרים, הוחלט לאגד את ההקלטות לכדי אלבום שלם.

רייכל החל בעריכת ההקלטות, תוך קיצוץ חלקים מהן ושילוב הקלטות של נגנים נוספים במקרים אחדים. הזמרת כברה קסאי, שהשתתפה באחד מאלבומי הפרויקט של עידן רייכל ונוטלת חלק בהופעותיו באופן קבוע, הוזמנה לכתוב מילים ולהקליט את שירתה לאחת הרצועות, "Ane Nahatka". את השיר היא מבצעת בשפה התיגרינית. שני מוזיקאים נוספים שעמם שיתף רייכל פעולה באלבומי "הפרויקט של עידן רייכל", הגיטריסט יענקל'ה סגל ונגן הקמנצ'ה מארק אליהו, הקליטו גם הם מנגינות ששולבו באלבום. סגל ניגן בטאר בשיר "Kfar" ואליהו בקמנצ'ה בשיר "Alem". שיר נוסף שהוקלטה עבורו שירה הוא "Alkataou", שאותו כתב ושר טורה בשפת סונגהאי. בשיר זה מתארח נגן הבס מבנין פטריק רופינו.

האלבום יצא לאור בפברואר 2012, בהוצאת חברת קומבנצ'ה. תחילה הוא נמכר בישראל, ובהמשך גם בארצות נוספות.

שירי האלבום
-----------


| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | Azawade | 8:12 |
| 2. | Bamba | 6:00 |
| 3. | Experience | 6:22 |
| 4. | Alkataou | 5:03 |
| 5. | Hawa | 7:01 |
| 6. | Kfar (עם יענקל'ה סגל)  | 4:27 |
| 7. | Touré (עם פרדריק יונֶה)  | 4:06 |
| 8. | Le Niger | 7:59 |
| 9. | Ai Houde Bakoi | 2:47 |
| 10. | Ane Nahatka (עם כברה קסאי)  | 3:39 |
| 11. | Alem (עם מארק אליהו)  | 8:15 |
| **משך כולל:** | **63:52** |

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על האלבום *The Tel Aviv Session* באתר MusicBrainz
* האלבום *The Tel Aviv Session* באתר Discogs
* אתר ההרכב

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6  על פי המידע בחוברת המצורפת לאלבום, הנמצא גם באתרם של הצמד
2. ↑  נדב בורנשטיין, אחרי כשנתיים: שיר חדש לעידן רייכל, nana10 ‏, 5 באוקטובר 2010
3. 1 2 3  Jim Fusilli, Jamming on Common Ground, 3.4.2012, Wall Street Journal

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: e46b1b88-f62c-472e-b77b-bee14784408c

 |
נחל באר שבע מתחת לגשר הרכבת הטורקי וגשר הרכבת לרמת חובב
גשר הרכבת מעל נחל באר שבע סמוך לתל באר שבע
פארק נחל באר שבע
גשר הצינורות מעל הנחל
**נַחַל בְּאֵר שֶׁבַע** הוא נחל הזורם באזור הנגב, ואחד הגדולים בנגב הצפוני. הוא אחד מיובליו של נחל הבשור. הנחל הוא נחל אכזב, אורכו כ־50 קילומטר, ושטח אגן הניקוז שלו הוא כ־1,700 קמ"ר. בקטע של הנחל העובר בבאר שבע זורמים שפכים שמקורם בנחל חברון, אשר נספגים באדמה ביציאה מבאר שבע.

נתיב הנחל
---------

ראשיתו של נחל באר שבע ממערב לתל ערד. הנחל מתחיל בכיוון דרום, עובר ממערב לכסיפה ופונה מערבה. סמוך לתל מלחתה מתחבר אליו נחל מלחתה. הנחל ממשיך לכוון מערב, עובר בסמוך לאבו רוקייק ונכנס לבקעת באר שבע מצפון לנבטים. הנחל ממשיך מערבה מדרום לתל שבע ולתל באר שבע, חוצה את העיר באר שבע וממשיך בכיוון הכללי דרום מערב עד השפכו לנחל הבשור בסמוך לבאר אסנת. בדרכו עד השפך עובר הנחל בשטחי החולות ומישורי הלס של הנגב בצפוני.

### יובלי הנחל

מראשית הנחל ועד העיר באר שבע נשפכים אל הנחל היובלים היורדים מרכס הרי דימונה והיובלים מהמורדות הדרומיים של הר חברון. יובלי הנחל הם: מכוון מזרח נחל טלה ונחל עדרים. היובלים הנשפכים מכוון צפון הם נחל ענים ונחל יתיר. יובלי הדרום הם נחל ערוער, ונחל נבטים.

פארק נחל באר שבע
----------------

 ערך מורחב – **פארק נחל באר שבע**  

בתוואי הנחל הסמוך לעיר באר שבע, מתל באר שבע עד שכונת נווה זאב, באורך של כ-8 ק"מ, בשטח של כ-5,300 דונם. הפארק כולל אמפיתיאטרון ל-12 אלף צופים, מתחם אגם מלאכותי בשטח של כ-670 דונם שבמרכזו אגם מים בשטח 90 דונם, שבילי אופניים, טיילת, מגוון שטחים ירוקים פתוחים, מתקני משחק, וספורטק.

ראו גם
------

* נחל סכר
* תל באר שבע
* באר אסנת
* תל מלחתה
* באר אברהם
* ביר אבו מטר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נחל באר שבע** בוויקישיתוף
* נחל באר שבע באתר המשרד להגנת הסביבה
* אילנה קוריאל, החלו העבודות להקמת האגם המלאכותי הגדול בארץ, באתר ynet, 27 באוגוסט 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  נחל הבשור ונחל באר שבע
2. ↑  עיירית באר שבע, הנה הוא בא: האגם בפארק נחל באר שבע!
3. ↑  ראו פרק תמונות ומפות שיקום הנחלים ב**נחלים וניקוז - תהליכים, הנדסה ותכן** בעריכת אריה בן צבי, נחמיה שחף ואורי צדקה, בהוצאת רשות ניקוז ונחלים שקמה בשור, עומר 2008, מהדורה ראשונה - 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007475796905171
* VIAF: 316747201
* WorldCat (עם VIAF): 316747201

 |
**נועה רבן** (בעבר, **נועה קנולר**; נולדה ב-25 בפברואר 1978) היא שחקנית ובמאית ישראלית. ממייסדי תיאטרון דימונה בו כיהנה כמנהלת אמנותית.

ביוגרפיה
--------

נועה רבן נולדה בחיפה לאמנית המיצג תמר רבן ולגיל רבן - סוכן נסיעות. גדלה בתל אביב. למדה משחק בבית הספר תלמה ילין ובסטודיו למשחק של ניסן נתיב. השתתפה בין היתר בהצגה "מיתוס" של אנסמבל עיתים והתיאטרון הקאמרי, בבימוייה של רנה ירושלמי. כמו כן השתתפה במחזה "הלו" בתיאטרון תנועה ובמחזה "שד היער" בתיאטרון קרוב.

ביימה וכתבה את המחזה "ג'שה פנילה דקי", אשר בזכותו זכתה בשנת 2000 בפרס הבמאית המבטיחה בפסטיבל עכו. הצגה נוספת שביימה הייתה הצגה "סינמה" בתיאטרון קרוב, את "סופה של בדיחה" בתיאטרון הבימה, ואת פרויקט "אורקסטרא" - עבור פסטיבל עכו והמשכן לאמנויות הבמה בתל אביב. 

בשנת 2007 שיחקה בסרט "מדוזות" של שירה גפן ואתגר קרת. באותה שנה עלתה גם ההצגה "סופה של בדיחה" - שיתוף פעולה בין "הבימה" לתיאטרון "צוותא", בבימויה של רבן.

בשנת 2007 הצטלמה לסדרה "בובות" בתפקיד קרן רוזין, ובשנת 2009 גילמה את ליליאן שלייפר, אמו של תום שלייפר, בעונה השלישית של "האלופה".

באמצע 2009 העתיקה את מגוריה יחד עם משפחתה לדימונה. ההצגה הראשונה שלה, "צירי דגים", הועלתה בנובמבר 2009. 

בשנת 2015 עזבה את תפקידה כמנהלת האמנותית של תיאטרון דימונה והפכה למנהלת האומנותית של "רדליין" באר שבע, מעבדה חברתית לאמנות עכשווית, מקום בו אמנות קהילה וחינוך נפגשים.

באפריל 2016 עלתה הצגה בבימויה בתיאטרון חיפה, בשם "ליל העשרים", על פי מחזהו של יהושע סובול.

חיים אישיים
-----------

הייתה נשואה לשחקן אוהד קנולר, ולהם בן בשם פטר. בשנת 2017 נישאה בשנית לאיש ההייטק אלעד אברהמי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נועה רבן** בוויקישיתוף

* נועה רבן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* נועה רבן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* נועה רבן, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* נועה רבן, באתר ספר הקולנוע הישראלי
* נועה רבן, באתר AllMovie (באנגלית)
* נועה רבן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* נועה רבן, בארכיון הבימה
* יונתן אסתרקין, ללכת עד הסוף: החיים החדשים של משפחת קנולר בדימונה, באתר nrg‏, 9 באוקטובר 2009
* אסנת סקובלינסקי, "3 שנים של מאניה דיפרסיה": נועה קנולר מסכמת תקופה, באתר nrg‏, 11 בדצמבר 2011
* הילה אהרון בריק, ריאיון: 5 המלצות של נועה קנולר, באתר הבמה, 5 בינואר 2011
* נועה קנולר, הרמת מסך, באתר כביש ארבעים, גיליון 123, נובמבר 2011
* יאיר אשכנזי, נועה רבן פורשת מהניהול האמנותי של תיאטרון דימונה, באתר הארץ, 12 במאי 2015
* עינת אוליבייר, ‏בית רבן: שבע שנים טובות של עשייה תרבותית בדימונה נגמרו, באתר מעריב אונליין, 28 במאי 2015
* אתר למנויים בלבד גבי בר־חיים, כיכר רבן, באתר "ידיעות אחרונות", 27 במאי 2016
* האתר של נועה רבן
**יתוש הטיגריס האסייתי** (שם מדעי: *Aedes albopictus*), או **יתוש-יום טיגריסי**, לעיתים מכונה גם **יתוש הנמר האסייתי** ו**אדס מפוספס**, הוא יתוש שמקורו בדרום-מזרח אסיה, הנפוץ כמין פולש בישראל דרך סחר בצמיגים משומשים, בעיקר באיזור הדרום והמרכז. היתוש נפוץ בכל היבשות (למעט אנטארקטיקה), ובארצות כגון: ארצות הברית (מאז 1985), אלבניה ואיטליה (מאז שנות ה-90), ניגריה (מאז 2002), ניו זילנד, קנדה, ספרד וארצות רבות אחרות, בהן ישראל. בניגוד לרוב היתושים, יתוש הטיגריס האסייתי פעיל במהלך היום, בעיקר בשחר ובשעות בין הערביים.

סביבת מחייתו של היתוש היא לרוב באזור הטרופי והסובטרופי, במי גשם החודרים לחללים של עצים. יתוש זה מתפתח גם בתוך עציצים, אגרטלים וכל מקום שבו יש מים עומדים לתקופה ארוכה.

היתוש חדר לאירופה בשנות ה-70, באלבניה. בשנות ה-90 החל היתוש לפלוש לאמריקה ולאיטליה והוא היתוש העיקרי הגורם לעקיצות בצפון איטליה. בשנת 2007 גרם להתפרצות מקומית של מחלת הצ'יקונגוניה. בשנת 2002 נמצא לראשונה היתוש בישראל (במושב גנתון) ומאז מתפשט היתוש באזור.

תפוצתו העיקרית של יתוש הטיגריס האסייתי היא בצמיגים משומשים המיובאים מאסיה לאירופה, לאמריקה ולאפריקה. היות שיתושים חיים בסביבת מים עומדים ומטילים ביצים שם, הם מצויים גם בתוך המים בצמיגים וכאשר צמיגים אלו מגיעים ליעדם, מגיעים דרכם גם היתושים. יתוש הטיגריס האסייתי עלול להעביר למעלה מ-20 מחלות, בהן קדחת דנגי, צ'יקונגוניה ועוד.

הטלת ביצים יכולה להתבצע גם בכלים קטנים, כמו צנצנות, שבהן מים עומדים. הנקבה מטילה ביצים על דופן הכלי שבו עומדים המים, בניגוד לנקבות מסוגים אחרים אשר לרוב מטילות ביציהן על פני המים. הביצים הן בעלות כושר הישרדות גבוה: ביצה יכולה להיות במקום יבש לתקופה של כמה חודשים ובכל זאת לבקוע לאחר הרטבה קלה ובתנאים מתאימים.

היתוש הבוגר מתאפיין בגופו השחור ופספוס לבן על הרגליים והחזה. הוא זריז למדי, והנקבות מסוגלות לעקוץ מספר פעמים בפרק זמן קצר.

הפצת מחלות
----------

יתוש הטיגריס האסייתי נחשב למעביר העיקרי של נגיף הצ'יקונגוניה ברחבי העולם. לצד העברת נגיף זה, היתוש הוא נשא של נגיף קדחת דנגי ובמקרים רבים הוא נושא את נגיף קדחת מערב הנילוס אותו הוא עשוי להעביר לאדם. אורך חייו הממוצע הוא כשבועיים.

תפוצה בישראל
------------

ברחבי ישראל היתוש נפוץ לאורך מישור החוף - מראש הנקרה ועד אשקלון, באזור הכרמל, הגליל המערבי, בשפלה, באזור השרון, במערב השומרון, בגוש דן, בשפלת יהודה ובהרי יהודה, במדבר יהודה, בירושלים ובאזור באר שבע ובגליל העליון.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **יתוש הטיגריס האסייתי** |
| ויקימינים טקסונומיה בוויקימינים: **Aedes albopictus** |

* יתוש הטיגריס האסייתי, באתר ITIS (באנגלית)
* יתוש הטיגריס האסייתי, באתר NCBI (באנגלית)
* יתוש הטיגריס האסייתי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* יתוש הטיגריס האסייתי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* יתוש הטיגריס האסייתי, באתר GBIF (באנגלית)
* יתוש הטיגריס האסייתי, באתר המשרד להגנת הסביבה
* אביב לביא, הפלישה האסייתית: ישראל נעקצת ע"י יתוש נמר, באתר nrg‏, 31 ביולי 2009
* שחר סמוחה, ‏תנו לו בכפיים: יתוש הטיגריס האסיאתי מגיע לנוכחות שיא, באתר גלובס, 22 ביוני 2018

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531907605171
* LCCN: sh87006009

 |
**סקֵיין** (בדנית: **Skagen**) היא העיירה הצפונית ביותר בדנמרק, על החוף המזרחי של חצי האי "סקֵיין אוֹדֶה" בצפון הרחוק של יוטלנד, חלק מעיריית פרֶדריקסהָאוּן בצפון דנמרק, 108 קילומטרים צפונית־מזרחית לאולבורג. נמל סקיין הוא נמל הדיג העיקרי של דנמרק ויש בו גם ענף תיירות משגשג, המושך אליו 2 מיליון אנשים בשנה.

היסטוריה
--------

הכנסייה מכוסת החול, כנסייה סמוכה לסקיין
במאה ה-17 סבל הדיג מירידה במחיר הדגים. זמן קצר לאחר תחילת מלחמת תורסטנסון הגיע הצבא השוודי לסקיין בינואר 1644, ובזז את העיר. בשנת 1775 הצטברות של חול שנסחף הקשתה על הגישה לכנסיית סנט לורנס, והובילה לבסוף לסגירתה ולהריסה חלקית בשנת 1795. החפצים נמכרו במכירה פומבית בשנת 1810. כנסיית סנט לורנס הוחלפה על ידי כנסיית סקיין, שהושלמה בשנת 1841 ועוצבה מחדש בסגנון המקומי על ידי אולריק פלסנר בשנת 1910.

הנס כריסטיאן אנדרסן ביקר בעיר בשנת 1859. במהלך שהותו במלון ברנדומס נולדה הציירת לעתיד אנה אנצ'ר, בתו של שומר הפונדק. בשנת 1871 הגיעו לסקיין הסופר הולגר דרכמן והציירים פריץ תאולוב וקארל מדסן, הראשונים ממושבת האמנים שהתפרסמה כ"ציירי סקיין". אחריהם הגיעו קרל לוצ'ר בשנת 1872, מייקל אנצ'ר בשנת 1874 ופדר סברין קרויאר בשנת 1882.

מלון ברנדומס

גאוגרפיה
--------

נוף של סקיין מצפון
מפת רחוב של האזור הראשי של סקיין.
סקיין היא העיירה הצפונית ביותר של דנמרק, שנמצאת 41 קילומטרים (25 מיל) צפונית לפרדריקסהאון, 108 קילומטרים (67 מיל) צפונית-מזרחית לאולבורג, ו-226 קילומטרים (140 מיל) צפונית-מזרחית לאורהוס. שמה לקוח משמו של חצי האי שבין הים הצפוני ומיצרי דנמרק. האזורים העתיקים ביותר שוכנים לאורך החוף הדרומי. סקיין העתיקה (Gammel Skagen), הידוע גם בשם Højen, ממוקמת ליד "Nordstrand" בצד המערבי. ווסטרבי ואוסטרבי ידועות בבקתות הדייגים הקטנות שלהן וברחובות הצרים שלהם.

אקלים
-----

סקיין מוקפת על ידי הים משלושה כיוונים, ויש בה אקלים ימי קריר. סקיין היא העיירה הכי שמשית של דנמרק עם ממוצע של 233 שעות שמש בחודש יולי.

דמוגרפיה
--------

אוכלוסיית סקיין גדלה ברובה בהתמדה והגיעה לשיא של 14,050 איש בשנת 1980, אולם הייתה ירידה ניכרת במאה ה-21. בשנת 1672 הייתה אוכלוסיית סקיין 1,004, ובשנת 1781 היא ירדה ל 650. אוכלוסייתה ב-1801 הייתה 834 והחלה לגדול משמעותית בעשורים שלאחר מכן, והגיעה ל-1,052 איש בשנת 1824 ועלתה ל־1,632 עד שנת 1840. בשנת 1850 היא צנח ל-1,400, לאחר מכן שוב החל לצמוח בהתמדה. בשנות האלפיים, האוכלוסייה בסקגן הראתה ירידה ניכרת, ונפלה מ-12,213 בשנת 2003 ל-8,088 תושבים בשנת 2017.

ערים תאומות
-----------

סקיין היא עיר תאומה של:

* מלזיהמלזיה צ'נדריאנג, מלזיה
* נורווגיהנורווגיה פארסונד, נורווגיה
* שוודיהשוודיה קריסטינהאמן, שוודיה
* הרפובליקה העממית של סיןהרפובליקה העממית של סין צ'ינגדאו, הרפובליקה העממית של סין
* פינלנדפינלנד סייניוקי, פינלנד
* גרינלנדגרינלנד סיסימיוט, גרינלנד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סקיין** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סקיין (בדנית) (בדנית)
* סקיין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007561793805171
* GND: 4194696-0
* LCCN: n79059205
* MusicBrainz: a6a048ae-3bef-41ca-9b17-1db2b904ee1c
* NARA: 10044962
* VIAF: 151257299
* WorldCat (עם VIAF): 151257299

 |
**לרוויקיט** הוא סלע פלוטוני סוג של מונזוניט, והוא הסלע הלאומי של נורווגיה.

הלרוויקיט הוא למעשה סוג של סיאניט, שנקרא על שם העיירה הנורווגית לרוויק, שבסביבתה הוא מצוי.

ייחודו של הסלע הוא צבעו הכהה, המשלב גבישים גדולים בהירים ונוצצים ולכן הוא מבוקש ביותר בתעשיית האריחים. אריחים המיוצרים מלרוויקיט מלוטש, נמכרים בעולם תחת השם המסחרי "blue perl granite" (גרניט פנינה כחולה), למרות שכאמור, אין מדובר בגרניט.

גאולוגיה ופטרולוגיה
-------------------

הסלע הוא פנריטי ופגמטיטי ומצוי בכמויות משמעותיות רק בשטח שמכונה שדה אוסלו שהוא אזור ברוחב כשבעים קילומטר ובאורך של פחות מחמישים קילומטר. הסלע מכיל בעיקר פלגיוקלז ואורתוקלז אליהם נספחים מינראליים מישנים אופייניים למאגמות פלוטוניות כמו אוליבין ואוגיט. ישנן לעיתים גם כמויות קטנות של קוורץ.

בשנים האחרונות נמצא לרוויקיט גם בדרום אונטריו בקנדה.

שימוש מסחרי
-----------

אריחי לרוויקיט ולוחות לרוויקיט הם המוצר הנפוץ ביותר בתעשיית האבן הנורווגית. אריחים אלו מבוקשים לחיפוי מבנים בעיקר בצפון אירופה, וזאת בגלל המראה האופייני של כתמים כסופים על רקע כהה.

אריחי לרוויקיט בחיפוי טרמינל הנוסעים בשדה התעופה שיפהול בהולנד
בקטלוגים של סוחרי האריחים מכונה הלרוויקיט בשם "גרניט פנינה כחולה" למרות שאינו גרניט, אינו כחול ואין לו קשר לפנינים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לרוויקיט** בוויקישיתוף
"**אתם זוכרים את השירים**" הוא שיר שכתב יהונתן גפן, והלחין וביצע חנן יובל. השיר יצא לאור בשנת 1974.

רקע
---

השיר פורסם על ידי יהונתן גפן במדורו "הצד הרביעי של המטבע" במוסף סוף השבוע של העיתון מעריב ב-15 בפברואר 1974. השיר נכתב על רקע מלחמת יום הכיפורים והוקדש לילדי נהלל, מושב עובדים בו נולד גפן ואשר שבעה מבניו נפלו במלחמה. חנן יובל נחשף אל השיר ובעודו שוהה בסיני במסגרת צוות הווי ובידור, החליט להלחינו. במקור השיר כולל תשעה בתים (הבית העשירי זהה לבית הראשון), אך שלושה מהם אינם כלולים בגרסת חנן יובל. 

תחילה, יובל ביצע את השיר בעיקר בהופעות מול חיילים, וכן בשידור מופע זמר על משחתת באילת. לדברי יובל, בשלב ראשון השיר לא נחל הצלחה. לקראת סוף שנת 1974 הוציא יובל את אלבומו הראשון, שנשא את שמו. השיר הוקלט לכבוד האלבום, והופיע בגרסה נוספת גם באלבומו השלישי של יובל שיצא לאור בשנת 1977 ונשא את השם "אתם זוכרים את השירים".

יובל סיפר על השיר: 

> "זה שיר שמדבר על נוסטלגיה, שיר שמסכם את המלחמה ובכלל את ישראל במשפט פשוט לכאורה: 'הכל היה כל כך פשוט – לשיר, לחיות ולא למות'. אם ב-67 נולדו המון שירים של ישראליות זקופה ('אנחנו נעבור במצרי טיראן', 'נאצר מחכה לרבין'), שירים של אופוריה וגאווה, בשנת 73' לא הייתה סיבה לשמוח, הייתה התפכחות מתוך שבר עמוק וכאב"
> 
> 

בשנת 2008 ביצע פבלו רוזנברג חידוש לשיר במסגרת פרויקט עבודה עברית. באלבומם של יהודית ויעקב רביץ "יהוּדִית ויַעקֹב, שירים מהבית" משנת 2010 נכללת גרסת כיסוי נוספת לשיר.

קישורים חיצוניים
----------------

* יהונתן גפן, הצד הרביעי של המטבע, מעריב, 15 בפברואר 1974
* חנן יובל - אתם זוכרים את השירים, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 2:50)
* מילות השיר "אתם זוכרים את השירים", באתר שירונט
* מידע על אתם זוכרים את השירים בקטלוג הספרייה הלאומית
* לירון הלברייך, אתם זוכרים את השירים: שיר הפוסט-טראומה של יהונתן גפן, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 23.4.2023
* מידע על היצירה "אתם זוכרים את השירים" באתר מיוזיק בריינז

הערות שוליים
------------

1. ↑  איתמר זהר, "אתם זוכרים את השירים": השיר שפורסם בזמן מלחמת יום כיפור נולד בכלל על אדמת מצרים, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2017
2. ↑  מרב יודילוביץ', שירים של פחד וכאב, באתר ynet, 5 באוקטובר 2003

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 5cf5e60e-0ea4-43af-92cf-d2df8e2b2962

 |
**מונח מטרייה** הוא ביטוי או תיאור המשמש לכינוי קטגוריה רחבה של רעיונות, דברים, או תופעות שונות שיש להם דמיון או קשר מסוים. מונחים מטרייה מאפשרים לדון בקבוצה רחבה של נושאים תחת מונח אחד כללי, מה שמקל על התקשורת וההבנה במגוון תחומים, כולל מדע, חברה, אמנות, ועוד. לעיתים, שימוש במונח מטרייה עשוי להיות גם גורם לחוסר דיוק או להכללת יתר, מאחר שהוא מכליל תתי-קטגוריות ונושאים עדינים תחת כותרת אחת.

תכלית
-----

התכלית העיקרית של מונחי מטרייה היא לאפשר דיון רחב יותר ולהקל על התקשורת בין אנשים מתחומים שונים. הם מסייעים בהבנה ובניתוח של תופעות מורכבות על ידי סינתוז של רעיונות רבים תחת מסגרת כוללת אחת. בנוסף, הם יכולים לעזור לזהות ולהבין קשרים ודמיונות בין תופעות שונות.

דוגמאות לשימוש
--------------

* במדע, מונחי מטרייה נפוצים בתחומים כמו ביולוגיה (למשל, "יונקים") וכימיה (למשל, "חומצות"). הם מאפשרים דיון ומחקר של קבוצות רחבות של תופעות תחת כותרת אחת.
* בתחום החברתי והתרבותי, מונחים כמו "מוזיקת פופ" או "זכויות אדם" מספקים אפשרות לדון בקבוצות רחבות של תופעות ורעיונות.
* בטכנולוגיה בינה מלאכותית מכלילים מגוון רחב של טכנולוגיות ויישומים תחת מונח אחד.
* בדיווחי החדשות מיליציות פרו-איראניות היא דוגמא לאיגוד רשימה של ארגוני טרור תחת מכנה משותף של תמיכה איראנית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Dictionary.com | Meanings & Definitions of English Words, Dictionary.com (באנגלית)
**אברהים ביי אל-ח'ליל** (1877 - 4 בספטמבר 1937) היה ראש עיריית חיפה בשנים 1911–1913.

ביוגרפיה
--------

אל-ח'ליל היה בנו של מוסטפא פאשה אל-ח'ליל, שכיהן אף הוא כראש עיריית חיפה. הוא היה בן למשפחת אל-ח'ליל שהייתה משפחה מוסלמית עתירת נכסים בעלת בית מפואר בעיר התחתית ברחוב חמאם אל-פאשה שנקרא על שם אביו. הבית קיים עד היום ונקרא בית אל-פאשה.

היה חבר ב"אגודת הצעירים המוסלמים" וכן היה ראש הווקף המוסלמי בחיפה וחבר במפלגת ההגנה הלאומית בהנהגת משפחת נשאשיבי. לאחר רצח ידידו חאג' חליל טהא נעתר לבקשת ערביי חיפה וקיבל על עצמו את נשיאות האגודה המוסלמית בחיפה. במסגרת תפקידו פיקח על כספי הווקף. במסגרת תפקידו הוציא את כספי הווקף מהבנק הערבי והעבירם לבנק ברקליס, בנוסף דרש מהמופתי למסור דוח מפורט על כספי הווקף שנמצאו ברשותו. בחודש אוגוסט 1937, קצת לפני הרצחו קיבל איומים על חייו במכתבים שהיו חתומים על ידי כנופיית היד השחורה, אבל הוא לא התייחס אליהם. בתקופת המרד הערבי הגדול התנגד למעשי הטרור ולשביתה שהונהגו על ידי המופתי של ירושלים חאג' אמין אל-חוסייני. בשל פעולתו כנגד המופתי הוא נרצח על ידי שליחי המופתי.

הרצח התרחש בשבת בבוקר בשעה 08:15 ברחוב חמאם אל-פאשא בקרבת ביתו. אל-ח'ליל ישב בחברת ידידו אחמד מרד מזכיר האגודה המוסלמית בחיפה. הרצח אירע על ידי שני ערבים שהיו לבושים ככפריים, הם ירו לעברו חמש יריות, כדור אחד פגע בזרועו והשני בחזהו. הרוצחים הצליחו להימלט מהמקום. מסע הלוויה של אל-ח'ליל התחיל בביתו, ארונו הועבר למסגד אל-ג'רינה ומשם לחלקת הקבורה של המשפחה הנמצאת מול כיכר פייסל. במסע השתתפו אלפי אנשים כולל נכבדים מכל העדות בחיפה.

בישיבת מועצת העירייה שהתקיימה ב-14 בספטמבר לאחר הרצח הציע דוד הכהן לשנות את שמו של הרחוב שנקרא על שם אביו ולקרוא לו על שמו, ההצעה אושרה בישיבה אבל מעולם לא מומשה.

לקריאה נוספת
------------

|  |  |
| --- | --- |
| פורטלפורטל | **ראו גם פורטל חיפה** |

* שרה ומאיר אהרוני, **אישים ומעשים בחיפה והסביבה**, 1993.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הד רצח אברהים חליל, דבר, 4 בנובמבר 1937
2. ↑  נרצח אברהים ביי חליל, דבר, 5 בספטמבר 1937
3. ↑  לווייתו של אברהים חליל, דבר, 5 בספטמבר 1937
4. ↑  בעיריית חיפה, דבר, 16 בספטמבר 1937
5. ↑  תמיר גורן, "מתן שמות לרחובות העיר בתקופת המנדט הבריטי", **חיפה**, ביטאון העמותה לתולדות חיפה, גיליון 4, 2006, עמ' 8.

| ראשי עיריית חיפה  |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **האימפריה העות'מאניתהאימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית** | נג'יב אפנדי אל-יאסין | אחמד אפנדי ג'לבי | מוסטפא בר אל-סאלח | מוסטפא פאשה אל-ח'ליל | ג'אמל צאדק | רפעאת אל-צאלח | אברהים אל-ח'ליל | חסן שוכרי |  |  |  |
| 1873–1877 | 1877–1881 | 1881–1884 | 1885–1903 | 1904–1910 | 1910–1911 | 1911–1913 | 1914–1917 |  |  |  |
| **המנדט הבריטיהמנדט הבריטי המנדט הבריטי** | חסן שוכרי | עבד אל-רחמן אל-חאג' | חסן שוכרי | שבתי לוי |  |  |  |  |  |  |  |
| 1917–1920 | 1920–1927 | 1927–1940 | 1940–1948 |  |  |  |  |  |  |  |
| **ישראלישראל מדינת ישראל** | שבתי לוי | אבא חושי | משה פלימן | יוסף אלמוגי | ירוחם צייזל | אריה גוראל | עמרם מצנע | גיורא פישר (בפועל) | יונה יהב | עינת קליש רותם | יונה יהב |
| 1948–1951 | 1951–1969 | 1969–1973 | 1974–1975 | 1975–1978 | 1978–1993 | 1993–2003 | 2003 | 2003–2018 | 2018–2024 | 2024–הווה |

 |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 3142151717057113900009
* WorldCat: viaf-3142151717057113900009

 |
**הליוס** (באנגלית:**Helios 1/Helios 2**) הוא שמם של זוג גשושיות לחקר השמש. זו הייתה משימה משותפת של המרכז הגרמני לחקר החלל ונאס"א. הגשושיות שוגרו לחלל בשנת 1974 ו-1976 יפעלו מספר שנים.

תיאור המשימה
------------

הגשושיות נבנו כפרויקט משותף כאשר המרכז הגרמני לחקר החלל מימן כ-70% מהפרויקט והיתר היה במימון של נאס"א. הגשושיות נבנו בגרמניה והיו הגשושיות הראשונות שעזבו מסלול סביב כדור הארץ ונבנו מחוץ לארצות הברית או ברית המועצות.

משקל הגשושיות היה כ-370 ק"ג. על הגשושית היה מותקן פאנל סולארי שסיפק 240 ו"ט. הבעיה המרכזית הייתה להבטיח קירור הפאנל ומערכות הגשושית בזמן התקרבות לשמש. ללא נקיטת פעולות מיוחדות הטמפרטורה הייתה צפויה להגיע ל-370 מעלות. היה צורך להגביל אותה ל-165 מעלות בלבד.

מערכות תקשורת של הגשושיות איפשרו קשר עם תחנות קרקע של נאס"א.

על הגשושיות הותקנה מערכת ממוחשבת שהייתה יכולה לקלוט 256 פקודות. היקף זיכרון מחשב היה 500 קילובייט (היקף גדול לטכנולוגיה שהייתה נגישה באותה תקופה). שימוש בזיכרון זה היה נחוץ במיוחד בזמן התקבצות.

על הגשושיות הותקנו 10 מכשירים מדעים בתחומים שונים.

במהלך פעילותם התקבלו נתונים רבים על פעילות השמש.

מסלול הגשושית

הליוס 1
-------

הגשושית שוגרה ב-10 בדצמבר 1974 מכן שיגור מס' 41 בנמל החלל קייפ קנוורל בעזרת משגר מדגם טיטן 3E.

לאחר 192 ימים של טיסה הגשושית התייצבה במסלול המיועד. בפברואר 1975 היא עברה קרוב לשמש וטמפרטורה בחלקים מסוימים הגיע ל-127 מעלות. בהתקרבות השנייה ב-21 בספטמבר הטמפרטורה הגיעה ל-132 מעלות וחלק מהמכשירים נפגעו. ב-17 באפריל 1976 היא עברה במרחק 43.432 מיליון ק"מ מהשמש בלבד.

הגשושית פעלה כ-10 שנים. הקשר האחרון היה ב-10 בפברואר 1986.

הליוס 2
-------

הגשושית שוגרה ב-15 בינואר 1976 מכן שיגור 41 בנמל החלל קייפ קנוורל בעזרת משגר מדגם טיטן 3E. על בסיס הניסיון שנצבר בגשושית בוצעו מספר שיפורים.

לאחר 187 ימים של טיסה הגשושית התייצבה במסלול המיועד. בפברואר 1975 היא עברה קרוב לשמש וטמפרטורה בחלקים מסוימים לטמפרטורה גבוהה מזו שנרשמה בגשושית "הליוס 1" ב-10 מעלות. בהתקרבות השנייה ב-21 בספטמבר היא עברה במרחק 46.500 מיליון ק"מ מהשמש בלבד.

הגשושית פעלה כ-4 שנים. הקשר האחרון היה ב-3 במרץ 1980.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הליוס** בוויקישיתוף
* תיאור משימה באתר מכון מקס פלנק
* תיאור גשושית הליוס 1 באתר נאס"א
* תיאור גשושית הליוס 2 באתר נאס"א