recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**גרמאניה אינפריור** (בלטינית: **Germania Inferior**; בעברית: **גרמניה תחתית**) הייתה פרובינקיה רומית שהשתרעה משמאל לריין באזור שהיום כולל את נורדריין-וסטפאליה ואת דרום ומערב הולנד. היישובים העיקריים בפרובינקיה היו קסטרה וטרה, קולוניה אולפיה טריינה, הירלן, ניימיכן, טונגרן, אוטרכט, בון וקלן שהייתה בירת הפרובינקיה. השם גרמאניה אינפריור מבדיל את הפרובינקיה הנמצאת במורד הריין מהפרובינקיה גרמאניה סופריור הנמצאת במעלה הריין.

שטחי גרמאניה אינפריור נכבשו על ידי יוליוס קיסר בשנת 58 לפנה"ס. השבט האבורוני שישב באזור מרד בשנת 57 לפנה"ס והצליח להשמיד לגיון רומאי שהוצב באזור. יוליוס קיסר חזר לאזור, השמיד את השבט האבורוני והפך את הארץ לשממה. בשנים 38–39 לפנה"ס, מרקוס ויפסניוס אגריפה, יד ימינו של אוקטבינוס ומושל גאליה נארבוננסיס באותו זמן, נלחם באזור ביחד עם היוביאנים כנגד הסוביאנים ויישב את היוביאנים באזורי גרמאניה אינפריור השוממה. היוביאנים בנו באזור עיר בשם ארא-יוביארום, היא קלן. חלק מהצ'אטים שהתגוררו ממזרח לריין ותמכו ברומאים גורשו ממקום מושבם ויושבו גם הם על ידי אגריפס באזור גרמאניה אינפריור. בני צ'אטי אלו התמזגו עם הבטאווים בחלק הצפוני של גרמאניה אינפריור. בשנת 27 לפני הספירה הכליל אוגוסטוס קיסר את האזור בתוך פרובינקיית גאליה בלגיקה.

בשנים הבאות הוצבו יחידות צבא רבות באזורי גרמניה עילית ותחתית במסגרת ההגנה מפני השבטים הגרמאניים ומסעות כיבוש בגרמאניה. אולם משנת 16 לספירה החליט טיבריוס להפסיק את הלחימה נגד השבטים הגרמאניים. בשנת 28 לספירה מרדו הפריזיאנים והצ'אוקי, ואף שהוכנעו החליט טיבריוס לוותר על השטחים שבהם ישבו מעבר לריין.

בשנים 69–70 לספירה, במקביל למרד הגדול ביהודה, התרחש באזור המרד הבטאווי אשר הצליח בהתחלה בהשמדת ארבעה לגיונות רומיים, אך הסתיים בתבוסה ובהצבת לגיון קבוע בשטח גרמאניה אינפריור. בסביבות שנת 90 לספירה, הקיסר דומיטיאנוס ארגן מחדש את פרובינקיית גאליה בלגיקה וחילק אותה בין אזור אזרחי לאזור צבאי. האזור הצפוני מערבי של הפרובינקיה הפך לפרובינקית גרמאניה אינפריור.

החל משנת 350 השתלטו הפרנקים על האזור ובשנת 406 חדרו אליו שבטים גרמניים שהביאו לקיצה של הפרובינקיה הרומית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרובינקיה גרמאניה אינפריור** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Germania inferior, conquest and defeat
2. ↑  Mary T. Boatwright, Daniel J. Gargola and Richard J. A. Talbert. A Brief History of the Romans (New York: Oxford University Press, 2006), p. 224.

| הפרובינקיות של האימפריה הרומית בשיאה |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אוסרואנה • אכאיה • אלפס מרטימה • אלפס פנינה • אלפס קוטיאה • אסיה • אפירוס • אפריקה • ארמניה תחתית • ביתיניה • בלארראה • בריטניה • גאליה אקוויטניה • גאליה בלגיקה • גאליה לוגדוננסיס • גאליה נארבוננסיס • גלטיה • גרמאניה אינפריור • גרמאניה סופריור • דלמטיה • דאקיה • היספניה בייטיקה • היספניה טארקוננסיס • יודיאה (יהודה) • כרתים וקירנאיקה • לוסיטניה • ליאקוניה • ליקיה • מאוריטניה • מואסיה • מוקדון • מסופוטמיה • מצרים • נומידיה • נוריקום • סופנה • סוריה • סוריה פיניקיה • סוריה פלשתינה • סיקיליה • סרדיניה וקורסיקה • ערביה • פאנוניה • פונטוס • פיסידיה • פמפיליה • קיליקיה • קפדוקיה • קפריסין • רייטיה • תראקיה |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4107441-5

 |
**ארתור נורי אויאקאווה מריאנו** (בפורטוגזית: **Arthur Nory Oyakawa Mariano**; נולד ב-18 בספטמבר 1993) הוא מתעמל ברזילאי, זוכה מדליית הארד בתרגיל הקרקע בהתעמלות באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).

ביוגרפיה
--------

מריאנו נולד וגדל בקמפינאס. בשנת 2011 היה חבר בנבחרת הברזילאית שזכתה במדליית הזהב באליפות דרום אמריקה בהתעמלות שנערכו בסנטיאגו דה צ'ילה. שנה מאוחר יותר שחזר את ההישג באליפות דרום אמריקה שנערכה ברוסאריו, וגם זכה במדליות אישיות: מדליית זהב בתרגיל הקרקע ומדליות ארד בתרגילי הקפיצות וסוס הסמוכות. באולימפיאדת לונדון (2012) העפיל עם הנבחרת הברזילאית לשלב הגמר, וסיים עמה במקום השישי. במקצים האישיים לא הצליח להעפיל לשלב הגמר, אך סיים במקום ה-12 בתרגיל הקרקע.

בשנת 2014 זכה במדליית כסף עם הנבחרת הברזילאית במשחקי דרום אמריקה שנערכו בסנטיאגו דה צ'ילה, ובאליפות העולם שנערכה באותה שנה בנאנינג סיים עם הנבחרת במקום השישי. ב-2015 זכה במדליית כסף נוספת עם הנבחרת, במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בטורונטו. באליפות העולם שנערכה באותה שנה בגלאזגו סיים במקום הרביעי בתרגיל המתח ובמקום ה-12 בקרב-רב, וכן סיים במקום השמיני עם הנבחרת הברזילאית.

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) רשם מריאנו את הישג השיא שלו, כשזכה במדליית הארד בתרגיל הקרקע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארתור מריאנו** בוויקישיתוף
* ארתור מריאנו, ברשת החברתית פייסבוק
* ארתור מריאנו, ברשת החברתית טוויטר
* ארתור מריאנו, ברשת החברתית אינסטגרם
* ארתור מריאנו, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* ארתור מריאנו, באתר olympedia.org
* ארתור מריאנו, באתר התאחדות ההתעמלות הבין-לאומית
* ארתור מריאנו באתר אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו
* ארתור מריאנו באתר הוועד האולימפי הברזילאי (בפורטוגזית)
**משתמטים מעבודה** (בגרמנית: **Arbeitsscheu**, אָרְבַּייטְסְשוֹי) הוא מושג שתיאר בתקופת גרמניה הנאצית תת-קטגוריה של קטגוריית האסירים ה"א-סוציאלים" (A-Sozial) שהוספה בשנת 1938 למערכת המושגים של המפלגה הנאצית. 

אסירים יהודים נכים במחנה בוכנוואלד בשנת 1938 מסומנים במשולש שחור
אסירים שנכלאו במחנות הריכוז בהתאם לקטגוריה זו סומנו במשולש שחור.
בתקופת שלטון המפלגה הנאצית נערכו קמפיינים רבים עבור התושבים הגרמנים ותושבי המדינות שנכבשו על ידי גרמניה שקראו להם להתייצב בלשכות התעסוקה ולקבל עבודה. 

ב-26 בינואר 1938 קרא היינריך הימלר לגסטפו לערוך פעולות "לכליאה של כל הגברים הכשירים לעבודה שדחו שתי הצעות עבודה שהוצעו להם ללא הצגת סיבה הולמת, או כאלו שלקחו את הצעות העבודה אך לאחר זמן קצר ללא סיבה מבוססת נטשו את המשרה". בהגדרת הא-סוציאלים נכללו גם מפגרים, חולי נפש, אלכוהוליסטים, חסרי בית, קבצנים, זונות וחלק מן האנרכיסטים.

מקורות
------

* הספר Konzentrationslager Buchenwald 1937-1945, Begleitband zur ständigen historischen Ausstellung עמודים 72-73, בעריכת ד"ר הארי שטיין, Wallstein Verlag 2010

ראו גם
------

* סימון אסירים במחנות ריכוז נאציים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משתמטים מעבודה** בוויקישיתוף
**ארתור לונדון** (1 בפברואר 1915 – 8 בנובמבר 1986) היה מנהיג קומוניסטי צ'כוסלובקי ממוצא יהודי. עמד לדין במשפטי פראג ונידון למאסר. משפטי פראג היו סדרה של משפטי ראווה שנערכו בסוף 1952 בפראג בהשראתו של סטלין, ונועדו לבצר את שלטונו בארצות הגוש הקומוניסטי. לונדון פרסם ספר בשם "ההודאה" (L'Aveu) על המשפט שהיה לבסיס לסרט דוקומנטרי.

קורות חיים
----------

לונדון נולד באוסטרבה למשפחה יהודית. בשנת 1937 הוא התנדב להילחם במלחמת האזרחים בספרד במסגרת הבריגדות הבינלאומיות. לאחר ניצחונו של פרנקו עבר לצרפת. במלחמת העולם השנייה נתפס על ידי הנאצים ונשלח למאוטהאוזן. בסיום המלחמה עבר לשווייץ אך עבר במהרה לפראג בה היה חבר מרכזי במפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית. סמוך לאחר תפיסת השלטון על ידי הקומוניסטים בשנת 1948 נתמנה לסגן שר החוץ. בשנת 1951 נעצר על ידי השלטונות ובמשך מעל שנה הוחזק בכלא, עונה והושפל כדי להביאו להודות בפשעים שיוחסו לו. ב-20 בנובמבר 1952 היה אחד מ-14 נאשמי משפטי פראג שהואשמו בריגול ובגידה במסגרת קשר של הציונות עם הטיטואיזם והאימפריאליזם המערבי. 

במהלך המשפט הודה בפשעים שיוחסו לו ובין השאר אמר שבהוראת רודולף סלנסקי החדיר סוכנים ציונים, טרוצקיסטים ולאומנים בורגניים שונים למשרד החוץ. 

אשתו כתבה מכתב בו נאמר: "לאחר שנאסר בעלי חשבתי ... שהוא נפל קורבן למזימות בוגדים ... כשקראתי את כתב האשמה נתבדתה תקוותי: בעלי לא היה קרבן אלא בוגד במפלגתו, בוגד במולדתו ... בשעת המלחמה היה אבי אומר: מוטב מת במשפחה מאשר בוגד ... יחד עם כל האנשים ההגונים מצהירה אני שבוגדים אלו שאתם חורצים את דינם בפראג מן הדין שיקבלו עונש כפי המגיע להם".

באפריל 1956 זכה לונדון לטיהור שמו מידי השלטונות הצ'כוסלובקים ושוחרר מהכלא.

בשנת 1963 היגר עם אשתו לצרפת. התגורר בפריז, שם נפטר בשנת 1986.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארתור לונדון** בוויקישיתוף
* ישראל נוימן, הודאתו של ארתור לונדון, דבר, 4 באפריל 1969
* ארתור לונדון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ארתור לונדון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  י. פס, בשולי הדברים - השלושה, דבר, 10 באפריל 1956. 10 באפריל 1956
2. ↑  יוסף קרוק, הדרמה של פועלי פריס, דבר, 20 ביוני 1958. 20 ביוני 1958
3. ↑  טוהרו שלושה מאנשי סלאנסקי, דבר, 4 באפריל 1956

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007281703805171
* BNE: XX880023
* BnF: cb11913282h (data)
* CANTIC: a10280959
* GND: 119004364
* ISNI: 0000 0001 0865 826X
* LCCN: no93019807
* NKC: jk01072378
* NTA: 072549858
* SUDOC: 026993570
* VIAF: 5664073
* WorldCat: lccn-no93019807

 |
**קאיוס** (בלטינית: **Caius**), או **גאיוס**, כיהן כאפיפיור בין 17 בדצמבר 283 ל-22 באפריל 296. קאיוס היה בנו של אדם בשם גאיוס, או (על פי גרסתה של סוזנה מקונקורדיוס), היה קרוב של הקיסר דיוקלטיאנוס. הוא יליד העיר סלונה (ליד ספליט).

מעט ידוע אודותיו, למעט המופיע בליבר פונטיפיקליס. לפי המסורת הנוצרית, קאיוס הטביל את הגברים והנשים שהומרו לנצרות על-ידי טיבריוס הקדוש וקאסטולוס. עוד מסופר כי הוא מצא מקלט בקטקומבות של רומא, ומת כמרטיר.

קברו נמצא בקטקומבות של קליקסטוס הראשון ובתוכו נמצאה גם הטבעת, עימה נהג לטבוע חתימה על מכתביו.

יום הקדוש שלו הוא 22 באפריל, יחד עם סוטריוס. קאיוס הקדוש מתואר כנושא את כתר האפיפיור עם נראוס הקדוש. הוא נחשב לקדוש בדלמאטיה ובוונציה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קאיוס** בוויקישיתוף
* קאיוס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* קאיוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**אאוטיכיאנוס** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**מרקלינוס** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007397419605171
* BIBSYS: 90936639
* GND: 118921363
* ISNI: 0000 0000 5096 1185
* LCCN: nr91009373
* NKC: skuk0001932
* NLA: 53004815
* SUDOC: 16843105X
* Trove: 1533102
* VcBA: 495/25088
* VIAF: 24453849
* WorldCat: lccn-nr91009373

 |
עמוד השער של המהדורה מ-1749 של הספר.
**פרוטוגאיה** (Protogaea) הוא חיבורו המרכזי של גוטפריד לייבניץ על גאולוגיה והיסטוריה של הטבע. לייבניץ ראה בו מעיין הקדמה לחיבור עתידי שתכנן לכתוב על ההיסטוריה של בית הנובר, ועל כן לא פרסמו במלואו בימי חייו. בעוד שלייבניץ חיבר אותו בשנים 1693 - 1691, הוא פורסם במלואו רק כמעט כשישים שנה מאוחר יותר, ב-1749. עבודה זאת מילאה תפקיד חשוב בהתפתחות מדעי כדור הארץ במאה ה-18, הן בזכות הטיעונים המדעיים שלה (שלעיתים קרובות היו ספקולטיביים באופיים), והן בזכות המתודולוגיה שהציגה - לייבניץ קיבץ בה ממצאים רבים על התהליכים שעיצבו את כדור הארץ. משום שהתייחס למאובנים כאל "מסמכים היסטוריים של הטבע" - מהם ניתן ללמוד רבות על מאורעות העבר, היה לעבודה זאת תפקיד חשוב גם במיסוד מדע הפלאונטולוגיה.

תוכני הספר
----------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
בחיבור שטח לייבניץ את השקפותיו על ההיסטוריה של כדור הארץ החל מראשית הופעתו, רגע שהוא כינה *consistentior status*. לייבניץ טען שבראשיתו היה כדור הארץ גוף מותך וכוכב בוהק לכל דבר (במובן שהוא מייצר את אורו בעצמו). חומו של הגוף המותך הזה פחת בחלוף הזמן, ועם התקררותו התמצקו בהדרגה השכבות החיצוניות של הכוכב. "חומרים מזוגגים" - סלעים וחולות נוצרו בשלהי שלב ההיתוך הראשוני הזה, ומהם נבנתה קליפת כדור הארץ. תוך דבקות בסדר כרונולוגי הגיוני של ציר הזמן הגאולוגי, לייבניץ קיבץ לאחר מכן תצפיות והשערות רבות על היווצרות כדור הארץ ותוואי הקרקע, ושזרם לכדי טיעונים ספקולטיביים על מקורותיהם של הרים, הרי געש ומעיינות. הוא הרהר על היווצרותם של סלעים ומלחים ועל הקטלוג של מינרלים. הוא זיהה נכונה את המאובנים שנמצאו באזורים שונים בעולם כשאריות אורגניות של יצורים חיים. לייבניץ תרם בו גם תרומה מוקדמת חשובה לתחום הפטרולוגיה (תת-תחום של גאולוגיה העוסק בחקר הסלעים) כשעשה את האבחנה היסודית בין סלעי יסוד (igneous rock), סלעים מותמרים (metamorphic rocks), וסלעי משקע (Sedimentary rock).

מבחינה מתודולוגית, שיטות קבלת המסקנות והטיעונים של לייבניץ נשענים במידה רבה על ניסיונו הרב במכרות הרי הארץ. בין היתר מתאר לייבניץ באחת מפסקאות הספר את שיטת הסטרטיגרפיה.
**וסילי שלבוביץ' קווצ'נטירדזה** (בגאורגית: ვასილ შალვას ძე კვაჭანტირაძე וְאָסִיל שָׁלֵּוַוס-דְּזֶה קְוַוצָּ'נְטִירַדזָה, ברוסית: Василий Шалвович Квачантирадзе, ‏ 4 בינואר 1907 - 9 בפברואר 1950) היה הצלף היעיל ביותר של ברית המועצות במלחמת העולם השנייה. הוא הצטרף לשורות הצבא האדום בשנת 1941, והרג 215 קצינים וחיילים גרמניים בעת המערכה במדינות הבלטיות. במהלך מבצע בגרטיון בקיץ 1944 חיסל קווצ'נטירדזה עוד כ-300 חיילי אויב נוספים, וסך הכל נזקפו לזכותו 534 הריגות ודאיות במהלך המלחמה.

ביוגרפיה
--------

קווצ'נטירדזה נולד בכפר קוֹנְצְ'קָאתִי (גאו') בנפת אוזורגתי שבגאורגיה, בן למשפחת איכרים. עבד בחוות המשפחה וסייע לפרנסה עד שהצטרף למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, דרכה יכל לרכוש השכלה בתחום החקלאות. עם זאת, תוכניתו לנסוע למוסקבה ולפתח קריירה נגדעה עם פרוץ המלחמה.

בשנת 1941 התגייס קווצ'נטירדזה לצבא האדום. בתוך זמן קצר הוא הוכיח את עצמו והראה שיש לו פוטנציאל להיות צלף. הוא פעל בשיתוף פעולה עם צלף סובייטי בכיר נוסף בשם פיודור אוחלופקוב, ועד לתום המלחמה הגיע מניין החיסולים הכולל של שניהם ל-644 הרוגים. משנת 1941 ועד סיום המלחמה בשנת 1945, נזקפו לזכותו 534 צליפות מאושרות, 215 מהן הושגו במערכה במדינות הבלטיות. הוא התמקד בעיקר בהריגת קציני אויב, אך הרג גם חיילים רבים וצלפים אחרים. במהלך קרב אחד בבלארוס, כותרה יחידתו על ידי חיילים גרמנים, אך הוא הצליח לצלוף ולהרוג לבדו 60 חיילי אויב באמצעות ירי ממקומות מחבוא מוסווים. הודות לפעולותיו, לא הצליחו הגרמנים לכבוש את הכפר, שהיה בעל חשיבות צבאית רבה, ויחידת תגבורת סובייטית שהגיעה לזירה, הצליחה להדוף אותם ולהכריע את הקרב.

הודות להישגיו במלחמה זכה קווצ'נטירדזה לעיטור גיבור ברית המועצות, עיטור לנין, עיטור הדגל האדום (פעמיים), עיטור המלחמה הפטריוטית (פעמיים) ועיטור הכוכב האדום.

קווצ'נטירדזה פרש משירות בצבא האדום עם תום הלחימה, ולאחריה קיבל משרה של יו"ר קולחוז. הוא מת ב-9 בפברואר 1950 בגיל 43.

ראו גם
------

* סימו האוהא
* איוון סידורנקו
* מתהאוס הצנהאור
* וסילי זייצב

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ואסיל קווצ'נטירדזה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**קולובוס אדום זנזיברי** (שם מדעי: *Piliocolobus kirkii*) הוא מין של קולובוס אדום, אנדמי לאי זנזיבר. הקולובוס מצוי בסכנת הכחדה, ואוכלוסייתו נאמדת ב-1,000 עד 1,200 פרטים, מרביתם חיים בשמורת יער ג'וזאני.

מאפיינים
--------

גבו של קוף זה אדמדם-שחור, לאורך כתפיו וזרועותיו רצועה שחורה, ובטנו בהירה. פניו שחורות, למעט אפו ופיו, והן מוקפות בפרווה ארוכה יחסית, שצבעה לבן. זנבו הארוך משמש אותו לאיזון גופו בזמן התנועה. משקלו כ-8 ק"ג, והנקבות קטנות במעט מהזכרים.

להקות הקולובוס כוללות בין 30 ל-50 פרטים, מהם עד ארבעה זכרים, והיתר נקבות וגורים. הקולובוס נחשב ליצור חברתי, וחברי הלהקה נוהגים לאכול ביחד, לשחק, ולפלות כינים זה מזה. תקופת ההנקה ארוכה מאוד, והיא יכולה להימשך ארבע שנים. כל עוד מניקה האם, אין היא נכנסת להריון, ובשל כך קצב הריבוי הטבעי של הקולובוסים נמוך.

הקולובוס ניזון מעלים, מזרעים ומפרחים, והוא אחד מהמינים הבודדים שלא ניזונים מפירות בשלים, שכן אינו מסוגל לעכל את הסוכר המצוי בהם. עם זאת, הקולובוסים ניזונים מפירות בוסריים. במרוצת השנים הביא האדם לזנזיבר מיני עצים חדשים, שרמת החומציות בפירותיהם גבוהה. הקולובוס הסתגל אליהם, והוא מאזן את החומצות באמצעות אכילת פחם. 

בדרך כלל חי הקולובוס באזורים יבשים, אך לעיתים ניתן למצוא להקות גם ביערות מנגרובים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קולובוס אדום זנזיברי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* נדב לוי, "נורה אדומה", מסע אחר, פברואר 2008

הערות שוליים
------------

1. ↑  קולובוס אדום זנזיברי באתר הרשימה האדומה של IUCN

זוג קולובוסים מתנקים
**ואסילי ורשצ'אגין** (ברוסית: **Василий Верещагин**;‏ 13 בינואר 1835 – 22 באוקטובר 1909) היה צייר דיוקנאות, צייר היסטורי ומאייר רוסי.

ביוגרפיה
--------

אביו, פיוטר פרוקופוביץ' (1795–1843) וסבו, פרוקופי דנילוביץ' (1764–1811 לערך) היו ציירים. אחיו, פיוטר ורשצ'אגין ומיטרופן הפכו גם הם לציירים. שיעורי האמנות הראשונים שלו הוא קיבל מאביו בזמן שלמד בבתי הספר הציבוריים. הוא גם עבד עם סבו מצד אמו, צייר אייקונים מקומי בשם איבן באבין.

בשנת 1856, הוא נרשם לאקדמיה האימפריאלית לאמנויות ולמד אצל אלכסיי מרקוב. הוא נשאר שם שש שנים וזכה במדליית זהב על ציורו של "סופיה מליטא בחתונת בנה, וסילי העיוור".[2] מאוחר יותר, הודות למלגה מהאקדמיה, הוא הצליח ללמוד באירופה, במיוחד ברומא, שם העתיק את ציורי הציירים המפורסמים וזכה במדליית זהב בתערוכה הבינלאומית בפריז ב-1867.

עם שובו לסנט פטרסבורג ב-1869, הוא הציג שני ציורים גדולים עם מספר דיוקנאות וצבעי מים, ומונה לפרופסור להיסטוריה וציור דיוקנאות באקדמיה, תפקיד שמילא במשך עשרים שנה.[2] בשנה שלאחר מכן, הוא יצר עיטורים על נושאים משירה עממית רוסית בארמונו של הנסיך ולדימיר.

בשנת 1873, הוא קיבל מדליית זהב נוספת בתערוכת וינה, ועשה עבודות דקורטיביות נוספות בקתדרלת ישו המושיע (1875–1879) ובקתדרלה של קייב.

ב-1891 הוא הוציא לאור אלבום, ובו דיוקנאות של אנשים וסצנות בולטות מההיסטוריה, שהפך פופולרי מאוד.

לאחר שבריאותו החלה להתדרדר, הוא מסר ציורים רבים, וחלקם של אחיו פיוטר, ל"מוזיאון התעשייה והמדע" בפרם, במטרה ליצור שם מחלקה נפרדת לאמנות.

גלריה
-----

* לילה בגולגתא,1869לילה בגולגתא,1869
* ביקור אסיר, 1868ביקור אסיר, 1868
* נערה עם ענבים, 1865נערה עם ענבים, 1865

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ואסילי ורשצ'אגין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Верещагин, русские живописцы". Brockhaus and Efron Encyclopedic Dictionary: In 86 Volumes (82 Volumes and 4 Additional Volumes). St. Petersburg. 1890–1907
2. ↑  Верещагин Василий Петрович - Биография, www.biografija.ru

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2003104183
* RKD: 352162
* ULAN: 500177429
* VIAF: 9542387
* WorldCat: lccn-no2003104183

 |
מפת מידבא, בראשה עבר הירדן (המזרח), באמצעה ים המלח ובתחתיתה ארץ יהודה (המערב)
מפת הרפורד (בסגנון מפת אורביס טרארום), בה אסיה (מזרח המפה) למעלה, אירופה (צפון־מערב) למטה משמאל ואפריקה (דרום־מערב) למטה מימין
**אוריינטציה** היא מילה ממקור לטיני שמשמעויותיה המודרניות קשורות לכיוון. מקור המילה במילה הלטינית oriens שפירושה הוא זריחה וגם מזרח, ומכאן בשפות האירופיות משמעות המילה Orient היא מזרח. במפות קדומות היה המזרח הכיוון העיקרי שאליו כוונו בדרך כלל המפות, כלומר המזרח היה בראש המפה ושמות המקומות נכתבו בהתאם, כמו למשל במפת מידבא או מפת הרפורד ומפות אורביס טרארום רבות. על מנת להתאים את המפה לעולם, היה צריך לכוון אותה מזרחה, תהליך זה נקרא אוריינטציה. 

עם המצאת המצפן, תפס הצפון המגנטי את הבכורה ומפות כוונו אליו. כיום תהליך כיוון המפה נקרא בעברית הצפנה. למילה אוריינטציה נותרו מגוון שימושים אחרים.

**האם התכוונתם ל...**  

**במתמטיקה:**

* אוריינטציה (מתמטיקה)
	+ אוריינטציה (אלגברה ליניארית)
	+ גרף מכוון
* הכוון (מתמטיקה) (אנ')

**במדעי החברה:**

* נטייה מינית
* נטייה רומנטית
* נטייה פוליטית

**שימושים נוספים:**

* ניווט
* מפגש הכוונה (אנ')


|  |  |
| --- | --- |
| פירושוניםפירושונים |  זהו דף פירושונים, שמטרתו להבחין בין ערכים שונים בעלי שם דומה.

 אם לא מצאתם ברשימת הפירושונים את הערך שהתכוונתם אליו, נסו:
* דפים ששמם מתחיל ב"אוריינטציה"
* דפים ששמם **מכיל** "אוריינטציה"
* חיפוש "אוריינטציה" בוויקיפדיה

 |
שרביט הואס, נישא בידי האל סת, בקברו של תחותמס השלישי
שרביט הואס, נישא בידי האלה איזיס במקדש דנדור

|  |
| --- |
| ואס **בכתב חרטומים** |
|  |

**ואס** ("כוח", "שליטה") הוא שרביט סמלי המופיע לעיתים קרובות בשרידים, אומנות וכתב חרטומים המשויכים לדת המצרית העתיקה. צורתו של הואס היא ישרה, בעלת ראש של חיה בקצה העליון ופיצול בקצה התחתון.

שרביטי הואס שמשו כסמלים של כוח או שליטה, והיו קשורים עם האלים (כגון סת או אנוביס) ועם הפרעונים. בנוסף לכך השרביטים ייצגו את החיה של סת (קמע של האל המצרי סת). מאוחר יותר, השרביט היה סמל של שליטה על הפוטנציאל הכאוטי ששיקף האל סת.

בהקשר של קבורה טקסית, השרביט היה אחראי על רווחתו של המנוח, ולכן לפעמים כללו אותו בציוד הקבר או בעיצובו של הקבר/ארון הקבורה. הואס נחשב גם כן לקמע. לפי תפיסת המצרים, השמים נתמכים בארבעה עמודים, שיכלו להיות שרביטי הואס.

שרביטי הואס מתוארים כשהם נשאים על ידי אלים, פרעונים או כוהנים. הם מעוטרים בדרך כלל בציורים, רישומים וגילופים של אלים ונישאים לעיתים קרובות ביחד עם סמלים אחרים כגון הענח'. שרידים של שרביטים אמיתיים נמצאו, כאשר השרידים בנויים מעץ או פיינס.

הואס (vas) היה גם סמל בכתב החרטומים שמשמעותו כח.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ואס** בוויקישיתוף
**מתחם לביא** הוא מתחם מעונות פועלים שהוקם בעיר גבעתיים בין השנים 1935–1937. במתחם שלושה בנייני מעונות טוריים מקבילים שתוכננו על ידי האדריכלים יוסף נויפלד וישראל דיקר. בשנת 2000 יועד המתחם להריסה במסגרת פרויקט פינוי-בינוי אך בשנת 2012 הוועדה מחוזית לתכנון ולבנייה תל אביב פסקה כי יש לחדש ולשקם את המתחם ולהימנע מהריסתו עקב ערכו ההיסטורי.

היסטוריה
--------

מתחם לביא נבנה בשולי רמת יצחק דרומית לרמת גן. המעונות תוכננו על ידי האדריכלים יוסף נויפלד וישראל דיקר - ממגבשי הסגנון הבינלאומי בארץ ישראל. המתחם כולל שלושה בניינים טוריים מקבילים בני שתיים עד שלוש קומות. בין הבניינים ניטעו עצי פיקוס, מדשאות ושיחים שונים. המתחם אוכלס על ידי חברי תנועת פועלי ציון שמאל. שלושת הבניינים נקראו "מעונות פועלים", להבדיל מ"מעונות העובדים" בתל אביב. השם מרמז על ההיבדלות האידאולוגית בין מפלגת פועלי ציון שמאל לבין המפלגה השלטת. קומות הקרקע של הבניינים שימשו צרכים קהילתיים שונים - צרכנייה, אולם תרבות ובית דפוס יידישאי שהדפיס את הביטאון "ניוואלט" ("העולם החדש"). בתחילת שנות ה-40 סופחו מעונות הפועלים והשטחים הירוקים מסביבם לגבעתיים.

בשנת 1986 ערכו בני המייסדים כנס יובל לבניית המתחם.

פולמוס פינוי-בינוי המתחם
------------------------

עצי הפיקוס במתחם בני כמאה שנה
בשנת 2000 משרד השיכון ייעד את המתחם לתוכנית פינוי-בינוי. חברת אפריקה ישראל וחברת נוה גד מקבוצת נכסים ובניין קידמו בניית שני מגדלים בני 29 קומות במקומם של הבניינים הקיימים. התוכנית כללה גם בניית מבני ציבור והקמת תשתיות חדשות וזכתה לתמיכת עיריית גבעתיים ודיירי המעונות. התוכנית אושרה בוועדה המקומית לתכנון ולבנייה ב-2005 והופקדה להתנגדויות על ידי הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה ב-2010.

המתנגדים לתוכנית, ובהם תושבי האזור, החברה להגנת הטבע, ואחרים, הציגו נימוקי התנגדות שונים ובהם הטענה כי המתחם בכלל ראוי לשימור, מאחר שבשנותיה הראשונות של המדינה הוא שימש כמעונות פועלים. דגש מיוחד הושם על גילם של עצי הפיקוס במקום. הוועדה אישרה את טענת השימור והמתחם הוכרז כמיועד לשימור.

תושבי המתחם, עיריית גבעתיים וחברת נוה גד ערערו על ההחלטה באוגוסט 2011 במועצה הארצית לתכנון ולבנייה. בערר, שהוגש באמצעות היועצת המשפטית של עיריית גבעתיים, עו"ד תמר לרנר, טענה העירייה כי למתחם אין כל ערך אדריכלי מיוחד. עיריית גבעתיים הציעה בערר לשמר את מורשת פועלי ציון שמאל והאדריכלים על ידי פיתוח מוזיאון ושימור העצים במתחם..

המחלקה הארצית פסקה כי על הוועדה המחוזית לקבל החלטה סופית בעניין. הוועדה המחוזית בחנה תוכנית חלופית שהוצגה בערר וכללה שימור אחד הבניינים באתר ותשע חלופות נוספות שכללו דרגות שונות של שימור. בחודש יוני 2012 פסקה הוועדה המחוזית שהחלופות שנבחנו מציעות פיתוח הכולל רווח ליזמים והטבה לדיירים ולחוכרים באזור. לפיכך החליטה הוועדה המחוזית להעדיף את שימור המתחם, ללא תוכנית פינוי-בינוי במקום.

קישורין חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מתחם לביא** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  הוועדה המחוזית: מתחם לביא בגבעתיים ישוקם ויפותח ללא פרויקט פינוי-בינוי, אריק מירובסקי, 20.06.2012, דה מרקר
2. ↑  פינוי-בינוי לבניינים היסטוריים לטובת פרויקט נדל"ן, נועם דביר, 27.10.2010, עכבר העיר
3. ↑  שלומית צור, מה יעלה בגורלו של מתחם לביא, באתר nrg‏, 2 באפריל 2012
4. ↑  הוועדה המחוזית: מתחם לביא בגבעתיים ישוקם ויפותח ללא פרויקט פינוי-בינוי, מיכל מרגלית, 20.6.2012, גלובס
**מדד ניירות ערך** הוא מדד המשקף את רמת המחירים הממוצעת של קבוצות מסוימות או ענפים מסוימים של ניירות ערך הנסחרים בבורסה לניירות ערך. המדד מחושב מתוך מחירי ניירות הערך, בדרך כלל על ידי חישוב ערכם המשוקלל. המדד משמש משקיעים הן להערכת רמת המחירים של ענף או קבוצה מסוימים, והן כבסיס להערכת ביצועים (Benchmark) למדידת ביצועים של תיקי השקעות ולהשוואה של ביצועים אלה ברמה יומית, חודשית, שנתית או רב-שנתית.

מדדי ניירות ערך העיקריים הם מדדי מניות ומדדי איגרות חוב. מדדי מניות בולטים בעולם הם מדד דאו ג'ונס ומדד נאסד"ק בארצות הברית, מדד ניקיי ביפן, מדד דאקס בגרמניה, ומדד הנג סאנג בהונג קונג.

קביעת המשקל של כל נייר ערך משתנה ממדד למדד: במדד דאו ג'ונס המניות השונות משוקללות לפי מחיריהן, וכך יכולה להיווצר הטיה לטובת מניות בעלות מחיר גבוה. במדדים אחרים משוקלל בדרך כלל שווי שוק של כל מניה ומניה, ובמדדים מסוימים נלקחת בחשבון רק "הסחורה הצפה" באותן מניות, כלומר רק המניות שנמצאות בידי הציבור ונסחרות בבורסה ללא הכללת מניות שמוחזקות על ידי בעלי השליטה בחברה. 

כיוון שניירות ערך מחלקים למחזיקיהם דיבידנדים או ריבית, נהוגות במדדים שתי גישות לצעד זה:

* מדד מחיר, המתעלם מהדיבידנדים המחולקים, כך שחלוקת דיבידנד, המורידה את שער נייר הערך, מורידה גם את המדד.
* מדד השקעה או מדד תשואה כוללת, המניח שהדיבידנדים המחולקים הושקעו מחדש בניירות הערך שבמדד. כתוצאה מכך המדד אינו יורד כאשר ישנה חלוקה של דיבידנד.

מכשירי השקעה רבים, כמו קרנות נאמנות ותעודות סל, מנסים לחקות את מדדי ניירות הערך, דהיינו להניב תשואה דומה למדדים, ובאותה רמת סיכון. כלי השקעה אלה פופולריים בקרב משקיעים שרמות הידע, הניסיון או הזמן שהם יכולים להקצות לניהול תיק ההשקעות אינן גבוהות. לעומתם, יש מכשירי השקעה שמתיימרים להכות את המדד הרלוונטי.
הפופולריות של המדדים יוצרת עניין גם במכשירי השקעה נגזרים עליהם, כמו אופציות וחוזים עתידיים.

בישראל
------

בישראל מדדי המניות המובילים הם מדד תל אביב 125, ולצדו מדד תל אביב 35 שמשמש גם כנכס בסיס למסחר באופציות. במדדים אלה שקלול המניות השונות נותן משקל יתר לסחירות המניה, ולפיכך, חברה שמניותיה מוחזקות בשיעורים גבוהים על ידי הציבור, ולכן הסחירות היחסית במניותיה גבוהה יותר, זוכה לשקלול גבוה יותר אף מזה הנגזר משווי השוק של מניותיה. מצד שני, חברות שמשקלן גבוה מאוד, כמו טבע תעשיות פרמצבטיות, ששוויה היה עד לשנת 2017 שקול לעשרות אחוזים מהמדד, מוגבלות במשקלן במדד.

מדדי אג"ח מובילים הם מדדי התל בונד השונים (60, 40 ו-20).

חישוב המדדים מתבצע על ידי הבורסה לניירות ערך בתל אביב, המשתפת פעולה עם הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מדד ניירות ערך** בוויקישיתוף
* מדדי ניירות ערך, באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב
* מהו מדד ואיך הוא עוזר למשקיע המבולבל? באתר "עלילות זיק", 3 ביולי 2021

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007529599805171
* BNE: XX552089
* BnF: cb121077723 (data)
* LCCN: sh86007076

 |
מתחם סומה-וזוב כפי שהוא נראה ממפרץ נאפולי: הבליטה משמאל – שולי סומה, הבליטה מימין – וזוב
**מתחם סומה-וזוב** הוא מתחם געשי המצוי לחופו המזרחי של מפרץ נאפולי בתחומי מחוז קמפניה, איטליה. המתחם שייך לקשת הגעשית של קמפניה, המהווה חלק מאזור געשי נרחב בדרום-מזרח הים הטירני.

המתחם מכיל את החרוט הגעשי של הר הגעש וזוב, שנותר ניצב בקלדרה שנוצרה עקב התמוטטותו של הר געש קדום – סומה (Monte Somma).

היווצרות
--------

המתחם נוצר בהתפרצות געשית עזה לפני כ-18,300 שנים. במהלך התפרצותו של הר הגעש סומה, התרוקן תא המאגמה שלו במידה רבה – שגרמה להתמוטטות תקרת התא ולהיווצרות קלדרה. החרוט הגעשי של סומה התמוטט אל תוך הקלדרה בשלמותו, והוא מרכיב היום את הר הגעש וזוב.

גובהו של וזוב מגיע ל-1,281 מטרים ושולי סומה ל-1,149 מטרים. ביניהם מצוי עמק אטריו די קאבאליו (Atrio di Cavallo), שאורכו כ-5 קילומטרים.

היסטוריה געשית
--------------

מתחם סומה-וזוב הוא הר געש שכבתי רביעוני בהרכב קאלק-אלקליני, המורכב משולי הקלדרה של סומה ומהחרוט הגעשי של וזוב במרכזה.

גילן של לבות שנדגמו מעומק של 1,345 מטרים מצביע על געשיות בסביבות המתחם הגעשי, שהחלה לפני 400,000 שנים לפחות. כן קיימים בו שרידים להתפרצות שמקורה בקמפי פלגריי, לפני 39,000 שנים.

ההיסטוריה של המתחם עצמו החלה לפני כ-25,000 שנים, עם צמיחתו של סומה מזרימת לבה במהלך התפרצויות שעוצמתן נמוכה. שלב זה בפעילות הגעשית נמשך עד לפני כ-19,000 שנים, והוא ניכר בסלעים הגעשיים המרכיבים את חלקו הצפוני של המתחם.

לפני כ-18,300 – לאחר התמוטטותו והיווצרות הקלדרה – חל שינוי מהותי בדפוסי ההתפרצות של סומה. מאז התרחשו במתחם התפרצויות געשיות בעוצמות שונות, הכוללות לפחות 4 התפרצויות פליניאניות ו-6 תת-פליניאניות. כל ההתפרצויות מורכבות משלב מגמטי ומשלב פריאטו-מגמטי, הנובע ממפגש של המאגמה במים הכלואים בשכבות של סלעים קרבונטיים מן המזוזואיקון.

התפרצויות רבות של המתחם לוו בזרמים ונחשולים פירוקלסטיים נרחבים, שזרמו בעיקר לדרום ולמערב. עקבותיהם ניכרות בערים פומפיי והרקולנאום, שנהרסו בהתפרצות העזה של וזוב באוגוסט 79.

מתחם סומה-וזוב עדיין פעיל מאוד. ההתפרצות המשמעותית האחרונה במתחם התרחשה בשנת 1944, ועל סמך הידע שנצבר מעברו הגעשי, נחשב וזוב לאחד מהרי הגעש המסוכנים בעולם עקב צפיפות האוכלוסייה הגבוהה סביבו. במקרה של התפרצות יימצאו כשלושה מיליון בני אדם בטווח סכנה.

במצפה הוולקנולוגי שנבנה במתחם נבדקים תנודות הקרקע ושינויים בהרכב הכימי של הגזים הנפלטים באזור המתחם, העשויים להעיד על עליית מאגמה אל פני השטח לקראת התפרצות נוספת.

ראו גם
------

* גאולוגיה - מונחים
* הקשת הגעשית של קמפניה
* מתחם געשי
* תא מאגמה

לקריאה נוספת
------------

* **Encyclopedia of Volcanoes**, ‏ מסת"ב 0-12-643140-X, Academic Press
* **Encyclopedia of Geology**, Elsevier Academic Press, First edition 2005, מסת"ב 0-12-636380-3

קישורים חיצוניים
----------------

* היסטוריה געשית של סומה-וזוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  היסטוריה געשית של סומה-וזוב
2. ↑  וזוב באתר Global Volcanism Program
3. ↑  Geotimes - April 2005 - Vesuvius’ next eruption
שער טבע וארץ, 1964
**טבע וארץ** היה כתב עת לטבע ולידיעת הארץ, שראה אור בשנים 1959–1994 ושימש רוב שנותיו כביטאון החברה להגנת הטבע.

הופעתו החלה בינואר 1959 כמיזוג תוכניהם של "השדה לנוער" ושל "הטבע והארץ" שקדמו לו בהוצאת "ספריית השדה" של המרכז החקלאי. "טבע וארץ" עסק במכלול נושאים מתחום מדעי הטבע, החקלאות וידיעת הארץ. הפקתו נעשתה בתחילה בשיתוף המרכז לתרבות ולחינוך ותנועת החוגים לידיעת הארץ של הסתדרות העובדים הכללית והאגף לחינוך חקלאי במשרד החינוך. עורכו הראשון היה נחמן תרדיון, וחברי המערכת הראשונים היו שמואל אביצור, אהרן שולוב, אליעזר שמאלי וחיים בן-עמרם.

בדצמבר 1966 נעשה כתב-העת ל"במת החברה להגנת הטבע ורשות שמורות הטבע". חברי החברה להגנת הטבע היו מנויים על "טבע וארץ", שהופק כדו-ירחון, כנגד דמי החברוּת השנתיים. המערכת הורחבה, נוספו לה עזריה אלון, אורי דביר, אמוץ זהבי, אברהם יפה, אדיר שפירא ואפרים תלמי. ב-1968 התמנה מיכה לבנה לעורך. בשנת 1972 יצא "טבע וארץ" מחזקת "הוצאת השדה" של המרכז החקלאי והופק על ידי החברה להגנת הטבע כביטאונהּ. עורכיו הבאים היו אברהם ארבל, יעקב שורר, בני גבירצמן ויעקב חיימוביץ. מ-1985 ועד לסגירתו ב-1994 היה ספי בן-יוסף עורך "טבע וארץ". ב-1994 אוחדו "טבע וארץ" ו"ארץ היעל" לכתב-עת אחד – "ארץ וטבע".

המאמרים ב"טבע וארץ" עסקו במגוון הרחב ביותר של נושאי ידיעת הארץ. התחומים העיקריים היו אלה של החי והצומח ושל בתי גידולם. הודגשו נושאי שמירת הטבע, אקולוגיה ואיכות הסביבה. בצד אלה הוקדש מקום נרחב לתולדות הארץ – לתיאורים של חפירות ארכאולוגיות ואתרים היסטוריים למיניהם וכן לתגליות חדשות בגאוגרפיה היסטורית. גליונות "טבע וארץ" הכילו עלוני מידע של פעילויות החברה להגנת הטבע ומדורים שהוקדשו לסקירת ספרים חדשים בנושאי ארץ-ישראל, למסלולי טיולים, ל"טבע בעיני המצלמה" ולחדשות הטבע בארץ ובעולם.

הכותבים, שנענו ברצון לשתף את הציבור בתגליותיהם ובידע שצברו, נמנו עם אנשי האקדמיה – שמואל אביצור, אלישע אפרת, אבינועם דנין, אבי שמידע, לב פישלזון, יורם יום-טוב, יוסי לשם, מיכאל קוסטא, אהוד נצר, זאב משל, דוד אוסישקין, רם גופנא, גדעון פרסטר, רפי פרוינד, עקיבא פלכסר, עמנואל מזור, צבי רון, דב ניר ורבים אחרים. מהם שכתבו ל"טבע וארץ" עוד בראשית דרכם במדע. חלק מהכותבים היו אנשי שטח מובהקים, בהם זאב וילנאי, עזריה אלון, צבי אילן, מנשה הראל, יהודה זיו, עוזי פז, גיורא אילני, מיכה לבנה, יגאל סלע ועוד רבים וטובים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  על "השדה לנוער" ועל "טבע וארץ", דבר, 31 באוקטובר 1969
2. ↑  "הטבע והארץ" היה ירחון שהוציא האגרונום והמורה לטבע אוריה פלדמן בתקופת המנדט הבריטי ובשנותיה הראשונות של המדינה
**אסד אל-דין איובּ שירכּוה בן שאד'י** (בערבית: **أسد الدين شيركوه بن شاذي**), "ארי ההרים", היה דודו של המצביא והשליט המוסלמי הידוע צלאח אל-דין. שירכוה, איש כורדי המתואר במגוון המקורות כ"גוץ שמן", היה מדינאי ומצביא חשוב והכובש בפועל של מצרים, הוא הביא עמו את אחיינו, צלאח א-דין, אשר עלה לגדולה לאחר מותו של שירכוה בשנת 1169.

חייו
----

שירכּוה ואחיו נג'ם א-דין איובּ היו בניו של שאד'י, יורש העצר של השושלת השדאדית אשר שלטה בפאתי ארמניה. לאחר מאבקים מרים באימפריה הביזנטית והשתלטות מצד הסולטנות הסלג'וקית, נפלה השושלת השדאדית בשנת 1174 ומשפחת איובּ נדדה לעיר תכרית, מקום לידתו של צלאח א-דין. נג'ם א-דין מונה למושל העיר, אך הוא ומשפחתו גורשו ממנה 1138, לאחר ששירכּוה הרג בעיר אדם נוצרי. מקובל כי בערב גירושם מהעיר נולד צלאח א-דין. משפחת איוב עברה לשטח ההשפעה של הסולטאן זנגי ששלט במוסול. שני האחים שירתו בצבאו של הסולטאן וסייעו בידו להכפיף את כל ארצות דמשק (מרחבי הלבנט - סוריה, לבנון, ישראל וירדן של היום) לשלטונו. לאחר מכן, שירתו האחים את בנו של זנגי, השליט נור אל-דין, תחת שלטונו שימש שירכוה כמושל מוסול (אחיו משל בבעלבכ). לימים, שניהם ניהלו את המשא ומתן מול שליטי דמשק שאפשר את כניעת העיר בידי נור א-דין והפיכתה לבירתו, שם מילאו בני משפחת איוב, לרבות בניו הרבים של נג'ם א-דין ובהם צלאח א-דין, מגוון תפקידים פוליטיים ומנהליים. צלאח א-דין היה מנהל המשטרה (צאחב א-שרטה) ואילו שירכּוה היה שר הצבא.

בשנת 1163 שידל שירכּוה את נור א-דין לשלוח אותו ואת אחיינו, צלאח א-דין, למסע הרפתקני במדבר הסורי, מסביב לממלכת ירושלים הצלבנית העוינת, ומשם אל מצרים הפאטמית העוינת אף היא. משם קרא הוזיר דאז, שאוור, לעזרתו של נור א-דין כדי שיסייע לו להפיל את השלטון הפאטמי הרופס ולהתמודד עם יריבו לשלטון, דירע'ם. בעזרתם של שבטי בדווים ובמאמצים רבים הצליח שירכּוה להוביל צבא גדול למצרים ולהבטיח את מעמדו בה וכן את מעמדו של שאוור. 

עם זאת, הח'ליף הפאטמי עדיין ניצב על כסאו וגם שאוור פנה בינתיים אל מלך הצלבנים, אמלריק הראשון כדי שיפיל את שירכּוה. אמלריק צר על כוחותיו של שירכּוה בבלבס בשנת 1164, אך באותו זמן נור א-דין הגיב ממקומו בסוריה כנגד נסיכות אנטיוכיה ואילץ את הצלבנים לסגת.

הצלבנים שבו למצרים עוד פעמיים ואף נחלו הצלחות צבאיות מול הכוח האיובי, בעיקר בהיעדרו של שירכּוה מצרים. באחת מפלישותיהם, בחורף של שנת 1168, הם הגיעו עד פוסטאט (שבה קבע שוואר את מושבו). שאוור הורה על פינוי העיר ועל שריפתה בעזרת "אלפיים כדי נפטא". אז קרא שוואר שוב לשירכּוה כדי שיושיע אותו - אך זמן קצר לאחר שובו של שירכּוה למצרים, הוא הורה לאנשיו לרצוח את שוואר בביתו. שירכּוה עצמו מת מאכילת יתר באחד ממשתאותיו, חודשיים לאחר מותו של שוואר. זהו הוואקום הפוליטי שלתוכו נכנס צלאח א-דין, אחיינו של שירכּוה, והפך לכובש ומנהיג בעל חשיבות בעולם האסלאמי והיו אלו אפוא הישגיו הפוליטיים של דודו שהביאוהו לידי כך.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שירכוה** בוויקישיתוף
**גרסימוס** (ביוונית: **Γεράσιμος**, בלטינית: **Gerasimus**; נפטר ב-5 במרץ 475) היה מראשוני הנזירים בארץ ישראל. ייסד לאורה וקוינוביון ממזרח ליריחו במקום המזוהה היום כמנזר דיר חג'לה, ונחשב כמייסד נזירות בקעת הירדן.

ציור של גרסימוס ממנזר דיר חג'לה

תולדות חייו
-----------

גרסימוס נולד במיירה (Myra או Μύρα) שבליקיה שבאסיה הקטנה, ולארץ ישראל הגיע אחרי שכבר היה נזיר בארץ הולדתו. הוא ייסד את מנזרו ליד הירדן בהשפעת הנזיר אותימיוס ב-455 לספירה. גרסימוס היה ממתנגדי אמונת  ועידת כלקדון ואחר כך מנאמניה. גרסימוס נפטר בשנת 475 לספירה, ונחשב לבני הדור השני של נזירי המדבר (יחד עם אותימיוס, קלמון ואחרים), ואחרי חריטון מייסד נזירות המדבר. יומו נחגג ב-4 במרץ.

החוקרים סבורים שהיצירה "חיי גרסימוס" שיוחסה לקירילוס מסקיתופוליס, לא נכתבה על ידו אלא על ידי נזיר אחר מן הלאורה של גרסימוס. נראה שקירילוס שילב בין כתביו סיפורים על גרסימוס, ומכאן הטעות.

המנזר של גרסימוס
----------------

את הלאורה שלו הקים גרסימוס כק"מ וחצי מן הירדן, מה שפתר את בעיית המים לשתייה. עצי דקל הגדלים בסביבה הקרובה סיפקו תמרים. את ענפי התמרים לקחו הנזירים לקליעת סלים. המקום מזוהה היום מעט מזרחית למנזר דיר חג'לה, ששימר את מקום הקוינוביון.

המנזר היה לאורה של נזירים מתבודדים, אך במרכזו עמד קוינוביון ובו התגוררו נזירים מתלמדים, ששירתו את המתבודדים תוך הכשרתם לחיי התבודדות. המתבודדים שהו בתאיהם חמישה ימים בשבוע, וביום שבת וראשון באו לקוינוביון לתפילה וארוחה משותפת של לחם הקודש. אלו היו חידושים של גרסימוס, והם התקבלו במנזרים נוספים. סבאס, למשל, אימץ את מנהג התפילה המשותפת בצורתה זו במנזריו.

גרסימוס קבע תקנון חמור (רגולה), ובו הגביל את מזונם של הנזירים ללחם, תמרים ומים, אסר עליהם להדליק אש או אפילו נר, ואסר עליהם להחזיק ברכוש פרטי כלשהו פרט לבגדים שעל גופם וכלי המיטה שלהם. תקנון זה הפך להיות חלק מרכזי במנזרים ברחבי המדבר.

נכתב כי מספר תלמידיו היה שבעים, כמו גם מספר התלמידים של סבאס, ואף של ישו עצמו. הדבר מלמד יותר מכל על הכבוד שרחשו לו ממשיכיו בנזירות ועל המקום המרכזי שתפס בתולדות נזירות המדבר.

בין תלמידיו היה הנזיר קיריאקוס, שהתחנך במנזר 9 שנים. גרסימוס ראה בחיזיון את מותו של אותימיוס: דרך נס התגלה לגרסימוס כי נפשו של אותימיוס עולה השמימה עם מלאכים, והוא שיתף בידיעה את קיריאקוס.

סיפור האריה
-----------

פסיפס האריה של גרסימוס בכנסיית דיר חג'לה
אחד הסיפורים הכי ידועים על גרסימוס הוא סיפור האריה. יום אחד הלך גרסימוס עם נזירים נוספים במדבר, כשלפתע פגש באריה. האריה שאג וכל הנזירים נסוגו בפחד. רק גרסימוס הבין כי שאגות האריה הן קריאות כאב. הוא ניגש אל האריה ושלף קוץ מאצבעו. מאותו יום האריה לא עזב את גרסימוס ועשה עבורו משימות יומיומיות במנזר. הוא אף השגיח עבורו על חמור, והואשם בטריפתו אף שלא עשה זאת, והדבר הוכח מאוחר יותר. סיפור האריה הוסב מאוחר יותר על סבאס ואף על הירונימוס.

ראו גם
------

* דיר חג'לה
* נזורה במדבר יהודה

לקריאה נוספת
------------

* יוסף פטריך, "נזירות מדבר יהודה בתקופה הביזנטית", הוצאת יד בן צבי.
* יזהר הירשפלד, "המדבר של העיר הקדושה", הוצאת יד בן צבי.
* לאה דה סגני, "קירילוס מסקיתופוליס", הוצאת יד בן צבי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גרסימוס** בוויקישיתוף
* Gerasimos of the Jordan

הערות שוליים
------------

1. 1 2  March Synaxarion

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 2242151778208518130005
* WorldCat: viaf-2242151778208518130005

 |
**כריסטיאן פרידריך מאלי** (בגרמנית: **Christian Friedrich Mali**;‏ 6 באוקטובר 1832 – 1 באוקטובר 1906) היה צייר בעלי חיים, נוף וז'אנר גרמני מבית הספר במינכן.

ביוגרפיה
--------

כריסטיאן מאלי היה הצעיר מבין עשרה אחים, שכמעט כולם היו בעלי כישרון אמנותי. אחותו הייתה נשואה לצייר פיטר פרנסיס פיטרס, שהשפיע גם על כריסטיאן מאלי ועל אחיו יאן. לאחר מותו הפתאומי של אביו בשנת 1833, הגיע מאלי לוירטמברג עם אמו ועבד כחרט בשטוטגרט עד לשנת 1858. הוא עבר אל אחיו יאן במינכן, שם פגש את חברו אנטון בריית בשנת 1860. הוא התאמן בציור נוף, ושילב בין ציור אדריכלי בעקבות נסיעה לאיטליה.

בשנת 1865 מאלי נסע לדיסלדורף ומשם לפריז, שם למד את עבודות ציירים אחרים, ובהשפעתם החל להתמסר לציור בעלי חיים, במיוחד לציור כבשים.

הוקרה
-----

מלך וירטמברג כיבד אותו באות כבוד של מסדר פרידריך. בשנת 1889 הוענק לו תואר פרופסור, בשנת 1902 הוענק אזרח כבוד של וילהיים וב־14 באפריל 1905, אזרח כבוד של העיר ביברך.

לאחר מותו גופתו הועברה לביברך ונקברה ליד חברו אנטון בריית בבית העלמין הקתולי. הוא הוריש לעיר ביברך את יצירתו האמנותית ואת הסטודיו שלו וכן – 60,000 מארק.

את אולמות תצוגת הסטודיו המאובזרים במינכן עם המורשת של אנטון בריית וכריסטיאן מאלי ניתן לראות במוזיאון בריית מאלי בביברך. הם נחשבים כדוגמאות נדירות לאולפני אמנים משומרים היטב מהמאה ה-19 ולכן הם אנדרטה תרבותית מהשורה הראשונה.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריסטיאן מאלי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mali, Christian. In: Hans Vollmer (Hrsg.): Allgemeines Lexikon der Bildenden Künstler von der Antike bis zur Gegenwart. Begründet von Ulrich Thieme und Felix Becker. Band 23: Leitenstorfer–Mander. E. A. Seemann, Leipzig 1929, S. 594.
2. ↑  Deutsche Biographie, Mali, Christian - Deutsche Biographie, www.deutsche-biographie.de (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12231516d (data)
* DSI: 5981
* GND: 118576720
* ISNI: 0000 0000 6676 7803
* LCCN: n83210157
* RKD: 52163
* SUDOC: 031015530
* ULAN: 500014809
* VIAF: 40170617
* WorldCat: lccn-n83210157

 |
**חוק הסדרת הטיפול בחופי הכנרת, התשס"ח-2008**, הוא חוק מקיף המסדיר לראשונה את הטיפול בחופי הכנרת בראייה כוללת ואחידה, בהתחשב בהיבטיה הייחודיים של הכנרת. כמו כן נועד החוק להגביר את האכיפה של חוקים שונים שנועדו למנוע ולצמצם את הפגיעה בכנרת. את החוק יזמה הממשלה, במסגרת חוק ההסדרים לשנת 2008. בנוסח החוק שולבו שתי הצעות חוק פרטיות, שיזמו חברי הכנסת אופיר פינס ודב חנין. חבר הכנסת דוד אזולאי הציע לקרוא לחוק "איגוד ערים ימת כנרת" אולם הצעתו לא התקבלה.

לפי החוק הוקם "איגוד ערים כנרת", שיקבל סמכויות לפעול בעניינים שונים הקשורים בטיפול בחופי הכנרת, לשם השגת מטרותיו של החוק, לרבות נושאי תכנון ופיתוח, טיפוח ונקיון החופים, תשתיות, הסדרת מקומות רחצה, רישיונות עסק ועוד. זאת, בניגוד למצב שקדם לחקיקת החוק, שבו הסמכויות בנושאים האלה היו נתונות למספר רשויות מקומיות, בהתאם לשטחי השיפוט שלהם, באופן שהקשה מאוד על פעולה מתואמת ומסודרת.

איגוד ערים כנרת
---------------

איגוד ערים כנרת הוא תאגיד הרשאי להתקשר בחוזים, לרכוש נכסים, להחזיק בהם ולהעבירם, והוא נתון לביקורת של מבקר המדינה בהיותו "גוף מבוקר". לאיגוד ישנה מועצה מנהלת המונה 12 חברים: נציג של משרד הפנים, נציג של המשרד להגנת הסביבה, נציג של משרד החקלאות, נציג של משרד התיירות, עובד מינהל מקרקעי ישראל, עובד רשות הניקוז כנרת, עובד הרשות הממשלתית למים ולביוב, ונציגים של שלוש רשויות מקומיות בסביבת הכנרת (עמק הירדן, גולן ועיריית טבריה). בנוסף, נציג ציבור של גופי איכות הסביבה וכן נציג ציבור בעל מומחיות בתחום שמירת הטבע מטעם המשרד להגנת הסביבה. יושב ראש המועצה מחויב למסור דין וחשבון לחברי המועצה.

המועצה תקיים ישיבה מן המניין לפחות אחת לרבעון במועד קבוע שהוחלט עליו מראש.

חברי המועצה מתמנים לתקופה של חמש שנים וניתן למנותם לתקופה של חמש שנים נוספות.

במקרה שנתפנה מקום של חבר מועצה מסיבה כלשהי, כגון ליקוי במינוי וכדומה, לא יפגעו סמכויותיה ותוקף החלטותיה של המועצה, וזאת על מנת לאפשר ניהול תקין ולמנוע מצב של סחיטה באמצעות איום בהתפטרות או פרישה.

קישורים חיצוניים
----------------

* חוק הסדרת הטיפול בחופי הכנרת, התשס״ח–2008, בספר החוקים הפתוח
* חוק הסדרת הטיפול בחופי הכנרת, באתר "נבו"
* היסטוריית החקיקה של חוק הסדרת הטיפול בחופי הכנרת, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
* אלי אשכנזי ושחר אילן, לראשונה: חוק מקיף להגנה על חופי הכנרת, באתר הארץ, 2 באפריל 2008
בתורת הקטגוריות, **גרעין** הוא מושג כללי המכליל את מושג הגרעין האלגבראי - דהיינו גרעין של הומומורפיזם של חבורות, חוגים ומודולים.

באופן לא לגמרי פורמלי, גרעין של מורפיזם {\displaystyle \,f:X\rightarrow Y} עבור {\displaystyle X,Y} אובייקטים כלשהם, הוא האובייקט K "הכללי ביותר" עם מורפיזם מתאים מהצורה {\displaystyle \,k:K\rightarrow X}, כך ש-{\displaystyle \,f\circ k=0}.

הגדרה
-----

תהי C קטגוריה, המכילה את מורפיזם האפס. יהיו {\displaystyle X,Y} אובייקטים ויהי {\displaystyle \,f:X\rightarrow Y} מורפיזם.

ה*גרעין* של f הוא אובייקט {\displaystyle \ker(f)} שעבורו קיים מורפיזם {\displaystyle k:\ker(f)\to Y} שהוא המשווה של f ושל מורפיזם האפס {\displaystyle 0\_{X,Y}:X\to Y}, וכן \ker(f) אוניברסלי ביחס לתכונה זו של קיום k.

באופן מפורש, גרעין הוא אובייקט המקיים את שתי התכונות הבאות:

* {\displaystyle \,f\circ k=0\_{K,Y}}, כלומר הדיאגרמה הבאה קומוטטיבית:

* בהינתן אובייקט {\displaystyle K'} עם מורפיזם כלשהו {\displaystyle \,k':K'\rightarrow X} כך ש-{\displaystyle \,f\circ k'=0\_{K',Y}}, קיים מורפיזם יחיד {\displaystyle \,u:K'\rightarrow K} כך ש {\displaystyle \,k\circ u=k'}. כלומר הדיאגרמה הבאה קומוטטיבית:

במקרים רבים, במיוחד באלגברה, מתייחסים לגרעין כאל הגרעין האלגברי, וההמורפיזם k הוא העתקת ההכלה הטבעית.

ניתן להראות כי *k* הוא תמיד מונומורפיזם.

לא לכל מורפיזם בהכרח קיים גרעין, אך אם קיים גרעין אז הוא יחיד עד כדי איזומורפיזם.

דוגמאות
-------

* בקטגוריה של חבורות, בהינתן הומומורפיזם {\displaystyle \,f:X\rightarrow Y}, אם *K* הוא הגרעין של *f* במובן הרגיל של המילה, אז *K* היא תת-קבוצה של *X*, ומורפיזם ההכלה {\displaystyle \,k:K\rightarrow X} הוא הגרעין של *f* במובן הקטגורי.
* בקטגוריה של חוגים אין גרעין, משום שאין בקטגוריה זו מורפיזם אפס. (שהרי מניחים כי הומומורפיזמים מעתיקים את היחידה ליחידה).
**גרניקס** הוא משחק הרפתקה מ-1997 עבור מערכת ההפעלה Microsoft Windows. הוא פותח על ידי חברת מחשבת הישראלית, והופץ בארצות הברית על ידי Sir-Tech. זהו המשחק השני שפותח על ידי מחשבת גם להפצה לחו"ל אחרי שליט הממדים. המשחק הופץ תחת השם Granny בגרמניה, Dementia בשאר אירופה, ו-Armed and Delirious בארצות הברית.

עלילה
-----

במהלך המשחק השחקן שולט בדמותה של הסבתא לבית קרוטוני. בתחילת המשחק בני המשפחה של הסבתא נשאבים לעולם אחר על ידי ארנב מרושע, כעונש על פגיעה בבעלי חיים. כאשר הסבתא יורדת במדרגות הבית היא מגלה שבני משפחתה נעלמו, יחד עם ספר המתכונים שלה. הסבתא יוצאת למסע בשישה עולמות כדי למצוא את ספר המתכונים שלה. עלילת המשחק וסביבות המשחק השונות מאופיינים בסגנון סוריאליסטי, עם הומור נונסנס המושפע ממונטי פייתון.

משחקיות
-------

המשחקיות מבוססת על משחקי הרפתקה קלאסיים בסגנון "הצבע והקלק". ניתן לבצע מספר פעולות על אובייקטים אינטראקטיביים שונים באזור. הפעולות שניתן לבצע תלויות באובייקט המוצבע על ידי הסמן של העבר. הפעולות שניתן לבצע הן:

* משיכה/גרירה.
* מעבר לאזור אחר.
* שימוש.
* התבוננות.

כמו כן ניתן להשתמש על האובייקט בחפץ מהמצאי (שנמצא בתוך החזייה של הסבתא). הפעולות הללו הן הכלי המניע את המשחק. החל משלב מסוים במשחק ניתן לנוע באופן חופשי בין האזורים השונים ובין העולמות השונים.

ביקורת
------

התלונות העיקריות נגד המשחק הן עקב רמת הקושי הגבוהה שלו. חידות רבות במשחק הן לא הגיונית בצורה שקשה מאוד להבין כיצד יש לפתור אותן. עולם המשחק הגדול והפתוח מקשה גם הוא על המשחק שכן קשה להבין כיצד יש להתקדם. בעיה נוספת עם העולם הפתוח היא החלפת הדיסקים התכופה הדרושה במעבר בין עולמות (המשחק פרוס על חמישה דיסקים).
**אדו בירק** (באסטונית: **Ado Birk**;‏ 14 בנובמבר 1883 - 2 בפברואר 1942) היה מדינאי אסטוני, שכיהן לתקופה בת שלושה ימים כראש ממשלת אסטוניה.

חייו
----

בירק נולד בטרבאסטו וסיים את לימודיו בסמינר התאולוגי בריגה. לאחר מכן הוא למד באקדמיה התאולוגית בסנקט פטרבורג ובפקולטאות למשפטים בטרטו (1907–1908), סנקט פטרבורג (1908 - 1911) ולייפציג (1911). בשנים 1911 - 1912 הוא עמד בראש משרד הרישום של טאלין ובשנים 1912 - 1917 עסק בעריכת דין במשרדו של יאן פוסקה.

בשנת 1917 מונה בירק לשמש מזכיר האספה המכוננת של אסטוניה. בשנת 1918 הוא נשלח לשמש כנציג אסטוניה בפינלנד ובשנים 1918 - 1919 הוא שימש יו"ר ועדת הבחירות המרכזית לאספה המכוננת של אסטוניה ויו"ר מועצת המדינה הזמנית. לאחר כינונה שימש בירק סגן יו"ר האספה המכוננת. בשנים 1919 - 1920 ובשנית ב-1925 הוא כיהן כשר החוץ. למשך יומיים, בין ה-28 ביולי ל-30 ביולי 1920, הוא החזיק בתפקיד ראש הממשלה של אסטוניה. כהונתו באספת הנבחרים נמשכה עד 1922. לצד פעילותו הפוליטית כיהן בירק גם כיו"ר אגודת הכבאים של טאלין (1917–1924) ובשנים 1919 - 1922 עמד בראש התאחדות הכבאים האסטונית.

בשנים 1922–1926 כיהן בירק כציר אסטוניה בברית המועצות. בשנתו האחרונה בתפקיד הוא הסתכסך עם הדרג המקצועי במשרד החוץ ונתבקש לחזור לאסטוניה, אך סירב לעשות כן. בקיץ 1926 הוא נאסר על ידי סוכנות הביון ה"גה פה או" ונכלא ברוסיה. לאחר בריחה ממאסר בשנת 1927 הוא ביקש מקלט מדיני בשגרירות נורווגיה במוסקבה. הוא שב לאסטוניה והואשם בה במסירת מידע חשאי לידי שלטונות ברית המועצות. בירק נותר במאסר עד לזיכויו בנובמבר 1927. למרות הזיכוי הקריירה הפוליטית שלו הסתיימה.

בירק התמסר לאחר סיום פעילותו הציבורית לפעילות במסגרת הכנסייה האסטונית האורתודוקסית ובשנים 1939–1940 היה למזכיר העולמי של הכנסייה, בעודו עוסק בטאלין כאיש עסקים פרטי.

ב-14 ביוני 1941, כשנה לאחר סיפוחה של אסטוניה לברית המועצות, נאסר בירק על ידי הקומיסריון העממי לענייני פנים. הוא נידון למיתה ב-28 בינואר 1942, אך נפטר בטרם הוצאתו להורג בעודו שוהה במחנה עבודה של הגולאג במחוז סברדלובסק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדו בירק** בוויקישיתוף
* קורות חייו באתר הרשמי של נשיא אסטוניה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1050400593
* VIAF: 308694678
* WorldCat: viaf-308694678

 |
בתמונה המדענית זוכת פרס נובל גרטי קורי שגילתה את המעגל.
**מעגל קוֹרי** (**Cori**) הוא מסלול מטבולי המתרחש בבעלי חיים.

המסלול המטבולי
--------------

במעגל קורי מיוצר לקטט מגלוקוז בתאי שריר, ולאחר מכן הופכת החומצה הלקטית בחזרה לגלוקוז בתאי הכבד. בתאי השריר עובר הגלוקוז בתחילה גליקוליזה והופך לפירובט, ולאחר מכן הופך הפירובט לחומצה לקטית בתהליך של תסיסה. בתאי הכבד, לעומת זאת, הופכת החומצה הלקטית לגלוקוז בתהליך הגלוקונאוגנזה. החומצה הלקטית מגיעה מהשריר אל הכבד דרך מחזור הדם.

* תרשים סכמטי של המעגל על שם קוריתרשים סכמטי של המעגל על שם קורי

הסיבה לייצור החומצה הלקטית בתאי השריר הוא מחסור בחמצן בעת פעולה מאומצת של השריר. חמצן מהווה את קולט האלקטרונים הסופי בתהליך הנשימה התאית; בהיעדר חמצן נמסרים האלקטרונים לפירובט והוא מומר לחומצה לקטית.
החומר שמוסר את האלקטרונים הוא הקואנזים NAD. בעת הגליקוליזה נוטל NAD אלקטרונים מגלוקוז והופך ל-NADH; עתה הוא מוכרח למסור את האלקטרונים לתרכובת כשלהי, אחרת לא יוכל להמשיך וליטול אלקטרונים מגלוקוז ותהליך הגליקוליזה ייפסק (דבר שיביא למות התא). הפתרון לכך הוא מסירת האלקטרונים לפירובט, תוצר הגליקוליזה.

היווצרותה של חומצה לקטית בתאי השריר גורם לתאים להתעייף במהרה בשל הירידה ברמת ה-pH. זוהי הסיבה לכך שניתן לאמץ את השרירים, באופן אנאירובי, לפרקי זמן קצרים מאוד, אשר אינם עולים על מספר דקות.

גילוי המעגל
-----------

מעגל קורי התגלה ב-1929 על ידי הביוכימאית היהודייה-אמריקנית (נולדה בפראג) גרטי קורי (Gerty Cori) ובעלה, קרל פרדיננד קורי (Carl Ferdinand Cori). השניים, שעל שמם קרוי המעגל, זכו ב-1947 בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה יחד עם הרופא הארגנטינאי ברנרדו הוסיי (Bernardo Houssay), אשר תגליותיו עסקו אף הן במטבוליזם של גלוקוז בגוף.

ראו גם
------

* גלוקגון
* שריר
* מיטוכונדריון

לקריאה נוספת
------------

**עקרונות הפיזיולוגיה** (האוניברסיטה הפתוחה, 1999)

Lehninger, A. L. Nelson, D. L. & Cox, M. M. Lehninger principles of biochemistry. 2005. *New York*.
  


| מטבוליזם |
| --- |
| נשימה תאית | גליקוליזה • מעגל קרבס • זרחון חמצוני |
| מסלולים נוספים | גלוקונאוגנזה • גליקוגנזה • גליקוגנוליזה • מסלול הפנטוז פוספט • מעגל קורי • מעגל האוריאה • חמצון בטא • תסיסה  מעגל קלווין • מעגל הגליוקסילט • פוטוסינתזה • ניטריפיקציה |
| תרכובות עיקריות | גלוקוז • פירובט • NAD • כלורופיל |
| מגוון מטבולי | אורגניזם אווירני • אורגניזם אל-אווירני • הטרוטרוף • אוטוטרוף |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מעגל קורי** בוויקישיתוף
**ארג'ש** (ברומנית: **Argeş** (מידע • עזרה)) הוא נהר באורך 350 קילומטרים בדרום דרום מערב רומניה.

הארג'ש נובע מהחלק המרכזי מערבי של "הרי פגרש" (Munţii Făgăraş) בגובה של 2030 מטר מעל פני הים ונשפך לתוך הדנובה ליד אולטניצה. הארג'ש נוצר משני מעיינות עיקריים: "בודה" (Buda) ו"קפרה" (Capra). "בודה" נובע בגובה 2030 מטר מהפסגה "ארפשו מיק" (הארפש הקטן, Arpaşu Mic) מתוך האגם הקרחוני "בודה" (Buda). "קפרה" נובע מתוך האגם הקרחוני "קפרה", הנמצא תחת הפסגה "ונטואראה לואי בוטאנו" (הציד של בוטאנו, Vânătoarea lui Buteanu). במורד הנהר, לאחר האיחוד של "בודה" ושל "קפרה", נבנה אגם הצבירה "וידררו" (Vidraru), שממנו יוצא כיום נהר הארג'ש. בחלק העליון של נהר הארג'ש נבנה מערך הידרואנרגטי הכולל 17 תחנות כוח הידרואלקטריות. העיר העיקרית על גדות הנהר היא פיטשט.

הערוץ העליון של נהר הארג'ש נכלל במסגרת אזור תיירותי דרכו עובר הכביש הלאומי "טרנספגרשן" (Transfăgărăşan).

היובלים העיקרים של הארג'ש הם:

* "ולסן" (Vâlsan)
* "ראו דואמני" (Râu Doamnei)
* "סאבאר" (Sabar)
* "דמבוביצה" (Dâmboviţa)
* "נאז'לוב" (Neajlov)

גודל אגן ההיקוות של הארג'ש הוא 12,600 קילומטרים רבועים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארג'ש** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007534589405171
* GND: 4288579-6
* VIAF: 236040765
* WorldCat (עם VIAF): 236040765

 |