recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אלקית קרנפית** (שם מדעי: ***Cerorhinca monocerata***) הוא מין של עוף ימי יחידי בסוגו במשפחת האלקיים, המצוי בטבע לחופי צפון האוקיינוס השקט. בעבר נכללו בסוג עוד כמה מינים שנכחדו.

אלקית זו קיבלה את שמה עקב "מבנה" הגדל על מקורה ומזכיר קרן של קרנף. הקרן מצויה רק במקורי הזכרים ומיועדת, כנראה, למשיכת הנקבות. האלקית היא קרובתם של תוכיי הים ולעיתים היא מקננת באותן מושבות לצידם ולצד אלקיים אחרים.

אורכה של האלקית 35 עד 38 סנטימטרים, מוטת הכנפיים 56 עד 63 סנטימטרים ומשקלה הממוצע 530 גרם, כשהזכרים גדולים מהנקבות ב-10% בערך. האלקית בעלת נוצות אפורות כהות עם בטן לבנה, כפות רגליים גדולות וצהובות וציצות לבנות מצידי הלחיים ומאחורי הגבות עד קצה הגולגולת. המקור צהוב וחרוטי ובקצהו ה"קרן" ממנה קיבלה את שמה. כמו קרוביה היא מעופפת חלשה מאוד, והיא מהירה בעיקר מתחת למים, שם היא חותרת בכנפיה במהירות.

האלקית מצויה בטבע משני צדי האוקיינוס השקט, בחלקו הצפוני. היא נפוצה מאיי התעלה של קליפורניה צפונה עד האיים האלאוטיים שבאלסקה ומהונשו והוקאידו שביפן ואולי גם חצי האי הקוריאני ועד לסחלין שבצפון סיביר. האלקיות מרגישות בנוח גם לנוח בים הפתוח. לעיתים הן נודדות באופן מקומי.

האלקיות שחייניות מצוינות היכולות לצלול עד 57 מטרים למשך זמן של 187 שניות ואף יותר. הן רודפות יחדיו אחרי להקות של דגים, קרילאים ודיונונים. את המזון הן מאחסנות בזפק ופולטות אותו לאפרוחן היחיד. ההאכלה מתבצעת בלילה כדי להימנע מטורפים ומעופות חומסניים כמו שחפים וחמסנים.

מצב השימור של האלקית הקרנפית מוגדר ללא חשש, אך התחממות האקלים וזיהום הים עלולים לפגוע בה ובמזונה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלקית קרנפית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

  

אלקית קרנפית בשחייה

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלקית קרנפית באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007566367105171

 |
**ויטוריה אליאוטי** (באיטלקית: **Vittoria Aleotti**; סביבות 1575 - אחרי 1620), שיש גורסים כי היא **רפאלה אליאוטי** (1570 בקירוב - אחרי 1646), הייתה נזירה אוגוסטינית, מלחינה ונגנית עוגב איטלקייה.

חייה
----

אליאוטי נולדה בפרארה לאדריכל ידוע השם ג'ובאני באטיסטה אליאוטי ונזכרה בצוואתו, שנכתבה בשנת 1631. בשחר ילדותה הקשיבה לשיעורים של אחות בכירה והדהימה את משפחתה בהישגיה בנגינת צ'מבלו בגיל שש.

בהמשך למדה אליאוטי אצל אלסנדרו מילווילה במשך שנתיים ובגיל 14 נשלחה למנזר האוגוסטיני סנט ויטו בפרארה, שנודע בהכשרה המוזיקלית שנתן לחניכותיו. בין השנים 1636 ל-1639 כיהנה כאם המנזר.

אליאוטי נזכרה במדריך לפרארה של מ. א. גואריני משנת 1621 כבעלת ידע רב בתחום המוזיקה, וכן הוזכרו בו מוטטים ומדריגלים שלה שיצאו לאור. היא כתבה מוזיקה למספר מדריגלים פרי עטו של ג'ובאני באטיסטה גואריני טאביה שלח אותם אל הרוזן דל זאפו, ששלח אותם לוונציה, שם ראו אור בדפוס אצל ג'אקומו וינצ'נטי בשנת 1593. קובץ אחר של מוטטים יצא בדפוס אצל אמאדינו ב-1593, הקובץ הראשון של מוזיקת קודש בהלחנת אישה שיצא לאור בדפוס.

נוסף להלחנה, ניגנה אליאוטי בעוגב של המנזר וניצחה על הרכב גדול של נגנים וזמרים, שהגיש קונצרטים. לפי כתבים של ארקול בוטריגארי (סופר בן התקופה), היה זה אחד ההרכבים המעולים ביותר באיטליה.

סביר להניח, כי ויטוריה הוא השם שניתן לה בלידתה ורפאלה השם שאימצה לה, כשקיבלה עליה את נדרי הנזירות.

יצירתה ששרדה
------------

* מוטט: Angelus ad pastores ait לטקסט מתוך הברית החדשה, הבשורה לפי לוקאס 2:10-11

לקריאה נוספת
------------

* Suzanne G. Cusick. "Raffaella Aleotti", *Grove Dictionary of Music and Musicians|Grove Music Online*, ed. L. Macy (accessed February 15 2006), grovemusic.com (subscription access).
* Suzanne G. Cusick. "Vittoria Aleotti", *Grove Dictionary of Music and Musicians|Grove Music Online*, ed. L. Macy (accessed February 15 2006), grovemusic.com (subscription access).

* סוזאן ג. קוזיק, "רפאלה אליאוטי", מילון גרוב המקוון למוזיקה ומוזיקאים בעריכת ל. מייסי
* סוזאן ג. קוזיק, "ויטוריה אליאוטי, מילון גרוב המקוון למוזיקה ומוזיקאים בעריכת ל. מייסי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויטוריה אליאוטי** בוויקישיתוף

* ויטוריה אליאוטי, באתר AllMusic (באנגלית)
* ויטוריה אליאוטי, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ויטוריה אליאוטי, באתר Discogs (באנגלית)

* modern performance notes on Aleotti
* commercial CD recording of Alleotti's music (אורכב 30.09.2007 בארכיון Wayback Machine)


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 5000207
* BnF: cb15124166m (data)
* GND: 122397282
* ICCU: CFIV147453
* ISNI: 0000 0001 2238 0153
* LCCN: n95079471
* MusicBrainz: 41d111a7-e0ab-442f-8a91-6c2e5d415edf
* VIAF: 100334584
* WorldCat: lccn-n95079471

 |
"חתולי בית בסלון"
 "מאהביה של אשתי", 1891
**קרל קהלר**, (בגרמנית: **Karl Kahler**;‏ 12 בספטמבר 1856 – 18 באפריל 1906), היה צייר ז'אנר וחיות אוסטרי, הידוע במיוחד בזכות ציורי החתולים שלו.

ביוגרפיה
--------

קהלר נולד בלינץ. החל מ-19 באוקטובר 1874 למד באקדמיה לאמנויות יפות במינכן, אצל לודוויג פון לופץ ווילהלם לינדנשמיט הצעיר. לאחר סיום לימודיו באקדמיה, בילה זמן מה בפריז, לפני שהתיישב במינכן.

בין השנים 1881–1888 הציג את עבודותיו בברלין, מינכן ווינה. בשנת 1885 היגר לאוסטרליה ועבד עד 1890 במלבורן, שם צייר שלוש תמונות של גביע מלבורן. באחד הציורים הללו, "The Betting Ring", כל אדם בקהל הוא דיוקן אישי.

בהמשך היגר לארצות הברית. בשנת 1891, בהזמנתה של קייט בירדל ג'ונסון, הוא צייר את התמונה "המאהבים של אשתי" המתארת 42 חתולים, שהפכה ידועה מאוד. לאחר שהתפרסמה תמונה זו, הוא התפרסם יותר ויותר בזכות ציורי החתולים שלו.

קהלר מת בגיל 49 שנים ברעידת האדמה בסן פרנסיסקו ב-1906.

יצירות נבחרות
-------------

* + *Die Theaterloge (Die Königin der Saison)*, 1881
	+ *Odaliske*, 1882
	+ *Zwei Damen mit Hund*
	+ *The Betting Ring*
	+ *The Cup Day*, 1887
	+ *The Derby Day*, 1887
	+ *My Wife's Lovers*, 1891 (oil on canvas, 177.8 × 258.4 cm)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרל קהלר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Alan McCulloch: *Encyclopedia of Australian Art.* 2nd edition. Hutchinson, Richmond, Victoria 1969, p. 301.
2. ↑  Sotheby's, retrieved 8 December 2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* DAAO: karl-kahler
* GND: 101293540X
* PIC: 309352
* RKD: 221736
* Trove: 1484191
* ULAN: 500149087
* VIAF: 171439266
* WorldCat: viaf-171439266

 |
**הלגיון השבעה עשר** (בלטינית: Legio XVII) הוא אחד הלגיונות בצבא הרומי. הלגיון הוקם כנראה בידי אוקטביוס בשנת 41 לפנה"ס. הלגיון הושמד בקרב יער טויטובורג (קרב וארוס) בשנת 9 לספירה. כינוי הלגיון אינו ידוע לבטח, אך אולי היה גרמניקה או גאליקה. 

פיסות המידע אודות הלגיון מועטות, אין אזכור ללגיון ברשומות הרומיות כלל, עניין שהופך את קיומו למסתורי משהו.

בכל זאת, היסטוריונים רבים טוענים כי הלגיון היה פשוט יחידה קטנה ולא מפורסמת, שכן צבא אוגוסטוס מנה בסך הכול 21 לגיונות, ממוספרים מ-1 ל-21. כמו כן, לאחר קרב יער טויטובורג, שבו הושמדו שלושה לגיונות, נעלמו מהרשומות הצבאיות שמות הלגיונות השמונה עשר וההתשעה עשר בלבד, לכן סביר להניח כי הלגיון השלישי היה הלגיון השבעה עשר, הבלתי ידוע. 

הלגיון הוקם כנראה במטרה להתמודד עם סקסטוס פומפיוס, אחרון אויבי הטריומווירט השני, שהתבצר בסיקיליה ואיים על אספקת התבואה לרומא, חייליו גויסו בעיקר מצפון איטליה. עם תום הטריומווירט בתבוסתם של מרקוס אנטוניוס וקלאופטרה השביעית בקרב אקטיום (שנת 31 לפנה"ס), הלגיון נשלח כנראה לגאליה. בסוף המאה הראשונה לפנה"ס הוצב הלגיון בגרמניה סמוך לנהר הריין, שם שימש ככוח הלוחם בשבטים הגרמאניים במערכות המצביאים הרומיים טיבריוס ודרוסוס. בשנת 7 לספירה מונה פובליוס קוינקטיליוס וארוס למושל האזור ומפקד הצבא המקומי.

בשנת 9 לספירה ארמיניוס, מנהיג שבט החרוסקי הגרמני ובן ברית רומאי, הביא בשורה לווארוס אודות מרד באזור הריין. וארוס הצעיד את כוחו למקום, ללא ידיעה כי שבט החרוסקי המתין בציפייה לבואו. ב-9 בספטמבר של אותה השנה התנפל הכוח הגרמני על הצבא הרומי והשמידו כליל בקרב יער טויטובורג. שלושת הלגיונות ששירתו תחת וארוס הושמדו לגמרי וסמליהם נשדדו.

קישורים חיצוניים
----------------

* Jona Lendering, Legio XVII (באנגלית)


| לגיונות רומיים ידועים |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| הלגיון הראשון אדיוטריקס • הלגיון הראשון גרמניקה • הלגיון השני אדיוטריקס • הלגיון השני טריאנה • הלגיון השני אוגוסטה • הלגיון השלישי קירנאיקה • הלגיון השלישי גאליקה • הלגיון השלישי אוגוסטה • הלגיון הרביעי סקיתיקה • הלגיון הרביעי היספניה • הלגיון הרביעי פלבי פליקס • הלגיון החמישי מקדוניקה • הלגיון החמישי אלאודה • הלגיון השישי פראטה • הלגיון השישי ויקסטריקס • הלגיון השישי הרקוליה • הלגיון השישי היספניה • הלגיון השישי פרתיקה • הלגיון השביעי קלאודיה • הלגיון השמיני אוגוסטה • הלגיון התשיעי היספנה • הלגיון העשירי פרטנסיס • הלגיון העשירי גמינה • הלגיון האחד-עשר קלאודיה • הלגיון השנים עשר פולמינטה • הלגיון השלושה עשר גמינה • הלגיון הארבעה עשר גמינה • הלגיון החמישה עשר אפולינריס • הלגיון החמישה עשר פרימיגניה • הלגיון השישה עשר גאליקה • הלגיון השישה עשר פלאביה פירמה • הלגיון השבעה עשר • הלגיון השמונה עשר הלגיון התשעה עשר • הלגיון העשרים ואחד רפקס • הלגיון העשרים ושניים דיאוטריאנה |  |

 |
**הלגיון הרביעי איטליקה** (בלטינית: **Legio IIII Italica**) היה לגיון רומאי, אשר פעל בין 231 ל-400 לספירה.

היסטוריה
--------

הלגיון הוקם בשנת 231 בידי הקיסר אלכסנדר סוורוס. מגויסי הלגיון הגיעו מאיטליה ומפאנוניה. ייתכן שהלגיון השתתף במלחמתו של סוורוס כנגד האימפריה הסאסאנית באותה שנה. מפקדו הראשון של הלגיון היה מקסימינוס תראקס. בשנת 235 הפך מקסימינוס תראקס לקיסר בעצמו, והוביל את הלגיון במסעות מלחמה כנגד השבטים באזור הדנובה עד שנת 238. בימי הקיסר גורדיאנוס השלישי הועבר הלגיון לפרובינקיות המזרחיות ונלחם כנגד הסאסאנים. ככל הנראה בסיס האם של הלגיון באותן השנים היה במסופוטמיה. בימי הקיסר דיוקלטיאנוס הועבר הלגיון לגאליה.

הלגיון עדיין היה קיים במאה החמישית והוא נזכר בנוטיטיה דיגניטטום כלגיון עצמאי. גורלו של הלגיון לאחר מכן אינו ידוע. ייתכן שהוא התמזג אל תוך הצבא הביזנטי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הלגיון הרביעי איטליקה** בוויקישיתוף
* הלגיון הרביעי איטליקה, באתר livius.org (באנגלית)
* הלגיון הרביעי איטליקה, באתר Imperiumromanum.com (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  בצבא הרומי המאוחר היו שני סוגי לגיונות. הלימיטאני, שהיו מרותקים בדרך כלל לפרובינקיה מסוימת, והלגיונות העצמאיים (Comitatenses) אשר היו בדרך כלל בפיקוד בכיר ונועדו להגיב על מקרי חירום ביטחוניים. הלגיונות העצמאיים נחשבו ליוקרתיים יותר.
**קרל רוּבּין** (באנגלית: **Carl Rubin**; ‏ 1899 – 7 בפברואר 1955) היה אדריכל ומתכנן בניין המשרדים הראשון בתל אביב, בית הדר.

בית הדר רחוב הרכבת פינת דרך בגין
בית דיזנגוף בשדרות רוטשילד

תולדות חייו
-----------

קרל (חיים) רובין בן יצחק נולד ב-1899 בשניאטין שבגליציה, תחת שלטון האימפריה האוסטרו הונגרית, ולמד אדריכלות בבירה וינה. בשנת 1920 החליט רובין לעלות לארץ ישראל והשתקע בתל אביב. במהלך שהותו הראשונה בארץ עבד רובין תחילה כשנתיים עם אלכסנדר ברוולד ולאחר מכן כשלוש שנים עם האדריכל ריכרד קאופמן. פעל בעיקר בתל אביב ותכנן מבני מגורים, גנים ומבני ציבור. 

בשנת 1931 החל לעבוד במשרדו של האדריכל היהודי אריך מנדלסון שבברלין, במהלך עבודתו הושפע רבות מסגננו הייחודי של מנדלסון, והשפעה זאת ניכרת בעבודותיו. 

בשנת 1932 החליט רובין לחזור לארץ והשתקע שוב בתל אביב. בתקופתו השנייה בארץ פתח רובין משרד אדריכלים משלו. בשנים אלו היה חבר ב"חוג הארכיטקטים" יחד עם זאב רכטר, אריה שרון ויוסף נויפלד. רובין היה אדריכל בולט ביישוב העברי, ועל עבודותיו החשובות נמנה בית הדר, שתוכנן ונבנה בין השנים 1938-1936. בית הדר הוא בניין המשרדים הראשון שנבנה בתל אביב והראשון שנבנה על קונסטרוקציית (שלד) פלדה, והוא עוצב בסגנון הבינלאומי. 

עבודותיו של רובין בסגנון הבאוהאוס הובילו, יחד עם מבנים אחרים בסגנון זה, להכתרתה של תל אביב כאתר מורשת עולמית, וכ"עיר הלבנה".
ב-1938 הוזמן לבגדאד, שם תכנן ארמון לרופאו הפרטי של המלך פייסל.
בשנת 1941 תכנן יחד עם יצחק יעבץ את בית האוסף הארכאולוגי של האוניברסיטה העברית בירושלים 
בהר הצופים. בדמשק תכנן את בית העירייה בשנת 1943.
המבנה האחרון שתכנן היה בית הספר אורט לטקסטיל ברמת גן.

קרל רובין נפטר בט"ו בשבט, תשט"ו (1955), לאחר מחלה קשה. נטמן בבית העלמין הישן בהרצליה.
הותיר אישה, מרגוט.

עבודותיו
--------

קרל רובין תכנן מבנים בעיקר בסגנון הבינלאומי, ועבודותיו התרכזו בעיקר בתל אביב, ובהן:

* בית הדר פינת הרחובות דרך בגין והרכבת.
* הסבת בית דיזנגוף למוזיאון תל אביב שדרות רוטשילד 16.
* בניין מגורים בשדרות רוטשילד 85.
* בית פינקלשטיין, ברחוב מזא"ה פינת רחוב אלנבי 77: הסבת מבנה בן קומה אחת למבנה תלת-קומתי בסגנון הבינלאומי. בשנת 1933 הפכה קומת הקרקע לקומה מסחרית, ומעליה נוספו קומה ראשונה ושנייה למגורים, ושני חדרי מדרגות. אחד שירת את הדירות הפונות לרחוב מזא"ה. השני את הדירות הפינתיות ואת הדירות הפונות לרחוב אלנבי. בשנת 1949 הוסיף האדריכל יצחק שוורץ (שן-צור) קומה רביעית לבניין.
* בית רבקה שפירא גרינוולד (לימים מתחם מגדל הבינלאומי). תוכנן יחד עם יהודה מגידוביץ', רחוב שד"ל 4. רובין תכנן את תוספת הקומה העליונה ולאחר בנייתה עבר להתגורר בקומה הראשונה.
* בית באומאיל, שדרות רוטשילד 87.
* בית בנימין ברש, שלמה המלך 67. תוכנן בשנת 1935 כבית מגורים בסגנון הבינלאומי.
* בית אברהם זאב רייס (בית מרקחת "עמנואל"), רחוב בן יהודה 63 פינת פרישמן 16, בניין תלת-קומתי. בקומת הקרקע היו שלוש חנויות ושתי הקומות העליונות שימשו למגורים.
* בית ורבין, יהודה הלוי 121, תל אביב (1934).
* בית משפחת עותניאל ברמת גן.
* בית מוריס פישר במעלה הצופים 19, רמת גן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרל רובין** בוויקישיתוף
* מיכאל יעקובסון: סיבוב בבית הדר, באתר 'חלון אחורי', 1 בינואר 2019
* גיא נרדי, ‏אחוזת הבאוהאוס בר"ג הפכה לווילה ועוד 12 דירות, באתר גלובס, 31 במאי 2018
**יוסף זייברלינג** (בגרמנית: **Josef Seiberling**; ‏~1807 – כ"ה באדר ה'תרנ"ה, 20 במרץ 1895 בווינה) היה מחנך, צנזור ואיש ציבור יהודי באימפריה הרוסית. האחראי על המחלקה היהודית במשרד החינוך של האימפריה הרוסית, יורשו של לאון מנדלשטם בתפקיד זה.

ביוגרפיה
--------

נולד בווילנה לר' יצחק בן מרדכי, רופא יהודי ליטאי, מהרופאים היהודים הבודדים שהשלימו את לימודיהם באוניברסיטה שפעלה בווילנה בשנים 1803–1833, אז עברה לקייב. אביו היה גם חוקר תורני וביאוריו לספר הערוך פורסמו כיובל אחר פטירתו בעיתונו של סמולנסקין "השחר" בידי שלמה רובין.

זייברלינג למד באוניברסיטה גרמנית, התמנה כצנזור של ספרות עברית ויהודית בקייב והחזיק במשרתו זו כחמש עשרה שנים. אחרי פרישתו של לאון מנדלשטם מתפקיד האחראי על החינוך היהודי באימפריה הרוסית, התמנה זייברלינג לתפקיד זה ופעל בסנקט פטרבורג. שם נודע כפטרון של חוקרים משכילים יהודיים ידועים, בהם: זבולון פינטו, יצחק בר לווינזון אברהם בר גוטלובר ופרץ סמולנסקין.

הוא פעל בשירות ממשלת רוסיה קרוב לשלושים שנה וזכה לארבעה עיטורי כבוד גבוהים. בעסקיו צבר הון רב וכשפרש לפנסיה, השיג אישור להפוך לנתין האימפריה האוסטרית והתיישב בווינה שבה נפטר.

מצבתו
-----

מצבת קברם של זייברלינג ורעייתו בווינה
על מצבת קברו בבית הקברות היהודי הישן שבתוך בית הקברות המרכזי בווינה נחרת:

> 
> בשלום פה ינוח  
> 
> איש יקר רוח גבר בגברים  
> 
> אשר לחם בקסתו נגד הצרים  
> 
> ויעץ נדיבות פני רוזני ארץ  
> 
> בעד עמו ואמונתו עמד בפרץ  
> 
>   
> 
> חקר ובקר ספרים ו...ם שונים  
> 
> והאמת והצדק על דגלו היו חונים  
> 
> שפת עבר הרים על ...שפות  
> 
> סופריה ודורשיה ... ... רפות  
> 
>   
> 
> אב היה ליתומים ולמו הכין בית  
> 
> וינטל וינשאם תמיד כשתילי זית  
> 
> כ**יוסף** נתן בידי זהב על צוארו וקישורים  
> 
> וכ**יצחק** אביו זרע ומצא מאה שערים  
> 
>   
> 
> ויגוע **יוסף** הד"ר בן ר' **יצחק** הד"ר מעיר ווילנא  
> 
> קרוב לשנת ה**צ**דיק להולדו ויאסף אל עמו ביום ד' כ"ה אדר תרנ"ה בוויען  
> 
> ת'נ'צ'ב'ה'  
> 
>   
> 
> kais. russ. Staatsrat, Ritter der Orden: St. Wladimir, St. Stanislaus, St. Anna II. u. III. Klasse  
> 
> 
> 
> 
> 
>

קישורים חיצוניים
----------------

* איזידור זינגר ופיטר וירניק, ‏זייברלינג, יוסף, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  שלמה מנדלקרן, מכתבים מס"ט פעטרסבורג (ח), המגיד, 5 בספטמבר 1866.
**ויטאלה קאנדיאנו** (באיטלקית: **Vitale Candiano**; נפטר ב-1017) היה הדוכס ה-24 של ונציה. ויטאלה כיהן כדוג'ה בין השנים 978–979.

חייו
----

ויטאלה היה בנו של הדוג'ה ה-22 של ונציה, פייטרו קאנדיאנו הרביעי. הוא נבחר לתפקיד הדוג'ה באספת עם שנערכה בספטמבר 978 לאחר שקודמו, פייטרו אורסאולו הראשון, נמלט למנזר במפתיע.

לאחר תום כהונה בת 14 חודשים, ויתר ויטאלה על כיסאו, מסיבות בריאות.

בתקופת כהונתו חיזק ויטאלה את היחסים הרעועים בין העיר ונציה לבין האימפריה הרומית הקדושה, יחסים שהתערערו לאחר שבשנת 976 שרף המון ונציאנלי את ארמון הדוג'ה כאשר בתוכו נמצא הדוג'ה דאז - פייטרו קאנדיאנו הרביעי, אביו של ויטאלה. פייטרו קאנדיאנו שלט בתמיכת קיסר האימפריה הרומית הקדושה אוטו השני, והיה קשור אליו ואל מלך איטליה בקשרי משפחה. כהונתו של ויטאלה סייעה לגשר על הקרע בין לה סרניסימה לבין האימפריה.

לאחר שויתר על כיסאו הצטרף ויטאלה למנזר סנט'אילאריו, וחי חיי נזירות. הוא נפטר בשנת 1017 ונקבר במנזר.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1016854900
* VIAF: 237535363
* WorldCat (עם VIAF): 237535363

 |
סר **דונלד ברנס סנגסטר** (באנגלית: **Donald Burns Sangster**‏; 26 באוקטובר 1911 - 11 באפריל 1967) היה פוליטיקאי ג'מייקני, איש מפלגת הלייבור של ג'מייקה, ראש ממשלת ג'מייקה השני. נמל התעופה הבינלאומי סנגסטר במונטגו ביי, הגדול בג'מייקה, נקרא על שמו ודיוקנו מופיע על שטר 100 דולר ג'מייקני.

תולדות חייו
-----------

כנער הצטיין סנגסטר, במקביל ללימודיו, גם בספורט והיה שחקן קריקט, מתעמל ומתאגרף. בשנת 1933, בגיל 21, נבחר למועצת מחוז הולדתו ומאז לא חדל מפעילות ציבורית ופוליטית. בשנת 1937 קיבל רישיון לעריכת דין. מ-1949 ועד 1967 כיהן כסגנו של אלכסנדר בוסטמנטה באיגוד עובדי התעשייה ובמפלגת הלייבור של ג'מייקה. כיהן כשר הרווחה, שר העבודה ושר האוצר בממשלותיו של בוסטמנטה. בפברואר 1964, עקב מחלתו של בוסטמנטה, היה סנגסטר לראש המפלגה וראש הממשלה בפועל.

סנגסטר נבחר לראשות הממשלה והחל לכהן ב-23 בפברואר 1967, אולם בעת ביקור במונטריאול, קנדה, נתקף בדימום מוחי תת-עכבישי ומת. רק חמישה ימים לפני כן קיבל תואר אבירות מאת אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת. יו שירר נבחר להחליפו בתפקידיו.

סנגסטר לא נישא מעולם ולא היו לו ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* ביוגרפיה באתר הממשלתי
* פרופיל באתר ג'מייקה, המדינה אותה אנו אוהבים
* The forgotten prime minister died 46 years ago, באתר Jamaica Observer, ‏11 באפריל 2013
* דונלד סנגסטר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Remembering Sir Donald Sangster

| ראשי ממשלת ג'מייקה |
| --- |
| ראש השרים | אלכסנדר בוסטמנטה • נורמן מנלי (פרימייר, 1959-1962) |
| ראשי ממשלה | אלכסנדר בוסטמנטה • דונלד סנגסטר • יו שירר • מייקל מנלי • אדוארד סיאגה • מייקל מנלי • פ. ג'. פטרסון • פורשיה סימפסון-מילר • ברוס גולדינג • אנדרו הולנס • פורשיה סימפסון-מילר • אנדרו הולנס |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: nb2014021315
* VIAF: 311115765
* WorldCat: lccn-nb2014021315

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בהיסטוריון יהודי. אם התכוונתם לרב ומחנך חרדי, ראו יוסף אברהם וולף.

**יוסף ווּלף** (**Joseph Wulf**;‏ 22 בדצמבר 1912 - 10 באוקטובר 1974) היה היסטוריון יהודי ממוצא גרמני-פולני וניצול השואה.

ביוגרפיה
--------

וולף הוא יליד קמניץ, גדל והתחנך בעיר קרקוב. באוניברסיטה היהודית בעיר החל בהכשרה ללימודי רבנות. לאחר כיבוש פולין על ידי גרמניה הנאצית, וולף ומשפחתו נאסרו בגטו קרקוב. בגטו חבר לחברי מחתרת יהודים. פעילותו המחתרתית נתגלתה והוא נשלח למחנה אושוויץ, שרד את תלאות המחנה ואת צעדת המוות ממנו. אשתו ובנו שרדו אף הם את המלחמה, אך הוא איבד את אביו, אימו, אחיו, גיסתו ואחיינית.

הנצחת ועידת ואנזה
-----------------

בשנת 1965, וולף הציע שוילת ואנזה, הבניין בו התנהלה ועידת ואנזה בה הוחלט על הפתרון הסופי בשנת 1942, תהפוך לאתר הנצחה ומרכז תיעוד לזכר השואה, אך הממשלה הגרמנית דחתה את ההצעה בזמנו. המבנה שימש כבית ספר ולא היה תקציב להוציא את הרעיון אל הפועל.

ביאושו, התאבד וולף בשנת 1974 בקפיצה מחלון דירתו בקומה החמישית של בית מגורים בעיר שרלוטנברג. "פרסמתי 18 ספרים על הרייך השלישי ולא הייתה להם אף השפעה. ניתן לתעד כל דבר עד המוות לגרמנים. ישנו משטר דמוקרטי בבון. אולם רוצחי ההמונים מסתובבים חופשי, חיים בבתיהם הקטנים ומגדלים פרחים" - כך כתב במכתב ההתאבדות שהותיר לבנו דייוויד. לאחר התאבדותו הובא לקבורה בחולון.

וילת ואנזהב-20 בינואר 1992, יובל שנים מאז שהתקיימה הוועידה ההיסטורית, וילת ואנזה נפתחה לציבור כמוזיאון וכאתר הנצחה לזכר השואה. בחדר האוכל בו התכנסו ראשי המשטר הנאצי, ישנן תמונות וביוגרפיות על המשתתפים בוועידה. המוזיאון מכיל גם מיצגים קבועים של תמונות וטקסטים המתעדים את השואה ואת תכנונה. בקומה השנייה קיים חדר הנקרא על שמו של וולף ובו שוכן אוסף גדול של ספרים העוסקים בימי המשטר הנאצי וכן חומר תיעודי נוסף כגון סרטי מיקרופילם ומסמכים רשמיים של הנאצים.

היסטוריון
---------

עם תום מלחמת העולם השנייה וולף נותר בפולין, ובין השנים 1945 עד 1947 היה חבר בוועדה היהודית ההיסטורית המרכזית. בקיץ 1947 עבר לפריס ובשנת 1952 השתקע בברלין. וולף פרסם ספרים רבים אודות הרייך השלישי, ביניהם ביוגרפיות אודות היינריך הימלר ומרטין בורמן. 

וולף זכה במספר פרסים ועיטורים, ביניהם פרס ליאו בק (1961), מדליה על שם קרל פון אוסייצקי (1964) ותואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ברלין החופשית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוסף וולף** בוויקישיתוף
* יוסף וולף (1912-1974), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007269945605171
* BIBSYS: 90243905
* BnF: cb12363454z (data)
* CANTIC: a11071655
* GND: 119095181
* ISNI: 0000 0001 0862 9696
* LCCN: n86840549
* NKC: kup19960000112831
* NLP: A2340422X
* NTA: 073556025
* SELIBR: 277422
* SNAC: w6fp6hhz
* SUDOC: 032643594
* VcBA: 495/272857
* VIAF: 2549209
* WorldCat: lccn-n86840549

 |
**יוסף ורצמן** שימש קצין במשטרת ישראל בדרגת תת-ניצב. היה קצין חבלה ראשי של משטרת ישראל בשנות ה-70.

ביוגרפיה
--------

ורצמן היה קצין בצה"ל שהושאל באמצע שנות ה-70 למשטרת ישראל בדרגת סגן ניצב כדי לשמש כחבלן הראשי. במרץ 1977 הועלה לדרגת ניצב משנה ופיקד על 200 חבלנים של משטרת ישראל. ורצמן שם דגש על הדרכה של החבלנים בשיטות שונות לפירוק מטענים. ועדת בדיקה שמונתה בעקבות תלונות על תפקודו ותפקוד יחידת החבלנים מצאה שלא היה דופי בתפקודו ובתפקוד היחידה. בשנת 1979 עמד לדין משמעתי באשמה של הדלפה של מסמך סודי לעיתונאי. הוא הודה שהוא אישר לעיתונאי את קיום המברק, שכבר היה, לטענתו, בידי העיתונאי. הוא נדון לקנס ומאסר על תנאי. בדצמבר 1981 קיבל את עיטור השירות של משטרת ישראל. בהמשך מונה לראש מחלקת מבצעים ושיטור במטה הארצי ולאחר מכן היה סגן מפקד המשמר האזרחי. בשנת 1986 הועמד לדין משמעתי על רכישת טלוויזיה לעצמו בהנחה כאשר רכש טלוויזיות למשטרה.[דרושה הבהרה] בתחילת 1989 הועמד לדין על תקיפה מינית של אחת מפקודותיו.[דרושה הבהרה]

הערות שוליים
------------

1. ↑  ברוך מאירי, שוקלים תוספת סיכון לחבלני המשטרה, מעריב, 13 במאי 1976  
ברוך מאירי, "בגלל המהירות אתה עלול להגיע בדיוק בעת הפיצוץ", מעריב, 1 בנובמבר 1976
2. ↑  הועלו בדרגה במשטרת ת"א, מעריב, 2 במרץ 1977
3. ↑  חבלני המשטרה מצויידים היטב, דבר, 8 במרץ 1978
4. ↑  הסבל הקשיש נועד להתפוצץ עם מטענו, מעריב, 30 באפריל 1979
5. ↑  ברוך מאירי, אין יסוד לתלונות על מערך החבלה במשטרה, מעריב, 13 בנובמבר 1979
6. ↑  נצ"מ הואשם בהדלפת מסמך סודי ולא הושעה, מעריב, 19 במרץ 1984; המשך
7. ↑  ראובן שפירא, תנ"ץ זיגל זכה בעיטור השירות, דבר, 22 בדצמבר 1981
8. ↑  אילן בכר, סגן ראש המשמר האזרחי לדין משמעתי, מעריב, 3 בדצמבר 1986
9. ↑  יוסי לוי, סגן מפקד המשמר האזרחי יואשם בתקיפה מינית של עובדת במשרדו, מעריב, 3 במרץ 1989
10. ↑  הוגש כתב אישום, מעריב, 7 במרץ 1989
גנרל **פריץ אריך פלגיבל** (בגרמנית: **Fritz Erich Fellgiebel**;‏ 4 באוקטובר 1886 – 4 בספטמבר 1944) היה מפקד חיל הקשר ויחידת ההאזנה ופענוח הצפנים של צבא גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. פלגיבל פיתח את הדוקטרינה ליצירת והפעלת יחידות האזנה בצבא מודרני בעל פיקוד ושליטה מבוסס קשר רדיו. הוא היה בין הקצינים השותפים לקשר העשרים ביולי נגד אדולף היטלר והוצא להורג לאחר כישלון הקשר.

תולדות חייו
-----------

נולד למשפחת בעלי אחוזות ממזרח לנהר האלבה, לא רחוק מברסלאו, למעמד השמרני שהיווה את חוט השדרה של הצבא הפרוסי. בגיל 18 התגייס לחיל הקשר כצוער ולמד לימודים טכניים במקביל להתמקצעות בפיקוד. במלחמת העולם הראשונה פיקד על יחידת רדיו במפקדת גיס הפרשים של גנרל גאורג פון דר מרוויץ. בחזית צרפת היה עד לכישלון מערך הרדיו וההצפנה הגרמני, כשל מערכתי שדרבן אותו כל חייו לשילוב הניידות והתוקפנות של חיל הפרשים עם יכולות הפיקוד והשליטה המודרניות מחד ואפשרות ההאזנה לאויב מאידך. במלחמת העולם הראשונה זכה לעיטורי צלב הברזל וצלב הכבוד.

במסגרת החשאית למחצה של הרייכסווהר של שנת העשרים פיתח יכולות האזנה ופיענוח. הוא שירת כקצין מטה וקצין מודיעין של גיס וכך הכיר מקרוב את צורכי הדרג המערכתי. עליית הנאצים לשלטון, הקמת הוורמאכט והזרמת התקציבים איפשרה לו להתקדם ולהתפתח. הוא היה אחד הקצינים הבודדים שהיה אהוד על היטלר והתקדם במהירות בסולם הדרגות. ב-1938 התמנה לדרגת אוברסט (אלוף-משנה) ובאותה שנה קודם לדרגת מאיור-גנרל (תת-אלוף) ומפקד חיל הקשר. באוגוסט 1940 מונה לגנרל חיל הקשר ( *General der Nachrichtentruppe*), תפקיד בדרגת אלוף-רב־אלוף, כפוף למפקד מטה הכללי של חילות היבשה (ה-OKH) גנרלאוברסט פרנץ הלדר.

הישגים מקצועיים
---------------

פלגיבל ערך רפורמה ביחידות ההאזנה והפענוח. הוא הפריד בין יחידת הצופן האסטרטגית שעסקה בפיענוח מתמטי של צפנים מורכבים וסיפקה מודיעין למשרד המלחמה ולמטה הכללי לבין יחידות למודיעין מערכתי (תחנות האזנה נייחות ופלוגות ניידות המסופחות למפקדות של ארמייה וקבוצת ארמיות) וטקטי (מחלקות האזנה כחלק מגדודי הקשר של הדיוויזיות) שעסקו בהאזנה לאויבי צבא היבשה, יצירת מודיעין רלוונטי והזרמת חומר גלם בלתי-מפוענח ליחידת הפענוח האסטרטגית (horchleitstel).

במהלך המלחמה הצליח מערך ההאזנה להשיג הישגים מודיעיניים רבי חשיבות וערך, בעיקר במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה ובמערכה במדבר המערבי.

התנגדות לנאציזם
---------------

כבר ב-1938 היה שותף לקשר יחד עם ארווין פון ויצלבן לכיבוש ברלין ערב ועידת מינכן והסרת היטלר והמפלגה הנאצית מהשלטון. 

ביולי 1944 היה שותף ל"מבצע ולקיריה", קשר של קצינים שביקשו להציל את גרמניה על ידי התנקשות בחייו של היטלר. תפקידו של פלגיבל בתוכנית היה טכני - ניתוק כל אמצעי הקשר שחיברו את מוצב הפיקוד של היטלר "מאורת הזאב" לעולם, בד בבד עם הטמנת פצצה במקום על ידי קלאוס שנק פון שטאופנברג. למרות שניתק את קווי התקשורת הידועים לו, לא ניתק קו תקשורת סודי של האס אס שקישר את היטלר אל משרדו של יוזף גבלס.

פלגיבל נעצר מיד. הוא נשפט על ידי "בית הדין העממי" ונידון למוות ב-10 באוגוסט 1944. הוא הוצא להורג כשלושה שבועות מאוחר יותר בכלא פלצנזה בברלין.

בתרבות
------

בסרט מבצע ואלקירי גילם את דמותו השחקן אדי איזרד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אריך פלגיבל** בוויקישיתוף
* דורון ארזי, ‏מודיעין האלחוט של הצבא הגרמני, **מערכות** 327, דצמבר 1992
* ביוגרפיה קצרה באתר מרכז ההנצחה להתנגדות הגרמנית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 123504988
* ISNI: 0000 0000 1295 9308
* VIAF: 77223877
* WorldCat: viaf-77223877

 |
**כרישועל גרנדיס** (שם מדעי: *Alopias grandis*) הוא מין נכחד של כריש ממשפחת הכרישועליים, אשר חי במשך המיוקן לחופי אמריקה הצפונית. חלק מהחוקרים מגדירים אותו בתור סוג עצמאי - *Trigonotodus*, אך זה נתון בוויכוח מדעי.

המאובנים שלו התגלו בתצורות קלברט (אנ') שבוירג'יניה ובמרילנד והתגלו גם בקרוליינה הדרומית, קליפורניה ואולי גם במלטה. הוא תואר למדע ב-1942 בידי החוקר הצרפתי מוריס לניש (אנ').

כריש זה היה בעל מבנה גדול, כבד כמו עמלץ לבן, אשר לפי מספר הערכות הגיע לאורך של 13 מטרים.

כריש זה היה בעל מבנה שיניים חלקות צד, עם קצוות חיתוך חלקים וכתר עבים, אשר שימשו לחיתוך בשר ובדומה לכרישים אחרים אלה התחלפו במהירות. אף שלא נמצאו שרידי אונות סנפירים, נראה שבניגוד לכרישועליים המודרניים היה חסר את אונות הזנב המוגבהות. עם זאת כנראה שהיה משוטט לאורך האוקיינוס הפתוח בחיפוש מזון, אשר כלל כנראה דגים, דיונונים ואולי גם יונקים ימיים קטנים.

מין זה היה קרוב כנראה למין *Alopias palatasi*, שהיה גדול כמותו בהרבה מהמינים המודרניים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כרישועל גרנדיס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ward, D. J.; Kent, B. W. (2015). "A new giant species of thresher shark from the Miocene of the United States". Natural History Museum. doi:10.13140/RG.2.1.1723.0969.
2. ↑  "†Alopecias grandis Leriche 1942 (mackerel shark)". The Paleobiology Database.
המילה "Honorificabilitudinitatibus" היא מילה יחידאית בכתביו של ויליאם שייקספיר (מופיעה במחזה "עמל שווא של אהבה")
**מילה יחידאית** (ביוונית **הָאפָּאקְס לֶגוֹמֶנוֹן**: ἅπαξ λεγόμενον, כלומר "נאמר פעם אחת"; ברבים: **הָאפָּאקְס לֶגוֹמֶנָה**: ἅπαξ λεγόμενα) היא מילה בעלת מופע חד-פעמי בטקסט נתון, בין אם בקורפוס או בכתביו של יוצר. מילה המופיעה פעמיים מכנים dis legomenon, שלוש פעמים - tris legomenon, ואילו מילה המופיעה ארבע פעמים, tetrakis legomenon, אינה נחשבת נדירה דיה על מנת לציינה. 

מילים יחידאיות אינן בהכרח מוזרות או יוצאות דופן. דוגמה לכך היא המילה "גבינה", שהיא מילה יחידאית בתנ"ך המופיעה בספר איוב.

שורש יחידאי
-----------

בשפות השמיות, רוב אוצר המילים נגזר משורשים, שרובם תלת עיצוריים. בתנ"ך כ-2100 מילים המופיעות בו פעם אחת ויחידה, כאשר סופרים בספירה זו גם הופעות של אותו שורש, בבנייני פועל נפרדים או במשקלים נפרדים, כשמות עצם. אולם, ישנם גם שורשים יחידאיים - שורשים שכל אחד מהם מופיע פעם בודדת בכול המקרא. למשל, השורש ב־ל־ס הוא שורש יחידאי. הוא מופיע בספר עמוס: "וַיַּעַן עָמוֹס וַיֹּאמֶר אֶל אֲמַצְיָה לֹא נָבִיא אָנֹכִי וְלֹא בֶן נָבִיא אָנֹכִי כִּי בוֹקֵר אָנֹכִי וּבוֹלֵס שִׁקְמִים" (עמוס ז, יד). בערבית ובשפות אתיופיה יש מילים משורש דומה, המתארות את פרי התאנה. לכן, כיום יש המפרשים את השורש, כעיסוק במלאכה הקשורה לתאנים.

גם השורש ט-א-ט-א יחידאי בתנ"ך. "וְשַׂמְתִּיהָ לְמוֹרַשׁ קִפֹּד וְאַגְמֵי מָיִם וְטֵאטֵאתִיהָ **בְּמַטְאֲטֵא** הַשְׁמֵד" (ישעיהו, יד, כג). אולם בניגוד לשורש היחידאי ב-ל-ס, לא נמצא שום שורש דומה לו בשום שפה אחרת.

ראו גם
------

* מילים יחידאיות בתנ"ך
* חוק זיף

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מלה יחידאית** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מילה יחידאית** |

* רשימה של מילים יחידאיות בתנ"ך באתר הניווט בתנ"ך

הערות שוליים
------------

1. ↑  רוביק רוזנטל, עשרים מי יודע, שפת התנ"ך במספרים, בלוג השפה העברית של מילון רב-מילים, 16 במרץ 2017

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LNB: 000157474

 |
**מילדין שוביץ'** (**Miladin Šobić**, בקירילית:  **Миладин Шобић**; נולד ב-7 בינואר 1956, ניקשיץ') הוא זמר ממונטנגרו וכותב שירים.

שוביץ' היה זמר פעיל בסוף שנות השבעים של המאה ה-20 ובתחילת שנות השמונים ביוגוסלביה, הוא היה פופולרי במיוחד במונטנגרו, סרביה, בוסניה והרצגובינה וקרואטיה. שירתו בעיקרה מלנכולית והמוזיקה נשלטת על ידי גיטרה אקוסטית.

קורות חיים
----------

שוביץ' נולד בעיר ניקשיץ' השוכנת במרכז מונטנגרו. תחילת יצירתו המוזיקלית החלה בבית הספר התיכון בכתיבת שירים ובהלחנת מוזיקה. לאחר התיכון עבר לדוברובניק שם החל ללמוד תיירות בקולג'.

את שיריו המפורסמים ביותר יצר בהיותו סטודנט. בשנת 1975 פרסם את שירו הראשון "To sam ja" (זה אני) שהפך להמנון הבלתי רשמי של הסטודנטים בדוברובניק. בשנת 1976 השתתף בפסטיבל "Omladina76" (נוער 76) שהתקיים בעיר סובוטיקה (Subotica) שבצפון סרביה. שוביץ' זכה במקום השני עם השיר "Daj nam neba" (תן לנו שמיים). בשנת 1978 השתתף בפסטיבל האביב למוזיקה שהתקיים בבלגרד עם שירו "Bolesno ljeto" (קיץ חולה) וזכה בפרס על המילים הטובות ביותר.

בין השנים 1982-1981 שיתף פעולה עם נגן הפסנתר גאבור לנדל (Gabor Lenđel) בהוצאת שני תקליטים. התקליטים יצאו בחברת התקליטים היוגוסלבית לשעבר "דיסקוטון" (Diskoton). בשנת 1981 יצא תקליטו "Ožiljak"' (הצלקת), ובשנת 1982 יצא תקליטו "Umjesto gluposti" (במקום טפשות). שוביץ' הקליט אלבום שלישי בשם "Barutana Ljubavi" (אבקת אהבה). בעקבות מות אחותו גנז את התקליט והפסיק ליצור ולשיר.

שוביץ' חזר לעיר הולדתו ניקשיץ', ומעולם לא חזר לשיר, למרות שמועות רבות על חזרתו לשיר, והפופולריות הרבה שלו במונטנגרו.

קישורים חיצוניים
----------------

* מילדין שוביץ', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* מילדין שוביץ', באתר Discogs (באנגלית)
**צ'ארלס הנרי רוס** (באנגלית: **Charles Henry Ross**) היה עורך, סופר וקומיקסאי בריטי, שנודע בזכות יצירת הקומיקס אלי סלופר שהיה מהחלוצים בתחום.

ביוגרפיה
--------

רוס נולד בשנת 1835 בעיר לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד.

עם השנים נמשך רוס לכיוון העיתונות עד שבשנת 1867 התקבל לעבודה במגזין הקומי הבריטי "ג'ודי", שהיווה את המתחרה המשמעותי ביותר למגזין פאנץ'. במסגרת העיתון פרסם את אחת מדמויות הקומיקס הראשונות אי פעם - אלי סלופר. תחילה אייר בעצמו את רצועות הקומיקס שכתב, אולם מהר מאוד שותפתו ובת זוגו לעתיד אמיליה דה טסלר (בשם הבדוי מרי דוואל) קיבלה עליה את מלאכת הציור, בעוד שרוס המשיך לחבר את התוכן שברצועות. ייתכן שטסלר ורוס נישאו בשלב מסוים, ולשניים נולד בן בשם צ'ארלס.

לאחר מספר שנים בעיתון התקדם רוס לתפקידים בכירים, עד שלבסוף היה לעורך הראשי של המגזין. במסגרת תפקידו כעורך גם פרסם מספר טורים ורצועות קומיקס שזכו להצלחה. עד לסוף חייו איגד רוס את רצועות הקומיקס שפרסם בעצמו ויחד עם אשתו בשישה ספרים.

רוס נפטר ב-12 באוקטובר 1897, כשבע שנים אחרי אשתו, בלונדון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'ארלס הנרי רוס** בוויקישיתוף
* עבודותיו של רוס באתר פרויקט גוטנברג
* עבודות על או של רוס באתר ארכיון האינטרנט
* כתבי צ'ארלס הנרי רוס בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ally Sloper Web Exhibit - University of AB, web.archive.org, ‏2013-11-13
2. ↑  Peter Bailey, Ally Sloper's Half-Holiday: Comic Art in the 1880s1, **History Workshop Journal** 16, 1983-10-01, עמ' 4–32 doi: 10.1093/hwj/16.1.4
3. 1 2  Ally Sloper group (act. 1867–1923), Oxford Dictionary of National Biography (באנגלית)
4. ↑  **The Publishers' Circular and General Record of British and Foreign Literature**, Sampson Low, 1868. (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1053274750
* LCCN: n82207881
* NTA: 15338929X
* ULAN: 500080373
* VIAF: 293141512
* WorldCat: lccn-n82207881

 |
**כריש לבן-שוליים** (שם מדעי: *Carcharhinus albimarginatus*) הוא מין של כריש ממשפחת הכרישיים. 

אורכו של כריש זה 2.3-2 מטרים כשהשיא היה 3 מטרים. משקלו יכול להגיע ל-162 ק"ג. זהו כריש אפור עם פס לבן על השוליים והוא בעל ראש גדול ומעוגל, שיניים חדות וקצוות סנפירים לבנים. הוא דומה מאוד למין כריש שונית אפור, אך גדול בהרבה והוא מהגדולים שברישים השוכנים בשוניות אלמוגים.

הכריש מצוי בימים טרופיים באוקיינוס השקט וההודי והוא נפוץ בסביבות שוניות וחולות בקרקעית הים ועד עומק 800 מ'. הכריש הוא יצור מתבודד ותוקפני הניזון מדגים אחרים ומרכיכות. התזונה העיקרית שלו היא מדגי שונית כמו דקריים, קולייסיים, שפתוניים, סוליתיים ומתמנונים. הוא איננו ניזון מאנשים אך עלול להיות אגרסיבי ונשכני בעת טירוף אכילה קבוצתי.

הכריש מצוי בסכנת הכחדה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריש לבן-שוליים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  כריש לבן-שוליים באתר הרשימה האדומה של IUCN

כריש לבן-שוליים בגינאה החדשה.
גנרל **ורנר זאנה** (בגרמנית: **Werner Sanne**;‏ 5 באפריל 1889 – 26 בספטמבר 1952) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, ונפל בשבי במהלך קרב סטלינגרד.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

זאנה נולד ב-5 באפריל 1889 בברלין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1908 התגייס זאנה לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-117 (הדוכסות הגדולה של הסן ה-3 - הדוכסית הגדולה), ולחם בשורותיו בתחילת מלחמת העולם הראשונה. בהמשך הוא הועבר לשרת כשליש בדיוויזיה ה-25, ולאחר מכן מונה כקצין מטה בקורפוס ה-54. ב-18 באוקטובר 1917 הוא הועלה לדרגת האופטמן, וב-5 בינואר 1918 נשא לאשה את קתרינה קלם פון הוהנברג. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף זאנה לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בדצמבר 1930 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 בפברואר 1933 מונה למפקד הגדוד ה-1 של רגימנט הרגלים ה-18, ובעקבות כך הועלה ב-1 במאי 1934 לדרגת אוברסט לוטננט. ב-15 באוקטובר 1935 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-57, וב-1 באפריל 1936 הוא הועלה לדרגת אוברסט.

### מלחמת העולם השנייה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה זאנה מפקד רגימנט הרגלים ה-57, והוצב עמו כחלק מהדיוויזיה ה-9 בחזית המערבית. ב-2 בפברואר 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-193, וב-1 באפריל אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-11 במאי 1940 מונה זאנה למפקד הדיוויזיה ה-34, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-23 במסגרת הארמייה ה-16. ב-10 באוקטובר 1940 מונה זאנה למפקד הדיוויזיה הקלה ה-100, ובמהלך במבצע ברברוסה לחם עמה כחלק מהקורפוס ה-52 במסגרת הארמייה ה-17, והשתתף עמה בקרב אומן ובקרב חרקוב הראשון. ב-19 בדצמבר 1941 הוא קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-22 בפברואר 1942 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באפריל 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-6 ביולי 1942 הפכה הדיוויזיה ל**דיוויזיית היגר ה-100**. במתקפת הקיץ הגרמנית לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה השישית, ולאחר מכן לחמה עמה הדיוויזיה בקרב סטלינגרד כחלק מהקורפוס ה-51. הדיוויזיה לחמה בקרבות הקשים בתוך העיר, וב-31 בינואר 1943 נכנע זאנה בראש שרידי הדיוויזיה ונלקח לשבי. זאנה שהה במחנות שונים ברחבי ברית המועצות, וב-26 בספטמבר 1952 מת במחנה קראסנופול.

קישורים חיצוניים
----------------

* ורנר זאנה באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית
**לורנטיין, נסיכת אוראניה-נסאו** (בהולנדית: **Petra Laurentien Brinkhorst**; נולדה ב-25 במאי 1966) היא רעייתו של קונסטנטין, נסיך אוראניה-נסאו.

ביוגרפיה
--------

פטרה לורנטיין ברינקהורסט נולדה ב-25 במאי 1966 בליידן כבתם של גניטן ולאורנס ברינקורסט, פוליטיקאי ושר לשעבר בממשלת הולנד. היא למדה היסטוריה באוניברסיטת חרונינגן ולאחר מכן סיימה תואר במדעי המדינה באוניברסיטת לונדון, בנוסף היא גם למדה עיתונאות באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בדצמבר 2000 הנסיך קונסטנטין ולורנטיין הכריזו על אירוסיהם ובמאי 2001 נישאו הזוג, לזוג שלושה ילדים. 

היא משמשת כסנדקית עבור הנסיכה ליה, בתה האמצעית של מרתה לואיז, נסיכת נורווגיה. היא פעילה במאבק נגד אנאלפביתיות בהולנד ומשמשת כסגנית נשיאת ארגון צדקה העוסק בשימור אוכלוסיית הצומח ובעלי החיים.

משפחתה
------

ב-16 בדצמבר 2000 התארסה לורנטיין עם קונסטנטין, נסיך אוראניה-נסאו, וב-17 במאי 2001 התחתנו השניים בהאג, וראש העיר ניהל את הטקס. כעבור יומיים נערך טקס החתונה הדתי, על ידי הכומר קרל טר לינדן. לבני הזוג נולדו 3 ילדים:

* אלואיז, רוזנת אוראניה-נסאו (נולדה ב-2002)
* קלאוס קזימיר, רוזן אוראניה-נסאו (נולד ב-2004)
* לאונור, רוזנת אוראניה-נסאו (נולדה ב-2006)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לורנטיין, נסיכת אוראניה-נסאו** בוויקישיתוף
* 
* לורנטיין, נסיכת אוראניה-נסאו באתר בית המלוכה ההולנדי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 139943285
* NTA: 321715845
* VIAF: 103267621
* WorldCat: viaf-103267621

 |
**כריש שחור סנפירים** (שם מדעי: *Carcharhinus melanopterus*) הוא מין של כריש ממשפחת הכרישיים החי בשוניות אלמוגים וימים רדודים באוקיינוסים הטרופיים והוא בין הכרישים הנפוצים בשוניות. סימן הזיהוי הבולט שלו הוא קצוות סנפיריו וזנבו השחורים וכן אפו המעוגל.

מאפיינים
--------

כריש שחור-סנפירים נפוץ בימים רדודים באוקיינוס השקט וההודי, שם הוא מסתובב סביב חופים חוליים ושוניות ולעיתים נדירות עלול להיכנס למים מליחים ואף מתוקים. הכרישים האלה נקשרים ביותר לאזורים מסוימים ויכולים לשהות באותו אזור כמה שנים.

אורכו הממוצע של הכריש 1.6 מטרים כשפרטים גדולים הגיעו לאורך שני מטרים ומשקל של 13.6 קילוגרם. אלה נחשבים לכרישים בינוניים ולא טורפי אנשים, אך עלולים לתקוף את מי שיתקרב אליהם יתר על המידה. בנוסף כרישים עלולים להגיע לטירוף אכילה ואז סכנתם לאדם גבוהה. נרשמות כמה עשרות תקיפות לא קטלניות של הכריש כל שנה, לרוב בקרבת החוף.

כרישים אלו הם טורפים פעילים וקשוחים של דגים שונים, סרטנים, דיונונים ועופות ימיים ואפילו של כרישים קטנים יותר.

כנהוג אצל משפחות הכרישיים, משריצה גם נקבת הכריש צאצאים חיים, החיים בשנים הראשונות בביצות מנגרובים סמוכות לחוף.

הם ניצודים לתעשיית בשר כרישים ולצריכת השומנים שלהם ולמרות תפוצתם, הביא המצב להתמעטותם עד לסכנת הכחדה בטבע.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריש שחור-סנפירים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  כריש שחור-סנפירים באתר הרשימה האדומה של IUCN
**כְּרִישׁוּעָל שַׁיְטָן** (שם מדעי: *Alopias pelagicus*) הוא מין כריש ממשפחת הכרישועליים המצוי בים הפתוח לאורך האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי באזורים טרופיים וסובטרופיים. לעיתים רחוקות הוא נמצא סמוך לחופים. עקב כך הוא קיבל את שמו.

כריש זה הוא הקטן בבני משפחתו אך עדיין מגיע לאורך ממוצע של 3 מטר ולמשקל 70 קילוגרם. האורך המרבי של זכרים הגיע לאורך 3.5 מ' ושל נקבות ל-3.8 מ' והמשקל המרבי מגיע ל-88 ק"ג. לכריש זה גוף גדול וזרים בצבע כחול-כהה ועם בטן בהירה, המזכיר את גופו של עמלץ כחול אך הוא בעל סנפירים רחבים ומחודדים, וחוטם חד וקצר. בניגוד לעמלץ הכחול, לכריש זה אין שיניים הבולטות החוצה, פיו סגור רוב זמנו והוא בעל זנב גבוה מאוד ומחודד, מה שעוזר לו להרוג את טרפו. הכריש משריץ צאצאים חיים.

הכריש שוחה לאורך האוקיינוסים וניזון מלהקות דגים קטנים יותר, אותם הוא הורג בעזרת שחייה מהירה ופגיעה בהם עם הזנב הגבוה, אך לעיתים הוא נתפס ברשתות גדולות בשל התנהגות זו. מבדיקת קיבתו נראה שהוא ניזון בעיקר מסטומיי תהומות, ברקודות וגמפיליים החיים באזור הדמדומים.

גלריה
-----

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כרישועל שיטן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  כרישועל שיטן באתר הרשימה האדומה של IUCN

| דמויי עמלץ |
| --- |
| עמלציים | 

|  |  |
| --- | --- |
| קרכרודון | עמלץ לבן |
| עמלץ מאקו | עמלץ כחול • עמלץ ארוך סנפיר |
| למנה | למנה חוטמנית • כריש הסלמון |

 |  |
| כרישי חול | 

|  |  |
| --- | --- |
| כריש-שן | כריש-שן שורי • כריש-שן הודי |
| אודונתספיס | כריש חול קטן-שיניים • כריש חול גדול-עין |

 |
| כרישי גובלין | 

|  |  |
| --- | --- |
| כריש גובלין | כריש גובלין |

 |
| כרישועליים | כרישועל שיטן • כרישועל גדול-עין • כרישועל זנבתן |
| כרישים ענקיים | כריש ענק |
| כרישים גדולי פה | כריש גדול-פה |
| כרישי תנין | כריש תניני |
**כריש תניני** (שם מדעי: *Pseudocarcharias kamoharai*) הוא מין כריש יחיד במשפחתו מהסדרה דמויי עמלץ החי ברחבי האוקיינוסים הטרופיים והוא צולל עד לעומק 600 מטר והוא עולה בלילות לפני המים בחיפוש מזון. מקור השם הוא מיפנית בה הוא קרוי: (水鰐 ("תנין מים"), עקב שיניו הגדולות ועקב הרגלו לעוט ולנסות לנשוך את הדייגים שתפסו אותו.

מאפיינים
--------

כריש זה הוא החבר הקטן ביותר בסדרתו והוא מגיע לאורך מרבי של 1.1 מטר ושוקל 4-6 קילוגרם. הוא בעל גוף מוארך בצבע חום כהה ומעט שחור בגב ובכיפת הראש. הכריש בהיר מלמטה והוא בעל סנפירים קצרים וראש קצר בעל עיניים גדולות המותאמות לראייה בחושך ושיניים דמויות סכינים וגדולות ביותר ביחס לכריש הבולטות מבין לסתותיו. לכריש 5 חריצי זימים ארוכים וזנב קטן. הכריש ממליט צאצאים חיים, בדרך כלל ארבעה.

מזונו של הכריש הוא דגי גרם שוכני מצולות כמו גונוסטומטיים ואורנוניים וגם חסילונים ודיונונים. הוא עצמו נטרף בידי כרישים גדולים יותר.

הכריש קטן מכדי לטרוף אנשים, אך הוא פוגע בכבלים תת-ימיים לעיתים. לעיתים הכריש נתפס במכמורות או נידוג בשביל בשר עבור דגי טונה ומפרשניים. ככל הנראה אוכלוסייתו ירדה בטבע עקב הדיג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריש תניני** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  כריש תניני באתר הרשימה האדומה של IUCN

| דמויי עמלץ |
| --- |
| עמלציים | 

|  |  |
| --- | --- |
| קרכרודון | עמלץ לבן |
| עמלץ מאקו | עמלץ כחול • עמלץ ארוך סנפיר |
| למנה | למנה חוטמנית • כריש הסלמון |

 |  |
| כרישי חול | 

|  |  |
| --- | --- |
| כריש-שן | כריש-שן שורי • כריש-שן הודי |
| אודונתספיס | כריש חול קטן-שיניים • כריש חול גדול-עין |

 |
| כרישי גובלין | 

|  |  |
| --- | --- |
| כריש גובלין | כריש גובלין |

 |
| כרישועליים | כרישועל שיטן • כרישועל גדול-עין • כרישועל זנבתן |
| כרישים ענקיים | כריש ענק |
| כרישים גדולי פה | כריש גדול-פה |
| כרישי תנין | כריש תניני |
**בלבי** (בלטבית: **Balvi**) היא עיירה באזור מזרח לטגליה שבלטביה. העיירה מהווה מרכז מנהלי של המחוז מאז שנת 1949.

תולדות היישוב
-------------

אזכורה הראשון של בלבי הוא משנת 1224, ובשנת 1765 נבנו בה כנסייה קטנה ואחוזה של אציל פולני.

כאשר לטגליה עברה לשלטון הרוסי ב-1772, האחוזה ניתנה למשפחת ילגין על ידי יקטרינה השנייה. הכפר היה מופרד מהאחוזה משנת 1915, ובלבי קיבלה מעמד כעיירה בשנת 1928.

עם נסיגתם של הגרמנים מהעיירה ביולי 1944, העלו אותה באש, והעיירה נבנתה מחדש החל משנת 1945. בשלהי שנות השמונים היוותה בלבי מרכז ל"מהפכת השירה", אשר הובילה לעצמאות המדינות הבלטיות.

יהודי בלבי
----------

באמצע שנות השלושים חיו בבלבי כ-400 יהודים, קרוב לחמישית מתושביה. בעיירה פעלו בתקופה זו תנועות נוער ציוניות, ומספר מיהודיה עלו ארצה. ב-1940 עברה העיירה לשלטון סובייטי.

עם פלישת הגרמנים לברית המועצות ביוני 1941 פינו השלטונות הסובייטיים את העיירה, והצבא הגרמני כבש אותה. כחמישים מיהודי העיירה הספיקו להימלט ממנה מזרחה, וכ-150 פליטים יהודים הגיעו אליה.

באמצע יולי 1941 רוכזו יהודי העיירה והכפרים הסמוכים אליה בגטו שהוקם בשכונה ענייה בה, אשר הוקף בגדר תיל. מעת לעת אירעו בגטו מקרי אונס ורצח בידי שוטרים לטבים.

ב-8 באוגוסט 1941 רוכזו כ-500 יהודי הגטו בידי המשטרה הלטבית, תוך שנאמר להם כי הם עתידים להישלח לארץ ישראל. יהודי העיירה נשדדו, ולאחר מכן הועברו במשאיות לבורות שנחפרו מבעוד מועד ביער, ושם נורו במקלעים או נקברו בחיים.

דמוגרפיה
--------

האוכלוסייה בעיר מתחלקת ללאומים הבאים:

* לטבים - 70.26%
* רוסים - 23.27%
* בלארוסים - 1.16%
* אוקראינים - 0.7%
* פולנים - 0.4%
* צוענים - 0.4%
* גרמנים - 0.31%
* אחר - 3.48%

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בלבי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בלבי
* "בלבי", באתר JewishGen (באנגלית)
* בלווי (Balvi), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* אלכסנדר קרוגלוב (רו'), בלבי, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1000), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4771051-2
* LNB: 000041610
* MusicBrainz: 70f67278-66cd-4a36-9728-e91bf9c6791f
* VIAF: 248298452
* WorldCat (עם VIAF): 248298452

 |
**כריש שחור-שוליים** (שם מדעי: *Carcharhinus limbatus*) הוא מין של דג סחוס במשפחת הכרישיים. כריש זה מצוי באזורים הטרופיים של העולם, בעיקר בקרבת שוניות אלמוגים או חופים. לעיתים מבלבלים בינו למין כריש שחור-שוליים אוסטרלי.

אורכו הממוצע 1.5-2.8 מ' ומשקלו עד 123 ק"ג. הוא אפור בצבעו אך הבטן לבנה וכפי שמרומז משמו צידי הבטן כהים יותר משאר הגוף. הראש רחב ומשוטח וקצוות הזנב והסנפירים העליונים והתחתונים כהים בקצה.

כריש זה יותר חברתי ממינים אחרים ולעיתים משתפים פעולה בעת ציד דגים אחרים. הם אף קופצים ממעל למים כדי לכנס את הדגים. הוא אוכל מגוון דגים ואיננו בררן. הוא יטרוף אפילו מיני כרישים אחרים או בטאים קטנים.

הוא איננו תוקפני לאדם, למעט לדייגים שמנסים לצוד אותו. עם זאת כרישים המצויים בטירוף אכילה עלולים להפוך לתוקפניים ביותר. בפלורידה כריש זה אחראי ל-16% מתקיפות הכרישים בכל שנה כאשר כמה מהמתקפות מסתיימות במוות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריש שחור-שוליים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* כריש שחור-שוליים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  כריש שחור-שוליים באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007542221605171

 |
**כריש לבן-לחי** (שם מדעי: ***Carcharhinus dussumieri***) הוא מין של כריש ממשפחת הכרישיים המצוי סביב מימי האזור האינדו-פסיפי לרבות במפרץ אילת.

מאפיינים
--------

כריש זה קטן יחסית ומגיע לאורך של עד 121 ס"מ והוא בעל ראש קטן עם עיניים בולטות וחוטם קצר ומעוגל. הלסתות קצרות ובעלות 2 שורות שיניים משוננות וקטנות יחסית. סנפירי החזה ארוכים וכהים והגב מזדקר מעלה ומכיל סנפיר גבי נמוך אבל בולט, סנפיר גבי נוסף קטן הסמוך לזנב שצבעו שחור וזנב בעל אונות קצרות ומחודדות. צבע הכריש אפור עד חום-אפור כשהבטן והחזה בהירים מעט יותר.

הכריש חי בימים מרוחקים סביב האזור האינדו-פסיפי, בדרך כלל סביב איים ועד לעומק 170 מטר. הוא מצוי ממפרץ אילת, המפרץ הפרסי והים הערבי עד לג'אווה שבאינדונזיה, צפון אוסטרליה ויפן. הוא צד סביב הקרקעית דגים, רכיכות כמו תמנוניים ודיונונים, סרטנים שונים ותולעים. כריש זה משריץ 4 צאצאים חיים בעונת הרבייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריש לבן-לחי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  כריש לבן-לחי באתר הרשימה האדומה של IUCN
**כריש רחב-סנפיר** (שם מדעי: ***Lamiopsis temminckii***) הוא מין של כריש טרופי ממשפחת הכרישיים, השוכן בצפון האוקיינוס ההודי ומצוי בסכנת הכחדה בטבע. זהו אחד משני המינים בסוג למיופסיס לצד כריש רחב-סנפיר בורנאי.

כריש זה בעל דו-צורתיות זוויגית והנקבות גדולות הרבה מהזכרים. האורך הממוצע שלהם הוא 130 סנטימטרים בעוד פרטים גדולים הגיעו לאורך של 208 סנטימטרים ומשקל של 52.4 קילוגרם. הזכרים קטנים יותר והגיעו רק עד 160 סנטימטרים. לכריש סנפירי חזה רחבים ושטוחים וזנב קצר. הנקבה משריצה בין 2 ל-4 צאצאים חיים, לאחר 8 חודשי היריון.

הכריש שוחה לרוב בקרבת החופים החוליים שלחופי האוקיינוס ההודי ומערב האוקיינוס השקט שבין פקיסטן והודו עד לסין, בורמה וסראוואק שבמלזיה. הוא לא מופיע באופן לא-רציף לאורך החופים או מדפי היבשה בגפו. הוא מחפש מזון בקרקעית או מעליה וניזון ממיני דגי גרם, סרטנים ודיונונים, כשפרט אחד הכיל בקיבתו 214 פרטי סרטנים.

הכריש מצוי בסכנת הכחדה עקב דיג יתר למטרות מרק סנפירים הנחשב למעדן במדינות רבות באסיה וכן הוא מסתבך ברשתות דייגים, לעיתים במשך עונת הרבייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריש רחב-סנפיר** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  כריש רחב-סנפיר באתר הרשימה האדומה של IUCN