recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**גירודוס** (שם מדעי: **Gyrodus**; מיוונית עתיקה: "γύρος" - מעוקלת ו-"odoús" - שן, כלומר: "שן מעוקלת") הוא סוג נכחד של דגי גרם מקריני סנפיר מסדרת הפיקנודונטאים, אשר התקיים לאורך המזוזואיקון שבין הטריאס לקרטיקון בימים הפרהיסטוריים שלחופי אירופה ואמריקה הצפונית הקדומים.

זהו סוג ידוע יחסית, אשר תואר ב-1843 למדע בידי החוקר לואי אגאסי ממאובנים שנאספו ממזרח צרפת. הסוג מכיל כיום כ-6 מינים, תלוי במיונים השונים. המאובנים שלו התגלו בין השאר בצרפת, אנגליה, סקוטלנד, גרמניה, ספרד, ארגנטינה, צ'ילה, קנדה, מצרים ותוניסיה.

דגים אלה היו מהגדולים שבבני סדרתם, כשהגדולים מביניהם הגיעו לאורך של 1.2 עד 2 מטרים בממוצע. גופם היה פחוס ומוגבה מעט, ועגלגל יותר מהצד והזכיר את מבנה של דגי שמש או נצרניים. הם היו בעלי עיניים גדולות מאוד, חוטם דק וקצר יחסית ושיניים עגולות יחסית מקורבות אחת לשנייה. הוא היה בעל סנפיר זנב מפוצל ומחודד, כשחלק מאמינים שהיה יכול להאיץ ובעזרת סנפיר גבי לשחות ביעילות לאורך האוקיינוס הפתוח.

ייתכן שדג זה התקיים כמו נצרן מודרני סמוך לשוניות אלמוגים, בהם חיפש לנגוס בספוגיים, רכיכות קשות או אלמוגים, כפי שנראה ממבנה פיו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גירודוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

* 
* 
* 
* 
*
**בית ביוט** (באנגלית: **Bute House**; בגאלית סקוטית: **Taigh Bhòid**) הוא בית המגורים הרשמי של השר הראשון של סקוטלנד (בפועל, מושל סקוטלנד), העומד בראש ממשלת סקוטלנד מאז ייסוד תפקיד זה בשנת 1999. קודם לכן שימש הבית כבית מגוריו הרשמי של מזכיר המדינה של סקוטלנד.

המבנה ממוקם בכיכר שארלוט, בבית מספר 6, באדינבורו בירת סקוטלנד, בצידה הצפוני של הכיכר.

היסטוריה
--------

האדמה עליה נבנה המבנה נרכשה במכירה פומבית בשנת 1792 על ידי אורלנדו הארט (Orlando Hart), יצרן נעליים, בעלות של 290 ליש"ט. בשנת 1806 רכש סר ג'ון סינקליר את הבית בעלות של 2,950 ליש"ט. הבית נמכר על ידו בשנת 1816 והחליף ידיים מספר פעמים עד שנרכש בראשית המאה ה-20 על ידי ג'ון קריצ'טון סטוארט, מרקיז ביוט הרביעי. בשנת 1966 הבית, ושני בתי המגורים הסמוכים לו הועברו לידי מס ההכנסה של הממלכה המאוחדת, כתשלומי מס ירושה, בעקבות מותו של ג'ון קריצ'טון סטוארט בשנת 1956, וזה העביר את המבנה לידי הקרן הלאומית הסקוטית המחזיקה בבעלות במבנה גם כיום.

מאז שנת 1970 משמש המבנה כמבנה ממשלה, וכמגורי מזכיר המדינה של סקוטלנד בעת שהוא נמצא בסקוטלנד מטעם ממשלת הממלכה המאוחדת. בשנת 1999 הפך המבנה לבית המגורים הרשמי של השר הראשון של סקוטלנד, מושל המדינה בפועל.

במבנה נערכים הדיונים השבועיים של ממשלת סקוטלנד, וכן במבנה נערכות קבלות הפנים הרשמיות שנערכות אצל השר הראשון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית ביוט** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בית ביוט
* ממשלת סקוטלנד(הקישור אינו פעיל)
* ההיסטוריה של המבנה
**וארדה סת'ו** (באנגלית: **Varada Sethu**; נולדה ב-1992) היא שחקנית אנגלייה ממוצא הודי.

ביוגרפיה
--------

סת'ו נולדה בקרלה, הודו להורים רופאים ולה אחות תאומה - אבהאיה. בגיל צעיר עברה לעיר ניוקאסל על הטיין שבצפון-מזרח אנגליה ושם למדה בתיכון דן אלן (Dame Allan's Schools). בהמשך עברה ללונדון ושם למדה תיאטרון בתיכון הנוער הלאומי (National Youth Theatre). במהלך לימודיה למדה גם מחול מסוג Mohiniyattam ו-Bharatanatyam צורות ריקוד מסורתיות בהודו. היא גם זכתה בתחרות מיס ניוקאסל ב-2010. סת'ו גם בוגרת בלימודי וטרינריה ופיזיולוגיה מאוניברסיטת בריסטול ובוגרת לימודי משחק מבית הספר לאומנויות הבמה בלונדון (אנ')
.

הופעתה הראשונה בקולנוע הייתה ב-2010 בסרט הקצר "Impressions" בתפקיד סמנה. שנה לאחר מכן שיחקה בסרט הפשע "Sket" בתפקיד קיראן. שנה לאחר מכן הופיעה בסרט "English: An Autumn in London" בתור מגאנה סקריה.

ב-2016 הופיעה בסרט חלום ליל קיץ בתור פיסבלוסום. אותה שנה שיחקה במותחן האשליה 2 לצד דניאל רדקליף ומייקל קיין בתור אחת מעוזרותיו של קיין.

בנוסף היא שיחקה החל מ-2015 גם בסדרות טלוויזיה שונות ביניהם: דוקטור, דוקטור פוסטר, האנה, "New Blood"‏, "Hard Sun" ובשניים מעונות הסדרה מכת מחץ בתור מנישה צ'טרי, רב-טוראית בצבא הבריטי.

ב-2022 שיחקה בסרט "עולם היורה: עולם חדש", בתור מדריכת שדה בשם שירה ובהמשך שיחקה במותחן הפשע "עברתי במקרה" של נטפליקס.

קישורים חיצוניים
----------------

* וארדה סת'ו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Meet the cast of BBC1's Hard Sun
דימוי דיוקנו של עזרא הסופר, מעשה ידיו של Guillaume Rouillé, ‏1553
פרשת **גירוש הנשים הנוכריות** בידי עזרא הסופר הייתה רבת משמעות בחייה ובהתפתחותה של תנועת שיבת ציון ושל החברה היהודית בארץ ישראל בתקופה הפרסית. הפרשה מתוארת בספר עזרא, פרק ט'–פרק י', ולפי הכרונולוגיה המסורתית אירעה בחורף שנת ג'תט"ו. בזמנו של עזרא היו נישואי תערובת שנויים במחלוקת, והיו אנשים באליטה של החברה היהודית, בכללם שרים, כוהנים ולוויים, שנשאו נשים נוכריות. לעומתם, היו קנאים שהתנגדו בחריפות לנישואי תערובת.

לפי ספר עזרא, עם בואו של עזרא לירושלים, כשליח המלך הפרסי ארתחששתא, והממונה מטעמו על היהודים שישבו באחשדרפנות עבר הנהר (ממערב לנהר פרת), הגיעו אליו חלק מהשרים וסיפרו כי נפוצים נישואי תערובת עם העמים השכנים. עזרא שראה בנישואי תערובת חטא חמור שעלול לגרום לעונש גלות וסכנת התבוללות דתית ולאומית, הגיב בזעזוע, קרע את בגדיו, מרט את שערות ראשו וצם. לשיטתו, ירושת הארץ תלויה בראש וראשונה בהיבדלות מעמי הארץ, והוא ראה את ההתבוללות כגורם לחורבן ולגלות. שכניה בן יחיאל מבני עילם קרא לעזרא לגרש את הנשים הנוכריות. עזרא הסופר נעתר לקריאה זו, והשביע את הכהנים והלויים לסייע לו. הוא כינס את העם לאספה מיוחדת בירושלים בכ' בכסלו, ואיים להחרים את רכושו של מי שייעדר מהאסיפה. באספה השביע עזרא את העם לגרש את הנשים הנוכריות וצאצאיהן (לא מצוין האם ביקש גם מנשים יהודיות להיפרד מבעליהן הנוכרים), והוחלט להקים בית דין מיוחד לצורך בירור מעמדן של הנשים ולצורך הגירוש (אפשרות גיורן של הנשים הנוכריות לא הוזכרה כלל). בית הדין ערך את הבירור מא' בטבת ועד א' בניסן, ובבירור התגלה פגם בייחוסם של 113 איש.

במחקר
-----

על פי מחקרו של פרופ' משה ויינפלד, הפרשה מייצגת גישה בדלנית חדשה ביהדות בתקופת שיבת ציון, המרחיבה את המושג "העם הקדוש" ספר דברים, שמשמעותו דתית ולאומית בלבד, למושג "זרע קודש" שמשמעותו דתית-ביולוגית. ויינפלד טוען בעקבות יחזקאל קויפמן, שהנשים הנכריות שגירש עזרא לא היו עובדות אלילים, אלא מתייהדות, וסיבת גירושן הייתה עובדת היותן נכריות בלבד. השקפת עולם זו באה בניגוד למגמה אוניברסליסטית שהייתה גם היא קיימת באותה תקופה, השואפת לקרב את הנוכרים וליהדם.

בספר עזרא אין אזכור לכך שהנשים הנכריות גורשו הלכה למעשה. חוקרת המקרא ד"ר יונינה דור טוענת כי אין עדות לגירוש בפועל, והיא משערת כי ייתכן שהתכוונו מלכתחילה לבצע גירוש של ממש, אבל כשלא צלח הדבר, בוצע הגירוש באופן טקסי בלבד כהצהרת כוונות ייצוגית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  **ספר ירושלים**, **תקופת המקרא**. פרק שלושה־עשר: ירושלים בתקופה הפרסית. גירוש הנשים הנוכריות. עמוד 312. יד יצחק בן צבי. 2000
2. 1 2  עין למקרא. מזל וינגרט. 1974, עמוד 145–146
3. ↑  ספר עזרא, פרק ט', פסוקים א'–ב'.
4. ↑  Ethnicity and the Mixed Marriage Crisis in Ezra 9-10: An Anthropological Approach. Katherine E. Southwood. Oxford University Press, 2012. p.1-2
5. ↑  ‏המגמה האוניברסליסטית והמגמה הבדלנית בתקופת שיבת ציון פרופ' משה ויינפלד. ניתן למצוא בספר 'מקראה בחקר לשון המקרא', ליקוטי "תרביץ" ג', מאת אבי הורביץ, יצא לאור על ידי הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, עמ' 57-42
6. ↑  יונינה דור, האומנם גורשו הנשים הנכריות? **שאלת ההיבדלות בימי שיבת ציון**, ירושלים הוצאת מאגנס.
7. ↑  צפורה טלשיר, זרע הקודש - לא היה ולא נברא, על ספרה של יונינה דור, **קתרסיס**.
כישורי יונתן ושמעון במערכות בית בצי הייתה נקודת המפנה, בה הבטיחו את מעמדם המדיני של מנהיגי החשמונאים ביהודה
**בית בצי** הוא אתר ארכאולוגי בספר מדבר יהודה, לא הרחק מבית לחם. במקום שרידים מהתקופות החשמונאית, הרומית, הביזנטית והממלוכית. נודע במיוחד בתקופת החשמונאים. ההתבצרות בו הייתה נקודת המפנה בה הממלכה הסלאוקית הפסיקה ללחום בחשמונאים והכירה בהם באופן לא רשמי.

מיקום
-----

בית בצי ממוקמת בפאתי בית סחור (כ-3 קילומטרים מצפון להרודיון) בגובה של 656 מטרים מעל פני הים ומכונה כיום "ח'רבת בית בצי".

התקופה החשמונאית
----------------

בתקופת מרד החשמונאים, לאחר מותו של יהודה המכבי בשנת 160 לפנה"ס, התבצרו אחי יהודה, יונתן ושמעון, בבית בצי. המצביא הסלאוקי בקכידס שחזר ליהודה בשנת 156 לפנה"ס בראש צבא חזק לדכא את המורדים צר על היישוב תקופה ארוכה עם מכונות מצור, אך החשמונאים שהיו למודי ניסיון, הסירו את המצור במתקפת נגד מוצלחת.

בשל כישלונו במצור והכרה בעוצמתם של החשמונאים, שלא בנקל יהיה אפשר להכריעם, בקכידס החליט לעבור לערוץ פרגמטי והגיע להסכם עם יונתן על פיו יוענק לו מעמד מדיני כלשהו בתמורה לשקט בחבל הזה, כך שהשלטון הסלאוקי יתקיים ביהודה בלא שיהיה צורך לבזבז עליו משאבים צבאיים גדולים וקבועים. בהסכם זה קיבל יונתן רשות להתיישב במכמש כ-10 קילומטרים מצפון לירושלים ולקבל מעמד מדיני מסוים. בקכידס עזב את יהודה עם חילותיו, כאשר הוא מותיר בירושלים בחקרא חיל מצב סלאוקי.

התקופה הרומית
-------------

בתקופת מרד בר כוכבא מוצאו של ישוע בן גלגולא מבכיריו של בר כוכבא ומפקד ההרודיון היה מבית בצי.

לקריאה נוספת
------------

* דוד עמית, **הקרב הנשכח על בית בצי**, נקודה 81 (תשמה), 16–17

קישורים חיצוניים
----------------

* יצחק זעקיל פרענקיל (תרגום), מקבים א', ט 59-75, באתר דעת
* בית בצי (יהודה ושומרון), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007465874905171

 |
**אלכסנדר "אלכס" שלדון וילסון** (באנגלית: **Alexander "Alex" Sheldon Wilson**; ‏1 בדצמבר 1907 - 9 בדצמבר 1994) היה אתלט קנדי, סגן אלוף אולימפי ובעל מדליית ארד אולימפית (לוס אנג'לס 1932) בריצת 800 מטר ובריצת 400 מטר, בהתאמה.

ביוגרפיה
--------

וילסון נולד במונטריאול, קוויבק, קנדה. הוא למד באוניברסיטת נוטרדאם, אינדיאנה שבארצות הברית.

באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה וילסון במדליית ארד בריצת שליחים 4X400 מטר בתוצאה של 3:15.4 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:14.2 דקות וגרמניה (3:14.8 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני בשלב חצי הגמר בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.2 שניות ולא עלה לריצת הגמר (רק 6 אצנים עולים לריצת הגמר) ובמקום 15 בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:57.1 דקות (רק 9 אצנים עלו לריצת הגמר).

במשחקי האימפריה הבריטית שנערכו בהמילטון, אונטריו, קנדה בשנת 1930 זכה וילסון ב-3 מדליות אחת מכל סוג. מדליית זהב, בריצת 440 יארד (48.8 שניות), מדליית כסף בריצת שליחים 4X440 יארד (3:19.8 דקות) ומדליית ארד, בריצת 880 יארד (1:55.6 דקות).

באליפות המכללות (NCAA) שנערכה ב-1931 זכה וילסון במדליית זהב בריצת 400 מטר.

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה וילסון ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:49.9 דקות, אחרי טומי המפסון מבריטניה שקבע שיא עולם חדש של 1:49.7 דקות ולפני בן ארצו פיל אדוארדס (1:51.5 דקות). מדליות ארד, בריצת 400 מטר בתוצאה של 47.4 שניות, אחרי ביל קאר שקבע שיא עולם חדש של 46.28 שניות ובן איסטמן (46.50 שניות), שניהם מארצות הברית ובריצת שליחים 4X400 מטר בתוצאה של 3:12.8 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:08.14 דקות ובריטניה (3:11.2 דקות).

לאחר המשחקים האולימפיים הוא עבר לאוניברסיטת לויולה בשיקגו (אנ') ושם אימן שחייה, כדורסל ואתלטיקה קלה במשך כ-13 שנים, עד שנת 1945. חמש שנים לאחר מכן, הוא שב כמאמן אתלטיקה לאוניברסיטת נוטרדאם בה למד, עד לפרישה בשנת 1972.

וילסון מת בטקסס ב-1994, ימים אחדים לאחר יום הולדתו ה-87.

הנצחה
-----

כיום מתקיימת באוניברסיטת נוטרדאם בה למד תחרות אתלטיקה בינלאומית על שמו.

הישגים ותארים
-------------

בחייו וגם לאחר מותו זכה וילסון במספר תוארי כבוד ספורטיביים, לרבות הכללתו בהיכל התהילה של האתלטים הקנדים (ב-1954).

שיאים אישיים
------------

* ריצת 400 מטר: 47.3 שניות (1932)
* ריצת 800 מטר: 1:49.9 דקות (1932)

קישורים חיצוניים
----------------

* אלכס וילסון, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* אלכס וילסון, באתר olympedia.org
**אסף קהתי** (באנגלית: **Assaf Kehati** ) (נולד ב -21 באוקטובר 1979) הוא גיטריסט ג'אז ישראלי, מלחין, מוביל הרכב ומורה, חי בעיר ניו יורק, במדינת ניו יורק.

חינוך
-----

קהתי התחיל לנגן על פסנתר וגיטרה בגיל עשר ובהמשך עם כינור קלאסי. סבתו הייתה פסנתרנית מקצועית שהפגישה אותו לראשונה עם נגינה בכלי. כנער ניגן רוק, פופ ומוזיקה קלאסית. בגיל 19 החל להתעניין בג'אז. זמן קצר לאחר מכן התקבל לבית הספר רימון למוזיקה ברמת השרון.

כמה חודשים לאחר תחילת לימודי הג'אז הוא זכה במספר פרסי ג'אז מקומיים, כולל המקום השלישי של התחרות הלאומית "נגן הג'אז" בישראל.

הוא גם חבר באנסמבל רימון, "ג'אז חם", בו השתתף גיטריסט הפיוז'ן האוסטרלי, פרנק גמבאלה.

בשנת 2007 הוא עבר לבוסטון כדי להמשיך בלימודי התואר השני בקונסרבטוריון למוזיקה בניו אינגלנד. שם עבד גם כמורה עוזר לאחר שקיבל תואר שני בביצועי ג'אז בשנת 2009.

קריירה
------

בעת שהותו בישראל הופיע קהתי עם מוזיקאים בולטים רבים ביניהם הסקסופוניסט אלון פרבר, שי חן, חגי עמיר, ועם אודי שלמה על התופים ונגן הבס דניאל ספיר. הוא הופיע בפסטיבל הג'אז בתל אביב, בערוץ 22 בטלוויזיה, במועדון הג'אז של שבלול, בפסטיבל הג'אז של מכתש רמון ובפסטיבל הג'אז הלאומי בירושלים.

בשנת 2010 הקליט קהתי את אלבומו הראשון "מבט מחלוני" ( "A View From My Window") ו- "פרחים וסיפורים אחרים" ( "Flowers And Other Stories") בשנת 2011. בשנת 2014 הוציא אלבום שלישי, "עירום" (Naked.). נאמר עליו, כי סגנונו מושפע מהקטור ברליוז, ג'ורג' גרשווין, פאט מתיני וקני רוג'רס.

קהתי ניגן ועבד עם אמנים ידועים כמו הפסנתרן רן בלייק, נגני הסקסופון ג'ורג 'גרזון, אלי דג'יברי, דוני מקקסלין, שיימוס בלייק, ועם נגנית הקלרינט והסקסופון הישראלית ענת כהן, ועם המתופף האגדי בילי הארט שהיה חלק משלישייתו מאז 2009.

הוא ניגן ברחבי העולם בישראל, דרום אמריקה, רוסיה, קנדה, וושינגטון די.סי, אטלנטה, בוסטון ובמועדון הג'אז בלו נוט הנודע בניו יורק.

דיסקוגרפיה
----------

* A View From My Window (2010)
* Flowers and Other Stories (2011)
* Naked (2014)

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אסף קהתי

* אסף קהתי, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אסף קהתי - האתר הרשמי
* אסף קהתי - ברוקלין ניו יורק
* אסף קהתי - כיתות אומן
* אסף קהתי - בית ספר Muzik
* שלישיית אסף קהתי - ביוטיוב
* אסף קהתי - גיטריסט לא שיגרתי

הערות שוליים
------------

1. ↑  About: Assaf Kehati, dbpedia.org
2. ↑  Assaf Kehati at All About Jazz, web.archive.org, ‏2010-06-04
3. ↑  מוזיקה - פרנק גמבלה, באתר www.habama.co.il
4. 1 2  All About Jazz, Assaf Kehati at All About Jazz, All About Jazz (באנגלית)
5. ↑  All About Jazz, Assaf Kehati Quartet: Finding Its Own Voice article @ All About Jazz, All About Jazz (באנגלית)
6. ↑  מוזיקה - סדרת "ג'אז חם" מתרחבת, באתר www.habama.co.il
7. ↑  All About Jazz, Assaf Kehati Trio: Naked album review @ All About Jazz, All About Jazz (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 6e8226cb-b01a-4d91-8cc3-a258e0b16a5e

 |
**ג'יימס אירווין** (באנגלית: **James Irvine**; ‏1822 – 17 במרץ 1889) היה צייר דיוקנאות סקוטי.

ביוגרפיה
--------

אירווין נולד בשנת 1822, במחוז פורפשייר במזרח סקוטלנד. הוא היה בנו הבכור של ג'ון אירווין והתחנך בבית הספר הקהילתי המקומי. הוא היה תלמידו של צייר הדיוקנאות הסקוטי קולווין סמית' בברצ'ין.

אירווין התבסס כצייר בארברואת', לפני שעבר למונטרוז, שם קיבל הזמנות מהרקטור של אקדמיית מונטרוז ומאוצר מוזיאון מונטרוז.

ג'יימס אירווין, לואיס בלאק - עבד משוחרר.
בסופו של דבר הוא קיבל הרבה יותר עבודה מכיוון שהוכר כאמן פורטרטים מוביל בסקוטלנד. הוא היה חבר טוב של עמיתו האמן ג'ורג' פול צ'למרס. בין הדיוקנאות שלו היו אלה של ג'יימס קול (1786–1880), ניצול מהקרב הימי שהוביל ללכידת האוניה "צ'סאפיק". ג'יימס קול גם נולד בפרידן, ליד מונטרוז, אך עשרות שנים לפני אירווין ב-1786. קול נלחם בקרב טרפלגר ואיבד יד. לאחר שנים של ציד לווייתנים הוא פרש לעיר הולדתו, שם צייר אותו אירווין חמש פעמים. קול הפך לסלבריטי בגלל קורות חייו ובזכות אורך חייו. ההספד של קול סוקרה בסופו של דבר ב"ניו יורק טיימס".

אירווין גם צייר כמה נופים והוא החל לצייר דיוקנאות זיכרון של הרוזן והרוזנת מדלהוזי, אך לא השלים את המלאכה.

הוא מת בביתו במונטרוז ב-17 במרץ 1889.

לאירווין יש יותר משלושים ציורים בבעלות ציבורית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'יימס אירווין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  L. H. Cust, ‘Irvine, James (1822–1889)’, rev. Jennifer Melville, Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004
2. ↑  Obituary, Montrose Standard, 8 October 1880, p. 2.
3. ↑  Art and Artists, www.nationalgalleries.org (באנגלית)
4. ↑  Lee, Sidney, ed. (1892). "Irvine, James". Dictionary of National Biography. Vol. 29. London: Smith, Elder & Co.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* RKD: 41128
* ULAN: 500123567
* VIAF: 96593679
* WorldCat (עם VIAF): 96593679

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ג'יימס אירווין (צייר)"**.
**גירה שפירא** הייתה אצנית ארצישראלית, אלופת ארץ ישראל הראשונה (1935) בקפיצה לרוחק.

ביוגרפיה
--------

שפירא התאמנה באגודת הספורט של מכבי עתיד תל אביב.

### 1935

באליפות ארץ ישראל הראשונה שנערכה בסוף דצמבר 1935 זכתה שפירא ב-5 מדליות, 2 זהב ו-3 כסף. מדליות זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.48 מטר, לפני זלדה שוליאק (4.36 מטר) ושושנה בורשטיין (4.24 מטר), שתיהן ממכבי תל אביב ובריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם רחל סלונימסקי, עדה יהודאית ורבקה ניניו בתוצאה של 59.4 שניות, לפני מכבי תל אביב (1:02 דקות) ומדליות כסף, בריצת 60 מטר בתוצאה של 8.9 שניות, אחרי רחל סלונימסקי (8.8 שניות) ולפני עדה עבוד חברותיה לקבוצה, בריצת 100 מטר, אחרי רחל סלונימסקי (14.3 שניות) ולפני עדה יהודאית ובריצת 80 מטר משוכות, אחרי זלדה שוליאק (15.9 שניות) ולפני עדה יהודאית.

### 1936

באליפות תל אביב שנערכה במרץ 1936 סיימה שפירה שנייה בריצת 100 מטר בתוצאה של 13.5 שניות, אחרי רחל סלונימסקי שקבע שיא ארץ ישראל חדש של 13.3 שניות ושלישית בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.38 מטר, אחרי יפה כהן ממכבי תל אביב שקבעה שיא ארץ ישראל חדש של 4.80 מטר ולפני עדה יהודאית (4.62 מטר) ובריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם חברותיה לקבוצה, רחל סלונימסקי, עדה יהודאית ועדה עבוד קבעו שיא ארץ ישראל חדש של 56.7 שניות.

קישורים חיצוניים
----------------

* קפיצה לרוחק בארץ ישראל, באתר המכללה האקדמית בווינגייט

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרבנאות הא"י לנשים באתלטיקה קלה, הַבֹּקֶר, 31 בדצמבר 1935
2. ↑  ספורט - הרביעייה המנצחת - תמונה, באתר הארץ, 10 בינואר 1936
3. ↑  בארץ באתלטיקה קלה - תוצאות ההתחרויות - רבנאות תל אביב, דואר היום, 24 במרץ 1936
4. ↑  התחרויות לאליפות ת"א באתלטיקה קלה, דבר, 16 במרץ 1936
5. ↑  בספורט, באתר הארץ, 27 במרץ 1936
מעגילה להידוק טיח גגות ורצפות מהתקופה ההלניסטית. נמצאה בהר גריזים. כעת -במוזיאון השומרוני הטוב
**אבני מעגילה** שימשו בעת העתיקה להידוק רצפות עפר ולכיסוי הגגות בעפר לקראת החורף. שמואל קליין סובר כי שמו של חוני המעגל בא לו ממקצועו כמכסה גגות, ולא מן המעגל שעג סביבו, ולכן גם פנו אליו שיתפלל להורדת גשמים. 

המעגילה נזכרת פעמיים במשנה:

> 
> "אלו הן הגולין: ההורג נפש בשגגה. היה מעגל ב**מעגילה** ונפלה עליו והרגתו - הרי זה גולה."
> 
> 
> 
> — משנה, מסכת מכות, פרק ב', משנה א'
> 

כאן קיימת הסכמה בין המפרשים כי מדובר בכלי לעיבוד גג טיט, אך קיים חוסר הסכמה בקשר לטיבו. 

רש"י מתאר את המעגילה באופן השונה מן המעגילות שהיו בשימוש בארץ ישראל באותה עת:

> 
> "טחין היו את גגותיהן בטיט, והגגות לא היו משופעין, אבל הטיט משופעין מעט, כדי שיזובו המים. וטחין אותן בחתיכת עץ עבה וחלקה, ובה בית יד, ודוחפה לצר השיפוע, ומושכה אליו, וחוזר ודוחפה, והטיט מתמרח. ושם העץ מעגילה"
> 
> 
> 
> 

ואילו בתוספות:

> 
> "בימיהן שהיו הגגות שווים, ולא משופעים כמו שלנו, וכשעושים הגג טוחים אותו בטיט, ורוצים להשוות טיח הגג, ולוקחין אבן עגולה ארוכה קצת, ויש לו ב' שיניים ומעגלים אותה על פני כל הגג להשוותו והיינו מעגילה."
> 
> 
> 
> 

וכן:

> 
> "שפין את הסדקין ומעגלין אותם ב**מעגילה** ביד וברגל, אבל לא במלחציים"
> 
> 
> 
> — משנה, מסכת מועד קטן, פרק א', משנה י'
> 

שגם היא פעולה הקשורה בטיט.

קישורים חיצוניים
----------------

* ד"ר ישראל רוזנסון, מעשה חוני המעגל בהלכה ובהשקפה באתר דעת
* ד"ר מרדכי אביעם, צלם בהיכל, על אבני מעגילה בכורזין
**גירוש הליודורוס מהמקדש** (באיטלקית: **Cacciata di Eliodoro dal tempio**) הוא פרסקו שצייר רפאל בין השנים 1511-1512 באולם הליודורוס בארמון האפיפיור שבוותיקן.

הליודורוס נזכר בספר מכבים ב', פרק ג', שם מסופר כי נשלח לירושלים על ידי המלך סלאוקוס הרביעי כדי שיחרים כספים מאוצר בית-המקדש; אך כתוצאה מהתערבות אלוהית, הופיע פתאום פרש מסתורי רכוב על סוסו, ושני מלאכים תפסו את הליודורוס, הפילוהו ארצה והכו אותו נמרצות. הליודורוס שנפל, מן-הסתם, למארב ביריוני מתוכנן, הוצא מן המקדש מחוסר הכרה; ורק בזכות התערבותו של הכוהן הגדול חוניו השלישי, ניצלו חייו.

הדמויות בפרסקו ניצבות בשני צדדיו של המעמד, ובתווך ריק המוליך את הצופה לעבר האופק והכהן הגדול הרכון אל המזבח והמנורה בתפילה. בצד ימין נראים הליודורוס ופמלייתו, ומשמאל האפיפיור נישא על אפריון. הליודורוס נראה על רצפת המקדש, כד מונח לידו והכסף שגנב מפוזר על הרצפה. הפרש רכוב על סוסו הלבן ושני המלאכים נראים בתנועה לעברו של הליודורוס, והסוס מרים את רגליו הקדמיות כאילו לרומסו. הציור קבוע בתוך קשת ונישא מורם על ידי עמודים בדמות פסלים. מיקומו זה, כמו גם הפרספקטיבה בה מתואר המעמד, מקנים לצופה תחושה כי הוא צופה בבמה עליה מוצג מעמד תיאטראלי.

ראו גם
------

* כתובת הליודורוס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גירוש הליודורוס מהמקדש** בוויקישיתוף
תרשים של נייר המקופל בכיוון אחד ארבע פעמים
האתגר של **קיפול נייר לשניים** מספר פעמים רב, משמש כהדגמה פופולרית לקצב גידול מעריכי. צורה נפוצה של האתגר היא ניסיון לקפל דף נייר בגודל רגיל 10 פעמים לשניים קיפול אחרי קיפול מבלי לפתוח את הקיפולים. ניסיון לעשות זאת נתקע לאחר 6–8 קיפולים בהתאם לסוג הנייר. ברור שאם מגדילים את הנייר מספיק או משתמשים בנייר דק מספיק אז ניתן לקפל (לפחות באופן תאורטי) כל מספר קיפולים. היוריסטיקה פשוטה מראה כי אם מגדילים את הנייר פי 8 בקירוב (או לחלופין הופכים אותו לדק פי 8) אז ניתן להוסיף עוד שני קיפולים.

בשנת 2001 הוכיחה והדגימה תלמידת תיכון בשם בריטני גאליוון (Britney Gallivan) (ילידת 1985) את ההתנהגות של קיפול גיליון לשניים. גאליוון פיתחה נוסחה למספר הקיפולים שניתן לבצע בהינתן גודל ועובי הנייר. הנוסחה התבססה על מודל פשטני אך מדויק למדי של התנהגות הנייר בעת קיפול. גאליוון אף השיגה גיליון גדול דיו של נייר וקיפלה אותו לשניים 12 פעמים.

פתרון הבעיה
-----------

בריטני גאליוון
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
גאליוון פתרה את הבעיה בעקבות שאלת אתגר אשר ניתנה לה בשיעור מתמטיקה בתיכון - לקפל נייר 12 פעמים. גאליוון, בניסיון להבין את הגורם המקשה על הקיפול, ניסחה את המשוואה המתמטית המתארת את התנאי המגביל קיפול של נייר בעובי t בכיוון אחד, n פעמים. היא הדגימה כי אורך הנייר המינימלי, L, הדרוש לשם הקיפול ניתן על ידי המשוואה: {\displaystyle L={\frac {\pi t}{6}}(2^{n}+4)(2^{n}-1)}.

לאחר פתרון המשוואה היא הדגימה את הפתרון הלכה למעשה ובתחילת 2002 קיפלה נייר טואלט באורך 1200 מטרים 12 פעמים.

גאליוון אף ניסחה את הגורם המגביל קיפול נייר בעובי t בכיוונים מנוגדים מספר פעמים השווה ל-n וגילתה שבקירוב רוחב הנייר המינימלי, W, הדרוש לשם כך הוא:
{\displaystyle W=\pi t2^{{\frac {3}{2}}\left(n-1\right)}}.

סדרי גודל בקיפול מרובה
----------------------

מכיוון ש-{\displaystyle \ 0.1\cdot 2^{42}} מילימטרים הם יותר מ-400,000 קילומטרים, קיפול של דף נייר בעובי 0.1 מ"מ 42 פעמים ייצור ערימה שגובהה גדול מהמרחק בין כדור הארץ לירח. לפי הנוסחה של גאליוון, אורך הנייר הדרוש לסדרת קיפולים כזו הוא כ-\ 10^{{18}} קילומטרים, שהם כ-10,000 פעמים המרחק לאלפא קנטאורי ובחזרה.

**הנוסחה של גובה הנייר אחרי N קיפולים**

N=מספר הקיפולים

T=עובי הדף

X=גובה הדף שייווצר

{\displaystyle X=T\cdot 2^{N}}

**הגעה לגובה מסוים**

כדי להגיע לגובה ספציפי בעזרת קיפולי נייר מסוג זה אפשר להיעזר בנוסחה הבאה: נשתמש באותם משתנים מהפסקה הקודמת (ה-X וה-T באותן יחידות מידה).

{\displaystyle N=log\_{2}(X/T)}

**דוגמאות**

אם ניקח דף רגיל בעובי של 0.05 מ"מ ונקפל אותו 15 פעמים הוא יהיה בגובה מטר וחצי בערך.

אחרי 24 פעמים 800 מטר.

אחרי 43 פעמים נגיע לירח.

אחרי 52 פעמים נגיע לשמש ונוכל לחזור גם חצי דרך חזרה.

אחרי 84 פעמים הגובה יהיה יותר גדול מהקוטר של הגלקסיה שלנו.

ראו גם
------

* מתמטיקה של קיפולי נייר
* אוריגמי

לקריאה נוספת
------------

* Britney C. Gallivan, **How to fold paper in half twelve times (an "impossible challenge" solved and explained)**, Historical Society of Pomona Valley, Pomona California, 2002

קישורים חיצוניים
----------------

* האגודה ההיסטורית של פומונה
* אתר על המתמטיקה של קיפולי נייר
* ההוכחה במלואה
* סרטון של TED-ed על הנושא, סרטון באתר יוטיוב (באנגלית)
בית האירוח של האחוזה - כיום נקרא בית קלר
בית קלר - שלט הסבר על הבית
**בית קלר**, ברחוב קלר 2 בחיפה, הוא שריד לאחוזה הטמפלרית בפרוור הגרמני כרמלהיים שבמרכז הכרמל של ימינו בחיפה. המבנה נבנה בשנת 1887 וכלל בית אחוזה בן שתי קומות, מספר בתי משק וכן בתי משרתים.

היסטוריה
--------

עד שנת 1903 שימש הבניין למגוריה של מממנת רכישת הקרקע ממסדר הכרמליתים - האצילה הגרמנית ברטה פון בנוורט. בשנה זו חזרה לאירופה ומסרה את הבית לפרידריך קלר שהיה סגן הקונסול של גרמניה בחיפה ונציג הדואר האוסטרו-הונגרי בעיר, והוא שימש למגוריו ולמגורי משפחתו עד מותו בשנת 1913. הרחוב נקרא על שמו של קלר.

בשנת 1918, לאחר מותה של פון בנוורט נקנה ביתה על ידי יצחק גולדברג, הוא הרס את המבנה הישן, ובמקומו בנה בית חדש וקרא לו על שם אשתו – "בית רחל". על שמו קרוי הרחוב הסמוך - שדרות יצחק.

גם בית רחל נהרס, אולם בלחצם של ארגוני שימור הוחלט לשמר את אחד מהבתים אשר הוקמו על ידי קלר כבית המשרתים ובתקופת יצחק גולדברג שימש לאירוח מבקרים, ובמימון ממשלת גרמניה שוקם המבנה.

בית האירוח אשר קיבל בזמנו את הכינוי "בית הקיץ של הקונסול" (המכונה כיום גם "בית קלר") משמש היום את מכון גוטליב שומאכר, כארכיון למסמכים טמפלריים וכמרכז מחקר לפועלה של התנועה הטמפלרית.

תיאור בית האירוח
----------------

המבנה הוא דו-קומתי, מקורה בגג רעפים. אין לו גמלון אופייני (גמלון זה היה קיים רק בבית המגורים הראשי של האחוזה) אולם הוא כולל גרם מדרגות חיצוני עשוי עץ האופייני למבנים טמפלריים (המבנה המקורה הוא מקורי, אולם כיוון גרם המדרגות שונה בעת שיפוץ המבנה).

לקריאה נוספת
------------

| עיינו גם בפורטלים: |
| --- |
|  | **פורטל חיפה** |
|  | **פורטל אתרי מורשת בישראל** |

* שרה ומאיר אהרוני, **אישים ומעשים בחיפה והסביבה**, 1993.
* יעקב שורר, **לטייל בחיפה - בין כרמל לים**, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2001, עמ' 75

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית קלר** בוויקישיתוף
* הסבר על הבית באתר מכון שומאכר (באנגלית)
* מקבץ תמונות בית רחל 1939, ארכיון קלרווין, הארכיון הציוני המרכזי

| הטמפלרים בארץ ישראל |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| **מושבות:** ירושלים • חיפה • כרמלהיים • יפו • שרונה • וילהלמה (בני עטרות) • ולדהיים (אלוני אבא) • ביתלהם (בית לחם הגלילית) • נויהרדטהוף
**נושאים נוספים** |

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק באמצעי סימון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו גיר (פירושונים).
גירים צבעוניים
**גיר** הוא חומר המשמש לשם סימון על משטחים קשים, מכיוון שהוא מתפורר בקלות ומותיר חלקיקים הנצמדים באופן רופף למשטח. בדרך כלל הוא עשוי מקירטון או מגבס.

שימושים
-------

אמן ציורי גיר מצייר על מדרכה
לוח וגיר המשמשים את המורה בכיתת הלימוד.
בעבר הגיר היה האמצעי העיקרי לרישום על גבי לוח, בין השאר לצורך הוראה במסגרת מוסדות לימוד. עם זאת, כיום הלוחות המיועדים לגיר (בלקבורד) הולכים ויוצאים משימוש, ומוחלפים בלוחות לבנים למצבעים (טושים), משום שחלקיקי האבק שנפלטים מהגיר בעת כתיבה או מחיקה נישאים באוויר, ועלולים לחדור למערכת הנשימה ולגרום לזיהום או למחלות נשימה ואלרגיות.

הגיר משמש גם עבור אמני ציור בגיר, למשל ברישומים וציורים על גבי מדרכות רחוב. ציור בגיר על מדרכות הוא אמצעי שעשוע לילדים בשעות הפנאי. כמו כן הגיר משמש ילדים המשחקים קלאס לציור לוח המשחק. בדרך כלל גירים ללוח דקים יותר מגירים למדרכות.

חומרים
------

גיר ללוח, המסופק בדרך כלל בגלילים באורך 10 ס"מ, אינו עשוי מסלע הגיר, אלא מסידן גופרתי, שנוסחתו (s)**CaSO4**. זהו בדיוק אותו החומר הקרוי אנהידריט.

סלעי גיר (אבן גיר) מורכבים ממינרל הקלציט, סוג של סידן פחמתי, שנוסחתו (s)**CaCO3**.

גיר הסימון המשמש בתפירה עשוי ממגנזיום צורן חמצני (מגנזיום סיליקטי). גם חומר זה מצוי בשתי צורות, צורתו השנייה היא טלק.

הגיר הבסיסי לבן. באמצעות תוספת של חומרים שונים לגיר ניתן לייצר גירים צבעוניים.

ראו גם
------

* ציורי מדרכות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גיר** בוויקישיתוף

| כלי כתיבה |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| גיר • דיו • טוש • טיפקס • מדגש • מחברת • מחדד • מחק • עיפרון • עט • קולמוס • קלמר • קסת דיו • נייר פחם • רייספדר • רפידוגרף |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4179982-3

 |
קברים יהודיים בישראל
מצבות בבית העלמין היהודי בהר הזיתים, ירושלים
בית קברות יהודי ב-Kasteelwal שב-Buren, הולנד
בית הקברות היהודי וואנקהיים/טובינגן בגרמניה
**בית קברות יהודי** (או **בית עלמין**, **בית עולם**, **בית החיים**, **בית שלום**) הוא בית קברות בו טומנים היהודים את מתיהם, על פי המסורת היהודית.

אדמת בית העלמין נחשבת לקדושה, וטקס קידוש מיוחד מתקיים עם חנוכתו. על פי המסורת היהודית, שטחי קבורה יהודיים הם אתרים קדושים, ועליהם להישאר ללא הפרעה לתמיד. הקמת בית קברות היא אחת העדיפויות הראשונות של קהילה יהודית חדשה. בית קברות יהודי נרכש בדרך כלל ונתמך בכספים קהילתיים.

גילוי כבוד ראוי למתים ("כבוד המת") הוא עיקר חשוב בהלכה היהודית. הקשר בין הנשמה לגוף האדם לאחר המוות הוא היבט מהותי באמונה היהודית בנצחיות הנפש. לפיכך, הפרעה למתים, הפקת תועלת מגופה או מקבר, או פעולה בכל דרך העלולה להיתפס כ"לעג של חסרי ישע" ("לעג לרש"), כמו הערות גנאי או בדיחה. כמו כן, אכילה, שתייה או עישון, אסורים בנוכחות המתים.

גילוי כבוד ראוי למתים מחייב גם קבורה מכובדת, ויתור על מגבלות רבניות מסוימות בשבתות ובחגים דתיים כדי להבטיח טיפול הולם במתים, ניקוי פולחני (טהרת המת) והלבשת הגוף בתכריכים לפני הקבורה, וכללים הנוגעים להתנהלות תקינה בבית קברות.

היסטוריה
--------

בתי קברות יהודיים מוקדמים הוכרזו תמיד מחוץ לעיר. בגולה מקובל לקבור את המתים עם הרגליים לכיוון ירושלים. על גבי המצבות מצוינות בדרך כלל כתובות בעברית ובשפה המקומית. בתקופת שלטון גרמניה הנאצית נהרסו וחוללו בתי קברות יהודיים בכל רחבי אירופה.

בתי הקברות היהודיים הגדולים ביותר באירופה נמצאים בבודפשט, לודז', פראג, ורשה, וינה וברלין. בתי קברות יהודיים אחרים באירופה כוללים את בית הקברות היהודי בחוטין ואת אנדרטת חתם סופר (חלק מבית העלמין היהודי העתיקה בברטיסלאבה).

ראו גם
------

* קבורה בישראל
* בתי הקברות הצבאיים של מדינת ישראל

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית קברות יהודי** בוויקישיתוף
* פרויקט בית הקברות היהודי הבינלאומי של IAJGS
* רישום הקבורה העולמי של JewishGen
* מאגר שטחי קבורה יהודיים אירופיים
* שטחי קבורה יהודיים: הבנת ערכים - אנגליה ההיסטורית
* בתי קברות יהודיים, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  "IAJGS cemetery site". Iajgs.org. אורכב מ-המקור ב-2016-08-18. נבדק ב-2012-12-25.
2. ↑  Lamm, M (2000). *The Jewish Way in Death and Mourning*. New York: Jonathan David Company Inc.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007556308705171
* GND: 4331943-9
* LCCN: sh95006635
* NKC: ph127998

 |
**קיפונג'י** (שם מדעי: *Rungwecebus kipunji*) או **מנגבי הרמות** הוא מין של קוף אפריקני החי בין העצים ומזכיר בצורתו בבון קטן. הוא המין היחיד בסוגו והוא מצוי בסכנת הכחדה חמורה בטבע.

תיאור ומאפיינים
---------------

קוף זה גולה בטבע רק ב-2003–2004 ונחשב למין עצמאי. הוא נחשב בעבר למין של מנגבי מהסוג Lophocebus או של מנגבי הביצות, אך בהמשך שייכו אותו לסוג לעצמאי. בדיקות גנטיות גילו שהוא גם קרובם הרחוק של קופי הבבון.

קופים אלו קטנים וגודלם הממוצע 85–90 ס"מ כשמשקלם 10–16 ק"ג. לקופים אלה פרווה עבה בצבע אפור-חום או חום בהיר. בדרך כלל הפנים וכפות הידיים שחורים וקצה הזנב לבן. הזכר והנקבה דומים במאפייניהם. 

קוף זה נדיר מאוד בטבע וחי בעיקר בשמורת הטבע נדונדולו שטנזניה וכן בהרי רונגו ובשמורת הטבע קיטולו שקרובים אליהם. היערות בהם הם חיים מפוצלים עם תת-אוכלוסיות נפרדות בהם.

הקופים התמעטו בגלל מספר פעולות לרבות טריפה, הרס מקום חיות וציד. הם עלולים להיטרף בטבע על ידי נמרים ועיטי כתר וכן להידבק במחלות שונות. המקומיים גם צדים אותם לבשר או להרחקתם מיבוליהם אך עיקר הפגיעה היא בעקבות פעולות האדם הלבן הכורת עצים לשם ייצור עץ ולפחם. 

מצב השימור שלהם כיום הוא "סכנת הכחדה קריטית".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קיפונג'י** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* קיפונג'י, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  קיפונג'י באתר הרשימה האדומה של IUCN
מחזורי אלנין וקורי
**מחזור האלנין**, הידוע גם כ**מחזור קהיל** או מחזור **גלוקוז-אלנין**, הוא סדרה של תגובות בה קבוצות אמינו ופחמנים מהשריר מועברים אל הכבד. התהליך די דומה למעגל קורי במחזוריות של חומרים מזינים בין שרירי השלד, והכבד. כאשר השרירים מפרקים חומצות אמינו להפקת אנרגיה, חנקן המשתחרר מועבר לפירובט כדי ליצור אלנין. האלנין מועבר אל הכבד שבו חנקן נכנס למעגל האוריאה והפירובט משמש ליצירת גלוקוז.

מחזור האלנין הוא פחות פרודוקטיבי ממחזור קורי, המשתמש בלקטט, כיוון שתוצר לוואי של ייצור אנרגיה מאלנין הוא ייצור של אוריאה. ההסרה של אוריאה תלויית אנרגיה, הדורשים ארבעה קשרי פוספאט עתירי אנרגיה (3 ATP הופך ל 2 ADP וAMP אחד), ובכך כמות ה-ATP המיוצר נטו פחותה מזו במעגל קורי. עם זאת, בניגוד למעגל קורי, NADH נשמר כי שלקטט לא נוצר. זה מאפשר לחמצן אותו באמצעות שרשרת העברת אלקטרונים. מסלול זה דורש נוכחות של אלנין אמינוטרנספראז, אשר מוגבל לרקמות כגון שרירים, כבד, ומעי. לפיכך, מסלול זה משמש במקום מעגל קורי רק כאשר אמינוטרנספראז נוכח וכאשר יש צורך להעביר אמוניה אל הכבד.

מעגל אלנין משמש גם למטרות אחרות: 

* ממחזר שלדי פחמן בין השריר והכבד
* מעביר אמוניום לכבד, שמומר לאוריאה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Naik, Pankaja (1 בנובמבר 2011). *Essentials of Biochemistry*. JP Medical Ltd. p. 168. ISBN 9789350254912. `{{cite book}}`:  (עזרה)
2. ↑  *Kaplan Medical USMLE Step 1 Qbook*. Kaplan Publishing. 2 בספטמבר 2008. p. 172. ISBN 9781419553158. As muscle proteins are catabolized, the amino acid skeletons are used as fuel in the muscle, while the amino groups are transaminated from pyruvate, forming alanine, which is then transported to the liver and kidney cortex to be used in gluconeogenesis (Cahill cycle). `{{cite book}}`:  (עזרה)
3. ↑  Cifuentes, Alejandro (5 בפברואר 2013). *Foodomics: Advanced Mass Spectrometry in Modern Food Science and Nutrition*. John Wiley & Sons. p. 335. ISBN 9781118537350. Alanine plays an important role in the Cahill cycle or alanine-glucose cycle, and changes in alanine metabolite may indicate that this cycle could be modified (Yan et al. 2009). `{{cite book}}`:  (עזרה)
**אחווה** הייתה קבוצה לעבודה קבלנית בארץ ישראל.

הקבוצה נוסדה בארצות הברית בשנת 1912 ביוזמתו של נחמן סירקין במטרה להתיישב בארץ ישראל ביישוב חקלאי קואופרטיבי. חברי אחווה היו ברובם חברי תנועת פועלי ציון.

היסטוריה
--------

חלק מחברי הקבוצה עלו לארץ ישראל בשנים 1913 ו-1914 והתיישבו בפתח תקווה. לאחר העלייה התגבשה קבוצת "אחווה" בארץ לכדי קבוצה קבלנית. הקבוצה כללה גרעין של עולים מצפון אמריקה ואליהם התווספו חלוצים מאנשי "פועלי ציון" בעלי אידאולוגיה דומה לזו של הגרעין המייסד. בין מארגני הקבוצה בארץ ישראל היו נתן-נטע הרפז (גולדברג) ויעקב אחוה (פרוז'נסקי).

קבוצת "אחווה" התקשרה עם המעסיקים על בסיס חוזים ארוכי טווח, וזאת בשונה מן התפיסה המקובלת אז של שכירי יום. בנוסף התחייבה הקבוצה להשגת היעדים הקבלניים וזאת מבלי לחייב את המעסיק על חריגה בכמות העובדים שידרשו לכך. מטרתה של הקבוצה הקבלנית הייתה העלאת הכדאיות הכלכלית של העסקת פועלים יהודים בעבודות שונות תוך יצירת יציבות תעסוקתית לפועלים עצמם. קבוצת "אחווה" הייתה להצלחה, ובעקבותיה קמו עוד קבוצות קבלניות ברחבי ארץ ישראל. חלק מחברי הקבוצה עבדו בבית הספר החקלאי מקוה ישראל ושכרם סייע לחברי הקבוצה שנשארו בפתח תקווה.

חלק ניכר מהגברים הכשירים של הקבוצה התגייסו לגדודים העבריים ולאחר תום המלחמה העתיקה הקבוצה את מיקומה לחיפה. אחרי ניסיון כושל להתיישב באזור ערד, הקימו חלק מחברי הקבוצה ב-1922 את קיבוץ יגור. לפני עלייתם לקרקע ביגור סייעו תשעה מחברי הקבוצה בשמירה בעת מדידת שטחי המחצבה של בית חרושת נשר. הם התגוררו בחאן במקום, ולפרנסתם עבדו בחקלאות. ב-1924 חלק מהחברים היו בין מייסדי קיבוץ גבעת השלושה. חברים נוספים הצטרפו ליישובים אחרים.

הנצחה
-----

על שם הקבוצה רחוב בחיפה ובערד.

קישורים חיצוניים
----------------

* באתר קיבוץ יגור
* אחווה, באתר תנועת העבודה הישראלית

הערות שוליים
------------

1. ↑  יעקב אחוה (פרוז'נסקי) באתר קיבוץ עינת
2. ↑  אמציה פלד, רחוב אחוה, בתוך "**מדריך רחובות חיפה**", באתר האינטרנט של עיריית חיפה
**הדמוקרטים הדרומיים** הם חברים במפלגה הדמוקרטית האמריקאית, המתגוררים בדרום ארצות הברית.

במאה ה-19 הדמוקרטים הדרומיים היו אנשים בדרום שהאמינו בדמוקרטיה ג'קסונית. בשנות ה-50 של המאה ה-19 הם הגנו על העבדות בארצות הברית וקידמו את התפשטותה למערב נגד האופוזיציה הצפונית. לאחר שתקופת השיקום הסתיימה בסוף שנות ה-70 של המאה ה-19, המפלגה הדמוקרטית הייתה הדומיננטית בדרום.

המונופול שהמפלגה הדמוקרטית החזיקה ברוב הדרום החל להסתיים בשנת 1948, כאשר דמוקרטים דרום לבנים רבים, שהיו מוטרדים ממדיניות ההתפלגות שנחקקה במהלך ממשל הנשיא הדמוקרטי הארי טרומן, יצרו את המפלגה הדמוקרטית לזכויות המדינות. מפלגה חדשה זו, המכונה בדרך כלל "דיקסייראטס", מינתה את מושל דרום קרוליינה סטרום ת'ורמונד לנשיאה. המפלגה זכתה ברוב הדרום העמוק, על חשבון טרומן. המפלגה החדשה קרסה לאחר הבחירות, ואילו ת'ורמונד הפך לרפובליקני בשנות השישים.

הנשיא לינדון ג'ונסון, אף שהוא דמוקרט דרומי בעצמו, חתם על חוק זכויות האזרח משנת 1964 ועל חוק זכויות ההצבעה משנת 1965. זה הוביל להתנגדות קשה מצד כלל תושבי הדרום – גם דמוקרטים וגם רפובליקנים. לאחר העברת החקיקה לזכויות האזרח, דרומיים לבנים רבים עברו למפלגה הרפובליקנית. חוקרים רבים טוענים כי הלבנים הדרומיים עברו למפלגה הרפובליקנית עקב שמרנות גזעית.

בשנים 2000–2010 זכו הרפובליקנים ליתרון מוצק על פני הדמוקרטים ברוב מדינות הדרום.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Carmines, Edward; Stimson, James (1990). *Issue Evolution: Race and the Transformation of American Politics*. Princeton University Press. ISBN 9780691023311. אורכב מ-המקור ב-16 במאי 2018. נבדק ב-9 ביוני 2018. `{{cite book}}`:  (עזרה)
2. ↑  Valentino, Nicholas A.; Sears, David O. (2005). "Old Times There Are Not Forgotten: Race and Partisan Realignment in the Contemporary South". *American Journal of Political Science*. **49** (3): 672–88. doi:10.1111/j.1540-5907.2005.00136.x. ISSN 0092-5853.
3. ↑  Ilyana, Kuziemko; Ebonya, Washington (2018). "Why Did the Democrats Lose the South? Bringing New Data to an Old Debate". *American Economic Review*. **108** (10): 2830–2867. doi:10.1257/aer.20161413. ISSN 0002-8282free`{{cite journal}}`: תחזוקה - ציטוט: postscript (link)
**בית צַאלָח** היה אחד מבתי הכנסת העתיקים והחשובים ברובע היהודי בצנעא שבתימן, ובו התקיימה הישיבה הכללית.

היסטוריה
--------

בית הכנסת נבנה בשנת ה'ת"ם (1680), והיה בין בתי הכנסת הראשונים שנבנו אחרי חזרת יהודי צנעא מגלות מוזע וההתיישבות בקאע אל-יהוד. את בית הכנסת בנה מארי צאלח בן יחיא, אבי משפחת צאלח (מארי צאלח צאלח, מהרי"ץ, מארי אברהם צאלח ועוד רבים), כבית כנסת משפחתי.

בשנת ה'תקכ"ב (1762) נהרס בית הכנסת יחד עם שאר בתי הכנסת בעיר עקב גזירת חורבן בתי הכנסת של האימאם אלמהדי. לאחר ביטול הגזירה כעבור כ-30 שנה, שופץ בית הכנסת על ידי מהרי"ץ. בית הכנסת נחנך מחדש בשנת ה'תקנ"ז (1797).

הרב עמרם קורח סבור שלפני גזירת החורבן נמכר בית הכנסת לרב שלום עראקי, ולאחר הגזירה נקנה על ידי מהרי"ץ ונבנה מחדש. פרופ' יהודה רצהבי סבור שבית הכנסת לא נמכר לרב שלום עראקי, אלא שהיו קיימים שני בתי כנסת, אחד בית צאלח, ובית כנסת נוסף בבית מהרי"ץ, שלאחר שמהרי"ץ קנה את בית צאלח איחד בין בתי הכנסת.

בסביבות שנת ה'תרצ"ו (1936) פרצה מחלוקת על בעלות בית הכנסת, בין פלג הדרדעים לפלג העיקשים. לאחר התערבות האימאם יחיא והשופט מוחמד אבו טאלב, נגזרה גזירה להרוס את כל בתי הכנסת עליהם יש מחלוקת, וביניהם בית צאלח. מתפללי בית הכנסת ותושבי השכונה יצאו להפגנה מול בית האימאם יחיא ובנו אחמד, שהורה להפסיק מיידית את ההרס.

בית הכנסת המשיך לתפקד עד עליית יהודי תימן לארץ ישראל בשנת ה'תש"ט (1949) במבצע על כנפי נשרים.

מעמד ומבנה
----------

מבנה בית הכנסת היה מרובע, והיה מפואר ביותר. לבית הכנסת הייתה חצר גדולה מצדו הצפוני. בבית הכנסת היו 4 ארונות קודש מלאים בעשרות ספרי תורה, וביניהם ספר תורה עתיק ומקודש המכונה "אלזָקֵן".

בית הכנסת היה חשוב ביותר, ומהרי"ץ הזכירו בקינתו על חורבן בית הכנסת: "אללי לי עת אזכור לבית כנסת צאלח מכוּנָה, אשר הייתה מעון ומכון לדר מעוֹנָה, הן עתה שכנה עליה עננה, אנה פנה הודה אנה".

בבית הכנסת התקיים מוסד הישיבה הכללית, שפעלה בו החל משנת ה'ת"ם (1680) עד ה'תרס"ה (1905), בו בוטלה הישיבה עקב מאורעות חוזת אלנפר ופטירת רוב חכמיה.

בית הכנסת שימש לעצרות תפילה המוניות, מפאת גודלו, יופיו וחשיבותו.

לבית הכנסת היו מנהגים ייחודיים שנהגו רק בו ולא בשאר בתי הכנסת בעיר.

מנהיגים מפורסמים בבית הכנסת
---------------------------

* מארי צאלח צאלח
* מהרי"ץ
* מארי אברהם צאלח

בירושלים
--------

לאחר עליית יהודי תימן לארץ ישראל, הוקם בשכונת בית ישראל בירושלים בית כנסת שנקרא "חברת אחים – בית צאלח", על שמו של בית הכנסת בצנעא. בבית כנסת זה התפללו מרבני ירושלים, כגון מארי רצ'א צארום, מארי יוסף צאלח הזהב, ועוד רבים.

ראו גם
------

* בית אלשיך
* בית אלאוסטא

לקריאה נוספת
------------

* יחיאל נחשון, **בתי כנסת בצנעא (מאות י"ח–י"ט)**, הוצאת האגודה לטיפוח חברה ותרבות, נתניה ה'תש"ס (2000), עמודים 115–119

קישורים חיצוניים
----------------

* סדר הרחמים יום כיפור שנות ה-70 – נעימות נשכחות מכניס בית צאלח, בביצוע ר' עזרי צדוק, סרטון בערוץ "elramvashdi", באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  יחיאל נחשון, **בתי כנסת בצנעא (מאות י"ח-י"ט)**, הוצאת האגודה לטיפוח חברה ותרבות, נתניה ה'תש"ס (2000), עמודים 115–119
2. ↑  יחיאל חבשוש, **שני המאורות**, בהוצאת משפחת חבשוש, תל אביב ה'תשמ"ז (1987), עמודים 339–340
3. ↑  ד"ר אדם בן נון, **מנהגי כניס בית צאלח**, באתר נוסח תימן
| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **סוציאליזם** |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **סוציאליזם** |

 **דמוקרטיה תעסוקתית** היא השמת דמוקרטיה בכמה דרגים שונים (לדוגמה דיבייטים, מערכות הצבעה, מבנים דמוקרטים וכדומה) למקום עבודה. ההוצאה לפועל של הרעיון הזה יכולה לקרות בכמה דרכים שונות. תלוי בגודל, בתרבות ובכל מיני משתנים שונים של הארגון.

יתרונות וטענות בעד
------------------

### הטענה הכלכלית

מאז 1920, מלומדים חוקרים את האפשרות של הרחבת השתתפות העובדים. הם רצו ללמוד האם שיתוף עובדים בקבלת החלטות של ארגונים תוביל להעלאה באפקטיביות של קבלת וביצרנות בתוך הארגון. על פי לווין, אנשים אשר משותפים בהליך קבלת ההחלטות גם פתוחים יותר לשינויים. טכניקות שונות של שיתופים יכולות לגרום להשפעה גדולה יותר על מצב רוח העובדים מאשר היצרנות, בזמן שטכניקות אחרות מעלות את היצרנות ולא את המוראל. ההצלחה של [תאגיד מונדרגון] שמוחזק ומופעל על ידי עובדים מצביע על היעילות של דמוקרטיה תעסוקתית.

### טענת האזרחות

דמוקרטיה תעסוקתית עובדת כסוכן לעידוד השתתפות פומבית בהליך הפוליטי של הממשלה. מיומנויות אשר מפותחות מדמוקרטיה תעסוקתית יכולות לעבור לאזרחים טובים יותר ולגרום לכך שהדמוקרטיה המדינית תעבוד טוב יותר. עובדים באקלים דמוקרטי יכולים גם לפתח דאגה גדולה יותר לטוב הכללי, שגם עוזר באזרחות הפנדמנטלית.

### הצדקה מוסרית

הפילוסוף רוברט א. דאהל טוען ש'אם דמוקרטיה היא מוצדקת בשביל למשול על מדינה, היא גם מוצדקת כדי לשלוט על ארגונים כלכליים' למרות זאת, ישנם מדענים פוליטיים שמטילים בספק אם האנלוגיה הזו היא דרך הגיונית להצדיק דמוקרטיזציה של מקום העבודה.

### כוח העובדים ויצוג

עובדים אשר עובדים בשביל מנהיגים דמוקרטים מדווחים תוצאות טובות כגון שביעות רצון מחברי הקבוצה, ידידותיות, תודעה קבוצתית. הצהרות 'אנו', מוטיבציה של העובדים, יצירתיות ומסירות להחלטות המתקבלות בארגון.

כאש משתמשים בדמוקרטיה במקום העבודה ההשפעה בדרך כלל מעלה את פוטנציאל העובדים, ייצוג העובדים, אוטונומיה גבוהה יותר ושוויון כוח בתוך הארגון.

השתייכות פוליטית
----------------

תורת הדמוקרטיה התעסוקתית במקום העבודה מקורבת לדמוקרטיה הפוליטית, בעיקר במקומות עבודה גדולים יותר. ארגון דמוקרטיה תעסוקתית לרוב משויך לאיגודי עובדים ותנועות אנרכיסטיות, וסוציאליסטיות (בעיקר סוציאליזם חירותני).

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  2=
**ויקטור עידה** (נולד ב-1934) הוא נגן קאנון, כלי פריטה מסורתי ערבי, ואחד מנגני הקאנון המקצועיים היחידים בישראל.

ביוגרפיה
--------

נולד בארץ ישראל לאביו, נגן עוד ובונה כלי נגינה, ואמו, עקרת בית, שעלו מבגדאד. כשהיה בן 3 חודשים חזרה המשפחה לעיראק למשך 5 שנים. בדרך חזרה לארץ נפטר האב, ועידה נשלח לבית יתומים. 

בגיל 19 החל להופיע כנגן קאנון ובמקביל התפרנס כפועל בניין.
עידה הופיע ברחבי העולם עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ועם אנסמבל מזרח מערב.
עידה גם בונה קאנונים[דרוש מקור]. עידה הוא אחת הדמויות הידועות בקהילה העיראקית היהודית-מסורתית בישראל.

### קריירת משחק

את מרבית פרסומו קנה ויקטור עידה בהשתתפותו בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "בת ים - ניו יורק" (כתיבה ובימוי דוד אופק ויוסי מדמוני), סדרה עטורת פרסים שהציגה, בפעם הראשונה על מרקע הטלוויזיה הישראלי, חיי משפחה מזרחית ישראלית באופן נטורליסטי. עידה גילם את שלמה זלאייט, נגן קאנון ואב משפחה פטריארכלי המתמודד עם התפוררות התא המשפחתי בחברה הישראלית המודרנית. לאחר מכן שיחק בתפקיד דומה גם בסרטם של אופק ומדמוני - המנגליסטים. ויקטור עידה הפך למייצג הסדרה ומזוהה עימה, וכך גם למעין מייצג של התרבות העיראקית המסורתית בתקשורת הישראלית.

עידה מתגורר בחולון. נשוי לכוכבה ולהם 5 ילדים, וכן נכדים, נינים וצאצאים.

קישורים חיצוניים
----------------

* ויקטור עידה, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* ויקטור עידה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ויקטור עידה, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* ויקטור עידה, באתר ספר הקולנוע הישראלי
* ליאת לוי, כולם אומרים איזה קאנון: העולם על פי ויקטור עידה, באתר nrg‏
**דומיניק קייזר** (בגרמנית: **Dominik Kasier**; נולד ב-16 בספטמבר 1988) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר האחורי.

קריירה
------

קייזר שיחק בנעוריו בקבוצות הנוער של TGSV וולסטטן, נורמניה גמונד וקירכהיים/טק. בקיץ 2007 חתם בנורמנייה גמונד כשחקן בקבוצה הבוגרת.

בקיץ 2009 חתם בהופנהיים והצטרף לקבוצת המילואים המשחקת בליגה הרביעית. ב-14 במאי 2011 קייזר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה במשחק הליגה נגד וולפסבורג. ב-3 בינואר 2012 האריך את חוזהו בשנתיים וחצי נוספות.

בקיץ 2012 קייזר חתם בר.ב. לייפציג מהליגה הרביעית. בעונת 2013/2014 קייזר הפך לשחקן הרכב ראשון בקבוצה ובעונה זו כבש 13 שערים ב-37 משחקי ליגה והיה שותף לעלייה ליגה שנייה ברציפות של לייפציג עד לבונדסליגה השנייה. בינואר 2014 מונה לקפטן הקבוצה. בתום עונת 2015/2016 העפיל עם לייפציג לבונדסליגה לראשונה בתולדות המועדון. ב-28 באוגוסט 2016 קייזר הבקיע את שער הבכורה שלו בבונדסליגה בתיקו 2-2 נגד הופנהיים. שער זה, היה השער הראשון בהיסטוריה של ר.ב. לייפציג בבונדסליגה. בעונת הבכורה של קייזר עם לייפציג בבונדסליגה, 2016/17, סיימה הקבוצה במקום השני המפתיע והעפילה לליגת האלופות. בעונת 2017/18 קייזר מיעט מאוד לשחק. לייפציג סיימה עונה זו במקום השישי.

בקיץ 2018 עזב קייזר את לייפציג וחתם בברונדבי מליגת העל הדנית.

ב-18 בינואר 2020, קייזר חתם בהנובר 96 מהבונדסליגה השנייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דומיניק קייזר** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
גנרל חיל הרגלים **ויקטור פון שבדלר** (בגרמנית: **Viktor von Schwedler**;‏ 18 בינואר 1885 – 30 באוקטובר 1954), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על קורפוס במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

פון שבדלר נולד ב-18 בינואר 1885 בסנקט גוארסהאוזן שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1904 התגייס פון שבדלר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-26 (מגדבורג ה-1 - הנסיך לאופולד מאנהלט-דסאו). לאחר מכן הועבר פון שבדלר לרגימנט הרגלים ה-88 (נסאו ה-2), ולחם עמו בפרוץ מלחמת העולם הראשונה. ב-28 בנובמבר 1914 הועלה לדרגת האופטמן, ב-24 בדצמבר 1914 מונה לקצין מטה בקורפוס המילואים ה-41, וב-24 בינואר 1915 מונה לקצין מטה בקורפוס ה-21. ב-14 ביוני 1916 מונה לקצין מטה בקבוצת ברנהרדי, וב-31 באוקטובר 1916 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-113, ובתפקיד זה נשאר עד לסיום המלחמה. פון שבדלר זכה במהלך המלחמה בצלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, ובצלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות.

לאחר המלחמה נשאר פון שבדלר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1923 מונה למפקד פלוגה 13 (מרגמות ברגימנט ה-15, ובשנת 1924 הועלה לדרגת מיור. בשנת 1929 מונה פון שבדלר למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט ה-9 (הפרוסי), והועלה לדרגת אוברסט לויטננט. בשנת 1932 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-3, והועלה לדרגת אוברסט. לאחר מכן מילא תפקידים במטה הכללי בברלין, ובשנת 1934 הועלה לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1936 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. בשנת 1938 הועלה פון שבדלר לדרגת גנרל חיל הרגלים, ומונה למפקד הקורפוס ה-4.

### מלחמת העולם השנייה

בפרוץ המלחמה היה פון שבדלר מפקד הקורפוס ה-4 שהיה חלק מהארמייה העשירית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ופיקד עליו בפלישה לפולין. במהלך המערכה על צרפת לחם פון שבדלר עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות B, ולאחר מכן נשאר כחיל כיבוש בצרפת. על הצלחתו בקרבות קיבל פון שבדלר ב-29 ביוני 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע ברברוסה לחם פון שבדלר עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-17 במסגרת קבוצת ארמיות דרום, והשתתף עמו בקרב קייב ובקרב אומן.

בקיץ 1942 השתתף הקורפוס שבפיקודו במתקפת הקיץ הגרמנית כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית. במהלך הסתיו הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם עימה בקרב סטלינגרד. ב-1 בנובמבר 1942 פרש פון שבדלר מתפקידו, עקב פציעתו בקרבות. ב-1 במרץ 1943 מונה פון שבדלר למפקד המחוז הצבאי ה-4 בדרזדן, ושימש בתפקיד זה עד ה-31 בינואר 1945. לאחר הפצצת דרזדן ב-13 בפברואר 1945, סייע פון שבדלר בהרגעת הרוחות בעיר.

### לאחר המלחמה

ב-30 באוקטובר 1954 מת פון שבדלר בפרייבורג והוא בן 70 שנים.

קישורים חיצוניים
----------------

* ויקטור פון שבדלר(הקישור אינו פעיל) באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1216564280
* VIAF: 6255159880898018540002
* WorldCat (עם VIAF): 6255159880898018540002

 |
בהשוואה לאדם
**סרקוזאורוס** (שם מדעי: ***Sarcosaurus***; פירוש השם: "לטאת בשר") הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת הדילופוזאוריים שחי באירופה במשך היורה התחתון שלפני 199 מיליון שנה מזמננו. דינוזאור זה התגלה באנגליה (בייחוד בתצורת בלו ליאס (אנ')) והוא תואר בידי החוקר צ'ארלס ויליאם אנדרוז (אנ') ב-1921. הדינוזאור נקרא גם בשמות השגויים מגלוזאורוס והסוג הבטל *Liassaurus*. כיום משייכים לסוג זה מין אחד - *Sarcosaurus woodi*, אך בעבר שייכו גם מין נוסף - *Sarcosaurus andrewsi*, שהיה גדול יותר.

דינוזאור זה על פי המאובנים המעטים שנמצאו, אשר כוללים בעיקר מבנה אגן ירכיים נוסף על כמה חוליות גב וזנב וחלק מעצמות הרגל. נראה שהיה קרוב משפחתו של הדילופוזאורוס, אם כי כמה חוקרים רואים בו קרוב לדינוזאורים דומים יותר כמו הליליינשטרנוס ואולי אף לצלופיזיים, בעוד אחרים רואים בו קרוב למגלוזאוריים. הוא היה בעל עצם ירך באורך 31.5 סנטימטרים ואורך גופו משוער שהגיע לאורך 3.5 מטרים ומשקל של 50 עד 60 קילוגרם. זהו אחד מראשוני התרופודים המוכרים בבריטניה לצד הדרקורפטור. עם זאת מעולם לא נמצאה גולגולת מאובנת שלו, כך שלא ברור לאן השתייך.

דינוזאור זה בהתבסס על מבנה רגליו היה דו-רגלי מהיר וכנראה מגדולי הדינוזאורים הטורפים בתקופתו, כך שכנראה היה טורף-על. תחום מחייתו היה קרוב לחופי ימים וסביבות דומות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סרקוזאורוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |