recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אל-מנסור עלי** (ערבית: **المنصور على** בשמו המלכותי: **الملك المنصور نور الدين علي بن أيبك** - **אל מליכ אל-מנצור נור א-דין עלי בן איבכ**, נולד ב-1242, שנת פטירה לא ידועה) היה הסולטאן השני של האימפריה הממלוכית בין 1257 ל-1259.

בנו של אייבכ מאשתו הראשונה, שעלה לשלטון לאחר הירצחו. בתקופתו העוצרים היו סנג'ר אל-חלבי, סנג'ר אל ע'יתמי ובסופו של דבר קוטוז, שהדיח את הסולטאן הצעיר כשפלישת המונגולים נהייתה מוחשית והממלוכים רצו סולטאן חזק שיוכל בעצמו להתמודד עם האויב. לאחר הדחתו נעצר אל מנסור עלי ביחד עם אחיו ועם אמו במבצר במצרים וגורש לדמייטה, ואחר כך לאימפריה הביזנטית. גורלו לאחר מכן לוט בערפל.

מקורות
------

* Irwin R. (1986). *The Middle East in the Middle Ages: the early Mamluk Sultanate 1250-1382* (Croom Helm ed.). London. pp. 1–180. ISBN 0-7099-1308-7.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אל-מנסור עלי** בוויקישיתוף

| סולטאנים ממלוכים במצרים |
| --- |
| סולטאנים בחרים | שג'ר א-דר • איבכ • אל-מנצור עלי • קטז • ביברס • ברקה חאן • סולמיש • קלאון • ח'ליל בן קלאון • מוחמד בן קלאון • קיטבוגה • לג'ין • ביברס אל-ג'אשנכיר |
| סולטאנים בורג'ים | ברקוק • ברסבאי • ג'קמק • קאיתבאי • קאנסוה אל-ע'ורי • טומאן ביי |
שייח' אל-אסלאם
**שייח' אל-אסלאם** (בערבית: **شيخ الإسلام**) הוא תואר כבוד אשר ניתן בדרך כלל לגדולי חכמי הדת באסלאם.

התואר הזה הופיע לראשונה בח'וראסאן, בשלהי המאה הרביעית להג'רה.

בחלק מארצות האסלאם, היה זה תואר כבוד לא רשמי אשר היה ניתן לפוסקי הלכה, בעוד שבמקומות אחרים התואר היה ניתן באופן רשמי על ידי המדינה לחשובים ביותר שבחכמי הדת.

באימפריה העות'מאנית
-------------------

באימפריה העות'מאנית, זה שקיבל את התואר היה בדרך כלל השופט הראשי של כל אחת מהערים מוסלמיות הגדולות, ובמיוחד המופתי הגדול של קונסטנטינופול. הוא בדרך כלל היה ממונה באופן ישיר על ידי הסולטאן

מנקודת מבטם של נציגים מערביים בחצר המלכותי של האימפריה העות'מאנית, השייח' אל-אסלאם היה דמות אפורה ומסתורית במערכת הפוליטית של האימפריה, אך בה בעת היה בעל כוח רב, שכן היקף פעילותו הוא בתחום הדת, תחום שבו לא לכולם היה הרבה ידע.

במובן מסוים, כוחו של השייח' אל-אסלאם היה גדול אף יותר מכוחו של הסולטאן, מפני שהוא יכול היה להכריז שצו כזה או אחר של הסולטאן אינו רלוונטי לשריעה. יחד עם זאת, הסולטאן היה יכול להחליף את השייח' אל-אסלאם באחד אחר, ואף לבטל את התפקיד או להגביל את תחום שיפוטו.

בעלי התואר "שייח' אל-אסלאם"
---------------------------

בין האנשים שזכו לשאת את התואר הזה, ניתן למצוא את השמות שלהלן:

* אבוסוד אפנדי
* תקי א-דין א-סובקי
* תאג' א-דין א-סובכי
* אחמד אבן חנבל
* פח'ר א-דין א-ראזי
* אבן חג'ר אל-עסקלאני
* עבדאללה אלהררי
* שמס אל-דין פנרי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שייח' אל-אסלאם** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ibn al-Naqīb, Aḥmad ibn Luʼluʼ, -1368. **Reliance of the traveller : the classic manual of Islamic sacred law ʻUmdat al-salik**, Beltsville, MD, U.S.A.: Amana Publications, Rev. ed, 1999
2. ↑  Burns, Jonathan G. **Introduction to Islamic law : principles of civil, criminal, and international law under the Shari'a**, [United States]: JuraLaw, [2013-2014]
3. ↑  The role of Sheikh-ul-Islam in the Ottoman Empire, eng.islam-today.ru (ארכיון)
4. ↑  Hallaq, Wael B. 1955-, **An introduction to Islamic law**

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1163544116
* TDVİA: seyhulislam

 |
**שייטת הים הכספי** (ברוסית: **Каспийская флотилия ВМФ России**) היא שייטת הצי הרוסי שספינותיה משייטות במימי הים הכספי. בסיס השייטת נמצא באסטרחן וזוהי השייטת החזקה ביותר בים הכספי. בסיסי המשנה של היחידה נמצאים במחצ'קלה ובכספייסק (כ-15 ק"מ ממחצ'קלה). בשנת 2017 הוחלט על הרחבה משמעותית של בסיס בכספייסק והפיכתו לבסיס הראשי של השייטת. עבודות בנייה מתוכננות להיסתיים בשנת 2020. נכון לשנת 2021 הסתיימו שלבים ראשונים של בניית הבסיס החדש. לאחר סיום העבודות הוא יהיה מותאם לעגינה של 54 ספינות.

היסטוריה
--------

שייטת הים הכספי הוקמה על ידי פיוטר הגדול בנובמבר 1722 כשטבילת האש הראשונה שלה הייתה במלחמת רוסיה–פרס (1722–1723) שבמהלכה הצליחה השייטת לכבוש שורת מבצרים בחוף הים הכספי ולהביס את הצי הפרסי במהלך מבצעים לכיבוש דרבנט ובאקו. בהתאם לתנאי הסכם גוליסטן האימפריה הרוסית קיבלה בלעדיות על אחזקת צי צבאי בים הכספי. מ-1867 ועד 1992 הבסיס העיקרי של השייטת היה בבאקו. ב-1918, בעיצומה של מלחמת האזרחים ברוסיה הגיעו האנגלים לבאקו ומרבית מספינות השייטת הושמדו ולכן הועבר בסיסה לפטרובסק, באותה תקופה הייתה השייטת כחלק מהצי הלבן של הצבא הלבן. ב-1920 השייטת חזרה לבאקו ושם ישבה עד להתפרקות ברית המועצות. באוגוסט 1941 השייטת נטלה חלק במבצע משולב עם חיל הנחתים וחיל הצנחנים במבצע לכיבוש איראן, יחד עם צבא בריטניה, והשייטת עגנה לעיתים קרובות גם בפהלוואי, נואושהר ובנדר-שך שבצפון אירן ולחופי הים הכספי. ב-1992 אוניות שייטת הים הכספי חולקו בין מדינות חבר המדינות שבים הכספי ושייטת הים הכספי הרוסית עברה לבסיס הימי באסטרחן.

שייטת הים הכספי משמשת כיום כשייטת עזר למבצעי אכיפה של משמר החופים הרוסי במסגרת המאבק בציד לא חוקי של הדיג באזור הים הכספי והרצון לשמור על הסחר החוקי בקוויאר. השייטת מחזיקה בצי אוניות כשהישנות שבהן נבנו בשנות ה-80 והחדשה שבהן היא אוניית המשמר "טטרסטן" שנכנסה לשירות ב-2003.

לאחרונה החל תהליך חידוש ספינות השייטת והיא אמורה להכיל כ-90% אוניות משמר מודרניות, ביניהן ספינת התותחים הקטנה "בּוּיאן", שאב טיפוס שלה יצא ב-2006. ב-2010 שלב המודרניזציה בשייטת התקדם עוד שלב כאשר הוחל בבניית הסטי"ל "בּוּיאן-M". בשנת 2020 בבסיס החדש בקספייסק נכנסה לשימוש מבצעי מערכת חדשה להגנה מבוססת על טילים. 

בשנת 2015 במסגרת המעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה ספינות השייטת שיגרו טילים לאזור סוריה. בשנת 2022 ספינות השייטת שיגרו טילים מדגם 3M-54 Klub לאוקראינה.

הרכב הצי
--------

הרכב הצי (נכון לשנת 2020):

* ספינות סיור- 2 ספינות סיור מדגם גפרד (ספינה בגודל של פריגטה ועליה כ-100 חיילים) מצוידות ב-3M-54 Klub.
* ספינות טילים - 7. חלקם מצוידות ב-3M-54 Klub.
* ספינות תותחים - 8 (ספינה קטנה ועליה כ-15 חיילים)
* שולות מוקשים - 7
* ספינות נחיתה לא חמושות - 8

יחידות יבשתיות:

* רגימנט נחתים עם שני גדודים
* 2 גדודים של משמר חופים חמושים בטילים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שייטת הים הכספי** בוויקישיתוף
* מידע על השייטת

הערות שוליים
------------

1. ↑

| הכוחות המזוינים של האימפריה הרוסית |
| --- |
| פיקוד | המפקד העליון • משרד המלחמה • המטה הכללי הרוסי (הפיקוד במלחמת העולם הראשונה) |  |
| חילות הצבא | הצי הרוסי הקיסרי • חיל האוויר הרוסי הקיסרי • צבא האימפריה הרוסית |
| ציי האימפריה הרוסית | הצי הבלטי • צי הים השחור • צי האוקיינוס השקט • שייטת הים הכספי |
| רפורמות ומוסדות צבאיים | גזרת הקנטוניסטים • הגווארדיה הרוסית • הרפורמה הצבאית של אלכסנדר השני |
**אל-מומיה** (בערבית: **المومياء**, **המומיה**) הוא סרט מצרי משנת 1969. במאי הסרט הוא שאדי עבדל סלאם. מבקרי קולנוע מצרים מציינים מזה שנים כי סרט זה הוא אחד הסרטים הטובים ביותר שנוצרו במצרים אי-פעם.

עלילת הסרט
----------

עלילת אל-מומיה מתרחשת בשנת 1881, זמן קצר טרם תחילת השלטון הקולוניאלי הבריטי, ומבוססת על סיפורו האמיתי של עבד אל-רסולס, בן שבט ממצרים העליונה, אשר שדד אוצר קברים של מומיות אשר התגלה בקבר שסימנו הארכאולוגי הוא DB320 סמוך לדיר אל-בכרי, והוא מכר את העתיקות בשוק השחור. לאחר קונפליקט בשבט, אחד מחבריו ניגש למשטרה ומסייע לשירות העתיקות למצוא את האוצר.

סמליות
------

עלילת הסרט נסובה סביב החיפוש אחר זהות מצרית לאומית אמיתית, מקורית, המיוצגת על ידי חפצי העתיקות המוזנחים ובלתי מובנים של התרבות המצרית הקדומה. אולם, הקונפליקט שבין העיר והכפר מצביעה על שאלות שאינן באות על פתרונן בסרט, ועושות אותו ליצירה המעוררת תחושת חוסר נוחות, חסרת משמעות ברורה, על המחיר בחיפוש אחר זהות.

סגנון
-----

קצבו האיטי של הסרט, זוויות הצילום יוצאות הדופן וצבעיו המיוחדים, מעניקים לסרט זה איכויות הדומות לחלום. איכויות אלה מתחזקות עוד יותר בזכות המוזיקה שחיבר לסרט המלחין האיטלקי מריו נשימבנה (Mario Nascimbene). הדיאלוגים בסרט הם כולם בערבית ספרותית, באופן יוצא דופן בסרטים מצריים, עובדה המוסיפה לאווירת הניתוק מן המציאות המלווה את הסרט.

קישורים חיצוניים
----------------

* "אל-מומיה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "אל-מומיה", באתר AllMovie (באנגלית)
* "אל-מומיה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "אל-מומיה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  The best of Egyptian cinema. Daily News Egypt, 12/7/2007
**בית המדרש הגבוה לתלמוד אוהל תורה - בית דוד** היה כולל אברכים בירושלים מהראשונים במתכונת ה"כוללים" בני זמננו בארץ ישראל. השנים הפוריות ביותר של הכולל היו בשנות ה-30 וה-40, אולם הוא המשיך לפעול גם בשנות ה-50. הכולל עיצב דור שלם של רבנים מהבולטים ביותר בישראל.

הקמתו
-----

הכולל נוסד בשנת תר"צ (1930) על ידי הרב איסר זלמן מלצר והרב משה מרדכי אפשטיין. בשנים הראשונות שכן הכולל בשכונת כרם בירושלים.

בשנת תרצ"ד (1934) עלה הרב שמואל יצחק הילמן מבריטניה לארץ ישראל והשתקע בשכונת רחביה ירושלים. עם בואו נטל את הכולל תחת חסותו ועמד בראשו. הוא העביר את משכנו לשכונת רחביה בסמוך למקום מגוריו. בראש הכולל עמדו הרב אהרן בילוסטוצקי (חמיו של רבי משה שפירא), הרב אפרים זאב גרבוז והרב אשר סנדומירסקי. סגן נשיא הכולל היה הרב גדליה סילברסטון וגזברו היה הנדיב האמריקאי אפרים שיף.

במכתב לנדיבים שכתב הרב הילמן בשנת תרצ"ט הוא כותב על מעלת הכולל:

"מי הם הנושאים דגל התורה... והם הם גיבורי הרוח במחנה ישראל שממיתים עצמם לעינינו במבחר שנותיהם להקים עולה של תורה שלא תישכח... כי מן הישיבות יתגדלו רבני ישראל נושאי אבוקות התורה. כן יעיד הניסיון כי אף אלו המצוינים בישיבות... לא ישיגו אורחות חיים במהלך הרבנות תיכף אחרי חתונתם, ולכן מצאו גאוני וחכמי הדור העבר כי חוב קדוש... לבצר עמדתם עדי ישיגו מקום לנהל צאן מרעיתם... ואם חלילה לא ימצאו תומכים וסועדים בין הפרקים האלו, אז לא די אשר הם מוט יתמוטטו עם תורתם... כי אם גם היושבים עוד בחצרות הישיבות יתחשבו עם עתידם הבלתי מזהיר..."

מתכונת הלימודים
---------------

"אוהל תורה" היה אחד מכוללי האברכים הראשונים במתכונת ה"כוללים" בני זמננו. סכומי המלגות היו גבוהים יחסית ועקב הביקוש הרב התקבלו רק אברכים מובחרים, רובם בוגרי ישיבת חברון ויוצאי ישיבות ליטא שעלו לארץ ישראל לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. 

הלימודים בכולל כללו שיעורים קבועים בסדר חושן משפט ואבן העזר, והם התנהלו תחת פיקוחו של הרב הראשי לישראל יצחק אייזיק הלוי הרצוג, שהיה חתנו של הרב הילמן. הרב הרצוג מעיד על חברי הכולל: "אברכים גדולים, מצוינים שבמצוינים, בקיאים בש"ס ובפוסקים, הלנים בעומקא של הלכה, העתידים להיות לגאוני ישראל, מאורות גדולים בארץ ובחוץ לארץ"
.

הרב הרצוג מסר בפני חברי הכולל שיעור קבוע בהלכות סנהדרין שבספר משנה תורה. על מטרת השיעור כותב הרב הילמן: "כדי לחוננם ולכוננם שיוכלו לישב כיסאות למשפט בערי ישראל הנבנות בארץ הקודש ולהיות דברני האומה מורי ומאורי ישראל לפי הצטיינותם הנשגבה, ובייחוד המצוינים שבהם שהם גם עתה גאונים במלוא מובן המילה". 

רבים מחברי הכולל נעשו רבנים וגדולי תורה מפורסמים. בין חברי הכולל: הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב יוסף שלום אלישיב, הרב שמואל הלוי וואזנר, הרב בצלאל ז'ולטי רבה של ירושלים, הרב שלום שבדרון, הרב מרדכי אילן, הרב ברוך יצחק לוין, הרב שלמה שמשון קרליץ, הרב ישראל גרוסמן, הרב שלמה טנא הרב בנימין יהושע זילבר והרב משה צבי הולצברג.

הכולל כיום
----------

כיום מנוהל הכולל על ידי בנו של הרב אהרן בילוסטוצקי והוא ממוקם בשכונת בית וגן.

קישורים חיצוניים
----------------

* מכתבי הרבנים הגאונים בארעא דישראל על הישיבה הגדולה אהל תורה בית דוד, אתר היברובוקס
* תמונת חברי ורבני הכולל, פורום אוצר החכמה
* בני משה, כמה שווה היום מלגת הכולל של הרב אלישיב?, באתר ערוץ 7, 17 באוגוסט 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  ישיבת אהל תורה - בית דוד בירושלים, הצופה, 30 במאי 1941
2. ↑  אתר היברובוקס
3. ↑  אתר היברובוקס
**אסיסטולה** (בלועזית: **Asystole**), הוא מצב בו אין פעילות חשמלית בלב. מצב זה מתבטא בקו ישר במוניטור. המצב נובע מדום לב. אסיסטולה נראית בערך ב-28% מאנשים החווים דום לב.

הטיפול באסיסטולה כולל ביצוע פעולות החייאה, יחד עם מתן ווזופרסורים (אנ') במתן ורידי דוגמת אדרנלין. לעיתים ניתן לאבחן את סיבת האסיסטולה ולטפל בה בסיבת האירוע הלבבי. אמצעים שבעבר היו ננקטים במקרה כזה, כמו דפיברילציה - ומתן אטרופין - אינם מהווים היום חלק מהפרוטוקול הטיפולי המומלץ על ידי גופים בינלאומיים. 

שיעורי הישרדות מחוץ לבית החולים במקרים בדום לב של אסיסטולה נעים בסביבות 2-3%. 

במקרה של אסיסטולה, אין זרימת דם בגוף כלל, כך שלא מגיעה הספקת חמצן אל המח. במסגרת פעולות ההחייאה מתבצע עיסוי לב בניסיון לספק דם למוח, אך מדובר בכמות מועטה יחסית של דם שיכולה לעזור רק באופן זמני. אם נעשו פעולות החייאה וננקטו כל האמצעים הדרושים ועדיין נראה קו ישר במוניטור (כ-30 דקות), ישקלו המטפלים לקבוע את מות המטופל. גם במקרים הנדירים, שבהם למטופלים הוחזר הדופק, ואם המצב האסיסטולי נמשך 15 דקות או יותר, המשמעות היא שככל הנראה המוח כבר נפגע, וגם אם הלב יחזור לתפקד עלול המטופל לסבול מפגיעות מוחיות משמעותיות ועד מוות מוחי. 

בניגוד למה שנראה לעיתים קרובות בסדרות טלוויזיה, שוק חשמלי אינו מהווה חלק מהטיפול באסיסטולה. זאת משום שמטרתו של השוק היא "לאפס" את הפעילות החשמלית של הלב, אולם במצב אסיסטולי - פעילות זו אינה קיימת כלל.

ראו גם
------

* דום לב
* החייאה
* פרפור חדרים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אסיסטולה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Aksana Baldzizhar, Ekaterina Manuylova, Roman Marchenko, Yury Kryvalap, Ventricular Tachycardias: Characteristics and Management, **Critical Care Nursing Clinics of North America**, Cardiac Arrhythmias 28, 2016-09-01, עמ' 317–329 doi: 10.1016/j.cnc.2016.04.004
2. ↑  לדוגמה, על פי מחקר זה: Thomas, A. Newgard, C. Fu, R. Zive, D. & Daya, M. (2013). Survival in Out-of-Hospital Cardiac Arrests with Initial Asystole or Pulseless Electrical Activity and Subsequent Shockable Rhythms. Resuscitation, 84(9), 1261–1266.

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**פרנוצפל** (שם מדעי: *Prenocephale*) הוא סוג של דינוזאור צמחוני ממשפחת פכיצפלוזאוריים שחי בקמפן, בסוף הקרטיקון לפני 80-75 מיליון שנה באזור מונגוליה שהייתה באותה תקופה מיוערת ולא מדברית ויבשה כמו היום.

מאפיינים
--------

משמעות שמו של דינוזאור זה היא ראש נטוי. דינוזאור זה היה קרוב להומלוצפל, ובעבר שייכו אותם לאותו הסוג.

הדינוזאור המונגולי הגיע לאורך 2.4 מטר ולמשקל 130 ק"ג. הגולגולת שלו הייתה מעוגלת כמו גולגולת הפכיצפלוזאורוס, והכילה גבשושיות עצם שריככו את הפגיעות שלה. הגולגולת העבה עזרה לו להתגונן מטורפים וכנראה שגם להילחם על נקבות בדומה ליעלים מודרניים. היו לו רגליים אחוריות ארוכות,
רגליים קדמיות קצרות וזנב ארוך ששימש לאיזון. לדינוזאור היו שיניים חלשות מעט שהתאימו רק ללעיסת צמחייה חלשה או לפירות. כמה מהמדענים סבורים שהיה אוכל כל.

מספר מדענים טוענים שהפרנוצפל הבוגר דומה מאוד להומלוצפל הבוגר, אך הסברה הרווחת היא שמדובר בשני סוגים שונים.

דינוזאור זה תואר ב-1974 על ידי החוקרות הלצ'קה אוסמולסקה וטרזה מריאנסקה.

בתרבות
------

הפרנוצפל מופיע בסדרה כוכב הדינוזאורים לצד ולוצירפטורים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנוצפל** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

שחזור קרב של שני פרטי פרנוצפל
**מחוז (אובלסט) פרניק** (בבולגרית: **Област Перник**) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה השוכן במערב בולגריה, גובל בסרביה ועיר בירתו היא פרניק. במחוז 6 רשויות מקומיות ושטחו מהווה 2.16% משטח בולגריה.

היסטוריה
--------

תחילת ההתיישבות האנושית בשטחי המחוז מתוארכת לתקופת האבן החדשה והתיישבות מאורגנת של שבטים תראקים לתקופת הברונזה המאוחרת. במחוז פזורים שרידים ארכאולוגיים מהמאה ה-4 לפנה"ס, עידן הממלכה התראקית. האזור נתון היה לשליטת האימפריה הרומית מהמאה ה-1 לפנה"ס ועד המאה ה-4 ובהמשך עבר לחזקת האימפריה הביזנטית. במהלך המאה ה-7 נכבשו שטחי המחוז על ידי צבא האימפריה הבולגרית הראשונה. בכתבים מן המאה ה-9 מוזכר היישוב **פֶּרִינִיק** שאת הנגזרת של שמו נושא המחוז.

האזור נתון היה לשליטת האימפריה הבולגרית השנייה ובראשית המאה ה-14 נפל בידי ממלכת סרביה. במחצית השנייה של המאה ה-14 נכבש האזור על ידי צבא האימפריה העות'מאנית. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבשו שטחי המחוז בידי צבא האימפריה הרוסית ולאחריה הפכו חלק משטחי נסיכות בולגריה, מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.

בשנת 2021 בשטח המחוז התרחשה שרפת אוטובוס בה נספו 46 נוסעים.

דמוגרפיה
--------

אוכלוסיית המחוז מצויה במגמת קיטון בשל שיעור תמותה העולה על שיעור הילודה. שיעור הילודה עומד על 6% בממוצע לשנה ושיעור התמותה השנתי הממוצע עומד על 17%. בין 2001 ל-2009 קטנה אוכלוסיית המחוז ב-4.18%. מבחינת התמהיל האתני עולה ש-97.2% מהאוכלוסייה ממוצא בולגרי, 2.03% הם צוענים ו-0.1% הם טורקים.

כלכלה
-----

שטחי המחוז עשירים במרבצי פחם, עפרה, חרסית ואבן גיר המשמשים לתעשיות הבנייה והאנרגיה. במחוז כ-3,600 חברות ועסקים פרטיים. מחוז פרניק הוא מרכז תעשייתי ארצי ובו מפעלים לייצור פלדה, ציוד כרייה כבד ומכונות, חומרי בניין וטקסטיל. בשטחי המחוז עובר נתיבם של עורקי התחבורה מספר 4 ו-8 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים.

אקלים
-----

בשטחי המחוז שורר אקלים ממוזג והטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 10.3oc. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 600 מילימטרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מחוז פרניק** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פרניק

הערות שוליים
------------

1. ↑  תקציר ההיסטוריה של מחוז פרניק, באתר מחוז פרניק (באנגלית).

| דגל בולגריהדגל בולגריה **מחוזות בולגריה** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| בלגואבגרד • בורגס • דובריץ' • גברובו • חאסקובו • קרדז'אלי • קיוסטנדיל • לובץ' • מונטנה • פאזארדז'יק • פרניק • פלבן • פלובדיב • ראזגרד • רוסה • שומן • סיליסטרה • סליבן • סמוליאן • סופיה • העיר סופיה • סטארה זאגורה • טרגובישטה • וארנה • וליקו טרנובו • וידין • וראצה • ימבול |  |

 |

| **רשויות מקומיות וערי מחוז פרניק שבבולגריה** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| פרניק • ראדומיר • ברזניק • קובאצ'בצי • טראן • זמן | מחוז פרניק |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: aecbddb1-c248-4f9c-a422-ce25519a0bf4

 |
**הגל החדש** (ברוסית: **Новая волна**) היא תחרות בינלאומית שנתית של זמרי מוזיקה פופולרית צעירים.

בשנים 2002 עד 2014 התחרות נערכה באתר הנופש הלטבי, יורמלה, שזכה לתהילה בתקופת ברית המועצות כמקום התחרות שירה של זמרים צעירים של שירי האסטרדה הסובייטית. בין השנים 2015–2019 נערכה התחרות בסוצ'י. רעיון התחרות שייך למלחינים איגור קרוטוי וריימונד פאולס. "המוזה" הקבועה של התחרות היא אלה פוגצ'ובה, והיא העניקה פרס על שמה.

בהתחשב ביחסים המתוחים למדי בין שלטונות לטביה ורוסיה, הפסטיבל הפך שוב ושוב לבן ערובה לספקולציות בנושאים פוליטיים בבת אחת בכמה מישורים.

בשנת 2014 הרעיון של שינוי מקום התחרות הפך לרלוונטי במיוחד בשל העובדה כי ביולי, זמן קצר לפני תחילת התחרות, על פי החלטת שר החוץ של לטביה אדגארס רינקביצ'ס, האמנים הרוסים הידועים יוסף קובזון, אולג גזמנוב, ולריה התווספו לרשימת האנשים שאינם רצויים לכניסה ללטביה כי תמכו בסיפוח חצי האי קרים לרוסיה באביב 2014.

בדצמבר 2014 נודע כי תחרות "הגל החדש" תיערך בסוצ'י בשנת 2015, מכיוון שבעיר הנופש הזו יש תשתית מודרנית טובה, שעברה בירושה מאולימפיאדת 2014.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הגל החדש** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הגל החדש

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑
בתורת הסיבוכיות, מחלקת הסיבוכיות **FNP** היא ההרחבה לבעיית הפונקציה של מחלקת בעיות ההכרעה NP. בעיות רבות ב-NP, ובהן גם מספר רב של בעיות NP-שלמות, שואלות מתי חפץ מסוים קיים, כמו השמה מספקת, צביעת גרף, או מציאת קליקה בגודל מסוים. גרסות ה-FNP עבור בעיות אלה, שואלות לא רק האם קיים פתרון אלא גם מהו אותו פתרון. 

הגדרה פורמלית:

יחס בינארי {\displaystyle \ P(x,y)}, שבו {\displaystyle |y|} לכל היותר גדול פולינומית מ-{\displaystyle |x|}, הוא ב-FNP אם ורק אם יש אלגוריתם דטרמיניסטי עם זמן ריצה פולינומי באורך הקלט שיכול להכריע האם {\displaystyle \ P(x,y)} מתקיים בהינתן x ו-y.

ההגדרה אינה כוללת אי-דטרמיניזם והיא אנלוגית להגדרת המוודא של NP. קיימת שפה ב-NP המתאימה לכל יחס ב-FNP באופן ישיר, שלעיתים נקראת בעיית הכרעת FNP. זו השפה הנוצרת על ידי לקיחת כל ה-xים עבורם {\displaystyle \ P(x,y)} מתקיים עבור y מסוים. למרות זאת, יכול להיות יותר מיחס FNP אחד עבור בעיית הכרעה כלשהי ב-NP.

דוגמה ליחס ב-FNP הוא היחס {\displaystyle P(x,y)} שמתקיים כאשר y הוא פירוק לגורמים של x (אליו מתייחסים כמספר שלם). לבעיה זו לא ידוע אלגוריתם פולינומי וקושי החישוב המשוער שלה הוא הבסיס למספר שיטות הצפנה א-סימטרית.

כל בעיה NP-שלמה ניתנת לרדוקציה עצמית (למשל דרך הרדוקציה העצמית של בעיית ההשמה המספקת) ולכן גרסת ה-FNP שלה לא יותר קשה מבעיית ההכרעה. לעומת זאת, מיהיר בלר ושפי גולדווסר הראו ב-1991, על סמך מספר הנחות סטנדרטיות, שקיימות שפות ב-NP כך שכל גרסות ה-FNP שלהן אינן ניתנות לרדוקציה עצמית, עובדה הרומזת על כך שבעיית ההכרעה קלה יותר מכל בעיות החיפוש המתאימות לה.

מקורות
------

* Elaine Rich, *Automata, computability and complexity: theory and applications*, Prentice Hall, 2008, מסת"ב 0-13-228806-0, section 28.10 "The problem classes FP and FNP", pp. 689-694
* M. Bellare and S. Goldwasser. The complexity of decision versus search. SIAM Journal on Computing, Vol. 23, No. 1, February 1994.

ראו גם
------

* FP מחלקת הפונקציות אותן ניתן לחשב בזמן פולינומי. FNP=FP אם ורק אם P=NP.
* TFNP תת-מחלקה של FNP בה מובטח כי קיים פתרון.
ארתור פרנטה (שמאל) ולואיס טייכר, 1969
**פֶרַנטֶה וטייכר** (אנגלית: **Ferrante & Teicher**) היו צמד פסנתרנים אמריקאים שהתפרסמו מתחילת שנות ה-50 עד סוף שנות ה-80 בביצועים של קטעי מוזיקה קלאסית קלה, סרטים ומחזות.

**ארתור פרנטה** (**Arthur Ferrante**;‏ 7 בספטמבר 1921 - 19 בספטמבר 2009) ו**לואיס טייכר** (**Louis Teicher**;‏ 24 באוגוסט 1924 - 3 באוגוסט 2008) נפגשו בראשונה כילדי פלא בבית הספר ג'וליארד. כבר בעת לימודיהם שם החלו להופיע כצמד פסנתרנים.
ב-1960 חתמו חוזה עם יונייטד ארטיסטס והחלו לנגן עיבודים מוצלחים שלהם עם ובלי ליווי תזמורתי. הביצוע שלהם לנעימת הסרט "אקסודוס" הפך ללהיט, וכן הביצועים למוזיקה מהסרטים "הדירה", "קאובוי של חצות", "סיפור הפרברים" ועוד.

כן ביצעו והקליטו יצירות של ג'ורג' גרשווין, קול פורטר, ריצ'רד רוג'רס, ג'רום קרן ועוד. הם ניגנו בפסנתרי כנף ארוכים וצמודים כשהם יושבים זה מול זה, ובנגינתם הרבו בביצועי גליסנדו.

במשך ארבעים שנה הם הקליטו 140 אלבומים מתוכם 23 אלבומי זהב ופלטינה, מכרו 90 מיליון תקליטים והופיעו ב-5200 קונצרטים עד שפרשו ב-1989. בהופעותיהם הם הוסיפו גימיקים שונים כגון ניגון פיציקטו במיתרי הפסנתרים.

הפופולריות שלהם בארצות הברית הייתה רבה, והם הוזמנו להופיע בבית הלבן לפני הנשיאים ג'ון קנדי, ריצ'רד ניקסון ורונלד רייגן.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של פרנטה וטייכר

* פרנטה וטייכר, באתר ספוטיפיי

* פרנטה וטייכר, באתר AllMusic (באנגלית)

* פרנטה וטייכר, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* פרנטה וטייכר, באתר Discogs (באנגלית)

* פרנטה וטייכר, באתר Songkick (באנגלית)

* פרנטה וטייכר, באתר DNCI
* הספד לארתור פרנטה, לוס אנג'לס טיימס, 21 בספטמבר 2009
* פרנטה וטייכר מנגנים את נעימת הנושא מתוך "אקסודוס", באתר יוטיוב
* פרנטה וטייכר מנגנים את נעימת הנושא מתוך "הדירה", באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0001 2204 8222
* LCCN: n93007068
* MusicBrainz: f3fa54e2-65ac-42ce-b77a-dd2e16129783
* VIAF: 168675591
* WorldCat: lccn-n93007068

 |
**T-27** היה טנק קל שפותח ויוצר בברית המועצות בין השנים 1931-1941. הטנק שירת בצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה והיה מבוסס על הטנק הבריטי הקארדן-לויד. הרישיון לייצורו נקנה מבריטניה ב-1930.

עיצוב
-----

בברית המועצות לא היו מסופקים מספיק מדגם הקארדן-לויד הבריטי ועשו בו מספר שינויים לפני תחילת הייצור הנרחב תחת השם T-27. בהשוואה לקארדן-לויד המקורי, ה-T-27 היה בעל גוף גדול יותר, תיבת ההילוכים משופרת והעמדה שלו שונתה למכונת ירייה סובייטית. מספר שינויים נוספים נעשו על מנת לשפר את יכולת הכלי להתמודד עם האקלים והקרקע בברית המועצות. לכלי הרכב היו חסרים מכשירי קשר והT-27 יצר קשר בעזרת דגלי איתות.

נעשו מספר ניסיונות לשפר את כוח האש של הT-27, שהיה חמוש רק במקלע DP, זאת על ידי התקנת להביור או תותח ללא רתע, אך ניסיונות אלה כשלו. מספר T-27 צוידו במיוחד לצליחת מקורות מים כמו נהר.

שירות
-----

טנק T-27 נכנס לשירות לראשונה ב-13 בפברואר 1931. הטנק יוצר בשני מפעלים, מפעל הבולשיביק בלנינגרד ומפעל גא"ז בניז'ני נובגורוד.

השימוש העיקרי של הטנק בצבא האדום היה לתפקידי סיור. תחילה, היו שישים וחמישה גדודי טנקים קלים שפעלו בצבא האדום, כאשר בכל אחד היו בערך חמישים טנקים קלים. לאחר מכן, כמות הטנקים בכול גדוד ירדה לעשרים ושלושה. הT-27 נועד גם להיות יביל אוויר והיה לטנק הסובייטי הראשון שהוצנח ממטוס. ב-1935, הצבא האדום ניסה להצניח מספר טנקים מסוג T-27, זאת כאשר חיברו אותם מתחת למכלי הדלק של מפציצי טופלב TB-3.

הT-27 הופעל במרכז אסיה נגד הבסמצ'ים. כבר בשנת 1938 הוא נחשב מיושן לעומת הטנקים החדישים של ברית המועצות והתקשה מאוד לפעול בתנאי האקלים של ברית המועצות, פעמים רבות הוא נתקע בשלג בגלל הזחלים הצרים שלו. בנוסף לכך, גוף הטנק היה קטן ובשל כך מרחבו הפנימי היה מוגבל (גובה הטנק עמד על 1.83 מטרים), והיה קושי למצוא אנשי צוות שיכלו לתפקד בתוך החלל הקטן הזה. סיבות אלו הביאו לכך שבסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 ירד בהדרגה מספר הטנקים מסוג T-27 שהיו בשירות, ובסופו של דבר הם הוצאו משירות בקו החזית ושימשו לאימונים. מספר של עשרות טנקים שימשו להובלת תותחי שדה בשדות הקרב. כ-2,157 יחידות נשארו בשירות בצבא האדום ב-1 בינואר 1941, חלק קטן מהם לחם בחזית המזרחית. הקרב האחרון אשר ידוע בו על השתתפותם הוא הקרב על מוסקבה בדצמבר 1941, מספר קטן מהיחידות שנתפסו שלל בידי הורמאכט נכנסו לשירות בצבא גרמניה הנאצית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **T-27** בוויקישיתוף

| רק"מ סובייטי במלחמת העולם השנייה |
| --- |
| טנקים קלים | טנקים מהירים | טנקים אמפיביים |
| T-26 | T-50 | T-60 | T-70 | T-80 | BT-8 | ‏ BT-7 ‏ | BT-5 | | T-37 | T-38 | T-40 |
| טנקים קטנים | טנקים בינוניים | טנקים כבדים |
| T-27 | T-28 | T-34 | T-34/85 | T-44 | T-35 | KV-1 | KV-2 | IS-2 | IS-3 |
| תותחים מתנייעים | נ"מ משוריין |
| ZiS-30 | SU-5 | SU-76 | SU-85 | SU-100 | SU-122 | SU-152 | ISU-122 | ISU-152 | T-60Z | T-70Z | T-90 | ZSU-37 |
| טרקטורים משוריינים | רק"מ מאולתר | רק"מ ניסיוני |
| T-26T | קומסומוליץ | חרקוב | IZ | NI | PPG | SU-100Y | SU-100Y | טנק מעופף A-40 |
| מכוניות משוריינות |
| D-8 | D-12 | D-13 | FAI | BA-10 | BA-11 | BA-20 | BA-21 | BA-3 | BA-6 | BA-27 | BA-64 | BA-I | LB-62 | LB-23 |
| רכבים משוריינים אמפיביים | זחל"מים משוריינים | מזחלות שלג ממונעות עם מדחף |
| PB-4 | PB-7 | BAD-2 | BA-30 | ANT-IV | NKL-16 | NKL-26 | RF-8 | ASD-400 |
תרשים הכיכר האדומה

לחצו כדי להקטין חזרה

לחצו להגדלה

לדף הקובץתמונה אינטראקטיבית (לחצו להסבר)‏

---

מפת הקרמלין במוסקבה. למידע על מקום לחצו עליו

**בית הקברות של חומת הקרמלין** (רוסית **Некрополь у Кремлёвской стены**) הוא בית קברות השוכן בצידה המערבי של הכיכר האדומה בצמוד לחומה המקיפה את הקרמלין, בו קבורים אנשי מפתח מהתקופה הסובייטית ברוסיה.

היסטוריה
--------

הקבורה הראשונה בבית הקברות התבצעה ב-10 בנובמבר 1917. 238 אנשי "המשמרות האדומים" שמתו במהפכה הרוסית נקברו בשני קברי אחים. בסתיו 1919 נקבר המזכיר של סניף מוסקבה של המפלגה הקומוניסטית, ולדימיר זגורסקי, וכן מספר קורבנות אחרים של פעולת טרור שבוצעה על ידי הסוציאליסטים המהפכניים השמאלנים ב-25 בספטמבר. הקורבנות של הפיצוץ בבניין במוסקבה - שר התקשורת, שר הדואר, עיתונאי אמריקאי, שני דיפלומטים ואחרים נקברו גם הם בבית קברות זה.

ב-1924 הוקם המאוזוליאום של לנין במרכז בית הקברות של חומת הקרמלין. ברבות השנים, מאחורי המאוזוליאום, לרגלי החומה, נקברו יעקב סברדלוב, פליקס דזרז'ינסקי, מיכאיל פרונזה, מיכאיל קלינין, אנדריי ז'דאנוב, יוסיף סטלין, קלימנט וורושילוב, סמיון בודיוני, מיכאיל סוסלוב, ליאוניד ברז'נייב, יורי אנדרופוב וקונסטנטין צ'רניינקו. בבית הקברות קבורים גם מדינאים, אנשי צבא, מדע (ביניהם סרגיי קורוליוב), אמנות וקוסמונאוטים שנספו בתאונות חלל (ביניהם יורי גגארין וצוותי סויוז 1 וסויוז 11).

ב-1967 הוקמה אנדרטה בשם "קבר החייל האלמוני" בגן אלכסנדר, הנמצא בסמוך לבית הקברות, לאורך החומה המערבית של הקרמלין.
לאחר קריסת ברית המועצות הוצב בקבר זה משמר כבוד המתחלף אחת לשעה. 

בבית הקברות יש שני סוגי קברים: קברים עם מצבה שבראשה פסל של הראש של הנפטר שבהם הוטמנו בארון קבורה הנפטרים וקברים בהם נשרפה גופת הנפטרים ואפרם נטמן בקבר שסומן עם לוח על חומת הקרמלין.

המצבות בבית הקברות משמאל לימין הן של קונסטנטין צ'רניינקו, סמיון בודיוני, קלימנט וורושילוב, אנדריי ז'דאנוב, מיכאיל פרונזה, יעקב סברדלוב, ליאוניד ברז'נייב, פליקס דזרז'ינסקי, יורי אנדרופוב, מיכאיל קלינין, יוסיף סטלין ומיכאיל סוסלוב. בעלי לוח בולטים הם דימיטרי אוסטינוב, ארביד פלשה, אלכסיי קוסיגין, סרגיי קורוליוב, יורי גגארין, רודיון מלינובסקי, איגור קורצ'טוב, סרגיי קירוב, גאורגי ז'וקוב.

מאז 1974 נשמר האתר כאתר זיכרון לאומי. בשנת 1985 בוצעה בו הקבורה האחרונה. לאחר התפרקות ברית המועצות ישנם דיונים שונים לחיסולו של בית הקברות והעברת הנקברים לבית עלמין חלופי. בעת חניכת בית העלמין הצבאי הפדרלי לזכר הנופלים שוב הועלתה הצעה להעביר אליו את נקברי בית הקברות, אך ההצעה טרם יושמה.

ראו גם
------

* בית העלמין הצבאי הפדרלי לזכר הנופלים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הקברות של חומת הקרמלין** בוויקישיתוף

| הכיכר האדומה |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| כנסיית וסילי הקדוש • בית הקברות של חומת הקרמלין • המוזיאון ההיסטורי הממשלתי • שער התחייה • קתדרלת קאזאןגום • המאוזוליאום של לנין • אנדרטת מינין ופוז'ארסקי • לובנויה מייסטו • חומת הקרמלין | הכיכרהכיכר |

 |
שער גיליון כתב-העת ממרץ 1865
**האטלנטיק** (באנגלית: **The Atlantic**; נוסד בשם **האטלנטיק החודשי**; **The Atlantic Monthly**) הוא כתב עת אמריקני, שמשרדיו נמצאים בוושינגטון.

היסטוריה
--------

כתב עת נוסד בבוסטון, מסצ'וסטס ב-1857 כמגזין פרשנות ספרותי ותרבותי. במהרה זכה למוניטין לאומי וסיפק במה לסופרים ומשוררים חדשים וסייע לקידום קריירות של אישים בעלי השפעה.

הוא נוסד בידי קבוצת כותבים והוגי דעות מובילים, בהם הארייט ביצ'ר סטואו, ראלף וולדו אמרסון, הנרי וודסוורת' לונגפלו, אוליבר ונדל הולמס, ג'ון גרינליף ויטייר וג'יימס ראסל לוול. לוול היה עורכו הראשון.

לאחר שחווה קשיים כלכליים ועבר כמה שינויי בעלות בסוף המאה ה-20, נרכש המגזין על ידי איש העסקים דייוויד בראדלי, שעיצב אותו מחדש ככתב עת עיוני כללי המתמקד ב"מדיניות חוץ, תרבות פוליטיקה, וכלכלה המיועד בעיקר לקהל יעד של "מובילי דעה". הוא נוהג לפרסם כתבות על עבדות, חינוך וסוגיות מרכזיות אחרות בפוליטיקה העכשווית.

בשנת 2010 הציג האטלנטיק את הרווח הראשון שלה מזה עשור. בשנת 2016, כתב העת נבחר למגזין השנה על ידי האגודה האמריקאית לעורכי מגזינים. ביולי 2017 מכר בראדלי את רוב מניותיו לקולקטיב אמרסון של לורן פאוול ג'ובס.

בינואר 2019, קרא המגזין בשערו להדיח את הנשיא דונלד טראמפ. העורך הפוליטי, יוני אפלבאום, כתב: "המחלוקת עם טראמפ אינה אידאולוגית. טראמפ יצא בהתקפה מכוונת נגד הפרדת הרשויות, נגד שלטון החוק ונגד זכויות האדם שמונצחות בחוקה שעליה הוקמה ארצות הברית. הוא פעל במכוון להחמיר את המחלוקת בארצות הברית".

עורכים וכתבים
-------------

בשנים 2006–2016 ערך את כתב-העת ג'יימס בנט, יהודי, אחיו של הסנאטור מייקל בנט מקולורדו. החל מ-2016 עורכו הוא ג'פרי גולדברג.

עם כותביו נמנים אד יונג (קיבל פרס פוליצר בשנת 2021), דייוויד פרום וג'פרי גולדברג.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של האטלנטיק (באנגלית)
* האטלנטיק, ברשת החברתית פייסבוק
* האטלנטיק, ברשת החברתית טוויטר
* האטלנטיק, ברשת החברתית אינסטגרם
* האטלנטיק, סרטונים בערוץ היוטיוב

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **The Atlantic** בוויקישיתוף
* TheAtlantic.com
* The Atlantic Wire
* A History of *The Atlantic*
* *The Atlantic* archival writings by topic
* הארכיון המקוון של The Atlantic, גיליונות ישנים החל מדצמבר 1901
* "הרעיון האמריקני: המיטב של The Atlantic"
* כתב העת בפרויקט גוטנברג
* "האטלנטיק" פרסם ידיעת תוכן שיווקי על סיינטולוגיה - ועורר זעם ברשת, באתר הארץ, 17 בינואר 2013

הערות שוליים
------------

1. ↑  נעמה נגר, בגין מאות שנות ניצול: על ההצדקה לפיצויים לשחורים בארה"ב, באתר "העוקץ", 4 ביוני 2014
2. ↑  אתר למנויים בלבד מגזין אטלנטיק קורא להדיח את טראמפ, באתר הארץ, 17 בינואר 2019
3. ↑  דיוקן וכתבות של ג'יימס בנט ב-The Atlantic
4. ↑  אתר למנויים בלבד כתבת השער של האטלנטיק: "האם זהו הזמן ליהודים לעזוב את אירופה?", באתר הארץ, 15 במרץ 2015

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4184991-7
* SNAC: w63s1j0p

 |
האובליסק ופסלי החיילים הפצועים בבית הקברות
**בית הקברות של הצבא הסובייטי בוורשה** נמצא ברובע מוקוטוב. קבורים בו יותר מ-20,000 חיילים של הצבא הסובייטי (אז - הצבא האדום) שנפלו באזור ורשה וסביבתה בשנים 1944–1945. חלק גדול קבור שם בקברי אחים.

זה אחד מהאתרים הראשונים שנבנו בוורשה מיד לאחר מלחמת העולם השנייה לזכר הנופלים באותה מלחמה. בית הקברות בנוי בסגנון הריאליזם הסוציאליסטי. במרכז ניצב אובליסק בגובה 38 מטר ועליו הכוכב הסובייטי, סמלו של הצבא האדום. בבסיס האובליסק יש כתובת ברוסית ובפולנית: 

> 
> "לזכר חיילי הצבא הסובייטי שנפלו בשחרור פולין מהכיבוש הגרמני בשנים 1944-1945"
> 
> 
> 
> 

משני צידי הכניסה נמצאים תבליטים המתארים פגישה של פועלים (עם כלי עבודתם) עם החיילים המנצחים.
משני צידי האובליסק נמצאים פסלים המתארים טיפול בחיילים פצועים.

הפולנים מתייחסים לאתר זה בהסתייגות לאור ההיסטוריה העגומה שלהם עם הסובייטים בעיקר בתקופת מרד ורשה. האתר אינו מוכר לרוב התיירים בוורשה.

* טיפול בפצועטיפול בפצוע
* טיפול בפצועטיפול בפצוע
* תבליט בכניסה לבית הקברותתבליט בכניסה לבית הקברות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הקברות של הצבא הסובייטי בוורשה** בוויקישיתוף
* תמונות מבית קברות של הצבא הסובייטי בוורשה, באתר worldpoi
* ביקור בבית הקברות של הצבא הסובייטי בוורשה, באתר ciao
**אפיק דום מטאל** (באנגלית: **Epic Doom**; תרגום חופשי: **דום אפי**) הוא תת-ז'אנר של דום מטאל שנוצר על ידי הלהקה קנדלמאס (Candlemass).

מאפיינים
--------

אפיק דום מטאל הוא אחד מסגנונות הדום מטאל הישנים. אפיק דום משלב את הצד הגרנדיוזי והאפי של ההבי מטאל, יחד עם הקצב האיטי והאווירה הפסימית של דום מטאל מסורתי יותר. אפיק דום מטאל מאופיין בגישה העוצמתית ולפעמים אף אופראית שלו לשירה, המבוצעת לרוב בקול נקי וגבוה, שניתן לעיתים להשוות לסגנון השירה בפאוור מטאל. בנוסף, התיפוף מבוצע לרוב בצורה בומבסטית. אפיק דום מטאל מנסה לתת תחושה "גדולה מהחיים". מילות השירים ודימויים שונים הם בדרך כלל בהשראת פנטזיה או מיתולוגיה, וקיימת תחושה חזקה של ליריקה (מילות שירים) דרמטית.

מקורות
------

סגנון האפיק דום מטאל נוצר על ידי הלהקה קנדלמאס (Candlemass). אלבום הבכורה של קנדלמאס, *Epicus Doomicus Metallicus* (שעליו נקרא מאוחר יותר שם הסגנון "אפיק דום") מ-1986, הרחיב את סגנון הדום מטאל המסורתי והוסיף לו שירה בסגנון אופראי ועוצמתי, ליריקה דרמטית, תיפוף בצורה בומבסטית ועוד. קנדלמאס שיפרו וחיזקו את הסאונד האפי שלהם עוד יותר באלבום האולפן הבא, *Nightfall*. להקות כמו Solitude Aeturnus ו-Sorcerer המשיכו את גישת הדום האפי בשנות ה-90, ובכך בישרו על הז'אנר כמוכר ומקובל על ידי מטאליסטים ברחבי העולם.

הלהקה קנדלמאס (Candlemass) נחשבים ליוצרים של סגנון האפיק דום מטאל (Epic Doom Metal)

רשימת להקות
-----------

### להקות חלוצות בסגנון

* שוודיהשוודיה Candlemass
* ארצות הבריתארצות הברית Solitude Aeturnus
* הממלכה המאוחדתהממלכה המאוחדת Solstice
* שוודיהשוודיה Veni Domine
* שוודיהשוודיה Sorcerer
* שוודיהשוודיה Isole

### להקות נוספות

* שוודיהשוודיה Below
* ארצות הבריתארצות הברית Crypt Sermon
* צ'ילהצ'ילה Procession
* איטליהאיטליה DoomSword
* גרמניהגרמניה Atlantean Kodex
* שוודיהשוודיה Memory Garden
* גרמניהגרמניה Lord Vigo
* קנדהקנדה Smoulder
* שוודיהשוודיה Krux
* דנמרקדנמרק Altar of Oblivion
* רוסיהרוסיה Scald
* גרמניהגרמניה Fvneral Fvkk
* שוודיהשוודיה Memento Mori
* ברזילברזיל Archityrants
* ארצות הבריתארצות הברית Well of Souls
* גרמניהגרמניה Doomshine
* ארצות הבריתארצות הברית Concilium
* פינלנדפינלנד Iron Griffin
* הממלכה המאוחדתהממלכה המאוחדת Monolith Cult
* פינלנדפינלנד The Lone Madman

ראו גם
------

* דום מטאל
* Candlemass

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אפיק דום מטאל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Candlemass - Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives, www.metal-archives.com
2. 1 2  Candlemass, Riffipedia - The Stoner Rock Wiki (באנגלית)
3. 1 2  Candlemass | Wiki | Black Metal Amino, Black Metal | aminoapps.com
4. 1 2 3 4 5 6  Epic Doom Metal - Music genre - RYM/Sonemic, Rate Your Music (באנגלית)
5. 1 2 3 4 5 6  The ultimate guide to the epic doom metal music style | deathdoom.com, Soliloquium (ב־British English)
6. 1 2 3  Doom metal - the ultimate guide to doom metal music and its subgenres. Soliloquium (ב־British English)
7. 1 2  Doom-metal.com, www.doom-metal.com
8. 1 2  epic doom metal wiki, Last.fm (באנגלית)
**VPRO** (בהולנדית: **Vrijzinnig Protestantse Radio Omroep**), הוא תאגיד שידור ציבורי הולנדי, שהוקם בשנת 1926 כחברת שידור פרוטסטנטית.

התאגיד הוקם והחל לשדר ב-26 במאי 1926. בין מייסדי הארגון הייתה ניקולט בראוינינג, חסידת אומות העולם. במהלך הכיבוש הנאצי שידורי התאגיד הופסקו וחודשו בשנת 1946. ניקולט בראוינינג חזרה לנהל את הארגון וכיהנה בתפקיד עד לשנת 1956.

עם התפתחות שידורי טלוויזיה, התאגיד החל להכין תוכניות טלוויזיה שמשודרות בערוצים אחרים בהולנד ואין בבעלותו ערוץ משלו. הוא מתמחה בשידורי מוזיקה לקהל הרחב. בשנת 1969 התאגיד שידר הופעה של פינק פלויד שהיה חלק של The Man and The Journey Tour. מרסל ואנטילט היה בין השדרים הבולטים של הערוץ בשנות ה-80. בשנת 2020 הוא היה בין מארגני תחרות שירים שנכתבו על ידי בינה מלאכותית.

קהל היעד של התאגיד הם אנשים בעלי השכלה ומקצועות חופשיות. התאגיד משדר כ-55 שעות ברדיו ו-19 שעות בטלוויזיה ומהווה חלק של מערכת השידור הציבורי בהולנד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **VPRO** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של VPRO (בהולנדית)
* VPRO, ברשת החברתית פייסבוק

* VPRO, ברשת החברתית טוויטר

* VPRO, ברשת החברתית אינסטגרם

* VPRO, סרטונים בערוץ היוטיוב
* סרטים של VPRO
* תוכניות טלוויזיה של VPRO

הערות שוליים
------------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007459281205171
* GND: 512960-6
* ISNI: 0000 0001 0665 7888
* LCCN: n95048332
* MusicBrainz: 3861deb0-3d0d-4211-8481-1fb6034b6e8d
* MusicBrainz: 264ce213-7a93-46d5-9ad1-8f3499c85fc4
* NKC: xx0150706
* VIAF: 139715458
* WorldCat: lccn-n95048332

 |
**בית הקלפים** (באנגלית: **House of Cards**) היא מיני-סדרת דרמה-פוליטית בריטית ששודרה ב-BBC בשנות ה-90, המבוססת על ספרו של מייקל דובס, חבר המפלגה השמרנית. עלילת הסדרה עוקבת אחר פרנסיס ארקרט, מצליף המפלגה השמרנית בפרלמנט של בריטניה, פוליטיקאי ממולח וחסר מעצורים.

מאפיין בולט של הסדרה הוא שבירת הקיר הרביעי שמתבצעת על ידי הגיבור בגילומו של איאן ריצ'רדסון, שזכה על תפקידו בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר.

העונה הראשונה שודרה בסוף 1990 וזכתה לשתי סדרות המשך: "שלום אדוני המלך" (במקור: "To Play the King") ששודרה ב-1993 ו"הפוסק האחרון" (במקור: "The Final Cut") ששודרה ב-1995. הסדרות זיכו את מפיקיהן בפרס פיבודי למצוינות טלוויזיונית ב-1996.

סדרה אמריקאית בעלת שם זהה, פותחה על בסיס הסדרה הבריטית והחלה להיות משודרת ב-2013.

עלילה
-----

פרנסיס ארקרט הוא חבר בפרלמנט הבריטי המכהן כמצליף המפלגה השמרנית. ארקרט הוא טיפוס אריסטוקרטי ומתנשא, בן למשפחה גאלו-סקוטית במקור (כפי שמעיד השם) ש"הגיעה דרומה עם ג'יימס הראשון". לאחר סיום כהונתה של מרגרט תאצ'ר ומינויו של הנרי קולינגרידג' לראש הממשלה, מצפה ארקרט להתמנות לשר הפנים בקבינט של קולינגרידג', אך מתאכזב שהרפורמות שמציע נדחות והוא לא ממונה לשר. בתמיכת אשתו (דיאן פלטשר), הוא יוצא למסע נקמה שמטרתו להתמנות בעצמו לראש הממשלה. תוך שימוש במניפולציות, תככים פוליטיים, מידע רגיש שצבר במסגרת תפקידו כמצליף המפלגה, ניצול אנשי מפלגה סוררים וסחיטתם, הוא מוביל להתפטרותו של קולינגרידג', לפגיעה במתמודדים האחרים מטעם המפלגה על התפקיד, עד למינויו כראש הממשלה. ארקרט לא בוחל בשום אמצעי ובדרך אף הורג את רוג'ר אוניל, איש יחסי הציבור של המפלגה, נרקומן אותו סחט, ורוצח את מאטי (סוזאנה הרקר), עיתונאית צעירה אותה ניצל להדלפות וניהל עמה רומן עד שהחלה לחשוד בו.

במיני סדרה השנייה (To Play the King) מכהן ארקרט כראש ממשלה, והוא מתמודד בזירה הפוליטית מול מלכה החדש של הממלכה המאוחדת (מייקל קיצ'ן) הדוגל במדיניות כלכלית סוציאליסטית. בעונה זו מנצל ארקרט יועצת פוליטית צעירה ולא בוחל בשימוש באלימות ובפגיעה במי שפועל נגדו. בסיום העונה נבחר בשנית לראשות הממשלה ומביא להתפטרותו של המלך.

במיני סדרה השלישית (The Final Cut) מוטיב המוות מקבל מקום בולט. העונה נפתחת בחיסולה של כלבת הציד הנאמנה והזקנה על ידי ארקרט, כרמז לבאות, ובסצנה הבאה עדים להלווייתה של מרגרט תאצ'ר. ארקרט שואף להטביע את חותמו כראש ממשלה בממלכה המאוחדת ובאירופה כולה ולהתעלות על תאצ'ר. במהלך העונה הוא מתמודד עם עברו כקצין בצבא הבריטי בקפריסין ופשעי מלחמה שביצע על רקע משא ומתן להסכמי שלום בין קפריסין לטורקיה וקפריסין הצפונית. הוא מתעמת עם שר החוץ שלו, ומאמץ לקרבתו פוליטיקאית שאפתנית שהיא גם המאהבת של יריבו. במקביל, כאשר הפופולריות שלו יורדת הוא מחרחר מלחמה מחודשת בקפריסין בתקווה שתהייה עבורו מה שהייתה מלחמת פוקלנד לתאצ'ר, אך הדבר מסתיים בפיאסקו, טבח בילדות ואסון תקשורתי. כשמעמדו צונח נוטשים אותו אנשי אמונו זה אחר זה. רעייתו דואגת להוציא לפועל את המעשה היחיד שיתרום להאדרת שמו ומארגנת התנקשות בחייו.

קישורים חיצוניים
----------------

* "בית הקלפים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "בית הקלפים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הודעת הזכייה, באתר פרס פיבודי (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2018174138
* WorldCat (עם LCCN): no2018-174138

 |
**ג'ובאני אנדראה דראגוני** (באיטלקית: **Giovanni Andrea Dragoni**; סביבות 1540 - בדצמבר 1598) היה מלחין איטלקי מן האסכולה הרומאית של שלהי תקופת הרנסאנס, תלמיד של ג'ובאני פלסטרינה, שהתבלט כמלחין וכמאסטרו די קאפלה ברומא בסוף המאה ה-16. הוא השאיר אחריו מספר רב של יצירות קודש וחול, כמעט כולן ווקאליות ונודע בייחוד בספרי המדריגלים שלו, שזכו להדפסות חוזרות ונשנות.

חייו
----

דראגוני נולד במלדולה, לא רחוק מפורלי, אבל אין פרטים על ראשית חייו. הוא למד אצל פלסטרינה, כפי שציין בהקדשה בספר המדריגלים הראשון שלו (1573). כעבור שנה השיג את המשרה היוקרתית של מאסטרו די קאפלה בכנסיית סיינט ג'ון לטראן, אחד ממוסדות הדת והמוזיקה הבולטים ביותר ברומא, משרה שבה נשאר עד סוף חייו. ב-1594, באחרית ימיו, מינה החשמן דל מונטה את דראגוני להעריך את התקדמות התיקונים בשירה הליטורגית, חלק מן הרפורמות המקיפות שנבעו ממועצת טרנט. דראגוני מת ברומא.

מוזיקה
------

תפוקתו של דראגוני הייתה רחבת ממדים, אבל חלק גדול ממוזיקת הקודש שלו, שנשמר בארכיב של סיינט ג'ון לטראן, אבד עם השנים, לרבות קובץ של מוזיקה ל"קינות ירמיהו" (יחד עם קובץ דומה של אניבאלה סטאבילה) וכן כרך של מוזיקה למגניפיקט. דראגוני כתב לפחות שישה ספרי מוטטים, שחמישה מהם אבדו.

דראגוני הוציא לאור שבעה ספרי מדריגלים לארבעה, חמישה ושישה קולות, בין 1575 ל-1594. הדפסתם החוזרת ונשנית מעידה על הפופולריות שזכו לה.

המלחינים שהשפיעו על דראגוני הם מורו פלסטרינה, בעיקר בראשית הקריירה שלו, ובהמשך מחבר המדריגלים הנודע, לוקה מארנציו. סגנונו של דראגוני שם דגש על הבלטת הטקסט ובהירותו במוזיקה, אבל בשנות ה-90' של המאה ה-16 ניכר במוזיקה שלו דגש גובר והולך על קווי הסופרן והבס, לצד הבנה של אחדות מוטיבית, שניהם מאפיינים של סגנון תקופת הבארוק המתפתח. נוסף לכך ערך ניסויים במרקמים פוליכוראליים בכמה מיצירותיו המאוחרות, תו היכר אופייני יותר למוזיקה ונציאנית מאשר רומאית.

לקריאה נוספת
------------

* Patricia Ann Myers: "Giovanni Dragoni", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed June 23, 2006), (subscription access)
* Gustave Reese, *Music in the Renaissance*. New York, W.W. Norton & Co. 1954. מסת"ב 0-393-09530-4

* פטרישה אן מאיירס: "ג'ובאני דראגוני", מילון גרוב המקוון למוזיקה בעריכת ל. מייסי
* גוסטב ריז, "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות' 1954

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'ובאני דראגוני, באתר AllMusic (באנגלית)
* ג'ובאני דראגוני, באתר MusicBrainz (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007416698605171
* BnF: cb14806978z (data)
* GND: 124625363
* ICCU: MUSV023186
* ISNI: 0000 0000 4608 8248
* LCCN: no2008081336
* MusicBrainz: 8bd610cf-d80b-4ed4-b05c-02b014fdf99b
* NKC: xx0156302
* VcBA: 495/374095
* VIAF: 29797017
* WorldCat: lccn-no2008081336

 |
**דניס קיפרוטו קימטו** (באנגלית: **Dennis Kipruto Kimetto**; נולד ב-22 בינואר 1984) הוא רץ קנייתי, הוא שיאן העולם הנוכחי (2018) בריצת כביש למרחק 25 ק"מ ושיאן העולם לשעבר בריצת מרתון.

ביוגרפיה
--------

קימטו גדל בקהילה כפרית חקלאית. הגיע מהעיר אלדורט שבמערב קניה, והשתייך לקבוצת אימונים שכללה גם את האצן ג'פרי מוטאי. הניצחון הגדול הראשון של קימטו היה בחלק חצי המרתון של מרתון ניירובי ב-2011, בו הוא רץ תחת השם השגוי "דניס קואץ'" (**Dennis Koech**) והגיע למקום הראשון עם תוצאה של 61:30 דקות. הוא ביסס את מעמדו כאחד מטובי הרצים בעולם כבר בתחרויות הראשונות שלו מחוץ לקניה. בחצי מרתון ראס אל-ח'ימה קימטו גבר על מתחריו וביניהם וילסון קיפסנג קיפרוטיץ' וניצח במרוץ עם תוצאה של 60:40 דקות. בפרטיו האישיים נרשם שגילו היה צעיר בעשר שנים מגילו האמיתי. מסיבה זו, התוצאה 59:14 דקות שהביאה לו את ניצחונו הבא בחצי מרתון ברלין, נחשבה במשך פרק זמן קצר לתוצאה הטובה בעולם של אתלט מתחת לגיל 20. טעויות בדרכון הן שגרמו לבלבול באשר לגילו ולשימוש בשם המשפחה השגוי "קואץ'" במקום בשמו האמיתי "קימטו". טעויות אלו תוקנו בתחרויות הבאות.

דניס קימטו (ימין) רץ לצד ג'פרי מוטאי, מרתון ברלין 2012
בהמשך, לאחר שהמידע האישי שלו תוקן, קימטו שבר את השיא החשוב הראשון שלו במרוץ "BIG ‏25 - ברלין" (מרוץ שנתי באורך 25 ק"מ הנערך בברלין). התוצאה שלו במרוץ זה, 71:18 דקות, שיפרה במידה ניכרת את שיא העולם הקודם של סמואל קוסגיי שעמד על 71:50 דקות. ב-2012 הוא התחרה במרתון ברלין, ולאורך חלק ניכר מהמרוץ רץ לצד שותפו לאימונים ג'פרי מוטאי. קימטו סיים עם התוצאה 2:04:16 שעות, שנייה אחת אחרי מוטאי, וקבע את השיא החמישי המהיר ביותר אי פעם בנקודה זו. כמה כתבים דיווחו כי קימטו נשאר צמוד למוטאי, האצן הבולט יותר, במקטע האחרון של המרוץ, והסיקו שהוא אפשר לשותפו לקטוף את הניצחון.

ללא נוכחותו של מוטאי, קימטו ניצח במרתון טוקיו ב-2013 וקבע שיא מסלול חדש עם תוצאה של 2:06:50 שעות. ב-13 באוקטובר 2013 הוא ניצח במרתון שיקגו עם תוצאת שיא במסלול זה של 2:03:45 שעות. ב-28 בספטמבר 2014 קימטו שבר את שיא העולם במרתון ברלין עם תוצאה של 2:02:57 שעות, והפך לאדם הראשון שירד משעתיים ו-3 דקות במרתון. תוצאותיו בכל 5 ק"מ היו: 14:42, 14:42, 14:46, 14:26, 14:32, 14:30, 14:09, 14:42.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דניס קימטו** בוויקישיתוף
* דניס קימטו, ברשת החברתית טוויטר
* דניס קימטו, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* דניס קימטו, באתר Track and Field (גברים)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1147521840
* World Athletics: 265313
* VIAF: 139151246589344132203
* WorldCat (עם VIAF): 139151246589344132203

 |
**חדף הכיס** (שם מדעי: ***Phascolosorex***; אטימולוגית: פסקוגל-חדפי), הוא סוג של טורף כיס קטנטן דמוי חדף ממשפחת נמיות הכיס, הכולל 2 מינים האנדמיים ליערות הטרופיים ההרריים באי גינאה החדשה אשר מתחלק בין פפואה לאינדונזיה. חדפי הכיס הוכרו כסוג נפרד רק בשנת 1916, וקודם לכן סווגו כמינים בסוג פסקוגל; פרטים רבים אודות הביולוגיה והטקסונומיה של חדפי הכיס אינם ידועים. בין המינים מתקיימת חפיפה באזורים מסוימים.

מאפיינים
--------

כפי שמרמז שמו, חדף הכיס חולק דמיון רב עם החדף: יש לו מבנה גוף קומפקטי וצר, ראש משולש וחרטום מחודד במיוחד דמוי מקור. האוזניים שלו דקיקות, קצרות ומעוגלות וזנבו ארוך ושעיר. הגפיים שלו קצרצרות, ולהן טפרים חדים המאפשרים לו לטפס בקלות על עצים. הפרווה של חדף הכיס עבה וצפופה, ובעלת מראה זיפי במקצת. צבעה משתנה בין חום אדמדם לחום אפרפר בהתאם למין, ולאורך הגב יש פס שחור צר ובולט המשתרע מהחוטם עד לזנב. הגחון והרגליים של חדף הכיס כהים במיוחד בניגוד לסוגים רבים של טורפי כיס וצבעם משתנה בין כתמתם לאדמדם. העיניים גדולות ושחורות, והאף זעיר ואדמוני; על הלחי וסביב החוטם ישנם זיפים בולטים אחדים. טווח אורך הגוף של חדפי הכיס 13–22 ס"מ (כולל הזנב), והזכרים גדולים במעט מהנקבות.

האקולוגיה של חדפי הכיס אינה ידועה דיה; הם מאכלסים יערות גשם טרופיים ברכסי ההרים של גינאה החדשה, ונמצאים בגבהים של 3,100-900 מטר מעל פני הים (העדפות הגובה משתנות בין המינים). חדפי הכיס פעילים לרוב על הקרקע בחיפוש אחר מזון, אך הם מטפסים על עצים לעיתים קרובות. בניגוד לרובם המכריע של טורפי הכיס, חדפי הכיס הם פעילי יום בדרך כלל. התזונה שלהם מורכבת בעיקר מחרקים וחסרי חוליות אותם הם מאתרים באמצעות חיטוט באדמה הבוצית של יערות הגשם. הנקבה ממליטה שגר של כ-4 וולדות אשר שוהים בתקופה הראשונה לחייהם בכיס. 

האיום העיקרי על חדפי הכיס הוא אובדן בית גידול בדמות בירוא יערות וכן טריפה על ידי כלבי בית משוחררים. מצב השימור של המינים נחשב לשפיר דיו על ידי הרשימה האדומה של IUCN, והם מסווגים בקטגוריית ללא חשש (LC); הם מצויים במספר אזורים מוגנים.

מינים
-----

* חדף כיס צר-פס (*Phascolosorex dorsalis*) - המין הקטן בסוג. תואר בשנת 1876. סימני ההיכר שלו: פרווה חומה-אפרפרה, בטן כתמתמה, פס שחור צר לאורך הגב וציצה לבנה בקצה הזנב. מצוי לאורך רכסי ההרים באי גינאה החדשה, הן בצד הפפואני והן בצד האינדונזי.
* חדף כיס אדום-בטן (*Phascolosorex doriae*) - המין הגדול והססגוני בסוג. הוכר כמין בפני עצמו בשנת 1911. סימני ההיכר שלו: פרווה שחרחרה אשר אדומה באזור הבטן והגרון ופס שחור עבה לאורך הגב. מצוי אך ורק במערב גינאה החדשה אשר תחת שליטת אינדונזיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חדף הכיס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |
**עלי משפט** הוא אחד מכתבי העת משפטיים של המרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן.

כתב העת נוסד בשנת 1998 במרכז האקדמי למשפט ולעסקים, שבשעתו נקרא "המכללה למשפטים רמת גן". העורך הראשי והמייסד הוא השופט רחמים כהן.

כתב העת מעודד שיח משפטי ומחקרי ומשמש פלטפורמה אקדמית לאנשי מחקר ואקדמיה מתחום המשפטים. בכתב העת פורסמו מאמרים ודברי הגות של מרצים וחוקרים ידועים, בהם אהרן ברק, מרדכי קרמניצר, ש"ז פלר, מרים גור אריה ודורית ביניש.

כתב העת יוצא לאור פעם בשנה, וחברי המערכת הם סטודנטים מצטיינים למשפטים. המאמרים המתפרסמים עוברים הליך שיפוט וביקורת עמיתים, עריכה לשונית ומבנית, כדי להתאים לסטנדרטים אקדמיים.

עלי משפט מופץ חינם מדי שנה למרצים בפקולטות למשפטים באוניברסיטאות ובמכללות בארץ, לשופטים בכל הערכאות ולמשרדי עורכי דין. מאמרים מלאים מתוך עלי משפט זמינים לקריאה גם באופן מקוון, באתר האינטרנט של המרכז האקדמי למשפט ולעסקים, וכן במאגרים "פדאור" ו"נבו".

גיליונות מיוחדים
----------------

**כרך ז'** שיצא לאור בשנת 2009 הוקדש לראיונות עם שופטיה הבולטים של ישראל בדימוס: מאיר שמגר, צבי טל, יצחק זמיר, אליעזר גולדברג, יצחק אנגלרד, דליה דורנר, יעקב טירקל ומישאל חשין.

**כרך ט'** שיצא לאור בשנת 2011 הוקדש לזכרו של פרופ' סטיב גולדשטיין, מדקאני הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית ועורך Israel Law Review, אשר הרצה במרכז האקדמי למשפט ולעסקים בין השנים 2003-1996.

**כרך י'** שיצא לאור בשנת 2012 הוקדש בחלקו לראיונות עם חוקרי משפט בולטים אשר פרשו לגמלאות. הראיונות עסקו בתחומי המחקר וההוראה כמו גם על תפיסת עולמם בנושאים מגוונים. התראיינו: פרופ' יוסף גרוס, פרופ' יצחק הדרי, פרופ' יהושע ויסמן, פרופ' ש"ז פלר, פרופ' שמואל שילה ופרופ' עמוס שפירא.

קישורים חיצוניים
----------------

* עלי משפט, באתר המרכז האקדמי למשפט ולעסקים

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר פדאור(הקישור אינו פעיל, 19.12.2019)
2. ↑  אתר נבו
3. ↑  יהושע ויסמן, "דברים על סטיב גולדשטיין, ז"ל", עלי משפט ט' 17 (2011)