recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
מקלע DShK במוזיאון בתי האוסף
**מקלע DShK** (ברוסית: **ДШК, Дегтярёва-Шпагина Крупнокалиберный)** הידוע בכינויו "דושקה" הוא מקלע כבד בקוטר 12.7 מ"מ (חצי אינץ') תוצרת ברית המועצות.

היסטוריה
--------

בשנת 1930 פיתח ואסילי דגטיאריוב מקלע כבד עבור הצבא האדום. המקלע נקרא DK ויוצר בכמויות קטנות בשנים 1933–1936. אחד החסרונות הבולטים של מקלע זה היה קצב אש נמוך, שנבע מאופן הזנת הכדורים לבית הבליעה של המקלע ומשימוש במחסנית בת 30 כדורים בלבד. בשנת 1938 המתכנן גאורגי שפגין שיפר את מנגנון ההזנה, מה שאיפשר שימוש בשרשיר מתכתי להזנת הכדורים. המקלע המשופר קיבל את השם DShK. שמו מורכב מראשי תיבות של שמות משפחה של מפתחיו (דגטיאריוב ושפגין). האות K בשם היא מהמילה "גדול" ברוסית והיא מתייחסת לקליבר של המקלע - במונחים הרוסיים כל קוטר של מקלע או רובה שהוא מעל ל-7.62 מ"מ, נחשב לגדול. 

המקלע נועד לשימוש נגד מטרות משוריינות, לכן התחמושת שלו כללה רק כדורים חודרי שריון. מהירות לוע גבוהה בשילוב משקל הקליע הקנו לו כושר חדירה גדול והוא מסוגל לחדור לוח שריון בעובי של 15 מ"מ ממרחק של 500 מטר, מספיק כדי להוציא מכלל פעולה נגמ"ש, שריונית או טנק קל.

הייצור הסדרתי של מקלע DShK החל בפברואר 1940. עד לפלישה הנאצית לברית המועצות יוצרו כ-2000 יחידות. המקלע יוצר במהלך כל שנות המלחמה, אם כי בכמויות קטנות יחסית למקלעים אחרים (כ-8500 מקלעי DShK יוצרו בשנים 1941-1945).

המקלע יוצר בשתי גרסאות - גרסת נ"מ וגרסת חי"ר. בגרסת הנ"מ גוף המקלע הותקן על גבי חצובה בעלת שלוש רגליים. בגרסת חי"ר הותקן הגוף על כן (עגלה) עם שני גלגלים, כדי להקל על הצוות לנייד את המקלע בשדה הקרב. 

גרסת חי"ר של מקלע DShK
המקלע הותקן גם על רכבים משוריינים. הוא הותקן כנשק עיקרי בתוך צריח של שריוניות ושל הטנק הקל T-40. בשלבים המאוחרים של מלחמת העולם השנייה הותקן כמקלע נ"מ על גבי הצריחים של הטנק הכבד IS-2 ושל התותח המתנייע ISU-152.

בפברואר 1945 הוכנס לייצור הדגם המשופר של המקלע שנקרא DShKM. מקלעים מדגם זה שימשו את יחידות החי"ר של הצבא הסובייטי עד לאמצע שנות ה-60, אז הוחלפו במקלע NSV. ‏ DShkM הותקן גם על גבי צריחים של טנקים T-55 ,T-54 ו-T-62. 

המקלע סופק על ידי ברית המועצות לכל מדינות ברית ורשה ולכ-30 מדינות באסיה ובאפריקה. הוא אף יוצר ברישיון סובייטי בסין, צ'כוסלובקיה, יוגוסלביה, רומניה, פקיסטן ועיראק. במדינות רבות באפריקה ובאסיה מקלע זה נמצא בשימוש עד היום. 

במלחמות רבות בחצי השני של המאה ה-20 נעשה שימוש במקלעי DShK. המורדים האפגנים השתמשו בהם ביעילות רבה כנגד מסוקי הצבא הסובייטי במהלך מלחמת אפגניסטן. 

צוות נ"מ סובייטי יורה ממקלע DShK על מפציצים גרמנים. לנינגרד, 1942.

נתונים טכניים
-------------

* תחמושת - 12.7x108 מילימטר
* משקל (ריק) - 33.5 ק"ג (גוף המקלע), משקל כולל (גוף + התקן נשיאה עם גלגלים ומגן) - 157 ק"ג
* אורך כולל - 1625 מילימטר
* קצב אש - 600 כדורים בדקה
* הזנה - שרשיר של 50 כדורים, הניתן לחיבור לשרשירים נוספים.
* טווח מעשי מקסימלי - 3500 מטר
* מהירות לוע - 850 מטר לשנייה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקלע DShK** בוויקישיתוף
* מידע באנגלית ותמונות
* קטע מתוך הסרט "רמבו - 3", בו רמבו מפיל מסוק בעזרת מקלע DShK, סרטון באתר יוטיוב
**עגור סיבירי** (שם מדעי: ***Grus leucogeranus***) הקרוי גם **עגור סיבירי לבן** או **עגור שלג** הוא מין בסוג עגור.

מין זה מתרבה ברוסיה הארקטית וברפובליקת סאחה-יקוטיה. העגור הסיבירי נודד למרחקים ארוכים. האוכלוסייה המזרחית חורפת בנהר היאנגצה ואגם פויאנג בסין, האוכלוסייה המרכזית נדדה בעבר לפארק הלאומי קאולדאו, אך אוכלוסייה זו נכחדה, והאוכלוסייה המערבית בפרידונקנאר ואספהאן באיראן. הוא מתרבה וחורף בביצות, שם הוא ניזון משורשים ופקעות של צמחים מימיים.

זהו עגור גדול ולבן, שיכול להגיע לאורך של 140 סנטימטרים ולמשקל של 10 קילוגרם. הבוגרים לבנים, חוץ ממסכה אדומה כהה הנמתחת מהמקור אל מאחורי העין. הרגליים הן בצבע צהוב איריס עד אדמדמות. קולו דמוי-חליל ומוזיקלי.

לפי הנתונים של איגוד השימור העולמי (IUCN) העגור הסיבירי נתון בסכנת הכחדה חמורה. הסיבה העיקרית לכך היא שאתר החריפה בסין, המחזיק ב-95% מאזור זה, נתון לשינויים הידרולוגיים, הנגרמים בעיקר על ידי סכר שלושת הנקיקים.

האוכלוסייה בסין מוערכת בכ-2,000 פרטים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עגור סיבירי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ARKive
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  עגור סיבירי באתר הרשימה האדומה של IUCN

| עגוריים |
| --- |
| עגור | עגור אפור • עגור חן • עגור סיבירי • עגור ברולגה • עגור אדום-ראש • עגור לבן-עורף • עגור כחול • עגור הכתם • עגור שחור-צוואר • עגור יפני • עגור קנדי • עגור אמריקאי |  |
| עגור כתר | עגור כתר לבן-לחיים • עגור כתר אדום-לחיים |
| עגור כרבלתי (סוג ומין יחיד) | עגור כרבלתי |
**גֵבורג גאזריאן** (בארמנית: **Գևորգ Ղազարյան**; נולד ב-5 באפריל 1988) הוא כדורגלן ארמני המשחק בעמדת הקיצוני באררט-ארמניה מליגת העל הארמנית ובנבחרת ארמניה.

קריירת מועדונים
---------------

גאזריאן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פיוניק ירוואן, בשנת 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. ב-24 במאי 2006, הבקיע את שער הבכורה שלו נגד שיראק, אחרי כמה דקות הבקיע את שערו השני. המשחק נגמר בניצחון 0-7 לטובת פיוניק.

בינואר 2007 הושאל לבננטס ירוואן עד לקיץ, הופעת הבכורה שלו כבש שלושער, ובקיץ חזר לפיוניק. ב-10 במאי 2010 כבש צמד בגמר הגביע הארמני שנגמר בניצחון 0-4 של פיוניק נגד בננטס. עם פיוניק זכה ב-5 אליפויות, 2 גביעים ו-2 סופרקאפים.

ביוני 2011, חתם במטאלורג דונייצק ביחד עם חברו לקבוצה מרקוס פיזאלי. ב-10 ביולי 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0-1 נגד צ'רנומורץ אודסה, ב-11 בספטמבר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0-1 נגד אובולון קייב. ב-19 ביולי 2012 הבקיע שלושער ובישל שער אחד בניצחון 0-7 נגד צליק ניקשיץ.

ב-26 בנובמבר 2013 הושאל לשחטאר קאראגנדי והיה אמור להצטרף לקבוצה בקיץ, אך לא הגיע לסיכום עם הקבוצה ולכן חזר למטאלורג.

בקיץ 2014 חתם באולימפיאקוס לשנתיים אחרי שסיים חוזה במטאלורג.

כעבור כחצי שנה, בינואר 2015, הודיעה הנהלת אולימפיאקוס על הפסקת חוזהו של גאזריאן.

בקיץ 2018 חתם בצ'אווס.

### קריירת נבחרות

בצעירותו שיחק גאזריאן בנבחרת ארמניה בכדורגל עד גיל 21. בשנת 2007 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת. ב-22 באוגוסט 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד פורטוגל במסגרת מוקדמות יורו 2008, המשחק נגמר בתיקו 1-1. ב-28 במרץ 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בתיקו 2-2 נגד אסטוניה.

בקמפיין מוקדמות יורו 2012 כבש 5 שערים, והיה שני להנריך מחיתריאן בטבלת מלך השערים של הנבחרת.

ב-11 בספטמבר 2012, הורחק גאזריאן לראשונה בקריירה שלו בהפסד 1-0 נגד בולגריה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גאבורג גאזריאן** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**ג'ון רובארטס** (באנגלית: **John Parmenter Robarts**;‏ 11 בינואר 1917 – 18 באוקטובר 1982) היה מושל פרובינציית אונטריו בקנדה מנובמבר 1961 ועד מרץ 1971.

חייו
----

ג'ון רובארטס נולד בבאנף, אלברטה והיה ראש ממשלת אונטריו יחיד שנולד מחוץ לגבולות הפרובינציה. בהיותו צעיר הוא עבר ללונדון שבאונטריו ולמד לתואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת מערב אונטריו. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא התגייס לצי הקנדי. לאחר סיום המלחמה ג'ון רובארטס חזר ללימודים וסיים לימודי משפטים בשנת 1948.

ג'ון רובארטס החל פרקטיקה משפטית בעירו, נבחר למועצת העיר ובשנת 1951 נבחר לפרלמנט של אונטריו. בשנת 1958 הוא נכנס לממשלת לסלי פרוסט תחילה ללא תיק ותוך זמן קצר כשר החינוך.

בשנת 1961 ג'ון רובארטס החל כהונה של ראש ממשלת אונטריו במקום לסלי פרוסט. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1971. ג'ון רובארטס דגל במדיניות של איחוד לאומי ונגד הפרדות קוובק מהמדינה. בשנת 1967 הוא יזם כינוס לשינוי שיטת הממשל בקנדה וכינון חוקה חדשה. ניסיון זה לא צלח.

הוא קידם מערכת החינוך ובתקופתו הוקמו חמש אוניברסיטאות חדשות.

לאחר פרישה מתפקיד ראש הממשל, רוברטס כיהן במספר תפקידים ציבוריים.

הוא התאבד בשנת 1982.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון רובארטס** בוויקישיתוף
* תיאור פעילות פוליטית
* ג'ון רובארטס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12047284c (data)
* GND: 118837532
* ISNI: 0000 0000 7861 8362
* LCCN: n85287518
* SNAC: w6pc4d3n
* VIAF: 315215233
* WorldCat: lccn-n85287518

 |
**לואי מארי-אן קוּפֶּרוּס** (בהולנדית: **Louis Marie-Anne Couperus**; ‏10 ביוני 1863, האג – 16 ביולי 1923, דה סטיח (אנ')) היה סופר ומשורר הולנדי.

יצירתו של קופרוס משתרעת על קשת רחבה של סוגות ספרותיות: שירה לירית, רומנים היסטוריים ופסיכולוגיים, נובלות, סיפורים קצרים, אגדות, פיליטונים ורישום (אנ'), והוא נחשב לאחת הדמויות הבולטות בספרות ההולנדית.

יצירתו, למעט סיפור קצר אחד, לא תורגמה לעברית.

ביוגרפיה
--------

לואיס מארי-אן קופרוס נולד בהאג, הולנד, הילד הצעיר במשפחה בת 11 ילדים לג'ון ריצוס קופרוס וקת'רינה גרטודה ריינסט. ארבעה מאחיו מתו טרם לידתו. קופרוס הוטבל ב-19 ביולי 1863 בכנסיית וולון (Église wallone) בהאג. בילדותו למד בפנימיה של מר ויירס בהאג, במהלך לימודיו פגש את חברו לימים, הנרי ואן בובן.

ב-6 בנובמבר 1872 עזבה המשפחה את האג ועברה לבטאוויה, באיי הודו המזרחיים ההולנדיים. אמו של קופרוס ואחיו (שסבל מדלקת הצפק) חזרו להולנד בדצמבר 1873; אמו חזרה לאיי הודו המזרחיים ההולנדיים באפריל 1874. כך קופרוס בילה חלק מנעוריו (1873–1878) באיי הודו המזרחיים ההולנדיים, ולמד בבית הספר בבטאוויה. בבטאוויה פגש לראשונה את דודניתו, לימים אשתו, אליזבת קופרוס-באוד. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר היסודי למד קופרוס בגימנסיה על שם וילם ה-3 בעיר.

בקיץ 1878 חזרה משפחתו להאג, שם נשלח ללמוד בבית הספר HBS. בתקופה זו הוא בילה זמן רב במשפחת וליידנר-היין (Vlielander-Hein), שאחותו הייתה נשואה לבנם. ב-HBS פגש קופרוס את חברו לימים, פרנס נצ'ר (Frans Netscher). במהלך תקופה זו של חייו קרא רומנים של אמיל זולא ואואידה (Ouida) (את האחרונה פגש בפירנצה, שנים לאחר מכן). מאחר שציוניו של קופרוס לא השתפרו, שלח אותו אביו לבית ספר שם למד להיות מורה לשפה ההולנדית. ב-19883 הוא השתתף באופרה שנכתבה על ידי שארל גונו, *Le tribut de Zamora*. מאוחר יותר הוא השתמש באלמנטים מאופרה זו בספרו *Eline Vere*.

לקריאה נוספת
------------

* לואי קופרוס, "המשקפת". מהולנדית: רן הכהן. מעריב, 1 באוקטובר 2006

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לואי קופרוס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של לואי קופרוס
* לואי קופרוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי לואי קופרוס בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* לואי קופרוס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007273632005171
* BIBSYS: 90100103
* BnF: cb118979163 (data)
* BPN: 45836793
* CiNii: DA03336890
* GND: 119007436
* ISNI: 0000 0001 1047 1568
* LCCN: n80070696
* NKC: jn20000601213
* NLA: 36566475
* NSK: 000059828
* NTA: 068435061
* RERO: 02-A003139780
* RKD: 108384
* SELIBR: 182317
* SNAC: w64b4w2p
* SUDOC: 026802139
* Trove: 1296363
* VcBA: 495/135682
* VIAF: 27062908
* WorldCat: lccn-n80070696

 |
**כולנו צריכים להיות פמיניסטים** הוא שמה של מסה באורך ספר מאת הסופרת הניגרית צ'ימָמָנדָה נגוזי אדיצִ'יֶה. המסה התפרסמה לראשונה בשנת 2014 בהוצאה Fourth Estate, ועוסקת בהגדרת הפמיניזם במאה ה-21. הספר תורגם לעברית על ידי קטיה בנוביץ' ויצא לאור בעברית בשנת 2017 בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר.

המסה היא עיבוד להרצאת TEDx באותו שם שנשאה אדיצ'יה לראשונה באירוע "TEDx Euston" בלונדון בשנת 2012, שזכתה ליותר מ-7 מיליון צפיות נכון ל-2022.

תוכן
----

המסה "כולנו צריכים להיות פמיניסטים" כוללת אנקדוטות מחיי הפמיניסטית ומנתחת את משמעות החיים בתור פמיניסטית. לטענתה, שם התואר "פמיניסטית" אינו עלבון, אלא תווית שעל כולנו לאמץ אל ליבנו. אף על פי שרעיון הפמיניזם דוגל בשוויון ללא משוא פנים לנשים ולגברים בכל היבטי החיים, המתנגדים המושבעים ביותר לשחרור האישה מאמינים שהפמיניזם הוא תנועה חברתית שמתמקדת בביטול תפקידי המגדר המסורתיים, ובהתייחסות לגברים כאל נחותים. המסה חושפת בתמציתיות את הצורך לערוך שינויים באמונות חברתיות ובהבניות מגדריות שמנציחות את הפער בין נשים לגברים. בעיקרון, על כולנו להיות פמיניסטים לא רק כדי לשקף את המחויבות שלנו לשחרור האישה, אלא גם כדי לעודד גברים לקיים שיחות עם נשים בכל הנוגע למיניות, להופעה חיצונית, לתפקידים ולהצלחה. להיות פמיניסט משמעו לדגול בזכויות האישה, ולנסות להפוך את העולם למקום טוב יותר עבור נשים. מאחר שייעודו היחיד של הפמיניזם הוא לערוך מהפכה באפליה המינית באמצעות יצירת שוויון הזדמנויות לנשים ולגברים, מטרתו אינה לערער לחלוטין על התפקידים הביולוגיים של כל אחד מהמגדרים, אלא לתקוף את חוסר הצדק שמשתיק את רצונם ופוגע בכוחם לחרוג מהציפיות שתולה בהם החברה. לכן, בעקבות אימוץ רעיון הפמיניזם ניתן להפוך את ההצלחה בקרב נשים לנורמה, ולאפשר לגברים לחתור להישגים גדולים אף יותר. ההשתתפות בתנועה הפמיניסטית העכשווית סוללת את הדרך לקראת חברה משגשגת וכוללנית בעתיד. העצמת נשים אינה באה על חשבון מתן הזדמנויות לגברים. חינוך הקהילה לכבד נשים בצורה שווה תורם ליצירת אווירת הצלחה. לכן, אימוץ הרעיון הפמיניסטי משחרר מהבניות תרבותיות וחברתיות שמגבילות את האופן שבו אנשים תופסים מיניות ותפקידים מגדריים, ומאפשר לנשים ולגברים להיות מי שהם רוצים להיות, ללא הגבלות. הספר מציג גישה ביקורתית לגבי הדרך שבה נבנית הגבריות, וטוען שהחברה בכללותה חייבת להשתנות אם ברצוננו להשיג שוויון.

ביקורות
-------

הספר התקבל בהתלהבות וזכה להצלחה גורפת. האינדפנדנט בחר בו כ"ספר השנה", ובדצמבר 2015 הודיע לובי הנשים השוודיות שהספר יופץ בקרב כל הנערות והנערים בגיל 16 בבתי הספר התיכוניים בשוודיה. היוזמה זכתה לתמיכתם של ארגונים נוספים בשוודיה בתקווה שהמורים ישלבו את הספר ואת הדיון בו בתוכנית הלימודים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Chimamanda Ngozi Adichie: 'I decided to call myself a Happy Feminist', the Guardian, ‏2014-10-17 (באנגלית)
2. ↑  *We should all be feminists | Chimamanda Ngozi Adichie | TEDxEuston*, נבדק ב-2022-06-27
3. ↑  Caroline Framke, Every Swedish teenager is about to get a brilliant crash course in feminism, Vox, ‏2015-12-07 (באנגלית)
**אני אוהב את גרושתי** (באנגלית: **Blume in Love**) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1973 בבימויו, בכתיבתו ובהפקתו של פול מזורסקי, עם ג'ורג' סיגל וסוזן אנספק בתפקידים הראשיים.

העלילה מתוארת בפלאשבקים של יחסי אהבה-שנאה בין שני בני זוג. חלק גדול מהצילומים נערכו בכיכר סן מרקו בוונציה. - סצנות הפתיחה והסיום.

פול מזורסקי מופיע בסרט בתפקיד קטן. הוא היה מועמד לפרס גילדת הכותבים של אמריקה על תסריט מקורי הטוב ביותר לקומדיה.

תקציר העלילה
------------

סטיבן בלום (ג'ורג' סיגל) יושב בכיכר סן מרקו בוונציה ומספר לצופה על ההיסטוריה שלו עם גרושתו נינה (סוזן אנספק).

הוא עורך דין לענייני גירושין בבוורלי הילס והיא עובדת במחלקת הרווחה של לוס אנג'לס. לאחר היכרות קצרה הם מתחתנים ומבלים את ירח הדבש שלהם בוונציה. הם נשואים שש שנים עד שיום אחד היא חוזרת מוקדם מעבודה בגלל הצטננות ומוצאת את גלוריה (אנזט צ'ייס) מזכירתו של סטיבן, בחדר המיטות שלהם.

בשקט וללא צעקות היא עוזבת את הבית והם מתגרשים בלאס ווגאס. שם הוא נפגש עם ידידתה של נינה, ארלין (מרשה מייסון) והם מתחילים לקיים יחסים אבל סטיבן אינו מרוצה - הוא חושב כל הזמן על נינה וזה פוגע באונו המיני וגם הפסיכיאטר לא מסוגל לעזור לו. ידידו, עורך הדין הלמן (פול מזורסקי) מייעץ לו לפטר את גלוריה.

בינתיים מתחילה נינה ביחסים עם אלמו קול (כריס כריסטופרסון) מוזיקאי מובטל הצעיר ממנה ב-12 שנים.

סטיבן מרגיש כל הזמן משיכה לגרושתו והיא מרשה לו להיכנס לביתה שם הוא מתידד עם אלמו ושלושתם שרים ביחד ומעשנים ג'וינט.

באחד הפעמים מגיע סטיבן לנינה כשאלמו אינו נמצא ותוך כדי המפגש הוא כופה עצמו עליה. כשאלמו חוזר היאה אומרת לו שסטיבן אנס אותה והוא מכה אותו.

סטיבן חוזר למשרדו ומטפל בלקוחה גב' קרמר (שלי וינטרס) שבעלה נטש אותה לטובת דיילת צעירה.

כעבור מספר חדשים מגיעה נינה למשרדו של סטיבן ומודיעה לו שהיא בהריון ממנו וכי אלמו עזב אותה. הוא מוכן לממן את אחזקת התינוק והם נדברים להיפגש עוד שבועיים בכיכר סן מרקו. סטיב יושב לבדו ומאזין לקונצרט בכיכר עד שהוא מזהה את נינה והם מתחבקים.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'ורג' סיגל | סטיבן בלום |  |
| סוזן אנספק | נינה בלום |  |
| מרשה מייסון | ארלין |  |
| פול מזורסקי | הלמן | ידיד של סטיבן |
| כריס כריסטופרסון | אלמו קול | זמר מובטל |
| שלי וינטרס | גב' קרמר | לקוחה של סטיבן |
| אנזט צ'ייס | גלוריה | מזכירה |

קישורים חיצוניים
----------------

* "אני אוהב את גרושתי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "אני אוהב את גרושתי", באתר AllMovie (באנגלית)
* "אני אוהב את גרושתי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "אני אוהב את גרושתי", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "אני אוהב את גרושתי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לאני אוהב את גרושתי, באתר יוטיוב
* אנספק, סיגל וכריסטופרסון שרים ביחד, באתר יוטיוב
פרופ׳ **אגון (נח) ריס** (18 באוגוסט 1917 - 5 במרץ 1989) היה מרופאי הרובע היהודי במלחמת העצמאות, עם נפילת הרובע התנדב ללכת לשבי הירדני כדי לטפל בפצועים, מחלוצי הקרדיולוגיה בישראל והקים וניהל את המערך הקרדיולוגי וטיפול נמרץ בבית החולים רמב"ם.

קורות חיים
----------

ריס נולד בווינה אוסטריה לפרנזיצקה ויוסף ריס (מקודם פיקהולץ). החל ללמוד רפואה בעיר הולדתו בין השנים 1935-8 ועלה לארץ ישראל עם עליית הנאצים לשלטון. כאן המשיך ללימודי מדעים באוניברסיטה העברית וקיבל תואר שני ב-1942. ב-1944 יצא לסיים את לימודי הרפואה באוניברסיטה הצרפתית בביירות וסיימם ב-1947. את ההתמחות עשה בבית החולים הדסה הר הצופים. 

במלחמת העצמאות שירת, תחילה, כרופא וחובש קרבי בהגנה, שכל את אשתו, חוה (לבית ז'זמר), והוא עצמו נפצע בשייח' ג'ראח בעת ששיירת הדסה עברה בשכונה. יחד עם שני רופאים נוספים, עלי פייזר ואברהם לאופר, התנדב לעבוד בבית החולים משגב לדך ברובע היהודי בירושלים במחזוריות של חודש. פצועים ממגיני הרובע היהודי טופלו על ידי שלושת הרופאים מעובדי בית החולים הדסה, לאופר, פייזר וריס, לעיתים טיפלו וניתחו את הפצועים תחת אש. הרופאים נעזרו באחות ואח מוסמכים, אחות סוציאלית, אחות מעשית, ומתנדבות. רבים מהלוחמים חייבים לצוות הרפואי את חייהם, כולל עירוי דם ישיר בין ריס לחולה, ועם נפילת הרובע ואי עמידת הירדנים בהסכם התנדב ללכת עם הפצועים, עם האחות מאשה וינגרטן (בתו של מוכתר הרובע מרדכי וינגרטן), לשבי על מנת להמשיך לטפל בהם.

בין 1952–1958 התמחה בקרדיולוגיה בבתי חולים בשיקגו ובאוניברסיטת הרווארד שבבוסטון, חזר לישראל והחל לעבוד במרכז הרפואי שיבא. ב-1961 עבר לחיפה אחרי שהקים והתמנה למנהלו הראשון של המערך הקרדיולוגי וטיפול נמרץ בבית החולים רמב"ם.

במקביל לעבודתו בבית החולים שימש כפרופסור בטכניון וכנשיא החברה הקרדיולוגית הישראלית. במותו הניח אישה, יונה בת עליזה (בתו של יעקובוס קאן) וד"ר יצחק איצקוביטש, בת ושני בנים.

לקריאה נוספת
------------

* "ריס, אגון", בתוך: נסים לוי, יעל לוי, **רופאיה של ארץ-ישראל, 1799–1948**, זכרון יעקב: איתי בחור, 2008, עמ' 356.

הערות שוליים
------------

1. ↑  על פי רישומי חברה קדישא חיפה.
2. ↑  חוה ז'זמר באתר ארגון ההגנה
3. ↑  נסים לוי, **פרקים בתולדות הרפואה בארץ-ישראל, 1799–1948**, הקיבוץ המאוחד והפקולטה לרפואה ע"ש ברוך רפפורט – הטכניון, חיפה, 1998, עמ' 79.
4. ↑  "ירושלים בתקופת המנדט העשייה והמורשת", פרק : "התפתחות שירותי הרפואה בירושלים בתקופת השלטון הבריטי", פרק משנה : "הרפואה בירושלים", יהושע בן אריה - העורך, הוצאת יד בן צבי, משכנות שאננים, ירושלים, תשס"ג, 2003, עמוד 305
5. ↑  ראיון עמה ב זמן חיפה, ד"ר איצקוביץ, סרטון באתר יוטיוב.
**מגע** (באנגלית: **Contact**) הוא ספר מדע בדיוני משנת 1985 מאת הסופר והאסטרונום קארל סייגן. הוא עוסק במגע ראשוני בין האנושות לבין צורת חיים חייזרית ומתקדמת יותר מבחינה טכנולוגית. הספר דורג במקום השביעי ברשימת רבי המכר בארצות הברית לשנת 1985. הספר תוכנן בתחילה כתסריט בשנת 1979. כשפיתוח הסרט התעכב, סייגן החליט להמיר את התסריט לספר. בסופו של דבר הספר זכה לעיבוד קולנועי בשנת 1997, בסרט קונטקט בכיכובם של ג'ודי פוסטר ומת'יו מקונוהיי.

אשתו של סאגאן, אן דרויאן, שפיתחה עמו את הרעיון והשתתפה בכתיבת הגרסה הראשונית של הסיפור, אמרה: "החלום של קארל ושלי היה לכתוב משהו שיהיה ייצוג בדיוני של איך מגע ראשוני באמת ייראה, שיעביר משהו מהתפארת האמיתית של היקום".

עלילה
-----

דוקטור אלינור "אלי" ארוויי היא רדיו-אסטרונומית המנהלת את "פרויקט ארגוס", מערך גדול של רדיו-טלסקופים המוקדש לחיפוש אחר חיים תבוניים מחוץ לכדור הארץ. יום אחד הפרויקט מגלה שדר של מספרים ראשוניים המגיע מכיוון הכוכב וגה. התעמקות במסר מגלה מה שנראה כמו הוראות לבניית מכונה מסתורית ומורכבת, אולם המדענים מתקשים לתרגם את ההוראות ומסיקים שהם כנראה מחמיצים איזשהו מפתח פענוח. הסיפור עוסק בניסיונות הפענוח של המסר, בהשפעה שלו על האנושות בכדור הארץ ובהתנגשות בין הגישה המדעית והעניינית לזו הדתית, המיוצגת על ידי מנהיג דתי בשם פאלמר ג'וס.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2020009941
* VIAF: 804152865766604940003
* WorldCat (עם VIAF): 804152865766604940003

 |
**אוניברסיטת ירדן למדע וטכנולוגיה** (בערבית: **جامعة العلوم والتكنولوجيا الأردنية**; באנגלית: **Jordan University of Science and Technology**; וידועה אף בר"ת: **JUST**) היא אוניברסיטה כללית, ממלכתית, הנמצאת בפרברי העיר אירביד, באזור א-רמת'א, בצפון ממלכת ירדן. אוניברסיטה זו ואוניברסיטת ירדן הם שני המוסדות הבולטים להשכלה גבוהה וללימודי הנדסה ורפואה בממלכת ירדן. באוניברסיטה למעלה מ-20,000 סטודנטים לתואר ראשון, ולמעלה מ-1,500 סטודנטים לתארים מתקדמים. באוניברסיטה 11 פקולטות המציעות 52 מסלולי לימוד לתואר ראשון ו-95 מסלולי לימוד לתארים מתקדמים.

היסטוריה
--------

אוניברסיטת ירדן למדע וטכנולוגיה נוסדה בשנת 1986. את גרעין הקמתה היוו חמש פקולטות מאוניברסיטת אל-ירמוכ: הפקולטה לרפואה, הפקולטה לרפואת שיניים, הפקולטה לרוקחות, הפקולטה לסיעוד, והפקולטה להנדסה. במהלך השנים נוספו לפקולטות אלה, הפקולטה למדעים ולאמנויות, הפקולטה למדעי הרפואה הישומיים, הפקולטה לרפואה וטרינרית, הפקולטה למחשבים וטכנולוגיית מידע, והפקולטה לחקלאות.

קמפוס
-----

הקמפוס של אוניברסיטת ירדן למדע וטכנולוגיה נמצא כ-20 ק"מ ממזרח לעיר אירביד, בצפון ירדן, ושטחו כ-11 קמ"ר. בקמפוס מבני לימוד, ספרייה, וכן מתקני ספורט הכוללים אצטדיון כדורגל ובו 7,000 מושבים. בקמפוס נמצא גם בית החולים האוניברסיטאי על שם המלך עבדאללה ובו 638 מיטות אשפוז.

קמפוס האוניברסיטה מחולק לשניים: בניין הפקולטות הרפואיות ובניין הפקולטות ההנדסיות. בכל אחד משני הבניינים פועלת ספרייה. הספרייה בבניין הפקולטות לרפואה מכילה 115,000 ספרים וכן ירחונים רבים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוניברסיטת ירדן למדע וטכנולוגיה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת ירדן למדע וטכנולוגיה
* אוניברסיטת ירדן למדע וטכנולוגיה, ברשת החברתית טוויטר

* אוניברסיטת ירדן למדע וטכנולוגיה, ברשת החברתית אינסטגרם

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 5309409-8
* ISNI: 0000 0001 0097 5797
* LCCN: n2004004687
* VIAF: 150298966
* WorldCat: lccn-n2004004687

 |
**מסטיף ספרדי** או **מסטין אספניול** הוא גזע של כלב השייך לקבוצת המסטיף. המסטיף הספרדי נוצר בחצי האי האיברי ככלב שמירה, שמטרתו הגנה על משק החי מפני זאבים וטורפים אחרים. 

המסטיף הספרדי הובא ליוון כאות הוקרה בין ספרד ליוון והוא שימש את היוונים בצי הימי של פינקיה שהשתמשו בכלבים בקרבות בגלל כוחם. בהמשך, במהלך הכיבוש הספרדי על אמריקה השתמשו הכובשים הספרדים במסטיף הספרדי ובסוג הכלבים מולסירס בקרב מול הילידים האמריקאים, הילידים האמריקאים פחדו מאוד מהכלבים האלה בגלל כוחם ואכזריותם.

מראהו דומה לגזע המסטיף, הגזע מתאפיין בראש גדול וחזק, עם קפלים רופפים על העור וסנטר כפול על הצוואר. הזכרים יכולים להגיע לגובה של 70 עד 85 סנטימטר בגובהם ולמשקל של 50-65 קילו. הנקבות יכולות להגיע לגובה של עד 65 סנטימטר ולמשקל של 50- 60 קילו. כלבים מקו דם תערוכות יכולים להגיע למשקל של עד 120 קילו.

לגזע זה יש לוע ארוכה יותר בהשוואה לסוגי המסטיף השונים. הם מתאפיינים בעיניים קטנות ואוזניים נופלות שמזכירות בצורתן משולש. שיערו בדרך כלל אדמדם או חום בגוון צהוב, אבל יכול להיות גם מנומר, שחור או אפור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מסטיף ספרדי** בוויקישיתוף
הרב **אליהו בן חיים** (נולד ב-1940) הוא ראש ישיבה ודיין אורתודוקסי ספרדי, אב בית הדין "מקור חיים", ומנהיג בולט בקהילה הספרדית בניו יורק. ראש ישיבה בישיבת רבנו יצחק אלחנן.

תולדותיו
--------

הרב בן חיים עם בן-גוריון ושמעון פרס
נולד בארץ ישראל. אביו סאלח בצלאל עלה מאיראן ואמו שמחה נולדה בגאורגיה. למד בישיבת פורת יוסף מפי ראש הישיבה הרב עזרא עטיה, הרב בן ציון אבא שאול והרב עובדיה יוסף. הוכר כעילוי ובגיל 17 נסמך להוראה ולדיינות בידי ראש הישיבה.

כבחור בן עשרים, התמנה בשנת 1962 כר"מ בישיבת בית הרש"ל בירושלים, וכעבור חמש שנים הפך לראש הישיבה. בשנת 1973 החל ללמד בסמינר למורים על שם הרא"מ ליפשיץ.

בשנת 1975 נשלח לשמש כרב בקהילה היהודית בטהראן שבאיראן מטעם הסוכנות היהודית. בעת המהפכה האיראנית בשנת 1979 היגר לארצות הברית עם משפחתו והתמנה כרב קהילת המשהדים הגדולה בקווינס שלימים העתיקה את מקומה לגרייט-נק, לונג איילנד.

בשנת 1993 החל ללמד כר"מ בישיבת רבנו יצחק אלחנן (ישיבה יוניברסיטי) וחמש שנים מאוחר יותר התמנה כראש ישיבה.

הרב בן חיים עוסק בצרכיה הרוחניים של הקהילה היהודית, נישואין, גיטין, גיורים, בית דין לדיני ממונות, וכן במתן הכשר "מהדרין" לבתי עסק בניו-יורק וסביבתה.

* הרב בן חיים עם האדמו"ר מחב"ד בחלוקת הדולריםהרב בן חיים עם האדמו"ר מחב"ד בחלוקת הדולרים
* עם ראש ממשלת ישראל יצחק שמירעם ראש ממשלת ישראל יצחק שמיר
* עם ראש ממשלת ישראל אריאל שרוןעם ראש ממשלת ישראל אריאל שרון
* מקבל את פניו של הרב שלמה משה עמארמקבל את פניו של הרב שלמה משה עמאר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אליהו בן חיים** בוויקישיתוף
* אליהו בן חיים באתר ישיבה יוניברסיטי
* אתר הכשרות של הרב
* אלירן אהרון, הרב יוסף בניו יורק, "נשמח אם יבחר", באתר ערוץ 7, 17 ביוני 2013
* הרב בן חיים ברשימת רבנים המוצגים על ידי חברת KosherSwitch (אנ') כמי שתמכו או סייעו לפיתוח המוצר
**כריסטיאן קנור פון רוזנרות** (בגרמנית: Christian Knorr von Rosenroth; ‏1636–1689) היה מלומד גרמני נוצרי, משורר, מזרחן, חוקר יהדות, וממייסדי מחקר ההבראיזם הנוצרי.

חייו
----

רוזנרות נולד בשלזיה (כיום בפולין) לאב כומר, למד באוניברסיטה של שטטין תאולוגיה, משפטים, היסטוריה, פילוסופיה ושפות קלאסיות. לאחר מכן עבר לאוניברסיטאות של ויטנברג ולייפציג, ומשם נסע להולנד צרפת ואנגליה. בהולנד יצר רוזנרות קשר עם המנוניטים, ולמד קבלה אצל רב העיר אמסטרדם, מאיר שטרן.

עם שובו לגרמניה קיבל את הזמנתו של המיסטיקן והתיאוסוף, הדוכס מזולצבאך (Sulzbach, כיום במדינת פפאלץ). השתקע בעיר והשקיע עצמו ללימודי שפות מזרחיות ובעיקר עברית, וכן רכש ידיעות נוספות בקבלה.

רוזנרות גרס זיקה עמוקה בין רעיונות הקבלה ובין התאולוגיה הנוצרית, ועל מנת להוכיח את רעיונותיו הוא טרח לתרגם ללטינית שורה של חיבורי יסוד קבליים, בהם חלקים מספרות הזוהר (אידרא רבה, אידרא זוטא, ספרא דצניעותא, תיקוני הזוהר) וחלקים מכתבי האר"י וספר "שער השמים" של רבי אברהם כהן דה-הירירה.

על פי פרשנותו של רוזנרות, המונח "אדם קדמון" הקבלי מקביל לישו הנוצרי, ושלוש הספירות העליונות מייצגות את השילוש הקדוש. את עיקרי שיטתו להתאים את הקבלה לדוקטרינות הנוצריות הוא הרצה בספריו Apokalypse-Kommentar ו"קבלה חשופה" (Kabbala denudata) העוסק בספר הזוהר.

ספריו
-----

* Apokalypse-Kommentar.
* Kabbala denudata.
* Conjugium Phoebi & Palladis, oder die erfundene Fortpflantzung des Goldes. Chymische Allegorie.
* Neuer Helicon mit seinen neun Musen. Das ist: Geistliche Sitten-Lieder, Von Erkäntnüs der wahren Glückseligkeit, und der Unglückseligkeit falscher Güter. Von einem Liebhaber Christlicher Übungen. Nürnberg: Felßecker 1699.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריסטיאן קנור פון רוזנרות** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007263940205171
* BnF: cb120781096 (data)
* GND: 118723863
* ICCU: TO0V255556
* ISNI: 0000 0001 0927 3177
* LCCN: n84806453
* NKC: xx0100786
* NLP: A27105623
* NTA: 07420422X
* SELIBR: 364901
* SNAC: w62k54wh
* SUDOC: 029080983
* VcBA: 495/209097
* VIAF: 95248229
* WorldCat: lccn-n84806453

 |
**כריסטיאן סטוון** (ברוסית: **Христиан Христианович Стевен**, בשוודית: **Christian von Steven**;‏ 19 בינואר (30 בינואר) 1781 – 18 באפריל (30 באפריל) 1863, סימפרופול) היה רופא ובוטנאי רוסי ממוצא שוודי. הוא פעל בדרום רוסיה ותיאר מינים רבים של צמחים.

ביוגרפיה
--------

כריסטיאן סטוון נולד בעיירה קטנה בדרום פינלנד, אז בתחומי האימפריה הרוסית למשפחה בעלת שורשים שוודים. לאחר סיום לימודי בית הספר, בשנת 1792 הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת טורקו בה התמחה ברפואה. בשנים 1795–1797 הוא למד בסנקט פטרבורג ואחר כך באוניברסיטת יינה. בשנת 1798, בהוראת פאבל הראשון כל הסטודנטים רוסים חויבו לחזור לרוסיה. כריסטיאן סטוון סיים קורס לימודים וקיבל תואר דוקטור לרפואה בשנת 1799. הוא עבד במקצוע בבית חולים מספר שנים.

בשנת 1800 הוא קיבל הצעה להיות עוזר של ראש תחום גידולי משי בדרום רוסיה ועזב את העבודה בבית חולים. במשך שלוש שנים סטוון חקר את צפון קווקז תוך דגש על תיאור צמחים וחקר מקורות מים מינרליים באזור. בשנת 1803 הוא הגיע לגאורגיה שרק אז סופחה לתחומי האימפריה הרוסית. גם פה סטיוון תיאר מיני צמחים חדשים. תוצאות עבודתו פורסמו בכתבי עת מדעיים.

בשנת 1806 סטיוון הגיע לחצי האי קרים והתיישב בסימפרופול. במרץ 1812 סטוון מונה למנהל גן בוטני שהוקם ליד ילטה. בניהול של כריסטיאן סטוון גן בוטני "ניקיטסקי" גדל ותרם רבות לפיתוח גידולי עצי פרי באזור. לאור הצלחותיו, סטוון קיבל אישור ותמיכה כספית לסיור מקצועי באירופה בה הוא סייר במשך שנתיים. לאחר חזרתו לקרים, סטוון החל לפעול להסדרת אוספים עשירים של צמחים וחרקים שהיו בבעלותו.

בשנת 1826 כריסטיאן סטוון מונה לראש תחום החקלאות בדרום רוסיה בשטח בין אזור הדנובה ועד לים הכספי. בעקבות אך הוא עזב את ניהול הגן הבוטני ובמקומו מונה הארטוויס (בשנת 1857 סטוון ייתן שם לאלון הארטוויס לממשיך דרכו בניהול הגן).

על פעילותו סטוון קיבל תואר דוקטור כבוד ממספר אוניברסיטאות וקיבל מדליית זהב מהמדינה. כמו כן הוענקו לו עיטורים. הוא נבחר לחבר בהתכתבות באקדמיה רוסית למדעים. מספר רב של צמחים נקראו על שמו. בשנת 1860 סטוון תרם את הספרייה שלו ואוסף צמחים שכללה 2500 מינים לאוניברסיטת הלסינקי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריסטיאן סטוון** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* Botanist: Steven
* GND: 117241660
* ISNI: 0000 0000 1022 1326
* NKC: mub20201087041
* NTA: 240694406
* RERO: 02-A025104350
* SNAC: w65c3tsj
* SUDOC: 240803159
* VIAF: 52462070
* WorldCat: viaf-52462070

 |
**הראנד נזריאנץ** (בארמנית: **Հրանտ Նազարեանց**; ‏8 בינואר 1886 - 25 בינואר 1962) היה משורר ועיתונאי ארמני, שפעל באימפריה העות'מאנית ובאירופה.

ביוגרפיה
--------

הראנד נזריאנץ נולד בקונסטנטינופול למשפחת איש עסקים ארמני. הוא למד בבית הספר הארמני בעיר, אך סולק ממנה כאשר ביקש להתחתן עם בת של בעל המקום. בשנת 1902 הוא נסע ללונדון להמשך לימודיו. בשנת 1905 הראנד נזריאנץ התחיל ללמוד באוניברסיטת פריז והחל להשתתף בתנועת החרות הארמנית. בשנת 1907 בעקבות מחלת אביו הראנד נזריאנץ חזר לקונסטנטינופול והחל לטפל בעסקי המשפחה בה עבדו כאלפיים איש. במקביל הוא התחיל להיות מעורב בעיתונות וספרות ארמנית.

בשנת 1908 הוא התחיל לפרסם עיתון Surhantag ("המוסר") ובשנת 1909 הקים שבועון Nor Hosank ("הגל החדש"). הוא היה בין הדמויות המובילות בספרות ועיתונות ארמנית בעיר. הראנד נזריאנץ הצטרף לתנועת הפוטוריזם, היה בהתכתבות עם פיליפו תומאזו מארינטי ותרגם לארמנית את היצירות של טורקוואטו טאסו. במקביל הוא גייס לטובת הנושא הארמני את ג'ובאני ורגה ולואיג'י פיראנדלו.

בשנת 1913 הוא פרסם ספר שירים של הרנוש ארשגיאן.

בשנת 1913 הראנד נזריאנץ נשפט בבית המשפט בהיעדרו. בעקבות פסק דין מוות הוא נמלט לקונסוליה האיטלקית, התחתן עם אזרחית איטליה והוגלה לבארי ב-10 בפברואר 1913.

בהיותו בממלכת איטליה הראנד נזריאנץ המשיך בפעילות ספרותית. בשנת 1924 במילאנו פורסם ספר שירים שלו בתרגום לאיטלקית. באותה שנה הוא הקים בסביבות בארי כפר לגולים ארמנים.

בשנת 1953 מספר סופרים איטלקים הגישו מועמדות של הראנד נזריאנץ לזכייה בפרס נובל בספרות, אך הוא לא זכה.

בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 מצבו הכלכלי של הראנד נזריאנץ היה בעייתי זאת בנוסף למעמדו כאיש ללא אזרחות. בשנת 1960 הוא ואשתו השנייה עברו לקסמסינה בה הוא נפטר בשנת 1962.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הראנד נזריאנץ** בוויקישיתוף
* קורות חיים באיטלקית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb15602499c (data)
* GND: 142175331
* ICCU: SBLV228883
* ISNI: 0000 0003 5652 9184
* LCCN: n96076106
* RERO: 02-A011284812
* SUDOC: 130149829
* VcBA: 495/220687
* VIAF: 190343664
* WorldCat: lccn-n96076106

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בציוד נייד רכבת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו מודו (פירושונים).
קרון ניהוג של רכבת מו-דו מתוצרת אלסטום ברכבת ישראל
קרון ניהוג של רכבת מו-דו דו קומתית מתוצרת בומברדיה
קרון ניהוג של רכבת סימנס ויאג'ו לייט בתחנת תל אביב – אוניברסיטה
**מו-דו**, קיצור של **מושך-דוחף** (באנגלית: **Push-Pull**) הוא ביטוי כללי לציוד נייד רכבתי המסוגל לנוע לשני הכיוונים במהירות דומה ללא צורך בשינוי שלו וללא צורך לסובב אותו. בישראל דבק הכינוי "מו-דו" לדגם ספציפי של קרונות כאלו - קרונות המו-דו הספרדיים מתוצרת חברת אלסטום שהיו הראשונים מסוג זה שהופעלו באופן סדיר ברכבת ישראל, והכוונה ב"קרונות מו-דו" היא לרוב לדגם ספציפי זה (אם כי זה אינו שמו הרשמי).

במבנה הבסיסי של ציוד מסוג "מו-דו" קיימים תאי-נהג בשני צידי הרכבת. ברכבות "מו-דו" הנגררות או נדחפות על ידי קטר בצד אחד של הרכבת ישנו קרון מיוחד הנמצא בקצה השני של הרכבת המכונה קרון ניהוג. קרון זה שונה משאר קרונות הרכבת בכך שחלק ממנו מוקצה לתא-נהג נוסף. בקרונועים מבוטל לעיתים הצורך בקרון ניהוג מיוחד על ידי כך שכל מערך כולל בתוכו תא ניהוג בשני צידיו.

קיימות רכבות מו-דו דו ראשיות עם שני קטרים, אחד מכל צד, שאחד דוחף והשני מושך בעת ובעונה אחת, או רכבות מו-דו עם קטר במרכז הרכבת ושני קרונות ניהוג בשני הקצוות.

כאשר ציוד איננו מסוג "מו-דו", יש צורך להחליף את כיוון הנסיעה בתהליך המכונה "חיוג". בתהליך זה מופרד הקטר מהקרונות, ומועבר באמצעות מסילה צידית אל הקצה האחר של הרכבת,שם הוא מחובר מחדש. פתרון אפשרי נוסף הוא לולאה גדולה בה הרכבת יכולה לבצע סיבוב באופן דומה לפניית פרסה - פתרון זה אינו מיושם בישראל.

גם החלפת כיוון הנסיעה בציוד מו-דו מכונה לעיתים "חיוג" אם כי זוהי פעולה פשוטה וקצרה הרבה יותר שנעשית לרוב בלחיצת כפתור.

יתרונות המו-דו
--------------

היתרון העיקרי בשימוש בציוד מו-דו הוא תפעולי. הזמן הדרוש לחיוג רכבת שאינה מו-דו ארוך, ודורש השבתה של הציוד למשך כמה דקות, במהלכן מושבתות גם המסילות שבאמצעותן מבוצע החיוג.

יתרון נוסף הוא חיסכון בעלויות בהקמת תחנות הקצה. חיוג ציוד שאינו מו-דו דורש סידורים מיוחדים בתחנות הקצה כמו מערך נוסף של מסילות ומסוטים שיאפשרו את ביצועו, ואף עשוי להידרש לכך כוח אדם נוסף. הצטיידות מוגברת של רשת רכבות מסוימת בציוד מו-דו מאפשרת בניית תחנות קצה פשוטות בהן מסתיימות המסילות בבלמי פגוש וללא מערך מסוטים מיוחד.

ציוד מו-דו שאינו רכבתי
----------------------

קיימות גם גוררות המכונות **מו-דו**, המיועדות לים הפתוח ומסוגלות לגרור ארבות או לדחוף אותן. הן משמשות לרוב לדחיפת ארבות צובר בין נמלים קבועים, ארבות בהן זמן הטעינה והפריקה ארוך עקב צורך בעבודת אנוש, וניתן לחסוך בעלויות על ידי השארת ארבה בנמל ונטילת ארבה שסיימו את העבודה עליה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מו-דו** בוויקישיתוף
מו בהופעה בגרמניה, יוני 2016
**קארן מארי אגארד אורסטד אנדרסן** (בדנית: **Karen Marie Aagaard Ørsted Andersen**; נולדה ב-13 באוגוסט 1988) הידועה בשם הבמה **MØ** (נהגה: **מוּ**) היא זמרת ויוצרת אלקטרו-פופ דנית.

קריירה מוזיקלית
---------------

בשפה הדנית פירוש המילה **מוּ** הוא בתולה, בנוסף, זהו ראשי התיבות של שמה, מארי אורסטד. מו מספרת כי השם מסמל עבורה את הרצון לשמר את הילדה שבתוכה על אף הצורך בהתפתחות והתבגרות. בילדותה העריצה את להקת הבנות הבריטית ספייס גירלז שהיוו עבורה השראה לפיתוח קריירה מוזיקלית ובשנת 2014 אף הוציאה גרסת כיסוי לשיר "Say You’ll Be There" של הלהקה.

מו החלה את דרכה המוזיקלית בשנת 2007 בצמד פאנק דני בשם MOR. ב-2013 הוציאה סינגל בשם "88 XXX" בהפקתו של הדיג'יי והמפיק המוזיקלי דיפלו, שנכנס למיני אלבום שהוציאה באותה שנה. היא פרצה לתודעת הקהל הרחב בשנת 2014 דרך שורה של שיתופי פעולה עם אמנים מוכרים בעולם המוזיקה. באותה שנה היא שיתפה פעולה עם הראפרית איגי אזליה בסינגל "Beg for it" ועם הזמרת השוודית אליפנט (Elliphant) בסינגל "One more". ב-2015 שרה והשתתפה בכתיבה של הלהיט "Lean on" עם ההרכב מייג'ור לייזר (Major Lazer), בו חבר דיפלו. על אף היותה חתומה בחברת המוזיקה סוני, את שיריה היא מקליטה בבית ולא בסטודיו.

מו מושפעת מאמנים שונים, בהם סוניק יות', ליקה לי, גריימס וטווין שאדו (Twin Shadow). כמו כן, למרות שסגנון המוזיקה שלה הוא אלקטרו-פופ, היא שואבת השראה ממגוון סגנונות מוזיקליים ביניהם רוק, סול ורית'ם אנד בלוז.

ביוני 2015 הופיעה מו במועדון הבארבי בתל אביב דרך חברת ההפקות נרנג'ה. באוקטובר 2015 הוציאה את הסינגל "Kamikaze". במאי 2016 הוציאה את סינגל חדש בשם "Final song".

ב-19 באוקטובר 2018 הוציאה הזמרת אלבום חדש בשם "Forever Neverland".

דיסקוגרפיה
----------

### אלבומי אולפן

* 2014: *No Mythologies to Follow*
* 2018: *Forever Neverland*
* 2022: *Motordrome*

### מיני אלבומים

* 2013: *Bikini Daze*
* 2017: *When I Was Young*

### אלבומי רמיקס

* 2019: *Walshy Fire Presents: MMMMØ – The Mix*

הופעות
------

### סיבובי הופעות

* 2014: *Fall Tour*
* 2019: *Forever Neverland World Tour*
* 2022: *Motordrome World Tour Chapter: 1*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מו** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מו (באנגלית)
* מו, ברשת החברתית פייסבוק

* מו, ברשת החברתית טוויטר

* מו, ברשת החברתית אינסטגרם

* מו, ברשת החברתית טיקטוק

* מו, סרטונים בערוץ היוטיוב

* מו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* מו, באתר אייטונס (באנגלית)

* מו, באתר ספוטיפיי

* מו, באתר סאונדקלאוד (באנגלית)

* מו, באתר AllMusic (באנגלית)

* מו, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* מו, באתר דיזר

* מו, באתר Discogs (באנגלית)

* מו, באתר Genius

* מו, באתר SecondHandSongs

* מו, באתר טיידל (באנגלית)

* מו, באתר אמזון מיוזיק
* ביקורת על הופעתה בישראל, שי סגל, באתר mako
* ביקורת על הופעתה בישראל, באתר וואלה! NEWS

הערות שוליים
------------

1. ↑  Wondering sound, MØ Interview (באנגלית)
2. ↑  The Gurdian, New band of the week (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16903004n (data)
* GND: 1201689511
* ISNI: 0000 0004 3659 8673
* LCCN: no2015019261
* MusicBrainz: 3ab2ee23-1c2f-458c-9c8c-ca4844729120
* VIAF: 310539925
* WorldCat: lccn-no2015019261

 |
הרפובליקה העממית של סיןהרפובליקה העממית של סין
זהו שם סיני; שם המשפחה הוא צ'נג. 
**צ'נג שונג'או** (במנדרינית: **程训钊**; נולד ב-9 בפברואר 1991 בנאנג'ינג שבסין) הוא ג'ודוקא סיני, מדליסט ארד אולימפי מריו 2016.

קריירה
------

בנובמבר 2012 הוא זכה בגראנד פרי צ'ינגדאו. ביולי 2015, זכה במדליית הכסף בגראנד פרי אולן בטור לאחר שהפסיד בגמר ליריב מונגולי מקומי, באוקטובר אותה שנה הוא התחרה בגראנד סלאם פריז היוקרתי וסיים במקום השביעי.

ב-16 באפריל 2016 זכה שונג'או במדליית הארד באליפות אסיה לאחר שגבר על אבטר סינג מהודו. במאי 2016, התחרה בגראנד פרי אלמטי וזכה במדליית כסף. ב-10 באוגוסט 2016, שונג'או זכה במדליית ארד באולימפיאדת ריו, הוא הגיע עד חצי הגמר שם הפסיד למשו בייקר שזכה בזהב, שונג'או נשר לקרב על מדליית הארד וניצח יריב ממונגוליה.

בפברואר 2017 התחרה בגראנד סלאם פריז, התחרות הראשונה שלו מאז האולימפיאדה, וזכה בזהב לאחר שגבר בגמר על אקסל קלרז'ה הצרפתי המקומי.

פרסים
-----

מקור:

* **המשחקים האולימפיים**:

ריו 2016: מדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג
* **אליפות אסיה**:

טשקנט 2016: מדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג
* **תחרויות מהסבב העולמי (מאסטרס, גראנד סלאם, גראנד פרי)**:

גראנד פרי צ'ינגדאו 2012: מדליית זהב
גראנד פרי אולן בטור 2015: מדליית כסף
גראנד פרי אלמטי 2016: מדליית כסף
גראנד סלאם פריז 2017: מדליית זהב

קישורים חיצוניים
----------------

* צ'נג שונג'או, באתר olympedia.org
* צ'נג שונג'או, באתר איגוד הג'ודו העולמי
* צ'נג שונג'או, באתר JudoInside.com

הערות שוליים
------------

1. 1 2  צ'נג ועוד ספורטאים אולימפיים מנאנג'ינג באתר עיריית נאנג'ינג
2. ↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
3. 1 2  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
אורבן גדול-פה בעל פה ענקי.
**צ'נופסידיים** (שם מדעי: Chaenopsidae) היא משפחת דגים מסדרת הדקראים וקרובי משפחה של הקרנוניים. דגים אלה חיים בעיקר באזורים הטרופיים, בין אמריקה הצפונית לאמריקה הדרומית. הם נצפו גם במימי יפן, טאיוואן וקוריאה. במשפחה זו 14 סוגים ו-90 מינים.

אלו דגים קטנים יחסית באורך 1.3-30 ס"מ. לחלקם גופים דחוסים ואחרים מוארכים ודמויי צלופחים. הם בעלי לסתות חזקות, סנפירי חזה גדולים ולעיתים גם מקושטים. יש להם 17-28 קוצים על סנפירי הגב הגדול ועוד כמה על סנפירי השת.

מינים אלה חיים במים רדודים, לעיתים בשוניות. חלק מהמינים מספיק קטנים כדי לחיות בחורים נטושים של תולעים ואף בקונכיות ריקות, שם הם גם מקננים. הם ניזונים בעיקר מטרף סרטנים אותם הם תופסים בלסתותיהם הגדולות. הם גם טריטוריאליים מאוד.

מיון
----

* משפחה **צ'נופסידיים** (Chaenopsidae)
	+ סוג *Acanthemblemaria*
	+ סוג *Chaenopsis*
	+ סוג ומין יחיד *Cirriemblemaria lucasana*
	+ סוג *Coralliozetus*
	+ סוג *Ekemblemaria*
	+ סוג *Emblemaria*
	+ סוג *Emblemariopsis*
	+ סוג ומין יחיד *Hemiemblemaria simulus*
	+ סוג ומין יחיד *Lucayablennius zingaro*
	+ סוג ומין יחיד *Mccoskerichthys sandae*
	+ סוג *Neoclinus* - בו אורבן גדול-פה
	+ סוג *Protemblemaria*
	+ סוג *Stathmonotus*
	+ סוג ומין יחיד *Tanyemblemaria alleni*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'נופסידיים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007284802605171

 |
**מגזוסטרודון** (שם מדעי: ***Megazostrodon***; משמעות השם מיוונית: "חגורת שיניים גדולה", על שם החלקים שסביב הטוחנות שלו) הוא סוג של יצור דמוי יונק נכחד אשר חי בעידן המזוזואיקון והיה מאבותיהם של היונקים המודרניים. הוא נמצא ב-1968 בלסוטו, דרום אפריקה. הוא חי בין סוף הטריאס לתחילת היורה.

מאפיינים
--------

המגזוסטרודון דמה לחדף, באורך 10–12 ס"מ בלבד, והיה בעל מבנה המזכיר מצד אחד יונקים אמיתיים אך היה בעל מספר הבדלים, למשל מבנה שונה של חוליות השדרה וקיומה של בליטה מעל עצם הבריח, שהזכירו את אבותיו הקיינודונטיים. ככל הנראה הוא היה המפותח שבדמויי היונקים.

המגזוסטרודון היה בעל מוח גדול יחסית, חוטם מחודד ושיניים חדות שהותאמו לטריפת חיות קטנות יותר כמו לטאות וחרקים. אזור המוח מראה שחוש הריח שלו היה מפותח מאוד, בדומה לחדפים רגילים. ייתכן שהיה פעיל בלילה כדי להימנע מתחרות וטריפה עם הדינוזאורים וזוחלים נוספים. ככל הנראה היה בעל דם חם, על מנת לפעול בשעות לילה, וייתכן שאף היה מכוסה פרווה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מגזוסטרודון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**קפרוסוכוס** המכונה **תנין חזיר-הבר** (שם מדעי: *Kaprosuchus*; משמעות השם: "kapros"- חזיר בר, "suchus" - תנין) הוא סוג של זוחל נכחד הקרוב לתנינים מתקופת הקרטיקון מלפני 95 מיליון שנה. הוא השתייך לקבוצה דמויי-תנינאים והיה קרוב בעיקר למהג'נגסוכוס ממדגסקר.

מאפיינים
--------

מאובניו של תנין זה נמצאו במדינת ניז'ר שבקצה מדבר סהרה באפריקה, יחד עם עוד דמויי-תנינים, כגון האנטוסוכוס ("תנין הברווז") והלגנוסוכוס ("תנין הפנקייק").

אורכו הגיע ל-6 מטרים (20 רגל) והיה בעל לסתות גדולות ורחבות עם שיניים חדות ביותר שחלקן מופנות כלפי מעלה ומזכירות מראה של ניבי חזיר בר, מה שנתן לו את שמו. 
לקפרוסוכוס מספר מאפיינם שונים ממאפייני התנינים המודרניים. עיניו פונות קדימה ולא מעלה. מפרקי רגליו הגדולים איפשרו לו לרוץ מהר. מאפיינים אלה מצביעים, ככל הנראה, על אורח חיים יבשתי, ולא מימי כמו זה של התנינים המודרניים.

ככל הנראה תנין זה היה טורף-על בתקופתו וניזון ממרבית היצורים של הקרטיקון באפריקה, לרבות דינוזאורים. שיניו העצומות עזרו לו למחוץ את טרפו.

בתרבות
------

* הקפרוסוכוס מופיע בסדרה בראשית בשני פרקים בעונות 4 ו-5. הוא מוצג בעל חטים דומים לחזיר יבלות ובעל יכולת לקפץ בצורה שלא אופיינית לתנין האמיתי.
* הוא נראה גם בתוכנית "When Crocs Ate Dinosaurs" של נשיונל ג'יאוגרפיק. הופעה זו נראתה גם בתוכנית של נשיונל ג'יאוגרפיק "Dinomorphosis".
* הקפרוסוכוס מופיע גם במשחקי המחשב של זיכיון פארק היורה במשחקים: עולם היורה: המשחק, Jurassic Park Builder וJurassic World: Alive וכן בArk: Survival Evolved, בו הוא מופיע כמפלצת ביצות. הוא אינו מופיע באף אחד מהסרטים או הספרים.

גלריה
-----

**לסתות של הקפרוסוכוס:**

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קפרוסוכוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
הקפס בארמון טופקאפי
ה**קפס** (טורקית **Kafes** - "הכלוב") היה חלק מוגדר בארמון בתקופת האימפריה העות'מאנית שבו הוחזקו טוענים אפשריים לכתר בהסגר ותחת שמירה.

היות שימיה הראשונים של השושלת העות'מאנית לוו באופן תדיר וכמעט תמידי במאבקי ירושה ובמלחמות על הכתר, הפך השימוש בקפס לנוהג, ועם עלייתו של סולטאן חדש לשלטון, הושמו בהסגר כל יריביו האפשריים, ללא קשר למספרם או לגילם - הכלל חל על ילדים וגם על הסולטאן הקודם אם נותר בחיים, ואפילו אם ויתר על הכתר מרצונו. מאידך הבטיח הדבר את שלומם של היורשים הפוטנציאליים, וכן כי בבוא העת ייוותר נצר לשושלת השלטת. 

הראשון שהושם בקפס בארמון טופקאפי היה מוסטפא הראשון, וזאת לאחר שהודח מכהונתו הראשונה ב-1618. מוסטפא שב לקפס לאחר שהודח מכהונתו השנייה ב-1623, ושהה בו 16 שנים, עד יום מותו.

השוהים בקפס נהנו בדרך כלל מתנאים טובים, וניתן לדמותו לכלוב זהב. מיקומו המדויק של הקפס לא היה קבוע, אך הוא היה חלק מההרמון. ה"זכות" לחיות בקפס הייתה שמורה בעיקר לצאצאיו של הסולטאן השולט. אחים, אחיינים וקרובים אחרים נרצחו פעמים רבות, אך לשני הכללים היו יוצאי דופן. עם ההשמה בקפס נפסק חינוכו של היורש והוא חי את חייו, לעיתים במשך עשרות שנים ולעיתים עד יום מותו, בחברת משרתים ונשים בלבד תוך שהוא מנותק מהעולם החיצון. מסיבות אלה מקובל שהשהות בקפס הייתה אחראית במספר מקרים לחוסר מוכנותם של היורשים לשאת בעול השלטון בבוא העת, וייתכן שניתן לייחס לה מופרעויות שונות שאפיינו חלק מהסולטאנים. ידועים אף שני מקרים של התאבדות, אם כי לא ניתן לבודד את הסיבה המדויקת להם. 

מסורת הקפס שרדה עד למאה ה-20 וגם הסולטאן מהמט השישי, אשר עלה לשלטון ב-1918, שהה בו במשך 57 שנותיו הראשונות. עם זאת, בשלבים מאוחרים היה ההסגר לוחץ פחות והקפס לא מוקם דווקא בהרמון. לעבדול חמיד השני אף ניתנה זכות לבחור את מיקום הקפס שלו בארמון ביילרביי לאחר שהודח.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קפס** בוויקישיתוף
הכניסה לבית הפילים בגן החיות בבודפשט
**קורנל נוישלוס** (בהונגרית: **Neuschloss Kornél**; בודה, 17 ביוני 1864 – בודפשט, 26 במרץ 1935) היה אדריכל והיסטוריון לאמנות הונגרי-יהודי. קורנל נוישלוס היה אחד מצאצאי משפחת נוישלוס.

ביוגרפיה
--------

את התואר באדריכלות קיבל מאוניברסיטה הטכנולוגית בציריך. בהמשך קיבל תואר דוקטור למדעי הרוח והיסטוריה באוניברסיטה למדעים של בודפשט, שם היה, בין היתר סטודנט של דיולה פסטיינר (מבקר אומנות, היסטוריון של האומנות וחבר האקדמיה ההונגרית למדעים). הוא נסע להשתלם בפריז ועבד במשרדו של אמיל בוזווילוולד, אדריכל בסגנון נאו-גותי, שם השתתף בשיקום ובשחזור של טירות צרפתיות. משנת 1893 הועסק במשרד האדריכלות הממלכתי של מחוז פשט-פיליש-שולט-קישקון. בשנת 1897 פתח משרד משלו.

הוא שירת לאורך כל מלחמת העולם הראשונה כמפקד פלוגה (מילואים) של הגדוד הרביעי בחיל הרגלים האוסטרו-הונגרי באורדיאה וזכה באותות הצטיינות רבים. לאחר מלחמת העולם הראשונה (משנת 1921) היה מורה להנדסת מבנים באקדמיית לודוביקה ((אנ'), המוסד שהעניק את ההשכלה הגבוהה לקציני הצבא ההונגרי בהונגריה לפני 1945). אחרי 1924 היה לו משרד משותף עם לאיוש דיינש (אדריכל יהודי ידוע בעצמו שנרצח בשנת 1944 על ידי אנשי צלב החץ). קורנל נוישלוס עבד גם כארכאולוג. בנוסף לתפקידיו הציבוריים הרבים, הוא היה נשיא האגודה ההונגרית לארכיטקטורה (1914-1912) ועוד. לאחר מותו הוקם לזכרו פרס אמנות, והונפקה מדליית ארד נוישלוס-קניסלי.

יחד עם לימודיו האוניברסיטאיים בילה שבע שנים בשווייץ, צרפת ואיטליה. אשתו, לואיזה קניסלי, עברה להונגריה משווייץ. במשפחת נוישלוס היו הרבה קבלני בניין שהמשמעותיים שבהם היו אודון נוישלוס ומרסל, שבנו את רוב תערוכת המילניום. אביו, מיקשה נוישלוס, היה יצרן הפרקטים, וגיסו אישטוואן תומאן היה מורה לפסנתר. ילדים: קונראד ופטר. צאצאיו גרים בגואטמלה, פוארטו ריקו, ספרד וארצות הברית.

יצירותיו המפורסמות
------------------

* המנהלה לשעבר של רכבת גיור-שופרון-אבנפורט בכיכר סילג'י דז'ה 1, כיום בניין המשרדים של "ארמון נוישלוס".
* שכונת מגורים של פקידי הדואר ברובע זוגלו (אנ') בבודפשט ברחובות גיארמט וגרוואי (1911–1912)
* השער הראשי של גן החיות של בודפשט (אנ') ובית הפילים. (הוא היה המנהל האדריכלי של שחזור גן החיות של בודפשט בשנים 1910–1912. על פי הצעתו, קארוי קוש ודז'ה זרומצ'קי הופקדו על התכנון של הבניינים החדשים.
* בניית המכון המטאורולוגי הלאומי (1910).
* עבודתו עם לאיוש דיינש היא מה שמכונה בית משפט בתלן איסטוון בשדרות אטילה בבודפשט (1924).
* עבודות גז בודפשט, סדנה מרכזית ובניית מחסן של תחנת אחסון דלק Lipótváros (1914, בודפשט. רובע 13.
* בניין דירות ברחוב Batthyány 4, בודפשט, רובע 1 (1912)
* בית המגורים של לאיוש קיש בבודה.
* תחרות עיצוב בית העירייה במזטור (1914)
* בית העירייה הישן של שורוקשאר (חלק מבודפשט המודרנית).

לקריאה נוספת
------------

* Mtdaportal.extra.hu 308. oldal.
* Neuschloss Kornél. Brunelleschi és Alberti. 1903. Magyar Könyvészet
* 150A שנה להולדתו של קורנל נוישלוס. Budapesti Városvédő Egyesület megemlékezése Neuschloss Kornélról

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קורנל נוישלוס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Genealogy
2. ↑  NOL

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ULAN: 500268903
* VIAF: 146496247
* WorldCat (עם VIAF): 146496247

 |
**שחף כסוף אדום-מקור** (שם מדעי: *Chroicocephalus novaehollandiae scopulinus*) הוא תת-מין של שחף כסוף, והוא בעל מקור אדום שנתן לו את שמו. הוא חי בטבע בניו זילנד ואיים מרוחקים כמו איי צ'טהאם ואיים ליד אנטארקטיקה.

כפי ששמו מרמז מקורו של השחף אדום, ובנוסף הוא בעל טבעת-עין צרה ואדומה. הרגליים אדומות והכנפיים אפורות בהירות. לצעירים יש מקור חום כהה עם קצה אדום, מה שמקשה להבדיל בינם לבין שחף בולר (*Chroicocephalus bulleri*).

זהו השחף הקטן ביותר בניו זילנד, והוא נחשב בעבר למין עצמאי של שחף, אך כיום רוב הרשימות מכירות בו כתת-מין של השחף הכסוף (*Chroicocephalus novaehollandiae*) מאוסטרליה, הדומה לו מאוד.

השחפים הם עופות חברתיים המקננים יחדיו בלהקות גדולות בחופים סלעיים שונים. הם ניזונים מדגים קטנים, צדפות, סרטנים וצבי ים צעירים, אך גם אוכלים נבלות וחוטפים מזון מעופות ים אחרים. לעיתים הם עלולים להתקיף גם אנשים שהסיגו גבול.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שחף כסוף אדום-מקור** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

* שחף כסוף אדום-מקור באתר nzbirds

הערות שוליים
------------