recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פירוש נוסף ערך זה עוסק בסוג של צמח ממשפחת האירוסיים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו כרכום (פירושונים).

**כרכום** (שם מדעי: *Crocus*) הוא סוג במשפחת האירוסיים. זהו צמח רב-שנתי בעל פרחים. תפוצתו כוללת את אזורי החוף של מרכז ודרום אירופה, את אזורי האלפים התחתיים, צפון אפריקה, המזרח התיכון, וכן את מרכז אסיה עד למערב סין. שמו המדעי של הסוג נגזר מהתואר הלטיני *crocatus*, שפירושו צהוב-כתום.

מאפיינים
--------

לפרחי הכרכום צורת גביע, הנשפך אל צינור ארוך. צבעיהם מגוונים, אולם לרוב הם צבועים בצבעי סגול-ורוד, ארגמן, צהוב ולבן. עליו של הכרכום צרים, ארוכים וישרים, ובאמצעם קו בצבע בהיר, בדרך-כלל לבן. טיפוס העלים- שלם. בצורה אופיינית, לכל פרח שלושה אבקנים בדיוק. בישראל הכרכומים פורחים לרוב בסתיו ובתחילת החורף.

שימושים
-------

התבלין זעפרן מופק מעלי הפרי של ה-*Crocus sativus*, מין בסוג כרכום. בשונה מהתבלין הצהוב כורכום, המופק מצמח אחר.

בתנ"ך מוזכר הכרכום כצמח בושם (מגילת שיר השירים, פרק ד', פסוק י"ד) וכן לפי המסורת שימש כאחד מן הסממנים של קטורת הסמים (תלמוד בבלי, מסכת כריתות, דף ו'). בתרגום שיר השירים ובספרות חז"ל מוזכר הכרכום בשם מוריקא.

מיון
----

הסוג כרכום נמצא מבחינה טקסונומית ובוטנית במשפחת האירוסיים (Iridaceae). המינים בסוג הם פקעתיים. הם חזקים ונמצאים במגוון רחב של בתי גידול, ביניהם יערות, בתות ואדמות מרעה. בסוג נמצאים כ-80 מינים לערך, מתוכם כ-30 מתורבתים. 
בישראל נפוצים 10 מינים מהסוג כרכום, אשר כולם צמחים מוגנים:

* כרכום חלמוני (*Crocus vitellinus*)
* כרכום צהבהב (*Crocus ochroleucus*)
* כרכום נאה (*Crocus pallasii*)
* כרכום חורפי (*Crocus hyemalis*)
* כרכום גיירדו (*Crocus aleppicus*)
* כרכום החרמון (*Crocus hermoneus*)
* תת המין הישראלי של כרכום החרמון (*Crocus hermoneus subsp.palaestinus*)
* כרכום דמשקאי (*Crocus cancellatus damascenus*)
* כרכום השבכה (*Crocus cancellatus*)

גלריה
-----

* כרכום גיירדוכרכום גיירדו
* כרכום צהבהבכרכום צהבהב
* כרכום חורפיכרכום חורפי
* כרכום דמשקאיכרכום דמשקאי
* כרכום דמשקאיכרכום דמשקאי
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כרכום** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |

* כרכום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* מיני כרכומי ארץ ישראל, באתר צמח השדה
* כרכומי ארץ ישראל באתר רת״ם

הערות שוליים
------------

1. ↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), התשס"ה-2005(הקישור אינו פעיל, 12.12.2020)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007533416605171
* BnF: cb12295898m (data)
* LCCN: sh85034216
* LNB: 000160172
* NKC: ph520037

 |
**כרישפיים** (שם מדעי: ***Echinorhinidae***) היא משפחת דג סחוס מסדרת הקוצנאים בתוכה סוג יחיד - **כרישף** (*Echinorhinus*) ובו שני מינים. המין כרישף קוצני מצוי בכל האוקיינוסים בכמות לא ידועה והמין כרישף קוקיי מצוי במי האוקיינוס השקט. שניהם יכולים לצלול לקרקעית הים עד עומק 900 מטרים.

אלו כרישים גדולים שמשקלם מעל 200 קילוגרם ואורכם המקסימלי מעל 4 מטרים. הם בעלי גוף עגלגל וחביתי וראש גדול עם חוטם מחודד, ממנו קיבלו את שמם. הסנפירים שלהם די קטנים והם חסרי סנפיר גבי בולט אלא רק שני סנפירים עליונים לפני הזנב. הם בעלי פה גדול, אך שיניים קטנות. הם משריצים צאצאים חיים.

כרישים אלה אינם נפוצים מאוד, אך נמצאים בכל האוקיינוסים בעומק ולעיתים גם בימים רדודים, בעודם מחפשים אחרי רכיכות ודגי גרם או אפילו כרישים קטנים יותר לצוד.

מינים
-----

* כרישף קוקיי (*Echinorhinus cookei*)
* כרישף קוצני (*Echinorhinus brucus*)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כרישפיים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |
**קרב קרנונטום** התרחש בשנת 170 לספירה כחלק מן המלחמות המרקומניות.

באביב אותה שנה, הותקפו פרובינציות רומיות לאורך נהר הדנובה בידי לוחמים של השבטים הגרמאניים מרקומני וקוואדי. הקיסר הרומי מרקוס אורליוס ביחד עם חתנו ויועצו הצבאי טיבריוס קלאודיוס פומפיאנוס, חצו את הדנובה במטרה להרחיק את הפולשים. שני הצבאות התנגשו בקרבת היישוב קרנונטום באזור פאנוניה עילית, כיום הכפר פטרונל-קרנונטום (Petronell-Carnuntum), כ-30 ק"מ ממזרח לווינה. במקום שכנה מפקדת הלגיון ה-14. הצבא הרומי היה חסר ניסיון ובלתי מצויד. תוצאות הקרב היו הרות אסון עבור הרומים. לאחר הקרב הקשה נמנו כ-20,000 הרוגים בקרב הכוחות הרומים, ואילו השבטים הגרמאנים, המעודדים מתוצאות הקרב, המשיכו בתנועה דרומה, והטילו מצור על אקוויליה ואופיטרגיום (Opitergium) שלחוף הים האדריאטי בצפון מזרח איטליה של ימינו. הייתה זו התבוסה הקשה ביותר של הרומים בקרבות המאה השנייה לספירה.

קיים רק מקור היסטורי אחד המתאר את הקרב ותוצאותיו, והוא בספרו הסאטירי של לוקיאנוס מסאמוסאטה-"אלכסנדר", אודות אלכסנדר מאבונוטקוס, מיסטיקן ואורקל יווני. תוצאות הקרב המתוארות על ידי לוקיאנוס אינן מקובלות על היסטוריונים המודרניים שכן הן אינן נתמכות בממצאים היסטוריים אובייקטיביים אחרים כגון תיאורים של היסטוריונים בלתי תלויים בני התקופה, וממצאים ארכאולוגיים ואפיגרפים. למרות זאת קיימת הסכמה בין החוקרים כי קרב זה אכן התרחש.

קרב קרנונטום ותוצאותיו היוו אירוע בעל משמעות רבה בהגותו של הפולקיסט האוסטרי הלאומני גידו פון ליסט, כחלק מגיבוש הזהות הלאומית הפאן גרמאנית שפיתח והטיף לה. כחלק מפעילותו לחיזוק התודעה הלאומנית המתבססת על המורשת של העמים הגרמאנים הקדומים, ערך ב-24 ביוני 1875 טקס פגאני בחורבות מבנה של שער ניצחון מפואר מן התקופה הרומית באתר, ובו חגג מלאת 1500 שנה לניצחון הגרמאני, על ידי הדלקת מדורה וקבורה של 8 בקבוקי יין במבנה של צלב הקרס.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Marcel van Ackeren, **A Companion to Marcus Aurelius**, John Wiley & Sons, 2012-04-30. (באנגלית)
קוצן קטיפני (*Etmopterus spinax*)
**כרישי פנס** (שם מדעי: **Etmopteridae**) היא משפחה קטנה של דגי סחוס מסדרת הקוצנאים החיים במעמקי האוקיינוסים השונים. הם קיבלו את שמם על שם ה"פנסים" שלאורך צידי גופם המיוצרים מנהורנות ביולוגית ומשמשים לתאורה תת-ימית.

אורך כרישים אלה אינו עולה על 90 סנטימטר לעיתים קרובות, והם הקטנים ביותר בקבוצת דמויי-כריש כשמין הכריש הקטן ביותר הוא *Etmopterus perryi* שאורכו אינו עולה על 21 סנטימטר. הם בעלי ראשים מעוגלים, חוטם קצר, עיניים מגודלות וסנפירים מצוייצים קטנים. סנפיר הגב כמעט ולא נראה והזנב מאוד צר. הם משריצים צאצאים חיים.

לחלק מהכרישים ישנם שיניים ארוכות ומפלצתיות למשל למין *Trigonognathus kabeyai*. דבר זה מאפשר להם לתקוף כל יצור הקרוב למשקלם שהם נתקלים בו, בעיקר דגי גרם ודיונונים, דבר חשוב בעולם בו אין מקורות מזון קבועים כמעט.

סוגים
-----

* סוג ומין יחיד *Aculeola nigra*
* *Centroscyllium* - בו 7 מינים
* *Etmopterus* - בו 41 מינים
* *Paraetmopterus* - נכחד
* סוג ומין יחיד *Trigonognathus kabeyai*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כרישי פנס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |
פליום

**פליום** (לטינית: Pallium) הוא שמה של רצועה אותה עוטים האפיפיור והארכיבישופים. הפליום ניתן בדרך כלל לארכיבישוף מטרופוליטני וגם לפטריארך הלטיני של ירושלים ומסמל את סמכותו זו. לארכיבישוף זכות לעטות את הפליום בתחום הדיוקסיה שלו במועדים מיוחדים במהלך טקסי מיסה. לאפיפיור זכות לעטותו בכל עת. לעיתים מקבלים בישופים פליום כסימן לזכות מיוחדת, אך הפליום אינו מעצים את סמכותם או כוחם.

הפליום עשוי צמר לבן ורוחבו כחמישה סנטימטרים. הוא נכרך סביב הצוואר, החזה והכתפיים, ומשתלשלות ממנו שתי רצועות שרוחבן חמישה סנטימטרים ואורכן שלושים סנטימטרים, כשבקצותיהן פיסות עופרת קטנות מכוסות במשי שחור. על הפליום מצוירים שישה צלבים שחורים קטנים. הפליום נלבש על פני הצ'סובלה, אפוד הבישוף.

השימוש בפליום הופיע ככל הנראה כבר במאה הרביעית והפך נפוץ במאה החמישית. מלכתחילה, הייתה רק לאפיפיור הזכות המוחלטת לעטות את הפליום והשימוש בו על–ידי אחרים היה רק בהרשאתו. השימוש בפליום אצל בישופים מטרופוליטנים הופיע במאה התשיעית. שבועת האמונים הנלווית לקבלת הפליום הופיעה ככל הנראה במאה האחת עשרה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פליום** בוויקישיתוף
* פליום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Pope bestows pallium on new Latin Patriarch of Jerusalem - Vatican News, www.vaticannews.va, ‏2020-10-29 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4407747-6

 |
משה דיין, שר הביטחון, נשוא הפרשה
**"פרשת אלישבע"** הייתה פרשת סחיטה על רקע שוחד מיני שהופעלה כנגד משה דיין בעת היותו שר הביטחון.

הפרשה
-----

בשנת 1969, בעת מלחמת ההתשה, פנתה אשה בת עשרים וארבע בשם אלישבע צ'יזס אל שר הביטחון משה דיין וביקשה ממנו לסייע לה בשחרורו מן הכלא של אחיה, שעבר עבירה פלילית כלשהי. דיין נאות להיפגש עמה, ונוצר קשר אינטימי בינה לבין דיין, שהיה מבוגר ממנה בשלושים שנה. פגישותיהם של השניים היו במלונות פאר בתל אביב. דיין היה אז בשיא תהילתו לאחר הניצחון במלחמת ששת הימים ולפני הפגיעה בתדמיתו שנגרמה כתוצאה ממלחמת יום הכיפורים. דיין היה נשוי באותה עת לאשתו רות ובמקביל ניהל קשר זוגי עם מי שעתידה להיות אשתו השנייה, רחל. בהמשך הקשר בין דיין לצ'יזס, היא החלה להאמין כי דיין מתכוון להתגרש מאשתו רות כדי לשאת אותה לאשה.

אמה של צ'יזס, אלפרידה צ'יזס, זממה להפוך את הקשר בין דיין לבתה למקור לסחיטה. היא הקליטה את שיחות הטלפון של בתה עם דיין ואספה כל פתק בכתב ידו של דיין. דיין, שלא ראה בקשר עם צ'יזס אלא הרפתקה חולפת, אחת מרבות שהיו לו, ניתק כעבור זמן את הקשר עמה.

כשנותק הקשר פנתה האם אל דיין בדרישה לשלם דמי שתיקה. לאחר משא ומתן שנערך בין עורכי הדין של הצדדים שילם דיין לאם ולבתה סכום של עשרת אלפים לירות. 

האם לא הסתפקה בכך וניסתה להרוויח סכום דומה מהשבועון "העולם הזה", שעורכו אורי אבנרי היה מבקר חריף של דיין ושל עסקי העתיקות שלו. השבועון פרסם את הסיפור בהמשכים בשלושה גליונות רצופים בסוף שנת 1971. "העולם הזה" ראה בפרשה סמל להתנוונות הנהגת המדינה ולהתדרדרותו של דיין, לא מבחינת המוסר האישי של דיין, אלא מאופן הבילוי שלו במלונות פאר, בתקופה ביטחונית סוערת ורבת נפגעים מבין חיילי צה"ל, ויתרה מזו משום שהדבר היה כרוך בסיכון ביטחוני, מאחר שדיין קיים התייעצויות ביטחוניות חסויות בטלפון בנוכחות צ'יזס.

סיפור הפרשה נתגלגל גם לשבועון הגרמני "שטרן", שפרסם עליו כתבה ארוכה בצירוף תצלומים.

בישראל נתקלה הפרשה בקשר של שתיקה, פרט לפרסום ב"העולם הזה". בקרב הציבור הרחב לא הצליחו מעלליו המיניים של דיין לפגוע בתדמיתו. הדבר אף לא בא כהפתעה לציבור, לאחר שכבר בשנת 1963 פרסמה הדסה מור את רומן המפתח "דרכים לוהטות" ובו תיאור הרומן שהיה לה עם משה דיין בעת ששניהם היו נשואים לבני זוג אחרים, ונכללו בו אף תיאורים אינטימיים חושפניים. נהפוך הוא, דבר הפרשה התקבל בקרב חלקים בציבור כסממן לגבריותו של משה דיין והתעלמותו מן המוסכמות. תדמיתו של דיין לא נתערערה אלא כשנתיים לאחר מכן, בעקבות מלחמת יום הכיפורים.

לקריאה נוספת
------------

* שלום כהן, **העולם הזה**, הוצאת טפחות, 1972.
* אורי אבנרי: **אופטימי**; עמ' 466 - 467, הוצאת ידיעות ספרים, 2014

קישורים חיצוניים
----------------

* "העולם הזה", גיליון 1793 מ-12 בינואר 1972
* "העולם הזה", גיליון 1794 מ-19 בינואר 1972
* דוד דרעי, סקס, שקרים וביטחון המדינה, באתר ynet, 28 באפריל 2008 באתר ynet (כולל קטע בווידאו).
רבי **אהרן פרידמן** (י"ב בתשרי תרל"ז - י"ט בתשרי תרע"ג) היה האדמו"ר השלישי בחסידות סדיגורה. מכונה ה"קדושת אהרן".

תולדותיו
--------

נולד בסדיגורה לרבי ישראל פרידמן ולאסתר בתו של רבי יצחק מבוהוש. נקרא על שם אבי סבתו, רבי אהרן פרלוב, ה"בית אהרן" מקרלין. נישא לשרה שיינדיל רויזה בת רבי שלום יוסף פרידמן, בנו של רבי מרדכי שרגא מהוסיאטין.

לאחר פטירת אביו בשנת תרס"ז הוכתר לממלא מקומו וכאדמו"ר השלישי לחסידות סאדיגורה. חלק מחסידי אביו פנו אליו, אך לאחר 6 שנים, בגיל 36 הוא נפטר. נקבר בחלקת אדמו"רי רוז'ין בסאדיגורה.

בנו בכורו ויחידו של רבי אהרן פרידמן, רבי מרדכי שלום יוסף פרידמן הוכתר לממלא מקומו בחתונתו שנערכה בשנת האבל, על ידי דודו האדמו"ר רבי יצחק מבויאן. 

בנוסף השאיר שתי בנות אסתר אשת ר' צבי וולף מביליץ ומרים אשת ר' סנדר וולף.

בשנת תרע"ד, שניים מחסידיו הוציאו את דברי תורתו בספר "קדושת אהרן", בהסכמת בנו רבי מרדכי שלום יוסף מסאדיגורה. ובשנת תשע"ד יצא לאור מחדש על ידי מכון כנסת מרדכי - סאדיגורה, עם הרבה הוספות ותיקונים.

| שושלת אדמו"רי סדיגורה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| שלום יוסף פרידמן • אברהם יעקב פרידמן (ה-1) • ישראל פרידמן • אהרן פרידמן • אברהם יעקב פרידמן (ה-2) • שלמה חיים פרידמן • מרדכי שלום יוסף פרידמן • אברהם יעקב פרידמן (ה-3) • ישראל משה פרידמן • יצחק יהושע העשיל פרידמן |

 |
תחילת ספר תהילים
**סִפְרֵי אֱמֶ"ת** הוא הכינוי לשלושת הספרים אשר פותחים את קובץ הכתובים בתנ"ך - **איוב**, **משלי** ו**תהילים**. מקור הכינוי הוא בראשי התיבות של שמות הספרים. 

הספרים מאופיינים בכך שהם כתובים בסגנון שירי, אך נבדלים זה מזה בסוגה הספרותית שלהם. הספרים איוב ומשלי נכללים בקבוצת "ספרות החכמה" (יחד עם מגילת קהלת), ואילו תהילים מוגדר כספר מזמורים.

בכל מסורות סידור ספרי התנ"ך, נמצאים שלושת הספרים זה לצד זה, אך לא תמיד באותו הסדר. הסדר תהלים-איוב-משלי מקובל על פי מסורת חז"ל, על פי כתבי יד ספרדיים של התנ"ך וכן על פי כתר ארם צובא. לעומת זאת, בכתבי יד אשכנזיים של התנ"ך וכן ברוב ספרי התנ"ך המודפסים הסדר הוא תהלים-משלי-איוב. הסדר הנהוג בברית הישנה הנוצרית הוא איוב-תהלים-משלי.

טעמי אמ"ת
---------

 ערך מורחב – **טעמי אמ"ת**  

ספרי אמ"ת נבדלים משאר ספרי התנ"ך בשיטת טעמי המקרא הנהוגה בהם, וקריאתם מתבצעת במנגינה שונה מזו של שאר הספרים.

למרות צורתם הזהה של חלק מהטעמים, תפקידם התחבירי שונה מבשאר המקרא. נגינתם של אלה אינה ידועה כלל במסורת אשכנז, אבל לבני עדות המזרח וליהודי תימן קיימת מסורת מוזיקלית מיוחדת לכל אחד מהספרים.

לקריאה נוספת
------------

* מרדכי ברויאר, **טעמי המקרא בכ"א ספרים ובספרי אמ"ת**, ירושלים תשמ"ב
* מרדכי ברויאר, **הטעמים בספרי אמ"ת**, מבוא לספר תהלים עם פירוש דעת מקרא.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיטקסט טקסט בוויקיטקסט: **מקראות גדולות ספרי אמ"ת** |

* לימוד טעמי אמ"ת לפי מסורת ארם צובה.
* קובץ PDFמדריך קצר, ללימוד טעמי אמת.

| ספרי התנ"ך |
| --- |
| **תורה** | בראשית • שמות • ויקרא • במדבר • דברים |  |
| **נביאים** | יהושע • שופטים • שמואל (א' וב') • מלכים (א' וב') • ישעיהו • ירמיהו • יחזקאל •
תרי עשר (הושע ⁃ יואל ⁃ עמוס ⁃ עובדיה ⁃ יונה ⁃ מיכה ⁃ נחום ⁃ חבקוק ⁃ צפניה ⁃ חגי ⁃ זכריה ⁃ מלאכי) |
| **כתובים** | תהילים • משלי • איוב • שיר השירים • רות • איכה • קהלת • אסתר • דניאל • עזרא ונחמיה • דברי הימים (א' וב') |

*
מומחיות ל**מחלות זיהומיות** (מוכרת באנגלית כ־**infectology**), היא התמחות רפואית, להתמודדות עם אבחון, בקרה וטיפול בזיהומים. רופא מומחה למחלות זיהומיות מתעסק במתן ייעוץ לאנשי הצוות הרפואי באבחון ובטיפול למגוון מחלות זיהומיות (אנ'), במסגרת בית חולים עשוי המומחה להתעסק בעיקר במחלות הנובעות מזיהום נוזוקומי ומתן ייעוץ לצוות הרפואי בהתמודדות מולן. רופא מומחה למחלות זיהומיות מכונה גם **זיהומולוג** או **זִהוּמַאי**.

בישראל
------

לצורך התמחות במחלות זיהומיות בישראל, נדרשת התמחות קודמת ברפואה פנימית או ברפואת ילדים. החל משנת 1999 ניתנת אפשרות גם למומחים ברפואת משפחה להתמחות במחלות זיהומיות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מחלות זיהומיות** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  החלטות האקדמיה בישיבתה האחרונה (אייר תשפ"ב, מאי 2022), באתר האקדמיה ללשון העברית, 9 ביוני 2022
2. ↑  מחלות זיהומיות באתר ההסתדרות הרפואית בישראל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4161651-0
* NKC: ph121093

 |

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
לישינסקי (כורע ראשון משמאל) הפועל תל אביב מניפה את גביע המדינה, 24 ביוני 1969
**אייבן לישינסקי** (באנגלית: **Ivan Leshinsky**;‏ 5 בפברואר 1947) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי בגובה 2.06 מטרים, ששיחק בעמדת הסנטר בהפועל תל אביב ונבחרת ישראל. היה שותף לזכייתה האחרונה של הפועל תל אביב בדאבל.

ביוגרפיה
--------

לישינסקי נולד בארצות הברית למשפחה יהודית. בוגר מכללת לונג איילנד בברוקלין. שיחק בנבחרת המכללה והיה שותף לסגנות "ליגת המכללות הקטנות", עם ממוצע 15.6 נקודות למשחק.

ביוני 1968 עלה לישראל והצטרף להפועל תל אביב. באותה עונה היה חלק מחמישיית יהודים אמריקנים בקבוצה עם מרק טורנשיין, לארי זולוט, אלן צוקרמן ובארי ליבוביץ'.

לישינסקי לקח חלק בצירוף ליבוביץ', אחד הסמלים של הפועל תל אביב, לקבוצה, לאחר שאירח אותו בישראל יחד עם טורנשיין. אחרי יום שלם בחוף הים, שכלל לא מעט אלכוהול, הזמינו לישינסקי וטורנשיין את ליבוביץ' לראות אימון של הפועל במגרש אוסישקין הפתוח, (שלימים הוחלף באולם אוסישקין). בשלב מסוים, ביקש לישינסקי מהמאמן, שמעון שלח, שייתן לליבוביץ לקחת חלק באימון. ליבוביץ שאל ממישהו זוג נעליים, עלה למגרש, הרשים את הקבוצה והוחתם בהפועל.

בעונתו הראשונה 1968/1969 היה שותף לישינסקי לזכייתה של הקבוצה בדאבל - אליפות, עם יתרון של שלוש נקודות בטבלה לפני מכבי תל אביב, וגביע המדינה, לאחר שהפועל הביסה בגמר גביע את מכבי תל אביב 70:88. אלו התארים היחידים שבזכייתם היה שותף לישינסקי בקריירה ותואר האליפות האחרון של הפועל תל אביב.

במהלך עונת 1969/1970 שקל לישינסקי לחזור לארצות הברית, לאחר שפוטר מעבודתו כמורה מחליף בבית ספר בכפר שמריהו.

ביוני 1971 עזב לישינסקי את הפועל תל אביב, וחתם בקבוצת שטרסבורג הצרפתית. סך הכל שיחק בהפועל תל אביב במשך 3 עונות, בהן קלע 905 נקודות בממוצע של 13.7 נקודות למשחק.

בנבחרת ישראל, קלע לישינסקי 227 נקודות ב-21 הופעות, השתתף באליפות אירופה בכדורסל 1969 באיטליה. באליפות זו סיים לישינסקי כקלע הבולט של הנבחרת עם 103 נקודות (14.7 למשחק), ודורג במקום השמיני ברשימת הקלעים של האליפות. כן השתתף במשחקי אסיה 1970. זכור במיוחד משחקו נגד נבחרת איראן בו קלע 27 נקודות בניצחון ישראל 78:134.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Sports-Reference
* פרופיל, באתר פיב"א
* כרטיס שחקן באתר מנהלת הליגה
* היסטוריה של נבחרת ישראל בכדורסל

הערות שוליים
------------

1. ↑  "הגיעו העולים-כדורסלנים מארצות הברית לישינסקי וזולוט", מעריב, 23 ביוני 1968
2. ↑  "שני נפילים להפועל תל אביב", דבר, 23 ביוני 1968
3. ↑  ערן סלע, "יא אלוהים איזה תותחן מצטרף אלינו" אתר כדורסלע, 16 באוגוסט 2007
4. ↑  אלכס דורון, "לישינסקי שוקל אפשרות לחזור בקרוב לארצות הברית", מעריב, 8 במרץ 1970
5. ↑  "לישינסקי שוחרר לקבוצה צרפתית", דבר, 3 ביוני 1971
6. ↑  כרטיס שחקן באתר מינהלת הליגה בכדורסל
7. ↑  כרטיס שחקן באתר FIBA
8. ↑  ב. אביאלי, "האיראנים קיבלו מישראל שיעור בכדורסל 134:78", מעריב 8 בדצמבר 1970.

| **‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1969 (מקום אחד עשר)** |
| --- |
| 1 טייכנר • 
2 אשד • 
3 לישינסקי • 
4 דורי • 
5 בוכבינדר • 
6 נוימרק • 
7 שטרקמן • 
‏8‏ ‏דקל‏‏
 •‏
9 קמינסקי •
10 מרזל •
11 טורנשיין •
12 זייגר-זוהר •
**מאמן:** שלח
 | ישראלישראל |

| **‏‏נבחרת ישראל‏ - משחקי אסיה בכדורסל 1970 (מקום שני)** |
| --- |
| 1 טייכנר • 
2 ברזילי • 
3 לישינסקי • 
4 כהן-מינץ • 
5 גלבוע • 
6 נוימרק • 
7 שטרקמן • 
‏8‏ ‏גרין‏‏
 •‏
9 קרן •
10 מרזל •
11 טורנשיין •
12 שוורץ •
**מאמן:** שלח
 | ישראלישראל |
**איש הקובייה** הוא ספר שנכתב על ידי הסופר ג'ורג' קוקרופט ב-1971 תחת שם העט "לוק ריינהרט". 

הספר מספר את סיפורו של פסיכיאטר שמתחיל לקבל החלטות בחייו באמצעות הטלת קובייה, ומפורסם בחתרנות שלו, בגישתו האנטי-פסיכולוגית ובכך שהוא שיקף רעיונות שהיו נפוצים בתחילת שנות ה-70. על עטיפת הספר נכתב "ספר זה יכול לשנות את חייך", מה שזירז את הפיכתו לספר קאלט מודרני. עקב טבעו החתרני של הספר וקיומם של פרקים העוסקים בנושאים שנויים במחלוקת כגון אונס, רצח וניסיונות מיניים שונים, הוא נאסר לפרסום במספר מדינות.

תקציר עלילה
-----------

הספר מספר את סיפורו של פסיכיאטר בשם לוק ריינהרט המרגיש משועמם ולא מסופק מחייו, וכתוצאה מתחיל לקבל החלטות שונות בחייו באמצעות הטלת קוביות. עם התקדמות העלילה הגיבור נעשה משועבד לחלוטין להחלטות הקובייה, ובחייו מתחילים להופיע מקרי אונס, רצח, "מסיבות קובייה", התפרצות מחלות נפש, ומלחמה בתאגידים אמריקאים. בספר יש תיאור של היווצרות כת סביב הגיבור ומחקרו הפסיכולוגי, כגון תוכניתו "להזדיין ללא פחד בשביל הנאה ורווח".

הרעיון הפסיכולוגי
-----------------

הרעיון שעומד בבסיס הפסיכולוגיה של חיי קוביות הוא ריבוי הרצונות המנוגדים שיש באדם. מצב זה, בו תכתיבי החברה והציפיות שלה מהאינדיבידואל מדכאות חלק גדול מדחפיו ורצונותיו, גורם לאומללות, שעמום, תסכול ורגשות-אשמה.

חיי הקוביות אינם ניהליזם, כפי שנהוג לטעות ולחשוב, מכיוון שהאפשרויות שניתנות לקובייה הן ביטוי לאישיותו של האדם המטיל את הקובייה. הקובייה מעניקה זכות קיום לאפשרויות שהאדם לעולם לא היה מרשה לעצמו לממש, מטעמים חברתיים שונים. 

הקובייה, אשר מעניקה ביטוי לנפש רבת הפנים, מסירה מעל האדם את כובד ההחלטה ומשחררת אותו לחופשי, ובזה עיקר כוחה. מאפיין זה, שבו האדם כפוף לחוקים שרירותיים הנוטלים ממנו את זכות הבחירה והשיפוט, מקביל למעשה לדתות הממוסדות שבהן חברים מאות מיליוני אנשים. כך, שאם מעניק האדם סיכוי של 1 מ-6 לפיתוי אשת חברו, הרי 1/6 מאישיותו רוצה בכך, והקובייה מעניקה לפן זה באישיותו מימוש וקיום, אם בחרה שיעשה את המעשה ואם לאו. עצם העלאת האפשרות למישור המעשי, מסוגלת להקל על בעיות הנפוצות בחברה המערבית כגון שעמום, תסכול, הדחקה וכניעה מוחלטת לתכתיבי החברה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **איש הקובייה** |

* אתר הבית של ג'ורג' קוקרופט
* קטעים מהספר (באנגלית)
* איש הקובייה, באתר OCLC (באנגלית)
פסל ברונזה של רנואר, 1916
**כובס** הוא איש אשר עושה כביסה, ומנקה במים מוצרי בגדים, בד וטקסטיל. המונח פחות בשימוש בעולם של היום, לנוכח המצאת מכונת הכביסה.

היסטוריה
--------

ביוון העתיקה, לא היה פסול, חריג או משפיל בנסיכה או שפחה שמכבסת בגדים. נאוסיקה באודיסיאה, בתו של מלך הפאיאקים אלקינואוס, הייתה מכבסת פעמים רבות את בגדיה. עם זאת, בתקופות אחרות בהיסטוריה, כגון במאה ה-17 ובמאה ה-18, עבודת הכיבוס הוגדרה על ידי רבים כעבודה נשית, מלוכלכת ולא רווחית. נשים נכפו לעשות כביסה והתמודדו עם תנאי מחיה קשים בבתי המחסה מגדלנה.

בצרפת של המאה ה-19, הדעות היו חלוקות עוד יותר, והיו תפקידי כיבוס רבים לנשים (כגון: blanchisseuse, lavandière, laveuse, buandière, repasseuse ועוד), אך באופן כללי, המכבסות היו מאוד מוערכות בחברה ובתרבות הצרפתית, ולאורך ההיסטוריה הצרפתית אף הוקמו פסטיבלים בשבילהן (בדרך כלל בתקופת התענית).

ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת כל כך העריך את המינקת שלו, עד שבתה מונתה לכובסת בבית המלוכה שלו, נאמר אז "מקום מכובד בעל שכר רב".

בתרבויות רבות, עבודת הכיבוס נתפסה כ-"עבודת לנשים", ולכן בית הכביסה של הכפר נהפך למרחב בו הנשים יכולות לדבר אחת עם השנייה בזמן שהן מכבסות בגדים. אף על פי שלעבודת הכיבוס יש היסטוריה עשירה, התפשטותן של מכונות כביסה ומכבסות הפכו את עבודות הכיבוס למיותרות ברוב חלקי העולם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כובס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Monjaret, Anne (1995). "La Fete de la Sainte-Catherine a Paris dans les Annees Folles". *Ethnologia Europaea: Journal of European Ethnology*. **25** (1): 150.
2. ↑  George III (King of Great Britain), **George the Third, his Court, and family**, 1820, עמ' 73. (באנגלית)
**ספריגינה** (שם מדעי: *Spriggina*) הוא סוג של בעל חיים קדום מאוד שחי בסוף תקופת האדיקר שבסוף עידן העל פרקמבריון לפני 555 מיליון שנה. בסוג זה היה רק מין אחד: **Spriggina floundersi** שתואר בשנת 1958.

מאפיינים
--------

אורכו של בעל החיים היה 3 עד 5 סנטימטרים וצורתו הייתה כצורת מלבן. בעל החיים היה מקוטע ללא מקטעים מתמזגים כאשר חלק מהמקטעים היו לפעמים מעוקלים. גופו של בעל חיים זה היה משוריין. שני הקטעים הראשונים יצרו ראש. הקטע הקדמי היה בעל צורה של פרסה עם זוג של שקעים שכנראה היו עיניו של היצור. חלקו התחתון של בעל החיים היה מכוסה בשתי שורות של לוחות ואילו שורה אחת כיסתה את חלקו העליון של היצור. הקטעים הקדמיים שלו התמזגו ליצרית ראש. בחלק מהמאובנים עשוי להיות פה. הסימטריה של בעל חיים זה אינה סימטריה דו-צדדית אלא סימטריית השתקפות החלקה (אנ'). לא ידוע ממה ניזון יצור זה אך כנראה שהוא היה טורף.

גילוי
-----

הסוג נקרא על שמו של רג'ינלד קלוד ספריג (אנ') שגילה את המאובנים בגבעות אידיאקרה שבאוסטרליה הדרומית. שם המין floundersi הוא על שם החוקר האוסטרלי בן פלונדרס (אנ'). המאובנים של יצור זה התגלו רק בגבעות אדיקרה (אנ') שבאוסטרליה הדרומית. בעבר המאובנים של בעל החיים תוארכו ללפני 1.6 מיליארד שנים אך הסתבר שזו הייתה טעות .

סיווג
-----

כמו רבים מבעלי החיים של הביוטה של האדיקר (אנ') הקשר של בעל חיים זה שקבוצות מודרניות של בעלי חיים אינו ידוע אך הוא דומה מאוד לתולעת החיה Tomopteris אך אינו קרוב עליה. כמה חוקרים ראו בו קרוב לקבוצה הנכחדת Rangeomorph. וחוקרים אחרים ראו בו כשייך למערכה המודרנית פרוקי-רגליים וכאב קדמון של הטרילוביטים. הדמיון של בעל חיים זה לטרילוביטים עשוי להצביע על קשר הדוק ביניהם למרות שהדמיון של בעל החיים לטרילוביטים יכול להיות דוגמה לאבולוציה מתכנסת .

ספריגינה, מאובן מהאדיקר שנתגלה בגבעות אידיאקרה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ספריגינה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  McCall (2006). "The Vendian (Ediacaran) in the geological record: Enigmas in geology's prelude to the Cambrian explosion". Earth-Science Reviews. 77 (1–3): 1–229. Bibcode:2006ESRv...77....1M. doi:10.1016/j.earscirev.2005.08.004.
2. ↑
3. ↑  Donovan, S. K.; Lewis, D. N. (2001). "Fossils explained 35: The Ediacaran biota". Geology Today. 17 (3): 115–120. doi:10.1046/j.0266-6979.2001.00285.x.
4. ↑  Morris, S. Conway (1993). "The fossil record and the early evolution of the Metazoa" (PDF). Nature. 361 (6409): 219. Bibcode:1993Natur.361..219M. doi:10.1038/361219a0. S2CID 86276440. Archived from the original (PDF) on 2016-08-04. Retrieved 2016-10-11.
**אייד מק באונטה** (בגאלית סקוטית: **Áed mac Boanta**; נפטר ב-839) היה, מלך דאל ריאטה בין השנים 835 ועד פטירתו, והיה האחרון שבמלכי דאל ריאטה.

אייד מוזכר ב"דברי ימי אלסטר" בו מצוין שלחם יחד עם אאוגאנן, מלך הפיקטים (אאוגאן מק אואנגוסה - Eóganán mac Óengusa), בראן (אחיו של אאוגאנן (Bran mac Óengusa) ואחרים נגד הויקינגים בשנת 839 וכי נהרג בקרב זה.

ה"דואן אלבאנאך" מציין את אייד כמלך ששלט ארבע שנים בדאל ראיטה. על פי פלאן מיינסטרך הוא שלט קודם לתקופת שלטונו של קאוסטנטין מק פרגוסה, מלך הפיקטים ואאוגאן מק אואנגוסה, אולם המלומדים סבורים שמלכים פיקטים אלה לא שלטו בדאל ריאטה, וכי אייד שלט במקביל לשלטונם בפורטריו.

ככל הנראה אייד עלה לשלטון לאחר מותו של דומנל מק קאוסטנטין. רשימות המלכים אינן מציינות מלכים שמלכו אחריו, וככל הנראה בעקבות הקרב השתלטו הוויקינגים על אזור דאל ריאטה ושלטו בה במחצית השנייה של המאה התשיעית.

קישורים חיצוניים
----------------

* דברי ימי אלסטר ודברי ימי טיגרנאך

| מלכי דאל ריאטה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| ארק • לוארן מק ארק • פרגוס מור • דומנגארט רטי • קומגאל מק דומאנגארט • גאבראן מק דומאנגארט • קונאל מק קומגאל • אידאן מק גאבראן • אאוכייד בוייד • קונאד קר • דומנל ברק • פרכאר מק קונייד • דונכאד מק קונייג • קונאל קראנדומנה • דומאנגארט מק דומנל • מאל דואין מק קונאל • דומנאל דון • פרכאר פוטה • אאוכאיד מק דומאנגארט • אינבכלאך מק פרכאר • פיאנאמייל דונכאדו • סלבאך מק פרכייר • דנכאד בק • דונגל מק סלבאך • אאוכייד מק אכדאך • מוירדאך מק איינבכלייך • אאוגאן מק מוירדאך • אינטרגנום • אייד פינד • פרגוס מק אכדאך • דונכוירכה • אינטרגנום • קונאל מק טאידג • קונאל מק אאדיין • דומנל מק קאוסטנטין • אייד מק בואנטה |

 |
**פליוזאורוס** (שם מדעי: *Pliosaurus*; מילולית: "עוד לטאה") הוא סוג של זוחל ימי ענקי ממשפחת הפליוזאוריים שבקבוצת הפליואוזאורודים הנכחדת. הוא חי בתקופה יורה עליון, לפני 155.7-145 מיליון שנה. מאובניו (הגולגולת) נמצאו בכמה סלעים באירופה ואמריקה הדרומית.

מאפיינים
--------

לפליוזאורוס הייתה את עוצמת הנשיכה השנייה החזקה ביותר בעולם אי-פעם (לאחר המגלודון), והיא הוערכה ב-160,000 ניוטון (16 טון-כוח).

אורכו המרבי המוערך של יצור זה מגיע ל-15 מטרים (49 רגל) ומשקלו ל-45 טונות, אך חלק מהמינים היו קטנים יותר. אורך הגולגולת מגיע ל-200–250 סנטימטרים (6.6–8.2 רגל). הוא היה בעל סנפירים גדולים יותר מפליואוזאורודים אחרים.

יצור זה שחה בימים והאוקיינוסים הקדומים של תקופת היורה והיה מטורפי-העל שלהם. הוא היה טורף אכזרי שניזון מזוחלים ימיים אחרים, דגים, כרישים ורכיכות.

בשנת 2009 נמצאה בנורווגיה גולגולת גדולה של פליוזאורוס שזכתה לכינוי "Predator X", מאחר שלא ידעו באיזה מין מדובר. המין התגלה כפליוזאורוס וקיבל את השם *Pliosaurus funkei* אך זכה לכינוי הקבוע Predator X. ככל הנראה זו הייתה הגולגולת הגדולה ביותר של פליוזאורוס.

בתרבות
------

הפליוזאורוס מופיע בסדרה הכוכב דינוזאור שם הוא טורף קימרוזאורוס ומצליח לקרוע אותו לשניים.

תמונות
------

שלד של פליוזאורוס
פליוזאורוס
איור

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פליוזאורוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**תחרות איש הברזל** (באנגלית: **Ironman Pro Invitational**) היא תחרות פיתוח גוף שנערכת כל שנה על ידי הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף (IFBB). היא נערכה לראשונה בשנת 1990 והיא נחשבת לאחת מתחרויות פיתוח הגוף הטובות ביותר בה שלושת הפיינליסטים מוכשרים אוטומטית לתחרות מר אולימפיה. האתלט שמחזיק במספר הרב ביותר של זכיות הוא פלקס ווילר עם חמישה תארים, מיד אחריו נמצא כריס קורמייר עם ארבעה תארים.

מנצחי התחרות
------------

דקסטר ג'קסון, זוכה התחרות בשנת 2004

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| שנה | שם הזוכה |
| --- | --- |
| 1990 | שון ריי |
| 1991 | ג' ג' מרץ' |
| 1992 | וינס טיילור |
| 1993 | פלקס ווילר |
| 1994 | וינס טיילור |
| 1995 | פלקס ווילר |
| 1996 | פלקס ווילר |
| 1997 | פלקס ווילר |
| 1998 | פלקס ווילר |
| 1999 | כריס קורמייר |
|

 | 

| שנה | זוכה כללית |
| --- | --- |
| 2000 | כריס קורמייר |
| 2001 | כריס קורמייר |
| 2002 | כריס קורמייר |
| 2003 | ג'יי קוטלר |
| 2004 | דקסטר ג'קסון |
| 2005 | גוסטבו ביידל |
| 2006 | לי פריסט |
| 2007 | טוני פרימן |
| 2008 | פיל הית' |
| 2009 | - |
|

 |

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר IFBB
* סרטון המראה את חדר המתמודדים לפני התחרות
כובע שלוש פינות מפרוות בונה, 1780 לערך.
**כובע שלוש פינות** (באנגלית: **tricorne** או tricorn) הוא סוג של כובע שנפוץ במאה ה-18 באירופה ובאמריקה ויצא מן האופנה בסביבות 1800. בשיא תפוצתו היה הכובע פריט לבוש אזרחי וחלק ממדי צבא וצי גם יחד. לכובע שלוש הפינות היו שוליים רחבים, שקופלו והודקו בסיכה משני צדדיו ובאחוריו, כך שנוצרה צורת משולש. את הכובע חבשו על פי רוב כשקצהו המחודד פונה קדימה. חיילים שנשאו רובה או מוסקט על כתפם הימנית, חבשו אותו לעיתים קרובות כשחודו פונה שמאלה, כדי שלא יתנגש בקנה הרובה. כיפת הכובע (crown) הייתה נמוכה, בשונה מהכובע החרוטי (steeple hat) דמוי הצריח שחבשו הפוריטנים או כובע הצילינדר של המאה ה-19.

מגוון כובעי שלוש הפינות היה רחב, מכובעים פשוטים וזולים עד כובעים מהודרים ומצועצעים, אשר עוטרו לעיתים בנוצות או בסרט זהב או כסף שנתפר לשוליהם. לכובעים בגרסאותיהם הצבאיות והימיות הוסיפו מלפנים ציצה (cockade) או סמל לאומי כלשהו.

תולדותיו
--------

כובע שלוש הפינות התפתח מהכובע העגול ורחב התיתורה של החיילים הספרדיים שהוצבו בפלנדריה במאה ה-17. על ידי קשירת השוליים קיבל הכובע את צורתו המשולשת. הוא נפוץ עד מהרה במתכונתו זו בקרב החיילים, וכשפרצה ב-1667 מלחמה בין צרפת לספרד בארצות השפלה הספרדיות, חיקו החיילים הצרפתיים את יריביהם. עם שובם לצרפת פשט כובע שלוש הפינות לא רק בקרב אזרחי הממלכה, אלא גם בחצרו של המלך של לואי ה-14, ועד מהרה הוא נעשה פריט לבוש אופנתי אזרחי וצבאי בכל רחבי אירופה. כובע שלוש הפינות אפיין את סגנון הלבוש האירופי משך כל המאה ה-18. בארצות הברית חבשו אותו חמשת הנשיאים הראשונים, מג'ורג' וושינגטון עד ג'יימס מונרו. האחרון אף זכה בשל כך לכינוי "The Last Cocked Hat".

השימוש בכובע שלוש הפינות פסק בשלהי המאה ה-18. את מקומו תפס הכובע כפול-הפינות (bicorne), שנפוץ מאוד בקרב קציני צבא באירופה מ-1790 לערך עד מלחמת העולם הראשונה ונעלם לגמרי מן האופנה רק במלחמת העולם השנייה. אשר לחיילים הסדירים, את כובע שלוש הפינות החליף מ-1800 ואילך הכובע הנקרא שאקו (shako). השינויים לא פסחו גם על הכובע כפריט לבוש אופנתי לגברים שאינם אנשי צבא, והוא הוחלף על ידי כובע הצילינדר.

גלריה
-----

* שחקן בדמותו של פטר הגדול חובש כובע שלוש פינות, סנקט פטרבורג, רוסיהשחקן בדמותו של פטר הגדול חובש כובע שלוש פינות, סנקט פטרבורג, רוסיה
* חייל רוסי, 1700 לערךחייל רוסי, 1700 לערך
* קרל אלכסנדר, דוכס וירטמברג, 1733-1737 לערךקרל אלכסנדר, דוכס וירטמברג, 1733-1737 לערך
* תומאס גייג', וייקונט גייג' הראשון ב-1743תומאס גייג', וייקונט גייג' הראשון ב-1743
* פרידריך הגדול חובש כובע שלוש פינות, 1750 לערךפרידריך הגדול חובש כובע שלוש פינות, 1750 לערך
* קתרינה הגדולה, 1760 לערךקתרינה הגדולה, 1760 לערך
* כניעת לורד קורנוואליס בקרב יורקטאון, 1781. ציור מאת ג'ון טראמבולכניעת לורד קורנוואליס בקרב יורקטאון, 1781. ציור מאת ג'ון טראמבול
* קרלוס השלישי, מלך ספרד, 1786-1788 לערךקרלוס השלישי, מלך ספרד, 1786-1788 לערך
* גמלאי צ'לסי חובשים כובעי שלוש פינותגמלאי צ'לסי חובשים כובעי שלוש פינות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כובע שלוש פינות** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Gentlemen of Fortune.
2. ↑  Castells, Albert. "Los tercios viejos y la presencia española en Flandes". Espasa, Madrid, 1997.
3. ↑  James Monroe in: listory.com.
4. ↑  Cocked Hat in: infoplease.
מיקום של לוס אלטוס
  דגל לוס אלטוס
**לוס אלטוס** (ספרדית: **Los Altos**; מילולית, הרמות) הוא חבל ארץ במרכז אמריקה שהתווסף כמדינה השישית לפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה ב-1830. בירת המדינה הייתה קצאלטננגו והיא השתרעה על חלק ממערב גואטמלה של ימינו וחלקים ממדינת צ'יאפס במקסיקו.

היסטוריה
--------

המדינה נולדה בשל מחלוקות פוליטיות ומתחים בין השלטונות בעיר הבירה גואטמלה סיטי לבין התושבים בקצאלטננגו ובחלקים אחרים של מערב אמריקה המרכזית. ויכוחים על ניתוק מגואטמלה החלו זמן קצר לאחר עצמאות מדינות מרכז אמריקה מספרד ב-1821. מדינה נפרדת זו אושרה על ידי האספה החוקתית מנובמבר 1824, אך הייתה התנגדות ניכרת למהלך כזה בגואטמלה סיטי.

עצמאותה של לוס אלטוס מגואטמלה הוכרזה רשמית ב-2 בפברואר 1838. הממשלה הפדרלית הכירה בלוס אלטוס כמדינה השישית באיחוד ונציגים של לוס אלטוס השתתפו במושב הקונגרס ב-5 ביוני אותה שנה. הדגל של לוס אלטוס התבסס על דגל האיחוד המרכז אמריקני כאשר הסמל במרכז הדגל היה ציור של ציפור קצאל (ציפור מקומית המסמלת חירות) על רקע הר געש. זה היה הדגל הראשון במרכז אמריקה שכלל את הקצאל כסמל. מ-1871 הוא נוסף גם לדגל גואטמלה.

כשהתפרקה הפדרציה במלחמת אזרחים, הכריזה לוס אלטוס על הקמת רפובליקה עצמאית. קצאלטננגו ורוב לוס אלטוס הוחזרו לגואטמלה בכוח על ידי צבאו של רפאל קררה ב-1840. ב-2 באפריל 1840 הוצאו רוב פקידי הממשלה המקומית להורג באמצעות כתת-יורים לפי פקודותיו של קררה. תוך ניצול המצב המדיני הבלתי ברור סיפחה מקסיקו חלקים מלוס אלטוס וכיום הם אזור מזרח מדינת צ'יאפס.

בשנים 1844, 1848 ו-1849 היו ניסיונות כושלים למרוד ברודנות של קררה שבמהלכם הוכרזה למשך זמן קצר שוב עצמאות לוס אלטוס.

לחבל ארץ זה יש עד היום מאפיינים ייחודיים ו"לוס אלטוס" הוא עדיין הכינוי לאזור בגואטמלה שסביב קצאלטננגו. באופן דומה, החלק המקסיקני של המדינה לשעבר ידוע כ"לוס אלטוס דה צ'יאפס".

| מדינות עצמאיות "בלתי מוכרות" |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אבחזיהאבחזיה אבחזיה • דרום אוסטיהדרום אוסטיה דרום אוסטיה • טאיוואןטאיוואן טאיוואן • טרנסניסטריהטרנסניסטריה טרנסניסטריה • נגורנו קרבאךנגורנו קרבאך נגורנו קרבאך • סהרה המערביתסהרה המערבית סהרה המערבית • סומלילנדסומלילנד סומלילנד • הרשות הפלסטיניתהרשות הפלסטינית פלסטין • קוסובוקוסובו קוסובו • צפון קפריסיןצפון קפריסין צפון קפריסין |

 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוס אלטוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007484749005171
* LCCN: nr2003011006
* VIAF: 135333980
* WorldCat: lccn-nr2003011006

 |
"**איש המים של גילי**" הוא ספר ילדים ונוער מאת הסופר אמיר גלבע. הספר מיועד לילדים, לנוער ולפעוטות. הסיפור פורסם לראשונה בשנת 1963 ולווה באיורהּ של שושנה היימן. הספר יצא לאור במהדורה מחודשת בשנת 1975, ושוב בשנת 2017 כשהוא מלווה באיוריהּ של ליאורה גרוסמן בהוצאה לאור כנרת זמורה דביר.

תקציר הסיפור
------------

הסיפור מתאר את הקשר בין האב לבתו. מסע שיוצא ממציאות ממשית למרומי הדמיון הרחוק - הכול תוך כדי משלב גבוה שגלבוע הצליח להעביר בכתיבה שירית חופשית מאוד. גילי הקטנה היא הדוברת הראשית, והאב מקשיב לדבריה ללא התערבות. בזמן שגילי מסתכלת בלוח השנה שמלא בתמונות של נופים מושלגים בחוץ לארץ, יותר מכול מעניין אותה איש השלג באחת מן התמונות. אך הבעיה, שבמקום בו היא גרה אין אומנם שלג, אבל יש מים בשפע. לכן, הפתרון שלה הוא לבנות איש מים. התמונות מציתות את דמיונה, והיא מפליגה לעולם הדמיון המלא ברעיונות, בחידות ובפתרונותיהן. גילי מתכננת ומתארת בקול את חייו של איש המים שלה, ואביה מאזין לה מהצד. לאחר שגילי מאבדת עניין במשחק הדמיוני שלה, חשוב לה מאוד להבהיר לאביה, שהיא בוגרת דייה כדי להבדיל בין דמיון למציאות.

משמעות הסיפור
-------------

הספר לא היה נכתב לולא שטף דיבורה של גילי וההקשבה המסורה של אביה. לכן המשמעות בסיפור היא שעל המסגרות החינוכיות ועל ההורים לתת לילדים יותר חופש ביטוי, לעודד אותם לפתח רעיונות שהם לא בהכרח הגיוניים ונכונים, לתמוך בילדים ולשתף פעולה מבלי לקבע אותם.

הרקע מאחורי הסיפור
------------------

הספר "איש המים של גילי" נכתב בהשראת מקרה שהתרחש עם בתו הקטנה בת הארבע של אמיר גלבוע. לדבריה של בתו תגיל (ששמה בסיפור הוא גילי), בפרוזדור ביתם היה לוח שנה ועליו תמונה של ילדות משחקות בשלג עם איש שלג. תגיל אף פעם לא ראתה שלג, לכן היא הלכה ושאלה את אביה אמיר מה זה שלג. גלבוע ניסה להסביר כמיטב יכולתו. לאחר מכן היא אמרה: ״בארץ אין שלג, אולי נעשה איש מים״. לטענתה, בזמן שהיא שרבטה להנאתה, אביה כתב הערות בצד. לאחר שנה, הציע ט' כרמי לאמיר לכתוב ספר ילדים. משפחתו טוענת שאמיר זכר מילה במילה את דבריהּ של תגיל. אמיר לא היה סופר מקצועי לספרות ילדים, וזה הספר הראשון והיחיד שלו בספרות ילדים. תגיל מוסיפה ומספרת על עצמה: ״במסגרת עבודתי אני גם מורה לעברית, ולפעמים אני קוראת את הספר לתלמידים. אני עדיין מופתעת מכך שהם מתפעלים ממנו, וכמובן שמדובר באטרקציה עבורם כשאני מספרת שזו בעצם אני״.

ביקורת על הספר
--------------

ישנן ביקורות רבות ברחבי המרשתת לגבי איכות הסיפור. לדברי הקוראים באתר נוריתה, אומנם הספר כתוב בשפה גבוהה, אך עדיין ילדים יכולים להתחבר אליו ולקסם שבו. הסופר אמיר גלבע יודע לעבור באופן יעיל וקליל מעניין אחד לאחר, לגרום לילדים להתמקד בעניין מסוים ולפתח אותו בצורה מדהימה. הספר מותאם להורים וגם לילדים במיוחד הודות לציורים המקסימים של ליאורה גרוסמן שמשתלבים בצורה מעולה עם הסיפור.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  נירה לוין, איש המים של גילי, באתר דףדף
2. 1 2  איש המים של גילי, באתר עברית
3. 1 2  יעל דר, "אני לא גברת, רק הילדה שלך", באתר הארץ, 13 ביוני 2010
4. ↑  בתו של אמיר גלבוע: "כשהדלת הייתה סגורה ידענו שאבא כותב", באתר גלגלצ
5. ↑  חן ארצי סרור, נעים להכיר: הילדים מאחורי ספרי הילדות שגדלנו עליהם, באתר ynet, 13 ביוני 2019
6. ↑  ביקורות על הספר, באתר אתר נוריתה
פירוש נוסף ערך זה עוסק במתכת. אם התכוונתם לבגד וחומר גלם לביגוד, ראו פליס.

**פְּלִיז** היא סגסוגת המורכבת מהיסודות נחושת ואבץ. צבעה משתנה מאדום - בריכוזי אבץ נמוכים, ועד לצהוב - בריכוזי אבץ גבוהים. מעבר ל-35% של אבץ יש שתי פאזות שונות בסגסוגת, הנקראות פאזה אלפא (בדומה לנחושת טהורה) ופאזה בטא.

הפליז מוזכרת שלוש פעמים בתנ"ך: פעמיים בשם "נחושת קלל" - (דניאל, י', ו', ויחזקאל, א', ז'), ופעם אחת בשם "נחושת מוצהב" - (עזרא, ח', כ"ז). בגמרא כתוב ששערי ניקנור היו עשויים מ"נחושת צהובה" (תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ל"ח, עמוד א'), כלומר פליז. חנוכייה העשויה מפליז נחשבת מהודרת יותר מחנוכייה העשויה מנחושת טהורה, בגלל הדמיון לזהב (על פי האנציקלופדיה התלמודית, אף על פי שפליז זול מנחושת).

הפליז היא סגסוגת קשה וחזקה הרבה יותר מנחושת, אך המוליכות החשמלית שלה נמוכה יותר. 

פליז משמשת לייצור חלקים בייצור המוני שאינם נדרשים לעמידה בעומס, כמו חפצי נוי, תרמילי כדורים, מצפנים וכן לכלי נשיפה ממתכת. בנוסף, משמש לייצור מצילות זולות. ניתן לצפות חלקי פליז בציפוי ניקל לצורכי נוי (למשל באביזרי אמבט וידיות). שימוש נוסף של הפליז הוא ברכיבים הקשורים בהולכת מים ביתית בעיקר במכלולים של ברזים וכן במחברים שונים, וזה בגלל שהרכב החומר (נחושת ואבץ) גורם לרמת קורוזיה נמוכה מאוד, ובכך מאפשר אורך חיים ארוך של האביזרים.

בעבר השתמשו בפליז ליציקה של תותחים, ידיות לדלתות וחפצי נוי כגון אהילים או פמוטות.

גיזרון
------

המילה מופיעה פעם אחת בספרות חז"ל, אך גם זה תלוי במחלוקת הגרסאות של כתבי היד של הגמרא. לפי כחצי מכתבי היד של הש"ס כתוב בגמרא: "דשמואל זבן מכותי לקנא דדהבא במר **דפרזלא** בארבעה זוזי ואבלע ליה חד זוזא." (תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף קי"ג, עמוד ב'). אך לפי כתב יד מינכן 95 וכתב יד פירנצה הנוסח הוא **דפליזא** במקום **דפרזלא**. לא התברר מהי מלה זו, המופיעה רק פעם אחת בספרות חז"ל. רבנו חננאל פרש "נחושת מצופה זהב" ובספר הערוך מושוה לערבית فِلِزّ (פִלִזּ) שבדרך כלל פרושה מתכת ובדיאלקט נתך של נחושת - ומכאן הושאלה לפליז.[דרוש מקור]

ראו גם
------

* מכוניות עידן פליז

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **פליז** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פליז** |

* פליז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  כך לפי הסינופסיס המופיע באתר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007282524705171
* BnF: cb119830963 (data)
* GND: 4169517-3
* LCCN: sh85016431

 |
**דייוויד ניי אדי** (באנגלית: **David Nii Addy**; נולד ב-21 בפברואר 1990) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת המגן שמאלי.

קריירה
------

דייוויד אדי נולד באקרה שבגאנה ומגיל צעיר שיחק במועדונים מקומיים בגאנה, כשאת קריירת הבוגרים שלו התחיל בקבוצות מן הליגה המקומית בגאנה. בקיץ 2008, ביצע אדי את המעבר הראשון שלו לאירופה כשהצטרף לליגה הדנית וחתם בקבוצת ראנס. ב-19 באוקטובר 2008, ערך אדי את הופעת הבכורה שלו במדי ראנס כשרשם שבע דקות כמחליף. בהמשך העונה, נמנה אדי עם סגל ראנס לליגה האירופית וב-2 ביולי 2009, ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת מוקדמות הליגה האירופית במשחק נגד לינפילד הצפון אירית.

ב-1 בפברואר 2010, חתם אדי לשלוש שנים וחצי בפורטו ששילמה עבורו 800 אלף אירו. ב-14 באפריל 2010, רשם אדי את הופעת הבכורה שלו במדי פורטו בניצחון 4-0 על ריו אבה. ביולי 2010 הושאל אדי לעונה אחת לאקדמיקה דה קוימברה. לאחר שסיים את עונת ההשאלה באקדמיקה, במהלכה ערך 20 הופעות ליגה בהן כבש שני שערים הושאל אדי בשנית אך הפעם לפאנטוליקוס מהליגה היוונית. בסיום עונת ההשאלה בפאנטוליקוס, ועם תום חוזהו בפורטו סיים אדי את דרכו בקבוצה וב-30 בספטמבר 2012, חתם לשנתיים בוויטוריה דה גימארייש. במהלך תקופתו בוויטוריה דה גימארייש, סייע אדי לקבוצה לזכות בגביע הפורטוגזי לשנת 2012/13 ואף רשם ארבע הופעות יחד עם הקבוצה בשלב הבתים של הליגה האירופית. 

ב-אוגוסט 2014, חתם אדי לשנתיים בואסלנד-בוורן מליגת העל הבלגית. במהלך עונה אחת ערך אדי 30 הופעות במדי בוורן ולאחר מכן הגיע לסיכום עם הקבוצה על שחרורו. ב-23 בינואר 2016, נחת אדי בישראל והגיע להתרשמות בבני סכנין. לאחר תקופה קצרה, החליט אדי שלא להמתין להחלטת סכנין לגביו ועזב את אימוני הקבוצה.

קריירה בינלאומית
----------------

אדי נמנה עם סגל נבחרת גאנה ולזכותו 21 הופעות במדי החתולים-השחורים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דייוויד אדי** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
"**דייגים**" (1952) הוא רישום מאת הציירת הישראלית אביבה אורי.

תיאור
-----

בנובמבר שנת 1952 הציגה אורי 2 רישומים בתערוכה הכללית של אגודת הציירים והפסלים בישראל, שציינה גם 20 שנה להקמת מוזיאון תל אביב. "דייגים" ו"ראש עם ציפורים". ה"דייגים" זיכה את אורי בפרס דיזנגוף. בעקבות הזכייה רכשה עיריית תל אביב-יפו את העבודה עבור המוזיאון. עבודה זו היא הרישום היחיד שזכה בפרס זה.

"דייגים" נוצר על גבי גיליון נייר בגובה 39 ס"מ, וברוחב 53.5 ס"מ. בעבודה תיאורה אורי חמש דמויות של דייגים על חוף הים. אורי תיארה את הדמויות בעזרת קווים מעוגלים, המעניקים לדמויות אופי מונומנטלי ולרישום תחושה של דינמיות. בנוסף, יצרה גיוון של הרישום באמצעות גיר. נושא התיאור היה פופולרי באותן שנים והופיע בעבודות של אמנים רבים. אולם, אורי בחרה לנתק את התיאור ממקום וזמן ספציפיים וכן להשמיט את תווי ההיכר של הדמויות.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: **תערוכה ארצית של הציור והפיסול בישראל**, אגודת הציירים והפסלים בישראל, תל אביב, 1952
2. ↑  ראו: "פרס דיזנגוף" לציירים ופסל, על המשמר, 21 בדצמבר 1952
3. ↑  באותה תערוכה הוצג ציורו של נפתלי בזם - "לעזרת הימאים" ו"גז" של שלום סבא, ששיקפו את העניין הרווח בהיבטים חברתיים ובתיאור פועלים וחקלאים. ראו: תערוכת היובל במוזיאון תל-אביב, דבר, 5 בדצמבר 1952
**אייגיסתוס** (ביוונית עתיקה: **Αἴγισθος**) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית, בנם של תיאסטס ושל בתו, פלופיה, המאהב של קליטמנסטרה, אשת אגממנון ואבי אלטה.

בין האחים התאומים אטראוס ותיאסטס היה סכסוך שלווה בפגיעות קשות. אטראוס הרג את בניו של תיאסטס והגיש לו את בשרם למאכל. תיאסטס חיפש דרך לנקום ואורקל אמר לו שאם בתו פלופיה תלד לו בן, הבן הזה יהרוג את אטראוס. תיאסטס עיבר את פלופיה. לאחר הלידה, פלופיה הנכלמת מכך שהרתה לאביה, זנחה את התינוק, אך רועה צאן שמצא אותו מסר אותו לאטראוס מבלי שהם ידעו את זהות התינוק. אטראוס גידל את התינוק, אייגיסתוס, והתייחס אליו כאל בנו. כשאייגיסתוס בגר, הגיע תיאסטס, סיפר לאייגיסתוס שהוא אביו וסבו והסית אותו נגד אטראוס. אייגיסתוס הרג את אטראוס ויחד עם אביו/סבו תיאסטס מלך במיקנה והגלה את בניו של אטראוס, אגממנון ומנלאוס, אל ספרטה.

מלך ספרטה, טינדאראוס, השיא לגולים את בנותיו, קליטמנסטרה והלנה. כשמת טנידאראוס, ירש אותו מנלאוס וכמלך ספרטה עזר לאחיו להפיל את אייגיסתוס ותיאסטס ולזכות במלוכה במיקנה. לאחר שאגממנון יצא למלחמת טרויה בגדה בו אשתו, קליטמנסטרה, עם אייגיסתוס. מהמלחמה חזר אגממנון המנצח כשהוא מביא איתו פילגש חדשה, קסנדרה. קליטמנסטרה ואייגיסתוס רצחו את אגממנון ואת קסנדרה ואת ילדיהם, התאומים פלופס וטלדאמוס. ילדי אגממנון, אלקטרה ואורסטס שאפו לנקום את מות אביהם. אורסטס, יחד עם חברו פילאדס ובסיוע אחותו, אלקטרה, רצח את אמו, קליטמנסטרה, ואת אייגיסתוס.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אייגיסתוס** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16549759f (data)
* SUDOC: 238339297
* VIAF: 316449884
* WorldCat (עם VIAF): 316449884

 |
Alexandre Bida: משה, רועה צאן
**משה הרועה והגדי** הוא מדרש על המילים הפותחות את פרק ג' בספר שמות: "וּמֹשֶׁה הָיָה רֹעֶה". המדרש מסביר את הסיבה שבגינה נבחר משה להנהיג את עם ישראל וקושר זאת להתנהגותו כרועה צאן ולמידת החמלה שגילה כלפי עדרו.

סיפור האגדה
-----------

המדרש מתאר סיפור המתרחש בתקופה שבה היה משה רועה צאן במדין, לפני שאלוהים התגלה אליו בפעם הראשונה. על פי הסיפור, בעוד משה שומר על עדר הצאן של יתרו, בורח גדי אחד מן העדר ומגיע לחָסוּת, שם הוא מוצא ברכת מים. משה, ששם לב כי הגדי ברח, רץ אחריו ומוצא אותו שותה מים מן הברכה. הוא אינו כועס על הגדי אלא מגלה כלפיו רחמים. משה רואה כי הגדי עייף מהריצה, ועל כן מחליט לשאת אותו על כתפיו חזרה למקום המרעה של העדר. בעקבות האירוע, מחליט הקדוש ברוך הוא כי משה מתאים להנהיג את עם ישראל.

לשון המדרש
----------

> 
> אָמְרוּ רַבּוֹתֵינוּ: כְּשֶׁהָיָה משֶׁה רַבֵּינוּ עָלָיו הַשָּׁלוֹם רוֹעֶה צֹאנוֹ שֶׁל יִתְרוֹ בַּמִּדְבָּר, בָּרַח מִמֶּנּוּ גְּדִי וְרָץ אַחֲרָיו עַד שֶׁהִגִּיעַ לַחָסוּת. כֵּיוָן שֶׁהִגִּיעַ לַחָסוּת, נִזְדַּמְּנָה לוֹ בְּרֵכָה שֶׁל מַיִם וְעָמַד הַגְּדִי לִשְׁתּוֹת. כֵּיוָן שֶׁהִגִּיעַ משֶׁה אֶצְלוֹ, אָמַר: אֲנִי לֹא הָיִיתִי יוֹדֵעַ שֶׁרָץ הָיִיתָ מִפְּנֵי צָמָא, עָיֵף אַתָּה! הִרְכִּיבוֹ עַל כְּתֵפוֹ וְהָיָה מְהַלֵּךְ. אָמַר הַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא: יֵשׁ לְךָ רַחֲמִים לִנְהֹג צֹאנוֹ שֶׁל בָּשָׂר וָדָם, כָּךְ, חַיֶּיךָ - אַתָּה תִרְעֶה צֹאנִי יִשְׂרָאֵל. הָוֵי: "וּמשֶׁה הָיָה רוֹעֶה".
> 
> 
> 
> — שמות רבה, פרשה ב', פסקה ב'
>

פירושים
-------

המדרש בוחר לתת למילים המקראיות "ומשה היה רועה" משמעות נוספת מעבר לתיאור העובדתי של מעשיו, כביטוי המאפיין את אישיותו של משה. מנהיגים נוספים בישראל קיבלו את הכשרתם בהנהגה בהיותם רועי צאן: אברהם, דוד, הנביא עמוס, רבי עקיבא ואחרים. מקורות רבים מדגישים את הדמיון בין טיפול והובלה של עדרי צאן לבין הנהגה של בני אדם. המדרש על משה והגדי מדגיש את האכפתיות והדאגה לצרכים של כל אחד ואחת בקבוצה, בפרט החלשים ביותר, כתכונות שהופכות אדם למנהיג. ואולם הדגש אינו רק על יכולתו של משה לחוש אמפתיה לסבלו של האחר, אלא גם לנקוט פעולה ממשית.

תכונת החמלה כמרכיב חשוב באישיותו של משה מובעת במקומות נוספים בספר שמות, כגון בהתנהגותו עם בנות יתרו: "וַיָּבֹאוּ הָרֹעִים וַיְגָרְשׁוּם, וַיָּקָם מֹשֶׁה וַיּוֹשִׁעָן וַיַּשְׁקְ אֶת-צֹאנָם ".

עיבודים ספרותיים
----------------

* המדרש "משה הרועה והגדי" מובא בשינויים קלים בספר האגדה של ביאליק ורבניצקי.
* עיבוד למדרש מאת אפרים סידון עם איורים של דני קרמן יצא ביזמת "ספריית פיג'מה" בהוצאת כתר.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר שמות, פרק ג', פסוק א'
2. ↑  בדפוס וילנה נכתב **חסית** ובדפוסים אחרים **חסוח**. זוהי מילה יחידאית שפירושה סתום. מילון בן יהודה פירש (על סמך מילה דומה בערבית) כי הכוונה היא ל"מקום אדמת חול שניתן למצוא בו מים". מילון אבן-שושן משער, כי הכוונה לגיא או ערוץ. מפרשים אחרים העריכו, כי הכוונה היא למקום מחסה, גדר קטנה או מין של ירק שגדל על המים.
3. ↑  ספר שמואל א', פרק ט"ז, פסוקים י"א–י"ט
4. ↑  ספר עמוס, פרק א', פסוק א' וכן פרק ז', פסוק ט"ו
5. ↑  ד"ר רות וולף, בחינת מנהיגותו של משה כדגם למנהיגות רצויה, באתר אוניברסיטת בר-אילן
6. ↑  ספר שמות, פרק ב', פסוק ט"ז
7. ↑  על הספר באתר ספריית פיג'מה
**פוסטהמונושטור** (בהונגרית: **Pusztamonostor**) הוא כפר במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק בנפת יאסברן.

מיקום
-----

הכפר ממוקם במישור הגדול, בפינה הצפון-מערבית של המחוז ושל האזור המכונה יאסשאג (Jászság), הגובל במחוז פשט. כ-70 ק"מ מבודפשט, כ-60 ק"מ מסולנוק. יישובים שכנים: Jászfényszaru (כ-8 ק"מ), יאסברן (כ-10 ק"מ), Jászágó (כ-8 ק"מ), Szentlőrinckáta (כ-3 ק"מ).

### נגישות

ניתן להגיע אל הכפר בכביש הראשי 32 או בכביש הצדדי מהכביש הראשי 31 מכיוון Szentmártonkáta דרך Szentlőrinckáta. תחבורה ציבורית מסופקת על ידי האוטובוסים של Volánbusz Zrt. ניתן להגיע לכפר גם ברכבת בקו MÁV 82 בין הטוון - סולנוק.

היסטוריה
--------

מועד הקמת הכפר אבד בחשכת הזמן. תוואי תעלת צ'רס המחברת את הדנובה עם נהר הטיסה, שנבנתה על ידי הסרמטים בין השנים 324–337, עוברת מצפון ליישוב.

האזכור הכתוב הראשון שלו מתוארך לשנת 1315 ו-1331, בצורה של Poopmonustora*.* באותה תקופה היא הייתה שייכת למחוז ואץ. היישוב נקרא על שם מנזר בנדיקטיני ישן ששרידיו נראו עדיין במחצית הראשונה של המאה ה-19. אין נתונים מהימנים על השמדתו.

במאה ה-15 היישוב היה רכוש משפחת מונושטורי, ואז בתחילת המאה ה-17 היה שומם. למרות מיקומו הוא לא השתייך ליאסשאג ההיסטורי. הכפר הפך לכפר גדול ב-1872. כאשר נוסד מחוז יאס-נאג'קון-סולנוק, בשנת 1876, הוא התווסף לנפה העליונה של היאסשאג.

מקומות בעלי חשיבות
------------------

* כנסייה רומית קתולית: נבנתה בשנת 1793.
* פסל יאן מנפומוק.
* פסל אישטוואן הראשון, מלך הונגריה
* פסל מרים, אם ישו
* אנדרטה הרואית.
* אחוזת בלאז'וביץ': נבנתה על ידי האביר המלטזיאוסקר בלאז'וביץ' בסוף המאה ה-19. כיום בית תרבות.
* בית כפרי
* צלבי אבן (צלב גובה, צלב קוקאי, צלב אוסקר, צלב רוקח, צלב פטש, הצלב הגדול של הכנסייה)

ילידי המקום
-----------

* **אדן פרקס** נולד כאן ( 27 בינואר 1851 - קולוז'וואר, 11 בספטמבר 1912) היה מלחין, מורה למוזיקה יהודי-הונגרי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פוסטהמונושטור** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פוסטהמונושטור
* אתר Pusztamonostor
* מפה של Pusztamonostor