recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**נציבות קבילות הציבור לחוק ביטוח בריאות ממלכתי** היא יחידה הפועלת במסגרת משרד הבריאות, ותפקידה לברר תלונות של הציבור על קופות חולים ונותני שירותים מטעמן, בהתאם לחוק ביטוח בריאות ממלכתי. הנציבות הוקמה בשנת 1995, בהתאם לפרק ט' בחוק ביטוח בריאות ממלכתי.

בראש הנציבות עומד נציב קבילות הציבור לחוק ביטוח בריאות ממלכתי. ראשונה מילאה תפקיד זה ד"ר קרני רובין, פסיכיאטרית בהכשרתה. בשנת 2007 החליפה אותה אתי סממה, שעמדה קודם לכן בראש תחום מעקב ומידע באגף למיון טכנולוגיות רפואיות במשרד הבריאות. החל משנת 2015, עמדה בראש הנציבות הנציבה ד"ר אסתר בן חיים, עורכת דין בהכשרתה. בשנת 2018 היא עברה לנהל את נציבות תלונות הציבור במשרד מבקר המדינה, ומשנת 2019 עומדת בראש הנציבות עו"ד נילי חיון דיקמן.

כל מבוטח שסבור שזכויותיו לפי החוק הופרו, זכאי לפנות בתלונה אל נציבות הקבילות, וזו, לאחר שהיא מקבלת את עמדת הקופה, פוסקת האם הקבילה מוצדקת אם לאו. חשיבותה של הנציבות גברה בעקבות תיקון לחוק ב-2007, בו נקבע שבמקרה שבו מסרבת קופת חולים לפעול על פי הוראת הנציבה ולממן טיפול, רשאי המבוטח לשלם בעצמו את הטיפול ולקבל החזר ישירות ממשרד הבריאות.

במסגרת תפקידה מתחה נציבת הקבילות אתי סממה בהזדמנויות אחדות ביקורת על קופות-החולים לגבי הדרך שבה הן מיישמות את הוראות החוק. כך למשל, באוקטובר 2007 תקפה את נוהלי שירותי בריאות כללית בנושא הסעת חולי דיאליזה לטיפולים רפואיים. ביוני 2008 קבעה סממה כי קופת חולים מאוחדת מונעת בניגוד לחוק תרופות שנועדו למנוע זיהומים הנגרמים מכימותרפיה, מעשרות ממבוטחיה שחולים בסרטן, אף שהן כלולות בסל הבריאות, ותוך סיכון חיי מבוטחים. סממה הוסיפה כי גם במקרים שבהם הקופה מאשרת את התרופה, היא עושה זאת לאחר הכבדה ממשית על מבוטחיה.

החל משנת 2016 החלה הנציבות החלה לקיים כנסי הסברה שנתיים, הסוקרים את אופי והיקף הטיפול בקבילות שטופלו על ידי הנציבות במהלך השנה שחלפה, וזאת בהתאם לדו"ח השנתי המתפרסם על פעילות הנציבות. הכנס האחרון התקיים ב-29 בנובמבר 2016 במתחם "נא לגעת" בנמל יפו.

קישורים חיצוניים
----------------

* נציבות קבילות הציבור לחוק ביטוח בריאות ממלכתי, באתר משרד הבריאות

הערות שוליים
------------

1. ↑  פניות ציבור של חולי דיאליזה בנושא הסעות לטיפולים, באתר "נגישות ישראל", 30 באוקטובר 2007
2. ↑  רן רזניק, משרד הבריאות: קופ"ח מאוחדת מונעת תרופות מחולי סרטן ומסכנת חייהם, באתר הארץ, 24 ביוני 2008
**דוכסות לורן התחתית**, הייתה דוכסות באימפריה הרומית הקדושה, שהוקמה בשנת 959 בעקבות חלוקת לותרינגיה לשתי דוכסויות, וכללה את כל הולנד ולוקסמבורג של ימינו, רוב בלגיה, וחלקים מגרמניה וצרפת. הדוכסות התקיימה במשך זמן קצר יחסית, ולאחר מכן התפצלה למספר רב של נחלות קטנות.

היסטוריה
--------

### רקע

בשנת 843 חולקה האימפריה הקרולינגית בין בניו של לואי החסיד, ובנו לותאר הראשון קיבל את פרנקיה התיכונה - החלק האמצעי של הממלכה. לאחר מותו של לותאר חולקה נחלתו בין בניו, ובנו לותאר השני קיבל את לותרינגיה, שהשתרעה מבורגונדי עד הים הצפוני. לאחר מותו של לותאר השני בשנת 869 חולקה נחלתו במסגרת חוזה מרסן, ולבסוף עברה נחלתו בשנת 880 לפרנקיה המזרחית. לאחר מותו של לודוויג הצעיר בשנת 911 נכבש האזור על ידי פרנקיה המערבית, אולם בשנת 925 כבש היינריך הראשון, מלך גרמניה את האזור בחזרה. בשנת 942 ויתר לואי הרביעי, מלך צרפת, שהיה שקוע בסכסוך עם איג הגדול, על כל תביעותיו על אזור לותרינגיה.

### דוכסות לורן התחתית

בשנת 953 מינה אוטו הראשון, מלך גרמניה את אחיו ברונו הגדול לדוכס לותרינגיה, ובשנת 959 חילק ברונו את הדוכסות ללורן התחתית וללורן העילית, שהופרדו על ידי נהר הריין, ולאחר מותו בשנת 965 הפכה החלוקה לקבועה. חתנו של ברונו - פרידריך הראשון מבאר ירש את לורן העילית, ואילו לורן התחתית עברה לגוטפריד הראשון, דוכס לורן התחתית. בשנת 972 מת בנו של גוטפריד - רישארי, דוכס לורן התחתית, והנחלה עברה לשלטונו הישיר של אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 977 מינה אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את אחיו הגולה של לותר, מלך צרפת - שארל(אנ') לדוכס לורן התחתית, ובשנת 1033 התאחדה הדוכסות שוב עם דוכסות לורן העילית עד לשנת 1044.

במהלך השנים הבאות התפצלה לורן התחתית לכמה נחלות קטנות, שכללו את רוזנות לוקסמבורג, ארכיבישופות טריר, דוכסות באר ובישופויות מץ, טול וורדן, ועוד. במהלך הסכסוך שבין היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לבנו היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה תמך אנרי, דוכס לורן התחתית בהיינריך החמישי, ולפיכך הודח לאחר מכן משלטונו על ידי היינריך הרביעי, ובמקומו מונה גודפרוא הראשון, רוזן לוון.

לאחר מותו של גודפרוא השלישי, רוזן לוון בשנת 1190 ביטל היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את התואר "דוכס לורן התחתית", אולם בנו של גודפרוא - אנרי הראשון, דוכס בראבנט נטל לעצמו את התואר "דוכס לותייר", שבו החזיקו דוכסי בראבנט עד לשנת 1795.

יורשות הדוכסות
--------------

המדינות החשובות שקמו כתוצאה מפיצול הדוכסות היו:

* ארכיבישופות קלן
* נסיכות-בישופות לייז'
* בישופות אוטרכט
* בישופות קמברה
* דוכסות לימבורג
* רוזנות חלרה
* מרקיזות אנם, שנקראה בהמשך פלנדריה או רוזנות אלסט
* רוזנות ייליך
* רוזנות נאמור
* רוזנות קלווה
* רוזנות אנו, כולל מרקיזות ואלנסיין ורוזנות ברגן
* רוזנות הולנד
* רוזנות ברג
* רוזנות לון
* רוזנות הורן

בנוסף, המדינות הבאות החזיקו בתואר "דוכס לותייר":

* מרקיזות אנטוורפן
* רוזנות לוון ובריסל
* דוכסות בראבנט

ראו גם
------

* לותרינגיה
* דוכסות לורן

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ge1039739

 |
הלווית אליזבת בווס ליון, המלכה האם. כתר המלכה אליזבת ניצב על ארון הקבורה.
**כתר המלכה אליזבת** הוא כתר פלטינה שיוצר עבור אליזבת בווס ליון, המלכה הרעיה של המלך ג'ורג' השישי ולאחר מותו המלכה האם.

היסטוריה
--------

הכתר יוצר עבור טקס הכתרתה של המלכה אליזבת כמלכה רעיה, לצד הכתרתו של בעלה, המלך ג'ורג' השישי במנזר וסטמינסטר בשנת 1937. כתר זה היה הכתר הראשון של מלכי אנגליה ובריטניה שנוצר מפלטינה במקום זהב.

הכתר יוצר על ידי חברת הצורפים ג'ררד ושות' ומבוסס על העיצוב של כתר המלכה מרי (כתר הרעיה שנוצר עבור מרי מטק, רעייתו של המלך ג'ורג' החמישי. הכתר כולל ארבעה חצאי קשתות (בניגוד לשמונה חצאי הקשתות של כתר המלכה מרי, ולעשרה חצאי הקשתות של כתר מרי ממודנה). חצאי הקשתות מחוברים לבסיס הכתר בצלבי פאטה, וניתן לחבוש את בסיס הכתר ללא הקשתות.

בכתר משובצות אבנים יקרות ובהם יהלום הקוהינור (שמשקלו 105 קרט - 21 גרם), המשובץ במרכז הצלב המרכזי של הכתר. כמו כן בכתר משובץ יהלום שמשקלו 17 קרט (3.4 גרם) שניתן במתנה למלכה ויקטוריה בשנת 1856 מאת הסולטאן שליט האימפריה העות'מאנית.

לאחר מותו של ג'ורג' השישי הפסיקה אליזבת (המלכה האם) לחבוש את הכתר עם הקשתות, וחבשה רק את בסיס הכתר בטקס ההכתרה של בתה המלכה אליזבת השנייה בשנת 1953.

לאחר מותה של אליזבת המלכה האם הוצב הכתר במלואו על ארונה בעת הלווייתה בשנת 2002.

הכתר מוצג בבית התכשיטים שבמצודת לונדון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כתר המלכה אליזבת** בוויקישיתוף

| תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת |
| --- |
| כתרים | כתר אדוארד הקדוש • כתר האימפריה הממלכתי • הכתר האימפריאלי של הודו • הכתר הממלכתי של ג'ורג' הרביעי • כתר סקוטלנד • כתר מרי ממודנה • הכתר הממלכתי של ג'ורג' הראשון • כתר פרידריק, נסיך ויילס • כתר ההכתרה של ג'ורג' הרביעי • כתר המלכה אדלייד • כתר היהלומים הקטן של המלכה ויקטוריה • כתר המלכה אלכסנדרה • כתר ג'ורג', נסיך ויילס • כתר המלכה מרי • כתר המלכה אליזבת • כתר צ'ארלס, נסיך ויילס |  |
| שרביטים | שרביט אדוארד הקדוש • שרביט היושר והרחמים • שרביט סקוטלנד |
| חרבות | חרב המתת • חרב הרחמים • חרב סקוטלנד |
| אחרים | אבן הגורל • סמל מסדר פטריק הקדוש • אודם הנסיך השחור • גלובוס הריבון |
**דיוויזיית השריון השנייה של צבא ארצות הברית** (באנגלית: **2nd Armored Division**) הייתה דיוויזיית שריון אמריקאית אשר לחמה במלחמת העולם השנייה בחזית המערבית.

היסטוריה
--------

הדיוויזיה הוקמה ב-15 ביולי 1940, וכמפקדה הראשון מונה ג'ורג' פטון. ביולי 1942 מונה ארנסט הרמון למפקד הדיוויזיה, ואימן אותה לקראת הקרבות הצפויים. בנובמבר אותה שנה נשלחו חלק מיחידות הדיוויזיה לאלג'יריה במסגרת מבצע לפיד, ובפברואר 1943 סייעה הדיוויזיה לייצב את הקו בתוניסיה לאחר הכישלון בקרב מעבר קסרין. הדיוויזיה השתתפה במבצע האסקי, ולאחר מכן נשלחה בחזרה לאנגליה. ב-9 ביוני 1944 נחתה הדיוויזיה בחופי נורמנדי, ולאחר המערכה בנורמנדי, ובכלל זה מבצע קוברה, היא השתתפה בשחרור בלגיה. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בלחימה בחזית המערבית, ואף מילאה תפקיד חשוב במהלך הקרב על הבליטה. בהמשך לחמה הדיוויזיה בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה עד סוף המלחמה, ולאחר זמן קצר כחיל כיבוש חזרה לטקסס.

הדיוויזיה הופעלה מחדש במערב גרמניה כחלק מהמלחמה הקרה בשנים 1951–1957, במהלכה השתתפה בתרגילים רבים של נאט"ו. כמה מיחידות הדיוויזיה שירתו במהלך מלחמת וייטנאם.

בשנת 1990, במהלך מלחמת המפרץ, השתתפה הדיוויזיה במהלך מבצע סופה במדבר, ובשנת 1995 פורקה הדיוויזיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיוויזיית השריון השנייה** בוויקישיתוף
* דיוויזיית השריון ה-2 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007528378605171
* LCCN: n82060251
* VIAF: 144640159
* WorldCat: lccn-n82060251

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בנהר בגרמניה, אחד מיובליה של הדנובה. אם התכוונתם לנהר במזרח צרפת החוצה את העיר גרנובל, ראו איזר (נהר בצרפת).

**איזָר** (בגרמנית: **Isar**) הוא נהר הזורם בחבל טירול באוסטריה ובמדינת בוואריה בגרמניה. מוצאו של הנהר ברכס קרוונדל בחלק האוסטרי של הרי האלפים, והוא נכנס לגרמניה באזור העיירה מיטנוואלד. בהמשך הוא זורם דרך הערים באד טלץ, מינכן ולנדסהוט בטרם הוא נשפך אל נהר הדנובה סמוך לעיירה דגנדורף.
אורכו של האיזר 295 קילומטרים, והוא הרביעי באורכו בבוואריה; הדנובה, האין, והמיין ארוכים ממנו. איזר נחשב ליובל השני בחשיבותו לנהר הדנובה.

גאוגרפיה
--------

הנהר מתנשא בגובה של 1,750 מטר בקארוונדלבייג', רק צפונית מזרחית לאינסברוק, אוסטריה, והוא עובר מערבה ואז חוצה צפונה אל גרמניה במעבר שרניץ. הנהר שם זורם דרך ערוץ עמוק ששימש את הרומאים הקדומים, שקראו לו פורטה קלאודיה. קו רכבת וכביש עוברים כעת את הערוץ. כשהוא פונה שוב מזרחה וצפונה, מגיח האיזר על המישור הבווארי וזורם צפונית-מזרחית דרך מינכן. הוא נכנס לדנובה במורד הזרם מרגנסבורג.

מקור שמו של הנהר במילה "מים עמוקים" בשפות אירופיות עתיקות, אשר בהמשך הפכו ל"מים קפואים" בשפות גרמאניות. ברחבי אירופה ניתן למצוא מספר נהרות עם שמות דומים, לדוגמה האיזר בצרפת, ייזרה בצ'כיה, אייסל בהולנד ועוד.

יובליו הגדולים ביותר של האיזר הם הנהרות אמפר ולויסאך, ולאורכו מספר איים קטנים, כשהמוכר בהם הוא "אי המוזיאון" במינכן, עליו ממוקם המוזיאון הגרמני.

הנהר שימש כנתיב סחר חשוב עוד בימי קדם, בין השאר לשינוע בולי עץ לענף הבניה. הרומאים היו הראשונים שבנו גשרי עץ מעל הנהר. החל מהמאה ה-17 שימש הנהר להעברת סחורות ונציאניות לווינה ובודפשט דרך הדנובה. כמו כן פעלו לאורך הנהר מספר טחנות קמח שהופעלו בכוח זרימת המים.

באוקטובר 1946, בעקבות הוצאתם להורג של פושעי מלחמה נאצים כגון יואכים פון ריבנטרופ, האנס פרנק, וילהלם קייטל ואחרים, פוזר אפרם מעל מימי הנהר.

החל מראשית המאה ה-20 משמש הנהר לייצור חשמל, ולאורכו נבנו תעלות רבות, אשר בין השאר פגעו במערכת האקולוגית שלו. בעשורים האחרונים נעשו מאמצים לשקם את הנהר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איזר** בוויקישיתוף
* Tourist Information: Sights of Munich (Isar)
* איזר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Editors of Encyclopaedia Britannica, Isar River, Europe, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4027707-0
* NKC: ge766587
* VIAF: 56144648311888687211
* WorldCat: viaf-56144648311888687211

 |
**דוכסות בוואריה-אינגולשטאדט** (בגרמנית: **Herzogtum Bayern-Ingolstadt**), הייתה דוכסות שהתפצלה מדוכסות בוואריה-לנדסהוט, והתקיימה בין השנים 1392–1447.

היסטוריה
--------

בשנת 1340 איחד לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את דוכסות בוואריה מחדש, ובנוסף לזאת שלט עם אשתו מרגרט השנייה, רוזנת אנו ברוזנויות אנו הולנד וזילנד. לאחר מותו בשנת 1347 שלטו בניו בכל הנחלה במשותף, ובשנת 1349 חולקה בחוזה לנדסברגר דוכסות בוואריה מחדש בין בניו, לבוואריה העליונה ובוואריה התחתונה. בשנת 1353 חולקה בוואריה התחתונה בחוזה רגנסבורג לדוכסות בוואריה-לנדסהוט שבה שלט שטפן השני, דוכס בוואריה, ולדוכסות בוואריה-שטראובינג שבה שלטו במשותף אלברכט הראשון, דוכס בוואריה ווילהלם הראשון, דוכס בוואריה.

בשנת 1375 מת שטפן השני, דוכס בוואריה, ובניו שטפן השלישי, דוכס בוואריה, פרידריך, דוכס בוואריה ויוהאן השני, דוכס בוואריה ירשו בשותפות את נחלותיו. בשנת 1392 חולקה דוכסות בוואריה בין האחים: יוהאן השני, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-מינכן, פרידריך, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-לנדסהוט, ואילו שטפן השלישי, דוכס בוואריה קיבל את **דוכסות בוואריה-אינגולשטאדט**. בשנת 1394 פרצה מלחמה בין שטפן שנתמך בבנו לודוויג השביעי, דוכס בוואריה, לבין אחיו יוהאן השני שנתמך בבניו ארנסט, דוכס בוואריה ווילהלם השלישי, דוכס בוואריה, ובסיומה ניצח יוהאן את שטפן.

בשנת 1397 מת אחיו יוהאן השני, דוכס בוואריה-מינכן, ובניו ארנסט, דוכס בוואריה ווילהלם השלישי, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו בשותפות.

בשנת 1400 הגיע הסכסוך בין הדוכסויות לרופרכט, מלך גרמניה, ובשנת 1402 הוא פסק לטובת ארנסט ווילהלם. בשנת 1413 מת שטפן השלישי, דוכס בוואריה, ובנו לודוויג השביעי, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1414 כרתו ארנסט ווילהלם השלישי, דוכסי בוואריה-מינכן ברית עם בן דודם היינריך השישה עשר, דוכס בוואריה-לנדסהוט נגד לודוויג, ובשנת 1420 פרצה שוב מלחמה בין הדוכסויות, שהסתיימה בשנת 1422 בתבוסת בוואריה-אינגולשטאדט. בשנת 1425 נרצח יוהאן השלישי, דוכס בוואריה-שטראובינג, ובשנת 1429 פסק זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבוררות פרשבורג על חלוקת דוכסות בוואריה-שטראובינג בין הענפים האחרים של בוואריה.

בשנת 1443 נכלא לודוויג על ידי בנו לודוויג השמיני, דוכס בוואריה שתפס את השלטון, וחבר להיינריך השישה עשר, דוכס בוואריה-לנדסהוט. בשנת 1445 מת לודוויג השמיני, וב-1 במאי 1447 מת לודוויג השביעי כאסיר של היינריך השישה עשר, דוכס בוואריה-לנדסהוט, שסיפח עם מותו את **דוכסות בוואריה-אינגולשטאדט** לנחלותיו.

לאחר מכן
--------

בשנת 1503 מת גאורג, דוכס בוואריה-לנדסהוט, ואלברכט הרביעי, דוכס בוואריה-מינכן ירש את נחלותיו ואיחד תחת שלטונו את כל בוואריה. אולם בעקבות התנגדותו של רופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג, חתנו של גאורג, פרצה מלחמת לנדסהוט, שבסיומה הוחלט שבנו של רופרכט אוטו היינריך יקבל את רוזנות פפאלץ-נויבורג, ואילו שאר הנחלה תישאר בידי אלברכט.

בשנת 1506 העביר אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה חוק שמנע את חלוקת הדוכסות שוב. בשנת 1623 קיבל מקסימיליאן הראשון, דוכס בוואריה תואר נסיך בוחר, בשל עזרתו לפרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה נגד קרובו פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ במהלך מלחמת שלושים השנים.

דוכסי בוואריה-לנדסהוט
---------------------

* שטפן השלישי, דוכס בוואריה (1392–1413)
* לודוויג השביעי, דוכס בוואריה (1413–1443)
* לודוויג השמיני, דוכס בוואריה (1443–1445)

הערות שוליים
------------

1. ↑  שלט יחד עם אחיו במשותף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4225495-4

 |
המלכה ויקטוריה לובשת את הכתר. צילום משנת 1887.
**כתר היהלומים הקטן של המלכה ויקטוריה** (באנגלית: **Small Diamond Crown of Queen Victoria**) היה כתר קטן שיוצר לבקשת המלכה ויקטוריה בשנת 1870. כתר זה היה מזוהה ביותר עם המלכה, ולכן דווקא כתר זה הונח על ארונה במהלך מסע לווייתה, ולא הכתר הרשמי של הממלכה המאוחדת (כתר אדוארד הקדוש) או הכתר הרשמי של ויקטוריה כקיסרית הודו (כתר האימפריה הממלכתי).

היסטוריה
--------

בעקבות מותו של הנסיך אלברט מסקס קובורג גותה, בעלה של המלכה ויקטוריה, בשנת 1861 פרשה המלכה ויקטוריה מהחיים הציבוריים, והחלה ללבוש בגדי אבלות. בלחץ ממשלת בריטניה שבה להופיע בציבור בשנת 1870, אולם סרבה ללבוש את כתר האימפריה הממלכתי - הן בשל משקלו הרב, והן משום שלא יכלה ללבוש אותו ביחד עם ההינומה השחורה שלבשה לאות אבלות. כתר היהלומים הקטן הוזמן על ידי ממשלת בריטניה כדי לעמוד בדרישות הטקס המקובלים מחד, ולאפשר למלכה ללבוש את הכתר על בגדי האבלות מאידך.

השימוש הראשון שנעשה בכתר היה לטקס פתיחת הפרלמנט ב-9 בפברואר 1871. החל מאירוע זה לבשה המלכה את הכתר בכל האירועים בהם כללי הטקס דרשו שהמונרך ילבש כתר לראשו.

רשמית, הכתר היה רכושה האישי של המלכה ויקטוריה ולא חלק מתכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת. בצוואתה הורישה ויקטוריה את הכתר לממלכה, והכתר הפך לחלק מתכשיטי הכתר.

את הכתר לבשו המלכות הרעיות אלכסנדרה מדנמרק ומרי מטק.

לאחר שאליזבת בווס ליון החליטה שלא תעשה שימוש בכתר, הכתר הועבר בשנת 1937 לבית התכשיטים שבמצודת לונדון בו הוא מוצג כיום.

תיאור הכתר
----------

הכתר יוצר על ידי חברת הצורפות המלכותית ג'ררד ושות' ועוצב בסגנון האופייני לכתרי הממלכה המאוחדת. הכתר כלל ארבעה חצאי קשתות שיצאו מבסיס הכתר ונפגשו במרכז הכתר, בו התחברו למונד (גלובוס מוזהב) שעליו צלב. חצאי הקשתות התחברו לבסיס הכתר בצלב פאטה, ובין צלבי הפאטה היו פרחי חבצלת. הכתר היה קטן ממדים - קוטרו היה 9 ס"מ וגובהו 10 ס"מ. בשל קוטנו, לא כלל הכתר כובע בד פנימי.

הכתר עשוי כסף ומשובצים בו 1,187 יהלומים (וזאת מאחר שבניגוד לאבני חן שאותם, על פי הנוהג, לא לובשים בעת אבלות, יהלומים ניתן, על פי הנהוג במאה ה-19 בממלכה המאוחדת, ללבוש בתקופת אבל). מקורם של כל היהלומים היה מתכשיטים אישיים של המלכה ויקטוריה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כתר היהלומים הקטן של המלכה ויקטוריה** בוויקישיתוף

| תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת |
| --- |
| כתרים | כתר אדוארד הקדוש • כתר האימפריה הממלכתי • הכתר האימפריאלי של הודו • הכתר הממלכתי של ג'ורג' הרביעי • כתר סקוטלנד • כתר מרי ממודנה • הכתר הממלכתי של ג'ורג' הראשון • כתר פרידריק, נסיך ויילס • כתר ההכתרה של ג'ורג' הרביעי • כתר המלכה אדלייד • כתר היהלומים הקטן של המלכה ויקטוריה • כתר המלכה אלכסנדרה • כתר ג'ורג', נסיך ויילס • כתר המלכה מרי • כתר המלכה אליזבת • כתר צ'ארלס, נסיך ויילס |  |
| שרביטים | שרביט אדוארד הקדוש • שרביט היושר והרחמים • שרביט סקוטלנד |
| חרבות | חרב המתת • חרב הרחמים • חרב סקוטלנד |
| אחרים | אבן הגורל • סמל מסדר פטריק הקדוש • אודם הנסיך השחור • גלובוס הריבון |
**קסנדרוס** (יוונית: Κάσσανδρος) ‏ (בערך 350 לפנה"ס - 297 לפנה"ס) שלט במוקדון, תחילה כעוצר משנת 317 לפנה"ס ובשנת 305 לפנה"ס הכריז על עצמו למלך מוקדון. הוא שלט בארץ זו עד מותו. 

קסנדרוס היה בנו של אנטיפטרוס, גנרל ותיק ורב מוניטין בצבאותיהם של פיליפוס השני ובנו, אלכסנדר הגדול. עם מותו של אלכסנדר הגדול בבבל, היה אנטיפטרוס בין הדיאדוכים שחילקו בינם לבין עצמם את האימפריה של אלכסנדר. אנטיפטרוס השתלט על יוון ועל מוקדון, אך ציווה עם מותו בשנת 319 לפנה"ס להעביר את תפקיד העוצרות שבו החזיק לפוליפרכון, אדם זר, ולא לבנו קסנדרוס. 

קסנדרוס לא כיבד את החלטתו של אביו וכרת ברית עם דיאדוכים אחרים כדי להשתלט על מוקדון. הוא תקף את פוליפרכון והצליח להשתלט על אתונה בשנת 317 לפנה"ס. שנתיים לאחר מכן צר על אולימפיאס, אמו של אלכסנדר הגדול, בפידנה ולאחר מותה אסר את רוקסנה, אשתו של אלכסנדר הגדול ואת בנו הצעיר של אלכסנדר הגדול, אלכסנדר הרביעי במעצר בית.

כדי להעלות את קרנו בעיני המוקדונים, התחתן קסנדרוס עם בת לשושלת הארגיידים, תסלוניקי ממוקדון, אחותו למחצה של אלכסנדר. בשל חששו מהרגע שבו יורש העצר החוקי, אלכסנדר הרביעי, יגיע לבגרות, קסנדר הוציא את הנער להורג יחד עם אמו בשנת 310 לפנה"ס.

בשנת 309 לפנה"ס התחיל פוליפרכון לקדם את הרקולס בנה של ברסינה פילגשו של אלכסנדר כיורש החוקי לכתר המקדוני, אך קסנדרוס שיחד את פוליפרכון לרצוח את הנער הזה. לאחר ביצוע הרצח חש קסנדרוס שמעמדו איתן די הצורך והחליט למסד את אחיזתו במוקדון באופן פורמלי. הוא הכריז על עצמו בשנת 305 לפנה"ס כמלך מוקדון.

התנגשות הענק של כל הדיאדוכים העיקריים בקרב איפסוס טרפה את קלפיו. בן בריתו החזק ביותר, אנטיגונוס מונופתלמוס הפסיד בקרב ומעמדו של קסנדרוס התערער. למרות זאת שלט במוקדון עד מותו בשנת 297 לפנה"ס.

בשנת 316 לפנה"ס ייסד את העיר קסנדריה (Cassandreia) (אנ'). היא נקראה על שמו. העיר הפכה לאחת הערים החשובות במוקדון. אחותו הייתה אורידיקה שנישאה לתלמי הראשון.

לקריאה נוספת
------------

* Waldemar Heckel, **The Marshals of Alexander's Empire**, Routledge, 1992.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קסנדרוס** בוויקישיתוף
* קסנדרוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* קסנדרוס, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298576605171
* GND: 118560476
* ISNI: 0000 0000 6630 5254
* LCCN: n83131116
* NLG: 46129
* SELIBR: 230379
* SUDOC: 075994062
* VIAF: 88881779
* WorldCat: lccn-n83131116

 |
**כתר מרי ממודנה** (באנגלית: **Crown of Mary of Modena**) היה כתר שהוכן עבור מרי ממודנה, רעייתו של המלך ג'יימס השני, מלך אנגליה (אשר מלך גם באירלנד בתואר "ג'יימס השני" ובסקוטלנד בתואר "ג'יימס השביעי").

היסטוריה ושימושים
-----------------

ג'יימס השני מלך אנגליה / ג'יימס השביעי מלך סקוטלנד
על פי המסורת, בעת טקס ההכתרה, רעייתו של המונרך המוכתר מוכתרת אף היא כ"מלכה הרעיה" (queen consort). בעת שלטונו של אוליבר קרומוול באנגליה כל תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת הושמדו. לאחר מותו, ובעת הכתרת צ'ארלס השני בשנת 1661 לא היה צ'ארלס נשוי, ולכן הוכנו עבור ההכתרה כתר הכתר למונרך בלבד ולא כתר עבור הרעיה. לאחר מותו של צ'ארלס והמלכת אחיו ג'יימס השני הוכן כתר רעייה עבור רעייתו מרי ממודנה.

למעשה, הוכנו שלושה כתרים: כתר הכתרה, כתר ממלכתי ועטרה (כתר לשימוש יום יומי).

כתר ההכתרה ניזוק במהלך השנים, אולם בכתר הממלכתי נעשה שימוש בטקסי ההכתרה של כל המלכות הרעיות עד שנת 1831. כמו כן חבשו את הכתר המלכה מרי השנייה והמלכה אן.

בשנת 1831 הוחלף כתר מרי ממודנה בכתר המלכה אדלייד (שהוכן לצורך הכתרת בעלה, המלך ויליאם הרביעי), שהיה גדול ומרשים יותר מכתר מרי ממודנה.

כתר ההכתרה המקורי לא קיים כיום, אולם הכתר הממלכתי והדיאדם שמורים כיום בבית התכשיטים שבמצודת לונדון. על פי הנוהג, בכתרים שלא נעשה בהם שימוש הוצאו האבנים היקרות והפנינים, אולם בשנת 1938 הושבו לכתר מרי ממודנה פנינים שהחליפו את פניני הדמה שהושמו בו.

תיאור הכתר
----------

הכתר יוצר בשנת 1685 על ידי התכשיטן ריצ'רד דה בוואר ועוטר ביהלומים שהושכרו לצורך טקס ההכתרה (כנהוג באותה עת): 38 יהלומים גדולים ו-523 יהלומים קטנים, וכן 129 פנינים.

בבסיס הכתר עיגול של זהב המעוטר ב-20 יהלומים גדולים וכן בעיטורי ארבעה צלבי פאטה וארבעה פרחי חבצלת (בין כל צלב נמצא עיטור פרח חבצלת) העשויים יהלומים ומשובצים בזהב. בתחתית הכתר משובצת שורה של פנינים. מעל בסיס הזהב ארבעה חצאי קשתות המעוטרים בשורת פנינים במרכזם, ובשתי שורות יהלומים בצדדיהן. בנקודת חיבור הקשתות ישנו גלובוס (מונד) מוזהב ועליו צלב המעוטר בחמישה יהלומים ושלוש פנינים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כתר מרי ממודנה** בוויקישיתוף

| תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת |
| --- |
| כתרים | כתר אדוארד הקדוש • כתר האימפריה הממלכתי • הכתר האימפריאלי של הודו • הכתר הממלכתי של ג'ורג' הרביעי • כתר סקוטלנד • כתר מרי ממודנה • הכתר הממלכתי של ג'ורג' הראשון • כתר פרידריק, נסיך ויילס • כתר ההכתרה של ג'ורג' הרביעי • כתר המלכה אדלייד • כתר היהלומים הקטן של המלכה ויקטוריה • כתר המלכה אלכסנדרה • כתר ג'ורג', נסיך ויילס • כתר המלכה מרי • כתר המלכה אליזבת • כתר צ'ארלס, נסיך ויילס |  |
| שרביטים | שרביט אדוארד הקדוש • שרביט היושר והרחמים • שרביט סקוטלנד |
| חרבות | חרב המתת • חרב הרחמים • חרב סקוטלנד |
| אחרים | אבן הגורל • סמל מסדר פטריק הקדוש • אודם הנסיך השחור • גלובוס הריבון |
**דיוויזיית השריון ה-79** הייתה דיוויזיית שריון מיוחדת של הצבא הבריטי שהוקמה במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה כחלק מההכנות לפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944, יום ה-D.

גנרל פרסי הוברט פיקד על הדיוויזיה והיה אחראי על פיתוח כלי רכב משוריינים שהיוו פתרונות לבעיות הנחיתה האמפיבית על קו החוף הצרפתי המוגן; הטנקים הבלתי רגילים האלו שפיתח והפעיל היו ידועים בשם "הבדיחות של הוברט". הם כללו טנקים שצפו, יכלו לפנות מוקשים, להרוס הגנות, לשאת ולהניח גשרים וכבישים. השימוש המעשי בטנקים מיוחדים אלו נעשה במהלך הנחיתות בחופים. כלי הרכב שלה פוזרו כיחידות קטנות על פני הדיוויזיות שהשתתפו בנחיתות ובפעולות הבאות. הדיוויזיה נשארה בפעולה במהלך המערכה בצפון-מערב אירופה, והעניקה תמיכה מיוחדת במהלך הקרבות לקבוצת הארמיות ה-21 ומדי פעם ליחידות אמריקאיות מחוץ לקבוצת הארמיות ה-21. לאחר מכן היו להם שימוש משמעותי במהלך חציית הריין.

היסטוריה
--------

 בריגדיר NW Duncan מהחטיבה המשוריינת ה-30 צופה בהתקפה על קאן ליד מכונית סקאוט ההאמבר שלו מחוץ לבוויל, 8 ביולי 1944.
הדיוויזיה הוקמה כיחידה משוריינת סטנדרטית ששירתה בבריטניה תחת פיקוד הצפון באוגוסט 1942. גנרל אלן ברוק, ראש המטה הכללי הקיסרי, שחזה את הצורך בכלי רכב משוריינים מיוחדים, הציע את הפיקוד על הדיוויזיה למייג'ור-גנרל פרסי הוברט באוקטובר 1942.

בתחילה כללה הדיוויזיה חי"ר, ארטילריה וכוח הנדסה, אך יחידת החי"ר, החטיבה ה-185, הוסרה בספטמבר 1942, גדודי הארטילריה שלה הוסרו כולם עד אפריל 1943 ויחידות ההנדסה שלה הוסרו עד נובמבר 1943.

הוברט נתן כיוון תקיף והטנקים המוזרים למראה שפיתח והפעיל היו ידועים בתור ה-Hobart's Funnies. הם כללו טנקים שצפו, יכלו לפנות מוקשים, להרוס הגנות, לשאת ולהניח גשרים וכבישים - כל דבר שיאפשר לכוח הפלישה לעלות לחוף ולפרוץ את ההגנות הגרמניות. הדיוויזיה נחתה בצרפת ביוני 1944. הדיוויזיה שימשה עוד במהלך הקרב על ברסט, קרב שפך הסכלדה (מבצע Infatuate), הקרב על משולש רור (מבצע בלקקוק), חציית הריין (מבצע ביזה) ומעבר האלבה. 

דיוויזיית השריון ה-79 פורקה ב-20 באוגוסט 1945. הוברט פיקד לאחר מכן על המפעל לפיתוח שריון מיוחד (SADE), שהוקם מגורמים של הדיוויזיה ה-79 יחד עם המרכז לאימון ופיתוח סער.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיוויזיית השריון ה-79** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  "79th Armoured Division". Unit Histories. נבדק ב-23 במאי 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "The Funny Tanks of D-Day". Imperial War Museum. נבדק ב-23 במאי 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "The crossing of the Elbe near Lauenburg". Imperial War Museum. נבדק ב-23 במאי 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  Fletcher, p. 39
**לא תלך רכיל בעמיך** היא מצוות לא תעשה מתוך תרי"ג מצוות, לפיה אסור להעביר מידע שעלול לסכסך, או לספר לשון הרע. מקור האיסור בספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק ט"ז.

גדרי המצווה
-----------

בתורה ישנו איסור על רכילות "לֹא תֵלֵךְ רָכִיל בְּעַמֶּיךָ" (ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק ט"ז), ומבואר בתלמוד (תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ל"א, עמוד א') שנכלל בזה לאסור על דיין שהיה מהמיעוט המזכה לספר למחויב שהוא היה מהמזכים ופלוני ופלוני חייבוהו, והוסיפו על כך גם את הפסוק "הוֹלֵךְ רָכִיל מְגַלֶּה סּוֹד" (ספר משלי, פרק י"א, פסוק י"ג), המלמד לאסור לספר כל דבר הנאמר לאדם על סמך אמון שלא יספר.

הרמב"ם כתב ב"משנה תורה":

המרגל בחברו עובר בלא תעשה, שנאמר: 'לא תלך רכיל בעמיך'. ואף על פי שאין לוקין על דבר זה, עוון גדול הוא, וגורם להרוג נפשות רבות בישראל, לכך נסמך לו 'לא תעמוד על דם רעך'... איזהו רכיל? זה שטוען דברים והולך מזה לזה ואומר כך אמר פלוני כך וכך שמעתי על פלוני, אף על פי שהוא אמת, הרי זה מחריב את העולם. יש עוון גדול מזה עד מאד, והוא בכלל לאו זה, והוא לשון הרע, והוא המספר בגנות אף על פי שאומר אמת. אבל האומר שקר, נקרא מוציא שם רע על חברו (רמב"ם דעות ז א-ב).
הכסף משנה מדייק ברמב"ם שהרכילות אסורה גם כשהמדבר סבור שאין בזה גנאי, עצם הפעולה של הטענת דברים מזה לזה, הרי זה נכלל באיסור רכילות. כסף משנה שם).

עוד כתב הרמב"ם:

אמרו חכמים: שלוש עבירות נפרעין מן האדם בעולם הזה ואין לו חלק לעולם הבא, עבודת כוכבים וגילוי עריות ושפיכות דמים, ולשון הרע כנגד כולם... ולא נחתם גזר דין על אבותינו במדבר אלא על לשון הרע לבד... ויש דברים שהן אבק לשון הרע, כיצד... שיאמר שִתקו מפלוני, איני רוצה להודיע מה אירע (רמב"ם דעות ז).

טעמי המצווה
-----------

על פי היהדות, חברה לא יכולה להתקיים כאשר יש רכילויות ולשון הרע בין אחד לשני, רכילות גורמת לריבים וסכסוכים, חברה אנושית ללא רכילות היא חברה טובה יותר. רש"ר הירש כותב "במקום שרוח רכילות שולטת, אין להאמין בריע ואין לבטוח באלוף, כל אדם חייב לשמור פתחי פיו, לבל יספר לאחר על ענייניו הפרטיים" (הרב הירש פרשת קדושים פרק יט פסוק טז).

ראו גם
------

* איסור לשון הרע
**דיוויזיית השריון השמינית של הצבא הבריטי** היא דיוויזיית שריון בריטית שהוקמה במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה נפרסה במצרים ביוני 1942 אך מעולם לא פעלה כמערך שלם ופורקה בינואר בשנה שלאחר מכן.

היסטוריה
--------

מכונית משוריינת של רגימנט הטנקים המלכותי ה-40 (המלך), דיוויזיית השריון ה-8, במחנה וורן, קראובורו בסאסקס, 22 בדצמבר 1941. הגדוד עמד לצאת למזרח התיכון, ומכאן ההסוואה המדברית
הדיוויזיה הוקמה ב-4 בנובמבר 1940, וביוני 1942 נשלחה לצפון אפריקה אך מעולם לא לחמה כמערך שלם. מאחר שלא ניתן היה לספק לדיוויזיה חטיבת חי"ר עם משאיות, היא פורקה לבסוף במצרים ב-1 בינואר 1943.

בעקבות קרב אל-עלמיין השני הועלתה תוכנית להשתמש בשרידי הדיוויזיה ככוח מרדף עצמאי כדי לזנק קדימה אל העורף הגרמני-איטלקי עד טוברוק, אולם התוכנית להשתמש בדיוויזיה נגנזה ובמקום זאת נעשה שימוש ביחידות באזור הקדמי. לאחר מכן שימשה שם הדיוויזיה לצורך הטעיה צבאית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Playfair, P. 7
2. ↑  Joslen, p. 22
3. ↑  Playfair, pp. 81–82
4. ↑  Thaddeus Holt. *The Deceivers: Allied Military Deception in the Second World War*. Phoenix. 2005. מסת"ב 0-7538-1917-1
**דיוויזיית יוטלנד** (בדנית: **Jyske Division**) הייתה דיוויזיית חיל רגלים ממוכן של הצבא המלכותי הדני. הדיוויזיה הוצבה ביוטלנד ופורקה ב-1996.

היסטוריה
--------

הדיוויזיה הוקמה ב-1 ביוני 1952 ושמה המקורי היה הדיוויזיה השלישית (3. Division). מטה הדיוויזיה היה בתחילה באבנרה. בשנותיה הראשונות הייתה לה בריגדה אחת של חיל רגלים ממוכן ועוד שתי בריגדות מילואים. ב-1961 שונה שם היחידה ל"פיקוד דיוויזיית יוטלנד" (Jyske Divisionskommando). ב-1975 הועברה מפקדת הדיוויזיה לפרדריסיה, ובמקביל תוגברו יחידות הדיוויזיה, ושתי בריגדות המילואים שלה קיבלו ציוד מלא והפכו לבריגדות מן המניין. כל בריגדה הורכבה משני רגימנטים של חיל רגלים ממוכן, רגימנט שריון, רגימנט תותחנים ופלוגת סיור מוטסת. ב-1981 אוחדו שלוש פלוגות הסיור המוטסות לרגימנט עצמאי. ב-1985 שונה שם הדיוויזיה לדיוויזיית יוטלנד.

משימתה העיקרית של הדיוויזיה הייתה למנוע מכוחות ברית ורשה, לנתק את הקשר היבשתי על חצי האי יוטלנד בין דנמרק ושאר מדינות נאט"ו. הדיוויזיה הייתה כפופה לכוחות בעלות הברית בצפון אירופה. בסוף שנת 1996, עקב סיום המלחמה הקרה, עבר הצבא הדני צמצום וקיצוץ. דיוויזיית יוטלנד פורקה, וחלק מיחידותיה שולבו במסגרת הדיוויזיה הדנית.

קישורים חיצוניים
----------------

* הארכיון הלאומי הדני
*
**וייטרינה** (בבלארוסית: **Ветрына**; ברוסית: **Ветрино**, וטרינו; בפולנית: **Wietryno**, וייטרינו) היא עיירה במחוז משנה פולאצק, מחוז ויטבסק, על כביש פולאצק-וילנה, 23 ק"מ מפולאצק, בבלארוס.

היסטוריה
--------

לאחר חלוקת פולין השנייה בסוף המאה ה-18 הפכה העיירה לחלק מהאימפריה הרוסית. בינואר 1919 היא הפכה לחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית. לאחר שבועיים סיפחה הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית את העיירה אליה. ב-1924 שבה וייטרינה לשליטת בלארוס הסובייטית. ביולי 1941 כבשה גרמניה הנאצית את העיירה והרסה חלק גדול ממנה. באותה עת היו בעיירה כ-1,300 תושבים, בהם פחות ממאה יהודים.

בשנת 1958 קיבלה וייטרינה מעמד של יישוב עירוני. משנת 1960, וייטרינה היא שוב במחוז משנה פולאצק.

דמוגרפיה
--------

בשנת 1999 היו בווייטרינה מעל 3,000 תושבים. מספר תושבי העיירה יורד בהדרגה ובעקביות. ב-2006 היו בה 2,700 תושבים, ב-2008 היו בה 2,600 תושבים, ב-2009 היו בה 2,500 תושבים, ב-2016 היו בה 2,220 תושבים, וב-2017 היו בה 2,134 תושבים.

כלכלה, תרבות וחינוך
-------------------

בווייטרינה פועל מפעל תכשיטים, מפעל עצים וכן מפעל תשתיות. בעיירה קיים בית ספר המעניק הכשרה מקצועית בתחומי המיכון החקלאי, וכן בית ספר תיכון, בית ספר לאמנות וספריה.
בעיירה קיימים טירה עתיקה, שתי כנסיות, תל קבורה עתיק, קבר המוני של חיילים סובייטיים ממלחמת העולם השנייה וביצורים צבאיים. שתי כנסיות נוספות התקיימו בעבר בעיירה. אחת מהן התקיימה מתחילת המאה ה-18 והאחרת מתחילת המאה ה-19. הן נהרסו בתחילת המאה ה-20.

יהודים
------

אנדרטה לזכר קרבנות העיירה בשואה.
ערב מלחמת העולם השנייה היו בעיירה כ-60 יהודים. בעקבות יישום הסכם ריבנטרופ–מולוטוב בתחילת המלחמה העיירה, שהייתה לפני כן מעבר גבול על הרפובליקה הפולנית השנייה, קלטה עשרות פליטים יהודים משטחים שנכבשו על ידי ברית המועצות.

ביולי 1941 כבשו הגרמנים את העיירה, ובסוף 1941 ריכזו הגרמנים את יהודי העיירה בגטו קטן שגודר בתיל. הגטו חוסל בינואר 1942, ותושביו נרצחו בירי ליד הכפר קוסארי (Kosari).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וייטרינה** בוויקישיתוף
* וטרינו (Vetrino), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* דניאל רומנובסקי (אנ'), וטרינו, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1745–1748), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  וטרינו (Vetrino), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
2. ↑  דניאל רומנובסקי (אנ'), וטרינו, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1745–1748), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
**חיות הקודש** הוא ספר עיון העוסק במסורות יהודיות ותובנות תרבותיות ופסיכולוגיות מאת עידו חברוני.

הספר יצא לאור בעברית בשנת 2016 בהוצאת משכל.

הספר
----

הספר מתייחס לנושאים משמעותיים, בהם היחס למיניות, חזרה בתשובה, רוע, גורל וחירות דרך פנטזיות המבוססות, בית היתר, על אגדות חז"ל. התיאורים מבוססים על מפגשים עם "אחר", שלעיתים מוצג בתחילה כ"חיה".

מבנה הספר מורכב מארבעה חלקים מרכזיים:

1. היכולת לצאת מ"כבלי הגורל" לחירות (פרק 1).
2. מפגשים עם "אחרים" שנראים בתחילה כנחותים (פרקים 2–5).
3. מפגשים עם ישויות בלתי אנושיות, מהשטן ועד מעמקי הנפש (פרקים 6–9).
4. החיוניות בהקשבה ובהכלה (פרק 10).

המחבר תיאר את מטרת הספר: "למצוא דרך חיים בסיפורי חז״ל, לשאוב חוכמה מאוצרות העבר הטמונים בתלמוד ובמדרשים".

דביר שוורץ כתב בביקורת לספר:  
"למה אפשר לצפות כשנכנסים לבית המדרש? ...אריות העשויים אש, שדים ואבירים – בדרך כלל נחפש במקומות אחרים. בספר החדש של ד"ר עידו חברוני אלו ואלו מתקבצים סביב שולחן אחד, המארח גם מפגשים אנושיים-ספרותיים מפתיעים: רבי עקיבא והרוזן ממונטה כריסטו, רב עמרם ופאוסט, קפקא ורב אשי".

קישורים חיצוניים
----------------

* הספר האתר ידיעות ספרים.
* הפרק הראשון באתר "עברית".

על הספר:

* דביר שוורץ, ‏סקירת הספר, **השילוח** גיליון 1, אוקטובר 2016
* "לספר החדש של ד"ר עידו חברוני יש מסר לאקדמיה הישראלית" באתר מרכז שלם, 30 בנובמבר 2016.
* שי זמיר, "ארץ יצורי הפרא" בידיעות אחרונות, 11.07.2016.
* יניב מזומן, "יצורים ויצרים רוחניים "במוסף מקור ראשון, 27.1.2017.

הערות שוליים
------------

1. ↑  המבוא לספר
2. ↑  דביר שוורץ, ‏סקירת הספר, **השילוח** גיליון 1, אוקטובר 2016
דוב נמלים מקסיקני מטפס על עצים ביערות פנמה
זבד דקל מסיכתי מחפש פירות על הענף.
פיתון עצים ירוק מתלפף על ענף.
**חיות שוכנות עצים** (באנגלית: **Arboreal**) הם מינים של בעלי חיים החיים בין צמרות העצים או מבקרים בהם ויודעים איך לטפס עליהם מהקרקע ולנוע עליהם. צורות הטיפוס משפיעה על מבנה הגוף והרגלי חייו של בעל החיים, כשהמינים המתמחים ביותר כמעט ולא עוזבים את העצים והענפים. צורות הטיפוס עוזרת לבעלי החיים גם בטיפוס מעל סלעים או קירות.

ישנם מינים מטפסים מכל קבוצה גדולה של חיות, למעט מאלה השוכנים בים (כמו הדגים). רוב חסרי החוליות קטנים מאוד ויכולים לטפס בקלות על ענפים ולחלקם ישנו ריר המדביק אותם לענף. כך חשופיות יכולות להתקדם ללא רגליים. כך גם חלזונות וכמה מהחלזונות חיים בעיקר על העצים. לאחרים רגליים רבות העוזרות להם להיתפס בקרסים בין חורי הגזע ולנוע מעלה. החרקים יכולים לעוף עם כנפיהם אל העלים ורבים מהם חיים בין העצים כל חייהם, חלקם גם דומים לעלים כמו המקלונאים או גמלי שלמה. גם העכבישים המותחים קורים ומגיעים מענף לענף מבלי לרדת לקרקע ושם טווים את רשתותיהם. ישנם אפילו כמה סרטנים שוכני עצים כמו סרטן הקוקוס.

מבין החולייתנים ישנם מיני צפרדעים בעלי גוף קטן וכפות רחבות בעלות קרום איתם הם נעים על העלים ו"נדבקים אליהם" הצפרדע המעופפת יכולה גם לדאות עם קרומי אצבעותיה מעץ לעץ. גם רוב הזוחלים יכולים לטפס על ידי התלפפות סביב הענפים או בשימוש בטפרים חזקות וזנב נצמד. הזיקיות בעלות כפות גדולות ואצבעות המפוצלות לשניים וזנב לופתני. השממיות בעלות כריות הצמדה חזקות איתם הם יכולים לנוע מעל קירות אנכיים.

רוב העופות יכולות לעוף אל הענפים והרבה מהם מרגישים בנוח להימצא בינות הענפים. חלקם יודעים גם לטפס עליהם ואף להיתלות הפוכים. כך גוזל ההואצין יכול לטפס מהקרקע אל העצים, תוכי דררה, נקריים וטפסי העצים שאצבעותיהם מפוצלות ל-2.

מבין היונקים קבוצות רבות חיות בין ענפי העצים. העיקריים שבהם הם הפרימטים בהם מינים רבים לא רק מטפסים מיומנים אלא גם קופצים למרחקים מרשימים מאוד בין הענפים, ביניהם הגיבונים, קוף העכביש המשתמש בזנבו כדי לתפוס ענפים, גלגו, טרסיוס, לוריס שלוח ולמורים היודעים כולם לקפץ לאורך מרשים, השימפנזה היכולה לנוע במהירות מקרקע היער לצמרות, קופי הקולובוס והשאגן ועוד רבים.

קבוצות נוספות כוללות את דובי הנמלים בעלי הזנב הלופת והעצלנים הנתלים הפוך ומשתמשים בטפרי הקרס שלהם להיתפס. מבין הטורפים בולטים החתוליים כמו הנמר, הסרוול, חתול בר ועוד, גחניים, נמייתיים, מגוון סמוריים, הראקון, החוטמן ודביבון לופת ואפילו כמה דובים כמו דוב מלאי, פנדה ענקית או דוב שחור. מבין המכרסמים ישנם את הסנאיים השונים ובעיקר סנאים דואים, סמרניים, אוגריים שונים ועכברון הקמה. מבין הכיסאים ישנם את הקואלה, הצופון, פוסום זנב-מברשת, נמיית הכיס, כיסנאי דואה ומיני האופוסום. עוד קבוצות כוללות את העטלפים הנתלים הפוך על הענפים, חדפי עצים, גלשנאים ושפניים.

מינים נוספים חיים באזורים הרריים ומתואמים לטיפוס מעט דומה לטיפוס על עצים, אך תנועתם היא בעיקר בקפיצות גבוהות או צעידות אופקיות ולא בטיפוס אנכי, למשל יעלים או עזים. לעיתים מינים אלה יצליחו בעזרת כישוריהם לטפס על עצים נמוכים.

גלריה
-----

* לביאה על ענףלביאה על ענף
* לוריס איטילוריס איטי
* דררה מצויהדררה מצויה
* סנאי אדום מטפססנאי אדום מטפס
* נחש העפאיםנחש העפאים
* עזים על ארגן במרוקו. מבנה גופם של העזים מותאם לחיים על סלעים לא יציבים והם מצליחים גם לטפס על עצים נמוכים.עזים על ארגן במרוקו. מבנה גופם של העזים מותאם לחיים על סלעים לא יציבים והם מצליחים גם לטפס על עצים נמוכים.
כתובה מטג'יקיסטן
**יהדות טג'יקיסטן** היא קהילה יהודית בוכרית קטנה במרכז אסיה הממוקמת באזור טג'יקיסטן של ימינו.

היסטוריה
--------

היהודים הראשונים שישבו בטג'יקיסטן היו יהודים מאוזבקיסטן ומפרס השכנה שהיגרו למדינה השכנה משום שהייתה ממוקמת על הנתיב בין אירופה לסין. היה זה לפני כ-1,000 שנה.

עד לשנות ה-30 של המאה ה-20 היו כל יהודי טג'יקיסטן חלק מיהדות בוכרה שחלקם היגרו מאוזבקיסטן השכנה והשתכנו בדושנבה. עד להגעת יהודים אשכנזים שנמלטו מאירופה עם כיבושי גרמניה הנאצית.

בשנת 1945 מנתה הקהילה היהודית במדינה כ-250,000 יהודים. לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו רוב הפליטים היהודים מטג'יקיסטן למקומות מגוריהם הקודמים במזרח אירופה או שעלו לארץ ישראל. 

עד 1990 היו בטג'יקיסטן כ-50,000 יהודים, אך רובם עזבו את המדינה לאחר פרעות שנלוו ליציאת הכוחות הרוסים מטג'יקיסטן עם התפרקות ברית המועצות, וכמה עשרות אלפים יצאו ברכבת אווירית מטג'יקיסטן לישראל, ארצות הברית ואוסטריה.

כיום יש בטג'יקיסטן כמה עשרות יהודים, רובם בדושנבה הבירה.

מאיר חיים גבריאלוב שהיה מראשי הקהילה נרצח באכזריות בשנת 1998.

הערות שוליים
------------

1. ↑  סרג'ו דלה-פרגולה, World Jewish Population, 2002, **American Jewish Year Book**, 2002, עמ' 633  
סרג'ו דלה-פרגולה, World Jewish Population, 2010, אוניברסיטת קונטיקט, 2010, עמ' 63
2. ↑  Associated Press, בית הכנסת האחרון בטג'יקיסטן ייהרס, באתר ynet, 25 במאי 2004  
יורי ילון, ‏ערב ראש השנה תשפ"ב: 15.2 מיליון יהודים ברחבי העולם, באתר ישראל היום, 4 בספטמבר 2021

| יהדות אסיה |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אוזבקיסטן • אזרבייג'ן • איחוד האמירויות • אינדונזיה • איראן • אפגניסטן • ארמניה • בירוביג'אן • בוכרה • בחריין • גאורגיה • יהודי ההרים • הודו • בני מנשה • הונג קונג • הפיליפינים • וייטנאם • טאיוואן • טג'יקיסטן • טורקיה • יפן • ירדן • ישראל • כווית • כורדיסטן • לבנון • מונגוליה • מיאנמר • סוריה • סין • סינגפור • סרי לנקה • מלזיה • עומאן • עיראק • ערב הסעודית • חצי האי ערב • פקיסטן • קוצ'ין • קוריאה הדרומית • קזחסטן • קירגיזסטן • רוסיה • תאילנד • תימן (וצפון תימן) | ילדים יהודים עם המורה שלהם בסמרקנדילדים יהודים עם המורה שלהם בסמרקנד |

 |
ברומטר ומדחום בעל שני סולמות מידה, מימין מעלות צלזיוס ומשמאל מעלות ראומיר
מפה ששירטט שארל מינארד מציגה את מסלול מסעו של נפוליאון ברוסיה.  
 עובי הקו מייצג את גודל צבאו של נפוליאון במהלך המסע. בתחתית הציור נמצא גרף שמציג את הטמפרטורה בדרך חזרה, במעלות ראומיר
**מעלת ראומיר** (**Réaumur**) היא יחידת מידה לטמפרטורה הנקראת על שם המדען הצרפתי רנה אנטואן פרשו דה ראומיר שפיתח מדחום בעל סולם דומה בשנת 1730. מעלות ראומיר מסומנות **R°** (או **Ré°** כאשר יש חשש לבלבול עם מעלות רמר או מעלות רנקין) ומוגדרות כך שטמפרטורת הקפיאה של מים היא R°‏ 0 וטמפרטורת הרתיחה של מים היא R°‏ 80.

היסטוריה
--------

ראומיר פיתח מדחום שהשתמש בתערובת של אלכוהול ומים והגדיר את סולם הטמפרטורות כך שטמפרטורת הקפיאה של מים היא R°‏ 0, ומעלת ראומיר אחת היא השינוי בטמפרטורה שמביא לשינוי של פרומיל בנפח התערובת ביחס לנפחה ב־R°‏ 0. כאשר חוממה התערובת כך שנפחה גדל ב־8% היא החלה לרתוח ולכן קבע ראומיר את R°‏ 80 כנקודת הרתיחה של התערובת. בשל נקודת הרתיחה הנמוכה יחסית לא היה ניתן להשתמש במד החום לניסויים מדעיים הכרוכים בחימום ולכן העדיפו רוב מדעני התקופה את השימוש בכספית. במדי חום על בסיס כספית לא היה הגיון בקביעת R°‏ 80 המקורית, ולכן הוחלט ש־R°‏ 80 תהיה נקודת הרתיחה של מים. מכאן שמעלת ראומיר שונה לחלוטין מהמעלה המקורית שהוגדרה על ידי ראומיר עצמו ומשותף להן רק השם ונקודת הקפיאה של מים שמוגדרת בשני הסולמות כ־R°‏ 0.

שימוש
-----

מעלות ראומיר זכו לפופולריות באירופה במהלך המאה ה־18, בעיקר בצרפת, בגרמניה וברוסיה, אך בשנת 1790 אמצה צרפת את סולם צלזיוס כחלק מהשיטה המטרית והשימוש במעלות ראומיר הלך ודעך. עם זאת לאורך המאה ה־19 נעשה שימוש במדי חום בעלי סולם כפול - צלזיוס וראומיר.

כיום נעשה שימוש מועט במעלות ראומיר במחלבות מסוימות בצפון איטליה המייצרות פרמזן.

מעבר בין מעלות צלזיוס ומעלות ראומיר
-----------------------------------

{\displaystyle T[^{\circ }R]=T[^{\circ }C]\times {\frac {4}{5}}}

{\displaystyle T[^{\circ }C]=T[^{\circ }R]\times {\frac {5}{4}}}

ראו גם
------

* יחידות מידה לטמפרטורה
* יחידות מידה על שם אישים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מעלות ראומיר** בוויקישיתוף
* מעלות ראומיר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  שימוש במעלות ראומיר ביצור פרמזן (אנגלית)

| יחידות מידה לטמפרטורה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| מעלות צלזיוס • מעלות פרנהייט • קלווין • מעלות ניוטון • מעלות ראומיר • מעלות רמר • מעלות רנקין |

 |
**כחל כחול-בטן** (שם מדעי: ***Coracias cyanogaster***) הוא מין של עוף בסוג כחל, שחי באפריקה. באנגלית הוא מכונה Blue-bellied roller על שם בטנו הכחולה.

תיאור
-----

מבט על הבטן הכחולה של הכחל כחול-הבטן. ניתן לראות גם את כנפיו בצעי כחול ותכלת.
מבט פרופיל על כחל כחול-בטן
הכחל כחול-הבטן הוא כחל גדול יחסית: אורך גופו הוא 28–30 ס"מ. זהו עוף צבעוני: ראשו לבן-קרמי וכך גם צווארו והחלק העליון של החזה; גבו ירוק כהה; בטנו בולטת בצבע כחול עז וכנפיו צבעוניות אף הן בצבעי כחול ותכלת עזים כאשר קצותיהן שחורים לעיתים. לבוגרים יש נוצות זנב באורך של עד 6 ס"מ. הניצוי של שני הזוויגים דומה, אך הניצוי של הצעיר דהוי יותר לעומת הבוגר.
כמו שאר מיני הכחל גם עוף זה הוא מעופף אקרובטי שמסוגל גם לתעופה ישרה ומהירה וגם לאווירובטיקה הכוללת גלגולים ותעופה מעגלית. צבעיו הבוהקים מוסיפים לרושם שהוא עושה בתעופה.
הציוץ שלו נשמע כמו "גה-גה-גה".

בית גידול ותפוצה
----------------

הכחל כחול-הבטן נפוץ באפריקה ברצועה צרה בין סנגל לצפון קונגו. הוא חי בסוואנה על גבי עצים, בעיקר מהסוג *Isoberlinia* (אנ').

אורח חיים
---------

זוג כחלים כחולי-בטן מקננים בגמביה.
הכחל כחול-הבטן מקנן בנקרות עצים (חורים בגזעי עצים, לרוב מהסוג *Isoberlinia*) ואוכל חרקים. רוב היום הוא יושב על עצים אלו או על חוטי חשמל, מתצפת על סביבתו ואורב לטרף. הוא אוכל חרקים גדולים בהם חרגולים.

בעונת הרבייה הוא מחזר אחרי הנקבה על ידי ביצוע מופעים אווירובטים והצגת נוצותיו הצבעוניות, בגווני כחול עז, לראווה.

שימור
-----

מבחינת מצב שימור הכחל כחול-הבטן מוגדר "ללא חשש" (Least Concern). ניתן לגדלו בשבי והוא מוצג במספר גני חיות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כחל כחול-בטן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  כחל כחול-בטן באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007534584305171

 |
הכיכר המרכזית של מרכז סוני.
**מרכז סוני** (**Sony Center**) הוא מתחם מבנים השוכן בכיכר פוטסדאם שבמרכז ברלין, בירת גרמניה. הושלם ונפתח בשנת 2000.

היסטוריה
--------

קודם למלחמת העולם השנייה היה אזור כיכר פוטסדאם אזור מסחרי הומה ומרכז תחבורה. האזור כולו נהרס כמעט לחלוטין בהפצצות בעלות הברית בשלהי המלחמה. לאחר המלחמה ננטש האזור בשל קרבתו לחומת ברלין. לאחר נפילת החומה הוחלט על פיתוח מחודש של האזור. המתחם תוכנן על ידי האדריכל הלמוט יאן. הוא הוקם עבור חברת סוני בשנת 2000 בעלות של 750 מיליון אירו. בפברואר 2008 נמכר המתחם תמורת כ-600 מיליון אירו למשקיעים מהממלכה המאוחדת ובהם בנק מורגן סטנלי.

תיאור המתחם
-----------

המתחם, המשתרע על שטח של 132,500 מ"ר, כולל חנויות רבות, מרכז כנסים, מלון, בנייני משרדים, מתחם בתי קולנוע ו-IMAX וכן מוזיאון לתולדות הקולנוע.

תקרת הזכוכית במרכז סוני בברלין
בכיכר המרכזית של המתחם נערכים אירועים ציבוריים ומוקרנים על מסכים אירועי ספורט (כגון משחקי מונדיאל 2006).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרכז סוני** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מרכז סוני

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **ברלין** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4583076-9
* VIAF: 239198075
* WorldCat: viaf-239198075

 |
**אדוארד ריץ** (בגרמנית: **Eduard Ritz** לפעמים **Eduard Rietz**;‏ 17 באוקטובר 1802 – 22 בינואר 1832) היה כנר ומנצח גרמני.

ביוגרפיה
--------

ריץ נולד בברלין ומורו הראשון היה אביו, כריסטיאן ריץ, כנר בתזמורת החצר של ברלין. בהמשך למד אצל רודה. בשנת 1818 סיים את לימודיו, ושנה אחר כך הצטרף לתזמורת החצר של ברלין והיה לקונצרטמייסטר שלה, אך סכסוך עם הקאפלמייסטר של התזמורת, גספרה ספונטיני, הביא לפיטוריו בשנת 1825.

בשנת 1826 ייסד את האגודה הפילהרמונית של ברלין, שהגיעה להישגים נאים אם כי נגניה היו חובבים. ריץ היה הכנר הראשון בביצוע ההיסטורי בשנת 1829 של מתאוס פסיון מאת יוהאן סבסטיאן באך, שפליקס מנדלסון השיב לחיים לאחר שנים רבות של שכחה. אדוארד ריץ ואחיו יוליוס העתיקו את תפקידי המבצעים מן הפרטיטורה של הפסיון לביצוע זה. אדוארד ריץ היה ידידו של מנדלסון. הוא ואחיו הצעיר יוליוס ניגנו רביעיות מיתרים עם מנדלסון עוד בשנת 1820. מנדלסון למד נגינה בכינור אצל אדוארד ריץ והקדיש לו את הקונצ'רטו שלו ברה מינור, את הסונאטה לכינור אופוס 4 ואת השמינייה אופוס 20. אהבתם של ריץ ומנדלסון למוזיקה של באך הביאה אותם לשיתוף פעולה עם קרל פרידריך צלטר באקדמיה לשירה, שם הרבה ריץ לשיר כטנור סולו.

ריץ, שהיה בפתחה של קריירת ניצוח מזהירה, מת בברלין משחפת בגיל 29. לאחר מותו, הקדיש מנדלסון את פרק האנדנטה של החמישייה אופוס 18 שלו לזכר ידידו.

קישורים חיצוניים
----------------

* אדוארד ריץ, באתר MusicBrainz (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלברט מל, "אדוארד ריץ" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
2. ↑  אלברט מל, גרוב
3. ↑  אלברט מל, גרוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 116545933
* ISNI: 0000 0000 1358 7147
* LCCN: no2017057616
* MusicBrainz: 3818bdde-f7c2-4e9a-b08e-6c1ce241e270
* VIAF: 25356541
* WorldCat: lccn-no2017057616

 |
**ארנולד ואן פורייסט** (בהולנדית: **Arnold van Foreest**;‏ 1863–1954) היה שחמטאי הולנדי.
אחיו הצעיר של דירק ואן פורייסט, זכה שלוש פעמים באליפות הולנד, בשנים 1889, 1896 ו-1902.

קריירה
------

הוא הגיע למקום השמיני בתחרות האג בשנת 1878 בגיל 15 (אליפות הולנד, ניצח: פולק דניאלס)  והגיע למקום החמישי בתחרות אוטרכט 1886 (אליפות הולנד, ניצח: דירק ואן פורייסט), הגיע למקום השלישי בתחרות רוטרדם 1888 (אליפות הולנד, ניצח: רודולף לומן, שני דירק ואן פורייסט). בשנת 1889 הגיע ואן פורייסט למקום השמיני בתחרות אמסטרדם (ניצח: עמוס ברן).

בתחרות שהתקיימה בגודה, בשנת 1889 (אליפות הולנד) ניצח ואן פורייסט. הוא חלק מקום ראשון בתחרות חרונינגן בשנת 1893, ניצח בתחרות חרונינגן בשנת 1896, הגיע שני, אחרי בלייקמאנס בתחרות ליידן 1896, חלק מקום 3-4 בתחרות האג בשנת 1898 (ניצח: טרסלינג), הגיע למקום השלישי בתחרות הארלם 1901 (ניצח: אדולף אולנד) וניצח בתחרות רוטרדם בשנת 1902.

ואן פורייסט חלק מקום ראשון עם פרנק מרשל בתחרות אמסטרדם בשנת 1911 והגיע למקום ה-14 בתחרות שבינגן בשנת 1913 (ניצח: אלכסנדר אלכין).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארנולד ואן פורייסט** בוויקישיתוף

* ארנולד ואן פורייסט, באתר צ'סגיימס (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0003 9111 2659
* NTA: 273460617
* VIAF: 284898622
* WorldCat: viaf-284898622

 |
**ויילס נטלה חלק באירוויזיון למקהלות** פעם אחת (צפויה להשתתף בפעם השנייה ב-2019) החל מתחילת התחרות ב-2017, כאשר שלחה את "מקהלת הנשים" כנציגתה בתחרות. ויילס היא המדינה הראשונה שהגיעה למקום השני באירוויזיון למקהלות.

היסטוריה
--------

ב-3 באפריל 2017 הודיעה ויילס כי הם יערכו את הופעת הבכורה שלהם בתחרות של שנת 2017 בריגה. ויילס היא המדינה הראשונה המהווה חלק מהממלכה המאוחדת שמשתתפת בתחרות אירוויזיון כלשהי.
ויילס צפויה להשתתף גם בתחרות של שנת 2019.

המקהלות והשירים שייצגו את ויילס באירוויזיון למקהלות
---------------------------------------------------

 שורה בצהוב מסמלת **ניצחון** של המתמודדת באותה תחרות  

 שורה באפור מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום ה**שני**  

 שורה בחום מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום ה**שלישי**  

 שורה באדום מסמלת תחרות בה המתמודדת דורגה במקום **האחרון**  

 שורה בירוק-זית מסמלת תחרות ממנה המתמודדת פרשה או שלא השתתפה לאחר שכבר נבחר שיר


| שנה | מבצע | שירים | שפה | מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | מקהלת הנשים | "O, Mountain, O" /  "Mil harddach" /  "Wade in the Water" | צ'כית / ולשית / אנגלית | 2 |
| 2019 |  |  |  |  |

השדרנים מטעם ויילס
------------------

| שנה | שדרן |
| --- | --- |
| 2017 | מורגן ג 'ונס ואלין מנאהן תומאס |

ראו גם
------

* האירוויזיון למקהלות
* ויילס באירוויזיון
* ויילס באירוויזיון הילדים

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ויילס באירוויזיון למקהלות