recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**פרעות טולסה** היו מעשי אלימות שנערכו ב-7 בנובמבר 1917 בטולסה, אוקלהומה. האירוע נוהל בידי אזרחים אמריקאים מהקבוצה הגזענית "אבירי החופש", אשר לקחו את החוק לידיהם כנגד קבוצות מיעוט בארצות הברית. הפרעות כוונו כנגד חברי ארגון ה-IWW, ארגון קומוניסטי שקיבל לשורותיו קבוצות מיעוט כגון מהגרים, שחורים ונשים, שלא זכו לייצוג הולם בארצות הברית של תחילת המאה ה-20.

המקרה אירע כש-12 חברי IWW הורשעו על ידי השופט ט.ד. אוונס בפשע של אי-החזקת אגרות מלחמה. השופט אף הרשיע 5 נוספים שלא היו חברי IWW, אבל העידו לטובת חברי הארגון במהלך המשפט. לאחר הפסיקה, איגדה המשטרה את 17 המורשעים והעבירה אותם לבית המאסר בשלוש מכוניות. בדרך לבית המאסר נתקלו השוטרים בקבוצה של כ-50 פעילים של "אבירי החופש", סיעה קצרת יומין של ארגון קו קלוקס קלאן. אנשי המשטרה העבירו את מורשעי IWW לידיהם של "אבירי החופש" ועזבו את המקום.

אנשי קבוצת "אבירי החופש" חטפו את המורשעים באיומי אקדח, ולקחו אותם לאזור מדברי מערבית לעיר. המורשעים נקשרו לעץ אחד זה אחר זה, הולקו בשוט, ולאחר מכן כוסו בזפת ונוצות והופקרו במקום.

לקריאה נוספת
------------

* רודני אי. ג'ונס (Rodney E. Jones), **פרעות טולסה: תעמולה וייצוג של ה IWW באוקלהומה (The Tulsa Outrage: Propaganda and the Repression of the I.W.W. in Oklahoma)**, הוצאת Oklahoma State University, שנת הוצאה: 2004
* ויליאם ט. לאמפ (William T. Lampe), **מחוז טולסה ומלחמת העולם**, הוצאת טולסה: חברת ההיסטוריה של טולסה והלשכה לחירויות אזרחיות, אבירי החירות ואסירי ה-IWW בטולסה אוקלהומה. *(The 'Knights of Liberty' Mob and the I.W.W. Prisoners at Tulsa, Okla)*, ‏9 בנובמבר 1917, עמ' 118-122.

קישורים חיצוניים
----------------

* "אבירי החופש" ופעילי ה-IWW - פרסום של הלשכה לחירות האזרח, ארגון זכויות אדם אנטי-מלחמתי בארצות הברית של תחילת המאה ה-20.

הערות שוליים
------------

1. ↑  **קו קלקס קלאן מודרני הוקמו; 17 קורבנות ראשונים**, כתבה מתוך עיתון *Tulsa World*, 10 בנובמבר 1917
2. ↑  דר' סקוט אלסוורת' (Dr. Scott Ellsworth), **פרעות הגזע בטולסה**, מאמר על פרעות על רקע גזע בטולסה ב-1921, המתאר את האירועים המקדימים להתפרצות זו, ובכלל זה את מקרה הפרעות של "אבירי החופש" באנשי ה-IWW ב-1917
**יובאן "ג'ון" לוקיץ** (סרבית: **Јован "Џон" Лукић**, אנגלית: **Jovan "John" Lukic**; נולד ב-11 בדצמבר 1960) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת השוער.

לוקיץ' נולד בצ'סטרפילד להורים סרבים, וכשהיה תלמיד בבית הספר חתם בלידס יונייטד. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו באלנד רואד ב-1979, ושיחק עבור לידס ב-165 משחקים. לוקיץ' ביקש לעזוב את לידס, וביולי 1983 הוא הועבר לארסנל תמורת 75,000£, על מנת להחליף את פט ג'נינגס הוותיק באופן קבוע. לקראת אמצע עונת 1984/1985 הוא הפך לשוער הראשון של ארסנל, וזכה בגביע הליגה ב-1987 ובאליפות ב-1989.

בקיץ 1990 החליט ג'ורג' גרהאם (מאמן ארסנל) להחתים את השוער דייוויד סימן מקווינס פארק ריינג'רס, ובאופן אירוני סימן היה מחליפו של לוקיץ' בלידס. לוקיץ' הספיק לשחק ב-277 משחקים במדי ארסנל, לפני שהצטרף מחדש ללידס תמורת מיליון פאונד, ושיחק שם ב-265 משחקים כולל עונת האליפות של 1991/1992 והמקום השני בגביע הליגה של 1995/1996.

לוקיץ' הודח מההרכב של לידס על ידי נייג'ל מרטין, וב-1996 הוא חזר לתקופה שנייה בארסנל. הוא החליף את דייוויד סימן 15 פעמים בעונת 1996/1997, אך לאחר החתמת אלכס מנינגר ב-1997 הוא הפך לשוער השלישי של המועדון. אולם, לאור פציעתו של מנינגר לוקיץ ישב על ספסל המחליפים בהפסד לגלאטסראיי בגמר גביע אופ"א 2000, ולפיכך היה זכאי לקבל את המדליה של המקום השני.

בשנת 2000 הוא חזר למשך זמן קצר להיות השוער הראשון בעקבות פציעת השוערים האחרים, ושיחק שלושה משחקים שהאחרון מביניהם נערך ביום הולדתו ה-40; אחד מהמשחקים היה נערך ב-17 באוקטובר 2000 נגד לאציו, ובזכות כך הוא היה במשך זמן מה השחקן המבוגר ביותר שהשתתף במשחק של ליגת האלופות. שיא זה נשבר מאז על ידי דני ורלינדן, אלסנדרו קוסטקורטה ומרקו באלוטה. לוקיץ' פרש בשנת 2001 והחל לעסוק באימון באופן חלקי.

למרות שלוקיץ' שיחק פעם אחת עבור הנבחרת האנגלית עד גיל 21, הוא מעולם לא זומן לנבחרת הבוגרת.

בנו של לוקיץ', ג'ון ג'וניור, היה שחקן נוער בנוטינגהאם פורסט שחתם בגרימסבי טאון ביוני 2005. הוא עזב את גרימסבי בסוף עונת 2005/2006, ולא חזר לשחק מאז.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל השחקן באתר ארסנל
"**A 67-es út**" ("אַ הַטוואַן-הֶטֶש אוּט" - בתרגום חופשי לעברית: "**כביש 67**" או "**הדרך ה-67**") הוא שיר של הלהקה ההונגרית ריפבליק. את השיר כתב והלחין סולן הלהקה, לאסלו בודי (ציפה).

רקע והצלחת השיר
---------------

הופעתה המשמעותית הראשונה של להקת ריפבליק הייתה במופע כישרונות שהתקיים בעיירה בלטונללה(הו'), הסמוכה לכביש 67, ולכן כביש 67 נחשב לחלק מההיסטוריה של הלהקה לדברי ציפה, השיר נכתב על נערה מהעיר קאפושוואר, הסמוכה אף היא לכביש 67. ב-1997 זכה השיר בפרס ינה הוסקה(הו') לשיר השנה לשנת 1996. בשנת 2006 קיים אתר origo.hu הצבעה בקרב הקוראים לבחירת השיר ההונגרי הפופולרי הטוב ביותר בכל הזמנים. השיר אמנם לא הגיע למקום הראשון, אך נכלל בעשירייה הראשונה.

שני האלבומים שבהם נכלל השיר הגיעו למעמד של אלבום פלטינה. ב-1995 היה זה האלבום *Disco*, שזכה מאז למעמד אלבום יהלום, וב-2013 היה זה אלבום ההופעה החיה *20 éves ünnepi koncert*.

השיר נשאר אחד מלהיטיה הגדולים ביותר של הלהקה, עדיין מנוגן ברדיו ההונגרי גם קרוב ל-30 שנה אחרי צאתו לאור, והלהקה מקפידה לבצע אותו בהופעות.

הנצחה
-----

עמוד הזיכרון של הפסל יוזף קלינג
בשנת 1997, על כביש 67 באזור שאחרי הגשר שמעל אגם דשדה, הוצב עמוד זיכרון המנציח את חברי להקת ריפבליק. העמוד הוא פרי יצירתו של הפסל יוז'ף קלינג, ושם היצירה הוא "השיבה הביתה".

קטע הכביש המוזיקלי על כביש 67, שנסיעה עליו משמיעה את קטע הפתיחה של השיר
בשנת 2013 נפטר ציפה מהתקף לב בגיל 47. על מנת להנציח את זכרו, הוחלט להקים כביש מוזיקלי, הראשון מסוגו בהונגריה, שנחנך ב-2019. קטע הכביש, שאורכו הכולל כ-500 מטרים, ממוקם על כביש 67, בקילומטר ה-59 של הכביש, בכיוון הנסיעה מאגם בלטון לקאפושוואר. נסיעה על הכביש בקטע המדובר כשהרכב נוסע סמוך לשולי הכביש, משמיעה את קטע הפתיחה של השיר. מהירות הנסיעה המומלצת על מנת לשמוע את הקטע היא 80 קמ"ש.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "A 67-es út" באתר מיוזיק בריינז
* סרטון השיר "A 67-es út" באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  Nyaka Szabolcs, A 67-es út mellett kezdődött, 1998. augusztus 7, Új Dunántúli Napló
2. ↑  Márkus Kata, A Republic ismét hazatalált, 2005. márc. 11, Somogyi Hírlap
3. ↑  Az ország tíz kedvenc slágere - Álomsláger a célegyenesben, 2006. augusztus 2, Origo
4. ↑  DISCO by REPUBLIC sales and awards, Best Selling Albums
5. ↑  Arany- és platinalemezek
6. ↑  Nagy Zoltán, Cipő és társai Kaposváron is otthonra leltek, 2015. 10. 02, történt Kaposváron
7. ↑  Világhírű lett a zenélő 67-es út, 2019. DECEMBER 30, Magyar Hírlap

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 6599c9a7-be3a-4504-9b29-943090464973

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"A 67-es út"**.
**דוד (נצ'ו) טאייצ'או** (נולד ב-20 בנובמבר 1996) הוא אתלט ישראלי, אלוף ישראל 6 פעמים ברציפות (2016–2021) בריצת 800 מטר ואלוף ישראל 4 פעמים ברציפות (2018–2021) בריצת 1500 מטר.

ביוגרפיה
--------

בנעוריו למד טאייצ'או בכפר הנוער בן שמן, שם גם התחיל להתאמן באתלטיקה.
בשנת 2013 הוא השתתף לראשונה באליפות ישראל. הוא התחרה בריצת 1500 מטר וסיים במקום ה-13, בתוצאה 4:13.70 דקות.

### 2014

באליפות ישראל לנוער שנערכה ביוני 2014 ניצח טאייצ'או בריצת 800 מטר בתוצאה 1:58.11, וסיים במקום השני בריצת 1500 מטר. באליפות ישראל שנערכה ביולי הוא סיים במקום ה-5 בריצת 800 מטר.

### 2015

באליפות ישראל לנוער שנערכה ביוני 2015 זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר (1:53.96 דקות) ובריצת 1500 מטר (3:57.07 דקות). באליפות ישראל שנערכה ביולי הוא זכה במדליית ארד בריצת 800 מטר, אחרי חברו לאגודה דסטין אמרני, ומוקט פטנה מאתלטי אורן השרון.

### 2016

באליפות ישראל שנערכה ביולי 2016, טאייצ'או זכה לראשונה בתואר אלוף ישראל, בריצת 800 מטר. הוא קבע תוצאה של 1:51.52 דקות והקדים את מוקט פטנה ודסטין אמרני. בריצת 1500 מטר הוא זכה במדליית הארד, בתוצאה 3:47.76 דקות. מאוחר יותר בחודש יולי, טאייצ'או ניצח בתחרות בהויזדן, בלגיה תוך ששיפר את שיאו האישי, כשקבע 1:50.09 דקות. באליפות הבלקן במרוצי שדה, שנערכה בנובמבר, הוא סיים במקום ה-10.

### 2017

בחודש מאי טאייצ'או שיפר את שיאו האישי בריצת 1500 מטר ל-3:45.11 דקות. באליפות אירופה לאומות באתלטיקה שנערכה ביוני, סיים במקום ה-12 בריצת 800 מטר. באליפות ישראל שנערכה ביולי טאייצ'או הגן על תוארו בריצת ה-800 מטר וקבע תוצאה של 1:54.61 דקות.

### 2018

באליפות ישראל שנערכה ביולי טאייצ'או זכה בפעם השלישית ברציפות בריצת 800 מטר, בתוצאה 1:51.25. טאייצ'או זכה במדליית הזהב גם בריצת 1500 מטר בתוצאה 3:44.41, כשהקדים בקרב צמוד את חברו לאגודה ימר גטהון. באותו חודש התחרה בלייז', בלגיה, בריצת 1500 מטר וקבע תוצאה של 3:44.02 דקות, שיפור של שיאו האישי ב-39 מאיות השנייה.

### 2019: יורד לראשונה מ-1:50 דקות בריצת 800 מטר

באליפות ישראל טאייצ'או הגן על תוארו הן בריצת 1500 מטר והן בריצת 800 מטר, בה עשה זאת לאחר שקבע תוצאה של 1:49.96 דקות, וירד לראשונה מגבול 1:50 דקות בריצה זו. בריצת 1500 המטרים הוא קבע תוצאה של 3:45.78 דקות.

### 2020

באליפות ישראל טאייצ'או הגן על תוארו הן בריצת 1500 מטר (בה קבע תוצאה של 3:51.83) והן בריצת 800 מטר (בה קבע תוצאה של 1:54.17).

### 2021

באליפות ישראל טאייצ'או הגן על תוארו הן בריצת 1500 מטר (בה קבע תוצאה של 3:47.07) והן בריצת 800 מטר (בה קבע תוצאה של 1:52.83). כמו כן, באותה שנה שיפר את שיאו האישי בריצת 1500 מטר כאשר קבע תוצאה של 3:43.02.

### 2022: ניצחון במרתון טבריה

במרתון טבריה שנערך ב-9 בדצמבר טאייצ'או ניצח במרתון טבריה, בתוצאה 2:13:00 שעות המהווה שיא מסלול עבור רץ ישראלי במרתון טבריה, כאשר הוא מקדים ב-2:10 דקות את ג'מבר מלקאם שסיים במקום השני. טאייצ'או עבר את נקודת חצי המרתון במרוץ בזמן של 1:06:46 שעות, ואת חציו השני רץ אף מהר יותר (בזמן של 1:06:14 שעות).

חייו האישיים
------------

טאייצ'או מתגורר בפתח תקווה.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד טאייצ'או(הקישור אינו פעיל), באתר איגוד האתלטיקה בישראל
* דוד טאייצ'או, באתר "מבט למירוץ"
**ויקטור גאורגייב וולקוב** (בבולגרית: **Виктор Георгиев Вълков** להאזנה (מידע • עזרה); 3 באפריל 1936, סופיה, ממלכת בולגריה – 6 ביולי 2022) היה קצין לשעבר בוועדה לביטחון המדינה, דיפלומט ופוליטיקאי בולגרי, אשר בין השנים 1990–1991 כיהן כשר החוץ וסגן ראש ממשלת בולגריה בממשלתו של דימיטר פופוב.

קורות חייו
----------

ויקטור וולקוב נולד בסופיה. אביו גאורגי וולקוב נמנה עם הנהגת מפלגת האיכרים והוצא להורג ב-1942. רכש השכלה טכנית-אקדמית באוניברסיטה הטכנית של סופיה. ב-1957 גויס כסוכן למנגנון הוועדה לביטחון המדינה ושירת במנגנון עד 1982. עובדת היותו סוכן של מנגנון ביטחון הפנים הבולגרי הוסתרה מהציבור בבולגריה. ב-1965 הצטרף למפלגת האיכרים של בולגריה. ב-1990, לאחר סתיו העמים והדחתו של טודור ז'יבקוב, נבחר ליושב ראש מפלגת האיכרים, היה מועמד מטעמה לנשיאות בולגריה, אך לא נבחר. בדצמבר 1990 התמנה לסגן ראש הממשלה ושר החוץ בממשלתו של דימיטר פופוב. בין השנים 1993–1998 כיהן כשגריר בולגריה בטורקיה, ובין 2002–2006 כיהן כשגריר בולגריה בקרואטיה.

ויקטור וולקוב הלך לעולמו ב-2022 בסופיה והוא בן 86 שנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויקטור וולקוב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  מנהיגי בולגריה, באתר zarate.eu (באנגלית).
2. ↑  Viktor Valkov came out as an agent, Lyuben Gotsev hid him in 1990. באתר desebg.com (בבולגרית).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**ליובן גוצב** | **שר החוץ של בולגריה** 20 בדצמבר 1990 – 8 בנובמבר 1991 | **הבא**:**סטויאן גאנב** |
**ששון עבדו** (1922 – 25 במרץ 1994) היה כנר ומלחין ישראלי.

חייו
----

עבדו גדל בבגדאד שבעיראק. סבל מילדותו מראייה לקויה, ונשלח לבית ספר לעיוורים. הוא למד לנגן בכינור והחל להופיע באירועים מגיל צעיר. עבדו זומן לרדיו הממלכתי העיראקי, שם החליף את סלאח אל-כוויתי בתזמורת הרדיו הממלכתית וניגן בה באופן קבוע והיה הכנר המוביל בתזמורת, עד לעלייתו לארץ ישראל. 
בשנת 1951 הוא עלה לישראל. תחילה הוא הופיע בארץ באירועים פרטיים וכעבור מספר שנים הוא הצטרף לתזמורת רשות השידור, שהחלה לפעול בשנות החמישים. בתחילת שנות ה-60 קיבל קביעות ברשות השידור, בהמלצת הכנר הנודע יהודי מנוחין.

הוא נחשב לבר-סמכא בכל הנוגע למוזיקה העיראקית והיה המוביל בתחום זה בתזמורת. במסגרת תפקידו כאחראי על המוזיקה העיראקית הוא דאג לקדם זמרים רבים ביניהם פלפל גורג'י, סברי כלף ועוד.

עבדו הלחין ועיבד שירים רבים וכן לימד שירה זמרים רבים. הוא ניגן בתזמורת רשות השידור עד ליציאתו לגמלאות.

עבדו נפטר בתל אביב בשנת 1994, פחות משנה לאחר פטירת רעייתו, סביחה. הוא הותיר אחריו חמישה ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ששון עבדו** בוויקישיתוף
* תקסים כינור: נַהְוַ’נְד, קול ישראל בערבית, 6 במרץ 1970. הקלטת שמע באתר הספרייה הלאומית
**מוזיאון מועדון הכדורגל ברצלונה** (בקטלאנית: **FC Barcelona Museu**) הוא מוזיאון מועדון הכדורגל ברצלונה, הממוקם באצטדיון הקאמפ נואו.

היסטוריה
--------

המוזיאון נחנך ב-24 בספטמבר 1984 בעת נשיאותו של ז'וזפ ליואיס נונייס. בשנת 2000, שונה שמו של המוזיאון ל-"מוזיאון הנשיא נונייס" תחת נשיאותו של יורשו, ג'ואן גספרט. ב-15 ביוני 2010 נפתח המוזיאון מחדש לאחר ארגון מחדש.

המבנה מפוצל לשלושה אגפים נפרדים עם קולנוע, מסך מגע אורקולי, ומידע על ההיסטוריה של מועדון הכדורגל ברצלונה. ניתן לבקר במוזיאון רק על ידי הזמנת החבילה "Camp Nou Experience", הכוללת כניסה למוזיאון וסיור באצטדיון. האגף הראשון כולל אוסף תמונות, מסמכים וגביעים, המפרטים את ההיסטוריה של המועדון על קיר זכוכית אינטראקטיבי, המאפשר למבקרים לגעת במסכים ולקרוא את המידע. קיר הזכוכית, המצויד בטכנולוגיית לייזר, מאפשר צפייה בווידאו, תמונות ומוזיקה באמצעות משוב של המשתמש. האגף השני הוא אוסף תצוגת אמנות פרטית המוצגת דרך קבע במוזיאון, ומציגה יצירות של אמנים מקומיים ידועים ובהם, סלבדור דאלי, ז'ואן מירו ואנטוני טאפייס. באגף השלישי, "אוסף Futbolart" מציג מזכרות כדורגל מהמועדון, כולל חדר גביעים עם כל גביע, או העתק שלו, שהמועדון זכה בו.

חולצתו של דייגו מראדונה המוצגת במוזיאון
אחד הפריטים המוצגים בקולקציית "Futbolart" הוא הנעליים איתן כבש רונאלד קומאן את שער הניצחון גמר גביע אירופה לאלופות 1992, אותו כבש בדקה ה-111 מול סמפדוריה, 21 דקות בתוך תוספת הזמן שניתנה, והבטיח את הגביע האירופי הראשון של ברצלונה.

המוזיאון משתרע על פני 3,500 מ"ר ומושך אליו כ־1.2 מיליון מבקרים בשנה, ומדרג אותו במקום השני לאחר מוזיאון פיקאסו, שמושך אליו 1.3 מיליון מבקרים, כמוזיאון המתויר ביותר בעיר ברצלונה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיאון מועדון הכדורגל ברצלונה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון מועדון הכדורגל ברצלונה

הערות שוליים
------------

1. ↑  "FC Barcelona Museum". FC Barcelona. אורכב מ-המקור ב-1 באוגוסט 2012. נבדק ב-9 באוגוסט 2010. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "FC Barcelona "El Cant del Barça" im Camp Nou (Pressemitteilung 372809)" (בגרמנית). Presseanzeiger.de. נבדק ב-9 באוגוסט 2010. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  Ross, James M. (17 בינואר 2008). "European Competitions 1991–92". Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. נבדק ב-17 באוגוסט 2010. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  Stone, Peter (2009). *Frommer's Barcelona* (3 ed.). Frommer's. p. 201. ISBN 978-0-470-38747-4.
5. ↑  "Visites per ordre de nom del museu" (PDF) (בקטלאנית). Generalitat de Catalunya. אורכב מ-המקור (PDF) ב-25 ביולי 2011. נבדק ב-14 באוגוסט 2010. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX4659567
* VIAF: 169767124
* WorldCat: viaf-169767124

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בסוג של צמח. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו ריסן (פירושונים).

**ריסן** (שם מדעי: ***Blepharis***) הוא סוג במשפחת הקוציציים. בארץ מיוצג על ידי המין ריסן דק (*Blepharis attenuata*).

מאפייני הסוג
------------

זהו סוג גדול במשפחת הקוציציים, שרוב מיניו גדלים באזורים הטרופיים של העולם הישן (היבשות אסיה, אירופה ואפריקה). 

מיני סוג זה הם עשבים רב-שנתיים או בני שיח, שלהם עלים קוצניים. 

הפרחים ערוכים בשיבולת כלומר, מסודרים על ציר אחד בעמוד הפריחה, בצורה אופיינית למשפחה. הפרח אופייני למשפחה, ולו חפה קוצני גדול. צבע הפרח כחול. לפרח 'שפה' תחתונה בלבד, והיא מחולקת לאונות. 

הפרי הוא מטיפוס הלקט.

הסוג בצמחיית ארץ ישראל
----------------------

מין אחד מסוג זה מצוי בארץ ישראל, **ריסן דק** (*Blepharis attenuata*). 

צורת חייו היא בן-שיח, והוא קוצני מאוד. פריחתו חלה במשך חודשים רבים בשנה, אך בעיקר בעונת הקיץ. מין זה מצוי בעיקר בחבלים המדבריים של הארץ, כדוגמת הנגב ומדבר יהודה, בערוצים יבשים ובבתות. 

בעבר, נחשבו שני מינים מסוג זה למיוצגים בצמחיית ארץ ישראל: המין ריסן נאכל, הגדל בעיקר במדבריות ותפוצתו רחבה; והמין ריסן דק שנחשב לאנדמי לארץ ישראל. המינים נבדלו בחפים שבאמצע התפרחת. במקורות מידע שונים עדיין קיימת חלוקה זו. לעומת זאת, מכליל מחקר עדכני את כל האוכלוסיות בישראל תחת המין ריסן דק.

פריחת ריסן דק בחוף ים המלח

התאמת הריסן הדק ליובש
---------------------

צמח זה המצוי בבתי גידול יובשניים מהווה דוגמה טובה למספר מנגנונים המאפשרים קיום חיים במצבי עקה, אשר התפתחו הודות לתהליכים אבולוציונים. 

כצמחי מדבר אחרים, הריסן הוא צמח קוצני מאוד, המונע ממנו להיאכל על ידי אוכלי עשב. כמו כן הקוצניות מצמצמת את שטח הפנים של העלה ובכך מפחיתה את אידוי המים ממנו. 

אך עם זאת, ההתאמה המופלאה ביותר היא מנגנון הפצת הזרע והנביטה של הצמח. מנגנון זה נחקר על ידי החוקר הישראלי יצחק גוטרמן. 
אחד האתגרים העומדים בפני צמחי מדבר, הוא לא רק היעדר מים אלא גם פיזור משקעים גדול- הן מבחינת עיתוי ירידת המשקעים והן מבחינת מיקומם. על צמחים אלו למצוא דרכים להפיץ את זרעיהם בצורה שתבטיח את נביטתם וקיום דור נוסף של צמחים.

ה**ריסן** מתגבר על אתגר זה, על ידי הפצת הזרעים רק לאחר הרטבה ארוכה. עלי הגביע סוגרים על ההלקט היבש, אך נפתחים לאחר חשיפה ממושכת ללחות. לאחר הפתיחה, הזרעים 'מושלכים' למרחק של כמה מטרים, בעקבות לחץ שנוצר על ידי דפנות ההלקט.

בעת הרטבת הזרע עצמו, מתפשקים השערות שעל פניו ונראים כריסים, ומכאן שם המין העברי, כמו גם השם הלטיני. כמו כן מראה הפרח בעל המבנה החד-שפתי דומה לריס.

לקריאה נוספת
------------

* גוטרמן, יצחק. (1983). ריסן נאכל. החי והצומח של ארץ ישראל כרך 11, עמוד (107), הוצאת משרד הביטחון, תל אביב.
* פינברון-דותן, נעמי ודנין, אבינעם. (1991). ריסן. המגדיר לצמחי בר בארץ-ישראל, (621). ירושלים, הוצאת כנה. (הספר בקטלוג ULI)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריסן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* צמחיית ישראל ברשת
* Tropicos
 |
**ולף הראשון, דוכס בוואריה** (בגרמנית: **Welf I von Bayern**;‏ 1037 (בערך) – 6 בנובמבר 1101), היה דוכס בוואריה בין השנים 1070–1077 ובין השנים 1096–1101.

ביוגרפיה
--------

ולף נולד בשנת 1037 לאלברטו אצו השני, מרקיז מילאנו ולקוניגונדה מאלטדורף, בתם של ולף השני, רוזן שוואביה ואימיצה מלוקסמבורג. בשנת 1055 מת דודו ולף, דוכס קרינתיה, וולף ירש את נחלותיו.

אף כי אביו תמך באפיפיור במסגרת מאבק האינווסטיטורה בין מדינת האפיפיור לאימפריה הרומית הקדושה, תמך ולף שנהיה שליט בקרינתיה, בקיסר היינריך הרביעי. בשנת 1070 מרד חמיו אוטו מנורטהיים בהיינריך הרביעי, אולם ולף המשיך לתמוך בקיסר, ובתמורה קיבל את דוכסות בוואריה שנלקחה מחמיו, ולאחר מכן גירש את אשתו אתלינדה מנורטהיים בציווי הקיסר.

במהלך מאבק האינווסטיטורה שינה ולף את תמיכתו, והחל לתמוך באפיפיור גרגוריוס השביעי. בשנת 1076 השלים ולף עם הקיסר, אולם בשנה לאחר מכן התחדשה המלחמה ביניהם, ובתגובה הדיח אותו היינריך הרביעי משלטונו, אם כי ולף שנתמך על ידי אביו ואצילים בוואריים, שמר על שליטתו בבוואריה.

בשנת 1089 התחתן בנו של ולף - ולף החמישי עם מטילדה, מרקיזת טוסקנה, על מנת לחזק את היחסים עם האפיפיור אורבנוס השני, אולם בשנת 1095 התגרשו השניים, ובעקבות כך התפייס ולף עם הקיסר, אשר בתמורה החזיר אותו לשלטונו בבוואריה.

בשנת 1101 יצא ולף למסע הצלב של 1101, יחד עם גיום התשיעי, דוכס אקיטן, איג דה ורמנדואה ואידה מאוסטריה, אולם הובסו על ידי קיליץ' ארסלן, הסולאטן של רום. ולף הצליח לברוח, אולם מת בדרכו לפאפוס, קפריסין, ובנו ולף השני, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו.

משפחתו
------

בשנת 1062 התחתן ולף עם אתלינדה מנורטהיים, בתם של אוטו מנורטהיים וריכנצה משוואביה, אך לא היו לו ילדים ממנה.

בשנת 1070 התחתן ולף עם יודית מפלנדריה בתם של בלדווין הרביעי, רוזן פלנדריה ואלינור מנורמנדי, ממנה נולדו לו 3 ילדים:

* ולף השני, דוכס בוואריה (1072–1120)
* היינריך התשיעי, דוכס בוואריה (1075–1126)
* קוניצה מבוואריה (לא ידוע–1120), התחתנה עם פרידריך רוכו, רוזן דיסן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ולף הראשון, דוכס בוואריה** בוויקישיתוף

  


|  |
| --- |
| **ולף הראשון, דוכס בוואריה**  בית ולף  נולד:1037 בערך מת:1101 |
| **אוטו השני** | **דוכסות בוואריה  1070–1077  1096–1101** | **היינריך השמיני** |
| **היינריך השמיני** | **ולף השני** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 129754129
* ISNI: 0000 0000 2098 3818
* LCCN: nr2005010908
* VIAF: 33085650
* WorldCat: lccn-nr2005010908

 |
**נרגל-אושזיב** (שמו במקור היה **שוזוב**) היה אציל בבלי, שבשנת 694 לפנה"ס מונה על ידי ממלכת עילם להיות מלך בבל, לאחר שהעילמים כבשו את בבל ורצחו את מלכה הקודם אשור-נדין-שומי, בנו של המלך האשורי סנחריב. נרגל-אושזיב מלך על בבל קצת יותר משנה אחת, עד ספטמבר 693 לפנה"ס.

בתקופה זאת בבל הייתה ממלכה וסאלית של אשור. אשור-נדין-שומי היה יורש העצר של אשור. הוא מונה להיות מלך בבל בשנת 699 לפנה"ס, לאחר סדרה של מרידות שאירעו בבבל כנגד אשור. גם ניסיונו של סנחריב למנות את בל-איבני, אציל בבלי שחונך באשור, לא צלח והמרידות נמשכו. העילמים כבשו את בבל, אשור-נדין-שומי נלקח על ידם לעילם ומת שם. סנחריב המשיך במאבקו בעילם ובבני בריתו הכשדים במטרה להחזיר את ממלכת בבל לשליטתו ולנקום את מות בנו. בספטמבר 693 לפנה"ס, נוצח נרגל-אושזיב על ידי אשור בקרב ליד העיר ניפור ונלקח בשבי. המשך גורלו אינו ידוע. במקומו עלה לשלטון נסיך כשדי בשם מושזיב-מרדוך (Mushezib-Marduk), שהמשיך במרד כנגד אשור.

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Archaeology of Elam: Formation and Transformation of an Ancient Iranian State מאת D. T. Potts, עמ' 269

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**אשור-נדין-שומי 699–694 לפנה"ס** | **מלך ממלכי בבל בתקופת השושלת העשירית האשורית  693-694 לפנה"ס** | **הבא**:**מושזיב-מרדוך693–689 לפנה"ס** |
**מַלּוּכְיָה** (שם מדעי: *Corchorus*) היא סוג של עשב או שיח הכולל כ-77 מינים. הסוג מלוכיה משויך למשפחת החלמיתיים, בעבר הוא שויך *למִשְׁפַּחַת הַטִּילְיָתִיִּים* (Tiliaceae). מלוכיה צומחת באקלימים טרופיים וסובטרופיים ברחבי העולם כולל אמריקה הדרומית, אמריקה המרכזית, אמריקה הצפונית, אסיה, אפריקה הטרופית, אוסטרליה ואיי האוקיינוס השקט, בנוסף שני מינים צומחים בר בישראל, האחד מלוכיה נאכלת והשנייה מלוכיה משולשת. ובנוסף גדל בארץ צמח תרבות, שמוצאו מהודו ומשמש שם כצמח סיבים - מלוכיית ההלקטים (*Corchorus capsularis*).

נראה כי מקור שמה העברי של המלוכיה מהמילה הערבית "מלוח'י" (ملوخي). ביוונית עתיקה נקרא הצמח מוֹלוֹכֶה ושמו המדעי הוא ***Corchorus*** שפירושו "רירי", שכן חלקי הצמח עשירים בריר הניכר בעת בישולו. המלוכיה מכונה בשמות נוספים בהקשרים שונים, כגון "יוטה", המתאר את הבד הנארג מסיבי הצמח, או "מלוח'יה", המתאר מאכל המורכב מעלי הצמח. לצמח שמות וכינויים נוספים ברחבי העולם, אחד מהם הוא "חוביזת היהודים" (או "חלמית היהודים", מאנגלית: Jew's Mallow).

לצמח, שעל פי רוב הוא חד-שנתי, גבעולים פשוטים היכולים להגיע לגובה של שניים עד ארבעה מטרים. עליו ארוכי פטוטרת, מסורגים ומשוננים, אורכם חמישה עד חמישה עשר סנטימטרים. לצמח פרחים קטנים וצהובים עם חמישה עלי כותרת ופירות דמויי תרמיל הנפתחים ל־3-6 קשוות.

שימושים
-------

צמחים מסוג מלוכיה מהווים את המקור הצמחי השני בחשיבותו ובהיקפו אחרי כותנה לייצור סיבים בעולם. באזור הדלתה של הגאנגס מעובדים כ־85 אחוזים מהיוטה בעולם. המדינות הודו, בנגלדש וסין הן המפיקות העיקריות של סיב היוטה, והודו היא גם הצרכנית הגדולה בעולם למוצרי יוטה (בעיקר כחומר אריזה).

שימוש נוסף בצמח נעשה בחלקיו האכילים. מלוכיה ובעיקר מָלוּכְיָה נֶאֱכֶלֶת משמשת כמזון פופולרי במיוחד במצרים (ויש שיאמרו כי המלוח'יה היא המאכל הלאומי של מצרים), וכן בישראל ובשטחים (במטבח הפלסטיני ובמטבחים של יהודים יוצאי מספר ארצות מזרח-תיכוניות), לבנון, סוריה, ירדן וקפריסין. המין Corchorus capsularis משמש למאכל ביפן, בסין ובפיליפינים.

עלי הצמח משמשים להתקנת מרק בעל מרקם רירי, זרעיו טובים לתיבול, ומעליו המיובשים מכינים תה צמחים.

לקריאה נוספת
------------

* נסים קריספיל, **ילקוט הצמחים**, יערה, עמ' 660-667, 1988
* מיכאל זהרי, **מגדיר חדש לצמחי ישראל**, מהדורה שנייה מורחבת, עם עובד, עמ' 299, 1988

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלוכיה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* צמחיית ישראל ברשת
* Tropicos
 |

* מלוכיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Corchorus L. World Flora Online, ‏2022
2. ↑  א. פאהן, ד. הלר, מ.אבישי, **מגדיר לצמחי התרבות בישראל**, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוד, 1998
3. ↑  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, **מגדיר לצמחי התרבות בישראל**, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548807805171
* BnF: cb12256328g (data)
* LCCN: sh88004900

 |
**פּאַפּיראָסן** (קרי: "פָּפִּירוֹסְן"; יידיש: "סיגריות") הוא פזמון מפורסם שנכתב בידי הרמן יבלוקוף במחצית הראשונה של שנות ה-20 של המאה ה-20, ונקשר כיום לעיתים קרובות בזיכרון השואה.

רקע
---

יבלוקוף מספר בזיכרונותיו כי הוא חיבר את "פאפיראסן" באירופה לפני הגירתו, לאחר שהיה עד למאמצי הישרדותם של יתומים עניים, שהזכירו לו את ילדותו בזמן הכיבוש הגרמני של גרודנו במלחמת העולם הראשונה, אז התפרנס כרוכל סיגריות. הלחן הוא נעימה של כמה שירים מזרח-אירופיים, בהם השיר הרוסי "Милаша-молдаванка" ("מילָשָה-מולדָבנקה"). השיר זכה לפרסום ולפופולריות ב-1932, לאחר שיבלוקוף השמיע חלק ממנו במסגרת תוכנית רדיו שערך בתחנת הרדיו הניו-יורקית היידית החשובה WEVD.

בתקופת השואה חוברו בגטאות פולין וליטא מילים חדשות, קונטקסטואליות, לשיר. אחד הידועים שבהם הוא שירה של ריקלה גלֶזֶר (ריקלע גלעזער) מגטו וילנה, "ס'איז געווען אַ זומערטאָג" ("היה זה יום קיץ"), על טבח היהודים ביער פונאר. השיר הושר בין היתר על ידי חוה אלברשטיין.

ראו גם
------

* מוכרי הסיגריות מכיכר שלושת הצלבים

הערות שוליים
------------

1. ↑  הערמאַן יאַבלאָקאָף, **ארום דער וועלט מיט יידיש טעאַטער: אויטאָביאָגראַפישע איבערלעבונגען און טעאַטער-דערציילונגען אין לויף פון אַ האַלבן יאָהרהונדערט, אידישע און וועלטלעכע געשעענישן**, ניו יורק: Shulsinger Bros.‏ 1968.
2. ↑  השיר פאפיראסן, באתר פייסבוק, הספרייה הלאומית
3. ↑  Gila Flam, *Singing for Survival: Songs of the Lodz Ghetto, 1940-45*, Urbana: University of Illinois Press, 1992, pp. 94-96.
4. ↑  ראו באנתולוגיה: **לידער פון די געטאָס און לאַגערן**; טעקסטן און מעלאָדיעס געזאַמלט: ש’ קאַטשערגינסקי; רעדאַקטירט: ה' לייוויק, ניו יורק: ציקא, 1948, עמ' 7–8, 364.
מלון ארבע העונות (הונג קונג), 2008
מלון ארבע העונות (הונג קונג) ממוקם על גדות המזח של נמל ויקטוריה
**מלון ארבע העונות, הונג קונג** (באנגלית: **Four Seasons Hotel Hong Kong**; בסינית מסורתית: **香港四季酒店**) הוא מלון בדרגת חמישה כוכבים בבעלות Sun Hung Kai Properties, המצוי בסנטרל, מרכז העסקים הבינלאומי, הונג קונג, בסמוך למעבורת בין הונג קונג למקאו, ומשיק לנמל ויקטוריה; בניית המלון הושלמה בספטמבר 2005.‏
זהו בניין בן 45 קומות, המציע 399 חדרים ו-519 יחידות דיור (ששייכות ל-Four Seasons Place). פרויקט שיפוץ בתי מלון - מלון Four Seasons הונג קונג מבצע תוכנית שיפורים הכוללת חדרי אירוח ותכונות לובי מסוימות. כדי להבטיח הפרעה מינימלית לאורחים, שיפורים אלה יבוצעו בשלבים עם בידוד מתאים. רצפות חיץ חדשות מסודרות כדי להקל על העברת כל צליל בחדרי האירוח, והעבודה תוזמן בזמנים של תפוסה מלאה. מלון פור סיזנס הונג קונג נותר פתוח עם פעילות כרגיל לאורך כל תקופת השינוי ומצפה לספק שירותים יוצאי דופן לאורחים במהלך שהותם.

בנובמבר 2009, המלון הפך למלון הראשון בעולם שבין כתליו שוכנות שתי מסעדות של שלושה כוכבים כל אחת במדריך מישלן האדום. המסעדה הצרפתית "קפריס" (Caprice) זכתה בשלושה כוכבים במהדורת שנת 2010 של מדריך מישלן האדום להונג קונג, ובכך היא הצטרפה למסעדה הקנטונזית "לונג קינג הין" (Lung King Heen), שקיבלה שלושה כוכבים במהדורת 2008.‏

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלון ארבע העונות (הונג קונג)** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מלון ארבע העונות

הערות שוליים
------------

1. ↑  מלון ארבע העונות (הונג קונג) (באנגלית)
2. ↑  Four Seasons Hotel Hong Kong, Tripadvisor
3. ↑  קרסטין קון, מלון ארבע העונות מציב שיא עולם במדריך מישלן החדש להונג קונג, caterersearch.com‏ 26 בנובמבר 2009 (באנגלית)
**נרוויק** (בנורווגית: **Kampen om Narvik - Hitlers første nederlag**, מילולית: "קרב נרוויק: התבוסה הראשונה של היטלר") הוא סרט מלחמה נורווגי משנת 2022 בבימויו של אריק סקולדברג, שהופק על ידי Nordisk Film ובהפצת נטפליקס. הסרט מגולל את סיפורו של קרב נרוויק מ-9 באפריל עד 8 ביוני 1940.

הסרט הוקרן בנורווגיה בדצמבר 2022 והופץ בשאר העולם בנטפליקס בינואר 2023.

עלילה
-----

אפריל 1940. העיירה נרוויק שבצפון נורווגיה אחראית לאספקת 80% ממכרה העופרת שלה לצורך מכונת המלחמה של גרמניה הנאצית, כאשר מטען הברזל מועבר דרך נמל העיר. ברם, ניסיונות בעלות הברית ובייחוד הממלכה המאוחדת וצרפת לחבל בתהליך במשך החורף בתקופה של יותר מחודשיים, מביאים לכיבוש מהיר של העיירה בידי הוורמאכט בקרב שהפך בהמשך לתבוסה הראשונה של הנאצים במלחמת העולם השנייה.

* נרוויק בלהבות לאחר הפצצה נאציתנרוויק בלהבות לאחר הפצצה נאצית

שחקנים ודמויות
--------------

* קריסטין הארטגן - אינגריד טופטה
* קארל מרטין אגסבו - קורפורל גונאר טופטה
* הנריק מסטד - מייג'ור סיגורד (בן דמותו של קרל גוסטב פליישר)
* קרי ברמנס - פטרה "פולי" גלדיטש
* כריסטוף גלפרט מתיסן - אולה טופטה
* מתילדה הולטדאהל קורה - ביורג
* אמיל יוהנסן - תאודור ברוך
* כריסטוף באך - הקונסול פריץ ווסוב
* בילי קמפבל - ג'ורג' גיבס, הקונסול האנגלי
* הולגר האנדטקה - הגנרל אדוארד דיטל

הפקה והפצה
----------

תחילת העבודה על ההפקה החלה עוד בשנת 2016 כאשר חברת Aage Aaberge, שבבעלות Nordisk Films, חתמה על חוזה הפקה. הסרט תוכנן לצאת לאקרנים בדצמבר 2020 אך יציאתו לאקרנים נדחתה בעקבות ההגבלות שהוטלו על בתי הקולנוע במדינה בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בנורווגיה. תחילה הסרט נדחה לשנת 2021 אך לבסוף תאריך הבכורה הוזז ל-18 במרץ 2022, אך ההקרנה נדחתה שוב, הפעם בשל הפלישה הרוסית לאוקראינה בפברואר 2022, לאחר הערכה לפיה זה לא הזמן המתאים להראות דרמת מלחמה מציאותית בקולנוע. לאחר דחיות אלו, הסרט הוצג בבכורה עולמית ב-Narvik Torg ב-10 בדצמבר 2022 והקרנת בכורה בקולנוע נערכה ב-25 בדצמבר של אותה שנה.

ב-23 בינואר 2023, הסרט הפך זמין בשירות הסטרימינג נטפליקס, תחת השם "Narvik", במספר מדינות בהן הוא לא הוצג בבתי קולנוע. לאחר יומיים, הסרט הפך לסרט הנצפה ביותר של נטפליקס ב-49 מדינות, בנוסף להיותו ברשימת עשרת המובילים ב-89 מדינות.

אי דיוק היסטורי
---------------

משפחת טופטה המופיעה בעלילה היא פיקטיבית, אבל רוב השחקנים המרכזיים, הקרבות והאירועים הם היסטוריים. התסריטאי ביצע מספר שינויים משמעותיים בסיפור כדי לבנות את הנרטיב של הסרט:

* בסרט מצטייר כאילו החיילים במשמר הנייטרליות באופטן היו חיילים מהעיירה נרוויק. במציאות, היו אלה חיילים מטרונדלג שהוצבו בנרוויק במהלך הפלישה ונסוגו לקו הגנה בביורנפייל (Bjørnfjell) שעל גבול שוודיה.
* בסרט מתקיימים קרבות בין כוחות נורווגיים לגרמנים על גשר נורדדלסברוה במהלך פיצוץ לא מוצלח של הגשר. במציאות, הקרבות התרחשו בתחנת ביורנפייל הישנה.
* בניגוד למתואר הסרט, לגרמנים הייתה מעט מאוד ארטילריה כבדה בנרוויק כאשר אוניות המלחמה הגרמניות הוטבעו, ולא הצליחו להעביר את הארטילריה שעמדה לרשותם צפונה.

ראו גם
------

* המערכה על נרוויק

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* "נרוויק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "נרוויק", באתר נטפליקס

* "נרוויק", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "נרוויק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**אלמיר רמילביץ' נביאולין** (ברוסית: **Эльмир Рамилевич Набиуллин**, בטטארית: **Әлмир Рамил улы Набиуллин**; נולד ב-8 במרץ 1995, קאזאן, רוסיה) הוא כדורגלן רוסי ממוצא טטארי, המשחק כבלם במועדון רובין קאזאן מהליגה הרוסית הראשונה.

קריירת מועדונים
---------------

אלמיר החל את הקריירה שלו בבית הספר לכדורגל DUSShOR-14. המאמן הראשון שלו היה רנאט איברגימוב. מאוחר יותר צורף לסגל רובין קאזאן.

מאז עונת 2012/13 שיחק בקבוצת המילואים שלה. את הופעת הבכורה שלו ברובין קאזאן ערך ב-9 במרץ 2014 במשחק במסגרת ליגת העל הרוסית נגד אנז'י מחצ'קלה. ב-12 אפריל 2015 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, במשחק נגד זניט.

בעונת 2017/2018 חתם ל-4 וחצי שנים בקבוצת זניט סנקט פטרבורג. את הופעת הבכורה שלו במדי זניט עשה בניצחון קבוצתו על דינמו 2:1, במחזור ה-26, ב-18 באפריל 2018 כשעלה כמחליף בדקה ה-96 במקום דאלר קוזיאייב.

ביולי 2019 שוחרר מזניט ועבר לסוצ'י. את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ערך במשחק המחזור הראשון נגד ספרטק מוסקבה, ב-13 ביולי 2019.

ביולי 2021 חתם במועדון חימקי. שנה לאחר מכן, באוגוסט 2022, חתם לשנתיים במועדון ניז'ני נובגורוד.

בפברואר 2023, חזר לרובין קאזאן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלמיר נביאולין** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams

הערות שוליים
------------

1. ↑  נתון באתר Transfermarkt.com
2. ↑  «Зенит» — «Динамо»: Набиуллин дебютировал в составе сине-бело-голубых
**אדריאן (עזריאל) צוקרמן** (באנגלית: Adrian A. S. Zuckerman) הוא פרופסור אמריטוס בריטי למשפטים ממוצא ישראלי המלמד באוניברסיטת אוקספורד, שבאנגליה, החוקר וכותב בתחומים של סדר דין אזרחי ודיני ראיות.

ביוגרפיה
--------

צוקרמן השלים לימודי תואר ראשון ושני במשפטים בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים בשנים 1967 ו-1969, בהתאמה (את שניהם סיים ראשון במחזור), כאשר במהלך לימודי התואר השני שימש כמרצה בפקולטה. אחד ממוריו של צוקרמן בפקולטה למשפטים היה פרופ' אליהו הרנון. עם תום לימודיו באוניברסיטה העברית נסע צוקרמן ללימודים מתקדמים באוניברסיטת אוקספורד, ולאחר מכן שימש במשך שנתיים כעמית מחקר באוניברסיטה. החל משנת 1973 ולמשך יותר מארבעה עשורים שימש צוקרמן כפרופסור לסדר דין אזרחי באוניברסיטת אוקספורד, עד פרישתו בשנת 2014. על אף פרישתו, צוקרמן עודנו מלמד, ואף ממשיך להנחות סטודנטים לתארים מתקדמים. בנוסף, החל משנת 1986 משמש צוקרמן כמרצה אורח ביוניברסיטי קולג' לונדון. בשנת 2015 מונה צוקרמן לעורכו הראשי של כתב העת המשפטי Civil Procedure Quarterly.

עיקר פרסומיו של צוקרמן הם בשפה האנגלית (אך הוא זכה, כתלמיד תואר ראשון, לפרסם מאמר קצר בעברית בכרך הראשון של כתב העת המשפטי משפטים), ובהם ספר יסוד בדיני ראיות במשפט הפלילי בשם Criminal Evidence שחיבר יחד עם פרופ' פול רוברטס. אחדים מתלמידיו הישראלים של צוקרמן באוניברסיטת אוקספורד מלמדים כיום באוניברסיטאות בישראל ומחוצה לה, ובהם ד"ר רביע עאסי מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה, ד"ר עמית פונדיק מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב וד"ר ענבר לוי מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מלבורן.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט של פרופ' אדריאן צוקרמן

הערות שוליים
------------

1. ↑  קורות חייו (באנגלית) של אדריאן צוקרמן; פרופ' אדריאן צוקרמן באתר אוניברסיטת אוקספורד; ענת הורוויץ ומדרכי קרמניצר "תרומתו האקדמית של אליהו הרנון בראי האסופה" **מגמות בדיני ראיות ובסדר הדין הפלילי - אסופת מאמרים לכבודו של פרופסור אליהו הרנון** 11 (ענת הורוויץ ומדרכי קרמניצר עורכים, 2009)
2. ↑  עזריאל צוקרמן "החזקות שבעבירת מגע עם סוכן זר (ע"פ 348/67, פלוני נ. היועץ המשפטי לממשלה)" **משפטים** א(1) 191 (תשכ"ח)
3. ↑  Paul Roberts and Adrian Zuckerman, Criminal Evidence (2nd ed. 2010)
4. ↑  ד"ר רביע עאסי באתר הפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה
5. ↑  ד"ר עמית פונדיק באתר הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב
6. ↑  ד"ר ענבר לוי באתר בית הספר למשפטים באוניברסיטת מלבורן

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007604761705171
* BIBSYS: 90397332
* BnF: cb12279062z (data)
* CANTIC: a20293069
* CiNii: DA03354338
* GND: 1049293509
* ISNI: 0000 0001 1036 1350
* LCCN: n88198758
* LNB: 000187246
* NDL: 00833184
* NKC: mub2014806582
* NTA: 074719017
* RERO: 02-A009656074
* SUDOC: 078142245
* VIAF: 4991941
* WorldCat: lccn-n88198758

 |
**תראקית** היא שפה הודו-אירופית אשר דוברה בעבר באזור תראקיה שבבלקן. השפה התראקית היא שפה שנכחדה. כמו שפות רבות שנכחדו, אין הרבה ספרות וקטעים כתובים משפה זו אך ישנם מספר מילים בשפה התראקית בשמות נהרות ומקומות באזור תראקיה וכן מספר מילים בתראקית חדרו לשפות הקרובות וכן הן מופיעות על מטבעות ומבנים של התקופה ההיא.

גאוגרפיה
--------

תראקית דוברה באזורים שבהם שוכנות היום המדינות: בולגריה, רומניה, מולדובה, מקדוניה, חלקים מסרביה והונגריה, צפון יוון וצפון-מערב טורקיה.

שיוך משפחתי
-----------

בעבר נחשבה השפה התראקית לענף בפני עצמו במשפחת השפות ההודו אירופיות. כיום ישנם מדענים המוצאים קשר בין שפה זו לשפה הדאקית, לשפה המקדונית העתיקה ולשפה הפריגית. בעבר היו חוקרים אשר מצאו קשר בין שפה זו לשפות האיליריות ולארמנית. 

### קשר לאלבנית

כיום ישנם מספר חוקרים המאמינים כי ישנו קשר בין השפה האלבנית לבין התראקית. לפי מחקרים שנעשו קיים קשר בין השפות, ויש הממקמים את השפות הללו תחת אותו הענף במשפחת השפות ההודו אירופיות. מכיוון שמאז הימים, שבהם דוברה השפה התראקית, עברה השפה האלבנית שינויים רבים, הקשר בין שפות אלו אינו קל להוכחה. כמו כן יש המוצאים קשר בין שתי שפות אלו גם לשפה הרומנית.

### קשר לשפות הבלטיות והשפות הסלאביות

בשנות ה-80 ושנות ה-90 נעשו מחקרים רבים שהעלו קשר כזה או אחר בין התראקית לשפות הבלטו-סלאביות. יש הטוענים כי השפה היא שפה דרום בלטית ויש הטוענים כי כל יושבי הבלקן היו בעבר דוברי שפות סלאביות כולל דוברי האלבנית וכן דוברי הפריגית והתראקית.

קישורים חיצוניים
----------------

* תראקית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph390002

 |
הוגו פון הופמנסתאל
**"וינה הצעירה"** (Jung-Wien) הייתה תנועה רוחנית-ספרותית שפעלה בעיר וינה, בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית, בעשורים האחרונים של המאה ה-19 וב"מפנה המאות", בין השנים 1890 ו-1914.

בקבוצת "וינה הצעירה" נקבצו טובי המשוררים וסופרים האוסטרים, והתנועה פעלה עד מלחמת העולם הראשונה. בין הבולטים שבחברי "וינה הצעירה" היו המשוררים ריינר מריה רילקה והוגו פון הופמנסתאל, המספרים ריכרד בר-הופמן, ארתור שניצלר, פטר אלטנברג ושטפן צווייג, וכן עיתונאים-הוגים כקרל קראוס.

התנועה הולידה הלכי רוח וזרמים ספרותיים שהתייחדו בנאו-רומנטיות, בשירה לירית בעלת הלך רוח קדורני, באסתטיזם קיצוני, ואפילו באימפרסיוניזם. התנועה צמחה על רקע הרגשת החידלון, סוף התקופה, האופיינית ל"מפנה המאות" באימפריה המתפוררת.

תנועת "וינה הצעירה" נטלה את שמה וחלק ממטרותיה מתנועת "גרמניה הצעירה", תנועה ליברלית של אנשי רוח ויוצרים, שקמה בגרמניה, באמצע המאה התשע עשרה, ברוחה של המהפכה הצרפתית.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007554209005171
* BnF: cb14568576c (data)
* GND: 4139204-8
* LCCN: sh2006003513
* NKC: ko2010599371
* RERO: 02-A028081729
* SUDOC: 110478908
* VIAF: 193970490
* WorldCat (עם VIAF): 193970490

 |
להקת המטאל סלייר, מופיעה בפסטיבל "Fields of Rock", בשנת 2007.
**תרבות הדארק** (מאנגלית: **Dark culture**) הנקראת לעיתים גם **סצנת הדארק** (על אף שבתרבות נכללות מספר סצנות דארק), הוא מונח כללי המתאר מספר תתי תרבויות או סצנות תרבותיות, שהם מודרניים ומובחנים מבחינה תקשורתית או מחקרית, ושהמוצא המשותף לכלל חבריהם הוא סגנון הופעה-חיצונית "אפל" (מבחינת ביגוד, איפור, קישוט), לפחות באירועים קהילתיים וכן חיבה לסגנונות מוזיקה שהם במידה רבה אלקטרוניים, מהירים, ולעיתים שיריהם כוללים מסר מחתרתי (ואפשר שגם אנרכיסטי או פוסט-אפוקליפטי), וכן מאפייני עיצוב אפלולי, כגון מאפיינים גותיים או ויקאניים הנפוצים גם הם, בעיקר בקרב הנשים. תרבות זו נקשרה לעיתים גם בפיתוי ומיניות, תשוקה, טשטוש הבדלים מגדריים נפוצים, ושבירת מוסכמות.

האינטראקציה הקהילתית העיקרית של אנשים המזהים עצמם או המזוהים עם סצנת הדארק בכללותה הוא אירועים שונים (כגון מסיבות) הנערכות לקהל יעד זה, לרוב בכל סצנת דארק בעצמה (למשל, סצנה גותית, מטאל, בדסמ, EBM, פאנק, ועוד). במסיבות השונות נהוגה הקפדה על קוד לבוש התואם לסצנה זו.

ביגוד נפוץ
----------

באופן כללי גוון הלבוש השולט הוא שחור. בקרב הגברים הלבוש העיקרי הוא שחור מינימלי (והוא לפעמים כולל סמלים של הסצנה או של להקות המזוהות עימה), וכן גם נעליים שחורות, לעיתים אלגנטיות, לעיתים גבוהות וכמו-צבאיות.

בקרב הנשים נפוצים יותר גם גוונים נוספים מלבד שחור כגון אדום וסגול. מחוכים הם בגד גוף נפוץ שנשים רבות לובשות בסצנות אלה, וכן מגפיים עם פלטפורמה נפוצים גם הם בקרב הנשים.

סצנות דארק שונות
----------------

מאפייני הלבוש של סצנת הסייבר-גות', המושפעת מתרבות הסייברפאנק, נחשבים לצבעוניים במיוחד ביחס לסצנות אחרות בתרבות הדארק.
במסגרת תרבות הדארק קיימות סצנות רבות ובין אלה ניתן למנות:

* EBM
* סינת'פופ
* סייבר-גות' (בעיקר בגרמניה וצפון אירופה)
* הבי מטאל
* פאנק (Punk)
* גל אפל (Dark wave)
* פטיש-BDSM
* סצנה גותית
* יש המזהים אירועים של מוזיקת האימו או הדת'קור עם סצנת הדארק אך אחרים חולקים על טענה זו בטיעון שלא באמת מדובר בסצנות תרבותיות מובחנות או שהקשר בינן לבין תרבות הדארק מאולץ ונוצר רק על כמה קווי דמיון ספורים.

אינטראקציה בין הסצנות
---------------------

מיצג מסצנת ה-BDSM.
לעיתים מתקיימים אירועים הנוגעים לאספקטים שונים של תרבות הדארק (כמו פסטיבלים, הופעות ומועדוני לילה שונים) בהם אנשים המזדהים או מזוהים עם הסצנות השונות, נפגשים ובאים באינטראקציה. באירועים כאלה מטשטשים הגבולות בין הסצנות השונות בפרט בהיבט המוזיקלי, גבולות שממילא לא תמיד הם מאוד ברורים.

ראו גם
------

* גותים (זרם תרבותי)
* ויקה
* ילדי סנטר

הערות שוליים
------------

1. ↑  סצנה פירושו "קטע", ובהקשר זה הכוונה לתרחיש, כמו למשל, קהילה כל שהיא שחבריה מקיימים ביניהם אינטראקציה קהילתית באירועים משותפים.
2. ↑  סצנות האינדסטריאל והסייבר-גות', נחשבים לעתירים במסרים פוסט-אפוקליפטיים.
**רות לנגר-לורנס** (בגרמנית: **Ruth Langer-Lawrence**; ‏ 1921 - 2 במאי 1999) הייתה שחיינית יהודייה-אוסטרית. אלופה ושיאנית אוסטריה בשחייה.

ביוגרפיה
--------

לנגר נולדה וגדלה בווינה. היא החלה להתאמן בשחייה בגיל 11 בקבוצת הכח וינה בהדרכת זיגו ורטהיימר. בהיותה בת 14 בשנת 1935 נבחרה לייצג את אוסטריה בתחרויות עם הונגריה וצ'כיה וזכתה במקום השני בשחיית 200 מטר חתירה. במאי 1936 זכתה במקום שלישי ב-100 מטר חתירה. באמצע שנת 1936 זכתה באליפות אוסטריה במשחים ל-100 מטר חופשי ול-400 מטר חופשי בשיאי אוסטריה חדשים.

בשנת 1936 נבחרה לנגר לייצג את אוסטריה באולימפיאדת ברלין, אולם היא סירבה להשתתף באולימפיאדה, יחד עם השחייניות יהודית דויטש-הספל ולוסי גולדנר, במחאה על מדיניותו של אדולף היטלר, באומרה "אני מסרבת להתחרות על אדמה שמוציאה להורג בצורה מבישה את עמי". בעקבות כך, התאחדות השחייה האוסטרית אסרה עליה להשתתף בתחרויות למשך שנתיים. בעקבות בקשת חנינה החליטה ההתאחדות להאריך את ההשעיה לשנתיים וחצי.

בשנת 1938 עם סיפוחה של אוסטריה על ידי גרמניה, צבעה לנגר את שערה לבלונד ובאמצעות דרכון מזויף ברחה לאיטליה. בשנת 1939 היא קיבלה מקלט מדיני בבריטניה. היא זכתה באליפות בריטניה האחרונה למשחים ארוכים, במשחה ל-5 מייל בנהר התמזה, בין גשר קיו לגשר פאטני, בשיא בריטי חדש של 74:04 דקות. חמישה שבועות לאחר מכן, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, פונתה לנגר מלונדון לבאת' והוגדרה כ"אויבת זרה". לאחר מכן, היא הורשתה לשוב ללונדון. בשנת 1943 היא נישאה לג'ון לורנס ולהם נולדו בן ובת והמשפחה התגוררה בלונדון.

בשנת 1995 התנצל הפרלמנט האוסטרי רשמית בפני לנגר והחזיר את שיאיה והישגיה לספרים.

לפני אולימפיאדת אטלנטה (1996), לנגר אמרה לרויטרס: "בכל פעם שהמשחקים האולימפיים מתקיימים, כואב לי את הלב. זה משהו שיישאר לכל חיים. ההשתתפות האולימפית הייתה הזדמנות של פעם בחיים, אבל כיהודיה, לא יעלה על הדעת בשבילי לקחת חלק בתחרויות אלה בגרמניה הנאצית, שבהם אנשיי נרדפו."

קישורים חיצוניים
----------------

* רות לנגר, באתר olympedia.org
* ד"ר משה הרניק, תור-הזהב לשחייני "הכוח" בווינה, אומר 1 ביולי 1939
* Frank Litsky, Ruth Langer Lawrence, 77, Who Boycotted '36 Olympics, באתר *The New York Times*‏, 6 ביוני 1999 (באנגלית)
* Hakoah Vienna and the International Nature of Interwar Austrian Sports William bowman (באנגלית)
* Watermarks, *Pressbook of a documentary by Kino International* (באנגלית)
* רונן דורפן, עונת 1935, עונת 1936 , באתר הארץ, 29 באפריל 2003
* ספורטאים יהודים בנכר, אומר, 28 ביולי 1940

הערות שוליים
------------

1. ↑  וארטהיימר כמפתח ספורט המים באוסטריה, דבר, 19 באוקטובר 1936
2. ↑  בגולה - תחרות שחייה בינלאומית של "הכח" וינה, דואר היום, 18 בדצמבר 1935  
בגולה, דואר היום, 5 בינואר 1936
3. ↑  בהכח וינה, דואר היום, 22 במאי 1936
4. ↑  ד"ר משה הרניק, תור הזהב לשחייני הכח בוינה, דבר, 16 ביולי 1939
5. ↑  המכבי העולמי - גורם התעמולה הציונית, הַבֹּקֶר, 24 במרץ 1940
6. ↑  על הספורט באוסטריה, דבר, 28 בדצמבר 1936
7. ↑  מכאן ומכאן, דבר, 3 בנובמבר 1936
8. ↑  רות לנגר - אליפות בריטניה בשחיה, דבר, 10 בספטמבר 1939
9. ↑  ד"ר משה הרניק, איך כבשה רות לאנגר את אליפות התימזה?, דבר, 25 בספטמבר 1939

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 121510042
* VIAF: 67324675
* WorldCat (עם VIAF): 67324675

 |
חתך בבקע הכושל בהעתק ניו מדריד
בגאולוגיה, **בקע כושל** הוא שלוחה לא פעילה של צומת משולש, בקע שלא התפתח ליצירת אוקיינוס. המונח הלועזי לבקע כושל, Aulacogen, מקורו ביוונית: αυλάκι – תעלה, אפיק, תלם, והוצע לראשונה על ידי הגאולוג הרוסי ניקולאי שטסקי (Николай Сергеевич Шатский) בשנת 1946.

היווצרות
--------

צומת משולש הוא בקע תלת-זרועי של קרום יבשתי המצוי מעל תימרת מעטפת, הנוצר כתוצאה מהתרוממות, מתיחה, והידקקות של הקרום המסתיימת בהיווצרות סדקים.

בשלבים מתקדמים של התפרקות היבשת מתחברות שתיים מן הזרועות הפעילות בצומת ליצירת עמק ביקוע – עמק צר וארוך הנוצר לאורך בקע, בעוד השלישית חדלה להתפשט והופכת לבקע כושל. הבקע הכושל הופך לגראבן – גוש סלע השקוע בין שני העתקים בתחומי היבשת.

דוגמאות לבקעים כושלים הם עמק הריין במערב אירופה, עמק הריו גראנדה בניו מקסיקו והעתק ניו מדריד במיזורי. האחרון הוא בקע כושל שנוצר בעת התפרקות יבשת-העל רודיניה. עדות למבני החולשה שלו ניכרת בסדרת רעידות האדמה העזות, המוערכות בעוצמה של 8.0 בסולם ריכטר, שהתרחשו בשנים 1811-1812.

התחדשות
-------

גראבן אוטווה
הקרום בבקע כושל נותר חלש בשל הביקועים, ועשוי להיות פעיל מבחינה סייסמית וגעשית. פעילות זו עשויה לחדש את הביקוע ולהפוך את הבקע הכושל לבקע פעיל. התחדשות כזו חלה בגראבן אוטווה בקנדה, שנוצר לפני כ-565 מיליון שנים סמוך לשלהי הפרקמבריון או בתחילת הקמבריון, פעילותו נפסקה והוא הפך לגראבן והתחדשה במהלך התפרקות פנגיאה.

ראו גם
------

* רעידות האדמה בניו מדריד (1811–1812)
* גאולוגיה - מונחים
* העתק
* טקטוניקת הלוחות

הערות שוליים
------------

1. ↑  K Burke, Aulacogens and Continental Breakup, **Annual Review of Earth and Planetary Sciences** 5, 1977-05, עמ' 371–396 doi: 10.1146/annurev.ea.05.050177.002103
2. ↑  Origin and development of the Ottawa Graben
3. ↑  "הִתחַדְשׁוּת". Sunday, 22 October 2017
**Russia Beyond** הוא פרסום רב לשוני בבעלות חברת רוסיה היום, סוכנות חדשות ממשלתית ברוסיה, המציעה חדשות, הערות, חוות דעת וניתוח על תרבות, פוליטיקה, עסקים, מדע וחיים ציבוריים ברוסיה. העיתון ספג ביקורת על היותו תעמולה רוסית של הממשלה הרוסית.

היסטוריה
--------

"Russia Beyond The Headlines" הושקה בשנת 2007 על ידי העיתון *Rossiyskaya Gazeta*, עיתון תיעוד רוסי. המפרסם הראשון של הפרויקט היה המשנה למנכ"ל מערכת *רוסייסקאיה גזטה* יבגני אבוב.

ב-9 בינואר 2016, *Russia Beyond The Headlines* הפכה לחלק מסוכנות TV-Novosti תוך שמירה על המותג הייחודי שלו. בשנת 2017 השמיט הפרויקט את כל הגרסאות המודפסות, אף על פי שהוא עדיין הוצע כתוסף לדפוס לניו יורק טיימס בשנת 2018. ב-5 בספטמבר 2017, *Russia Beyond The Headlines* השמיטה את שתי המילים האחרונות בשמה המלא והפכה ל-*Russia Beyond*.

מבנה
----

"Russia Beyond" מנוהלת כמדור בסוכנות הידיעות המקומית המופעלת בשפה הרוסית רי"א נובוסטי, המווה חברת בת של רוסיה היום.

ביקורת
------

על *Russia Beyond* נמתחה ביקורת על היותו ארגון תעמולה רוסי-ממשלתי.

מספר שמות יוקרתיים במערב התייחסו בביקורת לעיתון שמקדם מידע מוטעה על רוסיה. באירופה שילם גוף התקשורת הממשלתי הרוסי ל"*דיילי טלגרף"* הלונדוני, *לה פיגארו* הצרפתי, *Süddeutsche Zeitung* בגרמניה והיומון האיטלקי *La Repubblica* כדי ש- *Russia Beyond* יופץ כתוסף לפרסומים אלה ובארצות הברית הוא צורף כנספח ל*וושינגטון פוסט*. עד 2015; *וול סטריט ג'ורנל* וה*ניו יורק טיימס* קיבצו את העיתון במהדורות שלהם החל משנת 2018.

במקרה של *ה"דיילי טלגרף"*, "*Russia Beyond"* שילם למו"ל הבריטי 40,000 ליש"ט בכל חודש על מנת להפיצו כתוספת לפרסום שלהם בסוף השבוע ואילו באתר הטלגרף הוצג גם תוכן מאתר RBTH. התוסף החודשי הופיע לראשונה בעיתון הבריטי *"הדיילי טלגרף*" *ו"וושינגטון פוסט"* האמריקאי בשנת 2007 בשם *Russia Now*.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Russia Beyond** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Russia Beyond (באנגלית)
* Russia Beyond, ברשת החברתית טוויטר

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Shafer, Jack (2007-08-30). "Hail to the Return of Motherland-Protecting Propaganda!". *Slate*. The Slate Group. אורכב מ-המקור ב-2019-04-06. נבדק ב-2019-04-06.
2. 1 2 3  K. Lavers, Michael (2016-10-16). "Washington Post publishes pro-Russia supplement". *Washington Blade*. Lynne Brown. אורכב מ-המקור ב-2016-06-28. נבדק ב-2019-04-06.
3. 1 2  Foxall, Andrew (2015-03-01). "The war at home: how Russia is winning the battle for hearts and minds". *New Statesman*. אורכב מ-המקור ב-2018-03-02. נבדק ב-2019-04-06.
4. ↑  "Абов Евгений Владимирович "Биография"". 2019-03-25. נבדק ב-2019-03-25.
5. ↑  "Russia Beyond The Headlines was handed over by the managing RT TV channel of the company". 2017-01-09. נבדק ב-2018-05-10.
6. ↑  Greenslade, Roy (2014-07-29). "Telegraph to continue publishing Russian propaganda supplement". *The Guardian* (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2017-04-13.
7. 1 2  Muir, Hugh (2008-09-02). "Diary". *The Guardian*. Guardian Media Group. אורכב מ-המקור ב-2017-06-18. נבדק ב-2019-04-06.
8. ↑  Shepherd, Robin (2013-04-30). "Britain's Telegraph runs pro-Putin advertorial". *The Commentator*. אורכב מ-המקור ב-2018-01-29. נבדק ב-2019-04-06.