recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
צבי-הוגו להרס
אנדרטה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל, של הלוחמים במלחמת העצמאות שנקברו בהר הזיתים. בה מצוין שמו של ד"ר הוגו להרס
ציון שמו של ד"ר הוגו להרס בבית הקברות הצבאי בהר הרצל
**צבי-הוגו לֶהרס** (Hugo Lehrs;‏ תרס"ד, 1904 - ט"ו בטבת ה'תש"ח, 28 בדצמבר 1947) היה מנהלו היהודי של בית החולים הממשלתי בבית צפאפא. נרצח בתחילת מלחמת העצמאות במילוי תפקידו.

ביוגרפיה
--------

להרס נולד בשנת 1904 בברלין בירת גרמניה. עוד בגיל צעיר "נתפס" לרעיון הציוני. היה חניך ואחר-כך מדריך בתנועת הנוער הציונית "בלאו וייס". בהיותו סטודנט לרפואה בברלין היה פעיל בארגון הסטודנטים הציוני K.J.V, שרבים מחבריו עלו לארץ ישראל. כדי להכין את עלייתו לארץ ישראל עבר להמבורג, שם התמחה בבית החולים העירוני במחלות טרופיות ומידבקות.

זמן קצר לאחר עליית הנאצים לשלטון הונח צלב קרס על שולחן עבודתו בבית החולים. הוא לא היה זקוק לרמז נוסף, ובתחילת 1933 עלה ארצה עם אשתו. הוא התיישב בתחילה בצפת. קשה היה אז להתפרנס מרפואה בצפת, והזוג פתח פנסיון מצליח. באותה תקופה הצטרף לארגון "ההגנה". בשנת 1937 עבר עם משפחתו לתל אביב, שם עבד בתחילה כאחראי על מושבת ההסגר בנמל, ואחר כך עבד בבתי החולים הממשלתיים בפרדס כץ וביפו. באותה שנה נרצח דודו, ד"ר יוסף להרס, בבית שאן במסגרת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט.

בשנת 1944 עבר לירושלים, שם נתמנה לממלא מקום של מנהל האגף הבריטי בבית החולים הממשלתי במגרש הרוסים. זה היה אגף נפרד ובו אושפזו רק חולים בעלי אזרחות בריטית. ד"ר להרס הצטיין בתפקידו ובשנת 1945 קודם למשרת מנהל בית החולים הממשלתי למחלות מידבקות בבית צפאפא.
בית החולים היה מורכב ממספר מבנים וגבל בצד המזרחי של בית צפאפא קרוב לדרך בית לחם (כיום ישיבת איתרי). החולים היו ערבים. הצוות היה מורכב מיהודים, ערבים ואנגלים.

עם החלטת האו"ם ב-29 בנובמבר 1947 על חלוקת הארץ, הורע מאוד מצב הביטחון בארץ ובמיוחד בירושלים. ביטחון הצוות היהודי בבית החולים הלך והורע. האחות הבריטית הראשית של בית החולים קיבלה מכתב בערבית כי עליה להרחיק את האחיות היהודיות מבית החולים אחרת תירצחנה. מכתבים דומים קיבלו גם הרופאים היהודים. שבוע לפני היום הגורלי נפגש עם להרס ד"ר אברהם קצנלסון, מנהל מחלקת הבריאות שליד הוועד הלאומי, והזהיר אותו על הסכנה הכרוכה בהמשך עבודתו במקום זה, אולם לדבריו ענה לו להרס כי הוא בטוח שלאור מעמדו ותפקידו לא יפגעו בו הערבים.

בבוקר יום 28 בדצמבר 1947 הגיע ד"ר להרס לבית החולים והחל את הביקור היומי בביתני החולים. בשעה 10:15 כאשר סיים את הביקור באחד הביתנים, יצא עם רופא ואחות ערבים. בלכתם בשביל בין הביתנים נתקלו בשלושה ערבים מזוינים, שפתחו על ד"ר להרס באש מטווח קצר ונמלטו במהירות. ד"ר להרס התמוטט ונפטר תוך זמן קצר. הוא נקבר בבית הקברות בהר הזיתים.

בשנת 1957 נחנכה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל אנדרטה לזכר חללי הרובע היהודי בעיר העתיקה והלוחמים שנפלו בירושלים והובאו לקבורה בהר הזיתים. באנדרטה חקוקים שמות הנופלים ובתוכם גם שמו של ד"ר להרס.

מיד לאחר מלחמת ששת הימים אותר קברו של ד"ר להרס ואנשי משרד הביטחון הציבו שם מצבה צבאית לרופא אשר "נפל במלוי-תפקידו".

לקריאה נוספת
------------

* 'אחיות ורופאים יהודים קרבנות טרור אישי בתקופת המנדט', **הרפואה**, 139 (2000), 312-315.
* 'להרס, הוגו', בתוך: נסים לוי, יעל לוי, **רופאיה של ארץ-ישראל: 1799–1948**, זכרון יעקב: א. בחור, 2008, עמ' 223.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הוגו להרס** בוויקישיתוף
* קורות החיים של הוגו להרס, באתר "יזכור" של משרד הביטחון

הערות שוליים
------------

1. ↑  נהגה "לֶרס" (ה"א שותקת).
2. ↑  כרטיס הקבר של הוגו להרס, באתר הר הזיתים
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**סגי איתן** (נולדה ב-21 בינואר 1954) היא מנהלת ישראלית שכיהנה כמנכ"לית חברת נכסים ובניין בשנים 2004–2019.

ביוגרפיה
--------

איתן גדלה במושב גאולים בת למשפחה מרובת ילדים להורים שעלו מתימן. למדה בתיכון ממלכתי-דתי בר-אילן בנתניה במגמה ריאלית והייתה פעילה בתנועת בני עקיבא. לאחר הלימודים ביצעה שירות לאומי כמורה בבית ספר יסודי בשכונה ד' בבאר שבע. 

איתן למדה ראיית חשבון וכלכלה באוניברסיטת בר-אילן ובשנתה השלישית החלה לעבוד במשרד סומך חייקין, ביצעה סטאז' במשרד ולאחר מכן שימשה מנהלת תיקי לקוחות בהן חברת אזורים. לאחר חמש שנים עברה לעבוד בחברת אזורים בה הועסקה כחשבת, סמנכ"לית כספים ומשנה למנכ"ל. באוגוסט 2004 מונתה למנכ"לית חברת הנדל"ן נכסים ובניין מקבוצת IDB. בפברואר 2019 הודיעה על עזיבתה. היא מכהנת כדירקטורית בלתי תלויה בחברת מליסרון ודירקטורית חיצונית בחברת ג'נסל.

איתן חברה במועצה המנהלית של בנק ישראל. היא בוגרת התוכנית לניהול מתקדם בבית הספר לעסקים של אוניברסיטת הרווארד.

איתן נשואה לשמואל ואם לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

* עידו אפרתי, סגי איתן: גברת נדל"ן, באתר ynet, 9 בדצמבר 2005
* ליאת רון, ‏פורטפוליו סגי איתן, באתר גלובס, 2 באוקטובר 2014
* זיו ביילין ודרור מרמור, ‏סגי איתן מנכ"לית נכסים ובנין, באתר גלובס, 13 בספטמבר 2016
* הדס מגן, ‏"לטווח ארוך, הפתרון הוא בטיפול בהיצע, ולא בדיכוי הביקושים", באתר גלובס, 6 באפריל 2017
* אתר למנויים בלבד הדר חורש, "הורדת מחירי הדירות לא צריכה להיות יעד; שוק הדיור החופשי התייבש", באתר TheMarker‏, 28 בדצמבר 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  גולן חזני, בלעדי לכלכליסט סגי איתן עוזבת במפתיע את נכסים ובניין לאחר 14 שנים, באתר כלכליסט, 17 בפברואר 2019  
גולן חזני, רשמית - מנכ"לית נכסים ובניין סגי איתן התפטרה; אלשטיין יחליפה כממלא מקום, באתר כלכליסט, 12 במאי 2019
2. ↑  סגי איתן באתר בנק ישראל
היחס בין אנרגיה אפלה, חומר אפל, חומר הניתן לגילוי וחומר קורן ביקום
**בעיית המסה החסרה** היא אחת הבעיות הפתוחות המרכזיות באסטרופיזיקה המודרנית. 

לפי חוק הכבידה של ניוטון מושפע מסלולו של עצם בחלל בעיקר מכח המשיכה של עצמים סמוכים לו. עוצמת כח המשיכה תלויה במרחקו ובמסתו של העצם המושך. כך למשל, תנועתן של גלקסיות בצביר תלויה במסתן של הגלקסיות האחרות בצביר. 

בגלקסיות ספירליות נעים רוב הכוכבים במסלול מעגלי סביב מרכז הגלקסיה. אפשר לחשב את מהירותו של כוכב בשולי הגלקסיה מתוך מסתה המשוערת. ככל שהגלקסיה כבדה יותר, כך ינועו בה הכוכבים מהר יותר.

החומר המאיר בגלקסיה, שבו אפשר לצפות ישירות, הוא כוכבים, ענני גז ואבק בין כוכבי, שאת מסתם ניתן להעריך בשיטות אסטרונומיות מקובלות. עדויות שהחלו להצטבר בשנות ה-70 של המאה ה-20 מצביעות על כך שאם הערכת מסת הגלקסיה לפי עוצמת ההארה שלה נכונה, אזי מהירותם של ענני מימן בשולי גלקסיות ספירליות רבות, גבוהה בהרבה מהמהירות הצפויה להם על פי חוק הכבידה של ניוטון. אם מניחים שחוק הכבידה וחוקי התנועה של ניוטון בכל זאת תקפים, מתחייב מכך שעוצמת ההארה של החומר הגלקטי איננה מהווה מדד להערכת המסה הגלקטית.

אי התאמה בין הערכת מסה גלקטית לפי עוצמת ההארה לבין מהירויות של גלקסיות בצבירים זוהתה כבר ב-1933 בתצפיות שערך האסטרופיזיקאי השווייצרי פריץ צוויקי כשהשתמש לצורך חישוביו במשפט הוויראליות. על-פי ההערכות המקוריות של צוויקי, הגלקסיות שבהן צפה כבדות פי ארבע מאות מן המסה שנצפתה ישירות. מאז השתכללו הן אמצעי התצפית והמדידה והן המודלים של מבנה הכוכבים, וכיום (2018) ההערכה הרווחת היא שמסת החומר הרגיל מהווה רק כ-4.9% ממסת החומר ביקום, בעוד 95.1% היא מסת חומר אפל או אנרגיה אפלה.

תאוריות אחרות מערערות על התוקף האבסולוטי של חוקי ניוטון. על פי המפורסמת בהן, דינמיקה ניוטונית מתוקנת, הערכת המסה הגלקטית על פי עוצמת ההארה כמקובל היא נכונה, ומהירות הסיבוב החריגה של כוכבים בשולי גלקסיות ספירליות לא נובעת מנוכחותו של חומר אפל אלא מכך שהחוק השני של ניוטון איננו תקף עבור תאוצות הנמוכות מערך נתון (a0 ≈ 1.2 x 10−10 m s−2), וחומר הנמצא בתאוצות בעלות ערכים נמוכים כאלה מציית לחוק שונה. מכאן נובע שחוק הכבידה של ניוטון איננו תקף כאשר התאוצה הרדיאלית היא בעלת ערכים נמוכים כמו אלה המתקיימים בשולי הגלקסיות הספירליות בהן נצפית התופעה, וחוק אחר המתאים לתצפיות תופס את מקומו.

ניתוח פיזור המסה בגלקסיה אופיינית
---------------------------------

עקומות סיבוב של גלקסיות ספירליות. העקומה A היא דוגמה אופיינית לעקומה התאורטית שחוזים חוקי ניוטון. העקומה B היא דוגמה אופיינית לעקומה שנמדדת בפועל.
חומר הנמצא במרחק r ממרכז הגלקסיה נע במהירות משיקית הקרובה ל- {\displaystyle \ v={\sqrt {\frac {GM(r)}{r}}}}, כאשר {\displaystyle \ M(r)} היא מסת החומר הגלקטי המרוכזת בתוך הרדיוס r. בגלקסיה שבה פיזור המסה הוא בעל סימטריה מעגלית צופים חוקי ניוטון שמהירות הסיבוב תלך ותתקרב לאפס כאשר r גדל. עקומת סיבוב כזאת מתוארת כקו A באיור משמאל.

עקומת המהירות האופיינית לתצפיות בפועל היא העקומה המסומנת B באיור, שעל פיה מהירות הסיבוב מתקרבת לקבוע {\displaystyle v\_{1}}. על מנת שהיא תתאים לחוקי ניוטון יש להניח שפיזור המסה בגלקסיה הוא {\displaystyle \ M(r)={\frac {v\_{1}^{2}}{G}}r}, כלומר, יש יותר מסה הרחק ממרכז הגלקסיה מאשר קרוב למרכז. מבנה היפותטי זה של פיזור החומר האפל בגלקסיה נקרא הילה.

לקריאה נוספת
------------

צפריר קולת, הצד האפל של היקום, הוצאת מפה, תל אביב, 2004.
כרטיס רשת

**רכיבי תקשורת במודל ה־OSI**| מחשב (לקוח), טלפון IP | Application |
| Presentation |
| Session |
| Transport |
| נתב | BRouter | Network |
| מתג, כרטיס רשת, גשר | Data Link |
| מרכזת, משחזר, מודם | Physical |

**כרטיס רשת** (**NIC** - **N**etwork **I**nterface **C**ontroller) הוא חומרת מחשב המאפשרת למחשב להתחבר לרשת מחשבים. מכיוון שכרטיס הרשת מהווה את שער הגישה של המחשב אל הרשת, מועברת בו כתובת MAC המשמשת את המחשב בכל התקשורת שעוברת דרך אותו כרטיס רשת.

כרטיס הרשת הוא חלק משכבת הקו של מודל ה-OSI וגם חלק מהשכבה הפיזית של מודל ה-OSI.

כרטיס הרשת צריך להיות מותאם לפרוטוקול המשמש ברשת בה הוא פועל – Ethernet,‏ Token Ring, Wifi, או אחר.

לכרטיסי רשת כיום יש בדרך כלל חיבור RJ-45 וכן מספר נוריות המורות למשתמש האם קיים חיבור והאם מתקיימת תקשורת. ברוב המקרים הם מתחברים ללוח האם דרך חריץ PCI (או PCIe) או משולבים בלוח האם עצמו. בכרטיסי רשת ישנים היה קיים גם חיבור BNC. בשרתים עשויים להיות מחוברים מספר כרטיסי רשת ללוח האם.

כרטיסי רשת ביתיים מאפשרים תקשורת בהתאם לתשתית אליה מחובר הכרטיס למשל: 10Mbps ,100Mbps ,1000Mbps. כרטיסי רשת מתקדמים יותר מאפשרים שידור בקצבים גבוהים כמו 10Gbe. בכרטיסי רשת התומכים בסיב אופטי מקובל שימוש בחיבור SFP.

כרטיסי רשת מודרניים עשויים לתמוך ביכולות שונות כמו פסיקות, גישה ישירה מרוחקת לזיכרון (RDMA), תמיכה בתורי שידור וקליטה מרובים, ממשקים לוגיים נפרדים ומנועי האצת חומרה לטיפול ב-TCP (יכולת הידועה כ-TCP offload engine; TOE), uטכנולוגיות וירטואליזציה (כדוגמת SR-IOV) המאפשרות לחלק את יכולות הכרטיס למספר ממשקים וירטואליים.

שווי השוק של כרטיסי רשת ב-2022 הוערך ב-4.67 מיליארד דולר.

ראו גם
------

* מונחים בחומרה
* מונחים ברשת מחשבים
* כתובת MAC

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **כרטיס רשת** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **כרטיס רשת** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Market Study on Network Interface Cards (NIC): Data Centers to Be Prime End Users of NICs, Persistence Market Research (באנגלית)
**פיתון הודי** (שם מדעי: *Python molurus*) הוא נחש מסוג פיתון המצוי בדרום אסיה. פיתון זה ידוע גם בשמות **פיתון שחור-זנב** ו**פיתון סלעים הודי**. הפיתון ההודי הוא נחש ארוך ואורכו הממוצע כשלושה מטרים הפרט הארוך ביותר שנמדד נתגלה בפקיסטן, והגיע לאורך של 4.6 מטרים.

הפיתון ההודי מצוי בהודו, פקיסטן, דרום נפאל, סרי לנקה, בנגלדש, מיאנמר ודרום סין.

מקום מחיה
---------

מין זה מצוי במגוון רחב של מקומות הכוללים: ביצות, אזורי חורש, אזורי עשב, מדרונות גבעות, ג'ונגלים, עמקי נחלים. ניתן למצוא אותם לפעמים במאורות של חיות אחרות, גזעים חלולים ומנגרוב.

הפיתונים נעים באיטיות גם באזורי המחיה הטבעית שלהם, הם כמעט ולא מהווים איום ולעיתים נדירות בורחים גם כשהם מותקפים. הם שחיינים מצוינים ומסוגלים לשהות מתחת למים במשך מספר דקות, אם כי הם מעדיפים להישאר לאורך גדות המים.

תזונה
-----

הפיתון ניזון מיונקים, עופות וזוחלים ללא הבחנה, אך מעדיף יונקים. הוא נכרך סביב טרף חי עד שהחיה נחנקת ומתה ובולע אותו בשלמותו, ראש קודם. הטרף אינו מסוגל להשתחרר הודות לסידור שיניו המשמשות כמו מסור. הוא מסוגל לטרוף טרף הגדול ממידות גופו מכיוון שעצמות הלסת שלו אינן מחוברות. לא ידוע על מקרים בהם טרף בני-אדם.

רבייה
-----

עד ל-100 ביצים מוטלות, והנקבה דוגרת ושומרת עליהן. אורך הנחשים הקטנים לאחר בקיעתם 45–60 ס"מ והם גדלים בקצב מהיר.

הפיתון ההודי בתרבות
-------------------

בספרו של רודיארד קיפלינג "ספר הג'ונגל" מופיעה דמות של פיתון הודי בשם קא, שהוא אחד ממוריו הרוחניים של מוגלי גור האדם. בעיבודים אחרים של הספר הפך קא לאויבו של מוגלי.

תמונות
------

* 
* 
* פיתון טורף אייל נקודפיתון טורף אייל נקוד
* 
* 
* 
* פיתון לבקןפיתון לבקן
* פיתון לבקןפיתון לבקן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיתון הודי** בוויקישיתוף
* פיתון הודי, באתר ITIS (באנגלית)
* פיתון הודי, באתר NCBI (באנגלית)
* פיתון הודי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* פיתון הודי, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  פיתון הודי באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  Indian Rock Python ( Python molurus Linnaeus, 1758). *Indiansnakes.org*

| פיתוניים |
| --- |
| פיתון קטן | פיתון צ'ילדרן • פיתון מנומר • פיתון גמדי • פיתון סטימסון |  |
| פיתון איריאן (סוג ומין יחיד) | פיתון איריאן |
| פיתון מפוספס | פיתון שחור-ראש • פיתון וומה |
| פיתון ביסמרק טבעתי (סוג ומין יחיד) | פיתון ביסמרק טבעתי |
| פיתון לבן-שפה (סוג ומין יחיד) | פיתון לבן-שפה |
| פיתון מים | פיתון מים חום • פיתון מקלוט • פיתון זית |
| פיתון עצים | פיתון השיחים • פיתון בולן • פיתון ברדלי • פיתון עבה-קשקשים • פיתון אונפלי • פיתון השטיחים • פיתון עצים ירוק |
| פיתון | פיתון טימור • פיתון מלכותי • פיתון דם • פיתון הודי • פיתון בורמזי • פיתון אנגולה • פיתון ברונגרסמה • פיתון בורנאו • פיתון סלעים אפריקני • פיתון מרושת • פיתון מיאנמר |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007543292105171
* LCCN: sh85064996

 |
**אברהם שניר** (28 בנובמבר 1951 – 12 באוקטובר 1973) היה קצין תותחנים בדרגת סרן בצה"ל, שלחם במערכה בחזית הצפון במלחמת יום הכיפורים ונפל בקרב. על פעולתו בימי המלחמה עוטר שניר בצל"ש הרמטכ"ל.

ביוגרפיה
--------

אברהם שניר (במקור שינדלר) נולד ברחובות למשפחה שומרת מצוות. גדל במושב ניר גלים. היה קרוב למקצוע החקלאות.

שניר התגייס לצה"ל בשנת 1969. תחילה הוצב בנח"ל ובהמשך הועבר לחיל התותחנים. עבר את מסלול ההכשרה בחיל לרבות קורס קצינים, ולאחר תום שירותו המשיך בשירות קבע.

ערב מלחמת יום הכיפורים היה שניר מפקד סוללה ג' בגדוד 405, שהיה מוצב בפיקוד המרכז. ימים אחדים לפני המלחמה הועלה גדודו לרמת הגולן כדי לתגבר את יחידות הארטילריה שם. הסוללה של שניר נפרסה בחלקה הצפוני של הרמה. הוא עצמו הוצב לשמש כקצין קישור ארטילרי בגדוד הטנקים 77 של חטיבה 7. הוא השתתף בקרבות הבלימה שבהם לחם הגדוד בעמק הבכא ולאחר מכן בפריצת החטיבה לתוך סוריה. בכל ימי הלחימה נסע בטנק והתמיד לטווח את התותחים אל מטרות בחזית כשהוא מחוץ לצריח ואף מהשטח הפתוח, כשהוא חשוף לאש.

ב-12 באוקטובר 1973 נמצא גדוד 77 בעמדות ממערב לכפר מזרעת בית ג'אן שבמובלעת הסורית. מטוס סורי הפציץ את עמדות הגדוד. שניר לא הספיק לתפוס מחסה בתוך הטנק ונהרג.

לאחר המלחמה הובא אברהם שניר לקבורה במושבו ניר גלים. הניח הורים, אח ואחות.

בספטמבר 1975 עוטר שניר לאחר מותו בצל"ש הרמטכ"ל על פעולתו במהלך המלחמה.

ישראל שינדלר (בעל עיטור העוז ממלחמת ששת הימים), שנהרג 4 ימים אחריו, בקרב לצליחת התעלה - הוא דודו.

הנצחה
-----

שמו של שניר הונצח באנדרטת חיל התותחנים בזכרון יעקב, באנדרטה לנופלי גדוד 405 ברמת הגולן ובאנדרטה במושבו ניר גלים. לאות הערכה על שירותו המסור עם גדוד 77 הונצח שמו גם באנדרטה לנופלי הגדוד ברמת הגולן ובאנדרטת יד לשריון בלטרון.

לקריאה נוספת
------------

* אביגדור קהלני, **עז 77**, שוקן, תשל"ו
* אורי מנוס, הסוללה העצמאית בצפון רמת הגולן תובעת את עלבונה, **תמיד תותחן** מס' 64 (אדר תשע"ח, מרץ 2018), עמ' 48–50

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות החיים של אברהם שניר, באתר "יזכור"
* נוסח העיטור של אברהם שניר, באתר הגבורה
* גן אברהם, ניר גלים, באתר יזכור
צ'או-צ'או
**צ'או צ'או** (באנגלית: **Chow Chow**) הוא גזע כלבים השייך לכלבי השפיץ ומוצאו במזרח הרחוק. הצ'או צ'או הוא כלב יוצא דופן בשל לשונו ופיו הסגולים ובשל רגליו האחוריות הישרות לחלוטין.

היסטוריה של הגזע
----------------

הצ'או צ'או הוא אחד מגזעי הכלבים העתיקים ביותר. מוצאו הרשמי הוא מסין, אך יש הטוענים שמונגוליה היא מולדתו האמיתית ומסתמכים על ממצאים המראים שכבר לפני 3000 שנים השתמשו המונגולים בכלבים כבדים ושחורי-פה כבכלבי מלחמה. במשך רוב ההיסטוריה שלו, שימש הצ'או צ'או כלב ציד פראי. ידוע גם שהוצב ככלב שמירה במקדשים, ויוחסו לו כוחות מיסטיים ועל טבעיים שעזרו כביכול בגירוש כוחות האפלה. במאות האחרונות גידלו אותו הסינים לצורכי אכילת בשרו וסחר בפרוותו. הגזע הגיע לאירופה לקראת סוף המאה ה-19 בספינות סחר אנגליות יחד עם סחורה נוספת מהמזרח. בבריטניה אומץ על ידי המלכה ויקטוריה, הנסיכה מוויילס, וגבירות אחרות מבנות האצולה.

מבנה כללי
---------

גובה: 46–51 ס"מ. משקל: 25–30 ק"ג.

פרוות הכלב ארוכה, סבוכה ועבה. צבעה אחיד והיא בצבעים: קרם, חום בהיר, כחול אפור, אדמוני או שחור.

הגזע ניחן בשני מאפיינים מיוחדים:

* פיו ולשונו בצבע כחול או שחור.
* רגליו האחוריות ישרות לגמרי, הן מקשות על הליכתו, ועושות אותה נוקשה ומגושמת.

גזע זה קשה לריבוי.
תוחלת חייו כ-15 שנים.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **צ'או צ'או** |

* צ'או צ'או, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007285594105171
* BnF: cb11949123s (data)
* LCCN: sh85025000
* NKC: ph499502

 |
**קינגסלי ארטר טאפט** (בשם מלא באנגלית: **Kingsley Arter Taft**;‏ 19 ביולי 1903 – 28 במרץ 1970) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, בן למשפחת טאפט. כיהן כשופט וכנשיא בית המשפט העליון של אוהיו (אנ') וייצג את מדינתו בסנאט של ארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

טאפט נולד בקליבלנד שבאוהיו לפרדריק ל. טאפט (אנ') ולמרי אליס (ארטר) טאפט. הוא סיים את לימודיו התיכוניים וקיבל תואר ראשון מאמרסט קולג' (אנ'). קינגסלי היה חבר באחווה פי קאפה פסי (אנ'). ב-1928 קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת הרווארד, וטאפט החל לעסוק בעריכת דין באוהיו. קינגסלי התקדם עד שהפך לשותף במשרד עורכי הדין שנקרא בהמשך "ארטר והאדן" (אנ').

טאפט כיהן בבית הנבחרים של אוהיו מ-1933 ל-1934 וב-1940. באותה שנה נבחר למועצת החינוך של שייקר הייטס, ובשנתו האחרונה שם (1942) כיהן כנשיא המועצה. טאפט שירת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, ובסיום שירותו הצבאי הגיע לדרגת מייג'ור.

ב-1946 הסנאטור מטעם אוהיו הרולד בארטון התפטר על מנת להפוך לשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. תפקידו של בארטון בסנאט התפנה, ובבחירות מיוחדות ניצח טאפט את מועמד המפלגה הדמוקרטית הנרי וובר, ונבחר לסנאט. טאפט כיהן בשארית תקופתו של בראטון, וכהונתו בסנאט הסתיימה בינואר 1947, לאחר שבחר שלא להתמודד לכהונה נוספת. בסנאט כיהן יחד עם בן משפחה רחוק שלו, רוברט טאפט.

ב-1948 נבחר לכהן כשופט בבית המשפט העליון של אוהיו (אנ'), והביס את מועמד המפלגה הדמוקרטית רוברט סונגן (אנ'). ב-1954 נבחר מחדש לתפקיד ללא מתנגדים. ב-1960 גבר על ג'וזף אליסון, ונבחר לקדנציה שלישית, אך ב-1962 החליט טאפט להתמודד על תפקיד נשיא בית המשפט. הוא גבר על הנשיא המכהן קארל ויגנדט (אנ') בן ה-74, שהתמודד לכהונה שישית. ויגנדט הפסיד לטאפט בהפרש של פחות מ-1,600 קולות מתוך 2.6 מיליון קולות, וטאפט נבחר לכהן כנשיא בית המשפט העליון של אוהיו. ב-1968 הביס את מועמד המפלגה הדמוקרטית ג'ון סי דאפי ונבחר לתפקיד מחדש, אך ב-1970 נפטר בעודו מכהן בתפקיד.

חיים אישיים
-----------

טאפט הכיר את אשתו, לואיז דאקין בעת לימודיו באמרסט קולג'. הם נישאו ב-14 בספטמבר 1927, ונולדו להם ארבעה בנים.

טאפט נקבר בקליבלנד, עיר הולדתו.

קישורים חיצוניים
----------------

* קינגסלי טאפט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* קינגסלי טאפט באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Carl Victor Weygandt, web.archive.org, ‏2022-06-01
2. ↑  Kingsley Arter Taft, web.archive.org, ‏2022-06-02

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0003 5613 2312
* LCCN: no2011137775
* SNAC: w6km3r5s
* US Congress: T000008
* VIAF: 177726108
* WorldCat: lccn-no2011137775

 |
**עובדיה הררי** (3 בספטמבר 1943 – 15 ביולי 2012) היה מהנדס ישראלי, איש התעשייה האווירית, חתן פרס ביטחון ישראל (פעמיים) ופרס ישראל. מנהל פרויקט הלביא.

קורות חיים
----------

נולד בקהיר בירת מצרים למשפחה שמוצאה מחלב. עלה לישראל עם משפחתו לאחר מבצע סיני, בהיותו בן ארבע-עשרה. סיים את לימודיו בבית-ספר תיכון בתל אביב והתקבל לעתודה האקדמית, במסגרתה קיבל תואר ראשון ושני בהנדסה אווירונאוטית בטכניון שבחיפה. עשה את שירותו הצבאי בחיל האוויר.

קיבל תואר MBA למנהלים מאוניברסיטת אינסאד שבצרפת. סיים את לימודיו ב-1967.

ב-1970 הצטרף לתעשייה האווירית, כמהנדס פיתוח ותכנון מוקדם. ב-1975 מונה לראש צוות-משימה לתכנון מטוס קרב חדש. בשנת 1980 מונה למנהל ומהנדס ראשי של מטוס הקרב "לביא", תפקיד בו כיהן שמונה שנים.

ב-1988, לאחר שהופסק פרויקט הלביא, מונה הררי למנהל מפעל "להב" בחטיבת כלי טיס צבאיים של החברה, שעיסוקו השבחת מטוסי קרב. ב-1992 מונה למנהלו של "מפעל מלמ" שייצר את הטיל נגד טילים "חץ 2". ב-1994 מונה לסמנכ"ל התעשייה האווירית ומנהל חטיבת כלי טיס צבאיים. בשנת 1997 מונה למשנה למנכ"ל לתפעול.

בנובמבר 2005 מונה לממלא-מקום מנכ"ל התעשייה האווירית, זאת לאחר שהמנכ"ל משה קרת נחקר עקב חשד לביצוע עבירות פליליות במסגרת תפקידו.
בשנת 2006 פרש מהחברה. הוא מונה ליו"ר חברת "אורבן אירונאוטיקס" והצטרף כפרופסור אורח לסגל הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון. באוקטובר 2010 פרש מהטכניון. בנוסף גם כיהן כחבר דירקטוריון בחברת  רפאל, וכמנהל הצד הטכני של רישוי אזרחי לכטב"מים ברשות התעופה האזרחית (רת"א).

החל מיוני 2009 כהן כיו"ר וועד האגודה למדעי התעופה והחלל בישראל.

הררי היה חתן פרס ביטחון ישראל לשנים 1969 ו-1975. ב-1969 קיבל את פרס ביטחון ישראל על פרויקט הסבת מטוסי הסופר מיסטר למטוסי סער, שכלל השתלת מנוע אמריקני במטוס הקרב הצרפתי. ב-1975 קיבל את הפרס על חלקו בפרויקט הכפיר. בשנת 1985 השיא משואה ביום העצמאות כהוקרה על תרומתו לתעשייה האווירית בישראל. ב-1987 היה חתן פרס ישראל לטכנולוגיה ולהנדסה בשנת התשמ"ז עבור תרומתו לפרויקט הלביא.

עובדיה הררי נפטר ב-15 ביולי 2012.

קישורים חיצוניים
----------------

* ביוגרפיה של עובדיה הררי באתר התעשייה האווירית
* ביוגרפיה של עובדיה הררי בירחון אלקטרוניקה
* שירי הדר, נפטר פרופ' עובדיה הררי, מנהל פרויקט הלביא, באתר ynet, 15 ביולי 2012
* ביוגרפיה של עובדיה הררי, באתר האגודה הישראלית למדעי התעופה והחלל
* מרדכי חיימוביץ, מיוחד: מדוע באמת נכשל פרויקט הלביא?, באתר nrg‏, 1 בספטמבר 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  עמי אטינגר, מונה מחליף למשה קרת, באתר nrg‏, 17 בנובמבר 2005
2. ↑  תני גולדשטיין, התעשייה האווירית: גם המשנה למנכ"ל פורש, באתר ynet, 10 בינואר 2006
3. ↑  אבי בליזובסקי, עובדיה הררי – מהתעשייה האווירית לפרופסורה בטכניון, באתר "הידען", 4 בספטמבר 2006
4. ↑   יום העצמאות | 1985, באתר כאן ארכיון, 24 באפריל 1985

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007304639405171
* VIAF: 297842663
* WorldCat (עם VIAF): 297842663

 |
כתב חרם קיסרי שהטיל פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ
**חרם קיסרי** (בגרמנית: **Reichsacht**) היה סוג של ענישה בתקופת האימפריה הרומית הקדושה.

החרם יכול היה להיות מוטל על ידי הקיסר עצמו או על ידי מי מטעמו וכן על ידי בית משפט שהוכר על ידו.  

אדם שהוטל עליו חרם קיסרי יכול היה לפנות בבקשה לגוף שהטיל את החרם לביטולו, אם כי גרסה מסוימת של החרם הייתה בלתי הפיכה.

אדם שהוטל עליו חרם קיסרי היה למעשה מנודה, ואיבד את כל זכויותיו ורכושו. מבחינה חוקית אדם כזה נחשב כמת, וניתן היה לפגוע בגופו או ברכושו בידי כל אדם אחר מבלי שהדבר יחשב כעבירה שעונש בצידה. הטלת חרם קיסרי הייתה מלווה תמיד בחרם מיידי ומקביל על ידי הקהילה הדתית כלפיו, וגם זכויותיו הדתיות הושעו. פרט לכך, חל איסור על כל אדם אחר לסייע בדרך כלשהי למוחרם.

חרם קיסרי יכול היה להיות מוטל גם על עיר, ואף על מדינה שלמה שנכללה במסגרת האימפריה. במקרה זה, יכלו מדינות אחרות לתקוף ואף לכבוש אותה. המשמעות של הטלת חרם קיסרי על ישות מסוג זה הייתה אובדן הריבונות וכל הזכויות החוקתיות שהוקנו לה במסגרת האימפריה ובחסותה.

דמויות שהוטל עליהן חרם קיסרי
----------------------------

* היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה (1180) על סירובו לסייע צבאית לפרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה במלחמתו נגד הערים שהשתייכו לליגה הלומבארדית.
* היינריך השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (1235) על ניסיון המרד שלו באביו, פרידריך השני.
* פרידריך הרביעי, דוכס אוסטריה (1415) על תמיכתו באנטי-אפיפיור יוחנן העשרים ושלושה בועידת קונסטנץ.
* גץ פון ברליכינגן בגין מעשי שוד (1512) וחטיפה (1518).
* מרטין לותר ותומכיו (1521) בגין מינות ופיצול הכנסייה.
* יוהאן פרידריך מסקסוניה ופיליפ הראשון, רוזן הסן (1546) בגין הנהגת ברית שמלקלדן.

ערים שהוטל עליהן חרם קיסרי
--------------------------

* מיינץ (1163) לאחר רצח הארכיבישוף בידי אזרחי העיר.
* רוסטוק (1431) עקב שחיתות חברתית ושלטונית וסירוב לסייע לקיסר.
* מגדבורג (1547-1562) עקב תמיכה ברעיונות הפרוטסטנטים.
* דונאוורט (Donauwörth 1607) עקב הפרת שלום אאוגסבורג, אשר היוותה את אחד הגורמים לפרוץ מלחמת שלושים השנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חרם קיסרי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4134518-6
* HDS: 040808

 |
**יעקב מטריקין** (15 בספטמבר 1902 – 1 באוגוסט 1981) היה אדריכל ישראלי.

רקע
---

נולד במרינהאוזן (רוסיה), עבר עם משפחתו לטרטו (אסטוניה) ומשם עברו לריגה (לטביה). בגלל היותו יהודי (ולמרות היותו תלמיד מצטיין) לא התקבל ללימודי אדריכלות בריגה, והוא למד באוניברסיטת אולדנברג שבגרמניה. לאחר סיום הלימודים עבד במשך שנה אצל נגר כדי ללמוד כל מה שניתן ללמוד על עץ. ואומנם, עם עלייתו ארצה נחשב לאחד המומחים בתחום זה.

בעת עלייתו ארצה דיבר רוסית, לטבית, גרמנית ועברית. אנגלית למד בארץ. הוא עלה ארצה בשנת 1924 והתיישב בירושלים, שם פגש את ציונה פלדבליט לבית בן אברהם, ממייסדי קריית ענבים, אחות "הדסה" לה נישא בשנת 1932.

פועלו
-----

כיהן בין השנים 1928 ועד 1951 בתפקיד ראש המחלקה הטכנית של מחלקת ההתיישבות בסוכנות היהודית. כל ההתיישבות הכפרית שעלתה על הקרקע בשנים אלו הייתה בפיקוחו ובהדרכתו. בנוסף לתכנון הכללי ולצוות המחלקה הטכנית, תכנן גם בעצמו. לאחר עזיבתו את הסוכנות פתח משרד אדריכלים בירושלים. קודם למלחמת העצמאות התמחה מטריקין גם בעיצוב ריהוט ובין השאר תכנן ויצר בשיתוף נגר ירושלמי סדרת רהיטים עבור ארמון המלך עבדאללה בירדן.
בתכנונו הקפיד ליצור הרמוניה בין הבניין והסביבה הטבעית. הוא כתב במאמר בהקשר לתכנון שלושת המצפים בנגב: "*...נוסף לאקלים המשפיע המעמיד בעיות בפני מתכנן המגורים, יש לדאוג גם להתאמת חומרי בנין ואופן ניצולם לתפקידם. תנאי האקלים מכוונים אותנו לבחירת הכוונה נכונה של הבניינים. החומרים שבהם נבחר חייבים לשמש מחיצה יעילה בין החוץ והפנים, הגנה מתמורות אטמוספיריות בקיץ ובחורף, ולסייע ביצירת אקלים פנים הנוח לחיי אדם*".
ספרייתו הפרטית כללה ספרי אדריכלות, ספרי אמנות, ספרי ארכאולוגיה, ספרים העוסקים בצמחייה ובאקלים, ספרים העוסקים בציונות וארץ ישראל. מדף מיוחד הוקצה למדע בדיוני.

יעקב מטריקין נפטר ב-1 באוגוסט 1981, ונקבר בבית הקברות בקריית ענבים.

פרויקטים בולטים
---------------

מצודת חוקוק
מצבת קבורתו
* שלושת המצפים בנגב: בית אשל, גבולות ורביבים
* המצפים בגליל: חוקוק ומצודת ביריה (בתכנון מבנים אלו השתמש בחומרים הטבעיים הנמצאים במקום: לבני בוץ בנגב ואבן בזלת בגליל).
* חדרי אוכל במזרע, תל קציר, אפיקים (נהרס), נירים, משמרות
* בתי מרגוע באיילת השחר, בקריית ענבים (ללא המלון הגבוה העומד שם היום) ובמעלה החמישה (ללא הרחבת חדר האוכל)
* אכסניית הנוער בקריית ענבים (על שם האזרחי, נהרס)
* בית עולים, צפון תל אביב (נהרס)
* מחלבות תנובה בחיפה, תל אביב, ירושלים ורחובות.
* חדר האוכל בעין גדי (עבר הרחבה)
* בית הספר החקלאי בעין כרם (ירושלים)
* בית ספר מקיף "עמל" ברמלה
* קריית מוריה בירושלים
* המרכז המסחרי בקריית היובל בירושלים
* הכפר השוודי (ירושלים)
* בנין המקווה בנחלים.
* חבר בוועדת התכנון של הר הרצל
* ממתכנני חבל עדולם.

קישורים חיצוניים
----------------

* נילי אריה-ספיר, ‏יעקב מטריקין ותכנון היישובים הכפריים הראשונים בנגב, **קתדרה** 103, מרץ 2002, עמ' 164-151
* עזרא פימנטל, יעקב מטריקין ותכנון היישובים הכפריים הראשונים בנגב באתר יד יצחק בן-צבי
* מיכאל יעקובסון: סיבוב בחדר האוכל בקיבוץ משמרות, באתר 'חלון אחורי', 14 באפריל 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר "Billiongraves"
**רותם אושמן** היא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב. מחקרה מתמקד במחשוב מבוזר, סיבוכיות תקשורת ושיטות אימות פורמליות (אנ').

ביוגרפיה
--------

ב-2005 סיימה בהצטיינות לימודי תואר ראשון במדעי המחשב בטכניון. במהלך לימודיה עבדה במשרת סטודנט ברפאל, ולאחר הלימודים כמתמחה במעבדת המחקר של IBM בחיפה.

המשיכה ללימודי תואר שני במדעי המחשב בטכניון, בהנחיית פרופסור ארנה גרימברג. ב-2007 סיימה את התואר השני בהצטיינות.

בין 2008 ל-2012 למדה לתואר דוקטור במדעי המחשב במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, בהנחיית פרופסור ננסי לינץ' (אנ'). תזת הדוקטורט של אושמן עסקה בהיבטים תאורטיים של רשתות תקשורת אלחוטיות. רשתות התקשורת שאושמן חקרה מכילות מספר רב של מכשירים, המציגים מאפיינים דינאמיים: נתיבי התקשורת האפשריים משתנים לאורך זמן כתלות בהדלקת וכיבוי מכשירים, תזוזת מכשירים במרחב, שינויים סביבתיים, כשלים ושינויים תפעוליים ברשת. התזה חקרה מאפיינים חישוביים של פעולות המבוצעות ברשתות כאלה, כגון פעפוע מידע, מניית רכיבי התקשורת ברשת, והגעה לקונצנזוס בין רכיבי תקשורת (אנ').

אושמן המשיכה למחקר פוסט-דוקטורט ב-"Theory Group" במחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת טורונטו, ולאחר מכן למחקר פוסט-דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון.

החל מ-2015 אושמן מלמדת וחוקרת בבית הספר למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב.

דעות פוליטיות
-------------

אושמן חתמה על מכתב של מדעני מחשב שקראו להפסיק את חקיקת הרפורמה המשפטית (2023), ואיימו להשבית את מוסדות הלימוד אם החקיקה תעבור. בנוסף חתמה על מכתב תמיכה בפרופסור אריאל פורת, נשיא אוניברסיטת תל אביב, שקרא להשבית את המשק הישראלי במידה שהרפורמה המשפטית תחוקק.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של רותם אושמן (באנגלית)
* רותם אושמן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* רותם אושמן, באתר ResearchGate

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Rotem Oshman's Website, www.cs.tau.ac.il
2. 1 2 3  רותם אושמן, קורות חיים, באתר עמוד אישי של רותם אושמן, MIT, ‏2012 בקירוב (באנגלית)
3. ↑  Rotem Oshman - The Mathematics Genealogy Project, www.mathgenealogy.org
4. ↑  Rotei Oshman, Distributed computation in wireless and dynamic networks, 2012
5. ↑  Rotem Oshman's Webpage, people.csail.mit.edu
6. ↑  Members - School of Mathematics | Institute for Advanced Study, www.ias.edu, ‏2015-06-18 (באנגלית)
7. ↑  קליטת סגל חדש - 2014–2015 (עמ' 12), באתר אוניברסיטת תל אביב, ‏2015
8. ↑  עומר כביר, מאות מדעני מחשב קוראים לא לפתוח את שנת הלימודים האקדמית: "הממשלה תחריב את כל מה שבנינו", באתר כלכליסט, 23 באוגוסט 2023
9. ↑  הבעת תמיכה בפרופ' אריאל פורת, נשיא אוניברסיטת תל אביב, באתר מאקו, ‏אוגוסט 2023

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007346675705171
* MGP: 176600
* VIAF: 43149842015002842897
* WorldCat: viaf-43149842015002842897

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"רותם אושמן"**.
**ועד אוקראינה** הוא **התאחדות הארגונים והקהילות היהודיות של אוקראינה** (באוקראינית: Асоціація єврейських організацій та общин України) הוא ארגון יהודי באוקראינה. הוקם ב-1991 ומשרדיו שוכנים בקייב הבירה. נכון להיום (2015) בראש הארגון עומד יוסף זיסלס. הארגון חבר בקונגרס הלאומים האוקראיני.

היסטוריה
--------

הוועד הוקם ב-14 בינואר 1991 והוא מכיל 265 ארגונים מ-94 ערים באוקראינה, כמו גם 63 קהילות יהודיות, 56 קהילות עירוניות, 15 ארגונים חברתיים, 17 בתי ספר יהודיים, 55 ארגוני תרבות, 10 ארגונים אזוריים לסיוע לעצורי גטו ומחנות ריכוז, 19 ארגוני נוער ו-5 ארגונים החברים בוועד.

התאחדות הארגונים והקהילות היהודיות של אוקראינה חברה בארגונים הבאים:

* הקונגרס היהודי העולמי
* הקונגרס היהודי האירופי
* התאחדות הארגונים והקהילות היהודיות של חבר המדינות העצמאיות

הארגון גם נחשב לאחד ממייסדי הארגונים הבאים:

* הקונפדרציה היהודית של אוקראינה
* ההתאחדות הציונית האוקראינית
* הקונגרס היהודי האירו-אסייתי
* הקונגרס העולמי של היהודים הדוברי-רוסית
* קונגרס הלאומים האוקראיני

תפקידי הארגון
-------------

מטרתו העיקרית של הארגון הוא חיזוק הארגונים היהודיים והקהילות היהודיות באוקראינה והידוק הקשרים והיחסים בין הקהילות היהודיות של אוקראינה. הארגון מסייע לעלייה האוקראינית לישראל, תומך מבחינה כספית בארגונים יהודיים שונים, מסייע בפיתוח מרכזי תרבות יהודיים, בניית בתי ספר ובתי כנסת. הארגון גם נחשב למובילי המאבק נגד האנטישמיות באוקראינה. הארגון נחשב גם למייצג יהודי אוקראינה בקרב ארגונים ממשלתיים באוקראינה.

מאז 1991 הארגון מנפיק גם אתר ועיתון בשם "חדשות", שכשמו כן, מפיץ ידיעות חדשותיות על הקהילה היהודית האוקראינית.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של התאחדות הארגונים והקהילות היהודיות של אוקראינה
* העיתון "חדשות"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 157646106
* WorldCat: viaf-157646106

 |
**"מייבשים את הביצה"** היא תוכנית רדיו שבועית בהגשת שרון כידון ושי גולדן המשודרת בתחנת הרדיו 102FM ("רדיו תל אביב") מאז שנת 2010, בין השעות 8:00 ל-10:00 מדי יום שישי.

התוכנית עוסקת בסקירה אקטואלית של תחום התקשורת בעולם ובישראל על היבטיו השונים - פוליטיים, טכנולוגיים, מסחריים, תרבותיים ועוד.

כל תוכנית מורכבת משיחות טלפון עם מרואיינים (כ-10 בכל תוכנית), כשלחלקם פינות קבועות, כמו: יהודה נוריאל, אפי טריגר, גיא פינס, אבנר הופשטיין ועוד. בין המגישים המחליפים לאורך השנים: דנה ספקטור וטלי בן עובדיה.

חוץ מהשיחות עם המרואיינים, כידון וגולדן גם מנהלים ביניהם דיאלוגים תוך הבעת פרשנות ודעה, כשבתחילת התוכנית מוקדשת לכך פינת "הספוט".

ב- 2011 זכתה התכנית בפרס תוכנית המלל הטובה ביותר לשנת 2011 מטעם אגודת העיתונאים בתל אביב.

נכון ל-2020 עורכת התכנית היא מילה סביטלמן.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של "מייבשים את הביצה" באתר 102FM

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלכסנדר כץ, רק שהביצה לא תתייבש: מאחורי הקלעים בתכנית הברנז'ה של שרון כידון ושי גולדן, באתר אייס
2. ↑  אלכסנדר כץ, מתחברים: דנה ספקטור תגיש השבוע את 'מייבשים את הביצה' לצידו של שי גולדן, באתר אייס
3. ↑  הזוכים בפרסי הרדיו: רזי ברקאי, חיים הכט, שי גולדן ושרון כידון, באתר גלובס, 22 בנובמבר 2011
ה- **NR-40** (ברוסית: нож разведчика, בראשי תיבות ברוסית: **НР-40**; שפירושו "סכין הצופים" או **פינקה**) הייתה סכין קרב של הצבא האדום שהוצגה ב-1940 והשתמשו בה לאורך מלחמת העולם השנייה. ל-NR-40 יש להב של 152 מ"מ עם נקודת תפס, ריקאסו גדול (אורך לא מושחז של הלהב ממש מעל המגן או הידית על סכין) ידית עץ שחורה ומגן בצורת S. המגן "הפוך" (בניגוד לרוב המגנים בצורת S, הוא מתעקל לכיוון הקצה) מכיוון שאחיזות סטנדרטיות של הצבא הסובייטי דרשו להחזיק את הסכין עם הקצה כלפי מעלה.

היסטוריה
--------

 צנחנים סובייטים, 1948. ניתן לשים לב ל-NR-40 בצבע שחור.
בתחילת המאה ה-20, סכיני פוקו פיניים החלו להיות פופולריים בקרב פושעים ברוב ערי האימפריה הרוסית. יצרני סכינים מקומיים החלו אז לשנות את הכלי הפיני כדי להפוך אותו לשימושי יותר ללחימה. למשל, הארכת הלהב, שינוי מגב שטוח לנקודת תפס והוספת מגן גדול. הנשק שנוצר, שנקרא עדיין "סכין פינית" או "פינקה" ברוסית, נראה שונה למדי מפוקו טיפוסי. "סכינים פיניות" היו בכל מקום בעולם התחתון הפשע של רוסיה וברית המועצות לאורך המחצית הראשונה של המאה ה-20. בגלל "איגוד הפושעים", "הסכין הפינית" נאסרה בברית המועצות בשנות השלושים של המאה ה-20, ממש כמו שהאולר הקפיצי ייאסר מאוחר יותר במערב.

מלחמת החורף חשפה מספר ליקויים בנשק הסובייטי; בין היתר, לחיל הרגלים הסובייטי הייתה חסרה סכין קרב טובה. כתוצאה מכך, בשנת 1940, הצבא הסובייטי אימץ את ה-NR-40, שהוא בעצם גרסה בייצור המוני של ה"פינקה" של הגנגסטר הרוסי.

חטיבת "סכין שחורה".
-------------------

NR-40 יוצר בעיקר במפעל זיק (ЗиК) בזלאטוסט, אוראל. לאחר הקמת חיל הטנקים המתנדבים של אוראל ב-1943, כל חייליו וקציניו צויידו עם עותק מיוחד של NR-40 (שכונה גם "סכין שחורה"). המבנה נקרא מאוחר יותר על ידי הגרמנים בשם "Schwarzmesser Panzer-Division" (דיוויזית הטנקים של הסכינים השחורות). ההמנון האוגדתי הלא רשמי הזכיר גם את הכינוי ("Дивизия черных ножей", כלומר חטיבת הסכינים השחורה).

גרסאות מודרניות של NR-40
------------------------

NR-40 כבר לא נמצא בשימוש הצבא, אבל עד היום מיוצרים בזלאטוסט העתקים מודרניים כמעט מדויקים של NR-40. סכין באותה מידה בדיוק ייחשב לנשק מבחינה חוקית, על כן נאסרה למכירה חופשית. כדי לעקוף זאת, היצרנים משתמשים בלהב דק יותר או מסירים את המגן.

ראה גם
------

* פוקו (סכין)
* סכין סימן 2 של הצי האמריקני
* סכין לחימה Fairbairn-Sykes
* סכין קרב 42
* סכין בליסטית
* NRS-2

הערות שוליים
------------
**מרקוס פרס חימנס** (בספרדית: **Marcos Pérez Jiménez**;‏ 25 באפריל 1914 – 20 בספטמבר 2001) היה נשיא ונצואלה בשנים 1952–1958.

ביוגרפיה
--------

פרס חימנס נולד לאב חקלאי ואם מורה בעיר מיצ'לנה במדינת טאצ'ירה. הוא סיים לימודים באקדמיה הצבאית של ונצואלה בשנת 1934, כראשון בכיתתו והמשיך את לימודים באקדמיה צבאית בפרו.

בשנת 1945 השתתף פרס חימנס בהפיכה הצבאית שהביאה לעלייתו לשלטון של רומולו בטנקור. בנובמבר 1948 תמך פרס חימנס בהפיכה נוספת, שהעלתה לשלטון חונטה שכללה את קרלוס דלגדו צ'לבו שכיהן כנשיא, פרס חימנס שכיהן כשר ביטחון ולואיס יוברה פאס (ספ') שכיהן כשר החוץ. לאחר הרצחו של דלגדו צ'לבו בנובמבר 1950, הודיע פרס חימנס שהוא ויוברה פאס ימשיכו בשלטון על המדינה. בהמשך מונה חרמאן סוארס פלמריץ' לנשיא, ופרס חימנס נחשב לשליט האמיתי מאחורי הקלעים. נטען שפרס חימנס, שאף הואשם בחיסולו של דלגדו צ'לבו מחשש שיחזיר את השלטון לשליט נבחר, חיפש אזרח שיסכים לשמש כנשיא בובה, ולאחר סירוב של מועמד אחר, סוארס פלמריץ' הסכים.

בסוף נובמבר 1952 התקיימו בחירות לאספה מכוננת של ונצואלה. אולם משנודעו לחונטה תוצאות ראשונות של הבחירות שהראו על ניצחון לאופוזיציה, הם ביטלו את הבחירות ומינו את פרס חימנס לנשיא.

בשנת 1957 קיים פרס חימנס משאל עם על המשך שלטונו בה הוא זכה, לטענתו, ברוב גדול. אולם מעמדו הציבורי של פרס חימנס התערער ובינואר 1958 לאחר התגברות המהומות נגדו והתפטרות ממשלתו הוא הודח על ידי הצבא. פרס חימנס נמלט לרפובליקה הדומיניקנית וממנה עבר לארצות הברית והתגורר בדרום פלורידה. בשנת 1963 הוא הוסגר לוונצואלה בהאשמה שהימלטותו לקח עימו 200 מיליון דולר מאוצר המדינה. פתיחת משפטו לקחה זמן רב בין השאר בגלל הקושי למצוא שופטים שיסכימו לדון בעניינו. לאחר שהורשע הוא שוחרר ממעצרו מכיוון שהעונש היה קצר ממשך מעצרו. לאחר שחרורו הוא גלה לספרד. בשנת 1968 הוא נבחר לסנאט של ונצואלה ובעקבות זאת חוקק חוק האוסר על אסירים לשעבר לכהן בסנאט ובכך נמנעה כהונתו בסנאט. פרס חימנס נפטר בספרד בשנת 2001.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרקוס פרס חימנס** בוויקישיתוף
* מרקוס פרס חימנס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  נהרג אחד מרוצחי נשיא וונצואלה, על המשמר, 15 בנובמבר 1950
2. ↑  נרצח נשיא ונצואלה, חרות, 14 בנובמבר 1950
3. ↑  Tad Szulc, **Twilight of the tyrants'**, 1959, pages 284-289
4. ↑  בחירות כלליות נערכו בוונזואלה, על המשמר, 1 בדצמבר 1952
5. ↑  שר ההגנה בוונצואלה מינה עצמו כנשיא, על המשמר, 4 בדצמבר 1952
6. ↑  קרבות בוונצואלה - הממשלה התפטרה, הַבֹּקֶר, 12 בינואר 1958
7. ↑  הודח חימאנז, רודנה של ונצואלה, דבר, 24 בינואר 1958
8. ↑  חימנז יורשה להיכנס לארה"ב, למרחב, 2 בפברואר 1958

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007321506605171
* BNE: XX998285
* BnF: cb124677093 (data)
* GND: 118739956
* ISNI: 0000 0001 1469 7134
* LCCN: n80128777
* NARA: 10569409
* NTA: 131572113
* SNAC: w6fv2k08
* SUDOC: 128132272
* VIAF: 27866615
* WorldCat: lccn-n80128777

 |
האודיטוריום בחיפה, אולם הבית של התזמורת
**התזמורת הסימפונית חיפה** היא תזמורת סימפונית ישראלית, שמושבה בעיר חיפה.

היסטוריה
--------

התזמורת נוסדה בשנת 1950 על ידי המלחין והפסנתרן פרנק פלג והמורה לכינור צבי רוטנברג.

פרנק פלג שימש כמנהלה המוזיקלי של התזמורת במשך עשר שנים, ובמקביל שימש כמנצח קבוע גאורג זינגר. אחריו כיהנו כמנהלים מוזיקליים או מנצחים ראשיים סרג'ו קומיסיונה, אבי אוסטרובסקי, מנדי רודן, יובל צליוק, ליאור שמבדל, סטנלי ספרבר, כריסטיאן מנדיאל, רונלד זולמן, נעם שריף ושו צ'ונג. החל משנת 2021 מכהן יואל לוי כיועץ המוזיקלי והמנצח הראשי של התזמורת.

באפריל 2004 התארגנה התזמורת מחדש ביזמתו של ראש עיריית חיפה דאז יונה יהב. צעד זה הביא להפיכתה של התזמורת הסימפונית מגוף פרטי לכזה השייך לחברה העירונית "אתוס".

אולם הבית של התזמורת הוא האודיטוריום במרכז רפפורט לתרבות, בשכונת מרכז הכרמל. 

במהלך שנותיה של התזמורת ניצחו עליה מנצחים ידועי שם כמו אריך ברגל, פול קפולונגו, גבריאל כמורה, סידני הארט, ג'ון נלסון, גילברט ורגה, ואוריאל סגל. עם התזמורת הופיעו סולנים כגון הנריק שרינג, אידה הנדל, עברי גיטליס, בוריס בלקין, דניאל בארנבוים, שירה רבין, אריה ליפסקי, מישה מייסקי, קלוד פרנק, ג'רמי מנוחין, גרהרד אופיץ ואריה ורדי.

התזמורת הסימפונית חיפה מופיעה בסדרות קונצרטים ומופעים מיוחדים בהיכלי תרבות ברחבי הארץ וכן מלווה בקביעות את תחרויות הפסנתר, הנבל, וכלי הנשיפה המתקיימים בארץ.

מנהל התזמורת, מאז אפריל 2023, הוא רן נחום.

במסגרת התזמורת הסימפונית חיפה פועלים האופרה חיפה, מקהלות בת שיר והביג בנד חיפה. התזמורת מפעילה תוכניות חינוכיות בגנים ובבתי הספר, וכן תוכנית למצטיינים HSO Young.

בתזמורת הסימפונית חיפה חברים 65 נגנים המהווים שילוב של נגנים צעירים ומנוסים, עולים חדשים, עולים ותיקים ומוזיקאים שגדלו והתחנכו בישראל.

התזמורת ערכה סיורים בצרפת, שווייץ, בלגיה, גרמניה, ואיטליה, והשתתפה בפסטיבלים בינלאומיים בקורסיקה, דיסלדורף, בזאנסון ולייז'. במהלך שנת 2014 יצאה הסימפונית לסיור קונצרטים בן 8 שבועות ברחבי ארצות הברית.

בנוסף לפעילותה השוטפת, עורכת התזמורת קונצרטים בבקרי יום שישי במסגרת הסדרה "קלאסי לשישי" וקונצרטים מוסברים לכל המשפחה במסגרת הסדרה לכל המשפחה. מלבד זה, התזמורת עורכת קונצרטים בבתי ספר, קונצרטים תחת כיפת השמיים וקונצרטים מיוחדים נוספים במסגרות שונות כגון ארגונים התנדבותיים, חגיגות ופסטיבלים ברחבי ישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של התזמורת הסימפונית חיפה
* התזמורת הסימפונית חיפה, ברשת החברתית פייסבוק
* ה. מאיר, "פניבש ופרטוש יופיעו כסולנים עם הסימפונית (חיפה), מעריב, 14 בדצמבר 1961
* משה גורלי, "תזמורת חיפה", דבר, 23 בנובמבר 1951
* אתר למנויים בלבד נעם בן זאב, התזמורת הסימפונית חיפה נוסקת, באתר הארץ, 20 בינואר 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  אודיה שווץ, שוב: ביקורת בסימפונית על המנהל האמנותי הסיני, שיסיים את תפקידו, באתר רדיו חיפה, 18 בנובמבר 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 141263035
* WorldCat (עם VIAF): 141263035

 |
**אוינונה** (ביוונית עתיקה: **Οἰνώνη**) הייתה נימפה אוריאדית במיתולוגיה היוונית שהפכה להיות אשתו הראשונה של פאריס, נסיך טרויה, בטרם התאהב בהלנה היפה מספרטה.

דמותה
-----

אוינונה הייתה בתו של צברן (Cebren), אל-נהר. היא למדה את אמנות הנבואה מהאלה רֵיָה, ואת סוד צמחי המרפא מאפולו. היא השתייכה לחבורת הנימפות שהיוו את פמלייתה של האלה ארטמיס, והתגוררה במקדש האלה סיבלה בהר אידה בפריגיה, שם הכירה רועה צעיר בשם פאריס. כעבור זמן לא רב נישאה לו וילדה לו בן בשם קוריתוס.

במשפט פאריס התבקש נסיך טרויה לבחור באחת מן האלות שהתנצחו בפניו מי היפה ביותר מבין השלוש. פאריס בחר לבסוף באפרודיטה שהבטיחה לו את האישה היפה בעולם. פאריס ביקש לעזוב את אוינונה, אשתו, לאחר שאפרודיטה החדירה בו אהבה עזה להלנה היפה. כשהחליט לצאת ליוון אחוז תשוקה לכבוש את לבה של הלנה, הזהירה אותו אוינונה שהוא עתיד להמיט במסעו אסון על עצמו ועל טרויה; אך כשראתה שלא תוכל לשכנעו, אמרה לו שישוב אליה אם ייפצע, שכן רק היא תוכל לרפאו.

בשל תשוקתו להלנה עזב פאריס את אוינונה ונסע לטרויה. שם התברר לו שהוא בנם של פריאמוס והקובה, מלכי טרויה. זמן לא רב לאחר מכן נשלח פאריס כשגריר לספרטה, בראותו את הלנה היפה הבין שיופייה עולה אפילו על כל מה שסיפרה לו אפרודיטה, הוא חטף את הלנה היפה וברח עמה לטרויה (בגרסה אחרת - הלנה התאהבה בפאריס ועזבה איתו מרצונה), מעשה שהביא לפרוץ מלחמת טרויה כפי שמסופר באיליאדה.

גרסאות אחדות טוענות שאוינונה שלחה את בנה קוריתוס כדי להילחם בשורות צבא יוון נגד אביו מולידו. יש גם סיפורים הגורסים שאוינונה שלחה את בנה לטרויה שם התאהב בהלנה היפה וניסה לפתות אותה. כשנודע הדבר לפאריס בערה חמתו בו להשחית והיות שלא זיהה את בנו רצח אותו נפש מתוך קנאה.

בפואמה האפית שלו "עם מות הומרוס" משלהי המאה הרביעית מגולל קווינטוס איש סמירנה (שם ספר 10 עמודים 259–489) שבשנה התשיעית למלחמה נפצע פאריס מחץ מורעל ששיגר לעברו פילוקטטס. מספרים שפאריס לא מת מיד, אלא הובא פצוע אל ביתה של אוֹינוֹנֵה בהר אידָה. למרות הבטחתה סירבה אוינונה לטפל בפצעו כשהובא אליה, משום ששמרה לו טינה. לאחר שהחזירו אותו לטרויה, היא התחרטה וחשה אל העיר עם עשבי מרפא ושיקויים; אך איחרה את המועד, וכשמצאה אותו מת תלתה את עצמה.

האסטרואיד 215 Oenone (אנ') קרוי על שמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוינונה** בוויקישיתוף
* אוינונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* אוינונה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Grimal, Pierre (2008). *Diccionari de mitologia grega i romana* (edicions de 1984 ed.). p. 160. ISBN 9788496061972.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987011052466505171
* LCCN: no2021026335
* WorldCat (עם LCCN): no2021-026335

 |
**יעקב מֶנצֶ'ל** (Menczel; נולד ב-23 באפריל 1923) הוא רופא פנימי, פרופסור לרפואה ויו"ר המועצה הלאומית לגריאטריה, מומחה בעל שם עולמי למחלת האוסטאופורוזיס. לשעבר מנכ"ל משרד הבריאות.

ביוגרפיה
--------

מנצ'ל נולד בצ'רנוביץ שברומניה, למד רפואה באוניברסיטת יאשי ובשנת 1949 עלה למדינת ישראל. הוא סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטה העברית ובשנת 1953 התגייס לצה"ל ושירת כרופא ומנהל המחלקה הפנימית בבית החולים הצבאי בצריפין. לאחר סיום שירותו הצבאי עבד בבית חולים הדסה והחל להרצות באוניברסיטה בתחום רפואה פנימית.

בשנת 1961 מונה לרופא ראשי בהדסה עין כרם. בשנת 1963 הקים את המכון הירושלמי לאוסטאופורוזיס ובשנת 1969 הקים בבית החולים שערי צדק את המחלקה הגריארטית ועמד בראשה. באוניברסיטה העברית קודם לדרגת פרופסור חבר.

בשנים 1974–1977 היה מנכ"ל משרד הבריאות.

בסיום תפקידו במשרד הבריאות היה למנהל המחלקה הפנימית ומעבדות המחקר בבית החולים הדסה בהר הצופים. בבית החולים עזרת נשים הקים את האגף הגריאטרי והתקדם בהנהלת בית החולים עד למנכ"ל המוסד. בשנת 2001 ייסד בבית חולים הרצוג את המכון לאוסטאופורוזיס והחל לעמוד בראשו.

מנצ'ל פעיל בארגונים רפואיים שונים ובין תפקידיו עמד בראש מחלקת הפרויקטים של מכבי שירותי בריאות.

בשנת 2008 הוענק לו אות יקיר ירושלים.

היה נשוי ללילי עד למותה ב-2021. היא הייתה מדריכת ירי בהגנה, וגם לה הוענק אות יקירת ירושלים. בין היתר היא הקימה את עמותת "דלת פתוחה".

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות חייו באתר עיריית ירושלים

הערות שוליים
------------

1. ↑  ילקוט הפרסומים, י' בשבט תשכ"ג, 4 בפברואר 1963, רשימת הרופאים בעלי תואר מומחה, יעקב מנצ'ל, עמוד 742

| מנכ"לי משרד הבריאות |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אברהם קצנלסון • יוסף מאיר • חיים שיבא • שמעון בטיש • גדעון מר • שאול זימן • רפאל גז'בין • ברוך פדה • יעקב מנצ'ל • מרדכי שני • ברוך מודן • דן מיכאלי • תיאו דב גולן • יורם לס • משה משיח • מרדכי שני • מאיר אורן • גבי ברבש • יהושע שמר • בעז לב • אבי ישראלי • איתן חי-עם • רוני גמזו • ארנון אפק • משה בר סימן טוב • חזי לוי • נחמן אש • משה בר סימן טוב |  |

 |
**ביטחון סוציאלי** הוא כתב עת לנושאי מדיניות חברתית, ביטחון סוציאלי, זכויות חברתיות ורווחה היוצא לאור שלוש פעמים בשנה, החל משנת 1971, על ידי המוסד לביטוח לאומי.

כתב העת מכוון את עצמו לפרסום מאמרים ברמה אקדמית, אשר עוסקים בנושאים אלה במובן הרחב, לרבות היבטים כלכליים, פוליטיים, סוציולוגיים, דמוגרפיים, גאוגרפיים, והיסטוריים, וכן היבטים רלוונטיים מתחומים משיקים כגון תחומי החינוך, הבריאות והמשפט. 

המאמרים בכתב העת נכתבי על ידי העוסקים ברווחה ובביטחון סוציאלי בישראל, במחקר ובמעשה.

העורך הראשון של כתב העת היה חיים אופז. כיום העורך הראשי הוא ישראל (איסי) דורון ויו"ר המערכת הוא ניצה (קלינר) קסיר.

כל הגיליונות שהתפרסמו במסגרת כתב העת מאז הקמתו, עומדים לרשות הציבור בדפי כתב העת במסגרת אתר הביטוח הלאומי.

קישורים חיצוניים
----------------

* כתב עת "ביטחון סוציאלי", באתר של המוסד לביטוח לאומי
* גיליונות "ביטחון סוציאלי" במאגר JSTOR (הצגת דף זה מתאפשרת לאחר הזדהות באתר הספרייה הלאומית, וכניסה לכתב עת כלשהו בדף המוצג. הרישום לאתר הספרייה הוא חינם)

הערות שוליים
------------

1. ↑  המערכת - כתב עת "ביטחון סוציאלי" | ביטוח לאומי
**פּוּדִינְג**, או **רַפְרֶפֶת** הוא קרם מתוק קרוש אך רך, שמוגש קר, ולרוב נאכל לקינוח. פודינג מבוסס לרוב על אבקת עמילן, ג'לטין או אורז, ונוזל כמו חלב או שמנת (לעיתים משתמשים בקצפת במקום שמנת), בתוספת חומרי טעם כגון שוקולד או וניל ולעיתים הפודינג מבוסס על ביצים. קיימת אבקת פודינג מוכנה המכילה חומרי טעם שונים (כמו וניל, שוקו ועוד) וחומר מקשה.

ניתן להכין פודינג במגוון טעמים. הטעמים המתוקים דומים לאלה של גלידה, וכוללים בננה, פירות יער, אגוזים ועוד. קיימים גם פודינג אורז, פודינג דגים ופודינג גזר.

פודינג משמש גם כחומר גלם בקינוחים שונים, למשל כמרכיב בתערובת העוגה או כחלק מקרם מורכב. דוגמאות לקינוחים שהם גרסאות של פודינג: קרם קרמל, קרם ברולה, פנקוטה, קרם בוואריה, זביונה, מלבי, לילות ביירות.

בישראל פודינג בטעמים שונים, כגון שוקולד ווניל, שנמכר באריזות אישיות, מכונה מעדן חלב.

במטבח הבריטי משמשת המילה "פודינג" לשני סוגי מאכלים. סוג אחד הוא זה המכונה "פודינג" גם בישראל - קרמים מתוקים. הסוג השני הוא מגוון מאכלים שונים המבוססים על תערובת מרכיבים שנאפתה, בושלה או אודתה. גם רוב המאכלים מהסוג השני הם קינוחים, כמו פודינג חג המולד, שהוא מעין עוגה מאודה, ונאכל כקינוח בארוחת חג המולד ופודינג לחם שהוא תערובת אפויה, אם כי לא כולם: למשל, פודינג יורקשייר (מאפה מלוח), פודינג שחור (נקניק דם). כמו כן, בלשון הדיבור בבריטניה, המילה "פודינג" פירושה פשוט "קינוח". פודינג נפוץ במטבח הבריטי הוא פודינג טפיוקה.

ראו גם
------

* חביצה
* סטיקי טופי פודינג

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **פודינג** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **רפרפת** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פודינג** |

* מיכל לוי, פודינג לחם, באתר ynet
* פודינג אורז ואגסים ברוטב קיווי, מאתר "טבע הריפוי"
* פודינג שוקולד מהיר, מהבלוג "בצק אלים"
* חביצה, באתר האקדמיה ללשון העברית
* פודינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548673605171
* BnF: cb15517468b (data)
* GND: 4176316-6
* LCCN: sh85108894

 |