recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**קונסטנטין אלכסנדרוביץ' טיוקאבין** (ברוסית: **Константин Александрович Тюкавин**; נולד ב-2 ביוני 2002 בקוטלאס שברוסיה) הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת דינמו מוסקבה מליגת העל הרוסית ובנבחרת רוסיה.

קריירת מועדונים
---------------

טיוקאבין גדל במחלקת הנוער של דינמו מוסקבה מליגת העל הרוסית. בשנת 2020 החל לשחק בדינמו-2 מוסקבה, קבוצת המילואים, אך במהרה הגיע לקבוצה הראשונה של המועדון.

ב-1 בנובמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה, בניצחון 2-1 על טמבוב במסגרת המחזור ה-13 בליגה לעונת 2020/2021. ב-20 בפברואר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 2-0 על ספרטק מוסקבה במסגרת הגביע הרוסי. ב-18 במרץ הבקיע את שערי הבכורה שלו בליגה, צמד שערים שסידרו לקבוצתו מהפך בניצחון 3-2 על קרסנודאר במסגרת המחזור ה-23. בעונתו הראשונה בקבוצה ערך 15 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.

קריירה בינלאומית
----------------

טיוקאבין היה חלק מסגל נבחרת רוסיה עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21, וערך שלוש הופעות בטורניר.

הוא זומן לראשונה לסגל נבחרת רוסיה הבוגרת, לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2022 נגד נבחרות קרואטיה, קפריסין ומלטה בחודש ספטמבר 2021. ב-4 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כשהחליף את פיודור סמולוב בדקה ה-75 בניצחון 2-0 על נבחרת קפריסין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קונסטנטין טיוקאבין** בוויקישיתוף
* קונסטנטין טיוקאבין, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams

הערות שוליים
------------

1. ↑  Тренерский штаб молодежки вызвал Тюкавина вместо Кучаева באתר התאחדות הכדורגל הרוסית, 20 במרץ 2021 (ברוסית)
2. ↑  Состав на Хорватию, Кипр и Мальту באתר התאחדות הכדורגל הרוסית, 16 באוגוסט 2021 (ברוסית)
3. ↑  Cyprus v Russia game report באתר התאחדות הכדורגל הרוסית, 4 בספטמבר 2021 (ברוסית)
כתב העת **חוקים** הוא כתב עת משפטי של הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. כתב עת זה נוסד בשנת 2009, ומתמקד בהערות והצעות לחקיקה. כתב העת נוסד עקב התחושה כי השיח האקדמי בישראל אינו מפותח דיו בנושאי חקיקה, וכן כדי לחזק את הקשר בין כתיבה אקדמית תאורטית לבין יישומה בהקשר של ניסוח חקיקה.

כתב העת "חוקים" רואה אור פעמיים בשנה, בדפוס ובגרסה אלקטרונית. הגיליון הראשון פורסם בדצמבר 2009. עד מאי 2023, פורסמו 17 גיליונות.

מהלך העבודה בכתב העת
--------------------

כתב העת "חוקים" מתנהל לפי המודל של כתבי עת סטודנטיאליים אמריקניים, דוגמת "Harvard Law Journal", קרי: ניהולו ועריכתו הן סטודנטיאליות לחלוטין. עורכי וחברי מערכת כתב העת הם סטודנטים מובילים הלומדים בפקולטה. כל שלב בדרך לפרסום מאמר - החל מבחירתו, ניהול תהליך השיפוט ועריכתו הטכנית - מתבצע על ידי סטודנטים. עם זאת, המאמרים המתפרסמים בכתב העת עוברים ביקורת של קוראים חיצוניים (peer review), כנדרש מכל מאמר מדעי.

בכתב העת מתפרסמים מאמרים של טובי המשפטנים בארץ. בין היתר ניתן למצוא פרסומים של: פרופ' ברק מדינה, ד"ר ענת הורוביץ, פרופ' שחר ליפשיץ, ד"ר משה גלברד ועוד.

ייחודו של כתב עת זה מגיע, בנוסף, מכתב העת שמתקיים לצידו "חוקים בקצרה" - כתב העת המקוון של מערכת כתב העת "חוקים". כתב עת זה שונה במהותו מכתב העת העיקרי: הוא אינו יוצא לאור בדפוס, ומטרתו היא לפרסם הערות קצרות לענייני חקיקה אקטואליים, תוך מתן תגובה אקדמית מהירה (יחסית לזו המתבצעת בכתבי עת דוגמת "חוקים ו"משפטים") להצעות חקיקה שעולות על סדר היום הפוליטי.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של חוקים
פירוש נוסף ערך זה עוסק במונח המתאר מרחב באדריכלות. אם התכוונתם לתכונה פנוטיפית שהיא תוצר לוואי של האבולוציה, ראו ספנדרל (ביולוגיה).
ספנדרלים בקשת ארכיטקטונית
ספנדרלים בין המעגל לריבוע החוסם
ספנדרל בין החלק העליון של החלון בקומה אחת לבין אדן החלון בקומה מעליה
**ספנדרל** (באנגלית: **Spandrel**) הוא חלל משולש בין עקומת הקשת למסגרת האופקית והאנכית סביבה, או אחד מארבעת הרווחים בין מעגל חסום לריבוע החוסם.

המונח ספנדרל בתולדות האמנות והאדריכלות, מתייחס בעיקר למרחב שבין קשת לגבול מלבני. למשל: שטח הקיר שתחום בין עקומת קשת ארכיטקטונית למסגרת סביבה, הרווח שבין המדליון המרכזי של השטיח לפינותיו המלבניות, הרווח בין ציור טונדו למרובע תוחם, או הרווח שבין לוח המחוונים העגול של מגדל שעון לריבוע סביבו. לעיתים קרובות הספנדרלים מלאים בקישוטים.

בבניין עם יותר מקומה אחת, המונח ספנדרל משמש גם לציון החלל שבין החלק העליון של החלון בקומה אחת לבין אדן החלון בקומה מעליה. המונח משמש בדרך כלל כאשר יש אלמנט דקורטיבי בחלל זה, או כאשר החלל בין החלונות מלא בזכוכית אטומה או שקופה, שבמקרה זה נקראת "זכוכית ספנדרל".

מן הספנדרלים של בזיליקת סן מרקו נגזר הביטוי ספנדרל ביולוגי, אשר נטבע ב"מאמר הספנדרלים" (אנ') משנת 1979. ספנדרל ביולוגי הוא תכונה פנוטיפית שהיא תוצר לוואי של האבולוציה של מאפיין אחר, בניגוד לתכונה שהיא תוצר של ברירה טבעית.

גלריה
-----

* ארמון אלחפריה, סרגוסהארמון אלחפריה, סרגוסה
* בזיליקת סן מרקו, ונציה בזיליקת סן מרקו, ונציה
* הספרייה הציבורית (אנ'), ונציההספרייה הציבורית (אנ'), ונציה
* שער הניצחון של קרוסל, פריזשער הניצחון של קרוסל, פריז
* "חורף", ציור טונדו, קפלת קיגי, רומא"חורף", ציור טונדו, קפלת קיגי, רומא
* אוספדלה דלי אינוצ'נטי, פירנצהאוספדלה דלי אינוצ'נטי, פירנצה
* טאג' מהאל, אגרה (הודו)טאג' מהאל, אגרה (הודו)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ספנדרל** בוויקישיתוף
* ספנדרל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Spandril". המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה. 1911. (באנגלית)
2. ↑  "spandrel". מילון ובסטר. (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: sh2020005567

 |
**נקרולוג** הוא מאמר המתפרסם באמצעי התקשורת עם מותו של אדם, ומכיל ביוגרפיה קצרה שלו והערכה של פועלו. לעיתים כולל הנקרולוג גם הודעה על המוות עצמו ופרטי ההלוויה, ופעמים אחרות פרטים אלה מתפרסמים בנפרד, מיד עם היוודע דבר המוות, והנקרולוג מתפרסם מאוחר יותר. בהתאם למנהג היהודי "אחרי מות, קדושים אמור" ומקביליו בעמים אחרים, נקרולוגים מתמקדים בצדדים החיוביים בקורותיו של המנוח.

ישנם עיתונים המקדישים מדור קבוע לנקרולוגים. בישראל עושה כך העיתון "הארץ", שכותב הנקרולוגים הנוכחי בו הוא עופר אדרת. בשבועון הבריטי "האקונומיסט" מתפרסם מדי שבוע נקרולוג על עמוד שלם. 

לאישים מפורסמים מחזיקים לעיתים אמצעי התקשורת נקרולוג מוכן מראש (המכונה בישראל "חבצלת"), שאותו יוכלו לפרסם מיד עם היוודע דבר המוות. דוגמה לכך היא הנקרולוג על שחקנית הקולנוע אליזבת טיילור, שפורסם עם מותה במרץ 2011 בעיתון "לוס אנג'לס טיימס", אך נכתב 12 שנים קודם לכן ועודכן מפעם לפעם. העיתון "ניו יורק טיימס" מתחזק מאגר של כ-1,600 נקרולוגים על אישים חיים, וכך על הנקרולוג שפרסם העיתון עם מותה של אליזבת טיילור חתום מבקר הקולנוע של העיתון, מל גאסוב (אנ'), אף שהוא נפטר שש שנים לפני טיילור. תקלה באתר האינטרנט של תחנת הרדיו Radio France internationale (אנ') גרמה בנובמבר 2020 לפרסום של כמאה נקרולוגים על אישים חיים, בהם אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, קלינט איסטווד ובריז'יט בארדו. בהיעדר נקרולוג מוכן יש עיתונים הכותבים נקרולוג לפי ארכיון העיתון או שיחה עם המשפחה, ויש המתבססים על ביוגרפיה שפורסמה באנציקלופדיה, כגון האנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו או ויקיפדיה. 

בנוסף לנקרולוגים המתפרסמים בעיתונות הכללית, גם כתבי עת מקצועיים מפרסמים נקרולוגים על חברי הקהילה מקצועית שהלכו לעולמם. נקרולוגים אלה מקיפים יותר, בדרך כלל, ממקביליהם הפנים לציבור הרחב, ומרחיבים בתרומתו המקצועית של המנוח.

ראו גם
------

* מודעת אבל
* הספד
* תיק חבצלת

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נקרולוג** בוויקישיתוף

* Baranick, Alana; Sheeler, Jim; Miller, Stephen (2005). *Life on the Death Beat: A Handbook for Obituary Writers*. Oak Park: Marion Street Press. ISBN 1-933338-02-4.

הערות שוליים
------------

1. ↑  המדור "אחרי מות", באתר "הארץ"
2. ↑  Elaine Woo, Elizabeth Taylor's obituary: outtakes from a 12-year work in progress, Los Angeles Times, March 23, 2011
3. ↑  David W. Dunlap, When Death Comes, and the Obituary Quickly Follows, The New York Times, October 8, 2015
4. ↑  Radio France Internationale publishes obituaries of people still alive, BBC, 16 November 2020

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb11940761t (data)
* GND: 4128540-2
* LCCN: sh99001661
* NKC: fd185956

 |
**בית הכנסת זבלודוב** (בפולנית: **Synagoga w Zabłudowie**), היה בית כנסת מעץ, שהיה ממוקם בעבר בעיר זבלודוב, פולין, הוקם ברבע השני של המאה ה-17. בית הכנסת נשרף עד היסוד על ידי הנאצים ביוני 1941 מיד לאחר כיבוש העיר.

היסטוריה
--------

במאה ה-17 העיר הייתה בבעלות משפחת רדזיוויל. בשנת 1635 העניק קשישטוף רדזיוויל אישור לבניית בית הכנסת. קרוב לוודאי שזה נבנה על ידי בנו יאנוש רדזיוויל בשנת 1640. במהלך השנים הוא הורחב והשתנה לצמיתות. השינויים האחרונים התרחשו בין השנים 1895–1923. הוא נשרף על ידי חיילים גרמנים בימים הראשונים של הפלישה לברית המועצות ביוני 1941.

העתק של בית הכנסת בזבלודוב נעשה בשנת 2004 באוניברסיטת ויסקונסין–מילווקי על ידי סטודנטים.

ארכיטקטורה
----------

האולם המרכזי נבנה מעצים אופקיים והיה מרובע (11.30 × 11.70 מ'). גובה הקירות היה 6.50 מ'. הגובה לנקודה הגבוהה ביותר של קמרון הקנה היה 9.75 מ'. במקור האולם הראשי היה מואר על ידי שמונה חלונות דו-צדדיים, שניים בכל קיר. לאחר הוספת חדר תפילה לנשים במפלס העליון, הוסרו חלונות המערב. כבר בשנת 1646 הוחלט לבנות עזרת נשים בקומת הקרקע. בשנים מאוחרות יותר נוספו שני ביתנים פינתיים. בשנת 1765 נערך שיקום המבנה כולו ובתחילת המאה ה-18 הורחב הפרוזדור ומעליו הוקמה עזרת נשים. צורת הגג שונתה מספר פעמים.

ארון הקודש הועלה על שני מפלסים והורכב מאלמנטים באיכות אמנותית ומחומרים מגוונים.

הבימה הייתה קפלה קטנה ומתומנת עם שתי מרפסות מעל המדרגות. הוא היה ממוקם ליד הכניסה.

גלריה
-----

* בית הכנסת זבלודובבית הכנסת זבלודוב
* בימהבימה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת בזבלודוב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑   Maria and Kazimierz Piechotka: *Heaven’s Gates. Wooden synagogues in the territories of the former Polish-Lithuanian Commenwealth.* Page 549 ff. Polish Institute of World Art Studies Information about synagogue.
2. ↑  "Zabludow Synagogue Project." Handshouse Studio. University of Wisconsin at Milwaukee.
**ספן הדנובה** (בצרפתית: **Le Pilote du Danube**) הוא ספר הרפתקאות מאת ז'ול ורן.

בספר מאפיינים של ספרות פשע לצד אזכורים פוליטיים רבים הנוגעים למאבק העצמאות של האזורים שנהר הדנובה עובר בהם. רוב השטחים המדיניים שהנהר עבר בהם בסוף המאה ה-19 נשלטו על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית והאימפריה העות'מאנית.

תוכן הספר
---------

איליה ברוש – דייג אלמוני הונגרי זוכה בתחרות הדיג המאורגנת על ידי "ליגת הדנובה" – אגודה בינלאומית של דייגי הנהר. להפתעת החברים שנאספו לטקס סיום התחרות הוא מספר על תוכניתו. לשוט לבדו בסירה לאורך 3,000 הקילומטרים של כל נהר הדנובה תוך שהוא מתכנן להתקיים אך ורק משלל הדיג שידוג במהלך השיט.

השיט עצמו חופף באופן חשוד סדרה של מעשי פשע המתרחשים סמוך לנהר, מה שגורם לחשדות וחקירות של הדייג האלמוני על ידי קרל דרגוש – בלש הונגרי ידוע.

מהדורות הספר
------------

כרבים מספריו של ז'ול ורן שפורסמו לאחר מותו, גם ספר זה עבר עריכה נרחבת על ידי בן המחבר – מישל ורן. הספר יצא לאור בשנת 1908.
בשנת 1988 יצא בצרפתית הספר המקורי מכתב ידו של ז'ול ורן, בשם "Le Beau Danube jaune" (הדנובה הצהובה והיפה). השם מרמז על צבעה האמיתי של הדנובה (כפי שמוסבר בתחילת הסיפור) בניגוד לתיאור שלה ביצירתו של יוהאן שטראוס (הבן) – הדנובה הכחולה.

תרגום לאנגלית של הספר המקורי בשם The Golden Danube יצא בשנת 2014.

מהדורות בעברית
--------------

* הספן המסתורי, תרגום ג. בן־חנה [=גדליהו אמיתי], הוצאת ש. שרברק, תל אביב, 1953.
* איש המסתורין, תרגום דוד תנעזר, הוצאת מאור, 1955.
* הספן המסתורי, תרגום בינה אופק, עופרים, כפר מונש, 2001.
* ספן הדנובה, תרגום מיכה פרנקל, הוצאת כתר, ירושלים, 2006.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ספן הדנובה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  מהדורה זו לא נרשמה ברשימת התרגומים של צבי הראל. שנת ההדפסה אינה רשומה בספר. כאן היא נרשמה לפי הרשום במהדורת הוצאת כתר. לפי קטלוג הספרייה הלאומית, הספר משנת תשי"ג (1953).
Carpolestes
**פלסיאדפאים** (שם מדעי: **Plesiadapiformes**) היא סדרה נכחדת של יונקי שליה ממחלקת היונקים. הם קרוביהם של הפרימטים החיים, ובעבר היו נכללים בסדרה זו. כיום רואים בהם סדרה עצמאית בעלת אב קדמון משותף עם הפרימטים (ייתכן שהפורגאטוריוס). משמעות שמם הוא "דמויי-אדפיים" (Adapidae) - משפחה של פרימטים קדומים שדמו ללמורים. בעבר חשבו שהם קשורים לבני המשפחה הנכחדת.

הם חיו לפני 66–46.2 מיליון שנה מהסוף הקרטיקון (ממש לפני הכחדת הקרטיקון) ולאורך הפלאוקן והאאוקן ביערות טרופיים, וככל הנראה היו מראשוני היונקים שהצמיחו ציפורניים במקום טפרים. מבנה גופם דמה מעט לזה של סנאים או חדפי עצים ופחות לקופים מודרניים. כמו כן הם היו בעלי עיניים בצידי ראשם ולא מקדימה כמו הפרימטים המודרניים.

מיון
----

* + משפחה Purgatoriidae - בה הפורגאטוריוס
	+ משפחה Micromomyidae
* על-משפחה Paromomyoidea
	+ משפחה Paromomyidae
	+ משפחה Picromomyidae
	+ משפחה Palaechthonidae
	+ משפחה Picrodontidae
	+ משפחה Microsyopidae
* על-משפחה Plesiadapoidea
	+ משפחה Chronolestidae
	+ משפחה Plesiadapidae
* על-משפחה Carpolestoidea
	+ משפחה Carpolestidae

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פלסיאדפאים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
 |
**פלסיובאטיס** (שם מדעי: ***Plesiobatis daviesi***) הוא מין דג סחוס מסדרת הטחנאים והוא המין היחיד במשפחה **בטאי תהומות** (Plesiobatidae). הוא מצוי ברחבי האזור האינדו-פסיפי באוקיינוס בעומק 275–680 מטרים. מין זה הוא קרוב של הטריגוניים, אך לא קשור אליהם.

בטאי זה מגיע לאורך 1.5 מטרים ולרוחב סנפירים של 2.7 מטרים. משקלו של הפרט הכי גדול מגיע ל-118 קילוגרם. צבע החלק העליון סגלגל עם בטן בהירה, והוא בעל חוטם מוארך וסנפירים מעוגלים המקיפים את כל אורכו למעט הזנב וזוג סנפירי שת קטנים. הזנב דק ומכיל עוקץ ארסי, ומתחת לראש ישנו פה גדול בעל שיניים קטנות. הוא משריץ צאצאים חיים בעומק הים.

הוא מצוי הן על קרקעית הים והן בשחייה במים, אך לא קרוב מדי לפני הים, שם שורצים טורפים רבים. הוא ניזון מסרטנים, דיונונים ודגי גרם שהוא בולע במהירות. אין למין טורפים רבים, אך הכריש קמוט-שפה (*Dalatias licha*) נצפה בציד של בטאי אחד. לעיתים דגים אותו דייגים, אך לא נשקפת למין סכנה גדולה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פלסיובאטיס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  פלסיובאטיס באתר הרשימה האדומה של IUCN
פרוכת ארון הקדוש (ארון זאקודס) בבית הכנסת בית יעקב
**בית הכנסת בית יעקב** (במקדונית: **Синагога „Бет Јаков"**) הוא בית הכנסת היחידי שפועל בסקופיה, מקדוניה הצפונית. בעבר, הוא היה ממוקם ברובע היהודי (מק') בסקופיה, לצידו של בית הכנסת בית אהרון.

היסטוריה
--------

בית הכנסת הראשון נבנה באזור הבזאר הישן בתחילת המאה ה-20 עד ל-1937, ונהרס ב-1963, בעקבות רעידת האדמה שהתרחשה באותה שנה.

בית הכנסת הנוכחי, שנמצא בבניין הקהילה היהודית בסקופיה, משתייך לזרם הספרדי, ונבנה בסוף המאה ה-20 עד לתחילת המאה ה-21. הוא נבנה מתרומות ממשלת מקדוניה הצפונית (מק') וארגונים נוספים. בית הכנסת נפתח לציבור ב-11 במרץ 2000, ומקיים באופן קבוע את מנהגי היהדות. בית הכנסת אינו מעסיק רב, והוא משרת קהילה קטנה של כ-200 איש.

בבית הכנסת בית יעקב, נמצא פנקס של 14 עמודים, כתוב בכתב רש"י, בעברית ולאדינו, שנכתב בין 1749 לבין 1913. בפנקס, נכתב בעיקר לארגונים ההומניטריים-דתיים בסקופיה, לבית הכנסת, לארגון היהודי חברה קדישא, להלכה היהודית ולביקור חולים. בכתב היד, מוזכרים חוקים, שהסדירו את גביית האגרות לחברי העירייה, ומצוין כי הארגונים שהוזכרו סייעו באופן קבוע לעניים, בעיקר לאלמנות ויתומים, בכסף, אוכל, בגדים. כמו כן, נרשמו הערות למטיילים מארץ ישראל, שהגיעו לסקופיה כדי לאסוף תרומות עבור הארץ הקדושה. פנקס זה סיפק נתונים על מצבה הכלכלי של הקהילה היהודית בסקופיה, על עבודתה הסוציאלית, על יחסיה עם אזרחים אחרים וארץ ישראל. כיום, הפנקס נמצא במוזיאון ההיסטוריה היהודית בבלגרד.

ראו גם
------

* יהדות מקדוניה הצפונית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת בית יעקב** בוויקישיתוף
* בית הכנסת בית יעקב

* Only 200 strong, Macedonia's Jewscelebrate unity and new synagogue, www.jewishworldreview.com

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Отварање на синагогата Бет Јаков во зградата на ЕЗРМ" (במקדונית). Фонд на Холокаустот на Евреите во Македонија. במרץ 2000. נבדק ב-1 במאי 2012. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  Хедвига Бошковић: „Збирка старих хебрејских рукописа у Јеврејском историском музеју у Београду", Београд, 1979, стр. 23.
**ולטר מרינג** (בגרמנית: **Walter Mehring**;‏ 29 באפריל 1896 – 3 באוקטובר 1981) היה סופר גרמני ואחד הסופרים הסאטיריים הבולטים ברפובליקת ויימאר. לאחר שנאסר בתקופת הרייך השלישי, ברח מהמדינה.

ביוגרפיה
--------

הוא היה בנו של המתרגם והסופר זיגמר מרינג. הקריירה הספרותית שלו החלה בכתב-העת "דר שטורם" ובתנועת דאדאיזם.

יצירתו
------

משנות ה-20 פרסם שירה לירית ופרוזה סאטירית בכתבי-עת ועיתונים שונים, בהם "די ולטבינה" המפורסם. הוא נלחם נגד מיליטריזם ואנטישמיות וראה עצמו אנרכיסט. הוא כתב גם שירים לכמה מהקברטים הטובים ביותר בברלין: "Schall und Rauch" של מקס ריינהרדט, "בית הקפה גרוסוואהן של רוזה ולטי" ועבור Wilde Bühne של טרודה הסטרברג. אמנים כגון ג'ורג' גרוס הפכו לחבריו הקרובים. מ-1921 עד 1928 הוא חי ועבד בפריז.

הוא נרדף על ידי הנאצים, במיוחד על ידי יוזף גבלס, ועל כן נמלט מהמדינה. ב-10 במאי 1933 נשרפו ספריו במהלך שריפת הספרים בגרמניה הנאצית. 

מרינג היגר לווינה, שם פגש את השחקנית והסופרת הרטה פאולי. היא הייתה בת לוויה שלו במהלך בריחתו מהנאצים דרך צרפת. הוא הקדיש לה את היצירה "Briefe zur Mitternacht" ("מכתבי חצות"). את התקופה שבילה בצרפת הוא תיאר גם בספר *No Road Back*.  כשהנאצים כבשו את צרפת, הוא נכלא לזמן קצר במחנה מעצר. הוא הצליח להימלט, ויחד עם הרטה פאולי הסתובב ברחבי צרפת ופגש אנשים רבים אחרים שברחו מפני הנאצים: פרנץ ורפל, אלמה מאהלר-ורפל, היינריך מאן, לאונרד פרנק, אמיל גאמבל.  במרסיי הם פגשו את וריאן פריי (הוועד לסיוע לשעת חירום), שעזר להם להימלט ולהגיע לארצות הברית.

גלות
----

מרינג היגר לארצות הברית. בעזרת קרן הקולנוע האירופית הוא קיבל עבודה באולפני מטרו-גולדווין-מאייר. הוא גם כתב מאמרים עבור *Aufbau* והפך לאזרח אמריקאי, אך מעולם לא הצליח באמת להשתקע בארצות הברית, וחזר לאירופה לאחר המלחמה.

באירופה הוא לא הצליח לשחזר את הצלחותיו הקודמות. בשנת 1981 נפטר בציריך.

יצירות נבחרות
-------------

* *The Lost Library: The Autobiography of a Culture*. Secker & Warburg, 1951.
* *Timoshenko: Marshal of the Red Army*. A. Unger, 1942.
* *No Road Back*. S. Curl, 1944.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ולטר מרינג** בוויקישיתוף

* ולטר מרינג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ולטר מרינג, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ולטר מרינג, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mehring, Walter: The lost library: The autobiography of a culture. Secker & Warburg, 1951.
2. ↑  Mehring, Walter: No Road back. S. Curl, 1944.
3. ↑  Pauli, Hertha: Break of Time. Hawthorn Book, 1972.
4. ↑  Fry, Varian: Surrender on Demand. Random House, 1945.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007265094405171
* BIBSYS: 90057121
* BnF: cb11915449q (data)
* CiNii: DA04232799
* GND: 118579983
* HDS: 012100
* ISNI: 0000 0001 0881 4293
* LCCN: n79135423
* LNB: 000066376
* MusicBrainz: 32ea42ad-aa70-49b7-803e-bb1048fdbfd0
* NDL: 00524379
* NKC: xx0121475
* NLA: 35774086
* NLP: A1097944X
* NSK: 000292215
* NTA: 068223161
* SNAC: w6h72gf8
* SUDOC: 027021505
* TLS: Walter\_Mehring
* Trove: 1081146
* VcBA: 495/287992
* VIAF: 27068501
* WorldCat: lccn-n79135423

 |
|  |
| --- |
| **שבועת החובש** |
| אני, חייל בחיל הרפואה של צבא ההגנה לישראל
נשבע היום הזה - 
להושיט יד עוזרת לכל פצוע ולכל חולה,
אם נקלה ואם נכבד, אם אוהב ואם אויב - 
ולכל אדם באשר הוא אדם.
אני נשבע להביא מרפא וצרי לגוף ולנפש,
לשמור סוד, אמונים וכבוד, ולשקול את מעשי
בתבונה, בתושיה, ובאהבת אנוש.
שומר אחי אהיה תמיד - אם בקרב, אם באלונקה
ואם ליד מיטת החולי.
אני נשבע כי על ליבי יהיה חרוט לעד
הדיבר העליון של ההקרבה -
לא להשאיר פצוע בשדה
בזאת אני נשבע! |

**שבועת החובש** היא שבועה אותה נשבעים החובשים בחיל הרפואה של צבא ההגנה לישראל, עם סיום הכשרתם המקצועית.

במסגרת שבועה זו החובש מתחייב לערכים של שוויון וצדק במתן טיפול כלפי אוהב וכלפי אויב, וכן היא מדגישה את המחויבות האישית של החובש ללוחמים הפצועים, שמעבר למחויבות הרגילה של כל איש צוות רפואי למטופליו, כפי שמשתקף במשפט "אני נשבע כי על ליבי יהיה חרוט לעד הדיבר העליון של ההקרבה - לא להשאיר פצוע בשדה". עיקרון זה מרכזי באתוס של דמות החובש, ומשתקף בשירו של דן אלמגור "בלדה לחובש", המספר אודות חובש שהקריב את חייו למען הצלת חיים של לוחם.

שבועה זו אינה מחייבת באופן פורמלי את החובשים, אך היא מהווה קוד אתי ויש לה משמעות נורמטיבית להתנהגות החובש. כך לדוגמה, בפסיקת בית הדין הצבאי לערעורים שעסקה בחובש שאנס מטופלת, נכתב כי "חילל המערער את שבועת החובש עד זוב דם". קוד אתי זה הושאל גם לניב ישראלי נפוץ: "לא משאירים פצועים בשטח", המשמש כביטוי נגד נטישת אדם בעת צרה.

קיים מתח בין לשון השבועה העוסק במודל אידיאלי של מתן טיפול לאויב כמו לאחים לנשק, בדומה למדי ללשון שבועת הרופא, לבין העובדה כי לחובש, כלוחם מן השורה, מחויבות קודמת כלפי לוחם פצוע.

הערות שוליים
------------

1. ↑  נדחה ערעורו של חייל אשר הואשם בעבירת אינוס, אתר הפרקליטות הצבאית. (הקישור אינו פעיל, 27.2.2020)
**היינריך נויהאוס** (בגרמנית: **Heinrich Gustavovich Neuhaus**; ברוסית: **Генрих Густавович Нейгауз**;‏ 12 באפריל 1888 – 10 באוקטובר 1964) היה פסנתרן ומורה רוסי-סובייטי ממוצא גרמני.

ביוגרפיה
--------

נויהאוס נולד בקירובוגרד (אז יליזבתגרד), באוקראינה להורים ממוצא גרמני. אף כי שני הוריו היו מורים לפסנתר הוא למד בעיקר בכוחות עצמו. ההשפעות העיקריות על התפתחותו האמנותית המוקדמת באו מדודנו קרול שימנובסקי ובייחוד מדודו פליקס בלומנפלד בביקוריו בבית אחיותיו. ב-1902 ניגן ברסיטל ביליזבתגרד עם הכנר מישה אלמן בן ה-11 ובשנת 1904 הופיע בקונצרטים בדורטמונד, בבון, בקלן ובברלין. בהמשך למד אצל ליאופולד גודובסקי בברלין ומשנת 1909 עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה בכיתות האמן שלו באקדמיה למוזיקה של וינה. ב-1914 התחיל ללמד בקירובוגרד ואחר בטביליסי ובקייב. בתקופה זו עצר את קריירת הקונצרטים שלו ושם דגש על פעילויות פדגוגיות. ב-1922 החל ללמד בקונסרבטוריון של מוסקבה, שאותו גם ניהל בין 1935 ל-1937. עם תלמידיו נמנו אמיל גיללס, ראדו לופו, סביאטוסלב ריכטר ויעקב זאק. בשנת 1956 זכה לתואר "אמן העם של ברית המועצות".

נויהאוס נודע במגנטיות הפואטית של נגינתו ובעידונו האמנותי. ספרו הפדגוגי, "אמנות הנגינה בפסנתר" (1958) נחשב לאחד המוסמכים ביותר והנפוצים ביותר בשימוש בנושא זה. 

בנו של נויהאוס הוא הפסנתרן והמורה סטניסלב נויהאוס. נינו של נויהאוס הוא הפסנתרן הישראלי עדי נויהאוס, יליד 1996.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היינריך נויהאוס** בוויקישיתוף

* היינריך נויהאוס, באתר AllMusic (באנגלית)
* היינריך נויהאוס, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* היינריך נויהאוס, באתר Discogs (באנגלית)
* אתר לזכרו
* היינריך נויהאוס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* הנריך נויהאוז (1884-1964), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007277856405171
* BNE: XX1059084
* BnF: cb124229057 (data)
* GND: 12073916X
* ICCU: LO1V004149
* ISNI: 0000 0001 1573 1306
* LCCN: n82066776
* MusicBrainz: 2b075237-6e90-4e78-a4f8-a66170c682fe
* NDL: 00524719
* NKC: pna2005262020
* NLG: 67638
* NTA: 072718528
* SELIBR: 79604
* SUDOC: 033354774
* VIAF: 66556228
* WorldCat: lccn-n82066776

 |
מראה מבנה המרכז הקהילתי החל משנת 2004
המרכז היהודי-קהילתי במרכז העיר מוסקבה, ב**בית הכנסת בלשייא ברונייא** הוא מבנה של בית כנסת עתיק במחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי במוסקבה בירת רוסיה. בשנות האלפיים חודש המבנה ונבנתה סביבו מעטפת שימור מבנים וכיום שוכן בו מרכז קהילתי גדול ליהודי האזור, והוא כולל בית כנסת, מקווה, מסעדה כשרה, מוזיאון ומשרדים, עם מספר מבנים נספחים ובהם אולמות, ישיבה וסמינריונים.

בית הכנסת נמצא בחזקת אגודת חסידי חב"ד העולמית, נשיא ורב המרכז הוא הרב יצחק קוגן (מוכר כ"הצדיק מלנינגרד").

מראה בית הכנסת בין השנים 1991 - 2001

היסטוריה
--------

המבנה נבנה על ידי לזר פוליאקוב מראשי משפחת פוליאקוב ב-1872. ב-1883 קיבל אישור להסב בו בית כנסת. הוא נבנה בתכנון האדריכל מ. צ'צ'יגוב בסגנון בריטי ובחזיתו חרוט מגן דוד.

ב-1937 עצר השלטון הסובייטי את חזן וראש הקהילה, חיים רוטנברג, והוא הומת בירייה. ב-1938 הומת בירייה גם רב הקהילה שמריהו יהודה לייב מדליה. מאז נסגר המבנה לתפילה.

בשנות ה-50 שופץ המבנה והתקיים בו מועדון אמנות של הסתדרות העובדים.

ב-1991 הציע הרבי מלובביץ' להשיב את המבנה לייעודו המקורי. לאחר תקופה באה קבוצת יהודים והתמקמה במקום באופן פיראטי, לאחר זמן יצא צו ממשלתי להחזיר את בית הכנסת לקהילה היהודית, בפקודת יורי לוז'קוב, ב-8 במאי 1991.

ב-2001 החלה בניית 6 קומות חדשות על המבנה הישן, תוך שימור החלק הפנימי, בתרומת ודים רבינוביץ' ואלי יעקבי. הבנייה הסתיימה ב-2004. כיום המבנה מאובטח וכולל שירותי קהילה רבים, ואולמות תצוגה בשם "אולם הגבורה" ו"אולם הזיכרון".

בשנות האלפיים התקיימו בבית הכנסת מספר אירועי תקיפה, פיגועים והשלכות בקבוקי תבערה, והוגברה בו האבטחה. בין היתר ב-1999 נמצא במבנה חומר נפץ במשקל חצי ק"ג, לא היו נפגעים. ב-2006 דקר מחבל נאו-נאצי 8 אנשים, בהם רב הקהילה הרב קוגן. לאחר האירוע התקיימה סעודת הודיה על שלא נגדעו חיי אדם והרב קוגן קיבל אות הוקרה מראש העיר. על המחבל נגזרו 16 שנות מאסר.

מדי שנה מתקיים במקום טקס גדול כחלק ממצעדי יום הניצחון במוסקבה.

גלריה
-----

* 
* 
*

לקריאה נוספת
------------

* "לעולם לא יכבה", הרב יצחק קוגן, ירושלים, ה'תשע"ד. עמ' 247–285.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת בלשייא ברונייא** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של בית הכנסת בלשייא ברונייא (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  על שם הרחוב בו הוא שוכן. להבדיל מהמרכז היהודי-קהילתי במוסקבה "בית הכנסת מרינה רושצ'ה", בצפון-מערב העיר. שמו הרשמי הישן: **בית הכנסת פוליאקוב** (ברוסית: **Московская Синагога на Большой Бронной улице**, תרגום: בית הכנסת המוסקבאי ברחוב בולשייא ברונייא
2. ↑  יהדות במוסקבה: מסעדות, בתי כנסת באתר "ישראלים".
3. ↑  25 שנה ל'בולשיא ברוניא' במוסקבה • תמונות ראשונות, וידאו באתר COL.
4. ↑  חגיגות החזרת בית הכנסת בשיחת השבוע.
5. ↑  איל ההון ואדים רבינוביץ בראיון מיוחד ל"כל הזמן"
6. ↑  במוסקבה חגגו 'סעודת הודייה' לציון נס אירוע התקיפה באתר COL.
7. ↑  חרדים במוסקבה משפחה (שבועון), באתר שטורעם.
8. ↑  מוסקבה: מכונת שיקוף הותקנה ב'בלשייא-ברונייא' באתר COL.
9. ↑  רוסיה: החיילים היהודים חגגו באתר כיכר השבת.
גרניט מפארק יוסמיטי, דוגמה לפלסי
**פלסי** (Felsic) הוא כינוי בגאולוגיה למינרלים סיליקטיים, מגמה, סלעי תהום וסלעי פרץ שבהם יש ריכוזים גבוהים של יסודות קלים כדוגמת צורן, חמצן, אלומיניום, נתרן ואשלגן. המונח הוא הלחם של תחיליות המילים **פל**דספט (פצלת השדה) ו**סי**ליקה, והוא נטבע בתחילת המאה ה-20.

צבעם של מינרלים פלסיים הוא בדרך כלל בהיר והם בעלי משקל סגולי קטן מ-3. מינרלים יוצרי סלעים פלסיים נפוצים כוללים את הקוורץ, המוסקוביט, האורתוקלז והפלגיוקלז העשיר בנתרן. הסלע הפלסי הנפוץ ביותר הוא הגרניט. מבחינה כימית מצויים הסלעים הפלסיים בקצה אחד של ספקטרום הסלעים כשבקצה השני מצויים הסלעים העשירים בברזל ובמגנזיום המכונים סלעים מאפיים ואולטרה-מאפיים.

המונח "סלע חומצי", שנעשה בו לעיתים שימוש כמילה נרדפת ל"סלע פלסי" מתייחס כיום לסלע פרץ שבו יש תכולת סיליקה גבוהה במיוחד (מעל ל-63% של SiO2 ממשקל הסלע), כדוגמת ריוליט. במונח "סלע חומצי" נעשה שימוש נרחב בספרות הגאולוגיה הישנה והוא נחשב כיום ארכאי. המונחים "סלע בסיסי" ו"סלע חומצי" התבססו על רעיון שגוי שמקורו במאה ה-19 שמקור כל הצורן בסלעים הוא בחומצה צורנית.

ללבה פלסית, לפני שהתקררה, יש צמיגות גבוהה יותר מלבה מאפית בשל תכולת הסיליקה הגבוהה שבה. מים וחומרים נדיפים אחרים משתחררים לאט יותר ובבת אחת בהשוואה ללבה מאפית, לכן התפרצויות של הרי געש הבנויים מלבה פלסית סוערות בהשוואה להתפרצויות של לבה מאפית. רוב הרי הגעש הפולטים לבה פלסית הם הרי געש יבשתיים, לדוגמה הוזוב.

מיון סלעים פלסיים
-----------------

על מנת שסלע יוגדר כפלסי הוא חייב להכיל לפחות 75% מינרלים פלסיים, כלומר קוורץ, אורתוקלז ופלגיוקלז. סלעים המכילים יותר מ-90% מינרלים פלסיים ניתן גם לכנות "סלעים לויקוקרטיים" (מיוונית "בעלי גוון בהיר").

פלסיט הוא מונח מפטרולוגיה, שבו נעשה שימוש בעת מיון ראשוני בשדה, לתיאור סלע געשי, דק־גרגיר (אפינטי), בעל גוון בהיר שיסווג בצורה מדויקת יותר לאחר שישלח למעבדה ושם ייבדק בצורה מדוקדקת יותר, תחת המיקרוסקופ או לאחר ביצוע כימיה אנליטית.

בחלק מהמקרים מכילים סלעי פרץ פלסיים פנוקריסטים של מינרלים מאפיים, בדרך כלל הורנבלנדה, פירוקסן או פלגיוקלז סידני, ולכן יש צורך לכנות סלעים אלו על פי המינרל הפנוקריסטי שלהם כדוגמת "פלסיט נושא הורנבלנדה".

קיימות שתי שיטות מקובלות למיון סלעי יסוד: "מיון TAS"‏ (Total-Alkali-Silica) המשמש עד היום כדרך למיון סלעי פרץ בלבד, ו"דיאגרמת QAPF"‏ (Quartz, Alkali feldspar, Plagioclase, Feldspathoid) המשמשת בעיקר למיון סלעי תהום, אבל גם סלעי פרץ. המונח הכימי "סלע פלסי" ניתן ככינוי לסלעי פרץ על פי "מיון TAS" שנוצר על ידי "לה מיטרה" ב-1975, אבל המונח התפשט מעבר לכך. בעת מיון סלעים פלסיים פנריטיים נעשה שימוש ב"דיאגרמת QAPF" והכינוי שמקבל הסלע ניתן בהתאם למינוח הגרניט. לרוב נכללים מינרלים מאפיים בשם, למשל "גרניט נושא הורנבלנדה", שכן המונח גרניט כבר כולל בתוכו קיומם של קוורץ ופצלת השדה.

המיון המקובל של סלעים פלסיים מתבסס על מרקם הסלע.

| מרקם הסלע | שם הסלע הפלסי |
| --- | --- |
| פגמטיטי | גרניט פגמטיטי |
| גס גרגיר (פנריטי) | גרניט |
| גס גרגיר ופורפירי | גרניט פורפירי |
| דק גרגיר ואפינטי | ריוליט |
| דק גרגיר ופורפירי | ריוליט פורפירי |
| פירוקלסטי | טוף או ברקציה ריוליטיים |
| נקבובי | פומיס |
| שקדי | אין |
| זגוגיתי | אובסידיאן |

מקורות
------

ערך זה הוא תרגום של הערך Felsic מוויקיפדיה באנגלית שהסתמך על המקור הבא:

* Le Maitre, L.E. ed. 2002. *Igneous Rocks: A Classification and Glossary of Terms* 2nd edition, Cambridge.

קישורים חיצוניים
----------------

* פלסי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**זלאגרסגי ט.א.** (בהונגרית: **Zalaegerszegi TE**) הוא מועדון כדורגל מהוותיקים ביותר בהונגריה מהעיר זאלאגרסג, בירת מחוז זאלה שבמערב הונגריה. המועדון הוקם בשנת 1912 וזכה בשני תארים מקומיים בתולדותיו – האליפות ההונגרית בעונת 2001/02, וכן בגביע ההונגרי בעונת 2022/2023. כמו כן המועדון הגיע לגמר הגביע ההונגרי בשנת 2010 והפסיד. המועדון ירד מליגת העל ההונגרית לליגה השנייה בסוף עונת 2011/2012 לאחר 18 שנה בליגת העל ההונגרית. בסיום עונת 2018/2019 חזרה לליגת העל ההונגרית.

היסטוריה
--------

הקבוצה הוקמה כבר בשנת 1912, עוד בימי האימפריה האוסטרו-הונגרית. תחילה הקבוצה לא כללה כדורגלנים מקצוענים אלא שימשה כקבוצה של סופרים ואנשי רוח. הקבוצה הייתה מצויה בפריחה מתמדת בתחילת המאה ה-20 אך הפריחה נקטעה על ידי מלחמת העולם הראשונה בה הייתה מעורבת האימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1920 זלאגרסגי TE, או "מועדון האתלטיקה של זלאגרסג", הוקם באופן רשמי.

ההיסטוריה של הקבוצה בסבב הליגות של הונגריה, החלה בשנת 1924, אז נרשמה הקבוצה לליגה השנייה בהונגריה. המועדון זכה עשר שנים לאחר מכן, בשנת 1934 בתואר "אלופת ליגת המשנה" והקבוצה עלתה לראשונה בתולדותיה לליגה הבחירה בהונגריה. במהלך מלחמת העולם השנייה, וההרס הרב שהיא גרמה בהונגריה, הקבוצה נפגעה קשות, מבחינת ציוד ומתקנים בעיקר, ולכן השנים שלאחר מלחמת העולם השנייה היו עונות שפל יחסית בשביל הקבוצה. בשנת 1957 התאחדה הקבוצה עם עוד שני מועדונים מקומיים ובכך בעצם סימלה את נקודת המפנה בהתנהלותה מקבוצה קטנה וחלשה לקבוצה משמעותית יותר בהונגריה.

למרות ההתחזקות הקבוצה עדיין לא התרוממה מבחינת הישגים ממשיים שכן הליגה נשלטה בעיקר על ידי קבוצות פרנצווארוש, MTK הונגריה, אויפשט ובודפשט הונבד ולכן עד שנת 1994 לערך לא נחשבה זלאגרסג לקבוצה צמרת משמעותית בליגה ההונגרית. הקבוצה זכתה באליפות היסטורית בעונת 2001/02 כאשר הקבוצה עוקפת לקראת סיום הליגה את פרנצווארוש הגדולה בדרך לתואר הראשון הממשי שלה בהונגריה. מאז הקבוצה התאזנה מעט והפכה לקבוצת מרכז טבלה רגילה בהונגריה עם נטייה למעלה הטבלה.

הופעות באירופה
--------------

הקבוצה החלה את הופעותיה באירופה בעונת 2002/03 במוקדמות ליגת האלופות, אז הוגרלה בסיבוב השני המוקדם מול קבוצת NK זאגרב מקרואטיה ועברה אותה אך בסיבוב השלישי המוקדם הוגרלה מול קבוצת מנצ'סטר יונייטד מאנגליה ולמרות ניצחון ביתי 0–1 הקבוצה הפסידה באנגליה 5-0 ועברה לסיבוב הראשון של גביע אופ"א במקום. בסיבוב הראשון של גביע אופ"א הוגרלה הקבוצה מול קבוצת דינמו זאגרב מקרואטיה והפסידה לה הפסד ביתי 1–3 והפסד חוץ 0–6 והודחה מהמפעל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זלאגרסגי ט.א.** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של זלאגרסגי ט.א. (בהונגרית)
* זלאגרסגי ט.א. ברשת החברתית פייסבוק

* זלאגרסגי ט.א. ברשת החברתית אינסטגרם

* פרופיל, באתר Transfermarkt

* פרופיל, באתר Soccerway

* פרופיל, באתר WorldFootball.net

| הונגריההונגריה ליגת העל ההונגרית, עונת 2024/2023 |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אויפשט • דיושגיור • דברצן ו.ס.ק. • קישווארדה • זלאגרסגי ט.א. • מ.ט.ק. בודפשט • פהרוואר • פושקש אקדמיה • פקשי • פרנצווארוש • מ.ט.ק. בודפשט |

 |
**קשרי משקיעים** (באנגלית: **Investor relations**, או בראשי התיבות: **IR**) הם שורת פעילויות שמבצעת חברה ציבורית, על מנת לידע את בעלי המניות שלה ומשקיעים פוטנציאליים באסטרטגיה שלה, בתוכניותיה העסקיות ובתוצאות של פעילותה. לרוב, מטרת קשרי המשקיעים היא להציג את מרב המידע הנחוץ למשקיעים כדי להחליט אם להשקיע בניירות הערך של החברה.

פעילויות מסוימות של קשרי משקיעים מחויבות על פי תקנות שקבעו הרשות לניירות ערך והבורסות לניירות ערך. בין השאר חייבת החברה להציג לבעלי המניות שלה דו"ח שנתי ודו"חות תקופתיים על תוצאותיה הכספיות, להודיע על כל שינוי מהותי בפעילותה או בהנהלתה, לדווח על גיוס הון, על חלוקת דיבידנד וכיוצא בזה.

חוק סרבנס-אוקסלי (בקיצור SOX) הוא חוק פדרלי של ארצות הברית שנחקק בשנת 2002, בעקבות מספר מקרים בהם חברות ציבוריות קרסו במפתיע בשל אי-סדרים או מעילות שהובילו לדיווחים כספיים מטעים. החוק הגביר את חשיבותם של קשרי משקיעים, בחייבו בעלי תפקידים בחברות להצהיר על קיום בקרות נאותות בחברה שיבטיחו דיווח כספי מדויק וימנעו מקרים של אי-סדרים או טעויות בהצגת מצב עסקי החברה כפי שמשתקף בדוחות הכספיים. עקרונותיו של חוק זה השפיעו על הרגולציה במדינות נוספות, ובהן ישראל. 

קשרי משקיעים מהווים פרקטיקה רווחת במדינות שבהן שוק ההון מפותח. בשווקים שבהם אלפי חברות ציבוריות מתחרות על תשומת לבו של המשקיע, יש קושי רב לחברות קטנות ולא-מוכרות להיחשף בפני משקיעים פוטנציאליים ולמשוך אליהם את המשקיעים המתאימים. בישראל גברה השכיחות של ניהול קשרי משקיעים בחברות ציבוריות מאמצע שנות ה-1990, בעיקר לנוכח ריבוי החברות הישראליות שהחלו להיסחר בבורסות בחו"ל, ובעיקר בארצות הברית.

מנהל קשרי משקיעים
-----------------

חברות ציבוריות רבות ממנות מנהל קשרי משקיעים (Investore Relations Officer או IRO), שבאחריותו לנהל את פעילויות ה-IR של החברה. מנהל ה-IR שומר על קשר עם אנשי מקצוע בשוק ההון ועם משקיעים אחרים, אשר מבקשים לדעת יותר אודות החברה. במסגרת עבודתו עוסק מנהל ה-IR בהפצת מידע אודות החברה באמצעות הודעות לעיתונות, עיצוב וניסוח מסרי החברה לשוק ההון, איתור משקיעים פוטנציאליים ויצירת קשר עמם, פגישות אישיות עם משקיעים ואנליסטים, השתתפות בכנסי משקיעים, עדכון מדור ה-IR באתר החברה, והפקת דו"ח שנתי. מנהל ה-IR עוסק גם בניתוח רשימת בעלי המניות בחברה ובמעקב אחר שינויים בבעלות בחברה. 

מנהל קשרי המשקיעים חייב להיות מודע לסוגיות שעל סדר יומה של החברה ואשר עשויות להשפיע עליה ועל התוצאות העסקיות שלה. מנהל ה-IR נהנה מגישה ישירה ליו"ר החברה, למנכ"ל החברה ולסמנכ"ל הכספים של החברה, כדי להבטיח שהמסרים שמעבירה החברה למשקיעים ולשוק ההון כולו יהיו אחידים ועקביים.

בחברות רבות מקובל להעסיק חברה חיצונית כיועצת וכמטפלת בקשרי המשקיעים. יתרונה של חברה חיצונית בא לידי ביטוי בהיכרות הקרובה יותר שיש לה עם פעילי שוק ההון וברמת עדכונה על השינויים בשוק, כגון מעבר אנליסטים מגוף לגוף וכן ניסיונה בהתמודדות עם מצבים שונים.

קישורים חיצוניים
----------------

* ערן גבאי, ‏7 סיבות להשקיע בקשרי משקיעים, באתר גלובס, 9 במרץ 2009

* NIRI - National Investor Relations Institute
* IR Magazine
* IR on The Net (אורכב 17.10.2006 בארכיון Wayback Machine)
* The Investor Relations Society (UK)
**יוהאן פלוגבייל** (בגרמנית: **Johann Pflugbeil**;‏ 24 באוגוסט 1882 – 21 באוקטובר 1951) היה גנרל בצבא הנאצי במהלך מלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

פלוגבייל נולד בקניגשטיין שהשתייכה לאימפריה הגרמנית ב-24 באוגוסט 1882, והיה אחיו הבכור של קורט פלוגבייל. בשנת 1904 הוא התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-181 (הסקסוני המלכותי ה-15). פלוגבייל לחם עם יחידתו במלחמת העולם הראשונה ואף נפצע כמה פעמים, וב-24 בדצמבר 1914 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו במלחמה הוא קיבל עיטורים רבים, וביניהם צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בכסף, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

### בין המלחמות

לאחר המלחמה הצטרף פלוגבייל לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1931 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1933 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 במרץ 1934 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-10 (הסקסוני), וב-1 באוקטובר 1936 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. באוקטובר 1937 הוא מונה למפקד הלנדווהר בברסלאו, וב-1 ביוני 1938 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט.

### מלחמת העולם השנייה

ב-26 באוגוסט 1939 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-221, והשתתף עמה במהלך המערכה בפולין ובמהלך המערכה על צרפת. ב-15 במרץ 1941 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית האבטחה ה-221, ובמהלך מבצע ברברוסה הוא כבש עמה את העיר ביאליסטוק, ולאחר מכן ערכו חייליו פוגרום ביהודי העיר, ואף העלו באש את בית הכנסת יחד עם 700 יהודים שנאספו לתוכו. ב-11 באפריל 1942 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-10 בספטמבר 1942 הוא מונה למפקד דיוויזיית ההכשרה ה-388. במאי 1944 שונה שם הדיוויזיה לדיוויזיית ההכשרה ה-155, וב-12 באוגוסט 1944 הוענק לו על פעולותיו בקרב מיטאו בלטביה עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בפברואר 1945 שונה שוב שם הדיוויזיה לדיוויזיית קורלנד, וזמן קצר לפני תום המלחמה הוא חזר לגרמניה.

### לאחר המלחמה

לאחר המלחמה התגורר פפולנגבייל בשטוטגרט, שם חי עד למותו ב-21 באוקטובר 1951.

ראו גם
------

* הפוגרום ביהודי ביאליסטוק.

קישורים חיצוניים
----------------

* יוהאן פלוגבייל באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
**זכריה סיטשין** (ברוסית: **Заха́рия Си́тчин**; באנגלית: **Zecharia Sitchin**;‏ 11 ביולי 1920 – 9 באוקטובר 2010) היה סופר יהודי אמריקאי, ישראלי לשעבר, יליד אזרבייג'ן, אשר כתב 13 ספרים, רובם רבי מכר, שתורגמו ל-25 שפות לפחות. התזה שלו בספריו, המתבססת על תרגום שלו לחרסים שומריים עתיקים, היא שהאלים הקדומים מהמיתולוגיה השומרית, היו אסטרונאוטים קדומים (חוצנים), שביקרו בכדור הארץ וקידמו את האנושות למצבה הנוכחי, על ידי מניפולציות גנטיות שעשו ב-DNA של האדם.

קורות חיים
----------

סיטשין נולד ב-1920, למשפחה יהודית בבאקו בירת אזרבייג'ן הסובייטית. המשפחה עלתה לארץ ישראל המנדטורית, ובה הוא גדל, חי ועבד כעיתונאי וכעורך עיתונות עד גיל 32. בתקופה זו גם למד וקיבל תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת לונדון. נישא ב-1941 ונולדו לו שתי בנות.

ב-1952 היגרה המשפחה לארצות הברית, התיישבה בניו יורק, ובה הוא חי וכתב עד מותו ב-2010.

כתיבתו
------

ב-1976 כתב סיטשין את פירושיו לכתבי שומר העתיקה, בהם טען כי תרבות חוצנית שמוצאה מכוכב לכת בשם "ניבירו" השפיעה על התפתחותה של התרבות השומרית, וכי האלים השומרים, המכונים "אנונקי", היו למעשה גזע של חוצנים. לטענתו חוצני "ניבירו" נחתו על כדור הארץ לפני כ-450 אלף שנים, והקימו מרכז גדול באזור של שומר דאז, איראן-עיראק של היום. סיטשין טען גם, כי אנשי שומר ידעו ש"ניבירו" הוא כוכב הלכת ה-12, וכי הוא מקיף את השמש אחת ל-3,600 שנים, ולפיכך הידע שלהם באסטרונומיה אודות מערכת השמש נחשב לטענתו למתוחכם במיוחד יחסית לתקופה בה חיו. סיטשין התבסס על כתבי התנ"ך כחיזוק לטענותיו בפירוש הכתבים השומריים (למשל על ספר בראשית, פרק ו', פסוקים א'–ד').

ספריו של סיטשין נמכרו במיליוני עותקים ברחבי העולם. עם זאת, רעיונותיו אינם מקובלים כלל בקרב מדענים וחוקרים באקדמיה, והם נתפסים כפסבדו מדע וכסיפורים בדיוניים שסיטשין בדה מליבו. סיטשין לא היה היסטוריון או מדען מוסמך; מתודולוגיית המחקר שלו לפיה פירש את כתבי השומרים, וכן טענותיו האסטרונומיות והמדעיות שלקו בחוסר דיוק רב, ספגו ביקורת רבה.

ספריו בעברית
------------

* **כוכב הנפילים**, תרגום: בן עמי לבבי, הוצאת עידן חדש, 2006
* **בחזרה לבראשית**, תרגום: אסתי אורן, הוצאת שני, 1993

ראו גם
------

* חייזרים קדומים

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של זכריה סיטשין (באנגלית)
* יומני כדור הארץ, באתר nrg‏, 29 ביוני 2006
* אבי בליזובסקי, ‏2012, ניבירו, היפוך הקטבים? 20 השאלות הנפוצות שאנשי נאס"א נשאלים אודות הטענות המופצות באינטרנט \* פרויקט מיוחד, באתר "הידען", 9 בנובמבר 2009
* התנ"ך החייזרי (חלק א') - הפרק "כוכב הלכת ה-12", באתר האייל הקורא
* שי שמש, ליאור רובננקו, והרי החדשות: כוכב לכת מסתורי לא עומד להשמיד את כדור הארץ. באתר מדע גדול, בקטנה. יוני 2017
* זכריה סיטשין ותאוריית האסטרונאוט הקדום, צבי יוליאן רובין
* זכריה סיטשין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Origin of the Species, From an Alien View",‏ 8 בינואר 2010, ניו יורק טיימס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007268247505171
* BIBSYS: 90674887
* BNE: XX1123427
* BnF: cb121123829 (data)
* CiNii: DA07631214
* GND: 118139894
* ICCU: CFIV020491
* ISNI: 0000 0001 2118 9971
* LCCN: n80109516
* LNB: 000090863
* NDL: 00456735
* NKC: xx0000131
* NLK: KAC200412950
* NLP: A25558961
* NSK: 000185692
* NTA: 070809348
* RERO: 02-A003835894
* SUDOC: 029511607
* VIAF: 5720310
* WorldCat: lccn-n80109516

 |
**סלקירק רקס** (אנגלית: Selkirk Rex; ידוע גם בשם עממי: **החתול בבגדי הכבשה**) הוא גזע חדש של חתול שייחודו הוא בפרוותו המתולתלת.

היסטוריה
--------

בשנת 1987 נראתה בארצות הברית חתולת בית בעלת פרווה מתולתלת. לחתולה שהתגוררה במקלט חתולים במונטנה, היו שפם מתולתל ופרווה גלית לאורך הגוף. בדיקה העלתה שהחתולה המיוחדת שזכתה לשם "Miss DePesto of Noface", הגיעה משושלת חתולי בית רגילים לחלוטין במונטנה, שם לא נמצאו חתולים מתולתלים אחרים. המסקנה הייתה כי מדובר במוטציה חדשה, ולמעשה, הגזע החדש מבוסס עליה בלבד. מיס דפסטו הורבעה חמש פעמים, לראשונה בגיל 14 חודשים. ביולי 1988 המליטה שישה גורים, שלושה מתולתלים ושלושה חלקים. אחד מאלה המתולתלים, הוא אבי רוב החתולים המשתייכים לגזע כיום.

לעולם המקצועי של מגדלי החתולים נחשף הסלקירק רקס בינואר 1990, אז השתתף לראשונה בתערוכה של המועדון האמריקני CFA - The Cat Fanciers' Association, ובפברואר 2000 הוכר כמועמד להשתתפות בתחרויות.

מיס דפסטו, ראשונת הגזע, הייתה חתולה בגודל בינוני, בעלת ראש רחב וזוויתי, חוטם ארוך, גוף שרירי ורגליים בינוניות. במטרה להרחיב את המגוון הגנטי ולשפר את מראהו, נוהגים להרביע את החתולים האלה עם בני גזעים פרסיים, אקזוטיים ובריטיים. בהמלצת מייסדי הגזע נקבע כי ההרבעה עם הגזעים האקזוטיים והפרסיים תסתיים בשנת 2010, ועם הבריטיים - ב 2015. עד השנים האלה מעריכים כי יגיעו לתוצאות הרצויות הן מבחינת המראה והן מבחינת הבסיס הגנטי.
בדיקות גנטיות מצאו כי הגן הגורם לתלתלים בסלקירק רקס הוא דומיננטי, וזאת בניגוד לבני הגזעים המתולתלים האחרים, כגון הקורניש רקס והדבון רקס. לפיכך בכל המלטה מתקבלים גם גורים חלקים וגם גורים מתולתלים.

### מקור השם

שמו של הגזע נבחר בידי המפתחת הראשונה שלו על פי שם משפחתו של אביה החורג ובתוספת הסיומת רקס האופיינית לגזעים מתולתלים אחרים.

מראה
----

סלקירק רקס קלאסי הוא חתול בינוני עד גדול, בעל גוף מסיבי, ראש עגול, עיניים גדולות ועגולות, אוזניים בינוניות הממוקמות בצדי הראש, חוטם בינוני ומעוגל. ייחודו, כאמור, הוא בפרוותו המתולתלת והעשירה. מראהו הייחודי גורר לא פעם הערות ובדיחות, ונושאן העיקרי נוגע להופעתו פרועת השיער. הפרווה יכולה להיות קצרה או ארוכה, היא רכה למגע, מלאה, סמיכה ומתולתלת בקבוצות-קבוצות או בתלתלים נפרדים. הפרווה מופיעה בכל מגוון הצבעים והדוגמאות האפשריים ואיננה דורשת טיפוח מיוחד. את ארוכי הפרווה מומלץ לסרק אחת לכמה ימים ולקלח אחת לכמה שבועות כדי למנוע קשרים. קצרי הפרווה דורשים פחות טיפוח וניתן לסרק ולקלח אותם לעיתים רחוקות יותר.

אופי
----

שילוב הגזעים השונים במהלך הדורות של פיתוח הגזע יצר להם אופי ייחודי. חתולים אלה חברותיים מאוד, עדינים וסובלניים בצורה יוצאת מן הכלל. התנהגותם דומה לזו של כלבלבים יותר מאשר לזו האופינית לחתולים. בדרך כלל הם נענים ובאים כשקוראים להם, רצים לבעליהם כשהם חוזרים הביתה, ומתכרבלים איתם במיטה. הם רגועים מאוד, נותנים גם לזרים להרימם על ידיהם, ובדרך כלל לא ינסו לשרוט או להתנגד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סלקירק רקס** בוויקישיתוף
* בית גידול לסלקירק רקס בישראל
רבי **נתנאל הכהן פריד** (1858 -1914; ה'תרי"ח – ד' באלול ה'תרע"ד) היה רב וראש ישיבה בבלמזויווארוש, מחבר ספר שו"ת "פני מבין".

ביוגרפיה
--------

נולד בכפר שעניע הסמוך לקאשוי שבסלובקיה, למלכה ולרבי יחיאל מיכל פריד. כשהיה בן כשנתיים נתייתם מאביו, ודודו, רבי ישכר דוב פרידמן אימצו לביתו. בשנת תרל"ו שלח אותו רבי דוד לייב זילברשטיין ללמוד אצל הרב אברהם יהודה שוורץ מברגסז. שנה לאחר מכן נסע אל רבי חיים צבי מנהיימר מאונגוואר, שאף העניק לו כתב סמיכה לרבנות.

בשנת ה'תרל"ח נישא לבתו של רבי יצחק פריד מקליינווארדיין, ולאחר חמש עשרה שנה – בשנת תרנ"ד – מונה לרב בעיר בלמזויווארוש, שם פתח את ישיבתו. הוא השתייך למחנה האורתודוקסים בשנות הקרע ביהדות הונגריה, וגינה בכל תוקף את קהילות סטטוס הקוו.

בשנת ה'תרע"ג הדפיס את ספרו "פני מבין", ספר שאלות ותשובות על אורח חיים ויורה דעה. לאחר פטירתו נדפסו ספריו "פני מבין" על התורה (ברגסז תרפ"ז, ירושלים תשס"ט), "פני מבין" על סוגיות הש"ס (ברוקלין תשנ"ב), "ילקוט פני מבין" (בני ברק תשנ"ב) ו"כלי גמא" פירוש על ספר "תיבת גמא" לבעל ה"פרי מגדים" (בני ברק תשנ"ב).

מבני משפחתו
-----------

* בנו, ר' יחיאל מיכל – מחבר הספר "תורת יפה";
* בנו, ר' עזרא אב"ד טיסט ברצל;
* חתנו, ר' שלמה ישראל קליין אב"ד מסעליש.

קישורים חיצוניים
----------------

* ספרו "פני מבין" על התורה, באתר HebrewBooks
* ספרו "שו"ת פני מבין", באתר היברובוקס.
* ספרו "ילקוט פני מבין באתר אוצר החכמה.
* תולדות בעל ה"פני מבין".
* רבי נתנאל פריעד באתר אידישע וועלט פארומס.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אחיו של רבי יהושע השיל פריד, אב"ד קאפיש
בול סובייטי לזכרו משנת 1971
**זַכַּריה פַּליאשווילי** (בגאורגית: **ზაქარია ფალიაშვილი**;‏ 16 באוגוסט 1871 – 6 באוקטובר 1933) היה מלחין גאורגי, שנחשב למייסד האסכולה האופראית הגאורגית. הוא הוכתר כ"אמן העם" בשנת 1925 בתקופת גאורגיה הסובייטית.

ביוגרפיה
--------

פליאשווילי נולד בכותאיסי, ב-16 באוגוסט 1871, למשפחה מוזיקלית. אביו היה זמר במקהלת הכנסייה, ושלושה מאחיו היו מוזיקאים. כנער צעיר הוא שר במקהלה ולמד לנגן על עוגב בכנסייה הקתולית של מרי הקדושה בכותאיסי. את השכלתו המוזיקלית הראשונית קיבל מאחיו איוון, לימים מנצח. בשנת 1887 עבר לטביליסי, שם היה חבר-מקהלה בכנסייה הקתולית של מריה הקדושה, והחל לפקוד את בית הספר למוזיקה בטביליסי. לימודיו כללו נגינה על קרן צרפתית והלחנה. בין השנים 1900-1903 הוא למד להלחין תחת שרביטו של סרגיי טאנייב בקונסרבטוריון של מוסקבה. עם חזרתו למולדתו, החל לשחק תפקיד חשוב בהתפתחות המוזיקה הלאומית של גאורגיה. הוא אסף שירי פולקלור גאורגיים, וייסד, יחד עם אחרים, את הפילהרמוניה הגאורגית. ב-1918 אף נתמנה למנהל הקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי, תפקיד שבו שימש לסירוגין גם מאוחר יותר.

זכריה פליאשווילי
פליאשווילי הלחין יצירות לתזמורת הסימפונית, אבל נודע בעיקר בשל המוזיקה הווקלית שלו, שכללה שירים ופזמונים. יצירותיו העיקריות הן שלוש האופרות: "אבסלום ואתרי" (**אבשלום ואתרי**), **דאיסי** ("דמדומים") ו**לטוורה**.

יצירות נוספות שלו: קנטטה לכבוד מהפכת אוקטובר משנת 1927, סוויטה גאורגית המבוססת על מוטיבים פולקלוריסטיים לתזמורת משנת 1928, מוזיקה לרומנסות ויצירות למקהלה ואחרות.

תיאטרון הבלט והאופרה של טביליסי נקרא על שמו, ומדי עונה האופרה הראשונה שמועלית היא פרי יצירתו. האופרה מעלה מדי שנה שלוש הפקות קבועות: אבשלום ואתרי, דאיסי וכתו וקוטה של דולידזה.

זכריה פליאשווילי נפטר ב-6 באוקטובר 1933 בטביליסי.

לקריאה נוספת
------------

* "100 אופרות: היסטוריה של יצירתם, נושא, מוזיקה" לנינגרד, בהוצאת "מוזיקה", 1968, עמ' 448
* סטנלי סאדי: "האנציקלופדיה החדשה למוזיקה ומוזיקאים של גרוב, כרך 19, מסת"ב 0333608003, מסת"ב 1561592390
* ולדימיר גריגורביץ' דונאדזה, "זכריה פליאשווילי", מוזיקה מוסקבה, 1971
* ל. זאמבגיג'ה, זכריה פליאשווילי, גנתלבה, טביליסי, 1966

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זכריה פליאשווילי** בוויקישיתוף

* זכריה פליאשווילי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* זכריה פליאשווילי, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* זכריה פליאשווילי, באתר Discogs (באנגלית)
* ביוגרפיה של פליאשווילי זכריה פטרוביץ', באנגלית
* זכריה פליאשווילי באתר http://georgian-music.com, באנגלית (אפשרות להאזנה)
* זכירה פליאשווילי באתר ממשלת גאורגיה

הערות שוליים
------------

1. ↑  או זכריה פטרסדזה פליאשווילי (בגאורגית: ზაქარია პეტრეს ძე ფალიაშვილი); ברוסית: Захарий Петрович Палиашвили
2. ↑  על פי הלוח היוליאני : 4 באוגוסט
3. ↑  אופרה דרמטית אפית-טרגית. הפרמיירה בוצעה בשנת 1919, כאשר ורסיה של המערכה השלישית בוצעה ב-1913
4. ↑  אופרה הלירית דרמטית משנת 1923
5. ↑  אופרה הירואית פטריוטית משנת 1927, האופרה הראשונה שנכתבה בגאורגיה מאז תחילת השלטון הסובייטי בגאורגיה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007411811905171
* BnF: cb139939157 (data)
* GND: 103803807
* ISNI: 0000 0000 3182 7044
* LCCN: n95034775
* MusicBrainz: ba4f18f4-1f44-4a90-bde4-238e8aa9a997
* NKC: mzk2012712660
* SNAC: w6vh91z4
* VIAF: 64201374
* WorldCat: lccn-n95034775

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**יוני סמאש** (נולד ב-16 בספטמבר 1978) הוא עיתונאי, תסריטאי ומבקר תרבות ישראלי.

ביוגרפיה
--------

סמאש נולד בשם יהונתן סמש בירושלים. בשל עבודתה של אמו, עברו שנות ילדותו בין היתר במונטריאול, פריז, בוקרשט והונג קונג. 

את דרכו המקצועית החל סמאש בגיל 15 כשדרן נוער בקול ישראל וברדיו ירושלים. בגיל 17 התמנה לכתב חינוך ברשת ידיעות תקשורת.

ב-1999 החל לשמש ככתב לילה ותרבות בשבועון "כל הזמן" מבית מעריב, ובהמשך מונה לסגן עורך העיתון. במשך שלוש שנים כתב שם את מדור ביקורת הטלוויזיה "מגרש ערוצים", ושימש במקביל גם כמבקר הטלוויזיה בתוכנית הרדיו "בילוי היום" בגלי צה"ל. 

מ-2006 התחיל לכתוב במוסף "סופשבוע" ובמוסף התרבות של מעריב. 

ב-2007 עזב את העיתונות הכתובה ועבר לעבוד כתסריטאי ראשי בתוכנית הסאטירה "מהדורה מוגבלת" בערוץ ביפ. ב-2008 כתב את התסריט לסרט המוקומנטרי "זהירות, פורנו", שבו גם השתתף בתפקידי משנה.

בשנים 2010–2009 שימש כתסריטאי הראשי של תוכנית הסאטירה "לילה בכיף". סמאש גם גילם בתוכנית את דמותו של אבו סאבר, ספק הפרופס הפיקטיבי, ובעונה השנייה את דמותו של מפשר-מן, גיבור העל הפיקטיבי שמיישב מחלוקות בין דודו ארז ושחר חסון. עד לסגירת ערוץ ביפ, כתב והופיע בתוכניות כמו "חומר טוב", "יאללה נקסט", "מש'תגידי" ו"המעבדה".
בשנת 2011 שימש כתסריטאי הראשי של התוכנית "טלוויזיה במיטבה" בערוץ 2.
בשנת 2012 כתב לתוכנית "זה מהטלוויזיה" בערוץ 2 ולתוכנית הלייט-נייט היומית "איזה יום".
בסוף שנת 2012 הצטרף לצוות הכותבים בעונה העשירית של "ארץ נהדרת". בשנת 2013 היה לתסריטאי בעונה הראשונה של "המופע של רד ודביר" בערוץ 2.

בשנת 2014 עבד כקופירייטר במחלקת הפרומו של הזכיינית "קשת", ובזרוע הבינלאומית שלה, קשת אינטרנשיונל.

משנת 2016 נמנה עם צוות הכותבים של תוכנית הטלוויזיה "החפרנים" בחינוכית 23.

באותה שנה, הצטרף לחטיבת הטלוויזיה של תאגיד השידור הישראלי כאן כמפתח תוכן.

סמאש מתגורר במבשרת ציון, נשוי ואב לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

* יוני סמאש, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* יובל אברמוביץ', ביקור המבקרים, באתר ynet, 28 בספטמבר 2005
* יוני סמאש, ניחוח הפפאיה הירוקה, באתר nrg‏, 9 ביולי 2007
* יוני סמאש, מעריב לחג, ואלה הכותרות, באתר nrg‏, 26 בספטמבר 2007
* סיני גז, השאלון עם יוני סמאש, באתר "השאלון", 17.9.2008