recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אלישע שוחט** (11 בפברואר 1954 - 5 בפברואר 2014) היה עיתונאי והיסטוריון של הספורט בישראל, אשר עסק בתיעוד, ובשימור היסטוריית הספורט בישראל ובעולם בענפים שונים, ובהם, כדורגל, כדורסל, כדוריד, כדורעף, אתלטיקה ועוד.

ביוגרפיה
--------

אלישע שוחט נולד בכפר סבא. מגיל צעיר, בהיותו אוהד קבוצת הכדורגל של הפועל רמת גן, החל לאסוף חומר ולתעד את הספורט הישראלי בכתב יד.

הוא עבד כעיתונאי ב"חדשות" ו"עולם הספורט", וכתב לירחונים ולכתבי עת שונים ובהם, "כדורסל" "עולם הריצה" ו"להיטון" ובאתרי אינטרנט רבים ובהם "וואלה", "ספסל", "המכתש" ועוד.

בשנת 2006 הוציא לאור את ספרו הראשון, "100 שנות כדורגל 2006-1906" על תולדות הכדורגל בישראל. הספר הוגדר על ידי בעלי מקצוע וחובבי ספורט כ"תנ"ך של הכדורגל הישראלי".

בשנת 2018 יצא לאור ספרו השני, "ספר הכדורסל הישראלי", הסוקר את הכדורסל בישראל משנות ה-20 של המאה ה-20 עד לשנת 2018. הוא נפטר בטרם הספיק להשלים את מלאכת הכתיבה, ובניו, עוז ועומר, בשיתוף עם מנהלת ליגת העל בכדורסל השלימו את מלאכת הכתיבה, והוציאו את הספר כ-4 שנים לאחר פטירתו.

שוחט עזר לרבים מהעוסקים בענף הספורט בישראל ובתקשורת הספורט בישראל לקבל נתונים סטטיסטים, וסייע למועדונים רבים לקבל חומר היסטורי נדיר על ימי הבראשית שלהם.

לאחר פטירתו של שוחט, תרמה משפחתו את מפעל חייו, אוסף עצום של מידע בנושאי ספורט, לארכיון ע"ש צבי נשרי במכון וינגייט. האוסף כולל ספרים, עיתונים, רשימות, כתבות, מאמרים ועוד.

שוחט היה בעל תואר ראשון במדעי הרוח והחברה. היה נשוי ואב לשניים.

ספריו
-----

* **100 שנות כדורגל 2006-1906** - הוצאה עצמית, שנת 2006
* **ספר הכדורסל הישראלי** - 2018

קישורים חיצוניים
----------------

* הספרים של אלישע שוחט, באתר "סימניה"

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר חדש: 100 שנות כדורגל, מאת אלישע שוחט באתר מכון וינגייט
2. ↑  ספר הכדורסל הישראלי, באתר (הד-סטארט)
3. ↑  ספר דברי הימים של הכדורסל הישראלי, באתר (Hoops)
4. ↑  בשם האב: כך נולד ספר הכדורסל הישראלי, באתר (ynet)
5. ↑  אלישע שוחט תרם את מפעל חייו לארכיון הספורט במכון וינגייט באתר מכון וינגייט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007296415605171
* LCCN: no2007112047
* VIAF: 97389292
* WorldCat: lccn-no2007112047

 |
**אוֹר** הוא זן קלמנטינות ישראלי שנוצר במכון וולקני בידי הצוות בראשות דוקטור עליזה ורדי על ידי יצירת מוטציה מכוונת מהזן אורה. מהזן אור פותח הזן אורי. למרות השימוש בשם קלמנטינה בקרב משווקים וצרכנים ישראליים, אור הוא למעשה זן של מנדרינה ומשווק בחו"ל ככזה.

פרי הקלמנטינה מזן אור הוא בעל קליפה צהובה, המתקלפת בקלות. מספר הזרעים מועט וטעם הפרי מתוק עם איזון מתאים בין החומציות והמתיקות. לתנובת הזן יש נטייה לסירוגיות. הזן אור נקטף מאוחר יחסית, לכן הוא מגיע לשוקי אירופה בתקופת שיא הביקוש, בחודשים ינואר - אפריל, אחרי שהסתיים שיווק הפרי המיובא מספרד וממרוקו והחקלאי הישראלי מקבל תמורה גבוהה. עבור יצוא לאירופה של הזן אור, ב-2010, קיבלו המגדלים רווח של 7,484 שקלים לדונם לעומת 1,000 שקלים לדונם עבור אשכוליות אדומות והפסד של 100 שקל לדונם עבור תפוזי שמוטי. נתונים אלה עומדים ביסוד הנטיעות המרובות של קלמנטינות מזן אור במקום הדרים פחות משתלמים.

לפי נתוני ענף ההדרים במועצת הצמחים, בשנת 2012 הופנו ליצוא 45,000 טונות קלמנטינות מזן אור, לשוקי אירופה, כולל רוסיה, אך גם 300 טונות ליפן. זן קלמנטינות מרוקאי חדש, אפורר, התחיל להתחרות באירופה בקלמנטינות מזן אור ועלול לנגוס בחלק מהשוק ולהוריד את המחירים.

ב-2014 היצוא של הזן אור היווה 35% מיצוא ההדרים מישראל, 53,000 טונות. משלוחי קלמנטינות מזן אור, שהגיעו לנמלי מרסיי וג'נובה עוכבו שם בטענה להימצאות מזיקים בפרי. המגדלים בישראל חוששים שמדובר בפעולת תגמול על דחיית משלוחי תפוחי עץ מאותן ארצות בטענה להימצאות מזיקים בפרי.

קישורים חיצוניים
----------------

* קטלוג זני הדרים בישראל - עמוד 55
* פותחים שנה במועצת הצמחים (ותודה לקלמנטינת האור)
* אתר למנויים בלבד הילה ויסברג, אור לגויים | איך הצליחה קלמנטינה אחת להציל את ענף ההדרים המקומי?, באתר TheMarker‏, 3 ביוני 2014
* קלמנטינות 'אור' ו'אורי' שוברות שיאי יצוא
* הסינים גנבו לנו את האור, שמעון וילנאי, באתר כנס מדיה

הערות שוליים
------------

1. ↑  ניר כרמי, יוסי יניב, קטלוג זני הדרים בישראל, באתר מינהל החקר החקלאי - מכון וולקני, ‏2014
2. ↑  Orri (Or) – Good Fruit Guide (באנגלית בריטית)
3. ↑  פותחים שנה במועצת הצמחים (ותודה לקלמנטינת האור)
4. ↑  הקלמנטינה הישראלית *אור* נוחתת ביפן
5. ↑  איומים בתחום ההדרים
6. ↑  אתר למנויים בלבד הילה ויסברג, אור לגויים | איך הצליחה קלמנטינה אחת להציל את ענף ההדרים המקומי?, באתר TheMarker‏, 3 ביוני 2014
7. ↑  רמי שני‏, למה קלמנטינות ישראליות תקועות בשערי אירופה?, באתר וואלה!‏, 21 בפברואר 2014
**פיקוס בת-שקמה** (שם מדעי: ***Ficus palmata***, ידוע באנגלית כ-Wild Fig) הוא עץ או שיח גדול, שקיים פולמוס לגבי הימצאו בארץ ישראל המערבית כצמח בר.[דרוש מקור: לקיומו של פולמוס]

מאפיינים
--------

עץ פיקוס בת-שקמה עשוי לצמוח לגובה של תשעה מטרים, אם כי לרוב פרטים שלו נמוכים יותר. כמו מיני פיקוס רבים, הוא נפוץ במזרח התיכון, באסיה ובחלקים מאירופה. 

העץ רגיש לצינה, ולרוב מפריח פגות בין יוני לספטמבר, ואלו מופרות לקראת סוף תקופה זו, החל מאוגוסט. מראהו דומה לפיקוס התאנה, והוא נבדל מהתאנה בגודל פירותיו (שחורים וקטנים יותר) ועלים המאונים לשלוש אונות במקום לחמש. צומח היטב על קרקע גירית ועל מסלעות.

פיקוס בת-שקמה גדל בתנאי עקת מים בצורה שמזכירה פיקוס התאנה, דבר שעשוי לגרום לבלבול בין מינים אלו. עם זאת, עליו מפורצים פחות ופירותיו קטנים יותר.

בישראל
------

מספר פרטים של מין זה נמצאו בעבר בת'מילה סמוך למקום שבו שוכן היום מעבר הגבול עין נטפים. פרטים אלה התייבשו במהלך השנים.

במספר מקומות בארץ צומחים פרטים של פיקוס התאנה, שפורסמו בעבר כפיקוס בת-שקמה על ידי ספרים וכותבים בני-סמכא.[דרוש מקור] המקרה המפורסם ביותר הוא של שני העצים בקניון נחל חווה שנמצא בהר הנגב. מקרים דומים של זיהוי שגוי הם פרטים של פיקוס ב'עין א-תינה' בנחל זרחן, עין אורחות ובקניון נחל ורדית. אף אחד מפרטים אלו לא שייך למין פיקוס בת-שקמה. פיקוס בת-שקמה הוא צמח מוגן בישראל.

על פי הספר האדום של רשות הטבע והגנים, בכל הארץ ישנו רק עץ אחד מהמין הזה, והוא גדל בהרי אילת. עם זאת, הפיקוס בת-שקמה לא נמצא בסכנת הכחדה עולמית, שכן הוא קיים בטבע בכמה מדינות במזרח התיכון, והוא נפוץ במיוחד באיראן ובאפגניסטן.

בגן הבוטני בירושלים עמלים בעשור האחרון על ריבוי הפיקוס בניסיון להצילו. במסגרת אירועי השבעת הכנסת ה-22 החלה מסורת שבה מנכ"ל הגן מעניק לכנסת עץ או פרח נדירים כדי שאלה יישתלו בגינת המשכן. כחלק מהשמירה על הפיקוס, גנני הכנסת קיבלו הכשרה מאנשי הגן הבוטני לטיפוחו. "אנו מקווים כי השתיל שהענקנו לכנסת יסמל את התקווה לצמיחתה של הדמוקרטיה והאחדות בעם", אמר תום עמית, מנכ"ל הגן הבוטני.

יו"ר הכנסת, ח"כ יולי אדלשטיין, השתתף בטקס הנטיעה, ואמר כי הכנסת מתגאה בסיוע לשמירת צמחים ועצים הנמצאים בסכנת הכחדה. "נציב את הפיקוס בת-שקמה כנקודת ביקור למאות אלפי המבקרים במשכן", אמר בטקס. "כולי תקווה כי הגברת המודעות לסכנת הכחדתו של הצמח העתיק הזה תעזור במשימה החשובה להצלתו"

בממלכת ירדן קיימים פרטים רבים של מין זה, במחשופים של סלעים קשים, במקרים רבים סמוך לבתי-גידול לחים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיקוס בת-שקמה** בוויקישיתוף
* פיקוס בת-שקמה, באתר ITIS (באנגלית)
* פיקוס בת-שקמה, באתר NCBI (באנגלית)
* פיקוס בת-שקמה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* פיקוס בת-שקמה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* פיקוס בת-שקמה, באתר צמחיית ישראל ברשת
* פיקוס בת-שקמה, באתר Tropicos (באנגלית)
* פיקוס בת-שקמה, באתר GBIF (באנגלית)
* פיקוס בת-שקמה, באתר The Plant List (באנגלית)
* פיקוס בת-שקמה, באתר IPNI (באנגלית)
* פיקוס בת-שקמה באתר פורטל הערכות הסיכון לטבע בישראל
* ניר חסון, עץ מסוג פיקוס בת-שקמה נשתל בגן הכנסת, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  פיקוס בת-שקמה באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
3. ↑  העץ הנדיר: צמח שרק פרט אחד מסוגו אותר בישראל, ניטע בגינת הכנסת, באתר www.haaretz.co.il
**ליאו (יעקב אריה) פויכטוונגר** (בגרמנית: **Leo Feuchtwanger**; ‏18 באוקטובר 1892, כ"ז בתשרי ה'תרנ"ג – 4 במאי 1959, כ"ז בניסן ה'תשי"ט) היה בנקאי, ונדבן יהודי גרמני, מקים בנק פויכטוונגר בארץ ישראל.

קורות חיים
----------

נולד במינכן לאנג'לו (אשר) ופריצי פראדל לבית שפיצר, כילד רביעי מתוך חמישה, התייתם מאימו בגיל 16. לאחר שרות צבאי לא משמעותי בחיל הפרשים של צבא בוואריה, למד באוניברסיטאות במינכן וציריך וקיבל את תואר הדוקטורט ב-1917.

בשנים 1917–1920 עבד במכון לתחבורה ימית וכלכלה עולמית בקייל, לאחר מכן בשנים 1920–1936 עבד בבנק המשפחתי כמנהל רכש.

בשנת 1936 עלה לארץ עם בת זוגו אילזה בלומנטל לה נישא בשנת 1929 והתיישב בפתח תקווה כחלק מקהילת היקים "מקור חיים" שהוביל הרב פינחס וולף. בשנת 1939 נולדה לזוג בתם היחידה אסתר שנישאה לכלכלן והעיתונאי דב גנחובסקי. עם עלייתו לארץ בשנת 1936 הקים את בנק פויכטוונגר בתל אביב וביחד עם אחיו תאודור ושימש כמנכ"ל הבנק עד פטירתו בשנת 1959.

אף על פי שהתרחק מפעילות ציבורית רשמית, תמך באופן קבוע במשפחות רבות מהעלייה החמישית שרבות מהן ברחו מגרמניה לאחר עליית הנאצים לשלטון והגיעו לארץ חסרות רכוש ואמצעים.

נפטר בשנת 1959 ונקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.

קישורים חיצוניים
----------------

* דב גנחובסקי, ד"ר יעקב ליאו פויכטוונגר, הארץ, 10 ביוני 1959

הערות שוליים
------------

1. ↑  ליאו פויכטוונגר, באתר BillionGraves
המונח "יוהו" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו יוהו (פירושונים).
הלוגו של UHU
**UHU** (נהגה בגרמנית: **אוּהוּ**; הגייה נפוצה במדינות אחרות: **יוּהוּ**; או בשמה המלא: UHU GmbH & Co. KG) היא יצרנית דבק גרמנית, שמרכזה בבוּל (Bühl), באדן-וירטמברג, גרמניה.

היסטוריה
--------

ב-1905 רכש אוגוסט פישר, כימאי לשעבר, מפעל כימי קטן לייצור דיו, משטחי חותמת גומי, צבעים ודבק. ב-1932 פיתח פישר דבק שקוף סינתטי, משרף, שיכול היה להדביק כל חומר. באותה תקופה היה נֹהַג, לקרוא למוצרים בתחום צורכי המשרד על שם ציפורים, ועל כן קרא פישר לדבק "UHU" (נהגה בגרמנית "אוּ-הוּ"), כמו השם האונומטופי בגרמנית של האוח המצוי, שהיה נפוץ באותו זמן ביער השחור. גרסה אחרת לשם החברה היא שהחברה סיפקה ציוד דבק לבניית דגם מטוס בשם "UHU" (אוח). הדגם תוכנן על ידי קבוצה של גרמנים צעירים עבור תחרות שנתית בשם "Der Kleine Uhu" ("האוח הקטן"). התחרות זכתה לפופולריות רבה, והדבק הפך לפריט פופולרי בקרב חובבי תעופה גרמנים - כך שהשם דבק בחברה.

ב-1971 השתלטה על החברה של פישר, ששמה שונה בינתיים בעקבות מוצר הדבק הפופולרי, קבוצת ביקהאם (Beecham Group) האנגלית (שבהמשך התמזגה לתוך חברת GlaxoSmithKline), אך ב-1989 חזרה החברה לשלוט בענייניה על ידי תהליך של השתלטות ההנהלה (management buyout). ב-1994 הפכה חברת UHU לחברה-בת של קבוצת בולטון (Bolton Group), יצרנית של מוצרי צריכה.

שיא גינס
--------

באוקטובר 2007 השיגה החברה שיא גינס בגרמניה. טנדר של פורד השוקל מעל 4 טונות נתלה ממנוף באמצעות שימוש בדבק UHU. שני חלקי פלדה בקוטר של 7 ס"מ הודבקו אחד לשני באמצעות דבק של UHU ושימשו כדי לחבר בין המכונית לבין הוו של המנוף.

שיא זה נשבר במרץ 2009 על ידי החברה הגרמנית הנקל (Henkel), שהרימה משאית של פורד, שעל גגה מכונית מיני של סמארט, במשקל כולל של 5.02 טונות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **UHU** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של UHU
* אתר הבית של החברה

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Guinness World Records - News - Records of the year" (באנגלית). Guinness World Records. 2007-12-21. נבדק ב-2009-08-25.
2. ↑  "Guinness World Record holder UHU Alleskleber Super launched in the UAE" (באנגלית). ABQ Zawya Ltd. 2008-11-09. נבדק ב-2009-08-25.
3. ↑  Primosch, Ernst (2009-03-27). "Henkel's Loctite breaks World Record" (באנגלית). Henkel AG & Co. נבדק ב-2009-08-25.
4. ↑  "Guinness World Record for Henkel, Dublin" (באנגלית). directoryofdublin. 2009-05-18. אורכב מ-המקור ב-2009-08-20. נבדק ב-2009-08-25.
שלט אזהרה מפני כניסה לשטח שהוא רכוש פרטי
**רכוש פרטי** הוא כינוי כולל לזכויותיו של אדם או חברה כלשהם להשיג, לרכוש, לשלוט, לנהל, למכור, ולהחליף כל סוג של קניין דוגמת קרקע, הון, ומוצרי צריכה וחפצים שונים.

המונח רכוש פרטי מתייחס לרכוש שהגיע לחזקתו של בעליו כדין ולא באמצעות ביצוע פעולה אלימה או מהלך של הונאה או בכל דרך בלתי לגיטימית אחרת. רכוש שהושג בדרך של הטעייה או כפייה מסוג כלשהו לא יחשב כרכושו הפרטי של המחזיק. בדרך כלל הכוונה היא למשאבים אשר אותו אדם היה הראשון להפיק מן הטבע, או שקיבל אותם בירושה או במסירה בלתי מאולצת אחרת (כגון מתנה).

רכוש פרטי נבדל מרכוש ציבורי אשר מתייחס לנכסים הנמצאים בבעלות של מדינה, ממשלה, רשות מקומית וכל גוף אחר אשר אינו פרטי.

השימוש במונח רכוש פרטי התפתח במהלך המאה ה-18 כפועל יוצא של המהפכה התעשייתית אשר יצרה מעמד חדש של אנשים פרטיים אשר הפכו לבעלי שליטה על גורמי יצור וקרקע.

רכוש פרטי ואמצעי יצור
---------------------

על פי התאוריה הכלכלית-פוליטית, קיימת הבחנה בין רכוש פרטי כגון מוצר צריכה כלשהו, לבין רכוש פרטי שהוא הון המשמש כאמצעי יצור.

הראשון משמעותו היא כי בעל הרכוש יכול למנוע מאחרים להשתמש או לקבל חזקה או שליטה ברכושו ללא הסכמתו. לעומת זאת השליטה ברכוש שהוא אמצעי יצור מתייחס לשליטתם של בודדים בכלים המאפשרים להם להגדיל את רכושם הפרטי כתוצאה מעבודתם של אחרים.

ההשקפה הליברלית
---------------

תומכי ההשקפה הכלכלית הליברלית המכונים לעיתים גם קפיטליסטים, רואים ברכוש הפרטי אבן יסוד בבנייתה של חברה בריאה המתנהלת בתהליך של צמיחה והתפתחות. כך למשל על פי השקפה זו, הבעלות הפרטית על קרקע, דוחפת את בעליה לפעול לפיתוח שלה, אשר תוצאתו תהיה שיפור הרווחה לכלל הציבור כתוצר של השימושים בקרקע המפותחת ובתוספת המס שיגבה מן הבעלים בגין הפיתוח לטובת אוצר המדינה. עם זאת, העלאת ערכה של הקרקע פועלת לטובת בעליה אשר סך הערך של רכושו הפרטי עולה.

המצדדים בזכויות האדם להחזקה של רכוש פרטי, טוענים עוד כי עצם ההחזקה של רכוש פרטי מעניקה לבעליה תחושה של יציבות כלכלית וחברתית, ולכן בעלי רכוש פרטי יפעלו להקפדה על אכיפת חוק ושמירה על ביטחון רכושם על מנת לשמר את הסדר הקיים המעניק להם את תחושת הביטחון. בעלי רכוש פרטי שואפים לצימצום תופעת השחיתות הציבורית בקרב בעלי התפקידים השונים בממשל שכן שחיתות ציבורית מהווה איום על רכושם וערכו.

ההשקפה הסוציאליסטית
-------------------

בעלי ההשקפה הכלכלית מן האסכולה הסוציאליסטית טוענים כי החזקה ושליטה על רכוש בידי אנשים פרטיים מצמצמת את פוטנציאל הצמיחה היצרני של הכלכלה.

לטענתם, החזקה של רכוש פרטי היא בעייתית מכיוון שהיא יוצרת בהכרח תהליך שבו ההון והעושר מתרכזים בידי קבוצה מצומצמת של אנשים, אשר ככל שכמות הרכוש הפרטי המצויה בידיהם גדלה, כך הם מאבדים עניין בהמשך הפיתוח הכלכלי לטובת רווחת שאר החברה ומתרכזים בפעילות להגנה ושמירה על הרכוש שצברו לעצמם.

בעלי השקפת עולם כלכלית מרקסיסטית מגדירים את צבירת הרכוש הפרטי כ"זכותם של מספר מצומצם של בעלי הון למנוע מאחרים את ההחזקה ברכוש פרטי משלהם". בעלי השקפת עולם מרקסיסטית טוענים כי הצורה הקיצונית של החזקה ברכוש פרטי היא יצירת מערכת יחסים חברתית של עובד בשכר חסר רכוש מול בעל הון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רכוש פרטי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4232761-1
* NKC: ph125873

 |
**חיים (חיימקה) ברקאי (שריאר)** (31 באוגוסט 1925 - 26 במאי 2006) היה פרופסור לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. עסק במחשבה כלכלית, בהיסטוריה כלכלית ובכלכלת ישראל.

ביוגרפיה
--------

חיים ברקאי נולד בגרמניה בשנת 1925. בהיותו בן 7 בשנת 1933 עלה לארץ ישראל. הוא גדל בכפר סירקין, מושב שהוריו נמנו על מייסדיו.

הוא התגייס לפלמ"ח בשנת 1944 במסגרת הכשרה מגויסת לקיבוץ גבת. שרת בפלוגה א של הגדוד הראשון, היה ממשחררי מעפילי עתלית באוקטובר 1945, ממורידי המעפילים מספינת "חנה סנש", נטל חלק בפיצוץ הרדאר בכרמל ועוד.

בשנת 1949 החל ללמוד באוניברסיטה העברית. את עבודת המוסמך כתב בהדרכת פרופ' דן פטינקין. את הדוקטורט עשה בבית הספר לכלכלה של לונדון.

עם סיום לימודיו הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית. הוא כיהן גם כראש החוג לכלכלה וכדיקן הפקולטה למדעי החברה. כיהן כיו"ר ועדת ברקאי לבחינת ענייני שכר בשרות הצבורי, ויו"ר הוועדה המייעצת של בנק ישראל. הוא לימד באוניברסיטאות בחו"ל: בהרוטארד בפילדלפיה ועוד. במהלך השנים עבד גם בבנק העולמי ובקרן המטבע הבינלאומי.

לאחר פרישתו לגמלאות מהאוניברסיטה העברית הקים את החוג לכלכלה במכללה למינהל.

חתן פרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה לשנת 1981 על ספרו "התפתחות המשק הקיבוצי".

חיים ברקאי התגורר בירושלים והיה נשוי לכרמלה. לזוג שלושה ילדים.

מספריו
------

* **אדם סמית באספקלריה של ימינו**, מוסד ביאליק והאוניברסיטה הפתוחה, תשנ"ה- 1995
* **בנק ישראל : חמישים שנות חתירה לשליטה מוניטרית** (עם ניסן לויתן), בנק ישראל, תשס"ה-2004.
* **התפתחות המשק הקיבוצי**, המכון למחקר כלכלי בישראל על שם מוריס פאלק, תש"מ-1980
* **ימי בראשית של המשק הישראלי**, מוסד ביאליק, תשמ"ד-1983

קישורים חיצוניים
----------------

* נפטר פרופ' לכלכלה חיים ברקאי, באתר ynet, 26 במאי 2006
* חיים ברקאי, באתר הפלמ"ח
* **ימי בראשית של המשק הישראלי, ירושלים, 1983**, מתוך מאגר הספרים הסרוקים של הספריה הלאומית – ישראל
* חיים ברקאי (1925-2006), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  אמנון יובל, "המשטר נוסד למעשה להגנת העשירים מפני העניים", באתר הארץ, 27 ביוני 2005

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007258265205171
* BIBSYS: 90695136
* BnF: cb13201795m (data)
* CiNii: DA06434477
* GND: 131792784
* ISNI: 0000 0000 8402 9599
* LCCN: n50017786
* NTA: 074685155
* RERO: 02-A002969589
* SUDOC: 035222123
* VIAF: 97650300
* WorldCat: lccn-n50017786

 |
**ראובן גְרוֹנַאוּ** (Gronau; נולד ב-1937) הוא פרופסור אמריטוס לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים, המתמחה במיוחד בנושא שוק העבודה. עמד בראש ועדות ציבוריות אחדות הקרויות על שמו. החל מאוקטובר 2011 ועד אוקטובר 2021 כיהן כחבר בוועדה המוניטרית של בנק ישראל.

ביוגרפיה
--------

ראובן גרונאו נולד בתל אביב להורים יוצאי גרמניה שעלו בעלייה החמישית. הוא למד כלכלה באוניברסיטה העברית וקיבל תואר ראשון ושני ב-1960 ו-1963. הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת קולומביה וב-1967 קיבל תואר דוקטור בכלכלה.

ב-1967 הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית, במחלקה לכלכלה, וב-1979 מונה לפרופסור מן המניין. בשנים 1982–1984, כיהן כראש המחלקה לכלכלה באוניברסיטה העברית. הוא כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטאות רבות.

בשנת 2005 זכה גרונאו בפרס מפעל הפיס ע"ש מיכאל לנדאו, בתחום כלכלת ישראל.

פעילות ציבורית
--------------

גרונאו היה בין המתנגדים להקמת כביש 6 ככביש אגרה, ואף שלל את הכדאיות של קיומו, בנימוקים שהושתתו על ניתוח עלויות הגביה ושל צדק חברתי.

במאי 1996 עמד בראש ועדת גרונאו לבחינת מבנה ענף הזיקוק בישראל.

במהלך השנים 2002–2004 היה המנהל האקדמי של פורום קיסריה.

ביולי 2003 התמנה לעמוד בראש ועדה ציבורית שהוקמה ע"פ חוק לשם קביעת שכרם של חברי הכנסת. הוועדה התמנתה לתקופה של חמש שנים, ומונתה מחדש ביולי 2008 לחמש שנים נוספות.

באוקטובר 2006 התמנה לחבר בוועדת שוחט לבחינת מערכת ההשכלה הגבוהה.

בפברואר 2007 מינה שר התקשורת אריאל אטיאס ועדה לגיבוש כללי תחרות בתקשורת, שבראשה הועמד פרופ' גרונאו. הוועדה הגישה במרץ 2008 דו"ח מפורט שאומץ על ידי שר התקשורת.

באוקטובר 2011 התמנה לחבר נציג ציבור בוועדה המוניטרית של בנק ישראל שהחלה לפעול אז. לפי חוק בנק ישראל מ-2010, הריבית במשק נקבעת על ידי הוועדה המוניטרית של בנק ישראל, ומכהנים בה שלושה נציגים של בנק ישראל ושלושה נציגי ציבור. הוא כיהן בתפקיד עד ינואר 2017.

משנת 2013 הוא עומד בראש המועצה הציבורית לסטטיסטיקה.

קישורים חיצוניים
----------------

* ראובן גרונאו, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* קורות חייו, באתר האוניברסיטה העברית (באנגלית)
* ראובן גרונאו, דף שער בספרייה הלאומית
* פרופ' ראובן גרונאו מונה ליושב ראש המועצה הציבורית לסטטיסטיקה.
* **ספרו 'השתתפות נשים בכוח העבודה ומבנה שכרן' באתר הספריה הלאומית – ישראל**

הערות שוליים
------------

1. ↑  מינויים חדשים באוניברסיטה העברית, על המשמר, 3 באוגוסט 1967
2. ↑  מאמר בעיתון הארץ, 22.3.93
3. ↑  מתוך אתר הכנסת
4. ↑  רשימת חברי הוועדה המוניטרית באתר בנק ישראל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007262162405171
* BIBSYS: 2049584
* BnF: cb14595988c (data)
* GND: 128844752
* ISNI: 0000 0000 8407 9078
* LCCN: n85277240
* MGP: 200064
* NLA: 49116467
* NTA: 073032018
* VIAF: 110632184
* WorldCat: lccn-n85277240

 |
**מוטק'ה** הוא פורטל אינטרנט ראשון מסוגו שהוקם עבור בני הגיל השלישי, ופועל ללא מטרות רווח. הפורטל הוקם במטרה לייצר מוקד חברתי-קהילתי לבני הגיל השלישי, שייתן מענה לצורכיהם היומיומיים.

בפורטל מוטק'ה – רשת חברתית מקוונת למבוגרים – חברים אלפי גולשים. הרשת החברתית של מוטק'ה כוללת מערכת הכרויות למבוגרים, מערכת בלוגים, קהילות גולשים ופורומים מקצועיים במגוון תחומים. בנוסף מציע פורטל מוטק'ה לגולשיו תכנים בתחומי איכות חיים, בריאות, פנאי, תרבות, טיולים, תחביבים, בישול, כלכלה וצרכנות.

בפברואר 2023 הושקה **שושק'ה**, אפליקציית היכרויות ייעודית לבני הגיל השלישי הפועלות ללא מטרת רווח. האפליקציה החליפה את מדור ההיכרויות באתר מוטק'ה.

האתר מופעל על ידי מכון גרטנר לחקר האפידמיולוגיה הפועל כחברה לתועלת הציבור, וכל השירותים בו ללא תשלום. יוזם הפרויקט הוא פרופ' מרדכי שני, חתן פרס ישראל לשנת 2009.

**פרופ' מרדכי שני** – מייסד מכון גרטנר, לשעבר מנכ"ל משרד הבריאות, מנכ"ל בית החולים שיבא בתל השומר ומי שמוביל שנים ועדות ופעילויות מגוונות בתחומי הבריאות והרווחה בישראל. בשנת 2009 זכה פרופ' שני בפרס ישראל למפעל חיים על פעילותו בתחומי הבריאות והרווחה.

**מכון גרטנר** – הוא מסגרת מחקרית לאומית לחקר אפידמיולוגיה ומדיניות בריאות, ומטרתו לסייע למערכת הבריאות ולמשרד הבריאות בקביעת מדיניות בריאות מושכלת ובפיתוחה.
המכון הוקם בשנת 1991 על ידי פרופ' מרדכי שני, במטרה לקדם מחקר אפידמיולוגי נרחב בתחום המחלות הכרוניות המרכזיות, וכן לסייע בגיבוש מדיניות לאומית לשרותי הבריאות.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מוטק'ה
* על מחקרי אינטרנט לגיל הזהב
* שרה צוובנר, ‏האינטרנט והגיל השלישי, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, ספטמבר 2006
* פורטל מוטק'ה מממן קורסים ללימודי מחשב לגיל השלישי, באתר TheMarker
* פייסבוק גרסת גיל הזהב

הערות שוליים
------------

1. ↑  אודות שושק'ה
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**אליהו** (**אַליוֹשָה**) **גוֹזַ'נסקי** (ביידיש: **גאָזשאַנסקי**; 1 באוגוסט 1914 – 21 בדצמבר 1948) היה ממנהיגי המפלגה הקומוניסטית בארץ ישראל.

קורות חייו
----------

אליהו גוז'נסקי נולד כבן יחיד לפרידה ויצחק גוז'נסקי בסנקט פטרבורג. ב-1917 עברה המשפחה להורדנה, שם הצטרף לתנועת השומר הצעיר. בגיל 16 עלה לארץ ישראל והצטרף לקיבוץ גליל ים. אחר כך התקבל לבית הספר מקוה ישראל ושם הצטרף לתנועת ברית הנוער הקומוניסטי הישראלי, כרבים מחברי התנועה שהגיעו מהתנועות הכחולות.

ב-1933 נשא לאישה את אסתר (לבית אנקורי). ב-1936 חזר לפולין על מנת ללמוד בבית הספר למודדים מוסמכים בהורדנה, שם הצטרף לתנועה המקבילה הפולנית. באחת מפעולות התנועה, שפעלה במחתרת, נאסר ונדון לשמונה שנות מאסר, אך השתמש בנתינותו הארצישראלית ושב לארץ ישראל ב-1938. בארץ ישראל עבד במקצועו כמודד עבור הצבא הבריטי וכפועל בפרדסים. חזר לפעול במסגרת המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה, שפעלה כמחתרת לכל דבר. הוא נבחר כחבר ועד הסניף בתל אביב ואחרי הריגתו של מזכיר הסניף בידי הבולשת הבריטית ביולי 1941 הפך לאחראי על פעילות האיגוד. מאחר שהתנועה הוגדרה על ידי הבולשת כמחתרת נעצר ב-1941 ונכלא לזמן-מה.

עם שחרורו מהכלא החל לעבוד במלטשת היהלומים "כוכב". עד מהרה נהפך למנהיג שביתות בענף, וכשיצאה המפלגה מן המחתרת נבחר לנציגהּ במועצת פועלי תל אביב. על אף שהפך להיות חלק מהממסד הפועלי, השלטונות הבריטים מחד ו"ההגנה" מאידך המשיכו לעקוב אחר פעילותו הפוליטית.

כמנהיגים פוליטיים אחרים בתקופה נהג גוז'נסקי לכתוב מאמרים, שירים וכיוצא בזה. חלק ממאמריו פורסמו ב"קול העם", ביטאונה של מפלגתו. מיד עם קום המדינה היה בין המארגנים של ועידת האיחוד בקולנוע מאי בחיפה, שבה התמזגו המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ) והליגה לשחרור לאומי לתנועה אחת, היא המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י). חודשיים לאחר מכן יצא לפולין על מנת לייצג את המפלגה המאוחדת בוועידת האיחוד של שתי מפלגות הפועלים, הסוציאליסטית והקומוניסטית, בשובו נהרג בתאונת מטוס ביוון. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק. השאיר אחריו אישה ובן – יורם, לימים בעלה של חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

כתביו
-----

* **גראָדנע**, [תל אביב: חמו"ל, 1945]. (ביידיש)
	+ **גרודנה**; הקדמה: מאיר וילנר; תרגום מאידיש: ברזילי נוף, תל אביב: המפלגה הקומוניסטית הישראלית, תשל"ח.
* **מעמד הפועלים במערכה**, תל אביב: הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית, תש"ו.

לאחר מותו:

* **דער מענטש האָט געזיגט: א כראָניק פון א שטאָט**, ורשה; תל אביב: יידיש בוך, 1949. (ביידיש) (רומן)
	+ **האדם ניצח: כרוניקה של עיר**; תרגם מאידיש: מאיר פרוש, בת ים: תמר ויורם גוז'נסקי, 2011.
* **במערכות המעמד והעם: קובץ מאמרים ונאומים**, תל אביב: הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הישראלית, 1959.
* תמר גוז'נסקי (עורכת), **קום התנערה!: אליהו (אליושה) גוז'נסקי – כתביו ועליו**, חיפה: פרדס, תשס"ט 2009.

קישורים חיצוניים
----------------

* הספר קום התנערה!: אליהו (אליושה) גוז'נסקי – כתביו ועליו (2009), באתר של תמר גוז'נסקי
* א. גוז'נסקי הובא לקבורות, על המשמר, 14 בינואר 1949
* בית אליושה באתר תל אביב 100
* על גוז'נסקי, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי"
* אליהו גוז'נסקי (1914-1948), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  אמנון לורד, מי רצח את החבר סיומה?, באתר News1 מחלקה ראשונה
2. ↑  היום הלווית 12 חללי האוירון, חרות, 13 בינואר 1949

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007301923305171
* LCCN: nr93031711
* WorldCat (עם LCCN): nr93-031711

 |
**שלוה בן גל** (1949 – 26 ביוני 2017) הייתה אשת אופנה וחברה ישראלית.

ביוגרפיה
--------

בן גל נולדה בתל אביב לחיה, עקרת בית ופעילה בארגון ויצו וזליג שפירא, יבואן צינורות ברזל.

בגיל שבע עשרה עזבה את לימודי התיכון ופנתה ללימודי קוסמטיקה ואיפור. בן גל החלה לעבוד בתחומים אלו בתיאטרון ענבל, בחברת משכית ואצל מפיק התיאטרון גיורא גודיק. כשפתח בעלה רשת חנויות למוצרי קוסמטיקה וניקוי היא פתחה בחדר האחורי של אחת מחנויותיו קליניקה לטיפולים קוסמטיים.

### בתחום האופנה

היא החלה את דרכה בתחום האופנה כשהחלה לארגן תצוגות אופנה בוויצו בעקבות אמהּ. לאחר מכן עזבה את הארגון והחלה לנהל תצוגות אופנה במקומות נוספים. ב-1986 ארגנה תצוגה במלון דן בתל אביב עבור פעילות "עם יפה עם אחד" בקרב אוכלוסיית הקשישים במדינה. ב-1988 ערכה תצוגת אופנה לרגל חגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל ואירוע זה משך את תשומת לבם של קהילות יהודיות רבות ברחבי העולם. ב-1990 הייתה אחראית על תצוגת אופנה באירוע שהכנסותיו נועדו להפעלת הקו הטלפוני לאוזן קשבת לחיילים, האירוע אורגן בחסות אשת שגריר צרפת בישראל ונכחו בו מספר נשות שגרירים בישראל. בעקבות הסכמי אוסלו היא ארגנה באוקטובר 1993 תצוגת אופנה בנושא השלום בכיכר רבין, בה לקחו חלק 200 דוגמניות ודוגמנים שלבשו בגדים בהשראת השלום, ארץ ישראל ושלוש הדתות.

היא עבדה באופן קבוע עם דוגמניות מובילות בישראל כמו ספיר קופמן וסמדר גנזי, והייתה גם אחראית לגילויו של הדוגמן מוטי רייף, שלאחר מכן עזב את החברה שלה והקים חברה יריבה.

היא הוציאה קו של מוצרי קוסמטיקה בשם "Glam Collection".

### שנים מאוחרות

ב-1997 הוציאה את ספר הזכרונות שלה "חיים על המסלול" ובשנות ה-2000 החלה לעסוק באימון אישי בנושאי אופנה ואף העבירה הרצאות בתחום.

### פטירה

ב-26 ביוני 2017 נפטרה בגיל 68 לאחר שהיתה חולה זמן רב בניוון שרירים.

דמות והשפעה
-----------

מדורי הרכילות בישראל נהגו באופן קבוע לסקר אותה. היא היוותה השראה לדמותה של מארגנת תצוגות האופנה ציפי צינמן בספרו של ירמי פינקוס "בזעיר אנפין" שיצא ב-2012.

חיים אישיים
-----------

היא התחתנה עם מנחם בן גל ונולדו להם שני ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **שלוה בן גל** |

* רוית אסף‏, תודה לך, שלוה: פרידה מהכוהנת הגדולה של עולם האופנה, באתר וואלה!‏, 28 ביוני 2017
* ליאורה הכהן, קורים דברים, מעריב, 6 בדצמבר 1989
* ליאורה הכהן, קורים דברים, מעריב, 21 בפברואר 1990
* גם יפות וגם טובות, מעריב, 17 ביולי 1990
* ליאורה הכהן, מסיבה - אל קפונה הישראלי, מעריב, 8 ביולי 1990
* מלכת היופי במיל'... מעריב, 21 באוגוסט 1990

הערות שוליים
------------

1. 1 2  איתי יעקב, שלוה בן גל הלכה לעולמה: נפרדים מהאמא של תצוגות האופנה בישראל, באתר Xnet‏, 27 ביוני 2017
2. ↑  רימונה שיף, קורים דברים - רגע של קצר, מעריב, 22 באוקטובר 1986
3. ↑  אירית רותם, חמשישון - יד ביד, מעריב, 18 בפברואר 1990
4. ↑  הביצה רוטטת, מעריב, 23 בדצמבר 1990
**כריס טיילור** (באנגלית: **Chris Taylor**) הוא מעצב משחקי מחשב ויזם קנדי, המוכר בעיקר בשל פיתוח המשחקים "Total Annihilation" וסדרת "Dungeon Siege", וכן על הקמת Gas Powered Games. בשנת 2002 קבע אתר האינטרנט Gamespy כי טיילור הוא אחד משלושים האנשים המשפיעים ביותר בתחום משחקי הווידאו.

ביוגרפיה
--------

טיילור נולד בקולומביה הבריטית והחל לעבוד בתעשיית משחקי הווידאו בסוף שנות ה-80 ב-"Distinctive Software" בברנבי. משחקו הראשון היה "Hardball II" שיצא ב-1989.

טיילור עבר לסיאטל בינואר 1996. שם הצטרף ל-Cavedog Entertainment כמעצב ומנהל המיזם למשחק האסטרטגיה "Total Annihilation" ולהרחבתו הראשונה, "Total Annihilation: The Core Contingency".

הוא הקים את Gas Powered Games במאי 1998 ועיצב את משחק הפעולה-תפקידים "Dungeon Siege". המשכו, "Dungeon Siege II", יצא ב-2005.

באוגוסט 2005, בכתבה במגזין PC Gamer, סופר על פיתוחו של "Supreme Commander", משחק האסטרטגיה בזמן-אמת של טיילור מאז 1997. המשחק תואר כממשיכו הרוחני של "Total Annihilation", אך שיווקו כך היה אסור כיוון שהזכויות על המשחק הקודם היו ברשות חברת אטארי, על אף אי-התעניינותה להמשיך את המותג. Supreme Commander עצמו זכה בתואר "משחק האסטרטגיה הטוב ביותר של E3‏ 2006". המשחק יצא ב-16 בפברואר 2007 באירופה וארבעה ימים לאחר מכן בארצות הברית. המשחק זכה לשבחים וציונים גבוהים מאתרי אינטרנט ומגזינים גדולים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריס טיילור** בוויקישיתוף
* כריס טיילור ב-MobyGames
* "GameSpy's 30 Most Influential People in Gaming", מרץ 2002, GameSpy
* "Gas Powered Games Interview - Part 1",‏ 24 בספטמבר 2003, PC Gameworld
* כריס טיילור, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
**רדובן הרומטקו** (בצ'כית: **Radovan Hromádko**; נולד ב-16 במאי 1969) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת הקשר.

קריירת משחק
-----------

הרומטקו החל את קריירת המשחק בקבוצות קטנות שנעו ונדו בין הליגה הראשונה בצ'כיה לליגות המשנה. בתחילת הקריירה שיחק בקבוצת נאחוד-דשטנה, עבר לקבוצת בוהמיאס פראג ולאחר שנשרה לליגה השלישית שב לקבוצתו הקודמת, שהייתה תחנה בדרך למשכן הקבע בקבוצת יבלונץ שבה שיחק בין השנים 1991–1998. במדי יבלונץ היה שותף להעפלה לליגה הבכירה ולזכייה בגביע הצ'כי. את אחת העונות אף סיים כמלך השערים של הקבוצה.

בשנת 1995 זומן לראשונה לנבחרת צ'כיה על ידי המאמן דושאן אוהרין ורשם במדיה שתי הופעות.

לקראת עונת 1998/1999 מונה אוהרין, שהגיע שנתיים קודם לכן עם נבחרת צ'כיה לגמר היורו למאמנה של מכבי חיפה, והרומטקו, בן ארצו, היה אחד משחקני הרכש הזרים שהגיעו עמו לקבוצה שהייתה מבוססת ברובה על שחקנים ישראלים צעירים. בזירה המקומית נחלה חיפה אכזבה כשסיימה את העונה במקום השלישי בליגה הלאומית, אז הליגה הראשונה. אולם, כמחזיקת גביע המדינה, השתתפה חיפה בגביע אירופה למחזיקות גביע ורשמה קמפיין מוצלח - חיפה הודחה רק בשלב רבע הגמר לאחר שניצחה בשלבים הקודמים את גלנטורן, ס.ו. ריד ופריס סן ז'רמן כשהרומטקו שותף בכל המשחקים. בישראל שובש שמו והוא נקרא בטעות בפי האוהדים והתקשורת **רדובן רומטקו**.

לאחר שעזב את חיפה שב לצ'כיה ושוב נע בין הליגה הראשונה לליגות המשנה; תחילה שיחק בבוויקטוריה ז'יז'קוב ובהמשך בפרדובציה, בסמילי ובדוברוביצה שבה סיים את הקריירה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רדובן הרומאדקו** בוויקישיתוף   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**

* דף השחקן של רדובן הרומטקו(הקישור אינו פעיל), באתר הרשמי של מכבי חיפה
מבט מרחוב הנביאים
**בית הפחה** הוא מבנה עתיק בירושלים (מתחילת המאה ה-18), ברחוב הנביאים 61, אשר שימש למגורי הפחה הטורקי.

המבנה הוא בן שתי קומות, מלבני ומאורך, והוא שימש את הפחה בירושלים ומשפחתו. חזיתו פונה כלפי רחוב הנביאים, מול בית החולים של המיסיון האנגלי, והכניסה אליו היא מצידו השני, מכיוון רחוב יפו. הבניין נמצא בסמוך לבית נבון ביי ובית אשל ירושלים.

בקומה התחתונה של המבנה הייתה אורווה מחופה בקמרונות. האכסדרה עם הקשתות של חזית האורוות מתקופת הפחה נסתמה בבטון בתקופה הבריטית. כיום משמש הבניין דירת מגורים המחולקת לכמה חללים ולגלריית אמנים. המבנה עצמו ישן, והוא נתון בסכנת הריסה.

היסטוריה
--------

בית הפחה הוא אחד המבנים העתיקים בירושלים שמחוץ לחומות.
את הבניין בנתה הכנסייה היוונית אורתודוקסית בתחילת המאה ה-18, והיא השכירה אותו למושל ירושלים הטורקי - הפחה. הראשון מבין המושלים שגר בו היה ראשיד פחה, ואחריו התגוררו בו אברהים פחה ואחרים. בקבלות הפנים שערך המושל לנכבדי העיר בימי חג ומועד ניגנה תזמורת צבאית טורקית ברחבה מיוחדת שהייתה בחזית הבניין מדרומו. הבית עבר מיד ליד במהלך השנים, ובשנות ה-30 של המאה העשרים רכש אותו הסוחר היהודי יליד עדן, בֶּנִין, שהיה סוחר בהודו ובמצרים ולאחר מכן השתקע בישראל. הוא רכש את הבית, ואת חצר הכניסה הפך למשתלת פרחים. משפחת בנין רכשה גם את הבית המפואר הסמוך, בית נבון ביי, אחרי שנבון ירד מנכסיו. שנים לאחר מכן נעקרו העצים והשתילים מן המקום, וכיום המתחם משמש מגרש חניה. 

בתחתית המבנה פועל כיום בית הכנסת עולי בורסה, המשמש את עולי העיר בורסה שבטורקיה, דוברי שפת הלאדינו. הוא נוסד בשנת ה'תרצ"ג.

בשנת 2007 החלו עבודות להקמת קניון במתחם שבו שכנה הקונסוליה הגרמנית (הנביאים 57 פינת ראול ולנברג), ובמגרשי החנייה שבאזור, ובית הפחה שנמצא באזור בסכנת הריסה. בית נבון ביי ישומר כחלק מפרויקט זה.

אדריכלות
--------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
בית הפחה בנוי בשיטה עתיקה בה היו בונים מלבנים וממלאים בפנים עפר. שיטת הבניה מאפשרת לשמור על קור הבניין במהלך ימי הקיץ החמים, מה שהיה רצוי על נכבדי העיר שגרו במקום, אך במהלך החורף הקור בלילה מקפיא עצמות.

לקריאה נוספת
------------

* **קרדום - דו ירחון לידיעת הארץ**, כרך 33: "ירושלים - בניינים בעיר החדשה", 1984
**יקב שריגים** הוא יקב בוטיק ישראלי.

היקב שנמצא במושב שריגים בשפלת יהודה, נוסד בשנת 2002. מאז הקמתו מייצר היקב 3,000 בקבוקים בשנה (נכון לשנת 2014). כל הענבים בהם משתמש היקב נבצרים מחלקה הנמצאת על הר כיתרון בגובה 740 מטר מעל פני הים. מועד הבציר נקבע על ידי היקב.

היקב מייצר שתי סדרות של יינות: סדרת "שריגים" וסדרת העל "באריק" (Barrique). כל היינות המיוצרים על ידי היקב הם יינות אדומים: קברנה סוביניון, קברנה פרנק, מרלו, שיראז ופטיט ורדו. בשנת 2008 זכה היקב במדליית זהב בתחרות אשכול הזהב עם באריק סלקטד - קברנה סוביניון (2005). בשנת 2009 זכה היקב במדליית כסף בתחרות הבינלאומית טרה וינו עם באריק סלקטד - קברנה סוביניון (2006). בשנת 2017 זכה במדליית זהב בתחרות זו עם באריק 2011.

היינן הוא אוריאל הררי, שהוא גם בעל היקב ביחד עם האגרונום מוטי מרדכי.  

ליקב אין מערך שיווק ומכירות ובהתאם היקב אינו פועל באף ערוץ פרסומי. היקב מוכר את יינותיו ומקיים אירועי טעימות במרכז המבקרים הנמצא באוהל יורט שבתחום היקב.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של יקב שריגים
* אתר היקב
* עמית יריב, 10 יקבי הגאראז' הטובים בישראל, באתר כלכליסט, 11 בספטמבר 2012
* יקב שריגים (אורכב 30.06.2018 בארכיון Wayback Machine) באתר פורטל היין

הערות שוליים
------------

1. ↑  תחרות אשכול הזהב 2008 באתר סומלייר
2. ↑
**אייזיאה טוד** (באנגלית: **Isaiah Todd**; נולד ב-17 באוקטובר 2001) הוא כדורסלן אמריקאי, שמשחק בקבוצת וושינגטון ויזארדס מליגת ה-NBA, בעמדת הפאוור פורוורד.

קריירת תיכונים
--------------

טוד נולד בבולטימור שבמרילנד, ובגיל 13 עבר עם אמו להתגורר בריצ'מונד, וירג'יניה. בגיל 16 עבר ללמוד בראלי שבקרוליינה הצפונית, ובסיום שנתו האחרונה בליגת התיכונים נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן.

קריירת משחק מקצועית
-------------------

### ג'י ליג איגנייט

על אף שהתחייב ללמוד באוניברסיטת מישיגן, חזר בו טוד באפריל 2020, והודיע שבחר לוותר על לימודים אקדמיים לטובת הצטרפות לקבוצת ג'י ליג איגנייט מליגת הפיתוח של ה-NBA. לאורך עונתו היחידה בקבוצה שיתף פעולה עם בני כיתתו ג'יילן גרין וג'ונתן קומינגה, ורשם ממוצעים של 12.3 נקודות ו-4.9 ריבאונדים למשחק.

### וושינגטון ויזארדס

בדראפט ה-NBA‏ 2021 נבחר טוד בבחירה ה-31 על ידי מילווקי באקס, ובימים הבאים הועבר בשני טריידים עוקבים לאינדיאנה פייסרס, ואז לוושינגטון ויזארדס.

סטטיסטיקות הקריירה ב-NBA
------------------------

### בעונה הסדירה

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021/2022 | וושינגטון ויזארדס | 12 | 0 | 6.2 | 0.269 | 0.250 | 0.333 | 1.0 | 0.3 | 0.3 | 0.2 | 1.7 |
| 2022/2023 | וושינגטון ויזארדס | 6 | **1** | **10.2** | 0.167 | 0.100 | **1.000** | **2.0** | **0.7** | 0.2 | 0.0 | 1.5 |
| **קריירה** | 18 | 1 | 7.5 | 0.227 | 0.192 | 0.500 | 1.3 | 0.4 | 0.3 | 0.1 | 1.6 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אייזיאה טוד** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Basketball-Reference
* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר ליגת ה-NBA

הערות שוליים
------------

1. ↑  טוד מצטרף לג'י ליג איגנייט, באתר ESPN,‏ 17 באפריל 2020
2. ↑  הסטטיסטיקות של טוד בליגת הפיתוח, באתר basketball-reference.com
3. ↑  רשימת הנבחרים בדראפט 2021, באתר basketball-reference.com
4. ↑  וושינגטון מצרפת שישה שחקנים בטרייד, באתר הקבוצה, 6 באוגוסט 2021
|  |
| --- |
| **יש להשלים ערך זה**: בערך זה חסר תוכן מהותי. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. |
| הנכם מוזמנים להשלים את החלקים החסרים ולהסיר הודעה זו. שקלו ליצור כותרות לפרקים הדורשים השלמה, ולהעביר את התבנית אליהם. |

**רועה קווקזי**, המכונה לעיתים **כלב הרים קווקזי**, הוא גזע של כלב רועים הנפוץ בעיקר בגאורגיה, בארמניה, בצפון הקווקז ובטורקיה. הוא משמש לשמירה על עדרים, בעיקר מפני טורפים, כגון זאבים ודובים. השתתף בעבר בקרבות כלבים. היום יש יותר מודעות לגזע זה, והוא משמש גם לשמירה בחצרות בתים.

היסטוריה
--------

בדומה לרוב הכלבים מהגזע המולוסרי, שכולל גם כלבים כמו המסטיף והבולדוג, גם הרועה הקווקזי הוא גזע שקיים בעולמנו עוד מהעת העתיקה. האבות הקדמונים של הגזע היו כלבי האלאונט (Alaunt). הרועים הקווקזים היו שייכים לאלאנים, עם של נוודים פרסיים, ששכנו באזורי צפון הקווקז במאה הראשונה לספירה. אולם ההכרה הרשמית ברועה הקווקזי כגזע בפני עצמו, קרתה רק בשנת 1930 על ידי איגוד הכלבים הגרמני.

מראה
----

* פרווה: ארוכה או קצרה (יש שני סוגים של פרווה).
* צבעים: שחור, לבן, אפור וחום-לבן.
* גודל: זהו זן כלב הרועים הגדול ביותר.

בריאות
------

לרועה הקווקזי קיימות המחלות הבאות: היפ דיספלסיה, השמנה ובעיות לב. כמו כן, הוא סובל מנשירת שיער מסיבית במהלך כל השנה, לפיכך נדרש לסרק את פרוותו באופן יומיומי.

מזג
---

על כלב זה לעבור מגיל צעיר אילוף ומגע עם אנשים זרים וחיות מחמד, אחרת יפתח אגרסיביות כלפיהם. חייב לקבל טיולים ארוכים מדי יום. הרועה הקווקזי חזק מאוד, בעל יכולת ניתור לגובה של שניים-שלושה מטרים, למרות משקלו הכבד. הרועה הקווקזי ידוע ככלב שמירה קשוח, מסוכן ולא מתפשר. הוא יתקוף בעוצמה רבה, עד כדי חירוף נפש, על מנת להרוג כל זר הפולש לטריטוריה שעליה הוא אמור לשמור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רועה קווקזי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  adminm, אילוף כלבים - אילוף רועה קווקזי - נתן פרל מאלף כלבים, באתר Dogs Train israel

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph318947

 |
**סרגיי ולדימירוביץ' סוּרוֹביקין** (ברוסית: **Сергей Владимирович Суровикин**; ‏נולד ב-11 באוקטובר 1966) הוא איש צבא רוסי בדרגת גנרל ארמייה, מפקד כוחות האוויר והחלל של רוסיה מנובמבר 2017. בעבר שימש כמפקד כוחות הצבא הרוסי בסוריה. מאוקטובר עד דצמבר 2022 שימש כמפקד הכוחות הרוסיים במבצע הפלישה לאוקראינה. בינואר 2023 הוחלף על ידי ולרי גרסימוב.

כמצביא, ידוע כי הכוחות תחת פיקודו נוטים לזרוע הרס רב בערים, כפי שהיה בצ'צ'ניה, בסוריה ובאוקראינה, ולפיכך הוא מכונה בתקשורת "גנרל ארמגדון".

ביוגרפיה
--------

סרגיי סורוביקין וולדימיר פוטין
סורוביקין נולד וגדל בנובוסיבירסק. בשנת 1987 השלים את לימודיו בבית הספר הגבוה לפיקוד צבאי שבאומסק והוסמך לקצונה. שירת כמפקד מחלקה ומפקד פלוגה בחיל הרגלים. סורוביקין התנדב לכוחות המיוחדים של הצבא הרוסי, השלים את מסלול ההכשרה ובמסגרת הכוחות המיוחדים לחם במלחמת אפגניסטן. בהמשך שימש בשורת תפקידי מטה ופיקוד בכוחות היבשה. בשנת 1991 שימש כמפקד גדוד הרגלים ה-1 בדיוויזיית המשמר הממונעת ה-2. בשנת 2002 מונה למפקד דיוויזיית החי"ר הממונע ה-34. לאחר מכן שימש כמפקד דיוויזיית החי"ר הממונע ה-42, בין היתר במהלך מלחמת צ'צ'ניה השנייה. בשנת 2008 מונה למפקד הארמייה ה-20. בהמשך שימש כראש אגף מבצעים במטה הכללי הרוסי. בשנת 2012 הוטל עליו להקים את המשטרה הצבאית של רוסיה. שנה לאחר מכן מונה למפקד המחוז הצבאי המזרחי. 

בשנת 2017 כיהן כמפקד כוחות הצבא הרוסי בסוריה.

באוקטובר 2017 הוזכר כמועמד לעמוד בראש כוחות האוויר והחלל של רוסיה, וב-22 בנובמבר 2017 מונה רשמית לתפקיד.

ביוני 2022 דיווח משרד ההגנה הרוסי כי סורוביקין פיקד על הכוחות הרוסיים במהלך המתקפה בדרום אוקראינה שהתמקדה באזורים במחוז לוהנסק. ב-8 באוקטובר 2022 הוא מונה לפקד על הכוחות הרוסיים באוקראינה במבצע הפלישה. עד דצמבר אותה שנה.

ביוני 2023 פורסם ברוסיה כי סורוביקין נעצר בחשד למעורבות במרד קבוצת וגנר.

חייו האישיים
------------

סורוביקין נשוי ואב לארבעה ילדים, שלוש בנות ובן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סרגיי סורוביקין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד מייקל גורדון, ניו יורק טיימס, המצור על א־רקה מתהדק; המורדים פרצו למרכז העיר, באתר הארץ, 3 ביולי 2017.
2. ↑
3. ↑
4. ↑  In Yekaterinburg, the colonel shot himself in the exercises before the eyes of the command, unable to withstand criticism, **NEWSru**, April 22, 2004.
5. ↑  Генерал с сирийским взглядом на ВКС
6. ↑
7. ↑
8. ↑  ידיעה על מעצרו, באתר העיתון 'מוסקבה טיימס', 28 ביוני 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1269924435
* VIAF: 7646166600457718000003
* WorldCat (עם VIAF): 7646166600457718000003

 |
**אפאנאסי פרוקופיוביץ' רזמריצין** (ברוסית: **Афанасий Прокопиевич Размарицын**;‏ 1844 – 1917) היה צייר ז'אנר רוסי-אוקראיני וצייר היסטורי.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד למשפחת אצולה, כנראה באוקראינה. הוא הועסק באודסה בבנק הממלכתי של האימפריה הרוסית. הוא אהב לעשות רישומי עיפרון של חבריו, שאמרו לו שעליו לעסוק באמנות באופן מקצועי.

בשנת 1874, הוא עזב את שירות המדינה ונסע לדיסלדורף, שם הראה את עבודתו לפרופסור אדוארד פון גבהרדט, צייר בלטי-גרמני שלמד בסנקט פטרבורג. על בסיס זה, הוא נרשם לאקדמיה לאמנויות. ככל הנראה הוא הקדיש מעט זמן ללימודיו ולעיתים קרובות היה חולה.

לאחר שבילה שם שלוש שנים, הוא יצא לנסיעות בצרפת ובאיטליה וחזר לאודסה ב-1877. הוא התגורר בבית מלון ופרנס את עצמו בשיעורי ציור. הופעת הבכורה שלו הייתה ב-1882, עם ציור בשם "רקוויאם", בתערוכה של הנוודים. הציור נרכש על ידי פאבל טרטיאקוב עבור הגלריה שלו.

הכרה
----

תערוכת היחיד הראשונה שלו הייתה ב-1884 והוא ערך תערוכה משותפת גדולה עם ניקולאי בודארבסקי ב-1889. הוא השתתף בתערוכה העולמית ב־1900, הפך לחבר מן המניין בנוודים ב-1903, זכה בתואר "אקדמי" של כבוד, על ידי האקדמיה הקיסרית לאמנויות בשנת 1910 והיה אחד ממייסדי "איגוד האמנים הדרום רוסיים". ככל הנראה מת ב-1917. בית הקברות בו נקבר נהרס ב-1935.

גלריה
-----

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אפאנאסי רזמריצין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Розмарицын Афанасий Прокофьевич(Прокопьевич), artcyclopedia.ru
2. ↑  Товарищество передвижных художественных выставок :: Книги :: Ф.С. Рогинская. «Товарищество передвижных художественных выставок. Исторические очерки» :: Приложения :: Список членов Товарищества передвижных художественных выставок, www.tphv-history.ru

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"אפאנאסי רזמריצין"**.
**רֵלי אברהמי** (נולדה בבאר שבע ב-3 בפברואר 1960) היא צלמת עיתונות ישראלית.

ביוגרפיה
--------

בין השנים 1984–1986 למדה צילום במכללת הדסה בירושלים ומ-1986 עסקה בצילום דיוקנים בעיתונות הישראלית, בעיקר במוסף "סופשבוע" של "מעריב" ובמוסף "הארץ" (בין השנים 2002–2011). בשנת 2011 חזרה למעריב. משנת 2000 מרצה לצילום במכללת הדסה. שי גולדן אמר אודותיה בראיון באוגוסט 2011: "רלי אברהמי היא אחת מצלמות העיתונות והמגזין החשובות והטובות ביותר."

משנת 2002 פרסמה יחד עם בעלה, העיתונאי והמעצב אבנר אברהמי, את המדור הפופולרי "מצב משפחתי" במוסף "הארץ", שהציג משפחות ברחבי הארץ באמצעות צילום וראיון מובנה משאלות קבועות.

במהלך השנים הציגה מספר תערוכות צילומים בישראל ובחו"ל, זוכת פרס ליאון קונסטנטינר לצילום, מוזיאון תל אביב לשנת 2004 ופרס אנריקה קבלין למפעל חיים בתחום הצילום מטעם מוזיאון ישראל לשנת 2014.

תערוכות
-------

2010 - "Family files" - המוזיאון היהודי במינכן  

2010 - "בטבעת זו" - בית התפוצות בתל אביב  

2009 - "יומן" - תערוכת יחיד בגלריית החוג לצילום במכללת הדסה בירושלים  

2008 - "49th October salon", בלגרד + זכייה בפרס  

2005 - "Menier Gallery, "Conflicted, לונדון  

2005 - "Martin Gropious-Bau, "Die Neuen Hebraer, ברלין  

2004 - "מוכרי הפרחים", תערוכת יחיד, זוכת פרס לאון קונסטנטינר לצילום, מוזיאון תל אביב  

1994 - "Bamot" המוזיאון היהודי, וינה  

1993 - "קבוצות עובדים בפרובאנס" - קמרה אובסקורה, תל אביב  

1992 - "תל אביב תיעוד זמני", מוזיאון תל אביב

לקריאה נוספת
------------

* רלי ואבנר אברהמי, **מצב משפחתי**, הוצאת "קרפד" ומודן הוצאה לאור, 2010
* גיל חובב, **אוכל של סבתא** (צילומי מנות - איתיאל ציון ; צילומי דיוקן - רלי אברהמי), הוצאת "קרפד" ומודן הוצאה לאור, 2008

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רלי אברהמי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של רלי אברהמי
* קורות חיים ורשימת תערוכות
* מאמרי רלי אברהמי, באתר "הארץ"
* רלי ואבנר אברהמי מצטרפים למוסף 'סופשבוע' של מעריב, 9 באוגוסט 2011
* אמילי גרינצווייג‏, קורה במשפחות הכי טובות, באתר וואלה!‏, 9 באוגוסט 2011
* אבנר ורלי אברהמי, משפחת אברהמי מספרת כיצד התחיל המדור "מצב משפחתי", באתר הארץ, 3 בספטמבר 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  אמילי גרינצווייג‏, קורה במשפחות הכי טובות, באתר וואלה!‏, 9 באוגוסט 2011

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 269899
* NLI: 987007301703505171
* BnF: cb167618822 (data)
* GND: 1036719952
* ISNI: 0000 0001 3925 9480
* LCCN: no2011165374
* VIAF: 187053294
* WorldCat: lccn-no2011165374

 |
**גיל חיים אגמון** (נולד ב-17 באוקטובר 1961) הוא בעל השליטה בחברת דלק מערכות רכב.

ביוגרפיה
--------

אגמון נולד בשכונת קריית שמואל בירושלים, הוא בנו של אברהם אגמון שכיהן כמנכ"ל משרד האוצר ומנכ"ל חברת דלק. בוגר הפנימיה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי. ב-1979 התגייס לצה"ל שירת כקצין בחיל השריון ונפצע במלחמת לבנון הראשונה, השתחרר בדרגת סגן-אלוף. בוגר תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת תל אביב.

החל לעבוד ב-1987 בחברת דלק רכב, שימש כסוכן מכירות, כסמנכ"ל ומנהל השיווק של חברת הבת דלק מוטורס. ב-1998 מונה למנכ"ל דלק מוטורס וב-2003 למנכ"ל דלק רכב. בשנת 2007 נעצר בחשד ששיחד מהנדס תכנון כדי לקבל היתר בניה למרכז הלוגיסטי של חברתו בניר צבי. המשטרה סגרה את התיק אחרי חקירה ממושכת. באוקטובר 2010 רכש 22% מהון המניות של חברת דלק רכב מחברת דלק השקעות בתמורה לסך של כ-1 מיליארד ש"ח, ובכך הפך להיות בעל השליטה עם 38% מהון המניות. בין נכסי החברה, זיכיון היבוא וההפצה בישראל של יצרניות הרכב מאזדה ופורד ומדצמבר 2011 גם של BMW ומיני. בנוסף הוביל אגמון את החברה להשקעות בחברות הזנק בתחום הרכב, ובהן מובילאיי.

בפרסום ברשת 13 ב-2 באפריל 2023 נחשף כי אגמון התבטא בקבוצת ווטסאפ של בכירי המשק נגד ממשלת הימין והרפורמה המשפטית שקודמה על ידה, כשכתב "אין קו עליבות שחברי הקואליציה לא חצו, מעולם לא התביישתי כך בממשלת ישראל". על יאיר נתניהו, בנו של ראש הממשלה בנימין נתניהו, כתב אגמון "הילד הזה הוא חתיכת סיכון אסטרטגי למדינת ישראל... זה הזוי".

גיל אגמון נמצא ברשימת 100 האנשים העשירים בישראל, של עיתון דה מרקר.

קישורים חיצוניים
----------------

* גולן חזני וקרן צוריאל הררי, גיל אגמון: "אמרתי לעצמי: או שאלך לדוג, או שארכוש את השליטה בדלק רכב", כלכליסט, 6 בספטמבר 2010
* שוקי שדה, גיל אגמון לוקח עכשיו את הסיכון הגדול בחייו - האם יצליח?, באתר TheMarker‏, 19 בדצמבר 2010
* אתר למנויים בלבד יורם גביזון, הזבל שלנו שווה לו זהב: גיל אגמון מצא מדפסת כסף בערמות של פסולת, באתר TheMarker‏, 22 במאי 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  גיל אגמון, באתר "בהשקט ובבטחה".
2. ↑  חזי שטרנליכט, גיל אגמון הפך את דלק רכב מיבואנית מכוניות ליצרנית סדרתית של יוניקורנים, באתר כלכליסט, 27 ביוני 2021
3. ↑
4. ↑
5. ↑  500 העשירים - 2014, דה מרקר, 2 ביוני 2014  
אתר למנויים בלבד איתן אבריאל, 246 מיליארד דולר: השווי של 500 עשירי ישראל נחשף - כך הם נהיו עשירים יותר, באתר TheMarker‏, יולי 2020
בצק פירות באוברן
בצק פירות למכירה בווקלוז
**בצק פירות** (נקרא גם: **קריש פירות**) הוא ממתק עשוי פירות (או קליפות של פירות) מבושלים עם סוכר. להסמכה משתמשים בפקטין בתור חומר מסמיך, אגר או ג'לטין. בעבר היה נהוג להכין קריש פירות של עבודת-יד בעזרת ריבה מיובשת, אך כיום עשוי הממתק בדרך כלל מחומרים תעשייתיים ומוכר בשם **מרמלדה**.

פירוש השם
---------

בארצות דוברות אנגלית, המונח "מרמלדה" (Marmalade) משמש לתאר ריבות הדרים (בעיקר תפוזים) (לעומת קונפיטורה שהיא שם כולל למעדני פרי משומרים כגון ריבות וצ'אטני). מקור המילה הוא כלל הנראה ביוון שבה גילו בתקופות מוקדמות שבישול חבושים בדבש, מביא לאחר הקירור לקרישה ושימור. המעדן כונה "melimelon", כאשר מלון הוא כינוי כללי לפרי עגול ו"מלי" הוא דבש". בהמשך השם התפתח ל-"marmelo". בספרדית ובפורטוגזית המונח משמש לתאר קינוח מפירות שונים. בצרפתית מכונה המרמלדה "Pâtes de fruits" ("Pâtes" הוא ממרח או בלילה, הצירוף מתורגם כ"בצק פירות") המיוצרת מסוג פרי אחד בלבד למשל "Pâte de fraise" (תות שדה).

היסטוריה
--------

החל מהמאה ה-10 בצרפת העתיקה, שימשה המרמלדה כדרך לשימור פירות באמצעות הוספת סוכר ובישול התערובת, בדומה לריבה והמרמלדה נקראה בתחילה "ריבה יבשה". ייבוש התערובת באוויר הפתוח, ייבש את הלחות הטבעית בפרי ובכך סייע לשימורו. הנוסחה לייצור פאדג' מתוק נרשמה באיחוד האירופי ב-1947. משפחת המלוכה הצרפתית, במאה ה-10, באוברן, אכלה את הפירות הלא עונתיים בצורה זו, כאשר המתכונים הראשונים נוצרו בידי נזירים עד הגעתם למסעדות מודרניות כשהקריש הפך לקינוח הצרפתי הנפוץ ביותר.

הקריש מיוצר מפירות שונים ובהם חבוש, משמש, שזיף, תפוח עץ, תות שדה ופירות הדר. סוכר מוסף לתערובת בהתאם למתיקות הטבעית של הפרי וחומר מסמיך כפקטין. חומצה חלשה כחומצת לימון מזרזרת את פעולת ההסמכה של הפקטין, אך דורשת עבודה מהירה במילוי תבניות לעיצוב הממתק. הממתק נשפך לתבנית עד לקירורו כאשר הוא נחתך לחתיכות (לרוב ריבועיות או בצורת פירות) ומצופה באבקת סוכר למניעת הידבקות.

בעיראק
------

במטבח העיראקי ישנו ממתק הדומה למרמלדה ולרחת לוקום העשוי מפירות טחונים ביחד עם הקליפה ונקרא "לוזינה".

ראו גם
------

* פירות מסוכרים
* מרמלדה

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מרמלדה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קריש פירות** |

* רותי קינן, פאטה דה פריט - מרמלדה כמו שצריך, באתר ynet, 31 בינואר 2006
* מרב סריג, ‏תכשיטי פירות, באתר ‏מאקו‏, 4 במרץ 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  Les pâtes de fruits d'Auvergne (אורכב 14.08.2010 בארכיון Wayback Machine)
2. ↑  Cahier des Charges IGP N°22/96 "Pâtes de Fruits d’Auvergne "(אורכב 03.09.2014 בארכיון Wayback Machine)