recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
משכנו הקודם של בית הכנסת מקוה ישראל, פילדלפיה
**קהל קדוש מקוה ישראל** הוא שמם של קהילה יהודית ובית כנסת, מהעתיקים בארצות הברית, הממוקמים בפילדלפיה, פנסילבניה מאז אמצע המאה ה-18.

היסטוריה
--------

הקהילה היהודית בפילדלפיה החלה כקבוצת יהודים קטנה, ממוצא ספרדי, תושבי העיר, שהתארגנו לתפילה משותפת בבית פרטי החל מ-1740 בערך. לקח להם כעשרים שנה בטרם רכשו ב-1761 את ספר התורה הראשון שלהם. בית כנסת ממשי הם פתחו רשמית במקום מושבו הראשון בסמטת צ'רי (כיום Cherry Street) כעבור עשר שנים, ב-1771 ואת השם "קהל קדוש מקוה ישראל" נתנו לקהילתם ולבית הכנסת, באופן רשמי ב-1773. 

בין אנשי הקהילה היו לא מעט יהודים מפורסמים, והידועים במייסדי בית הכנסת היו חיים סולומון (1740–1785), "הבנקאי" של המהפכה האמריקאית וג'ונאס פיליפס (1736–1803), לוחם במיליציה של פילדלפיה במלחמת העצמאות האמריקאית וסבו של אוריה לוי, הקומודור היהודי הראשון בצי ארצות הברית.

מנהיגי ובנייני הקהילה
---------------------

בשנת 1829, יצחק לסר הפך להיות מנהיג הקהילה ובית הכנסת. אחריו כיהן שבתאי מוראיס. מוראיס היה המנהיג במשך ארבעים ושש שנים, והיה מתנגד מובהק של העבדות לפני ובמהלך מלחמת האזרחים. ד"ר אברהם נוימן היה הרב בין 1927-1943. הרב הנוכחי הוא הרב אלברט גבאי אשר נבחר בשנת 1988.

הקהילה התחילה בבית פרטי בסמטה בין הרחובות שרי המירוץ והרחוב השלישי והרביעי בפילדלפיה, כאשר המבנה הראשון שלה נבנה בשנת 1782. מיקומו הועבר בגלל המחאה שעוררה העובדה שהוא שכן ליד כנסייה.

בשנת 1829 נבנה בית כנסת התחייה המצרית ברחוב שרי. בית הכנסת תוכנן על ידי ויליאם סטריקלנד.

הקהילה הודיעה בשנת 1961 כי היא תחזור למרכז העיר לבניין חדש. ד"ר ברנרד ג'יי אלפרס, סגן נשיא בית הכנסת, שכנע את חברו האדריכל לואי קאהן מפילדלפיה לעסוק בתכנון בניין בית הכנסת החדש. קאהן עשה עשר גרסאות עיצוב בין 1961 ו-1972 של הבניין החדש. עם זאת, הקהילה החליטה כי עלויות הבנייה והתחזוקה גבוהות מדי, ובית הכנסת לא נבנה. מבנה צנוע יותר, נפתח במשותף עם המוזיאון להיסטוריה של עם ישראל (אנ'), והוא נחנך ונפתח באוגוסט 1976. המוזיאון עבר למבנה חדש ברחוב ה-5 ב-15 בנובמבר 2010. בית הכנסת ממוקם ברחוב הרביעי (צפון) במרכז העיר פילדלפיה.

הקהילה אחראית גם על בית קברות מקוה ישראל, אחד מבתי הקברות היהודים העתיקים ביותר ששרדו בארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קהל קדוש מקוה ישראל** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קהל קדוש מקוה ישראל (באנגלית)
* קהל קדוש מקוה ישראל (פילדלפיה), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  "The American Synagogue: A Historical Dictionary and Sourcebook"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007307893105171
* LCCN: n85173308
* SNAC: w6gg1m6h
* SUDOC: 140511407
* VIAF: 132590987
* WorldCat: lccn-n85173308

 |
**רוטב ביארנז** (בצרפתית: **Sauce Béarnaise** - רוטב ביארן; נהגה בעברית לעיתים קרובות גם "רוטב ברנז") הוא רוטב העשוי מחמאה וחלמוני ביצים המתובלים בטרגון, בצלצלי פנינה ועירית המבושלים ביין וחומץ.

המלומדים סבורים כי הרוטב הומצא בידי השף קולינה (Collinet) (אשר המציא גם את תפיחת תפוחי האדמה - *pommes de terres soufflés*), והוגש לראשונה בפתיחת מסעדת "ביתן אנרי הרביעי" ("*Le Pavillon Henri IV*") בסן-ז'רמן-אן-לה בשנת 1836. שם הרוטב הוא לכבודו של המלך אנרי הרביעי אשר נולד באזור ביארן.

רוטב זה דומה לרוטב ההולנדז בכך שהוא תערובת של חמאה וחלמוני ביצים. ההבדל בין שני הרטבים הוא בתבליניהם בלבד (ברוטב הולנדז משתמשים במיץ לימון במקום בחומץ ובטרגון). רוטב ביאנז מועשר בעגבניות מרוכזות נקרא "רוטב שורון" על שם אלכסנדר אטיין שורון שהמציא אותו.

אופן הכנת הרוטב פורט לראשונה בספרו של פרנאן פואן (Fernand Point) "הגסטרונומיה שלי" (Ma Gastronomie).

הרוטב משמש כתוספת לאומצה (סטייק).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוטב ביארנז** בוויקישיתוף
* מתכון באתר על השולחן
* מתכון(הקישור אינו פעיל) באתר וואלה!
* רון (שפאץ) כהן, הולנדייז - אמולסיות חמות, באתר ynet, 27 בספטמבר 2005
**יאקוב נילסן** (בדנית: **Jakob Nielsen**; ‏15 באוקטובר 1890 - 3 באוגוסט 1959) היה מתמטיקאי דני שנודע בשל עבודתו על אוטומורפיזמים של משטחים והשלכותיה בתורת החבורות.

חייו
----

נילסן נולד בכפר מילס באי אלס שבשלזוויג - דנמרק של היום. אמו נפטרה כשהיה בן 3. בשנת 1900 עבר נילסן לגור עם דודתו ברנדסבורג שבשלזוויג-הולשטיין, ונרשם שם לגימנסיה הריאלית. בשנת 1907 הוא סולק מן הגימנסיה בשל חברות במועדון תלמידים בלתי חוקי. עם זאת התקבל ללימודים באוניברסיטת קיל בשנת 1908.

נילסן השלים את הדיסרטציה שלו בשנת 1913, בהנחייתם של מקס דן ו-Georg Landsberg. מייד לאחר מכן הוא גויס לצי הגרמני כדי להגן על החופים. ב 1915 נשלח לקונסטנטינופול כיועץ צבאי לאימפריה העות'מאנית. לאחר המלחמה, באביב 1919 נילסן נישא לקרולה פון פיברלינכג - רופאה גרמנית.

ב 1920 התקבל נילסן לאוניברסיטת ורוצלב. שנה לאחר מכן הוכיח שכל תת-חבורה של חבורה חופשית נוצרת סופית, היא חופשית. בשנת 1926 הראה אוטו שרייר שהמשפט נכון גם בלי ההנחה שהחבורה נוצרת סופית. תוצאה זו נקראת כיום משפט נילסן-שרייר.

ב-1921 הצטרף נילסן לפקולטה לווטרינריה וחקלאות באוניברסיטת קופנהגן, שם נשאר עד שנת 1925 ואז עבר לאוניברסיטה הטכנית של דנמרק. נילסן גם הוכיח את משפט דן-נילסן. במהלך מלחמת העולם השנייה, נעשו מאמצים להביא את נילסן לארצות הברית מחשש שיתנכלו לו הנאצים, אך זה לא קרה ונילסן נשאר בדנמרק במשך כל המלחמה.

ב-1951 נילסן נתמנה לפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת קופנהגן, לאחר שהארלד בוהר נפטר. הוא התפטר מתפקידו בגלל מחויבויותיו הבינלאומיות, במיוחד למועצת המנהלים של אונסק"ו משנת 1952 ועד ל 1958.

נילסן נפטר ב-1959 בהלסינגור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יאקוב נילסן** בוויקישיתוף

* יאקוב נילסן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* יאקוב נילסן, באתר MacTutor (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007444950405171
* BnF: cb122990882 (data)
* CANTIC: a10130470
* GND: 117730459
* ISNI: 0000 0001 0903 9620
* LCCN: n85272119
* MGP: 59402
* NKC: skuk0004318
* SNAC: w6sv7f4d
* SUDOC: 031918999
* VIAF: 56674960
* WorldCat: lccn-n85272119

 |
**מועצת החילוץ** (באסטונית: **Päästeamet**) היא סוכנות ממשלתית תחת משרד הפנים של אסטוניה. זהו הגוף העיקרי העוסק בהגנה אזרחית. ייעודו הוא הצלת חיים.

על המועצה מוטל לשמור על סביבה בטוחה באסטוניה, לצפות לאיומים סביבתיים ולסייע במקרה של תאונה. משימתה היא למנוע תאונות, להציל חיים, רכוש וסביבה. הארגון מספק מספר רב של שירותים, כולל מענה לשעת חירום, כיבוי אש, פינוי זיהום נפט, חבלה וסילוק פצצות, סילוק כימיקלים וקרינה, מבצעי חילוץ ימיים ועוד.

היסטוריה
--------

קודמי מועצת החילוץ האסטונית היו מינהל הכבאות שתחת משרד הפנים של ברית המועצות, ששמה הוחלף בשנת 1990 לוועדת הכיבוי במשרד הפנים וארגון להגנה אזרחית נפרד.

ב-10 בספטמבר 1991 ברפורמה שנערכה במטה ההגנה האזרחית הגוף הפך למועצת החילוץ הלאומית של הרפובליקה של אסטוניה. הארגון הוקם רשמית ב-25 במאי 1992, עם חיסול מועצת שירותי הכבאות הממלכתית והעברת משאבים ומשימות לוועד ההצלה הארצי. מהלך זה שילב פעולות הגנה אזרחית, כיבוי אש וחילוץ תחת תחום של ארגון אחד. הקמת הארגון החדש נתמכה בחקיקה חדשה בנוסח חוק ההגנה האזרחית משנת 1992 וחוק ההצלה של הרפובליקה של אסטוניה בשנת 1994.

בשנת 2012 נערך ארגון מחדש. מרכז ההתרעה שפעל בכפיפות לו הפך לסוכנות ממשלתית עצמאית הכפופה למשרד הפנים ומרכזי הצלה אזוריים אוחדו תחת ניהולה המאוחד של מועצת החילוץ האסטונית.

מבנה
----

 ניידת של מועצת החילוץ האסטונית בטרטו.
מועצת החילוץ האסטונית מנוהלת על ידי מנכ"ל, הנתמך על ידי סגן המנכ"ל. סגן המנכ"ל מסייע בהובלת המחלקות השונות במועצת החילוץ, במחלקות הפיתוח, התכנון, ומתאם את יישום פעילויות מרכזי החילוץ.

מחלקות אלה כוללות: מחלקת ניהול חירום, מחלקת עבודות חילוץ, סילוק פצצות, מחלקת מניעה, מחלקת פיקוח על הבטיחות, מחלקה מנהלית, מחלקת משאבי אנוש, מחלקת פיתוח, מחלקה משפטית, מחלקת כספים, מחלקת תקשורת ומוזיאון הכבאות האסטוני.

המנכ"ל מפקח על עבודות מרכזי החילוץ, כשישנם ארבעה מרכזי חילוץ: צפון, דרום, מזרח ומערב. במרכזי החילוץ יש לשכות שונות הכוללות את לשכת המניעה, לשכת פיקוח הבטיחות ומשרד היערכות. מרכזי החילוץ מנהלים גם את התחום האזורי, המורכב מחטיבות חילוץ וקבוצות המתנה, הממתינות להפעלת בשעת חירום. ישנם 72 חטיבות הצלה לאומיות, 119 חטיבות חילוץ מתנדבות וארבע חוליות תגובה לשעת חירום.

ראו גם
------

* המשרד למצבי חירום והגנה אזרחית של רוסיה
* המשרד למצבי חירום והגנה אזרחית של אוקראינה
* מועצת המשטרה ומשמר הגבול (אסטוניה)
* פיקוד העורף

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מועצת החילוץ** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מועצת החילוץ (באסטונית)
* מועצת החילוץ, ברשת החברתית פייסבוק

* מועצת החילוץ, ברשת החברתית טוויטר

* מועצת החילוץ, ברשת החברתית אינסטגרם

* מועצת החילוץ, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "Estonian Rescue Board - who we are?". *www.rescue.ee*.
2. ↑  "Teenused". *www.rescue.ee* (באסטונית).
3. ↑  "Brief History". *www.rescue.ee*.
4. ↑  "Structure of the Estonian Rescue Board". *www.rescue.ee*.
5. ↑  "Päästeamet organisatsioonina". *www.rescue.ee* (באסטונית).
אלי בכר 2023
**אלי בכר** (נולד ב-23 בינואר 1950, תל אביב, ישראל), הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק לרוב בעמדת הקשר ומזוהה בעיקר עם קבוצות הפועל תל אביב ומכבי יפו.

קורות חייו
----------

אלי בכר נולד ב-1950 בשכונת פלורנטין בתל אביב, למשפחה בת יהדות איסטנבול אשר עלתה לישראל במהלך העלייה ההמונית. ב-1961 הצטרף לקבוצת הילדים של הפועל תל אביב והמשיך לנערים ולנוער. בעונת 1965/1966 זכה עם קבוצתו באליפות הליגה לנוער. ב-1967 הועלה על ידי המאמן יוסלה מרימוביץ' לסגל הרחב של הקבוצה הבוגרת. בעונת 1968/1969 בליגה הלאומית זכתה הקבוצה האליפות המדינה. את משחק הליגה הראשון שלו ערך בכר ב-4 באוקטובר 1969, בראשית עונת 1969/1970 בליגה הלאומית. ב-1970 זכה עם קבוצתו בסגנות ליגת האלופות האסיאתית לאחר הפסד 1–2 במשחק הגמר מול טאג' טהראן מאיראן. בספטמבר 1971 במהלך מסע אימונים של הקבוצה לארצות הברית תוקל בכר על ידי ג'ורג' בורבה ושבר את לסתו. ב-1972 שוחרר מהקבוצה ועבר לשחק בהפועל בת ים למשך חצי עונה עד לסיום עונת 1970/1971 בליגה א'. לקראת עונת 1972/1973 בליגה הלאומית עבר בכר לקבוצת מכבי יפו שאומנה על ידי המאמן הספרדי-יהודי חקאו זפרני, אשר נמנה לפני כן עם סגל האימון של קבוצת אתלטיקו מדריד.

משחק הליגה הראשון שלו בשורות יפו נערך ב-23 בספטמבר 1972 מול הפועל כפר סבא ומשחק הליגה האחרון שלו נערך ב-22 ביוני 1974 מול הפועל באר שבע, המחזור האחרון של עונת 1973/1974 בליגה הלאומית. בסך הכל הופיע ב-31 משחקי ליגה בשורות יפו ובסיום העונה עזב את הקבוצה. בעונת 1974/1975 ובעונת 1975/1976 בליגה א' שיחק בקבוצת מכבי הרצליה, בהמשך יצא לשנתיים מחוץ לישראל לרגל עסקיו. בשובו התאמן עם קבוצת מכבי יפו, אך עבר לשחק בקבוצת בית"ר רמלה. בעונת 1979/1980 בליגה הארצית עבר לקבוצת הפועל בת ים ושיחק בשורותיה עד 1986, בין השאר כמאמן-שחקן וכמנהל הקבוצה. בשנה זו פרש ממשחק פעיל לצורך ניהול עסקיו הפרטיים.

ב-1969 נמנה בכר עם סגל נבחרת הנוער של ישראל אשר ניצחה 0–1 את נבחרת הנוער של ברית המועצות בטורניר קאן שבצרפת, משער של משה שלומוביץ'. היה זה הניצחון הראשון של קבוצה ישראלית על קבוצה מברית המועצות.

אלי בכר מתגורר בראשון לציון, הוא נשוי לדליה, והם הורים לשלושה ילדים וסבים לנכדים.

תארים
-----

הפועל תל אביב
* אליפות ליגת הנוער: 1965/1966

הפועל תל אביב
* אליפות: 1968/1969

הפועל תל אביב
* ליגת האלופות האסייתית: סגנית אלופת אסיה (1970)

לקריאה נוספת
------------

* ברוך פורמן, **היידה בי-היידה בו** - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלי בכר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ואלה שמות, באתר הפועל תל אביב.
2. ↑  הפועל תל אביב יוצאת הערב לטהרן, מעריב, 29 במרץ 1970.
3. ↑  אסור לגלות את השיטה, מעריב, 23 בינואר 1972.
4. ↑  ברוך פורמן, **היידה בי-היידה בו** - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020, עמוד 237. נתונים היסטוריים: ירון משעל.
5. ↑  רפי שיף, מכבי הרצליה-רמת גן 1-1, מעריב, 19 בינואר 1975.
6. ↑  רפי שיף, מכבי הרצליה הפתיעה את הכח בניצחון 0–2, מעריב, 24 בספטמבר 1975.
7. ↑  ע.יקותיאל, אימון בכורה יפואי בסימן שחקנים שחזרו, מעריב, 2 באוגוסט 1978.
8. ↑  יעקב אלג'ם, משה אוננה מנע אי נעימות ממכבי יפו, מעריב, 18 בפברואר 1979.
9. ↑  אורי שטרק, הפועל בת ים-הפועל עכו 2-2, מעריב, 14 באוקטובר 1979.
10. ↑  נבחרת הנוער של ישראל מנצחת את ברית המועצות בטורניר קאן, באתר ההתאחדות לכדורגל.
11. ↑  ניצחון דחוק ל"סגל קאן" על הפועל קרית אונו 0–1, מעריב, 18 במרץ 1969.
בניין עיריית פינסבורי
המרכז הרפואי פינסבורי
**פינסבורי** או **פינסברי** (באנגלית: **Finsbury**) היא שכונה ברובע איזלינגטון שבמרכז לונדון בירת הממלכה המאוחדת. השכונה נמצאת מצפון לסיטי של לונדון, בצמוד אל הסיטי. היא שוכנת צפונית לקלרקנוול, מערבית לשורדיץ', ודרומית לאיזלינגטון.

מקור השם
--------

תיעוד משנת 1231 מציין כי האזור בו ממוקמת השכונה נקרא "ויניסביר" (*Vinisbir*) שמשמעו "האחוזה של וין" או "האחוזה של פין".

היסטוריה
--------

במהלך ימי הביניים האזור בו ממוקמת כיום השכונה שכן צפונית לחומת לונדון. אזור פינסבורי שבמחוז מידלסקס היה אזור כפרי. במהלך המאה ה-17 נטעו באזור עצים ונסללו שבילי עפר והאזור הפך לאזור נופש של תושבי הסיטי של לונדון. בשנת 1641 התמקם באזור גדוד הארטילריה "האגודה הארטילרית המכובדת" (Honourable Artillery Company), הממוקם בו גם כיום. בשנת 1665 הוקם במקום בית הקברות שדות באנהיל, והחל מראשית המאה ה-17 החלו להיבנות שכונות מגורים באזור. כנסיית סנט לוק שברחוב אולד (St Luke Old Street) נבנתה בין השנים 1732–1733 באזור המגורים, ובשלהי המאה ה-18 נבנו הבתים שסביב כיכר פינסבורי.

בשנת 1832, בשל מספר התושבים הרב של האזור הוקם מחוז הבחירה פינסבורי של הפרלמנט הבריטי. ובשנת 1857 הוקם פארק פינסבורי לרווחת תושבי האזור.

הרובע המטרופוליני של פינסבורי הוקם בשנת 1900, וכלל את אזורי פינסבורי וקלרקנוול. מקום מושב מועצת הרובע המטרופוליני היה בבניין עיריית פינסבורי. הרובע בוטל בשנת 1965 והפך לחלק מרובע איזלינגטון.

ביוני 2017 התרחש בסמוך למסגד פארק פינסבורי פיגוע הדריסה בפארק פינסבורי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פינסבורי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007567471605171
* LCCN: n88278598
* VIAF: 127955521
* WorldCat: lccn-n88278598

 |
**הוליתריום** (שם מדעי: ***Hulitherium***; מילולית: "הבהמה של שבט ההולי (אנ')" - שבט ילידים בגינאה החדשה) הוא סוג נכחד של יונק כיס גדול שהשתייך למשפחת הדיפרוטודוניים וחי בגינאה החדשה בתקופת הפליסטוקן. בסוג זה נכלל מין אחד - *Hulitherium tomasetti*, על שם הכומר ברארד תומסטי שהביא את מאובני היונק למדענים. מאובניו הוגדרו ב-1986.

ההוליתריום נראה כמו וומבט, אך היה גדול הרבה יותר מקנגורו אדום - חיית הכיס הגדולה ביותר כיום, והגיע לגובה של מטר בכתפיו, לאורך של 2 מטרים ולמשקל 75–200 קילוגרם בממוצע. המאובנים שנחשפו של עצמות היונק כוללים בעיקר שרידי גולגולת עדינים, שיניים חזקות, לסת תחתונה, כמה חוליות צוואר ורוב עצם הזרוע, אך כמעט ללא עצמות גפיים אחוריות. מבנה הגפיים העליונות היה גמיש וארוך ונראה שהם יכלו להזדקף כדי לאחוז בענפים.

ההוליתריום היה דומה לזיגומטורוס האוסטרלי. ככל הנראה הסוג הקרוב אליו ביותר היה המאוקופיה (*Maokopia*), גם הוא מגינאה החדשה ושניהם היו קרובים לסוג קולופסיס (*Kolopsis*) שגם חלק ממיניו חיו בגינאה החדשה.

נראה שאורח חייו היה דומה לאורח החיים של הפנדה הענקית וניזון כמוהו מעלי וקני חזרן שצמחו ביערות הגשם ההרריים של גינאה החדשה. מכיוון שאורח החיים בגינאה החדשה לא השתנה כמעט נראה שהיונק נכחד עקב הגעת האדם לאוסטרליה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הוליתריום** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**אוקאז אמס** (ברוסית: **Эмский указ**) היה צו שלטוני של האלכסנדר השני, קיסר רוסיה, שנכתב בבאד אמס ומכאן שמו. הצו נועד לשמש לצורכי רוסיפיקציה של אוקראינה ועסק באיסור השימוש באוקראינית באימפריה הרוסית.

ב-18 במאי 1876 חתם קיסר רוסיה על צו, שהוכן לו על ידי ועדה, הקובע איסורים בקשר לשימוש בשפה האוקראינית או כפי שכונתה אז האוקראינית, "ניב רוסיה הקטנה". הצו הזה הוא השלמה להאוקאז של ואלוייב מ-1863. הצו הופק לאחר שגורמי שלטון באוקראינה הרוסית הזהירו מכך שהמשכילים האוקראינים רוצים רפובליקה אוקראינית עם הטמאן בראשה.

הצו קבע איסור מלא על ספרים ושירים, שנכתבו בניב המאלורוסי (אוקראיני) ונאסר גם ייבוא של ספרים כאלה. נאסרו הצגות מופעים מוזיקליים והרצאות באוקראינית. פרופסורים אוקראינים חשודים סולקו ממשרותיהם. כתבי עת וארגונים שונים, שנחשדו, נסגרו.

ב-1881, הקיסר החדש, אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, שינה מעט את הצו, שירים ומילונים הותרו, אך בכתיב רוסי, האלפבית האוקראיני נאסר עדיין. לאחר כישלון מהפכת 1905 האקדמיה האימפריאלית למדעים המליצה על ביטול האיסורים. התחילו מחדש להופיע כתבי עת באוקראינית, בקייב הועסקו פרופסורים, שלימדו באוקראינית ובכנסיות התחילו לערוך טקסים באוקראינית. ב-1910, שר הפנים דאז, פיוטר סטוליפין, השיב את איסורי הצו, כתבי העת באוקראינית נסגרו ואינטלקטואלים רוסים יצאו במסע נגד אוטונומיה או היפרדות של אוקראינה.

הצו התבטל סופית לאחר מהפכת פברואר 1917.

קישורים חיצוניים
----------------

* MYKHAILO DRAHOMANOV AND THE EMS UKASE: A NOTE ON THE UKRAINIAN QUESTION AT THE 1878 INTERNATIONAL LITERARY CONGRESS IN PARIS (באנגלית)
עמוד וכותרת, ככל הנראה מהתקופה הרומית, משובצים בקיר מהמאה ה-16 בעיר העתיקה בירושלים
**שימוש משני** (לטינית: **Spolia**, **ספוליה**) הוא מונח מתחומי הארכאולוגיה והאדריכלות המתאר תופעה של שימוש בחלקי מבנים עתיקים בבנייה מאוחרת יותר. כך ניתן למצוא שברי עמודים, כותרות וכתובות משובצים בקירות מבנים כחלק מחומרי הבנייה.

בדרך כלל נעשה שימוש משני כצעד של חיסכון בחומרים בסביבה עשירה בחומרי בניין (למשל מהריסות מבנים קדומים) וזאת תוך אדישות למקורם ולערכם האדריכלי והאסתטי.

אולם השימוש בטכניקה זו יכול לנבוע מטעמים של השפלת שלטון קודם. למשל יש הטוענים[דרושה הבהרה] שהקיסר אדריאנוס ריצף את הפורום שבנה בירושלים באבנים מהר הבית, כדי להשפיל את היהודים. במבנה הקבורה הממלוכי תורבת כובכייה בירושלים נעשה שימוש בחלקי קברים של כמרים צלבניים מכנסיית הקבר, כ"עונש" לכופרים.[דרוש מקור]

לעיתים משקף השימוש המשני דווקא רגישות למורשת העבר וכמיהה להמשכיות. דוד קרויאנקר מציין כי וילהלם השני, קיסר גרמניה ראה עצמו כממשיך המורשת הצלבנית, ולכן ביקש מהאדריכל פרידריך אדלר (אנ') שישלב בכנסיית הגואל, שנחנכה ב-1898, את שער הכניסה הראשית של הכנסייה הצלבנית מריה לטינה, ששרידיה נחשפו במקום.

במבצר הצלבני בציפורי נעשה שימוש משני בסרקופגים בפינות המבנה.

גלריה
-----

* שימוש משני בביצורי האגורה של אתונה מהמאה ה-3.שימוש משני בביצורי האגורה של אתונה מהמאה ה-3.
* מצבות יהודיות עתיקות משולבות בחומת העיר פיזה.מצבות יהודיות עתיקות משולבות בחומת העיר פיזה.
* שימוש משני בחומת האבן של המבצר העות'מאני של סלוניקי.שימוש משני בחומת האבן של המבצר העות'מאני של סלוניקי.
* שימוש משני במגדל של העיר ורונה.שימוש משני במגדל של העיר ורונה.
* עיטור פרח האופייני לבתי כנסת מהתקופה הרומית במסגד בצרמן.עיטור פרח האופייני לבתי כנסת מהתקופה הרומית במסגד בצרמן.
* סרקופגים רומים בשימוש משני בקיר המצודה הצלבנית בציפורי.סרקופגים רומים בשימוש משני בקיר המצודה הצלבנית בציפורי.

לקריאה נוספת
------------

* דוד קרויאנקר, **אדריכלות בירושלים - תקופות וסגנונות**, כתר, 1983 עד 1993.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שימוש משני** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ירושלים העתיקה מגלה צפונותיה
2. ↑  יותם יעקבסון, ציפורי העתיקה, באתר של "רשת 13", 12 באוגוסט 2007 (במקור, מאתר "nana10")
3. ↑  יומן סיור, באתר קורס מדריכי חו"ל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb161934523 (data)
* GND: 4277138-9

 |
פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה היה המונרך האחרון שהשתמש בזכות ה-*jus exclusivae*
**Jus exclusivae** הוא מושג לטיני (בתרגום מילולי: "זכות המניעה"), הידוע אף בשם "וטו אפיפיורי" והמתייחס לתביעתם של מספר שליטים אירופים מונרכים לזכות להטיל וטו על מועמד לתפקיד אפיפיור. בתקופות שונות בהיסטוריה תבעו זכות זו מלכי צרפת, ספרד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וקיסר אוסטריה. מימוש זכות הוטו על ידי בעלי זכויות אלה הייתה נעשית באמצעות "קרדינל הכתר", חבר בקונקלווה הממונה וממומן על ידי ראש המדינה הקתולית התובעת את זכות הווטו. אותו קרדינל היה מודיע לקונקלווה כי מועמד מסוים לאפיפיורות אינו מקובל על שליט קתולי מסוים ויש להסיר את מועמדותו. אף שהזכות מעולם לא הוכרה רשמית על ידי האפיפיורות, בפועל הוסרה לא אחת מועמדותם של קרדינלים למשרת האפיפיור עקב התביעה ל-Jus exclusivae.

בקונקלווה שנערכה בין השנים 1314–1315 (שבסיומה נבחר יוחנן העשרים ושניים) הטיל פיליפ החמישי, מלך צרפת, וטו על מועמד לכהונת האפיפיור. מלך ספרד עשה לראשונה שימוש ב"זכות המניעה" בבחירת האפיפיור בשנת 1605. מאז מחצית המאה ה-17 נתבעה זכות הוטו בקונקלוות 11 פעמים. ב-1799 כפה פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על הקרדינלים יותר מארבעה חודשי הצבעות, לאחר שפסל בזה אחר זה את המועמדים שנבחרו מבלי שמועמדו הצליח להשיג רוב. הקונקלווה בשנת 1903, בה הפעיל פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה את זכות המניעה על בחירתו של מריאנו רמפולה, הייתה הפעם האחרונה בה נעשה שימוש בזכות זו, שבוטלה על ידי פיוס העשירי מיד לאחר היבחרו (בזכות וטו זה).

קישורים חיצוניים
----------------

* Jus Exclusivæ, באנציקלופדיה הקתולית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562707205171
* GND: 4153320-3
* LCCN: sh85046248

 |
**דה היט פקטורי** (באנגלית: **The Hit Factory**) הוא אולפן הקלטות בעיר ניו יורק בבעלותו ובניהולו של טרוי גרמנו.

באולפני קונווי התארחו מגוון להקות, מפיקים, אמני מיקסינג ומוזיקאים, כמו סטיבי וונדר, פול סיימון, דייוויד בואי, Talking Heads,‏ Hall & Oates, מיט לוף, פורינר, וילג' פיפל, פיטר גבריאל, הרולינג סטונז, ג'ון לנון, ברוס ספרינגסטין, U2,‏ E Street Band, סינדי לאופר, בילי איידול, רוברט פאלמר, ג'ואן ג'ט, האיגלס, אריק קלפטון, קית' ריצ'רדס, מייקל ג'קסון, ניל יאנג, טינה טרנר, ראן די אם סי, בילי ג'ואל, מארק רונסון, מריה קארי, סלין דיון, ביונסה, TLC, מדונה, אן סינק, פרנק סינטרה, מרי ג'יי בלייג', לותר ואנדרוס, ג'נט ג'קסון, סיל, קולדפליי, פיט טאונסנד, ג'ורג' מרטין, אנדראה בוצ'לי, שאדיי, אליסון מויה, ג'רי גולדסמית', טראוויס סקוט, פוסט מאלון, קנדריק לאמאר, ליידי גאגא, אדל, פרנק אושן, קניה וסט, ג'ון לג'נד, ג'יי באלווין, ניקי מינאז', ליל עוזי ורט, קארדי בי, וינטון מרסליס, בון ג'ובי, מייקל בובלה, ג'סטין ביבר, דה ויקנד, ריהאנה, קייטי פרי, ליל ויין ובאדי גאי.

אלבומים ידועים
--------------

בדה היט פקטורי הוקלטו מאות אלבומים, ביניהם כמה מהמצליחים ביותר בכל הזמנים:

* *Songs in the Key of Life* של סטיבי וונדר
* *Dangerously in Love* של ביונסה
* *Daydream* של מריה קארי
* *Falling into You* של סלין דיון
* *The Bodyguard* של ויטני יוסטון
* *Unforgettable... with Love* של נטלי קול
* *The Velvet Rope* של ג'נט ג'קסון
* *Bedtime Stories* של מדונה
* *Back to Broadway* של ברברה סטרייסנד
* *Hollywood's Bleeding* של פוסט מאלון
* *Born This Way* של ליידי גאגא
* *21* של אדל
* *Music* של מדונה
* *Let's Talk About Love* של סלין דיון
* *Ray of Light* של מדונה
* *Bad* של מייקל ג'קסון
* *True Blue* של מדונה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דה היט פקטורי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דה היט פקטורי

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Germano Studios - State-of-the-art recording & mixing studios in the heart of Manhattan’s Noho district, germanostudios.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 0734af74-2945-4df1-9784-72c4e6b6d2a5

 |
**אוקו קאמו** (בפינית: **Okko Kamu**;‏ נולד בשנת 1946) הוא מנצח וכנר פיני.

ביוגרפיה
--------

אוקו קאמו נולד בהלסינקי למשפחה של מוזיקאים. אביו ניגן בקונטרבס בתזמורת הפילהרמונית של הלסינקי. כבר כילד הוא החל לנגן בכינור ובגיל שש התקבל לאקדמיית סיבליוס.

בשנת 1964 הקים רביעיית מיתרים משלו, שלה קרא "סוהונן", וניגן בה כינור ראשון במשך שנים אחדות. בגיל עשרים התמנה לכנר ראשי באופרה הלאומית של פינלנד. במשרה זו נשאר עד 1968, כאשר ניתנה לו לבסוף ההזדמנות לנצח על תזמורת האופרה.

בשנת 1969 התמנה למנצח אורח ראשי של האופרה המלכותית השוודית ובאותה שנה גם זכה בתחרות הניצוח הראשונה על שם הרברט פון קאראיין בברלין. הישג זה סלל לפניו את הדרך לקריירה בינלאומית.

אוקו קאמו ניצח על התזמורות הראשונות במעלה בעולם והיה מנהל מוזיקלי של תזמורת רדיו פינלנד תזמורת הרדיו הפילהרמונית של הולנד, הפילהרמונית של הלסינקי, הפילהרמונית של אוסלו ושל הסינפונייטה של סטוקהולם. כן היה מנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם ושל הפילהרמונית של קופנהגן. הוא היה המנהל המוזיקלי של האופרה הלאומית הפינית ושל תזמורת הלסינגבורג, וכן מנצח אורח קבוע של התזמורת הקאמרית של לוזאן. 

נכון ל-2007 אוקו קאמו הוא מנצח אורח ראשי של תזמורת סינגפור. בשנות עבודתו הופיע עם סולנים רבים, ביניהם הכנר הישראלי חגי שחם, הפסנתרן סטיבן אוסבורן, הצ'לן יאן פולגר והטרומבוניסט כריסטיאן לינדברג. 

אוקו קאמו הקליט יותר מ-100 תקליטורים לחברות שונות, בין השאר את ארבע הסימפוניות של פרנץ ברוואלד ואת הקונצ'רטו שלו לפסנתר; את מכלול המוזיקה לתזמורת כלי קשת של אאוליס סאלינן; קונצ'רטי לחליל משל פנדרצקי, טאקמיצו וסאלינן ואלבום של יצירות שוודיות נבחרות לתזמורת.

שני התקליטורים שהקליטה חברת נאקסוס מיצירות ברוואלד בניצוח קאמו קיבלו את פרס "קולן הזהב" (Diapason d'Or).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוקו קאמו** בוויקישיתוף

* אוקו קאמו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אוקו קאמו, באתר ספוטיפיי
* אוקו קאמו, באתר AllMusic (באנגלית)
* אוקו קאמו, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אוקו קאמו, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**פאבו ברגלונד** | **מנצחים ראשיים, תזמורת רדיו פינלנד**
1971 - 1977 | **הבא**:**לייף זגרסטאם** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**מילטיאדס קארידיס** | **מנהלים מוזיקליים, הפילהרמונית של אוסלו**
1975 - 1979 | **הבא**:**מאריס יאנסונס** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**אולף זדרבלום** | **מנצחים ראשיים, הפילהרמונית של הלסינקי**
1981 - 1989 | **הבא**:**סרג'יו קומיסיונה** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007323951305171
* BIBSYS: 33622
* BNE: XX875046
* BnF: cb13895840g (data)
* CiNii: DA11340907
* GND: 124659888
* ISNI: 0000 0001 1455 5961
* LCCN: n81023029
* LNB: 000198675
* MusicBrainz: 2ee9524f-f3e5-4e08-b69c-a058704654d1
* NLA: 35283445
* NSK: 000668169
* NTA: 07102722X
* RERO: 02-A003440626
* SELIBR: 283427
* SUDOC: 080539149
* Trove: 896757
* VIAF: 116029037
* WorldCat: lccn-n81023029

 |
**Naked and Funny** (מאוקראינית: **Голі та смішні**, בתרגום לעברית: עירום ומצחיק), היא תוכנית טלוויזיה אוקראינית המציגה מתיחות שנעשו באמצעות מצלמה נסתרת. התוכנית כוללת לרוב עירום בציבור ו/או אקסהיביציוניזם. התוכנית משודרת במספר ערוצים במדינות אחרות.

לתוכנית שני סוגי מתיחות: הסוג הראשון הוא מתיחה בה הנמתחים הם גברים, ומצולמת תגובתם לאחר שהם רואים אישה בעירום. מתיחה בולטת מסוג זה היא מתיחה בה המותחת נכנסת טופלס לבריכת קצף, וכאשר נכנס הנמתח לבריכה, היא לפתע יוצאת מן המים להפתעתו. הסוג השני הוא מתיחה בה המותחים גורמים לנמתחת להיות עירומה אל מול המצלמה הנסתרת. כך, במתיחה אחת מתבקשת עוברת אורח להתלבש בבגדים מיוחדים עבור "הקרנבל של ריו", וכשיוצאת חלקה התחתון נשמט בלחיצת כפתור ושדיה נחשפים. במתיחה נוספת, הנמתחת מחליפה בגדים בתא הלבשה בחוף הים, אך כאשר התפשטה קירות התא מתרחקים אלה מאלה והיא נותרת במרכז החוף עירומה כאשר אנשי החוף מתבוננים בה.

על פי המפיצים, הנמתחים הם אנשים רגילים שנבחרו באקראי, אך העובדה ששלטים וכיתובים רבים כתובים באנגלית, מורידה מאמינות אמירה זו. כמו כן, אמינות התוכנית נפגמת עקב העובדה שהרוב המוחלט של הנשים העירומות בו אינן לובשות חזייה, בניגוד לרוב הנשים אשר לובשות חזייה ביומיום.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Naked and Funny
* Naked and Funny, סרטונים בערוץ היוטיוב

* "Naked and Funny", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* מידע על התוכנית באתר היוצרים
* מתיחות הסדרה, בארכיון הסרטים הרוסי

הערות שוליים
------------

1. ↑  Russian Footage Archive, www.russianfootagearchive.com
2. ↑  Russian Footage Archive, www.russianfootagearchive.com
3. ↑  Russian Footage Archive, www.russianfootagearchive.com
**יאקוב הראשון, מרקיז באדן** (בגרמנית: **Jakob I. von Baden**;‏ 15 במרץ 1407 – 13 באוקטובר 1453) היה מרקיז באדן-באדן בין השנים 1431–1453.

ביוגרפיה
--------

יאקוב נולד ב-15 במרץ 1407 בהאכנברג, והיה בנם הבכור של ברנהרד הראשון, מרקיז באדן-באדן ואשתו השנייה אנה מאוטינגן. יאקוב הראשון היה איש בעל אמונות דתיות עמוקות, והיה ידוע כמייסד כנסיות. הוא ייסד את המנזר בפרמרסברג והיה נדיב עיקרי של ה- Stiftskirche בבאדן-באדן.

על פי מצוות אביו, רק שניים מבניו היו אמורים להיחשב יורשי המרקיזות. לכן, רק קרל וברנהרד קיבלו חינוך חילוני; לילדים האחרים היה חינוך דתי קפדני. גאורג, לאחר שהחל בקריירה דתית בצעירותו, חזר לזמן קצר לקריירה חילונית, אך בשנת 1454 חזר למסדרים קדושים ולאחר מכן הפך לבישוף של מץ.

יאקוב היה ההפך מאביו; אניאה סילביו דה פיקולומיני (האפיפיור פיוס השני) אפיין אותו כ"מפורסם בקרב הגרמנים בזכות הצדק והאינטליגנציה שלו".

בשנותיו הראשונות היה שליט רכוש המשפחה בהוהנברג, עד שבגיל 24 עלה לשלטון בבאדן. הוא תואר כאביר נוקשה ואב חסכן של המדינה והיה פופולרי בקרב הנסיכים כמתווך. גם הקיסר זיגיסמונד וגם הקיסר פרידריך השלישי, שתחתיו שירת, חשבו עליו מאוד.

כאשר כתוצאה מהפלה אחותו אגנס ברחה באמצע סכסוך על ירושה, המרקיז איבד את תביעתו לדוכסות שלזוויג. הוא כעס כל כך שהוא כלא את אגנס לשארית חייה בטירת אברשטיין באברשטיין בורג. (האירוע זכור כ"האסון הכפול של גוטורפ").

כאשר בשנת 1427 נכנס הסכם שפונהיים לתוקף, הוא השיג נחלה על המוזל. בשנת 1442 הוא קנה עבור 30,000 גילדן חבל הריין (אנ') מצאצאיו של ולטר פון גרולדסק מחצית הלורדות של להר ומהלברג. ב-13 באוקטובר 1453 מת יאקוב במיהלבורג, ובניו ירשו את נחלותיו.

משפחתו
------

הוא התחתן ב-25 ביולי 1418 עם קתרין מלורן, בתם של שארל השני, דוכס לורן ומרגרט מפפאלץ. נולדו להם הילדים הבאים:

1. קרל הראשון, מרקיז באדן-באדן (1427 – 24 בפברואר 1475).
2. ברנהרד השני, מרקיז באדן-באדן (1428 – 12 ביולי 1458).
3. יוהאן (1430 – 9 בפברואר 1503), הארכיבישוף של טריר.
4. מרגרטה (1431 – 24 באוקטובר 1457), התחתנה עם אלברכט השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג.
5. גאורג (1433 – 11 בפברואר 1484), בישוף מץ.
6. מרקוס (1434 – 1 בספטמבר 1478), קאנון בליאז' ובשטרסבורג.
7. מתילדה (1435/39 – 18 באפריל 1485), מנזר בטריר.

היה לו גם בן לא חוקי, רודולף מבאדן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יאקוב, מרקיז באדן-באדן** בוויקישיתוף
* יאקוב, מרקיז באדן-באדן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 137069170
* ISNI: 0000 0000 5868 7037
* SUDOC: 171662598
* VIAF: 81310611
* WorldCat: viaf-81310611

 |
**בוניפקיוס הרביעי** (בלטינית: **Bonifacius IV**; באיטלקית: **Bonifacio IV**;‏ 550 לערך – 8 במאי 615) כיהן כאפיפיור מ-25 בספטמבר 608 ועד פטירתו. לימים הוכרז כקדוש נוצרי.

בוניפקיוס היה בנו של יוחנן, רופא מל'אקווילה. שמו המקורי אינו ידוע.

בתקופת כהונתו של האפיפיור גרגוריוס הראשון כיהן בוניפקיוס כדיאקון. בוניפקיוס קיבל את רשותו של קיסר האימפריה הביזנטית פוקאס להפוך את הפנתאון ברומא, מקדש אשר נבנה על ידי מרקוס ויפסניוס אגריפה לאלים הרומיים יופיטר, ונוס ומארס, לכנסייה נוצרית. ב-1 בנובמבר באותה שונה הוקדש הפנתאון כ"כנסיית מרים הקדושה של הקדושים המעונים" (Santa Maria ad Martyres). היה זה המקרה הראשון בו מקדש פגני ברומא הפך לכנסייה נוצרית.

בוניפקיוס נבחר לתפקיד האפיפיור לאחר אינטרגנום של תשעה חודשים, לאחר מותו של בוניפקיוס השלישי.

בדה ונרביליס מציין כי מליטוס, ההגמון הראשון של לונדון נסע לרומא להתייעץ עם בוניפיקיוס על דרכה של הנצרות באנגליה.

בוניפקיוס נקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש, ולימים הוכרז כקדוש נוצרי. יום חגו הוא 25 במאי.

עצמותיו הועברו מספר פעמים בתוך הבזיליקה: במהלך המאה התשיעית או העשירית, במהלך המאה ה-13, בהוראתו של בוניפקיוס השמיני וב-21 באוקטובר 1603 עם יסוד הבזיליקה החדשה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בוניפקיוס הרביעי** בוויקישיתוף
* קורות חיים
* בוניפקיוס הרביעי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**בוניפקיוס השלישי** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**אדאודטוס הראשון** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007397568205171
* BNE: XX861537
* BnF: cb10463595q (data)
* GND: 100938183
* ISNI: 0000 0000 1315 7948
* LCCN: nb2007021697
* NKC: kup19980000009505
* VcBA: 495/1048
* VIAF: 5283998
* WorldCat: lccn-nb2007021697

 |
**יאקוב ארקאדלט** (בצרפתית: **Jacques Arcadelt**, בהולנדית: **Jacob Arcadelt**;‏ 1504/5 – 14 באוקטובר 1568) היה מלחין פרנקו-פלמי בתקופה של אמצע עד סוף הרנסאנס, שחיבר בעיקר מדריגלים ושאנסונים. הוא נולד קרוב לוודאי בליאז' ומת בפריז.

ביוגרפיה
--------

מעט מאוד ידוע על ילדותו ונעוריו, אבל ידוע ששהה ברומא בשנת 1539, כאשר הצטרף כחבר לקאפלה היוליאנית. זמן קצר אחר כך הצטרף לקאפלה הסיסטינית, שם התמנה ל"מאגיסטר פוארורום" (מנצח מקהלת הנערים) ובהמשך קודם למנצח מקהלת הכנסייה. באותה שנה הוציא לאור ארבעה מששת ספרי המדריגלים לארבעה קולות שהוציא במשך חייו. בסביבות 1553 כנראה עבר לצרפת, שם בילה את שארית חייו; השאנסונים הרבים שלו נכתבו בשנה זו ובבאות אחריה. ב-1557 פרסם ספר של מיסות, שהקדיש למעסיקו, **שארל דה גיז**, החשמן של לורן, שארקאדלט היה מנצח המקהלה בכנסייתו.

סגנונו של אקראדלט מעודן, טהור, מלודי ופשוט והמוזיקה שלו הייתה פופולרית מאוד באיטליה במשך יותר ממאה שנים; ספר המדריגלים הראשון שלו הודפס מחדש 58 פעמים בין 1538, בקירוב, ל-1654, רצף הדפסות יוצא דופן ביותר לזמנו. עוד רמז לפופולריות שלו אפשר לראות בנטייה התדירה לייחס לו יצירות אנונימיות. סביר להניח, שהפופולריות שלו נבעה מכישרונו לתפוס את הרוח האיטלקית ולזווג אותה לשלמות הטכנית, המאפיינת את הסגנון הפרנקו-פלמי בכתיבה הרמונית ופוליפונית; ארקאדלט גם כתב נעימות קליטות, קלות לשירה.

המדריגל המפורסם ביותר שלו הוא "Il bianco e dolce cigno" משמח הלב, המצטיין בפיסוק ברור, שירתיות נפלאה ושימוש נבון בחזרות. הסגנון המיוצג במדריגל זה השפיע על הדור הבא של מלחיני מדריגלים, ביניהם ג'ובאני פלסטרינה. 

בסך הכול פרסם אקראדלט 24 מוטטים, 3 ספרי מיסות, 126 שאנסונים צרפתיים ויותר מ-200 מדריגלים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יאקוב ארקאדלט** בוויקישיתוף

* יאקוב ארקאדלט, באתר AllMusic (באנגלית)
* יאקוב ארקאדלט, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* יאקוב ארקאדלט, באתר Discogs (באנגלית)
* יאקוב ארקאדלט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007284368705171
* BIBSYS: 98072794
* BNE: XX1758312
* BnF: cb13890846b (data)
* CANTIC: a12202563
* GND: 119501716
* ICCU: CFIV147285
* ISNI: 0000 0001 1884 4226
* LCCN: n83013666
* LNB: 000050065
* MusicBrainz: 673a374b-c873-45cc-af91-aefc76304d59
* NKC: ola2002146932
* NLA: 35268085
* NLP: A17594066
* NSK: 000278480
* NTA: 073747815
* RERO: 02-A002936038
* SELIBR: 209868
* SNAC: w61z557w
* SUDOC: 115846107
* Trove: 890158
* VcBA: 495/24956
* VIAF: 61730880
* WorldCat: lccn-n83013666

 |
הסחה לאדום והסחה לכחול
**הסחה לכחול** או **היסט לכחול** (באנגלית: **Blueshift**) היא תופעה פיזיקלית לפיה מתקצר אורך הגל, ו/או גדל התדר כאשר המושא (אובייקט) נע לעבר הצופה.

התופעה מוסברת על ידי אפקט דופלר. השם בא משום שאורך גל האור בקצהו הוא כחול (או סגול), ולכן, כשהאור הנראה נדחס באורך הגל שלו, הוא מוסט לעבר הקצה הכחול של הספקטרום, ולכן קרוי שמו "היסט לכחול". כשאורך הגל מתארך, הקצה של הספקטרום האלקטרומגנטי הוא אדום, ולכן האפקט הנגדי, של הארכת אורך הגל, נקרא הסחה לאדום.

אף על פי ששמות הצבעים אדום וכחול נלקחים מחלק האור הנראה בלבד על הספקטרום האלקטרומגנטי, משתמשים במונחים ומוסכמות אלו ("כחול"= דחיסה, "אדום"= התארכות) גם כשמתייחסים לאות שנמצא מחוץ לטווח האופטי (לדוגמה, גלי רדיו, קרינת X וקרינת גאמא).
המונח הזה מיושם באופן בלתי רשמי בהיסח היפוכרומי (hypsochromic shift) בפוטוכימיה.

אסטרונומיה
----------

הסחה לאדום מוזכרת הרבה יותר בגלל חשיבותה לאסטרונומיה מודרנית. בזמן שהסחה הכללית לאדום של אור הכוכב נראית כראיה להתרחבות היקום, ישנם מספר דוגמאות להסחה לכחול באסטרונומיה:

* גלקסיית אנדרומדה נעה לעבר גלקסיית שביל החלב במהירות של כ-300 ק"מ לשנייה (כאלפית ממהירות האור). כך, כשנצפה מכדור הארץ, האור שנצפה הוא הסחה לכחול.
* כשצופים בגלקסיות ספירליות, הצד המסתובב לכיווננו יהיה הסחה לכחול.
* כוכבים הקרובים אלינו כמו כוכב ברנרד נעים לעברנו וגורמים לאפקט קטן מאוד של הסחה לכחול.

ראו גם
------

* אפקט דופלר
* הסחה לאדום
* תורת היחסות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הסחה לכחול** בוויקישיתוף
מגרש בוסה בול
**בוסה בול** (באנגלית: **Bossaball**) הוא משחק כדור קבוצתי, המשלב אלמנטים של כדורגל, כדורעף והתעמלות בליווי מוזיקה. המשחק משוחק על גבי משטחים מתנפחים ובאמצע רשת, ובכל צד של הרשת יש טרמפולינה.

ממציא המשחק
-----------

המשחק הומצא בספרד על ידי הבלגי פיליפ אייקמנס בין השנים 2003–2005. בהיותו צעיר היה שחקן טניס בנבחרת הלאומית של בלגיה, ובילה את זמנו הפנוי בסיוע כשופט במשחקי כדורגל. בתחילת שנות התשעים, הפך למנהל של מספר להקות מוזיקה, ובסוף שנות התשעים, כאשר כדורעף החופים וטרמפולינות הבאנג'י הופיעו בכל רחבי הקניונים, אייקמנס ניסה להתרחב, לשלב טכניקות גוף שונות וליצור חיבור בין מוזיקה לספורט. כתוצאה מכך, שילב את האלמנטים של הכדורגל, הכדורעף עם מוזיקת רקע במשחק אחד.

כללים
-----

המשחק משוחק בין שתי קבוצות בנות 3 עד 5 שחקנים. משחקים את המשחק על מגרשים מתנפחים, שבהם טרמפולינה מכל צד של הרשת, הרשת מחלקת את המגרש לשני חלקים, בחלק אחד משחקת קבוצה נגד הקבוצה שמשחקת בחלק השני.

1. אין לגעת ברשת.
2. אסור להיכנס לצד היריב.
3. כל קבוצה מונה 4–5 שחקנים.
4. רק אדם אחד יכול להיות על הטרמפולינה.
5. מותר עד 5 נגיעות בכל צד של המגרש.
6. רק למי שעל הטרמפולינה מותר להעביר את הכדור לצד השני.
7. המשחק נגמר כאשר אחת הקבוצות מגיעה ל־25 נקודות.
8. אחרי כל נקודה השחקנים מבצעים חילוף, כדי שלכולם תינתן ההזדמנות להיות על הטרמפולינה.
9. אם הכדור נופל על הטרמפולינה בצד של היריב הקבוצה זוכה ב-3 נקודות.
אם הכדור נופל בכל מקום אחר במגרש אזי נפילה זו מזכה את הקבוצה היריבה בנקודה אחת.

ניקוד
-----

כדי להעביר את הכדור לצד השני צריך לבעוט או להכות את הכדור לצד השני של הרשת אם הכדור נופל אחרי שהשחקן נוגע בו הוא מקבל נקודה אחת, אם השחקן מכה את הכדור לאזור הטרמפולינה הוא מקבל שלוש נקודות, אם השחקו בועט את הכדור לצד השני של הרשת הוא גם מקבל שלוש נקודות, אבל אם בועטים לאזור הטרמפולינה מקבלים חמש נקודות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בוסה בול** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  The story behind the sport
2. ↑  What is Bossaball: The best sport you’ve never heard of
3. ↑  Bossaball Rules
4. ↑  SCORING
**ע' 17** הוא מחזה פרי עטם של שי להב ויוני זיכהולץ שעלה בתיאטרון הקאמרי, בבימויו של נועם שמואל, ב-5 במרץ 2009. המחזה היה מועמד לפרס התיאטרון הישראלי למחזה המקורי הישראלי באותה שנה.

רקע
---

המחזה מספר את סיפורו האמיתי של שי להב (עיתונאי) שהתגייס לנח"ל מוצנח בעיצומה של האינתיפאדה הראשונה. להב כתב ספר בשם "לך לעזה", המתאר את קורותיו במהלך שלוש שנות שירותו הצבאי בעזה, שראה אור בהוצאת מעריב בשנת 2005. אחד הסיפורים קרוי "ע' 17" ומספר על הבניין הגבוה בעזה בן 17 קומות, שלגג שלו שלחו חיילים לתצפת על האזור. שלחו אותם ל-48 שעות, שהות שהתארכה לשבוע ובהמשך לחודש. יוני זיכהולץ ושי להב עיבדו את הסיפור למחזה.

עלילה
-----

המחזה מספר על חבורה של חמישה חיילים חיפאים, חברי ילדות, בני תשע עשרה, יוצאי גרעין הנח"ל. הם משרתים במחנה הפליטים ג'באליה, עזה באוגוסט–ספטמבר 1989, בעיצומה של האינתיפאדה הראשונה. הם מתנדבים למשימת אבטחה שנראית על פניה כקלה ומהנה – תיצפות מגג בניין בן שבע עשרה קומות על הנעשה במקום. המשימה מתארכת שוב ושוב והאידיליה החברית ביניהם נסדקת לאיטה ויוצרת עימותים.

מיכאל הנדלזלץ כתב על ההצגה בביקורתו בעיתון הארץ:

> 
> "האטימות הרגשית של גיבורי המחזה לגורלו של הזולת, והתרכזותו של כל אחד מהם בהישרדותו האישית, גם אם זה על חשבון חברו הטוב ביותר, לכאורה (אם מדובר בינם לבין עצמם, ובוודאי כשמדובר בפלסטינים שסביבם) הם הסיפור כאן. המאבק של היחיד להישרדות בחברה עוינת - גם כשזו אמורה להיות מגוננת, בגרעין בכיתה, ביחידה, במוצב המשותף - הוא שמאפשרת את אטימות החושים כלפי ה"אחר" הפלסטיני, שבאה לביטוי כל כך חריף במבצע "עופרת יצוקה". הלכנו בשדות, הגענו עד כאן, ולבנו הפך לעופרת. יצוקה. צריך לבדוק את הקשר בין "יצוקה" ל"מצוקה...
> 
> 
> זאת הצגה שמתעדת מה שקרה לחיילינו האמיצים לפני 20 שנה; היא נראית מנותקת ממה שמספרים שקורה לאחרים בגלל פעולותיהם כיום. ואני שואל את עצמי איך זה ייראה, ומה אפשר יהיה ללמוד מזה בעוד 20 שנה. אבל אני מגיב מן המקום והרגע שבו אני רואה את ההצגה. וברגע הזה היא נראית מאירה מקום אפל מסוים בנפשנו שבו אנחנו נמצאים."
> 
> 
> 
>

הפקת המחזה
----------

* יוצרים: מחזה – יוני זיכהולץ ושי להב (עיתונאי), בימוי – נועם שמואל, עיצוב תפאורה – זאב לוי, הלחנת מוזיקה – אייל וייס, עיצוב תאורה – יחיאל אורגל, וידאו, עריכת סאונד ומיקס – נועם שמואל
* שחקנים: גיא פרנק - רועי אסף, גידי ברבי - יניב ביטון, לירון גלרון - פיני טבגר, איתי כרמלי - יואב לוי, טל יהב - עידו רוזנברג

המחזה בדפוס
-----------

* שי להב ויוני זיכהולץ, **ע' 17** - על פי ספרו של שי להב "לך לעזה", מפעל הוצאה לאור של מחזאות מקור, ביוזמתו ובתמיכתו של המכון למחזאות ישראלית ע"ש חנוך לוין ת' הקאמרי.

קישורים חיצוניים
----------------

* אודות ההצגה באתר הבמה
* אודות ההצגה באתר התיאטרון הקאמרי
* קובי ניב, ‏עוקף עזה, באתר ‏מאקו‏‏, ‏22 באפריל 2009‏
* דן לחמן, ביקורת תיאטרון: ע' 17, באתר אימגו, 17 במאי 2009
* עודד מרום, תיאטרון חיינו השבו"זים, באתר nrg מעריב, 13 באפריל 2009

הערות שוליים
------------

1. ↑  מיכאל הנדלזלץ, ע' 17: במשפט ההיסטוריה, באתר הארץ, 13 באפריל 2009
**דין מימוני** (נולד ב-4 במאי 1990) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם.

קריירה
------

מימוני התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של עירוני קריית שמונה, וב-24 בספטמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף במשחק מול הפועל תל אביב במסגרת גביע הטוטו, שהסתיים בתיקו 1–1. בעונת 2010/2011 צורף באופן רשמי לסגל הקבוצה הבוגרת, אך שותף רק במשחקי גביע הטוטו, ובינואר 2011 הושאל לבני סכנין, במדיה ערך הופעה אחת בהפסד 1–3 להפועל ראשון לציון בגביע המדינה. בעונה שלאחר מכן הושאל למכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, אך לאחר כחודשיים קרע את הרצועה הצולבת והתקשה לחזור לכושר משחק. לקראת עונת 2012/2013 הושאל להפועל עכו, וב-6 באוקטובר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בניצחון 3–1 על מכבי נתניה. מימוני שותף בשישה משחקים במדי הפועל עכו בכל המסגרות, ובינואר 2013 חזר למכבי אחי נצרת ושיחק במדיה בליגה הלאומית עד תום העונה.

לקראת עונת 2013/2014 חזר מימוני לעירוני קריית שמונה, וב-29 באוקטובר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 2–0 נגד הפועל באר שבע. בתום העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, על אף שלא שותף במשחק הגמר מול מכבי נתניה, וב-15 באוגוסט 2015 זכה עמה בתואר אלוף האלופים כאשר הבקיע את שער השוויון ובנוסף לכך הבקיע גם בדו-קרב בעיטות ההכרעה במשחק מול מכבי תל אביב.

בתחילת עונת 2017/2018 לא שותף מימוני במשחקי הליגה של עירוני קריית שמונה, וב-31 בינואר 2018 עזב את המועדון וחתם במכבי נתניה, במדיה ערך ארבע הופעות עד תום העונה. ב-8 ביולי 2018 חתם מימוני לשנתיים בהפועל רעננה, וב-1 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 להפועל תל אביב בגביע הטוטו.

בינואר 2019 מימוני חתם בהפועל רמת גן. בינואר 2020 חתם מימוני בהפועל אום אל-פחם.

בעונת 2020/2021 חתם בהפועל אכסאל.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* תומר רונא, דין מימוני בועט במדי עכו וחולם על אנגליה, באתר ynet, 4 באוקטובר 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  תום נחום, ‏דין מימוני חתם בהפועל רעננה: שמח להצטרף, באתר ONE‏, 8 ביולי 2018
2. ↑  שקד עמירם, ‏דין מימוני חתם בא.א. פאחם, רוטשטיין באשקלון, באתר ONE‏, 23 בינואר 2020
מועצת המדינה המזרח גרמנית בישיבה ב-1981 (יושב ראש: אריך הונקר)
**שטאטסראט** (גרמנית: **Staatsrat**, מועצת המדינה) הייתה לפי חוקת גרמניה המזרחית הגוף הקולקטיבי העליון במדינה. השטאטסראט נוצרה באמצעות חוק ב-12 בספטמבר 1960 כמחליפה של מוסד הנשיאות, לאחר מותו של נשיא גרמניה המזרחית וילהלם פיק ב-7 בספטמבר אותה שנה. 

לפי סעיף 66 של חוקת גרמניה המזרחית, יושב ראש מועצת המדינה הוא ראש המדינה. 
מועצת המדינה כללה, מלבד היושב ראש, את ששה עשר סגניו ומזכיר. חברי מועצת המדינה נבחרו על ידי הפרלמנט המזרח-גרמני (הפולקסקאמר) אחת ל-5 שנים. דה פקטו, לא היה לחברי המועצה כוח של ממש בקביעת המדיניות, וזו הודרכה בעיקר על ידי היושב ראש. 

בשנות ה-70, לאחר הדחת ולטר אולבריכט ב-1971, גבר כוחה של מועצת המדינה; תפקידיה כללו פרסום תאריך בחירות לפולקסקאמר וגופים ממשלתיים אחרים, בחירת חברי מועצת ההגנה הלאומית, חנינה, חתימה על הסכמים עם מדינות זרות ויצירה והענקה של עיטורי גרמניה המזרחית. על אף כוחה, מרכז הכוח התרכז בפוליטביורו של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי, המפלגה השלטת בגרמניה המזרחית. לכן, גם ולטר אולבריכט וגם אריך הונקר לקחו את תפקיד יושב ראש מועצת המדינה בנוסף להיותם מזכירי המפלגה. ב-5 באפריל 1990 בוטלה מועצת המדינה של גרמניה המזרחית ותפקידיה הועברו ליושב ראש הפולקסקאמר. כמה חודשים לאחר מכן אירע איחוד גרמניה.

ראו גם
------

* פוליטיקה של גרמניה המזרחית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מועצת המדינה של גרמניה המזרחית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007261624105171
* ISNI: 0000 0000 9608 0009
* LCCN: n50073759
* VIAF: 249725728
* WorldCat: lccn-n50073759

 |
**טטיזאורוס** (שם מדעי: ***Tatisaurus***) הוא סוג של דינוזאור צמחוני מהקבוצה תיראופורה, בה הסטגוזאורים והאנקילוזאורים. הוא התקיים ביורה התחתון של סין והוא נחשב לדינוזאור צמחוני קדום מאוד מקבוצת בעלי אגן דמוי עוף, הקרוב בעיקר לסקוטלוזאורוס. הסוג התגלה בידי הכומר אדגר אוהלר מאוניברסיטה בניו טאיפיי, טאיוואן בשכבות סלעים בתצורות לופנג (אנ') שביונאן, סין כמספר עצמות שבורות, לרוב עצמות לסת ושיניים והוא תואר ב-1965. משמעות השם של הסוג הוא על שם הכפר הקרוב לאתר המאובנים, "Da Di" המכונה "Ta Ti" ובצירוף הסיומת "saurus" - לטאה/זוחל. בסוג נכלל רק מין אחד - *Tatisaurus oehleri*, הקרוי על שם מגלה המאובנים אוהלר.

אורך הלסת התחתונה שנמצאה הגיע ל-6 ס"מ ובעליהם היה קטן מאוד באורך של 1.2 מטר ומשקל של 4 ק"ג בקירוב. מבנה השיניים רמז על כך שניזון מצמחייה. המבנה שלהם דמה מעט לזה של ההיפסילופודוניים והוא שויך למשפחה זו בתחילה, אך בהמשך חקרו את המבנה ונראה שהם דומים יותר לשיני ההואיאנגוזאורוס או לסקלידוזאורוס. הוא נחשב לאב קדום פרימיטיבי לאנקילוזאורים והסטגוזאורים.

עם זאת החוקר דייוויד ב. נורמן בדק את ממצאי הדינוזאור ב-2007 וקבע שדינוזאור זה הוא טקסון מוטל בספק עקב מקורות מפוקפקים לממצאים ולמבנה של השיניים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טטיזאורוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**פייר-מארי ז'רליֶיה** (בצרפתית: **Pierre-Marie Gerlier**;‏ 1880, ורסאי – 1965, ליון) היה קרדינל קתולי וחסיד אומות העולם מצרפת.

ביוגרפיה
--------

ז'רלייה למד באוניברסיטה של בורדו והיה עורך דין. לאחר מכן למד בסמינר לכמרים באיסי (אנ') שבפריז ובפריבור. במלחמת העולם הראשונה שירת כקצין בצבא הצרפתי, נפצע ונפל בשבי הגרמני. בשנת 1921 הוסמך לכמורה והיה ראש קהילה בפריז. בשנת 1929 הוסמך בתור בישוף על ידי האפיפיור פיוס התשיעי. ההסמכה בוצעה בקתדרלת נוטרדאם בפריז. 

ז'רלייה היה הארכיבישוף של ליון משנת 1937 ועד מותו. תואר הכבוד שנקבע לו היה הפרימט של גאליה. בשנת 1939 היה אחד הבוחרים באספה האפיפיורית שהתכנסה לבחור אפיפיור חדש. באספה זו נבחר פיוס ה-12.

בתקופת כיבוש צרפת בידי הגרמנים גינה ז'רלייה את גירוש היהודים מצרפת למחנות ההשמדה הנאציים וכן גינה את התנאים בהם נמצאים היהודים במחנות אלה. הוא פעל למען הסתרת ילדים יהודיים במוסדות קתוליים בצרפת, לשם הגנתם מפני גירוש.

משנת 1945 ועד 1948 היה ז'רלייה סגן הנשיא של הוועידה האפיסקופלית הצרפתית (אנ'). בשנת 1958 השתתף שוב בבחירת אפיפיור, בבחירות בהן נבחר יוחנן העשרים ושלושה, ובשנת 1963 השתתף בבחירות בהן נבחר פאולוס השישי.

ז'רלייה מת מאוטם שריר הלב בליון ונקבר בקתדרלת ליון.

ב-1981 הכיר יד ושם בז'רלייה בתור חסיד אומות העולם.

ראו גם
------

* הצלת יהודים במהלך השואה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פייר-מארי ז'רלייה** בוויקישיתוף
* פייר-מארי ז'רלייה, באתר "יד ושם" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb122064459 (data)
* CiNii: DA19080923
* GND: 118900684
* ISNI: 0000 0001 0856 7472
* LCCN: n88658219
* Léonore: 19800035/830/94709
* NLA: 61539862
* NTA: 100253326
* RERO: 02-A017825442
* SUDOC: 030700981
* Trove: 1710958
* VcBA: 495/148297
* VIAF: 39425553
* WorldCat: lccn-n88658219

 |
**פאבל אנדרייביץ' פדוטוב** (ברוסית: **Павел Андреевич Федотов**;‏ 22 ביוני 1815 (יוליאני) – 14 בנובמבר 1852 (יוליאני)) היה צייר חובב רוסי, שנודע בסגנונו המדויק, מרובה הפרטים, והביקורתי. ציוריו דומים באופיים לציוריו של ויליאם הוגארת' ופדוטוב נקרא לעיתים "הוגרת' הרוסי".

פדוטוב נפטר בהיותו בן 37, בעת שהיה מאושפז בבית חולים לחולי נפש.

קורות חיים
----------

פדוטוב נולד במוסקבה, והיה בנו של קצין צבא בדימוס. פדוטוב למד בבית הספר הצבאי במוסקבה, עם סיום לימודיו החל לשרת בגדוד פינלנד של המשמר הקיסרי שהיה מוצב בסנקט פטרבורג. הוא התעניין באמנויות, למד לנגן בחליל ולמד לצייר בבית ספר לאמנות בשעות הערב. בשנת 1844 החליט לעזוב את הצבא והתמקד בציור. ציוריו המוקדמים היו בצבעי עפרון וצבעי מים ובשנת 1846 החל לצייר בצבעי שמן. 

ציוריו של פדוטוב זכו להצלחה והוצגו בתערוכות בסנקט פטרבורג בין השנים 1849–1850, אולם במהרה ציוריו הביקורתיים בהם הוא תקף את האצולה והאריסטוקרטיה, וקשריו עם קבוצת פטראשבסקי הביאו לירידת קרנו בקרב האצילים והממשל.

סגנונו
------

פדוטוב התמקד בציור דיוקנאות קטנים - בעיקר של חבריו ובני משפחותיהם - בעיקר בני משפחת זדנוביץ', משפחתו של חברו הטוב לגדוד של פדוטוב. הדיוקנאות צוירו בפשטות ותוך דיוק רב בפרטים. בכך מהווים הדיוקנאות כיום חלון לתקופה בה צייר וניתן ללמוד מהם על חיי התקופה בשל הפירוט הרב של הרהיטים, פרטי הלבוש והחפצים השונים המופיעים בהם.

דיוקנה של נטליה ז'דנוביץ המנגנת בהרפסיקורד משנת 1850 ידוע בהרמוניה הנשקפת ממנו, והשלווה הנראית בו.

ציורי השמן שלו מלאים ביקורתיות על החברה הרוסית באותה עת, וגובלים בקריקטוריזם.

גלריה
-----

* כלה בעייתית, 1842כלה בעייתית, 1842
* אלמנה צעירה, 1851אלמנה צעירה, 1851
* ארוחת בוקר של אריסטוקרטארוחת בוקר של אריסטוקרט
* האציל הטרי (בוקר של בירוקרט)האציל הטרי (בוקר של בירוקרט)
* 
* 
* אירוסי הקצין, 1848אירוסי הקצין, 1848
* דיוקנה של נטליה ז'דוביץ' המנגנת על הרפסיקורד דיוקנה של נטליה ז'דוביץ' המנגנת על הרפסיקורד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאבל פדוטוב** בוויקישיתוף
* פאבל פדוטוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* פאבל פדוטוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007303376805171
* BnF: cb12112364c (data)
* CiNii: DA06354254
* GND: 11887635X
* ICCU: BVEV050354
* ISNI: 0000 0001 0896 5585
* LCCN: n85208182
* LNB: 000057148
* MusicBrainz: 8dc3d293-51e5-4821-9b9f-c7bec0b51a82
* NKC: xx0034478
* NLP: A17607772
* NTA: 070492492
* RERO: 02-A013499643
* RKD: 27508
* SUDOC: 092136508
* ULAN: 500023071
* VIAF: 47035562
* WorldCat: lccn-n85208182

 |