recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אילן רכטמן** (נולד ב-4 באפריל 1963) הוא פסנתרן, מלחין ומנהל מוזיקלי ישראלי.

קריירה
------

הופעת הבכורה של רכטמן הייתה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית כשהיה בן 11. מאז הופיע כמעט עם כל התזמורות בארץ ועם תזמורות רבות מחוצה לה וכן ברסיטלים ובקונצרטים של מוזיקה קאמרית. בשירותו הצבאי ניגן רכטמן בתזמורת חיל האוויר כנגן סינתיסייזר. רכטמן הופיע בקרוב ל-40 מדינות מסביב לעולם, וביותר מ-80 ערים בארצות הברית, באולמות קונצרטים חשובים כדוגמת קרנגי הול (ניו יורק) האולם הסימפוני (שיקגו), סאל פלייל (פריז) ויגמור (לונדון) ושיתף פעולה עם אמנים כמו יו יו מה, עברי גיטליס, אליסה ויילרשטיין, הרביעייה הירושלמית והכוריאוגרף מרק מוריס.

רכטמן זכה בכמה פרסים, ביניהם פרס נורי באמצעות קרן התרבות אמריקה-ישראל בניו יורק, פרסי קלרמונט ושפירא בישראל ובמדליית כסף בתחרות הפסנתר הבין-לאומית הראשונה בסן אנטוניו. הוא החל לכתוב מוזיקה כבר בגיל תשע. עם יצירותיו להרכבים שונים נמנות יצירות שהזמינו המנצחים זובין מהטה ולורין מאזל ופסטיבל המוזיקה צ'אטאקווה לרגל חגיגות 125 שנים לפסטיבל. 

באולימפיאדת בייג'ינג 2008, המתעמלת האמריקאית נסטיה ליוקין השתמשה ביצירה פרי עיטו של רכטמן כשזכתה במדליית זהב בתרגיל התעמלות הקרקע שלה.

רכטמן שהה שש שנים בברזיל (2007-2001), ניגן עם תזמורות מקומיות ובקונצרטים קאמריים ושימש מנהל מוזיקלי של סדרות המוזיקה הקאמרית "אום סרטו אולהר" בסאו פאולו. בעת שהותו בברזיל כתב כמה יצירות לסרטים ולטלנובלה "אספרנסה" ושימש כמנהלה של תחרות הפסנתר הבין-לאומית ע"ש וילה לובוס.

רכטמן הקליט בחברות, כמו נקסוס, סנטאוור, וול טמפרד פרודקשנס, מרידיאן BIS, ו-MMC. הקלטתו של "שורו מס' 5" מאת וילה לובוס זכתה בפרס בחירת העורכים של כתב העת "גרמופון". 

רכטמן היה המייסד והמנהל המוזיקלי של כמה הרכבים וסדרות קונצרטים בניו יורק והפיק למעלה מ-1,500 קונצרטים. 

ב-2008 התמנה רכטמן למנהל המוזיקלי של סדרות המוזיקה במוזיאון תל אביב לאמנות, הוא סיים את תפקידו בשנת 2023.

אביו היה המנצח, נגן הבסון והמעבד מרדכי רכטמן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אילן רכטמן** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של אילן רכטמן
* אילן רכטמן, סרטונים בערוץ היוטיוב

* אילן רכטמן, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אילן רכטמן ינהל את תוכניות המוזיקה במוזיאון תל אביב - גלריה - עכבר העיר

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007291014905171
* BnF: cb16677128t (data)
* CiNii: DA14358909
* GND: 135304768
* ISNI: 0000 0000 4939 5075
* LCCN: nr96021108
* MusicBrainz: c6b5580e-202f-4b8c-8aed-228e77131758
* SUDOC: 167239198
* VIAF: 51588588
* WorldCat: lccn-nr96021108

 |
**אנסמבל זמרי מורן** הוקם בשנת 1998. האנסמבל צמח ממקהלת מורן, שהוקמה בשנת 1986 וממשיכה לפעול עד היום. למקהלה מתקבל כל ילד הרוצה לשיר, מגיל 4 ומעלה, והילדים מתקדמים משלב לשלב, ממקהלת הילדים למקהלת הנוער, עד שהמצטיינים ביניהם מגיעים לשיר באנסמבל הבוגרים. גיל הזמרים באנסמבל הוא בין תשע-עשרה לשלושים, ובהם חיילים מוזיקאים מצטיינים וסטודנטים באקדמיות למוזיקה.

מטרת האנסמבל היא לקדם זמרים צעירים לשירה אמנותית ומצוינות מוזיקלית ולפתח את הזמרה הסולנית. למעשה, כל משתתפי האנסמבל הם זמרים סולנים, ובקונצרטים השונים ניתנת ליחידים מן האנסמבל הזדמנות להופיע בתפקידי סולו. האנסמבל, כמו גם מקהלת הילדים והנוער, מופיע בכל סוגי המוזיקה - מוזיקה עתיקה, בארוק, מוזיקה קלאסית, מוזיקה רומנטית ומוזיקה מודרנית, כמו גם שירים ישראלים ואחרים. 

האנסמבל מבצע בין השאר יצירות מקוריות של מלחינים ישראלים, ביניהם גיל אלדמע, גיל שוחט, מנחם ויזנברג, חיים פרמונט, יחזקאל בראון ושלמה גרוניך.

בשנת 2002 זכה האנסמבל בפרס ראשון בתחרות בינלאומית ביפן ובשנת 1998 זכה בפרס הראשון בתחרות הבינלאומית "שירת הימים" בישראל. הוא הופיע בפסטיבל באך באורגון, ארצות הברית, בפסטיבל ליטורגיה בגרמניה וייצג את ישראל ב"אקספו 2000" בהנובר, גרמניה. בעונת הקונצרטים 2002-2003 השתתף באופרה דידו ואניאס של הנרי פרסל ובמיסה ברוויס של מוצרט. כן השתתף בעונת 2003-2004 בסדרות קונצרטים של תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון והתזמורת הקאמרית הישראלית.

בקיץ 2005 הוזמן האנסמבל לקחת חלק בפסטיבל באך בטורונטו, קנדה בשירת קנטטות בניצוח הלמוט רילינג.

במאי 2008 הופיעה האנסמבל ביצירת "בלדה על שלושה נביאים" של אלה מילך-שריף ונאווה סמל. בקונצרט, שהתקיים בשצ'צ'ין שבפולין לכבוד יום העצמאות ה-60 של ישראל, השתתפו עוד שתי מקהלות זרות.

נעמי פארן היא המנצחת והמנהלת של מקהלות מורן. לצדה פועלות שרית שטקלר, מנצחת "צעירי מורן" ו"קטנטני מורן", כרמל עמית-אנטוקולסקי כמנצחת-משנה מאז 2009, הדס פארן-אסיה כמורה לקול במקהלות מורן, וכן אייל באט, פסנתרן מקהלות מורן ואולג יקירביץ', שהיה פסנתרן אנסמבל זמרי מורן בשנים 2006-2004 ומאז 2010 הוא פסנתרן מקהלת מורן.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אנסמבל זמרי מורן
* אנסמבל זמרי מורן, ברשת החברתית פייסבוק
* כרמית ספיר-ויץ, צרכים מיוחדים למוזיקה, באתר nrg‏, 26 בינואר 2014
* נועם בן זאב, זמרי מורן באבו גוש, גלריה, הארץ 2 באוקטובר 2015
* יוטיוב, האופרה ברונדיבר מאת הנס קראסה בביצוע מקהלת הילדים מורן 2016
* רותי ברמן, "שירת נעמי" 22 בפברואר 2017

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר מקהלות מורן
**מרינוס ציוניס** (ביוונית: **Μαρίνος Τζιωνής**; נולד ב-16 ביולי 2001 בניקוסיה שבקפריסין) הוא כדורגלן קפריסאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ספורטינג קנזס סיטי מה-MLS ובנבחרת קפריסין.

קריירת מועדונים
---------------

ציוניס גדל במחלקת הנוער של אומוניה ניקוסיה. בשנת 2017 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הקפריסאית. הוא ערך 65 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 12 שערים.

ב-24 בינואר 2022 חתם ציוניס על חוזה לשלוש שנים בספורטינג קנזס סיטי מה-MLS.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-5 בספטמבר 2020 ערך ציוניס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קפריסין, בהפסד 2-0 לנבחרת מונטנגרו במסגרת ליגת האומות 2020/2021. ב-29 במרץ 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-0 על נבחרת אסטוניה במסגרת ליגת האומות.

תארים
-----

אומוניה ניקוסיה
* אליפות קפריסין (1): 2020/2021
* הסופר קאפ הקפריסאי (1): 2021

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sporting KC acquires 20-year-old winger Marinos Tzionis באתר הרשמי של ספורטינג קנזס סיטי, 24 בינואר 2022 (באנגלית)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מרינוס ציוניס"**.
|  |
| --- |
| 
בערך זהנעשה שימושבסימנים מוסכמיםמתחום המתמטיקה.להבהרת הסימניםראו סימון מתמטי. |

באלגברה אלמנטרית, **בינוֹם** הוא פולינום המורכב משני איברים או מונומים.

הגדרה
-----

בינום הוא פולינום שהוא סכום של שני מונומים. בינום במשתנה יחיד נכתב בצורה

{\displaystyle ax^{m}-bx^{n}}
כאשר *a* ו-*b* הם מספרים, ו-*m* ו-*n* הם מספרים שלמים לא-שליליים ו-*x* הוא סמל שנקרא משתנה. בהקשר של פולינום לורן (אנ'), בינום לורן, המכונה לעתים קרובות בפשטות בינום, מוגדר באופן דומה, אך המעריכים *m* ו-*n* עשויים להיות שליליים.

באופן כללי יותר בינום הוא מהצורה

{\displaystyle a\,x\_{1}^{n\_{1}}\dotsb x\_{i}^{n\_{i}}-b\,x\_{1}^{m\_{1}}\dotsb x\_{i}^{m\_{i}}}

דוגמאות
-------

{\displaystyle 3x-2x^{2}}
{\displaystyle xy+yx^{2}}
{\displaystyle 0.9x^{3}+\pi y^{2}}
{\displaystyle 2x^{3}+7}

פעולות בבינומים פשוטים
----------------------

* בינום מהצורה *x*2 − *y*2 ניתן לפירוק לגורמים כמכפלה של שני בינומים:

{\displaystyle x^{2}-y^{2}=(x-y)(x+y)}.
זהו מקרה פרטי של הנוסחה הכללית יותר:
{\displaystyle x^{n+1}-y^{n+1}=(x-y)\sum \_{k=0}^{n}x^{k}y^{n-k}}.
במספרים מרוכבים הנוסחה ניתנת להרחבה ל-
{\displaystyle x^{2}+y^{2}=x^{2}-(iy)^{2}=(x-iy)(x+iy)}.
* המכפלה של שני בינומים לינאריים (*ax* + *b*) ו- (*cx* + *d* ) היא טרינום:

{\displaystyle (ax+b)(cx+d)=acx^{2}+(ad+bc)x+bd}.
תחילתו של משולש פסקל
* בינום בחזקה ה-*n*-ית, המיוצג כ- (*x* + *y*)*n* ניתן להרחבה באמצעות משפט הבינום או לחילופין באמצעות משולש פסקל. דוגמה: הריבוע (*x* + *y*)2 של הבינום (*x* + *y*) מקיים:

{\displaystyle (x+y)^{2}=x^{2}+2xy+y^{2}}.
המספרים (1, 2, 1) המופיעים כמקדמים בנוסחה זו הם המקדמים הבינומיים בשורה השנייה שמתחת לקודקוד במשולש פסקל. הפיתוח של החזקה ה-*n*-ית משתמש במספרים בשורה ה-*n* שמתחת לקודקוד במשולש פסקל.
* מימוש של הנוסחה דלעיל בה לידי ביטוי בנוסחה ליצירת שלשות פיתגוריות:

עבור *m* < *n*, יהי *a* = *n*2 − *m*2, *b* = 2*mn*, ו- *c* = *n*2 + *m*2; ומתקיים *a*2 + *b*2 = *c*2.
* בינומים שהם סכום של חזקות שלישיות ניתנים לפירוק לפולינומים ממעלה נמוכה יותר כדלקמן:

{\displaystyle x^{3}+y^{3}=(x+y)(x^{2}-xy+y^{2})}
{\displaystyle x^{3}-y^{3}=(x-y)(x^{2}+xy+y^{2})}

ראו גם
------

* השלמה לריבוע
* הבינום של ניוטון
* התפלגות בינומית

קישורים חיצוניים
----------------

* בינום, באתר MathWorld (באנגלית)
פירוש נוסף ערך זה עוסק בסוג של עיבוד תמונה. אם התכוונתם לטכניקה לעיצוב שיער, ראו החלקת שיער.
בסטטיסטיקה או בעיבוד תמונה, **החלקה** היא שיטה למציאת תבניות ודפוסים בגרף תוך כדי הקטנת הרעשים או העלמתם לחלוטין.

צמצום כמות הערכים בגרף
----------------------

שיטה זו מחשבת מכל n נקודות בגרף נקודה אחת שערכה הוא הערך הממוצע של ה-n נקודות, כך שאם התחלנו מ-N נקודות בגרף, בסוף יהיו לנו N/n נקודות בגרף. החיסרון המרכזי בשיטה זו הוא שנקודות הקיצון קטנות (כל מקסימום מקומי יורד קצת וכל מינימום מקומי עולה קצת).

שיטת "החלון הנודד"
------------------

שיטה זו מחשבת כל נקודה בגרף כממוצע של k נקודות לפניה עד k נקודות אחריה (סך הכל ממוצע של 2k+1 איברים). אם התחלנו מ-N נקודת בגרף, נסיים עם N-2k נקודת כי לא ניתן לבצע את השיטה הזו על k הנקודות הראשונות ועל k הנקודות האחרונות. החיסרון המרכזי בשיטה זו הוא אותו חיסרון כמו בשיטה הקודמת, אך בשיטה זו הוא קצת פחות מורגש.

ממוצע משקולות בשיטת "החלון הנודד"
---------------------------------

בשיטה זו, כל נקודה עדיין תהיה ממוצע של k נקודות לפניה עד k נקודות אחריה, אך לכל נקודה יינתן משקל שונה בחישוב הממוצע. ישנן שיטות שונות למציאת המשקל הרצוי לכל נקודה:

**שיטת מקדמי הבינום של ניוטון:**
שיטה בה כל הנקודות מקבלות ערכים לפי המקדמים הבינומיאליים בבינום של ניוטון. אם לדוגמה נרצה לעשות ממוצע של 2 נקודות אחורה עד 2 נקודות קדימה, המקדמים של הנקודות יהיו לפי מקדמי בינום של חזקה רביעית: 1, 4, 6, 4, 1, כלומר הערך המחושב של הנקודה יהיה:{\displaystyle Y\_{i,calculated}={\frac {1\cdot Y\_{i-2}+4\cdot Y\_{i-1}+6\cdot Y\_{i}+4\cdot Y\_{1+i}+1\cdot Y\_{i+2}}{16}}} .

**שיטת "סביצקי-גוליי":**
שיטה שהומצאה בשנת 1964 על ידי אברהם סביצקי ומרסל גוליי לפיה בוחרים לכל נקודה k נקודות לפניה עד k נקודות אחריה ומתאימים לאותו קטע גרף (קטע של 2k+1 נקודות) פולינום מסדר הקטן מ-2k+1. הרעיון המרכזי הוא ליצור גרף מוחלק מצד אחד, ומצד שני לשמור על גובה נקודות הקיצון בצורה מיטבית או לפחות לשמור על השטח מתחת לגרף. בשביל להגיע לפתרון הנ"ל, משתמשים בשיטת הריבועים המינימליים, אשר תראה לנו איך להגיע בצורה אופטימלית בין הפולינום שיצרנו לבין הגרף הנתון.
שיטה זו נחשבת אחת השיטות המוצלחות ביותר כיום להחלקת גרפים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **החלקה** בוויקישיתוף
* החלקה, באתר MathWorld (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  A. Savitzky and Marcel J.E. Golay (1964). *Smoothing and Differentiation of Data by Simplified Least Squares Procedures*. Analytical Chemistry, 36: 1627-1639. http://dx.doi.org/10.1021/ac60214a047
**רוזליה לומברדו** (באיטלקית: **Rosalia Lombardo**; ידועה גם כ"**היפהפייה הנרדמת של הקטקומבות של הקפוצ'ינים**") הייתה ילדה איטלקית שנולדה בשנת 1918 בפלרמו, סיציליה. היא נפטרה מדלקת ריאות בשנת 1920. גנרל לומברדו, אביה של רוזליה שהתאבל על מותה פנה אל אלפרדו סלפיה, חונט מפורסם, וביקש ממנו שיחנוט אותה. גופתה הייתה אחת הגופות האחרונות שהתקבלו לקטקומבות של מנזר הקפוצ'ינים של פלרמו בסיציליה.

החניטה
------

הודות לטכניקות החניטה של סלפיה נשמר הגוף היטב. צילום רנטגן של הגופה מראה שכל האיברים נשמרו ללא פגע. גופתה של רוזליה לומברדו נשמרה בקפלה קטנה יחד עם עוד שני תינוקות חנוטים, בתוך תיבה סגורה בזכוכית המונחת על שיש. תצלום מ-2009 של נשיונל ג'יאוגרפיק מראה סימנים של התפרקות, ובעיקר שינויי צבע מתוך מטרה לטפל בבעיות הללו הועברה המומיה למקום אחר, יבש יותר, וארון המתים המקורי שלה הוצב במקום אטום הרמטית עם חנקן, כדי למנוע ריקבון. מומייתה של רוזליה היא אחת הגופות השמורות ביותר בקטקומבות.

טכניקה
------

לאחרונה התגלו טכניקות החניטה של סלפיה בזיכרונותיו הכתובים בכתב ידו. סלפיה החליף את דמה של הילדה בנוזל עשוי פורמלין כדי להרוג את החיידקים, אלכוהול כדי לייבש את הגוף, גליצרין כדי למנוע ייבוש-יתר, חומצה סליצילית להרוג פטריות ומלחי אבץ כדי להקשות את הגופה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוזליה לומברדו** בוויקישיתוף
* רוזליה לומברדו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הצילום של נשיונל ג'יאוגרפיק
2. ↑  Metapress | A Fast Growing Resource for Young Entrepreneurs, Metapress, ‏2017-12-14 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1229442758
* ISNI: 0000 0001 1368 1851
* LCCN: n2011001181
* VIAF: 166138440
* WorldCat (עם VIAF): 166138440

 |
הרב יעקב יצחק פלנצגרבן בחופה
הרב **יעקב יצחק פלאנצגראבן** (בכתיב יידי: **ר' יאנקעלע פלאנצגראבען**; באנגלית: **Yaakov Yitzchok Flanzgraben**; ה'תרנ"ג, 1893 - כ' בסיוון ה'תשכ"ה, 20 ביוני 1965) היה למדן וראש ישיבה אמריקאי. מחבר סדרת הספרים **בית יעקב** וראש ישיבת רבינו שלמה קלוגר בניו יורק.

ביוגרפיה
--------

נולד ברדומישל ויילקי לרב אליעזר בן ניסן פלנצגרבן, הוא למד אצל הרב שמואל אנגל רבה של העיר, והיה חסידו של האדמו"ר ר' אברהם חיים מפלאנטש. נישא לרוזה בת יעקב בק מקולבסוב (נפטרה ה' בטבת תשל"ד). לאחר נישואיו התגורר ברדומישל, הוא שימש ר"מ בבית המדרש המקומי והתפרסם בבתי המדרש בגליציה כלמדן, כמתמיד וכעילוי.

בעקבות מלחמת העולם הראשונה הוזמן בידי הנהלת ישיבת רבינו שלמה קלוגר בניו יורק לבוא לכהן בה, הוא היגר לארצות הברית ב-1920, והשתקע בניו יורק. עם הגיעו התמנה כראש הישיבה. במקביל כיהן כרב בקהילת "שארית עדת ישראל" בניו יורק. בתו גיטה נישאה בראשית שנות ה-50 לרב אשר ישעיה פרנקל.

הוא היה מחמיר מאוד בענייני כשרות, אכל רק בשר עוף משחיטה פרטית, ורק דברים שבושלו על ידי אשתו. הוא היה גם גבאי צדקה עבור כולל חיבת ירושלים.

סדרת ספריו "בית יעקב" עוסקת בסיווג נושאים רבים לפי מקור חיובם מדאורייתא או מדרבנן; היא ראתה אור בניו יורק בין השנים תש"ט-תשכ"א (1949–1961). ספרו "עולת שבת" עוסק במלאכות שבת, הוא הספיק להדפיס רק את חלקו הראשון (ניו יורק תשכ"ה, 1965).

נפטר בכ' בסיוון ה'תשכ"ה, 20 ביוני 1965, ונקבר בבית הקברות בית דוד באלמונט (אנ').

ספריו
-----

* ****בית יעקב** - חלק ראשון**, ניו יורק: מוינשטר, תש"ט, באתר היברובוקס
* ****בית יעקב** - חלק שני**, ניו יורק: הדר, תשי"ב, באתר היברובוקס
* ****בית יעקב** - חלק שלישי**, ניו יורק: בלשן, תשכ"א, באתר היברובוקס
* ****עולת שבת** - חלק ראשון**, ניו יורק: בלשן, תשכ"ה, באתר היברובוקס

קישורים חיצוניים
----------------

* **הרב הגאון ר' יעקב יצחק פלאנצענגראבען זצ"ל רב ור"מ בניו יארק**, בתוך: **ספר זכרונות המאור**, עמ' תשמח, באתר היברובוקס
* קברו ופרטים נוספים באתר "קברים" (באנגלית)
* אשכול אודותיו באתר "אידישע וועלט פארומס" (ביידיש)

זכרונותיו על עיר הולדתו
* **תלמיד מספר על רבו**, בתוך: ספר רדומישל, עמ' 99–102 (ספר יזכור לקהילת רדומישל רבתי, בספריית העיר ניו יורק תמונות מס. 61–63)
* **תורה אין ראדאמישלע**, בתוך: ספר רדומישל, עמ' 110–111 (ספר יזכור לקהילת רדומישל רבתי, בספריית העיר ניו יורק תמונה מס. 67)

הערות שוליים
------------

1. ↑  במקורות אחדים בטעות: פלאנצענגראבען [=פלנצנגרבן].

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007513403705171
* LCCN: n79149926
* WorldCat (עם LCCN): n79-149926

 |
**איגנצי אלכסנדר גיירימסקי** (פולנית: **Ignacy Aleksander Gierymski**, ‏ 30 בינואר 1850 – בין  6 ו-8 במרץ 1901) היה צייר פולני.

ביוגרפיה
--------

הצייר מקסימיליאן גיירימסקי היה אחיו למחצה.
בצעירותו למד ציור בעיר הולדתו ורשה. ב-1868 המשיך את לימודיו באקדמיה לאמנויות יפות של מינכן וסיים בהצטיינות. בין השנים 1873–1874 התגורר באיטליה, בעיקר ברומא, בה צבר ניסיון ושיפר את יכולותיו. ב-1875 חזר לפולין, והציב את ציוריו בגלריה של זאכנט שטוק בוורשה.

באותה שנה חזר גיירימסקי לאיטליה ובילה שם את 4 השנים הבאות. בתקופה הזו הוא ניסה לפתור את בעיית השילוב הנכון של הצבע והאור על בד הציור, ולעבודותיו מהתקופה יש דמיון רב לעבודותיהם של הציירים הצרפתים מזרם האימפרסיוניזם.

בין השנים 1879–1888 גיירימסקי התגורר בוורשה. אותן שנים נחשבות לפורות במיוחד עבורו. הוא צייר את נופי ורשה וסצינות מחיי תושביה, אך עבודותיו לא זכו לתגובה ראויה מהסביבה, וב-1888 החליט לעקור לגרמניה ולצרפת. מראה הנוף הפך לנושא הראשי בציוריו. ב-1893 גיירימסקי שב לפולין, והתיישב בקרקוב, בה קיווה לקבל משרת פרופסור באקדמיה לאמנויות יפות המקומית.
בשנת 1895 עזב את פולין ושב לאיטליה.

את שנותיו האחרונות חי ברומא, במוסד לחולי נפש, שם נפטר.
נטמן בבית העלמין קמפו ורנו (Campo verano) בעיר.

ציוריו
------

ציוריו של גיירימסקי מוצגים במוזיאון שלזיה בקטוביץ ובמוזיאונים הלאומיים של פולין: בוורוצלב, בוורשה ובקרקוב.

* יהודייה עם תפוזים (1881). נגנב על ידי הנאצים ב-1944 והוחזר למוזיאון הלאומי בוורשה ב-2011.**יהודייה עם תפוזים** (1881). נגנב על ידי הנאצים ב-1944 והוחזר למוזיאון הלאומי בוורשה ב-2011.
* הים (1891)**הים** (1891)
* כורי החול (1887)**כורי החול** (1887)
* מעגן סולץ (1883)**מעגן סולץ** (1883)
* חג השופרות (יהודים באמירת תשליך; 1884)**חג השופרות** (יהודים באמירת תשליך; 1884)
* חג השופרות (גרסה אחרת; 1890)**חג השופרות** (גרסה אחרת; 1890)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסנדר גיירימסקי** בוויקישיתוף
* אלכסנדר גיירימסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007288412405171
* BnF: cb16703060s (data)
* GND: 132333066
* ICCU: CUBV017603
* ISNI: 0000 0001 1736 591X
* LCCN: nr2001022436
* NKC: js2011630993
* NLA: 61921452
* NTA: 071843108
* RKD: 31521
* SUDOC: 135599415
* ULAN: 500011145
* VIAF: 1170251
* WorldCat: lccn-nr2001022436

 |
רבי **שמואל מרבינו מקאמינקא** (תקל"ח-תקל"ט, 1778-1779 - י' באייר תר"ג, 10 במאי 1843) היה רב ואדמו"ר חסידי בדור השני בשושלת קמינקא-מיראפאל.

ביוגרפיה
--------

נולד לרבי משה אהרן (בנו של רבי צבי הירש מקמינקא), היה תלמידם של רבי לוי יצחק מברדיטשוב, רבי אברהם יהושע השיל מאפטא ("האפטא רב") ורבי משה צסיס מצ'ונדוב. חברם מילא את מקום סבו כרב ואדמו"ר בקמינקא ומאוחר יותר במירופול. 

זכה להערצתם של רבי משה צבי מסאווראן ושל רבי ישראל מרוז'ין. התפרסם גם כמוציא דיבוקים; בערב מלחמת העולם הראשונה ביקרה בקמינקא משלחת אתנוגרפית בראשות ש. אנ-סקי, ששמע סיפורים על רבי שמואל והשתמש בו כהשראה לדמות הצדיק במחזהו "הדיבוק".

תלמידו היה רבי דוד לובינער, רבם של רבי מרדכי חיים קסטלניץ-סלאנים ושל רבי נפתלי חיים מדז'יקוב ירושלים; ומסופר שדרכו של רבי שמואל היה לְאַחֵר תפילתו, ומאידך דרכו של רבי דוד היה להקדים תפילתו, וכאשר רבי דוד היה בא אליו, היה רבי שמואל מקדים תפילתו בשבילו. 

תורתו נדפסה בספרים "שני המאורות" ו"בית שמואל". נפטר בי' באייר תר"ג.

על שמו נקרא בית הכנסת "בית שמואל" שבשכונת הדר הכרמל בחיפה.

בנו רבי משה היה חתנו של רבי צבי בן רבי אהרן מטיטיוב - נפטר בתר"ד.

הערות שוליים
------------

1. ↑  לוי גרוסמן ב**שארית לשארית: תיקונים והוספות לקונטרס שם ושארית** (תל אביב, תש"ג. עמ' י"ד) כותב שנפטר בגיל 64 בי' באייר תר"ג ולפי זה נולד בין אייר תקל"ח (מאי 1778) לאייר תקל"ט (באפריל 1779).
2. ↑  תלמידו של רבי יעקב יוסף מפולנאה.
3. ↑  Nathaniel Deutsch. The Jewish Dark Continent: Life and Death in the Russian Pale of Settlement. Harvard University Press, 2011. עמ' 48.
4. ↑  שמואל שרירא, עם אנסקי במסעותיו, דבר, 8 בנובמבר 1940
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**דוד קארו** (1782? – 25 בדצמבר 1839) היה הוגה ומחנך יהודי יליד פרוסיה, מאחרוני תנועת ההשכלה בגרמניה.

ביוגרפיה
--------

נולד בפורדון, כיום חלק מבידגושץ' (אנ'), בפרוסיה המערבית דאז. הנחלה סופחה לממלכה עשר שנים לפני היוולדו, בחלוקת פולין הראשונה. קארו התגורר ופעל בפוזן. הוא היה הוגה פעיל ובולט בתנועת ההשכלה היהודית בדורו, דור המאספים, ותמך במבשרי היהדות הרפורמית בצעדיה הראשונים בגרמניה.

שלום הכהן פרסם משיריו ב"המאסף" החדש שבעריכתו. לפי משה סמט, ניכרת בספרו זווית ראייה תמימה ומצומצמת של "מלמד" והוא מאופיין בדידקטיות משעממת. הוא נתפס לרעיונות תנועת ההשכלה ונאבק ליישום חלק מהם בתוך ה"חדרים" בפוזן, עובדה שקוממה עליו את רבה של העיר, הרב עקיבא איגר שכינה אותו - בלי להזכיר את שמו - "שטן אחד מעמנו". סמט תולה באמירה זו את מעברו של קארו מתנועת ההשכלה ל"מחנה המחדשים", אנשים כישראל יעקבסון, שלא הסתפקו בביקורת על ארחות הקהילה ובהתנהלות מתונה, אלא דחפו לפעולה. שמעון ברנפלד שיער שיעקבסון מימן את הדפסת ספרו של קארו ובכך קירב אותו למחנהו.

נחמן ברלין כתב נגדו פמפלט בשם "ראש לשועלים" וקארו הגיב לדבריו בהערות שרשם בשולי עותק של ספרו "תכונת הרבנים".

ספרו
----

ספרו **ברית אמת** (דסאו תקפ"א) הנחלק לשני חלקים:

ברית אלוהים
1. **ברית אחים**: דו-שיח בין שני חברים בנושאי דת ומוסר
2. **ברית בית אל**: טיעונים בעד היתר השינויים שהונהגו בבתי הכנסת הרפורמיים בברלין ובהמבורג
3. **נקם ברית**: תגובה לספרון "אלה דברי הברית" שהוציא לאור בית הדין בהמבורג נגד מנהגים אלו.

ברית הכהונה (תכונת הרבנים)
ספרו "תכונת הרבנים" עוסק בפער בין דמותו הרצויה של רב בישראל ובין המציאות בימיו של קארו. הוא נדפס בשנית בלי ידיעתו ואישורו בתוספת ביטויים חריפים נגד הרבנים בידי יהודה ליב מיזס, אך קארו עצמו הסתייג מביטויים אלו.

הוא חתום על ספרו בשם העט: אמיתי בן אבידע אחיצדק.

במהלך הצגת הטיעונים בעד מבשרי הרפורמה, במהלך ריב ההיכל, הוא מגן על ההחלטה לעבור לקרוא את התפילות בהגייה ספרדית, תוך שהוא תוקף את ההגייה האשכנזית. לדבריו, השינויים שיוצרת האחרונה בין קמץ לפתח או בין סגול לצירה, גדולים מהשינויים שאמורים להיות בין תנועה גדולה לתנועה קטנה הזהות בבסיסן.

לקריאה נוספת
------------

* מ' גרונוואלד, **דוד קארו ויהודה ליב מייזס**, קריית ספר יט, תש"ב-תש"ג.

קישורים חיצוניים
----------------

* כתבי דוד קארו בפרויקט בן-יהודה
* שמואל יוסף פין, ****כנסת ישראל****, הערך "הר"ר דוד קארו" עמ' 252–253, באתר היברובוקס
* קארו, דוד, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
* אוספו הפרטי של דוד קארו, מאוספי הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי.
* דוד בן יחיאל קארו, דף שער בספרייה הלאומית

מכתביו
* **ברית אחים**, (להגנת ההיכל בהמבורג)

הערות שוליים
------------

1. ↑  סמט, **השינויים בסדרי בית-הכנסת**, אסופות, ה', עמ' שפד.
2. ↑  ברנפלד, **תולדות הרפורמציון הדתית בישראל**, עמ' 87 בהערה. מצוטט אצל סמט, **השינויים**, הערה 225.
3. ↑  בעמ' קכב. מצוטט אצל סמט, **השינויים**, הערה 229. הוא מציין כי לא ידוע ממקור אחר על ספר כזה.
4. ↑  בעמ' קז של ספרו מתואר הרב מנחם מנדל שטיינהארט כרב אידיאלי. מצוטט אצל סמט, **השינויים**, עמ' שנ, הערה 34.
5. ↑  קריית ספר יט, 144. מצוטט אצל מנחם מנדל זלוטניק, **אוצר הספרים**, פריט 577.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007281498005171
* GND: 140847995
* ISNI: 0000 0001 0963 7591
* LCCN: n97007946
* NLP: a0000003626652
* NTA: 291916546
* VIAF: 33734873
* WorldCat: lccn-n97007946

 |
איש לבוש חבית פשיטת רגל לצורך כניסה למצעד בנושא השפל הגדול
**חבית פשיטת הרגל** היא סמל חזותי, שהחל להופיע במאה העשרים, המשמש בסרטים מצוירים וצורות מדיה אחרות. הוא אינו מיועד להיות מציאותי, והוא מורכב מתלבושת העשויה רק מחבית עץ שמוחזקת על ידי כתפות, ומעידה כי האדם הלובש אותה במצב גרוע כל כך שהוא לא יכול להרשות לעצמו אפילו בגדים. זה היה ייצוג נפוץ של פשיטת רגל, מופיע בקטעי אנימציה רבים, סרטים מצוירים, קומדיות, וסוגי מדיה אחרים.

היסטוריה
--------

"משלם המיסים", דמות מצוירת שיצר וויל ג'ונסטון ופורסמה לראשונה בעיתון ה-***New York World-Telegram*** בשנת 1933 והמשיכה להתפרסם באופן קבוע לאחר מכן, הוצגה כשהיא לובשת חבית בתור בגדים. לאחר מכן העתיקו קריקטוריסטים אחרים את הרעיון. לא נקבע אם ג'ונסטון אכן יצר את הסמל. [דרוש מקור]. הקריקטוריסט הקנדי ג'ון קולינס, קריקטוריסט מערכת העיתון "מונטריאול גאזט" (Montreal Gazette) בשנים 1939–1982, נהג להשתמש בדמות "Uno Who" בקריקטורות שלו. Uno Who הוצג כמעט תמיד כשהוא לבוש בחבית פשיטת רגל, ומאותה סיבה בדיוק (מיסים גבוהים) של דמות משלם המיסים של ג'ונסטון.

בהמשך, חבית פשיטת הרגל שימשה גם במשמעויות אחרות. למשל במהדורת ינואר 1989 של מגזין *Esquire* שהציגה את רובין גיבנס (אנ') על השער כשהיא לבושה בחבית בצורה מפתה במקצת, מראה את המחשוף שלה מכוסה חלקית על ידי החבית ואמרה כי היא מכוונת להיות ענייה או לסיים בתור מיליונרית. החבית שימשה גם בפרסומת של וונדיס 1999 וונדיס, המתייחסת לבועת הדוט-קום, שבה איל הון מחברת דוט קום נותר חסר כל, כשהוא לבוש רק בחבית, אך עדיין יכול להרשות לעצמו המבורגר מוזל של וונדי. עם זאת, מייסד וונדיס דייב תומאס (מתוך רצון לא לראות אותו מסיר את החבית כדי לשלם) מציע לשלם עבור ארוחת האיש.

עם זאת, השימוש בחבית כביגוד להשפעה קומית היה קיים עוד לפני כן; הדמות חסרת האונים המצטמצמת עד כדי לבישת חבית כאות לצניעות מכיוון שבגדיו נגנבו או בנסיבות משעשעות אחרות. בקומדיה של ג'ורג' את'רג (George Etherege) משנת 1664 *"הנקמה הקומית" או "אהבה בגיגית"* (*The Comical Revenge or, Love in a Tub)* כללה דמות הלובשת חבית. הסרט *Tol'able David* מ-1921 כולל סצנה עם דמות הלבושה בחבית. ברצועת הקומיקס Moon Mullins הדמות הראשית, מון, מוצגת מדי פעם כשהיא לובשת חבית לאחר הפסד במשחק קלפים. פרק של *הדרדסים* משנת 1987 השתמש בחבית כדי להמחיש חבות. מהנבל גרגמל נלקחים כל חפציו כדי להחזיר חוב, רק כדי שהנושה יאמר לו "אני אחזור בשביל החבית!".

בספר קפטן תחתונים הראשון, החבית משמשת כדי לרמוז שהדמות למעשה עירומה.

גלימת שיכור
-----------

חבית פשיטת הרגל דומה לגלימת שיכור, עונש שהיה בשימוש מתקופת ימי הביניים כסוג של קלון להענשת שיכורים ועבריינים אחרים.

תיאורים של גלימת השיכור בדרך כלל מציגים חבית עם חור שנחתך בחלקו העליון כדי להכניס את הראש ושני חורים קטנים שנחתכים בצדדים כדי שהזרועות (או רק הידיים) יעברו דרכם. בשונה מחבית פשיטת הרגל, שמוצגת כמעט תמיד עם החלק העליון כשהוא מגיע עד בית השחי, הזרועות חופשיות מעליו, והחבית מונחת על ידי שתי רצועות העוברות מעל הכתפיים.
**חוסה מריה קלטראווה אי פינאדו** (בספרדית: **José María Calatrava y Peinado**; 26 בפברואר 1781 – 16 בינואר 1846) היה פוליטיקאי ספרדי שכיהן כראש ממשלת ספרד וכשר המדינה בין השנים 1836 ו-1837.

ביוגרפיה
--------

קלטראווה נולד ב-26 בפברואר 1781 במרידה, ספרד. הוא למד משפטים בסביליה כאשר פרצה המלחמה נגד הצרפתים, בה השתתף באופן פעיל מאוד נגד הכיבוש הצבאי מהחונטה העליונה של אקסטרמדורה, שם הוא נבחר לסגן ב-1810 המייצג את בדחוס, והשתתף בצורה חשובה בקורטס של קדיס.

לאחר השיקום האבסולוטי של 1814, הוא נעצר ונכלא במלייה, במבצר ויקטוריה גרנדה עד שקיבל חנינה עם עליית הליברלים לשלטון ב-1820, כשהוא מונה לשופט בבית המשפט העליון ובין 1822 ל-1823 לשר המשפטים כאחד המעריצים העיקריים של המפלגה המתקדמת כביכול (1836–1837).

עם סיום הטריניום הליברלי הוא יצא לגלות בפורטוגל, אנגליה וצרפת, יחד עם אחיו, רמון מריה דה קלטראווה. עם מותו של פרדיננד השביעי ותחילת העוצרות של מריה כריסטינה, הוא חזר לספרד ולאחר המהומה בגרניה דה סן אילדפונסו מונה לנשיא מועצת השרים, במקום פרנסיסקו חאבייר דה איסטוריס, והפקיד את תיק האוצר. למנדיזאבל להשלמת הרפורמה בכספים הציבוריים. בשנת 1837 הוא הפסיק להיות נשיא לטובת Eusebio Bardají Azara. הפעולה העיקרית של הממשל של קלטראווה הייתה הכרזת החוקה של 1837 אשר העניקה חופש דת בספרד תוך כדי דרישה מהמדינה לתמוך בכנסייה הקתולית. זה היה שינוי קיצוני מדי עבור רבים בספרד והוא גרם לנפילתה של ממשלתו של קלטראווה. 

הוא סיים את הקריירה שלו כנשיא בית המשפט העליון של ספרד (1840–1843). הוא מת במדריד ב-16 בינואר 1846.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חוסה מריה קלטראווה אי פינאדו** בוויקישיתוף
* חוסה מריה קלטראווה אי פינאדו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Harold Livermore. *A History of Spain* (New York: Grove Press, 1958) p. 374

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1221827
* BnF: cb170324579 (data)
* GND: 1069361976
* ISNI: 0000 0000 6051 4266
* LCCN: n2014072387
* SNAC: w6k66h6b
* SUDOC: 18388521X
* VIAF: 86987317
* WorldCat: lccn-n2014072387

 |
**יִמַּח שְׁמוֹ** או **יִמַּח שְׁמוֹ וְזִכְרוֹ** היא קללה עברית עתיקה, המופנית כביטוי לוואי לרָשע, או נגד אויבי העם היהודי. קללה זו היא מן הקשות והחריפות בלקסיקון שבארון הספרים היהודי. משמעותה מוות חסר צאצאים ויורשים, וזו מעין בקשה לאל שיימחה כל זכר למקולל. זאת בדומה לביטוי הלטיני "Damnatio memoriae".

אטימולוגיה
----------

המילה "**יִמַּח**" ידועה בעברית מודרנית בעיקר כחלק מקללה זו, והיא קיצור של המילה "יימחה", בדומה למילה "יהי", כקיצור של "יהיה", או "יחי" כקיצור של "יחיה". המילה "**שְׁמוֹ**" אינה רק במובן של שם פרטי, אלא מתייחסת לזיכרון והנצחה, כמו ב"יד ושם" הנגזר מספר ישעיהו: "וְנָתַתִּי לָהֶם בְּבֵיתִי וּבְחוֹמֹתַי **יָד וָשֵׁם**, טוֹב מִבָּנִים וּמִבָּנוֹת; שֵׁם עוֹלָם אֶתֶּן לוֹ, אֲשֶׁר לֹא יִכָּרֵת".

שימוש
-----

### בתנ"ך

הצירוף "ימח שמו" או "ימח זכרו" מופיע כבר בתנ"ך, בהטיות שונות. לאחר מלחמת עמלק בספר שמות ה' מבטיח שהוא ימחה את זכר עמלק מתחת השמים, ובספר דברים ההבטחה הופכת למצווה: "תִּמְחֶה אֶת זֵכֶר עֲמָלֵק מִתַּחַת הַשָּׁמָיִם". המושג "מחיית שם" מופיע לראשונה בספר דברים, כאשר בעקבות חטא העגל, ה' מבקש למחות את שם ישראל מתחת השמים, ובסוף ספר דברים, כאשר משה מקלל את מי שיעבוד עבודה זרה שה' ימחה את שמו מתחת השמים. הביטוי המדוייק "ימח שמם" מופיע בספר תהילים, פרק ק"ט, פסוק י"ג כקללה לרשעים.

### בתרבות היהודית

ההקשר המיידי של הביטוי "יימח‏ שמו וזכרו" משויך להמן הרשע, שהוא ועשרת בניו נתלו למוות, וכך נתקיימה בו הקללה. חלק מהמקורות מציעים שההמשך, "וזכרו", נוסף כחזרה למצוות מחיית זכר עמלק. קשר זה נתמך בחלק מהמקורות ברעיון שהמן הוא צאצא של עמלק, שכן במגילת אסתר נזכרת כ"המן האגגי", ובכך נקשר לאגג, מלך עמלק.

ראשי התיבות של הקללה "ימח‏ שמו וזכרו" (יש"ו) הודבקה ליֵשׁוּעַ אבי הנצרות, כראשי תיבות בדיעבד.

במהלך הדורות הופנה הביטוי כנגד אויבי העם היהודי בכללותם, ובאופן בולט במיוחד נגד הנאצים ועוזריהם, אשר הוציאו לפועל את השואה, רצח העם היהודי, פשעי מלחמה ומנגנון השמדה המונית שיטתי.

### כנגד יהודים

מקובל ביהדות להפנות את הקללה כנגד צוררי העם היהודי. הרב יוסף חיים זוננפלד מנהיג העדה החרדית, אף שהיה קנאי, הורה שאין לומר על יהודי קללה זו, אפילו אם הוא חוטא או מומר. הוא הוכיח זאת מכך שעל פי ההלכה יש לקיים מצוות ייבום גם אם הנפטר חוטא או מומר, מצווה שתכליתה לוודא ש"לא ימחה שמו מישראל". אף על פי כן מסופר כי החפץ חיים היה אומר זאת כנגד אד"ם הכהן (ולפי גרסה אחרת על חתנו, יהושע שטיינברג). על פי המסופר, בילדותו, ניסה אד"ם הכהן לשכנע אותו לדבוק ברעיון תנועת ההשכלה היהודית החילונית, ולכאורה ביקש להדיחו בילדותו מדרך התורה. החפץ חיים, שראה בו אפיקורוס, התעמת איתו ולבסוף התעלם ממנו לחלוטין. מאז כינהו בקללה זו, שכן ראה בו בבחינת שליח סטרא אחרא, וכמאמר חז"ל: "המחטיא את האדם יותר מן ההורגו".

הערות שוליים
------------

1. ↑  כך בספר תולדות ישו על קורותיו של ישו
2. ↑  יִימַח שמו [תנ], מילון אבניאון - מילון עברי עברי
3. ↑  שולחן ערוך אבן העזר קנז ה
4. ↑  דברים, כ"ה, ו'.
5. ↑  דבי רייכמן, האם מותר לומר על יהודי רחוק "ימח‏ שמו"?, באתר הידברות, ‏2 בפברואר 2017
6. ↑  האם אפשר לומר עליו ימח‏שמו וזכרו או שם רשעים ירקב, "שערי יצחק", השיעור השבועי מפי הרב יצחק רצאבי
7. ↑  הרב שמואל הולשטיין, גנבת נפשות, אתר "ישיבה", ד טבת תשס"ח, 13 בדצמבר 2007
תקנות רודף הנעלם בפנקס סלונים עמ' 10
**הרודף הנעלם** היא משרה בקהילות היהודיות שתפקיד הנושא בה להגן על הקהילה על ידי חיסולים של מלשינים וכל דבר שיכול להזיק לקהילה. פעילות מחזיק המשרה הייתה נסתרת ואף אדם לא ידע מי הוא. בתנועת ההתנגדות לחסידות השתמשו ברודף הנעלם כדי לצמצם את השפעת החסידים.

היסטוריה
--------

עדויות לרודף הנעלם נמצאות בשלוש קהילות: וילנה, מינסק וסלונים, כאשר בכל אחת מהם ניתנה פרשנות שונה לתפקיד זה.

מוטי זלקין טען שתפקיד זה היה פעיל גם ב-1836 ואף חוסל אדם אשר עסק במלשינות נגד הקהילה היהודית.

### מינסק

יאקוב בראפמן בספרו על קהילת מינסק הדפיס תעודה מב' באייר תקס"א בה מפורטים ההרשאות של הרודף הנעלם. שרשבסקי תקף את ספרו של ברפמאן וטען שהתעודות בספר מזויפות, בין טענותיו על הספר טען שאין כזה מושג רודף נעלם, יצחק לויטץ השיב על דבריו והראה שהרודף היה קיים ומהימנותן של התעודות בספרו של ברפמאן לא מוטל בספק.

ישראל קלויזנר תרגם את התעודות, ויהושע מונדשיין הדפיסם בכתב העת כרם חב"ד, בין ההרשאות שניתנו לרודף היו, הוצאת הסרבן מהקהילה, למנוע עלייה לתורה ושאר מצוות, למנוע אפשרות השכרה, למנוע מאשתו ללכת למקוה, להטיל איסור לקנות ממנו מלאכה, להפר תנאים שנעשו איתו, לשכור עדי שקר שעשה עבירות ולהענישו.

### וילנה

במות הגאון מווילנא בחול המועד סוכות פסקו כל חגיגות החג, (י"ט בתשרי ה'תקנ"ח) לפי השמועות שנפוצו בין המתנגדים, החסידים לא הפסיקו את חגיגות החג ואף חגגו את מותו של הגר"א, הדבר העלה את זעמם של הליטאים וביום זה התקיימה אספה של עשרה מאנשי הקהילה (רח"ש), והם הקימו את מוסד הרודף הנעלם, תפקידו של הרודף הנעלם היה למצוא חסידים או אנשים שתמכו וסייעו להם, כשמצא אחד כזה פנה לבית הדין והם קיבלו את דבריו ללא עוררים, על האדם שנתפס היה מוטל חרם והוא הוכרז כגוי לכל דבר, לא ניתן לו מקום מגורים, לא ניתן לו משרה ותפקיד, פיתו נעשה כדין פת עכו"ם, ועוד.

התקנה הוכרזה בהושענא רבא בבית הכנסת בנוכחות כל הקהל, בתקיעות שופר, ובכיבוי נרות.

הרב שניאור זלמן מלאדי השתמש בקיומו של תפקיד זה בכדי לבקר את מתנגדי החסידות.

### סלונים

בסלונים התפקיד היה אחר לגמרי, בקהילה היו מספר מנויים שתפקידם היה לנהל את ענייני הקהילה, בשל החשש למעילות כספיות מינו אדם שהיה תפקידו לפקח על כל המנויים, המינוי לתפקיד נעשה על ידי גורל ורק הזוכה בתפקיד ידע שזכה בתפקיד.

לקריאה נוספת
------------

* יהושע מונדשיין, הרודף הנעלם, **כרם חב"ד**, כרך 4 חלק א, עמ' 101–102.
* קובי בן שמחון, תולדות הגנגסטר היהודי (ראיון עם מוטי זלקין), **הארץ**, 22.10.04.
* יצחק לויטץ, **החברות היהודית ברוסיה**, **העבר** רבעון לדברי ימי היהודים והיהדות ברוסיה, גיליון ז, תל אביב תש"ך, עמ' 130, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)

הערות שוליים
------------

1. ↑  קובי בן שמחון, תולדות הגנגסטר היהודי (ראיון עם מוטי זלקין), **הארץ**, 22.10.04.
2. ↑  יאקוב ברפמאן, **ספר הקהל**, חלק ב תעודה 155, 156.
3. ↑  и шерешевский, о книге kaгaлa herepбyгь, 1872
4. ↑  יצחק א. לויטץ, לבקרת ספר הקהל של ברפמן, **ציון**, שבט תרצ"ח חוברת ג-ב עמ' 170-178, באתר JSTOR
5. ↑  הארכיון הציוני, P 16 קופסה 8
6. ↑  הועדה הייתה אחראית על מינוי **ר**ב **ח**זן **ש**וחט ונקראה על שם כן
7. ↑  אגרות הקודש אגרת עד
8. ↑  קלמן ליכטנשטיין, ****פנקס סלונים** א**, תל אביב חש"ד, פרק יא, עמ' לב, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
9. ↑  תוכן הכתבה הועלה פה
**החמישייה לפסנתר**  בסול מינור של דמיטרי שוסטקוביץ', אופוס 57, היא אחת מיצירותיו המוכרות של המלחין להרכב קאמרי.

כמו חמישיות פסנתר רבות אחרות (של שומאן, ברהמס ופרנק כדוגמה), היא נכתבה לפסנתר ורביעיית כלי קשת (שני כינורות, ויולה וצ'לו).

רקע
---

שוסטקוביץ' החל להלחין את היצירה בקיץ 1940 כשהיה בן 34 וסיים מלאכתו בספטמבר אותה שנה.
החמישייה בוצעה לראשונה כחודשיים לאחר מכן על ידי רביעיית בטהובן (אשר ביצעו את הפרמיירות לרוב רביעיות המיתרים של המלחין) ושוסטקוביץ' עצמו על הפסנתר.

הפרמיירה תפסה מקום בקונסרבטוריון של מוסקבה, וזכתה להצלחה רבה.
בשנת 1941, היצירה זכתה לפרס ברית המועצות (באותה תקופה נקרא "פרס המדינה ע"ש סטלין") ושוסטקוביץ' קיבל מענק בסכום של 100,000 רובל (לעיתים מוגדר כפרס הכספי הגבוה ביותר לו זכתה יצירה קאמרית).

אורכה הממוצע של היצירה עומד על כ-30 דקות.

מוזיקה
------

החמישייה מחולקת לחמישה פרקים:

1. פרלוד: לנטו
2. פוגה: אדאג'ו
3. סקרצו: אלגרטו
4. אינטרמצו: לנטו-אפאסיונטו
5. פינאלה: אלגרטו

מבנים מסורתיים וסגמנטים אקספרסיוניסטים מוצגים לאורך כל החמישייה.
שני הפרקים הראשונים, פרלוד ופוגה מאסיביים, כתובים באנלוגיה ישירה לפסנתר המושווה של באך וכוללים מגוון רחב של טכניקות מסורתיות ונושאים מנוגדים בולטים.

הפרק השלישי הוא סקרצו וטריו, המהווה את שיאה של היצירה ולעיתים קרובות מנוגן כהדרן.
בניגוד ליציבות והפאר המאפיינים את שני הפרקים הראשונים, הסקרצו מאופיין במוזיקה ריקודית פרועה וצבעונית, הכוללת פרודיות וסרקזם ציני האופייניים למלחין.

הפרק הרביעי הוא אינטרמצו איטי (התמוה עקב מיקומו הלא מסורתי) המאופיין בייאוש פנימי המתגבר עד לשיאה של סערת רגשות, שלאחריה חוזר עד תומו לאופיו הרגוע והאיטי.

הפינאלה כתוב בצורת סונאטה מסורתית וכולל מוטיבים שונים המתפתחים לאורך הפרק. מקצב מארש מרומז מבזיק לכל משך הפרק, השזור באזכורים לפרק האינטרמצו ונגמר בנימה אופטימית.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "חמישייה לפסנתר" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על הקומפוזיציה "חמישייה לפסנתר" באתר AllMusic

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: fa7146d0-7cfe-464f-826a-901e6981d493

 |
**בְּלֵז דה מוֹנְלוּק** (בצרפתית: **Blaise de Montluc**; בערך 1502 - 26 ביולי 1577) היה מרשל צרפת בימיו של מלך צרפת אנרי השלישי ואיש צבא בימיהם של מלכי צרפת פרנסואה הראשון, אנרי השני, פרנסואה השני ושארל התשיעי. הוא נודע בעיקר בשל ספר הזיכרונות שלו, "רשימותיו של אדון בלז דה מונלוק" (*Commentaires de Messire Blaise de Montluc*), שיצא לאור אחרי מותו.

חייו
----

דה מונלוק נולד בעיר קונדום (כיום במחוז ז'ר (Gers) שבחבל מידי-פירנה בדרום-מערב צרפת). למרות היותו הבן הבכור, חפץ להתקיים על חרבו כאיש צבא כמו רבים מאציליה של גסקוניה. בתחילה שירת בחיל הקשתים של צרפת באיטליה ולחם כמעט בכל מלחמותיו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת.

הוא זכה בתואר אבירות לאחר ששימש כיועץ של פרנסואה דה בורבון, נסיך דה קונדה בקרב קרסול שבפיימונטה (11 באפריל 1544), שבו נחל פטרונו ניצחון על הספרדים ועל כוחות האימפריה הרומית הקדושה. בלז דה מונלוק התפרסם בשל הצטיינותו בהגנה על העיר סיינה, שנפלה בידי הספרדים ב-17 באפריל 1555 לאחר מצור שנמשך שמונה עשר חודשים.

במרוצת מלחמות הדת בצרפת שהחלו ב-1562, דה מונלוק, תומך נלהב בבית המלוכה הצרפתי, החזיק בחבל גיין שבאקוויטניה בשמו של מלך צרפת אנרי השלישי, שבתמורה העניק לו את התואר "מרשל צרפת" (1574). בלז דה מונלוק נפצע בקרב פעמים רבות, ופניו הושחתו כה הרבה עד כי נאלץ לעטות עליהם מסכה. הוא מת באסטיאק הסמוכה לעיר אז'ן שבדרום מערב צרפת.

בספרו "רשימותיו של אדון בלז דה מונלוק" (*Commentaires de Messire Blaise de Montluc*), שהופיע בבורדו ב-1592, תיאר את חמישים ושלוש שנות שירותו הצבאי (1521–1574). ספר זה, שאותו כינה מלך צרפת אנרי הרביעי "התנ"ך של החייל", הוא מן הטובים שבספרי הזיכרונות שנכתבו בידי צרפתים רמי מעלה שלא נמנו עם המלומדים. ייתכן שהכתיב את דבריו לפקיד שרשם אותם, וזאת בשל סגנונו הציורי, החי והעירני של הספר.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **בלז דה מונלוק** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **בלז דה מונלוק** |

* בלז דה מונלוק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007462938405171
* BnF: cb11916518z (data)
* GND: 122388186
* ICCU: CFIV118415
* ISNI: 0000 0001 0854 8757
* LCCN: n50004160
* NKC: mub20211122482
* NLG: 151239
* NTA: 074844881
* SELIBR: 77676
* SUDOC: 027034682
* Trove: 1145980
* VIAF: 7394560
* WorldCat: lccn-n50004160

 |
מקום הפיגוע בסניף הליכוד
**הפיגוע בסניף הליכוד בבית שאן** הוא פיגוע שבוצע בעיר בית שאן ב-28 בנובמבר 2002 על ידי שני מחבלים החברים בגדודי חללי אל אקצא של הפת"ח, שפתחו בירי והשליכו רימוני יד לעבר אזרחים, בעת הבחירות לראשות מפלגת הליכוד שנערכו בסניף הליכוד בעיר. בפיגוע נרצחו 6 אזרחים וכ-30 נפצעו.

הפיגוע
------

הפיגוע בוצע בשעת צהריים, בעת שנערכו בסניף הליכוד שבעיר בית שאן כמו גם בסניפי ליכוד אחרים בישראל, הבחירות לראשות מפלגת הליכוד. בבחירות התמודדו ראש הממשלה אריאל שרון ובנימין נתניהו. שני מחבלים תושבי הכפר ג'לבון שממזרח לג'נין, הגיעו למקום במכונית מזדה גנובה. המחבלים היו חמושים ברובי קלצ'ניקוב, וברימוני יד. אחד המחבלים החל לירות בתחנה המרכזית של העיר, והשני הגיע לרחבת הכניסה של סניף הליכוד והחל לירות באנשים ששהו במקום, ולידות עליהם רימוני יד. מן הירי נהרגו חמישה מתושבי העיר ששהו בסניף הליכוד והמאבטח במקום. בין הפצועים שלושה מבניו של חבר הכנסת דוד לוי, בהם ז'קי לוי שכיהן לאחר מכן כראש העיר, וכחבר הכנסת מטעם הליכוד.

ערן דוד, לוחם מג"ב ששהה בחופשה בביתו, שמע את היריות שנשמעו מכיוון סניף הליכוד, ורץ לביתו על מנת לקחת את נשקו האישי. הוא ירה בראשו של אחד המחבלים והרגו. לאחר מכן זיהה מחבל נוסף והרג גם אותו. על מעשה זה קיבל את עיטור האומץ של משטרת ישראל.

בשל הפיגוע נרשמו אחוזי הצבעה נמוכים בבחירות המקדימות של הליכוד. בעקבות כך כינס ראש הממשלה שרון מסיבת עיתונאים כמה שעות לאחר הפיגוע. שרון שחשש מאחוזי הצבעה נמוכים שיקשו על בחירתו מחדש, קרא למתפקדים "אל תתנו לטרור להשפיע, לכו להצביע".

זכריה זביידי נחשד כאחראי לתכנון הפיגוע, אך הוא לא נתפס והועמד לדין עד להסכם חנינה ב-2005. ב-2019 נעצר לאחר שהפר את תנאי ההסכם, פורסם שהוא יועמד לדין גם על אחריותו בפיגוע בבית שאן. 

חמישה מהנרצחים בפיגוע שהיו תושבי בית שאן, נקברו בהלוויה משותפת.

בשנת 2016 החליטה עיריית בית שאן לקרוא רחוב לזכר נרצחי הפיגוע בשם "דרך השישה" הסמוך לרחוב החלמיש בעיר, ובסמיכות למרכז הליכוד שבו התרחש הפיגוע, כמו כן מבנה מרכז הליכוד שבנוי כמבנה רומי עתיק הוכרז כמבנה שימור, ולצידו הוקמה אנדרטה לזכר ששת הנרצחים.

קישורים חיצוניים
----------------

* הנרצחים בפיגוע, באתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
* שרון רופא, 6 הרוגים בפיגוע ירי בבית-שאן; מרביתם תושבי העיר, באתר ynet, 28 בנובמבר 2002
* מזל מועלם, בבית שאן קברו בהלוויה משותפת את חמשת תושבי העיר שנרצחו, באתר הארץ, 30 בנובמבר 2002
* אחיקם משה דוד, היום בבית שאן: צילום של שחזור הפיגוע בסניף הליכוד, באתר nrg‏, 21 במרץ 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  רס"ל ערן דוד, באתר הגבורה
2. ↑  אמנון ברזילי, שרון למתפקדי הליכוד: אל תתנו לטרור להשפיע, לכו להצביע, באתר וואלה, 28 בנובמבר 2002
3. ↑  יצחק סולומון, בית שאן: חלמיש יהפוך לרחוב 'השישה' לזכרם של ששת הנרצחים בפיגוע, באתר בלינקר, 19 בדצמבר 2016

| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) |
| 

---

1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029 |
**השלישייה לפסנתר מספר 2**  במי מינור של דמיטרי שוסטקוביץ', אופוס 67 להרכב של כינור, צ'לו ופסנתר, נכתבה בשנת 1944, בשיאה של מלחמת העולם השנייה. הפרמיירה של היצירה התקיימה בלנינגרד בנובמבר 1944.

אורכה הממוצע של השלישייה עומד על כ-27 דקות.

רקע
---

שוסטקוביץ' כתב במהלך חייו שתי שלישיות לפסנתר. הראשונה, מורכבת מפרק בודד, נכתבה בשנת 1923 כששוסטקוביץ' היה סטודנט בן 17 והיוותה חלק מעבודתו האקדמית. השלישייה השנייה לעומתה, מורכבת מארבעה פרקים, נכתבה בהיות שוסטקוביץ' בן 38 וממצה את מירב כישרונו וגיוונו המוזיקלי.

בדומה לצ'ייקובסקי ורחמנינוב, שלישייה אלגית זו נכתבה לזכרו של חברו הטוב של שוסטקוביץ', איבן סולרטינסקי, מוזיקולוג מבריק ואיש אשכולות רוסי, אשר מת בפתאומיות מהתקף לב בגיל 41.

אמנם שלישייה זו הוקדשה לחברו הטוב של שוסטקוביץ', אך המלחין הושפע מאוד גם מהילך התקופה.

מוזיקה
------

* אנדנטה - מודראטו (andante- moderato) - הפרק פותח בקטע צ'לו מאתגר, המנוגן על צליליו הגבוהים של הכלי, אליו מתווספת נגינת כינור במנעד הנמוך של הכלי ולבסוף מצורף הפסנתר גם הוא במנעדו הנמוך.

הפרק מתפתח למקצב מודראטו מהיר יותר במבנה של פוגה ומסתיים כסונאטה. הפרק דורש שליטה טכנית גבוהה מהנגנים.
* אלגרו קון בריו (allegro con brio) - סקרצו פראי הנע בין סולמות מתגלגלים למוטיבים דיסוננטיים אשר לא פוסקים עד לסיומו של הפרק.
* לרגו (largo) - הפסנתר מנגן אקורדים ומשמש כרקע לכינור והצ'לו, המחליפים ביניהם מלודיות קודרות ואיטיות, ועוברים ללא הפסקה לפרק האחרון.
* אלגרטו (allegretto) - "ריקוד המוות" פותח בנגינת סטקאטו, עם מוטיבים יהודיים מובהקים ואזכורים לפרקים הקודמים. הפרק מסתיים באקורד מי מז'ור מעונה אשר בקושי נשמע.

זוהי יצירתו הראשונה של שוסטקוביץ' בה הוא שוזר מוטיבים יהודיים, אשר מאוחר יותר יכללו ביצירות נוספות של המלחין, כמו הרביעייה מספר 8 בדו מינור.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007415744905171
* LCCN: no95021031
* MusicBrainz work: fbc37f9a-d7c2-40c1-91de-a640d95093ef
* VIAF: 179630301
* WorldCat (עם VIAF): 179630301

 |
**מריון מרשל** (בצרפתית: **Marion Maréchal**; נולדה ב-10 בדצמבר 1989) היא פוליטיקאית צרפתית, כיהנה כחברת הפרלמנט הצרפתי מטעם מפלגת החזית הלאומית. נקראה **מריון מרשל-לה פן** עד 2018.

ביוגרפיה
--------

מריון מרשל היא נכדתו של מייסד המפלגה ז'אן-מארי לה פן, ואחייניתה של יושבת ראש המפלגה מארין לה פן.

בנוסף לתפקידה באספה הלאומית הצרפתית למדה משפט עסקי באוניברסיטת פנתאון-אסאס.

בשנת 2010 הייתה מרשל מועמדת בבחירות האזוריות בצרפת, אך ללא הצלחה.

בחודש יוני 2012, בגיל 22, הייתה מרשל מועמדת לבית המחוקקים בווקלוז, וקיבלה את רוב קולות הבוחרים בסיבוב הראשון. ב-17 ביוני 2012 זכתה בסיבוב השני עם 42.09% מהקולות. מריון מרשל לה פן היא החברה הצעירה ביותר שנבחרה לפרלמנט הצרפתי מאז 1791. היא וגילברט קולארד היו שני החברים הראשונים של החזית הלאומית מאז שנת 1997 שנבחרו לבית המחוקקים של צרפת.

לקראת הבחירות לאספה הלאומית בשנת 2017 הודיעה על פרישה מהחיים הפוליטיים ולא השתתפה בבחירות לפרלמנט (במקומה נבחרה בראון פוירסון ומועמד של החזית הלאומית הפסיד). היא הודיעה שתעסוק בקידום חינוך ובקידום רשת בתי ספר פרטיים. בשנת 2018 חדלה להשתמש בשם המשפחה "לה פן", והיא קוראת לעצמה מריון מרשל.

מרשל שבה לפעילות פוליטית במרץ 2022, והודיעה על תמיכה במועמדותו של אריק זמור בבחירות לנשיאות צרפת ב-2022.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מריון מרשל** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מריון מרשל (בצרפתית)
* הפרופיל של מריון מרשל באתר הרשמי של הפרלמנט הצרפתי
* מריון מרשל, ברשת החברתית פייסבוק

* מריון מרשל, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* מריון מרשל, ברשת החברתית LinkedIn

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16719965n (data)
* GND: 1130193683
* ISNI: 0000 0004 5020 1556
* NLP: a0000003613795
* SUDOC: 199287007
* VIAF: 316452010
* WorldCat: viaf-316452010

 |
**ישראל שפירא** (**Israel Schapiro**;‏ 5 בדצמבר 1882 – 2 ביוני 1957) היה ביבליוגרף, ספרן ומזרחן אמריקאי-ישראלי ממוצא רוסי. ראש המחלקה לספרות שמית ומזרחית בספריית הקונגרס ופרופסור ללימודים שמיים באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.

ביוגרפיה
--------

נולד בעיירה סייני שבפלך סובאלק, בפולין הרוסית (ליטא), בנם של לאה לבית גלנטי והסופר ט"ף שפירא. עד גיל בר-מצווה למד בבית ספר תיכון רוסי, אחר-כך למד שנתיים וחצי בישיבת טלז ולבסוף למד שנה וחצי לימודים אקסטרניים לתעודת בגרות בעיר קובנה. כשהיה בן שמונה-עשרה נסע לגרמניה, למד באוניברסיטת ברלין – ובבית המדרש לרבנים בברלין ובבית המדרש ע"ש פייטל היינה אפרים (Veitel-Heine Ephraim'sche Lehranstalt) בברלין – ובאוניברסיטת שטרסבורג ובשנת 1906 (תרס"ו) קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה.
בשנת 1907 (תרס"ז) נשלח מטעם חברת עזרה של יהודי גרמניה לשמש מורה ראשי בבית המדרש למורים בירושלים שבהנהלת אפרים כהן-רייס, שם עבד כשלוש שנים כמורה לתולדות עם ישראל, ספרות עברית, מקרא ותלמוד. בשנת 1910 (תרע"א) היגר לארצות הברית. במשך כשנתיים התגורר בניו יורק, ובה שימש עיתונאי (שותפו של ראובן בריינין כעורך השבועון "הדרור") ומרצה למורים בלשכת החינוך שבנשיאותו של יהודה לייב מאגנס.

בשנת 1913 חבר לצוות ההקמה של המחלקה לספרות שמית ומזרחית בספריית הקונגרס שבוושינגטון הבירה (שהתבססה על ספרייתו של אפרים דיינרד, שנרכשה בתרומתו של יעקב שיף), והתמנה לעמוד בראשה. החל בשנת 1917 שימש במקביל גם פרופסור מן המניין ללימודים שמיים (ספרות שמית והיסטוריה עברית) באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, ופרסם מאמרים רבים. כמו כן, תרגם את ספרה של נהידה רות לצרוס "ביקשתיך" (*Ich suchte Dich*) מגרמנית לעברית.
בתפקידו בספריית הקונגרס שימש שלושים שנה, עד שבשנת תש"ד התפטר ממשרתו עם פנסיה קבועה לכל ימי חייו במטרה לעלות מיד לארץ ישראל. מפאת המצב הביטחוני בארץ נדחתה נסיעתו, והוא התגורר מספר שנים בלוס אנג'לס, עד שבשנת תש"י עלה ארצה והתיישב בעיר חולון.

שפירא נפטר ב-2 ביוני 1957 בבית החולים הדסה בתל אביב, ונקבר בבית הקברות קריית שאול.

לקריאה נוספת
------------

* **גנזים**, ב (תשכ"ה), עמ' 63.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על שפירא, ישראל בן טוביה פסח בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית
* יהודה דוד אייזנשטיין, **24 במאי 1912**, בספרו "אוצר זכרונותי", 1929. עמ' 123, באתר היברובוקס
* ג. ק. [גצל קרסל], פרופ' ישראל שפירא, דבר, 3 ביוני 1957
* ג. ק. לזכרו של ד"ר ישראל שפירא, דבר, 8 בספטמבר 1957
* ישראל בן טוביה פסח שפירא (1882-1957), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007306190205171
* BIBSYS: 90322618
* GND: 139862668
* ISNI: 0000 0000 7978 2930
* LCCN: no93029286
* NKC: zmp2013742470
* NTA: 239365992
* RERO: 02-A016548813
* SUDOC: 203016882
* VcBA: 495/247431
* VIAF: 78351817
* WorldCat: lccn-no93029286

 |
פסלה של גקצ'ן במוזיאון התעופה באיסנטבול (אנ')
**סבּיהה גקצ'ן** (Sabiha Gökçen;‏ 22 במרץ, 1913, בורסה, האימפריה העות'מאנית – 22 במרץ 2001, אנקרה, טורקיה) הייתה הטייסת הטורקית הראשונה ונחשבת לטייסת הקרב הראשונה בעולם. גקצ'ן הייתה אחת משמונה ילדיו המאומצים של אתאטורק, והוא שהעניק לה את שמה.

קורות חייה ופועלה
-----------------

סביהה גקצ'ן נולדה בעיר בורסה להורים ממוצא בוסני, שמתו בילדותה. היא אומצה ב-1925, בגיל 12, על ידי אתאטורק, והודות לכך קיבלה חינוך בבתי-ספר פרטיים באנקרה ובאיסטנבול.
בתמיכתו של אתאטורק, שראה חשיבות רבה בטיפוח התעופה בטורקיה, התקבלה לבית הספר הממלכתי לטיסה. ב-1935 החלה בלימודי דאייה ונשלחה לרוסיה להשלמתם, ובהמשך עברה לכלי טיִס ממונעים. ב-1936 התקבלה לבית הספר הצבאי לטיסה באסקישהיר שבו הוכשרה לטיִס במשימות צבאיות.

ב-1937 השתתפה בתמרונים צבאיים באזור תראקיה והים האגאי. באותה שנה מילאה משימות הפצצה במבצע הצבאי לדיכוי מרד הכורדים שהנהיג סֶיִיד ריזה (אנ'), מבצע המוכר כטבח דרסים. על חלקהּ בתקיפות האוויריות הוענק לה עיטור בטקס ממלכתי, שבו השתתפו נשיא המדינה, ראש הממשלה והרמטכ"ל, ונקבע מעמדה כגיבורה לאומית. באותה שנה לקחה גקצ'ן חלק בפעולות בחבל אלכסנדרטה (האטיי) נגד מפגינים שמחו על התוכניות לקריעתו מסוריה וסיפוחו לטורקיה בתום המנדט הצרפתי. בשבוע הראשון של יוני 1938 ביצעה טיסות יחיד בין איסטנבול, אתונה, סופיה, בלגרד ובוקרשט, וזכתה בכך לפרסום עולמי. גקצ'ן השתחררה משירות צבאי אחרי מותו של אתאטורק. היא מונתה למדריכה בבית הספר לטיִס של האגודה האווירונאוטית הטורקית (אנ') ומילאה תפקיד זה עד שנת 1955. כמו כן נמנתה עם חברי מועצת המנהלים של האגודה. גקצ'ן המשיכה להטיס מטוסים עד שנת 1964. לזכותה כ-8,000 שעות טיסה, מתוכן 32 שעות במשימות קרביות.

ב-1991 קיבלה מדליית זהב מאת הפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה. ב-1996 הייתה האישה היחידה בכרזה של "20 האוויראים הגדולים בהיסטוריה", שהפיק חיל האוויר האמריקאי. יום הולדתה ה-96 (22 במרץ 2009) נחגג בשרבוט גוגל.

סביהה גקצ'ן הייתה לאחד מסמלי טורקיה המודרנית והחילונית וגילמה בחייה את התמורות המהפכניות שהנהיג אתאטורק במעמד האישה. לכבודה נקרא נמל התעופה הבינלאומי השני של איסטנבול על שמה – סביהה גקצ'ן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סביהה גקצ'ן** בוויקישיתוף
* סביהה גקצ'ן באתר "היא-סטוריה" (הקישור אינו פעיל, 3 בפברואר 2023)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר השיאים של גינס
2. ↑  קדמו לה כטייסות צבאיות יבגניה שחובסקאיה (אנ') הרוסייה במלחמת העולם הראשונה ומארי מארוַנט (אנ') הצרפתייה, אבל הן לא היו בוגרות בי"ס לטיִס צבאי ולא השתתפו כטייסות בתקיפות-אוויר מלחמתיות
3. ↑  Gök בטורקית פירושו שמיים ו-Gökçen – שמיימי/ת; השם ניתן לה ב-1934, עם חקיקת חוק שמות המשפחה הטורקי
4. ↑  מוצאה של גקצ'ן נתון במחלוקת חריפה מאז 2004, שאז פרסם הראנט דינק בעיתונו "אגוס" (Agos) את הטענה לפיה מוצאה ארמֶני ושמהּ בלידתה היה האטוּן סיבּילג'יאן וכי כתינוקת שרדה את הטבח של 1915. עצם הרעיון שהגיבורה הלאומית עשויה להיות ארמנית עורר בטורקיה סערה. שאלת מוצאה של גקצ'ן לא יושבה, למרות תחקירים, אך היא הלהיטה את הרוחות לגבי הכחשת רצח העם הארמני
5. ↑  סרטון חדשות של הרשות לרדיו וטלוויזיה בטורקיה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007458949205171
* BnF: cb165780367 (data)
* GND: 119457695
* ISNI: 0000 0000 7860 7938
* LCCN: nr95024910
* NTA: 136182771
* VIAF: 67276340
* WorldCat: lccn-nr95024910

 |