recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ג'ון בל אדוארדס** (באנגלית: **John Bel Edwards**, נולד ב-16 בספטמבר 1966) הוא עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מן המפלגה הדמוקרטית אשר כיהן כמושל לואיזיאנה מינואר 2016 ועד ינואר 2024. בעבר היה חבר בבית הנבחרים של המדינה, והנהיג את המיעוט הדמוקרטי.

ביוגרפיה
--------

אדוארדס נולד באמייט שבדרום מזרח לואיזיאנה. בשנת 1984 סיים את לימודיו התיכוניים ובשנת 1988 השלים תואר ראשון בהנדסה באקדמיה הצבאית של ארצות הברית. בשנים שלאחר מכן שירת בדיוויזיה המוטסת ה-82 בצבא ארצות הברית בתפקידי פיקוד וקצונה שונים. הוא סיים את הקריירה הצבאית שלו על מנת לחזור ללואיזיאנה בגלל שיקולים משפחתיים. בתקופה שלאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת מדינת לואיזיאנה. לאחר לימודיו, עסק אדוארדס כעורך דין פרטי. הוא לא עסק בעניינים פליליים, מכיוון שאחיו עבד כשריף המקומי.

### קריירה פוליטית

אדוארדס הצטרף למפלגה הדמוקרטית, ונחשב לסמן שמרני בה, התומך בזכות לשאת נשק. בשנת 2008 נבחר לבית הנבחרים המקומי. ב-21 בפברואר 2013 הצהיר אדוארדס לראשונה כי הוא מתכוון להתמודד על תפקיד המושל בשנת 2015. בבחירות הכלליות, שהתקיימו ב-21 בנובמבר, הוא נבחר לתפקיד עם כ-56.1% מהקולות.

ב-13 באפריל 2016 חתם אדוארדס על חוק המגן על להט"ב מפני פיטורים ואפליה במקום העבודה על רקע של נטייה מינית או זהות מגדרית. בנוסף על כך, הוא ביטל צו שנכתב על ידי קודמו בובי ג'ינדאל, אשר מגן על עסקים ועמותות המתנגדים לנישואים חד-מיניים. בנושאי הפלות והחזקת נשק מחזיק אדוארד בעמדות שמרניות יחסית הממוקמות בקצה הימני של מפלגתו.

בנובמבר 2019 נבחר בשנית אדוארדס כשהביס את איש העסקים והמועמד הרפובליקני אדי ריספון.

בעקבות הגבלת כהונה, אדוארס לא התמודד בבחירות למושל בנובמבר 2023 ולמחליפו נבחר מועמד המפלגה הרפובליקנית והתובע הכללי של לואיזיאנה גף לנדרי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון בל אדוארדס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ג'ון בל אדוארדס
* ג'ון בל אדוארדס, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1173357335
* VIAF: 24154500145139091778
* WorldCat: viaf-24154500145139091778

 |
שלוש המוירות בגלריה הלאומית הישנה בברלין
**מוֹירות** (ביוונית: **Μοῖραι**, מילולית: "חלק" או "מנה", בהקשר של מנת הגורל) היו שלוש אחיות שייצגו את הגורל במיתולוגיה היוונית. המקבילות להן במיתולוגיה הרומית היו הפרסאות (Paracae), ובמיתולוגיה הנורדית – הנורנות. נקראות גם "**הגורלות**", "**אחיות הגורל**" או "**אלות הגורל**".

שלוש האחיות, קְלוֹתוֹ (ביוונית: Κλωθώ, המקבילה הרומית: נוֹנָה), לָאכֶסִיס (ביוונית: Λάχεσις, המקבילה הרומית: דֶקִימָה), והמבוגרת מבין השלוש, אטרופוס (ביוונית: Ἄτροπος, המקבילה הרומית: מוֹרְטָה), שלטו בגורל כל חי, וגורלו של האדם נקבע על ידי "חוט החיים", המייצג את מנת החיים שהוא זכה לה. קלותו ("הטווה") טוותה את חוט הגורל, לאכסיס ("מטילת הגורל") קבעה את אורכו, ואטרופוס החליטה על אופן מותו של האדם וגזרה את החוט המיוחד שיש לכל חי בהתאם לאורך שנקבע לו. גזירתו של החוט הביאה למותו המיידי של האדם.

המוירות תוארו כשלוש נשים זקנות, אכזריות, קרות ומאיימות, המטילות מורא על כל הקיים, אפילו על האלים. למעשה הן היו הכוח האחד שמעל לאדם ומעל לאלים, הגזירה הקדומה שאיש לא יכול לשנות, בהתאם לתפיסה הפאטאליסטית. כל שיכלו האלים לעשות הוא לגלות מפעם לפעם לבני-האדם חלק מאותו הגורל או אותה גזירה קדומה, למשל על ידי נבואה (על ידי האורקל מדלפי, למשל).

במיתולוגיה יש גרסאות סותרות באשר למוצאן של שלוש המוירות. בין היתר, מסופר כי הן בנותיהם של זאוס ותמיס הטיטאנית, של אלת הלילה ניקס, או של זאוס ואנאנקה.

### מוירות בתרבות

קיימת סברה[דרוש מקור] כי דמויותיהן של שלוש המכשפות השייקספיריות מהמחזה "מקבת'" מבוססות על שלוש המוירות, אם כי יש הסבורים שהן מבוססות על הגראיות מסיפורו של פרסאוס.

האסטרואידים 97 Klotho (אנ'), ‏120 Lachesis (אנ') ו-273 Atropos (אנ') נקראים על שם שלוש האחיות.

בסרט המצויר "הרקולס", שיצא בשנת 1997, מופיעות שלוש "אלות הגורל" (אלת העבר, אלת ההווה ואלת העתיד) המבוססות על המוירות ועל הגראיות.

דמויותיהן של שלוש המוירות מופיעות בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "אגדות המחר".

דמויותיהן של שלוש המוירות מופיעות בפרק החמישי של סדרת הטלוויזיה ״פרסי ג׳קסון והאולימפיים״.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוירות** בוויקישיתוף

| **המיתולוגיה היוונית** - **האנשת מושגים** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| מוזות • נמסיס • מוירה • כרטוס • זלוס • ניקה • מטיס • קריטס • אדרסטאה • ההורות • ביה • ארוס • אפטה • תמיס • הרמוניה • אריס • תנטוס • אתר • נומוס |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 118932098
* SUDOC: 236899864
* VIAF: 64806680
* WorldCat: viaf-64806680

 |
סמל הטורניר שלאחר העונה של ליגת ה־MLB לשנת 2023השיקגו קאבס חוגגים אחרי שניצחו בוורלד סיריס 2016
**הטורניר שלאחר העונה של ליגת ה־MLB** היא טורניר הפלייאוף השנתי שנערך כדי לקבוע את אלוף ה־MLB בארצות הברית וקנדה. הקבוצות המשתתפות בטורניר מתקבלים אליו על סמך תוצאותיהם בעונה הסדירה. החל משנת 2022, הפלייאוף של כל ליגה, אמריקאית (AL) ולאומית (NL), מורכב משני סדרות ווילד קארד, שתי סדרות בתים וסדרת הליגה. לאחר מכן, המנצח מכל ליגה נפגש בוורלד סיריס (World Series או סדרת העולם). בסדרת הווילד קארד מתמודדים מנצח הבית המדורג נמוך ביותר מבין מנצחי הבתים ושלושת הקבוצות שלא ניצחו בבתים שלהם עם המאזן הטוב ביותר, הנקראות קבוצות הווילד קארד. סדרות הווילד קארד מתנהלות כ"הטוב משלוש", כלומר שמי שמנצח בשני משחקים מתקדם לשלב הבא. בסדרת הבתים, הנקראת ALDS בליגה האמריקאית, ו־NLDS בליגה הלאומית, מתמודדים הזוכים בסדרת הווילד קארד ושני מנצחי הבתים בדירוג הגבוה ביותר. סדרת הבתים היא "הטוב מחמש". המנצחים בסדרת הבתים ממשיכים לסדרות הליגה, ALCS בליגה האמריקאית ו־NLCS בליגה הלאומית. סדרות הליגה הם "הטוב משבע". מנצחי סדרות הליגה מעפילים לגמר, הוורלד סיריס, ומשחקים זה מול זה בסדרת "הטוב משבע".  הטורניר שלאחר העונה כולל 32 עד 53 משחקים. הטורניר שלאחר העונה מתקיים לאחר סיום העונה הסדירה של MLB ולוקח כחודש להשלמתו.

בסוף סדרות הליגה והוורלד סיריס, מוענק לשחקן המצטיין של כל סדרה, פרס שחקן המצטיין של הסדרה.

בשנה האחרונה, בוורלד סיריס התחרו הטקסס ריינג'רס והאריזונה דיאמונדבקס, כשטקסס מנצחים לאחר חמישה משחקים.

1. ↑  "Complete history of baseball's postseason formats". *MLB.com* (באנגלית). נבדק ב-2023-03-09.
ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר ניגר

| צאד |
| --- |
| **תחילית**: |   صـ |
| **אמצעית**: |    ـصـ |
| **סופית מחוברת**: |   ـص |
| **סופית לא מחוברת**: |    ص |
| **אלפבית ערבי** |
| ا | ب | ت | ث | ج | ح |
| خ | د | ذ | ر | ز | س |
| ش | ص | ض | ط | ظ | ع |
| غ | ف | ق | ك | ل | م |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ن | ه | و | ي |  |

 |
| סימנים נוספים |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ﺓ | ﻯ | ء | ال | ﻻ |  |

 |
| אותיות חיצוניות |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ﭖ | ﭺ | ژ | ﭪ | ڨ |  |

 |
| תשכיל |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ـَ | ـِ | ـُ | ـًا ـٍ ـٌ |  |

 |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ـْ | ـّ | ـٰ | آ | ٱ |  |

 |

האות **צאד** (בערבית: **صاد**) היא האות הארבע-עשרה באלפבית הערבי. לפניה באה האות שין ואחריה האות צ'אד.

צאד מייצגת את העיצור /sˤ/, כלומר גרסה מלועלעת של העיצור /s/ (מעין סמ"ך משולבת עם עי"ן מזרחית). צאד היא אחת מחמשת העיצורים הנחציים (האחרים הם דאד, טא, ט'א וקאף), והיא הגרסה הנחצית של סין.

ישנן שתי דרכים תקניות לתעתק את צאד לעברית: כסמ"ך גרושה (ס'אד) או כצד"י. התעתיק בסמ"ך גרושה מהווה קירוב טוב יותר של הצליל, בעוד שהתעתיק בצד"י קרוב יותר לדרך הכתיבה הערבית, ומרמז על הקשר בין שורשים ערביים למקביליהם בעברית. נהוג גם תעתיק חופשי של צאד כסמ"ך בלי גרש (סאד), תוך ויתור על ההבחנה בין צאד לסין.

צאד משמשת לעיתים קרובות כקיצור לברכה صلى الله عليه وﺳﻠﻢ (ס'לא אללה עליה וסלם), "שאללה ירחם עליו וישמור אותו".

מקור האות צאד הוא ב"צדֵי" הפניקית ויש לה מקבילות בחלק מהאלפביתים:

* אלפבית עברי – צ/ץ
* אלפבית יווני –
* אלפבית סורי – ܨ

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ص** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  התעתיק מערבית לעברית, באתר האקדמיה ללשון העברית
2. ↑  סאן היא אות ארכאית שהייתה בשימוש רק באלפבית היווני הראשוני.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TDVİA: sad

 |
**פְרִיק - המגזין לבידור ביתי ממוחשב** היה כתב עת שעסק במשחקי מחשב, קונסולות משחק, אינטרנט ומשחקי תפקידים ממוחשבים. המגזין יצא לאור משנת 1992 ועד שנת 2001, והעורך שלו היה רמי שיר.

היסטוריה
--------

המגזין, שיצא כירחון, נוסד על ידי רמי שיר, עורך עיתון הילדים "אצבעוני", אשר כיהן כעורך המגזין מיום היווסדו ועד לסגירתו. "פריק" עסק במשחקי מחשב ובמשחקי וידאו, יצא לאור לראשונה באוקטובר 1992, ובשיא תפוצתו הגיע ליותר מ-15,000 מנויים. היה זה הישג חסר תקדים למגזין נישה מסוגו בארץ. בשיא תפוצתו, היה מתחרה עיקרי למגזינים "WIZ" ו"זומביט". "פריק" פנה בעיקר לבני נוער, אך גם לקהל רחב של חובבי משחקי וידאו.

בין הכותבים ניתן למצוא את אבי פישמן, שבעשור השלישי של המאה ה-21, עורך את הבלוג "VGFreak", העוסק בעיקר במשחקי רטרו ונוסטלגיה.

בעקבות העלייה בפופולריות של אתרי אינטרנט העוסקים במשחקי וידאו, לצד מיתון כלל-עולמי בתחום ההוצאה לאור של מגזינים מודפסים, המכירות נפגעו קשות והוחלט לסגור את המגזין. גיליון 99, אשר יצא לאור ביולי 2001, היה הופעתו המודפסת האחרונה של "פריק".

כיום ניתן לקרוא חלק מהמגזינים שיצאו לאור באתר "מאגר המגזינים הישנים".

ראו גם
------

* זומביט (כתב עת)
* WIZ
* מחשבים וכיף

קישורים חיצוניים
----------------

* גליונות סרוקים של מגזין פריק במאגר המגזינים הישנים (abandonware-magazines.github.io)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אודות מגזין פריק המקורי והבלוג שאתם קוראים עכשיו - VGFreak, ‏2014-06-19
2. ↑  ראיון עם המייסד והעורך הראשי של מגזין פריק - רמי שיר, ‏2021-09-13
3. ↑  ראיון עם היוצר של מגזין פריק - רמי שיר, ‏2021-09-13
4. ↑  VGFreak - רטרו גיימינג, ‏2020-10-26
5. ↑  פודקאסט - YallaBalagan מראיין את VGFreak - VGFreak, ‏2022-06-12
6. ↑  מאגר המגזינים הישנים | פריק, באתר abandonware-magazines.github.io
הרב **חיים דוב אלטוסקי** (תרפ"ז, 1927 – י"א באלול תשע"ב, 29 באוגוסט 2012) היה מראשי ישיבת תורה אור, מחבר סדרת ספרי "חידושי בתרא" על התלמוד.

ביוגרפיה
--------

נולד בארצות הברית, בן הרב יהודה אלטוסקי, רב ברובע הברונקס שבניו יורק, וחיה רוחמה, בת הרב אברהם משה גורליק, רב בליטא. למד בישיבה יוניברסיטי ואחר כך בישיבת חפץ חיים, בראשה עמד הרב חנוך הניך ליבוביץ, וכמשגיח שימש הרב חיים פינחס שיינברג, לימים חותנו. כמו כן למד במשך תקופה קצרה בישיבת לייקווד, אצל הרב אהרן קוטלר.

בשנת תש"י (1950) נישא לפרומה רחל, בתו הבכורה של הרב חיים פינחס שיינברג. לאחר נישואיו המשיך ללמוד בישיבת חפץ חיים, וכעבור זמן יסד בניו יורק את הישיבה לצעירים "חפץ חיים". לאחר תקופה התמנה כר"מ בישיבת רבנו יעקב יוסף בניו יורק.

בשנת תשכ"א (1961) הצטרף לחותנו ביסוד ישיבת תורה אור בארצות הברית. בשנת תשכ"ה (1965) עלה עם חותנו לארץ ישראל וסייע לו בהקמת הישיבה בירושלים. תחילה שכנה הישיבה בבניין בית היתומים דיסקין, ובשנת תשל"א (1971) עברה למשכנה הקבוע בקריית מטרסדורף בעיר. הרב אלטוסקי שימש כראש הישיבה של בני חו"ל.

בשנת תשכ"ז (1967) התחיל להוציא לאור את סדרת הספרים "חידושי בתרא", ובמשך השנים הוציא למעלה מארבעים ספרים בסדרה. הסדרה זכתה להסכמותיהם של הרב יעקב ישראל קניבסקי, הרב משה פיינשטיין והרב שלמה זלמן אוירבך. חלק מספריו הוקדשו לפרשנות וביאורים לחידושי "המסביר", ראשי תיבות של "**מ**ורנו **ר**בי **י**וסף **ב**ער **ס**ולובייצ'יק", שאת שמו נמנע מלהזכיר במפורש.

נפטר באלול תשע"ב, כחצי שנה לאחר פטירת חותנו הרב שיינברג. נקבר בהר המנוחות בירושלים.

משפחתו
------

בניו הם הרב ישראל אלטוסקי, ראש כולל בישיבת תורה אור, הרב מרדכי, מראשי הישיבה, והרב יעקב אלטוסקי מראשי הישיבה.
חתניו הם הרב יהושע חייטובסקי, אף הוא מראשי הישיבה, והרב ישראל יעקב פינקוס (בנו של הרב שמשון פינקוס), רב הקהילה החרדית באופקים ומרבני ישיבת שערי שמועות.
והרב נתן צבי פינקל בן ר' דוד פינקל נכד ר' משה פינקל.

קישורים חיצוניים
----------------

* חיים דב בן יהודה אלטוסקי (1927-2012), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספרו של האב, **הגיוני יהודי**, ה'תרצ"ה, באתר היברובוקס
2. ↑  הרב יואל קטן, "על כתבי הגאון רבי יוסף דב הלוי סולובייצ'יק זצ"ל", **המעין** לד, א (תשרי תשנ"ד), עמ' 30–31, באתר היברובוקס.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007308663805171
* GND: 1163954888
* ISNI: 0000 0003 7981 4033
* LCCN: n87920498
* VIAF: 258922037
* WorldCat: lccn-n87920498

 |
שלט זיכרון במתחם שרונה לארבעת חללי ההתקפה של ההגנה על שרונה
קברי ארבעת האחים בנחלת יצחק
**הארבעה** הוא הכינוי שבו נזכרו ארבעת חברי ההגנה: עמירם בלינקוב, שרגא הר, אהרון ידידיה ואריה קסלמן, שנהרגו ב-22 בפברואר 1946 במהלך התקפה על מחנה הצבא הבריטי בשרונה שבתל אביב, המקום הנקרא כיום הקריה. ההתקפה הייתה חלק מפעולת מחאה נגד סגירת שערי הארץ בפני עולים יהודים. 

באותו יום ההגנה ערכה פעולות חבלה בבסיסי המשטרה הניידת הבריטית בשפרעם, בכפר ויתקין, בג'נין ובשרונה. ארבע הפעולות תואמו לשעה מוסכמת, אך רק השתיים הראשונות בוצעו בהצלחה. הכח בג'נין נסוג לאחר שכוונת התקיפה נחשפה. 

משימת הפעולה בשרונה הוטלה על הגדוד השני של הפלמ"ח ופלוגה ב' בחי"ש בתל אביב. תחילת המבצע התאחר בשעתיים וכשהגיעה היחידה המבצעת למקום כבר היו הבריטים במצב הכן אבל עובדה זו לא הובאה לידיעתו של מפקד הפעולה דני מס. במהלך ההתקפה נפגעו מספר מתקנים, והוצתו מוסכי המכוניות ומחסן הדלק. 

הארבעה גדלו והתחנכו בתל אביב, ואחרי מותם הובאו בה לקבורה, בבית העלמין נחלת יצחק. מסע ההלוויה הפך למפגן הזדהות המוני עם דרך המאבק בשלטון הבריטי. מעל 50 אלף איש ליוו את הארבעה בדרכם האחרונה למרות מזג האוויר הסוער.

הנצחתם
------

* על שמם של ארבעת חברי ההגנה שנהרגו בפעולה בשרונה נקרא הרחוב בגבולה הדרומי של הקריה בתל אביב - **"רחוב הארבעה"**.
* זכרם של שני נופלי החי"ש שרגא הר ואריה קסלמן הונצח בסמל גדוד 54 בחטיבת גבעתי שהוקם על בסיס פלוגה ב' בחי"ש תל אביב. בסמל, שעוצב על ידי הציירת ציונה תג'ר מצוירים הר ואריה.
* במתחם שרונה יש לוחית זיכרון להתקפה ולארבעת הנופלים.
* אגודת הספורט ברית מכבים עתיד, שעמירם בלניקוב היה שחקן כדורסל פעיל בה, קראה על שמו את מגרש הכדורסל שלה שבצפון תל אביב (נתן החכם 20 פינת אמיל זולה) "מגרש עמירם".
* אותה אגודת ספורט אף קבעה טורניר ספורט שנתי על שמו בשם "פרס עמירם".

קישורים חיצוניים
----------------

* עדות על הפעולה ממרכז המידע של פלמ"ח
* דני רכט, מגרש עמירם / גן דבורה אופמן, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"

הערות שוליים
------------

1. ↑  תל אביב ברבבותיה מלווה את 4 חללי שרונה, הצופה, 25 בפברואר 1946
2. ↑  מגרש זה אף מוזכר בשירו של אריק איינשטיין "זה לא בדיוק געגוע"
3. ↑  א. בן-דבורה, "פרס עמירם" - מפנה ביחסי הספורט העברי, דבר, 24 באפריל 1947
**חיים (פרד) האוזמן** (1921–2006) היה מאייר ופרסומאי.

ביוגרפיה
--------

נולד בשם פריץ זיגמונד האוזמן בבינגן על הריין בגרמניה, עלה לארץ ישראל טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה והתחנך בכפר הנוער בן שמן. הוא בחר לעברת את שמו ל"חיים" על שם חיים ארלוזורוב. עם תום לימודיו החל לעבוד כמאייר. ככל הנראה עבודתו הראשונה הייתה איור הספר "אנטומיה ומורפולוגיה של הצמח" מאת ד"ר זכריהו גוטליב, שהיה מורה בבן שמן.
ב-1941 התגייס לצבא הבריטי שם שירת בפלוגת ההובלה 462 וניצל מטביעת האוניה ארינפורה. האוזמן זכה במדליית ההתנהגות המצוינת (DCM) שהיא האות הגבוה ביותר שזכה בו חייל מתנדב מארץ ישראל. במהלך שירותו אייר הגדה של פסח שהוצאה לטובת החיילים היהודים ששירתו בצבא הבריטי על אדמת איטליה. כשהשתחרר ב-1946 היה למאייר ומעצב ראשי של הוצאת הקיבוץ המאוחד (בין היתר עיצב את עטיפת ספרו של ניקולאי אוסטרובסקי "כיצד נתחשלה הפלדה"). במהלך שנה זו הוא אייר את סיפרה של פניה ברגשטין "ויהי ערב" (עיבוד מחורז לסיפור על פי אנדרסן)". נתברר כי הציורים היו למורת רוחה של המשוררת שהעדיפה את ידידתה המאיירת אילזה קנטור. יש שביקרו את איוריו ב'אי התאמה' לרוח הקיבוץ של אותם הימים ותוארו כגלותיים ואף כבעלי חזות שאינה יהודית.

שנה טרם קום המדינה היגר האוזמן לארצות הברית, שם למד ציור וגרפיקה והיה לגרפיקאי מצליח בתעשיית הפרסום והשיווק תחת השם פרד האוזמן. בתחילה הוא עבד כשוליה במשרד פרסום ואחרי זמן קצר עבר לעבוד בשביל חנות הכלבו המפורסמת "מייסיס". הוא עיצב פוסטרים לכמה סרטים ידועים בהם דוקטור ז'יוואגו ופרפר.

באמצע שנות השישים הציג האוזמן שתי תערוכות יחיד תחת השם "הדפוס האנושי" והוציא שני קטלוגים. היה פעיל בארגונים אנטי מלחמתיים ובמאבק לזכויות בעלי חיים.

לקראת סוף חייו בחר לאייר ספר לימוד ספרדית גדול ממדים שנכתב על ידי ז'ניה זקס דה סילבה.

האוזמן נפטר בגיל 85 בניו יורק בשנת 2006.

זהותו של מאייר "ויהי ערב" הייתה במשך שנים רבות תעלומה. זו הייתה עבודתו היחידה המוכרת של מאייר ששהה בישראל תקופה קצרה וינק בעיקר ממקורות השראה זרים. מחקר מקיף שערכה חוקרת ספרות הילדים הקיבוצית עינת אמיתי בשנים 2010–2011 חיבר את פרטי המידע השונים וזיהה בין הגרפיקאי והפרסומאי האמריקאי למאייר העלום של "ויהי ערב". בהמשך למחקרה של אמיתי היא איתרה ויצרה קשר עם בנו אריק יוסטון. הבן שהתרשם מהמחקר המעמיק פתח בעצמו במחקר אודות חיי אביו. המחקר התמקד בחלקו של האוזמן בלחימה בצבא הבריטי. את עבודתו סיכם בספר שהוציא בשם The Lost Artist. הספר מתמקד במדליה שהוענקה לו, ונגנבה במרמה ובמאבק להשיבה שלא צלח. בעלילת משנה משולבת בסיפור דמות אשה מישראל שמנסה להתחקות אחר המאייר הנעלם של ספר הילדות האהוב עליה.

קישורים חיצוניים
----------------

* ציון לשבח (Distinguished Conduct Medal) שהוענק ב-1944 ל-Hausmann,Fritz Sigmund(הקישור אינו פעיל)
* מאמרים על חיים האוזמן, יומן מסע לחקר 100 שנות תרבות לילדים בקיבוצים
* עינת אמיתי, חיים האוזמן (1921-2006)
* עינת אמיתי, פגישה מצולמת עם חיים האוזמן
* עינת אמיתי, עוד קצת על חיים האוזמן
* יעל דר, גלריה, תעלומת המאייר שנעלם, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2010
* דף הספר The Lost Artist באתר אמזון
* דף זיכרון באתר בעיר סטמפורד שבה התגורר
* חיים האוזמן (1921-2006), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007307447305171
* VIAF: 107515742
* WorldCat (עם VIAF): 107515742

 |
רבי **יעקב משה מסלונים** (1779 - 1849) היה בנו של מייסד חקר האגדה והמדרשים אברהם וילנר ושרה בת נח מינדס, ונכדו של הגאון מווילנה. נולד ב-1779 בווילנה ונפטר ב-1849 בעיר סלונים בביילורוסיה.

ביוגרפיה
--------

בצעירותו היה הנכד החביב על הגר"א וקיבל תורה והדרכה מפי הגאון. נשא לאישה את הינדה, בת הרב הגביר רבי חיים יהושעס מסלונים ושם קבע את ביתו כרב העיר.

בגיל 18 חיבר ספר על מסכת שמחות ובכך המשיך מסורת משפחתית, שכן גם אביו אברהם חיבר את ספרו "רב פעלים" על המדרשים בהיותו רק בן 18.

לאחר פטירת אביו, אברהם, הוטלה עליו המשימה המשפחתית של המשך עריכת והוצאה לאור של כתבי היד של הגר"א בדפוס, משימה שבה החל עוד בימי חיי אביו. לכתבי הגאון הוסיף הקדמות והערות כפי שעשה אביו אברהם.

בין השאר, הכין רשימה מפורטת של כל כתבי הגר"א שזכתה לכינוי "רשימת סלאנים". והיא אבן הפינה במחקר הביבליוגרפי של כתבי הגר"א. 

נפטר בעיר סלונים בכ"ג בטבת תר"ט. וזה מה שכתוב על מצבתו:

> 
> 
> יפה נוף כלילת תפארת   
> 
> עין העדה גאון אדרת  
> 
> קיים התורה במקהלות  
> 
> בית ה' כימים ובלילות  
> 
> 
> 
> משאו ומתנו באמונה  
> 
> שלשלת יחוסו כשושנה  
> 
> הרב ר' יעקב משה אב הרועים  
> 
> בן מורנו ורבנו הגאון ר' אברהם  
> 
> 
> 
> נטע שעשועים  
> 
> נכד הגאון חסיד במפעליו  
> 
> אליהו זכור לטוב מעלליו  
> 
> בכ"ג טבט שנת תר"ט לפ"ק  
> 
> 
> 
> רבים ושלמים לבשו שק  
> 
> החסד העירו עבור נשמתו  
> 
> מצותיו תעמדנה לנו וצדקתו  
> 
> תנצב"ה
> 
> 
> 
> 
>

משפחתו
------

* בנו, אלעזר לנדא, המשיך במפעלו של אביו, ועלה לארץ ישראל ב-1867.

צאצאיו כוללים את המו"ל אליהו לנדא ואת העיתונאי וחוקר התרבות אלי אשד.

קישורים חיצוניים
----------------

* שומר המורשת של הגאון מווילנה
* יעקב משה בן אברהם מסלונים, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007521012405171
* ISNI: 0000 0000 4971 6879
* LCCN: nr2003036349
* VIAF: 61491968
* WorldCat (עם VIAF): 61491968

 |
**נמל התעופה הנסיכה יוליאנה** (**Princess Juliana International Airport**) הידוע גם בשם **נמל התעופה הבינלאומי סינט מארטן** (**Sint Maarten International Airport**) משרת את החלק ההולנדי של האי סן מרטן. הנמל קרוי על שמה של הנסיכה ההולנדית יוליאנה (לימים יוליאנה, מלכת הולנד) שביקרה באי ועברה דרך הנמל בשנת 1944.

מאפיינים
--------

שדה התעופה הוקם על רצועת יבשה צרה בין לגונת מפרץ סימסון לבין הים הקריבי, ונפתח בשנת 1942 כמנחת צבאי. בשנת 1943 החל לשמש גם לצורכי תעופה אזרחית. בשנת 1964 בוצע בו שיפוץ נרחב, וחלק ממתקניו הועבר לבניין חדש אשר הורחב ושופץ שוב בשנים 1985 ו-2001.

נמל התעופה משמש כבסיס למספר חברות תעופה מקומיות באיים הצמודים ולמרות אורכו הקצר של המסלול והגישה הבעייתית אליו, נוחתים בנמל גם מטוסים רחבי גוף כגון מטוס האיירבוס A340. ב-2016 הוסבו טיסות חברת KLM ההולנדית ממטוס הבואינג 747 לאיירבוס A330 ובכך הופסקו טיסות ה-747 לשדה התעופה. בשנת 2007 עברו בנמל 1,647,824 נוסעים ב-103,650 טיסות.

נמל התעופה יוליאנה הוא אחד ממוקדי המשיכה הבולטים לחובבי תעופה ולצלמי מטוסים מרחבי תבל, וזאת מכיוון שקצה מסלול הנחיתה מתחיל סמוך מאוד לחוף הים ומאפשר קרבה יוצאת דופן למטוסים בהתקרבם לנחיתה, וזוויות תצפית ייחודיות המשלבות את מראות התיירים על חוף הים הקריבי עם מטוסי נוסעים רחבי גוף המנמיכים טוס. ב-13 ביולי 2017, נהרגה תיירת מניו זילנד שצפתה בהמראה של בואינג 737. המוות נגרם עקב ההדף הרב מעוצמת המנועים בהמראה, היא נהדפה לקרקע ונחבלה בראשה, פציעה אשר הביאה למותה.

בספטמבר 2017 רשויות התעופה הכריזו כי נמל התעופה נהרס ויצא מכלל שימוש בשל סערת הוריקן אירמה. הנמל נפתח מחדש ב-10 באוקטובר 2017.

גלריה
-----

* מטוס נוחת בנמל
* הנמל ממטוס בגישה לנחיתההנמל ממטוס בגישה לנחיתה
* שלט דמוי גלשן ועליו לוח זמנים של מטוסים נוחתים. ברקע נראה שלט המזהיר מפני הדף סילונישלט דמוי גלשן ועליו לוח זמנים של מטוסים נוחתים. ברקע נראה שלט המזהיר מפני הדף סילוני
* בית הנתיבות ומגדל הפיקוחבית הנתיבות ומגדל הפיקוח
* מטוס KLM 747-400 בגישה לנחיתה מאמסטרדםמטוס KLM 747-400 בגישה לנחיתה מאמסטרדם
* שלט אזהרה על סכנת הדף אוויר ממטוסים נוחתים וממריאיםשלט אזהרה על סכנת הדף אוויר ממטוסים נוחתים וממריאים

ראו גם
------

* נמל התעופה הבינלאומי סקיאתוס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נמל התעופה הנסיכה יוליאנה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הנסיכה יוליאנה

הערות שוליים
------------

1. ↑  צפו: החוף המרהיב נפרד מה"אטרקציה" הבלתי נשכחת, באתר גלובס, 11 בנובמבר 2016
2. ↑  הגרדיאן, שדה התעופה המפחיד בעולם גבה קורבן ראשון, באתר הארץ, 16 ביולי 2017
3. ↑  Rebuilding of SXM Airport terminal building will commence soon. www.sxmairport.com (באנגלית)
כודורו שהעניק המלך מרדוך-נדין-אחה שמלך בתחילת המאה ה-11 לפנה"ס, ל-אדד-זר-איכשה (Adad-zer-iqiša), המוזיאון הבריטי.
ה**כּוּדוּרוּ** (כֻּדֻרֻ) היה סוג של מסמך שנכתב על אבן ושימש כאבן גבול. על האבן תועדו מענקי הקרקע שנתנו מלכי הכשים ששלטו בבבל לווסלים בתקופת שלטונם בבבל בין המאות ה-16 עד ה-12 לפנה"ס.

משמעות המילה **כודורו** בשפה האכדית היא גבול בדומה למילה בעברית "גדר" או המילה בערבית جدر (מבוטא: גַּ'דְּר) שמשמעותו קיר, הכודורו היו יצירות האמנות היחידות ששרדו מתקופת שלטונם של הכשים על בבל.

הכתובת על האבן תיעדה את המענקים ושימשה עדות להחלטות. הכודורו המקורי אוחסן במקדש כעדות להחלטת המלך, בעוד שהוסל קיבל העתק חרס שאותו הוא הציב על גבול הקרקע בבעלותו כדי שישמש כעדות משפטית לבעלותו על הקרקע.

הכודורו הכיל סמלים של אלים אשר הגנו על החוזה ועל הקללה שהוכנסה בחוזה שתוטל על מי שיפר את החוזה. לעיתים הכודורו הכיל גם תמונה של המלך אשר העניק את האדמה.

השימוש באבני הכודורו נעשה גם לאחר התקופה הכשית בבבל.

אבני גבול כודורו נכללות באוספים של מוזיאון הלובר, המוזיאון הבריטי והמוזיאון הלאומי של עיראק.

לקריאה נוספת
------------

* אביגדור הורוויץ, Divine Service and Its Rewards. Ideology and Poetics in the Hinke Kudurru
* אביגדור הורוויץ, "Some Literary Observations on the \*itti Marduk kudurru (BBSt 6)", Zeitschrift f\*r die Assyriologie 82 (1992) pp. 39 59; "'לוח גלגל החמה' של נבובלאדן מלך בבל (BBSt 36)", בתוך ארץ ישראל כז (ספר חיים ומרים תדמור) בעריכת ישראל אפעל, אמנון בן-תור, פיטר משיניסט, (ירושלים: החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, תשס"ג) עמ' 91 - 109 [דרושה הבהרה]
* אבן גבול כשית עם דמותו של האל שוקמונה, ציפור על כן גבוה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כודורו** בוויקישיתוף
* כודורו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4206937-3

 |
**ארז קו-אל** (נולד ב-9 בנובמבר 1977) הוא תסריטאי ויוצר טלוויזיה וקולנוע, בוגר בית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב.

קו-אל משמש כחבר הנהלת איגוד התסריטאים.

יצירה קולנועית
--------------

ב-2009 כתב לצד לאון פרודובסקי את התסריט לסרטו של פרודובסקי "חמש שעות מפריז", שזכה בפרס הסרט ובפרס התגלית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה באותה שנה. הסרט זכה להצלחה מתונה בקופות ולביקורות חיוביות. ב-2011 כתב את התסריט לסרטו של יוסי מדמוני "בוקר טוב אדון פידלמן", שזכה בפרס התסריט בתחרות הבינלאומית של פסטיבל הסרטים סאנדנס באותה שנה.

יצירה טלוויזיונית
-----------------

עם יוסי מדמוני כתב ויצר בשנת 2010 את הסדרה חיים אחרים עבור ערוץ 2. בין השנים 2007–2009 השתתף בכתיבת סדרת הטלוויזיה "מסכים". ב-2007 כתב לצד לאון פרודובסקי את התסריט לסרט הטלוויזיה של פרודובסקי "כמו דג בלי מים" ששודר בערוץ 2. ב-2008 כתב מספר פרקים לסדרת הטלוויזיה בבימויו של אורי ברבש "כוונות טובות". ב-2010 כתב ויצר את המיני-סדרה "טרויקה" שביים לאון פרודובסקי. ב-2012 שודרה בערוץ 10 סדרת הדרמה שכתב, "אלנבי", בבימוי אסף ברנשטיין (החוב) ועל פי ספרו של גדי טאוב, שגם כתב ביחד עם קו-אל את התסריט.
ב-2020 מביים את הסדרה "הטבח" בכיכובו של גל תורן וגורי אלפי בעבור "yes".

כתיבתו של קו-אל מתאפיינת בטון מינורי, לעיתים לירי ומהורהר, ובגישה נטורליסטית לדמויות ולעולם אותם הוא מתאר.

קו-אל מלמד תסריטאות בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב ובבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.

חייו האישיים
------------

נשוי ל יונית נפתלי קו-אל, משנה למנכ"ל עמותת אליפלט. לזוג ילדים משותפים.

פילמוגרפיה
----------

### תסריטאי

* 2020 הטבח – גם במאי
* 2019 תיק נעדר – גם יוצר
* 2018 גאולה
* 2016 להרוג את הסבתא
* 2015 הצורף – גם יוצר
* 2012 אלנבי
* 2011 בוקר טוב אדון פידלמן
* 2010 טרויקה – גם יוצר
* 2010 חיים אחרים – גם יוצר
* 2009 חמש שעות מפריז
* 2009 מסכים
* 2008 כוונות טובות
* 2007 כמו דג בלי מים

### עורך תסריט

* 2020 חמישים
* 2016 אנשים שהם לא אני
* 2016 ברש
* 2016 ארץ פצועה
* 2014 איש חשוב מאוד
* 2013 איגור ומסע העגורים
* 2013 אמא ואבאז

קישורים חיצוניים
----------------

* ארז קו-אל, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* ארז קו-אל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ארז קו-אל, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* מרב יודילוביץ', כתיבה מהולה בעצב, באתר ynet, 15 בנובמבר 2009
* מתן אברמוביץ', עכבר העיר אונליין, "סדרה ברוסית? מי לעזאזל ירצה לראות דבר כזה?", באתר הארץ, 8 באוגוסט 2010
* סאנדנס: פרס התסריט ל"בוקר טוב אדון פידלמן", באתר ynet, 30 בינואר 2011
* נטע הלפרין, עכבר העיר, תסריטאי "אלנבי": אין פה סובלנות לעירום, באתר הארץ, 20 ביולי 2012
* ארז קו-אל, ‏יוצר הסדרה "הטבח": "אני מקווה שלכל הפחות היא תעורר תיאבון", באתר "Time Out ישראל", 5.11.2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  ארז קו אל, באתר איגוד התסריטאים
2. ↑  אירית דולב, "החוק הזה הורג את הקהילה, הוא כמו רעל שקט", באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 24 ביולי 2018
3. ↑  ארז קו אל, יוצר הסדרה "הטבח": "אני מקווה שלכל הפחות היא תעורר תיאבון", באתר טיים אאוט, ‏2 בנובמבר 2020

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009538440005171
* VIAF: 3161693947815932481
* WorldCat (עם VIAF): 3161693947815932481

 |
**ג'מיני 4** (או **ג'מיני IV**) היא משימת החלל המאוישת השנייה בתוכנית ג'מיני של נאס"א. החללית שוגרה ב־3 ביוני 1965 והייתה המשימה המאוישת העשירית בכלל תוכנית החלל האמריקאית. במהלך ארבעת ימי המשימה הקיפו האסטרונאוטים ג'יימס מקדיוויט ואד וייט את כדור הארץ 66 פעמים. במהלך המשימה נרשמו שני ציוני דרך שקידמו את האמריקאים במרוץ לחלל ועזרו להם להתגבר על היתרון המוקדם שהיה לסובייטים: משימה זו הייתה המשימה המאוישת הארוכה ביותר עד כה בתוכנית החלל האמריקאית ואורכה התקרב לאורכה של משימת ווסטוק 5 הסובייטית, ששוגרה שנתיים קודם לכן. גולת הכותרת של המשימה הייתה הליכת החלל הראשונה שבוצעה על ידי אמריקאי, בה אד וייט ריחף מחוץ לחללית במשך כעשרים דקות, תוך שהוא קשור אליה.

במהלך המשימה, ניסה מקדוויט לבצע תמרון בחלל ולהתקרב אל השלב העליון של המשגר ששיגר את החללית - טיטן 2 - אך הניסיון לא צלח.

הטיסה הייתה הטיסה האמריקנית הראשונה שביצעה ניסויים מדעיים רבים בחלל. הניסויים כללו שימוש בסקסטנט על מנת חקור את הניווט על פי הכוכבים לטיסות לירח בשביל תוכנית אפולו.

צוות
----

* **טייס:** ג'יימס מקדיוויט
* **טייס משנה:** אד וייט

### צוות גיבוי

* **טייס:** פרנק בורמן
* **טייס משנה:** ג'ים לוול

יעדים
-----

יעדה המרכזי של ג'מיני 4 היה להראות שבני אדם יכולים להתקיים בחלל לזמנים ממושכים. המשימות הבאות בתוכנית ג'מיני היו יותר ארוכות על מנת לוודא שהאסטרונאוטים מסוגלים לעמוד גם בזמנים אף יותר ממושכים בחלל כמו במשימות לירח.

היעד השני היה לבצע הליכת חלל ראשונה על ידי אמריקאי (EVA). הליכת החלל הראשונה בעולם בוצעה כמה חודשים לפני ג'מיני 4 על ידי הקוסמונאוט הסובייטי אלכסיי ליאונוב במשימת ווסחוד 2. נאס"א הקדימה את הליכת החלל למשימת ג'מיני 4 כדי להודיע שארצות הברית סוגרת את הפער במרוץ לחלל עם ברית המועצות. 11 ימים לפני השיגור שתוכנן ל־3 ביוני, דיווחו העיתונים שנאס"א מסרה כי "עדיין אין אנו בטוחים אם אכן יהא וייט האמריקאי הראשון שיחשוף עצמו לחלל," וכי "ההחלטה כנראה תיפול יום או יומיים לפני מועד השיגור."

היעד השלישי היה לבצע תמרון ומפגש ראשון בחלל. ג'מיני 4 ניסתה להתקרב לשלב העליון והמרוקן של משגר הטיטן 2, מכיוון שהקיפה את כדור הארץ באותו המסלול של השלב העליון של המשגר.

ראו גם
------

* תוכנית ג'מיני
* המירוץ לחלל
* הליכת חלל

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'מיני 4** בוויקישיתוף
* "על כתפי ענקים" - היסטוריית פרויקט ג'מיני (באנגלית)
* אתר טלאי משימות החלל (באנגלית)
* מידע לעיתונות (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  NASA reported that Gemini 4 made 62 revolutions, defined as passes over Cape Canaveral's longitude (Gatland, Kenneth (1976). Manned Spacecraft, Second Revision. New York: Macmillan Publishing Co. p. 168. ISBN 0-02-542820-9.), the duration of which is longer than an orbit because of the Earth's eastward rotation. This is analogous to the difference between a solar day and a sidereal day due to the Earth's revolution around the Sun.

| תוכנית ג'מיני |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| ג'מיני 1 • ג'מיני 2 • ג'מיני 3 • ג'מיני 4 • ג'מיני 5 • ג'מיני 6A • ג'מיני 7 • ג'מיני 8 • ג'מיני 9A • ג'מיני 10 • ג'מיני 11 • ג'מיני 12 |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* SNAC: w64c3q7t

 |
**יולי נובק** (נולדה ב-12 במאי 1982) היא עורכת דין ואקטיביסטית ישראלית, מנכ"לית ארגון בצלם, ולשעבר מנכ"לית ארגון "שוברים שתיקה" בין השנים 2012–2017.

ביוגרפיה
--------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
יולי נובק נולדה ב-1982 בתל אביב וגדלה ברמת גן, בת לאב איש עסקים ולאם קצינה במפקדת קצין חינוך ראשי. יש לה שלושה אחים. שירתה בצה"ל במשך חמש שנים כקצינת מבצעים בחיל האוויר. למדה לתואר ראשון ושני במשפטים במסגרת התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן באוניברסיטת תל אביב, התמחתה בפרקליטות המדינה והוסמכה כעורכת דין.

נובק כיהנה כמנכ"לית ארגון "שוברים שתיקה" בין השנים 2012–2017, במהלכן התמודדה עם קמפיין דה-לגיטימיזציה נגד הארגון, שהוביל למתקפה של מוסדות המדינה והציבור הישראלי עליו. הפולמוס סביב הארגון למעשה לא נגמר, וממשיך גם כיום.

באוגוסט 2017 סיימה את תפקידה ועזבה את "שוברים שתיקה" וגם את ישראל, במטרה לטייל בעולם ולעבד את מה שעברה בשנותיה בתפקיד. לאחר כמה שנים של נדודים, באיסלנד, בפורטוגל, באירלנד ובדרום אפריקה, במהלכן החלה לכתוב ספר אוטוביוגרפי על חוויותיה, חזרה לישראל. בינואר 2022 יצא לאור ספר הביכורים שלה, "מי את בכלל", בהוצאת ספרי עליית הגג והוצאת ידיעות אחרונות, העוסק בתקופת כהונתה בתפקיד, ובשנים שעברו מאז.

בעבר שמשה חברת דירקטוריון חוש"ן - חינוך ושינוי.

בשנת 2023 מונתה למנכ"לית ארגון בצלם, במקומו של חגי אלעד.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר למנויים בלבד שני ליטמן, יולי נובק הפכה לאויבת המדינה, וברחה מכאן. זה רק גרם לה ללכת יותר רחוק, באתר הארץ, 19 בינואר 2022
* יולי נובק בראיון בתוכנית "לונדון וקירשנבאום"
* מאמרי יולי נובק, באתר "הארץ"

* Human Rights Organizations Working in Challenging Environments, Van Leer, 4 December, 2017

**על ספרה**:

* עופרה עופר אורן, יולי נובק, "מי את בכלל": ומי אני?, בבלוג "סופרת ספרים", 13 בינואר 2022
* אתר למנויים בלבד קרולינה לנדסמן, "מי את בכלל" של יולי נובק: האם כל הדרכים השמאלניות מובילות לדרום אפריקה, באתר הארץ, 23 במרץ 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  תחקיר שוברים שתיקה, באתר עד כאן - Ad Kan
2. ↑  *שוברים שתיקה שתולים*, נבדק ב-2022-01-21
3. ↑  מערכת ישראל היום, "חוק שוברים שתיקה" אושר לקריאה שנייה ושלישית בכנסת, באתר ישראל היום, 3 ביולי 2018
4. ↑  רוני דניאל, ‏לוחמים בצוק איתן תובעים את "שוברים שתיקה": "פרסמו שקרים", באתר ‏מאקו‏, 2 במרץ 2021
5. ↑  עפרה אידלמן, מנכ"לית שוברים שתיקה יולי נובק פורשת, באתר הארץ, 14 בפברואר 2017
6. ↑  מי את בכלל - יולי נובק, באתר www.e-vrit.co.il
7. ↑  אתר למנויים בלבד שני ליטמן, יולי נובק הפכה לאויבת המדינה, וברחה מכאן. זה רק גרם לה ללכת יותר רחוק, באתר הארץ, 19 בינואר 2022
8. ↑  לאחר תשע שנים, מנכ״ל בצלם, חגי אלעד, פורש מתפקידו. תחליף אותו יולי נובק.. 26 ביוני 2023

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007521109105171
* VIAF: 308282547
* WorldCat (עם VIAF): 308282547

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "הכוחות המזוינים של סודאן".

Type 96 - טנק מערכה שבשימוש צבא דרום סודאן
**צבא דרום סודאן** או **כוחות ההגנה העממיים של דרום סודאן** (South Sudan People's Defense Forces) הוא כוח ההגנה הלאומי של דרום סודאן, שהוקם ב-2011 כיורש הצבא השחרור העממי הסודאני (**SPLA**), שהיה הזרוע המזוינת של התנועה לשחרור דרום סודאן והפך לצבא סדיר. הרמטכ"ל הוא ג'יימס הוט כאשר טור דנג מאוויין (Tor Deng Mawin), מכהן כשר ההגנה הדרום סודאני. זהו הצבא הצעיר ביותר בעולם.

על פי אנליסטים צבאיים, הצבא סובל מ"היעדר אסטרטגיה עקבית, חרף הצלחה בפיתוח ויישום תורות לחימה עבור הצבא החדש", המסתמך על סיוע של מומחים צבאיים זרים. הצבא מנסה לגייס מימון לצורך חימוש עתידי, והאתגר העיקרי הוא לכידות בקרב הקבוצות הלוחמות השונות במדינה, שהשתתפו במלחמת האזרחים הסודאנית השנייה.

פיקוד ומבנה
-----------

מסוקי תקיפה של דרום סודאן, ינואר 2011בשנת 2020 המבנה האירגוני של הצבא הדרום סודאני כלל (לפחות על הנייר) 11 אוגדות שאחת הוגדרה כ-"אוגדה ממוכנת" הכולל חטיבת כוחות מיוחדים ושריון, נוסף לחיל האוויר קטן המבוסס על מסוקי תובלה הנושאים בעיקר חימוש קל. ציוד צבא היבשה כלל בין היתר: כמאה טנקים, ארטילריה קנית של עד 30 תומ"תים וכחצי מכך בארטילריה הרקטית. כמו כן לרשותו גם מרגמות, רכבים משויינים ונשק קל אחר שרובו מיושן ומתוצרת הגוש המזרחי.[דרוש מקור]

מפקדי הצבא הדרום סודאני הם:

* המפקד העליון, סאלווה קיר מאיארדיט
* סגן המפקד העליון, פאולינו מאטיפּ נהיאל (Paulino Matip Nhial)
* השר הממונה על הצבא, נהיאל דנג נהיאל (Nhial Deng Nhial)
* הרמטכ"ל, ג'יימס הוט

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צבא דרום סודאן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Richard Rands, In Need of Review: SPLA Transformation in 2006–10 and Beyond, HSBA-Small Arms Survey, Working Paper 23, November 2010, p.6-7
2. ↑  2024 South Sudan Military Strength, www.globalfirepower.com (באנגלית אמריקאית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007576098205171
* LCCN: no96062680
* VIAF: 141730454
* WorldCat: lccn-no96062680

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בכדורסלן ישראלי. אם התכוונתם לקצין צה"ל, ראו ארז חתולים (קצין).

**ארז חתולים** (נולד ב-9 באפריל 1980) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הרכז, גובהו 1.93 מטרים.

חתולים גדל במחלקת הנוער של הפועל ירושלים, והחל משנת 1999 החל לשחק גם בקבוצה הבוגרת. בהיותו שחקן בית, הפך לאחד השחקנים המזוהים עם הקבוצה בראשית שנות האלפיים, וגם היה קפטן הקבוצה. בשנת 2004 זכה, כקפטן, להניף את גביע יול"ב. עם זאת, בסוף אותה שנה, החליט המאמן שרון דרוקר להתבסס על שחקני הקבוצה גיא קנטור ורביב לימונד, וחתולים מצא את עצמו מחוץ לקבוצה. הוא חתם באליצור אשקלון, כעבור שנה עבר להפועל תל אביב, וכעבור שנה נוספת לבני השרון. בפברואר 2007 הדיחו חתולים ובני השרון את מכבי תל אביב מגביע המדינה בשלב חצי הגמר, אך בהמשך הפסידו בגמר להפועל ירושלים.

חתולים היה חבר בנבחרות ישראל השונות. הוא זכה במקום השישי עם נבחרת הנוער באליפות אירופה בשנת 1998, ובמקום השני עם נבחרת העתודה בשנת 2000. בשנת 2003 זומן לראשונה לנבחרת ישראל הבוגרת, ושימש כקפטן שלה במהלך מוקדמות אליפות אירופה, בשנת 2006.

חתולים היה רכז בעל אוריינטציה הגנתית. הוא נחשב לשחקן שנלחם על כל כדור, ועל כן במאזניו הסטטיסטיים בלטו חטיפות וריבאונדים רבים בכל משחק, לצד עבירות.

חתולים נישא ביוני 2012 ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל בעקבות פציעה קשה.

בשנת 2013 החל לשמש כפרשן כדורסל, לצידו של השדר מאיר איינשטיין, בערוץ צ'רלטון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארז כץ** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר פיב"א
* ריאיון עם ארז כץ שנערך לקראת משחק נגד הפועל ירושלים, עיתון תל אביב
* ארז כץ פורש מכדורסל, באתר nrg‏, 6 בנובמבר 2012

| שחקן ההגנה של העונה בליגת העל בכדורסל |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| 2004: נוריס • 2005: כץ • 2006: סיסה • 2007: מוריס • 2008: מוריס • 2009: רנדל • 2010: פרקינס • 2011: פרקינס 2012: חנוכי • 2013: ג'יימס • 2014: רנדל • 2015: רנדל • 2016: ורגאס • 2017: ורגאס • 2018: שוכמן 2019: תומאס • 2020: זוסמן • 2021: ג'ונסון • 2022: ג'ונסון • 2023: קורנליוס |

 |

| **‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 2003 (מקום שביעי)** |
| --- |
| 1 כץ • 
2 הלפרין • 
3 שארפ • 
4 מזרחי • 
5 שיינפלד • 
6 שלף • 
7 בורשטיין • 
‏8‏ ‏טפירו‏‏
 •‏
9 ספר •
10 קוז'יקרו •
11 גרין •
12 גורדון •
**מאמן:** קצורין
 | ישראלישראל |
**שילֹה פריד** (נולד בכ"ו באדר א' תשנ"ה, 26 בפברואר 1995) הוא כתב, עורך ומגיש ישראלי. עיתונאי "מקור ראשון", עורך וקריין ברדיו ynet. לשעבר כתב, מפיק, עורך ומגיש בגלי צה"ל, שדרן ברשת א' ועיתונאי ב"שביעי" וב"בשבע".

ביוגרפיה
--------

נולד בירושלים לכנרת פריד וחיים משה, ר"מ במכינת נטע שורק. למד בבית הספר אורות עציון באפרת, בישיבה התיכונית נתיב מאיר ובישיבה הגבוהה מעלה אליהו בתל אביב.

עוד בנערותו החל בכתיבה במקומונים בגוש עציון, וכבר בגיל 17 החל לשדר ברשת א' של קול ישראל.

שירת כ־3 שנים בגלי צה"ל, כמפיק במחלקת האקטואליה, ככתב תחקירים ומגזין יחד עם אבנר הופשטיין, וכקריין ועורך חדשות.

ערך באופן קבוע את "יומן שישי" בהגשת קובי אריאלי ו"מחשבות בע"מ" עם משה שלונסקי, יעקב ברדוגו ואיתן ליפשיץ. לעיתים שימש כעורך התוכנית של יעל דן.

מבין הפרסומים הבולטים שהביא לשידור בגלי צה"ל:

* ההתפקדות ההמונית שביצעו אנשיו של עמיר פרץ לקראת הבחירות במפלגת העבודה. מטה פרץ פקד למעלה מ־6,000 אזרחים ערבים ללא ידיעתם, כתוצאה מכך טפסיהם נפסלו.
* המאמצים החשאיים שעשה משרד החוץ מול הממשלה בקייב במטרה להעלות את קבר רבי נחמן מברסלב לישראל. סוף הפרשה היה בסירובם בתוקף של האוקראינים.

פריד שימש במשך תקופה ממושכת ככתב בכיר בעיתון "שביעי". החל מכתבות אקטואליה שבועיות, וכלה בהיותו עורך וכותב המדורים "פרויקט השו"ת", "בשטיבלך" ו"פתיתים – סיכום אירועי השבוע".
בנוסף, פריד היה כתב אקטואליה ומגזין בעיתון "בשבע", ואחת לשבועיים כתב את מדור "עניין אישי" בעיתון.

כיום, פריד משמש כתב משטרה והתיישבות ב"מקור ראשון". בנוסף, פריד משמש כעורך וקריין ברדיו ynet. המהדורות שמשדר פריד מושמעות מדי יום ברדיו תל אביב, באקו 99FM, ברדיו ירושלים, ברדיו חיפה, ברדיו דרום וברדיו נתניה.

עובד בהנחיית אירועים ובקריינות לתשדירים וסרטוני תדמית. מעביר סדנאות על עולם התקשורת ומאחורי הקלעים של עריכת תוכן וחדשות.

פריד מרבה בכתיבת דעות והעלת נושאים אקטואליים לאלפי עוקביו ברשתות החברתיות פייסבוק וטוויטר.

### חיים אישים

נשוי לאילה, אב לשלושה, ומתגורר בלוד.

קישורים חיצוניים
----------------

* שילה פריד, ברשת החברתית פייסבוק
* שילה פריד, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* שילה פריד, ברשת החברתית טוויטר
* חלק מכתבותיו בעיתון בשבע, באתר ערוץ 7
* ריאיון עם שילה פריד, באתר גילוי דעת
* כתבותיו במקור ראשון, באתר מקור ראשון

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  חדשות כיפה, ‏מזל טוב! בן בכור לכתב 'שביעי', באתר כיפה, 1 בספטמבר 2019
2. ↑  המינויים הסרוגים החדשים בגלי צה"ל, באתר "סרוגים", 2 במאי 2016
3. ↑  נועה פרייס‏, וואלה ברנז'ה עושה טופס טיולים לגל"צניקים החדשים, באתר וואלה!‏, 03 במאי 2016
4. ↑  פרסום ראשון: ניסיונות להעלאת את עצמות רבי נחמן מברסלב לארץ, באתר גלי צה"ל
5. ↑  חדשות 2, ‏ישראל מנסה להעלות את עצמותיו של רבי נחמן לארץ, באתר ‏מאקו‏, 6 בנובמבר 2017
6. ↑  מאמצים ישראליים להעלאת קברו של רבי נחמן מברסלב, באתר כיכר השבת, 6 בנובמבר 2017
7. ↑  חלק מכתבותיו בעיתון בשבע, באתר ערוץ 7
8. ↑  בפרופיל דף הטוויטר של שילה פריד
9. ↑  זוכרים את הנופלים: הטקסים והאירועים המרכזיים של יום הזיכרון, באתר מלאבס פתח תקווה
10. ↑  חיים טוויל, פרעות בלוד:בתי כנסת ועשרות רכבים הוצתו, גדודי מג"ב הגיעו, באתר חרדים10, 12 במאי 2021
"**פלוגה ד'**", ספרו של רא"ל מרדכי גור, בעברו הרמטכ"ל העשירי של צה"ל ושר, מתאר את מסלול ההכשרה והפעילות המבצעית שחוו אנשי הפלוגה עליה פיקד, היא פלוגה ד' בגדוד הצנחנים 890, בעת תקופת פעולות התגמול ומבצע קדש. הספר יצא לאור בשנת 1977, ונכתב בעת שגור שימש כראש המטה הכללי. בספר נזכרים בין היתר מאיר הר-ציון, אפרים חירם, אריק שרון, צבי עופר, טוביה שפירא, לוי חופש, רפול, משה (סטמפל'ה) פלס ואהרן דוידי. הספר ניתן בצה"ל כשי לבוגרי קורסי פיקוד בחיל הרגלים, ובהם קורס קצינים וקורס מפקדי כיתות, וללוחמי ומפקדי יחידות מובחרות.

בספר
----

בספר תיאר המחבר, גור, את מסלול שירותו הצבאי, החל מימיו כלוחם בפלמ"ח וכמפקד מחלקה בגדוד הפשיטה של חטיבת הנגב במלחמת העצמאות, עבור בימיו כמפקד פלוגה בנח"ל ועד ימיו כסטודנט באוניברסיטה העברית בירושלים. או אז מתאר גור את תהליך התנדבותו לצנחנים וקבלתו את הפיקוד על פלוגת מגויסים חדשה שאך סיימה טירונות וקורס צניחה תחת פיקודו מרסל טוביאס. עם הגעתו לגדוד 890 מבהיר לגור מפקד הגדוד, אריק שרון, כי הדגש באימונים ובהוויה הגדודית הוא על יכולת הביצוע והמשמעת המבצעית. גור תיאר את תהליך אימון וחישול הפלוגה בסדרת אימונים מפרכת, אשר כללה אימוני נחיתה מן הים, תרגילי צניחה, כיבוש יעדים מבוצרים פשיטות וניווטים. בספר מתוארות פרשיות שונות בתחום המשמעת ובהן "**מסדר פאנפילוב.**

בספר מתוארות פעולות התגמול בהן השתתפה הפלוגה ובהן מבצע חץ שחור, פעולת התגמול בחאן-יונס (1955) בה נפצעו גור ומפקד המחלקה משה פלס (סטמפל'ה) וזכו לציון לשבח מטעם הרמטכ"ל משה דיין, שהומר אחר כך לעיטור העוז, פעולת כנרת ומבצע לולב.

קישורים חיצוניים
----------------

* אריאנה מלמד, ממשיכים לברוח מהבשורה: ספרי מלחמות מכוננים, באתר ynet, 25 באפריל 2012.
* גדוד חי"ר מוצנח 890 פלוגה ד', מתוך אתר "הצנחנים בעשור הראשון".
* פלוגה ד', מתוך "האתר להנחלת מורשתו של מוטה גור".

הערות שוליים
------------

1. ↑  מרדכי גור, "**פלוגה ד'**", הוצאת משרד הביטחון, 1977, עמוד 235.
2. ↑  מרדכי גור, "**פלוגה ד'**", הוצאת משרד הביטחון, 1977, עמוד 18.
3. ↑  גל פרל, "עם הים הקר מאחוריהם, האש המשתוללת לפניהם", הבלוג **על הכוונת**, ‏ 15 בפברואר 2024.
4. ↑  מרדכי גור, "**פלוגה ד'**", הוצאת משרד הביטחון, 1977, עמודים 35-38.
5. ↑  עיטור העוז שהוענק לרס"ן גור (גורבן) מרדכי, מתוך האתר "בעוז רוחם".
6. ↑  עיטור העוז שהוענק לסגן פלס משה, מתוך האתר "בעוז רוחם".
7. ↑  מרדכי גור, "**פלוגה ד'**", הוצאת משרד הביטחון, 1977, עמודים 230-237.
**ג'וואד חסון ויליאמס** (באנגלית: **Jawad Hason Williams**; נולד ב-19 בפברואר 1983 בקליבלנד, אוהיו) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בקבוצת רויאל האלי גזיאנטפ מליגת העל הטורקית. גובהו 2.06 מטרים.

קריירת תיכונים
--------------

בשנתו הראשונה בתיכון סנט אדוארד, ויליאמס שיחק דקות מעטות בקבוצה שבה כיכבו סם קלנסי, וסטיב לוגן בעונה שנגמרה בזכייה באליפות אוהיו. במשך שאר שנותיו בתיכון, הוא נכלל בחמישייה הראשונה של "כל-אוהיו", ורבות בקבוצות "כל-אמריקה" וזה בפרסים נוספים.

קריירת מכללות
-------------

ויליאמס שיחק בכדורסל מכללות תחת המאמנים מאט דוהרטי ורוי ויליאמס באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. הוא החל לשחק כבכיר בקבוצת "טאר הילס" שזכתה באליפות המכללות ב-2005.

קריירה מקצוענית
---------------

ויליאמס לא נבחר בדראפט ה-NBA ב-2005. בכל זאת הוא הוחתם כשחקן חופשי בלוס אנג'לס קליפרס במהלך עונת 2006/2007. הוא הופיע בארבעה משחקי טרום-עונה בקליפרס, פתח באחד מהם, אך לא הצליח להיכנס לסגל הסופי של הקבוצה.

אחרי ששיחק בספרד, יפן וישראל (בהפועל גליל עליון של קטש), ויליאמס הצטרף לקבוצת ליגת הקיץ של קליבלנד קאבלירס ביולי 2008, והצטרף לסגל הקבוצה במחנה האימונים. ב-23 באוקטובר, קליבלנד ויתרה על הגארד הוותיק רונלד דופרי, ולראשונה בקריירה, ויליאמס הפך לשחקן רשמי בקבוצת NBA. החוזה שלו בקליבלנד לא היה מובטח עד ל-10 בינואר 2009, אז החוזה היה מובטח.

ויליאמס שיחק את משחקו הרשמי הראשון וקלע את נקודותיו הראשונות ב-NBA ב-12 בדצמבר 2008 במשחק נגד פילדלפיה 76'. ויליאמס הפך לשחקן השישי מהקבוצה של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית שזכתה באליפות המכללות ב-2005, שהפך לשחקן ב-NBA: רשאד מקנטס, שון מיי, ריימונד פלטון, מרווין ויליאמס ודייוויד נואל.

ויליאמס שוחרר מקליבלנד ב-7 בינואר 2009. חמישה ימים לאחר מכן הוא חתם מחדש בקליבלנד לחוזה בן עשרה ימים. ב-2 בפברואר, שוחרר שוב מקליבלנד בתום החוזה קצר-הטווח. ב-14 בפברואר הוא הצטרף לקבוצת ריו גראנדה ואלי וייפרס מליגת הפיתוח של ה-NBA. ב-8 באפריל, הוא חתם על חוזה מחודש עם קליבלנד עד לתום העונה.

ב-9 בפברואר 2010 ויליאמס קבע את משחק השיא שלו ב-NBA אותו סיים עם 17 נקודות, 3 ריבאונדים, 2 אסיסטים וחטיפה אחת ב-28 דקות משחק. בסוף עונת 2010, ויליאמס חתם לעונה נוספת בקליבלנד, אך כבר ב-27 בדצמבר 2010 הוא שוב שוחרר.

בפברואר 2011 הוא חתם בקבוצת הפועל ירושלים מליגת העל הישראלית.

בפברואר 2014 חתם בקבוצת רויאל האלי גזיאנטפ מליגת העל הטורקית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'וואד ויליאמס** בוויקישיתוף
* ג'וואד ויליאמס, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Basketball-Reference
* פרופיל, באתר Sports-Reference
* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר ליגת ה-NBA
* פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית)
* דף השחקן באתר מנהלת ליגת העל
**מריסול מלרט** (בספרדית: **Marisol Malaret**;‏ 13 באוקטובר 1949 – 19 במרץ 2023) הייתה דוגמנית פוארטו ריקנית שהוכתרה כמיס תבל.

ביוגרפיה
--------

מלרט נולדה בעיר אוטואדו שבפוארטו ריקו. היו לה אח אחד וחמישה אחים למחצה. עקב מחלתה של אמה היא החלה לעבוד מגיל צעיר על מנת לתמוך במשפחתה. לאחר התיכון למדה באוניברסיטת פוארטו ריקו.

מריסול הייתה אישה נשואה והיא הייתה נשואה שלוש פעמים. ראשית, היא נישאה לדוגמן לשעבר בוץ' ג'יימס. בפעם השנייה היא התחתנה עם מוזיקאי בשם קורקי סטרומן ושלישית, היא התחתנה עם מהנדס יליד קובני בשם פרנק קיו, איתו היא חיה את שארית חייה. לפרנק ולמריסול יש ילד אחד.

היא עבדה כמזכירת הנהלה בחברת טלפונים. בתקופה זו התגלתה על ידי מאפר מקומי במדינתה, שדרבן אותה להשתתף בתחרות מיס פוארטו ריקו. בתחרות הייתה המועמדת אהודה על הקהל וזכתה במקום הראשון.

בתחרות מיס תבל 1970 (אנ'), שנערכה בארצות הברית זכתה במקום הראשון, והייתה לנציגת פוארטו ריקו הראשונה שזוכה בתואר.

בשנת כהונתה התארחה בתוכנית "המופע של מרב גריפין".

כשחקנית הופיעה ב-1971 בסרט "Mami".

ב-1975 הנחתה את "OTI Festival", פסטיגל מוזיקה בינלאומי שנערך באותה שנה בסאן חוזה, ובו לקחו חלק מדינות אמריקה הלטינית.

ב-1977 ו-2002 שימשה כשופטת בתחרות מיס תבל. היא התארחה בתחרות גם ב-2001.

היא נישאה לדוגמן בוץ ג'יימס. לאחר מכן נישאה למוזיקאי קורקי סטרומן, ולשניים בת. לאחר מכן נישאה לקובני פרנק קיו.

נפטרה בפוארטו ריקו ב-19 במרץ 2023.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מריסול מלרט** בוויקישיתוף

* מריסול מלרט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* מריסול מלרט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)



1. ↑  Utuado, Puerto Rico (20 MAR 2023)."Corky Stroman". *www.savedaughters.com* Retrieved 20 MAR 2023.
מפת העיר המקורית, 1660
נוסח חדש של תוכנית קסטלו של ניו אמסטרדם בשנת 1660, שצויר מחדש בשנת 1916 על ידי ג'ון וולקוט אדמס (אנ') ואייזק ניוטון פלפס סטוקס (אנ').
**תוכנית קסטלו** (באנגלית: **Castello Plan**) המכונה באופן רשמי "**תמונה של העיר אמסטרדם בהולנד החדשה**" (בהולנדית: **Afbeeldinge van de Stadt Amsterdam in Nieuw Neederlandt**) - היא מפת עיר מוקדמת של מה שהוא כיום הרובע הפיננסי של מנהטן תחתית ממקור של שנת 1660. היא נוצרה על ידי הקרטוגרף, ז'ק קורטליו, (אנ') (בערך 1625–1693), מודד בעיר שנקראה אז ניו אמסטרדם - שמה שונה מאוחר יותר על ידי פרובינציית ניו יורק לעיר ניו יורק. המפה שנמצאת כיום בספרייה הציבורית של ניו יורק היא עותק שנוצר בסביבות 1665 עד 1670 על ידי שרטט לא ידוע מחיבור אבוד של קורטליו.

בסביבות 1667, הקרטוגרף ג'ואן בלאו (אנ') (1596–1673) קשר את התוכנית הקיימת לאטלס, יחד עם תיאורים נוספים בעבודת יד של ניו אמסטרדם. הוא מכר את האטלס לקוזימו השלישי דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה (אנ'). העסקה הזו התרחשה, ככל הנראה, באמסטרדם, הולנד, מכיוון שטרם הוכח שבלאו דרך אי פעם בהולנד החדשה.

התוכנית נשארה באיטליה, שם בשנת 1900 היא התגלתה בוילה די קסטלו ליד פירנצה. היא הודפסה ב-1916 וקיבלה באותה תקופה את השם "תוכנית קסטלו".

היא מכוסה בהרחבה בכרך 2 של הסקר בן ששת הכרכים של אייזק ניוטון פלפס סטוקס (אנ'), האיקונוגרפיה של האי מנהטן (אנ') (1915–1928).

מונומנט תוכנית קסטלו ניצב בכיכר פיטר מינויט (אנ') במנהטן תחתית. ברחוב Cortelyou של ימינו בשכונת דיטמס פארק בברוקלין, יש טברנה על שם The Castello Plan.

ראו גם
------

* היסטוריה של העיר ניו יורק
* מפת מנאטוס

קישורים חיצוניים
----------------

* Iconography of Manhattan Island from Columbia University Libraries
* Overlay of the Castello Plan on current Manhattan
* List of property owners
* Interactive version of the Castello Plan
* Google Earth File of the Castello Plan
* Zoomable version of the Castello Plan
* New Amsterdam History Center
* The Castello Plan tavern

הערות שוליים
------------

1. ↑  "— Story —".
הכתובת מעל הכניסה למבנה
**בית העם הטמפלרי** (גרמנית: **Gemeindehaus**; הגייה: גֵמַיְנְדֶהַאוּס) המצוי במושבה הגרמנית בחיפה היה המבנה הראשון שתוכנן על ידי הטמפלרים בארץ ישראל. מבנה זה, שנקרא אז "בית העם" או "אולם הכנסים" שימש מרכז הקהילה הטמפלרית בארץ.

המבנה, המצוי כיום בשדרות בן-גוריון 11, משמש כמוזיאון העיר חיפה.

היסטוריה
--------

אבן הפינה למבנה הונחה ב-23 בספטמבר 1869. המבנה תוכנן על ידי פטר יוליוס לויטווד, ובנייתו נעשתה ב-1869 על ידי פועלים ערבים בהדרכתם של אנשי מקצוע טמפלרים. הוא נבנה בסגנון טמפלרי הכולל גמלון אופייני, מרפסת מעל הכניסה לבית וכתובת מעל דלת המבנה בה נחרט באבן: "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני" (תהילים, קלז, ה'). על הגג הוצב מגדל פעמונים אשר קרא לקהילה להתכנסויותיה.

הבית כלל אולם גדול ששימש למפגשי הקהילה ולתפילות משותפות. כמו כן היה בקומה השנייה של המבנה בית ספר וחדרי מגורים (גם משפחת לנגה, מורה המושבה, גרה בקומה זו).

בשנת 1890 הורחב הבניין ונוסף לו אגף מזרחי ובו אולם רחב להתכנסויות, וכן נבנה גג רעפים ומגדל פעמונים חדש.

בשנת 1902, משגדלה הקהילה, נבנה בחצר המבנה מבנה בית ספר עבור ילדי הקהילה.

עד שנות ה-50 של המאה ה-20 שימש המבנה כבית ספר, ולאחר מכן הפך למחסנים של חברת אגד. המבנה שוקם במימון ממשלת גרמניה בשנת 2000 והפך למוזיאון לתולדות העיר חיפה.

בשנת 2007 כתבה הסופרת אורה מורג את הספר "הפנים שפרצו מהדף" בה הוזכר תיאורו של בית העם.

תיאור המבנה
-----------

בית העם הטמפלרי - מרפסת אופיינית מעל הכניסה למבנה
המבנה בנוי בסגנון טמפלרי טיפוסי הכולל גג רעפים וגמלון. למבנה שתי קומות ועליית גג מרווחת. הוא כולל שתי קשתות מחודדות וקמרון הנישא לגובה של 5.5 מטרים. 

המבנה שימש "מבנה לדוגמה" ומבנים רבים אחרים במושבה הגרמנית בחיפה, ואף במושבות אחרות נבנו כדוגמתו. המבנה אף נחשב בעת בנייתו כמבנה היפה ביותר בעיר חיפה, והיה מקור לחיקוי לבנייה הערבית והיהודית בראשית המאה ה-20.

ראו גם
------

* בית הקהילה הטמפלרית בירושלים

לקריאה נוספת
------------

* שרה ומאיר אהרוני, **אישים ומעשים בחיפה והסביבה**, 1993

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| פורטלפורטל | **ראו גם פורטל חיפה** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית העם הטמפלרי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  מוזיאון העיר חיפה - בית העם, באתר "העמותה לתיירות ונופש חיפה"

| הטמפלרים בארץ ישראל |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| ירושלים • חיפה • כרמלהיים • יפו • שרונה • וילהלמה (בני עטרות) • ולדהיים (אלוני אבא) • ביתלהם (בית לחם הגלילית) • נויהרדטהוף |

 |
| נושאים נוספים |