recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מלון דן אילת** הוא מלון יוקרה השוכן לצד הטיילת של החוף הצפוני באילת. המלון כולל 375 חדרים וסוויטות.

היסטוריה
--------

בית המלון נבנה בידי רשת מלונות דן. תחילה תוכנן המלון על ידי האדריכל היינץ פנחל אך עם פטירתו עברה העבודה לידי שניים מעובדיו - האדריכלים אלברט סגל ויחיאל קומט. על עיצוב הפנים הופקד האדריכל אדם טיהאני שהתמחה באותה עת בעיצוב מסעדות אך מאז קנה לעצמו שם עולמי בעיצובם של בתי מלון. הבנייה החלה בשנת 1992 והושלמה ב-1995 לאחר עיכובים שנבעו משרפה ורעידת אדמה שפגעו בבניין.

הבניין מתנשא לגובה 14 קומות וכולל שלוש קומות ציבוריות ובהן, לבד מלובי המתפרס על פני שתי קומות, גם מתחם ילדים ונוער, חדר כושר, חמאם טורקי, מגרשי סקווש, מרכז כנסים, מרכז מסחרי, בית כנסת ובריכת שחייה מחוממת. בנוסף לבריכה הראשית הגדולה (שבתוכה יש בר משקאות ומגלשה) ישנה בריכה נוספת מלבנית המיועדת לשחייה, וג'קוזי מחומם עם זרמי מים.

חדרי המלון ידועים בגודלם אשר נחשב לגדול יחסית למלונות אחרים.

במהלך שנת 2017, השקיעה רשת דן כ-45 מיליון שקלים בשיפוץ נרחב של המלון, שיפוץ שעדיין נמשך עקב מגפת הקורונה.

ביולי 2022 אורחים שאכלו במסעדת המלון התלוננו על כאבי בטן וקלקול קיבה, חלקם אף אושפזו במרכז הרפואי יוספטל באילת.

דגם מוקטן של בית המלון נמצא בפארק המיניאטורות מיני ישראל.

גלריית תמונות
-------------

* מבט מהמלון לכיוון מפרץ עקבהמבט מהמלון לכיוון מפרץ עקבה
* בריכת השחייהבריכת השחייה
* חדר במלוןחדר במלון
* דגם של בית המלון באתר מיני ישראלדגם של בית המלון באתר מיני ישראל
* בריכת השחייהבריכת השחייה
* חזית המלוןחזית המלון
* מבואת הכניסהמבואת הכניסה
* קבלהקבלה
* לובי המלוןלובי המלון
* לובי המלון בערבלובי המלון בערב
* לובי המלון בערבלובי המלון בערב
* מבואת מעליותמבואת מעליות
* אולם סיאסטהאולם סיאסטה
* אולם סיאסטהאולם סיאסטה
* בר סיאסטהבר סיאסטה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלון דן אילת** בוויקישיתוף
* דן אילת, באתר רשת מלונות דן
* מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית מצולמת על המלון, באתר 'חלון אחורי', 10 בפברואר 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  דן אילת - ספא, טרקלין וכל שירותי המלון | מלונות דן, באתר www.danhotels.co.il
2. ↑  תחלואה בבית המלון דן באילת, באתר GOV.IL
**"על הקרח 3"** (ברוסית: **«Лёд 3»**) הוא סרט מלודרמה ספורטיבית רוסית, בבימויו של יורי חמלניצקי, בהפקתו של פיודור בונדרצ'וק ובכיכובם של אלכסנדר פטרוב, אנה סווראנסקאיה ומריה ארונובה. הקרנת הבכורה נערכה ב-14 בפברואר 2024, חג האהבה.

הסרט מהווה סרט המשך לסרט **"על הקרח 2"** ובדומה לקודמו הפך לשובר קופות משהכניס 191 מיליון רובלים בסוף השבוע הראשון שלו, במה שמהווה לאחת ההכנסות הגבוהות ביותר לסרט קולנוע רוסי. בסך הכל הכניס הסרט 1.8 מיליארד רובלים.

עלילה
-----

הסרט מתרחש לאחר האירועים המסופרים בסרט הקודם: נאדיה גדלה והפכה למחליקה אומנותית. היא חולמת על זכייה בגביע, בדיוק כמו שאמה חלמה פעם. גורין מתנגד לקריירת הספורט של בתו - הוא מגן עליה מכל הקשיים ואפשר להבין אותו: הוא הפסיד יותר מדי. באימון חשאי, נאדיה פוגשת שחקן הוקי קרח צעיר ונועז ממוסקבה והם מתאהבים. האב אינו מאמין בכנות ברגשותיו של הצעיר ומנסה להפריד בין בני הזוג. אבל מכשולים רק מחזקים אהבה אמיתית, וכשאוהבים, הסוף המופלא ביותר יכול להפוך למציאות, ממה כפי שקרה לגורין עצמו עם אהבתו הגדולה...

שחקנים ודמויות
--------------

* אנה סווראנסקאיה כנאדז'דה "נאדיה" גורינה
	+ ויטאליה קורניינקו, כנאדיה בת ה-13
* אלכסנדר פטרוב כאלכסנדר "סשה" גורין
* מריה ארונובה כאירינה שטאלינה
* סטפן בלוזרוב כסרגיי אורלוב
* סרגיי לוויגין כסרגיי איוואנוביץ'

הפקה
----

צילומי הסרט נערכו באגם באיקל ונערכו גם במוסקבה, מחוז אירקוטסק ובבוריאטיה.

קישורים חיצוניים
----------------

* על הקרח 3, ביישום טלגרם
* על הקרח 3, ברשת החברתית VK
* "על הקרח 3", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "על הקרח 3", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Лёд 3‏, ЕАИС
**טוֹבִיָּה הָעַמּוֹנִי** מופיע בספר נחמיה בתור אחד מ"צרי יהודה" ואחד המתנגדים העיקריים לנחמיה בתקופת שיבת ציון.

משמעות שמו של טוביה
-------------------

טוביה מכונה "העבד העמוני". יש שרואים בכינוי זה כינוי גנאי, מכיוון שהעמונים הם מהעמים שנאסר להתחתן עימם, גם אם יתגירו. יש המשערים שכוונת הכינוי היא שטוביה היה הפחה מטעם מלכות פרס, של אזור עמון, אך טענה זו אינה משכנעת מכיוון שלפחוות אופייני הכינוי המלא "עבד המלך" ולא "עבד" לבדו. אמנם סביר להניח שהיה לטוביה מעמד גבוה בעבר הירדן, מכיוון שטוביה הצליח להסית את בני עמון נגד עם ישראל בכלל ונחמיה בפרט. ניתן להסיק מהסיומת התיאופורית יהודית של שמו של טוביה (יה) ובנו יהוחנן (יהו), שהיה יהודי, שיש מזהים אותו כצאצא של טבאל, אציל יהודאי שפעל בימי מלכות אחז. בתקופת מאוחרות יותר, ידועה משפחה יהודית הנקראת בית טוביה בעלת מעמד בעבר הירדן, ומקום מושבה זוהה באתר הארכאולוגי עיראק אל-אמיר. יש חוקרים המזהים את שורשיה של המשפחה בטוביה העמוני.

מעמדו של טוביה
--------------

בספר נחמיה ניתן לראות במקומות רבים את מעמדו הרם של טוביה בממלכת יהודה. לטוביה קשרים רבים עם נכבדי יהודה והוא אף קשור בקשרי נישואים עם משפחות יהודיות בירושלים וכנראה הוא אפילו קשור למשפחת אלישיב הכהן הגדול, אותו נחמיה מכנה "קרוב" לטוביה. טוביה קשר קשרים עם הנביאים בירושלים וכשנחמיה נעדר מירושלים הוא הופקד על לשכת האוצרות במקדש על ידי אלישיב הכהן, אך נחמיה גירש אותו מירושלים בשובו ועמו את נכדו של אלישיב שייצג את התומכים בגישה האוניברסלית.
בנו של טוביה, יהוחנן, התחתן עם בתו של משולם בן ברכיה, אחד מאצילי יהודה בתקופת נחמיה ובין בוני חומת ירושלים. ברכיה היה בנו של משיזבאל, מבני משפחת זרח בן יהודה. המשפחה כנראה שמרה על מעמדה הרם גם בתקופתו של נחמיה. פתחיה בן משיזבאל היה שליח המלך הפרסי דריווש לעם ביהודה (נחמיה ג, ד; יא, כד).

פעולותיו של טוביה
-----------------

הפעולות של נחמיה עוררו התנגדות גדולה בקרב העמים השכנים. מראשי המתנגדים היה טוביה ועמו היו גם סנבלט החורני וגשם הערבי. טוביה ושני חבריו תכננו לצאת למלחמה על ירושלים אך תכנונם נודע לנחמיה והוא העמיד משמר יומם ולילה מפניהם וכך הם הם לא הצליחו לתקוף את העיר. לאחר שהיהודים בנו את החומה טוביה וסנבלט ניסו לפתות את נחמיה לצאת מהעיר בתואנה שהם רוצים להיוועד יחד, כשבעצם מטרתם היא לרצוח את נחמיה. נחמיה זיהה את המזימה וסירב לבוא להיוועד גם לאחר שהם בקשו ממנו ארבע פעמים רצופות. לאחר כישלון קריאתם הם איימו להודיע למלך פרס שנחמיה והיהודים מתכננים למרוד בו ועל כן הם בונים את החומה, אך לפני שהם יעשו זאת הם מוכנים להיפגש עם נחמיה ולדון עמו. נחמיה הבין שהם משקרים לו ולא יגידו כלום למלך פרס וסירב פעם נוספת לפגישה. אחרי שהם ראו שהם נכשלו הם ניסו לשכור את שמעיה בן דליה בן מהיטבאל שישכנע את נחמיה להתחבא בבית המקדש אך הוא נכשל מכיוון שמתגלה לנחמיה נבואה שאומרת לו ששמעיה נשכר על ידי טוביה וסנבלט.

קישורים חיצוניים
----------------

* טוביה העמוני, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת"
* בן ציון לוריא, "זרע קדש" או "עם עולם": חלוקי דעות בין שבי הגולה, מקראנט

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר נחמיה, פרק ג', פסוק ל"ה
2. ↑  ספר נחמיה, פרק ב', פסוק י"ט
3. ↑  ספר דברים, פרק כ"ג, פסוק ד'
4. ↑  
	* מבט מחודש על משפחת בית טוביה בעראק אל-אמיר מאמר באנגלית
5. ↑  ספר נחמיה, פרק ו', פסוק י"ז
6. ↑  שם יז-יט
7. ↑  ספר נחמיה, פרק י"ג, פסוק ד'
8. ↑  נחמיה יג
9. ↑  נחמיה ו א
10. ↑  שם ד א
11. ↑  שם פרק ו
**האפיפיור אדריאנוס החמישי** (בלטינית: **Adrianus V**;‏ 11 ביולי 1205 - 18 באוגוסט 1276), היה האפיפיור מ-11 ביולי 1276 עד מותו כחודש לאחר מכן.

ביוגרפיה
--------

אוטובונו דה פיצ'י נולד ב-11 ביולי 1205 בג'נובה, והשתייך למשפחה פיאודלית מליגוריה, הרוזנים של לאבאנה.

משרתו הכנסייתית הראשונה החלה בשנת 1243, כאשר הוא מונה לכומר אפיפיורי. לאחר מכן הוא קיבל מספר בנפיקיום כנסייתיים, והפך לארכידיאקון בבולוניה (1244) ופארמה (1244 / 1248–1255), קנון וקנצלר של הקתדרלה בריימס (1243-1250), קנון ודיקן בפיאצ'נצה 1247) וקאנון של הקתדרלה בפריז (1244 / 1245–1270). בדצמבר 1251 הוא מונה לקרדינל דיאקון של סן אדריאנו על ידי דודו אינוקנטיוס הרביעי. הוא היה גם הכומר הראשי של בזיליקת סנטה מריה מג'ורה הפטריארכלית (1262).

הוא נשלח לאנגליה בשנת 1265 על ידי קלמנס הרביעי כדי לתווך בין הנרי השלישי, מלך אנגליה לבין הברונים שלו, ולהטיף למסעי הצלב. הוא נשאר שם במשך מספר שנים כנציג האפיפיור, מאוקטובר 1265 עד יולי 1268. עמדתו הדיפלומטית הייתה כזו, ששמו עדיין נזכר על החוק העתיק ביותר של החוק האנגלי, חוק מרלבורו משנת 1267, שבו הכותרת הרשמית מזכירה כעד "הלורד אוטובון, אז הנציג באנגליה". (בנציגות הזאת שירת גם דיפלומט צעיר אחר, לימים בוניפקיוס השמיני) בחודש אפריל 1268 הוא הוציא סדרה של קנונים, אשר היוו את הבסיס של החוק הכנסייה באנגליה עד הרפורמציה הפרוטסטנטית במהלך המאה ה-16.

לפיצ'י היה קשר רחוק להנרי השלישי; אחותו התחתנה עם תומאס, רוזן פלנדריה, שהיה בן דודו של אשתו של הנרי, אלינור מפרובנס.

בהשפעתו של שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה, הוא נבחר לאפיפיור במקום אינוקנטיוס החמישי ב-11 ביולי 1276, אך הוא מת בוויטרבו ב-18 באוגוסט 1276 ממחלה, מבלי שהוסמך מעולם לכהונה. אדריאנוס החמישי היה האפיפיור השלישי ב"שנת ארבעת האפיפיורים" - 1276.

הוא ביטל את הבולה אפיפיורית של גרגוריוס העשירי על ניהול קונקלווה, אך מת לפני שחוקק תקנות חדשות, ובמקומו נבחר יוחנן העשרים ואחד לאפיפיור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדריאנוס החמישי** בוויקישיתוף
* אדריאנוס החמישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Alban Butler and Paul Burns, *Butler's Lives of the Saints*, Vol. 9, (Burns & Oates, 2000), 131.
2. ↑  Howell, Margaret (1998). "Eleanor of Provence: Queenship in 13th Century England", p.154. Blackwell Publishing, Malden Massachusetts.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**אינוקנטיוס החמישי** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**יוחנן העשרים ואחד** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007397419705171
* GND: 118544357
* ICCU: BVEV140282
* ISNI: 0000 0001 1452 1665
* LCCN: n84233791
* SUDOC: 133838846
* VcBA: 495/49625
* VIAF: 93573791
* WorldCat: lccn-n84233791

 |
"**הכוכבים הם הילדים של הירח**" הוא שיר מתוך אוסף שירי ילדים באותו השם אשר נכתב על ידי יהונתן גפן. השיר מופיע בספר שירי ילדים שפורסם לראשונה בישראל ומאז זכה להפצה רחבה ולאהבה בקרב קוראים רבים, הן ילדים והן מבוגרים.

רקע והשראה
----------

יהונתן גפן, שהיה בן 23 בעת כתיבת השיר והורה צעיר נפגש בשיחה מרתקת עם בתו שירה ששאלה אותו ממה עשוי הירח. דו-שיח זה הניע אותו לכתוב את השיר הזה שמשלב בין תמימות ילדית למחשבה פילוסופית עמוקה על הקשרים בין הירח לכוכבים. השיר והספר שבו הוא מתפרסם נועדו לתת מענה משוררת וקסום לשאלות שעלולות להישאל על ידי ילדים, ולפתח את דמיונם וחשיבתם היצירתית.

במובן הפשוט והיפה ביותר שלו "הכוכבים הם הילדים של הירח" הוא סיפור על החיים המשלב אלמנטים אסטרונומיים כמו הכוכבים, השמש והירח. השיר מאפשר לקוראים לצלול לתוך עולם קסום שבו היחסים האסטרונומיים משקפים קשרים אנושיים ומטפורות על החיים עצמם. הטקסט מוביל את הקוראים במסע דרך מדרגות של משי אל לב ליבם ומעודד התבוננות ביקומית ואישית.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  הכוכבים הם הילדים של הירח, יהונתן גפן, באתר המרכז האקדמי לוינסקי וינגייט
**אבקת חלב** היא חלב שיובש ממרבית נוזליו לכדי אבקה. אבקת חלב ניתנת להחזרת נוזלים, אז היא הופכת לנוזל הדומה בתכונות רבות לחלב. לאבקת חלב חיי מדף ארוכים משמעותית מחלב, היא קלה לשינוע ואינה דורשת קירור. שימוש נפוץ באבקת חלב הוא בתוספת לבצקים ומוצרי מזון, על מנת ליצור טעם ומרקם דומים לתוספת חלב ללא דילול הבלילה.

היסטוריה
--------

במאה ה-13 כתב מרקו פולו על מפגשו עם המונגולים בתקופת קובלאי חאן, אז ציין כי הם השתמשו בחלב שיובש עד לתוצאה של מעין מרקם משחתי.

תהליך הייצור המודרני הראשון של אבקת חלב הומצא על ידי הרופא הרוסי אוסיפ קריצ'בסקי בשנת 1802.

הייצור המסחרי הראשון של חלב מיובש אורגן על ידי הכימאי הרוסי דרצ'וב בשנת 1832.

ב-1833 ויליאם ניוטון פיתח שיטה לייבוש בריק של חלב, וב-1855 נרשם פטנט לייבוש מסחרי של חלב על ידי ט"ס גרימווייד (T.S. Grimwade).

מאז המאה ה-20 אבקת חלב מיוצרת על ידי צמצום חלב בחום למחצית מנפחו המקורי, וריסוס הנותר בקיטור עד לנידוף מרבית הנוזל הנותר. שתי שיטות מקובלות אחרות הן מריחת חלב על תוף פח רותח וסחרורו עד להתקשותו על הדופן וייבושו בהקפאה, בדומה לקפה מגורען. לכל שיטת ייבוש תוצר שונה במקצת, מבחינת היכולת לשאת נוזלים מחדש, משקל נקי, טעם ואף ערכים תזונתיים.

שימושים
-------

אבקת חלב נמצאת בשימוש נרחב במנות קרב, אספקת מזון חירום במקלטים ומקומות נוספים בהם אספקת חלב סדירה אינה אפשרית. כמו כן, אבקת חלב נמצאת בשימוש נרחב במכונות קפה מסחריות. ניתן להפוך את אבקת החלב לנוזל ביחס של 1:10 של אבקת חלב למים. אחד השימושים הנפוצים של אבקת חלב הוא הוספה לתערובת של קקאו וחמאת קקאו על מנת ליצור שוקולד חלב. בנוסף, כיום נהוג להוסיף אבקת חלב לשוקולד לבן במקרים רבים.
אבקת החלב משמשת, בין היתר, מתאמנים, הודות לריכוז הגדול יחסית של חלבון שיש בה, כתוסף תזונה פוטנציאלי. לעיתים היא משמשת גם כמרכיב באבקות החלבון השונות.

כשרות
-----

מבחינת כשרות, אבקת חלב אינה זהה לחלב רגיל. היא אומנם חלבית כדין החלב, אך לעומת חלב נוכרי שאסור מדרבנן ורק לדעת מיעוט מותר בימינו עקב הפיקוח הממשלתי על יצרני החלב, אבקת חלב שנעשתה מחלב נוכרי ("אבקת חלב נוכרי") מותרת עקרונית, אך יש המחמירים ואוסרים אותה.

כיום מקובל בגופי כשרות לציין על מוצרים המכילים אבקת חלב נוכרי עובדה זו בסמוך לציון הכשרות, וכן לא לתת כשרות ברמת סיווג 'מהדרין' למוצרים המכילים אבקת חלב נוכרי.

ראו גם
------

* חלב מרוכז

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אבקת חלב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרב צבי פסח פרנק, שו"ת הר צבי יו"ד סימן קג, ואגרות משה שהתיר גם חלב נוכרי בימינו עקב הפיקוח הממשלתי
2. ↑  לדוגמה, הרב מרדכי אליהו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007533856205171
* BnF: cb11954215f (data)
* HDS: 041579
* LCCN: sh85085336
* NDL: 00563673

 |
"**נגן לי ירדן**" הוא שיר משנת 1971 שכתב יעקב שרת והלחין מוני אמריליו ובוצע לראשונה על ידי רבקה זהר בפסטיבל הזמר והפזמון שנת תשל"א, 1971, בעיבודו של אריה לבנון.

השיר עוסק בימת הכנרת ומתאר אותה באמצעות מטפורות שונות המבוססות על מאפיינים גאוגרפיים של אזור הכנרת ובאמצעות אזכורים של פריטים שונים הקשורים בכנרת ובסביבתה. בבית הראשון היא מכונה "כינור מי התכלת" עליו מנגן נהר הירדן, מקור מימיה של הכנרת. מטפורה זו מבוססת על הדעה הרווחת לפיה השם כנרת, הנגזר מן המילה "כינור", נובע מצורתו של האגם - צורת כינור. בבית השני מכנה שרת את הכנרת "עדי" לצווארו של הגליל. בבית השלישי מוזכרת רחל המשוררת הקבורה בבית הקברות כנרת. עוד מוזכרים בשיר הר ארבל ורמת הגולן.

השיר, שבוצע על ידי רבקה זהר בפסטיבל הזמר והפזמון תשל"א ונכלל באלבומה "סבתא רבקה" שיצא באותה שנה, הגיע במצעד הפזמונים העברי השנתי למקום ה-13 במצעד של קול ישראל ולמקום ה-12 במצעד של גלי צה"ל. במרוצת השנים בוצע על ידי זמרים שונים בעיבודים שונים, ביניהם מילי מירן, גלי עטרי, רוחמה רז, צמד העמרנים ועמיר בניון, כשביצועה של זהר נכלל באוסף הרביעי הנושא את שם התוכנית ארבע אחרי הצהריים ובקובץ השירים ציוניוני הדרך.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "נגן לי ירדן" באתר מיוזיק בריינז
* סרטון השיר "נגן לי ירדן" באתר יוטיוב
* "נגן לי ירדן" באתר בית לזמר העברי
* מילות השיר "נגן לי ירדן" באתר שירונט

הערות שוליים
------------

1. ↑  המצעד השנתי של גלי צה"ל לשנת תשל"א באתר פזמונט, מצעדי פזמונים ברשת

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 32c0f598-2c16-4e9a-bf9d-c2dc547c1599

 |
|  |
| --- |
| **מלטה** |
| סמל מלטה |
| ערך זה הוא חלק מסדרת**ממשל ופוליטיקה של מלטה** |
| * **נשיא**
	+ ג'ורג' ולה
* **ראש ממשלה**
	+ רוברט אבלה
* **פרלמנט** (Oliy Majlis)
	+ ממשלת מלטה
	+ הקבינט של מלטה
* **מועצות מקומיות**
* **יחסי חוץ**
 |

**הסנאט של מלטה** (במלטית: **Senat**) היה הבית העליון של הפרלמנט של מלטה בין השנים 1921 ל-1933.

היסטוריה
--------

חוקת אמרי-מילנר הוכרזה בשנת 1921 וקבעה פרלמנט דו-ביתי עם אספה מחוקקת בת 32 מושבים וסנאט בעל 17 מושבים. האספה תיבחר בכל שלוש שנים והסנאט כל שש שנים.

הסנאט הורכב משבעה חברים נבחרים ועשרה חברים ממונים. החברים הנבחרים נבחרו בשני מחוזות בשיטה דו-סבבית. החברים שמונו ייצגו חמש קבוצות: אנשי הדת, האצולה, האקדמאים, המסחר, ומועצת האיגודים המקצועיים – שני חברים מכל קבוצה. במהלך קיומו התקיימו הבחירות לסנאט בשנים 1921, 1927 ו-1932.

בשנת 1933 הושעתה החוקה, ובחוקות הבאות נקבע בית מחוקקים חד-ביתי.

נשיאים
------

| שֵׁם | זמן |
| --- | --- |
| מקס דבונו | 28 באוקטובר 1921 - אוגוסט 1927 |
| איג'ינו דה פירו ד'אמיקו | 23 באוגוסט 1927 - אוקטובר 1932 |
| לואיג'י פרציוזי | 17 באוקטובר 1932–1933 |

ראו גם
------

* הפרלמנט של מלטה

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  The Senate since 1921, Maltese History & Heritage, ‏2013-01-25 (באנגלית)
2. ↑  Albert P. Blaustein, Gisbert H. Flanz, **Constitutions of the Countries of the World: Malta**, Oceana Publications, 1978, ISBN 978-0-379-00467-0. (באנגלית)
**אביאל רון** (ט"ז באב תש"ח, 21 באוגוסט 1948 - י"ח בניסן תשס"ב, 31 במרץ 2002) היה אלוף-משנה בצה"ל ומנכ"ל המרכז למיפוי ישראל. חתן פרס ביטחון ישראל.

ביוגרפיה
--------

רון נולד בשכונת הדר בחיפה, למד בבית הספר הריאלי ובמחזור הראשון של תיכון עירוני ה' ופעל בתנועת הצופים. בשנת 1966 התגייס לחיל התותחנים, הוכשר כמשנה טכני ויצא לקורס מפקדים. בתקופת ההמתנה לפני מלחמת ששת הימים היה חלק מסוללת מרגמות 120 מ"מ שהורכבו מחניכי השלמה חילית והצבה באזור דרום הר חברון. במרץ 1968 סיים קורס קצינים ושירת כקצין סיור וכקצין עמדה. יצא לקורס קציני קישור ארטילרי ובמלחמת ההתשה שירת מפקד סוללת "נברונים" הדרומית בקו בר-לב ולאחר מכן מפקד הסוללה הצפונית. במרץ 1970 השתחרר משירות הקבע. בשנים 1970–1974 למד גאודזיה בטכניון.

במלחמת יום הכיפורים גויס למילואים כמפקד סוללה בגדוד 839, הוא הוצב כקצין קישור ארטילרי בגדוד 113, לחם עמו בחזית המצרית ונפצע ביום החמישי של המלחמה, לאאחר שלושה ימים חזר לחזית ושימש קצין טיווח מוטס. לאחר המלחמה מונה לסמג"ד במילואים.ב-1974 גויס לשירות קבע מיוחד והדריך בביסל"ת קורסי הסבה של קציני חי"ר לתותחנים. בשנים 1976–1978 עבד באיראן. בשובו לישראל חזר לשירות קבע, הדריך בקורס מתקדם בביסל"ת ומונה להקים גדוד תותחנים, עליו פיקד במלחמת לבנון הראשונה. בשנים 1986 - 1991 על עוצבת הרעם, אגד ארטילרי פיקודי.

במסגרת שירותו היה רון שותף לפיתוח תורת לחימה ייחודית שהפכה את האגד הארטילרי למרכז אש אוגדתי. תחת פיקודו של האלוף ישראל טל היה מנהל פיתוח תותח מתנייע "השולף" הוא שירת במנת"ק והיה שותף לתכנון מרכבה 3. מאוחר יותר היה מעורב גם בפיתוח תותח בקוטר 120 מ"מ, לשימוש בטנקי מרכבה, עליו זכה עם צוות מההתעשייה הצבאית בפרס ביטחון ישראל (1998).

במהלך שירותו הצבאי הושאל לעבודה במרכז למיפוי ישראל ולאחר סיום שירותו (בדרגת אלוף-משנה) התמנה, בשנת 1994, למנהל המרכז. בתקופתו בתפקיד הוקמה מערכת מידע גאוגרפי לאומית בה רוכזו כלל הנתונים הגאוגרפיים לשימוש משרדי הממשלה. כמו כן החל המרכז לעשות שימוש במערכות ניווט לווייניות לצורכי מיפוי והוקם באוניברסיטת חיפה הארכיון הלאומי למפות ולתצלומי אוויר. באמצעות נתוני המרכז קודמו על ידו תוכניות מערכתיות לחיזוי רעידות אדמה ולמלחמה בתאונות הדרכים. רון עמד גם בראש הוועדה לקביעת קו המים העליון של הכנרת.

ב-31 במרץ 2002 שהה רון עם משפחתו במסעדת "מצה" בחיפה ונהרג בפיגוע התאבדות. שני ילדיו, ענת ועופר, נהרגו גם הם. רעייתו, כרמית, נפצעה קשה.

בשנת 2003 הוקם במרכז למיפוי ישראל "**הארכיון הלאומי למפות ולתצלומי אוויר ע"ש אביאל רון**" על פי החלטת ממשלה ובתיאום עם גנזך המדינה.

רון היה חובב רכיבת אופניים ועל שם בני המשפחה נקרא חניון "שבילי רון" להליכה ולרכיבה באופניים. כמו כן נקראה על שמו צעדת "לוחמי האש" של חיל התותחנים ובאוניברסיטת חיפה הוצא לזכרו הקובץ "מחקרים בארץ ישראל - ספר אביאל רון". כמו כן בבית הספר "חוגים" נקראה כיתה על שם ביתו של רון: "החדר של ענת".

קישורים חיצוניים
----------------

* דף לזכר אביאל רון, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
* קורות חייו
* אל"מ אביאל רון, ‏התותח המתקדם לטנק: 120 מ"מ של עוצמה, **שריון** 4, אפריל 1999, עמ' 51-50, באתר "יד לשריון"
* אביאל רון, באתר משרד ראש הממשלה
* אביאל רון, באתר אוניברסיטת חיפה
* אביאל רון, באתר המרכז למיפוי ישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  "שולף", אתר חיל התותחנים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007294216905171
* ISNI: 0000 0000 4480 3367
* LCCN: no2005053127
* VIAF: 71124229
* WorldCat: lccn-no2005053127

 |
**מאיה קולנוביץ**, (באנגלית: **Maya Kulenovic**; נודלה ב-1975) היא אמנית קנדית, המציגה יצירות ברחבי העולם.

ביוגרפיה
--------

קולנוביץ' נולדה ב-1975 בסרייבו, בוסניה והרצגובינה, יוגוסלביה. 

למדה באוניברסיטת אונטריו קולג' לאמנות ועיצוב בטורונטו, אונטריו, קנדה; אוניברסיטת מימר סינאן באיסטנבול, טורקיה; ומכללת צ'לסי לאמנות ועיצוב (University of the Arts London) בלונדון, אנגליה. היא גם בוגרת של Goodenough College בלונדון, אנגליה.

### יצירה

בין עם יצירתה הם דיוקנאות, שהיא מכנה "פנים", ארכיטקטורה, המכונה על ידה עבודות "בנייה", נופים או דימויים של טבע דומם, ההתמקדות של קולנוביץ' היא ללכוד אווירה או מצב פסיכולוגי. היא חוקרת בכוונה עמימות, ובגישתה למשטח המצויר היא עובדת בשכבות מזוגגות וכן בטכניקות ליצירת דימויים המעוררים קשר א-טמפורלי מסוים. למרות השונות בנושאים, יש ליצירותיה אותה הילה של בדידות, שקט ותשוקה.

עבודותיה נעות בין פיסול וציור לאדריכלות, צילום וקולנוע, וכוללות מסכות מוות רומיות, צילום דאגרוטיפ מהמאה ה-19, סרטים דוקומנטריים, תמונות סטילס מסרטי קולנוע פגומים, ועוד.

אדוארד לוסי-סמית' כתב את הדברים הבאים על עבודתו של קולנוביץ': "אף אחד לא יכול היה לתאר את ציוריה של מאיה קולנוביץ' כ'צילום', אבל מקומם מצוי במסורת הריאליסטית. עבודתה ריאליסטית באופן שרמברנדט וגויה הם ריאליסטים. הם מנסים לחקור את מהות הקיום האנושי, ולעיתים קרובות מגיעים עם אמיתות לא נוחות. האמיתות הללו מועברות באמצעות ציורים שנכללים בקטגוריות מאוד ספציפיות, הקשורות להיררכיית הז'אנרים הישנה שנפסלה על ידי המודרניסטים החלוציים. בעבודתה של קולנוביץ'. אפשר למצוא ציורי טבע דומם, דיוקנאות (לסוגיהם), נופים וקומפוזיציות אדריכליות"

טבע הדומם, הקומפוזיציות האדריכליות, הפנים והנופים במהותם, הם ניסיונות לזהות ולהציג מצב מסוים של הוויה. תכונה זו היא, כפי שאדוארד לוסי-סמית' קובע, 'הדבר שהופך את עבודתה כל כך שונה מעבודתה של כל אמן אחר מהדור שלה שאני יכול לחשוב עליה מיד'.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מאיה קולנוביץ** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Maya Kulenovic". Archived from the original on 2012-04-25.
2. ↑  Selene, Deanna (12 April 2020). "Something Lost, Something New: Interview with Painter Maya Kulenovic". Combustus.
3. ↑  "Archived copy" (PDF). Archived from the original (PDF) on 2016-03-04.
4. ↑  Kulenovic, Maya; Kingwell, Mark; Collins, Anthony (2017). Maya Kulenovic: fugue
5. ↑  Collins, Anthony. "Introduction" Maya Kulenovic: Fugue
6. ↑  "Maya Kulenovic". Archived from the original on 2016-07-14.
7. ↑  Karin van der Beek. Maya Kulenovic: Selected Works 2005 - 2012, Amsterdam. Kunstkrant, November/ December 2012 pg17
8. ↑  Maya Kulenovic". Archived from the original on 2016-07-14.
9. ↑  Lucie-Smith, Edward (2007). Maya Kulenovic: paintings. D'jonge Hond.
10. ↑  Lucie-Smith, Edward."Maya Kulenovic" (d'jonge Hond/Netherlands 2008), ISBN 90-8910-045-8 pg15

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb15844032n (data)
* GND: 135799996
* ISNI: 0000 0001 1469 4822
* LCCN: nb2008009795
* NTA: 308059093
* SNAC: w62c3h9m
* SUDOC: 128458968
* VIAF: 26596962
* WorldCat: lccn-nb2008009795

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מאיה קולנוביץ"**.
**חורבת צלית** (**ח'רבת א-צלנתה**) היא אתר ארכאולוגי השוכן במורדות הר חברון, צמוד לנחל אשתמוע וכ-1.5 ק"מ מדרום מזרח ליישוב מיתר.

חפירות באתר
-----------

חורבת צלית זוהתה על ידי הארכאולוג דוד אלון ונחפרה על ידו בין השנים 1983–1984 יחד עם הארכאולוג פטר פביאן. בחודשים יולי- אוגוסט 2011 נמשכו החפירות במקום על ידי משלחת מאוניברסיטת בן-גוריון ואוניברסיטת יורק בקנדה, בהנהלת הארכאולוגים פטר פביאן, קרני גולן וחיים גולדפוס.

זיהוי
-----

אלון הציע לזהות את חורבת צלית עם היישוב המקראי "אלתולד" הנמנה כחלק מנחלת שבט יהודה בספר יהושע: "ואלתולד וכסיל וחורמה". פביאן הציע לזהות את האתר עם סאליס (או כאליס), המוזכרת בכתבי יוסף בן מתתיהו כיישוב באידומיאה, שאליו נמלטה קבוצת מורדים יהודים מאשקלון בראשית המרד הגדול.

ממצאים ארכאולוגיים
------------------

בנקודה הגבוהה ביותר בחורבה (467 מ' מעל פני הים), התגלתה חצר בגודל 19X30 מטרים, לתוכה פתוחים חדרים ולצדה מגדל. מתחת לחדרים הללו נמצא חלל תת-קרקעי חצוב, עם מקוואות וחדרים. במרכז החצר בור מים חצוב, שאליו הובילה תעלת מים מן החצר. בשלב יותר מאוחר נוסף מגדל בן שתי קומות, שמידות בסיסו 1X20 מטרים. מבנה זה נהרס בשריפה. על קירות הטיח של אחד החדרים נתגלו שרטוטים בהם מצוירת בין השאר מהם תוכנית מגדל - ייתכן שזהו המגדל שנתגלה. שרטוט אחר מראה חייל חמוש, ציפורים ובעלי חיים אחרים, דמויות אנושיות וכתובות. בנוסף לשרטוטים התגלו גם כלי מידה מאבן גיר, כלי זכוכית וקרמיקה מן המאות הראשונה והשנייה, מסמרי ברזל שהיו נעוצים בתוך בולי עץ שכנראה תמכו בתקרות החדרים לפני השריפה. באחד החדרים, מתחת לרצפה, התגלה מטמון של 60 טטרדרכמות ודינרים החל מימי אספסיינוס ועד ימי אדריאנוס. בפינה הצפונית לחדר נמצא מקווה כשר. בין כלי הקרמיקה שנמצאו באתר ישנם קנקנים, אמפורות, פכים, סירי בישול, קדרות ונרות הרודיאניים. נראה שהשימוש במצודה החל אחרי המרד הגדול ונמשך עד תקופת מרד בר כוכבא. באתר נמצאו גם מחילות מסתור מימי מרד בר כוכבא.

גאוגרפיה וסביבה
---------------

חורבת צלית נמצאת בסמוך לאפיק נחל אשתמוע, מצפון מזרח ליישוב מיתר, לא הרחק מחורה. בסמוך אליה עובר שביל ישראל.

* 
* 
*

לקריאה נוספת
------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חורבת צלית** בוויקישיתוף
* דוד אלון, **המסתור באתר נחל יתיר**, בתוך **מערכות המסתור בשפלת יהודה** מאת עמוס קלונר ויגאל טפר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב 1987, עמ' 154–159.
* עמוס קלונר ויגאל טפר, **מערכות המסתור בשפלת יהודה**, עמ' 333–337.
* זאב משל, ס. בן יוסף וא. דרור, **חבל יתיר, סקר נוף ואתרים (חלקי)**, תל אביב תשמ"ז, עמ' 72–74 הערה 88.

קישורים חיצוניים
----------------

* פטר פביאן, קרני גולן וחיים גולדפוס, **חורבת צלית 2011**, אתר רשות העתיקות.

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוק ל'
3. ↑  הזיהוי המקובל של אלתולד הוא בחורבת רוחיה הנמצאת מדרום-מזרח לבאר שבע
מלחמת צרפת–פרוסיה - ביסמרק ונפוליאון השלישי, יושבים זה לצד זה, לאחר נפילתו של האחרון בשבי
**ברית-הארבע** (באנגלית: *Quadruple Alliance*) הוא השם שניתן לברית שנכרתה בין ארבע מדינות (גרמניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, איטליה ורומניה) קודם מלחמת העולם הראשונה, ביוזמתו של ביסמרק הקנצלר הראשון של הקיסרות הגרמנית. היוזמה באה במטרה למנוע שיתוף פעולה בין צרפת לאימפריה האוסטרו-הונגרית, ובכך לשמר את כוחה של גרמניה, ואת יתרונה על פני צרפת.

רקע
---

לברית-הארבע קדמו הסכמים נוספים. מלחמת צרפת–פרוסיה, בשנים 1870–1871, הסתיימה בניצחון גרמני, אך הותירה חשש כבד בלב המנהיגות הגרמנית, כי צרפת, מתוך רגשות נקם, תשוב ותתקוף את גרמניה. ב- 16 באוקטובר 1879, נחתם הסכם בין גרמניה לאימפריה האוסטרו-הונגרית, וב- 18 במאי 1881, נחתם הסכם שלושת הקיסרים (בין גרמניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, ורוסיה. הסכמים אלו באו להבטיח, כי בכל מקרה שתפרוץ מלחמה בין אחד הצדדים, ובין מעצמה גדולה אחרת, ישמרו הצדדים האחרים על נייטרליות.

הברית
-----

ב- 20 במאי 1882, נחתם הסכם תלת-צדדי, בין גרמניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית ואיטליה, וב- 30 באוקטובר 1883 הצטרפה גם רומניה לברית. לכל אחת מארבע חברות הברית היה אינטרס ברור וסיבה להצטרפותה לברית.

* גרמניה כאמור, על מנת לשמר את כוחה מול צרפת, ולמנוע ממנה מחשבות נקם, על תבוסתה במלחמת צרפת–פרוסיה.
* לאיטליה, היו תביעות טריטוריאליות כלפי אוסטריה, וכלפי צרפת, וכניסתה לברית הגדילה את הלחץ על צרפת.
* האימפריה האוסטרו-הונגרית, ביקשה לנצל את הברית ככלי נגד רוסיה אשר איתה הייתה חלוקה בנושאים שונים באשר לבלקן.
* ולרומניה היו ניגודי אינטרסים טריטוריאליים עם רוסיה ואוסטריה. לכניסתה לברית תרמה רבות התערבותו של המלך קרול שהתייחס לשושלת הוהנצולרן-זיגמרינגן.

ברית-הארבע, היוותה את הציר העיקרי, סביבו התפתחה מדיניות החוץ של המעצמות הגדולות בסוף המאה ה-19, ותחילת המאה ה-20. כל עוד שימש ביסמרק כקנצלר, מילאה הברית את התפקיד המקורי לו הועיד אותה בעת הקמתה. אך עם פיטוריו של ביסמרק, מראשות הממשלה, על ידי הקיסר וילהלם השני, קיבלה הברית אופי אנטי רוסי בעליל. דבר שהוביל לכך שתוך שני עשורים, כרתו רוסיה ובריטניה בריתות עם צרפת, מהלכים שהובילו למלחמת העולם הראשונה.

שעת מבחן
--------

שעת מבחן למידת איתנותה של ברית-הארבע, נוצרה כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה. איטליה ורומניה לא שמרו אמונים לחברות הברית. אמנם בתחילה הן הכריזו על נייטרליות, כפי שחייבה אותן נאמנותן לברית. אך לאחר שניהלו משא ומתן טריטוריאלי עם כל אחד מהצדדים הלוחמים הכריזה איטליה מלחמה על אוסטריה-הונגריה במאי 1915, ורומניה עשתה כן באוגוסט 1916.

קישורים חיצוניים
----------------

* **הבריתות** - הקמת הברית המרובעת, (בצרפתית) באתר MGP

הערות שוליים
------------

1. ↑  הסכם שלושת הקיסרים, נחתם לראשונה בשנת 1873, אך התפרק ונחתם שוב בשנת 1881
**שמואל אגורסקי** (רוסית: **Самуил (Шмуэль) Хаимович Агурский**;‏ 1884 גרודנו - 1947 פבלודר) היה יהודי, מהפכן רוסי, היסטוריון סובייטי וחבר האקדמיה הבלארוסית למדעים.

קורות חיים
----------

אגורסקי נולד בגרודנו, למד בחדר וקיבל חינוך מסורתי. הוא הצטרף לבונד והשתתף במהפכת 1905. הוא נאלץ להגר ונדד בין 1906–1917, קודם גר בבריטניה ואז הגיע לארצות הברית. בארצות הברית היה מעורב בתנועות אנרכיסטיות וכתב בעיתונים יהודים בארצות הברית. אחרי מהפכת פברואר הוא חזר לרוסיה. ברוסיה היה כתב מטעם עיתונים יהודים בארצות הברית. הוא הצטרף אל המפלגה הקומוניסטית, היה בין מייסדי וראשי יבסקציה. הוא ניצל את היעדרותו של ראש היבסקציה, שמעון דימנשטיין, והחתים את יוסיף סטלין על פקודה לחיסול הקהילות היהודיות.

בשנות העשרים ביקר בארצות הברית. הוא שימש בתפקידים שונים במפלגה. היה היסטוריון של המפלגה הקומוניסטית. 

ב-1938 נפתח כנגד אגורסקי תיק חקירה, הוא הוגלה לקזחסטן, שם נפטר ב-1947.

משפחה
-----

בנו, ההיסטוריון פרופ' מיכאל אגורסקי (1933–1991) היה דיסידנט. בשנת 1975 עלה לישראל והיה מרצה באוניברסיטה העברית. נכדו, בני אגור, היה מדריך בחוגי הסיירות ומטפס הרים מצטיין אשר מצא את מותו כשטיפס על הר לנין ונקלע למפולת שלגים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שמואל אגורסקי** בוויקישיתוף
* שמואל אגורסקי, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית)
* שמואל אגורסקי, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית)
* שמואל אגורסקי (1884-1947), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  יוסף פרידלנדר, היבסקציה בעיניו של יבסק, דבר, 16 בספטמבר 1979

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007504528805171
* GND: 1048657531
* ISNI: 0000 0004 0251 2253
* LCCN: no2013110463
* NKC: js20191025041
* VIAF: 298140873
* WorldCat: viaf-298140873

 |
שלמה ארצי ונשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין מבצעים את השיר בהקלטה לקראת יום העצמאות ה-67
**פתאום עכשיו, פתאום היום**, המוכר גם בפתיחת הפזמון: **אֲהַבְתִּיהָ** (כך הוא נקרא בפי הזמר החל מ-1994), הוא שיר שנכתב על ידי המשוררת תרצה אתר והולחן על ידי יעקב הולנדר. השיר בעיבודו של אריה לבנון בוצע על ידי שלמה ארצי בפסטיבל הזמר והפזמון 1970 והגיע למקום הראשון. היה זה להיטו הראשון של ארצי.

ארצי ביצע את השיר בפסטיבל בטרם השתחרר משירות סדיר בלהקת חיל הים, ולתחרות בבנייני האומה הופיע לבוש מדים. השיר זכה בפסטיבל, אך אתר נאלצה להיעדר מהאירוע עקב מותו של אביה נתן אלתרמן מספר שבועות קודם לכן.

השיר הופיע בעיבוד שונה באלבום הבכורה של ארצי, "שלמה ארצי", וכן במיני-אלבום הנושא את שם השיר (שיצאו שניהם ב-1970), ובאלבומים נוספים שהוציא מאוחר יותר. השיר זכה להצלחה רבה ובסוף שנת 1970 אף נבחר למקום הראשון במצעד הפזמונים העברי השנתי כשארצי נבחר לזמר השנה. במרוצת השנים התקבע השיר כנכס צאן ברזל: הוא נבחר בין 500 השירים הטובים ביותר בזמר העברי ב"מצעד של המדינה" שנערך בשנת 2009, הגיע למקום השני ברשימת שיריו הטובים ביותר של שלמה ארצי במצעד שנערך בגלגלצ בשנת 2007, ולמקום ה-22 במצעד "פעמוני היובל" לבחירת השירים העבריים האהובים ביותר שנערך בערוץ 1 בשנת 1998 במסגרת חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל.

בשנת 1994, לקראת "המופע המשולש", הוקלט ארצי את השיר מחדש והוציא אותו כסינגל בשם "אהבתיה" בליווי קליפ.

לאלבום שהוציא בשנת 2000 קרא ארצי, בפרפרזה לשיר, "אהבתיהם", ובו הקליט גרסה מחודשת לשיר (בעיבודו של אבי סינגולדה), שממנה השמיט כמה בתים שהופיעו בביצוע המקורי.

השיר בוצע פעמים רבות בגרסאות כיסוי, אחת מהן מופיעה באלבום המופע "כמו ציפור בחדר" בביצוע להקת חינוך מיוחד.

שיבוש המילה "אהבתיה" בשיר וזיהויה בטעות כמילה "אבטיח" הם המקור לשם אתר האינטרנט "אבטיח", המתעד שיבושים דומים בשירים עבריים.

קישורים חיצוניים
----------------

* "פתאום עכשיו, פתאום היום" באתר בית לזמר העברי
* מילות השיר "פתאום עכשיו, פתאום היום" באתר שירונט

ביצועים:

* השיר בהקלטה של הביצוע המקורי בפסטיבל הזמר והפזמון 1970, סרטון בערוץ "של בן המלחין יעקב הולנדר", באתר יוטיוב
* השיר בהקלטה מאלבומו הראשון של שלמה ארצי, סרטון בערוץ "של שלמה ארצי", באתר יוטיוב
* השיר בגרסה מאלבומו של ארצי "אהבתיהם" (2000), סרטון בערוץ "של שלמה ארצי", באתר יוטיוב
* קליפ לשיר המוקלט מחדש מ-1994, סרטון בערוץ "של שלמה ארצי", באתר יוטיוב
* ביצוע של שלמה ארצי עם גידי גוב מתוך חזרה לתוכנית "לילה גוב", מאי 1995, סרטון בערוץ "מוזיקה ישראלית", באתר יוטיוב
* ביצוע מתוך האלבום "50 שנה בלייב" – מופע חמשת העשורים של שלמה ארצי בלייב פארק ראשל"צ, אוגוסט 2019, סרטון בערוץ "של שלמה ארצי", באתר יוטיוב

על השיר:

* דודי פטימר, ‏הסיפור מאחורי הלהיט הראשון של שלמה ארצי, שכמעט חמק ממנו, באתר מעריב אונליין, 3 ביולי 2020
* חזרנו אל הרגע הקסום בשנת 1970 שבו "אהבתיה" סימן את שלמה ארצי כדבר הגדול הבא, באתר הספרנים, ‏26 בנובמבר 2017
* צבי לביא, שיר על צעיר מאוהב – ראשון בפסטיבל הזמר השמיני בבירה, מעריב, 12 במאי 1970
* תוים ותקילין "פתאום היום, פתאום עכשיו", דבר, טורים 3–4, 12 ביוני 1970

הערות שוליים
------------

1. ↑   קליפ לשיר המוקלט מחדש מ-1994, סרטון בערוץ "של שלמה ארצי", באתר יוטיוב.
2. ↑  רשימת ביצועי השיר באתר אקו"ם
3. ↑  מתקנים ת'טעויות באמצע השיר, באתר ynet, 25 באוקטובר 2001
A damaged statue is on a pedestal in front of a stone wall; the pedestal has a number of pieces of paper with writing on them glued to it הפסל Pasquino, הפסל המדבר הראשון של רומא
**הפסלים המדברים של רומא** היוו צורת ביטוי פוליטית אנונימית ברומא. ביקורות בצורת שירים או שנינויות פורסמו על פסלים ידועים ברומא, כמופע מוקדם של לוח מודעות. צורת הביטוי הזו התחילה כפי הנראה במאה ה-16 והיא נמשכת עד ימינו.

### רשימת הפסלים המדברים

* Pasquino
* Marforio
* Madama Lucrezia
* Abbot Luigi
* Il Babuino
* Il Facchino

היסטוריה
--------

 הפסל מרפוריו במוזיאונים הקפיטוליניים
הפסל המדבר הראשון היה זה של פסקינו, פיסת פסל פגומה על פיאצה קטנה. הפסל ייצג את המלך המיתולוגי של ספרטה, מנלאוס, בעלה של הלנה מטרויה, ודמות מרכזית *באיליאדה*, המחזיק בגופת פטרוקלוס. בשנת 1501, נמצא הפסל במהלך סלילת כבישים והוצב בפיאצה; זמן קצר לאחר מכן החלו להתפרסם בו שירים קטנים או מכתמים ביקורתיים על הרשויות.

האגדה מספרת שהפסל נקרא לכבוד תושב מקומי בשם פסקינו. חייט במקצועו (בגרסאות מסוימות של הסיפור הוא ספר או מנהל בית ספר), הקריירה של האיש הזה לקחה אותו לוותיקן, שם הוא למד רכילות מאחורי הקלעים. את הרכילות הזו הוא היה מפיץ עם פרשנות משלו לחבריו ושכניו.

עם מותו, נקרא הפסל לכבודו, ואנשים החלו לפרסם פרשנויות משלהם על הפסל. נראה שהפסל היה מוסד מקומי מכובד. חיפשו אותו לאל פגאני בחג מרקו הקדוש.

הפסלים הפכו במהרה למקום פרסום מרכזי של ביקורת על מנהיגי ממשלה ודת. הפסל פאסקינו התפרסם עד כדי כך ששמו הוסב למילה באנגלית, Pasquinade, שפירושה מחאה סאטירית בשירה.

מספר אפיפיורים, שלעיתים קרובות "חטפו" ביקורת מצד הפסלים, ביקשו להגביל את פרסום הביקורות על פסקינו. אדריאנוס השישי תכנן לזרוק את הפסל לנהר הטיבר, ונרתע רק כשנאמר לו שכמו צפרדע, הפסל רק יקרקר חזק יותר במים.

אגדה אחרת טוענת שהוצע פרס לכותבים האנונימיים אם ייחשפו. אדם אחד נענה לכך וידיו נכרתו. בסופו של דבר, השלטונות הסתפקו בהצבת שומרים ליד הפסל כדי למנוע פרסום של ביקורות נוספות. כתוצאה מכך פנה הציבור לפסלים אחרים, שהצטרפו לפסקינו כפסלים מדברים.

הפסלים האחרים הללו כללו את מרפוריו, ששימש לעיתים לפרסום תגובות למה שפורסם על Pasquino, ויצר הד חוזר בין שני הפסלים.

גלריה
-----

* Detail of modern pasquinades glued to the base of Pasquino"פשקווילים" מודרניים מודבקים לבסיס של פאסקינו
* Abate Luigi, Piazza Vidoni אבטה לואיג'י,פיאצה וידוני
* Madama Lucrezia, Piazza San Marco מאדמה לוקרציה,פיאצה סן מרקו
* Il Babuino, Fontana del Babuino, Sant'Atanasio dei Greci איל באבוינו, פונטנה דל באבוינו,Sant'Atanasio dei Greci
* Fontana del Facchino, Via Lata פונטנה דל פאצ'ינו, ויה לאטה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הפסלים המדברים של רומא** בוויקישיתוף
* רומא של העם, אתר מסע אחר

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Piperno, Roberto. "The Talking Statues of Rome". נבדק ב-2009-10-20.
2. 1 2 3 4  Sullivan, George H. (2006). *Not built in a day: exploring the architecture of Rome*. Carroll & Graf Publishers. pp. 117. ISBN 0-7867-1749-1. talking statues of rome.
3. 1 2 3  Claridge, Amanda; Toms, Judith & Cubberley, Tony (1998). *Rome: An Oxford archaeological guide*. Oxford University Press. pp. 211. ISBN 0-19-288003-9. rome talking statues.
4. 1 2 3  Varriano, John L. (1995). *A literary companion to Rome*. Macmillan. p. 167. ISBN 0-312-13112-7.
רשת הבולטות כגורם המשפעל את רשת ברירת המחדל ואת רשת הבקרה הניהולית. מתוך Zabelina, D. L. Colzato, L. Beeman, M. & Hommel, B. (2016). Dopamine and the creative mind: Individual differences in creativity are predicted by interactions between dopamine genes DAT and COMT. *PloS one*, *11*(1).
**רשת הבולטות** (באנגלית: **Salience network**) היא רשת של אזורים מוחיים אשר מגיבים לאירועים בולטים בעלי משמעות עבור האורגניזם. רשת זו מזוהה עם סינון וזיהוי של גירויים בולטים ורלוונטיים, על הסטת הקשב לעבר אירועים בולטים בסביבה, ועל הפעלה והחלשה של רשתות אחרות במוח בכלל ובפרט היא מתווכת את שפעול הרשתות רשת ברירת המחדל ואת רשת הבקרה הניהולית. כמו כן הרשת נמצאה פעילה כאשר נבדקים התבקשו לבצע מטלה הדורש יכולת של חשיבה מסתעפת, דבר אשר יכול להעיד על תפקיד במנגנון העצבי העומד בבסיס חשיבה יצירתית.

רשת הבולטות מנטרת ללא הפסקה אירועים חיצוניים וכן את זרם המודעות, ובאופן גמיש מעבירה את המידע הבולט ביותר והחשוב ביותר לתגובה אדפטיבית. הרשת מורכבת ממספר אזורים, ביניהם פיתול החגורה הקדמי העליון (dACC) והאינסולה הקדמית (AI).

תפקודים
-------

התפקיד של רשת הבולטות עדיין לא מוגדר במדויק, אך ישנם ממצאים שמעידים על מעורבותה באינטגרציה של גירוי רגשי וחושי, וכן בוויסות בין הקוגניציה המכוונת פנימה של רשת ברירת המחדל (דיפולט) והקוגניציה שמכוונת החוצה של רשת הפונקציות הניהוליות.

פתופיזיולוגיה
-------------

ישנם ממצאים שמצאו תפקוד לקוי ברשת הבולטות בהקשר של הפרעות פסיכיאטריות שונות, לרבות הפרעות חרדה, PTSD, סכיזופרניה, דמנציה פרונטומפורלית, וכן מחלת אלצהיימר.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Peters, SK; Dunlop, K; Downar, J (2016). "Cortico-Striatal-Thalamic Loop Circuits of the Salience Network: A Central Pathway in Psychiatric Disease and Treatment". Frontiers in Systems Neuroscience. 10: 104.
2. ↑  Bressler, S. L. & Menon, V. (2010). Large-scale brain networks in cognition: emerging methods and principles. Trends in cognitive sciences, 14(6), 277-290.
3. ↑  Andrews-Hanna, J. R. Smallwood, J. & Spreng, R. N. (2014). The default network and self-generated thought: component processes, dynamic control, and clinical relevance. Annals of the New York Academy of Sciences, 1316(1), 29.
4. ↑  Beaty, R. E. Benedek, M. Kaufman, S. B. & Silvia, P. J. (2015). Default and executive network coupling supports creative idea production. Scientific reports, 5, 10964.
קברו של יחזקאל אטלס בבית הקברות היהודי בז'טל
**יחזקאל אטלס** (1913 - 5 בדצמבר 1942) היה רופא ומפקד יחידת פרטיזנים היהודיים בזמן מלחמת העולם השנייה. לוחם ומפקד בתנועת המרי היהודית בזמן השואה.

קורות חיים
----------

נולד בעיירה רווה מזובייצקה במערב האימפריה הרוסית (כיום נמצאת העיירה בתחומי פרובינציית לודז' בפולין). למד רפואה בצרפת ובאיטליה ובסיום הלימודים חזר לפולין. בשנת 1939, עם פלישת הצבא הגרמני לפולין, נמלט עם הוריו ואחותו למזרח פולין, לשטח שנכבש על ידי הצבא האדום. בקיץ 1941 פלש הצבא הנאצי לברית המועצות והעיירה בה שהה יחזקאל אטלס עם משפחתו נכבשה. הם הוחזקו בגטו במשך כחמישה חודשים ולאחר מכן נרצחו על ידי הגרמנים. יחזקאל, כרופא, הושאר בחיים ונשלח לטפל באיכרי הסביבה. הוא התגורר בגטו דרצ'ין.

בקיץ 1942, ערכו הגרמנים ומשתפי הפעולה המקומיים מבצע לחיסול הגטו. אטלס עם קבוצה של יהודים צעירים הצליח להימלט מהגטו ליערות הסביבה. שם הוא ארגן מהם יחידת פרטיזנים.

יחד עם הד"ר יוסף רקובר הקים אטלס בית חולים שדה. בית החולים שירת יהודים ופרטיזנים רוסים גם יחד

יחידתו של אטלס, שמנתה כ-120 יהודים, חברה אל גדוד פרטיזנים סובייטי. כדי להוכיח את יכולת יחידתו למפקדים הסובייטים, הוא הוביל את לוחמיו להתקפה על בסיס משטרה בלארוסית (משטרת משתפי הפעולה עם הנאצים) בדרצ'ין. למרות חימושם הדל הצליחו אטלס ולוחמיו להשתלט על הבסיס ולחסל 44 משתפי הפעולה. בהתקפה תפסו שלל רב - רובים ותחמושת, מה שאפשר להם להמשיך במאבק. בתחילת ספטמבר 1942 ערכה פלוגתו של אטלס מספר התקפות על קו רכבת לידא - הורדנה. הפרטיזנים פגעו בקווי הרכב ואף פוצצו רכבת, שהובילה הספקה לכוחות הגרמנים. באוקטובר 1942 ערכו התקפה על הגרמנים בעיירה ז'טל והרגו 30 גרמנים. מבצעיו הקרביים של יחזקאל אטלס, מעשי הנקם שלו ודמותו, עשו רושם רב על הפרטיזנים היהודים והלא-יהודים באזור כלו. ב-5 בדצמבר 1942 נפצע אנושות בקרב עם הגרמנים ונפטר כעבור כמה שעות. חבריו קברו אותו מהר באחת הביצות.

ביוני 2008 הועברו עצמותיו של יחזקאל אטלס ממקום קבורתו בביצות אל בית העלמין היהודי בז'טל. יחזקאל אטלס נקבר בטקס צבאי מלא עם משמר כבוד של חיילים בלארוסים. הוא נקבר בסמוך לקבר אחים, בו קבורים יהודי ז'טל שנספו בשואה.

לקריאה נוספת
------------

* שמואל בורנשטיין, פלוגת הד"ר אטלס - סיפורו של פרטיזן יהודי, הקיבוץ המאוחד, 1948
* מ. כהנוביץ, מלחמת הפרטיזאנים היהודים במזרח אירופה, עיינות, 1954
* י. גרנטשטיין ומ. כהנוביץ', לכסיקון הגבורה, כרך א', יד-ושם, 1965
* 


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298986105171
* GND: 1192844955
* ISNI: 0000 0000 5368 4355
* LCCN: no2003123540
* VIAF: 19380050
* WorldCat: lccn-no2003123540

 |

קישורים חיצוניים
----------------

* סיפורו של יחזקאל אטלס באתר של יד ושם
* יחזקאל אטלס באנציקלופדיה יהודית קצרה בלשון הרוסית
* פרטיזן יהודי הובא היום לקבורה - 66 שנה לאחר נפילתו
* י. רקובר, ד"ר אטלס - גיבור הפרטיזנים היהודים (עשרים שנה לנפילתו), דבר, 28 במרץ 1963
* רחל אוירבך, גורלו ופועלו של הרופא בימי השואה - עם הכינו העולמי ה-8 של רופאים יהודים בישראל, דבר, 15 במאי 1970

הערות שוליים
------------

1. ↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך :רקובר, יוסף פרופ' עמודים 399-400
גדול זה אומר שעידו ותום כלכך גדולים

פעולות באי-שוויונות
-------------------

יחס הסדר על הישר הממשי הוא ליניארי, כלומר, מבין כל שני מספרים שונים, אחד מוכרח להיות גדול מן השני. תכונה זו מאפשרת לשאול, בהינתן שני מספרים (או "תבניות מספר" - ערכים התלויים במשתנה אחד או יותר) a,b, איזה יחס הוא הנכון: {\displaystyle \ a<b}, 
{\displaystyle \ a=b} או {\displaystyle \ a>b}. בפרט, כל מספר ממשי אפשר להשוות לאפס - וכך מתקבלת החלוקה למספרים חיוביים, או בעלי "סימן חיובי" (אלו הגדולים מאפס) ושליליים, או בעלי "סימן שלילי" (אלו הקטנים מאפס).

משוואות כמו {\displaystyle \ 2x+4y=6,x-5y=0} אפשר לחבר, לחסר ולהכפיל (כל אגף בנפרד), והתוצאה המתקבלת היא משוואה חדשה. באי-שוויונות, הפעולות המותרות הבסיסיות הן כדלקמן: 

1. אם {\displaystyle \ a<b} אז לכל c, {\displaystyle \ a+c<b+c};
2. אם {\displaystyle \ a<b} ו-{\displaystyle \ d} חיובי, אז גם {\displaystyle \ ad<bd}; אם {\displaystyle \ d} שלילי, אז {\displaystyle \ ad>bd};
3. אם {\displaystyle \ 0<a<b}, אז גם {\displaystyle \ a^{2}<b^{2}}.

החוק השני מקנה לאיבר האפס מעמד מיוחד. כפי שהכפל באיבר חיובי שומר על כיוון האי-שוויון, כפל באיבר שלילי תמיד הופך אותו. (בפתרון של אי-שוויונות קורה שמכפילים בגודל שהסימן שלו אינו ידוע, וכדי לשמור על האי-שוויון שהוכפל, יש לבדוק בנפרד את שתי האפשרויות).

מן החוקים שהוזכרו לעיל, יחד עם התכונות הבסיסיות של יחס הסדר (ובפרט, הטרנזיטיביות שלו) נובע גם ש-

1. אם {\displaystyle \ a<b} ו- {\displaystyle \;c<d} אז {\displaystyle \ a+c<b+d};
2. אם {\displaystyle \ 0<a<b} ו- {\displaystyle \ 0<c<d} אז {\displaystyle \ ac<bd}.

מערכת של אי-שוויונות ליניאריים
------------------------------

האלגברה הליניארית עוסקת במערכות של משוואות ליניאריות בכמה נעלמים. הצעד הבסיסי בחקירת אי-שוויונות הוא הבנת המבנה הגאומטרי של מערכת השוויונות המתאימה (המתקבלת מהחלפת כל סימן אי-שוויון בסימן השוויון). כפי שמשוואה ליניארית מגבילה את הפתרון לעל-מישור (שממדו קטן ב-1 מממד המרחב המקורי), כל אי-שוויון מגביל את הפתרון לחצי המרחב ("מעל" לשוויון ומתחתיו). מערכת של אי-שוויונות מגדירה פאון (לאו-דווקא חסום), העשוי להיות ריק אם אין למערכת פתרון. בעיות אופטימיזציה על קבוצות כאלה כרוכות בתכנון ליניארי.

כדי שלמערכת של משוואות ליניאריות (כמו {\displaystyle \ x+y=1,x+z=1,z-y=6}) לא יהיה פתרון, מוכרחה להיות תלות ליניארית בין המשוואות. בדומה לזה, כדי שלמערכת של אי-שוויונות 
{\displaystyle \ \sum \_{j=1}^{n}a\_{ij}x\_{j}>0} 
({\displaystyle \ i=1,\dots ,m}) לא יהיה פתרון, מוכרח להיות צירוף ליניארי עם מקדמים חיוביים של האי-שוויונות, השווה לאפס; כלומר, מוכרחים להיות קבועים {\displaystyle \ b\_{1},\dots ,b\_{m}\geq 0}, שאינם כולם אפס, כך ש- {\displaystyle \ \sum \_{i=1}^{m}b\_{i}(\sum \_{j=1}^{n}a\_{ij}x\_{j})=0}.

הכללה
-----

יחס הסדר המוגדר על שדה המספרים הממשיים הופך אותו לשדה סדור; הסימונים, הפעולות והתכונות של יחס הסדר של הממשיים חלים באותו אופן בכל שדה סדור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אי-שוויון** בוויקישיתוף
* אי-שוויון, באתר MathWorld (באנגלית)

* אי-שוויונות, באתר לרגו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph123241

 |
**אֶקָטֶרִינָה סְפָסוֹבָה גֶצֶ'בָה זָכָרִייֶבָה** (בבולגרית: **Екатерина Спасова Гечева-Захариева**;‏ נולדה ב-8 באוגוסט 1975, פאזארג'יק, הרפובליקה העממית של בולגריה) היא פוליטיקאית ומשפטנית בולגרייה אשר כיהנה ממאי 2017 ועד מאי 2021 כסגנית ראש הממשלה ושרת החוץ של בולגריה בממשלתו השלישית של בויקו בוריסוב.

קורות חייה
----------

אקטרינה זכרייבה נולדה בפאזארג'יק. היא רכשה השכלה אקדמית באוניברסיטת פלובדיב והוסמכה במשפטים.

ב-2003 נכנסה לחיים הפוליטיים בבולגריה, עת כיהנה כעוזרת שר המים והסביבה. ב-2009 מונתה לסגנית השר לפיתוח אזורי ועבודות ציבוריות. ב-2012 מונתה לראש לשכתו של הנשיא רוסן פלבנלייב. ב-2013 כיהנה לתקופה קצרה כסגנית ראש ממשלת בולגריה והשרה לפיתוח אזורי ועבודות ציבוריות בממשלת המעבר של מארין רייקוב. ב-18 בדצמבר 2015 מונתה זכרייבה לשרת המשפטים של בולגריה בממשלתו השנייה של בויקו בוריסוב.

ב-27 בינואר 2017 התפטרה ממשלתו של בוריסוב ובכלל זה זכרייבה. בבחירות הכלליות שנערכו בבולגריה במרץ 2017 נבחרה זכרייבה לאספה הלאומית הבולגרית מטעם מחוז פאזארג'יק של מפלגת "אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה". לאחר הבחירות הקים בויקו בוריסוב ממשלת קואליציה, ואקטרינה זכרייבה מונתה לסגנית ראש הממשלה ושרת החוץ של בולגריה.

נשיא המדינה ראובן ריבלין בפגישת עבודה מדינית עם שרת החוץ של בולגריה, אקטרינה זכרייבה, משכן הנשיא נובמבר 2020

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אקטרינה זכרייבה** בוויקישיתוף
* אקטרינה זכרייבה, ברשת החברתית פייסבוק
* אקטרינה זכרייבה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* אקטרינה זכרייבה, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  מיהי אקטרינה זכרייבה, שרת החוץ וסגנית ראש הממשלה, באתר dariknews.bg (בבולגרית).
2. ↑  אקטרינה זכרייבה, באתר משרד החוץ של בולגריה (באנגלית).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**ראדי נאידנוב** | **שר החוץ של בולגריה** 4 במאי 2017 - 12 במאי 2021 | **הבא**:**סווטלאן סטואב** |
**עטא אבו מדיגם** (בערבית: **عطا ابو مديغم**) הוא איש ציבור בדואי-ישראלי שהיה ראש העיר רהט בשנים 2022 - 2024 וחבר ועדת ההיגוי הבדואית בנגב.

ביוגרפיה
--------

עטא אבו מדיגם הוא עורך־דין וחבר ועדת ההיגוי הבדואית בנגב.

בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו ב־2013 הוצב בראש רשימת א־נהדה ואל־אִכְלאס (החידוש והנאמנות) התמודד לראשות העיר וזכה לכ־18% מהקולות שלא הספיקו לעלייה לסיבוב השני, אך רשימתו הצליחה לנצל את הגדלת מספר חברי המועצה מ-15 ל-17 ולעלות משני מושבים במועצה ל־3. בכהונה זו במועצה היה ממלא מקום ראש העיר וסגנו, אחראי הנדסה ותכנון וראש ועדת מיגור האלימות בעיר.

בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו ב־2018 תמך לראשות העיר בפאיז אבו סהיבאן, ראש העיר בשנים 2009–2013, ומשזה נבחר בשנית מונה אבו מדיגם למשנה לראש העיר, לאחראי על תעשייה, מסחר, תעסוקה, גביה, שירותים חברתיים, דת ובריאות ולראש ועדת תכנון ובניה. ב־2019 הצליח למנף משבר קואליציוני לטובתו כך שימונה לראשות העיר בסוף 2022.

בבחירות לכנסת התשע עשרה (2013) הוצב במקום ה-23 ברשימת רע"ם-תע"ל מטעם רע"ם, ובבחירות לכנסת העשרים ואחת (2019), הוצב במקום החמישי של רשימת רע"ם, שהיה העשירי ברשימת רע"ם-בל"ד. בשתי הפעמים זכתה הרשימה בארבעה מנדטים בלבד. בבחירות לכנסת העשרים (2015), העשרים ושתים (2019) והעשרים ושלוש (2020), שבהן מפלגתו התמודדה במסגרת הרשימה המשותפת שכללה ארבע מפלגות ערביות, נדחק מקומו מן הרשימה.

בבחירות לכנסת העשרים וארבע (2021) התמודדה מפלגתו לבדה והוא שובץ במקום ה־7. המפלגה זכתה ל־4 מנדטים, אך לאור מותו של סעיד אלח'רומי, פרישת עלא א־דין ג'בארין ופרישה צפויה של מאזן גנאים היה אבו מדיגם באמצע 2022 על סף כניסה לכנסת. בעוד ראש המפלגה מנסור עבאס היה מעוניין בכך, אבו מדיגם עצמו העדיף להישאר במועצת העיר רהט לאור מינויו הצפוי לראש העיר בסוף אותה שנה במסגרת הסכם רוטציה. לבסוף לא באה ההתלבטות לידי הכרעה לאור התפזרות הכנסת. ב-23 בנובמבר 2022 נכנס אבו מדיגם לתפקיד ראש העיר. הוא התמודד לתקופת כהונה נוספת בבחירות לרשויות המקומיות ב-2024, וזכה ב-21.2% מהקולות והפסיד לטלאל אלקרינאוי, שזכה ב-70.8% מהקולות.


1. ↑   מהפכים מפתיעים וקרבות צמודים: התוצאות בבחירות המקומיות], 29 בפברואר 2024, באתר ynet
**יֶבְגֵנִי אַבּרָ(ה)מוֹבִיץ' בִּירְבְּרַאיֶיר** (ברוסית: **Евгений Абрамович Бирбраер**; ‏23 ביולי 1912 – 6 באוקטובר 1943) היה יהודי סובייטי, שעוטר כגיבור ברית המועצות לאחר מותו על פועלו כמפקד פלוגת מרגמות במהלך מלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

נולד בעיר הומל של האימפריה הרוסית במשפחתו של בעל מלאכה. הצטרף למפלגה הקומוניסטית בשנת 1934.

גויס לצבא האדום ב-1936. השתתף במלחמת החורף.

ביוני 1941 גויס שוב עם תחילת הפלישה הגרמנית לברית המועצות. בקרבות מאז דצמבר אותה השנה. באוגוסט 1942 סיים קורסי "ויסטרל": בית הספר הגבוה לפיקוד. בזמן קרב סטלינגרד פיקד על פלוגת מרגמות. היה בין המשתתפים בכיתור כוחות הורמאכט במהלכו ב-30 בינואר 1943 לאחר שכיוון את ההפגזות הוא גם פירק מנשקם ושבה 60 חיילים וקצין גרמניים. ב-19 באפריל קיבל על כך מדליה על הצטיינות בקרב.

ביצע צליחת דנייפר בלילה של 25 בספטמבר 1943. הפלוגה שבפיקודו עמדה ב-12 מתקפות נגד עד שנהרג במאחז ב-6 באוקטובר.

נקבר בקבר אחים ליד הכפר פראבוברז'נויה סמוך לכביש מהיר שמחבר דנייפרופטרובסק וקייב.

בצו נשיאות ברית המועצות מ-26 באוקטובר 1943 הוענק על פועלו עיטור "גיבור ברית המועצות" בתוספת עיטור לנין ועיטור "כוכב הזהב" לאחר מותו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
2. ↑  דף הענקת המדליה ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
3. ↑  דף על שמו באתר "גיבורי המדינה" (ברוסית)