recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
מצחצח נעליים בתחנת הרכבת יפו, במסגרת חגיגות המאה לתל אביב
פסל מצחצח נעליים בסקופיה
**מצחצח נעליים** הוא אדם המתפרנס מצחצוח נעליהם של אחרים. באופן מסורתי, מצחצחי נעליים אינם פועלים במשרד או בחנות אלא ברחוב, ולקוחותיהם הם עוברי אורח אקראיים. במקומות שונים בעולם, מצחצחי הנעליים הם ילדים שמסייעים לפרנסת משפחותיהם. יש מצחצחי נעליים המחזיקים כיסאות גבוהים עליהם יושבים הלקוחות בעת הצחצוח. מצחצחי נעליים אלה מספקים לעיתים עיתונים ללקוחותיהם, כדי שיוכלו להעביר את הזמן בעת הצחצוח. מצחצחי נעליים אחרים מסתפקים בשרפרף, ויש כאלה שנעזרים בספסלי הרחוב. לעומתם, יש המצחצחים את נעלי לקוחותיהם כאשר הלקוחות עומדים, ומניחים את הנעל על דרגש או אף על ארגז הכלים של מצחצח הנעליים.

המקצוע החל להתפתח בערים הגדולות בבריטניה בסוף המאה ה-19, אך בסוף המאה ה-20 הוא החל להיעלם בהדרגה בעולם המערבי. כיום ניתן למצוא מצחצחי נעליים בעיקר בשדות תעופה.

גם בישראל נחשב המקצוע למקצוע שעבר מן העולם. אמנון דנקנר ודוד טרטקובר מתארים אותו באופן נוסטלגי:

> 
> חלק בלתי נפרד מהנוף במרכזי הערים. גברים שהיו יושבים בקרנות הרחוב, על שרפרף עץ קטן שמושבו קלוע קש, ולפניהם ארגז עם ציפוי נחושת קלל מבריק שבמבריקים ועליו כל מיני קישוטים רוקוקואיים. כשהיית נעמד מולם ומניח את הרגל על מין דוושה יציבה, הם היו דבר ראשון מקפלים את המכנסיים לבל יתלכלכו ואחר כך תוחבים לך בתוך הנעל, משני עברי הקרסול, חתיכות קרטון אפורות לבל יתלכלכו אף גרביך, ואז היו שואבים בקול רוק לחלל הפה, מתיזים בוחטה נאה על הנעל ומתחילים לצחצח, למרוח משחה, להבריש ולהבריק עד שהיית יכול, ממש כמו שהרס"ר רצה, לראות את הפרצוף שלך משתקף בחרטום הנעל.
> 
> 
> 
> — אמנון דנקנר ודוד טרטקובר, **איפה היינו ומה עשינו**, עמ' 120
> 

בשל הרווחים הנמוכים שמניב המקצוע, מצחצחי נעליים שעלו לגדולה נחשבים ל"סיפורי סינדרלה". נשיא ברזיל לשעבר לואיז אינסיו דה סילבה התפרנס בצעירותו מצחצוח נעליים, וכך גם נשיא פרו לשעבר אלחנדרו טולדו, הכדורגלן הברזילאי פלה, מושל אילינוי רוד בלאגוייביץ', המשורר הארגנטינאי ארמנדו טחאדה גומס והזמר האמריקאי ג'יימס בראון. לאחר מותו של בראון, החליפה עיריית אוגוסטה את שמו של הרחוב בו עסק בצחצוח נעליים, וקראה אותו על שמו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מצחצחי נעליים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007538962905171
* GND: 4357131-1
* LCCN: sh85121729

 |
**אלכסנדר פון לינסינגן** (בגרמנית: **Alexander von Linsingen**;‏ 10 בפברואר 1850 – 5 ביוני 1935) היה גנרל גרמני, שפיקד על קורפוס ואחר כך על ארמיות בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה
--------

### תחילת הקריירה

פון לינסינגן נולד בהילדסהיים שהשתייכה לממלכת הנובר ב-10 בפברואר 1850 במשפחת אצולה, אביו וילהלם פרידריך קלאוס פון לינסינגן היה פקיד בכיר בממשל, אמו מריה קרולינה דורותיאה הייתה מבית פון ברלפש, וסבו היה גנרל פרשים בצבא הנובר. ב-1868 התגייס לצבא הפרוסי ולחם בשורותיו במלחמת פרוסיה צרפת. לאחר מכן מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1905 מונה למפקד הדיוויזיה ה-27 (דיוויזיית וירטמברג ה-2), ובשנת 1909 מונה למפקד הקורפוס ה-2.

### מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון לינסינגן מפקד הקורפוס ה-2 שהיה חלק מהארמייה הראשונה ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרבות מונס, לה קאטו ובקרב על המארן. ב-8 בינואר 1915 הועבר פון לינסינגן לחזית המזרחית והקורפוס ה-2 שבפיקודו הפך לארמיית הדרום, עימה השתתף במתקפת גורליצה-טרנוב. על הצלחתו בקרב סטריי שבו לקח בשבי 60,000 שבויים, קיבל פון לינסינגן ב-14 במאי את העיטור פור לה מריט, וב-3 ביולי קיבל על הצלחתו בקרבות תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט. ב-8 ביולי 1915 במהלך כיבוש פולין הרוסית הפכה ארמיית הדרום לארמיית הבוג, ובמקביל פיקד פון לינסינגן החל מה-9 בספטמבר גם על קבוצת הארמיות לינסינגן.

ב-24 ביולי 1916 פיקד פון לינסינגן על כוחותיו בקרב קובל, שבו נבלמה מתקפת ברוסילוב. בתחילת 1918 פיקד פון לינסינגן על כיבוש אוקראינה בידי מעצמות המרכז.

לאחר חתימת חוזה ברסט-ליטובסק וסיום המלחמה עם הרוסים, מונה פון לינסינגן למושל ברלין. במהלך מהפכת נובמבר אסר על חייליו להשתמש בנשק כנגד המפגינים, וב-17 בנובמבר 1918 פרש לביתו.

פון לינסינגן נפטר בהנובר ב-5 ביוני 1935 והוא בן 85 שנים.

עיטורים
-------

* פור לה מריט עם עלי אלון
* מסדר העיט השחור
* הצלב הגדול של מסדר העיט האדום עם חרבות
* צלב הברזל דרגה שנייה (1870)
* צלב הברזל דרגה ראשונה (1914)

ראו גם
------

* הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הגנרל אלכסנדר פון לינסינגן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb159307379 (data)
* GND: 117036897
* ISNI: 0000 0004 3429 1803
* VIAF: 42604796
* WorldCat: viaf-308694744

 |
**מצוקי טו סטפ** (באנגלית: **Two Step Cliffs**; מילולית: מצוק שתי המדרגות) הם מצוק המהווה דופן של הר שולחן לגדתו המזרחית של קרחון מארס, בחוף המזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.

גובהו 680 מטרים מעל פני הים.

לרגלי המצוק מצויה מורנת טו סטפ.

היסטוריה
--------

### גילוי ומיפוי המצוקים

המצוק התגלה לראשונה מהאוויר על ידי לינקולן אלזוורת', בטיסתו מעל האזור ב-23 בנובמבר 1935.

המצוק נסקר לראשונה בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, ועל ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1940–1941.

המצוק מופה על ידי וולפגנג לואיס גוטפריד יוארג (Wolfgang Louis Gottfried Joerg) בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי אלזוורת'.

### מקור השם

שמו של המצוק ניתן לו על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית, על פי הצעה של סקר שטחי חסות איי פוקלנד משנת 1949.

המצוק נקרא על שם ההר שנקרא - "הר טו סטפ" (Two Step Mountains) או "הר שולחן" ("Table Mountain), בשל צורתו.

ראו גם
------

* מצוק ג'ורג'ן
* מצוק ארס
* מצוק הול
* מצוקי קורנר
* מצוקי קנונבול
* מצוקי ברן
* מצוקי קליסטו

לקריאה נוספת
------------

• Marie-Françoise Andréa, Kevin Hall, **Honeycomb development on Alexander Island, glacial history of George VI Sound and palaeoclimatic implications (Two Step Cliffs/Mars Oasis, W Antarctica)**, Geomorphology Volume 65, Issues 1–2, 1 February 2005, Pages 117-138 
• Ólafur Ingólfsson, Christian Hjort and Ole Humlum, **Glacial and Climate History of the Antarctic Peninsula Since the Last Glacial Maximum**, Arctic, Antarctic, and Alpine Research Vol. 35, No. 2 (May, 2003), pp. 175-186
• Defense Mapping Agency 1992, **Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica**, P 377
• C. HJORT, M.J. BENTLEY and 0. INGOLFSSON, **Holocene and pre-Holocene temporary disappearance of the George VI Ice Shelf, Antarctic Peninsula**, Antarctic Science 13 (3): 296-301 (2001)

קישורים חיצוניים
----------------

* מצוקי טו סטפ באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* מצוקי טו סטפ באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* מצוקי טו בטפ באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* תצלום לוויין של אזור מצוקי טו סטפ
* מפת אזור מצוקי טו סטפ

הערות שוליים
------------

1. ↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי
3. ↑  מידע גאוגרפי
4. ↑  מידע גאוגרפי על מורנת טו סטפ
5. ↑  מידע היסטורי
**קירוב זוויות קטנות** הוא קירוב מתמטי המפשט את חוקי הטריגונומטריה עבור זוויות קטנות, דהיינו זוויות בגבול לאפס. הקירוב מבוסס על כך שהגבול של sin(x)/x ב-x=0 הוא {\displaystyle \ \lim \_{x\rightarrow 0}{\frac {\sin(x)}{x}}=1}, כאשר הזווית x נמדדת ברדיאנים. כתוצאה מכך ניתן לקרב את הפונקציות הטריגונומטריות לפונקציות ליניאריות:

{\displaystyle \sin \theta \approx \theta }
{\displaystyle \cos \theta \approx 1-{\frac {\theta ^{2}}{2}}}
{\displaystyle \tan \theta \approx \theta }
קירוב זוויות קטנות שימושי מאוד בניתוח מערכות פיזיקליות, כולל בתחומי מכניקה, אופטיקה, אלקטרומגנטיות ואסטרונומיה. הקירוב מפשט משוואות דיפרנציאליות מסובכות למשוואות ליניאריות פתירות. לדוגמה, מטוטלת מתמטית בקירוב זוויות קטנות היא מתנד הרמוני, שפתרונו מוכר.

שיקולים גאומטריים לקירוב
------------------------

הפונקציות הטריגונומטריות מוגדרות כיחסים בין הצלעות של משולש ישר-זווית. הקשת הירוקה, בזווית x, שייכת למעגל ברדיוס יחידה. כתוצאה מכך אורך הקשת שווה ל-x.

ניתן לראות שכאשר הזווית x קטנה, אורך הניצב הסמוך לזווית הופך דומה לאורך היתר. כלומר, היתר שווה בערך לצלע הסמוכה לזווית, כך שהקוסינוס שווה בערך ל-1. כמו כן, אורך הצלע שמול הזווית הופך דומה לאורך הקשת, ולכן היחס בינה לבין הצלע הסמוכה או בינה לבין היתר, הלא הם ערכי הפונקציות סינוס וטאנגנס, שווים בקירוב לגודל הזווית.

שיקולים אנליטיים לקירוב
-----------------------

הקירובים הללו זהים לקירוב טור מקלורן מסדר ראשון. טורי טיילור המתאימים לפונקציות הטריגונומטריות השונות הם כלהלן:

{\displaystyle \sin \left(x\right)=x-{\frac {x^{3}}{3!}}+{\frac {x^{5}}{5!}}-{\frac {x^{7}}{7!}}+\cdots }
{\displaystyle \cos \left(x\right)=1-{\frac {x^{2}}{2!}}+{\frac {x^{4}}{4!}}-{\frac {x^{6}}{6!}}+\cdots }
{\displaystyle \tan \left(x\right)=x+{\frac {x^{3}}{3}}+{\frac {2x^{5}}{15}}+{\frac {17x^{7}}{315}}+\cdots }
כאשר *x* היא הזווית ברדיאנים. עבור ערכי *x* קטנים, החזקות הגבוהות של *x* דועכות במהירות לאפס, כך שניתן להזניח את האיברים הללו ולהכליל אך ורק את החזקה הנמוכה ביותר, היא החזקה הליניארית עבור סינוס וטנגנס, והקבוע 1 עבור קוסינוס. כדי להגדיל את הדיוק של הקירוב ניתן להוסיף את האיברים של החזקות הבאות. הקירוב מסדר שני של הסינוס והטנגנס שווה לקירוב מסדר ראשון, בקוסינוס לעומת זאת קיים איבר מסדר שני, ולכן הקירוב המדויק יותר מסדר שני כולל שני איברים:

{\displaystyle \cos x\approx 1-{\frac {x^{2}}{2}}}

ראו גם
------

* קירוב ליניארי
* הקירוב הפראקסיאלי
פירוש נוסף ערך זה עוסק באזור היסטורי באתיופיה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו קלו (פירושונים).
**קלו**
(למפת אתיופיה מוגדלת)אדיס אבבהאדיס אבבה
דירה דאווהדירה דאווה
מקלהמקלה
גונדרגונדר
אווסהאווסה
ג'ימהג'ימה
ג'יג'יגהג'יג'יגה
**אריתריאה**
**סודאן**
**דרום  
סודאן**
**קניה**
**סומליה**
**ג'יבוטי**קלו**קלו**(למפת אתיופיה רגילה)אדיס אבבהאדיס אבבה
דירה דאווהדירה דאווה
מקלהמקלה
גונדרגונדר
אווסהאווסה
ג'ימהג'ימה
ג'יג'יגהג'יג'יגה
**אריתריאה**
**סודאן**
**דרום  
סודאן**
**קניה**
**סומליה**
**ג'יבוטי**קלו**קלו**
**קלו** הוא אזור היסטורי בצפון-מזרח אתיופיה שבו שכנה נגידות מוסלמית.

בשלהי המאה ה-16 התיישב שבט הוררה קלו, מהאורומו, במזרח מחוז אמהרה. בשלהי המאה ה-18, בני השבט כבר ביססו עצמם ונוצרה נגידות שבירתה איין אמבה.

לפני התיישבות האורומו האזור היה מוסלמי, כאשר שבט הוררה קללו שבמקורו היה פוליתאיסטי התיישבו באזור אלו אימצו בהדרגה את דת האסלאם. 

שליטה הגדול של קלו היה בררו לובו שהרחיב את גבולות הנגידות והשתלט על אזורים שכנים, בתקופתו גבולות קלו הגיעו עד לגבולות נסיכות שוואה, דבר אשר גרם לסכסוכי גבול. בתחילת המאה ה-19 הנגידות השתרעה על שטחים נרחבים וגבולותיה היו סולטנות אוסה במזרח, נחל מיללה בצפון מערב ונחל בוקרנה בדרום ובמערב. במרוצות המאה ה-20 וה-21 הייתה הנגידות לחלוקה מנהלית בתוך מחוז וולו.

לקריאה נוספת
------------

* Hussein Ahmed, **Islam in nineteenth-century Wallo, Ethiopia: revival, reform, and reaction**, BRILL, 2001, מסת"ב 9004119094

הערות שוליים
------------

1. ↑  Hussein Ahmed, **Islam in nineteenth-century Wallo, Ethiopia: revival, reform, and reaction**, BRILL, 2001, מסת"ב 9004119094, p. 125
**פרדינן, דוכס מונפנסייה** (בצרפתית: **Ferdinand d'Orléans**;‏ 9 בספטמבר 1884 - 30 בינואר 1924) היה נסיך צרפתי מבית אורליאן, בנו של הנסיך פיליפ, רוזן פריז.

ביוגרפיה
--------

פרדינן נולד ב-9 בספטמבר 1884 בטירת אה, צרפת, לפיליפ, רוזן פריז ולמארי איזבל, נסיכת אורליאן, בתם של אנטואן, דוכס מונפנסייה והאינפנטה לואיסה פרננדה, דוכסית מונפנסייה. בשנת 1870 חזרה משפחתו לצרפת, ובשנת 1880 העניק לו אביו את התואר דוכס אורליאן. בשנת 1886 נערכה חגיגת הנישואים של אחותו אמלי, נסיכת אורליאן עם קרלוש, מלך פורטוגל בפאר רב, ובעקבות כך גורשה המשפחה מצרפת. בשנת 1898 הצטרף פרדינן לצבא הספרדי, ובשנים 1903–1904 יצא למסע לאפריקה ואסיה, כחלק מהצי הספרדי. פרדינן היה אספן נלהב של מכוניות, ואף השתתף בכמה מרוצי מכוניות. כאחיו פיליפ, דוכס אורליאן וכבן דודו אנרי, נסיך אורליאן, היה פרדינן חוקר וצייד. בשנת 1906 יצא פרדינן למסע למזרח הרחוק, ובשנים שלאחר מכן הוא ערך שישה מסעות להודו-סין ולמזרח הרחוק. לפני מלחמת העולם הראשונה היה פרדינן מועמד לעלות על כס נסיכות אלבניה, אולם מכיוון שלא היו לו ילדים נבחר לבסוף וילהלם, נסיך אלבניה מבית ויד. בשנת 1921 התחתן פרדינן עם מריה איזבל גונזלס דה אולנייטה אי איבארטה, מרקיזת ולדטרזו השלישית, אולם לא היו להם ילדים, וב-30 בינואר 1924 הוא מת בראנדאן.

אילן יוחסין
-----------


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין |   | קרולינה לואיזה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך |   | לואי פיליפ, מלך הצרפתים |   | מריה אמליה מנאפולי וסיציליה |   | פרננדו השביעי, מלך ספרד |   | מריה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות |
|   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |
|   |   | הלנה, דוכסית מקלנבורג-שוורין |   |   |   | פרדיננד פיליפ, דוכס אורליאן |   | אנטואן, דוכס מונפנסייה |   |   |   | האינפנטה לואיסה פרננדה, דוכסית מונפנסייה |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   | הנסיך פיליפ, רוזן פריז |   |   |   |   |   |   |   | מארי איזבל, נסיכת אורליאן |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | **פרדינן, דוכס מונפנסייה** |
|

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרדינן, דוכס מונפנסייה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1750275
* BnF: cb17039546m (data)
* GND: 1079074546
* ISNI: 0000 0000 6008 7815
* LCCN: nb2014028539
* SUDOC: 089558146
* VIAF: 87531705
* WorldCat: lccn-nb2014028539

 |
**פרדיננד גוטהולד מקס אייזנשטיין** נקרא לעיתים **פרדיננד אייזנשטיין** או **גוטהולד אייזנשטיין** (גרמנית:  **Ferdinand Gotthold Max Eisenstein**)‏ (16 באפריל 1823 - 11 באוקטובר 1852) היה מתמטיקאי גרמני. נודע בעיקר בזכות קריטריון אייזנשטיין ובזכות תרומותיו בתחומי תורת המספרים ואנליזה מתמטית. בדומה לאווריסט גלואה ונילס הנריק אבל, מת אייזנשטיין לפני גיל 30.

ביוגרפיה
--------

אייזנשטיין נולד ב-16 באפריל 1823 בברלין, פרוסיה ליוהאן אייזנשטיין והלן פולק. אביו היה חייל יהודי בצבא. לאייזנשטיין היו אח ואחות, שמתו מדלקת קרום המוח בגיל צעיר. בגיל 14 התקבל אייזנשטיין לגימנסיה של פרידריך ווילהלם בברלין, שם מוריו גילו את כישרונו למתמטיקה. בגיל 17 החל ללמוד באוניברסיטה של ברלין, ונהפך לתלמידו של יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה. בשנת 1842 נסע עם אימו לאנגליה לחפש את אביו, שם פגש את ויליאם רואן המילטון שעודד אותו להמשיך ולהשקיע במתמטיקה. לאחר שנה חזר לברלין וסיים את לימודיו באותה שנה. בשנת 1844 הציג את מאמרו הראשון לאקדמיה בברלין, והמשיך וכתב יותר מ-23 מאמרים באותה שנה בנושאים בתורת המספרים ומשפט ההדדיות הריבועית. באותה שנה פגש את אלכסנדר פון הומבולדט וקרל פרידריך גאוס, שהפכו לתומכיו הגדולים של אייזנשטיין. בשנת 1847 החל אייזנשטיין ללמד באוניברסיטת ברלין, ולימד תלמידים רבים, ביניהם ברנהרד רימן. ב-19 במרץ 1848 נאסר אייזנשטיין על ידי הצבא הפרוסי על ביצוע פעילות מחתרתית, אך למרות זאת המשיך לפרסם מאמרים בתחום תורת המספרים. ב-11 באוקטובר 1852 מת אייזנשטיין משחפת בגיל 29.

### תרומות עיקריות

אייזנשטיין התמחה בתורת המספרים ובאנליזה מתמטית, והיה מגדולי חוקרי תורת המספרים בדורו. הישגו הגדול ביותר בתורת המספרים היה הוכחת חוקי ההדדיות מסדר שלישי ורביעי (Cubic and Quartic Reciprocity), שני משפטים שהוכחתם הניחה יסודות רעיוניים כיצד להכליל את חוקי ההדדיות. אייזנשטיין גם חקר את קבוצת המספרים המרוכבים הנקראת על שמו, חוג השלמים של אייזנשטיין. הוא גם תרם לתחום האלגברה המופשטת בכך שפיתח את אידיאל אייזנשטיין, סכומי אייזנשטיין וקריטריון אייזנשטיין. על פי קריטריון אייזנשטיין, אפשר לבדוק איזה פולינום בעל מקדמים שלמים הוא אי פריק מעל חוג השלמים \ \mathbb{Z}(לפי הלמה של גאוס, פולינום כזה הוא גם אי פריק מעל שדה המספרים הרציונליים \ \mathbb{Q}). אייזנשטיין גם תרם לתחום החשבון האינפיניטסימלי בפיתוח טורי אייזנשטיין המשמשים בתחום האנליזה המרוכבת.

ראו גם
------

* אווריסט גלואה
* נילס הנריק אבל

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרדיננד אייזנשטיין** בוויקישיתוף

* פרדיננד אייזנשטיין, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* פרדיננד אייזנשטיין, באתר MacTutor (באנגלית)
* ביוגרפיה של אייזנשטיין
* על עבודתו של אייזנשטיין
* פרדיננד אייזנשטיין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260598805171
* BnF: cb123440989 (data)
* GND: 118529676
* ISNI: 0000 0001 1069 9423
* LCCN: no2020051851
* MGP: 17983
* NTA: 070464693
* SUDOC: 032404816
* VIAF: 71464538
* WorldCat: viaf-71464538

 |
**בוריס לקר** (ברוסית: **Борис Лекарь**;‏ 28 באוקטובר 1932 – 30 באוקטובר 2010) היה אדריכל, צייר ואמן רב תחומי ישראלי, יליד אוקראינה. היה דמות בולטת ומשפיעה בקהילת האמנים עולי ברית המועצות בישראל. ידוע בעיקר בזכות יצירותיו בצבעי מים.

תולדות חיים
-----------

לקר נולד בחרקוב שבאוקראינה בשנת 1932. הוא למד ארכיטקטורה בחרקוב וקיבל את תואר הדוקטור באדריכלות בשנת 1983 בקייב. בשנת 1990 עלה לארץ וחי בשכונת גילה שבירושלים.

לקר היה אמן רב-תחומי פורה ויצר בתחומי ארכיטקטורה, פיסול וציור. עבודותיו כוללות ציורים - בצבעי מים, שמן, טמפרה וחומרים מעורבים - עיצוב אדריכלי, שימור מבנים ועיצוב אנדרטאות. הוא נודע בעיקר בזכות ציוריו בצבעי מים שזכו לשבחים של מבקרים וחובבי אמנות כאחד - "...זו סדרת מופת בעיני...זהו ציור מרתק..." כתב יונתן אמיר ב"ערב רב", 30.10.2010. כמה מפסליו מעטרים את רחובותיה של קייב.

בשנת 2004 הוענקה לו מלגת "Site International" בפריז, ובשנים 2004-2005 התגורר, צייר והציג את ציוריו בבירת צרפת. עבודותיו נרכשו והוצגו במוזיאון ישראל, במוזיאונים, מוסדות ואוספים פרטיים במספר מדינות ובכללם צרפת, ארצות הברית, גרמניה, יפן ואוקראינה.
הוא נשלח על ידי האוניברסיטה העברית להודו, טורקיה ומדינות נוספות לעבודת רישום, תיוק ושימור עיצובים של בתי כנסת עתיקים.

לקר נחשב בעיני מבקרי אומנות לאחד האמנים המיוחדים ויוצאי הדופן בקרב קהילת האמנים יוצאי ברית המועצות לשעבר. הוא עודד והציג את יצירותיהם של עשרות אומנים בתערוכות בביתו הפרטי, ובכך תרם לבניית קהילה פועמת של עולים ואמנים נוספים.

נפטר בשנת 2010 בהיותו בן 78.

פרסים
-----

* 2005 פרס ליצירה אמנותית ע"ש שושנה איש-שלום
* פרס המשרד לקליטת העלייה
* פרס למחקר בתחום אומנות יהודית ע"ש מרדכי נרקיס

קישורים חיצוניים
----------------

* דף האמן באתר מוזיאון ישראל
* לזכרו של בוריס לקר באתר art-in-process
* ציפורה לוריא, ‏שום קלישאה תיירותית, **ארץ אחרת** גיליון מספר 1
* יונתן אמיר כותב על בוריס לקר באתר ערב רב
* ידיעה ב"עכבר העיר"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007302112905171
* GND: 1033079928
* ISNI: 0000 0000 6988 1556
* NKC: jo20231172670
* ULAN: 500484882
* VIAF: 97996586
* WorldCat: viaf-97996586

 |
**מקס הוף** (בגרמנית **Max Hoff**;‏ 1903–1985) כינוי של מקסימיליאן ג'. הופבאואר. הוא היה מאייר שהתפרסם במיוחד בזכות הפרסומות שלו עבור חברת סימפסון מפיקדלי וחברת הסיגריות אסטור. אמנותו ייצגה באופן מושלם את אופנת שנות החמישים והשישים במערב אירופה ובצפון אמריקה.

ביוגרפיה
--------

הופ נולד בווינה, ולמד ציור דיוקנאות ונוף באקדמיה לאמנויות יפות בעיר, שם החל לעשות לעצמו שם באמצעות איורי תפאורות לבמה ועיצוב תלבושות להצגות. מספר עיצובים אופנתיים שלו התפרסמו תחת הכינוי מקס הוף בכתב העת האירופאי International Textiles, שם ראה אותם אלק סימפסון - הבעלים של חברת סימפסון מפיקדילי, לונדון.

### חברת סימפסון מפיקדילי

בשנת 1936 אלק סימפסון הביא את הוף - בגיל 33 - ללונדון, והזמין אותו להפיק סדרת איורים של גברים נאים, צעירים וספורטיביים - לבושים בבגדי חברת סימפסון. אלה עתידים להפוך לייצוג של סגנון האופנה של חברת סימפסון במשך רבע מאה. בשלב מסוים החברה הוסיפה לדגמים שלה גם בגדי נשים -בסגנון אופנתי, אלגנטי ומקסים. איוריו של הוף, שימשו לראשונה בחוברות הדיוור הישיר, הפכו עד מהרה למרכז הפרסום של חברת סימפסון. ביל קרופורד - סוכן הפרסום של סימפסון - הכיר בעוצמה של הדימויים שיצר הוף, וכאשר היטלר סיפח את אוסטריה בשנת 1938 שכנע קרופורד את מקס הוף לעבור ללונדון, שם הוא התחתן עם מרגרט פופר באותה שנה ונולדו להם שני ילדים.

רישומיו של קבוצות של דמויות גברים לבושים ללא דופי, המתוארים כמעט תמיד במצב רוח מאושר ונינוחות, הפכו לסגנון מקובל בפרסום בעיתונות של בגדי סימפסון עד תחילת שנות השישים.

### סיגריות אסטור

כבר בסוף שנות החמישים הוף החל לעבוד עם משרד הפרסום הגרמני האנס וו. ברוזה, בפרנקפורט על המיין. בשנת 1958 קמפיין של שמונה מודעות בלבד - בשל תקציב מוגבל של החברה, היו פרסום לאבקת כביסה משובחת.

מאחר שהעבודה עם האנס ברוזה הלכה טוב וחברת סימפסון החלה למתג מחדש את הפרסומת שלה מחדש, הופ סיים את עבודתו עם סימפסון בשנת 1961 והפך לאמן הפרסומות הבלעדי של האנס ברוזה.

לחברת ברוזה היה חוזה פרסום לסיגריות אסטור במשך שנים אחדות. בשנת 1961 היינץ מרטין ברוזה החליט להביא סגנון חדש לקמפיין המודעות שלהם לסיגריות אסטור. כך החל הקמפיין המפורסם ביותר של הופ בשם Rendezvous der Prominenz, שנמשך עד 1967. הוא הופנה תחילה לגרמניה ולאחר מכן לחברה הגבוהה הבינלאומית. מקס הוף סיפק יותר מ -200 מודעות לסדרה זו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  The British Tradition. Simpson - a World of Style" by David Wainwright
2. ↑  Man Appeal: Advertising, Modernism and Menswear" by Paul Jobling
3. ↑  Die Entdeckung des Verbrauchers" by Hanns W. Brose
המבנה בו התכנסה הוועידה
אולם הישיבות של ועידת סיוואס
**ועידת סיוואס** (טורקית **Sivas Kongresi**) הייתה ועידה של התנועה הלאומית הטורקית שהתכנסה בעיר סיוואס במזרח טורקיה ונמשכה מ-4 בספטמבר 1919 עד 11 בספטמבר 1919. הוועידה התכנסה בעקבות חוזר אמסיה מ-22 ביוני 1919, ולאחר ועידת ארזורום שנערכה בארזורום שבמזרח טורקיה, ואשר שימשה לה כוועידה מכינה. ועידות נוספות שקדמו לוועידת סיוואס היו ועידת בלקסיר וועידת אלאשהיר במערב אסיה הקטנה. בוועידה סיוואס התכנסו לראשונה תחת קורת גג אחת פעילי התנועה הלאומית הטורקית מכל רחבי אסיה הקטנה, דבר התורם לחשיבותה ההיסטורית. 

ועידת סיוואס אשררה את ההחלטה להקים "ועדת נציגים" אשר תוכל להפוך לממשלה אם יחליטו מדינות ההסכמה על פיזור הממשלה העות'מאנית באיסטנבול. עוד אשררה ועידת סיוואס את ההחלטות שנתקבלו בוועידת ארזורום שקדמה לה אגב מספר שינויים, כמו הוספת התנגדות מפורשת לקיומה של ישות עצמאית יוונית במערב אנטוליה, וכן שינתה את שמה של התנועה הלאומית המתהווה ל"האגודה להגנה על זכויות אנטוליה ותראקיה" (Anadolu ve Rumeli Müdafaa-i Hukuk Cemiyeti).

ראו גם
------

* חוזר אמסיה
* ועידת ארזורום

קישורים חיצוניים
----------------

* החלטות ועידת סיוואס (בטורקית)

| מלחמת העצמאות של טורקיה |
| --- |
| התגבשות התנועה הלאומית הטורקית | חוזר אמסיה • ועידת ארזורום • ועידת סיוואס • האספה הלאומית הגדולה של טורקיה |
| הסכמים בינלאומיים | הפסקת האש של מודרוס • ועידת סן רמו • הסכם סוור • הסכם אלכסנדרופול • הסכם קארס • הסכם מוסקבה • הסכם אנקרה • שביתת הנשק של מודניה • הסכם לוזאן |
| מאבקים מזוינים | מלחמת יוון–טורקיה • מלחמת טורקיה–צרפת • מלחמת טורקיה–ארמניה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TDVİA: sivas-kongresi

 |
**נומרוס נולוס** (בלטינית: **numerus nullus**) הוא ביטוי שמשמעו "מספר אפס" ומכוון לחלקו של ציבור מסוים בין הלומדים או העוסקים בתחום מסוים.

נומרוס נולוס היווה למעשה החמרה של מדיניות הנומרוס קלאוזוס, החמרה מוחלטת, ששללה לחלוטין את זכותו של ציבור מסוים להיות בין הלומדים או בין המועסקים בענפים מסוימים. האפליה הזאת כוונה לעיתים קרובות כלפי יהודים באירופה, כאשר מנעו מהם חברות בגילדות מקצועיות ומאוחר יותר כאשר מנעו מהם עיסוקים מסוים, כמו הוראה.

הדרישה להפעלת נומרוס נולוס כלפי המיעוט היהודי התחזקה במיוחד לאחר האמנציפציה ליהודים, שבעקבותיה עלה מאוד מספר היהודים במוסדות להשכלה גבוהה ובמשלחי יד יוקרתיים. התביעה לנומרוס נולוס כלפי היהודים נבעה מקנאה ומתחרות על מקומות עבודה ולימוד והשתלבה בנקל עם האנטישמיות הקלאסית. התביעות להפעלת נומרוס נולוס נדחו במקומות מסוימים, התקבלו חלקית במקומות אחרים על ידי הפעלת נומרוס קלאוזוס תחילה ובהמשך על ידי מעבר לנומרוס נולוס, כפי שזה קרה במדינות דוגמת הונגריה ורומניה.

נומרוס נולוס כלפי יהודי רומניה
------------------------------

ב-29 באוגוסט 1940 פרסם שר החינוך הרומני החלטה מספר 153377 שקבעה נומרוס קלאוזוס של מקסימום 6% יהודים בכל כיתת לימודים בכל רמות הלימודים. בהוראה-חוק מספר 3438, מיום 11 באוקטובר 1940 הוחמר המצב ונקבע נומרוס נולוס, איסור מוחלט על לימודי יהודים במוסדות החינוך הממלכתיים או הפרטיים (בבעלות לא יהודית), כולל האוניברסיטאות. היהודים הורשו להקים לעצמם, על חשבונם, מוסדות חינוך פרטיים המיועדים אך ורק ליהודים.

לא רק היהודים הלומדים סולקו ממערכת החינוך הרומנית, גם המורים, כולל הפרופסורים היהודים באוניברסיטה, סולקו ממערכת החינוך בהתאם לאותו חוק. העיתונאים היהודים סולקו מכל אמצעי התקשורת הרומנים והורשו לפעול רק בעיתונים יהודים. הרופאים היהודים סולקו מכל בתי החולים הציבורים והפרטיים הלא יהודים והורשו לטפל רק בחולים יהודים. עורכי הדין היהודים סולקו מלשכת עורכי הדין והורשו להגן רק על לקוחות יהודים. כל עובדי הציבור היהודים סולקו ממקומות העבודה שלהם.

ראו גם
------

* נומרוס קלאוזוס
* אפליה מתקנת

קישורים חיצוניים
----------------

* ידיעות על הפגנות בבוקרשט למען הפעלת נומרוס נולוס - הידיעה פורסמה בגרמניה ב-1926(הקישור אינו פעיל) (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  היהודים ברומניה, באותה תקופה, היוו רק 4% מהאוכלוסייה, אך חלקם בבתי הספר התיכוניים ובאוניברסיטה, לפני מתן הצו, היה גדול בהרבה ואף עבר את 30%
2. ↑  הדו"ח הסופי של ועדת ההיסטוריונים שזימן נשיא רומניה בנושא השואה ברומניה, עמוד 195 (ברומנית)
3. ↑  הדו"ח הסופי של ועדת ההיסטוריונים שזימן נשיא רומניה בנושא השואה ברומניה, עמוד 196 (ברומנית)
**הפיגוע בלאהור** התרחש ב-27 במרץ 2016. מחבל מתאבד הפעיל את מטענו בפארק בעיר וגרם למותם של 72 אנשים ולפציעתם של כ-340. 

הפיגוע התרחש בשעה 18:30 (זמן מקומי) בפארק גולשאן-י איקבאל (گلشن-اقبال پارک), אחד הפארקים הגדולים בלאהור. מטען החבלה שהופעל היה על פי הערכה במשקל של 20 קילוגרמים והכיל גם כדוריות מתכת. הוא הופעל נגד קהל רב שגדש את הפארק, שבתוכו היו נוצרים רבים שבאו למקום לחגוג את סוף השבוע של חג הפסחא. מרבית הנפגעים בפיצוץ היו נשים וילדים. מספר הנפגעים היה כה רב עד כי מספר האמבולנסים שחשו למקום לא הספיק ונפגעים הועברו לבתי החולים גם במוניות ובריקשות.

בעקבות הפיגוע הוכרזו בפקיסטן שלושה ימי אבל.

ארגון ג'מעת אל-אחראר, שהוא פלג של הטליבאן הפקיסטני, נטל אחריות על הפיגוע והודיע שזהו מסר לראש ממשלת פקיסטן נוואז שריף, שהעיר היא מעוזו. כן הודיע הארגון כי הפיגוע כוון נגד תושבים נוצרים של העיר. עם זאת מרבית ההרוגים היו דווקא מוסלמים.

בשנים האחרונות התרחשו בפקיסטן מספר פיגועים שכוונו אל האוכלוסייה הנוצרית הקטנה במדינה. ב-22 בספטמבר 2013 תקפו שני מחבלים מתאבדים קהל בכנסיית כל הקדושים בעיר פשאוור והרגו 75 בני אדם. ב-15 במרץ 2015 תקפו שני מחבלים מתאבדים אחרים כנסייה בלאהור במהלך תפילות יום ראשון וגרמו למותם של 15 איש.

קישורים חיצוניים
----------------

* רויטרס, עשרות נשים וילדים נרצחו בפארק: "רצינו לפגוע בנוצרים בפסחא", באתר ynet, 28 במרץ 2016
* ידיעה על הפיגוע בכנסייה בפשאוור בספטמבר 2013, באתר הניו יורק טיימס

הערות שוליים
------------

1. ↑  terror-revisits-lahore-carnage-on-easter-sunday תאריך כניסה: 28.3.2016.
2. 1 2  מקור:. תאריך כניסה: 29.3.2016.
**ועידת לוקה** הייתה כינוס של חברי הברית הפוליטית הידועה בשם הטריומווירט הראשון: גאיוס יוליוס קיסר, גנאיוס פומפיוס ומרקוס ליקיניוס קראסוס בלוקה בשנת 56 לפנה"ס. בתקופה זו, קיסר היה שקוע במלחמת גאליה ותוכנית הפלישה לאי הבריטי. קראסוס שאף להגדיל את יוקרתו הפוליטית וחיפש דרכים למימוש חזונו. גם פומפיוס רצה את חלקו. הברית היציבה בין שלושת הפוליטיקאים הבכירים נכרתה עוד בשנת 60 לפנה"ס. הם חברו יחד כדי לשלב את עוצמתם הפוליטית וכך לזכות בנתח שליטה גדול מאוד בפוליטיקה ברפובליקה הרומית. 

הפוליטיקה הרומאית בשלהי תקופת הרפובליקה הייתה בתוהו ובוהו מוחלט. שוחד בעת בחירות ניתן לכל, אלימות ברחובות שגלשה לכדי תגרות בין קבוצות של גלדיאטורים מזוינים, שנכשרו על ידי פוליטיקאים שונים, הייתה מחזה נפוץ. 

האירועים ערערו במידת מה את הברית ההדוקה בין השלישייה. הכינוס נועד לחזק את הקשרים ביניהם ימי הברית כקדם. במהלך הכינוס הוחלט שקראסוס ופומפיוס ירוצו לכהונת הקונסול בשנת 55. עוד הוחלט להאריך את הפרוקונסולט של קיסר בחמש שנים נוספות וכך לאפשר לו להשלים את כיבושה של גאליה.

לקריאה נוספת
------------

* A. W. Lintott, Lucan and the History of the Civil War, The Classical Quarterly, New Series, Vol. 21, No. 2 (Nov. 1971), pp. 488-505
* Colm Luibheid, The Luca Conference, Classical Philology, Vol. 65, No. 2 (Apr. 1970), pp. 88-94
**ISPRS** או בתרגום לעברית: **האגודה הבין־לאומית לפוטוגרמטריה וחישה מרחוק** הוא ארגון בין־לאומי לא ממשלתי המאחד תחתיו את ארגונים העוסקים בתחום חישה מרחוק, פוטוגרמטריה, ותצלום אוויר. האגודה נוסדה בשווייץ בשנת 1910. התוכניות המדעיות והטכניות של הארגון מאורגנות על ידי חמש ועדות המתכנסות בקונגרסים של הארגון. כל וועדה של הארגון בחסות הארגון נבחרת לתקופה של ארבע השנים בין הקונגרסים. נשיאי וסגני נשיאי הוועדות אחראים להקמתן של כ- 60 קבוצות עבודה. כל אחת מאלה, אחראית על קידום המחקר בנושאים מסוימים בתחום. באמצע התקופה בת ארבע השנים נערכים כינוסים מדעיים על ידי כל ועדה. בנוסף, קבוצות העבודה מקיימות גם כינוסים וסדנאות מחקר מטעמן. האגודה הבינלאומית פועלת גם להוצאת ספרים ובמיוחד לפרסום מאמרים מדעיים ומקצועיים בשלושה מגזינים ידועים בתחום להם מעמד (אינדקס) גבוה מאוד. 

בין היתר הארגון אחראי על קרן המעניקה תרומות ופרסים לקידום המחקר של חישה מרחוק, צילומי אוויר ופוטוגרמטריה. בנוסף אחראית גם שיתוף פעולה בין־לאומי בין מדינות וקידום טכנולוגי בתחום.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ISPRS
* אתר הקרן של הארגון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007604724005171
* BNE: XX205653
* BnF: cb118807081 (data)
* GND: 132008-7
* ICCU: UFIV041958
* ISNI: 0000 0001 0944 9099
* LCCN: n83121927
* NDL: 00743570
* NKC: ko2017956535
* NLA: 35527223
* SUDOC: 026588323
* VIAF: 149692177
* WorldCat: lccn-n83121927

 |
**אדוארד "קיד" אורי** (באנגלית: **Edward "Kid" Ory** ; ‏ 25 בדצמבר 1886 - 23 בינואר 1973) היה נגן טרומבון ומוביל הרכב אמריקאי, מחלוצי הג'אז.

תולדות חייו
-----------

אורי נולד בחוות מטעים בדרום לואיזיאנה וניגן על בנג'ו. בגיל 21 עבר לניו אורלינס והיה לאחד מהנגנים הבולטים בג'אז המוקדם שהתפתח בעיר (עוד לפני שבאדי בולדן גיבש את הסוגה). הוא שילב את יכולתו הקצבית שצבר בנגינה על הבנג'ו לנגינה ייחודית בטרומבון. 

מ-1911 הנהיג הרכב שמשך את הנגנים הטובים ביותר בעיר, בהם ג'ו "קינג" אוליבר ולואי ארמסטרונג, תוך יצירת "הרכב משולש" ובו מנגן טרומבון את תפקיד הבס הקצבי מאחורי חצוצרה (או קורנית) וקלרינט.

ב-1919 עבר ללוס אנג'לס וב-1921 הקליט את הקטעים "Ory's Creole Trombone" ו-"Society Blues", הקלטות הג'אז הראשונות שנערכו בחוף המערבי. הוא הופיע בעיר בהצלחה עם להקתו "Kid Ory's Sunshine Orchestra".

ב-1925 עבר לשיקגו והשתלב בסצנת הג'אז המקומית בה שיתף פעולה עם ארמסטרונג, "קינג" אוליבר, ג'לי רול מורטון, בסי סמית, מא רייני ועוד. בין הנגנים הצעירים שטיפח בשיקגו נמנים בני גודמן וצ'ארלי מינגוס.

במהלך השפל הגדול לא הופיע אורי ולא הקליט. ב-1942 החל להנהיג את אחת מתזמורות הג'אז-ניו-אורלינס הבולטות ותרם להחייאת הסגנון. ב-1966 פרש להונולולו, הוואי, שם נפטר ב-1973.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קיד אורי** בוויקישיתוף

* קיד אורי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* קיד אורי, באתר אייטונס (באנגלית)
* קיד אורי, באתר ספוטיפיי
* קיד אורי, באתר AllMusic (באנגלית)
* קיד אורי, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* קיד אורי, באתר דיזר
* קיד אורי, באתר Discogs (באנגלית)
* קיד אורי באתר redhotjazz
* קיד אורי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* קיד אורי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  היסטוריה של מינגוס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007315104305171
* BNE: XX1688993
* GND: 134618076
* ISNI: 0000 0001 1850 415X
* LCCN: n81097886
* MusicBrainz: d2cf1ea2-0dce-45ab-8fb4-5c4c81713b54
* NKC: ola2002158390
* NLP: A2446028X
* NTA: 322686385
* SNAC: w62j6m5x
* Trove: 1036826
* VIAF: 71578934
* WorldCat: lccn-n81097886

 |
זרח אלתר מושלי 
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
**זרח אלתר מושלי** (1850, פולין - 23 ביוני 1919, ארץ ישראל) היה שען, ממייסדי שכונת נווה צדק. מושלי התקין את השעונים במגדל השעון ביפו.

ביוגרפיה
--------

זרח אלתר מושלי נולד ב-1850 בעיירה בנפת פלאווי שבפלך לובלין בפולין. אביו היה אברהם אליעזר מושלי. ב-1857 עלתה משפחתו ארצה והתיישבה בירושלים. תחילה למד בצפת ובירושלים והתפרנס מכספי החלוקה, אך לאחר זמן מה החליט לפרנס את עצמו ולמד את מקצוע השענות. ב-1874 עבר ליפו והחל לעסוק במקצוע אותו למד. יחד עם השען מוריס שיינברג, טיפל בהתקנת השעונים במגדל השעון ביפו. 

ב-1887 היה בין מייסדי שכונת נווה צדק. בערוב ימיו סייע לבנו לנהל פרדס בפתח תקווה.

נישא ב-1865, כשהיה בן 15, ליוכבד בובא ממשפחת פישמן מצפת. לזוג נולדו 4 ילדים: יעקב, מרדכי, אסתר ושרה (אשת אבא נאמן). לאחר מותה של יוכבד בובא (ב-10 באוקטובר 1887) נישא מושלי בשנית להניה רומאן. 

מושלי נפטר ב-1920 ונקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.

לקריאה נוספת
------------

* יעקב מרקל, **הפנתיאון של תל אביב**, הוצאת רחל, 2002

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "זרח אלתר מושלי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 369
* זרח אלתר מושלי באתר חברא קדישא ת"א
* פתח דבר, מאין באתי: אבותי ואימהותי באתר של רות בן ישראל
* אגדת זורח אלתר ויוכבד מושלי, סיפור רביעי: הצעיף השחור באתר של רות בן ישראל
* ר' אברהם אליעזר מושלי באתר "תולדות ושורשים - עצי משפחה"

הערות שוליים
------------

1. ↑  לפי מקורות משפחתיים שם המשפחה המקורי היה חיימסון ולפני העלייה רכש אליעזר דרכונים של משפחה אחרת בשם מושלי
2. ↑  על פי עדות נינתו רות בן ישראל
3. ↑  יוכבד בובא נקברה תחילה בבית הקברות ביפו. בתקופת מלחמת העולם השנייה תכננו הטורקים להציב בשטח בית הקברות סוללת תותחים ולכן התבקשו בני המשפחות להעביר את הנקברים מהמקום. היה זה אבא נאמן שטיפל בהעברת גופת חמותו לבית הקברות טרומפלדור ב-1916
**דריין גאנג** (ידועים גם בתור "גרוויטי בויז" או "שילד גאנג") היא קבוצת אמנים משוודיה, שמתמקדת בעיקר במוזיקה. הקבוצה מכילה את הראפר/זמר בליידי, מפיק/ראפר אקו2קיי, הראפר/זמר ת'איבוי דיג'יטל, ושני מפיקים שוודים, וויטארמור ויאנג שרמן.

הקבוצה הוקמה בשנת 2013 בסטוקהולם. באותו הזמן, ת'איבוי דיג'יטל התגורר בשוודיה, אך בשנת 2015 הוא גורש משוודיה מכיוון שהוא היה מהגר לא חוקי. בעזרת האינטרנט, הוא הצליח לתקשר עם חבריו לקבוצה אף על פי שהתגורר בבנגקוק. בשנת 2016 הוא ובליידי, הכינו מיני-אלבום משותף, הנקרא AvP ובו השירים מופקים גם על ידי וויטארמור וגם על ידי יאנג שרמן.

הקבוצה חתומה בחברת התקליטים השוודית YEAR0001, חברי קבוצת דריין גאנג קיבלו הרבה פרסום משיתופי הפעולה עם יאנג לין, שגם הוא חתום באותה חברת תקליטים. יאנג שרמן, שהוא חבר בדריין גאנג, גם חבר בקבוצה של יאנג לין הנקראת "sad boys" או "ילדים עצובים".

הקבוצה מזוהה גם עם התרבות האסתטית שלה, ועם הסאונד הייחודי. בארץ, יש את קבוצת דאמנ גאנג אשר מהווה מחווה לדריין גאנג.

דיסקוגרפיה
----------

* 2013: GTBSG
* 2016: AvP
* 2017: D&G
* 2019: Trash Island
* 2022: Crest

קישורים חיצוניים
----------------

* דריין גאנג, באתר אייטונס (באנגלית)
* דריין גאנג, באתר ספוטיפיי
* דריין גאנג, באתר סאונדקלאוד (באנגלית)
* דריין גאנג, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* דריין גאנג, באתר דיזר
* דריין גאנג, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 71d96ac8-6d2c-47cb-82ab-a4839f283dbf

 |
"**קיבוץ גלויות**" הוא תבליט קרמיקה שיצרה גדולה עוגן בקמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם, ירושלים.

תיאור
-----

תבליט הקיר "קיבוץ גלויות", הוקם על ידי גדולה עוגן בשנת 1963 בקמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם. היה זה חלק מפרויקט עבורו נוצרו גם קירות קרמיים על ידי ז'אן דוד ואהרון כהנא. התבליט הותקן, כנראה בסוף שנת 1963 או בתחילת שנת 1964 במקומו. התבליט מציג תיאור של דמויות המסודרות בקבוצות על בצורה של חצי גורן מתחת לדימוי של שמש. הדמויות מעוצבות בצורה ארכאית, ללא ניסיון לתיאור ריאליסטי של הדמויות. בעשיית התבליט השתמשה עוגן בשילוב בין דמויות שנפחיהן נעשו על גלגל אובניים, לבין יצירת אריחי-קיר מעוטרים בגדלים שונים. הצבעוניות של העבודה מבוססת בעיקרה על צבעוניות החרסית למרות שנעשה שימוש בחומרים שונים, כגון אנגוב או תחמוצת ברזל על מנת להדגיש דימויים שונים.

בעבודה, הממוקמת בקמפוס האוניברסיטה - מן ההישגים המוקדמים של התנועה הציונית בארץ-ישראל, מעניקה עוגן לעבודה ביטוי ציוני להבטחה האלוהית ל-"קיבוץ גלויות" על ידי תיאור התקבצות הדמויות השונות. מבחינה איקונוגרפית. חלק מן האריחים, לדוגמה, מעוטרים בדימוי של שורות איילים או של חוגלות או בדימוי של ארבה, העשויים לרמז על התרחשות התיאור במדבר. על ידי כך העבודה, מרמזת אולי, על חיבור בין יציאת מצרים וכניסת בני ישראל אל ארץ כנען. חלק מן הדמויות נושאות עמן תרנגולים, כביטוי של "מנחת עניים" עתידית.

גלריה
-----

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קיבוץ גלויות** בוויקישיתוף
* תבליט קיבוץ הגלויות, הַבֹּקֶר, 8 בינואר 1964
* על פני הארץ: תבליט-קיר אמנותי נקבע בבנין באוניברסיטה, דבר, 9 בינואר 1964
**ISO/IEC 31010** הוא תקן תומך בתקן ISO 31000 לניהול סיכונים. התקן מגדיר טכניקות ניהול סיכונים לפי שלבים בתהליך ניהול סיכונים. זהו תקן משותף לארגון התקינה הבינלאומי לארגון הנציבות הבין-לאומית לאלקטרוטכניקה. המהדורה הנוכחית של התקן שפורסמה ביוני 2019 נקראת:
IEC 31010:2019 Risk management — Risk assessment techniques IEC 31010:2019. שמה המלא של המהדורה הקודמת הוא ISO.IEC 31010:2009 – Risk management – Risk assessment techniques.

הערכת סיכונים
-------------

הערכת סיכונים, באנגלית: Risk asssessment הוא חלק מתהליך ניהול סיכונים. בהערכת סיכונים יש שלושה שלבים:

* זיהוי סיכונים, באנגלית: Risk Identification

בשלב זה מאתרים סיכונים ומתארים אותם.

* ניתוח סיכונים, באנגלית: Risk Analysis

ניתוח סיכונים מתייחס לסיכונים שזוהו. מנסים להבין את השלכות התממשות סיכונים, את ההסתברות להתרחשות אירוע סיכון, את הקשרים והתלויות בין סיכונים שונים.

* אומדן סיכונים באנגלית: Risk Evaluation

שלב זה מבוסס על ניתוח סיכונים. מנסים לקבוע באילו סיכונים לטפל ובאילו סיכונים לא לטפל. לגבי הסיכונים בהם צריך לטפל מנסים לקבוע סדר עדיפות בטיפול בסיכונים.

מהות התקן
---------

התקן עוסק בטכניקות להערכת סיכונים. בנוסף לתיאור הטכניקות הוא מסווג אותן לפי השלב בהערכת סיכונים אליו הן מתאימות. טכניקה אחת עשויה להתאים ליותר משלב אחד בתהליך הערכת סיכונים.

טכניקות הנכללות בתקן
--------------------

### טכניקות לזיהוי סיכונים

* סיעור מוחות
* טכניקת דלפי
* HAZOP
* Scenario Analysis
* Fishbone Analysis
* ראיון עומק

### טכניקות לניתוח סיכונים

* ניתוח עץ החלטה, באנגלית: Decision Tree Analysis
* Bow Tie Analysis
* Business Impact Analysis
* ניתוח עץ כשל, באנגלית: Fault Tree Analysis
* FMEA ו-FMCEA
* Consequence and Liklihood matrix
* Cause and Consequence Analysis

טכניקות לאומדן סיכונים
----------------------

* HACCP
* Risk Indices
* Reliability Centerd Maintenance

ראו גם
------

* ISO 31000
* ניהול סיכונים
* הערכת סיכונים

קישורים חיצוניים
----------------

* IEC 31010:2019 Risk management — Risk assessment techniques.ISO

הערות שוליים
------------

1. ↑  המונח אומדן סיכונים הוא מונח שלי. התרגום לעברית של Risk Evaluation הוא הערכת סיכונים בדיוק כמו התרגום של Risk asssessment. לא ניתן להשתמש באותו מינוח בדיוק לתהליך (Risk asssessment) ולשלב בתהליך (Risk Evaluation)
לוח הברונזה המוצג במוזיאונים הקפיטוליניים
**חוק האימפריום של אספסיאנוס** (לטינית: Lex de imperio Vespasiani) הוא חוק, שלפי טקיטוס נחקק ב-22 בדצמבר שנת 69, המעניק את כלל הסמכויות האימפריאליות לאספסיאנוס. לוח ברונזה שעליו חקוקה מחציתו השנייה של החוק התגלה בשנת 1347 על ידי קולה די ריינצו בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו שברומא. כיום הלוח נמצא במוזיאונים הקפיטוליניים ברומא.

רקע
---

לאחר התאבדותו של נירון מונה גלבה לקיסר אולם הוא נרצח בידי אותו שקשר קשר נגדו. אותו הכריז על עצמו כקיסר, אך הלגיונות הרומיים שעל הריין מרדו בו והכריזו במקומו על ויטליוס כקיסר. השנים החלו להילחם זה בזה כשבתחילה ניצח אותו בכמה קרבות, אך כאשר הגיעו לקרב המכריע ליד בטריאקום צבאותיו ניגפו, והוא התאבד כדי שלא לגרור את רומא למלחמת אזרחים ארוכה ומיותרת. בחודש יולי, בעקבות שלטונו העריץ של ויטליוס מרדו בו הלגיונות ביהודה ובסוריה והכריזו על אספסיאנוס מצביאם כקיסר החדש. אספסיאנוס זכה לתמיכתם של נציבי סוריה ומצרים, והוא הוכרז בסוף שנת 69 לקיסר. בהיותו הרביעי ששלט ברומא במהלך אותה שנה, היא נקראה: "שנת ארבעת הקיסרים".

חשיבות המסמך
------------

על אף קיומם של קיסרים קודמים כמו קליגולה וקלאודיוס אשר זכו בסמכויות דומות, לא ניתן לומר בוודאות שהמסמך המדובר מעיד על מסורת שלטונית ארוכת שנים מפני שהוא היחיד שנשתמר. מנגד המסמך מעיד כי המסורת הרומית השתמרה, גם אם למראית עין בלבד, ולא פסקה לאחר שצבאותיו של יוליוס קיסר חצו את הרוביקון. מאז אוגוסטוס, שמונה קיסרים קודמים זכו לתפקידם בירושה דינסטית. זו הסיבה אולי שהחוק (Lex) נוסח בידי הסנאט ואושר באספת העם, אך כאמור כמראית עין בלבד, שכן באותה תקופה כוחם של מוסדות אלו לא היה רב.

במסמך אין זכר לקיסרים שקדמו לאספסיאנוס לבד מאוגוסטוס, טיבריוס וקלאודיוס. ככלל נראה כי רוב הקיסרים הקודמים הנהיגו שלטון עריצות כמו קליגולה ונירון, או שלא זכו מעולם לאישור הסנאט ולכן נמחקו מהזיכרון. לפיכך נרון הושמט כליל וקליגולה הוזכר חלקית. ייתכן כי גלבה הופיע במסמך המקורי אך בגרסה הפומבית הושמט שמו. מנגד, ייתכן שאספסיאנוס מנע את אזכורם של קיסרים קודמים כדי לבסס את שלטונו.

מקורות מידע
-----------

* Brunt, Peter A. "Lex de imperio Vespasiani." J*ournal of Roman Studies* 67 (1977): 95-116
* Wallace-Hadrill, Andrew. "Civilis princeps: between citizen and king." *Journal of Roman Studies* 72 (1982): 32-48.
* משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית. הוצאת ספרים על שם י"ל מאגנס. האוניברסיטה העברית, 2002.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חוק האימפריום של אספסיאנוס** בוויקישיתוף
* תרגום החוק לאנגלית, באתר upmf

הערות שוליים
------------

1. ↑  Brunt, Peter A. "Lex de imperio Vespasiani." Journal of Roman Studies 67 (1977), p.102
2. ↑  Tacitus, Historiae 4, 3, 3
3. ↑  להרחבה ראה, Wallace-Hadrill, Andrew. "Civilis princeps: between citizen and king." *Journal of Roman Studies*, 72 (1982): 32-48.
4. ↑  משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, (ירושלים, 2002), עמ' 380
**שאיפת עשן** היא שאיפת כמות גדולה של אדים רעילים או תוצרי לוואי של בעירה דרך מערכת הנשימה וכתוצאה מכך פציעה חמורה או מוות. שאיפת עשן היא גורם התמותה העיקרי של קורבנות שרפה. שאיפה או חשיפה לתוצרי בעירה כגון גזים חמים עלולים לגרום לסיבוכים חמורים של הנשימה.

כ-50-80% ממקרי המוות כתוצאה מפגיעת שאיפת עשן, לא באו כתוצאה ממגע ישיר עם הלהבות, אלא כתוצאה מכוויות במערכת הנשימה. העשן החם פוגע או הורג על ידי שילוב של נזק תרמי, הרעלה וגירוי ריאתי ונפיחות, הנגרמים על ידי פחמן חד-חמצני, ציאניד ומוצרי בעירה אחרים.

תסמינים
-------

התסמינים של שאיפת עשן נעים בין שיעול, הקאה, בחילה, ישנוניות ובלבול. כוויות באף, בפה ובפנים, שערות נחיריים חדות, קשיי נשימה וכיח פחמני (רוק שרוף) הם סימנים נוספים לפגיעה משאיפת עשן.

טיפול רפואי מוקדם עשוי להיות נחוץ כדי להציל את חיי המטופל, כולל הנשמה מלאכותית מכנית, גם אם האדם בהכרה מלאה. בהמתנה להתערבות רפואית, יש להביא את המטופל לאוויר צח ולתת לו חמצן רפואי במידת האפשר.

סיבות
-----

גז הפליטה מורכב בעיקר בחומר הבוער ובחום שבו הוא נשרף. כל מרכיבי גז הפליטה יכולים להזיק מאוד לבריאות האדם. אולם בדרך כלל הוא מורכב משלוש קבוצות גדולות:

1. גזים מגרים, כגון מימן כלורי (אנ') או גופרית דו-חמצנית, בעלי השפעה קורוזיבית על ריריות, עיניים, מערכת הנשימה ועוד. כאן מבדילים בין תת--קבוצות גזים. גזים מגרים מיידית הם הידרופיל גזים מגרים מסוג חביון הם ליפופיליות.
2. גזים רעילים הם בעיקר פחמן דו-חמצני (CO2), המונע שחרור של פחמן דו-חמצני מהגוף, כמו גם פחמן חד-חמצני (CO) וציאניד (מימן ציאנידי, HCN), המונעים ניצול או קישור לחמצן לגוף האדם.
3. חלקיקי פיח ודיוקסינים (אנ') עלולים לגרום לנזקים תרמיים, לשמש כלי הובלה לרכיבים מקשת הגזים המגרים ולשחרר אותם רק לאחר עיכוב, הגורם לגירוי ארוך טווח ולשינויים מכניים בגוף האדם.

הערות שוליים
------------

1. ↑  שאיפת עשן – סכנות ודרכי התמודדות – מדעת
2. ↑  Rauchmelder retten Leben | GDV, web.archive.org, ‏1 ביוני 2012
3. ↑  מגן דוד אדום, כיצד לטפל בשאיפת עשן, באתר www.mdais.org
4. ↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏3 בינואר 2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7577651-0

 |
**סמל אסטוריאס** הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית אסטוריאס שבספרד.

תיאור
-----

המגן הוא "ספרדי" והוא מעוצב כשדה כחול שבו מוטען צלב הניצחון, צלב היסטורי בספרד שקצות זרועותיו מפוצלות לשלושה. הצלב עשוי זהב והוא מקושט באבני חן. משתי זרועותיו האופקיות תלויות האותיות אלפא ואומגה, בזהב גם הן. בשוליו הימניים והשמאליים של המגן מופיע כיתוב זהב בלטינית: "HOC SIGNO TVETVR PIVS - HOC SIGNO VINCITVR INIMICVS", כלומר: סמל זה נתן ניצחון על האויב, סמל זה הגן על המאמין. 

העיצוב כולו מסמל את ניצחון הנוצרים על המוסלמים המורים במהלך הרקונקיסטה. על פי המסורת, נשא מושל אסטוריאס פלאגיוס(אנ') את הצלב בעת הקרב הראשון נגד המוסלמים. כיוון שהקרב והרקונקיסטה כולה הוכתרה בניצחון הנוצרים, נחשב הצלב לאחד מגורמי הניצחון. כרבים מסמלי האוטונומיות בספרד, מעל הסמל מותקן כתר ממלכת ספרד.

הסמל אומץ ונקבע בחוק ב-27 באפריל 1984.

ראו גם
------

* דגל אסטוריאס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמל אסטוריאס** בוויקישיתוף
* הסמל באתר הממשלה (בספרדית)
* הסמל באתר סמלי העולם

| סמלי ספרד |
| --- |
| ממלכת ספרד | סמל ספרד |  |
| הקהילות האוטונומיות | אזור מורסיה • אנדלוסיה • אסטוריאס • אקסטרמדורה • אראגון • גליסיה • האיים הבלאריים • האיים הקנריים • ולנסיה • חבל הבסקים • לה ריוחה • נווארה • מדריד • קטלוניה • קנטבריה • קסטיליה-לה מנצ'ה • קסטיליה ולאון |
| הערים האוטונומיות | סאוטה • מלייה |
**צידוק הדין** הוא שמה של תפילה שהאבלים נוהגים לומר בבית הקברות אחרי קבורת הנפטר, ובה הם מקבלים עליהם את הדין, ומצדיקים את אשר נגזר עליהם. הנוסח של צידוק הדין הנאמר על ידי עדות אשכנז, שונה מן הנוסח הנאמר על ידי עדות המזרח.

מקור השם
--------

שמה של התפילה ניתן לה, על יסוד הסיפור התלמודי אודות הריגתו של רבי חנינא בן תרדיון שהיה אחד מעשרת הרוגי מלכות. וכך מספרת הגמרא (עבודה זרה יח.):

"אתיוהו לרבי חנינא בן תרדיון אמרו ליה אמאי קא עסקת באורייתא אמר להו כאשר צוני ה' אלהי מיד גזרו עליו לשריפה ועל אשתו להריגה ועל בתו לישב בקובה של זונות... בשעה שיצאו שלשתן צדקו עליהם את הדין, הוא אמר: **הַצּוּר תָּמִים פָּעֳלוֹ, כִּי כָל-דְּרָכָיו מִשְׁפָּט**. ואשתו אמרה: **אֵל אֱמוּנָה וְאֵין עָוֶל, צַדִּיק וְיָשָׁר הוּא**. בתו אמרה: **גְּדֹל, הָעֵצָה, וְרַב, הָעֲלִילִיָּה--אֲשֶׁר-עֵינֶיךָ פְקֻחוֹת, עַל-כָּל-דַּרְכֵי בְּנֵי אָדָם, לָתֵת לְאִישׁ כִּדְרָכָיו, וְכִפְרִי מַעֲלָלָיו**."

רבי חנינא בן תרדיון נשפט על ידי השלטון הרומאי על כך שעסק בתורה, הרומאים דנו אותו למות בשריפה, את אשתו למות בהריגה, ואת הבת שלחו לבית בושת.

בדרכם לביצוע גזר הדין, קראו השלושה פסוקים המביעים קבלה והסכמה עם גזר דינו של הקב"ה. את פעולתם זאת מתארת הגמרא במילים "צדקו עליהם את הדין", ומכאן קיבלה התפילה את שמה: "צִדּוּק הַדִּין".

זמני אמירת צידוק הדין
---------------------

זמן אמירת צידוק הדין הוא לאחר סתימת הגולל (כיסוי הקבר בעפר). אומרים אותו במשך כל היום, ואף בין השמשות, אך בלילה אין אומרים אותו.

אין אומרים צידוק הדין בימים בהם לא אומרים תחנון. בימי שישי, או בערבי חג אין אומרים צידוק הדין לאחר שחלף חצות היום. בערב ראש חודש, בערב חנוכה, ובערב תשעה באב, אומרים צידוק הדין, גם לאחר שחלף חצות היום.

על פי מנהגי הספרדים, אומרים צידוק הדין בכל הימים, בלילות, ואפילו בחול המועד וביום טוב שני של גלויות. אך ביום טוב ראשון אין הם נוהגים לאומרו מכיוון שאין מתעסקים ביום טוב ראשון בצורכי המת, אין אומרים גם צידוק הדין.

בין חכמי אשכנז, היו שסברו כי בימים שנפסק שלא לומר צידוק הדין, ניתן לומר אותו על כל אדם תוך כדי הליכה, ואילו חכמי ורמיזה, היו אומרים אותו רק על אדם חשוב. לפי מנהג פפד"מ, תמיד אומרים צידוק הדין, אלא שבערב שבת אחר חצות, ערב יום טוב, חול המועד, ראש חדש, חנוכה, פורים ותשעה באב, אומרים אותו בשעה שנושאים את הארון במקום לאומרו אחרי הקבורה.

על מי אין אומרים
----------------

אין אומרים צידוק הדין על נפל.

קישורים חיצוניים
----------------

* הערך "צדוק הדין", באנציקלופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה
* מתיה קם, צידוק הדין, באתר "תרבות•il"

הערות שוליים
------------

1. 1 2  ספר דברים, פרק ל"ב, פסוק ד'
2. ↑  ספר ירמיהו, פרק ל"ב, פסוק י"ט
3. ↑  הריגה היא התזת ראש הנידון בסייף
4. ↑  שו"ת חיים יוסף, סימן ה'
5. ↑  **מנהגי ישורון**, נוא יארק תשמ"ח, עמ' 38
**רנה לווק** (בצרפתית: **René Lévesque**;‏ 24 באוגוסט 1922 - 1 בנובמבר 1987) היה מושל פרובינציית קוויבק בקנדה מנובמבר 1976 ועד אוקטובר 1985, מייסד מפלגת קוויבק, מראשי התנועה הלאומית הקוויבקית שביקשה להיפרד מקנדה ולהקים מדינה עצמאית.

חייו
----

רנה לווק נולד בקמבלטון (Campbellton) בניו ברנזוויק וגדל בניו קרלייל (New Carlisle) שבקוויבק. למד משפטים באוניברסיטת לאוול בקוויבק סיטי, אך לא השלים את התואר. הוא שירת במהלך מלחמת העולם השנייה כקצין קשר וככתב מלחמה בצבא ארצות הברית באירופה. הוא עבד כעיתונאי וככתב טלוויזיה, והפך לדמות ציבורית מוכרת.
בשנת 1960 החליט להצטרף לחיים הפוליטיים ונבחר לחבר באספה הלאומית של קוויבק מטעם המפלגה הליברלית. בשנים 1960–1966 כיהן כשר מטעם המפלגה הליברלית, והיה שותף למהפכה השקטה שהתרחשה באותן שנים בקוויבק ושינתה את אופייה של הפרובינציה.

בשנת 1967 הודיע על פרישתו מהמפלגה הליברלית, מכיוון שלא הסכימה לדון ברעיון הריבונות של קוויבק. בשנת 1968 היה בין המייסדים המרכזיים של מפלגת קוויבק שביקשה להפוך את קוויבק למדינה עצמאית. הוא עמד בראש המפלגה מייסודה ועד שנת 1985.

בנובמבר 1976 נערכו הבחירות לפרלמנט של קוויבק, ולהפתעת רבים, כולל לווק עצמו, זכתה מפלגת קוויבק שעמד בראשה לניצחון. היא זכתה ל-42 אחוז מכלל הקולות ול-71 חברים בפרלמנט מתוך 110. לווק התמנה לתפקיד מושל קוויבק. הוא שימש בתפקיד במשך תשע שנים.

פעולותיו כמושל קוויבק
---------------------

**תיקונים חברתיים** - ממשלת קוויבק בראשות לווק יישמה שורה של תיקונים חברתיים-כלכליים ברוח ההשקפות הסוציאל-דמוקרטיות של המפלגה, בהם העלאת שכר מינימום, הגבלות על הזכות להעסיק עובדים במקומם של שובתים ומתן תרופות חינם לפנסיונרים.

**השפה הצרפתית** - עוד לפני עליית מפלגת קוויבק לשלטון, נחקק בשנת 1974 חוק שקבע כי הצרפתית היא השפה הרשמית בקוויבק. לווק האמין כי אין די בכך, והביא בשנת 1978 לחקיקת חוק 101 השנוי במחלוקת שביסס עוד יותר את מעמדה של השפה הצרפתית בפרובינציה. על פי חוק זה כל ילדי המהגרים לפרובינציה חויבו ללמוד בבתי ספר צרפתיים. חברות שהעסיקו מעל ל-50 איש חויבו לנהל את עסקיהם בשפה הצרפתית. החוק עורר תרעומת רבה בקנדה האנגלית, ואף הביא לעזיבתן של מאות חברות את הפרובינציה.

**משאל העם** - לווק יזם את משאל העם על עתידה של קוויבק בשנת 1980. הייתה זו הפעם הראשונה שהתנהל משאל עם מסוג זה, שהעמיד בסימן שאלה את אחדותה של קנדה. המשאל הסתיים בתבוסה למצדדים במתן עצמאות לפרובינציה: רוב של כ-60 אחוז מהמצביעים תמך בהישארותה של קוויבק בקנדה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **רנה לווק** |

* ריאיון בטלוויזיה עם רנה לווק (1964)
* וידאו: תגובתו של לווק לאחר ההפסד במשאל העם (1980)
* רנה לווק, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* רנה לווק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007329855805171
* BnF: cb11912794n (data)
* GND: 119078198
* ISNI: 0000 0000 8370 9066
* LCCN: n79100640
* NTA: 157259145
* SELIBR: 309168
* SUDOC: 026987783
* VIAF: 34459508
* WorldCat: lccn-n79100640

 |