recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
הרב חיים מן
הרב **חיים מן** (ז' בתשרי תרכ"ח, אוקטובר 1867 – ד' בטבת תש"ה, 20 בדצמבר 1944) היה ראש המלמדים בתלמוד תורה עץ חיים בירושלים, מייסד ונשיא "ועד איחוד המלמדים" בעיר.

תולדותיו
--------

נולד בעיר העתיקה בירושלים, בנו של הרב יעקב מן ואסתר חשא, בת יצחק חשין. התחנך אצל אביו, שלימד אותו בתלמוד תורה של ההונגרים. לאחר מכן היה תלמידו של הרב נפתלי הרץ הלוי.

בשנת תרמ"ו (1886), בהיותו כבן שמונה עשרה, נישא לרחל, בתו הבכורה של משה ריבלין (נכדו של משה ריבלין ואחיו של יוסף ריבלין). כעבור שנה מונה למלמד בתלמוד תורה שבשכונת מזכרת משה. משם עבר לבית המוסר שבחצר שטרויס, ומשם לתלמוד תורה עץ חיים. שימש כמלמד בתלמוד תורה זה במשך למעלה מחמישים וחמש שנה, מתוכן כמה שנים כיהן כראש המלמדים. במשך שנות כהונתו בתלמוד תורה לימד אלפי תלמידים, מהם צמחו גדולי תורה ורבנים מפורסמים.

היה ידוע בשנינותו. למשל, לעתים היה אומר לתלמיד את המשפט: "אני יודע שאתה יודע שאני יודע שאתה לא יודע".

היה ממייסדי "איחוד המלמדים", שאיחד את מלמדי כל בתי התלמוד תורה בירושלים, ועמד בראש האיחוד עד פטירתו. הארגון דאג לזכויותיהם הכלכליות ולתנאיהם החומריים של המלמדים. 

היה "ממונה" בכולל רייסין, ותקופה מסוימת ניהל את המוסד. כמו כן היה חבר ההנהלה וגבאי בחברה קדישא בירושלים.

נפטר בשנת תש"ה, ונקבר בהר הזיתים. בשעת ההלוויה הוכרז על הקמת "קרן פרסים" על שמו לתלמידים מצטיינים של תלמוד תורה עץ חיים, והיא פעלה במשך שנים. בני המשפחה התלבטו מה לכתוב על מצבתו ופנו לראש ישיבת עץ חיים הרב איסר זלמן מלצר. הוא נטל עט ונייר וכתב עליו: "גדול מרביצי התורה בדורנו".

משפחתו
------

היה אב לארבעה בנים ושש בנות. בנו, הרב יהודה לייב מן, היה מזכיר תלמוד התורה עץ חיים ואחד המלמדים בו. אחד מחתניו היה הרב ברוך אבא רקובסקי, שכיהן כרב השכונות אבן ישראל עזרת ישראל בירושלים (אביו של הרב יעקב מן רקובסקי, שהיה רב המרכזים הרפואיים הדסה בירושלים).

אחיו היה יצחק דוד מן, הבעלים של חברת "מן-ברמן" ואביו של פרופסור קלמן יעקב מן. גיסו היה נפתלי צבי פרוש-גליקמן (אף הוא חתנו של משה ריבלין).

נכד נוסף היה משה יוסף מן ששימש במשך עשרות שנים כמנכ"ל בנק טפחות ולאחר מכן מנכ"ל בנק המזרחי. משה מן עסק שימש עשרות שנים בהתנדבות בתפקידי יו"ר ועד ההנהלה של בית החולים שערי צדק ושל בית החולים עזרת נשים, חבר הנהלת אוניברסיטת בר-אילן, וחבר הנהלת קרן לירושלים

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "חיים מן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יט (1971), עמ' 5653
מפה המראה את חלוקת הקנטונים המחוזות והרשויות המקומיות בשווייץ נכון לשנת 2015
**מחוזות שווייץ** (בגרמנית: **Bezirk**, בצרפתית: **Districts suisses**) הם החלוקה המנהלית השנייה בשווייץ. רוב עשרים וששה הקנטונים של שווייץ מחולקים למספר מחוזות.

בניגוד למדינות אחרות בהם גם החלוקה הראשונה היא מנהלית בלבד, בשווייץ כל קנטון הוא עצמאי לחלוטין לגבי הארגון הפנימי שלו. ולכן הגדרות וסמכויות המחוז שונות מקנטון לקנטון, אך בכל אופן מקובל לכנות את החלוקה השנייה בשווייץ באופן כללי כמחוזות.

המחוזות קיימים ב-16 מתוך 26 הקנטונים השווייצרים.[דרוש מקור][דרושה הבהרה] בשל המבנה הפדרליסטי של שווייץ, תפקידם עשוי להשתנות מקנטון אחד למשנהו. באופן כללי, הם משרתים רק את המינהל השיפוטי, לכל מחוז יש רק בית משפט אחד. בקנטון גראובונדן, למחוזות יש ריבונות פיסקלית ופוליטית משלהם.

שבעה קנטונים (אורי, אובוולדן, נידוולדן, גלרוס, צוג, בזל-שטאדט וז'נבה) מעולם לא חולקו למחוזות, והחלוקה המנהלית המשנית בהם היא ברמת רשויות מקומיות.

גם בקנטון אפנצל אינר-רודן ישנה רק חלוקה מנהלית אחת, אך היא נקראת בקנטון חלוקת מחוזות למרות שסמכויות המחוז שוות לסמכויות רשות מקומית בקנטונים האחרים של שווייץ.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Le Parisien, Districts suisses

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* HDS: 010358

 |
**סוסון-ים ננסי** (שם מדעי: ***Hippocampus bargibanti***) הוא מין של דג ממשפחת האבובוניים החי בשוניות אלמוגים באינדונזיה.

זהו אחד מסוסוני-הים הקטנים ביותר בעולם. אורכו 2 סנטימטרים בלבד והוא מוסווה מאוד, דומה למיני אלמוגים בעלי גבשושיות אדומות ואצל כמה מהפרטים גבשושיות צהובות.

התפוצה של סוסון-הים הננסי היא באזור האינדו פסיפי מדרום יפן לאינדונזיה ועד לאוסטרליה וניו קלדוניה. הוא נמצא בעומקים 30–40 מטרים, בדרך כלל בין מיני אלמוגים אחרים.

הזכרים מתחרים ביניהם בהתנגחויות ראש על האלמוגים עד שאחד מהם נכנע. הנקבה מזדווגת עם המנצח ונותנת לו ביציות אותם הוא מפרה בכיס על בטנו ומשריץ אותם החוצה כעבור שבועיים. הוא משריץ עד 34 סוסונונים צעירים לעולם. סוסוני-הים ניזונים מסינון פלנקטון של יצורים קטנים כמו חסילונים ויצורי פלנקטון זעירים לעבר פיהם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סוסון-ים ננסי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* FB
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  סוסון-ים ננסי באתר הרשימה האדומה של IUCN

סוסון ים ננסי
**בנימין וולפוביץ'** (2 בפברואר 1923 – י"ג בשבט תש"ע, 28 בינואר 2010) היה ראש המועצה המקומית רעננה (1969–1981) וראש העיר רעננה (1981–1989).

ביוגרפיה
--------

נולד ב-2 בפברואר 1923 בנובוגרודק, פולין. בילדותו התחנך ב"חדר", ובו קיבל חינוך מסורתי ורכש השכלה כללית בשפה העברית. את לימודיו השלים בנערותו בבתי-ספר פולניים ורוסיים.

וולפוביץ' ניסה לעלות לארץ ישראל בחורף 1946 באוניית המעפילים "מולדת", לאחר ששרד את השואה, שבמהלכהּ שהה במחנות ריכוז, בהם מאוטהאוזן. אולם, בטרם הספיק להגיע לחוף-מבטחים, הוגלה לקפריסין עם תפיסת האונייה בסמוך לחופי הארץ. בחודש ינואר 1949 הגיע לישראל והתגורר בכפר חירבת עזון. תוך זמן קצר נבחר לראש הכפר.

בשנת 1950 החל לעבוד כמזכיר האיגוד המקצועי במועצת הפועלים במועצה המקומית רעננה. בשנת 1963 נבחר לתפקיד מזכיר מועצת הפועלים ביישוב, ובשנת 1968 התמנה למזכיר ארגון משקים זעירים במרכז החקלאי.

בבחירות המקומיות שהתקיימו בשנת 1969, עמד בראש רשימת המערך ונבחר לכהונת ראש המועצה המקומית, תפקיד אותו מילא במשך ארבע קדנציות עד לשנת 1989. בימי כהונתו הוקמו ברעננה מרכז-הקליטה, מרכז ספורט, בית "יד לבנים", מועדון כדורת וסקווש, קאנטרי קלאב ומבני חינוך רבים. המועצה המקומית בתקופתו הכפילה את מספר תושביה, ובשנת 1982 קיבלה מעמד של עיר.

עם סיום תפקידו כראש העירייה שימש וולפוביץ' כיו"ר "העמותה למען הקשיש" ברעננה ופעל רבות למען אוכלוסיית גיל הזהב בעיר. זאב בילסקי, אשר החליף את וולפוביץ' בתפקיד ראש העיר, העניק לו בשנת 1990 את תואר יקיר העיר רעננה.

נפטר ברעננה ב-28 בינואר 2010.

קישורים חיצוניים
----------------

* בנימין וולפוביץ'(הקישור אינו פעיל), באתר עיריית רעננה

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר "Billiongraves"
2. ↑  נמרוד בוסו, רעננה: ראש העירייה הראשון בנימין וולפוביץ' יובא למנוחות, באתר nrg‏

| ראשי עיריית רעננה  |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **כמועצה מקומית** | ברוך אוסטרובסקי | מיכאל פסויג | ברוך אוסטרובסקי | מיכאל פסויג | יצחק שקולניק | בנימין וולפוביץ' |
| 1955–1931 | 1957–1955 | 1959–1957 | 1960–1959 | 1969–1960 | 1982–1969 |
|  |
| **כעירייה** | בנימין וולפוביץ' | זאב בילסקי | עוזי כהן | נחום חופרי | זאב בילסקי | איתן גינזבורג | חיים ברוידא |
| 1989–1982 | 2005–1989 | 2005 | 2013–2005 | 2018–2013 | 2018 | 2018 ואילך |

 |
**מחולל טופולוגיה** הוא תוכנה המחוללת טופולוגית רשת לשם ביצוע סימולציה ממוחשבת עבור אלגוריתמי תקשורת שונים. הטופולוגיה הנוצרת אמורה לשקף ככל האפשר את המציאות התקשורתית ולהוות בסיס איתן ואמין להכללת התוצאות שהתקבלו מהניסויים שבוצעו עליהן על כלל הרשתות בעולם. מחולל טופולוגיה מקבל בדרך כלל מספר פרמטרים שעל פיהם הוא קובע את מאפייני הרשת, כמו למשל מספר הצמתים ברשת, מספר השכנים המקסימלי והמינימלי שיש לכל צומת והמבנה ההיררכי של הרשת.

חלק מהמחוללים באים לייצר מציאות מסוימת הדומה לחלק מהרשתות הקיימות – למשל טופולוגיה המדמה את האינטרנט, טופולוגיה המדמה רשת אלחוטית ועוד. קיימים מחוללי טופולוגיה מסוגים שונים, הנבדלים בעיקר המתמטי שעליו נסמך המחולל שלהם. מחולל הטופולוגיה BRITE שפותח באוניברסיטת ברקלי שבקליפורניה מכליל את תהליך יצירת הטופולוגיות של רבים מהמחוללים השונים ומאפשר לייצר התנהגות דומה על סמך הפרמטרים הניתנים לו.

ניתן לחלק את עבודת המחולל לארבעה שלבים עיקריים: הצבת הצמתים במרחב, חיבור הצמתים זה לזה, השמת ערכים לצלעות שבין הצמתים (רוחב פס, השהייה וכדומה) והדפסת התוצר לפלט בפורמט קבוע.

גישה אחרת מזו של מחוללי הטופולוגיה הם דוגמי טופולוגיה, המבססים את הטופולוגיה שהם מייצרים על סמך דגימות אמיתיות המבוצעות ברשתות הרלוונטיות. מנוע מיפוי ספקיות אינטרנט שפותח באוניברסיטת וושינגטון בשם RocketFuel הוא דוגמה לכך.

הערות שוליים
------------

1. ↑  BRITE
2. ↑  RocketFuel
**לסלו רץ** (בהונגרית: **László Rátz** ‏ 9 באפריל 1863, שופרון – 30 בספטמבר 1930, בודפשט היה מורה הונגרי למתמטיקה שבין תלמידיו היו חתני פרס נובל ג'ון פון נוימן ויוג'ין ויגנר. הוא תרם רבות לרפורמות בהוראת מתמטיקה בהונגריה.

ביוגרפיה
--------

לסלו רץ נולד בשופרון למשפחת סוחר. לאחר סיום בית הספר, בשנת 1883 הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת בודפשט וסיים אותה בשנת 1887. בהמשך הוא עבר השתלמויות באוניברסיטת סטרסבורג ואוניברסיטת הומבולדט של ברלין.

בשנת 1889 לסלו רץ החל ללמד מתמטיקה בבית הספר. בשנת 1890 הוא קיבל תואר דוקטור. בשנת 1894 הוא קיבל מינוי של עורך בכתב עת ללימודי מתמטיקה שייסד דניאל אראני. הוא היה עורך ראשי עד לשנת 1914.

בשנת 1890 לסלו רץ החל ללמד ב"גימנסיה פשורי" בבודפשט, בין בתי הספר הידועים בעיר. בשנים 1909–1914 הוא היה מנהל בית הספר. בהיותו מורה למתמטיקה למדו אצלו חתני פרס נובל ג'ון פון נוימן ויוג'ין ויגנר. יוג'ין ויגנר הזכיר את רץ בנאום קבלת פרס נובל שלו.

בשנת 1909 הוא היה נציג הונגריה בוועדה בינלאומית לרפורמה בהוראת מתמטיקה. בהמשך הוא השתתף בכנסים נוספים בנושא. לסלו רץ היה פעיל מאוד ביצירת רפורמה בהוראת מתמטיקה בהונגריה ויצירת סילבוס חדש.

לסלו רץ נפטר בשנת 1930 בבודפשט.

ארגון מתמטיקאים ההונגרי מארגן כל שנה כנס לזכרו של לסלו רץ והחל משנת 2000 מעניק מדליה על שמו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לסלו רץ** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה (בהונגרית)
* ביוגרפיה של לסלו רץ, באתר MacTutor (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0001 3959 7770
* LCCN: no2019024860
* SUDOC: 123317266
* VIAF: 201148549
* WorldCat: lccn-no2019024860

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
הרב **בנימין יהודה לייב ברנשטיין** (בערך תקצ"ט, 1839 - ב' בשבט תרס"ה, 8 בינואר 1905) היה ראש הישיבה הראשון של ישיבת חיי עולם בירושלים.

תולדותיו
--------

נולד לרבי פישל ואסתר מלכה מאומן. סבו היה רבי יהודה לייב, נכדו של רבי יוסף יהודה לייב מבאלטא, תלמידו של המגיד ממזריטש. אביו עלה ארצה עקב ברכתו של רבו, רבי משה צבי מסאווראן שבארץ ישראל יזכה לילדים. רבי פישל התגורר בצפת שם הקים חצר גדולה להכנסת אורחים. לאחר תקופה קצרה נולד לו בנו, שנקרא בנימין יהודה לייב, על שם אביו וחמיו רבי בנימין מפינסק. הסנדק היה רבי אברהם דב אוירבך מאבריטש. בילדותו נפל לבור מים ועד שמצאוהו כמעט נפטר אך לבסוף התעורר וחזר להכרתו. עוד בילדותו היה מתמיד ועילוי. בשנת תרי"א עלה רבי משה בידרמן לארץ ישראל ביקר בצפת ובחן את הילדים. לאחר שבחן את בנימין, אמר לבנו רבי יצחק דוד: אמך לא רצתה לעלות ארצה כי פחדה שלא תמצא חתנים לנכדותיה, והנה יש לה חתן. ואכן לאחר זמן קצר לקחו רבי יצחק דוד לחתן לבתו ברכה עלקא. לאחר נישואיו עבר לירושלים לגור על יד חותנו.

בירושלים היה תלמידם של רבי משה יהודה לייב מקוטנא, רבי שמואל סלנט, מהרי"ל דיסקין, רבי מאיר אוירבך, רבי נחום משאדיק, רבי יעקב לייב לוי, רבי שמעון מנשה חייקין ועוד. 

בשנת תרמ"ו הקים יחד עם חותנו את ישיבת חיי עולם וכיהן כראש הישיבה. מתלמידיו בישיבה היה רבי גרשון לפידות. בתפקיד זה גם פעל להשגת תרומות לישיבה, והתרים את הנגיד פנחס נימינסקי מאומן שתרם שני בניינים לישיבה. 

היה פעיל בארגונו של חמיו, "בני משה", להחזקת נכדי רבי משה מלעלוב ונסע לאירופה לגייס תרומות ואכן זכה למכתבי תמיכה נלהבים מרבנים ואדמו"רים, בהם מכתבו של רבי חיים מצאנז. בהיותו באירופה התיידד עם משפחתו, צאצאי היהודי הקדוש מפשיסחה וכן עם רבי חנוך הניך מאלכסנדר. תקופה לפני כן התאלמן, ובהיותו באירופה הציע לו רבי הניך לשידוך את אסתר שרה בת רבי פלטיאל יוסף, אף הוא נכדו של היהודי הקדוש ואכן נישא לה. אשתו התייתמה בילדותה וגדלה אצל קרובה, רבי יצחק יעקב רבינוביץ, ה"דברי בינה" מביאלה. 

בשנת תרנ"ב, עם הקמת בד"צ חסידים בירושלים, הוצע לו לכהן כדיין אך הוא סירב והציע את בנו לתפקיד. 

ילדיו מאשתו הראשונה היו רבי משה ישראל, רבי בצלאל ישעיה ורבקה רחל, אשת בן דודו של אביה, רבי אלתר בידרמן מסוסנוביץ. מאשתו השנייה היו ילדיו:רבי ירוחם פישל ברנשטיין, דבורה יוטא, בת שבע אשת הרב אריה מרדכי רבינוביץ ולאה פריידא אשת הרב ירמיה וובר ובשנית אשת רבי מרדכי צבי שמרלר.

את מקומו בראשות ישיבת חיי עולם מילא נכדו רבי ירוחם פישל יהושע ברנשטיין, אותו מינה בחייו לכהן כמגיד שיעור.

קישורים חיצוניים
----------------

* תולדות המשפחה בבלוג "תולדות ושורשים בעם ישראל".

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו עליהם בקהילות המבשר מס' 162, כ"ג סיוון תשע"ב.
2. ↑  גרסה אחרת מינסק.
3. ↑  האדמו"ר מסאווראן אמר לרבי פישל לקחת עמו לארץ ישראל בחור בשם דן. בחור זה הציל את בנימין. לאחר שהתעורר בנימין סיפר שדמותו של הרב מסאווראן נראתה אליו כשהיה בבור ואמרה לו שלא יבהל ועוד מעט יחלצוהו. בני המשפחה פרסמו סיפורים אלו, יחד עם הבטחתו של הרבי מסאווראן שבארץ ישראל יהיה להם ילד, כסיפור מופת.
4. ↑  בשנת תרט"ו כבר מופיע בכולל ווהלין כבן 16 נשוי.
5. ↑  סבתו של אשתו, אשת רבי משה מלעלוב, הייתה בתו של היהודי הקדוש.
6. ↑  אביהם של רבי בנימין ורבי פישל.
בובת נייר להלבשה משנות ה-50 של המאה ה-20, ארצות הברית. לבובות היו מצורפים גם אביזרים כדוגמת כובעים, תיקים או הזר בתמונה
**בובת נייר** היא דמות חתוכה מנייר או קרטון דק, שמצורפים לה בגדים נפרדים עשויים מנייר. לבגדים יש לשוניות נייר שבעזרת קיפול היו מתלבשות על הבובה. הבובות היו לרוב בדמות אדם, אך גם בעלי חיים או אובייקטים דוממים. לבובות הנייר להלבשה יש היסטוריה של כמעט מאתיים שנה, והן היו צעצוע נפוץ וזול עד אמצע המאה ה-20, בעיקר לילדות. כיום אמנים רבים הופכים את הבובות לצורת אמנות.

בובות נייר שימשו לפרסום, הופיעו במגזינים ועיתונים וכיסו מגוון נושאים ותקופות זמן. הבובות הפכו לפריט אספנות מבוקש. בובות נייר ישנות הפכו לנדירות בשל תוחלת החיים המוגבלת של נייר. בובות נייר נוצרות גם כיום.

כמה דמויות פלסטיק שטוחות דומות לבובות נייר אולם אלו חיקויים בלבד, ולא נחשבות לבובות נייר אמיתיות.

בובות נייר בדמות אישים מפורסמים שבו להיות פופולריות אצל ילדים צעירים. בעקבות כך בובות נייר וירטואליות זוכות אף הן לפופולריות, עם היכולת של המשתמשים לגרור ולשחרר תמונות של בגדים על תמונות של בובות או אנשים.

היסטוריה
--------

על פי הערכות, בובות נייר קיימות מאות או אלפי שנים. נייר שימש במהלך טקסים דתיים בתרבויות אסיה לפני מאות שנים. היפנים השתמשו בנייר לאוריגמי, ותחילת השימוש בנייר לצורך זה מתוארך ל-800 לספירה. הם הפכו נייר ועור לבובות טרם תחילת השימוש הנוצרי. לתרבויות אחרות בעולם היו אומנויות נייר שונות, כולל בפולין, שם נקראו ויצ'ינקי. 

צעצוע בובת הנייר נוצר באירופה ובעיקר בצרפת באמצע המאה ה-18. הבובות נקראו "פנטנטינים". הן נועדו לבדר מבוגרים והתפשטו ברחבי החברה הגבוהה. הבובות היו מצוירות וצבועות בדמות אדם, והיו דומות יותר לבובות הנייר המערביות בימינו. בחלק מהמוזיאונים ניתן למצוא גם כמה דוגמות נדירות של דפי נייר משנות ה-80 המאוחרות של המאה ה-18. 

בובות נייר ישנות עם יצירות אמנות מצוירות ביד, נעשות נדירות יותר ויותר בשל תוחלת החיים של הנייר. 

בארצות הברית מתקיים מדי שנה כנס בובות נייר עם מאות משתתפים. הכנס האחרון נערך בפיניקס, אריזונה בקיץ 2016.

ראו גם
------

* בובה מכנית
* נייר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בובת נייר** בוויקישיתוף
* בובות נייר, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  בובת נייר, באתר המילון החופשי של פרלקס, ‏19-05-2012
2. ↑  ג'ודי מ. ג'ונסון, ההיסטוריה של בובות נייר, באתר OPDAG, ‏19-05-2012
3. ↑  פרדריק ג'. אוגוסטיאן. *המילון של הצעצועים והמשחקים האמריקאים הפופולריים*. p. 80–81.
4. ↑  כנס בובות הנייר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007563176405171
* GND: 4316963-6
* LCCN: sh85097616
* LNB: 000264452

 |
**בנימין זאב וולף בוסקוביץ** (תק"ה 1745 בערך, בוסקוביצה, כיום בצ'כיה - י' בסיוון תקע"ח, 14 ביוני 1818, בוניהאד, הונגריה) היה רב ופוסק בערים רבות בבוהמיה, מוראביה ובהונגריה שתחת שלטון האימפריה האוסטרית. נודע בחידושיו שנדפסו במהדורות התלמוד הבבלי ובספריו, המפורסם שבהם "סדר משנה".

קברו של בוסקוביץ

ביוגרפיה
--------

בנו של הרב שמואל קעלין, מחבר "מחצית השקל". נישא לאסתר בתו של הרב דוד בוסקוביץ, והתגורר לאחר נישואיו באופן ישן. בין השנים תקמ"ב-תקמ"ד (1782-1784) שימש כרבה של העיר אסוד, ובחודש אלול תקמ"ד התמנה לרבנות העיר פרוסניץ (פרוסטיץ); בעיר זו הכיר את הרב משה סופר שהיה אז בחור צעיר מאורס לבת המקום, והם נעשו ידידים למרות פער הגילאים ביניהם.

בשנת 1791 פגה אשרת השהיה שלו, והשלטונות סירבו לחדשה, בשל כך נאלץ לשוב לאופן-ישן, בה כיהן אז כרב מהר"ם מינץ, ופתח בה מחדש את ישיבתו. ב-1793 כילתה שרפה את כל רכושו וכתביו, ומאחר שבתקופה זו הותר ליהודים להתיישב בעיר החדשה פשט, עקר לשם והתגבשה סביבו קהילה יהודית, למעשה שימש רב"ז כרבה הראשון של קהילת בודפשט, ואף העניק תעודות הכשר לבתי אוכל יהודיים שהתקיימו בה. לאור התנגדותו של מהר"ם מינץ, וטענתו כי קהילת פשט משתייכת מבחינה רבנית לשטח השיפוט של אופן-ישן, התגלע סכסוך בין הקהילות, ואף שהסכסוך הוכרע בידי השלטונות בעד עצמאותה של קהילת פשט, נאלץ בוסקוביץ לוותר על רבנות הקהילה מטעמים טכניים. הוא נבחר כרבה של קהילת בלשג'רמט, כ-40 ק"מ צפונית לבודפשט ושימש במשרה זו חמש שנים בין תקנ"ח לתקס"ג, 1798-1803. 

בשנת תקס"ד, 1804, נבחר לכהן ברבנות עירו של אביו, קעלין (אנ'), אך בשל בעיות מעמד נאלץ לעזוב את העיר בשנת תקס"ט (1809) לאחר שכשלו הניסיונות להסדיר את שהייתו החוקית במדינה. בקיץ תק"ע (1810) עבר לכהן כרבה של בוניהד, וכיהן בה עד פטירתו בי' בסיוון תקע"ח, 14 ביוני 1818. החליף אותו הרב צבי הירש הלר.

ספריו
-----

* **חידושים מהג"מ זאב וואלף הלוי מבאסקוויץ ז"ל (בעהמ"ס סדר משנה)**, נדפסו בכל מהדורות התלמוד הבבלי, החל ממהדורת וינה תק"צ.
* **סדר משנה** - על משנה תורה לרמב"ם
* **שושן עדות** - על מסכת עדיות
* **מאמר אסתר** - דרשות
* **לבנימין אמר** - על מאמרי רבה בר בר חנה
* **קלבון השקל** - על השולחן ערוך, רובו עדיין בכתב יד וחלק ממנו (על הלכות פסח) נדפס על ידי מכון ירושלים

לקריאה נוספת
------------

* יצחק יוסף כהן, **הגאון רבי וואלף בוסקוביץ זצ"ל, תולדותיו וספריו**, בתוך: **סדר משנה**, ירושלים, תשנ"א, עמ' תכג-תנז.

קישורים חיצוניים
----------------

* וולף בוסקוביץ, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
* בנימין זאב וולף בן שמואל בוסקוביץ (1740-1818), דף שער בספרייה הלאומית

ספרו
* ****מאמר אסתר****, אופן, תקצ"ב, באתר היברובוקס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298238805171
* GND: 1053384297
* ISNI: 0000 0000 6694 2667
* LCCN: nr91032333
* NTA: 306213893
* VIAF: 264398081
* WorldCat: lccn-nr91032333

 |
הרב **יעקב בצלאל פייגון שניידר** (1842–1916) היה מורה, רב, דיין, שוחט ובודק בעיירה בלוגורודקה שברוסיה (כיום אוקראינה).

תולדותיו
--------

שניידר נולד בעירה שפטובקה (שעפטאווקע) שבמחוז זסלב, בפלך ווהלין, בתחום המושב של האימפריה הרוסית, לרב פנחס פייגון, שהיה שוחט ובודק בשפטובקה. לפי מסורת המשפחה שניידר הוא צאצא של המהר"ל מפראג ששמו המלא היה ר' יהודה לייב בן בצלאל.

כשהיה בן חמש לערך התייתם שניידר מאביו. אחיו הבכור יצחק-אייזיק ואנשי חסד מעיר מולדתו, ובמיוחד נכדיו של הצדיק מקאריץ, השגיחו שילמד תורה. משחר ילדותו התבלט כתלמיד חכם, כשהיה בן 14 השיאוהו לבת גילו ומאז חי בעיירה בלוגורודקה והיה למו"צ (מורה צדק). בטרם מלאו לו 18 שנה התמנה לשו"ב ושימש כרב, כדיין וכפוסק. בנעוריו אימץ את שם המשפחה שניידר, כדי להימנע מגיוס לצבא הצאר.

למדנותו ודבקותו בהלכה ובדרך התורה הביאו לו פרסום, הוא קיים קשר הדוק עם רבנים בתחום המושב בנושאים הלכתיים, ומעל חמישים שנה לימד, למד ועסק בצורכי ציבור מבלי לקחת תמורה כספית.

בתמוז תרס"ז (1907) נסע לארץ ישראל והתיישב בירושלים, ממנה כתב מכתבים בעברית אל קרוביו ואל ידידיו בעיירה בלוגורודקה. בין היתר תיאר בהתרגשות גדולה את ביקורו בכותל המערבי, את הקדשת כל זמנו ומרצו ללימוד ולתפילות בכולל שבמאה שערים, ואת פלפוליו עם רבנים. כן נענה לבקשות שהופנו אליו לבדוק את רישומי החלוקה, ושלח מכתבי המלצה התומכים ברב האחראי לכספי החלוקה, בעקבות מחלוקות שהתעוררו.

לאחר שישב כשנתיים בירושלים, חזר אל משפחתו וקהילתו בבילוהיריה, ובשנת 1916 נפטר בגיל 74.

בתקופתו של שניידר מנתה הקהילה היהודית בעיירה בלוגורודקה כאלפיים יהודים, והוא שימש להם מנהיג דתי ורוחני. לאורך השנים הוא ניהל משא ומתן בשאלות ותשובות בהלכה עם גאוני דורו, וספרו הראשון שושנת-יעקב מבוסס במידה ניכרת על תכתובת זו שניהל, ועל סיכום של למעלה ממאה ספרים של פוסקים ראשונים ואחרונים. לאחר שהופץ ספרו הראשון, ביקשו ממנו אנשי הקהילה כי יוציא גם ספר שעניינו במצוות ובמנהגים היומיומיים, לכן כתב את ספרו השני, המיוסד אף הוא על שאלות ותשובות.

במכתביו הוא מדגיש את היותו של כל הציבור ערבים זה לזה, וכי למעשיו של אדם יש השפעה על סובביו, לכן חובה על כל יהודי ללכת בדרך התורה, החסד והאחריות ההדדית. הוא מצווה על ילדיו ונכדיו לא לפרסם את תיאורי הקשיים של החיים בירושלים, כדי שלא לרפות את ידיהם של המתכננים לעלות לירושלים, וכדי שלא למנוע מאף אדם את עשיית המצווה של עלייה לארץ -ישראל ואת מימוש החלום להיקבר באדמת הקודש. למרות הקשיים, הוא מביע התרוממות רוח משהותו בעיר הקודש, מהיותו חופשי לעסוק יומם ולילה בלימוד, בתפילה ובמצוות התורה.

ספריו
-----

בשנת 1902 פרסם את ספרו "שושנת יעקב" שבו לקט דינים מחודשים בנושא הלכות טרפות עצמות ע"פ סדרו של הל"ש (הלבושי שרד), מאת ר' דוד שלמה אייבשיץ.

ספרו השני "הלכות פסוקות" הופיע בירושלים ב-1908, וכלולים בו דינים על אודות סדר התפילה שחרית וערבית, דיני הפסק בברכת ציצית ותפילין, נטילת ידיים וסעודה, וכו'.

בשני ספריו כלולות למעלה מעשרים הסכמות של גאוני דורו, ובהם ר' אליעזר הכהן חריף, ראב"ד בעיר זאסלב, ר' יחיאל מיכל בן חיים, אב"ד בעיר סלאוויטא, ר' שאול חיים הלוי הורוויץ מירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* שושנת יעקב, 1902, ברדיטשב
* הלכות פסוקות, 1908, ירושלים
**אִירוּס אֶרֶץ־יִשְׂרְאֵלִי** או **אִירִיס אֶרץ־יִשְׂרְאֵלִי** (שם מדעי: *Iris palaestina*) הוא מין של גאופיט בתת-הסוג סקורפאירוס (*Scorpiris*) בסוג אירוס ממשפחת האירוסיים האנדמי לישראל ולסביבתה הקרובה.

מבנה הפרח ואבריו
----------------

אירוס ארץ־ישראלי הוא צמח נמוך, המגיע לגובה של 10–15 ס"מ. עלי הצמח ערוכים בשני טורים נגדיים, מבריקים, דמויי סרגל וקצה העלה ישר או מקושת לאחור. 

זהו צמח הנקרא גאופיט - בעל בצל. הבצל יוצר בצלצולים ברבייה וגטטיבית, ולכן לעיתים הוא גדל בגושים קטנים. 

עמוד התפרחת נושא פרח אחד או שניים. הפרחים גדולים, קוטרם 5–9 ס"מ. הפרח הוא דו מיני. צבעו לבן–קרם (באזור דרום הארץ, שדרות-להב, משתנה צבעו של הפרח לתכלת). הפרח ריחני, מפריש צוף, ומואבק על ידי חרקים. 

אברי הפרח, העלים והפרחים, מונים כפולות של שלוש: 

* 6 עלי-עטיף: 3 חיצוניים - לבנים, רחבים ונוטים לאחור; ו-3 פנימיים - קצרים, צרים ופרושים הצידה.
* 3 אבקנים.
* 3 עמודי עלי - שטוחים ורחבים כעלי-כותרת.
* שחלה - מכילה כ-60 ביציות.

מבנה הפרח ייחודי; בסיסו עטוף בחפה (עלה בצורת חופה) העוטפת כליל את הפרח בעודו ניצן. הפרח עצמו מחולק באופן שווה וסימטרי ל-3 חלקים זהים, הניצבים כמעט בזויות של 120 מעלות זה לצד זה. כל חלק כזה כולל עלה-עטיף חיצוני אחד, עלה-עטיף פנימי אחד, אבקן אחד ועלי אחד.

תקופת הפריחה
------------

אירוס ארץ־ישראלי פורח בחורף, מחודש דצמבר עד לחודש אפריל. ימי הפריחה של כל פרח הם בין יום אחד לשבוע. מכיוון שתקופת הפריחת קצרה, הצמח מוגן.

אזורי הפריחה
------------

האירוס הארצישראלי גדל בקרקעות גירניות למרגלות ההרים. בישראל אזורי הפריחה הם: גליל עליון וגליל מערבי, גליל תחתון, עמק יזרעאל וגלבוע, כרמל, רמות מנשה והשרון, מישור החוף וגוש דן, הרי יהודה והשפלה, ושומרון.

תמונות
------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

לקריאה נוספת
------------

* מיכה לבנה, **לקסיקון החי והצומח של ארץ ישראל**, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אירוס ארץ-ישראלי** |
| ויקימינים טקסונומיה בוויקימינים: **Iris palaestina** |

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* TPL
* EOL
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* צמחיית ישראל ברשת
* צמח השדה
* Tropicos
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  אירוס ארץ-ישראלי באתר הרשימה האדומה של IUCN
**ארכיפלג ויליאם סקורסבי** (באנגלית: **William Scoresby Archipelago**) הוא קבוצת איים המשתרעת צפונה מגדתו המזרחית של מפרץ ויליאם סקורסבי, באדמת מק. רוברסטון שבאנטארקטיקה.

האיים העיקריים בקבוצת האיים הם האי ברטה, האי קולינג, איי שיהאן, והאי איילה (שהוא הגדול באיי קבוצת האיים).

בארכיפלג כ-20 איים; האיים אינם מכוסים קרח.

אורכו של הארכיפלג כ-16 קילומטרים.

איי הארכיפלג משתרעים בכיוון צפון-מזרח - דרום-מערב.

היסטוריה
--------

### גילוי הארכיפלג

מרבית האיים בארכיפלג התגלו בפברואר 1936 על ידי אנשי סקרי דיסקברי, אשר הפליגו באוניית המחקר המלכותית ויליאם סקורסבי (*RSS William Scoresby*).

### מקור השם

שמו של הארכיפלג (ושמם של האיים בו) ניתנו להם על ידי אנשי סקרי דיסקברי.

הארכיפלג נקרא על שם אוניית המחקר, שצוותה גילה אותו.

לקריאה נוספת
------------

• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, **Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°**, P 294

• Defense Mapping Agency 1992, **Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica**, P 420
• Kennedy, Andrew. (1999), **Microhabitats occupied by terrestrial arthropods in the Stillwell Hills, Kemp Land, East Antarctica**, Antarctic Science. 11. 27 - 37.

קישורים חיצוניים
----------------

* ארכיפלג ויליאם סקורסבי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* ארכיפלג ויליאם סקורסבי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* תצלום לוויין של אזור ארכיפלג ויליאם סקורסבי
* מפת אזור ארכיפלג ויליאם סקורסבי
* ארכיפלג ויליאם סקורסבי באתר marineregions
* מזג אוויר נוכחי מעודכן בארכיפלג ויליאם סקורסבי
	+ תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח עבור ארכיפלג ויליאם סקורסבי

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
2. ↑  מידע גאוגרפי על קבוצת האיים
3. 1 2 3 4  ראו ב"לקריאה נוספת" בספר "Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica" בעמוד 420
**אירווינג רמזי ויילס** (באנגלית:**Irving Ramsey Wiles**‏;  8 באפריל 1861 – 29 ביולי 1948) היה אמן אמריקאי. בתחילת המאה ה-20, ויילס היה צייר פופולרי של דיוקנאות אמריקאים כפי שהוגדרו מחדש על ידי עבודתם של ג'ון סינגר סרג'נט, ג'ובאני בולדיני וג'יימס מקניל ויסלר באירופה של סוף המאה ה-19.

ביוגרפיה
--------

אירווינג רמזי ויילס נולד באוטיקה, ניו יורק ב-8 באפריל 1861. הוא התחנך במכון סדג'וויק, ולמד את יסודות הציור מאביו, למואל מ' ויילס (1826–1905), שהתמקד בעיקר בנופים. בשנים 1879–1881 למד בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק אצל ג'יימס קרול בקוויט וויליאם מריט צ'ייס, ובהמשך בפריז אצל קרולוס-דוראן.

בשנותיו הראשונות עבד כמאייר במגזינים האמריקאים, ובהמשך התמסר בהצלחה רבה לציורי דיוקן. הוא היה חבר באגודת האמנים אמריקאים, ובאקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1897. ויילס היה גם חבר בחברה האמריקאית לצבעי מים.

בעודו פעיל כצייר מגוון בסוף המאה ה-19, הקריירה שלו הגיעה לשיאים חדשים בשנת 1902, כאשר דיוקנו של השחקנית ג'וליה מארלו הוצג באקדמיה הלאומית. הדיוקן המפואר והאלגנטי פרסם את שמו, ומשנת 1902 ועד סוף שנות העשרים, כאשר פרש בגלל מחלה, ויילס קיבל ללא הרף עבודות ציורי דיוקן מהאליטה האמריקאית.

ויילס המשיך לצייר אמריקאים בולטים כמו תאודור רוזוולט וויליאם ג'נינגס ברייאן. בעודו מוערך בזכות ציוריו ודיוקנאות נשים, נחשב ויילס כבעל הישג בתחום הדיוקן הגברי במהלך חייו.

בשנת 1919 נבחר על ידי הוועדה הלאומית לאמנות לצייר דיוקנאות להיסטוריה המצוירת של מלחמת העולם הראשונה.

לקראת סוף הקריירה שלו ויילס נודע בזכות ציורי הנוף שצייר בביתו בפקוניק, ניו יורק.

למרות ירידת העניין ביצירתו ובסגנון שצייר, ציוריו של ויילס ממשיכים להיות מוצגים במוסדות כגון מוזיאון דה יאנג, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, הגלריה הלאומית בוושינגטון הבירה, ומוזיאון האמנות האמריקאי סמיתסוניאן.

ויילס מת חסר כל (בלי אבן מצבה) בפקוניק, ב-29 ביולי 1948.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אירווינג רמזי ויילס** בוויקישיתוף
* כתבי אירווינג רמזי ויילס בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* אירווינג רמזי ויילס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Irving R. Wiles | Smithsonian American Art Museum, americanart.si.edu (ב־American English)
2. ↑  **The National Cyclopaedia of American Biography**, J. T. White Company, 1896. (באנגלית)
3. ↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Wiles, Irving Ramsay". Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press.
4. ↑  "Irving Wiles", www.nga.gov
5. ↑  Memory of famed artists preserved with headstone, The Suffolk Times, ‏2013-08-30 (ב־American English)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 101124831X
* ISNI: 0000 0001 1872 3184
* LCCN: nr89005641
* RKD: 84518
* SNAC: w6w95ck2
* SUDOC: 155573993
* ULAN: 500030155
* VIAF: 2313528
* WorldCat: lccn-nr89005641

 |
**מיכאיל קוזנצוב** (ברוסית: **Михаил Варфоломеевич Кузнецов**;‏ נולד ב-22 באוגוסט 1968, טיומן, רוסיה, ברית המועצות) הוא פוליטיקאי רוסי, שכיהן בתפקיד מושל מחוז פסקוב.

מיכאיל קוזנצוב נולד בטיומן. בשנים 1984–1985 הוא למד בפנימיה למתמטיקה ולאחר סיומה החל ללמוד פיזיקה באוניברסיטת מוסקבה אותה סיים בשנת 1991.

מיכאיל קוזנצוב עבד במערכת הבנקאיות הרוסית והתקדם ליושב ראש מנהלים של אחד הבנקים. בשנת 1995 הוא נבחר לדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית כנציג של המפלגה הליברל-דמוקרטית של רוסיה. פעילותו בדומה התרכזה בנושאים פיננסיים. בבחירות שנערכו בשנת 1999 הוא לא הצליח להיבחר. בשנת 2002 הוא היה ראש רשימה מקומית למועצת מחוז פסקוב ונבחר למועצה. בשנת 2004, בבחירות למושל הוא ניצח את המושל המכהן ובדצמבר 2004 נכנס לתפקיד. זמן קצר אחרי זה הוא התפקד למפלגה השולטת במדינה רוסיה המאוחדת. בבחירות לדומה שנערכו בשנת 2007 הוא עמד בראש הרשימה המפלגתית במחוז.

בשנת 2009 מיכאיל קוזנצוב עזב את תפקיד המושל ובמקומו מונה אנדריי טורצ'אק.

מיכאיל קוזנצוב חזר לסיביר ועוסק בתחום ייצור החשמל. בשנים 2013–2018 הוא היה יושב ראש של חברת ייצור חשמל באזור.

מיכאיל קוזנצוב ספורטאי פעיל בתחום צניחה חופשית. בשנים 2003–2010 הוא היה חבר נבחרת רוסיה והשתתף באליפויות העולם. פעמיים הוא זכה במדליות באליפויות העולם וזאת בנוסף לאליפויות רוסיה ואירופה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיכאיל קוזנצוב** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה
**מאיר שפירא** (2 ביולי 1878 – 10 בינואר 1962) היה מראשוני המתיישבים בעפולה. כיהן פעמיים כראש המועצה המקומית של עפולה.

ביוגרפיה
--------

מלון מרכזי שפירא, שנות ה-30 של המאה ה-20
מאיר שפירא נולד בפולין בשנת 1878. בשנת 1897 היגר לגרמניה ובה היה פעיל בתנועה הציונית. בחודש נובמבר 1925 עלה לארץ ישראל והתיישב בעיר עפולה שזה אך נוסדה. בשדרה המרכזית של עפולה בסמוך לבית פיינגולד הקים מאיר שפירא בית מלון שנקרא על שמו "מלון מרכזי שפירא", אליו הגיעו להתאכסן אנשי היישובים בעמק יזרעאל.

לאור מיקומה של עפולה כבירת העמק, וכנקודת עצירה לנוסעים מהמרכז הארץ לצפונה, זכה בית המלון לארח אישים חשובים ומנהיגי היישוב, שעצרו בו למנוחת לילה. בין האישים שהתארחו במלון היה הרב יוסף יצחק שניאורסון – הרבי מליובביץ', שביקר במקום בשנת 1929, הרב הראשי אברהם יצחק הכהן קוק, מנהיג בית"ר זאב ז'בוטינסקי, חיים ויצמן, חיים נחמן ביאליק, מנחם אוסישקין ואחרים.

כמו כן היה מאיר שפירא בין מייסדי קופת "הלוואה וחסכון" בעפולה, שסייעה בהלוואות כספיות להקמת מבני ציבור ומיזמים כלכליים בעפולה. בהשפעתו האישית של מאיר שפירא תרם נדבן מארצות הברית את הסכום הדרוש להקמת בית הכנסת הגדול.

בשנת 1926 כוננה לראשונה מועצה מקומית בעפולה. בטרם כינון המועצה פעל בעיר ועד מקומי ומאיר שפירא עמד בראשו. לראשונה כיהן מאיר שפירא כיושב ראש המועצה המקומית בשנים 1931 – 1932 ולאחר הפסקה של שבע שנים חזר לכהן כיושב ראש המועצה בשנים 1939 – 1940.

מאיר שפירא נפטר בשנת 1962. על שמו נקרא בעיר רחוב המקביל לשדרה בה הקים שפירא את מלונו.

לקריאה נוספת
------------

* **עיר יזרעאל – עפולה בת כ"ה**. הוצאת המועצה המקומית עפולה, 1950.
* שבתאי גל-און, **עפולה לגבורות – 80 שנה לעיר יזרעאל**, בהוצאת עיריית עפולה, 2005.

קישורים חיצוניים
----------------

* מאיר שפירא באתר עיריית עפולה.

| ראשי מועצת ועיריית עפולה |
| --- |
| **כמועצה מקומית** | שניאור זלמן הוז (1926–1928) • יעקב קינמון (1928–1930) • פייבוש טבצ'ניק (1930–1931, 1933–1939) • מאיר שפירא ( 1931–1932, 1939–1940) • אפרים מזרחי (1932–1933) • דב ברכאן (1940–1942) • בנימין שיינבוים (1942–1945) • יוסף ברזילאי (1945–1950) • דוד קניאל (1950–1959) • יואש דובנוב (1959–1969) |  |
| **כעיר** | שמשון שחורי (1969–1979) • עובדיה עלי (1979–1991) • צדוק נאווי (1991–1998) • יצחק מירון (1998–2005, 2013–2018) • אבי אברהם אלקבץ (2005–2013, 2018 ואילך) |
**מיכאילו קוזיק** (באוקראינית: **Михайло Козик**;‏ 20 בספטמבר 1879 – 2 בינואר 1947) היה צייר ומורה לאמנות אוקראיני.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד למשפחת איכרים גדולה. אביו זיהה את כישרונו ועודד את כישוריו האמנותיים ולכן, מ-1897 עד 1904, הוא הצליח ללמוד בבית הספר לציור אייקונים בקייב. המורה הראשי שם, איוואן יז'קביץ, בחר בו לעבוד על האיקונוסטאזיס בכנסיית הקדושים בוריס וגלב. בשנת 1904 הוא עבר את מבחן הכניסה לבית הספר לאמנות קייב.

במהלך המהפכה של 1905, הוא הפיץ עלונים מהפכניים. מאוחר יותר באותה שנה הודח מבית הספר, עקב השתתפותו בשביתת תלמידים. הוא חזר לעיר הולדתו, ובשנה שלאחר מכן נעצר בעצרת סוציאל-דמוקרטית. הוא הצליח להימלט מהכלא והסתתר. כשהיה בטוח יחסית, הוא הצטרף לקבוצת אמנים שעיטרו את קתדרלת הטרנספיגורציה בבילה צרקווה.

ב-1907 הורשה לחזור לבית הספר לאמנות, שם למד אצל איוואן סלזניוב. שנתיים לאחר מכן, הוענקה לו תעודה להוראת אמנות בבתי ספר תיכוניים. לאחר מכן נסע למוסקבה, שם נרשם לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות. המדריכים העיקריים שלו שם היו קונסטנטין קורובין ולאוניד פסטרנק. הוא סיים את לימודיו ב-1913 כ"אמן בתואר ראשון". באותה שנה החל להשתתף בתערוכות.

מ-1915 עד 1925, הוא היה מורה בבית הספר לאמנות קייב. לאחר שהפך לפרופסור, הוא עבד במכון לאמנות קייב עד 1932. לאחר מכן עבר למכון לאמנות חרקוב, שם לימד עד 1941. במהלך מבצע ברברוסה, המכון הועבר לסמרקנד, אך קוזיק נשאר בחרקוב, ולקח אחריות על מה שנותר במאמץ לשמר אותו. בשנת 1943 עזב את חרקוב כדי ללמד בבית הספר לאמנות ותעשייה בלבוב.

הוא בילה את שנותיו האחרונות בלבוב, כפרסונה נון גרטה על כך שנשאר בחרקוב בתקופת הכיבוש הגרמני באוקראינה.

המוניטין שלו לא שוקם במלואו עד 1973. מוזיאון לבוב לאמנות אוקראינית ערך תערוכה רטרוספקטיבה גדולה של עבודתו ב-1979, וכן נקרא רחוב בלבוב על שמו.

גלריה
-----

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיכאילו קוז'יק** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Mykhailo Kozik: Years of Creative Development" by Lyubov Voloshyn @ the National Academy of Arts of Ukraine
2. ↑  "Mykhailo Yakymovych Kozyk is Our Outstanding Compatriot", a detailed biography @ the Semenivka-Chernihiv website.
**גי לרוש** (בצרפתית: **Guy Laroche**; ‏ 16 ביולי 1921 – 17 בפברואר 1989) היה מעצב אופנה צרפתי ומייסד חברה הנושאת את שמו.

ביוגרפיה
--------

גי לרוש נולד בלה רושל, צרפת. הוא החל את קריירת האופנה שלו בכובענות ומ-1949 עבד עבור ז'אן דס עד שנעשה לעוזרו. ב-1955 הוא ביקר בארצות הברית ובדק שיטות חדשות לייצור בגדים המוניים. הוא ייסד את בית המלאכה שלו לאופנה הגבוהה ב-1956 או 1957 בשדרת פרנקלין רוזוולט ב-1956 או 1957, פריז. בקולקציה הראשונה שלו שהתקבלה באהדה, הוא הציג מחדש צבעים מלאי חיים כמו ורוד, תפוז, אלמוג, טופז, וטורקיז. בגדיו גם הציגו מחשוף בצוואר ובאזור הגב. הוא היה ידוע כצנוע ואדיב בחייו הפרטיים – בניגוד לטבעם היהיר של רוב המעצבים הפריזאיים – הוא עיצב אופנה עילית אבל גם כזו שנשים יוכלו ללובשה ביום יום. והוא השיק קו ביגוד נפרד לשוק האמריקאי. 

ב-1961 הוא עבר למגורים חדשים, לבניין בשדרות מונטיין 29, פריז, שם פתח בוטיק והציג את קולקציית הבגדים הראשונה שלו שיועדה לייצור המוני. 

ב-1966 השיק לרוש את פיג'י (Fidji), הבושם הראשון שלו לנשים, הוא עיצב קולקציה ביגוד לייצור המוני עבור גברים ופתח את בוטיק הגברים של גי לארוש. הוא יצר בשמים נוספים כמו: 

* 1972 Drakkar
* 1977 J'ai Ôse
* 1982 Drakkar Noir
* 1986 Clandestine
* 1993 Horizon

לרוש הלך לעולמו ב-17 בפברואר 1989 בפריז.

מקורות
------

* Anne Rapin (March 1996). "Interview with Fashion Designer Michel Klein", Label France magazine, No. 23, Ministry of Foreign Affairs, France

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גי לרוש** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של גי לרוש
* גי לרוש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* דוגמאות לתלבושות של גי לרוש

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1338044
* BnF: cb12104216h (data)
* ISNI: 0000 0000 7830 7767
* LCCN: n86074550
* RKD: 303031
* SNAC: w6wm2jh6
* ULAN: 500102245
* VIAF: 66496483
* WorldCat: lccn-n86074550

 |
תרשים המתאר MTBF
**MTBF** (ראשי תיבות של **"Mean time between failures"**, בעברית "זמן ממוצע בין תקלות", או **זמב"ת**), הוא אורך הזמן הממוצע שעובר בין סיום או פתרון לתקלה או כישלון מסוימים לבין תקלה או כישלון אחרים, במערכת או ברכיב מסוים של מערכת. מדד זה מבטא אמינות מערכת (אנ).

MTBF הוא מדד חשוב בבחירה בין מספר מוצרים קיימים, בהערכת ביצועים של מוצר מסוים, ובפיתוח של מוצרים חדשים. הנדסת אמינות הוא התחום בהנדסה, אשר עוסק בחישובים והערכות של MTBF, ולרוב הם מבוצעים באמצעות תוכנות לחיזוי אמינות, הפועלות לפי שיטות ותקנים שונים (כגון MIL-HDBK-217, Telcordia, Siemens Norm, FIDES). ערך MTBF שכזה נקרא MTBF חזוי, מוערך, או מחושב.

עם זאת, חיזוי ה-MTBF אינו מחליף מדידות מדויקות, וכאשר מוצר מסוים כבר קיים ופעיל, ניתן לקבל את ערך ה-MTBF על פי איסוף נתוני הפעילות של המוצר, וחישוב של MTBF מדוד.

מושגים קרובים
-------------

ישנם מספר מושגים הקרובים ל-MTBF, והם שואפים לבטא בצורה מדויקת יותר את אופן פעילות הרכיב או המערכת, במצבים תקינים ובמצבי תקלה. הסיבה לכך, היא שמערכות רבות מכילות רכיבים שאינם קריטיים לפעולתן, וכשל ברכיבים אלו, אינו גורר כשל במערכת כולה. לדוגמה, קלקול במקלט רדיו אשר נמצא בכלי רכב, אמנם משפיע על ה-MTBF של הרכב כולו, אבל אינו מונע את השימוש הבטוח ברכב. מדד הדומה ל-MTBF אך משקף את המרכיבים הקריטיים של מערכת מסוימת - הוא ה- MTBCF (ראשי תיבות של "mean time between critical failures"). 

עקב הגדרתו של ה-MTBF בתור מדד לזמן בין תקלות, ישנה מעין הנחה סמויה, שאחרי התקלה יבוצע תיקון, והמערכת תשוב לפעול (עד התקלה הבאה). עם זאת, לעיתים יש שימוש ברכיבים או מערכות חד-פעמיים, אשר בעת תקלה הם מוחלפים באחרים. במצבים כאלו, נהוג להשתמש ב-MTTF (ראשי תיבות של "Mean time to failure"), המייצג את אורך הזמן הממוצע עד לתקלה (ולמעשה את אורך החיים של מוצר חד-פעמי).

ראו גם
------

* FRACAS

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **זמב"ת** |

* מחשבון קצב תקלות - תומך ב־MIL-217,‏ TELCORDIA ועוד 20 שיטות חיזוי אמינות
**מסדר אבירות** הוא מוסד אירופי הקיים החל מהמאה ה-14. המסדרים הוקמו על ידי מונרכים, כחיקוי למסדרים הצבאיים שהוקמו בימי מסעות הצלב. מטרתם העיקרית הייתה ליצור קבוצה של אצילים שתהיה נאמנה לשליט, ולשמור על גיבושה ונאמנותה. לפי דברי החוקר יוהאן הויזינחה שעה ששקעו מסדרי האבירים שהשתתפו בפועל במסעי הצלב הועתקו תפקידיהם מן המישור המעשי למישור הסמלי והמשחקי.

החל במאה ה-16 הפכו המסדרים למוסדות המאפשרים למלכים, ואחרי כן לממשלות, לגמול לנתינים על שירותים או לציין אותם על הצטיינותם בתחומים שונים. במובן זה, מסדרי אבירות ממשיכים להתקיים כיום במדינות שונות באירופה ובחלקים אחרים של העולם.

המונח אביר, שבימי הביניים התייחס ללוחם רכוב על סוס, מתאר לפיכך בימינו את מעמדו של מי שקיבל תואר "אביר".

אבירות בימינו
-------------

תואר אבירות מוענק כיום בעיקר כהכרה בשירותים שסיפק מקבל התואר לקהילה, שאינם קשורים עוד בהכרח בלחימה. בחלק מהמדינות קיים מסדר אבירים אחד, ובחלקן מספר מסדרים. בנוסף ישנן מדינות, כמו בריטניה, שבהן מוענק גם תואר אבירות שאינו קשור למסדר זה או אחר.

תוארי אבירות עדיין מוענקים במקומות הבאים:

* הממלכה המאוחדת וכמה מארצות חבר העמים הבריטי (Knight; צורת הנקבה היא דֵיים - Dame)
* הולנד (ridder - "רוכב")
* דנמרק (מסדר Dannebrog)
* מלזיה (Datuk)
* הוותיקן
* ספרד (מסדר גיזת הזהב)

וממלכות אחרות.

מסדרי האבירים התגלגלו גם לרפובליקות - כך לדוגמה מסדר לגיון הכבוד בצרפת.

בממלכה המאוחדת נלווה אל התואר שמו הפרטי של נושא התואר, ואליו ניתן לצרף גם את שם המשפחה, אולם אין לצרף לתואר את שם המשפחה בלבד. כך, למשל, למוזיקאי אלטון ג'ון אפשר לקרוא "סר אלטון" או "סר אלטון ג'ון", אך לא "סר ג'ון".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מסדר אבירות** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  יוהאן הויזינחה, **סתיו ימי הביניים**, עמוד 142.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4178244-6
* HDS: 027000
* NKC: ph116902

 |
**גִי דֶה שוֹלְיָאק** (בצרפתית: **Guy de Chauliac**;‏ סביבות 1300 – 23 ביולי 1368) היה רופא צרפתי בן המאה ה-14, הנחשב לאבי הכירורגיה הרפואית.

ביוגרפיה
--------

גי דה שוליאק נולד בהרי מרז'ריד שבאזור שוליאק בצרפת למשפחה צנועה. שנת הולדתו המדויקת אינה ידועה, ומקובל לסבור כי נולד באחת השנים האחרונות של המאה ה-13, ולכל המאוחר בשנת 1300. בגיל צעיר למד לטינית מפי כומר הקהילה המקומית, שזיהה אותו כנער נבון ובעל כושר התבוננות, ובהמשך שלחו ללימודי רפואה בטולוז ובמונפלייה. דה שוליאק הוסמך ברפואה ב-1325, והמשיך את לימודיו והתמחותו בבולוניה שבאיטליה ובפריז. בלימודיו למד להפריד בין העיסוק הקליני ברפואה לבין מיסטיקה ואסטרולוגיה, דבר שלא היה מובן מאליו באותה עת. בפריז נתגלגלו לידיו מחקרים ישנים באנטומיה, נושא שריתק אותו.

בשנת 1340 התיר האפיפיור קלמנס השישי לבצע ניתוחים שלאחר המוות בגופות חללי מגפת הדבר שהחלה להתפרץ באותה עת, במטרה לנסות ולעצור את התפשטות המגפה. זאת לאחר דורות ארוכים שבהם אסרה הכנסייה נחרצות ניתוחים מסוג זה. בעקבות היתר זה היה דה שוליאק מחלוצי הדיסקציה של גופות אנושיות למטרות רפואיות. בסביבות 1344 עבר לליון, שם הצטרף לסגל מנזר סן ז'וסט ועבד כרופא במרפאת המנזר.

ב-1348 עבר לאביניון, שם שימש רופאם של האפיפיורים קלמנס השישי (1342–1352), אינוקנטיוס השישי (1352–1362) ואורבנוס החמישי (1362–1370). הוא הגיע לאביניון בזמן שבו התפרצה שם מגפת הדבר שנודעה בשם "המוות השחור", ואף נדבק וחלה במהלך טיפולו בחולים, בהמשך החלים מקץ ששה שבועות. במשך תקופת מחלתו תיאר ותיעד ביומנו את שלבי התפתחותה.

בשנת 1363 פרסם את חיבורו החשוב – **כירורגיקה מאגנה** (בלטינית: Chirurgica Magna - "כירורגיה גדולה"), שהתבסס על הרחבה של חיבור קודם שלו בנושא משנת 1340 בתוספת הניסיון הקליני שצבר מאז. ה"כירורגיקה מאגנה" היה הפרסום המקצועי הראשון בתחום הכירורגיה, והוא תורגם לשפות רבות נוספות. הספר שימש מקור ראשון במעלה לרופאים ומנתחים ברחבי אירופה במשך 300 השנים הבאות, ובלט בכך שהתבסס לא על אסטרולוגיה כי אם על אבחנותיו האישיות של הכותב וניסיונו הקליני והכירורגי. בין היתר כולל החיבור פירוט טיפול בפציעות ושברים, תיאור מפורט של הפרוצדורה לניתוחי הרניה (בקע) וקטרקט, וכן עוסק במתן חומרים נרקוטיים באינהלציה לצורך הרדמה ושיכוך הכאב בעת הניתוח. שוליאק הגדיר גם את תכונות האישיות הנדרשות ממנתח, עסק באתיקה הנדרשת ממנו, והגדיר קריטריונים לרווחת החולה המטופל ונוחותו.

*Chirurgia*, 1493
גי דה שוליאק מת באביניון ב-1368. בזכות ניסיונו הקליני העשיר, מחקרו, וחיבורו המפורסם הוא נחשב עד היום כ"אבי הכירורגיה המודרנית".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גי דה שוליאק** בוויקישיתוף
* גי דה שוליאק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007275000005171
* BIBSYS: 90288592
* BNE: XX962765
* BnF: cb11886492c (data)
* CANTIC: a11820949
* GND: 118639412
* ICCU: BVEV022783
* ISNI: 0000 0001 2283 4370
* LCCN: n83063246
* NKC: jo2003169864
* NLG: 254547
* NTA: 073628646
* SELIBR: 181457
* SUDOC: 026658143
* Trove: 846131
* VcBA: 495/35916
* VIAF: 100205722
* WorldCat: lccn-n83063246

 |
**חגי עמית-כהן** (נולד ב-3 בפברואר 1974) הוא עיתונאי, עורך ופובליציסט ישראלי, לשעבר עורך מדור שוק ההון ב-TheMarker. עורך מוסף סוף השבוע Markerweek. באוקטובר 2021 יצא לאור ספרו הראשון "פרופיל מזויף".

ביוגרפיה
--------

עמית נולד ב-1974 בירושלים, לרפאל - בעליה של חברת טאקט מערכות, ולפרופ' עירית עמית כהן. את לימודיו התיכוניים העביר בתיכון גינסבורג ביבנה. בין השנים 1992–1995 שירת בצה"ל כמשנה טכני בחיל התותחנים.

ב-1996 החל את לימודיו לתואר ראשון בכלכלה ופסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, אותם סיים ב-1999. לאחר מכן השלים תואר שני בהתנהגות ארגונית בפקולטה למנהל עסקים של האוניברסיטה.

קריירה
------

את הקריירה העיתונאית החל עמית כראש דסק שוק ההון של TheMarker, תפקיד אותו החזיק משך שנתיים. לאחריהן, עבר עמית לסקר את בתי ההשקעות והחברות הנסחרות בבורסה בתל אביב ככתב שוק ההון בעיתון עד ל-2008, אז מונה לעורך מדור שוק ההון. כעבור 3 שנים, החל לעבוד כעיתונאי במגזין סוף השבוע של העיתון, במסגרתו ניפק כתבות עומק ותחקירים, לצד טור שבועי קבוע.

מאז 2017 היה אחראי על סיקור משרדי האוצר והביטחון, ושנה לאחר מכן החל לסקר במקביל את התחום הפוליטי.
בספטמבר 2021 ראה אור ספרו הראשון, "פרופיל מזויף". 
החל מאוקטובר 2021 עורך את מוסף סוף השבוע של העיתון, ה- MarkerWeek.

סדרת כתבות שפרסם ב-2018, בהן חשף אי-סדרים חמורים שנתגלו בכמה מכרזים טכנולוגיים במשרד הביטחון, הובילו לפרישתו של סגן ראש מנהל הרכש במשרד הביטחון, איקו חסון, ובהמשך אף לפתיחת החקירה בלהב 433 במקביל לבדיקה של מבקר המדינה אשר טרם הושלמו.

בין השנים 2015–2017 כתב את מדור 'סאבטקסט' במוסף סוף השבוע של TheMarker.

ב-2016 שימש כמרצה בחוג לעיתונאות באוניברסיטת תל אביב.

עמית נשוי, ומתגורר בקיבוץ חולדה. סבו הוא יהודה כהן, שופט בית המשפט העליון.

קישורים חיצוניים
----------------

* חגי עמית, ברשת החברתית פייסבוק
* חגי עמית, ברשת החברתית טוויטר
* חגי עמית, באתר TheMarker

הערות שוליים
------------

1. ↑  חגי עמית, "אם תיקח אותי, יהיה לך טוב יותר": שני האנשים ששולטים ברכש הטכנולוגי של מערכת הביטחון, באתר TheMarker‏, 26 באוקטובר 2017
2. ↑  אתר למנויים בלבד חגי עמית, על רקע בדיקת המכרזים: בכיר במינהל הרכש במשרד הביטחון עוזב את תפקידו, באתר TheMarker‏, 5 במרץ 2018
3. ↑  אתר למנויים בלבד חגי עמית, דרמה במשרד הביטחון: מאות יועצים יפוטרו ויוחלפו בעובדי מדינה, באתר TheMarker‏, 26 באוגוסט 2018
4. ↑  חגי עמית, ענן וביג דאטה זה כל כך 2010, באתר TheMarker‏, 11 באוגוסט 2017

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007361556005171

 |
**מסדר האוצר הקדוש** (ביפנית: 瑞宝章, תעתיק: זוּאיהוֹ-שׁוֹ) הוא מסדר יפני שיסד הקיסר מייג'י ב-4 בינואר 1888. למסדר שמונה דרגות, ובמקור היה שמו "מסדר מייג'י." עיטור המסדר מוענק לאלה שהגיעו להישגים בתחומי מחקר, בעולם העסקים, ברפואה, בתרומה חברתית, בשלטון המקומי או הכללי ולאלה שתרמו לשיפור חייהם של בעלי לקות.

במקור הוענק עיטור מסדר זה רק לגברים, אך החל מ-1919 גם נשים יכולות לקבל אותו. בניגוד למקביליו האירופאים, ניתן להעניק עיטור זה לאחר המוות.

סמלי המסדר הם שלושת האוצרות הקדושים: מראת יאטה הקדושה, שאפילו לקיסר אסור להביט בה; תכשיט יסקאני, העשוי אבן ירקן; וחרבו האישית של הקיסר. 

תג המסדר עבור הדרגות הראשונה עד השישית הוא צלב מלטה מצופה זהב (דרגות 4-1), זהב וכסף (דרגה 5) וכסף (דרגה 6), עם קרניים מצופות אמייל המייצגות את החרב. במרכז דיסקה כחולה, ובמרכזה כוכב כסוף בעל שמונה קצוות, המייצג את המראה, ומסביב עיטור נקודות אדומות מצופות אמייל, המייצגות את התכשיט. התג מחובר לשלושה עלי פאולוניה לבנים מצופים אמייל, ותלוי מסרט כחול בהיר בעל שוליים צהובים, הנתלה מכתף ימין בדרגה הראשונה, כעיטור צוואר עבור גברים בדרגה השלישית, ובצד שמאל של החזה בדרגות הרביעית עד השישית (עם רוזטה עבור הדרגה הרביעית). נשים מהדרגה השלישית עד השישית עונדות את התג כאבנט הנתלה מכתף שמאל.

כוכב המסדר עבור שתי הדרגות הראשונות זהה לתג אך בעל שני זוגות צלבי מלטה, אחד מצופה זהב והשני מצופה כסף ומונח אלכסונית. את הכוכב עונדים בצד שמאל של החזה בדרגה הראשונה, ובצד ימין בדרגה השנייה. 

התג עבור הדרגות השביעית והשמינית הוא מדליה כסופה בעלת שמונה קצוות, מצופה חלקית בזהב עבור הדרגה השביעית, ועם ייצוג התכשיט והמראה בלבד. התג תלוי על סרט הדומה לשאר הדרגות, וגברים עונדים אותו בצד שמאל של החזה, בעוד שנשים עונדות אותו על כתף שמאל. ב-2003 נערכה רפורמה שבעקבותיה בוטלו שתי הדרגות התחתונות.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מסדר האוצר הקדוש** |

* פירוט העיטורים באתר לשכת העיטורים

| מסדרי כבוד ועיטורים ביפן |
| --- |
| מסדרים פעילים | מסדר החרצית • מסדר פרחי הפאולוניה • מסדר השמש העולה • מסדר הכתר היקר • מסדר האוצר הקדוש • מסדר התרבות • מדליית הכבוד |
| מסדרים לא פעילים | מסדר דיית הזהב • מדליית הכבוד הצבאית |
גטקום פארק
**גטקום פארק** (באנגלית: **Gatcombe Park**) הוא מקום מגוריה של הנסיכה אן. הארמון ממקום במחוז גלוסטרשייר בין הכפרים מיצ'ינהמפטון ואבנינג.

היסטוריה
--------

המבנה והאחוזה נרכשו על ידי המלכה אליזבת השנייה בשנת 1976 עבור בתה, הנסיכה אן ובעלה, סרן מארק פיליפס מהלורד ראב בטלר, ראש מכללת טריניטי שבקיימברידג'.

המבנה נבנה בין השנים 1771–1774 עבור אדוארד שפרד מאבן באת'. במבנה חמישה חדרי שינה גדולים, ארבעה חדרי שינה משניים, ארבעה חדרי קבלת פנים, ספרייה, חדר ביליארד וחממה, וכן מגורי משרתים. המבנה שופץ בשנת 1977 לפני שהנסיכה אן עברה לגור במבנה. בשנת 1978 נרכשה על ידי הכתר גם חוות אסטון הסמוכה. השטח הכולל של האחוזה הוא 3 קמ"ר, מהם 0.8 קמ"ר מיוערים. בשטח האחוזה אגם קטן. באחוזה נבנתה אורווה חדשה עבור סוסיה של הנסיכה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גטקום פארק** בוויקישיתוף

| ארמונות מלכותיים בבריטניה |
| --- |
| בשימוש כיום | ארמון בקינגהאם • ארמון הולירוד • ארמון וסטמינסטר • ארמון סנט ג'יימס • ארמון קנזינגטון • בית סאנדרינגהאם • בית קלרנס • הייגרואוב • טירת בלמורל • טירת הילסבורו • טירת וינדזור • פארק באגשוט • גטקום פארק |
| ארמונות היסטוריים | ארמון אלת'ם • ארמון בוליו • ארמון בומונט • ארמון בריידוול • ארמון דנפרמליין • ארמון וייטהול • ארמון לינלית'גו • ארמון נונסאץ' • ארמון פלסנטיה • ארמון סבוי • ארמון קיו • בית אוסבורן • בית המלכה • בית מרלבורו • המפטון קורט • טירת אדינבורו • טירת ביינארד • טירת בלוודיר • טירת מיי • טירת סטירלינג • מצודת לונדון • קינגס לאנגלי • הביתן המלכותי |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4238054-6
* LCCN: no2005120222
* VIAF: 150460485
* WorldCat: lccn-no2005120222

 |
מיקום צפון פורטוגל בפורטוגל
**צפון פורטוגל** (בפורטוגזית: **Região do Norte**) הוא חבל ארץ בצפון פורטוגל. זהו האזור המאוכלס ביותר בפורטוגל, לפני ליסבון, והשלישי בגודלו לפי שטח. לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2017 האזור מנה באותה העת 3,576,205 תושבים. שטחו של האזור הוא 32,278 קילומטרים. נכון ל-2017 צפיפות האוכלוסין באזור צפון פורטוגל היה 173 תושבים לקמ"ר.

אזור צפון פורטוגל הוא אחד מחמשת תתי-האזורים של פורטוגל. העיר פורטו, המכילה כמיליון תושבים, מהווה את מרכז האוכלוסייה העיקרי של אזור צפון פורטוגל. אזור המטרופולין של פורטו, אשר גדול בהרבה, מכיל כ-2.99 מיליון תושבים וכולל בין היתר את הערים השכנות בראגה, וגימארייש.

אזור צפון פורטוגל יושב לראשונה על ידי שבטים פרה-קלטיים וקלטיים שונים עוד לפני שביקרו בו מספר תרבויות ים תיכוניות שעסקו במסחר, כולל יוונים, קרתגים, לפני שנכבש על ידי הרומאים, לפני שהפלישה של השבטים הגרמאניים לאזור, על ולפני שהמורים והוויקינגים ערכו באזור מתקפות שונות.

גלריית תמונות
-------------

* נהר קאבאדו בפארק הלאומי פנהדה-גרסנהר קאבאדו בפארק הלאומי פנהדה-גרס
* פארק ליטורל באספוסנדהפארק ליטורל באספוסנדה
* אזור עמק הדורו בו מופקים יינות פורטואזור עמק הדורו בו מופקים יינות פורטו
* העיר העתיקה של פורטוהעיר העתיקה של פורטו

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימסע מדריך למטייל בוויקימסע: **צפון פורטוגל** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **צפון פורטוגל** |