recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
חזית הבניין שבו אירע פיצוץ הגז
**פיצוץ הגז בנתניה** הוא פיצוץ גז שהתרחש ב-17 ביוני 2011, בבניין בכיכר העצמאות ברחוב הרצל 5 בנתניה, הפיצוץ גרם לארבעה הרוגים: שלוש עולות מצרפת ופועל אחד, וכ-90 פצועים ולנזק רב.

הפיצוץ
------

ביום חמישי 16 ביוני 2011, הגיע אחר הצהריים עובדי חברת הגז פזגז שלה שייכים בלוני הגז, בעקבות תלונות של דיירים על ריח חריף של גז בסביבת הבניין, העובדים אמרו כי לא מצאו בעיה, ועזבו את המקום. אחת התושבות סיפרה כי זיהתה אדם שחותך את צינור הגז המרכזי של הבניין.

המשטרה הוזעקה למקום, עצרה לחקירה את החשוד אולם הוא שוחרר בהמשך היום. 

בהמשך הלילה בשעה 00:20 לאחר חצות נשמע פיצוץ, בעקבות דליפת גז מאחד הבלונים בקומת הקרקע של הבניין בן חמש הקומות.

הפיצוץ גרם להרס רב בכל קומות הבניין, בכיכר העצמאות ובמבנים הסמוכים. ההדף גרם נזק רב גם לבתי קפה המרוחקים מאות מטרים מהבניין שבו אירע הפיצוץ.

בפיצוץ נהרגו שלוש נשים שמדי יום שישי נהגו לחלק נרות שבת מטעם בית חב"ד לעוברים ולשבים מהקהילה הצרפתית בנתניה. באותו שבוע הן הקדימו את החלוקה ליום חמישי בערב.

ב-28 בדצמבר 2011 החלו להרוס את הבניין. אך חלקים מהבניין נשארו עומדים על תילם, לא נהרסו או פונו, ולא נבנה בניין אחר במקום הבניין שניזוק.

המשטרה עצרה את טכנאי הגז שטיפל בבניין ואדם נוסף בחשד שחיבל במערכת הגז. ביולי 2013 סגרה הפרקליטות את התיק נגד השניים בעילה של חוסר אשמה.

קישורים חיצוניים
----------------

* ניר איסקוב, משקמים את ההריסות: יזם חדש מפיח תקווה בדיירי אסון הגז מלב העיר, 26.11.2017

הערות שוליים
------------

1. ↑  אילן ליאור, גילי כהן, אנשיל פפר ודן אבן, 4 הרוגים ו-91 פצועים בפיצוץ בלון גז בבניין בנתניה, באתר הארץ, 17 ביוני 2011
2. ↑  אפי אברהם, איציק דדיה בשיר לזכר 3 הבנות שנהרגו בפיצוץ הגז בנתניה, אתר סרוגים 20.6.2011; על מצבות ההרוגות: "מקושרות למבצעיו של הרבי מליובאוויטש" אתר col סיוון תשע"ב
3. ↑  רענן בן-צור, נהרס הבניין שהתפוצץ בדליפה בנתניה: 'סוף עצוב', באתר ynet, 28 בדצמבר 2011
4. ↑  רויטל חובל, הפרקליטות סגרה את התיק נגד החשודים בפיצוץ הגז בנתניה, בו נהרגו ארבעה אתר הארץ, 02.07.2013
מעבד מזון חשמלי
**מעבד מזון** הוא מכשיר מטבח לעיבוד מזון, המשמש לפעולות חוזרות ונשנות בתהליך הכנת המזון. כיום משתמשים במונח, ברוב המקרים, לתיאור מכשיר חשמלי, אולם בנמצא גם מכשירים ידניים הנקראים בשם זה.

מעבדי מזון דומים במידה רבה לממחים (בלנדר). ההבדל המרכזי הוא שבמעבדי מזון מותקנים סכינים ודיסקים הניתנים להחלפה במקום להב קבוע. בנוסף, הקערות שלהם רחבות ונמוכות יותר, בצורה המתאימה יותר לעיבוד מזון מוצק או מוצק למחצה. בדרך כלל אין צורך להוסיף הרבה נוזלים בהפעלת המעבד, בניגוד לממחה, הדורש כמות מסוימת של נוזלים כדי לעבד את חלקי המזון סביב להביו.

מעבד מזון מאפשר את הפעולות הבאות:

* חיתוך וקיצוץ ירקות.
* טחינת מזונות כגון אגוזים, תבלינים, בשר או פירות יבשים.
* גירור גבינה או ירקות.
* הכנת מחית.
* הכנה ולישה של בצקים.

היסטוריה
--------

הרעיון של מכונה לעיבוד מזון נהגה לראשונה על ידי איש מכירות של חברת קייטרינג צרפתית בשם פייר ורדן. ורדן שם לב לזמן הרב שהשקיעו לקוחותיו במטבח בקיצוץ, כתישה וערבוב של מזון. הוא פיתח פתרון פשוט ויעיל, קערה עם להב מסתובב בבסיסה. ב-1960 הרעיון התפתח לחברה בשם "רובוטקופ" (Robot Coupe) שיצרה את מעבד המזון הראשון לתעשיית ההסעדה. בסוף שנות ה-60 פותח מעבד מזון עם מנוע אינדוקציה מסחרי. בשנת 1972 הופיע מעבד מזון לשוק הביתי. מעבד המג'ימיקס הופיע בבריטניה ב-1974, עם הדגם R1,1800.

הממציא והמהנדס האמריקאי קארל סונטהמייר פיתח את מעבד המזון בארצות הברית בתחילת שנות ה-70, בהשראת העיצוב של הבלנדר התעשייתי של רובוטקופ. ב-1973, שווק מעבד המזון הביתי הראשון בצפון אמריקה תחת המותג קוסינארט (Cuisinart).

עיצוב והפעלה
------------

בבסיס המעבד מותקן מנוע המסובב ציר הינע אנכי. קערה, העשויה בדרך כלל מפלסטיק שקוף וכוללת מכסה מתפרק עם פתח הזנה בצורת צינור דרכו ניתן להכניס מזון למעבד, מולבשת על הציר. ניתן לחבר להבי חיתוך שונים אל הציר, כך שהם מותקנים קרוב לתחתית הקערה. ניתן לחבר, לחלופין, דיסקות פריסה וגירור הפועלות קרוב למכסה הקערה. ניתן למצוא היום מעבדי מזון רבים המגיעים עם תוספות כגון מקצף, דיסקית להכנת צ'יפס, להב ערבול ועוד.

ניתן להכניס מזון למעבד דרך פתח ההזנה בזמן קיצוץ, מעיכה או קיצוץ. הפתח משמש גם כצינור לחיתוך, או כתישה כנגד הדיסקות המתאימות. עם המעבד מגיע דוחסן המתאים בגודלו לפתח ההזנה ומגן על האצבעות.

ברוב מעבדי המזון המודרניים קיים התקן בטיחות המונע מהמנוע להסתובב אם הקערה לא מונחת היטב במקומה או אם המכסה אינו מחובר לקערה כהלכה.

ראו גם
------

* ממחה
* מערבל מזון

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מעבד מזון** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מעבד מזון** |

* מדריך קניה של מעבדי מזון, אתר זאפ
* מעבד מזון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו את רישום הפטנט על הדגם הראשון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4341663-9
* NKC: ph942204

 |
רבי **אלימלך מנחם מנדל לנדא** (– י"ט בשבט תרצ"ו, 1936) היה האדמו"ר הראשון בשושלת סטריקוב. מכונה בחסידות זו ה"אדמו"ר הזקן".

ביוגרפיה
--------

בנו של רבי בעריש מביאלה, בנו של רבי אברהם מטשכנוב. אביו היה האדמו"ר לחסידי וורקא לאחר פטירת האדמו"ר הצעיר מוורקא רבי מנחם מנדל. לאחר פטירת אביו, פנה כשאר חסידיו לרבי יחיאל מאלכסנדר ואחריו להישמח ישראל. לאחר פטירת הישמח ישראל בכ"ט טבת תר"ע, פנו קבוצה מהחסידים, ובהם רבי אלימלך מנחם מנדל לאחיו רבי אהרן צבי לנדא. לאחר פטירת אחיו, ארבעה חודשים מאוחר יותר, הכתירוהו החסידים לאדמו"ר.

הוא התיישב בזדונסקה וולה ופתח בה את חצרו. בהמשך עבר לסטריקוב. במלחמת העולם הראשונה עבר לזגרז' בה כיהן עד סוף ימיו.

ביקר פעמיים בארץ ישראל ובאחד הביקורים התעכב למגורים למשך תקופה. נפטר באוטבוצק אליה הובא לצורך רפואה. נקבר בוורשה באוהל. קברו והאהל שוקמו והוקמו מחדש בשנת תשמ"ח.

בנו רבי יעקב דן, מילא את מקומו. בנים נוספים היו רבי אברהם רבה של קינוב שנפטר בצעירותו, רבי טוביה מביאלה ורבי יוסף מזגרז'.

דברי תורתו אבדו בשואה. מעט מדברי תורתו הובאו בקובצי "חצרות אדר" של רבי נח גד וינטרוב.

לקריאה נוספת
------------

* יצחק אלפסי, **אנציקלופדיה לחסידות - אישים**, בערכו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוהל רבי אלימלך מנחם מנדל לנדא בבית הקברות היהודי בוורשה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  הפרדס, **הפרדס - סב**, סב, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007406968205171

 |
רבי אברהם שמעון טרויב
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
רבי **אברהם שמעון טרויב** (**ראש"ט**; ~ה'תקע"ג 1813 - כ"ח בטבת ה'תרל"ו, 25 בינואר 1876) היה רב ליטאי, רבה של קיידאן, מחבר "באר אברהם" ומהדיר ספר "הלכות גדולות".

ביוגרפיה
--------

נולד בקיידאן לרב יצחק אייזיק טרויב. אחיו היה הרב משה כתריאל טרויב מלודז', המשפחה מיוחסת למהר"י וייל ואביו היה חותם בשם טרויב-וייל. אמם הייתה בתו של הרב ישראל גורדון שכיהן כ"רב העדה" בווילנה (נפטר בי"ג בטבת תרט"ז). אברהם שמעון למד אצל רבי חיים מוולוז'ין והתיידד עם בנו רבי יצחק מוולוז'ין. זמן מה סייע לסבו בווילנה והתיידד עם רבים מתלמידי החכמים שבה.

טרויב נישא לשרה ריבה בת דודו הרב בנימין זאב טרויב שכיהן במשך שתים עשרה שנה כרבה של שאוול ובסוף ימיו מאס ברבנות והתגורר בקיידאן. 

בשנת ה'תרי"ב, 1852, נבחר טרויב לכהן כרבה של קיידאן עיר הולדתו, במקום הרב רפאל יום טוב ליפמן היילפרין שעבר אז לכהן כרבה של מזריטש. משרה זו נשא טרויב במשך 24 שנים עד לפטירתו ביום שלישי, כ"ח בטבת ה'תרל"ו, 25 בינואר 1876, לקראת ערב. הוא נקבר למחרת היום במעמד קהל רב בבית הקברות המקומי בעירו.

הרב טרויב התפרסם כמומחה לדיני ממונות, ונקרא לבוררויות ברחבי ליטא. הוא היה שותף פעיל בעיתונות העברית והתפלמס עם יל"ג בנושא התיקונים בדת.

כתביו
-----

הגהותיו, הערותיו וחידושיו נדפסו בשולי ספר "הלכות גדולות" מהדורת יצחק גולדמן (ורשה תרל"ד), ובמהדורת דפוס ראם של ששה סדרי משנה (החל ממהדורת תרפ"ט, עם נ"א הוספות). הגהותיו על משנה תורה לרמב"ם נדפסו במהדורות הרמב"ם, החל ממהדורת וילנא, בשם "באר אברהם".

תשובות הלכתיות שלו משוקעות בספר "עטרת יצחק" (ירושלים תרפ"ה) של הרב יצחק אייזיק רבינוביץ.

משפחתו
------

* בנו הרב שלמה זלמן שמחה טרויב מילא את מקומו כרבה של קיידאן.
	+ חתנו הרב אברהם אליהו קפלן נפטר בצעירותו, בנו שנולד לאחר פטירתו ונקרא על שמו הוא הרב אברהם אליהו קפלן מאנשי תנועת המוסר וראש בית המדרש לרבנים בברלין.
* בנו ר' יהודה טרויב התגורר בווילנה.

נכד משותף שלו ושל רבי אברהם אבלי פאסוועלער היה הסופר ישראל מיכל טרויב (1858–1926).

לקריאה נוספת
------------

* 'טרויב, ר' אברהם־שמעון ב"ר יצחק־אייזיק', בתוך: דב ליפץ ונתן גורן (עורכים), **יהדות ליטא**, כרך ג, ספר א (תשכ"ז), עמ' 52 טור 2 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1250)
* א"ע"ת איש קיידאן, קידאן: בשורה לא טובה, המגיד, 9 בפברואר 1876
* יעקב ליפשיץ, זכרון יעקב, ח"ב, עמ' 20–21. תיאור שיחה של הראש"ט. ושם פרק כ"ז עמ' 72 ואילך, על חלקו בפרשת היתר הקטניות בזמן הרעב ברוסיה בשנות ה-60 של המאה ה-19.

ממאמריו
* אברהם שמעון טרויב, קול דוד דופק, קול לנגידים נחבאו. המליץ, 21 בפברואר 1867
* אברהם שמעון טרויב, לדידי חשדי ולא הוה בי, הכרמל, 21 במאי 1868

הערות שוליים
------------

1. ↑  במקורות אחדים, תקע"ה, אך לפי הידיעות על פטירתו נפטר בגיל 63, וכך העתיק גם נפתלי בן מנחם, חכמי ליטא, בערכו. עמ' 45.
2. ↑  עליו ועל אשתו ראו: שפ"ן הסופר, שבר על שבר, המליץ, 28 באוקטובר 1879.
3. 1 2  משה מרקוביץ, ****לקורות עיר ראסיין ורבניה****, ורשה, תרע"ג, 1913. עמ' י-יא, באתר היברובוקס.
4. ↑  סימנים לה, מה, מו, קכט, קלז.
**אלימות מילולית** או **בריונות מילולית** היא אמירה שלילית הנאמרת לקורבן (או על הקורבן), לעיתים תוך מניעת אפשרות של הקורבן לתגובה כלשהי.

מהות
----

אלימות מילולית יכולה להתבטא בקללות, אמירות מעליבות, קריאה בשמות מעליבים ועוד. גם כאשר האדם צועק על הקורבן, מתעמר בו, נותן לו פקודות, מאיים עליו, בז לו, משפיל אותו או מתעלם ממנו, הדבר מהווה אלימות מילולית; רבים מתקשים לזהות זאת כאשר מעשים אלו מגיעים מאדם קרוב שמהווה דמות סמכות או שמעמדו גבוה יחסית לקורבן, כגון בן משפחה בוגר יותר, מעסיק במקום עבודה וכדומה. אם האדם שמשתמש באלימות מילולית לא מתנצל מיד ונסוג מאמירתו השלילית, אלא ממשיך בכך, עלול להיווצר קשר אלים מילולית בינו לבין הקורבן.

אלימות מילולית עשויה להתרחש במגוון מצבים בחיי היומיום. למשל, בבתי ספר יש תלמידים המשתמשים לעיתים קרובות באלימות מילולית, למשל כבריונות (שלרוב כוללת גם מרכיב פיזי), כדי להשיג מעמד גבוה יותר מהקורבן ולחבור לאחרים כנגד הקורבן. במערכות יחסים זוגיות, לעיתים אחד מבני הזוג מגיב באלימות מילולית כאשר הוא מאוים ממצבי "נפרדות" בין בני הזוג, כלומר מחשבות, רצונות ורגשות שונים שלו ושל הקורבן.

ההשפעה של אלימות מילולית מתמשכת על הקורבן עלולה להיות רחבת היקף וחמורה. הקורבן עלול לחוש כאב רגשי, אכזבה, עוגמת נפש או תחושת אשמה, הוא עשוי לחוות דחק ומתח מתמיד, ואף לפתח דיכאון או הפרעה פוסט-טראומטית.

יחס החברה לאלימות מילולית
-------------------------

אלימות מילית היא די נפוצה ולרוב לא מתייחסים לאלימות מילולית, באותה חומרה שבה מתייחסים לאלימות פיזית, בין השאר כי אין הוכחה גלויה לקיומה, בשונה מאלימות פיזית חמורה, המותירה סימני חבלה על גוף הקורבן. שופט בית המשפט העליון, עוזי פוגלמן, כתב על עבירות של אלימות מילולית: "להשקפתי, לא בנקל ייקבע כי בסוג מעין זה של עבירות נשקפת מסוכנות המצדיקה מעצרו של נאשם עד תום ההליכים וקביעה זו ראוי שתישמר לנסיבות חריגות וקיצוניות במיוחד". לעומתו, השופט אורי שהם כתב: "פרסומים מכפישים ובוטים כלפי עובדי ציבור ומתלוננים אחרים הם בגדר אלימות מילולית הניצבת ברף חומרה גבוה ביותר, ואין להמעיט בחומרת המעשים רק משום שאין מדובר באלימות פיזית". השופט נעם סולברג כתב בעניין: "לא למותר לזכור ולהזכיר כי פגיעה בשמו הטוב של אדם ובפרטיותו הריהי כואבת עד מאד – מרה כלענה, חדה כחרב – לא אחת יותר מאשר פגיעה פיזית, והיא מסוגלת לזעזע את עולמו של כל אדם.".

קישורים חיצוניים
----------------

* מהי אלימות מילולית וכיצד מתמודדים איתה?, באתר משרד החינוך
* אריאלה רוזנטל סודרי, לא משאירה סימנים על הגוף: דינה של אלימות מילולית, באתר ynet, 24 בנובמבר 2013
* מהי אלימות מילולית, אילו סוגים קיימים ואיך ניתן למנוע באתר מד פורטל
* קווין ליטמן-נבארו, אגרוף בפה, באתר אלכסון, 18 באוקטובר 2017
* סימני אזהרה לגבי מתעלל מילולית (באנגלית)
* הגנה עצמית מפני אלימות מילולית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Patricia Evans, Verbal Abuse In Relationships
2. ↑  בש"פ 9132/17 צביקה זר נ' מדינת ישראל, ניתן ב־29 בנובמבר 2017
3. ↑  בש"פ 2525/18 מדינת ישראל נ' לורי שם טוב, ניתן ב־17 באפריל 2018
4. ↑  בש"פ 1999/17 לורי שם טוב נ' מדינת ישראל, ניתן ב־3 במרץ 2017
**תאונת אוטובוס התיירים בכביש 12** התרחשה ב־16 בדצמבר 2008, כאשר אוטובוס שהיה מלא בנוסעים תיירים הידרדר מכביש 12 בקרבת אילת והתהפך במדרון שלידו. בתאונה, מהחמורות שאירעו בישראל, נהרגו 24 בני אדם ונפצעו 27.

התאונה
------

התאונה התרחשה בשעה 15:00 לערך. נהג האוטובוס אסף בנמל התעופה עובדה קבוצה של 49 סוכני נסיעות מהעיר סנקט פטרבורג שברוסיה, שהגיעו לביקור בישראל והיו בדרכם לבית מלון באילת. אליהם הצטרף מדריך טיולים, ובסך הכל נמצאו על האוטובוס 51 איש. האוטובוס נסע בכביש 12 לכיוון דרום עד למחסום צבאי בעין נטפים, ולאחר בדיקה עבר אותו והמשיך בנסיעה אל אילת. לפניו נסע אוטובוס נוסף. כארבעה קילומטר אחרי המחסום ביקש נהג האוטובוס האחורי לעקוף את האוטובוס שלפניו. הכביש באותו מקום היה דו סטרי ובעל נתיב אחד לכל כיוון, בעל שיפוע כלפי מטה ובו עקומות. המהירות המותרת באותו מקום הייתה 80 קילומטר לשעה. האוטובוס עבר לנתיב הנגדי, האיץ עד למהירות של 98 קילומטר לשעה ועקף את האוטובוס שלפניו, אך החל להתחכך במעקה הבטיחות שלשמאלו. הנהג איבד את השליטה באוטובוס, שהתהפך שמאלה מעבר למעקה הבטיחות. האוטובוס התגלגל מספר פעמים במדרון שמעבר למעקה הבטיחות כשחלק מהנוסעים מועפים אל מחוץ לו. לבסוף נעצר בתחתית המדרון, כשהוא מוטל על צידו השמאלי.

כתוצאה מן ההתהפכות נהרגו במקום 20 מיושבי האוטובוס והיתר נפצעו, רבים מהם באופן קשה. ארבעה מהפצועים מתו מפצעיהם בהמשך.

למקום התאונה הוזעקו כ-40 אמבולנסים של מגן דוד אדום, צוותי רפואה של צה"ל ומסוקים. הם העבירו את הנפגעים לבית החולים יוספטל באילת. חלק מהפצועים הועברו לבתי חולים אחרים. ההרוגים הועברו לנמל אילת לשם זיהוים.

לאחר התאונה
-----------

בעקבות התאונה שיגרה ממשלת רוסיה לישראל שני מטוסים ובהם קרובים של הנפגעים וכן רופאים וציוד רפואי.

נהג האוטובוס שהיה מעורב בתאונה הועמד למשפט פלילי בבית המשפט המחוזי בבאר שבע. הוא הורשע בעבירות של הריגה, גרימת חבלה חמורה ופציעה ובפברואר 2014 נדון לשמונה שנות מאסר, למאסר על תנאי ולפסילה ממושכת של רישיון הנהיגה. בפברואר 2016 דחה בית המשפט העליון פה אחד את ערעור הנהג על ההרשעה והעונש ואת ערעור המדינה על העונש.

במקום התאונה הוצבה אנדרטה לזכר הנספים.

קישורים חיצוניים
----------------

* יהודית זילברשטיין ואילן מציק, אוטובוס התהפך בדרום: 25 נהרגו ועשרות נפצעו, באתר Nrg, ‏16 בדצמבר 2008, באתר מקור ראשון
* אסון האוטובוס בדרום: 25 הרוגים, 33 פצועים, באתר כלכליסט, 16 בדצמבר 2008
* "המקום נראה כמו שדה קרב", באתר ערב ערב באילת
* פסק הדין של בית המשפט העליון בערעור הנהג והמדינה, באתר הרשות השופטת

הערות שוליים
------------

1. ↑  מספרי ההרוגים והפצועים הם על פי האמור בפסק הדין של בית המשפט העליון בנוגע לתאונה.
2. ↑  תצלום ומיקום האנדרטה באתר עמוד ענן
סמל סוציאליסטי על מגדל ג'וצ'ה
**לוח השנה הצפון קוריאני** או **לוח ג'וצ'ה** הוא שיטת תיארוך שנים בה נעשה שימוש בקוריאה הצפונית.

היסטוריה
--------

לוח ג'וצ'ה הוצג לראשונה בשנת 1997 ומבוסס על תאריך לידתו של קים איל-סונג: 15 באפריל 1912. שנה זו נספרת כג'וצ'ה 1 והשנים נספרות מכאן ואילך. אין שנת ג'וצ'ה 0. לוח ג'וצ'ה עושה שימוש בחודשי הלוח הגרגוריאני וכן במספר הימים בחודש של לוח זה. לפיכך, כדי לחשב את שנת הג'וצ'ה משנה גרגוריאנית לאחר 1912, ניתן פשוט להחסיר 1911.

### דוגמה

| שנת ג'וצ'ה | דנגון | הלוח הגרגוריאני | הלוח העברי |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 4245 | 1912 | 5673 / 5672 |
| 51 | 4295 | 1962 | 5723 / 5722 |
| 86 | 4330 | 1997 | 5758 / 5757 |
| 100 | 4344 | 2011 | 5772 / 5771 |
| 109 | 4353 | 2020 | 5781 / 5780 |
| 110 | 4354 | 2021 | 5782 / 5781 |

שימוש בפועל
-----------

### קוריאה הצפונית

במקרים רבים בהם נעשה שימוש בלוח ג'וצ'ה בידי לא-קוריאנים, שנת הג'וצ'ה מצוינת לאחר השנה הגרגוריאנית המקבילה, למשל 12 ביוני 2007 (ג'וצ'ה 96). מבחינה טכנית הדבר לא נכון, שכן המקורות הצפון קוריאנים הרשמיים מציינים את השנה הגרגוריאנית שנייה, כך: 12 ביוני ג'וצ'ה 96 (2007).

ראו גם
------

* אידאולוגיית ג'וצ'ה
* מגדל ג'וצ'ה

| לוחות שנה |
| --- |
| מערכות | ירחי • שמשי • ירחי-שמשי |  |
| לוחות בשימוש | עברי • גרגוריאני • מוסלמי • הינדי • קופטי • אתיופי • סיני • פרסי • בהאי • צפון קוריאני • שומרוני • קראי • הולוקני |
| לוחות היסטוריים | בבלי • אטי • ביזנטי • יוליאני • מאיה • מהפכני סובייטי • מהפכני צרפתי • רומי • שוודי • אצטקי • קומראני • ערבי טרום-אסלאמי • מצרי |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוח השנה הצפון קוריאני** בוויקישיתוף
**תאונת הדרכים בצומת להבים** היא תאונת דרכים שהתרחשה ב-3 בפברואר 2015 בכביש 31 בצפון הנגב, סמוך לצומת להבים. משאית שהובילה שני טרקטורים התחככה באוטובוס ומחרשת אחד הטרקטורים (קלטרת) חדרה לתוך האוטובוס, קרעה את צדו וגרמה לפגיעה המונית.

האוטובוס הסיע נשים בדואיות בחזרה לבתיהן בתל שבע וכסייפה מתפילה במסגד אל-אקצא. בתאונה נהרגו שמונה נשים, אחת נפצעה באורח אנוש וכמה עשרות במצב קל-בינוני. כל ההרוגות היו תושבות תל שבע.

7 שנים לאחר התאונה, בספטמבר 2022 הורשע נהג המשאית בגרימת מוות ברשלנות.

הערות שוליים
------------

1. ↑  גיל מלמד, ‏יש מה להסתיר? המשטרה לא מפרסמת את דוח התאונה בלהבים, באתר מעריב אונליין, 10 במאי 2015
2. ↑  אילנה קוריאל וכתבי ynet‏, 8 הרוגות ו-29 פצועות בתאונת אוטובוס בדרום, באתר ynet, 3 בפברואר 2015
3. ↑  תמיר סטיימן, ‏התאונה שגבתה את חייהן של 8 נשים: נהג המשאית הורשע בגרימת מוות ברשלנות, באתר ‏מאקו‏, 13 בספטמבר 2022

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"תאונת הדרכים בצומת להבים"**.
רבי **אורי לנגנר מסטרטין** (ה'תק"ף, 1820 – י"ח באייר ה'תרמ"ט, 1889) היה האדמו"ר השלישי של חסידות סטרטין.

ביוגרפיה
--------

נולד בשנת ה'תק"ף לאביו רבי יצחק לנגנר, אב"ד טארטאקוב, שהיה מצאצאי רבי יצחק חיות בעל ה"זרע יצחק", והיה מגדולי תלמידי רבי אורי מסטרליסק, וכך קרא לבנו על שם רבו. על פי המקובל במסורת החסידית כבר בהיותו ילד היה רבי יהודה צבי ברנדויין מייסד חסידות סטרטין (שהיה רבו של אביו של רבי אורי) מקרבו ולומד אתו. אביו של רבי אורי נפטר כשהיה רבי אורי ילד, והוא גדל אצל גיסו רבי אביגדור אייזן.

בשנת ה'תקצ"ח הוא נישא לשרה, בתו של רבי אברהם ברנדויין האדמו"ר השני של חסידות סטרטין, לאחר נישואיו הוא עבר להתגורר ליד חותנו ושימש כדיין. לאחר פטירת חותנו בג' בטבת ה'תרכ"ה הוא מונה לממשיך דרכו באדמו"רות, לצד דוד מחותנו רבי אליעזר ברנדויין (בנו הצעיר של רב יהודה צבי ברנדויין) ששימש באדמו"רות בעיר אזיפלע. את חצרו ניהל בעיירה רוהטין.

רבי אורי התאפיין בעיסוקו בהחזרת יהודים בתשובה וללמד עליהם זכות, כפי שהעיד על עצמו בהזדמנות כי "יש לי כוח ללמד זכות אפילו על פלוני שהוחזק כרשע מפורסם, חוטא ומחטיא ודרכו לילך ולהזיק ר"ל!".

רבי אורי נקבר בחלקת אדמו"רי סטרטין, ברוהאטין, ממשיך דרכו בחסידות היה בנו רבי יהודה צבי לנגנר. עקב פטירתו בל"ג בעומר, הפך ציון קברו למקום עליה לרגל בל"ג בעומר, וכיום הילולא במקביל להילולא בהר מירון על ציון קברו של רבי שמעון בר יוחאי. בשנת ה'תשע"ג נמצאה המצבה המקורית של רבי אורי והיא הוקמה מחדש.

משפחתו
------

בניו
* רבי יהודה צבי לנגנר – ממשיך דרכו באדמו"רות, נפטר בי"ד באייר ה'תרס"ז.
* רבי יצחק אהרן לנגנר – נפטר בכ"ו בתמוז ה'תרנ"א.
* רבי ישראל מנחם לנגנר – מהעיר ברודי, נפטר בכ"א בסיוון ה'תרפ"ב.

חתניו
* רבי חיים יוסף רבינוביץ – מטורקא, נפטר בד' בסיוון ה'תרע"א.
* רבי אלעזר רובין – מגלאגוב סאסוב.

קישורים חיצוניים
----------------

* הרב צבי הירש שוורץ, **היכל הבעל שם טוב**, "'קומי אורי: לתולדות רבי אורי מראהטין"', באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
* אשכול על רבי אורי מראטין, בפורום "אידישע וועלט"
* אליעזר בראנדוויין, **דגל מחנה יהודה <מהדורה חדשה>**, ירושלים תשע"ב, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)

הערות שוליים
------------

1. ↑  **מאורי גליציה**, ח"ג, עמ' 581.
2. ↑  מגילת יוחסין שבסוף ספר "בית צדיקים", פרשבורג, ה'תרע"ח.
3. ↑  **קנאת סופרים**, דף צ"ג, ע"ב.
4. ↑  **היכל הבעל שם טוב**, גיליון ל', עמ' קמ"א.
5. 1 2  **מחזיקי הדת**, ג' בסיוון ה'תרמ"ט.
6. ↑  **דגל מחנה יהודה**, עמ' ל"ט.
7. ↑  **היכל הבעל שם טוב**, גיליון ל' עמ' קמ"ה.
8. ↑  **שו"ת בית דוד**, סימן ק"ו, אות ט"ז.
9. ↑  ספר המועדים, ל"ג בעומר, "בתפוצות ישראל", ספר יזכור לרוגטין, עמוד 78.
10. ↑  רוהטין, באתר "אהלי צדיקים".
**אלפרד ביקל** (בצרפתית: **Alfred Bickel**;‏ 12 במאי 1918 – 18 באוגוסט 1999) היה כדורגלן ומאמן שווייצרי, ששיחק בעמדת החלוץ.

ביוגרפיה
--------

ביקל נולד ב-12 במאי 1918 באפשטיין שבאימפריה הגרמנית. לכל אורך הקריירה שיחק בגראסהופרס ציריך עימה זכה ב-7 תוארי אליפות ובתשעה גביעים, חלקם תחת המאמן קרל רפן. בסך הכל הוא ערך 405 משחקי ליגה וכבש 202 שערים.

במדי שווייץ עשה את הופעת הבכורה לאחר שזה עתה מלאו לו 18, ב-18 ביוני 1936 מול נורווגיה באוסלו. שלושה ימים לאחר מכן כבש ביקל את שערו הראשון בהפסד 5–2 לשוודיה. קרל רפן מאמנו לקבוצה גראסהופרס נכנס לתפקיד בתור מאמן שווייץ מספטמבר 1937 וחודש אחר כך נפצע ביקל עקב שבר בעצם הבריח במשחק נגד איטליה, וחזר לשחק בה כעבור כמעט ארבעה חודשים אחר כך.

ביקל היה שותף במונדיאל 1938 יחד עם עוד שישה מחבריו לקבוצה גראסהופרס, והם פגשו בשמינית הגמר את גרמניה הנאצית. לאחר תוצאת 1–1 במשחק הראשון המפגש הוכרע עם משחק חוזר בו השווייצרים ניצחו 2–4 כשביקל אחד הכובשים. ברבע הגמר הם הפסידו להונגריה שהמשיכה משם עד לגמר. 12 שנים אחר כך במונדיאל 1950, השתתף פעם נוספת ובכך היה לשחקן היחיד יחד עם אריק נילסון השוודי ששיחק בטורניר מונדיאל לפני ואחרי מלחמת העולם השנייה. שווייץ סיימה את דרכה כבר בשלב הראשון.

את הופעתו האחרונה בנבחרת ביקל עשה רגע לפני תחילת מונדיאל 1954 במשחק הכנה נגד הולנד. בסך הכל הוא ערך בה 71 הופעות בהן כבש 15 שערים במשך 18 שנים.

תארים
-----

גראסהופרס ציריך
* אליפות שווייץ (7): 1936/37, 1938/39, 1941/42, 1942/43, 1944/45, 1951/52, 1955/56
* הגביע השווייצרי (9): 1936/37, 1937/38, 1939/40 1940/41, 1941/42, 1942/43, 1945/46, 1951/52, 1955/56

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלפרד ביקל** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
* אלפרד ביקל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1277809798
* VIAF: 1345167391525783590005
* WorldCat (עם VIAF): 1345167391525783590005

 |
**אותיות תלויות** הן אותיות הכתובות מעל קו הכתיבה של שאר האותיות בשורה. אותיות תלויות מופיעות בכתבי יד רבים, ההסבר הרווח לכך הוא שמדובר באותיות שהוכנסו לאחר כתיבת השורה כתיקונים. בנוסח המסורה של התנ"ך יש ארבעה מקומות בהן המסורה מורה לכתוב אותיות תלויות.

בנוסח המסורה של התנ"ך
---------------------

בנוסח המסורה של התנ"ך יש ארבעה מקומות בהן המסורה מורה לכתוב אותיות תלויות:

1. יהונתן בן גרשם בן מנשה, בה מוחלף "משה" במילה "מנשה".
2. יכרסמנה חזיר מיער, בה מוסף ה-ע' של "יער"
3. וינערו רשעים ממנה, בה מוסף ע' למילה רשעים
4. וימנע מרשעים אורם, בה מוסף ע' למילה רשעים

כבר בתלמוד יש התייחסות ל-ע' של "רשעים" כתלויה במימרא: "אמר ר"ש בן לקיש מאי דכתיב "וימנע מרשעים אורם וזרוע רמה תשבר" מפני מה עי"ן של רשעים תלויה? כיוון שנעשה אדם רש מלמטה נעשה רש מלמעלה" ולנ' התלויה של מנשה, במימרא: "רבי חונא שמעון קמטריא בשם רבי שמואל בר נחמן "ויהונתן בן גרשום בן מנשה" נון תלוי. אם זכה בן משה ואם לאו בן מנשה.". הע' של מיער מוזכר בויקרא רבה.

לאותיות התלויות בנוסח המסורה ניתנו הסברים מדרשיים שונים. החוקרים רואים באותיות הע' התלויות עדות לתיקוני טעויות, בעוד שלגבי הנ' התלויוה נטען שמדובר בתיקון דוגמטי שנועד להגן על כבודו של משה (בדומה להסבר המסורתי לנ' זו).

בכתבי יד
--------

התופעה של אות תלויה מעל לשורה מופיעה בכתבי יד רבים. כך למשל, במגילת ישעיהו של מגילות מדבר יהודה יש אותיות תלויות רבות. הדעה המקובלת היא שאותיות תלויות אלו הוכנסו בהגהה להשלים אותיות שהוחסרו בטעות או כדי לתקן אותיות לא ברורות. האות התלויוה, או במקרה שמודבר במילה שלמה, המילה התלויה, נמצאת תמיד מעל האות (או המילה) שאחרי ההחסרה.

הרבה מהאותיות התלויות במגילות מדבר יהודה הן א' או ע' ונטען שהדבר משקף את איבוד ההגייה של אותיות גרוניות בימי בית שני, באופן שכותב המגילה השמיט בטעות אותיות אלו במקרים רבים. הסבר זה מובא גם כהסבר לשלוש אותיות הע' התלויות בנוסח המסורה.

ראו גם
------

* קרי וכתיב

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר שופטים, פרק י"ח, פסוק ל'
2. ↑  ספר תהילים, פרק פ', פסוק י"ד
3. ↑  ספר איוב, פרק ל"ח, פסוק י"ג
4. ↑  ספר איוב, פרק ל"ח, פסוק ט"ו
5. ↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ק"ג, עמוד ב'
6. ↑  תלמוד ירושלמי, מסכת ברכות, פרק ט', הלכה ב'
7. ↑  ויקרא רבה, פרשה י"ג, פסקה ה'
8. ↑  ראו גם: תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף ק"ט, עמוד ב' ו-הרב שרגא הלוי פולק, **בעניין המסורה והמסתעף ממנה**, קובץ בית אהרון וישראל, שנה כ' גיליון א' (קטו), תשרי-חשון תשס"ה, עמוד קג, באתר היברובוקס
9. 1 2 3 4  יצחק רינג, מבוא לספרות התנ"ך, הוצאת יבנה, 1967, ערך: אותיות תלויות, עמוד 12
10. ↑  ראו דניאל לייבל, השפעתה של תקנת מנצפ"ך על נוסח המקרא, בית מקרא, כרך יא, חוברת ד (כח) (תמוז תשכ"ו), עמ' 77-86
11. ↑  אנציקלופדיה מקראית, כרך ה', ערך ספר (תיקונים), עמ' 1084

| ספר תורה |
| --- |
| כתיבת סת"ם | כתב סת"ם • דיו סת"ם • קלף • גוויל • סופר סת"ם • שרטוט בסת"ם • כתיבת ספרי תורה, תפילין ומזוזות |  |
| קריאת התורה | הוצאת ספר תורה • אתה הראת • ויהי בנסוע • בריך שמיה • קריאת התורה • בעל קורא • עלייה לתורה • ברכו • ברכות התורה • הגבהה • גלילה • מי שברך |
| צורת האותיות | קרי וכתיב • אותיות גדולות וקטנות בתנ"ך • אותיות תלויות • אותיות מנוקדות • תיוג |
| נוסח התורה | מסורה • נוסח המסורה • כתב יד לנינגרד • כתר ארם צובא • כתר דמשק • תנ"ך קניקוט • ספר תאגי • ווי העמודים |
| מצוות ואיסורים | מצוות כתיבת ספר תורה • קריאת התורה • תלמוד תורה |
| מנהגים | הכנסת ספר תורה • היכל • ארון קודש • יד • מעיל • עצי חיים • וימפל |
**ברנרד בלוסאק** (צרפתית:**Bernard Blossac** ‏:  29 באפריל 1917 - 1 בדצמבר 2002) היה מאייר אופנה צרפתי.

ביוגרפיה
--------

ברנרד דה לה בורדונה-בלוסאק נולד ב -29 באפריל 1917 בנוילי-סור-סיין.

ברנרד בלוסאק
את ילדותו בילה עם משפחתו ביון ולאחר מכן בפריז. בחופשות בתקופות הלימודים יצאה המשפחה לטיולים. זו הייתה הזדמנות עבורו לגלות מקומות אחרים: אירלנד, חוף נורמנדי, שווייץ, בלגיה וחוף התכלת. נכס גדול שהניב רווחים שהיה למשפחה, אפשר להוריו לספק את התשוקה שלהם לצייד. ברנרד לא אהב את ספורט הצייד והעדיף לעסוק בציור נופים או ציור טבע דומם. בגיל מוקדם הוא התעניין באסתטיקה של דברים - רהיטים, ציורים ובגדים והתלהב מיצירות ה"אר נובו" של אותה תקופה.

הוא עזב את מערכת החינוך המסורתית ונכנס לסדנת ציור ברובע מונפרנאס בפריז עם אנדרה מרצ'נד, מוריס טסטארד ולבסוף עם פול קולין. במשך שנים רבות הוא פעל לשכלל את הטכניקה שלו, תוך שימוש באמצעי ציור שונים - עיפרון, פחם, גיר וכו'. הוא גם עבד על נושאים מיוחדים כמו תפאורות ותלבושות. במהלך אותן שנים הוא עשה מחקרים מקיפים על התלבושות של המאה ה-19 וליווה אותם ברישומים רבים.

תקופה זו נמשכה עד 1941, במהלכה פגש את פול קאלדקס, נשיא ארגון נשיא אגוד מעצבי הבגדים. האחרון הציג אותו בפני עורכי מגזינים כמו ווג, פמינה או L'Officiel de la couture et de la mode de Paris.. הם הזמינו ממנו ציורים.

בשנים שלאחר המלחמה, הוא צייר בכתבי עת זרים - אנגלים, אמריקאים, הולנדים ושווייצרים. במשך שלושים השנים הבאות, הוא נסע ללונדון וניו יורק כדי לגוון את עסקיו.

הוא שילב את התשוקה שלו לאופנה עם השליטה שלו ברישומי נופים ודיוקנאות. לפעמים הוא הכניס כמה ציורים של דגמי בגדים חדשים עם דמויות שצייר בעבר.

רישומיו פורסמו במגזינים, עיתונים, ורק לעיתים לעיתים רחוקות בתערוכות.

הוא סיים את פעילותו המקצועית בשנת 1973. מוזיאון האופנה של העיר פריז, מחזיק בכמה רישומים שלו, וכן אספנים זרים קנו כמה מציוריו.

אף שהפסיק את פעילותו המקצועית, הוא המשיך לצייר להנאתו האישית במיוחד במהלך החופשה שהוא היה לוקח מדי קיץ ליד הגבול השווייצרי. הרבה רישומי עיפרון מתוארכים לתקופה זו.

הוא מת ב -1 בדצמבר 2002 בעיר הולדתו.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  David Downton (trad. Brigitte Quentin, pref. Stéphane Rolland), Masters of Fashion Illustration ["Master of Fashion Illustration"], Paris, Eyrolles, September 2011 (1st ed. 2010), 226 p.
2. ↑  Cally Blackman, 100 years of fashion illustration, Paris, Eyrolles, August 2007, 384 p.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1056488581
* VIAF: 309762478
* WorldCat: viaf-309762478

 |
**גרניט** הוא כלי רכב תצפית לאיסוף מודיעיני שמפותח על ידי חברת אלתא מערכות.

מפרט טכני
---------

הגרניט מבוסס על קרקל שהוא רכב שטח ממוגן שתוכנן על ידי חברת פלסן סאסא הישראלית. הגרניט מיועד להיות רכב התצפית העיקרי של גדודי האיסוף בחיל האיסוף הקרבי של צה"ל שנכנס לשירות מבצעי בתחילת 2012.

בגרניט מותקן מכ"ם "בוהה" מסוג "רוזן",שהוא מתקדם יותר ממכ"ם ה"עפרוני" שמותקן ב"רקון" (שבו הסריקה מתבצעת מקטע אחר מקטע). בנוסף מותקנת בו מצלמה מסוג "ספיידר" (SPIDER) של חברת קונטרופ, שמשמשת את בלוני האיסוף של מודיעין השדה וכלי טיס בלתי מאוישים מסוימים, ונחשבת למצלמת הביטחון השוטף הטובה ביותר בצה"ל.

לכלי יכולת להתחבר למערכת השליטה והבקרה הצה"לית - תוכנת "משואה", מה שידוע כצי"ד – צבא יבשה דיגיטלי. דבר שיאפשר לתקשר עם שאר חילות היבשה של צה"ל באופן אופטימלי. המצלמה, המכ"ם ומערכת השליטה והבקרה מופעלים ב"גרניט" בידי איש צוות אחד.

לרכב יכולת ניטור וחקירה ביום ובלילה, בכל תנאי מזג אוויר, ועלות אחזקתו נמוכה משל כלי רכב אחרים. הרכב ממוגן יותר ובעל יכולת עבירות גבוהה יותר משל ה"רקון", דבר שיאפשר לרכב ולצוותו להצטרף לפעילות מבצעית. כמו כן, ניתן לבצע את התצפית מבלי לצאת מהרכב בלחיצת כפתור בלבד. ברכב הושם דגש גם על הנדסת אנוש, והוא אמור להיות נוח יותר לשימוש מהכלים הקודמים. [דרוש מקור]

בגרניט יש ארבעה אנשי צוות, והוא יפעל בצמדים בפיקוד של קצין.

ראו גם
------

* רקון

קישורים חיצוניים
----------------

* מיכל דניאלי, ‏אין איפה להתחבא: הכירו את הגרניט, אמצעי התצפית החדש של צה"ל, באתר ‏מאקו‏, 3 בנובמבר 2011
* ארנון בן-דרור, ה"גרניט" יורד לעזה, באתר דובר צה"ל, 11 באוגוסט 2009

הערות שוליים
------------

1. ↑  אמיר בוחבוט‏, הכירו: הג'יפ והמל"ט החדישים שיאתרו מחבלים מסיני, באתר וואלה!‏, 30 בינואר 2012
2. ↑  ארנון בן-דרור, ה"גרניט" יורד לעזה, באתר דובר צה"ל, 11 באוגוסט 2009
|  |
| --- |
| **ערך ללא מקורות** |
| בערך זה אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא עזרו לשפר את אמינות הערך באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הערך בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.אם אתם סבורים כי ניתן להסיר את התבנית, ניתן לציין זאת בדף השיחה. |

הרב **שמריהו יוסף קרליץ** (תרע"ח, 1918 - תשס"א, 2001) היה ממייסדי כולל חזון איש בבני ברק וראשו הראשון.

חייו
----

מצבת הרב קרליץ
נולד בווילנה, בנם של הרב מאיר קרליץ ומרים, בתו של הרב שלמה הכהן, בעל ה"חשק שלמה" מווילנה. למד בישיבת נובהרדוק בפינסק אצל הרב שמואל וינטרוב ודודו הרב יעקב ישראל קניבסקי, בישיבת כנסת בית יצחק בקמניץ אצל הרב ברוך בר ליבוביץ ובישיבת קלצק אצל הרב אהרן קוטלר. ערב מלחמת העולם השנייה עלה עם משפחתו לארץ ישראל. עם בואו נכנס ללמוד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה. 

בשנת תרצ"ו (1936) ייסד דודו, הרב אברהם ישעיהו קרליץ ("החזון איש"), כולל אברכים. הכולל, "עטרת יוסף", פעל תחילה בבני ברק וכעבור זמן הועתק לתל אביב. בשנות ה-40 נקרא הרב שמריהו יוסף קרליץ על ידי החזון איש לייסד מחדש את כולל האברכים בבני ברק, במקביל לפעילות כולל "עטרת יוסף" בתל אביב. הוא נענה לבקשה, ולשם כך נסע לארצות הברית ושהה שם במשך מספר שנים לצורך גיוס משאבים להקמת הכולל. כמו כן פעל לגיוס מימון לבניית דירות מגורים לאברכי הכולל, לימים שיכון חזון איש.

כששב הרב שמריהו יוסף קרליץ מארצות הברית פעל להקמת המבנה של הכולל. הוא עמד בראשו וניהל אותו במשך מספר שנים. הוא הוציא את הקובץ התורני "שימוש חכמים", שבו קובצו חידושי תורה של חברי הכולל. במקביל שימש כר"מ בישיבת תפארת ציון. 

בשנת תשי"ד (1953) נפטר החזון איש, ובעקבות זאת הוסב שם הכולל על שמו - "כולל חזון איש". שנה לאחר מכן נפטר אביו, הרב מאיר קרליץ. זמן קצר לאחר מכן החליט לפרוש מראשות הכולל. תחתיו התמנה הרב נחום מאיר קרליץ. 

בשנת תשט"ז (1956) יצא לשליחויות רבניות במספר מדינות, ובהן: ארצות הברית, קנדה, ונצואלה, ברזיל ובלגיה, שבה כיהן כרבה הראשי של בריסל. הוא כיהן בהן כרב בפרקי זמן שונים, ובסך הכול נמשכה תקופת רבנותו בחו"ל ארבעים וחמש שנה.

נפטר בארצות הברית בשנת תשס"א. ארונו הובא לישראל, והלווייתו יצאה מכולל חזון איש. נקבר בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק.

משפחתו
------

בשנת תשי"ג (1953) נישא למאשה, בתו של הרב שמואל וינטרוב, רבו בישיבת נובהרדוק בפינסק, שנפטר תשע שנים לפני כן, בשנת תש"ב (1942). שנה לפני פטירתו עמד הרב וינטרוב[דרושה הבהרה] בנשיאות כולל "עטרת יוסף" שייסד החזון איש ואשר הועבר לתל אביב. הרב קרליץ שימש גם כחבר הנהלת כולל "עטרת יוסף" בתל אביב.

בניו: הרבנים שמואל ואיסר קרליץ. בנו, מאיר, נפטר בצעירותו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אישים ומוסדות, הצופה, 17 בנובמבר 1965
2. ↑  אברהם רותם, שמעון לוריא, המאושפז בבלגיה לאחר רצח היהלומן מייטלס, נתן גט לאשתו, מעריב, 10 בינואר 1966.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007511493905171

 |
הרב **אליהו שמחה הלוי חזן** (**רֶבּ אֶלֶ'ה חזן**; תרס"ו, 1906 - י"ט בטבת ה'תשמ"ב, 14 בינואר 1982) היה רב וראש ישיבה אמריקאי, ראש ישיבת תורה ודעת בניו יורק.

ביוגרפיה
--------

נולד לחיה ביילע ולרב חיים הלוי חזן, למד במשך שתים עשרה שנים בישיבת כנסת בית יצחק בקמניץ, והיה לתלמידו המובהק של רבי ברוך דב ליבוביץ; בזמן שהותו של רבו זה בארצות הברית למטרת גיוס כספים עבור הישיבה, למד בישיבת מיר אצל הרב אליעזר יהודה פינקל.

בשנת ה'תש"א שהה כמו בחורי ישיבה רבים בווילנה ושמע את שיעוריו של הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק "הרב מבריסק". ניצל מן השואה, בה נהרגו הוריו ואחיו. הוא היגר לאמריקה ונישא לפרל בת הרב יעקב בן ציון וייס (נפטרה בי"ד בסיון תשמ"ז). בתקופה הראשונה אחרי מלחמת העולם השנייה כיהן כרב בית המדרש "חברה ש"ס" במונטריאול שבקנדה, והיה חבר בוועד הרבנים של העיר. הוא כיהן גם כר"מ בישיבת "מרכז התורה". בראשית שנות ה-60 הגיע לארצות הברית כדי לעמוד בראש ישיבת תורה ודעת וכראש המתיבתא של חסידי גור בניו יורק.

במקביל היה בשנות ה-60 וה-70 מעורכי האנציקלופדיה התלמודית, והוציא לאור את ספרו "דברי אליהו" על משנה תורה לרמב"ם בחמישה כרכים. הוא גם פרסם מאות מאמרים תורניים בכתבי עת שונים.

נפטר מהתקף לב בניו יורק בי"ט בטבת ה'תשמ"ב, 14 בינואר 1982 ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים. הותיר אחריו את בנו הרב בן ציון חיים חזן, בתו חיה לאה ובעלה הרב יהושע סלומון, ר"מ בישיבת נחלת דוד בפתח תקווה. לאחר פטירתו הדפיסו תלמידיו ובני משפחתו את חידושיו למסכתות הש"ס.

מתלמידיו
--------

* הרב משה דוד שטיינוורצל - ראש ישיבת באבוב בברוקלין
* הרב ראובן שיינר - מראשי ישיבת תורה ודעת
* הרב ישראל צבי ברוידא - רב קהילת "שערי אורה" בברוקלין

לקריאה נוספת
------------

יעקב הייזלר, **גאון התורה - פרקים בתולדות רבי אליהו חזן**, ירושלים חש"ד

קישורים חיצוניים
----------------

* **הלויה בירושלים של הרב ר' אליהו שמחה חזן זצ"ל**, הפרדס, שנה נו גיליון ה עמ' 27, באתר היברובוקס
	+ א. מאיר, **הגאון ר' אליהו שמחה חזן זצ"ל (שלושים להסתלקותו)**, הפרדס, שנה נו גיליון ה עמ' 25–26, באתר היברובוקס
* כרטיס הקבר של אליהו חזן, באתר הר הזיתים
* אליהו שמחה חזן (1906-1982), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007313854205171
* LCCN: nr91026590
* WorldCat (עם LCCN): nr91-026590

 |
**השלישייה האדומה** (בגרמנית: **Rote Drei**) הייתה החלק השווייצרי של התזמורת האדומה (טרפר). היא הוקמה ותוחזקה על ידי המינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי. ונוהלה בשווייץ בהצלחה רבה על ידי שאנדור ראדו ההונגרי-יהודי.

שם, היסטוריה ופעילות
--------------------

המונחים "השלישייה האדומה" ו"התזמורת האדומה" הומצאו על ידי המשרד הראשי לביטחון הרייך (Reichssicherheitshauptamt בראשי תיבות RSHA), זרוע הריגול הנגדי של האס אס. השלישייה האדומה, כחלק מהותי מהתזמורת האדומה הייתה מחוץ להישג ידם של כוחות הביטחון הגרמניים בגרמניה, גם לאלה שהיו בשווייץ. בראש השלישייה האדומה עמד שאנדור (אלכסנדר) ראדו (שם קוד: DORA), קומוניסט וגאוגרף הונגרי-יהודי. השלישייה האדומה נוסדה בשנת 1936, אז הגיע ראדו לז'נבה. באפריל 1942 שונה הארגון עם ראדו כמנהיג הקבוצה, והיו בו גם שלושה מנהיגי תת-קבוצות: רחל דיבנדורפר היהודייה-פולנייה (שם קוד: SISSY), ז'ורז' בלין עיתונאי צרפתי של הלה מונד (שם קוד: LONG) והעיתונאי השווייצרי אוטו פינטר (שם קוד: PAKBO).

לאחר כליאתו של ליאופולד טרפר (שם קוד: GRAND CHEF) בידי הגסטפו בשנת 1942, הקבוצה של **ראדו** הפכה לחלק היעיל ביותר ברשת הריגול של התזמורת האדומה. ראדו אסף מידע שימושי בשווייץ והיו לו כמה קשרים גם בגרמניה. ייתכן והכי חשוב היה לפעילות הקבוצה שראדו היה בקשר גם עם רשת הריגול של לוסי, שהייתה בעלת קשרים בעלי ערך רב בתוך גרמניה, והייתה קשורה לסוכנויות הביון הבריטיות. יש השערה שרשת הריגול של לוסי שימשה על ידי המודיעין הבריטי צינור להעברת מידע אולטרה למודיעין הסובייטי מבלי לחשוף את פעולת שבירת הקוד הגרמני על ידי הבריטים, שהיה בעצם מקור המידע, אך רוב ההיסטוריונים אינם מסכימים עם התאוריה הזו.

מידע נוסף
---------

* רשת הריגול של לוסי
* התזמורת האדומה (טרפר)
* כלא פלוצנזי
* הוורד לבן
* התזמורת השחורה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **השלישייה האדומה** בוויקישיתוף
* Plötzensee Memorial Centre (אורכב 31.08.2019 בארכיון Wayback Machine)
* on Sophia Poznanska
* התזמורת האדומה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Tittenhofer, Mark A. (4 באוגוסט 2011). "The Rote Drei: Getting Behind the 'Lucy' Myth". *CIA Library*. Center for the Study of Intelligence. נבדק ב-4 בינואר 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**אנה "אנס" סופיה בותה** (באפריקאנס: **Anna Sophia Botha**; נולדה ב-1941) היא אצנית וקופצת לרוחק לשעבר ומאמנת אתלטיקה קלה בהווה.

בותה היא המאמנת של וייד ואן ניקרק, זוכה מדליית הזהב בריצת 400 מטר באולמפיאדת ריו 2016.

ביוגרפיה
--------

בותה נולדה בנמיביה בשנת 1941. בצעירותה הייתה אצנית וקופצת לרוחק והתחרתה בתחרויות מקומיות.

בותה התחילה לאמן בנמיביה בשנת 1968. האתלטים הראשונים שלה היו ילדיה (בת ובן).

בשנות השמונים המאוחרות עברה בותה עם משפחתה לעיר בלומפונטין בדרום אפריקה, שם קריירת האימון שלה פרחה.

בשנת 1990 החלה לאמן באוניברסיטת המדינה החופשית הנמצאת בעיר בלומפונטין, היא הייתה המאמנת הראשית לאתלתיקה קלה.

בשנת 2012 וויד ואן ניקרק ביקש מבותה שתאמן אותו, והיא החלה לאמן אותו לאחר אולימפיאדת לונדון, באוקטובר 2012. בותה אחראית לשינוי הכיון של ניקרק מריצות 200 מטר לריצות 400 מטר. בעזרת אימוניה ניקרק התגבר על פציעותיו ושיפר את תוצאותיו. ההישג הראשון הגדול היה באליפות העולם באתלטיקה בבייג'נג בשנת 2015, שם סיים את ריצת 400 מטר בזמן של 43.48 שניות וזכה במדליית זהב. לאחר מכן באולימפיאדת ריו 2016 סיים ניקרק את ריצת 400 מטר בזמן שיא של 43.03 שניות וזכה במדליית זהב.

גישתה האימונית היא שחשוב שהאתלטים יהנו מאימונים ומנסה למנוע פציעות על ידי 'הקשבה לגוף'.

בותה היא סבתא רבה לארבעה נינים ומכונה על ידי מתאמניה ומכריה "טנני אנס" (באפריקאנס: Tannie Ans) שמשמעותו דודה אנה.

אתלטים נוספים של בותה
---------------------

* אקאני סימבינה – אצן דרום אפריקאי, סיים מקום חמישי בריצת 100 מטר באולמפיאדת ריו 2016.
* פרנקי פרדריקס – אצן נמיבי, מחזיק בשיא עולם לריצת 200 מטר ב-19.92 שניות, שיא אשר נקבע באולימפיאדה בשנת 1996.
* תסו מפונאג (Thuso Mpuang) – אצן דרום אפריקאי, זכה במדליית כסף בריצת 200 מטר באוניברסיאדה בשנת 2011 ומדליית ארד באוניברסיאדה בשנת 2009.

קישורים חיצוניים
----------------

* תומר גנור, ספר לסבתא: המאמנת הצבעונית של שיאן העולם, באתר ynet, 15 באוגוסט 2016

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5  Crouse, Karen (2016-08-15). "This Great-Grandmother Coaches an Olympic Champion. Now Let Her By". *The New York Times*. ISSN 0362-4331.
2. ↑  שי לב, ‏מוטציה מעולם אחר: הכירו את ווייד ואן ניקרק, באתר ONE‏, 16 באוגוסט 2016
3. ↑  The 74-year-old coach behind Van Niekerk's golden run, CNN, ‏15.8.16
4. 1 2  "Meet Tannie Ans Botha - Wayde Van Niekerk's 74-year-old Coach - Runner's World". *Runner's World* (באנגלית). 2016-08-16. נבדק ב-2016-10-23.
5. ↑  "The women behind our Olympians | IOL". נבדק ב-2016-10-23.
הרַבָּה **ג'קי טאביק** (באנגלית: **Jackie Tabick**; נולדה ב-1948) היא האישה הראשונה שהוסמכה לרבנות בבריטניה. טאביק היא גם האישה הראשונה ששימשה כמזכירת בית הדין (Convenor) של התנועה הרפורמית באנגליה.

נעוריה
------

טאביק נולדה בדבלין אירלנד, אולם בגיל צעיר עברה ללונדון. שם השתייכה לקהילה הרפורמית של רדברידג'.

השכלה
-----

* תואר ראשון בהיסטוריה של ימי הביניים מיוניברסיטי קולג' לונדון.
* הכשרה לרבנות בקולג' לאו בק.
* דוקטורט - 2014.

פעילות כרבה
-----------

טאביק הוסמכה לרבנות ב-1975. עם הסמכתה הצטרפה לצוות רבני בית הכנסת של מערב לונדון(אנ'). ב-1998 נתמנתה לרב בית הכנסת של וויברידג(אנ') בסארי(אנ'). כיום (2020) היא משמשת כרבת בית הכנסת הליברלי בבלומסברי(אנ').

טאביק שימשה בתפקידים מרכזיים בתנועה הרפורמית: הייתה סגנית נשיא התנועה ומאז 2012 היא משמשת כמזכירת בית הדין (convenor) של התנועה.

פעילות ציבורית
--------------

טאביק היא פעילה מובילה בהדברות הבין דתית(אנ'). משמשת כפטרונית של המועצה היהודית לשוויון בין גזעי (אנ'). חברת ההנהלה של "הרשת הבין דתית"(אנ'). נשיאה משותפת של "הקונגרס העולמי של דתות" (World Congress of Faiths).

חיים אישיים
-----------

נשואה לרב לארי טאביק. לזוג 3 בנים: מיקי, רוני וג'רמי. מיקי הוא רב מסורתי.

קישורים חיצוניים
----------------

* ידיעה בג'ואיש כרוניקל על מינויה של טאביק ל-convenor של בית הדין הרפורמי
* הרצאת TED של טאביק

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007404469805171
* VIAF: 6804156223665705400005
* WorldCat: viaf-6804156223665705400005

 |
רבי **שבתי שפטל הלוי הורוביץ** (לעיתים: **שעפטל סג"ל**; ה'שנ"ב, 1592 – כ"ח בניסן ה'ת"ך, 9 באפריל 1660) היה רב וראש ישיבה מגדולי יהדות אשכנז בדורו. דרשן קהילת פראג ורבן של פיורדא, פרנקפורט, פוזנא ווינה. הוא עורך הספר "שני לוחות הברית" של אביו, רבי ישעיה הלוי הורוביץ, ונודע על שם ספרו **ווי העמודים**, ועל שם צוואתו המוסרית שנדפסה בסוף ספר "יש נוחלין".

ביוגרפיה
--------

נולד לרבי ישעיה הלוי הורוביץ הנודע בספרו "שני לוחות הברית". למד בעיקר מפי אביו ומפי רבי שלמה אפרים מלונטשיץ. בגיל 17 נישא לבתו של רבי משה חריף רבן של קרמניץ ולבוב. חמיו היה מגדולי דורו ולאחר נישואיו התגורר הזוג לצד הורי האישה והוא למד עם חמיו. גיסו מנישואיו אלה היה הרב ברוך אברהם כ"ץ רפפורט (תכ"ח - ה'תק"ו, 1668-1746), רבן של שוואבך ופיורדא. אשתו זו נפטרה בצעירותה והוא נישא בשנית לפייגל בת משה הלוי יאליש (קרי: יוליש) מקרקוב.

עוד לפני שנת 1620 הקים ישיבה בביתו שבפראג, ועם עליית אביו לארץ ישראל בשנת 1621 (ה'שפ"א), התמנה לתפקיד הדרשן של קהילת פראג. תפקיד זה הביא לפרסומו, וב-1628 (ה'שפ"ח) התמנה לכהן כרבה של פיורדא. במשך ארבע שנים הנהיג את הקהילה היהודית בעיר ועמד בראש ישיבת פיורדא, ואולם בשנת 1632 נחרבה העיר במהלך מאורעות מלחמת שלושים השנים והוא נאלץ לעזוב את העיר. הוא קיבל את משרת רבנות פרנקפורט דמיין וכיהן בה במשך תשע שנים.

אחרי פטירת רבי משה ר' מנדלש ב-1641 (ה'ת"א) נענה לבקשת קהילת יהודי פוזנא ועבר לכהן כרב העיר, ובשנת 1658 (ה'תי"ח) קיבל את משרת רבנות העיר וינה.

נפטר בווינה בכ"ח בניסן ה'ת"ך 9 באפריל 1660 ונקבר בבית הקברות היהודי ברוסאו.

בנו היה רבי ישעיה הלוי הורוביץ (השני), רבן של פיורדא ופרנקפורט. בן נוסף הוא יוסף שמואל הלוי ביליצר.

ראו גם
------

* משפחת הורוביץ

לקריאה נוספת
------------

* בנימין שלמה המבורגר, **הישיבה הרמה בפיורדא**, א, בני ברק תש"ע, עמ' 127–144 (וביבליוגרפיה שם)

קישורים חיצוניים
----------------

* הורוביץ, שבתי, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
* שבתי בן ישעיה הורוויץ, דף שער בספרייה הלאומית

### חיבוריו

* **ווי העמודים**
	+ **מהדורת אמשטרדם ה'ת"ח**
	+ **מהדורת אמשטרדם ה'תנ"ח**
* **צוואתו**
	+ **מהדורת אמשטרדם ה'תס"א**
	+ **מהדורת סדילקוב ה'תקצ"ה**
	+ **מהדורת זיטומיר ה'תר"ח**
	+ **מהדורת ורשה ה'תרל"ג**

הערות שוליים
------------

1. ↑  לפי הביבליוגרפיה אצל המבורגר, להלן "לקריאה נוספת". ואולם, לפי האנציקלופדיה היהודית, להלן "קישורים חיצוניים" הוא נפטר ב-12 באפריל.
2. ↑  פנחס מילר, **עולמו של אבא**, תשמ"ד, עמ' 102

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007311538005171
* GND: 138857318
* ISNI: 0000 0000 6058 8150
* LCCN: nb2009011089
* NTA: 098149180
* VIAF: 88442513
* WorldCat: lccn-nb2009011089

 |
רבי **יהודה אשכנזי** (ה'תפ"ז - ט"ז בטבת ה'תקכ"א) היה רב באיזמיר, טורקיה, פרשן התלמוד הבבלי ומחבר ספרים תורניים פורה.

שער הספר יד יהודה

ביוגרפיה
--------

הגיע לאזמיר בן ארבע עשרה שנה בלבד, בערך בשנת התק"ב ביחד עם אביו, הרב רבי יוסף אשכנזי, מאחת ממדינות מרכז או מזרח אירופה. אביו, שהגיע לעיר בענייני מסחר, ראה שהעיר מלאה בחכמים ורבנים והחליט להשתקע בה. השאיר את בנו יהודה, שהיה אז בן ארבע עשרה שנה, בידי מארחו, הגביר רבי יהושע חיים צונצין ז"ל והוא נסע בחזרה למדינת מושבו כדי לחזור אל העיר עם שאר משפחתו, מה שלא עלה בידו.

באזמיר, נשא רבי יהודה את בתו של רבו רבי ברזילי יעבץ, מגדולי חכמי אזמיר ומחבר "לשון ערומים" ו"לשון למודים". העמיד תלמידים הרבה, בהם ר' חיים יהודה אליעזר, ר' רפאל יצחק מאיו ור' יום טוב דאנון. בנו רבי רפאל אשכנזי, מחבר "מראה הנוגה", כיהן ברבנות העיר. נכדו הוא רבי ניסים אברהם אשכנזי. הרב חיים פאלאג'י מעיד עליו: 

> 
> הרב מר יאודאי גאון ז"ל, דאיתן מושבו, וכמעט רוב התורה דויוצא פרח בעיר עוז לנו אזמיר יע"א, היה מהרב רבי.. דגל מחנה יאודה, דהרבה גדולי בתלמידים בישיבת מחזיקי תורה יב"ץ, ותורה שם בישראל, ושם כתב את כל ספריו בפלפול התלמידים....
> 
> 
> 
> — 'חלקם בחיים' דרוש ב', בדף ו' ע"ב
> 

נפטר בשנת תקכ"א, בגיל שלושים וארבע. חיבוריו הודפסו בידי בנו הרב רפאל אשכנזי, שבפטירת אביו היה כבן שש או שבע. מלבד ספריו, מצוטטים חידושים מפיו גם בכתבי רבני איזמיר וטורקיה בני זמנו, כמו רבי יצחק נוניש בילמונטי מחבר "שער המלך". תלמידו, רבי יצחק מאיו, מעיד עליו: "אני הוא שראיתי לרבי, יושב ולומד בתעלומות חכמה, מבוקר עד ערב, איערב שמשא אדכי יומא, מר במתיבתא דנונו כאריה מחיר ומפקיע כל הדבר הקשה, בהוויות דאביי, דומה פיו כמעיין המתגבר, ארזים ישבר, וכל דבר שהניחו חכמים בתעלומה, נתן עיניו בו ופתרו עד סופו ולא הניח דבר וחצי דבר. מי שראה את קדוש ה', אב בחכמה, המה ראו תרומות מידותיו וכח מעשיו הן הן נוראותיו..." (מחנה יהודה, הקדמת רבי יצחק מאי)

מתלמידיו
--------

* רבי יהושע יהודה אמאדו, מחבר "אהלי יאודה" (שאלוניקי תקפ"א)
* רבי אליקים גאטינייו, מחבר "אגורה באהליך" (שאלוניקי תקמ"א); "יצחק ירנן" (שאלוניקי תקמ"ו); ו"תועפות ראם" (איזמיר תקנ"ז)
* רבי חננאל חביף, מחבר "מגדל חננאל" (שאלוניקי תקע"ט)
* רבי יצחק מאיו, מחבר "שרשי הי"ם"

ספריו
-----

* ****מחנה יאודה****, על טור חושן משפט; שאלוניקי, תקנ"ג
* ****יד יהודה****, על מסכת שבועות; שאלוניקי, תקע"ו
* ****גבול יאודה****, על מסכת גיטין; שאלוניקי, תקפ"א
* ****קהל יאודה****, על מסכת ביצה ועל שולחן ערוך יורה דעה; שאלוניקי, תקפ"ה
* ****שרידי יהודה****, שאלוניקי, תקצ"א

לקריאה נוספת
------------

* נאה להודות על תהלים, מבוא

קישורים חיצוניים
----------------

* אשכנזי, יהודה בן יוסף, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
* יהודה בן יוסף אשכנזי, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  מחזור "משאת שלמה חיים", עמ' 789.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007517257105171
* VIAF: 4791767
* WorldCat (עם VIAF): 4791767

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
רבי **אליהו לוינזון** (בכתיב מיושן: **לעווינזאהן**; נודע בכינויו **רֶבּ אֶלִינְקֶה קְרַטִינְגֶר**; סוכות ה'תקפ"ב, 1821 - י"ח באייר ה'תרמ"ח, 29 באפריל 1888) היה רב, בנקאי ושתדלן. איש תנועת המוסר, ממנהיגי יהדות ליטא החרדית במאה ה-19.

קורות חיים
----------

נולד לרב יצחק לוינזון ולטריינה בתו של רבי אליהו אב בית דין ניישטאט סוגינד ("עיר חדש"), בנו של רבי אברהם אחי הגר"א. בילדותו התפרסם כעילוי, וכבר בגיל שמונה נשלח ללמוד בישיבה בסלנט אצל רבי צבי הירש ברוידא, יחד עם רבי משה צייטלין ורבי אלכסנדר משה לפידות. בסלנט הכיר את רבי ישראל מסלנט והיה למקורבו, תלמידו ואיש בריתו. מלבד גאונותו בלימודיו התפרסם כפיקח וישר, ובעודו בן שתים-עשרה כבר עסק בבוררות ופתרון סכסוכים עסקיים. נישא לשייטיל בת דודו הרב משה לוינזון. גיסו היה רבי יחיאל הלר רבן של הלוסק, וילקובישק, סובאלק ופלונגיאן.

כרבו, רבי ישראל מסלנט, סירב לשמש ברבנות וניהל את עסקיו של אביו שנפטר בעודו נער. הוא הכיר את הבנקאי היהודי המפורסם שלמה פיינברג, שמינה אותו לפקיד בסניף הקובנאי של הבנק שלו, ובהמשך כמנכ"ל הבנק. לימים, בשל פשיטת רגל של אחד מלווי הבנק, פרש לוינזון - שראה בעצמו אחראי בעקיפין להפסד - מניהול הבנק, ועבר לניהול עסקים פרטיים. עם הצלחתו בעסקיו הפרטים פרע לפיינברג את חובו של פושט הרגל.

הוא התמסר לעסקנות לטובת יהודי ליטא וניהל מערכת קשרים ענפה בדרגים השונים של שלטונות האימפריה הרוסית. כן כיהן כממונה על כוללות ווילנה וזאמוט במשך יותר מארבעים שנה. הוא הנהיג תקנות מיוחדות בצורת גיוס הכספים ובאופו חלוקתם.

בחורף ה'תרמ"ח לקה בשבץ מוחי, מאז התאכסן בבית בתו ברכה ברוידא (אשת הגביר צמח ברוידא) בפוניבז' עד פטירתו בראסיין בל"ג בעומר של אותה שנה, י"ח באייר ה'תרמ"ח, 29 באפריל 1888.

צוואתו פורסמה כמסמך מוסרי בידי הרב יצחק מלצן בתוך "אוסף מאמרי מוסר וחכמה" (ורשה תרנ"ו ומהדורות נוספות).

לקריאה נוספת
------------

* דב כ"ץ, תנועת המוסר, ב, תל אביב תשי"ד, פרק כז עמ' 291–306
* נפתלי בן מנחם, **חכמי ליטא**, ירושלים תשי"ט, עמ' 60. הערך: לעווינסאהן, אליהו (אלינקה קרטינגר)
* רבי עזריאל הילדסהיימר, רבי אליהו לווינזון (קרטינגר) זצ"ל, צפונות, יט, בני ברק תשנ"ג, עמ' קא-קב (תרגום מהמאמר המקורי ביידישע פרעססע שנה שבע עשרה, עמ/ 176, 187

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד בונימוביץ, **מכתב מאליהו**, יכלכל בתוכו פרשת גדולת הרב הגדול החסיד גביר מפואר... אליהו לעווינזאהן ז"ל מקראטינגען, וילנה: שרגא פייבל גארבער, תרס"ב, 1901, באתר היברובוקס
* רבי אלכסנדר משה לפידות, ****נחה רוח אליהו** (הספד)**, בתוך: אברהם יצחק הכהן קוק (עורך), **עיטור סופרים**, ב, וילנה תרמ"ח, באתר היברובוקס
* יעקב מארק, **רבי אליהו לוינזון (תקפ"ב-תרמ"ח)**, בתוך: **במחיצתם של גדולי הדור**, ירושלים תשי"ח, עמ' 9–21, באתר אוצר החכמה
* דיווח על פטירתו במדור "תלגרמות", הצפירה, 30 באפריל 1888

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007524677005171

 |