recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מוחמד בן חסן אל-מהדי** (בערבית: **محمد بن الحسن المهدي**) היה האימאם השיעי השנים-עשר אשר נעלם במאה ה-9. לפי אמונת הזרם העיקרי של השיעה, מוחמד אל-מהדי הוא המשיח שיגאל את העולם באחרית הימים.

תולדות חייו
-----------

מוחמד בן חסן אל-עסכרי נולד ב-15 בחודש שעבאן בשנת 256 להג'רה (18 ביולי 870). נראה שאמו נרג'ס הייתה שפחה נובית, אך יש מקורות הטוענים כי הייתה צאצאית של הקיסר הביזנטי. מכיוון שחששו שהשלטונות העבאסיים העוינים יפגעו בבנו של האמאם ה-11, דבר הריונה של נרג'ס וגם לידת בנה הוסתרו מן הציבור. שנות ילדותו של מוחמד בן חסן אל-עסכרי עברו עליו במסתור, כשהוא מתחבא מאימת העבאסים.

בשנת 874 (260 להג'רה), כשהיה בן חמש, נפטר אביו, ומוחמד הילד הפך לאמאם השנים-עשר, האחרון בשרשרת האמאמים. אז התחילה תקופת "ההיעלמות הקטנה" (אל-ע'יבה א-צע'רא) שלו, שנמשכה כשבעים שנה, עד שנת 940 (329 להג'רה). במהלך תקופה זו, היו לאמאם השנים-עשר אנשי קשר או מתווכים שקישרו בינו ובין הקהילה השיעית. בסוף תקופה זו קיבל המתווך האחרון מכתב מן האמאם השנים-עשר בו כתב כי מעתה והלאה, ועד סוף הימים, אף אחד לא יראה את האמאם הנעלם, לא יהיה מתווך שלו, ומי שמכריז על עצמו ככזה הוא מתחזה ונוכל. מנקודה זו נכנס האמאם השנים-עשר ל"היעלמות הגדולה" (אל-ע'יבה אל-כברא), הנמשכת מאז ועד אחרית הימים.

אחרית הימים
-----------

בבוא העת, יופיע האמאם הנעלם ממקום מושבו הנסתר ויגאל את המוסלמים ויושיע אותם. מועד חזרתו של האמאם הנעלם אינו ידוע, ואף אסור לנסות ולנחשו. למרות זאת, הספרות השיעית משופעת בתיאורים על האותות המלווים את חזרתו: תחילה ישררו רוע ועריצות בכל מקום, הבערות תגבר על החכמה והידע והאנשים יכפרו באל. אויבו הגדול של האמאם הנעלם הוא א-סופיאני, שיוביל צבא מתנגדים. תישמע קריאה גדולה משמיים, שתזעזע את העולם כולו. האמאם המהדי יעמוד בראש צבאות המוסלמים הנאמנים כנגד המתנגדים ויכניע אותם. אל המהדי יתלוו אז כמה דמויות מופת מראשית האסלאם שיחזרו לחיים. ניצחון המהדי ישליט את דת האמת ברחבי העולם.

כינויים
-------

* האמאם הנעלם (או: האמאם הנסתר) (غائب)
* אל-קאאם (القائم) - העומד (לבוא), הקם (לתחייה)
* אל-מהדי (المهدي) - המודרך (על ידי אללה)
* צאחב א-זמאן (صاحب الزمان) - אדון הזמן
* חוג'ת אללה (حجة الله) - מופת אללה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוחמד אל-מהדי** בוויקישיתוף
* מוחמד אל-מהדי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  J. M. Hussain, **The Occultation of the Twelfth Imam: A Historical Background**, London, 1981, chap. 4-7.
2. ↑  אבן באבוויה, **כמאל א-דין**, חלק 2, פרק 45, עמ' 516, מס' 44.
3. ↑  M. A. Amir-Moezzi, "Contribution à la typologie des rencontres avec l’imam caché (Aspects de l’imamologie duodécimaine II)," **Journal Asiatique** 284, 1996, pp. 122-123.
4. ↑  M. A. Amir-Moezzi, "Eschatology in Imami Shiʾism," in **EIr**. VIII, 1998, pp. 575-581.

| האימאמים השיעים התריסריים |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| עלי בן אבי טאלב • חסן בן עלי • חוסיין • עלי בן חוסיין • מוחמד אל-באקר • ג'עפר א-צאדק • מוסא אל-כאזם • עלי א-רידא • מוחמד א-תקי • עלי אל-האדי • חסן אל-עסכרי • מוחמד אל-מהדי |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007588131505171
* GND: 137173105
* ISNI: 0000 0000 7267 1576
* LCCN: n84077035
* SELIBR: 239550
* SUDOC: 157166708
* VIAF: 43237806
* WorldCat: lccn-n84077035

 |
**מועצה אזורית הרי יהודה** הייתה מועצה אזורית במחוז ירושלים בישראל. ב-1964 אוחדה המועצה עם כמה משכנותיה למועצה אזורית מטה יהודה.

היסטוריה
--------

המועצה הוקמה בשנת 1949. בעת הקמתה היא כללה 11 יישובים, במרחב שבין מוצא לצרעה. בשטחי המועצה הוקמו יישובי עולים רבים וכבר ב-1952 נכללו בה כ-35 יישובים. ב-1958 התגוררו בה כ-9500 נפש.

משרדי המועצה שכנו בירושלים. 

ב-1963 עלתה הצעה לאחד את ארבע המועצות האזוריות באזור ירושלים (הרי יהודה, גיזו, אבן העזר והאלה) למועצה אחת גדולה. הוקמה ועדה שדנה בכך, וראשי ארבע המועצות תמכו במהלך.. במאי 1964 הוחלט על איחוד ארבע המועצות למועצה אחת: מועצה אזורית מטה יהודה.

ראשי המועצה
-----------

בראשות המועצה עמדו:

* נפתלי אושפיז מקריית ענבים (1950)
* מנחם כץ ממעלה החמישה (1953-1955)
* אפרים בן-חיים מקריית ענבים (1958)
* יעקב הוכמן מבית זית (מ-1959)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הוקמה מועצת איזור ירושלים, דבר, 16 באוקטובר 1949
2. 1 2  רשויות מקומיות בחיי יום-יום, דבר, 14 במרץ 1958
3. ↑  הישובים החקלאיים בפרוזדור ירושלים תובעים הפחתת מחיר המים לתצרוכת חקלאית, קול העם, 3 בדצמבר 1952
4. ↑  יוסף בן שאול, המועצה האזורית המאוחדת של הפרוזדור תהיה הגדולה במדינה, מעריב, 28 באוקטובר 1963
5. ↑  50 ישובים בפרוזדור ייכללו במועצת "יהודה", הצופה, 26 במאי 1964
**תרודאנת** (נכתבת גם: תארודאנת, תרודאנט, תרודנט. בערבית: **تارودانت**; בברברית: **ⵜⴰⵔⵓⴷⴰⵏⵜ**; באנגלית: **Taroudant**), היא העיר המרכזית בעמק הסוס שבדרום מרוקו. היא ממוקמת מזרחית לאגאדיר בדרך ורזאזאת ומערבית למדבר סהרה ומדרום למרקש. העיירה ידועה בכינוי ה"סבתא של מרקש", מפני שהיא דומה למרקש אך קטנה יותר, ושלא כמו מרקש, כמעט כל העיר תרודאנת מוקפת חומה. במאה ה-16 השתמשה השושלת הסעדית בתרודאנת כבירתה, לפני שהעבירה את מושבה המלכותי למרקש.
תרודאנת ידועה במלאכות המקומיות שלה, הכוללות תכשיטים ושטיחים.

היסטוריה
--------

העיירה נכבשה על ידי המורביטון בשנת 1056.
אירוע קשה היה טבח אוכלוסייתה על ידי מולאי איסמעיל בשנת 1687. בהובלת העלווים התנגדה העיר לשליטה מלכותית. אזרחים כרתו ברית עם אחמד בן מחרז, אחיינו המתנגד של מולאי איסמעיל.
כיום העיר היא עיירת שוק (מסחר) ראויה לציון, ויש בה שווקים ליד כל אחת משתי הכיכרות המרכזיות שלה, "אסרג" ו"טלמוקלט". יש גם שוק שבועי מחוץ לחומות העיר, בסמוך לרובע האוניברסיטאות העתידי.
אורכם של חומות העיר כמעט 6 ק"מ. הן מכילות מבצרים ובהן תשעה שערים שעדיין נמצאים בשימוש. מחוץ לחומה ישנו מפעל בורסקאות קטן לעיבוד עורות, העוסק בעיקר בייצור ציוד עבור רכיבה על גמלים, כגון: סנדלי עור גמלים, תיקי עור וחגורות ייעודיות.
בשוק הברברי, המכונה ג'נאן אל-ג'אמי, נמכרים גם תבלינים ופירות יבשים, אך בעיקר בגדים ומוצרי בית. לעומתו השוק הערבי מתמחה בעבודות יד כמו: טרקוטה, ברזל יצוק, כלי חרס, פליז ונחושת, עור, שטיחים ותכשיטים.

יהודי תרודאנת
-------------

ראשית התיישבות היהודים בחבל הסוס הייתה לפני מאות שנים. רבי יעקב משה טולידאנו לומד מדברי מר זוטרא, בתלמוד בסנהדרין צז א, שדעתו כי עשרת השבטים האבודים גלו לאזור הסוס.
בשנת ה'שי"ח (1556) כבשו הטורקים את האזור והתעללו ביהודים בשל תמיכתם במושל המרוקאי.
בשנת ה'שנ"ח (1598)פקדו את תרודאנת רעב ומגפה שגרמו ליהודי העיר לגלות אל העיר אקקא.
בשנת ה'ש"ע (1610) גלו מיהודי העיר אל העיר תמגראת. בין הגולים היה רבי יעקב איפרגאן, תלמידו של רבי משה בן מימון אלבאז, מחבר הספר "היכל הקודש", שהיה אף הוא מחכמי העיר במאה ה-16 וסביבו התאספו חכמים ויוצרים מקובלים.

לקריאה נוספת
------------

* יעקב משה טולידאנו **נר המערב** עמ': 2, 94 - 95, 107, ירושלים תרע"א
* אורי חנניה אלנקווה "חבל הסוס והעיר תרודאנת" ו"מבוא" - **היכל הקודש**, ירושלים תשס"ה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תרודאנת** בוויקישיתוף
* תרודנת (מרוקו), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007559676405171
* GND: 4401438-7
* LCCN: n78000937
* VIAF: 144222335
* WorldCat (עם VIAF): 144222335

 |
**אייווינד הנריקסן** (בנורווגית: **Eivind Henriksen**; נולד ב-14 בספטמבר 1990) הוא אתלט נורווגי, סגן אלוף אולימפי (טוקיו 2020), זוכה מדליית ארד באליפות עולם (יוג'ין 2022) וזוכה מדליית ארד באליפות אירופה (מינכן 2022) ביידוי פטיש.

ביוגרפיה
--------

הנריקסן נולד וגדל באוסלו שבנורווגיה.

### 2010

באליפות אירופה שנערכה ביולי בברצלונה שבספרד סיים במקום 22 ביידוי פטיש בתוצאה של 69.98 מטר.

### 2021

באליפות העולם שנערכה באוגוסט בדאיגו שבקוריאה הדרומית סיים במקום 24 ביידוי פטיש בתוצאה של 71.27 מטר.

### 2012

באליפות אירופה שנערכה ביוני בהלסינקי שבפינלנד סיים במקום 14 ביידוי פטיש בתוצאה של 72.54 מטר.

באולימפיאדת לונדון שנערכה באוגוסט סיים במקום 13 ביידוי פטיש בתוצאה של 74.62 מטר.

### 2014

באליפות אירופה שנערכה באוגוסט בציריך שבשווייץ סיים במקום 17 ביידוי פטיש בתוצאה של 72.31 מטר.

### 2016

באליפות אירופה שנערכה ביולי באמסטרדם שבהולנד סיים במקום 16 ביידוי פטיש בתוצאה של 71.93 מטר.

### 2018

באליפות אירופה שנערכה באוגוסט בברלין שבגרמניה סיים במקום חמישי ביידוי פטיש בשיא נורווגיה חדש של 76.86 מטר.

### 2019

באליפות העולם שנערכה באוקטובר בדוחה שבקטר סיים במקום שישי ביידוי פטיש בתוצאה של 77.38 מטר.

### 2021

#### סגן אלוף אולימפי

באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט זכה במדליית כסף ביידוי פטיש בשיא נורווגיה חדש של 82.52 מטר, אחרי וויצ'ך נוביצקי (82.52 מטר) ולפני פאבל פאיידק (81.53 מטר), שניהם מפולין. כבר בשלב המוקדמות שבר את שיא נורווגיה, כשקבע תוצאה של 78.79 מטר.

### 2022

#### מדליית ארד באליפות עולם

באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, זכה במדליית ארד בתוצאה של 80.87 מטר, אחרי פאבל פאיידק (81.98 מטר) ו-וויצ'ך נוביצקי (81.03 מטר).

#### מדליית ארד באליפות אירופה

באליפות אירופה שנערכה באוגוסט במינכן שבגרמניה זכה במדליית ארד ביידוי פטיש בתוצאה של 79.45 מטר, אחרי וויצ'ך נוביצקי (82.00 מטר) ובנצה האלאס מהונגריה (80.92 מטר).

### 2023

באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה סיים במקום שביעי ביידוי פטיש בתוצאה של 77.06 מטר.

שיאים אישיים
------------

* יידוי פטיש: 81.58 מטר (2021), **שיא נורווגיה**

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אייווינד הנריקסן** בוויקישיתוף

* אייווינד הנריקסן, באתר olympedia.org
* אייווינד הנריקסן, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 14215311

 |
**בריאן דניאל פינטאדו אלברס** (בספרדית: **Brian Daniel Pintado Álvarez**; נולד ב-29 ביולי 1995) הוא אתלט אקוודורי, סגן אלוף עולם (בודפשט 2023) בהליכה ל-35 ק"מ.

ביוגרפיה
--------

פינטאדו נולד בקואנקה שבאקוודור.

### 2016

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו שנערכה באוגוסט סיים במקום 37 בהליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:23:44 שעות.

### 2017

באליפות העולם שנערכה באוגוסט בלונדון שבממלכה המאוחדת סיים במקום 18 בהליכה ל-20 ק"מ בשיא אישי חדש של 1:21:17 שעות.

### 2019

באליפות העולם שנערכה באוקטובר בדוחה שבקטר סיים במקום 23 בהליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:33:48 שעות.

### 2021

באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט סיים במקום 12 בהליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:22:54 שעות.

### 2022

באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, סיים במקום רביעי בהליכה ל-35 ק"מ בשיא אמריקה הדרומית חדש של 2:24:37 שעות, ובמקום חמישי בהליכה ל-20 ק"מ בשיא אישי חדש של 1:19:34 שעות.

### 2023

#### סגן אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה זכה במדליית כסף בהליכה ל-35 ק"מ בשיא אמריקה הדרומית חדש של 2:24:34 שעות, אחרי אלברו מרטין מספרד (2:24:30 שעות) ולפני מסטורה קאוואנו מיפן (2:25:12 שעות). בנוסף, סיים במקום שביעי בהליכה ל-20 ק"מ בשיא אישי חדש של 1:18:26 שעות.

שיאים אישיים
------------

* 20 ק"מ הליכה: 1:18:26 שעות (2023)
* 35 ק"מ הליכה: 2:24:34 שעות (2023), **שיא אמריקה הדרומית**

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בריאן פינטאדו** בוויקישיתוף

* בריאן פינטאדו, באתר olympedia.org
* בריאן פינטאדו, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
**פנסיה גרין** (בגרמנית: **Fancia Grün**), לבית גליק (Glück; ‏22 באוגוסט 1904, סטרי, גליציה - 3 במרץ 1945, טרזיינשטט) הייתה לוחמת נגד הנאציזם בגרמניה הנאצית. היא השתייכה לקבוצת ההתנגדות "קהילה לשלום ובנייה".

חייה
----

 אבן נגף לזכר פנסיה גרין בברלין-פרנצלאואר ברג
גרין עברה בשנת 1911 לברלין עם משפחתה, שם למדה בבית ספר יסודי ומסחרי. היא נישאה לאיש העסקים גרהרד גרין ב-1928 והתגרשה ב-1938, אך השניים נותרו בקשר. משנת 1938 עבדה גרין כמזכירה במשרד הרישום של הקהילה היהודית בברלין, שם כתבה רשימות גירוש. גרין וחברה ורנר שארף קיבלו כך מידע על המתרחש בקהילה היהודית. בעלה לשעבר גרהרד גרין ואשתו החדשה אילזה, לה היה נשוי מ-1942, הסתתרו בתחילת 1943, בעוד ורנר וגרטרוד שארף וכן פנסיה גרין ירדו למחתרת ב-1943.

גרין הייתה בקשר עם יוהנה שלשמידט (Schallschmidt), אדית ברלו (Berlow) ומסתירות אחרות.

ורנר שארף וגרין נעצרו ב-1943 וגורשו לגטו טרזינשטט ב-4 באוגוסט 1943, משם הצליחו להימלט ב-7 בספטמבר 1943 יחד עם אברהם ניגו (Niegho).

בסוף ספטמבר 1943 פגש ורנר שארף את הנס וינקלר בלוקנוולדה. הם ביקשו להסתיר יהודים ולהפיץ עלונים נגד המלחמה.

עם חברים נוספים בברלין, הוקמה קבוצת ההתנגדות "קהילה לשלום ובנייה", אליה השתייכו כ-20 איש.

גרין הייתה מעורבת בכל פעולות ההתנגדות של ורנר שארף.

שארף נעצר ב-14 באוקטובר 1944 בפרירוס (Prieros) וגרין - שישה ימים לאחר מכן, מול בית העירייה של טרפטוב (Treptow). הם הוחזקו בתחילה בכלא באלכסנדרפלאץ. גרין גורשה למחנה שולשטראסה (Schulstraße) ב-1945 ולאחר מכן לגטו טרזינשטט. ב-3 במרץ 1945 נורתה במבצר הקטן בטרזינשטט.

בשנת 2011 הונחה אבן נגף בחזית דירתה של גרין ברחוב קולביץ (Kollwitzstrasse) 48 בברלין-פרנצלאואר ברג לזכרה.

מקורות
------

* Eugen Herman-Friede: *Für Freudensprünge keine Zeit: Erinnerungen an Illegalität und Aufbegehren 1942 – 1948.* Metropol-Verlag Berlin, 1991, ISBN 3-926893-11-7.
* Barbara Schieb-Samizadeh: *Die Gemeinschaft für Frieden und Aufbau.* In: Wilfried Löhken/Werner Vathke (Hrsg.): *Juden im Widerstand. Drei Gruppen zwischen Überlebenskampf und politischer Aktion.* Berlin 1993, ISBN 3-89468-068-7, S. 37ff.
* Barbara Schieb-Samizadeh: *Die Gemeinschaft für Frieden und Aufbau. Eine wenig bekannte Widerstandsgruppe.* In: Dachauer Hefte 7 (1991), S. 174 ff.

קישורים חיצוניים
----------------

* פנסיה גרין באתר אבני הנגף בברלין
**מייקל ר. פנזל** (באנגלית: **Michael R. Fenzel**) הוא קצין בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית המכהן כמתאם הביטחוני בין ישראל לרשות הפלסטינית.

ביוגרפיה
--------

פנזל התגייס לצבא ארצות הברית ב-1989 לאחר לימודיו באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. במלחמת המפרץ שירת כמפקד מחלקת חי"ר, לאחר המלחמה הוצב בבוסניה. ב-1996 שימש מפקד פלוגה שהגנה על שגרירות ארצות הברית במונרוביה שבליבריה במהלך מלחמת האזרחים במדינה. לאחר לימודים באוניברסיטת הרווארד, שירת כמתמחה בבית הלבן, בין השאר במועצה לביטחון לאומי. בתקופת פיגועי 11 בספטמבר פעל במרכז המבצעים הנשיאותי לשעת חירום. הוא שירת כמפקד הגדוד הראשון ברגימנט 503 של חטיבת הצנחנים ה-173. ב-2010 מונה למפקד הבריגדה השנייה בדיוויזיית השריון הראשונה. בהמשך פיקד על הבריגדה השלישית של הדיוויזיה המוטסת ה-82 ולאחר מכן שימש ראש מטה הדיוויזיה. 

ביולי 2016 מונה לסגן מפקד (תמיכה) הדיוויזיה המוטסת ה-82. באוקטובר 2017 מונה לקצין התכנון של נאט"ו כוח המשימה במלחמת אפגניסטן. בספטמבר 2018 מונה ליועץ צבאי בכיר לנושא אפגניסטן במחלקת המדינה. בינואר 2020 מונה לסגן ראש אגף אסטרטגיה ותכנון במטות המשולבים. 

בנובמבר 2021 מונה למתאם הביטחוני בין ישראל לרשות הפלסטינית במקום מארק שוורץ.

פנזל בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס (1989), תואר שני מבית הספר לממשל באוניברסיטת הרווארד (1999), תואר שני ממכללת המלחמה של הצי (2002), ודוקטורט בתחום לימודי הביטחון הלאומי מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים (2013), עבודתו עסקה בכישלון קבלת ההחלטות של ברית המועצות במהלך מלחמת אפגניסטן. הוא נשוי ואב לארבעה.

כתביו
-----

* No Miracles, ספרו של מייקל פנזל המבוסס על עבודת הדוקטורט באתר הוצאת אוניברסיטת סטנפורד
* The Maneuver Company in Afghanistan

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מייקל פנזל** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה באתר שגרירות ארצות הברית בישראל
**חדוה אלמוג** (נולדה ב-23 במאי 1948) היא אשת ציבור ישראלית, ממלאת-מקום וסגניתו של ראש עיריית חיפה לשעבר. בשנים 1987–1991 הייתה קצינת ח"ן ראשית בצה"ל.

ביוגרפיה
--------

גדלה בחיפה. בנעוריה הייתה חברה בתנועת "השומר הצעיר" ובשנת 1967, התגייסה לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל של התנועה. לאורך השנים עשתה מסלול שירות צבאי שכלל תפקידי פיקוד והדרכה, עד מינויה לקצינת הח"ן של הנח"ל, בשנים 1978-1976. בשנת 1981 שימשה קצינת ח"ן בפיקוד הצפון ובשלוש השנים שאחר-כך, הייתה מפקדת בסיס ההדרכה המרכזי של צה"ל. היא מונתה לתפקיד קצינת ח"ן ראשית, בדרגת תא"ל בשנת 1987, ובתפקיד זה כיהנה עד 1991. במקביל, הייתה יועצת ראש אכ"א והמטה הכללי של צה"ל בנושאי שירות נשים בצבא.

לאחר שפרשה מצה"ל, החלה בהתנדבות במסגרת נעמת, וב-1994 מונתה לתפקיד יושבת ראש נעמת בחיפה. בשנת 1998 נבחרה ליושבת-ראש נעמת בישראל, ואחר כך, ליושבת-ראש נעמת העולמית.

אלמוג היא חברת מרכז מפלגת העבודה ומשתתפת בהנהגת ההסתדרות החדשה. כמו כן, היא דירקטורית בחברת "שקמונה" וממלאת מקום יושב ראש דירקטוריון "התיאטרון".

בשנת 2002 נבחרה למועצת העיר חיפה. מאז דצמבר 2008 היא משמשת ממלאת מקום וסגנית ראש העיר ומחזיקה בתיק מינהל ההנדסה בעירייה. היא חברה בוועדות מחוזיות וארציות לתכנון ובנייה, לשמירת חופים, מ"מ יו"ר הדירקטוריון של תיאטרון חיפה, חברה בוועדות מחוזיות וארציות לתכנון ובניה, ומשמשת יושבת-ראש וועדת גיל"ן (נגישות למוגבלים).

בפברואר 2020 נבחרה להיות יו"ר העמותה להנצחת חללי הנח"ל ובכך הפכה לאשה הראשונה הנושאת בתפקיד זה בעמותת הנצחה צבאית רשמית. 

אלמוג היא בוגרת המכללה לביטחון לאומי. בעלת תואר ראשון בחינוך ומדע המדינה ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.

אלמנה ואם לשניים. מתגוררת בשכונת נווה שאנן בחיפה.

### ספרה

* חדוה אלמוג, **להיות חיילת - מדריך למתגייסת**, (עורכת: סיגל בר-קובץ דינר), ירושלים: הוצאת כתר, 1993

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חדוה אלמוג** בוויקישיתוף
* חדוה אלמוג, באתר חדשות מחלקה ראשונה
* אליס שלווי, חדוה אלמוג, ב-Jewish Women Encyclopedia (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  חדווה אלמוג, באתר www.ht1.co.il
2. ↑  הספר "להיות חיילת - מדריך למתגייסת", באתר "סימניה"

| קצינות ח"ן ראשיות  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| מינה בן צבי • שושנה ורנר • שושנה גרשונוביץ • דינה ורט • סטלה לוי • דבורה תומר • רות מושכל • דליה רז • עמירה דותן • חדוה אלמוג • יהודית בן נתן • ישראלה אורון • אורית אדטו • סוזי יוגב |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007453156405171

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק באיש עסקים ישראלי. אם התכוונתם לאלוף-משנה בחיל האוויר הישראלי, ראו יהודה פורת (קצין).
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**יהודה פורת** (נולד ב-13 באפריל 1960) הוא איש עסקים ומנהל ישראלי, מייסד רשת שפע שוק ומנכ"לה הראשון ומבעלי קיקה-ישראל. כיום מנכ"ל החברה קדישא פתח תקווה.

ביוגרפיה
--------

נולד לשמואל ולאה פורת (פרוים). למד במדרשית נעם בפרדס חנה. שירת כמפקד בחיל השריון. לאחר נישואיו עסק בעסקי מזון קפוא. בשנות ה-90 ייסד את רשת המרכולים "שפע מהדרין" שלימים הפכה ל"שפע שוק", וכיהן כמנכ"ל הרשת במשך 15 שנים. כמו כן כיהן כחבר דירקטוריון של הריבוע הכחול.

בעקבות המחאה בציבור החרדי על חילול שבת ברשת AM:PM שבשליטת קבוצת דור אלון, בעלת השליטה ב"שפע שוק", פרש מניהול הרשת. הוא התמנה כיועץ לחברת שופרסל להקמת רשת המרכולים "יש" והיה אמור להתמנות למנכ"ל הרשת, אך כעבור זמן קצר פרש. הוא נתבע על ידי הריבוע הכחול בטענה שהעביר סודות מקצועיים לחברה מתחרה. 

בשנת 2006 דורג על ידי המגזין גלובס כאחד מעשרת המשפיעים על כלכלת ישראל[דרוש מקור].

בשנת 2011 הקים פורת עם איש העסקים סלומון בטיטו את סניף רשת קיקה האוסטרית בישראל ושימש מנכ"לה. בטיטו ופורת רכשו את השליטה בחברת גלובליקום. כעבור שמונה חודשים קרס הסניף הישראלי של קיקה. 

לאחר מכן עסק פורת בנדל"ן בצפת. בשנת 2013 התמנה למנכ"ל החברה קדישא פתח תקווה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  שלומי דונר, מנכ"ל שפע שוק התפטר בעקבות הוראת רבנים, באתר ynet, 12 באפריל 2007
2. ↑  אורנה יפת, "כלכליסט", התפטר יועץ שופרסל להקמת הרשת החרדית, באתר ynet, 16 ביוני 2008
3. ↑  ענת שיחור-אהרונסון, הריבוע הכחול תובעת: מנהל שפע שוק לשעבר העביר סודות לשופרסל, באתר nrg‏, 13 באוגוסט 2008
4. ↑  עדי דברת, תחרות לאיקאה: רשת הריהוט קיקה פותחת סניף בכפר סבא, באתר TheMarker‏, 4 במאי 2009
5. ↑  גיל קליאן, המספרים שמאחורי הקפאת ההליכים של קיקה, באתר כלכליסט, 13 במאי 2012
6. ↑
7. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297047305171

 |
**מרקטה וונדרואושובה** (בצ'כית: **Markéta Vondroušová**, נולדה ב-28 ביוני 1999) היא טניסאית מקצוענית צ'כית. מדורגת במקום 10 בעולם (17 ביולי 2023) בדירוג ה-WTA, שהוא דירוג השיא שלה.

הישגי השיא שלה הם זכייתה בטורניר הגראנד סלאם ביחידות באליפות וימבלדון 2023, וזכייתה במדליית כסף אולימפית ביחידות באולימפיאדת טוקיו (2020).

ביוגרפיה
--------

וונדרואושובה נולדה וגדלה בסוקולוב, עיירה קטנה בצ'כיה ליד הגבול עם גרמניה. היא בת למשפחה של ספורטאים, אימה, אינדרישקה אנדרובה, הייתה שחקנית כדורעף בקבוצת סלביה פראג מהליגה הראשונה, וסבא שלה מצד אימה, פרנטישק פרק, היה אלוף צ'כוסלובקיה בקרב חמש (1935). הוריה התגרשו כשהייתה בת 3, אך היו לצידה ותמכו בה בהתפתחותה כספורטאית. היא החלה לשחק טניס בגיל 4, ועסקה בענפי ספורט רבים, סקי, טניס שולחן וכדורגל והצטיינה בכולם, עד שבחרה להתמקצע בטניס. בשנת 2015 עברה להתאמן בפראג ודורגה במקום הראשון בעולם לנערות.

### 2019

באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בינואר 2019 הגיעה לחצי הגמר בזוגות נשים ביחד עם ברבורה סטריצובה מצ'כיה, והשתיים הפסידו לזוכות בטורניר, סמנתה סטוסור מאוסטרליה וג'אנג שואי מהרפובליקה העממית של סין ב-3 מערכות (5−7, 4–6, 5−7).

באליפות צרפת הפתוחה שנערכה ביוני 2019 הגיעה לגמר שבו הפסידה לאשלי ברטי מאוסטרליה (דורגה במקום 8) בשתי מערכות (6−1, 6−3). בשלב חצי הגמר ניצחה את ג'והנה קונטה מהממלכה המאוחדת (דורגה במקום 26) בשתי מערכות (5−7, 6−7(2−7))

### 2021

#### מדליית כסף אולימפית

באולימפיאדת טוקיו זכתה במדליית כסף לאחר שהפסידה במשחק הגמר לבלינדה בנצ'יץ' משווייץ (דורגה במקום 9) ב-3 מערכות (5–7, 6–2, 3–6). בסיבוב הראשון היא ניצחה את קיקי ברטנס מהולנד (דורגה במקום 16) ב-3 מערכות (6–4, 3–6, 6–4), בסיבוב השני היא ניצחה את נאומי אוסקה מיפן (דורגה במקום 2) בשתי מערכות (6–1, 6–4), בשלב רבע הגמר היא ניצחה את פאולה בדוסה מספרד לאחר שפרשה מהמשחק בסיום המערכה הראשונה (6–3, 0–0) ובשלב חצי הגמר היא ניצחה את אלינה סביטולינה מאוקראינה (דורגה במקום 4) בשתי מערכות (6–3, 6–1).

### 2023

#### גראנד סלאם ראשון

באליפות וימבלדון שנערכה ביולי זכתה בתואר ליחידות לאחר שניצחה בגמר את אונס ג'אבור מתוניסיה (דורגה במקום 6) בשתי מערכות (6–4, 6–4), ובכך הייתה לשחקנית הבלתי מדורגת הראשונה שזוכה בטורניר זה. בשלב רבע הגמר ניצחה את ג'סיקה פגולה מארצות הברית (דורגה במקום 4) ב-3 מערכות (6–4, 2–6, 6–4) ובשלב חצי הגמר ניצחה את אלינה סביטולינה בשתי מערכות (6–3, 6–3).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרקטה וונדרואושובה** בוויקישיתוף
* מרקטה וונדרואושובה, ברשת החברתית פייסבוק
* מרקטה וונדרואושובה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* מרקטה וונדרואושובה, ברשת החברתית אינסטגרם
* מרקטה וונדרואושובה, באתר olympedia.org
* מרקטה וונדרואושובה, באתר ה-WTA
* מרקטה וונדרואושובה, באתר ה-ITF
* מרקטה וונדרואושובה, באתר גביע הפדרציה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1296375633
* VIAF: 3973169032413887720009
* WorldCat (עם VIAF): 3973169032413887720009

 |
קלף "החלפות" רולר דרבי של אן קלבלוקלף "החלפות" רולר דרבי של אן קלבלו
**אן תרזה קלבלו** (באנגלית: **Ann Theresa Calvello**;‏ 1 באוגוסט 1929 – 14 במרץ 2006) הייתה ספורטאית ודמות בולטת אמריקאית בתחום הרולר דרבי.

ביוגרפיה
--------

אן קלבלו היא מסן פרנסיסקו, קליפורניה, שם סיימה למודי תיכון ביוני 1947.

היא התחילה להתחרות ברולר דרבי בשנת 1948, בליגת International Roller Speedway. קלבלו הייתה ידועה כחמת מזג, ונודעה בשל הניראות הבלתי-קונבנציונלית שלה - בצבע שיער ואיפור "פראיים". אוהדיה כינו אותה "אף בננה". היא התחרתה ברולר דרבי בסך הכל במשך שבעה עשורים: משנות הארבעים של המאה העשרים, ועד תחילת שנות האלפיים. היא התחרתה ברחבי עולם, כולל באירופה, גואם, הפיליפינים, קובה, אוסטרליה וכמובן בכל רחבי ארצות הברית. היא שברה את האף 12 פעמים במהלך הקריירה שלה. היריבה המפורסמת שלה על מסלול ההחלקה הייתה ג'ואן וסטון.

ב-11 באוגוסט 1953 אן ילדה בת, טרי אן לנגלי-קונטה. ב-1968, לאחר שפרשה מהספורט בפעם הראשונה, היא הוכנסה להיכל התהילה של הרולר דרבי.

קלבלו חיה בסוף ימיה בסן ברונו, קליפורניה, עם החתולים שלה. היא מעולם לא פרשה באופן רשמי מרולר דרבי, אבל לא התחרתה מאז 2000, חוץ מפעם אחת ב-2002 כשחזרה למסלול בפעם האחרונה כדי לנצח בתחרות עם קנת' לוג' III בפרק הסיום של תוכנית הטלוויזיה *RollerJam*. בתחילת 2006, היא אובחנה עם סרטן הכבד, ונפטרה בגיל 76 כעבור זמן קצר. קלבלו היא הספורטאית המקצועית היחידה שהתחרתה במשך שבעה עשורים בענף ספורט.

בספרות ובקולנוע
---------------

בשנת 2001, יצא *Demon Of The Derby*, סרט דוקומנטרי ביוגרפי אודות קלבלו. הסרט יצא גם ב-DVD, ולעיתים מוקרן  למטרות גיוס כספים על ידי רולר ליגות דרבי.

קלבלו תרמה מספר גדול של צילומים נדירים מהאוסף הפרטי שלה לפרסום בספר Roller Derby Classics…and more! מאת ג'ים פיצפטריק, שיצא ב-2005. היא גם כתבה את ההקדמה לספר.

בפברואר 2006, קלבלו הופיעה במספר פרקים של סדרת הריאליטי *Rollergirls*,ששודרה ברשת A&E. בקטעים  שצולמו ב-2005, חברות קבוצת הדרבי TXRD Lonestar Rollergirls נסעו לקליפורניה כדי לחפש את הגיבורה שלהן, קלבלו. קבוצת TXRD כינתה את האילפות שלהן על שמה.

ב-2011, יצא הספר *The Blonde Bomber & The Last Hurrah of Ann Calvello and the Resurrection of a Unique American Sporting Event* מאת אנדרו ג'. אפשטיין, שמתאר את הרנסאנס שעבר ענף הרולר דרבי, ויחד עם צילומים וסיפורים אישיים, מצייר גם את ההיסטוריה ואת הדמויות המובילות של התחום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אן קלבלו** בוויקישיתוף
* *Demon Of The Derby: The Ann Calvello Story* - אתר הסרט
* The National Roller Derby Hall of Fame עמוד לזכרה של אן קלבלו
* *Roller Derby Classics…and more!* (Archived 2009-10-25) (אתר הספר)
* ביקורת על הספר The Blonde Bomber & The Last Hurrah of Ann Calvello and the Resurrection of a Unique American Sporting Event
* The Great Ann Calvello Remembered

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Events & Inductees", Roller Derby Hall of Fame
2. ↑  Ann Calvello, 76, a Legend in Roller Derby's Rowdy Rinks, Dies, Douglas Martin, New York Times, March 17 2006
אפונת ואסאבי
**אפונת ואסאבי** 
(ביפנית: wasabi mame ;**わさび豆**) היא חטיף פופולרי שמקורו ביפן המורכב מאפונים מצופים בוואסאבי.

את אפונת הוואסאבי מייצרים באמצעות קלייה של אפונים ירוקים וציפויים בבלילה שמרכיביה הם לרוב עמילן, שמן, מלח, סוכר וואסאבי – ממרח יפני חריף עשוי משורש החזרת היפנית. לעיתים התערובת מכילה גם צבעי מאכל ומונוסודיום גלוטמט. החטיף הוא חטיף מודרני שמקורו ביפן אך הוא נפוץ בשוקי אסיה ובעשורים האחרונים הפך לפופולרי גם במערב. ביפן קיימת גרסה דומה של החטיף העשויה משעועית.

האפונים שמהם מכינים אפונת ואסאבי הם אפונים ירוקים שנקטפים בשלב מאוד מאוחר, לאחר שכבר התייבשו באופן טבעי בשדה. החטיף התעשייתי, בדומה לממרחי ואסאבי בסושיות רבות במערב, בדרך כלל אינו מכיל ואסאבי אמיתי אלא תחליף המורכב מחומרי טעם וריח. זאת, בשל מחירו הגבוה יחסית של ואסאבי טבעי.

על אף שאפונת ואסאבי עשויה מירק ומכילה סיבים תזונתיים וחלבון, ערכה הקלורי גבוה והיא עתירת נתרן ולכן אינה מומלצת לצריכה מרובה. לפי מאגר המידע הלאומי של מחלקת החקלאות האמריקאית, 100 גרם אפונת ואסאבי מכילים כ-430 קלוריות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אפונת ואסאבי** בוויקישיתוף
* אפונת ואסאבי בבלוג האוכל היפני favy (אנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑
**מקסימוס ויליאמסון** (באנגלית: **Maximus Williamson**; נולד ב-4 בספטמבר 2006) הוא שחיין אמריקאי, אלוף עולם לנוער (נתניה 2023), במשחה ל-100 מטר חופשי ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי.

ביוגרפיה
--------

ויליאמסון נולד וגדל בסאות'לייק (אנ') טקסס. מחזיק בשיאי ארצות הברית לנערים גיל 15 ו-16. בשנת 2025 הוא אמור ללמוד ולהתאמן באוניברסיטת וירג'יניה. 

### 2023

#### אלוף עולם לנוער

באליפות העולם לנוער שנערכה במכון וינגייט נתניה בספטמבר 2023 זכה ב-7 מדליות, 6 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.45 שניות, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אליפות חדש של 1:57.29 דקות, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, כשחיין ראשון קבע תוצאה של 1:47.11 דקות, השנייה בטיבה באליפות, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.57 שניות ובמשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב. מדליית כסף במשחה שליחים משולב 4x100 מטר חופשי.

### 2024

בתחרות שנערכה באוסטין, טקסס בפברואר 2024 הוא זכה בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 יארד מעורב אישי בשיא בתי הספר התיכוניים של ארצות הברית של 1:40.81 דקות ובמשחה ל-100 יארד גב בשיא אישי חדש נוסף של 46.29 שניות.

שיאים אישיים
------------

### בריכה אולימפית

* 100 מטר חופשי: 48.38 שניות (2023)
* 200 מטר חופשי: 1:47.11 דקות (2023)
* 200 מטר מעורב אישי: 1:57.29 דקות (2023)

### בריכת 25 יארד

* 50 יארד חופשי: 19.45 שניות (2024)
* 100 יארד חופשי: 41.84 שניות (2024)
* 200 יארד חופשי: 1:33.07 דקות
* 100 יארד גב: 46.29 שניות (2024)
* 200 יארד גב: 1:40.88 דקות
* 200 יארד מעורב אישי: 1:40.91 דקות (2024)
* 400 יארד מעורב אישי: 3:39.03 דקות

ראו גם
------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

קישורים חיצוניים
----------------

* מקסימוס ויליאמסון, באתר Swim Cloud (באנגלית)
* מקסימוס ויליאמסון, באתר Swimming World Magazine (באנגלית)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מקסימוס ויליאמסון"**.
ד"ר **לאיוש בארשון** (במקור **באדר**, בהונגרית: **Bársony Lajos**; בודפשט, 11 בינואר 1892 – אחרי 1940) היה זמר אופרה יהודי-הונגרי, מורה בגימנסיה. אחותו הייתה זמרת האופרה דורה ברשוני, דודיו היו ינה ואז'וני ווילמוש ואז'וני. נסיבות מותו לא ידועות, קרוב לוודאי שנספה בשואה.

קורות חיים
----------

לאיוש באדר נולד במשפחה יהודית כבנם של יעקב באדר (1857–1927) עצמאי ושל סידוניה וייספלד (1859–1919) ממשפחת וייספלד ששינתה את שמה לואז'וני. אביו היה סוחר כללי ולאחר מכן פקיד, אמו הייתה אחותו של וילמוש ואז'וני. לאיוש למד באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, שם סיים את לימודיו ב-7 ביוני 1918.

### קריירה

בשנת 1920 שיחק תקופה קצרה בתיאטרון הקומדיה של בודפשט, ואז בחודש יולי באותה השנה הוחתם על חוזה על ידי "תיאטרון העיר" (Városi Színház), משם הוזמן לבית האופרה המלכותי ההונגרי. חוזהו לא חודש ביוני 1922 ולכן יצא לסיורי הופעות מחוץ למדינה ביחד עם אשתו. הם ביקרו בספרד, מרוקו, פורטוגל, האיים הקנריים ובכמה מדינות אפריקאיות. הם חזרו הביתה לממלכת הונגריה במרץ 1927. הם גם המשיכו בסיורי עבודה אלה גם בשנות ה-30.

### נשואיו

אשתו הייתה הזמרת בורישקה פאלפי, איתה התחתן בבודפשט, ב-12 בספטמבר 1922.

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון לאמנויות הבמה ההונגריות (1929–1931, עורך אלאדר שפפלין)
* לאיוש ברשוני באתר Geni
* לאיוש ברשון - שירים מאחד מתקליטיו
* לאיוש בארשון, באתר יוטיוב
* מועדון חובבי השירה - שיריו של לאיוש ברשוני

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Báder Jakab halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 958/1927. folyószáma alatt".
2. ↑  "Báder Jakabné Weiszfeld Szidónia halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 1673/1919. folyószáma alatt".
3. ↑  "La Maya and M. Afgar hangversenykörútja Afrikában (1927. március 15.) Ujság, 3. évfolyam, 60. szám, 7. oldal".
4. ↑  Születési nevén Pálffy Borbála Sarolta.
5. ↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 1490/1922. folyószáma alatt".
**טיסה 6833 של אירופלוט** הייתה טיסה של חברת אירופלוט במטוס הטופולב Tu-134, אשר נחטף בשמי ברית המועצות ב-18 בנובמבר 1983.

החטיפה
------

החטיפה בוצע על ידי קבוצת צעירים גאורגים. המטרה הייתה לאלץ את צוות המטוס שהיה בטיסת פנים לשנות את נתיב הטיסה ולנחות בטורקיה. באותה התקופה גאורגיה הסובייטית הייתה חלק מברית המועצות. בהתאם למדיניות השלטונות, אזרחי המדינה היו יכולים לעזוב אותה רק בנסיבות מיוחדות (למשל איחוד משפחות).

קבוצת החוטפים כללה שבעה אנשים ממשפחות מבוססות. במהלך ניסיון לאלץ את צוות המטוס לשנות את נתיב הטיסה התפתח מאבק מזוין אך בסופו של דבר, הצוות הצליח להתבצר בתא הטייס ולנחות בטביליסי. בהתאם לבקשת ראש גאורגיה הסובייטית אדוארד שוורדנדזה ממוסקבה הגיעו לוחמים של יחידת אלפא שהשתלטו על המטוס. במהלך האירוע נהרגו חלק של החוטפים, אנשי הצוות והנוסעים.

במהלך המשפט לנאשמים התווסף הכומר תאודור צ'קילדזה שהוכרז כמנהיג. באוגוסט 1984 נגזר עונש מוות לשלושה מהחוטפים ולכומר, שהוצא לפועל ב-3 באוקטובר 1984.

אדוארד שוורדנדזה הואשם בכך שסירב לבקשת הורי החוטפים לנהל איתם משא ומתן. במטוס עצמו התגלו חורים מיותר ממאה כדורים והוא לא חזר לשירות. רוב מסמכי החקירה נשרפו בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.

בשנת 2001 בתיאטרון מרג'נישווילי רצה לעלות על הבמה הצגה של דויד טורשווילי בנושא, אך בלחץ השלטון המחזה לא הוצג. הוא הוצג בהמשך בתיאטראות פרטיים וזכה להצלחה. בנוסף לכך בגאורגיה צולמו סרטים על האירוע.

קישורים חיצוניים
----------------

* תיאור האירוע
**עין זיוון** (בערבית: **عين زوان**; עין זיואן) הוא כפר צ'רקסי נטוש בצפון רמת הגולן. הכפר שוכן כארבעה קילומטרים דרומית לקוניטרה וכשני קילומטרים מזרחית לקיבוץ עין זיוון אשר קרוי על שמו. הכפר נקרא כך על שם עשב הזון ('זִיוּאָן' בערבית), צמח בר מזיק הנפוץ בשדות תבואה.

היסטוריה
--------

כפר עין זיוון יוּשב, בדומה לכפרים צ'רקסים אחרים במרכז רמת הגולן, לקראת סוף המאה ה-19. באזור הכפר היו מספר כפרים צ'רקסים כגון צורמן, ג'ויזה וחושנייה אשר יושבו כולם באותה התקופה על ידי בני העדה הצ'רקסית לאחר שאדמותיהם נכבשו בידי רוסיה וניתנו להם אדמות בין היתר במרכז הגולן על ידי השלטון העות'מאני.

בשנת 1960 אוכלוסיית הכפר מנתה 796 תושבים, ערב מלחמת ששת הימים בשנת 1967 האוכלוסייה מנתה 993 תושבים (הערכה). לאחר המלחמה והכיבוש הישראלי של הגולן, בעוד שהרוב המוחלט של ההתיישבויות הסוריות בגולן ננטשו, בעין זיוון נשארו כ-100 משפחות בימים הראשונים לשלטון הישראלי. עם זאת, היה חשש רב בין תושבי הכפר שהשלטון הסורי יחזור לגולן ואז הם יתפסו כבוגדים, לכן תקופה קצרה לאחר המלחמה הוחלט לנטוש את הכפר ולעזוב לסוריה. מספר חודשים לאחר מכן בתי הכפר הנטושים שימשו התיישבות זמנית לגרעין המתיישבים של קיבוץ עין זיוון העתידי אשר ישבו במקום במשך כשנתיים, עד אשר עברו ליישוב קבע באזור הבסיס הסורי הנטוש כשני קילומטרים מערבית משם (היכן ששוכן כיום הקיבוץ).

עין מוקש
--------

בריכת "עין מוקש".
בחלקו הצפוני של הכפר נמצאת בריכת מים עונתית המכונה "עין מוקש", על שם המיקוש הרב באזור הכפר ובסביבת הבריכה. הבריכה היא עגולה בקוטר של כ-10 מטרים ומתוחמת על ידי קירות אבני בזלת. עומק המים בבריכה נע בין שישה לשמונה מטרים והמים לרוב צלולים ובעלי גוון ירקרק. בעבר שימשה הבריכה את תושבי הכפר, לאחר כיבוש רמת הגולן ונטישת הכפר על ידי מתיישביו הצ'רקסים, הבריכה שימשה את גרעין המתיישבים שעלו בהמשך לאדמות הקיבוץ. במהלך שנים אלו אף התייבשה הבריכה בתקופות היבשות ותושבי הגרעין נאלצו לעשות שימוש בכבאיות להובלה ומילוי הבריכה במים.

בשנים האחרונות התבצעו בסביבת הבריכה פעולות לפינוי מוקשים, סידור הגישה וגידור גבוה סביב הבריכה. גידור הבריכה מונע את התנועה בינה לבין הריסות הכפר, כך שהגישה היחידה אליה כיום היא מכיוון צפון. ההגעה למקום היא דרך כביש 98, כקילומטר לאחר צומת זיוון. במקום הוסדר שביל שמוביל ישירות לבריכה המתוחמת.

ראו גם
------

הריסות באזור מרכז הכפר
* ההתיישבות הצ'רקסית ברמת הגולן

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **עין זיוון (כפר)** |

* מנחם רהט, קיבוץ בגולן משלם 450 ל"י ליום דמי הובלת מי שתיה, מעריב, 18 בנובמבר 1968
* קיבוץ עין זיוון לא ישנה את שמו, מעריב, 10 באפריל 1969
* המאבק על עמק הבטיחה, דבר, 23 בדצמבר 1969

הערות שוליים
------------

1. ↑  קיבוץ עין זיוון נקרא על שם הכפר ואף מתיישביו הראשונים גרו תקופה קצרה בבתי הכפר, אך הקיבוץ עצמו הוקם כשני קילומטרים מערבית משם בבסיס סורי נטוש.
2. ↑  יגאל קיפניס, **המפה הישובית של הגולן ערב מלחמת ששת הימים**, קתדרה 116, 2000.
3. ↑  עשב הזון; Lolium temulentum (זון משכר). זאב וילנאי, **גולן וחרמון**, ירושלים:הוצאת אחיעבד, 1970.
4. ↑  יעקב ארז, ברחו, השתגעו וברחו ... מעריב, 18 באוגוסט 1967.
**ארנה מרטין סלוט** (בהולנדית: **Arend Martijn Slot**; נולד ב-17 בספטמבר 1978) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל הולנדי, המאמן את קבוצת פיינורד.

קריירה
------

סלוט החל לשחק כדורגל ב-VV Bergentheim מעיר הולדתו. מאוחר יותר נבחן והוחתם על ידי זוולה.

הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בזוולה בהפסד 1–2 לדן בוס ב-14 באוקטובר 1995.

לאחר שבע עונות בזוולה, חתם סלוט בנאק ברדה בקיץ 2002. הוא שיחק במועדון במשך חמש עונות, לפני שעבר לשחק בספרטה רוטרדם.

לאחר שלוש עונות בספרטה רוטרדם חזר סלוט לזוולה. בסיום עונת 2012/2013 פרש ממשחק פעיל.

### קריירת אימון

סלוט החל את קריירת האימון שלו ב-2013, כששימש כמאמן קבוצת הנוער של זוולה במשך שנה, בטרם מונה לעוזר מאמן של קמבור, תפקיד אותו מילא עד 2017. לאחר מכן עבר לשמש כעוזר מאמן בא.ז. אלקמאר, בטרם קודם לתפקיד המאמן הראשי ב-2019.

בעונתו הראשונה כמאמן הגיעה הקבוצה למקום השני בליגה כשהיא בשוויון נקודות עם אייאקס מהמקום הראשון, אך הליגה הופסקה ובוטלה בעקבות מגפת הקורונה בהולנד. ב-5 בדצמבר 2020 הוא פוטר מתפקידו לאחר שניהל משא ומתן עם פיינורד אף על פי שהיה תחת חוזה. סלוט השיג ממוצע של 2.11 נקודות למשחק בא.ז. אלקמאר, הגבוה ביותר מכל מאמן בהיסטוריית המועדון.

ב-15 בדצמבר 2020 חתם בפיינורד אותה צפוי היה להתחיל לאמן עם פתיחת עונת 2021/2022. הקבוצה שיחקה בעונת 2021/2022 גם בליגה האזורית לאחר שסיימה עונה קודם לכן במקום החמישי. היא הוגרלה בשלב הבתים יחד עם סלביה פראג, אוניון ברלין ומכבי חיפה. פיינורד העפילה מהבית המוקדם והגיעה עד לגמר כשהיא גוברת בדרך על פרטיזן בלגרד, סלביה פראג ומרסיי. במשחק הגמר נכנעה פיינורד לרומא בתוצאה 0–1. בליגה סיימה הקבוצה במקום השלישי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארנה סלוט** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt

הערות שוליים
------------

1. ↑  AZ neemt per direct afscheid van Slot, www.az.nl (באנגלית)
**45 שנים** (באנגלית: **45 Years**) הוא סרט דרמה משפחתית בריטי משנת 2015, שביים אנדרו האיי, במבוסס על הסיפור הקצר "בארץ אחרת" של דייוויד קונסטנטין. שני השחקנים הראשיים, שרלוט רמפלינג וטום קורטני, המגלמים בסרט זוג נשוי, זכו בפרס דוב הזהב לשחקנית ולשחקן הטובים ביותר, ורמפלינג אף הייתה מועמדת על תפקידה לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.

עלילה
-----

קייט מרסר (שרלוט רמפלינג) ובעלה ג'ף (טום קורטני), זוג חשוך ילדים, עומדים לחגוג את יום הנישואין הארבעים וחמישה שלהם. כמה ימים לפני המסיבה מקבל ג'ף מכתב ובו הוא מתבשר שנמצאה גופתה של קטיה – שהייתה בת זוגו לפני שהכיר את קייט, ונהרגה בטיול לאיטליה כשנפלה מצוק לתוך קרחון – וככל הנראה השתמרה בשלמותה, בגלל שהקרח קפא סביבה מעט אחרי הנפילה.

הגילוי מערער את עולמם של בני הזוג, נטולי הילדים. ג'ף נעשה עצבני, מחפש תמונות משותפות שלו ושל קטיה וחוזר לעשן; קייט מתחילה להרגיש ששנות נישואיהם הרבות היו טעות.

סגנון
-----

הסרט מאופיין בקצב איטי ובדיאלוגים מועטים יחסית. הוא מחולק לפרקים, כאשר כל יום בשבוע שבו הוא מתרחש נפתח בצילום הנוף הכפרי שבו הם מתגוררים, לרוב בטיול בוקר של קייט עם הכלב של בני הזוג.

שחקנים
------

* שרלוט רמפלינג – קייט מרסר, מורה בגמלאות.
* טום קורטני – ג'ף מרסר, מנהל מפעל בגמלאות.
* ג'רלדין ג'יימס – לנה, חברתה של קייט.
* דייוויד סיבלי – ג'ורג', בעלה של לנה וידידו של ג'ף.
* דולי וולס – שרלוט, בתם של לנה וג'ורג'.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **45 שנים** בוויקישיתוף

* "45 שנים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "45 שנים", באתר נטפליקס
* "45 שנים", באתר AllMovie (באנגלית)
* "45 שנים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "45 שנים", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "45 שנים", באתר Metacritic (באנגלית)
* "45 שנים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
עם הרב שטיינמן
**יצחק יעקב רוט** (מוכר גם בשם העט **א. יצחקי**; נולד ב-1954) הוא עיתונאי ופובליציסט חרדי-ליטאי. במשך עשרות שנים היה עורכו של העיתון יתד נאמן.

ביוגרפיה
--------

נולד ברמת גן להורים ניצולי השואה. למד בישיבות היישוב החדש בת"א איתרי ופוניבז'. בשנת 1985 נמנה עם מייסדי היומון החרדי "יתד נאמן". בראשית דרכו שימש מבקר מטעם הוועדה הרוחנית, הסמכות התורנית של העיתון. המשיך ככותב מאמרים תחת שמות עט שונים, ובשנת 1988 עם התפטרותם של העורכים הראשונים משה גרילק ושמואל חסידה, מונה לעורך העיתון לצד נתן גרוסמן, שהיה דומיננטי יותר. רוט עצמו מתרחק מפרסום ואינו מתראיין בכלי התקשורת. בהמשך הצטרף אליהם ישראל וורצל כסגן עורך. רוט הוביל את הקו המקצועי בעיתון[דרושה הבהרה]. הוא כתב עבור הרב שך דרשות שנשא בפתיחת "ירחי כלה".

בשנת 2007 הכריע הרב אלישיב כעמדתו שניתן להזכיר שמות פרטיים של נשים מפורסמות בעיתון, בניגוד למנהגו של העיתון החרדי המתחרה "המודיע", שבו לדוגמה ציפי לבני מופיעה בתור **צ. לבני**. באותה הזדמנות קיבל הרב אלישיב גם את עמדתו שלפיה יש להזכיר את הצבא הישראלי בשמו צה"ל, בניגוד לנוהל שהיה קיים עד אז להתייחס אליו בהסתייגות כ"הצבא".[דרוש מקור]

בעקבות המהפך בשליטה ב"יתד נאמן" ב-2012, הבהיר כי הוא כפוף לרב אהרן יהודה לייב שטינמן ומשתף פעולה עם ההנהלה החדשה. עובדה זו עוררה את זעמם של נאמני הרב שמואל אוירבך והוא אף הותקף במערכת העיתון במהלך מאבקי השליטה.[דרוש מקור] ביוני 2014, תקופה קצרה לאחר הפילוג ב"יתד נאמן" כתב: "חובת האדם לפשפש במסתרי לבו ולחשוד תמיד בעצמו שמא דבריו ומעשיו אינם אלא תוצאה של נטיות לבו ונגיעותיו האישיות". תלמידיו של הרב אוירבך, סברו כי הדברים מכוונים לפגוע ברבם והחלו לפרסם מכתבים וכתבי פלסתר כנגדו.[דרוש מקור] הוא פרסם הבהרה במהדורת יום ג' של העיתון ולפיה לא התכוון לאיש מסוים.

ב-2014 הגיש יואב ללום, יו"ר עמותת נוער כהלכה, תביעת דיבה בסך 300,000 ש"ח נגדו ונגד העיתון, בעקבות כינויי גנאי שנכתבו בו כלפיו, בשל פעילותו ב"בג"ץ בית הספר בעמנואל". רוט לא הגיש כתב הגנה. בשל כך בית המשפט קיבל את התביעה וחייב את העיתון במלוא הסכום ובהוצאות המשפט. כמו כן חויב העיתון לפרסם תיקון לדברי הלשון הרע.

בתפקידו כעורך כתב רוט שלש פעמים בשבוע את מאמרי המערכת של העיתון. לאחר פרישתו הוא מפרסם פעמיים בשבוע טורי דעה וכן את טור הפתיחה של מוסף "יתד השבוע" בשם "עוד שבוע". המאמרים השבועיים מתובלים בסיפורים מן התנ"ך וההיסטוריה המתאימים למאורעות התקופה, ומשלבים מבט אקטואלי. תרגום המאמרים מתפרסם גם במהדורה האנגלית של העיתון.

רוט מעביר שיעורים יומיים בבני ברק ושיעור שבועי ברמת גן. הוא ערך ספרים תורניים, בהם את ספרי "שיח יוסף" של רבו, הרב יוסף רוט, ראש מוסדות "בית דוד" בבני ברק.

לקט ממאמריו התורניים הוציא לאור בספר "יתדתיו לנצח". עד עתה יצאו לאור 6 כרכים: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, דברים, וחלק נוסף על המועדים, בהוצאת "יפה נוף".

קישורים חיצוניים
----------------

* העיתונאים נחשפים: כתבת פרופיל על יצחק רוט באתר בחדרי חרדים

הערות שוליים
------------

1. ↑  מנדי גרוזמן ויונתן אוריך, "יתד נאמן" ישלם פיצויים לעו"ד חרדי בגין לשון הרע, באתר nrg‏, 12 במאי 2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007419688305171
* VIAF: 29156675142933582821
* WorldCat (עם VIAF): 29156675142933582821

 |
**רן פוליאקין** (25 באוקטובר 1967 – 12 בינואר 2024) היה איש עסקים ויזם ישראלי בתחום הטכנולוגיה.

ביוגרפיה
--------

פוליאקין נולד בירושלים במשפחה בת ארבעה ילדים. למד לתואר ראשון עיצוב בבצלאל.

ב-2007 הקים את חברת פאוורמט (Powermat) שהייתה חלוצה בטכנולוגית מערכות טעינה אלחוטית לטלפונים ניידים. פוליאקין שימש כמנכ"ל ויו"ר הדירקטוריון עד דצמבר 2014. החברה פיתחה טכנולוגיית טעינה אלחוטית לסמארטפונים בתקן אותו יזמה PMA. תקן זה אומץ על ידי תאגידים עולמיים כמו דורסל, ג'נרל מוטורס, פלקסטרוניקס ו-AT&T. בשנת 2014 השלימה החברה פריסה רחבה של עמדות הטענה הממוקמות בסניפי סטארבקס בקליפורניה ובנקודות בילוי שונות בניו יורק. ב–2013 הגיעה החברה להכנסות בקצב של 200 מיליון דולר בשנה.

פוליאקין עמד בראש מרכז פיתוח שהקים בנווה אילן בו פועלים עשרה סטארטאפים, ובהם ננו-אקס אימג'ינג, המפתחת מכשור דימות רפואי מבוסס קרני רנטגן המיוצרות באמצעות רכיב MEMS, "אילומיג'ין" (Illumigyn), מכשיר לשיפור הבדיקות לאיתור סרטן צוואר הרחם, "קינפלואו" (Qinflow), מכשיר לחימום עירויי דם ואינפוזיות בתנאי שטח ו-"וולסנס" (Wellsense) – מערכת למיפוי לחץ באמצעות חוטים השזורים במזרני בתי חולים ואשר מפחיתה את הסכנה לפצעי לחץ בעת שכיבה ממושכת.

ב-2016 הקים במרכז הפיתוח שלו את טאפ סיסטמס (Tap Systems) אשר פיתחה את Tap, מקלדת לבישה בצורת רצועה צרה המתרגמת צירופים שונים של נקישות האצבעות על כל משטח למספרים ואותיות.

נפטר ב-12 בינואר 2024 לאחר מחלה. נטמן בנס הרים. הותיר אחריו את רעייתו וחמישה ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של רן פוליאקין
* רן פוליאקין, ברשת החברתית LinkedIn
* אסף גלעד, PowerMat - משחררים את העולם מכבלים, באתר כלכליסט, 9 במאי 2011
* הדר חורש, עולם ללא חוטים: מטעינים את הגאדג'טים על משטח אחד, באתר nrg‏, 11 באוקטובר 2009
* גיא גרימלנד, כמה סטארט-אפים דרושים בשביל להדליק נורה?, באתר TheMarker‏, 25 באוגוסט 2008
* "פלאפונים יוכלו להיטען בלי חוט, שקע וחשמל", ריאיון עם רן פוליאקין באתר גלי צה"ל
* 
* אתר למנויים בלבד אלירן רובין, צפו: ההמצאה שתאפשר לכם להקליד מכל מקום - בלי לגעת בטלפון, באתר TheMarker‏, 12 במאי 2016
* הדר חורש, ‏המוח הישראלי גאה להציג: 20 פיתוחים והמצאות כחול־לבן שכבשו את העולם, באתר מעריב אונליין, 12 במאי 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד עומר שוברט, כך הפכו השולחנות של סטארבקס לארץ המובטחת של פאוורמט הישראלית, באתר TheMarker‏, 25 בנובמבר 2014
2. ↑  גלי וינרב, ‏"חוויית הביקור אצל הגניקולוג לא השתנתה מזה 50 שנה", באתר גלובס, 8 ביוני 2016
3. ↑  מאיר אורבך, הבייבי החדש של רן פוליאקין: מקלדת לבישה זעירה, באתר כלכליסט, 15 במאי 2016
4. ↑  גלי וינרב, ‏היזם הסדרתי רן פוליאקין הלך לעולמו בגיל 56, באתר גלובס, 14 בינואר 2024
5. ↑  פורבס ישראל, ‏הטרנדים הטכנולוגיים של 2016: מאוטומציה צרכנית ועד לבריאות דיגיטלית, באתר Geektime‏, 20 בפברואר 2016
**אייל אסרף** (נולד ב-24 בינואר 1972) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד מגמת אוגדות בבית הספר לפו"ש (פיקוד ושליטה) בזרוע היבשה. קודם לכן שימש סגן מפקד עוצבת געש ומפקד חטיבת עודד.

שירותו הצבאי
------------

אסרף נולד וגדל בקריית גת להורים שעלו ממרוקו. לאחר סיום לימודיו התיכוניים למד בישיבת עטרת ירושלים. התגייס לצה"ל בשנת 1991, שובץ בחטיבת גולני והתקבל לסיירת גולני. עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס מונה למפקד צוות בבה"ד 1. באוגוסט 1994 שב לסיירת ושירת כמפקד צוות. לאחר סיום התפקיד פרש מצה"ל. בשנת 1999, לאחר שנתיים כאזרח, חזר לשירות צבאי כמפקד פלוגה בגדוד נצח יהודה. לאחר מבצע חומת מגן מונה למפקד פלנ"ט גולני. לאחר מכן שימש כסגן מפקד גדוד 51. בהמשך מונה לסגן מפקד בא"ח גולני. לאחר מכן שימש כקצין אג"ם של חטיבת גולני, בין היתר במהלך מלחמת לבנון השנייה.

לאחר לימודים, הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 906, ושימש בתפקיד בין השנים 2006–2008. בהמשך חזר לחטיבת גולני ומונה בשנת 2010 למפקד בא"ח גולני, תפקיד בו שירת עד שנת 2012. לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת גולני בין השנים 2012–2013. בשנת 2013 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עודד, ובמקביל מונה למפקד צוות בקורס מפקדי פלוגות, בתפקידיו שירת עד שנת 2015. בשנת 2015 מונה לסגן מפקד עוצבת געש, ושימש בתפקיד עד שנת 2017. בשנת 2018 מונה למפקד מגמת אוגדות בבית הספר לפו"ש בזרוע היבשה.

חיים אישיים
-----------

אסרף מתגורר ביישוב עלי, נשוי לתמר, לשעבר דוברת מועצה אזורית מטה בנימין, ואב לחמישה ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* עפרה לקס, הסברה עכשיו, באתר ערוץ 7, 9 באוגוסט 2012
* אנשיל פפר, מפקד בט"ר גולני נאבק על גישור המתח בין הדת לצבא, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2011
* שי לוי, ‏מפקדי הפלוגות לעתיד מתרגלים כניסה לעזה, באתר ‏מאקו‏, 25 במאי 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  לילך שובל, גולני חובשת כיפה, באתר ישראל היום, 6 בינואר 2010
2. ↑  עפרה לקס, הסברה עכשיו, באתר ערוץ 7, 9 באוגוסט 2012
3. ↑  יואב זיתון, "יצאו פצועים על אלונקה, הכוח הרג 10 מחבלים": קולות הקשר מקרב בינת ג'בל נחשפים, באתר ynet, 10 ביולי 2016
4. ↑  אופיר הגלילי, כלל קציני חטיבת גולני ערכו השתלמות משותפת, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 17 באוגוסט 2011
5. ↑  עמיחי אתאלי, "פוסט ציונות: הכירו את המתנחלות שכובשות, את הרשת". הכתבה המלאה כפי שעלתה באתר רוטר.נט, מעריב, 24 במאי 2013
6. ↑  רשימת המינויים החדשים בצה"ל, 27 בנובמבר 2017
**זיגפריד הניקה** (בגרמנית: **Siegfried Haenicke**;‏ 8 בספטמבר 1878 – 19 בפברואר 1946) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

הניקה נולד ב-8 בספטמבר 1878 בקונסטנץ, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1897 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-49 (פומרניה ה-6). ב-18 במאי 1907 הועלה לדרגת אובר-לויטננט, וב-18 בדצמבר 1912 הועלה לדרגת האופטמן. בשנת 1913 הועבר לרגימנט הרגלים ה-150 (ורמיה ה-1), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי הפור לה מריט, צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף הניקה לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1925 הוא הועלה לדרגת אוברסט לויטננט, וב-1 בפברואר 1929 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 בנובמבר 1930 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-2 (הפרוסי), וב-1 באפריל 1932 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-30 בספטמבר 1932 הוא פרש מהצבא.

ב-1 ביולי 1939 הוא התגייס לוורמאכט ובתחילת אוגוסט מונה למפקד דיוויזיית הרגלים ה-61, וב-27 באוגוסט 1939 הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט.

### מלחמת העולם השנייה

בספטמבר 1939 לחם הניקה עם הדיוויזיה במערכה בפולין כחלק מהקורפוס הראשון אשר היה חלק מהארמייה השלישית של גאורג פון קיכלר. הדיוויזיה נלחמה במהלך קרב מלאווה, ולאחר מכן חצתה את הנהר נרב ליד פולטוסק, ונשאר עד סוף המערכה בקרבת ורשה. ב-1940 השתתפה הדיוויזיה בפיקודו במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה כחלק מהקורפוס הרביעי אשר היה חלק מהארמייה השישית של ולטר פון רייכנאו. הדיוויזיה השתתפה בקרב על בלגיה, וסייעה לכוחות המוטסים בקרב על מצודת אבן אמאל. לאחר כיבוש בלגיה חדרה הדיוויזיה לצרפת והשתתפה בהתקדמות אל דנקירק. לאחר מכן שימשה הדיוויזיה ככוח כיבוש בברטאן.

ב-1941 הועברה הדיוויזיה לפרוסיה המזרחית, וביוני של אותה שנה השתתפה במבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס ה-26 אשר היה חלק מהארמייה ה-18 של קיכלר. הדיוויזיה השתתפה בכיבוש אסטוניה, ולאחר מכן ב"ניקוי" הכוחות הסובייטיים מאיי הים הבלטי, וב-17 בספטמבר 1941 הוא קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. לאחר מכן הדיוויזיה השתתפה במצור על לנינגרד, וב-1 באפריל 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים ב-23 באפריל 1942 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-38, וב-4 בספטמבר 1942 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב על הישגיו. ב-1 באוקטובר 1942 הוא מונה למפקד המחוז הצבאי קרקוב, וביוני 1944 הוא מונה אז למפקד הצבא בגנרלגוברנמן. ב-31 בינואר 1945 הוא פרש מתפקידו, ובסוף המלחמה נפל בשבי הצבא האדום.

### לאחר המלחמה

לאחר המלחמה נשלח הניקה למחנה מיוחד של נקוו"ד 1, שם מת ב-19 בפברואר 1946.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זיגפריד הניקה** בוויקישיתוף
* זיגפריד הניקה באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 127809740
* ISNI: 0000 0000 2401 9081
* VIAF: 3506989
* WorldCat: viaf-3506989

 |