recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
נוף אופייני לחבל בוס
**בּוֹס** (בצרפתית: Beauce) הוא אזור טבעי בצפון צרפת, מדרום לפריז, השוכן בין הנהרות סן ולואר. מבחינה מנהלית הוא משתייך לחבל סאנטר־עמק הלואר והוא כולל את מחוז אר ולואר וחלקים מהמחוזות לוארה (אנ'), אסון (אנ') ולואר־א־שר (אנ'). תושביו נקראים Beaucerons ("בּוסרון"). מבחינה היסטורית האזור השתייך לפרובינציה אורליאנה (אנ') ונקשר גם לרוזנות שארטר, אשר מהווה גם כיום את העיר המרכזית באזור.

בוס הוא אחד מהאזורים החקלאיים הפוריים בצרפת ועל כן מכונה גם "הגורן של פריז". פרט לחיטה ושאר דגנים מגדלים באזור גם סלק סוכר.

גאוגרפיה
--------

שדות דגן בסביבות אוורה במחוז אר־ולואר, בחודש יוני
אזור בוס מתפרס על שטח של 6,000 קמ"ר. מבחינה טופוגרפית מדובר ברמה אשר גובהה הממוצע הוא 140 מטרים, נעדרת עצים ושיחים עוד מהתקופה הנאוליתית. נופה נשלט מרחוק על ידי קתדרלת נוטר דאם משארטר.

### יישובים

הערים העיקריות הן שארטר, שאטודן (אנ'), אטאמפ (אנ') וואנדום (אנ').

רשימת כפרים
ארטנה, אונו, אונה־סוז־אונו, שמפיני־אן־בוס, מארול־אן־בוס, רוזייר־אן־בוס, ריאן (לוארה), ווֹב, וילוֹ, אפּרנון, מנטנון, ירמנונוויל, אַנש, סן־פיאה, אוּ (אר־ולואר), אוּ, שארטנווילייה, קולטנוויל, לוויזאן, ליסה (אר־ולואר), לֶוו, שאמפול, מנווילייה, דימאנשוויל, מבוֹאזן, פייר (אר־ולואר).

### דרכי תחבורה

האזור נחצה על ידי צירי תחבורה ראשיים, דוגמת כביש A10 ומסילת הרכבת TGV האטלנטית. בדרום־מערב האזור ניתן להבחין בשלדי פרויקט ה"אירוטרן" (אנ') שבנייתו הופסקה.

### היגרוגרפיה

דרך הבוס זורמים מצפון אל צפון־מערב האסון והאר, יובלים של נהר הסן. כמו כן הנחל לואר (Loir), יובל של הנהר לואר, זורם מערבה.

### כלכלה

אזור בוס ידוע בגידולי הדגנים, סלק הסוכר, תפוחי האדמה והלפתית. התפוקה יוצאת הדופן שלו ופוריות הקרקע קשורות לאקוויפר ענק של מי תהום, שנקווה בשארית תת־קרקעית שמקורה בהטיה של מי הלואר בעקבות תנועות טקטוניות.
אחרי שנת 2005, במחוז אר־א־לואר, לאורך הכביש A10, הוקם פארק לטורבינות רוח.

מורשת
-----

* קתדרלת שארטר

תרבות
-----

האזור היה לזירה לכמה יצירות של סופרים צרפתים מפורסמים.

* שארל פגי הקדיש לאזור בוס את "הצגתה של חבל בוס בנוטר דאם בשארטר" (1913).
* ביישוב אילייה־קומברה (אנ') במחוז אר ולואר, בילה מרסל פרוסט חלק מילדותו, בבית דודתו. זכרונות מתקופה זו שימשו להשראה עבור קטעים ידועים ברומן "בעקבות הזמן האבוד".
* עלילת הרומן "האדמה" (אנ') מאת אמיל זולא התרחשה בחבל בוס, בעיקר בכפר הדמיוני "רון" Rognes שתואר בהשראת הכפר רומיאי־סיר־אגר (Romilly-sur-Aigre).

גלריה
-----

* טחנת הגארן באימונווילטחנת הגארן באימונוויל
* פארק טורבינות רוח בז'אנווילפארק טורבינות רוח בז'אנוויל
* קתדרלת שארטר בלילהקתדרלת שארטר בלילה
* טירת שאטודן (Châteaudun)טירת שאטודן (Châteaudun)
* נוף מחבל בוסנוף מחבל בוס
* מראה בעיר אטאמפמראה בעיר אטאמפ
* שדות אחרי הקטיף בשאלו־מולינה (Chalou-Moulineux)שדות אחרי הקטיף בשאלו־מולינה (Chalou-Moulineux)
* פסל של ז'האן דה בוס, ברכת המאגים - בקתדרלת שארטרפסל של ז'האן דה בוס, ברכת המאגים - בקתדרלת שארטר

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **בוס** |

* דרך החיטה של חבל בוס
* רשות התיירות של האזור בוס־מרוויל
* האיכר החדש באזור בוס
* בוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb11936608b (data)

 |
**הוֵיי לְיָאו דְזְה** (בסינית מסורתית: 尉繚子, בסינית מפושטת: 尉缭子, בפין-יין: wèi liáo zi, וֵיי לְיָאו דְזְה. בקריאה אלטרנטיבית המניחה כי שם משפחתו של הכותב בן שני סימנים: yù liáo zi, יוּ'לְיָאו דְזְה) היא יצירה על אסטרטגיה צבאית, ונחשבת אחת משבע הקלאסיקות הצבאיות של סין העתיקה. היא נכתבה בתקופת המדינות הלוחמות.

היסטוריה וזיהוי הכותב
---------------------

על פי המקובל, היצירה נקראת על שם וֵיי לְיָאו, עליו נאמר כי היה תלמידו של האדון שָׁאנְג, יועץ חשוב ממדינת ליאנג בתקופת שושלת צ'ין, או נזיר מתקופתו של המלך חְווֵי מוֵיי (400-319 לפנה"ס), אם כי בקושי יש ראיות לכל אחת מן הטענות. ההתייחסות היחידה לוֵיי לְיָאו מחוץ לוֵיי לְיָאו דְזְה היא ב"רשומות ההיסטוריון", שם הוא מתואר כיועץ לצ'ין שה-חואנג, המלך הצעיר של מדינת צ'ין. מאחר שהוֵיי לְיָאו דְזְה אינו מכיל כמעט אסטרטגיה של ממש, משערים כי וֵיי לְיָאו היה תאורטיקן. בעיה נוספת שמעיבה על זהות הכותב היא שבתקופת שושלת האן, כפי שמתעד ספר האן, היו מוכרות שתי יצירות שונות תחת השם "וֵיי לְיָאו", אחת מקטגוריית "שונות" בעלת 29 פרקים, והשנייה מקטגוריית "צבא" ב31 פרקים. היצירה הגיעה לצורתה הנוכחית בסוף המאה הרביעית לספירה. גרסה חדשה של וֵיי לְיָאו דְזְה נתגלתה ב-1972 בקבר בהר יִינְצְ'יָאו משושלת האן בלִין-יִי, והוכיחה כי היצירה הייתה מוכרת כבר בתקופת האן המערבית. הגרסה שנחשפה היא בעלת טון פילוסופי יותר מהטקסט המקובל, אך רק במקומות מעטים היא שונה ממנו באופן מהותי.

בתקופת שושלת סונג הוגדרה היצירה כחת משבע הקלאסיקות הצבאיות, והפכה לחומר לימוד חובה במסגרת הלימוד הצבאי.

תכנים
-----

הוֵיי לְיָאו דְזְה מטיף בדרך כלל לטיפול בעל אופי שהוא גם אזרחי וגם צבאי בנושאים שונים. על פי היצירה, חקלאות ובני אדם הם שני המשאבים העיקריים של המדינה, ואת שניהם צריך להזין ולטפח. על אף שהוֵיי לְיָאו דְזְה אינו מזכיר במפורש קונפוציאניזם, הטקסט מטיף לממשלה המבוססת על ערכים הומניים, בדומה לקונפוציאניזם. כמו כן טוענת היצירה שהשליט צריך להיות מופת של מוסר למדינה, ובמקביל טוענת כי ריבוי תפיסות וערכים אחרים שאינם מסייעים למדינה צריכים לגרור עונשים דרקוניים.

ביצירה 24 פרקים, 12 הראשונים עוסקים בעיקר במלחמה ובפוליטיקה, וה-12 הנותרים עוסקים בפיקוד על הצבא ובשליטה בו. בסיום היצירה קורא הכותב, בהסתמך על דוגמאות עתיקות, לצמצם סדרי כוחות ולהסתמך על חיילי עילית, משום שניתן לפקד עליהם טוב יותר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויי ליאו דזה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **הערך מכיל כתב מזרח-אסייתי**. כדי לראות את הכתוב בצורה תקינה, יש להתקין גופן סיני במחשבכם. אם אינכם יודעים כיצד לעשות זאת, ראו עזרה. |

1. ↑  Sawyer, Ralph D.; Mei Mei-chün Sawyer (1993). *The Seven Military Classics of Ancient China*. Westview Press. ISBN 0-8133-1228-0.
2. ↑  Van de Ven, Hans J. (2000). *Warfare in Chinese History*. BRILL. p. 7. ISBN 90-04-11774-1.
3. ↑  התוספת "דזה" הייתה מקובלת בסין לשם מתן כבוד לאדם מכובד, וניתן לתרגמה בתור "החכם" או "מאסטר".
4. ↑  Sawyer (1993) pp. 229–232
5. ↑  Sawyer (1993) pp. 232–238
**נועם אכטל** (נולדה ב-16 באפריל 1996) היא כדורגלנית ישראלית, המשחקת כמגנה בקבוצת אס"א תל אביב בליגת העל בכדורגל נשים ובנבחרת ישראל.

ביוגרפיה
--------

אכטל נולדה בקיבוץ יגור ובגיל 11 התחילה לשחק בקבוצת הנערות של מכבי כישרונות חדרה וזכתה איתה ב-3 אליפויות ובגביע המדינה לנערות.

בגיל 15 בעונת 2011/2012 הצטרפה לקבוצה הבוגרת.

בשנת 2012 התקבלה לאקדמיה לכדורגל לבנות במכון וינגייט. בשנה הראשונה שיחקה במקביל בקבוצת האקדמיה כקפטנית ובקבוצות הנערות והבוגרות של חדרה. סה"כ 65 משחקים בעונה כולל משחקי הגביע.

ב-2014 חזרה לקבוצתה מכבי כישרונות חדרה והייתה שותפה לזכייה בגביע המדינה.

בעונה שלאחר מכן עברה למ.כ רמת השרון והייתה שותפה לזכייתה הראשונה באליפות ולאחר שנתיים גם בזכייתה הראשונה בגביע.

בעונת 2018/2019 עברה לאס"א תל אביב וזכתה איתה בדאבל.

בנבחרת
------

אכטל שיחקה בנבחרת הנשים עד גיל 17 החל מ-2010 ורשמה בה 8 הופעות. בנבחרת הנשים עד גיל 19 רשמה 6 הופעות.

את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת ערכה ב-2017 נגד נבחרת ליטא ורשמה 7 הופעות במדים הלאומיים.

תארים
-----

### מכבי כישרונות חדרה

* גביע המדינה: 2014/2015

### מ.כ רמת השרון

* אליפות המדינה: 2015/2016
* גביע המדינה: 2017/2018

### אס"א תל אביב

* אליפות המדינה: 2018/2019
* גביע המדינה: 2018/2019

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נועם אכטל** בוויקישיתוף
* 

* פרופיל, באתר Soccerdonna (בגרמנית)

* פרופיל, באתר Soccerway

* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  זאב גולדשמיט, בת לוקחת בן, באתר ynet, 22 באוקטובר 2012
**מומצ'ילו פרישיץ'** (בסרבית: **Момчило Перишић**‏; נולד ב-22 במאי 1944) הוא גנרל סרבי בדימוס, אשר שימש כראש המטה הכללי של צבא סרביה ומונטנגרו בין השנים 1993-1998.

בפברואר 2005 נידון פרישיץ' בידי בית הדין הפלילי הבין-לאומי ליוגוסלביה לשעבר על פשעי מלחמה שביצע, לכאורה, במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה ומלחמת בוסניה. הוא נידון ל-27 שנות מאסר, אולם זוכה מאשמה בערעור.

ב-2021 הוא נידון בידי בית משפט סרבי לארבע שנות מאסר בעוון ריגול למען ארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

פרישיץ' נולד בקושטוניצי ב-22 במאי 1944. ב-1966 הוא התגייס להצבא העממי היוגוסלבי. עם פרוץ מלחמת העצמאות של קרואטיה ב-1991, פרישיץ' שימש כמפקד בית הספר לתותחנים בזאדאר. הוא השתתף בקרבות כנגד המורדים הקרואטים. בינואר 1992 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-13 שבסיסו היה בבילצ'ה. ביוני של אותה שנה, הוא הועבר לשמש כסגן מפקד הארמייה ה-3 שבסיסה היה בניש. באפריל 1993, הוא מונה למפקד הארמייה. באותה שנה, בית משפט בקרואטיה האשים אותו בכך שבמהלך מלחמת העצמאות הקרואטית, הוא השתמש בתותחי בית הספר בזאדאר, כדי להפגיז את האוכלוסייה האזרחית בעיר. הוא נידון ל-20 שנות מאסר שלא בפניו. הוא פיקד על כוחות צבא סרביים במהלך מלחמת בוסניה. ב-26 באוגוסט 1993 הוא מונה לראש המטה הכללי היוגוסלבי וכיהן בתפקיד עד 26 בנובמבר 1998.

בינואר 2001, ראש ממשלת סרביה זוראן ג'ינג'יץ' מינה את פרישיץ' לסגן שלו. ב-19 במרץ 2002, הוא פוטר מהתפקיד והוכנס למעצר באשמת ריגול עבור ארצות הברית. הוא שוחרר כעבור כמה ימים, אולם סרב לחזור לתפקיד סגן ראש הממשלה.

בפברואר 2005, בית הדין הפלילי הבין-לאומי ליוגוסלביה לשעבר הגיש תביעה נגד פרישיץ' באשמה שניצל את תפקידיו בצבא היוגוסלבי, כדי לחמש מיליציות קיצוניות שביצעו פשעי מלחמה בקרואטיה ובוסניה. בניגוד לבכירים יוגוסלבים אחרים, פרישיץ' בחר לנסוע להאג כדי לעמוד למשפט ולהתמודד עם ההאשמות.

ב-6 בספטמבר 2011, הסתיים המשפט. פרישיץ' הואשם בפשעים כנגד האנושות, ונגזרו עליו 27 שנות מאסר. פרישיץ' ערער על גזר הדין, וב-28 בפברואר 2013 התקבל הערעור שלו. בית המשפט קבע שפרישיץ' אמנם ידע על הפשעים שביצעו חיילי הצבא הסרבי והמיליציות הכפופות לו, אולם לא הייתה לו אפשרות למנוע אותם.

ב-2021, בית משפט בבלגרד דן מחדש בפרשת הריגול מ-2002. בית המשפט מצא את פרישיץ' אשם במסירת סודות מדינה לארצות הברית, ונידון לשלוש שנות מאסר. הוא ערער על גזר הדין, אולם בית המשפט דחה את הערעור, ואף החמיר את עונשו לארבע שנים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "The Danube on Ice"
2. ↑  Erhöhte Nervosität in Belgrad
3. ↑  ICTY Judgement against Momčilo Perišić
4. ↑  "Court on Crimes in Former Yugoslavia Hits Its Stride"
5. ↑  "Prosecutor seeks life for General Perišić"
6. ↑  Momcilo Perisic: Yugoslav army chief conviction overturned
7. ↑  Yugoslav Army General Convicted of Spying for US
**סלים אלאפֿנישׁ** (בערבית: **سليم الأفنيش**, Salim Alafenisch; נולד ב-20 בנובמבר 1948) הוא סופר, בן לשבט הבדואי אלאפֿנישׁ שבנגב.

חייו
----

בצעירותו רעה גמלים ועד גיל 14 לא ידע קרוא וכתוב. השלים לימודים תיכוניים בנצרת ב-1971 ולימודים נוספים בלונדון. בעל תארים באתנולוגיה, סוציולוגיה ופסיכולוגיה מאוניברסיטת היידלברג שבגרמניה. סלים אלאפניש חי בגרמניה, כותב ומשדר את סיפוריו בשפה הגרמנית. מוצג כפלסטיני.

נושאי סיפוריו שאובים מתרבות הבדואים, ובהם הִרבה להתמקד בעימות שבין המסורת והמודרניות בחיי היומיום של אנשי המדבר בדורות האחרונים. לדבריו, מקור השראתו בסיפורים ששמע בצעירותו באוהלי המשפחה וסביב המדורה הלילית.

מספריו (כולם בגרמנית): סוחר הקטורת, 1988, שמונה נשותיו של סבא, 1989; גמל וחָח באפו, 1990; האוהל המאובן, 1993; נסיכת המדבר, 1994; ליל המשאלות, 1996; עזיזה, 1997; אמירה באוהל הכלולות 1998; מבחן האש (ה"בישעה" במשפט הבדואי - סיפורו האישי משולב במחקר שערך), 2007. חלק מספריו נועדו לבני נוער, ויש בהם שתורגמו לצרפתית, לספרדית ולאיטלקית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סלים אלאפניש** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרטי ספריו של אלאפניש (הוצאות לאור ומהדורות) (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007257406005171
* BNE: XX1065544
* BnF: cb131785831 (data)
* GND: 121465357
* ISNI: 0000 0000 7822 657X
* LCCN: n90625885
* SUDOC: 03527896X
* VIAF: 97614504
* WorldCat: lccn-n90625885

 |
**וַאלַנְסֶה** (בצרפתית: **Valençay**) היא גבינה המיוצרת במחוז ברי (Berry) שבמרכז צרפת. שמו נגזר מהעיירה ואלנסה במחוז אנדר.

מאפיינים
--------

הגבינה בולטת בצורתה כפירמידה קטומה, ואלנסה היא גבינת חלב עיזים לא מפוסטרת במשקל 200–250 גרם ובסביבות 7 ס"מ בגובה. הצבע הכחול-אפור הכפרי שלה נוצר על ידי התבניות הטבעיות היוצרות את קליפתה, ואז מוכהה באבק של פחם. לגבינה הצעירה טעם לימוני רענן, והתיישנות נותנת לה טעם אגוזי האופייני לגבינות עיזים.

הגבינה קיבלה הסמכה של כינוי מקור מבוקר (AOC) בשנת 1998 והפכה את ואלנסה לאזור הראשון שהשיג מעמד AOC הן לגבינה והן ליין שלה.

היסטוריה
--------

המחוז ברי היה ביתם של גבינות רבות במשך מאות שנים, וייצר בין היתר את הסל-סור-שר, קרוטן דה שביניול ואת גבינת פוליני-סן פייר.

סיפור אפוקריפי (מפוקפק) אחד מספר כי נפוליאון שחזר ממסעותיו ההרסניים במצרים עצר בטירה בוואלנסה. הגבינה הפירמידלית המקומית שלהם עוררה בקיסר ככל הנראה זיכרונות לא נעימים, כיוון שלטענתו חתך את החלק העליון בזעם עם חרבו והשאיר את הצורה הקטומה ששרדה עד היום.

ייצור
-----

גבינת אלנסה מהחווה.
מסננים את הגבן (הגבינה המוקרשת) ומניחים בתבנית. לאחר שמוציאים מהתבנית מכסים אותה באבק פחם ומשאירים אותה להבשיל בחדר לח ומאוורר. ההבשלה נמשכת שלושה שבועות שבמהלכם נוצר העובש החיצוני האופייני והפאטה המרכזי (תוך הגבינה) שבהתחלה מתפוררת – לאחר מכן מתרככת.

הגבינה זמינה בין מרץ לדצמבר, עם שיא ייצור בין אפריל לאוגוסט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ואלנסה** בוויקישיתוף
* Extraits de Terroir, Destinés au partage...

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Wine Tasting, Vineyards, in France". wineterroirs.com.
2. ↑  Masui, Kazuko; Tomoko Yamada (1996). *French Cheeses*. Dorling Kindersley. p. 84. ISBN 0-7513-0896-X.
המונח "אריאל (כתב עת)" מפנה לכאן. לערך העוסק ברבעון לאמנויות ולמדע מטעם משרד החוץ, ראו אריאל: רבעון לאמנויות ולמדע בישראל.

**אריאל** היא הוצאת ספרים ירושלמית אשר מטרתה המוצהרת לפרסם ספרות פופולרית בידיעת ארץ ישראל. הפרסומים נועדים לחובבי ידיעת ארץ ישראל ומורי דרך.

היסטוריה
--------

במרכז הפרסומים של ההוצאה עמדה ירושלים, כעדות לשמה: "אריאל",שהוא אחד מכינויי ירושלים במקורות. ההוצאה נוסדה בשנת 1975 על ידי אלי שילר והתקיימה עד מותו בשת 2018.

בשנת 2022 לקחה על עצמה עמותת מכון ישראלי לארכאולוגיה את ההוצאה, על מנת להמשיך את מפעל חייו של אלי שילר.

הפרסומים של ההוצאה מאפשרים לקורא למצוא מידע מקיף המוגש על ידי חוקרים מובילים בתחומם. סקירות היסטוריות, תיאורים גאוגרפיים, מדריכי סיור באתרים וספרות היסטורית מתורגמת העוסקת בארץ ישראל. 

פרסומי ההוצאה כוללים גם סקירות נרחבות על הארצות השכנות לארץ ישראל, בהן: לבנון וירדן. 

ההוצאה מוציאה כתב עת בשם "אריאל" אשר לעיתים מקיף נושא מסוים ולעיתים מאגד קובץ מאמרים.

העורך הראשי של ההוצאה הוא ד"ר אלון שביט – מנכ"ל עמותת מכון ישראלי לארכאולוגיה.

חברי המערכת: פרופ' רות קרק, פרופ' גדעון ביגר, פרופ' זוהר עמר, פרופ' אבי ששון, ד"ר ענת קדרון, מר עמי מיטב ומר נפתלי שושני.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של אריאל

הערות שוליים
------------
**Goodnight, Irene** (בעברית: **לילה טוב, איירין**) הוא שיר אמריקאי, שהוקלט לראשונה על ידי זמר הפולק, לדבלי ב-1933 ולאחר מכן על ידי אמנים רבים, בהם פיט סיגר והוויברז, פרנק סינטרה, נט קינג קול, ג'וני קאש, אריק קלפטון, ג'רי לי לואיס, ג'ימי הנדריקס וליטל ריצ'רד, מיסיסיפי ג'ון הארט, ואן מוריסון, טום ווייטס ועוד. הגרסה של הוויברז שהתה 13 שבועות במקום הראשון של מצעד הפזמונים של בילבורד בשנת 1950. שתי גרסאות מוקלטות של השיר נכללו בהיכל התהילה של פרס גראמי.

גרסת לדבלי
----------

המוזיקולוג וחוקר הפולקלור אלן לומקס הקליט את זמר הפולק לדבלי בשנות השלושים, בעת שהזמר ריצה עונש מאסר בכלא בלואיזיאנה. בין היתר נשמרו הקלטות אלה בספריית הקונגרס כתיעוד שירי עם של צאצאי עבדים בדרום ארצות הברית. לדברי לדבלי, הוא שר את השיר עוד מ-1908. דפי תווים מאת ג'וסי דייוויס (Gussie Davis) הכוללים גרסה של השיר קיימים משנת 1887, אך עם מילים שונות ברובן מאלו ששר לדבלי ובמקצב שונה (המקצב המקורי היה ואלס קלאסי). עם זאת, ייתכן שמקורותיו קודמים אף לכך.

השיר מספר על אשה שנישאה לנווד ומהמר, שעוזב אותה מיד לאחר נישואיהם ואינו מסוגל לוותר על החופש שלו. זאת, בעוד אשתו מפצירה בו לשוב אליה ולבלות עמה את לילותיו.

השיר ראה אור בתקליט *Negro Folk Songs as Sung by Lead Belly* משנת 1936 בהפקת לומקס וספריית הקונגרס. בשנת 2002 נכללה ההקלטה בהיכל התהילה של פרס גראמי.

גרסאות כיסוי
------------

הוויברז הקליטו את השיר ב-1950, שנה לאחר מותו של לדבלי. השיר זכה להצלחה עצומה ושהה 13 שבועות במקום הראשון של מצעד הפזמונים של בילבורד (הבי-סייד של הסינגל היה ביצוע של השיר הישראלי צאנה צאנה). בשנת 2006 נכללה ההקלטה בהיכל התהילה של פרס גראמי. הוויברז יצרו גרסה נאמנה יחסית למקור, אך עידנו את לשונו הבוטה של לדבלי.

מיד לאחר הוויברז, הקליט פרנק סינטרה גרסה משלו לשיר, שהגיע למקום החמישי במצעד. לחאר מכן הוקלטו גם גרסאות קאנטרי ורית'ם אנד בלוז. חלק ניכר מהמבצעים שינו את מילות השיר.

ב-1952 הקליט שמשון בר-נוי את השיר "ליל מנוחה, איירין" בחברת מקולית לתרגומו (הלא מילולי) של אברהם ברושי.

השיר בתרבות
-----------

השיר משמש גם כהמנון האוהדים של מועדון הכדורגל בריסטול רוברס.

השיר, בביצוע של הוויברז, שודר מדי לילה בתחנת הרדיו של אייבי נתן, "קול השלום".

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Goodnight, Irene" באתר מיוזיק בריינז
* The Life of a Song: ‘Goodnight, Irene’
* מילות השיר בביצוע לדבלי
* מילות השיר בביצוע הוויברז
* דוד אסף, לילה טוב, איירין: פרידה מרוני גילברט ומלהקת הוויברז

הערות שוליים
------------

1. ↑  תמונות דפי התווים מספריית הקונגרס
2. 1 2  היכל התהילה של פרס גראמי
3. 1 2  Play A Simple Melody: American pop music in the early fifties
4. ↑  ראו למשל גרסת אריק קלפטון
5. ↑  גרסת ג'רי לי לואיס
6. ↑   ליל מנוחה, איירין, בביצוע שמשון בר-נוי, סרטון באתר יוטיוב
7. ↑  מילות השיר "ליל מנוחה, איירין" והאזנה לו, באתר זמרשת

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: dd7e9416-e0ac-3eec-9377-768623fb37ae

 |
**ארושה** (**Arusha**) היא עיר בצפון טנזניה. היא שוכנת למרגלות הר מרו, בגובה של כ-1,300 מ' מעל פני הים. העיר משמשת כבירתו של מחוז ארושה, ובשנת 2002 התגוררו בה כ-270 אלף תושבים.

היסטוריה
--------

ארושה הוכרזה כעיר רק בשנת 1948, אך מאז הפכה למרכז עירוני חשוב, ואף לזירה של פעילות בינלאומית.

ב-5 בפברואר 1967 הכריז בה נשיא טנזניה דאז, ג'וליוס נייררה, במה שכונה "הצהרת ארושה", על כוונתו לכונן רפורמה סוציאליסטית מרחיקת לכת - האוג'מאה.

באותה שנה הקימו טנזניה, קניה ואוגנדה את הקהילייה המזרח-אפריקנית, ומשרדיה שכנו בעיר עד לפירוקה ב-1977. ב-1993 נפגשו בעיר נשיאי שלוש המדינות והחליטו על הגברת שיתוף הפעולה ביניהן, ומאז כינונה מחדש של הקהילייה ב-2001, שוב שוכנים משרדיה הראשיים בארושה.

בארושה התנהל המשא ומתן להפסקת אש במלחמת האזרחים ברואנדה, שהחל ב-1992 והסתיים בכינונם של הסכמי ארושה באוגוסט 1993. ב-13 בפברואר 1995 החליטה מועצת הביטחון של האו"ם כי בית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה יוקם בארושה. בית דין זה פעל בעיר עד סגירתו ב-31 בדצמבר 2015. מאז 2006 שוכן בה בית הדין האפריקאי לזכויות אדם ואזרח.

כלכלה
-----

בעבר התבססה כלכלת העיר על חקלאות, ובסביבתה של העיר עדיין קיימים מטעי קפה רבים. בשנת 1967 התגלה בסביבתה של ארושה טנזניט. זהו המקום היחיד בעולם בו ניתן לכרות אבן חן זו, וחברות כרייה רבות פועלות באזור.

ארושה מהווה גם את שער הכניסה לכמה מהגנים הלאומיים החשובים של טנזניה, כגון קילימנג'רו, סרנגטי ומכתש נגורונגורו, וענף התיירות הופך לחלק משמעותי בכלכלתה.

גם להקמתם של המוסדות הבינלאומיים השונים בעיר הייתה השפעה חיובית על כלכלת העיר.

פארק ארושה
----------

פארק ארושה נמצא צפונית-מזרחית לעיר, במרחק של 40 דקות מהעיר. הפארק משתרע על 552 קמ"ר.

תחבורה
------

שני נמלי תעופה משרתים את ארושה. שדה התעופה ארושה משמש בעיקר לטיסות פנים, ואילו מנמל התעופה קילימנג'רו, השוכן כ-50 ק"מ מזרחית לעיר, יוצאות טיסות סדירות למדינות אפריקאיות נוספות ואף לאירופה.

קווי אוטובוס מקשרים את העיר עם הערים הגדולות במדינה - דאר א-סלאם, דודומה, מוואנזה ואחרות, וכן עם ניירובי ומומבסה שבקניה וקמפלה שבאוגנדה.

ערים תאומות
-----------

* ארצות הבריתארצות הברית קנזס סיטי, מיזורי, ארצות הברית
* ארצות הבריתארצות הברית דרהאם, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית
* אוסטריהאוסטריה מירצצושלאג, אוסטריה
* סהרה המערביתסהרה המערבית טיפאריטי, סהרה המערבית

קישורים חיצוניים
----------------

* | מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימסע מדריך למטייל בוויקימסע: **ארושה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ארושה** |
* 
* העיתון The Arusha times

הערות שוליים
------------

1. ↑  "פארק ארושה - טנזניה - זנזיבר - המדריך המלא". *זנזיבר - המדריך המלא*. 2016-05-27. אורכב מ-המקור ב-2017-01-04. נבדק ב-2017-01-03.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007564233205171
* GND: 4308635-4
* ISNI: 0000 0001 0816 3718
* LCCN: n79065364
* MusicBrainz: f73fbd30-f76d-4b8a-9947-e665335db5f2
* NKC: ge428312
* SUDOC: 158445252
* VIAF: 161903102
* WorldCat: lccn-n79065364

 |
**דב-יששכר "דובי" יונג** (נולד ב-7 ביוני 1950) הוא תת-ניצב בדימוס במשטרת ישראל.

ביוגרפיה
--------

יונג נולד וגדל בשכונת תל גנים ברמת גן והוא נכדו של הרב יששכר דב יונג, שהיה ממקימי כפר חסידים. למד בתיכון עירוני דתי רמת גן.

בנעוריו היה חותר סקיף, זוגי ורביעייה בנבחרת ישראל לנוער.

טרם גיוסו לצה"ל זכה באליפות צה"ל ובאליפות ישראל לנוער בירי בשלשה מצבים. מאמנו היה קהת שור, מקורבנות טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן.

עם גיוסו לצה"ל בשנת 1968 שובץ כמדריך קליעה וצלפים במועדון הגדנ"ע ברמת גן. בשנת 1969 התנדב לבית הספר לצליפה, שם שימש כמדריך ראשי וצלף מבצעי בכל גזרות הפעילות, עד שחרורו.

בשנת 1971 שימש כמדריך קליעה לנכים ב"בית הלוחם", תל אביב, ושימש כמפקד גדוד נוער קליעה, 11 מועדוני קליעה במרכז.

בשנת 1973 יצא לקורס קצינים בבה"ד 1, בסיום הקורס שירת כקצין קליעה וצליפה.

בשנים 1978–1982 שירת בימ"מ כמפקד מחלקת הצלפים, קצין קליעה ותו"ל.

בשנת 1983 מונה למפקד גזרת שרון במג"ב.

בשנת 1985 מונה למפג"ד[דרושה הבהרה] של העיר צידון בלבנון והיה אחראי על כוחות צה"ל ולוחמי מג"ב.

בשנת 1988 מונה למפקד על מחנות הפליטים ברצועת עזה.

בשנת 1989 מונה למפקד כוח לתגובה מידית ברצועת עזה ופיקד על אירועי הפרות סדר.

בשנת 1993 קודם לדרגת ניצב משנה, מונה למפקד בסיס האימונים של מג"ב במכמש והקים את בית הספר בסא"ר על שם יצחק רבין.

בשנת 1996 פיקד על משלחת לוחמי וקציני יס"מ בקורס לניהול משברים שנערך במדינת לואיזיאנה, ארצות הברית.

בשנת 1997 מונה למפקד מג"ב בגזרת חברון, בתפקיד זה השתתף בעשרות מבצעים.

בשנת 1999 סיים קורס לניהול ופיקוד קצינים בכירים במשטרת ישראל ומונה לקצין אגף המבצעים של משטרת ישראל במחוז תל אביב.

בשנת 2000 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה לראש מחלקת ההדרכה של משטרת ישראל במטה הארצי בירושלים.

בשנת 2001, מונה על ידי השר לביטחון פנים, עוזי לנדאו, ומפכ"ל משטרת ישראל, שלמה אהרונישקי, למפקד המטה לכוחות המיוחדים של משטרת ישראל, תפקיד אותו ביצע עד שפרש לגמלאות בשנת 2006.

החל משנת 2002 הוא עמית במרכז מדיניות לטרור ICT במרכז הבינתחומי הרצליה.

החל משנת 2007 הוא יועץ בינלאומי ללוחמה בטרור והגנת המולדת.

החל משנת 2008 הוא חבר בצוותי חשיבה של נאט"ו.

בשנים 2018-2010 גויס יונג למערך החירום של המשרד לביטחון הפנים והמנ"ל (מרכז ניהול המשברים הלאומי/ מל"ל/תא פנים).

בשנת 2020 הצטרף לתנועת "הביטחוניסטים"{{הערה|הודיה כריש חזוני, ‏"החבורה הזו בעד ביטחון ישראל, בלי אליטיזם", בעיתון מקור ראשון, 14 במאי 2020.} 
יונג נשוי ואב לחמישה, בעל תואר ראשון בקרימינולוגיה, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה, בהצטיינות, מאוניברסיטת בר-אילן.

קישורים חיצוניים
----------------

* המשטרה נערכת ליישום מסקנות אור, באתר ערוץ 7, 17 בספטמבר 2003
* ברוך קרא, אולי עכשיו יהיה קשה יותר לטייח את האמת, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2003
* עומר כביר, "1% מהאזרחים יבקר במשטרה אם המאגר הביומטרי יופעל", באתר כלכליסט, 21 ביוני 2015
* לקחי הפיגוע בשרונה / ארדן הודיע שמתחמים ציבוריים יאובטחו - אבל מי ישלם על זה?, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 18 באוגוסט 2016
* קצינים בכירים קובעים: לחץ על הרשות הפלסטינית הוא המפתח לסיום תשלומי הטרור, באתר המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, 28 ביוני 2017
* "אני מביא איתי מחויבות מוחלטת לתפקיד, מחויבות מלאה למשפחה, ערכי אהבת אדם ואהבת ישראל", באתר השרון פוסט, 18 בספטמבר 2018
* אמיר לוי, "משבר הקורונה זה לא הזמן לפוליטיקלי קורקט של המשטרה", באתר מידה, 1 באפריל 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  ככר החסידים, באתר www.angelfire.com
**תווֹדְרוֹס הראשון** (געז: "ቴዎድሮስ", גרסה אתיופית של השם "תאודור") היה קיסר האימפריה האתיופית בשיא תקופת תור הזהב. תוודרוס היה בנו של הקיסר דווית הראשון, ירש את אביו לאחר מותו ב-6 באוקטובר 1412 תחת השם "וולדה אנבסה" ("בן האריה").

חרף העובדה שמלכותו נמשכה רק 9 חודשים, תקופתו של תוודרוס הייתה השיא של תקופת הזוהר האתיופית. החוקר ג'יימס ברוס מסביר:

> 
> כנראה שמשהוא מאוד מיוחד קרה בזמן זה, למרות שמלכותו הייתה כל כך קצרה, זאת הייתה התקופה הטובה ביותר בחבש. יש כאלו שמאמינים שתקופה כזו תחזור שוב, ותימשך אלף שנים, ובתקופה הזאת כל המלחמות תפסקנה וכולם יהנו מאושר והרבה שלום.
> 
> 
> 
> — James Bruce, Travels to Discover the Source of the Nile, vol. 3, p. 96.
> 

וואליס באדג' חוזר על מה שכתב בספרו הסינקסריום שהקיסר תוודרוס היה "איש דתי מאוד, וחובב גדול של ספרות דת". באדג' מוסיף שתוודרוס רצה לעלות לרגל לירושלים, אבל שוכנע שלא לעשות זאת בגלל האבונה "שחשש לביטחונו", למרות שעל פי באדג' תוודרוס ביטל את ההסכם של יקונו אמלק שהוריש לכנסייה שליש מאדמות הממלכה.

תוודרוס נהרג על חופו של נהר האוואש בזמן שלחם בסולטונות אדאל ב-23 ביוני 1413, הקיסר נקבר במנזר סטפן הקדוש שבאי דגה שבאגם טאנה. מאוחר יותר הוא נקבר מחדש בידי הקיסר באדה מרים הפעם במנזר אתרוסנה אגזאתנה מריאם שבסאינת.

הערות שוליים
------------

1. ↑  E. A. Wallis Budge, A History of Ethiopia: Nubia and Abyssinia, p. 301   
 באדג' טוען בספר כי תוודרוס מלך שלוש שנים ולא תשעה חודשים.
2. ↑  E. A. Wallis Budge, A History of Ethiopia: Nubia and Abyssinia, p. 301

| השושלת הסולומונית |
| --- |
| תור הזהב | יקונו אמלק • יאגבה ציון • סינפה ערד הרביעי • חיזבה אסגד • קידמה אסגד • ג'ין אסגד • סבא אסגד • וואדם ערד • עמדה ציון הראשון • ניואיה קראסטוס • ניואיה מריאם • דווית הראשון • תוודרוס הראשון • יסחק הראשון • אנדראיאס • תקלה מריאם • סארוו ייאסוס • עמדה ייאסוס • זרע יעקב • באדה מריאם הראשון • אסכנדר • עמדה ציון השני • נהואד |
| תקופת השפל | דווית השני • גלאוודיוס • מינאס • סרצה דנגל • יעקב • זה דנגל • יעקב |
| ענפים | השושלת הגונדרית • השושלת השאוונית • השושלת התיגראינית • השושלת הגוג'אמית |
| האימפריה האתיופית |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**דווית הראשון** | **קיסר האימפריה האתיופית** 6 באוקטובר 1412 - 23 ביוני 1413 | **הבא**:**יסחק הראשון** |
**אוקונייב** (בפולנית: **Okuniew**; ביידיש: **אקוניב**) היא עיירה בפרובינציית מזוביה שבפולין, השוכנת כ-22 ק"מ מזרחית לוורשה. עד השואה שכנה בעיירה קהילה יהודית.

תולדות היישוב
-------------

הידיעות הראשונות על היישוב הן מן המאה ה-16. הכפר היה אז בבעלותו של האציל סטאניסלאב אוקון. במרוצת הזמן התפתח הכפר למרכז מסחר לסביבתו החקלאית, ובשנת 1538 קיבל מעמד של יישוב עירוני מידי זיגמונט השלישי ואזה, מלך פולין. במקום נקבעו ימי שוק שבועיים וירידים שנתיים. בשנת 1703, בעת ששהה במקום קרל השנים עשר, מלך שוודיה, הוצתה העיירה ונשרפה. היישוב החל להתפתח מחדש בסוף המאה ה-18.

לאחר חלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נפלה העיירה בחלקה של רוסיה, ומשנת 1815 ועד מלחמת העולם הראשונה הייתה בתחום מלכות פולין הקונגרסאית. בשנת 1915 נכבשה העיירה בידי יחידות הצבא הגרמני, שהחזיקו בה עד שנסוגו בשנת 1918.

יהודי אוקונייב
--------------

ראשוני היהודים התיישבו באוקונייב בסוף המאה ה-18. פרנסתם הייתה בעיקר על המסחר הזעיר ועל המלאכה, וכמה משפחות התפרנסו מחקלאות. עם התפתחות היישוב קיבלו היהודים זכות להתארגן, וניתנה להם הרשות להקים בית מדרש. בראשית המאה ה-20 רכשה הקהילה שטח לבית עלמין. לקהילת אוקונייב השתייכו גם היישובים רמברטוב ומילוסנה.

בשנת 1931 הועברה הנהלת הקהילה המאוחדת מאוקונייב לרמברטוב, ובשנת 1936 נבחר ועד קהילה מאוחד. מבין הרבנים שכיהנו בעיירה נודע במיוחד הרב אליעזר שמואל יוסף פריידקוס, שישב על כס הרבנות במשך 30 שנה, עד פטירתו בשנת 1924. את מקומו ירש חתנו הרב אליעזר רוזשאני, מפעילי המזרחי בפולין (נספה בשואה). יהודי העיירה סבלו רבות מן הדליקות שפרצו בעיירה בשנת 1930 ובשנת 1936, ובשל המצב הכלכלי הקשה, רבים מבני העיירה היגרו ממנה לצרפת ולדרום אמריקה. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם הייתה התנועה הציונית במקום מיוצגת על ידי סניפי תנועות "התאחדות" והמזרחי, ובעיירה פעלו גם קן של גורדוניה וסניף של הבונד. כמו כן, פעלה בעיירה ספרייה ציבורית על שם י"ל פרץ.

### בשואה

ערב מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה היהודית בעיירה כ-500 נפש, למעלה מרבע מסך תושבי העיירה.

העיירה נכבשה בידי הגרמנים ב-28 בספטמבר 1939. כבר בימים הראשונים של הכיבוש רצחו הגרמנים שני יהודים, ועד מהרה הטילו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן עבודות כפייה.

במרץ 1942 גורשו יהודי העיירה לגטו ורשה, ומשם שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוקונייב** בוויקישיתוף
* אוקונייב במרכז מורשת יהדות פולין
* "אוקונייב", באתר השטעטל הווירטואלי
* "אוקונייב", באתר JewishGen (באנגלית)
* ספר יזכור לקהילת אקוניב, בספריית העיר ניו יורק
* מרטין דין (אנ'), אוקונייב, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק A, עמ' 413–414), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
**חוק תעריפי התחבורה הציבורית, התשע"ו–2016** הוא חוק שבא להוזיל את הנסיעה בתחבורה ציבורית בישראל. החוק אושר בכנסת העשרים ב-18 בינואר 2016. החוק נועד להיטיב עם המשתמשים בתחבורה ציבורית ועם השכבות החלשות.

סוגיות מרכזיות בחוק זה
----------------------

החוק מורה על הפחתת מחיר הנסיעה בתחבורה ציבורית (אוטובוסים ורכבות) בשיעור המע"מ הנכלל במחיר זה, וחיוב המדינה בהעברת סכום זה למפעילי התחבורה הציבורית. זהו למעשה סבסוד של התחבורה הציבורית. החוק הטיל על שר האוצר ושר התחבורה והבטיחות בדרכים להקטין, עד 24 בינואר 2016, את תעריפי הנסיעה התחבורה הציבורית, לפי ההנחיות הכתובות בחוק הפיקוח, ב-14.5% מהתעריפים הקודמים, על פי שיטת העיגול המוסכמת. במקביל החוק מגדיל את תשלומי התמיכה מהממשלה למפעילי התחבורה הציבורית. התשלומים השתנו לפי הסכם המדינה עם מפעילי התחבורה הציבורית ביום הראשון שבו החוק הוצא לפועל.

קישורים חיצוניים
----------------

* חוק תעריפי התחבורה הציבורית, התשע"ו–2016, בספר החוקים הפתוח
* היסטוריית החקיקה של חוק תעריפי התחבורה הציבורית, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת

הערות שוליים
------------

1. ↑  אריק בנדר, ‏הכנסת אישרה את הרפורמה בתעריפי התחבורה הציבורית, באתר מעריב אונליין, 18 בינואר 2016
2. ↑  אושר בכנסת: תעריפי התחבורה הציבורית יוזלו ב-14.5%, באתר ynet, 18 בינואר 2016
3. ↑  ספר החוקים
4. ↑  אריק בנדר, ‏הכנסת אישרה את הרפורמה בתעריפי התחבורה הציבורית, באתר מעריב אונליין, 18 בינואר 2016
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
הרב **איתמר ורהפטיג** (נולד ב-תש"ג, 1943) עומד בראש צוות המחקר במכון "משפטי ארץ" בעפרה, מעביר שיעורים בדיני ממונות, מכהן כאב בית דין פרטי לממונות הפועל במעלה אדומים, וכרב קהילת "מעלות דוד" בעיר. הוא מרצה למשפט עברי באוניברסיטת בר-אילן ומעורכי כתב העת "תחומין".

ביוגרפיה
--------

איתמר ורהפטיג נולד למשפחת משפטנים. אביו היה השר ד"ר זרח ורהפטיג, ודודו, ד"ר שילם ורהפטיג, כיהן כיועץ למשפט עברי במשרד המשפטים. בצעירותו למד בישיבת ההסדר כרם ביבנה, נפצע במלחמת ששת הימים בעת כיבוש מוצב ג'לבינה ברמת הגולן.

בשנת 1973 קיבל תואר שני במשפטים מהאוניברסיטה העברית ובשנת 1977 קיבל תואר דוקטור למשפטים מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים על עבודה שכותרתה "למהותו של החוזה במשפט העברי". למד בישיבת הר עציון ובשנת 1980 עם הקמת כתב העת "תחומין", היה לעורכו.

הרב איתמר ורהפטיג נחשב לאחד המומחים לנושא המשפט העברי ואפשרות שילובו בחקיקה בישראל – יוזמה אשר החלה בטרם הקמת מדינת ישראל, בידי הרב הראשי דאז, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג. בפועל היא היא נשארה בתחומי לימודי המשפט העברי באוניברסיטאות, בבתי הדין לממונות וכמקור השראה ב"חקיקה הישראלית".

במסגרת עבודתו חקר את כתבי הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג ואף הוציא לאור חלק מכתביו. כיום הוא מגדיר עצמו משומעי לקחו של הרב זלמן נחמיה גולדברג. נכון לאפריל 2016 ראו לאור 11 ספרים פרי עטו ומאות רבות של מאמרים.

לקריאה נוספת
------------

* עידו רכניץ, **תנסו אותנו**, מקור ראשון, כ"ו בשבט תשס"ט.

קישורים חיצוניים
----------------

* כתבי איתמר ורהפטיג בפרויקט בן-יהודה
* רשימת המאמרים של איתמר ורהפטיג באתר רמב"י
* רשימת המאמרים של איתמר ורהפטיג, באתר רמבי"ש
* איתמר בן זרח ורהפטיג (1943-), דף שער בספרייה הלאומית
* הרב איתמר ורהפטיג - כתבות וראיונות, באתר ערוץ 7

**ממאמריו**:

* גלות כחלופה למאסר - בנושא: "ערי מקלט תהיינה לכם"
* השיטה הכלכלית לפי התורה, באתר "דעת"
* הגנה עצמית בעבירות רצח וחבלה (למהותו של דין "רודף"), באתר "דעת"
* ורבים מעמי הארץ מתיהדים (אורכב 20.02.2009 בארכיון Wayback Machine) - אתר דף שבועי לפרשת השבוע של אוניברסיטת בר-אילן (כולל מאמרים נוספים מפי עטו)
* שימוש בנשק חם בפיזור הפגנות אלימות
* שטר התחייבות לילד מאומץ, מתוך הספר "ההתחיבות"

הערות שוליים
------------

1. ↑  ש. גדיאל, צונחים ממרומים וצוללים בים התלמוד, הצופה, 4 ביוני 1965
2. ↑  ישראל שוארץ, נס במלכודת סורית
3. ↑  רשימת בוגרי האוניברסיטה העברית, דבר, 21 ביוני 1973
4. ↑  רשימת הפרסומים של איתמר ורהפטיג, בקטלוג הספרייה הלאומית
5. ↑  מאמרי איתמר ורהפטיג באתר רמב"י

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007269492205171
* BnF: cb169375754 (data)
* ISNI: 0000 0000 6686 1285
* LCCN: n89116647
* NTA: 267766106
* RERO: 02-A018814544
* SUDOC: 244113092
* VIAF: 18809926
* WorldCat: lccn-n89116647

 |
**לף** (בצרפתית: **Leffe**) הוא מותג בירה בלגי של חברת אינבב בלג'יום, חברת הבת האירופאית של ענקית המבשלות – אנהאוזר-בוש אינבוו.

בישראל מיובאת הבירה על ידי חברת תימקו.

רקע
---

מנזר **נוטרדאם דה לף** נבנה בשנת 1152 על גדת נהר מז, הזורם לאורכו של מחוז נאמור בדרום-מזרח בלגיה. בדומה למנזרים רבים ברחבי אירופה, ייצר המנזר סוגי שיכר למחייתו. בחלוף השנים פיתח המנזר שיטת הכנת שיכר ייחודית שעברה מדור לדור. את רכיבי המשקאות ליקטו הנזירים משטחי הבר הסובבים את המנזר. כאשר תהליך הזיקוק או הבישול נעשה במרתפי המנזר בלבד.

המנזר ידע גם תקופות שפל שנגרמו לעיתים בעטיין של סיבות טבעיות או אנושיות. בשנת 1460 ניזוק המבנה קשות כאשר עלה נהר מז על גדותיו וגרם לשיטפון. שש שנים מאוחר יותר פרצה בעיירה שרפה שלא פסחה על המנזר המשוקם, ובשנת 1735 גרמה קבוצת חיילים עוברי אורח שלנו במקום נזק למבנה. בעקבות המהפכה הצרפתית ננטש המנזר בשנת 1794, ומבשלתו הושבתה עד שנת 1902.

בשנת 1952 חזר המנזר להפיק בירה, עת כוננה שותפות עם מבשלת בירה פלמית, שמאוחר יותר קנתה את המבשלה הבינלאומית אינטרברו (כיום אינבב). לאחר מכן עבר ייצורו של המותג למבשלת מון-סן-גיבר, עד אשר סגרה אינבב את המקום והעבירה את המותג למבשלת סטלה ארטואה הממוקמת בעיר לוון, בירת מחוז ברבנט הפלמי.

מיד בשנת 1952 חתם המנזר על הסכם עם המבשלה הבינלאומית (אינבב), בו הוחלט כי יש לתגמל את המנזר באחוזים ממכירות המותג.

מוזיאון לף הוקם בעיר דינט שבבלגיה, והוא פתוח למבקרים.

בישראל מיובאת הבירה על ידי חברת תימקו בירה בע"מ.

מותגים
------

* **לף בלונד** – 6.6% כוהל.
* **לף בראון** – 6.5% כוהל.
* **לף טריפל** – 8.5% כוהל, היה המותג האחרון שעדיין יוצר במבשלת לף, עד שהועבר למבשלת הוגרדן.
* **לף רדיוז** – 8.2% כוהל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לף** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של לף (באנגלית)
* אתר האינטרנט הרשמי של לף (בעברית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  שני מוזס, ‏מותג הבירה סטלה ארטואה עובר לידיים של נציגת קורונה בישראל, באתר גלובס, 8 באוקטובר 2020
כוס סטלה ארטואה
**סטלה ארטואה** (**Stella Artois**) היא מותג בירה שמקורו בבלגיה. הבירה היא בירת לאגר כהה מעט מסוג פילסנר המבושלת בתסיסה תחתית, הבירה מכילה 5.0% אלכוהול, והחל משנת 2008 נמכרת גם בגרסה של 4% בבריטניה, אירלנד וקנדה.

סטלה ארטואה נמצאת כיום בבעלות Interbrew International. שהיא חברת בת של המבשלה הגדולה בעולם, Anheuser-Busch InBev.

היסטוריה
--------

בשנת 1708 הפכה Sébastien Artois (מבשלה שהוקמה בשנת 1366) להיות למבשלה הראשית ב Den Hoorn אשר בלוון. ובשנת 1717 רכש ארטואה את המבשלה – ושמה שונה ל Brouwerij Artois.

בשנת 1926, השיקה Brouwerij Artois את בירת 'סטלה' כבירה לחג המולד, על שם כוכב חג המולד, ('סטלה' בלטינית - כוכב). הוא נמכר לראשונה בעונת החורף, ובסופו של דבר היא נמכרה כל השנה, כאשר היצוא לשוק האירופי הרחב החל משנת 1930. הייצור הופסק לתקופה בה הפסיקה Brouwerij Artois את פעילותה במהלך מלחמת העולם השנייה.

עד 1960 הופקו כמאה מיליון ליטרים של סטלה ארטואה בשנה.

בשנת 1988 Brouwerij Artois התמזגה לחברת Interbrew. באותה שנה, הסטלה התחדשה בעיצוב הבקבוקים והלוגו. תווית הבקבוק המקורית משנת 1926 היוותה השראה לעיצוב, שהחליף את העיצוב הישן. העיצוב משלב את סמל הקרן ותאריך 1366 של מבשלת הבירה המקורית Den Hoorn. התווית מציגה גם מדליות הצטיינות שהוענקו ל Brouwerij Artois במספר תערוכות בבלגיה במאות ה-19 וה-20. השם סטלה ארטואה מוחזק בתוך כרטוש שהושפע מסגנון האדריכלות הבלגית בלוון.

בשנת 1993, העבירה Interbrew את הייצור של סטלה ארטואה למבשלת בירה אוטומטית חדישה בלוון. בשנת 2004 Interbrew הייתה חלק מהמיזוג שיצר את InBev, ובשנת 2006 נפח הייצור השנתי הכולל של סטלה ארטואה עלה על מיליארד ליטר.

בשנת 2008 InBev הייתה חברה במיזוג שיצר את חברת המבשלות הגדולה בעולם (Anheuser-Busch InBev (AB InBev. באותה שנה הוצגה בבריטניה גרסת אלכוהול נמוכה יותר, סטלה ארטואה 4%. בשנת 2011 הושק סיידר, סטלה ארטואה.

בשנת 2012, AB InBev הפחיתה את כמות האלכוהול של בירותיהם לשוק בבריטניה, מ-5% ל-4.8%. החוזק המקורי בבריטניה של סטלה ארטואה היה 5.2%.

ייצור
-----

מבשלת סטלה ארטואה בלוון
סטלה ארטואה מתבשלת בבלגיה (בערים לוון, ויופיל) ובבריטניה, כמו כן גם במדינות אחרות. חלק ניכר מהבירה המיוצאת מאירופה מיוצרת במבשלת InBev בבלגיה, ונארזת במבשלת בק בברמן, גרמניה. בארצות הברית מיובאת ומופצת סטלה ארטואה על ידי 'אנהאוזר-בוש' אינבוו. עבור השוק ההונגרי, סטלה ארטואה מתבשלת גם בבץ', הונגריה, על ידי Borsod Brewery, ברישיון של InBev.

בישראל מיובאת הבירה על ידי חברת תימקו בירה בע"מ

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטלה ארטואה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של סטלה ארטואה
* אתר האינטרנט הרשמי של סטלה ארטואה (בעברית)
* סטלה ארטואה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מוזס, שני (2020-10-08). "מותג הבירה סטלה ארטואה עובר לידיים של נציגת קורונה בישראל". *Globes*. נבדק ב-2021-01-04.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 15d5729e-891b-483a-badc-2d4999808ac9

 |
**תסמונת מחזור עירות-שינה שונה מ-24 שעות** (באנגלית: **Non-24-hour sleep-wake syndrome**) היא הפרעת שינה כרונית, המתבטאת בשעון ביולוגי הארוך בשעה-שעתיים משעון ביולוגי רגיל (24 שעות). שינוי זה בשעון הביולוגי גורם למחזורי שינה ארוכים מהרגיל אשר מקשים על התנהלות תקנית בחברה. למרות קשיי ההרדמות בשעות רגילות, איכות השינה של הסובלים מהתסמונת אינה נפגעת. תסמונת זו מופיעה אצל כמחצית מהעיוורים ונדירה (1 מ-30,000) אצל אנשים רואים.

זוהי תסמונת נוירולוגית שאינה קשורה להפרעות נפשיות או בעיות פסיכולוגיות למיניהן. נמצאו כמה גנים אשר חשודים בגרימת התסמונת.

התסמונת נחשבת לנכות בלתי נראית, מכיוון שהיא גורמת לסבל רב ובעיות רבות בתפקוד היומיומי עד חוסר יכולת לנהל קשרים חברתיים ולעמוד בהתחייבויות מקצועיות.

שעון ביולוגי
------------

 ערך מורחב – **שעון ביולוגי**  

אצל בני אדם כמו אצל בעלי חיים וצמחים, קיימים מחזורים יומיים אשר נקבעים על ידי שעון ביולוגי. מחזורים אלו משפיעים על פרמטרים רבים בגוף האדם, כגון: טמפרטורת גוף, פעילות גלי מוח, ייצור הורמונים (גם הורמון השינה מלטונין), פעולות בתאים ועוד. לאור (במיוחד לאורכי גל כחולים) חשיבות גדולה בהקדמת או דחיית השעון הביולוגי.

מאפיינים
--------

גופם של הסובלים מתסמונת זו מתעקש שהיום ארוך מ-24 שעות ולא מוכן להשמע לאותות האור והחושך אשר הוא מקבל מהסביבה. מחזורי השינה, טמפרטורת הגוף, זמני עירנות והפרשות ההורמונים משתבשים, ושינה בשעות קבועות אינה אפשרית. מחזורי הערות/שינה של הסובל מתסמונת זו ישתנו כל יום ויידחו בשעה-שעתיים ללא הפסק ועם הזמן יכנסו וייצאו מזמני ערות/שינה רגילים.
השפעת האור על השעון הביולוגי בכללותו ועל הפרשות המלטונין בפרט מסבירה את השכיחות הגבוהה של התסמונת אצל אנשים עיוורים.
התסמונת פוגעת ביכולת הסובלים ממנה לתפקד חברתית, מקצועית והם גם אינם יכולים לתפקד כהלכה בפעילויות שבועיות קבועות. אנשים אשר לא מודעים לכך שהם סובלים מהתסמונת או אשר מנסים לחיות לפי שעון ביולוגי של 24 שעות יסבלו מנדודי שינה, שינה זעירה וכל תופעות הלוואי הקשורות למחסור בשינה.

טיפול
-----

דרכי הטיפול המומלצות דומות לאלו של תסמונת פאזת השינה הדחויה. מטרת דרכי הטיפול היא לכפות על הגוף שעון ביולוגי של 24 שעות בעזרת טיפול באור בזמן התעוררות קבוע, ונטילת מלטונין בזמן שינה קבוע. משכו המינימלי של הטיפול הוא 4 שבועות ורק לאחריו ניתן יהיה לדעת אם הוא תרם לשיפור מצב החולה או לא.

ראו גם
------

* תסמונת פאזת השינה הדחויה
* שינה
* עייפות כרונית
* שעון ביולוגי
שגיאות פרמטריות בתבנית:עיתון   
שימוש בפרמטרים מיושנים [ תמונה ] 

**The Hill** (בעברית: "**הגבעה**", בהתייחס לגבעת הקפיטול) הוא אתר חדשות אמריקאי, הפועל מוושינגטון הבירה, שהחל כעיתון בשנת 1994. האתר בבעלות "הוצאת Capitol Hill", שבעצמה כפופה לבעלות ".News Communications, Inc".

תוך התמקדות בפוליטיקה של ארצות הברית, מדיניות, יחסים בינלאומיים ועסקים, סיקורו של The Hill כולל את הקונגרס האמריקאי, נשיאות ארצות הברית ומערכות הבחירות בארצות הברית. באתר האינטרנט שלו, The Hill מתאר את פעילותו כ"דיווחים לא-מפלגתיים על התנהלותו הפנימית של הקונגרס ועל הקשר בין פוליטיקה ועסקים."

חלק משמעותי מתשומת הלב לה זוכה האתר היא היותו נייטרלי ולא-מפלגתי, בניגוד לעיתונים אחרים כמו וושינגטון פוסט ופוקס ניוז. על פי מחקר של "קרן נייט" משנת 2020, The Hill נקרא בדרך כלל על ידי קהל מתון, הנוטה מעט אל הימין הפוליטי. The Hill, שמתחרה בעיקר בפוליטיקו, מציג מגוון רחב של השקפות עורכים מכל הקשת הפוליטית; עם זאת, בדרך כלל בעלי הטורים ותורמיו נחשבים לשמרניים יותר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **The Hill** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של The Hill (באנגלית)
* The Hill, ברשת החברתית פייסבוק

* The Hill, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

הערות שוליים
------------

1. ↑  American Views 2020: Trust, Media and Democracy, מסמך מאת John S. and James L. Knight Foundation‏, 9 בנובמבר 2020, עמ' 57 (באנגלית)
**יוטה אוסטרלה-שוורין** (בגרמנית: **Jutta Oesterle-Schwerin**; נולדה ב-25 בפברואר 1941) היא פוליטיקאית גרמנייה ממוצא יהודי. בין השנים 1987–1990 הייתה חברת הבונדסטאג הגרמני.

חייה
----

יוטה שוורין היא בתם של היינץ שוורין (1910–1948) וריקרדה מלצר, ואחותו הגדולה של ההיסטוריון הישראלי תום שגב. אביה היה יהודי קומוניסט שהיגר מגרמניה לישראל בשנת 1935.

שוורין נולדה בירושלים ובילתה את ילדותה בישראל.
ב-1948 נהרג אביה במלחמת העצמאות. בערך בהיותה בת 10, הייתה לחברת תנועת השומר הצעיר. לאחר מכן הצטרפה לתנועת הנוער הקומוניסטית. בשנת 1958, בהיותה בת 17, סירבה לשרת בצבא. העילה שסיפקה לסירוב הייתה שהיא בת לאם לא יהודיה. בהקשר זה, הגיעה גם לשיחה אישית עם דוד בן-גוריון.

בשנת 1960, לאחר לימודיה בבית הספר, עזבה את ישראל. למשך זמן מה, עבדה בבית ילדים יהודי בשווייץ. ב-1962 החלה ללמוד באקדמיה לאמנויות בשטוטגרט (גר'). באותה שנה החלה את עיסוקה בפוליטיקה בגרמניה בתנועת אוסטרמארש (גר'), הפציפיסטית והאנטי-מיליטריסטית. בתקופה זו באה גם בקשר עם אגודת הסטודנטים הסוציאליסטית הגרמנית (גר')‏ (SDS).

שוורין התחתנה בשנת 1967, ב-1970 ילדה את בנה וב-1974 ילדה את בתה. ב-1969 סיימה את לימודיה כמעצבת פנים. לאחר שנפרדה מבעלה, הייתה פעילה כמעצבת פנים עצמאית בעיר אולם.

מאז הולדת בנה, הקדישה עצמה ל"קינדרלאדן" (גר') (גן ילדים אלטרנטיבי) ולתנועה הפמיניסטית הגרמנית. ב-1974 הפכה לחברה במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD), שממנה יצאה ב-1980 במחאה נגד ההחלטה הכפולה של נאט"ו (אנ'). ב-1983 הפכה לחברת מפלגת הירוקים הגרמנית. בין השנים 1975–1980 הייתה חברת מועצת העיר אולם מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ובין השנים 1984–1987 הייתה חברה בה מטעם הירוקים.

ב-1987 נבחרה דרך הרשימה הארצית לבונדסטאג, וב-1989/90 הייתה אחת משלושת חברי הנהלת סיעת הירוקים, ומלבד זאת הייתה גם חברת ועדות התכנון האזורי, תעשיית הבנייה והתכנון העירוני. היא הפכה ידועה כפוליטיקאית מסורה שהציגה שאילתות רבות בבונדסטאג. הפעולה המפורסמת ביותר שלה הייתה מחאתה נגד נאום הזיכרון מעורר המחלוקת של נשיא הבונדסטאג, פיליפ ינינגר (Philipp Jenninger), ביום השנה ה-50 לפוגרומים של נובמבר 1938 (ליל הבדולח). ב-9 בנובמבר 1989 הייתה שוורין בין שלושת הצירים שעזבו את אולם המליאה בשל שירת ההמנון הגרמני על ידי חלקים מסיעת CDU/CSU.

לאחר כישלון הירוקים לעבור את אחוז החסימה (5%) בבחירות הפדרליות של 1990, היא התפטרה מהבונדסטאג והפכה לעמיתתה של הצירה כריסטינה שנק (גר') בקבוצת הבונדסטאג "ברית 90 / הירוקים". ב-1990 הייתה דוברת הארגון הלסבי "לסבנרינג" (אנ') ועסקה בשנים הבאות בהכללת אורח החיים הלסבי בפוליטיקה של הנשים. לפני הבחירות הפדרליות של 1994, היא נכשלה בהקמה מחדש של הירוקים. בפברואר 1994 עזבה את המפלגה והתמודדה בעיר בון מטעם מפלגת הנשים הפמיניסטית.

עד 2008 עבדה יוטה שוורין כאדריכלית עצמאית בברלין.

בשנת 2012 הופיע סיפורה האוטוביוגרפי בהוצאת "ספרי ספקטור לייפציג" (Spector Books Leipzig) תחת השם "הבת של ריקרדה – חיים בין גרמניה וישראל" (Ricardas Tochter – Leben zwischen Deutschland und Israel).

קישורים חיצוניים
----------------

* ?Sind Lesben feministisch - ראיון עם יוטה שוורין על פמיניזם לסבי (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  חלק ראשון מריאיון עם תום שגב.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007592101705171
* BnF: cb16717879k (data)
* GND: 140914331
* ISNI: 0000 0000 7766 747X
* LCCN: n2014053044
* VIAF: 107883673
* WorldCat: lccn-n2014053044

 |
**טבח שכא** (בערבית: **مذبحة شكا**) הוא טבח שביצעו לוחמים פלסטינים מהארגון לשחרור פלסטין (אש"ף) ב-5 ביולי 1976, בתקופת מלחמת האזרחים השנייה בלבנון, בנוצרים מרונים תושבי העיירה שכא שבצפון לבנון. בטבח זה נרצחו למעלה מ-117 נוצרים מרונים, רבים נפצעו, ורכוש רב נהרס והושחת.

רקע
---

שכא על מפת לבנון המחולקת לפי מיליציות שולטות משנת 1976, תקופת מלחמת האזרחים
העיירה שכא שוכנת לחוף הים התיכון, בנפת בתרון שבמחוז צפון לבנון, דרומית לעיר הנמל טריפולי וכ-15 קילומטר מהעיר בתרון. אוכלוסיית העיירה נוצרית מרונית, ובמקום מוסדות דת מרוניים ובתי ספר דתיים.

בתקופת מלחמת האזרחים בלבנון נשלט האזור על ידי מיליציות פלסטיניות, אך העיירה עצמה הייתה מובלעת נוצרית בשליטת המיליציה המרונית "הכוחות הלבנוניים" וכותרה על ידי כוחות עוינים. העיירה הותקפה רבות על ידי לוחמים פלסטינים ומוסלמים, אשר בסיסם היה בעיר טריפולי. התקפות אלה אמנם גבו קורבנות רבים, אך לא הגיעו למצב של טבח בזכות שהייתם של לוחמי "הכוחות הלבנוניים" בכפר וההגנה שסיפקו לתושבים.

הטבח
----

ב-5 ביולי 1976 החלו יוצאים לוחמים פלסטינים חמושים מטריפולי דרומה, לכיוון העיירה. הפלסטינים, בעודם מתקרבים אל העיירה, פתחו בירי לעבר מכוניות שנסעו בכביש המוביל אל שכא. כאשר נודע לתושבי העיירה על הלוחמים המתקרבים, קיבלו אנשי הכמורה הוראה לצלצל בפעמוני הכנסייה המקומית כאות אזהרה לתושבי העיירה וללוחמים המרונים. כאשר נכנסו הפלסטינים אל העיירה, התפתח במקום קרב בין שתי המיליציות: הפלסטינית והנוצרית. הפלסטינים החמושים, אשר היו רבים מספרית מהלוחמים הנוצרים, גברו על הלוחמים הנוצרים, וכבשו את העיירה.

לאחר כיבוש העיירה, החלו הפלסטינים טובחים בתושבים. לפי עדויות של ניצולים, התוקפים ירו ללא הבחנה בתושבים, שחטו אנשים בעזרת גרזנים, ערפו ראשים ואנסו נשים ונערות. כמו כן, ידוע כי התוקפים הציתו מבנים ומכוניות בהם, בין השאר, הסתתרו אזרחים. בכך, נמנעה מתושבים רבים האפשרות להינצל והם נשרפו בעודם בחיים. בטבח זה נרצחו לפחות 117 נוצרים תושבי העיירה ומספר תושבים מהכפרים הסמוכים, אשר עברו באזור. בנוסף לכך, נזרע הרס רב בעיירה, מבנים רבים ניזוקו קשות והכנסייה המקומית הושחתה.

לאחר הטבח
---------

לאחר הטבח נשארו הכוחות הפלסטיניים בעיירה, שהייתה עד כה מובלעת נוצרית, וסיפחו אותו לשטח שבשליטתם. לאחר היוודע האירוע לראשי המיליציות הנוצריות, החליט אטיין סאקר לשלוח למקום יחידת לוחמים מהמיליציה שלו, "שומרי הארזים" ואליהם הצטרפו כתגבורת לוחמי הפלנגות הנוצריות, בניסיון לכבוש את העיירה חזרה מידי הפלסטינים. בקרב שהתפתח בין שני הכוחות, ב-10 ביולי כבשו הנוצרים את העיירה והניסו את הכוחות הפלסטיניים לצפונה של העיירה, הגובלת בשטח שבשליטתם, ומאוחר יותר הם הונסו מהעיירה כולה. לאחר הטבח, ועל-מנת למנוע מצב עתידי של טבח נוסף בעיירה, הציבו שומרי הארזים יחידת לוחמים לשמור על העיירה ותושביה.

יש הסוברים שטבח זה הוא אחד המניעים לטבח תל א-זעתר אשר ביצעו לוחמי מיליציות מרוניות ב-12 באוגוסט אותה השנה, בתושבי מחנה הפליטים הפלסטינים תל א-זעתר שבפאתי ביירות ובו נהרגו למעלה מ-1,000 פלסטינים.

קישורים חיצוניים
----------------

* מעשי טבח שבוצעו בנוצרים בלבנון לפי סדר כרונולוגי בתאריך 6 בינואר 2012, בארכיון האינטרנט (באנגלית)
* תמונות שצולמו לאחר הטבח באתר "שומרי הארזים", בארכיון האינטרנט

| אירועים מרכזיים במלחמת האזרחים בלבנון |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| השבת השחורה • טבח כרנתינא • טבח דאמור • טבח שכא • טבח תל א-זעתר • טבח עישייה • טבח סברה ושתילה • יום הסכינים הארוכות • מלחמת ההרים • מלחמת המחנות |

 |
**יוֹ מוֹבַּייל** (ברוסית: ё-мобиль; באנגלית: **yo-mobil**) היה מיזם ליצירת רכב בעל הנעה היברידית והמכונית הירוקה, הראשונה מסוגה במזרח אירופה. הרכב היה מתוצרת ë-Auto, מיזוג בין יצרנית המשאיות Yarovit Motors וקבוצת ההשקעות אונקסים בבעלות האוליגרך מיכאיל פרוכורוב.

נוצרו אבות טיפוס לדגמים שונים שהוצגו בתערוכות רכבים שונות. הפרויקט יצא לדרך בדצמבר 2010 בעידודו של מיכאיל פרוכורוב שמיקם את מפעל הייצור בסנקט פטרבורג. פרוכורוב הוא מנהיג ומממן הפרויקט והוא תכנן להשקיע 150 מיליון אירו (200 מיליון דולר). לדבריו פיתוח המכונית היה ניסיונו להוכיח כי תעשיית הרכב הרוסית מסוגלת להוציא תחת ידה רכב איכותי, בניגוד לסטריאוטיפ הרווח. יחד עם זאת, קיימות דעות אחרות שלפיהם לא ניתן לממש פרויקט בסדר גודל זה בזמן כה קצר. הרכב תוכנן להיות בעל הנעה משולבת של גז טבעי ובנזין לצד מנוע חשמלי. הרכב היה צפוי לעלות כ-14,000-12,000.

בשנת 2014 הפרויקט נרכש על ידי מכון המחקר המדעי לרכבים ומנועים, תמורת אירו אחד.

ראו גם
------

* טויוטה פריוס
* בטר פלייס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יו מובייל** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של יו מובייל
* תצוגת הרכב ביוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  מרוסיה בנהיגה: מכונית היברידית מבוססת גז טבעי תיוצר ותשווק ברוסיה
**גותיק** (מאנגלית: **Gothic**) היא סדרת משחקי מחשב מסוגת משחקי תפקידים, שפותחה על ידי החברה Piranha bites והופצה על ידי חברת ההפצה הגרמנית JoWood.

רקע
---

בשנת 2001 יצא לאור המשחק הראשון שזכה להצלחה רבה בקרב שחקני משחקי התפקידים. בשנת 2003 יצא המשחק השני ולאחר זמן קצר החברה הוציאה גם את התוסף למשחק השני. בשנת 2006 יצא לאור הכותר השלישי בסדרה.

ספין אוף של המשחק פורסם בשנים 2008, 2010 ו-2011.

המשחק שייך לסוגת משחקי התפקידים הממוחשבים, כאשר היחוד שלו הוא בשיטת צבירת הניסיון של הדמויות. במשחקים דומים, הדמות שאותה משחק השחקן מקבלת נקודות שמעידות על התפתחותה עם הבסת מפלצות או סיום משימות, ועל ידי צבירת נקודות אלו מתחזקת. בגותיק, הנקודות מכונות "נקודות למידה" ובעזרתן ניתן ללמוד מדמויות אחרות בעולם תכונות.

המשחק מופעל במנוע גרפי תלת־ממדי, שפותח על ידי החברה. עולם המשחק מזכיר את אירופה של ימי הביניים המלווה בקסמים, מפלצות ואפקטים בדיוניים.

סדרת Gothic על Nintendo Switch
------------------------------

בשנת 2023 יועברו שתי גרסאות של הסדרה לקונסולת Nintendo Switch. THQ Nordic הכינה גרסה ניידת של הקוד המקורי של המשחק, בלעדי שיפורים או שינויים (אם כי עם מספר תיקונים רבים). החלק הראשון בסדרה, Gothic Classic, יצא לאור ב-28 בספטמבר 2023. החלק השני, Gothic II Complete Classic, יחד עם ההרחבה Noc Kruka, יצא לאור ב-28 בנובמבר 2023.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר מקיף על המשחק עם שאלות ותשובות
* אתר JoWood
* אתר Piranha-bytes למשחק
* Gothic, באתר PCGamingWiki (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Gothic II Complete Classic, Nintendo of Europe GmbH (באנגלית בריטית)