recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ארנולד רוֹזִין** (5 באוקטובר 1930 – 25 באוגוסט 2018) היה רופא גריאטר ישראלי, מאבות מקצוע הגריאטריה ומניחם של יסודות הרפואה הגריאטרית בישראל. מנהלו הראשון של המרכז הרפואי גריאטרי שיקומי הרצפלד (1969–1977), מנהל המחלקה הגריאטרית במרכז הרפואי שערי צדק (1977–1996) ומנהל כללי של המרכז הרפואי שערי צדק (1982–1984). יקיר ירושלים (2010).

ביוגרפיה
--------

רוזין נולד וגדל ובגלאזגו, סקוטלנד. היה חניך ומדריך "בבני עקיבא". הוא סיים דוקטורט ברפואה בעיר הולדתו והתמחה בגריאטריה בלונדון בהדרכתה של ד"ר מרג'ורי וורן (אנ'), "אם הגריאטריה המודרנית".

בשלהי שנות ה-50 נישא למרטה וינשטוק-רוזין, לימים פרופסור לרוקחות, כלת פרס ישראל לרפואה. בשנת 1969, עלו בני הזוג לישראל עם שלושת ילדיהם, וכעבור שנה נולד ילדם הרביעי. אחד מילדיהם הוא הרב יונתן רוזין, מרבני ישיבת ברכת משה.

רוזין ניהל את המרכז הרפואי גריאטרי שיקומי הרצפלד בגדרה במשך כ-8 שנים ומשנת 1977 ועד פרישתו לגמלאות בשנת 1996, ניהל את המחלקה הגראיטרית במרכז הרפואי שערי צדק בירושלים. למשך שנתיים (1982–1984) היה המנהל הכללי של בית החולים שערי צדק. במרוצת השנים לימד והכשיר מאות סטודנטים לרפואה, ובשנת 1985 התמנה לפרופסור בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית. הוא פרסם למעלה מ-100 מאמרים וכן פרקים בספרי מקצוע בתחומי הרפואה הפנימית והגריאטריה והיה יושב ראש וחבר בוועדות ציבוריות ואקדמיות שונות. ב-1982 ייסד את המרכז לטיפול בקשיש בקהילה (מלב"ב), עמותה למען חולי אלצהיימר.

היה חבר מוביל בוועדת הכנסת שניסחה את חוק ביטוח סיעוד.

הוא הקים את המרכז ללימודי הזִקנה, שהיה מנהלו.

תחביבו העיקרי היה ריצות למרחקים ארוכים. הוא השתתף בריצות מרתון רבות. את השנים האחרונות לחייו הקדיש ללימוד מקרא, תלמוד והלכה.

ספרו
----

* **הזדקנות וזיקנה בישראל**, הוצאת אשל

תארים ופרסים
------------

* בשנת 2010 זכה בפרס יקיר ירושלים.

לקריאה נוספת
------------

* מגזין דורות, זוכרים לדורות, **קווים לדמותו של אחד מענקי הגריאטריה**, פרופסור ארנולד רוזין זכרונו לברכה (1930 - 2018), עמודים 82 - 83, מרץ 2019

קישורים חיצוניים
----------------

* ארנולד רוזין - יקירי ירושלים לשנת תש"ע, באתר עיריית ירושלים
* פרופ' ארנולד רוזין, גריאטר, יקיר ירושלים, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 6:57), 2 ביוני 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  ארנולד רוזין - יקירי ירושלים לשנת תש"ע, באתר עיריית ירושלים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007403973505171
* BnF: cb16217482h (data)
* ISNI: 0000 0000 9238 7900
* LCCN: n2011088181
* RERO: 02-A003761127
* VIAF: 135397976
* WorldCat: lccn-n2011088181

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בסרט קומדיה. אם התכוונתם לאלבום של להקת Queen, ראו A Night At The Opera.

**לילה באופרה** (באנגלית: **Night at the Opera**) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1935 בכיכובם של גראוצ'ו מרקס, צ'יקו מרקס, הרפו מרקס, וכן קיטי קרלייל, אלן ג'ונס, מרגרט דומונט, זיגפריד רומן, וולטר וולף קינג. זה היה סרטם הראשון של האחים מרקס בחברת מטרו גולדווין מאייר, לאחר פרישתם מחברת סרטי פרמאונט, וכן סרטם הראשון, לאחר פרישתו של זפו מרקס. את הסרט ביים סם ווד, על פי תסריט מאת ג'ורג' קאופמן, מורי רייסקינד, אל ברוסברג ובאסטר קיטון, שנכתב כאדפטציה לסיפור מאת ג'יימס קווין מק'גינס.

בשנת 1993 הסרט נבחר לשימור על ידי ספריית הקונגרס בשל היותו "בעל חשיבות תרבותית, היסטורית, או משמעותי מבחינה אסתטית".

תקציר העלילה
------------

אוטיס ב. דריפטווד (גראוצ'ו מרקס) נשכר על ידי האלמנה גב' קלייפול (מרגרט דומונט) כדי לעזור לה להתקדם אל החברה הגבוהה, אך במקום זאת הוא לסירוגין מחזר אחריה ומטיח בה עלבונות. לאחר סיומה של האופרה "ליצנים" - המופע האחרון לעונה באיטליה, אוטיס פוגש את פיורלו (צ'יקו מרקס), חברו הטוב ומנהלו האישי של ריקרדו (אלן ג'ונס), זמר טנור באופרה המשתוקק לפריצה הגדולה שלו, וגם של אהובתו - זמרת האופרה רוזה (קיטי קרלייל). עם זאת, חלומותיו של ריקרדו מסוכלים על ידי הכוכב של האופרה, לאספארי (וולטר וולף קינג), אדם אגואיסט שרוצה תהילה, וגם את רוזה, עבור עצמו. אוטיס חותם על חוזה עם פיורלו, כשהוא חושב שפיורלו מייצג את לאספארי, אולם בפועל החוזה הוא עם ריקרדו. בינתיים, לאספארי חותם על חוזה עם הרמן גוטליב (סיד רומן), מנהל האופרה של ניו יורק.

למרות שריקרדו ופיורלו אינם רשאים ללוות את להקת האופרה בנסיעתה לניו יורק, הם מצליחים להתגנב אל הספינה כנוסעים סמויים, יחד עם חברו של פיורלו - תומאסו (הרפו מרקס), לשעבר המלביש של לאספארי, אשר פוטר לאחרונה. לאחר הגעתם לניו יורק, הנוסעים הסמויים נרדפים על ידי המשטרה בגין כניסה בלתי חוקית לארץ, ואוטיס מאבד את משרתו באופרה לטובת גוטליב. כאשר הם מגלים כי רוזה פוטרה, הם נכנסים לפעולה ומשבשים את מופע ערב הפתיחה - "הטרובדור". האחים מרקס, בסופו של דבר, מוודאים כי ריקרדו ורוזה מקבלים את המגיע להם - והזוג הופך לכוכבים החדשים של עולם האופרה.

צוות שחקנים
-----------

* גראוצ'ו מרקס - אוטיס ב. דריפטווד
* הארפו מרקס - תומאסו
* צ'יקו מרקס - פיורלו
* קיטי קרלייל - רוזה קסטלדי
* אלן ג'ונס - ריקרדו בארוני
* מרגרט דומונט - גב' קלייפול
* סיג רומן - הרמן גוטליב
* וולטר וולף קינג - רודולפו לאספארי
* רוברט אמט או'קונור - הנדרסון
* אדוארד קיין - הקפטן
* פורנל פראט - ראש העיר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לילה באופרה** בוויקישיתוף

* "לילה באופרה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "לילה באופרה", באתר נטפליקס
* "לילה באופרה", באתר AllMovie (באנגלית)
* "לילה באופרה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "לילה באופרה", באתר אידיבי
* "לילה באופרה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* לילה באופרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* קטע קול "לילה באופרה" - המצאת הנוסחה של האחים מרקס: פודקאסט להאזנה מסדרת "פסטיבל כאן", בהגשת דני מוג'ה ויונתן גת
* לילה באופרה, קדימון הסרט באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  List of National Film Registry (1988-2003)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX4119004
* BnF: cb14665680b (data)
* CANTIC: a12116518
* GND: 4827427-6
* LCCN: no2004046500
* SUDOC: 201826127
* VIAF: 316754566
* WorldCat (עם VIAF): 316754566

 |
הרכבת כור תרבית באיידהו, 1951
**כור תרבית** (או **כור דוגר**) הוא כור גרעיני המייצר איזוטופים בקיעים בכמות גדולה או שווה לכמות שהוא צורך. איזוטופים אלה יכולים לשמש דלק להפעלת כורים חדשים.

כור תרבית צריך להיות מתוכנן באופן כזה שתגובת השרשרת מייצרת נייטרונים עודפים בכמויות גדולות. בגרעין הכור או מסביבו צריכים להימצא איזוטופים בני-תרבית כגון אורניום-238 או תוריום-232. איזוטופים אלו הופכים על ידי בליעת נייטרונים לאיזוטופים הבקיעים פלוטוניום-239 ואורניום-233, בהתאמה, שיכולים לשמש כדלק גרעיני או לבניית פצצות גרעיניות. בנוסף לעודף נייטרונים, דרישות נוספות הן שהנייטרונים יפגעו בחומרים בני-התרבית במהירות האופטימליות בשביל להגדיל את הסיכויים לבליעה וכן שלא יבלעו יותר מדי נייטרונים במבנה הכור, חומרי הקירור, מוטות בקרה וכדומה. תגובות דומות מתרחשות בכל כור גרעיני אולם הכמות של חומר בקיע חדש שמיוצר בדרך כלל קטנות, יחסית.

בשל האחוז הנמוך של האיזוטופ הבקיע אורניום-235 באורניום טבעי הדעה השלטת בשנות השישים והשבעים הייתה שכורי תרבית הכרחיים על מנת לספק מספיק דלק לכורים גרעיניים עתידיים על ידי הפיכת האיזוטופ הנפוץ אורניום 238 לדלק גרעיני (פלוטוניום). לשם כך הושקעו משאבים רבים בפיתוח כורי תרבית. לאחר שבניית כורים גרעיניים חדשים כמעט נעצרה בשנות השמונים עקב השינויים בדעת הקהל נגד אנרגיה גרעינית, צריכת הדלק הגרעיני ירדה. מקורות האורניום הקיימים בתוספת חומרים בקיעים מפצצות גרעיניות שפורקו לאחר סוף המלחמה הקרה מספיקים לעת עתה. השימוש העיקרי של המספר הקטן של כורי תרבית שפעלו או פועלים בעולם הוא ייצור פלוטוניום לצורך בניית נשק גרעיני.

בשנות האלפיים החלה בהדרגה חזרה לבניית כורים גרעיניים עקב הדאגה מפליטת פחמן דו-חמצני ממקורות האנרגיה המקובלים אשר עשויה להוביל להתחממות גלובלית. לשם אספקת דלק לכורים אלה צפוי שיהיה בסופו של דבר צורך לחזור ולבנות כורי תרבית וזאת למרות החשש שהדלק שמיוצר בהם יכול לשמש גם לבניית נשק גרעיני.

קישורים חיצוניים
----------------

* א' אברהם - השימוש בכורי התרבית והסיכונים הכרוכים בכך, "מדע", ל' 5.
* כור תרבית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007282513705171
* GND: 4008539-9
* LCCN: sh85016714
* NARA: 10638003
* NDL: 00574947

 |
מנזר האחיות הבורומאיות, דרך בית לחם, ירושלים
**מסדר אחיות החסד של הקדוש בורומאו** (באיטלקית: **Le Suore della Carità di San Carlo**, בצרפתית: **Sœurs de la Charité de Saint-Charles**, בגרמנית: **Die Borromäerinnen oder Barmherzige Schwestern vom hl. Karl Borromäus**) הוא מסדר נזירות - אחיות שמקורו בעיר נאנסי בצרפת הנקרא על שם פטרון המסדר מן המאה ה-16, הקדוש קארלו בורומאו. המסדר קיים עד ימינו כאיגוד של מסדרים שונים במספר מדינות, הפועלים לפי אותו תקנון נזורה.

שלט מורשת בסמוך למבנה אכסניית סנט צארלס בירושלים, משכנו של מנזר של האחיות הבורומאיות

היסטוריה
--------

המסדר צמח ב-1626 על רקע הקונטרה-רפורמציה הקתולית לשם סיוע לחולים בבית החולים (הנקרא כיום) סן-שארל בנאנסי. בסביבות 1650 נטל הקרדינל קארלו בורומאו חסות על המסדר. במקביל לטיפול בחולים סיפקו האחיות גם חינוך לילדים, בפרט יתומי המגפות. על אף שמדובר במנזר קתולי, מבני המסדר מצטיינים בצניעות העיטורים ובארכיטקטורה פשוטה.

בתקופת המהפכה הצרפתית נרדף המסדר אך המשיך בפעילות ועם עליית נפוליאון בונפרטה זכה להכרה רשמית בפעילותו.

בשנת 1859 נקבע תקנון המסדר, המבוסס על התקנון של אוגוסטינוס. התקנון זכה לאשרור אפיפיורי מאת האפיפיור לאו השלושה-עשר ב-1892. במהלך המאה ה-19 נפתחו תתי-מסדרים רבים של בורומאיות בבוהמיה, מוראביה, אוסטריה, שלזיה, לימבורג (מחוז המשתרע סביב משולש הגבולות בלגיה-הולנד-גרמניה) ועוד.

הענף הגרמני של המסדר (שמרכזו במדינת סקסוניה-אנהלט) החל לפעול במזרח התיכון ב-1884 במנזר שנפתח באלכסנדריה. בהמשך נפתחו מנזרים בורומאים בירושלים (מנזר האחיות הבורומאיות; 1886), חיפה (1888), קהיר (1904) ואמאוס ניקופוליס (ליד לטרון).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האחיות הבורומאיות** בוויקישיתוף
* 
* ערך באנציקלופדיה הקתולית (באנגלית)
* דף הבית של המסדר (בצרפתית)
* דף הבית של חלק מהמסדרים הבורומאים (בגרמנית)
* האחיות הבורומאיות בירושלים (בגרמנית), (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007268248605171
* GND: 2070830-0
* LCCN: nr98042423
* NKC: ph317175
* VIAF: 167929584
* WorldCat: lccn-nr98042423

 |
רכבל מושבים (chairlift) באתר הסקי בצחקדזור, ארמניה
וידאו המדגים פעולת מעלית סקי (מסוג surface lift) הגוררת גולשים במעלה המדרון.
**מעלית סקי** היא כלי תחבורה מונע באמצעות כבל, בדומה לרכבל או פוניקולר. כלי זה מיועד להעלות נופשים וספורטאים במעלה מדרון המשמש לסקי באתרי סקי. ההסעה היא לרוב בכיוון אחד - במעלה המדרון, כאשר במורדו מבוצעת הגלישה.

בשונה מרכבל, המעלית אינה כוללת תא, ולרוב פתוחה (מאחר שהנוסעים לרוב כבר מצוידים במגלשיים). השם "מעלית סקי" מתייחס לסוגים שונים של מתקנים. כך למשל ברכבל מושבים (chairlift), הנוסעים יושבים על מושב המוסע בגובה של מטרים בודדים מעל המדרון באמצעות כבל בין שתי התחנות. קיימים גם אמצעים המושכים גולשים על גבי המדרון (surface lift). לעיתים רחוקות מדובר באמצעי נייד כגון מסוק או חתול שלג.

מערך מעליות הסקי משתנה מאתר סקי אחד למשנהו, בהתאם לטופוגרפיה של האתר ולמדרונות ההחלקה שבו. לעיתים המעלית מובילה את הגולשים לנקודה אחת בפסגת ההר, ולעיתים מספר מעליות יוצאות מנקודה אחת לאתרים שונים בפסגה, או מעלית אחת מביאה את הגולשים לנקודה ממנה הם נדרשים לעלות על מעליות אחרות על מנת להגיע למדרון ההחלקה.

בישראל מספר מעליות סקי באתר הגלישה בחרמון.

ראו גם
------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מעליות סקי** |

* רכבל
* פוניקולר
* אתר סקי

קישורים חיצוניים
----------------

* סוגי מעליות סקי
* תמונות רבות של מעליות סקי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007546127705171
* GND: 4181655-9
* LCCN: sh85123133

 |
**עמנואל שיפרס** (ברוסית: **Шифферс, Эммануил Степанович**;‏ 4 במאי 1850, סנקט פטרבורג – 12 בדצמבר 1904, סנקט פטרבורג) היה שחמטאי יהודי-רוסי ובמשך שנים רבות היה השחמטאי המוביל אחרי מיכאל צ'יגורין. 

הוריו של שיפרס היגרו לרוסיה מגרמניה. שיפרס החזיק בתואר אלוף רוסיה לשחמט במשך 10 שנים לפני שנוצח על ידי תלמידו מיכאל צ'יגורין בשנת 1880. בפגישתם הראשונה בשנת 1873 שיפרס היה מסוגל לשחק עם צ'יגורין ולהציע לו פרש יתרון. בשנת 1878 הם שיחקו כשווים בשני דו-קרבות: בראשון ניצח צ'יגורין 7-3 ובשני ניצח שיפרס 7.5-6.5 וכך מיצב את עצמו כשחקן השני החזק ביותר ברוסיה אחרי צ'יגורין עצמו. לאחר מכן שיחקו עוד שני דו-קרבות ובשניהם ניצח צ'יגורין. בסיכום כולל של כל המשחקים ביניהם ניצח צ'יגורין +41 -19 =15.

בעיר רוסטוב על הדון שיחק שיפרס בדו-קרב מול אלוף העולם לשעבר וילהלם שטייניץ בשנת 1896, והפסיד 6.5-4.5 (ארבעה ניצחונות, שישה הפסדים ותיקו אחד).

שיפרס שיחק בשמונה תחרויות בינלאומיות מתחרות פרנקפורט 1887 ועד תחרות קלן 1898. התוצאה הטובה ביותר שהשיג הייתה בהייסטינגס 1895, שם סיים במקום השישי עם 12/21 (ניצח: הרי נלסון פילסבורי). בשנים 1899 ו-1900 הגיע שיפרס למקום השני אחרי צ'יגורין באליפויות רוסיה הראשונה והשנייה. 

שיפרס היה מוכר כ"מורה השחמט של רוסיה". בשנת 1889 שיפרס נתן את ההרצאות הראשונות בנושא תאוריה שחמטאית באיגוד השחמט של סנקט פטרבורג ובערים נוספות. הוא כתב את ספר השחמט Samouchitel shakhmatnoi igry (למד עצמך שחמט) שפורסם בשנת 1906, ולאחר מכן עודכן במהדורות נוספות. 

שיפרס כתב במספר טורי שחמט וכמו כן ערך את העיתון Schachmatny Schurnal בין השנים 1894 עד 1898.

התמודדויות
----------

| שנה | מיקום | המתמודד השני | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1874 | סנקט פטרבורג | שרדין | 5 מ-9 | ניצחון |
| 1877 | סנקט פטרבורג | אמלונג | 6 מ-8 | ניצחון |
| 1878 | סנקט פטרבורג | מיכאיל צ'יגורין | 3 מ-10 | הפסד |
| 1878 | סנקט פטרבורג | מיכאיל צ'יגורין | 7.5 מ-14 | ניצחון |
| 1879 | סנקט פטרבורג | מיכאיל צ'יגורין | 5 מ-13 | הפסד |
| 1880 | סנקט פטרבורג | מיכאיל צ'יגורין | 2.5 מ-11 | הפסד |
| 1890 | סנקט פטרבורג | ניקולאי מיטרופולסקי | 7 מ-12 | ניצחון |
| 1894 | רוסטוב על הדון | יאנקוביץ' | 10 מ-17 | ניצחון |
| 1895 | רוסטוב על הדון | יאנקוביץ' | 7 מ-9 | ניצחון |
| 1895 | סמרה | שרדין | 7 מ-9 | ניצחון |
| 1895 | סנקט פטרבורג | מיכאיל צ'יגורין | 4.5 מ-13 | הפסד |
| 1896 | רוסטוב על הדון | וילהלם שטייניץ | 4.5 מ-11 | הפסד |
| 1897 | סנקט פטרבורג | מיכאיל צ'יגורין | 4 מ-14 | הפסד |
| 1897 | סנקט פטרבורג | אז'ן זנוסקו-בורובסקי | 2.5 מ-4 | ניצחון |
|

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עמנואל שיפרס** בוויקישיתוף

* עמנואל שיפרס, באתר צ'סגיימס (באנגלית)
* תחבולות ממשחקיו של שיפרס
* אומדן מד כושר של שיפרס
* מידע כללי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no99015549
* VIAF: 26653715
* WorldCat: lccn-no99015549

 |
**עמנואל שנפ** (1904 - מרץ 1973) מהנדס, אבי תעשיית המצברים הישראלית.

ביוגרפיה
--------

שנפ נולד באימפריה האוסטרו-הונגרית, למד בבית הספר הטכני בשרלוטנברג והוסמך כמהנדס חשמל וכימיה. בשנים 1933-1934 תכנן את החשמל בארמון אכסינוגרד בבולגריה. לאחר מכן עלה לארץ ישראל. 

בשנת 1937 הוא יסד, יחד עם יואב אוירבוך את מפעל בת-אור לייצור מצברים. היה זה מהמפעלים הראשונים בארץ ישראל לייצור מצברים.

בתחילת 1939 הוא לקח חלק בהקמת בית חרושת עדי לייצור מצברים שנפתח במפרץ חיפה, כמתכנן המפעל ומנהלה הטכני. במרץ 1943, הולאם מבנה המפעל של עדי על ידי השלטונות כדי לייצר בו מצברים עבור הצבא הבריטי ושנפ עבר לנהל את המפעל המולאם. לקראת סוף מלחמת העולם השנייה עבר שנפ לייצר מצברים עבור מפעל וולקן שהיה חלק מקונצרן כור.

במאי 1948, בנה שנפ דגם של מכונית חשמלית שיכולה להסיע מטען של 300 ק"ג למרחק של 125 קילומטר במהירות של 65 ק"מ לשעה. 

בשנת 1951 הקים שנפ את מפעל ע. שנפ ושות' בנתניה והיה בעל המניות העיקרי בחברה. בתחילת שנות ה-60 מכר שנפ את חלקו במפעל ונסע לגרמניה להקים בה מפעל מצברים בחבל הרוהר. 

שנפ נפטר ב-1973 ונקבר בבית העלמין הדרום.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אליהו כרמל, **אישים בישראל**, כרך 6, עמ' 289
2. ↑  ב"ספר זיכרון לקהילת יהודי קימפולונג־בוקובינה והסביבה", עמ' 267 כתוב שעלה ב-1933, ושהמשפחה הייתה מבוקובינה
3. ↑  בת אור, מצברים למכוניות, דבר, 5 במאי 1937
4. ↑  תעשיה חשמלית חימית, דבר, 7 ביוני 1933 מספר על מפעל שעומד לקום. המפעל לא היה קיים ב-1937
5. ↑  בית חרושת שני לסוללות ומצברים, דבר, 18 בינואר 1939  
פתיחת בית חרושת לסוללות עדי במפרץ חיפה, דבר, 10 במאי 1939  

עדי מפעלי בטריות בע"מ, חיפה, דבר, 27 בנובמבר 1939
6. ↑  הריני מביא לידיעת הקהל, דבר, 30 במאי 1945  

מצברי שנפ, דבר, 28 בדצמבר 1945
7. ↑  אסף שטול-טראורינג, 2.5.1948 / מכונית חשמלית ארצישראלית, באתר הארץ, 2 במאי 2012
8. ↑  ג. שרוני, מצברי נתניה יוצאים לשוק מפעל שנאפ ושות' יחנך היום, מעריב, 30 במרץ 1952
9. ↑  מהנדס ישראלי שירד לגרמניה - הקים מפעל בחבל הרוהר, מעריב, 3 בפברואר 1964
10. ↑  שנפ עמנואל, אתר חברה קדישא תל אביב
**כחל צהוב-מקור** או **כחל רחב-מקור** (שם מדעי: ***Eurystomus glaucurus***) הוא מין של עוף ממשפחת הכחליים החי בטבע באפריקה שמדרום לסהרה ובאי מדגסקר למעט בשטחי אקלים צחיח.

תיאור
-----

אורכו של הכחל 29-30 ס"מ והוא בעל מקור גדול בצבע צהוב עם קצה מעוקל, ראש גדול וזנב ארוך. נוצות הגוף חומות עם פנים, גרון וחזה ורודים עזים, שולי הכנפיים כחולים והזנב תכול. מתחת המקור צומח מעטה נוצות המזכיר מעט זקן ועל הראש ישנם נוצות פרועות. העיניים גדולות ושחורות וסביבם עובר פס כהה עד המקור. הכחל משמיע צרצורים עזים.

הכחל שוכן באזורי חורשה וסוואנה טרופיים ולעיתים גם בג'ונגל אך לא בשטחים צחיחים מאוד. הוא מצוי בין ענפים נמוכים או עמודים ועליהם מתצפת בדומה לחנקן על טרף אפשרי. הטרף העיקרי שלהם הוא חרקים שונים כולל נחילי נמלים וטרמיטים. במקרים בהם יש הרבה מזון יימצאו יחד מעל 100 כחלים. נקבת הכחל מקננת בנקרות טבעיות בעצים, בהם היא מטילה 2-3 ביצים.

מין זה נצפה לראשונה בישראל בספטמבר 2019 בחוף אשקלון. ככל הנראה מדובר בפרט תועה מאחר שזו לא התפוצה הרגילה של המין.

### תת-מינים

* Eurystomus glaucurus aethiopicus
* Eurystomus glaucurus afer
* Eurystomus glaucurus suahelicus
* Eurystomus glaucurus glaucurus

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כחל צהוב-מקור** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  כחל צהוב-מקור באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  לפי אתר הצפרות הישראלי
3. ↑  לראשונה בישראל: כחל מאפריקה הגיע לביקור באתר ynet
**מרגרט המילטון** (באנגלית: **Maggie Hamilton**;‏ 1 בספטמבר 1867 – 31 בינואר 1952) הייתה אמנית סקוטית הידועה בציוריה ובעבודות הרקמה שלה.

ביוגרפיה
--------

המילטון נולדה בגלאזגו וגדלה בהלסבורג לאחר שמשפחתה עברה לשם. אף שלא הייתה לה הכשרה אמנותית רשמית, המילטון נקשרה לקבוצת הציירים "נערי גלאזגו" דרך אחיה הבכור, ג'יימס וייטלאו המילטון. ב-1883, בזמן ששהתה בקיץ עם אחיה בקוקבורנספת', מרגרט המילטון התבקשה לעזור לאמו של ג'יימס גאת'רי בעבודות בית. גאת'רי צייר לאחר מכן כמה דיוקנאות של מרגרט המילטון, בעיקר ידוע הדיוקן משנת 1892 .

בשנת 1897 התחתנה מרגרט המילטון עם האדריכל אלכסנדר ניסבט פטרסון, אחיו הצעיר של האמן ג'יימס פטרסון. בית המשפחה, עוצב על ידי פטרסון ועל ידי המילטון, בסגנון "ארטס אנד קרפטס" עם עיצובים ורקמות דמויות ופרחים. במשך זמן מה המילטון יצרה ציורי שמן של פרחים, אך גם החלה לצייר קומפוזיציות של טבע דומם. בסוף שנות ה-1890 רקמות המשי הסיניות שלה זכו לשבחים רבים.

במהלך הקריירה שלה, המילטון הציגה יותר מתשעים יצירות במכון המלכותי לאמנויות גלאזגו ויותר מארבעים באקדמיה הסקוטית המלכותית. היא הייתה חברה באגודת גלאזגו של אמניות ושימשה פעמיים כהונות של שלוש שנים כסגנית הנשיא שלה.

להמילטון ולפטרסון נולדו שני ילדים, ביניהם האמנית ויולה פטרסון. ב-1977 ערכה גלריית בלגרייב בלונדון תערוכה קבוצתית של עבודות של בני משפחת פטרסון שכללה רקמה גדולה של מרגרט המילטון, שעבדה עליה במשך חמש שנים. הגלריה והמוזיאון לאמנות קלווינגרוב מחזיקה בדוגמאות של עבודותיה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Peter J.M. McEwan (1994). *The Dictionary of Scottish Art and Architecture*. Antique Collectors' Club
2. ↑  Paul Harris & Julian Halsby (1990). The Dictionary of Scottish Painters 1600 to the Present. Canongate.
3. ↑  David Buckman (2006). Artists in Britain Since 1945 Vol 1, A to L. Art Dictionaries Ltd.
4. ↑  Jude Burkhauser, ed. (1990). Glasgow Girls Women in Art and Design 1880-1920. Canongate

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* RKD: 202871
* ULAN: 500104163
* VIAF: 96456208
* WorldCat: viaf-96456208

 |
**מרגרט דרלינג וודברידג'-פרסלי** (באנגלית: **Margaret Darling Woodbridge-Presley**;‏ 6 בינואר 1902 – 23 בפברואר 1995). הייתה שחיינית אמריקאית. אלופה אולימפית (אנטוורפן 1920) ושיאנית עולם במשחה שליחות 4x100 מטר.

ביוגרפיה
--------

וודברידג' נולדה בדטרויט, מישיגן.

### מדליית זהב אולימפית

באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכתה וודברידג' בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 5:11.6 דקות, לפני בריטניה (5:40.8 דקות) ושוודיה (5:43.6 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-300 מטר חופשי בתוצאה של 4:42.8 דקות, אחרי אתלדה בלייבטריי שקבעה שיא עולם חדש של 4:34.0 דקות ולפני פרנסס שרות' (4:52.0 דקות), שתיהן מארצות הברית. היא 

וודברידג' קבעה שני שיאי ארצות הברית במשחים ל-200 יארד חופשי ול-500 יארד חופשי.

השגים
-----

* בשנת 1989 זכתה וודברידג' להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.

קישורים חיצוניים
----------------

* מרגרט וודברידג', באתר olympedia.org

הערות שוליים
------------

1. 1 2  MARGARET WOODBRIDGE (USA) - 1989 Honor Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame
**מרגרט וילסון** (באנגלית: **Margaret Wilson**; נולדה ב-20 במאי 1947), פוליטיקאית ניו זילנדית שכיהנה כיו"ר בית הנבחרים של ניו זילנד בשנים 2005–2008.

חייה
----

וילסון נולדה בגיסבורן שבניו זילנד ולמדה לימודי משפטים באוניברסיטת אוקלנד. במהלך השנים היא עסקה בעריכת דין, שימשה פרופסור ודיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת ואיקאטו ועסקה באיגוד מקצועי.

בשנים 1984–1987 הייתה וילסון נשיאת מפלגת הלייבור של ניו זילנד. בשנים 1989–1990 היא שימשה יועצת מדינית לראש ממשלת ניו זילנד ג'פרי פאלמר. בעקבות פעילותה הפוליטית היא מונתה גם כחברת הוועדה הממלכתית לענייני חקיקה ושימשה דירקטורית בבנק המרכזי של ניו זילנד. בשנת 1999 נבחרה וילסון לראשונה לפרלמנט.

מראשית דרכה כנבחרת ציבור כיהנה וילסון בממשלה. משנת 1999 ואילך היא שימשה בתפקיד שרת העבודה, התובעת הכללית, שרת המסחר, שרה במשרד המשפטים, וכן השרה הממונה על הסכם ואיטנגי. בתקופתה במשרד המשפטים שונה אופיו של בית המשפט העליון במדינה ונחקק חוק שנוי במחלוקת בנושא חלוקת רכוש בעת פרידת בני זוג. בשנת 2005 היא נבחרה ליו"ר הפרלמנט של ניו זילנד והייתה לאישה הראשונה בתפקיד. באותה שנה היא נבחרה פעם נוספת לתפקיד והיא כיהנה בו עד לבחירות ב-2008.

וילסון נודעת בציבור הניו זילנדי כפעילה חברתית הפועלת לקידום פמיניזם ורב תרבותיות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרגרט וילסון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007383232605171
* ISNI: 0000 0001 0357 8711
* LCCN: n2006052575
* NLA: 35462272
* NTA: 419024794
* VIAF: 26493115
* WorldCat: lccn-n82229850

 |
**מרגרט דונלדסון** (באנגלית: **Margaret Donaldson**; ‏1926 - 16 בספטמבר 2020) היא פסיכולוגית בריטית, פרופסור לפסיכולוגיה התפתחותית באוניברסיטת אדינבורו. ידועה בשל עבודתה בתחום החשיבה של ילדים.

ביוגרפיה
--------

דונלדסון למדה באוניברסיטת אדינבורו ולאחר סיום לימודיה החלה ללמד באוניברסיטה כמורה. בשנת 1980, היא התמנתה כפרופסור לפסיכולוגיה התפתחותית. תחום ההתעניינות המחקרי העיקרי שלה היה מחקר של המחשבה והשפה האנושיות.

בשלב מוקדם בקריירה שלה בילתה תקופה במכון למדעי החינוך (Institut Des Sciences L'Education) של ז'אן פיאז'ה בז'נבה, והושפעה רבות מניסיונה שם. מאוחר יותר הביאו אותה מחקריה לתהייה אודות כמה היבטים חשובים של התאוריה של פיאז'ה, שאותם דחתה מאוחר יותר בספרה "חשיבתם של ילדים". לאחר מכן יצאה ללימודים בארצות הברית באמצעות מלגת לימודים על שם ג'ון היי ויטני, ועבדה עם ג'רום ברונר בפרויקטים לפיתוח תוכניות לימודים.

ברונר תיאר את ספרה של דונלדסון "חשיבתם של ילדים" כאחד הספרים החזקים, החכמים והאינפורמטיביים ביותר על התפתחות מוחו וחשיבתו של הילד, והעריך שהשלכותיו של הספר על החינוך הן עצומות.

חיבוריה
-------

* ***Children's Minds***, London: Fontana/Croom Helm, 1978, ISBN 0-85664-759-4  
הספר ראה אור בעברית בתרגומה של יהודית כפרי בשם "חשיבתם של ילדים" (תל אביב: ספרית פועלים, 1984)
* ***Human Minds***, London: Allen Lane, 1992, ISBN 0-7139-9081-3


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007444683905171
* BnF: cb129393803 (data)
* ISNI: 0000 0001 0798 9331
* LCCN: n78063869
* NKC: ola2009531562
* NTA: 069318115
* SUDOC: 067038441
* VIAF: 34294586
* WorldCat: lccn-n78063869

 |
מקדש ונוס ורומא בלילה.
**מקדש ונוס ורומא** (בלטינית: Templum Veneris et Romae) הוא המקדש הגדול ביותר שהיה ברומא העתיקה. המקדש היה ממוקם בצידו המזרחי של הפורום, אל מול הקולוסאום.

המקדש הוקדש לאלות ונוס פליקס (ונוס המביאה מזל טוב) ורומא אַיטֶרנה (רומא הנצחית), והוקם בתקופת הקיסר אדריאנוס. הבנייה החלה בשנת 121 והמקדש נחנך בשנת 135 (אף שעבודות הבנייה הסתיימו רק בשנת 141, בתקופת שלטונו של הקיסר אנטונינוס פיוס.

תיאור המבנה
-----------

אורכו של המבנה 110 מטרים ורוחבו 53 מטרים. המבנה ניצב על במה שאורכה 145 מטרים ורוחבה 100 מטרים.

למבנה שני חדרים עיקריים, בהם ניצבו פסלי האלות ונוס ורומא - אלת העיר רומא, שתיהן יושבות על כיסאות מלכות.

חדרי האלות ניצבו אחד צמוד לשני - החדר של רומא היה המערבי, ופסל האלה צפה לעבר הפורום. החדר של ונוס היה המזרחי ופסל האלה צפה לעבר הקולוסאום. בחזית כל חדר ניצבו ארבעה עמודים קורינתיים.

מבנה המקדש מהווה בעצם משחק מילים שכן האלה ונוס, אלת האהבה (בלטינית *Amor*), נכתב הפוך מ"רומא" (*Roma*), ועל כן שתי אלות אלה, העומדות גב אל גב, יוצרות סימטריה גם בשמותיהן.

משני צדי המקדש, המזרחי והמערבי, עמדו 10 עמודים לבנים, ובצדדים הדרומיים והצפוניים 18 עמודים לבנים. קוטר כל עמוד היה 1.8 מטרים.

במקדש ונוס היה מזבח בו הקריבו זוגות נשואים קורבנות. לצד המזבח עמד פסל כסף של מרקוס אורליוס ופאוסטינה.

הקמת המבנה
----------

המקדש נבנה על הריסות הדומוס אוראה של נירון, ולצורך בנייתו הוזז פסלו של נירון - הקולוסוס והועבר לקרבת האמפיתיאטרון הסמוך, שנקרא על שם הפסל - הקולוסאום.

אדריכל המבנה, אפולודורוס מדמשק, שמתח ביקורת על התוכניות של אדריאנוס, הוצא להורג במצוות הקיסר, והמבנה נבנה בהתאם לתוכניות של אדריאנוס.

בסוף המאה ה-3 (283) ובתחילת המאה ה-4 (306) לספירה פרצו בסביבת המקדש שתי שרפות שגרמו נזקים כבדים למבנה. בשל דעיכת חשיבותה של העיר רומא באימפריה באותה העת, לא הוקדשו משאבים לחידוש ותיקון המבנה משך כ-24 שנים. המבנה שופץ והורחב משמעותית בשנת 307 בידי הקיסר מקסנטיוס, כחלק מתוכניתו להעצים ולהשיב את מרכזיותה של רומא באימפריה הרומית באותה העת. 

רעידת אדמה במאה ה-9 הרסה את המבנה, ובשנת 850 הורה האפיפיור לאו הרביעי להקים במקום את כנסיית סנטה מריה נובה, אשר שופצה בשנת 1612 ושמה שונה לכנסיית סנטה פרנצ'סקה רומנה. חדר האלה רומא מהווה את מגדל הפעמונים של הכנסייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקדש ונוס ורומא** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sahotsky, Brian: The Propaganda of The Emperor Maxentius: An Expansion of Roman Architectural Topography, Pp. 49-51. Thesis, University of Wisconsin at Milwaukee, 2004

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7682030-0
* VIAF: 244333632
* WorldCat: viaf-244333632

 |
**קרן גרמניה-ישראל למחקר ולפיתוח מדעי** (German-Israeli Foundation - GIF) הוקמה על פי הסכם בין שרי המדע של גרמניה וישראל שנחתם בשנת 1986, ועניינו הקמת קרן שתשמש לקידום ומימון של מחקר מדעי אזרחי ומיזמי פיתוח בנושאים המשותפים לשתי המדינות. לשם כך התחייבו שתי המדינות לתרום לקרן הון ראשוני בן 75 מיליון מארק גרמני כל אחת (סכום זה הוכפל בהמשך), שפירותיו ישמשו את הקרן במילוי משימותיה. 

על ניהול הקרן אמונים שני גופים – מנהל הקרן, ומועצת נגידים בת שמונה חברים:

* המנהל נושא, בין היתר, באחריות לגיבוש הצעת התקציב של הקרן והדוחות השנתיים שלה; להעברת הצעות המחקר ובקשות התמיכה לחברי המועצה, בליווי המלצות וחוות דעת מומחים; וליישום החלטות המועצה – בייחוד במישור התמיכה במיזמים הרלוונטיים. מנהל הקרן הראשון היה ד"ר אמנון ברק. מנהל הקרן מאוגוסט 2020, הוא ד"ר אריק זימרמן.
* מועצת הנגידים היא הגורם המוסמך למנות את מנהל הקרן, לקבוע את תנאי העסקתו ולסיים את כהונתו. המועצה מאשרת את תקציב הקרן והדוחות השנתיים שלה; מגבשת סדרי עדיפויות לתמיכה במיזמים מחקריים; קובעת הנחיות באשר לחלוקת מענקי התמיכה של הקרן. גם ההחלטה על גובהו של כל מענק, ואישור העסקת היועצים המקצועיים של הקרן, מצויים בידי המועצה.

שרי המדע של שתי המדינות או נציגיהם מכהנים כיושבי ראש משותפים של מועצת הנגידים. לפחות אחד מתוך שלושת החברים הנוספים במועצה, שעל כל אחד מהם למנות, צריך להיות מהקהילייה המדעית. בשנת 2022 יושבי הראש של מועצת הנגידים היו הילה חדד חמלניק, מנכ"לית משרד החדשנות המדע והטכנולוגיה, וינס ברנדנברג, סגן שר החינוך והמחקר של גרמניה.

מעמדם של הקרן וההסכם להקמתה עוגנו בחוק קרן גרמניה-ישראל למחקר ולפיתוח מדעי, התשנ״ד–1994.

החל משנת 2001 מפעילה הקרן גם תוכנית מיוחדת למדענים צעירים. בשנת 2016 הופעלה יוזמה של סדנאות למדענים צעירים.

למידע עדכני ניתן לגשת לאתר הקרן: www.gif.org.il

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של קרן גרמניה-ישראל למחקר ולפיתוח מדעי

הערות שוליים
------------

1. ↑   חוק קרן גרמניה-ישראל למחקר ולפיתוח מדעי, התשנ״ד–1994, בספר החוקים הפתוח
2. ↑  קשרי חוץ - גרמניה - משרד המדע והטכנולוגיה, באתר של משרד המדע

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0001 2322 833X
* LCCN: no00022181
* WorldCat (עם LCCN): no00-022181

 |
**קרן גשר לקולנוע רב תרבותי** הוקמה בשנת 1999 ביוזמת משרד החינוך והתרבות בעקבות חקיקת חוק הקולנוע, במטרה לפתח יצירות קולנועיות וטלוויזיוניות, דוקומנטריות ועלילתיות שיחשפו את המציאות בחיי הפריפריה ואת המגוון הרב-תרבותי של החברה בישראל. הקרן פועלת כעמותה הנתמכת מתוקף חוק הקולנוע על ידי משרד התרבות ומועצת הקולנוע.

בין הסרטים והסדרות הבולטות שהופקו בשנים האחרונות בסיועה של הקרן ניתן למנות את הדרמה זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה "מעורב ירושלמי", העוסקת במשפחה דתית-מזרחית מירושלים; "עבודה ערבית", סדרה קומית שזכתה לשבחים רבים, המתארת את חייה של משפחה ערבית המנסה, לא תמיד בהצלחה, להיכנס ללב הישראליות; סדרת המתח "תמרות עשן", המגוללת את תעלומת היעלמותו של יישוב ברמת הגולן על כל יושביו; ואת סרטם העלילתי של גידי דר ושולי רנד "האושפיזין".

בין הפרויקטים הבולטים של הקרן ניתן למנות את "פתיחת מסך", במסגרתו מופעלות "חממות" וסדנאות לפיתוח בכל רחבי הארץ ליוצרים בראשית דרכם וליוצרים מהפריפריה; המיזם "תעודה ותהודה", העוסק בקהילת יוצאי אתיופיה בישראל; המיזם "שווים" לעיסוק בנושאים של שוויון וצדק חברתי; "קולנוע לשם שינוי", פרויקט קולנועי החותר לשינוי פני המציאות החברתית בישראל; והמיזם "ירוק" בנושא איכות הסביבה.

מנכ"לית הקרן מאז 2005 היא זיו נווה, שהחלה את דרכה כיוצרת סרטי תעודה ששודרו בערוצי הטלוויזיה השונים בישראל ובעולם.

בשנת 2016 השיקה הקרן, בשיתוף עיתון "הארץ" ובית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה את "תחרות התסריט הקצר".

באוקטובר 2019, הודיעה קרן גשר כי תתמוך ב"קרן הקולנוע האזורית ביהודה ושומרון", שיזמה שרת התרבות מירי רגב. אולם חודשיים אחר כך, חזרה בה והודיעה שלא תתמוך בקרן ביהודה ושומרון, מאחר שהיא מתכננת להעניק תמיכה ליהודים בלבד, והביקורות של יוצרים כי מדובר במיזם גזעני.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קרן גשר לקולנוע רב תרבותי
* קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, באתר "גיידסטאר ישראל"
* מתן שירם, ‏פיצ'ינג מטעם קרן "גשר" לקולנוע, באתר גלובס, 8 ביולי 2008

הערות שוליים
------------

1. ↑  חוק הקולנוע, תשנ"ט-1999
2. ↑  פרסים ליוצרים ישראלים בפסטיבל ימי קולנוע יהודי, באתר הארץ, 13 בדצמבר 2001
3. ↑  גילי איזיקוביץ, "השותף הסמוי" בהפקות הטלוויזיה הישראליות, באתר הארץ, 5 במאי 2010
4. ↑  מתן שירם, ‏400 אלף שקל יוענקו לתסריט המצטיין בנושא איכות הסביבה, באתר גלובס, 30 בספטמבר 2009
5. ↑  גואל פינטו, זיו נווה מונתה למנהלת קרן גשר, באתר הארץ, 18 בינואר 2005
6. ↑  "הארץ", תחרות התסריט הקצר של "הארץ" סם שפיגל וקרן גשר יוצאת לדרך, באתר הארץ, 21 במרץ 2016
7. ↑  נירית אנדרמן, ליהודים בלבד: קרן קולנוע חדשה בשטחים מעוררת ביקורת, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2019
8. ↑  נירית אנדרמן, קרן גשר פרשה מקרן הקולנוע בגדה המערבית, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2019
**רונלד ג'ין סימונס** (באנגלית: **Ronald Gene Simmons**;‏ 15 ביולי 1940 – 25 ביוני 1990) היה נגד בחיל האוויר האמריקאי בדימוס שרצח 16 בני אדם במסע רצח שנמשך שבוע בשנת 1987. 14 קרבנותיו הראשונים היו כל בני משפחתו – אשתו, בניו ובתו, כלתו וחתנו ונכדיו.

מסע הרצח
--------

זמן קצר לפני חג המולד של שנת 1987, החליט סימונס להרוג את כל בני משפחתו. בבוקר 22 בדצמבר, רצח את בנו ואשתו בביתם בדובר שבארקנסו בירי אקדח בקוטר 22 מ"מ. לאחר מכן רצח את שאר ילדיו בזה אחר זה כשהגיעו לביתם. הוא טמן את הגופות בחצר הבית.

בשעות הצהריים של 26 בדצמבר הגיעו שאר בני המשפחה לביקור חג המולד, בנו של סימונס בילי ואשתו רנטה היו הראשונים שנרצחו, שניהם נורו למוות. לאחר מכן חנק סימונס את בנם, נכדו, וירה למוות בבתו הבכורה שילה ובבן זוגה דניס מקנאלטי, ושוב חנק שניים מנכדיו. סימונס הניח את גופותיהם של כל בני משפחתו בשורות מסודרות בסלון הבית כשהן מכוסות במעילים ובמפה. גופותיהם של שני הנכדים היו עטופות ביריעות פלסטיק במכוניות נטושות בקצה השביל.

לאחר הרצח הלך סימונס לשתות לשוכרה בבר מקומי, ולאחר מכן חזר לביתו. מתעלם מהגופות השוכבות סביבו, בילה את שארית הערב ואת יום המחרת כשהוא שותה בירה וצופה בטלוויזיה.

בבוקר 28 בדצמבר, נסע סימונס לעיירה רוסלוויל, נכנס למשרד עורכי דין, והרג את פקידת הקבלה, אישה צעירה בשם קאתי קנדריק, שבה היה מאוהב אך נדחה על ידה. משם המשיך במסע הרג במרכז המסחרי של העיירה, עד שהניח את נשקו וישב לשוחח עם מזכירה במשרד מקומי כשהם ממתינים להגעת המשטרה. סימונס מסר את נשקו לשוטרים ללא התנגדות.

הוא הוליך את חוקריו לביתו ולמקום קבורת חלק מן הגופות בחצר הבית. 

סימונס הואשם ב-16 מקרי רצח, נמצא אשם, ונידון למוות. הוא סירב לערער על גזר דין המוות, וביקש מבית המשפט לבצע את גזר הדין במהירות. ב-31 במאי 1990 חתם מושל ארקנסו, ביל קלינטון (לימים נשיא ארצות הברית), על צו ההוצאה להורג של סימונס, והוא הוצא להורג ב-25 ביוני אותה שנה בזריקת רעל כבקשתו. גופתו לא נדרשה והוא נקבר בקבורה ציבורית.

ראו גם
------

* ויין אדם פורד
* טד בנדי
* המרטש מאטלנטה

לקריאה נוספת
------------

Moore, Jim: Rampage - America's Largest Family Mass Murder; The Summit Publishing Group, 1992. מסת"ב 978-1-56530-002-6

Marshall, Bryce Zero at the Bone: Story of Gene Simmons Mass Murder; Pocket Books, 1991. מסת"ב 978-0-671-68511-9

קישורים חיצוניים
----------------

* עפרה ישועה ליית, חג המולד של סמל אמריקני: רצח 14 בני משפחתו, את אהובתו וסתם אזרח, מעריב, 30 בדצמבר 1987
* רונלד ג'ין סימונס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no99042059
* VIAF: 21777728
* WorldCat: lccn-no99042059

 |
סר **רונלד קית' דוויסון** (באנגלית: **Ronald Keith Davison**;‏ 16 בנובמבר 1920 – 2 ביולי 2015) היה עורך דין ושופט ניו זילנדי שכיהן כנשיא העשירי של בית המשפט העליון של ניו זילנד בשנים 1978 – 1989.

קריירה
------

דוויסון ישב בראש ההרכב ששפט במשפט פרשת הטבעת האונייה ריינבו וורייר. גזר הדין של עשר שנות מאסר שהוא גזר על הסוכנים החשאיים הצרפתים זכה לתשבחות וזכורים דבריו מתוך פסק הדין:

> 
> "אנשים המגיעים לארץ הזאת כדי לבצע פעולות טרור לא יכולים לצפות לחופשה קצרה על חשבון ממשלתנו ולשוב הביתה כגיבורים".
> 
> 
> 
> 

כאשר חגג העיתון הניו זילנד הראלד 150 שנה לייסודו בנובמבר 2013, הוא הכתיר 150 אישים בתואר "הניו זילנדי של השנה" עבור כל שנה משנות קיומו. דוויסון זכה לתואר לשנת 1985, עבור ניהול משפטם של הסוכנים הצרפתים.

דוויסון עמד בראש ועדת החקירה הממשלתית בשנים 1994 – 1997 שעסקה במיסוי חברות זרות, שנודעה בכינויה "חקירת ווינבוקס" (Winebox Inquiry). ועדה זו חקרה חשדות כנגד מספר חברות כולל הבנק המסחרי "פיי ריצ'ווייט" (Fay Richwhite). כמו כן הוא היה יושב ראש ועדת החקירה בנוגע להליכי בית משפט למשפחה בנוגע למשפחת בריסטול, שבעקבות מסקנותיה חלו מספר שינויים בנוגע לחקיקה בניו זילנד בנוגע להגנת הילד.

במסגרת חלוקת הכיבודים לרגל יום ההולדת של המלכה בשנת 1975 הוענק לדוויסון התואר עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש. ב-11 בפברואר 1978. זמן קצר לאחר מינויו לתפקיד נשיא בית המשפט העליון, הוענק לו התואר אביר הצלב הגדול של מסדר האימפריה הבריטית.

חיים אישיים
-----------

ב-1948 נשא רונלד דוויסון לאישה את ג'קלין מאי קאר. לזוג נולדו שלושה ילדים, בניהם פול דוויסון, עורך דין שעמד בראש צוות התביעה במשפטו של סקוט ווטסון על רציחתם של בן סמרט ואוליביה הופ בינואר 1998.

סר רונלד דוויסון מת ב-2 ביולי 2015. רעייתו מתה ב-16 בנובמבר 2016.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Geoff Adlam, Rt Hon Sir Ronald Keith Davison GBE CMG QC, 1920 – 2015, New Zealand Law Society
2. ↑  Caseload: Uncompromising judge jailed Greenpeace bombers, NZ Herald, 10 Jul, 2015
3. ↑  "No. 46595". The London Gazette (Supplement). 6 June 1975. p. 7405.
4. ↑  "No. 47471". The London Gazette (Supplement). 23 February 1978. p. 2451.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 6719 4664
* LCCN: n78085765
* VIAF: 93780421
* WorldCat: lccn-n78085765

 |
**רוני הברסון פורטדו דה אראוז'ו** (בפורטוגזית: **Ronny Heberson Furtado de Araújo**, נולד ב-11 במאי 1986) המוכר כ**רוני**, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת המגן השמאלי.

קריירה
------

הקריירה המקצוענית של רוני החלה בשנת 2004 בקורינתיאנס סאו פאולו, בה שיחק שלוש שנים.

עם תום חוזהו בקבוצה הביעו בו עניין מספר קבוצות אירופיות. בסופו של משא ומתן, בו נטלו חלק גם מנצ'סטר סיטי, פ.ס.וו. איינדהובן ופריז סן-ז'רמן, חתם רוני בספורטינג ליסבון. 

בספורטינג לא הצליח רוני להשתלב בסגל ושיחק בעונתו הראשונה בקבוצה בשנים עשר משחקים בלבד. יחד עם זאת השער היחיד שלו באותה עונה נכנס לספרי ההיסטוריה. רוני, הידוע ברגל שמאל עוצמתית, בעט כדור חופשי שהגיע למהירות של 210.9 קמ"ש - המהירה ביותר אי פעם.

את עונת 2007/2008 פתח רוני בהרכב אך עם הגעתו לקבוצה של מגן מילאן לאנדרו גרימי נדחק חזרה לספסל. בעונתו השלישית בקבוצה שיחק רוני בשישה משחקים בלבד.

בעונת 2009/2010 הושאל רוני לעולה החדשה לליגה הפורטוגלית אוניאו לייריה.
עם סיום תקופת ההשאלה ולאחר שסייע לקבוצה להישאר בליגה חתם רוני על חוזה עם הרטה ברלין מהבונדסליגה השנייה והתאחד עם אחיו, שחקן הקבוצה רפאל. ביולי 2016 שוחרר מהקבוצה עקב עודף שחקנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוני הברסון פורטדו דה אראוז'ו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של רוני הברסון פורטדו דה אראוז'ו

* פרופיל, באתר Transfermarkt

* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)

* פרופיל, באתר Soccerway

* פרופיל, באתר WorldFootball.net

* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  "רוני - השער המהיר בהיסטוריה", bleacherreport.com
**ג'יימס הולסל** (באנגלית: **James Donald Halsell**;‏ נולד ב-29 בספטמבר 1956, וסט מונרו, לואיזיאנה) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.

ביוגרפיה
--------

ג'יימס הולסל נולד בעיירה וסט מונרו שבמדינת לואיזיאנה. בשנת 1978 הוא סיים לימודי תואר ראשון במדעים באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית. בהמשך הוא קיבל תואר שני בניהול ותואר שני במדעי החלל.

בשנת 1979 הולסל סיים קורס טיס ושירת במספר בסיסים של החיל. לאחר סיום קורס בבסיס חיל האוויר אדוארדס הוא קיבל הסמכה כטייס ניסוי והיה מעורב במספר פרויקטים.

שירות בתחום החלל
----------------

בשנת 1990 הולסל נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. בשנת 1994 הוא השתתף במשימת STS-65 כטייס של מעבורת החלל קולומביה (רוברט קבאנה היה מפקד צוות). על המעבורת הייתה מערכת בינלאומית לחקר חוסר כבידה International Microgravity Laboratory (IML-2). בנוסף לכך בוצעו מחקרים בתחום מדעי החיים. במשימת STS-74 בשנת 1995 (קנת קמרון היה מפקד צוות) הוא היה טייס צוות של מעבורת החלל אטלנטיס. הייתה זו המשימה הרביעית במסגרת "תוכנית מיר" המשותפת לארצות הברית ורוסיה. מעבורת ביצעה העגינה השנייה של מעבורת חלל לתחנת החלל מיר. בשנת 1997 הולסל היה מפקד צוות של STS-83 במעבורת החלל קולומביה. עקב בעיות טכניות במעבורת המשימה הופסקה לאחר מספר ימים. ביולי 1997 הולסל טס לחלל בפעם הרביעית כמפקד צוות של STS-94 על מעבורת החלל קולומביה עם אותו צוות שהיה על סיפון הטיסה הקודמת. הצוות ביצע ניסויים בעזרת Microgravity Science Laboratory (MSL) וניסויים בתחומים נוספים. במאי 2000 הולסל טס לחלל בפעם החמישית כמפקד צוות של STS-101. המעבורת התחברה לתחנת החלל הבין-לאומית, הביאה אספקה, ציוד ובוצע החלפת צוות.

בשנת 1998 הולסל היה איש קשר במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים.

לאחר פרישה מנאס"א
-----------------

בשנת 2006 הולסל פרש מנאס"א. הוא השתלב בתעשיית החלל הפרטית.

בשנת 2014 הוא היה מעורב בתאונת דרכים כאשר נהג בהשפעת משקה חריף. הוא נשפט וקיבל עונש של 60 חודשים נהיגה על תנאי. ביוני 2016, עוד בטרם סיום העונש הוא היה מעורב בתאונת דרכים קשה בה נהרגו אנשים. התברר שהוא נהג בשפעת אלכוהול ותרופות. לאחר משפט ארוך שהסתיים בשנת 2021 הוא נשפט ל-4 שנות מאסר ועוד 10 שנים על תנאי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'יימס הולסל** בוויקישיתוף
* קורות חיים
**משה לוי** (1919‏-1986) היה ראש המועצה המקומית נס ציונה בין השנים 1966‏-1968.

ביוגרפיה
--------

לוי נולד בשנת תרע"ט (1919) בעיר בגדאד שבעיראק, בן למשפחה אמידה בת חמישה אחים ואחיות.
לוי שימש בארצו כעובד מדינה. הוא הגדיר את עצמו כיהודי ציוני נלהב, היה מראשי הקהילה היהודית בעיראק ואחת הדמויות במפעל הציוני של העלאת יהודי עיראק ארצה.

בשנת 1951 עלה משה לוי, יחד עם אשתו סעידה וחמשת ילדיהם, לארץ ישראל במסגרת מבצע עזרא ונחמיה, תוך שהם משאירים אחריהם ממון רב ונכסים בעיראק. בתחילה גרו במחנה עולים ואחר כך עברו למעברת נס ציונה, שם למד עברית ושם גם נולדה בתו הקטנה.
משה לוי נבחר ליו"ר הוועד במעברת נס ציונה, וכן כיהן כמזכיר סניף הפועל המזרחי וכמנהל המחלקה לעדה הבבלית.

בשנת 1954 הצטרף למפלגת המפד"ל בה שימש כפעיל מרכזי.

בין השנים 1954–1986 היה יו"ר לענייני מיעוטים מטעם המפד"ל ובמסגרת תפקידו זה היה לגורם מקשר בין בני המיעוטים במדינה לבין הממשלה. לימים, האמון והכבוד שרכשו לו בני קהילות המיעוטים (לרבות דרוזים צ'רקסים, ערבים ובדואים) סייעו בחיזוק מעמדה של מפלגת המפד"ל בקרב מגזרים אלו.

בשנים 1957–1966 שימש כיו"ר חברה קדישא בנס ציונה. בשנת 1955 נתמנה לחבר מועצה מטעם המפד"ל במועצת נס ציונה, ומשנת 1965 כיהן כסגן ראש מועצה.
ב-1966 נבחר לראשות המועצה המקומית. במשרה זו כיהן משה לוי עד לשנת 1968.

משה לוי נפטר בשנת 1986, בגיל 67.

בשנת 2001, כהוקרה לפועלו, נקרא על שמו רחוב בחלקה המערבי של העיר.

לקריאה נוספת
------------

* אריה חשביה, **נס-ציונה עיר עם לב של מושבה**, יצא לאור על ידי עיריית נס ציונה באמצעות הוצאת מלוא בע"מ, תשס"ג 2003 (עמ' 156 בפרק "הקברניטים-ראשי היישוב מראשיתו").

קישורים חיצוניים
----------------

* עיריית נס ציונה-ראשי מועצה וערים מהעבר(הקישור אינו פעיל)

רחוב הנושא את שמו של משה לוי בנס ציונה

| ראשי עיריית נס ציונה  |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **ראשי הוועד** | ראובן לרר | אהרון אייזנברג | שמואל הוכברג | דוד לנדאו | שמואל סלוביס | זאב כהנוב | מאיר קומורוב | בנימין ילובסקי | ירמיהו בוקסר | הרצל הוכברג | בר כוכבא כהנוב |
| 1883–1889 | 1889–1891 | 1891–1898 | 1898–1906 | 1906–1912 | 1912–1916 | 1920–1922 | 1922–1924 | 1924–1934, 1940–1947 | 1934–1936, 1937–1940 | 1936–1937 |
| **ראשי המועצה המקומית** | יוסף סמל | אליהו מירון | משה לוי | ישראל שמיד | מאיר הרמן | ניסן קרופסקי |  |  |  |  |  |
| 1949–1950 | 1950–1966 | 1966–1968 | 1968–1978 | 1978–1983 | 1983–1992 |  |  |  |  |  |
| **ראשי העיר** | ניסן קרופסקי | יוסי שבו | שמואל בוקסר |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 1992–1993 | 1993–2018 | 2018 ואילך |  |  |  |  |  |  |  |  |  |

 |
**רוברט ארסקין** (באנגלית: **Robert Erskine**;‏ 1735 – 2 באוקטובר 1780) היה מהנדס וממציא סקוטי שהיגר לארצות הברית והיה לקולונל במלחמת העצמאות של ארצות הברית, לקרטוגרף (צייר מפות) הראשי של ג'ורג' וושינגטון ולגאוגרף הצבא.

ארסקין למד באוניברסיטת אדינבורו ונודע כמהנדס וממציא כבר בסקוטלנד. הוא המציא מספר מכשירי מדידה כגון פלנימטר, מנועים הידראוליים ומשאבות. ב-1771 נבחר לעמית החברה המלכותית.

באותה שנה הוזמן על ידי בעל מפעל מתכת ברינגווד, ניו ג'רזי, להציל את המפעל (כיום נמצא אתר המפעל בשטח אחוזה בשם Ringwood Manor). ארסקין נסע לארצות הברית ופעל להצלת המפעל. עם פרוץ מלחמת העצמאות של ארצות הברית הביע ארסקין סימפתיה למתיישבים ודאג לפועליו. הוא ארגן אותם במיליציה ובאוגוסט 1775 התמנה למפקדה. עם פרוץ הלחימה עיצב שרשרת מכשולים דמויי דודקהדרון (Chevaux-de-Frise) שחסמה את הנהר על מנת למנוע מהצי הבריטי להפליג במעלה נהר האדסון לניו אינגלנד (ידועה בשם Hudson River Chain). הוא זכה לתשומת לבו של מפקד הכוחות האמריקניים, הגנרל וושינגטון שמינה אותו לגאוגרף ולסייר הראשי של הצבא ב-1777. ארסקין צייר 275 מפות מפורטות של צפון-מזרח ארצות הברית, שהיו בעלות ערך רב לצבא המתיישבים וגם כיום הן בעלות ערך היסטורי רב.

ארסקין נפטר מדלקת ריאות ברינגווד, ניו ג'רזי.

לקריאה נוספת
------------

* Albert Henry Heusser, **George Washington's map maker: a biography of Robert Erskine**, Rutgers University Press, 1928

קישורים חיצוניים
----------------

* גאוגרף הצבא
* פרופיל באתר מיפוי
* מהנדסים במלחמת העצמאות האמריקאית
* רוברט ארסקין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007337067605171
* ISNI: 0000 0000 3725 3467
* LCCN: n85106180
* NTA: 070468672
* RERO: 02-A022922204
* SNAC: w6988gkt
* VIAF: 6363145
* WorldCat: lccn-n85106180

 |
**רוברט באואר** (בגרמנית: **Robert Bauer**, נולד ב-9 באפריל 1995 בפפורצהיים שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בסט. טרוידן בעמדות הבלם והקשר האחורי.

קריירת מועדונים
---------------

באואר שיחק כנער בקרלסרוהה, ובשנת 2014, כאשר היה בן 19, החל לשחק באינגולשטאדט 04, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. באואר ערך את הופעת הבכורה שלו כשהחליף את אלפרדו מוראלס בתיקו 0-0 מול פורטונה דיסלדורף בנובמבר 2014. באואר הפך עד מהרה לשחקן הרכב קבוע באינגולשטאט, וסייע לה להעפיל לבונדסליגה מהמקום הראשון בעונת 2014/15. בעונת 2015/16 באואר המשיך לאייש את ההרכב באינגולשטאט, ושיתף פעולה בהגנה עם אלמוג כהן, מת'יו לקי ומרקוס זוטנר, וסייע לקבוצה לסיים עונה מוצלחת במיוחד במקום ה-11, כשהקבוצה סופגת 42 שערים בלבד. את שער הבכורה שלו בבונדסליגה הבקיע באואר בניצחון 1–3 על דרמשטאדט בנובמבר 2015.

באוגוסט 2016 חתם באואר בורדר ברמן, והצטרף לקו ההגנה של הקבוצה שכלל את ניקלאס מויסאנדר ותאודור גברה סלאסי. עונת 2016/17 החלה רע עבור ורדר ברמן ובאואר, שמצאו את עצמם במקום האחרון במשך זמן רב. בסיבוב השני של העונה באואר היה חלק מהשיפור שחל בקבוצה, שהשיגה רצף ניצחונות ארוך והבטיחה מוקדם את הישארותה בליגה.

ב-5 ביולי 2018 הושאל באואר לנירנברג לעונה אחת. ב-20 באוגוסט 2019 חתם בארסנל טולה לשלוש שנים.

קריירה בינלאומית
----------------

באואר היה יכול לבחור אם לייצג את גרמניה או את קזחסטן, ובשנת 2015 גילה כי דחה הצעה מהתאחדות הכדורגל הקזחית כי חלם לייצג את גרמניה. חודש אחר כך, ייצג באואר את גרמניה באליפות העולם עד גיל 20, ממנה הודחה גרמניה ברבע הגמר לאחר הפסד לנבחרת מאלי בבעיטות הכרעה. בשנת 2016 השתתף באואר עם נבחרת גרמניה האולימפית באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), וזכה עם הנבחרת במדליית כסף. באואר החליף את לוקאס קלוסטרמן במחצית המשחק מול נבחרתה האולימפית של פיג'י בשלב הבתים, שהסתיים בתוצאה 0–10 לגרמניה. באואר לא ערך הופעות נוספות באותה אולימפיאדה, בה גרמניה הפסידה בגמר לנבחרת ברזיל האולימפית בפנדלים.

תארים
-----

אינגולשטאדט 04
* אליפות הבונדסליגה השנייה: 2014/15

נבחרת גרמניה האולימפית
* אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016): מדליית כסף

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוברט באואר** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

| **נבחרת גרמניה – אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)** |
| --- |
| 1 הורן • 
2 טוליאן • 
3 קלוסטרמן • 
4 גינטר • 
5 זולה • 
6 סוון בנדר • 
7 מאייר • 
8 לארס בנדר • 
9 זלקה • 
10 גורצקה • 
11 בראנדט • 
12 הות •
13 מקס • 
14 באואר •
15 כריסטיאנסן •
16 פרומל •
17 גנאברי •
18 פטרסן •
22 אולשלאגל •
מאמן: רובש | גרמניהגרמניה |
**ראביעה סליהו סעיד** (בהאוסה: **Rabia Salihu Sa'id**; נולדה ב-21 באפריל 1963) היא פיזיקאית ניגרית, פרופסור לפיזיקה אטמוספירית ומזג האוויר בחלל. בנוסף היא חוקרת באוניברסיטת באיירו (Bayero University). היא תומכת במדעניות צעירות ביחד עם קרן ויסיולה (Visiola Foundation) וחיל השלום (Peace Corps). סעיד השתתפה בייסוד של הארגון הניגרי לנשים פיזיקאיות.

חיים אישיים
-----------

סליהו סעיד נולדה בבוונגרה, צפון ניגריה. היכן שסעיד גדלה לעיתים קרובות הבנות מקבלות חינוך מועט ומתחתנות בנעוריהן ובנוסף מצפים מהן להישאר בבית ולא לעבוד. סעיד למדה בבית ספר צבאי, והייתה התלמידה המצטיינת של כיתתה. 

כיום היא אמא לשישה ילדים, שניים מהם עם מוגבלויות.

### חינוך ותחילת קריירה

בשביל ללמוד באוניברסיטה היא מכרה שרשרת זהב מהנדוניה שלה כדי לשלם על הרישום. בנוסף היא ניהלה גן ילדים כדי לכסות את השאר. כיום היא סגן דיקן לענייני סטודנטים באוניברסיטת באיירו, ניגריה.

### מחקר

המחקר שלה שואף לפתור אתגרים סביבתיים בניגריה, כמו הפחתת כריתת יערות על ידי הפיכת פסולת נגרים לשימוש במקום עצי הסקה.

המחקר שלה כלל אלקטרוניקה, פיזיקת חלקיקים, פיזיקת מזג אוויר אטמוספירית וחלל. הוא מיושם לצרכים סביבתיים מקומיים, כולל אנרגיה מימית ומיחזור פסולת.

פרסים והוקרה
------------

באוגוסט 2015 התראיינה סעיד לעיתונאית של ערוץ החדשות BBC והוצגה בסדרת 100 נשים השנתית של BBC, תוך הדגשת מאמציה לקדם חינוך מדעי בניגריה.

בנוסף היא קיבלה פרס על עבודתה הקשורה לאתגרים סביבתיים בניגריה.

היא זוכת קרן אלסוויר לקריירה של נשים מדעניות צעירות בניגריה.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Early-Career Women Scientists From Developing Countries Honored at AAAS Annual Meeting | American Association for the Advancement of Science (AAAS), www.aaas.org (באנגלית)
2. ↑  RABIA SALIHU SAID | Bayero University, Kano - Academia.edu, buk.academia.edu
3. ↑  Katia Moskvitch, Developing world: The minority minority, **Nature** 519, 2015-03-01, עמ' 20–23 doi: 10.1038/519020a
4. ↑
5. ↑  Elsevier, Here are the winners of the Women in Science Elsevier Foundation Awards – meet them at #AAASmtg, Elsevier Connect (באנגלית)
6. ↑  Who are the 100 women?, www.bbc.co.uk, ‏2015
7. ↑  Today's Scholars, Tomorrow's Leaders, twas.org

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ראביעה סליהו סעיד"**.
שכבות בית הגלעין, מודגמות באפרסק
**בית גלעין** (באנגלית: **Drupe**) הוא מונח בוטני המתאר תצורה מסוימת של פרי, המורכב מגלעין בולט וקשה, וסביבו ציפת הפרי הכולל את הקליפה.

בתי גלעין מתפתחים מתוך שחלה אחת, לרוב מפרחים בעלי שחלה עלית. בבתי גלעין הזרע הבודד של הפרי מוכל בתוך מעטפת נפרדת (הגלעין, באנגלית Endocarp), סביבה המעטפת העסיסית של הפרי (Mesocarp) וסביבה הקליפה (Exocarp). פירות בהן הזרע עצמו בעל קליפה קשיחה ואינו עטוף גלעין אינם עונים על ההגדרה.

דוגמאות
-------

דוגמאות בולטות לבתי גלעין הן פירות מסוג פרונוס - אפרסק, שזיף, שקד (בו בשר הפרי אינו עסיסי, אך קיימות כל שכבות בית הגלעין), דובדבן וקרוביהם. סוגי צמחים רבים אחרים גם כן מניבים בתי גלעין, כגון קפה, מנגו, זית ועוד.

קיימים פירות מורכבים, אשר כל אחד מהפירות הזעירים המרכיבים אותם הוא בית גלעין בזעיר אנפין (Drupelet). דוגמה לפרי המורכב בתי גלעין הוא פטל.

הפצת הזרעים
-----------

מרבית הצמחים המניבים בתי גלעין מסתמכים על בעלי חיים להפצת זרעיהם. בתי הגלעין מושכים חיות האוכלות את הפרי בשלמותו, כולל הגלעין, וזה עובר ונשחק במערכת העיכול שלהן. לאחר מחזור עיכול מופרש הזרע ללא מעטפתו שנשחקה, בתוך דשן זמין. מספר בתי גלעין משתמשים בשיטות הפצה אחרות, כגון אגוז הקוקוס, שאינו מסתמך על חיה שתבלע אותו בשלמותו.

תזונה
-----

בתי גלעין רבים מכילים סורביטול, שעשוי להחמיר מספר תסמונות עיכול באדם, כגון תסמונת המעי הרגיז.

ראו גם
------

* פרי (אנטומיה)

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **בית גלעין** |

* בית גלעין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)