recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
תצלום אוויר משנת 2012 של מפרץ לידו ושל אתרי העבודה בהם הוקם MOSE
 שיטפונות אקווה אלטה בפיאצה סן מרקו. אירוע שכיח יותר ויותר שגורם נזק ניכר והביא את הרשויות לתמוך בפרויקטים כמו MOSE
**MOSE** (באיטלקית: **MO**dulo **S**perimentale **E**lettromeccanico, *Experimental Electromechanical Module, ראשי תיבות של "מודול אלקטרו-מכני נסיוני")* הוא פרויקט עתיר תקציב שנועד להגן על ונציה, איטליה, ועל הלגונה הוונציאנית מהצפות. הוא החל לפעול בשנת 2021 ומאז הוא מופעל באופן תדיר למניעת הצפות בעיר.

תיאור הפרוייקט
--------------

שמו של הפרוייקט מרמז על קריעת ים סוף, שכן Mosè באיטלקית הוא משה. 

זוהי מערכת משולבת הבנויה משורות של 78 שערים ניידים המותקנים על מפרצי הלידו, מאלמוקו וקיוג'ה. בשגרה הם מלאים מים, אולם כשיש חשש להצפה המים מתרוקנים מהם, והם מתמלאים באויר ומתרוממים מעל גובה פני הים, וכך מונעים את ההצפה ומבודדים את הלגונה הוונציאנית זמנית מן הים האדריאטי במהלך גאות אקווה אלטה. 

יחד עם אמצעים אחרים, כמו חיזוק חופי, העלאת גבעות רציפות, וסלילת הלגונה ושיפורה, MOSE נועד להגן על ונציה והלגונה מעליית מפלס המים של עד 3 מטרים.

ה"קונסורציו ונציה נואובה" אחראי על העבודה מטעם משרד התשתיות והתחבורה - רשות המים בוונציה. הבנייה החלה בו-זמנית בשנת 2003. ב-10 ביולי 2020, המבחן המלא הראשון הושלם בהצלחה, ולאחר עיכובים מרובים, חריגות בעלויות ושערוריות שונות נוספות שהביאו לכך שהפרויקט התעכב מעבר למועד הסיום ב-2018.

ב-3 באוקטובר 2020, ה-MOSE הופעל לראשונה בעת אירוע גאות, ומנע הצפה של חלקים נמוכים בעיר (ובמיוחד פיאצה סן מרקו). ההערכות בעת בנייתו היו שיהיה צורך להפעילו בממוצע כחמש פעמים בשנה, אולם עד אפריל 2023 הוא הופעל כבר 49 פעמים. 

 מפת הלגונה הוונציאנית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **MOSE** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של MOSE (באיטלקית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  עלות משוערת של 6.7 מיליארד דולר
2. ↑  "MOSE Project". *water-technology.net*. נבדק ב-3 באוקטובר 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  אתר למנויים בלבד  Annabel Fenwick Elliott, ‏Backlash against 'lunatic' cruise ban as other holiday restrictions ease, The Telegraph, 10 July 2020
4. ↑  Silvestri, Manuel (3 באוקטובר 2020). "Mose flood barrier finally holds the waters back for fragile Venice". *Reuters*. נבדק ב-3 באוקטובר 2020. `{{cite news}}`:  (עזרה)
5. ↑  Jason Horowitz and Emma Bubola, Venice Is Saved! Woe Is Venice, www.nytimes.com, ‏1/4/2023

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1024554716

 |
**מיקולה מוראשקו** (באוקראינית: **Микола Мурашко**;‏ 20 במאי 1844 – 22 בספטמבר 1909) היה צייר, מורה לאמנות, מבקר אמנות והיסטוריון אמנות, שהיה שייך למקדמי התנועה הרוסית של הנודדים; הוא היה תלמיד ויורשו של הצייר אדריאן פראכוב באקדמיה לאמנויות בסנט פטרבורג, המייסד והמנהל הראשון של בית הספר הפרטי לציור בקייב.

מוראשקו היה אחד מחבריו הטובים ביותר של הצייר האוקראיני איליה רפין. אחיינו אולכסנדר מורשקו היה אמן ואחד החברים הראשונים באקדמיה הלאומית לאמנויות של אוקראינה.

ביוגרפיה
--------

אביו היה אמן אייקונים ממוצא אוקראיני. מגיל צעיר גילה עניין באמנות; העתקת תמונות מתוך ספרים. בשנת 1858 עברה המשפחה לקייב. חמש שנים לאחר מכן המליץ לו איבן סושנקו, מורה בגימנסיה, להמשיך להכשרה באמנות. באותה שנה, הוא החל ללמוד באקדמיה האימפריאלית לאמנויות בסנט פטרסבורג.

מחלה מנעה ממנו לסיים את מסלול לימודיו והוא השתקע בוורונז', אך המשיך לשלוח עבודות לאקדמיה. על בסיס זה, הוא הוסמך כמורה לאמנות והחל את דרכו בבית ספר יסודי מקומי בשנת 1868. בשנת 1879, האקדמיה נתנה לו תואר "אמן, תואר שלישי".

במהלך השנים לימד במספר בתי ספר ברמות שונות. מ-1875 עד 1901, הוא הפעיל בית ספר משלו לציור בקייב שנתמך על ידי אמנים ידועים רבים; במיוחד איליה רפין. בין אלה שלימדו בבית הספר היו ולנטין סרוב, חריטון פלטונוב, איוואן סלזניוב, קונסטנטין קריז'יצקי, מיקולה פימוננקו וסרגיי קוסטנקו. ביוזמתו, בקייב הוצגה תערוכת אמנות שנתית, החל מ-1877.

הוא צייר נופים שונים, רבים מהם נרכשו עבור המוזיאון באקדמיה. הוא גם צייר כמה דיוקנאות ואייר את המהדורה הראשונה של סיפוריו של הנס כריסטיאן אנדרסן ברוסיה הקיסרית.

ההוראה, לעומת זאת, תמיד הייתה בראש סדר העדיפויות שלו ותלמידיו קיבלו תשומת לב אישית. בנוסף, הוא ערך מסעות רבים לוינה, פריז, רומא ומרכזי אמנות בולטים אחרים כדי ללמוד את שיטות ההוראה העדכניות ביותר וכתב מאמרים עבור מגוון כתבי עת מקומיים וארציים.

לאחר סגירת בית הספר הוא פרש לכפר בוקה והחל לכתוב "זכרונותיו של מאסטר זקן". שני חלקים יצאו לאור, אך הספר מעולם לא הסתיים, עקב מחלתו.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיקולה מורשקו** בוויקישיתוף
* מיקולה מורשקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Alexandra Yu. Bakhturina, NATIONAL POLISH SCHOOL AND RUSSIAN BUREAUCRACY, 1905–1907, **History and Archives**, 2021, עמ' 12–21 doi: 10.28995/2658-6541-2021-2-12-21
2. ↑  Parker, Fan; Parker, Stephen Jan (1908). *Russia on canvas : Ilya Repin*. Internet Archive. University Park : Pennsylvania State University Press (published 1980). p. 150. ISBN 978-0-271-00252-1. Murashko, N. I. (1844–1909). Ukrainian painter.
3. ↑  Milner, John (1993). *A Dictionary of Russian and Soviet Artists, 1420-1970*. Antique Collectors' Club
4. ↑  Вірт.вист.: Микола Іванович Мурашко - Хмельницька ОУНБ, www.ounb.km.ua

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 136242081
* ISNI: 0000 0004 0010 0546
* ULAN: 500086478
* VIAF: 295929673
* WorldCat: viaf-295929673

 |
עובד נמל מניח את "עין" חבל ההיקשרות על פיתה ברציף
חבל היקשרות במערום מסודר על סיפון כלי שיט; מכונה גם "שמש" על שם צורתו
הספינה "Mircea", שנבנתה ב-1938, קשורה לרציף לשם תצוגה באירוע ב-2022
**היקשרות** (באנגלית: **Mooring**, לפי האקדמיה ללשון העברית: **רְתִיקָה**) הוא תהליך האבטוח של כלי שיט אל נקודות קשירה, באמצעות חבלים (רְתוּקוֹת) לצורך פריקת מטען, הורדת או העלאת נוסעים, מילוי מאגרי הדלק או המים של כלי השיט וכדומה. ההיקשרות יכולה להתבצע אל רציף, עוגן, מצוף או כלי שיט אחר.

חבלי היקשרות עשויים לרוב מחומרים סינתטיים כגון ניילון, בגלל תכונותיו החזקות ועמידותו לאורך שנים. החבלים צריכים לעמוד בעיקר במאמצי מתיחה המופעלים עליהם מצד האונייה, הגאות והשפל, רוח וכוחות נוספים.

בקצוות חבלי ההיקשרות קיימים לרוב לולאות העשויות בטכניקה של איחוי קליעה כדי לאפשר חיבור מהיר לפיתה (זקף) או לנקודת ההיקשרות.

דרכי היקשרות
------------

### היקשרות לרציף

היקשרות לרציף היא פעולה הדורשת שיתוף פעולה בין אנשים הנמצאים על הרציף לבין אנשים הנמצאים על כלי השיט המבקש להיקשר. משום שכלי שיט כבדים משתמשים בחבלים כבדים ועבים הקשים למשיכה, כלי שיט אלו לרוב ישתמשו בחבלים דקים יותר (heaving line, בעברית: "חבל זריקה" או "חבל משיכה") על מנת להעביר את חבלי ההיקשרות לרציף. כאשר חבלי ההיקשרות עברו לרציף, והונחו מסביב לפיתה (זָקֵף), על ידי פועל נמל ייעודי או איש צוות מכלי השיט שהורד לרציף במיוחד לצורך משימה זו, החבל יימתח וייקשר לזקפים על כלי השייט עצמו, על מנת למנוע התרחקות או התקרבות של כלי השיט לרציף. בכלי שיט כבדים, חבלים אלו ימתחו על ידי כננות ייעודיות הנקראות כַּנָּן (קפסטן).

**סכמת היקשרות אופיינית**| סכמת היקשרות אופיינית |
| מספר | שם | ייעוד |
| 1 | חבל חרטום | שומר את חרטום כלי השיט בצמוד לרציף |
| 2 | בלם חרטום | שומר את כלי השיט בצמוד לרציף |
| 3 | 'ספרינג' קדמי | מונע תנועה קדימה |
| 4 | 'ספרינג אחורי' | מונע תנועה אחורה |
| 5 | בלם ירכתיים | שומר את כלי השיט בצמוד לרציף |
| 6 | חבל ירכתיים | מונע תנועה של כלי שיט קדימה |

### היקשרות לעוגן או מצוף

היקשרות לעוגן או מצוף תעשה על ידי התקרבות כלי השיט אל החפץ אליו הוא רוצה להיקשר. לרוב לחפץ זה יהיה מחובר חבל היקשרות עם לולאת עין בקצהו. מה שיאפשר לכלי השיט להושיט קדום (גאנץ' - מקל ארוך עם וו בקצהו) ולתפוס את חבל ההיקשרות המחובר בקצהו למצוף או לעוגן. לאחר משיכת החבל מהמים, צוות כלי השיט יניח את לולאת העין מסביב לאחד הזקפים בכלי השיט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היקשרות** בוויקישיתוף
ויקימילון ערך מילוני בנושא **חבל זריקה,**  בוויקימילון

הערות שוליים
------------

1. ↑  רתיקה במילון ימאות (תש"ל), באתר האקדמיה ללשון העברית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007543679405171
* BnF: cb11967782w (data)
* LCCN: sh85087168

 |
**לילא חאתמי** (בפרסית: **لیلا حاتمی** **Leylâ Hâtami**) (נולדה ב־1 באוקטובר 1972) היא שחקנית קולנוע איראנית, בתו של הבמאי עלי חאתמי (אנ') ובתה של השחקנית זרי חושקאם.

ביוגרפיה
--------

לאחר שסיימה את לימודיה עברה חתאמי ללוזאן, שווייץ והחלה את לימודיה בהנדסת חשמל בטכניון הפדרלי של לוזאן (אנ'). לאחר שנתיים היא החליפה את לימודיה בלימודי ספרות צרפתית. היא השלימה את לימודיה בצרפת תוך שנתיים, ולאחר מכן חזרה לאיראן. מלבד שפת אמה, פרסית, היא שולטת בצרפתית, אנגלית וגרמנית.

לאחר הפסקה של כמה שנים שכללו את לימודיה בשווייץ היא שבה לעולם הקולנוע בסרט לילא (אנ') של דאריוש מהרג'וי (אנ'). תפקידה בסרט זה זכה לביקורות נלהבות של המבקרים והקהל.

היא נישאה לשחקן עלי מצפא (אנ'), ולהם שני ילדים – בן בשם מָני שנולד בפברואר 2007 ובת בשם אסל שנולדה באוקטובר 2008.

קריירה
------

חאתמי הופיעה בכמה סצינות קצרות במהלך ילדותה, בין השאר בתפקידים בסדרת הטלוויזיה **הזאר דסתאן** ובסרט **כמאל אלמלכ** וכן גילמה נסיכה טורקית בסרט **דלשדגאן**.

בסרט לילה היא הופיעה לראשונה בתפקיד מרכזי, לאחר ששיחקה במשך השנים תפקידים קטנים בסרטים של אביה. היא קיבלה תעודת כבוד לשחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי פג'ר (אנ') ה־15.

תפקידה ב**התחנה המבודדת** (2002) זיכה אותה בפרס לשחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים העולמי במונטריאול. היא הופיעה בסרט הראשון שביים בעלה, **דיוקן של אישה רחוקה** ב־2005.

בשנת 2011 שיחקה בסרטו של אסגאר פרהאדי "פרידה" אשר זכה גם בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר ובפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, והיה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לילא חאתמי** בוויקישיתוף
* לילא חאתמי, ברשת החברתית אינסטגרם
* לילא חאתמי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* לילא חאתמי, באתר AllMovie (באנגלית)
* לילא חאתמי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ביקורת | "פרידה": דמוקרטיה איראנית, באתר Haaretz הארץ

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007436477605171
* BNE: XX5207824
* BnF: cb165685817 (data)
* GND: 1019511362
* ISNI: 0000 0003 6110 8421
* LCCN: n2006078123
* NTA: 339450770
* SUDOC: 156391015
* VIAF: 223454353
* WorldCat: lccn-n2006078123

 |
**ג'וזף שוסטר** (**Joseph Schuster**;‏ 23 במאי 1905 – 16 בפברואר 1969) היה צ'לן יהודי אמריקאי ממוצא רוסי.

קורות חיים
----------

יוסף שוסטר נולד ב-1905 באיסטנבול שבטורקיה, ובגיל שלוש שב עם משפחתו לרוסיה. הוא היה ילד פלא, והרבה להופיע עוד בטרם מלאו לו עשר. בגיל עשר שמע אותו אלכסנדר גלאזונוב, ובהשפעתו קיבל מלגה ללימודים בקונסרבטוריון למוזיקה של סנקט פטרבורג והחל ללמוד בו נגינה בצ'לו. בזמן המהפכה הרוסית נמלטה משפחתו לברלין, שם המשיך בלימודיו אצל הוגו בקר בבית הספר הגבוה למוזיקה של ברלין. בגיל 17 קיבל שוסטר את משרת הצ'לן הראשון והסולן בתזמורת הפילהרמונית של ברלין בניצוח וילהלם פורטוונגלר, והיה לנגן הצעיר ביותר שכיהן במשרה זו מאז ומעולם. הוא נשאר עם הפילהרמונית של ברלין עד 1934, לאחר עליית הנאצים לשלטון, אז עבר לניו יורק.

הופעתו הראשונה בניו יורק, עוררה סנסציה בקרב המבקרים והוא הוזמן מיד לנגן כצ'לן ראשי וכסולן בתזמורת הפילהרמונית של ניו יורק. אחד הרגעים הגדולים בקריירה שו עם הפילהרמונית של ניו יורק חל ב-13 בנובמבר 1943, כשנועד לנגן את "דון קישוט" של שטראוס בניצוח ברונו ולטר. ולטר חלה אותו יום ומחליפו, ליאונרד ברנשטיין עול הימים, ניצח בפעם הראשונה על הפילהרמונית של ניו יורק. הקהל והעיתונות יצאו מגדרם והקריירה של ברנשטיין יצאה לדרך.

בסוף שנות ה-40 החליט שוסטר לעזוב את הפילהרמונית של ניו יורק ולהקדיש את כל זמנו להופעות סולו בקונצרטים. בשנת 1947 עבר עם אשתו קתרינה ובנו ג'ון לבוורלי הילס שבקליפורניה, ולמשך שאר הקריירה שלו סייר, הן ברחבי אמריקה והן בארצות העולם, ברסיטלים ובנגינה עם גדולי המנצחים והתזמורות בעולם. הוא ניגן בצ'לו גופרילר משנת 1720, כלי שהשתייך לפניו לעמנואל פוירמן.

שוסטר ערך אין ספור הקלטות של סונאטות ושל קונצ'רטי עם תזמורות נודעות ואף הופיע בתוכניות רדיו וטלוויזיה במשך כל שנות הקריירה שלו. הוא ערך תשעה מסעות קונצרטים, שזכו להצלחה כבירה, ברחבי אירופה, במרכז אמריקה, בדרום אמריקה ובאסיה. שוסטר הופיע כסולן עם מנצחי ידועי-שם כמו ארטורו טוסקניני, ברונו ולטר, דימיטרי מיטרופולוס, ארטור רודז'ינסקי, גאורג שולטי, רפאל קובליק, וילהלם פורטוונגלר, ליאונרד ברנשטיין, אויגן יוכום, הרברט פון קאראיין, זובין מהטה, ועוד רבים אחרים.

שוסטר נפטר ב-1969 בבוורלי הילס, בגיל 64.

לקריאה נוספת
------------

* "Joseph Schuster," in: Gdal Saleski, *Famous Musicians of a Wandering Race*, New York: Bloch Pub. Co. 1949, p. 437.

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'וזף שוסטר, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ג'וזף שוסטר, באתר Discogs (באנגלית)
* ג'וזף שוסטר באתר WorldCat Identities
* Joseph Schuster Cello Scores Collection, באתר האוספים הארכיוניים של ספריות אוניברסיטת מרילנד
* ג'וזף שוסטר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Renate Heuer, *Bibliographia Judaica. Verzeichnis juedischer Autoren deutscher Sprache*, vol. 3, Frankfurt/Main: Campus Verlag: 1988, p. 51.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007290829505171
* BIBSYS: 1576136031126
* BNE: XX5033510
* BnF: cb13839499r (data)
* GND: 135205239
* ICCU: DDSV243111
* ISNI: 0000 0001 1026 784X
* LCCN: no92022071
* MusicBrainz: 51919fae-09a9-450d-8fa3-b451aca2f6a0
* NKC: xx0125728
* RERO: 02-A017994904
* SNAC: w63s2vmv
* VIAF: 51874009
* WorldCat: lccn-no92022071

 |
**קבוצת הייחוד והג'יהאד במצרים** (בתעתיק: **אלתוחיד ואלג'האד פי ארצ' אלכנאנה**) הוא ארגון סלפי-ג'יהאדיסטי שפעל בחצי האי סיני. שם הארגון לקוח מהארגון קבוצת הייחוד והאמונה שהקים אבו מוסעב א-זרקאווי, הגלגלול הראשון של המדינה האסלאמית. הארגון היה מזוהה עם אל-קאעדה.

היסטוריה
--------

אלתוחיד ואלג'האד בסיני הוקם ב-2000 על ידי רופא שיניים בדואי מאל-עריש בשם חאלד מסעד סלם, בן השבט הבדואי סווארכה. בארגון הורכב מבדואים, לצד פלסטינים, מצרים ואף סודנים.

הארגון הבשיל מבחינה מבצעית ב-2003, והנהגתו סברה מתחילה לשלוח לוחמים לעיראק להלחם נגד הכוחות האמריקאים שהוצבו בה לאחר מלחמת עיראק, אולם בשל הסיכונים הכרוכים החליטו לפגוע במטרות קרובות יותר - תיירים זרים בסיני.

הארגון ביצע שורת פיגועי התאבדות נגד יעדים תיירותיים בסיני בשנים 2004 עד 2006.

הארגון היה מעורב במתקפת הטרור בסיני באוקטובר 2004, בו נרצחו 34 איש ובפיגוע בשארם א-שייח' ביולי 2005 בו נהרגו 88 בני אדם.

ב-24 באפריל 2006 ביצע הארגון פיגועים בדהב שבסיני (אנ'), בו נהרגו 23 בני אדם ונפצעו שמונים.

בעקבות פיגועיו של הארגון פעלו השלטונות המצריים לדכאו, וב-2006 נהרג סלם בהיתקלות עם כוחות מצריים. הצליחו לחסל את הארגון ומרבית חבריו נהרגו או נלכדו, נשפטו והוחזקו בבתי סוהר במצרים.

ב-2006 פרסם משרד הפנים המצרי כי פעילי הארגון התאמנו ברצועת עזה, על ידי ארגון ששמו לא נמסר. הונח כי הכוונה לוועדות ההתנגדות העממית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ארנון סופר וואנטון ברקובסקי (ע), **מצרים 2014: ניתחו גיאו־אסטרטגי**, קתדרת חייקין לאסרטגיה, אוניברסיטת חיפה, ומרכז המחקר, המכללה לביטחון לאומי, עמ' 63
2. 1 2 3 4  חצי האי סיני כזירה פעילה של טרור אסלאמי, באתר של מרכז המידע למודיעין ולטרור, 13 באוגוסט 2012
3. ↑  קבוצה קיצונית בעזה חטפה פעיל איטלקי, באתר הארץ, ‏14 באפריל 2011
4. 1 2  שאול שי, ‏הסכנה: דעאש בחצי האי סיני, באתר "IsraelDefense‏", 30 בספטמבר 2015
5. ↑  מתכנן הפיגועים בדהב הוא נאסר חמיס אל מלאחי, באתר וואלה!‏, 1 במאי 2006
**ריפקה לודייזן** (בהולנדית: **Rifka Lodeizen**; נולדה ב-16 באוקטובר 1972) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה הולנדית.

ביוגרפיה
--------

ריפקה לודייזן נולדה באמסטרדם למשפחת צייר הולנדי פרנק לודייזן. מצד סבתה יש לה שורשים יהודים. היא למדה משחק בבית הספר De Trap באמסטרדם בשנים 1996–2000.

לודייזן שיחקה לראשונה בסרט The Province בשנת 1991.

בשנת 2009 היא זכתה בפרס עגל הזהב כשחקנית הטובה ביותר עבור משחקה בסרט Can Go Through Skin. באותה שנה הסרט זכה בפרס בפסטיבל לקולנוע בהולנד ובפרסים נוספים. על משחקה בסרט זה היא קיבלה פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בהונגריה. בשנת 2012 היא זכתה באותו "פרס עגל הזהב" על משחקה בסדרת טלוויזיה Overspel. הקרנה סדרה זו נמשכה שלוש עונות ולודייזן שיחקה בכל הפרקים. בשנת 2019 היא קיבלה את הפרס בפעם השלישית, הפעם עבור משחקה בסדרה Judas בה היא שיחקה בתפקיד סופרת ועורכת דין הולנדית אסטריד הולידרי. בנוסף לכך היא הייתה מועמדת לקבלת פרס זה בשנים 2016 עבור משחקה בסרט Tonio ו-2017 עובר משחקה ב-Disappearance.

בשנת 2016 היא כתבה תסריט לסרט קצר REMEMBER TO CHECK OUT שהיה מועמד לקבלת פרס בפסטיבל לקולנוע. בשנת 2017 לודייזן הייתה שותפה של פאולה ואן דר אסט לכתיבת תסריט לסדרה Kleine IJstijd.

בשנת 2020 הוקרנה סדרה "ארס" בהשתתפותה.

בשנת 2022 שיחקה בפרק של סדרת האנתולוגיה "אהבה מודרנית נוסח אמסטרדם" באמזון פריים וידאו; המבוססת על הסדרה האמריקאית "אהבה מודרנית". 

ריפקה לודייזן נשואה ויש לה 2 בנות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריפקה לודייזן** בוויקישיתוף

* ריפקה לודייזן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ריפקה לודייזן, באתר AllMovie (באנגלית)
* ריפקה לודייזן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* ביוגרפיה
* ראיון עיתונאי עם ריפקה לודזיין

הערות שוליים
------------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1052680992
* ISNI: 0000 0001 2312 1356
* LCCN: no2011116959
* NTA: 303118105
* VIAF: 172817483
* WorldCat: lccn-no2011116959

 |
**ג'ון סקוט דוארטה** (באנגלית: **John Scott Duarte**; נולד ב-9 בספטמבר 1966) הוא פוליטיקאי, איש עסקים וחקלאי אמריקאי. דוראטה מכהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית עבור המחוז ה-13 של קליפורניה מאז 2023 מטעם המפלגה הרפובליקנית.

ביוגרפיה
--------

דוארטה נולד ב-9 בספטמבר 1966 במודסטו, קליפורניה, לג'ים ואניטה דוארטה. הוא ממוצא פורטוגלי. דוארטה סיים את לימודיו בבית הספר לעסקים באוניברסיטת האוקיינוס השקט עם תואר MBA ותואר ראשון מאוניברסיטת המדינה של סן דייגו ב-1989.

ב-1989 החל דוארטה את הקריירה שלו כסגן נשיא למכירות ב-Duarte Trees & Vines, שהוקמה על ידי הוריו ב-1988. ב-2007 הוא הפך למנכ"ל ולנשיא החברה.

בשנת 2017, דוארטה חויב לשלם קנס ממשלתי בסך 2.8 מיליון דולר לאחר שחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית טען כי הוא הפר את חוק המים הנקיים בכך שחרש שדה כדי לשתול חיטה על רכושו במחוז טהמה.

ב-9 במרץ 2022 השיק דוארטה קמפיין על מנת לייצג את מחוז הקונגרס ה-13 של קליפורניה לאחר שמחזור החלוקה מחדש של ארצות הברית ב-2020 יצר מחוז חדש המבוסס בעמק המרכזי. הוא וחבר האספה של מדינת קליפורניה אדם גריי עלו לשלב הבחירות הכלליות. הוא ניצח את גריי בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-2022 עם 50.2% מהקולות. הוא הוכרז כמנצח ב-3 בדצמבר 2022, כמעט חודש לאחר הבחירות. הוא הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2023. הוא תמך בקווין מקארתי כיו"ר בית הנבחרים של ארצות הברית. דוארטה חבר בוועדת החקלאות, הוועדה למשאבי הטבע ובועדת תחבורה ותשתיות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון דוראטה** בוויקישיתוף
* ג'ון דוראטה, ברשת החברתית LinkedIn
* ג'ון דוראטה באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Shawna Mizelle, Republican John Duarte wins open House seat in California after Democrat concedes | CNN Politics, CNN, ‏3 בדצמבר 2022 (באנגלית)
2. ↑  U. S. Capitol Room H154 Washington, DC 20515-6601 p:225-7000, John S. Duarte (California (CA)), 118th Congress Profile, Office of the Clerk, U.S. House of Representatives (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* US Congress: D000633

 |
**אעופה אשכונה** הוא פיוט שחיבר הרב יצחק אבוחצירא ממרוקו, בתחילת המאה ה-20, ומושר במסורת יהודי מרוקו. לפיוט ביצועים רבים.

מחבר הפיוט
----------

רבי יצחק אבוחצירא, בנו הרביעי והאחרון של רבי יעקב אבוחצירא המכונה "אביר יעקב" על שם ספרו. משפחת אבוחצירא העמידה דורות של רבנים, המפורסם שבהם הוא רבי ישראל אבוחצירא, ה"בבא סאלי" אחד מנכדיו של רבי יעקב.

רבי יצחק פעל במרוקו בעיר תאפיללת בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. קרוי על שם האר"י. שקד בתורה ועסק בלימוד קבלה כבר מגיל צעיר, במשך חמש שנים למד בשעות הלילה עם רבי ישראל (ה"בבא סאלי") את כל הש"ס עם פוסקים, תוספות ומהרש"א.

בשנת תרע"ב נהרג רבי יצחק מפגיעת כדור בעת מסעו לאיסוף כספים עבור ישיבת "אביר יעקב" על ידי קבוצת שודדים.

אודות הפיוט
-----------

פיוט זה הוא אחד מבין הפיוטים המופיעים בקובץ יגל יעקב – קובץ שירים פרי עטם של הרבנים משושלת אבוחצירא.

בפיוט ניכרת השפעה ברורה של ספר שיר השירים. השפעה זו ניתן לראות הן באווירה הכללית, וכן בשיבוץ של קטעי פסוקים וצירופי לשון מתוך שיר השירים. הפיוט מנוסח בפשטות ובציוריות של חיפוש הדדי בין הדוד והרעיה, המסמלת את הקשר שבין עם ישראל לאל מתוך שאיפה וכיסופים לגאולה.

לפיוט עשרה בתים, בתבנית דו-שיח בין שני דוברים. ששת הראשונים מציגים את הצד המדבר של הרעיה המחפשת את הדוד, שלושת הבתים הבאים מתארים את תגובתו של הדוד הנענה לקריאת הרעיה ומבטיח לה: "קוּמִי יְחִידָתִי. וְשׁוּבִי בִּתְשׁוּבָה. אֲחוֹתִי רַעְיָתִי. הִנֵּה גוֹאָלֵךְ בָּא". המשפט העשירי החותם את הפיוט, משלב את שני הדוברים בפיוט. במחציתו הראשונה של המשפט נראה דיבורה של הרעיה: "קוֹל דּוֹדִי הִנֵּה בָּא מְדַלֵּג עַל הֶהָרִים", ובמחציתו השנייה, תשובתו המנחמת של הדוד, אליה: "קוּמִי לָךְ אֲהוּבָהּ. כִּי בָּא קֵץ דְרוֹרִים". הפיוט מסתיים בנימה אופטימית, של מפגש ואיחוד בין השנים.

שם המחבר רמוז באקרוסטיכון, "אני יצחק חזק".

לקריאה נוספת
------------

* מאיר נזרי, **היצירה הפיוטית לחכמי אביחצירא**, המרכז ללשונות היהודים וספרויותיהם, האוניברסיטה העברית בירושלים, 2019. הפרק: מהדורת הפיוטים לר' יצחק אביחצירא, עמודים 451 - 481.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על אעופה אשכונה בקטלוג הספרייה הלאומית
* "הרב הגדול והקדוש, המלוב"ן רבנו יצחק אביחצירא זצוקללה"ה והי"ד, הנרצח על קידוש ה', התפרסם ב"ברית", עיתון יהודי מרוקו, גיליון 31 המוקדש ליהודי תאפיללת
* הפיוט אעופה אשכונה בביצועם של ליאור אלמליח, מיכה שטרית, זאב רווח וחברים
* הפיוט אעופה אשכונה בביצועו של מידד טסה
* הרצאה על הפיוט 'אעופה אשכונה' מאת פרופ' אהרן ממן.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הידברות, ‏14/08/2018
2. ↑  מאגר הפיוטים, ‏14/08/2018 (ארכיון)
ג'ונתן (משמאל) עם צב אחר. תמונה זו כנראה צולמה בשנת 1886.
ג'ונתן באפריל 2021.
**ג'ונתן** (נולד ב-1832 בערך) הוא צב יבשה ענק, הידוע כבעל החיים היבשתי המבוגר ביותר שעדיין בחיים, וכנראה אחד מבעלי החיים המבוגרים ביותר שתועדו אי פעם ודאית. ג'ונתן מתגורר באי סנט הלנה, טריטוריה בריטית בדרום האוקיינוס האטלנטי.

היסטוריה
--------

ג'ונתן נולד בסביבות שנת 1832 באיי סיישל. הוא הובא, יחד עם שלושה צבים נוספים, לסנט הלנה מאיי סיישל באוקיינוס ההודי ב-1882.

הוא נקרא בשם "ג'ונתן" החל משנות ה-30 של המאה העשרים, על ידי מושל סנט הלנה באותה תקופה סר ספנסר דייוויס. הוא ממשיך להתגורר במעונם הרשמי של המושלים, כש-31 מושלים כיהנו במהלך חייו עד כה, והוא מטופל על ידי ממשלת סנט הלנה.

גילו אינו ידוע בוודאות, משום שהוא היה "בוגר לחלוטין" כאשר הובא לסנט הלנה בשנת 1882, והסברה היא שהיה אז בן 50 בערך. לפיכך, תאריך לידתו המשוער הוא בשנת 1832. בתצלום של ג'ונתן משנת 1886, שנחשב בעבר לתצלום מ־1902, מראה את ג'ונתן כארבע שנים לאחר הגעתו לסנט הלנה. מדידות שנלקחו מהתצלום מראות שהוא היה צב בוגר כבר בשנת 1886.[דרוש מקור]

בשנת 2022, גילו המשוער של ג'ונתן עלה על גילו של "טואי מלילה", צב שספר השיאים של גינס זיהה כ"זקן ביותר שנרשם אי פעם". טואי מת בטונגה ב-1966 בערך בגיל 189 (צב זה לכאורה בקע סביב שנת 1777). אדוואיטה, צב ענק מסוג אלדאברה שמת ב-2006 בגנים הזואולוגיים של קולקטה, הודו, חי כנראה עד גיל 255 שנים (צב זה לכאורה בקע סביב השנים 1750 או 1751), אך הדבר לא אושר באופן מדעי.

בדצמבר 2015, דווח כי ג'ונתן "חי וקיים [...] הוא עיוור, איבד את חוש הריח, ולכן אינו יכול לזהות אוכל, אבל הוא שומר על שמיעה מצוינת". בינואר 2016 דיווח ה-BBC שג'ונתן זוכה לתזונה חדשה שנועדה לשמור על בריאותו ולהאריך את חייו. בזקנתו, ג'ונתן מבלה את ימיו עם בת הזוג שלו, באכילה, שינה והזדווגות.

בפברואר 2022, לציון שנת ה-190 להולדתו של ג'ונתן פקידי סנט הלנה הנפיקו סדרה של בולי הנצחה עם תמונות וציורי דיוקן בדמותו של ג'ונתן.

בנוסף, מבקרים שביקרו באי במהלך 2022-2023, קיבלו תעודה הכוללת תמונה של טביעת הרגל הידועה הראשונה של ג'ונתן. 

ב-4 בדצמבר 2022 חגגו תושבי האיים 190 שנה לג'ונתן, כאשר תושבים מקומיים ארגנו חגיגה שנמשכה על פני שלושה ימים, והציגו עוגה שהוכנה כולה מהמאכלים הבריאים האהובים עליו.

ככל הידוע, מצבו הבריאותי של ג'ונתן עדיין מוגדר כ-"טוב", נכון ל-2024.

במדיה
-----

בפברואר 2014, כחלק ממסירת שרביט המלכה אליזבת' לקראת משחקי חבר העמים 2014, השרביט ביקר בסנט הלנה והמושל מארק קייפ, בעודו מחזיק את השרביט, הצטלם לצד ג'ונתן בשטח הפלנטיישן האוס.

רדיו BBC הציג את ג'ונתן בפרק של "מכתב שלנו" במרץ 2014 לאחר שהחותרת באוקיינוס סאלי קטל ביקרה בסנט הלנה.

דיוקנו של ג'ונתן מוטבע בצדו האחורי של מטבע חמישה סנט של סנט הלנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ונתן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  זהו ג'ונתן הצב, בעל החיים המבוגר ביותר שחיי על פני האדמה, באתר www.facebook.com
2. ↑  נועה מוסקוביץ‏, הרבה יותר מ-120: זו החיה המבוגרת ביותר בעולם, באתר וואלה!‏, 17 בינואר 2022
3. ↑   קח אותו לאט את הזמן: ג'ונתן הצב חוגג 190, סרטון בערוץ "כאן חדשות - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 02:31); במקור, מתוך "העולם היום"
מראה במעבר ברנר
**מעבר ברנר** (באיטלקית: **Passo del Brennero**; בגרמנית: **Brennerpass**) הוא מעבר הרים בהרי האלפים על הגבול שבין איטליה לאוסטריה המשמש אחד ממעברי ההרים העיקריים באזור האלפים. זהו המעבר הנמוך ביותר (1,370 מטר) והנוח ביותר מבין מעברי האלפים ואחד הבודדים באזורו. מסיבות אלה מעבר זה היה מוקד למאבקי שליטה.

היסטוריה
--------

מעבר ברנר הפך למעבר הרים מסודר עוד בימי רומא העתיקה, אף שהיה בשימוש עוד קודם לכן. הדרך הרומית הראשונה, ויה קלאודיה אוגוסטה (Via Claudia Augusta), אשר קישרה בין איטליה לבין רייטיה ונחנכה בשנים 46–47 לספירה, לא חצתה את המעבר. דרך זו יצאה צפונה מן העיר ורונה, דרך עמק אדיג'ה אל עבר אאוגסבורג, דרך מעברי הרים אחרים באלפים. רק במאה ה-2 נסללה דרך במעבר ברנר. מאות בשנים עברו במעבר אנשים ובהמות הגוררות עגלות משא בלבד, עד שהדרך הורחבה בשנת 1777 ואיפשרה מעבר כרכרות. בשנת 1867 הושלמה מסילת ברזל דרך המעבר ועד היום זו מסילת הברזל היחידה החוצה את האלפים שלא במנהרה ארוכה. מאז סיום מלחמת העולם הראשונה, עם שינוי תוואי הגבולות הבינלאומיים, חלקו איטליה ואוסטריה בשליטה במעבר. עד לאותה עת היה המעבר כולו בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית. בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, ב-18 במרץ 1940, נפגשו במעבר אדולף היטלר ובניטו מוסוליני כדי לציין את ברית הפלדה.

דרכים
-----

כביש מהיר אירופי E45 (המסומן בתחומי איטליה A22 ובאוסטריה A13), המקשר בין אינסברוק לוורונה ומודנה דרך בולצנו, עובר במעבר ומשמש אחד מנתיבי התחבורה היבשתית החשובים ביותר מצפון לדרום באירופה. אף לאחר הפסקת בדיקות המכס במעבר משתרכים במקום פקקי תנועה ארוכים וידועים לשמצה בפי תיירים מצפון אירופה המבקשים להגיע עם מכוניתם לנופש על חוף הים התיכון.

גשר אירופה (בגרמנית: Europabrücke) הממוקם סמוך לעיר אינסברוק, קילומטרים ספורים מן המעבר, הוא גשר בטון הנושא כביש מהיר בעל שישה מסלולים מעל עמק סיל אל המעבר. הגשר בגובה 180 מטר מעל הקרקע ובאורך 820 מטר נחנך בשנת 1963 כיצירת מופת הנדסית אשר באה להקל על התנועה במעבר ברנר.

המשאיות הכבדות המשרכות דרכן במעלה עמק נהר אין, בדרכן אל המעבר, מזהמות את סביבתן ומהוות נושא לוויכוחים ערים בין מתווי המדיניות באירופה. בשנת 2004 חצו את גשר אירופה והמעבר כ-1.8 מיליון משאיות. כדי להקל על תנועת כלי הרכב בכביש שבמעבר מתבצעות תוכניות לשדרג את מסילת הברזל בין ורונה לאינסברוק ולהעבירה בסדרת מנהרות, כולל מנהרה בבסיס מעבר ברנר. העבודה על חציבת מנהרת הרכבת במעבר, באורך 56 קילומטר, החלה בשנת 2006. חציית מעבר ברנר בכלי רכב כרוכה בתשלום אגרה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מעבר ברנר** בוויקישיתוף
* מעבר ברנר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

גשר אירופה (בגרמנית: Europabrücke) הממוקם סמוך לעיר אינסברוק, קילומטרים ספורים מן המעבר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007282511405171
* GND: 4090063-0
* LCCN: sh85016736
* NARA: 10038252
* NKC: ge552259
* SUDOC: 181708833
* VIAF: 240350821
* WorldCat (עם VIAF): 240350821

 |
**אלברט פלם** (בגרמנית: **Albert Flamm**‏; 9 באפריל 1823 – 28 במרץ 1906) היה צייר גרמני מבית הספר דיסלדורף.

ביוגרפיה
--------

בין השנים 1836–1838 פלם למד בנייה (אדריכלות) באקדמיה לאמנות בדיסלדורף ובאנטוורפן. בשנת 1841 הוא פנה לציור והפך לתלמידו של אנדראס אכנבאך בדיסלדורף, עם אחיו אוסוולד הוא ערך מספר טיולי לימוד, בתחילה לריין, אהר ומוזל, הראשון בשנת 1845, ומשנת 1850 עד 1853, טיול ארוך יותר לאיטליה, שם היו יחד עם ארנולד בוקלין, והתגוררו ברומא ומשם עברו לביצות פונטין ולדרום חצי האי האיטלקי, בעיקר לנאפולי. בזמנים מאוחרים יותר נסעו לאיטליה. אוסוולד אכנבאך ואלברט פלם והפכו לפיכך ל"ציירים איטלקים".

בשנת 1848 היה פלם ממייסדי עמותת האמנים מלקסטן. בשנת 1861, לודביג מונטה, הנורווגי ואלפרד קורנליוס האוולנד האמריקני הפכו לסטודנטים פרטיים של פלם, לימים גם השוודית יאנה באק ומארצות הברית הצטרף גם ויליאם קית. בשנת 1870 החל פלם לייצג את המורה אוסוולד אכנבאך באקדמיה לאמנות בדיסלדורף. אחד מתלמידיו שם היה גרגור פון בוכמן. בשנת 1898 קיבלו אלברט פלם, אוטו ארדמן את הדרגה הרביעית של מסדר הנשר האדום לרגל חגיגות 50 שנה למוסד לציור.

ב-19 באוקטובר 1860 התחתן פלם עם אנה ארנץ, בתו של המו"ל היינריך ארנץ (Arnz & Comp.). היא הייתה אחותם של הצייר אלברט ארנץ ויולי ארנץ (1827-1896), שהתחתנה עם הצייר אוסוולד אכנבאך. פלם ואכנבך נעשו גיסים. לפלם הייתה אחות שרלוט (1820–1895), שעבדה כציירת טבע דומם, ובן קרל, שהיה צייר פורטרטים. בן נוסף, אוסוולד פלם, למד הנדסת ספינות בשרלוטנבורג והפך לחוקר ומעצב מוביל בבניית ספינות וצוללות באימפריה הגרמנית.

יצירה
-----

פלם צייר בעיקר נופים איטלקיים, שזכו להכרה כמביעים אמת טבעית, צביעה זוהרת וטיפול וירטואוזי. באיטליה העדיף את הנופים הסמוכים לרומא ונאפולי, אותם הראה באור שמש חם ובהיר ועם פרטים צבועים היטב, לעיתים קרובות סצנות מחיי האוכלוסייה הכפרית, אשר ענו על הביקוש של התיירים באיטליה.

לעיתים קרובות הוא בחר במיקום תצפית מוגבה כדי שיוכל ליצור זוויות רחבות ופנורמיות.

משנות ה-1860 ואילך, פלם היה אחד מגדולי בית הספר בציור הנוף של דיסלדורף, לצד אוסוולד אטנבאך ויוגן דוקר. ארנולד פורסטמן היה בין תלמידיו.

גלריה
-----

* מפרץ נאפולימפרץ נאפולי
* ערב על הריין ליד קובלנץ ערב על הריין ליד קובלנץ
* איכרים איטלקיים איכרים איטלקיים
* נוף כפרי נוף כפרי
* נוף קמפניהנוף קמפניה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלברט פלם** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  **Adelsbilder von der Antike bis zur Gegenwart**, Oldenbourg Wissenschaftsverlag, 2013-12-31, עמ' 116–128, ISBN 978-3-486-71794-5
2. ↑  Bettina Baumgärtel: *Chronik der Düsseldorfer Malerschule 1815–2011*. In: Bettina Baumgärtel (Hrsg.): *Die Düsseldorfer Malerschule und ihre internationale Ausstrahlung 1819-1918*. Band 1, Michael Imhof Verlag, Petersberg 2011, ISBN 978-3-86568-702-9, S. 361
3. ↑  Rudolf Vierhaus (Hrsg.): *Deutsche Biographische Enzyklopädie*. 2. Ausgabe, K. G. Saur Verlag, München 2006, ISBN 978-3-598-25030-9, S. 370 (eingeschränkte Vorschau in der Google-Buchsuche, abgerufen am 28. Juni 2017).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 116588144
* ISNI: 0000 0000 6678 3854
* RKD: 28224
* ULAN: 500007042
* VIAF: 67220775
* WorldCat: viaf-67220775

 |
נחל ענבה בדצמבר 2018
נחל ענבה שיוצא מהתעלה התת-קרקעית במרכז פארק ענבה וחוזר לתוואי עילי.
גשר במערב מודיעין העובר מעל הנחל
**נַחַל עֲנָבֶּה** (ואדי ענבֶּה) הוא נחל אכזב באזור גבעות מודיעין. נחל ענבה מתחיל סמוך לגבולה הצפון-מזרחי של מודיעין-מכבים-רעות ונשפך לנחל איילון כשני קילומטר מזרחית למושב יד רמב"ם. פארק ענבה במודיעין-מכבים-רעות נקרא על שם הנחל.

תוואי
-----

מוצאו של הנחל מצפון למחסום מכבים בכביש 443. הוא זורם מערבה על גבול שטח השיפוט של מודיעין-מכבים-רעות ופונה דרומה ממזרח לרחוב יאיר פרג. משם הוא פונה מערבה בתוואי שעליו נבנה רחוב עמק החולה. בעת גשם זורמים המים ברחוב בתוואי עילי בחלקם הקטן וברובם בתעלת הולכה תת-קרקעית. התעלה מתנקזת לכיוון פארק ענבה ושם חוזר הנחל לתוואי עילי. המשך התוואי מתפתל מערבה ועובר מתחת לגשר גדול בתחומי העיר. משם פונה אפיקו לצפון מערב וכקילומטר מצפון למרכז עינב הוא פונה לדרום-מערב ועובר מתחת לכביש 431. הוא ממשיך בחלקו הדרומי של מחלף ענבה ונשפך לנחל איילון כ-500 מטר ממערב למחלף.

היסטוריה וארכאולוגיה
--------------------

הנחל קיבל את שמו מהיישוב היהודי הקדום בית ענבה שהיה בסמוך לנחל. על חורבות יישוב זה שכן עד למלחמת העצמאות הכפר הערבי עינאבה. השם "בית ענבה" מוזכר באונומסטיקון של אוסביוס מקיסריה מן המאה הרביעית לספירה: "עֲנָב Άνώβ (יהושע יא, כא). עיר, אשר לכדהּ יהושע. ויש היום כפר בסביבות לֹד כד׳ מילים מזרחה, הנקרא בֵּיתוֹ־עַנָּבָ[א] ([Βητοαννάβ[α)". בתקופה הביזנטית הוא נזכר במפת מידבא: "ענוב היא בית ענבה".

בשנת 1552 הוקדשו חלק מהכנסות המיסים של עינאבה למוסד העימארה אל-עאמרה, מוסד הצדקה הגדול שהקימה הורם סולטאן, אשתו המועדפת של סולימאן הראשון בירושלים בתקופה העות'מאנית. מבחינה אדמיניסטריבית, הכפר השתייך לנפת רמלה.

בצידי אפיק הנחל מצויים מספר גדול של מחצבות וכבשני סיד מתקופה העות'מאנית ששימשו לתעשיית הסיד של יישובי הסביבה.

ליד הנחל ממוקמת עמדה מבוצרת.

* נחל ענבה - כבשן סידנחל ענבה - כבשן סיד
* נחל ענבה - כבשן סידנחל ענבה - כבשן סיד
* נחל ענבה - כבשן סיד עתיקנחל ענבה - כבשן סיד עתיק
* בור מים בחורבת בית ענבהבור מים בחורבת בית ענבה

ראו גם
------

* מסילת מודיעין - ענבה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נחל ענבה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  שמות חדשים ליישובי הפרוזדור, על המשמר, 26 בדצמבר 1949
2. ↑  ד"ר זאב וילנאי, **אנציקלופדיה לידיעת הארץ**, הוצאת ידיעות אחרונות, 1956, הערך בית ענבה עמ' 112.
3. ↑  אות Α, 55. ספר האונומאסטיקון לאֶבסביוס, תֻרגם בידי ע״צ מלמד, האוניברסיטה העברית, ירושלים תשכ״ו, עמ׳ 8
4. ↑  **כל-מקום**, פנקס כיס להכרת הארץ, הוצאת מטכל/אכא, ענף השכלה, אוגוסט 1953 בערך על הכפר הנטוש עינבה עמ' 237
5. ↑  רועי מרום, גִ'נְדַאס בשערה של לוד: אבן פינה לחקר העורף הכפרי של העיר 1948-1459, **לוד-דיוספוליס** 7, 2021, עמ' 19-16
6. ↑  רועי מרום, תעשיית הסיד הערבית באזור מודיעין בתקופת המנדט מנקודת מבטם של העוסקים במלאכה, **לוד דיוספוליס - עיר האלוהים** ח, 2023-05-13, עמ' 70 - 83
7. ↑  ששון א' ושביט א' 2022. תעשיית הסיד בשפלת לוד. בתוך: שביט א' (עורך), **לוד  "דיוספוליס – עיר האלוהים"** כרך ח'. לוד: 136-103.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007779876605171

 |
**אלון איסר רוזן** (נולד ב-29 בינואר 1981) הוא איש ציבור ואיש עסקים ישראלי, מייסד חב' Elements ומנכ"ל החברה. היה המנכ"ל בפועל של המשרד להגנת העורף.

ביוגרפיה
--------

רוזן נולד בכפר אז"ר ובגיל צעיר עבר להתגורר ביבנה שם התחנך בבית הספר התיכון ע"ש גינסבורג. שירת כלוחם בחיל התותחנים וסופח לתפקיד רס"פ ביחידה שהוקמה בחיל באותה תקופה. שוחרר מוקדם עקב פציעה במהלך שירותו שהצריכה ניתוח ושיקום במשך כשנה.

סיים תואר ראשון בממשל וחברה במכללה האקדמית תל אביב-יפו ותואר שני במשפטים באוניברסיטת בר-אילן.

החל את פעילותו הציבורית בגיל 22 כאשר נבחר לחבר במועצת עיריית יבנה מטעם מפלגת "יבנה שלנו" בראשות צבי גוב-ארי, ראש עיריית יבנה ובמקביל שימש במגוון תפקידים בהם- יו"ר אגודת הסטודנטים של המכללה האקדמית תל אביב-יפו, סגן ומ"מ יו"ר ארגון הסטודנטים בישראל ויו"ר עמותת "אנוש" ביבנה. לאחר מכן, חבר לח"כ מתן וילנאי וליווה אותו במגוון תפקידיו בממשלת ישראל החל משנת 2007 כסגן שר הביטחוןועד פרישתו באוגוסט 2012 לאחר סיום תפקידו כשר להגנת העורף בעקבות מינויו לשגריר ישראל בסין. במסגרת תפקידו כראש המטה של השר להגנת העורף שימש רוזן כמזכיר "ועדת ליבנה" אשר בראשה עמד האלוף במיל' זאב ליבנה, הוועדה עסקה בחלוקת תחומי האחריות והסמכויות בין משרד הביטחון למשרד להגנת העורף. עם הקמת המשרד (הכפוף למשרד הביטחון) מינה וילנאי את רוזן למנכ"ל בפועל.

רוזן חבר בהנהלת עמותת "ציוני ישראל" למען קידום הגיוס של בני הקהילה האתיופית בישראל וחבר בחבר הנאמנים של המכללה האקדמית תל אביב-יפו.

רוזן חבר בלשכת המסחר ישראל קוריאה הדרומית. בין השנים 2007-2003 שימש חבר דירקטוריון בחברת "קסם – מישר בע"מ".

מכהן כמנכ"ל חברת Elements שהוקמה לאחר פרישתו של רוזן מהמשרד להגנת העורף, החברה עוסקת בניהול פרויקטים וייעוץ אסטרטגי לגופים, חברות, ממשלות וארגונים בתחומי הגנת המולדת והעורף.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר למנויים בלבד חגי עמית, "תקציב הגנת העורף היה פח הזבל של משרד הביטחון. זה חייב מינוי שר", באתר TheMarker‏, 25 באפריל 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר החברה
2. ↑  מונה מנכ"ל למשרד להגנת העורף לראשונה מאז הקמתו, באתר ynet, 5 באפריל 2012
3. ↑  גיל קול, רוצה להיות עוזר אישי? תתרגל לאגו פצפון, באתר ynet, 7 בינואר 2011
מצודת ראשיא
**מצודת ראשיא** או **מצודת העצמאות** (בערבית: **قلعة الاستقلال**; בצרפתית: **Citadelle de l'Indépendance de Rashaya**) היא מצודה בעיירה ראשיא בלבנון השוכנת בראש הר בגובה של כ-1,400 מטר מעל פני הים. המצודה נבנה כארמון על ידי משפחת שיהאב (شهاب) במאה ה-18. בזמן המנדט הצרפתי בלבנון, הוא שימש את כוחות הצבא הצרפתי וכיום הוא משמש את צבא לבנון. עם זאת, זהו אתר תיירות שניתן לבקר בו. המצודה משקיפה על העיירה ראשיא, ההרים והדרכים שסביבה.

תולדות המצודה ומאפייניה
-----------------------

מיקומו וגובהו של הכפר ראשיא הפכו אותו לנקודת ישוב, משחר ההיסטוריה. בשנת 1172 הצלבנים בנו מגדל על שרידי ביצורים עתיקים: כנעניים, יווניים, רומיים וערביים. המקום היה אסטרטגי עבורם, כדי להגן על שיירות של סוחרים ועולי רגל שעברו במקום בדרכם בין ירושלים לסוריה. במקום נחפרו בורות מים ומספר בארות שאחת מהן פועלת גם היום. בין היתר נחפרה מנהרה באורך של כ־1,500 מטר, שיורדת מערבה עד למעיין "עין מרי", שבין הכפרים אל-עקבה (ער') ובְּכִּיפָא (ער'). המנהרה שימשה לתנועת לוחמים, אספקה ​​במקרה של מצור וכן למילוט.

צילום המצודה במאה ה-19
המצודה הנוכחית הוקמה כארמון מוגן היטב סביב המגדל הצלבני, ושטחה עומד על כ־8.5 דונם. בשלושה מארבעת צדדיה ישנם צוקים והצד הרביעי, המזרחי – פונה לפסגת החרמון. סביב המצודה נבנו חומות עבות והיא מזכירה את המצודה שבנו הצלבנים בבופור. מושל אזור חצביא, הנסיך אבו בכר שיהאב, בנה את הבניין כארמונו והוא מפואר (יחסית לתקופתו) ומרווח ביותר.

ההיסטוריה של המצודה
-------------------

ב-29 בספטמבר 1923 קיבלה צרפת מחבר הלאומים את המנדט על סוריה ובעקבות זאת הוצב חיל מצב צרפתי במצודה. ב-22 בנובמבר 1925, במסגרת המרד הדרוזי הגדול, הסתערו לוחמיו של סולטאן אל-אטרש על המצודה, כדי לכבוש אותה מהצרפתים. הניסיון נהדף והיו אבדות רבות לשני הצדדים. כיום מוצבים שני לוחות בכיכר שבחצר המצודה. על לוח אחד נכתבו שמות החללים הצרפתים ועל השני – שמות החללים בני אזור ראשיא.

מצודת העצמאות
-------------

בבחירות שנערכו בלבנון ב-1943, ניצחו תומכי השאיפה לעצמאות והיפרדות מצרפת. ראש הממשלה הנבחר ריאד אלצלח (מוסלמי), והנשיא בשארה אל-ח'ורי (נוצרי), הודיעו על כוונתם למחוק מחוקת לבנון את כל הסעיפים שקושרים את לבנון למנדט הצרפתי. בתגובה, ב-11 בנובמבר 1943, הצרפתים עצרו את הנשיא יחד עם עוד חברי פרלמנט נכבדים (וביניהם שר הפנים כּמיל שמעון, שהיה נשיא לבנון בשנות החמישים של המאה ה-20) וכלאו אותם במצודת ראשיא. בעקבות ההפגנות, מרי אזרחי ולחץ בין-לאומי הם שוחררו ב-22 בנובמבר 1943, ויום שחרורם הוא יום העצמאות של לבנון.

לאחר פינוי הכוחות הצרפתיים מלבנון בשנת 1946, המקום אוייש על ידי כוח ז'נדרמריה לבנונית וכן כמה משרדים ממשלתיים. ב-1 בספטמבר 1964 נכנס למקום צבא לבנון ומאז המצודה היא בסיס צבאי.

תיירות
------

המצודה נכללת ברשימת האטרקציות התיירותיות בלבנון, של משרד התיירות. תיירים לבנונים מבקרים במקום, בתיאום עם הצבא.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מצודת ראשיא** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  זאב וילנאי, **אריאל, אנציקלופדיה לידיעת א"י**, 1976, עמ' 7653-7652
2. ↑  Rashaya Al Wadi, www.middleeast.com
3. 1 2 3 4 5  LBTAdmin, Rachaya's Citadel Of Independence, Lebanon Traveler, ‏2019-12-15 (באנגלית אמריקאית)
4. 1 2  قلعة راشيا... من خلف أسوارها أعلن استقلال لبنان, annahar.com (באנגלית)
5. ↑  Rachaya el Wadi, village Liban Sud Bekaa Mont Hermon 1925 Indépendance Libanaise, www.libanvision.com
**ויליאם זברה** (באנגלית: **William Zabka**; נולד ב־20 באוקטובר 1965) הוא שחקן אמריקאי, אמן לחימה, במאי ומפיק, המפורסם בזכות תפקידיו בדרמות קראטה קיד, קראטה קיד 2 וקוברה קאי.

ביוגרפיה
--------

זבקה נולד במדינת ניו יורק. הוא בנם של ננסי (היימרט) זבקה, מפיקה וסטנלי ויליאם זבקה, במאי, סופר ומלחין. יש לו אח ואחות. אביו היה עוזר במאי של תוכנית הלילה של ג'וני קרסון ועבד כמנהל הפקה במספר סרטי קולנוע.

תפקיד המשחק הפורץ של זבקה הגיע בסרטו הראשון "קראטה קיד" (1984). הוא שיחק את ג'וני לורנס, אויבו המושבע של גיבור הסרט שגילם ראלף מאצ'יו. באותו זמן לא הייתה לו הכשרה בקראטה, אך היה מתאבק מוכשר. השתתפותו בסרט עוררה בו השראה ללמוד אמנות לחימה ומאוחר יותר הוא זכה בחגורה ירוקה מדרגה שנייה.

במהלך שנות השמונים הופיע זבקה בסרטי הקומדיה Just One of the Guys וב"חזרה לנעורים" (1986). זבקה שיחק גם יחד בסדרת הטלוויזיה The Equalizer ברשת CBS. מאוחר יותר הוא ניסה להתרחק מתפקידי הדמות הבריונית. הוא הזכיר בראיון כיצד לפעמים הוטרד בציבור על ידי אנשים אקראיים בגלל הדמויות הנבזיות שהוא היה ידוע בהן.

במהלך שנות התשעים והאלפיים, שיחק בעיקר בסרטים עצמאיים בזמן שלמד להיות יוצר סרטים. בשנת 2003 כתב והפיק את הסרט הקצר Most שצולם במקום בצ'כיה ובפולין. Most (המכונה "הגשר") זכה בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים סאנדנס (2003) וזכה בפרסים רבים בפסטיבלים קולנועיים נחשבים. בשנת 2004 הוא היה מועמד לפרס אוסקר.

בשנת 2007 ביים זבקה וכיכב בקליפ של להקת No More Kings. בקליפ מככב זבקה כקריקטורה של עצמו, חי בקרוואן במדבר ואובססיבי לתפקידו בסרט "קראטה קיד". הסרטון כולל תמונות של כמה מחברי השחקנים המקוריים של הסרט, ביניהם מרטין קוב וראלף מאצ'יו.

בשנת 2010 ביים זבקה מספר קליפי מוזיקה. באותה שנה הופיע בסרט הקומדיה מכונת זמן בג'קוזי.

בשנת 2013, השתתף זבקה יחד עם ראלף מאצ'יו בפרק בעונה ה-8 של הסיטקום "איך פגשתי את אמא", ואף השתתף בכמה פרקים בעונה ה-9 של הסיטקום.

ב־4 באוגוסט 2017 הוכרז כי זבקה ישחזר את תפקידו כג'וני לורנס בסדרת התחדשות של קראטה קיד בת עשרה פרקים בשם קוברה קאי ששודרה לראשונה בשנת 2018. זבקה מפיק שותף בהפקת הסדרה יחד עם ראלף מאצ'יו. הסדרה מתרחשת 34 שנה לאחר אירועי הסרט הראשון, והיא סובבת סביב ג'וני לורנס המבוגר, המנסה לשקם את חייו על ידי פתיחה מחדש של הדוג'ו האלים של ג'ון קריס, מה ששם אותו על כוונתו של דניאל לארוסו שהפך בינתיים לאיש עסקים מצליח אך חסר דמות אב לאחר פטירתו של מר מיאגי.

פילמוגרפיה
----------

### קולנוע

* קראטה קיד (1984)
* אחת מהחברה (1985)
* חזרה לנעורים (1986)
* קראטה קיד 2 (1986)
* קראטה קיד 3 (1989)
* *High Voltage* ‏(1997)
* מכונת זמן בג'קוזי (2010)
* *Cross*‏ (2011)

### טלוויזיה

* הגשר (2013)
* איך פגשתי את אמא (2013–2014)
* קוברה קאי (2018–הווה)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויליאם זבקה** בוויקישיתוף

* ויליאם זבקה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ויליאם זבקה, באתר AllMovie (באנגלית)
* ויליאם זבקה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* ויליאם זבקה, באתר Metacritic (באנגלית)
* ויליאם זבקה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1160145
* BnF: cb144603819 (data)
* ISNI: 0000 0001 1628 8131
* LCCN: no2010126251
* NKC: mzk20201068353
* SUDOC: 077446267
* VIAF: 42063497
* WorldCat: lccn-no2010126251

 |
**הדריאדה**, ציור של אוולין דה מורגן
**דריאדה** (ביוונית עתיקה: **Δρυάδες**) הוא יצור דמיוני, נימפת עצים המתוארת במיתולוגיה יוונית.

הנימפות, על פי המיתולוגיה היו חציין אל וחציין בנות תמותה והיו קשורות לאתר מסוים בטבע. הן מתקשרות לפולחן של תופעת טבע ומהוות האנשה של אחד מהמוטיבים שלו. ביתן של הנימפות הוא בהרים, ביערות, במעיינות, בנהרות ובמערות והן קשורות אליו בקשר בל ינותק.

מקור השם
--------

מקור השם מן המילה היוונית העתיקה שמשמעותה אלון, ככל הנראה היו הדריאדות במקור נימפות של עץ האלון אך ברבות הימים הפך השם לתיאור כללי של כל נימפות העץ.

הדריאדות במיתולוגיה
-------------------

הדריאדות מתוארות כיצורים ביישנים, מבנות הלוויה של האלה ארטמיס שסביבה נקבצה פמליה של נימפות מסוגים רבים.

בסיפור מחזור ילדותו של זאוס מוזכרות נימפות עץ המילה (הדריאדות הראשונות) שנוצרו ביחד עם אלות הגורל כאשר קרונוס רצח את אורנוס, הן אלו שטיפלו בזאוס התינוק כאשר שהה במערה על האי כרתים, והן המקור לגזע הברונזה של בני האדם על פי המיתולוגיה היוונית.

מקום מיוחד במיתולוגיה שמור לסוג מיוחד של דריאדות - המהדריאדות (יוונית: Ἁμαδρυάδες) נימפות עצים אלו נולדות קשורות בכל נימי נפשן לעץ מסוים, יש סברה כי ישויות אלו מסמלות את העץ עצמו בעוד הדריאדות מסמלות את רוח העץ. בעת מותו של העץ מתה גם ההמהדריאדה החיה בו ואדם הפוגע בעץ וגורם למות הנימפה צפוי לעונש מהאלים או מנימפות עצים.

בסדרת הספרים בלגריאד הנסיכה צ'נדרה היא דריאדה, וכן כל שושלת המלוכה של הקיסרות הטולנדרית. הדריאדות נתנו לבית בורן נסיכה בתמורה להגנה על יער הדריאדות. בזכות נישואיהם בית בורן זכה לעלות לכס המלכות, והיער נשאר מוגן.

ראו גם
------

* קאיסה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דריאדה** בוויקישיתוף
* דריאדה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| **הנימפות** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אאורות • אולוניאדות • אוקיינידים • אוריאדות • אלסיאדות • אנתוסאידות • אסטריאדות • דריאדות • היאדות • הספרידות • ליימקידות • למפדות • מיינאדות • נבולות • ניאדות • נראידות | Waterhouse Hylas and the Nymphs Manchester Art Gallery 1896.15 |

 |
קיניונס, במסלול מס' 7, לפני הזנקת המירוץ ל-200 מטר באולימפיאדת לונדון
**אלכס לאונרדו קיניונס מרטינס** (בספרדית: **Alex Leonardo Quiñónez Martínez**;‏ 11 באוגוסט 1989 – 22 באוקטובר 2021) היה אתלט אקוודורי, זוכה מדליית ארד באליפות העולם (דוחה 2019) בריצת 200 מטר, שיאן אקוודור בריצות 100 מטר ו-200 מטר.

ביוגרפיה
--------

קיניונס נולד באסמראלדאס.

### 2011

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגוודלחרה, מקסיקו ב-2011 סיים במקום שישי בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.86 שניות ובמקום חמישי בריצת שליחים 4x100 מטר בשיא לאומי חדש של 39.76 שניות.

### 2012

באליפות האיברו-אמריקה באתלטיקה שנערכה בברקיסימטו, ונצואלה ב-2012 זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.33 שניות ובריצת 200 מטר בשיא לאומי חדש של 20.34 שניות. מדליית ארד בריצת שליחים 4x100 מטר.

באולימפיאדת לונדון (2012) סיים במקום שביעי בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.57 שניות. בשלב רבע הגמר הוא קבע שיא לאומי חדש של 20.28 שניות.

### 2013

באליפות דרום אמריקה שנערכה בקרטחנה, קולומביה ב-2013 זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.22 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 20.44 שניות, וסיים במקום רביעי בריצת שליחים 4x100 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר. בתחרות שנערכה בבוגוטה באותה שנה קבע בריצת 100 מטר שיא לאומי חדש של 10.09 שניות

באליפות העולם שנערכה במוסקבה 2013 סיים במקום 15 בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.55 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 20.47 שניות ועלה לשלב חצי הגמר מהמקום התשיעי ובמקום 44 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.50 שניות.

### 2014

במשחקים הדרום אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה צ'ילה ב-2014 זכה קיניונס במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.66 שניות ובמדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.39 שניות.

### 2015

באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג 2015 הוא פסל בריצת 200 מטר.

### 2018

במשחקי דרום אמריקה שנערכו בקוצ'במבה, בוליביה ב-2018 זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 19.93 שניות ומדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.09 שניות.

### 2019

באליפות העולם בריצות שליחים שנערכה ביוקוהמה, יפן ב-12 במאי 2019 סיים במקום עשירי בריצת שליחים 4x200 מטר בתוצאה של 1:27.22 דקות.

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בלימה פרו ב-9 באוגוסט אותה שנה זכה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.27 שניות.

#### מדליית ארד באליפות העולם

באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר ב-1 באוקטובר אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 19.98 שניות, אחרי נואה ליילס מארצות הברית (19.83 שניות) ואנדרה דה גראס מקנדה (19.95 שניות).

### 2021

באליפות העולם בריצות שליחים שנערכה בחוז'וב, פולין ב-2 במאי 2021 סיים במקום רביעי בריצת שליחים 4x200 מטר בשיא לאומי חדש של 1:24.89 דקות.

### מותו

נרצח ביריות בגואיאקיל ב-22 באוקטובר 2021.

שיאים אישיים
------------

### אצטדיון

* ריצת 100 מטר: 10.09 שניות (2013)
* ריצת 200 מטר: 19.87 שניות (2019)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכס קיניונס** בוויקישיתוף

* אלכס קיניונס, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* אלכס קיניונס, באתר olympedia.org
* אלכס קיניונס, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* אלכס קיניונס, באתר Track and Field (גברים)

הערות שוליים
------------

1. ↑  נורה ונרצח: אלמונים התנקשו בחייו של האצן האולימפי, באתר ynet, 23 באוקטובר 2021

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 14368885

 |
**מקצב כחול** (באנגלית: **Blue Rhythm**) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1931 בבימויו של ברט גילט, אשר הופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי סרטי קולומביה. זהו הסרט הקצר ה-31 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" וה-7 באותה השנה. העלילה מתמקדת בביצוע רבגוני של "סנט לואיס בלוז" של ויליאם כריסטופר הנדי. הסרט מציג את הקולות של וולט דיסני בתפקיד מיקי מאוס ומרסלייט גארנר בתפקיד מיני מאוס.

עלילה
-----

הקונצרט נפתח עם מיקי על הפסנתר. הצל שלו מוטל בצורה דרמטית על המסך כשהוא מנגן קטע ביניים קלאסי. עד מהרה הוא עובר לגרסת רגטיים של "סנט לואיס בלוז". מיני עולה על הבמה בהליכה יהירה ושרה את השורה "אני שונאת לראות את שמש הערב שוקעת..." בליוויו של מיקי. עד מהרה משתלטת להקה בלתי נראית על הנגינה בעוד מיקי מצטרף למיני ויחד הם רוקדים ושרים סקאט עוד שני שורות נוספות.

כשמיקי ומיני יוצאים מהבמה, המסך עולה כדי לחשוף את הלהקה - פלוטו על טרומבון, שתי עיזים על כינורות, סקוטיש טרייר על סוזאפון, חזיר על הקורנית, קלרבל הפרה על קונטרבס, שני כלבי תחש על סקסופונים והוראס הורסקולר על מערכת תופים וקסילופון; מיקי מופיע שוב, הפעם דרך מעלית, ומתחיל לנצח. לאחר מספר הפרעות, מיקי מנגן בקלרינט ועושה פרודיה על ראש להקת הג'אז טד ליואיס; ההופעה מבוססת בחלקה על הקלטה של להקת טד ליואיס של "סנט לואיס בלוז" משנת 1926.

כשהלהקה מנגנת את התווים האחרונים של הפינלה, הם קופצים ביחד על בימת התזמורת וגורמים לה להתמוטט. הם מגיחים מחדש מההריסות כדי לספק קריאת "כן!" לקהל.

דמויות ומדבבים
--------------

* מיקי מאוס - וולט דיסני
* מיני מאוס - מרסלייט גארנר
* קלרבל הפרה
* הוראס הורסקולר
* פלוטו

ביקורת
------

ב-8 במרץ 1932 מגזין וראייטי פרסם: "אין סיפור ב[סרט] זה, אבל הוא לא צריך אחד כדי להשלים את עצמו. נפתח עם מיקי ליד הפסנתר והולם בו ביצוע, כשמיני דווקא מקלקל אותו בשירת הפלסטו שנחשבת הכרחית לדמויות מצוירות. ריקוד קצר ואז הפסקה ללהקת ג'אז בימתית בשביל הטריקים הרגילים, אבל באופן מעולה ובסנכרון מצוין. עבודת ציור המכסה על תוכנית מוזיקלית גדולה".

קישורים חיצוניים
----------------

* "מקצב כחול", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "מקצב כחול", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "The Encyclopedia of Disney Animated Shorts". *Blue Rhythm*. אורכב מ-המקור ב-24 בנובמבר 2012. נבדק ב-27 באפריל 2012. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  Kaufman, J.B.; Gerstein, David (2018). *Walt Disney's Mickey Mouse: The Ultimate History*. Cologne: Taschen. ISBN 978-3-8365-5284-4.
3. ↑  Lenburg, Jeff (1999). *The Encyclopedia of Animated Cartoons*. Checkmark Books. pp. 108–109. ISBN 0-8160-3831-7. נבדק ב-6 ביוני 2020. `{{cite book}}`:  (עזרה)
4. ↑  Smith, Dave (2006). "Blue Rhythm". *Disney A to Z: The Official Encyclopedia* (3rd ed.). New York: Disney Editions. pp. 80–81. ISBN 0-7868-4919-3.
5. ↑  "Talking Shorts". *Variety*: 14. 8 במרץ 1932. נבדק ב-23 בפברואר 2020. `{{cite journal}}`:  (עזרה)