recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
המונח "דניאל רום" מפנה לכאן. לערך העוסק בכדורסלן ישראלי-רוסי, ראו פאבל ספירידיונוב.

**דני שמולביץ' (שמילו) רום** (29 בנובמבר 1940 – 18 בינואר 2021) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק בעמדת החלוץ במדי מכבי חיפה ונבחרת ישראל.

קריירה
------

בגיל 17 עלה לקבוצת הבוגרים של מכבי חיפה, ושיחק לראשונה במדיה נגד מכבי יפו ב-4 בינואר 1958. רום, "שחקן כלבו" שבנוסף להיותו חלוץ מוכשר שיחק בתפקידים רבים על המגרש, היה אחד השחקנים המהירים בישראל באותה תקופה ובעל נגיחות מצוינות.

בגיל 19 זומן לראשונה לנבחרת ישראל, והופעת הבכורה שלו הייתה ב-27 בנובמבר 1960 מול נבחרת קפריסין. היה שותף לזכייתה של מכבי חיפה בגביע המדינה ב-1962. רום היה שותף גם להישג השיא של נבחרת ישראל, העפלתה למונדיאל 1970 שנערך במקסיקו, ובטורניר פתח בהרכב במשחק מול אורוגוואי, ומול איטליה נכנס כמחליף עם פתיחת המחצית השנייה. לאחר המונדיאל פרש ממשחק, אך חזר בו בשנת 1971 כדי לשחק בחצי גמר גביע המדינה, בו כבש, ובגמר, בו הפסידה הקבוצה להכח רמת גן. בעונת 1972/1973 חזר שנית למשחק פעיל, והציל את מכבי חיפה מירידה לליגת המשנה.

רום, שכבש 78 שערים לזכות מכבי חיפה בליגה ב-283 הופעות ו-20 שערים בגביע ב-43 הופעות, היה מלך השערים של מכבי חיפה עד אשר זאהי ארמלי עקף אותו בשנת 1989. עם זאת, בנבחרת לא כבש אף שער ב-29 הופעותיו.

רום היה גרוש בשנית ואב לאיש יחסי הציבור והעיתונאי ברק רום. היה נשוי לרכילאית ציפי רום וללאה רום.

רום נפטר ב-18 בינואר 2021 לאחר שסבל מדמנציה בשנותיו האחרונות.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר National Football Teams
* עמוד השחקן של דניאל שמילוביץ באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* עמוד השחקן(הקישור אינו פעיל) באתר הרשמי של מכבי חיפה

הערות שוליים
------------

1. ↑  חגית הורנשטיין, דני (שמילו) רום, כוכב העבר של מכבי חיפה, הלך לעולמו, באתר כלבו חיפה והקריות, 18 בינואר 2021

| **‏‏נבחרת ישראל‏ - גביע אסיה בכדורגל 1968 (מקום שלישי)** |
| --- |
|  לוין | 
 ויסוקר | 
 בלו | 
 דרוקר | 
 קרקו | 
 מרילי | 
 רוזן | 
 רום | 
 עסיס | 
 בורסוק | 
 נוריאלי | 
 רוזנטל |
 בורבה | 
 רומנו |
 שפיגל |
 שפיגלר |
 טלבי |
 יאנג |
מאמן: צ'יריץ'
 | ישראלישראל |

| **נבחרת ישראל – מונדיאל 1970** |
| --- |
| 1 ויסוקר • 
2 בר • 
3 בלו • 
4 פרימו • 
5 רוזן • 
6 רוזנטל • 
7 שום • 
8 שפיגל • 
9 פייגנבוים • 
10 שפיגלר • 
11 בורבה • 
12 שווגר •
13 חזום • 
14 רום •
15 טלבי •
16 וולך •
17 בן רימוז' •
18 רומנו •
19 שורוק •
20 קרקו •
21 המאירי •
22 נוסובסקי •
מאמן: שפר | ישראלישראל |
**נייג'ל איימוס** (באנגלית: **Nijel Amos**; נולד ב-15 במרץ 1994) הוא אתלט בוטסואני, סגן אלוף אולימפי (לונדון 2012), פעמיים אלוף אפריקה (מרקש 2014, דורבן 2016) אלוף העולם לנוער (ברצלונה 2012) ושיאן העולם לנוער בריצת 800 מטר. איימוס מדורג במקום השלישי בכל הזמנים בריצת 800 מטר.

ביוגרפיה
--------

באליפות אפריקה לנוער שנערכה במאי 2011, זכה איימוס במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:47.38 דקות. חודשיים לאחר מכן, באליפות העולם לקדטים, קבע בחצי גמר ריצת 800 המטרים תוצאה של 1:48.54 דקות, סיים במקום הראשון במקצה, ועלה לגמר מהמקום השלישי. בגמר קבע שיא אישי חדש של 1:47.28 וסיים במקום החמישי. בחודש ספטמבר, במשחקי חבר העמים הבריטי לנוער, זכה במדליית ארד בריצת 800 מטר, בתוצאה של 1:51.07 דקות.

### 2012

באליפות דרום אפריקה הפתוחה שנערכה במאי, זכה איימוס במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא אישי חדש של 1:46.21 דקות. חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בגרמניה, ניצח בריצת 800 מטר בשיא אישי חדש של 1:43.11 דקות. בחודש יולי, באליפות העולם לנוער שנערכה בברצלונה, זכה איימוס במדליית זהב בריצת 800 מטר, בתוצאה של 1:43.79 דקות, המהווה שיא אליפות חדש.

#### מדליה אולימפית

חודש לאחר מכן, באולימפיאדת לונדון, זכה איימוס במדליית הכסף בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש לנוער של 1:41.73 דקות, לפני מוחמד אמאן האתיופי (1:43.20 דקות) ואחרי דייוויד רודישה הקנייתי, שקבע שיא עולם חדש של 1:40.91 דקות.

### 2022

ביולי 2022, ניג'ל עמוס הושעה זמנית בשל סימום, ימים ספורים לפני פתיחת אליפות העולם ביוג'ין, ארצות הברית. נייג'ל עמוס נבדק חיובי עבור אפנן מטבולי..

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נייג'ל איימוס** בוויקישיתוף

* נייג'ל איימוס, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* נייג'ל איימוס, באתר olympedia.org
* נייג'ל איימוס, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* נייג'ל איימוס, באתר ליגת היהלום
* נייג'ל איימוס, באתר Track and Field (גברים)
* נייג'ל איימוס, באתר התאחדות האתלטיקה הבינלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  סרטון הריצה, באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 14426466

 |
**נייט ארק** היא רביעיית אתנו ג'אז שהוקמה על ידי הנגן העוד ארא דינקג'יאן בשנת 1986.

היסטוריה
--------

נגן העוד ארא דינקיג'יאן הוא אמריקאי ממוצא ארמני. אביו, יליד ארמניה, היה זמר מקצועי וכבר בגיל חמש דינקיג'יאן החל להופיע עימו. לאחר שסיים לימויד מוזיקה באוניברסיטת קונטיקט החל דינקיג'יאן להופיע בחתונות ארמניות ופגש את אמן כלי ההקשה הארמני, ארטו טונשבויאשיאן, שהגיע באותה עת לארצות הברית.

השניים החליטו להקליט כמה שירים של טונשבויאשיאן באולפן ביתי, ובאופן מקרי הגיעה ההקלטה לידי חברת RCA רקורדס, שיצרה איתם קשר והציעה להפיק להם אלבום מוזיקה, הם הביאו במהירות נגנים נוספים והקליטו את אלבום הבכורה שלהם "Picture". מתוכו התפרסמה היצירה "השיבה הביתה", ששימשה כפתיח של סדרת הטלוויזיה "החמישייה הקאמרית". שירו של יואב יצחק "זה הזמן לסלוח", הוא גרסה לשיר הנושא מאלבום זה.

בשנת 1998 הופיעה הלהקה בירושלים, במסגרת פסטיבל ישראל.

הלהקה הוציא לאור בסך הכל 5 אלבומים והתפרקה בשנת 2000.

בנובמבר 2010 נערך מופע איחוד של הלהקה בפסטיבל העוד בירושלים.

דיסקוגרפיה
----------

* 1986 - *Picture*, RCA/Novus
* 1988 - *Moments*, RCA/Novus
* 1998 - *In Wonderland*, PolyGram
* 2000 - *Petals on your Path*, EmArcy
* 2000 - *Treasures* , Traditional Crossroads

קישורים חיצוניים
----------------

* נייט ארק, באתר AllMusic (באנגלית)
* נייט ארק, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* נייט ארק, באתר Discogs (באנגלית)
* Night Ark in Jerusalem 2010 - Homecoming, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 03:35)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  ארז ארליכמן, קולו של העוד, באתר ynet, 21 בנובמבר 2005
2. ↑  רפי אהרון, היא תשבור את השוק, חדשות, 14 במרץ 1993
3. ↑  ליה פן, פסטיבל העוד: עוד להיט, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2010

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007414300905171
* BnF: cb139053005 (data)
* GND: 1707264-5
* ISNI: 0000 0001 1530 4136
* LCCN: n92015062
* MusicBrainz: 386599c0-e179-4ed7-997d-b2c54eb102dc
* SUDOC: 152853812
* VIAF: 144402113
* WorldCat: lccn-n92015062

 |
**ניידות חשמלית** או **מוביליות** היא נטייתם של נושאי מטען (למשל אלקטרונים, חורים, יונים) לנוע עקב השראת שדה חשמלי.
הניידות מוגדרת כיחס בין מהירות הסחיפה, שהיא המהירות הממוצעת של נושאי המטען, לשדה החשמלי, הגורם לסחיפה.

בנוסחה, {\displaystyle \ \mu ={\frac {v\_{d}}{E}}}. כאן \ \mu  היא הניידות, {\displaystyle \ v\_{d}} היא מהירות הסחיפה ו-\ E הוא השדה החשמלי המושרה.

מבט כללי
--------

במוצק, אלקטרונים (ובמקרה של מוליכים למחצה, גם חורים) ינועו בחומר באקראיות, בהיעדר שדה חשמלי. לכן, התנועה הממוצעת של נושאי המטען תהיה אפס, בכל כיוון כלשהו.

למרות זאת, בהשראת שדה חשמלי, נושאי מטען שליליים יואצו בכיוון הפוך לכיוון השדה החשמלי. סכימת לפי זמן של ההפרש בין התאוצה שגורם השדה החשמלי, לבין התאוטה בעקבות התנגשויות ופיזורים וחישוב הממוצע, ייתנו את מהירות הסחיפה. תנועה מכוונת זו של אלקטרונים או חורים היא קטנה בכמה סדרי גודל מתנועתם האקראית, אחרת משוואת הניידות לא הייתה מתקיימת.

במוליכים למחצה, מהירויות הסחיפה של אלקטרונים ושל חורים, בהשראת אותו שדה חשמלי, יהיו בדרך כלל שונות.

בפלזמה, יש התאמה בהתנהגות של יונים ואלקטרונים חופשיים.

בריק, אלקטרונים בשדה חשמלי יהיו בתאוצה קבועה, לפי החוק השני של ניוטון (עד אשר יגיעו למהירות יחסותית). תופעה זו ידועה בתור "מעבר בליסטי". המצב היציב של מהירות סחיפה לעולם לא מושג, ולכן ניידות אינה מוגדרת לתנועת אלקטרונים בריק.

במוצק, אם האלקטרונים חייבים לזוז רק למרחק קצר (בקנה מידה של תנועה בראונית), קירוב של מעבר בליסטי אפשרי.

ניידות היא בדרך כלל פונקציה של טמפרטורה ושל חוסר האחידות בחומר. היא נקבעת בצורה אמפירית, ולכן ערכי ניידות ניתנים בדרך כלל בטבלה ולא כנוסחה אנליטית. ניידות גם תהיה שונה עבור אלקטרונים או חורים במוליך למחצה.

ניתן להעריך את פונקציית הניידות כסכום של ההשפעה של רטיטות הסריג (פונונים), ושל השפעת חוסר האחידות המתוארת על ידי חוק מת'אסן:

{\displaystyle {\frac {1}{\mu }}={\frac {1}{\mu \_{\rm {lattice}}}}+{\frac {1}{\mu \_{\rm {impurities}}}}}.

דוגמאות
-------

ניידות אלקטרונים טיפוסית עבור צורן בטמפרטורת החדר (300 קלווין) היא {\displaystyle 1400{\frac {{\textrm {cm}}^{2}}{V\cdot s}}}. לעומתה, ניידות החורים היא בסביבות {\displaystyle 450{\frac {{\textrm {cm}}^{2}}{V\cdot s}}}.

ניידות גבוהה מאוד נמצאה במספר מערכות בעלות ממדים קטנים, כמו מערכת דו-ממדית של אלקטרוני גזים, גראפין, ננו-שפופרות פחמן. מוליך למחצה אורגניים (פולימר, אוליגומר) שפותחו הם בעלי ערכי ניידות קטנים בהרבה.

קשר למוליכות
------------

ישנו קשר פשוט בין ניידות למוליכות חשמלית. אם \ n מייצג את צפיפות נושאי המטען ו-\ \mu  מייצג את הניידות שלהם. בשדה חשמלי \ {\vec E}, כל אחד מנושאי המטען הללו ינוע עם מהירות {\displaystyle \ \mu {\vec {E}}}, וצפיפות הזרם הכוללת תהיה {\displaystyle \ ne\mu {\vec {E}}}‏ (\ e הוא המטען האלמנטרי). לכן, המוליכות החשמלית \ \sigma  נתונה על ידי {\displaystyle \ \sigma =ne\mu }.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007538456805171
* GND: 4151863-9
* LCCN: sh85042223

 |
הארנב הלבן כפי שמופיע בציור של ג'ון טניאל בספרו של קרול "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות"
**הארנב הלבן** (באנגלית: **White Rabbit**, לעיתים מתורגם כ**השפן הלבן** או **הארנבון הלבן**) הוא דמות ספרותית בדיונית המופיעה בספרו של לואיס קרול "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" (הידוע גם בשם "עליזה בארץ הפלאות").

הארנב הלבן מופיע לראשונה בפרק הראשון של הספר לבוש מקטורן ורוטן לעצמו על כך שהוא מאחר. אליס עוקבת אחריו וכך מגיעה אל ארץ הפלאות. בהמשך נפגשת עמו אליס כשהוא מזהה אותה בטעות כעוזרת הבית שלו, מרי אן, וכך מוצאת עצמה אליס לכודה בתוך ביתו אחרי שהיא גדלה יותר מדי מכדי לצאת. בהמשך מופיע הארנב הלבן כמעין משרת או כרוז של מלך ומלכת הלבבות.

במאמר **אליס על הבמה** שכתב קרול, הוא מתאר את הארנב הלבן כאנטיתזה של אליס הצעירה, עזת-המצח ומלאת החיוניות, כלומר כזקן, ביישן, חלוש ולחוץ. קרול מציין שעל הארנב להרכיב משקפיים, להיות בעל קול רועד וברכיים פקות. הוא עובר הלוך ושוב בין התנהגות שחצנית וגאוותנית כלפי הכפופים לו, למשל משרתים, ובין התרפסות וכניעה בפני הממונים עליו, למשל הדוכסית או מלך ומלכת הלבבות.

בסרט של וולט דיסני שנעשה על פי ספרו של קרול, הארנב הלבן מוצב כדמות ההגיונית ביותר מבין הדמויות אותן פוגשת אליס בארץ הפלאות. הופיע גם בסדרת ההנפשה של דיסני "בית העכבר".

דמותו של הארנב הלבן זכתה לאזכורים רבים בסרטים, ספרים ושירים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הארנב הלבן** בוויקישיתוף
* הארנב הלבן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  כך בתרגומו של אוריאל אופק
2. ↑  כך בתרגומם של אריה ליב סמיאטיצקי ואהרן אמיר
3. ↑  כך בתרגומה של רנה ליטוין
4. ↑  כינוי בתקופה הוויקטוריאנית לנערה-משרתת
5. ↑  "והארנבון הלבן, מה הוא? האם הוא דומה לאליס או מכוון כניגוד לה? כניגוד, בבירור. כנגד הנעורים, ההעזה, החיוניות וההתכוונות הישירה שלה, קיראו: 'זיקנה', 'כניעות', 'חולשה' ו'הססנות עצבנית', ותגיעו ל**משהו** ממה שהתכוונתי שיהיה. אני **חושב** שעל הארנבון הלבן להרכיב משקפיים. אני בטוח שקולו רועד, ברכיו פקות, וכולו אומר אי-יכולת מוחלטת להרוג זבוב!" (**אליס על הבמה**, כתב-העת **התיאטרון**, 1887)

| לואיס קרול |
| --- |
| יצירות | **הרפתקאות אליס בארץ הפלאות** • **מבעד למראה ומה אליס מצאה שם** • **ציד הסנרק** • **מה שהצב אמר לאכילס** |
| **דמויות אליס בארץ הפלאות** | אליס • הארנב הלבן • הכובען המטורף • ארנביב • חתול צ'שייר • הזחל • מלכת הלבבות |
| **דמויות מבעד למראה** | אליס • המפטי דמפטי • האריה והחד-קרן • טווידלדם וטווידלדי |
| עולמות | ארץ הפלאות • ארץ המראות |
| שירה | ג'ברווקי • סוס הים והנגר |
| אישים | אליס לידל • ג'ון טניאל |
**שמחה שולמן** (תרי"ט, 1859 - תש"ה, 1944) היה איש ציבור בצפת במחצית הראשונה של המאה ה-20, מייסד ומזכיר חברת "בני ציון", מייסד ומנהל "בית מושב זקנים הכללי" בעיר. נשיא "בני ברית" בצפת.

ביוגרפיה
--------

נולד בטבריה, בנו של אריה לייב שולמן ואחיו של שמואל שולמאן. קיבל חינוך תורני. נישא לפרומה, בתו של אברהם רוטנברג, סופר סת"ם שעלה מוורשה לארץ ישראל והתיישב בצפת. למד אצל חותנו את מלאכת הסת"ם ובמשך תקופה עסק בה לפרנסתו. כעבור זמן התמנה למזכיר בכולל ז'יטומיר.

בשנת 1897 ייסד בצפת את חברת "בני ציון", שעסקה בארגון התיישבות של יהודים מהארץ ומחו"ל על אדמות הג'יפתליק (קרקעות שנרשמו על שמו של הסולטאן הטורקי ואינן ניתנות למכירה) ושימש מזכיר החברה. בשנת 1933 הוא מכר 200 דונם בקרקעות שבראשותו לשרה אדלר לוי.

בשנת 1901 יזם וייסד את "בית מושב הזקנים הכללי" לצפת והגליל, וניהל אותו במשך למעלה מארבעים שנה, עד מותו.

היה ממייסדי "בני ברית" בצפת והיה נשיאה במשך שנים רבות. בסוף ימיו מסר את הנשיאות לדוד שוב והוא נשאר סגן נשיא.

השתתף בייסוד בית הספר הראשון לבנות בצפת. היה ממייסדי סניף "המכבים הקדמונים" ויושב ראש שלו, כמו כן היה ממייסדי חברת "צופיה" לפיתוח הר כנען ויושב הראש שלה.

פרסם מאמרים עיתוני התקופה "הצפירה" ו"המליץ".

נמנה עם קבוצת רבני וראשי היישוב בצפת שהשתתפו בהכתרת הרב צבי פסח פרנק כרבה של ירושלים וחתמו על מכתב הברכה לרגל מינויו.

נפטר בשנת 1944. בנו משה שולמן, שהיה המוכתר של יבנאל, מילא את מקומו כמנהל מושב בזקנים בצפת.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "שמחה שולמאן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 55
**רלית לבנת גרון** (שם מדעי: ***Dryolimnas cuvieri***) היא מין של עוף מים ממשפחת הרליתיים והיא המין היחיד ששרד מהסוג *Dryolimnas*. היא מצויה בטבע רק בכמה איים באוקיינוס ההודי: בקומורו, מדגסקר, מיוט ואיי סיישל.

מאפיינים
--------

הרלית בעלת חזה, צוואר וראש בצבע חום ערמוני עם גרון לבן וארוך, מקור ארוך וורוד ובעלת גב וכנפיים אפורות. רגלי הרלית ארוכות וצהובות והעיניים אדומות. אורכה 30–33 סנטימטרים ומשקלה 145–218 גרם בזכרים ו-138–223 גרם בנקבות.

הרלית מחפשת מזון בביצות ובין המנגרובים או אף בחוף הים ובתוך הצמחייה הגבוהה. היא גם מסוגלת לשחות בעת הצורך. היא ניזונה ממיני חרקים ורכיכות מים כמו חלזונות מסוג *Melanoides* ו-*Littorina*, וגם מביצים או צאצאים של צבי ים.

תת-המין *D. c. abbotti* נכחד מהאי אסומפטיון (Assumption Island). במקומו מוקמו באי פרטים של תת-המין *D. c. cuvieri* אשר מילאו באי את גומחתו בטבעיות.

תת-מינים
--------

* *D. c. cuvieri*
* *D. c. abbotti* - נכחד
* *D. c. aldabranus* - תת-מין לא מעופף מאלדברה, העוף היחיד באוקיינוס ההודי שאינו מעופף. לעיתים נחשב למין עצמאי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רלית לבנת גרון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  רלית לבנת גרון באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007593185605171

 |
הארנה של ורונה מבפנים
הארנה של ורונה מבחוץ
**הארנה של ורונה** (באיטלקית: Arena di Verona) הוא אמפיתיאטרון רומאי בעיר ורונה שבצפון איטליה. הארנה מפורסמת בכל רחבי העולם הודות לאופרות המועלות בה מדי קיץ. המבנה המרשים נחשב לאחד השמורים מסוגו. זהו האמפיתיאטרון השלישי בגודלו בעולם.

הארנה נבנתה על ידי הרומאים בשנת 30 למאה הראשונה לספירה מחוץ לחומות העיר, בשלהי שלטונו של אוגוסטוס ובמימון האצולה המקומית. היא שימשה לקרבות גלדיאטורים ומשחקי-ציד בקנה מידה גדול, כפי שמלמד מכתב מפליניוס הצעיר אל אחד מנכבדי ורונה. במאה ה-5 לספירה אסר הקיסר גאלנוס על קרבות גלדיאטורים ברבריים ובמאה הבאה נעלמו גם משחקי הצייד. בימי הביניים היה האתר למקום משכנם של עניים וחסרי-בית ותושבי העיר עשו אותו למזבלה ברעידת האדמה של שנת 1117 (אנ') קרסה כמעט כל עטרת הארנה, ורק חלק קטן ממנה שרד. ב-1278, במהלך מסע הצלב האלביגנזי הוצאו בה 160 כופרים להורג. במאות הבאות נחוגו בארנה קרבות, תחרויות רכיבה ומסיבות כלולות.
מאמצע המאה ה-15 נקבעו תקנות למניעת חילול האמפיתיאטרון. בשנת 1568 הצביעה מועצת העיר על שיפוצים, במימון האצולה מקומית. מראשית המאה ה-17 ועד ראשית המאה ה-18 התקיימה בארנה עונת קיץ של קומדיה דל'ארטה, טרגדיות ופארסות, עם מופעי בלט וקרקס בהפסקות, על במה קטנה שהוקמה על זירת העץ. קרלו גולדוני כתב בזכרונותיו: "הלהקות הנודדות האיטלקיות הטובות ביותר באות הנה ומציגות את כשרונותיהן בזו אחר זו." גם נזירים וכמרים באו לצפות בהצגות, על אף איסור מפורש מטעם הבישוף של ורונה. בשנת 1805 חגגו את ביקור נפוליאון בוורונה בחיזיון של קרבות כלבים טורפים עם פרים. באותה שנה הוסב האתר למחנה מעצר לשבויים אוסטרים, שכיתתו את הבמה לעצי הסקה. באוקטובר ונובמבר 1822 התקיים קונגרס וינה בוורונה וחגיגות נמשכו שבועות וכללו יצירה בשם "הברית הקדושה" מאת ג'ואקינו רוסיני ובניצוחו.

שרידי העטרת של הארנה, לאחר שרובהּ קרסה ברעידת האדמה של ורונה בשנת 1117.
הועלו בה מופעים ואופרות רבות. צופים מכל רחבי אירופה (ואף ממקומות רחוקים יותר) הגיעו לצפות בהן. בארנה מקום ל-30,000 צופים. האקוסטיקה בה נחשבת ליוצאת דופן באיכותה.

צבעו של המבנה הוא לבן עם ורוד בהיר, והוא נבנה במקור מאבן גיר שמקורה במחוז וולפוליצ'לה שאליו משתייכת ורונה. חלקה החיצוני של הטבעת הסובבת את ההיכל נהרס כמעט לחלוטין ברעידת האדמה של 1117. הארנה הופעלה מחדש כתיאטרון בתקופת הרנסאנס ומאז 1913 ועד היום היא משמשת גם לקונצרטים ואופרות. 

בארנה נערכים מופעי בידור מעת לעת. המנצח הישראלי דניאל אורן מרבה להופיע שם עם תזמורתו.

תמונה פנורמית של הארנה של ורונה

תמונה פנורמית של הארנה של ורונה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הארנה של ורונה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הארנה של ורונה (באיטלקית, באנגלית ובגרמנית)
* אתר הארנה של ורונה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Karyl Charna Lynn, "Itlian Opera Houses & Festivals, The Scarecrow Press 2005, p. 114-5
2. ↑  Karyl charna Lynn, p. 115

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007292315605171
* BnF: cb12527265j (data)
* GND: 1024966-7
* ISNI: 0000 0001 2165 9603
* LCCN: sh98002090
* MusicBrainz: 05522e79-052a-4542-9be4-3b7715e3f2b2
* NKC: ko2004233267
* SUDOC: 034525114
* VcBA: 494/66015
* VIAF: 141965332
* WorldCat: viaf-137144663

 |
הרב **אליהו שמחה שוסטל** (**או שוסטאל**; תרפ"ג, 1923 – ב' באייר תשע"ב, 24 באפריל 2012) היה ראש ישיבת בית בנימין בסטמפורד, קונטיקט, ולפני כן ראש הכולל של ישיבת בית מדרש עליון בספרינג וואלי, ניו יורק.

קורותיו
-------

נולד בארצות הברית, בנו של טוביה ירוחם פישל שוסטל, חסיד אמשינוב שהיגר מפולין. בצעירותו למד בישיבת תפארת ירושלים. בגיל 13 החל את לימודיו בישיבת תורה ודעת, והיה מתלמידיו הקרובים של ראש הישיבה הרב שלמה היימן. כעבור זמן נמנה עם קבוצת התלמידים שעמה הוקמה ישיבת בית מדרש עליון.

נישא לשרה ארנפלד (נפטרה בכסלו תשע"ו, נובמבר 2015), בת הרב שמואל ארנפלד, ממשפחת החתם סופר, אב"ד מטרסדורף ומייסד קריית מטרסדורף בירושלים. לאחר נישואיו יסד את כולל האברכים בישיבת בית מדרש עליון ועמד בראשו שנים רבות.

בשנת תשל"ו יסד יחד עם הרב משה שפירא את ישיבת בית בנימין בסטמפורד, קונטיקט, ועמד בראשה למעלה משלושים וחמש שנה. כמו כן מסר שיעורים בישיבת בית מדרש עליון בסדר קדשים.

נפטר בארצות הברית בשנת תשע"ב (2012). הלווייתו יצאה מישיבת לייקווד, שבה מכהן בנו, הרב דוד שוסטל, כראש ישיבה, ומשם המשיכה לישיבת בית בנימין בסטמפורד. לאחר מכן הובא ארונו לארץ ישראל והלווייתו יצאה מישיבת בית שמואל בקריית מטרסדורף, הקרויה על שם חותנו. נקבר בהר הזיתים בירושלים.

ילדיו
-----

### בניו

* הרב דוד שוסטל - חתנו של הרב שניאור קוטלר ומראשי ישיבת לייקווד.
* הרב שלמה פייבל שוסטל - ראש ישיבת נאות יעקב בשכונת ליקוואוד.
* הרב טוביה שוסטל - ר"מ בישיבת עטרת תורה.

חתניו:

* הרב ירחמיאל אונגרישר - אחיינו של הרב דן אונגרישר וראש ישיבת נחלת ישראל בלייקווד.
* הרב בנימין הלפרין
* הרב ירוחם ציילברגר - ראש ישיבת בית התלמוד בברוקלין.
* הרב מיכאל בנדר - משגיח ור"מ בישיבת סטמפורד.

ספריו
-----

* **חמד שמחה** - על הש"ס
* **חמד שמחה** - על סדר קדשים

הערות שוליים
------------

1. ↑  קונטיקט היהודית באבל: הרבנית שוסטל ע"ה, באתר בחדרי חרדים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009912609705171
* LCCN: no99083602
* WorldCat (עם LCCN): no99-083602

 |
**רלית וולאס** (שם מדעי: *Habroptila wallacii*) היא מין של רלית מסדרת העגוראים האנדמית לאי הלמהרה שבאיי מאלוקו, אינדונזיה והיא המין היחיד בסוג *Habroptila*. רלית וולאס נחשבת כביישנית למדי ונחקרה רק במידה מועטה.

עוף זה התגלה ב-1860 על ידי החוקר ג'ורג גריי (1808 – 1872). שמה של הרלית ניתן ע"ש החוקר, הוגה האבולוציה (יחד עם דרווין) וחוקר בעלי חיים באינדונזיה, אלפרד וולאס (1823 – 1913).

אורכה הממוצע 33-40 ס"מ והיא בעלת גוף כחול-שחור אצל הזכרים וחום כהה בחלק התחתון. הגחון כחול-שחור אך יותר בהיר והעפעפיים, המקור הארוך והרגליים החזקות הם אדומים בצבעם. הכנפיים קטנות ולא מועילות לה במעוף והיא אכן חסרת יכולת לעופף. זכרי הרלית מסוגלים לקרוא בקול רם וכן לתופף בכנפיהם כדי להרשים נקבות ולהרחיק יריבים. מרבית הפעילות מתרחשת בעיקר בשעות הבוקר או בשעת בין ערביים.

בית הגידול של הרלית הוא בסבכי דקלים ממין *Metroxylon sagu*, בביצות סבוכות וכן בדשאי *Imperata cylindrica*, שם היא מחפשת מזון בהליכה בין הצמחים. היא ניזונה מנצרי דקלים ומחרקים ואולי אף מעלי הדקלים הנחשבים קשים למאכל.

הרלית היא עוף מונוגמי. המשך קיומה מצוי בסכנה עקב פגיעה ביערות הדקלים ויבוש ביצות וכן כתוצאה מטורפים כמו כלבים וחתולים שפלשו לאי. מעריכים שישנם כיום רק 3,500-15,000 פרטים בוגרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רלית וולאס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  רלית וולאס באתר הרשימה האדומה של IUCN
**הארמייה השנייה** (ברומנית: **Armata a 2-a Română**) הייתה ארמייה רומנית, שלחמה במלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה.

היסטוריה
--------

### מלחמת העולם הראשונה

עם הצטרפות רומניה לצד מדינות ההסכמה, נפרסה הארמייה השנייה בגבול עם הונגריה, והשתתפה בקרב על טרנסילבניה. בעקבות כישלון המתקפה, ומתקפת הנגד הנמרצת של מעצמות המרכז, נכבש מרבית שטחה של רומניה בידי הקיסרות הגרמנית ובכלל זה עיר הבירה בוקרשט. הארמייה השנייה נסוגה אל מולדובה, האזור היחיד שלא נשלט כעת בעדי האויבים. בחורף 1916–1917 עברה הארמייה תהליך של מודרניזציה שנועדה לשקם את הצבא הרומני המותש.

בקיץ 1917 הוכנה תוכנית לגירוש הגרמנים מרומניה, שכללה שיתוף פעולה מצד הארמייה השנייה והארמייה הראשונה. באוגוסט יצא המבצע לפועל, והארמייה השנייה תקפה את קווי הגרמנים במאראשטי. התוצאה הייתה קרב מאראשטי שהסתיים בניצחון רומני לאחר שלושה ימי לחימה, וכיבוש של בליטה בגודל של 30 ק"מ רוחב ו-20 ק"מ עומק במרכז קווי הגרמנים. ב-6 באוגוסט פתח אוגוסט פון מקנזן במתקפת נגד עזה שהתפתחה לקרב מאראששטי. הרומנים התגוננו באומץ תחת המוטו "Pe aicea nu se trece" ("הם לא יעברו"). ב-8 בספטמבר נאלצו שני הצדדים להפסיק את הקרב עקב מחסור הדדי ביחידות טריות. הרומנים איבדו מעל 27,000 חיילים, כולל 610 קצינים; הגרמנים איבדו 47,000 איש. הארמייה פורקה ב-1 ביוני 1918 עקב החתימה על הסכם בוקרשט.

### מלחמת העולם השנייה והפירוק

הארמייה הוקמה שוב עם כניסת רומניה למלחמת העולם השנייה לצד מדינות הציר. אם כי פעילותה במהלך מלחמה זו הייתה מעטה. לאחר המלחמה, ביוני 1947, פורקו כל הארמיות של צבא רומניה והומרו ל"אזורים צבאיים". הארמייה השנייה הפכה ל"האזור הצבאי ה-2" שבסיסו היה בעיר הבירה בוקרשט. בצבא רומניה המודרני היורשת של מורשת הארמייה השנייה היא הדיוויזיה ה-2.

קישורים חיצוניים
----------------

* הארמייה השנייה בטרנסילבניה (באנגלית)
**מתיי וישנייק** (ברומנית: **Matei Vișniec**; נולד ב-29 בינואר 1956) הוא משורר, סופר, מחזאי ומורה להיסטוריה ולגאוגרפיה. את יצירותיו המוקדמות כתב ברומנית ולאחר בקשת מקלט מדיני בצרפת וקבלתו עבר לכתוב בצרפתית.

קורות חייו
----------

וישנייק נולד ברדאוץ וב-1975 סיים לימודי תיכון בעיר הולדתו. עוד במהלך לימודיו התחיל לפרסם שירים בעיתון בית הספר. ב-1976 עבר לבוקרשט, שם למד פילוסופיה והיסטוריה באוניברסיטת בוקרשט. בשנים 1980 - 1987 לימד היסטוריה וגאוגרפיה ב-Dorobanțu-Plătărești, שבמחוז קלראש. בשנים 1977 - 1987 כתב ופרסם שירים, מחזות, רומן אחד ותסריטים - מרבית מחזותיו נפסלו על ידי הצנזורה. ב-1987 קיבל אישור לצאת לטיול ביוון ובצרפת ובעת שהיה בפריז הוצעה לו מלגה ספרותית שם ובו זמנית נודע לו שברומניה נאסר המחזה שלו, "הסוסים בחלון", יום לפני הבכורה. הוא ביקש מקלט מדיני בצרפת וב-1993 זכה לאזרחות צרפתית.

וישנייק המשיך לכתוב שירים, רומנים ומעל מאה מחזות, שחלקם הוצגו על במות התיאטרון ביותר משלושים מדינות. לאחר המהפכה הרומנית היה למחזאי הפופולרי ביותר ברומניה. ב-2016 זכה בפרס על שם ז'אן מונה עבור ספרות אירופאית. הפרס ניתן לו על הספר הצרפתי "הסוחר בהתחלות של רומנים".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מתיי וישנייק** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מתיי וישנייק
* Matéi Visniec (בצרפתית)
* Mirajul Matei Vişniec (ברומנית)
* Matei Vişniec: „Când obosesc de viaţă, scriu un roman" (ברומנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007292013005171
* BIBSYS: 15042284
* BNE: XX5351418
* BnF: cb12514805d (data)
* CiNii: DA17185498
* GND: 123050324
* ICCU: PUVV170756
* ISNI: 0000 0001 1694 5250
* LCCN: n96080793
* NKC: jx20110309026
* NLG: 268125
* NTA: 422760358
* RERO: 02-A003945288
* SUDOC: 034387471
* VIAF: 102152650
* WorldCat: lccn-n96080793

 |
**ג'אן פאר אנדרה** (באנגלית: **Jaan Par Andre**) היא מסעדה בסינגפור.

שף אנדרה צ'אנג (Andre Chiang) נכנס למסעדה ב-2008, והתלמד אצל פייר גאנייר, ז'ואל רובישון, ז'אק ולוראן פורסל, פסקל ברבו והאחים טרואגרו. הוא היה חלק מהצוות שהקים את מסעדת D'sen בבנגקוק, ועמד בראש הקמת מסעדת Send & Bund בשאנגחאי. 

אנדרה צ'אנג נכנס למסעדה כשף ב-2008, עד בואו היא נקראה ג'אן (Jaan), ועם כניסתו לתפקיד שמו נוסף לשם המסעדה. מנות הדגל שלו הן תבשיל הפואה גרה וסלט הירקות הנשכחים, המכיל 21 ירקות נדירים. במקום בר שוקולד. בשלהי שנת 2010 עזב אנדרה צ'אנג את המסעדה ופתח מסעדה משלו בשם "אנדרה רסטורנט" (Andre Restaurant), במקומו נכנס השף השוודי Ebbe Vollmer, שהפך את תפריט המסעדה לקלאסי והמסעדה שבה ונקראה "ג'אן".

המסעדה ממוקמת בקומה ה-70 של מלון סוויסוטל בסטמפורד, לה חלונות זכוכית המשתרעים מהרצפה לתקרה ודרכם הסועדים יכולים להשקיף על נופה של סינגפור והיא מוארת במנורות מזכוכית מוראנו. במסעדה 40 מקומות.

המסעדה מדורגת במקום הרביעי ברשימת המסעדות הטובות באסיה לפי מדריך מילה לשנת 2011/2010.

המסעדה מדורגת במקום ה-39 ברשימת 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2010.

המסעדה דורגה במקום הרביעי ברשימת המסעדות הטובות באסיה לפי מדריך מילה לשנת 2010/2009.
 
היא נבחרה למסעדת השנה בסינגפור לשנת 2010 במשאל בין 150 מבכירי תעשיית המסעדנות והמלונאות בהונג קונג.

הניו יורק טיימס בחר במסעדה כאחת מעשר המומלצות שלו לשנת 2011.

לקריאה נוספת
------------

* **The Mielle Guide: Your Guide to Asaia's Best Restaurant's 2009/2010**, Ate Media Pte Ltd, Singapore, 2010, pp. 10, 18, 19, 145.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר מסעדת ג'אן
* אתר מסעדת אנדרה

* Jaan par Andre Debuts As Asia's Top 4 Restaurants in Miele Guide 2009-2010
* Jaan par Andre makes international history with its debut as No.39 on the San Pellegrino World's 50 Best Restaurants list 2010
* JAAN par André : My Most Expensive Lunch To-Date,‏ June 1st 2009
* Singapore, JAAN par André

הערות שוליים
------------

1. ↑  רשימת המסעדות הטובות באסיה לשנת 2011/2010
2. ↑  מסעדת ג'אן פאר אנדרה במקום ה-39 ברשימת 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2010
3. ↑  רשימת המסעדות הטובות באסיה לשנת 2010/2009
4. ↑  Chen Jingwen, 
Jaan par Andre is Singapore's best restaurant,
Apr 10 2010
5. ↑  ג'יסלה וויליאמס, הניו יורק טיימס, טוס וסעד: מסעדות ששווה לטוס לחו"ל במיוחד עבורן, 19 בינואר 2011
**רלה דה לה פוסט** (בצרפתית: **Le Relais de la Poste**) היא מסעדה בכפר מאז'סק (Magesq) במחוז לאנד בצרפת. המסעדה בעלת שני כוכבים במדריך מישלן האדום והיא שוכנת במלון בוטיק, החבר ברשת רלה א שאטו.

המסעדה נמצאת באכסניה העומדת על תילה משנת 1782 ושימשה בעבר כתחנה להחלפת כרכרות דואר, שף המסעדה הוא ז'אן קוסו (Coussau). אביו החל לעסוק במסעדנות בכפר הסמוך ארם ב-1952. הוא הקים מוסד שהיה רווח באותה עת בצרפת: מכולת ששימשה גם כמסעדה וכמזנון. בחלוף השנים המקום השתפר בטיבו עד שהמסעדה עוטרה בשני כוכבי מישלן בשנת 1971, עליהם היא שומרת מאז ועד היום, תחת בנו ז'אן (2011). היא גם נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.

ז'אן קוסו התלמד ב"קפה דה פארי" בביאריץ, משם עבר להתמחות במלונות "ריץ" ו"פלזה אתנה" בפריז. ז'אן הצטרף לעסק המשפחתי בשנת 1973, הוא הפך את האכסניה למלון בוטיק שהצטרף ב-1973 לרשת "רלה א שאטו". במקום מגרשי גולף, מגרש טניס, בריכה וספא. 

מטבח המסעדה מבוסס כמעט כולו על טהרת מוצרי חבל הלאנד וסביבתו והוא כולל שפע של בשר ציד, שימוש בעשבים ופטריות הגדלים בר ונקטפים מדי בוקר ודגים מהסביבה. מנת הדגל של המסעדה היא כבד ברווז חם המוקפץ עם ענבי שאסלה. 

ז'אק, אחיו של ז'אן, הוא שותפו לעסקים, ומתפקד כאוצר היין של המסעדה ומנהלה. ז'אן נטע כרם ובנה יקב וב-2002 החל לשווק את הבציר הראשון של יינותיו.

אביטל ענבר כותב בספרו כי זוהי הטובה במסעדות חבל הלאנד.

לקריאה נוספת
------------

* אביטל ענבר, **התענוגות של דרום-מערב צרפת**, ירושלים: הוצאת כתר, 2005, עמ' 151-149, 163, 170.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של רלה דה לה פוסט
* רלה דה לה פוסט באתר רשת רלה א שאטו
**הארמנים הסמויים** או **ארמנים מוסלמים** (באנגלית: **Hidden Armenians**) הוא כינוי לאוכלוסייה טורקית בדרום־מזרח טורקיה, שמוצאה בארמנים נוצרים שהתאסלמו במהלך מלחמת העולם הראשונה, כדי להינצל מרצח העם הארמני.

רקע
---

בתחילת מלחמת העולם הראשונה קיוו הרוסים להמשיך במסע הכיבושים והסיפוח של טריטוריות עות'מאניות ובמיוחד אלה המאוכלסות ברובן או בחלקן בנוצרים. הארמנים, שהיו נוצרים וראו באימפריה הרוסית את הסיכוי שלהם לקבלת אוטונומיה, זכרו עדיין את הטבח החמידאי, אהדו את המטרות הרוסיות ופעלו ברוח התנועה הארמנית לשחרור לאומי. היו לא מעט ארמנים עות'מאנים שהושיטו סיוע ממשי לצבא הרוסי. חיילים ארמנים-עות'מאנים ערקו עם נשקם מהצבא העותמאני וזנבו בכוחות העותמ'אנים הטורקים, היו ארמנים ששימשו מורי דרך לכוחות הרוסים וארמנים אחרים התגייסו ליחידות מתנדבים בצבא הרוסי וצוידו בנשק צרפתי, כדי להילחם נגד האימפריה העות'מאנית.

השלטונות העות'מאניים הגיבו בתקיפות. ההנהגה הארמנית באיסטנבול הוצאה להורג והצבא העות'מאני החל לסלק את הארמנים מהאזורים הקרובים לגבול עם רוסיה, בדרום מזרח אנטוליה. ביצוע הטיהור האתני היה אכזר ויצר את רצח העם הארמני, כשהדרך היחידה הפתוחה בפני הארמנים של אותו אזור להינצל הייתה התאסלמות. חלקם אכן התאסלמו ואחרים, בעיקר נשים וילדים, אולצו להתאסלם.

הארמנים הסמויים
---------------

לפי נתונים של חבר הלאומים כ-95,000 ארמנים התאסלמו באותה תקופה. צאצאי אותם הארמנים שהתאסלמו, כונו על ידי היסטוריונים בשם "הארמנים הסמויים". חלק מהארמנים הסמויים מנסים לחזור וללמוד את המורשת הארמנית של אבותיהם, אך רק מעטים מהם מוכנים לעשות את הצעד הנוסף ולהתנצר.

קישורים חיצוניים
----------------

* Tim Arango "Hidden Armenians of Turkey Seek to Reclaim Their Erased Identities" 23 april 2015 באתר של הניו יורק טיימס (באנגלית)
* אתר למנויים בלבד טים אראנגו, ניו יורק טיימס, "הארמנים הסמויים" במזרח טורקיה חוזרים לזהותם המקורית, באתר הארץ, 24 באפריל 2015
**הארמייה השנייה** הייתה ארמייה צרפתית שפעלה הן במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית, והן במלחמת העולם השנייה בחזית המערבית. הארמייה התפרסמה מאוד בעקבות לחימתה בקרב ורדן.

היסטוריה
--------

### מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויסה הארמייה ב-2 באוגוסט 1914, והתייצבה באזור לורן תחת פיקוד גנרל נואל דה קסטלנו. הארמייה השתתפה בקרב לורן וספגה אבדות כבדות, אך הצליחה לבלום את המתקפה הגרמנית בקרב גראן קורונה. במהלך המרוץ אל הים הועברה הארמייה צפונה, ובשנת 1915 השתתפה בקרב שמפאן השני.

במהלך שנת 1916 השתתפה הארמייה בפיקודו של פיליפ פטן ולאחר מכן בפיקודו של רובר ניוול, בלחימה הנוראה בקרב ורדן, והצליחה לבסוף לבלום את המתקפה הגרמנית.

הארמייה המשיכה להילחם עד סוף המלחמה, והשתתפה במתקפת מאה הימים, וב-11 בפברואר 1919 פורקה.

### מלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם השנייה, הייתה הארמייה השנייה בפיקוד גנרל שארל הונציגר פרוסה בארדנים הצרפתיים, כחלק מקבוצת הארמיות הראשונה. ב-10 במאי 1940 פתחו הגרמנים במתקפה על צרפת וארצות השפלה, ולאחר כיומיים של התקדמות החלו לחצות את המז ב-3 נקודות, כשהעיקרית היא בסדאן בגזרת הארמייה השנייה. הצרפתים שלא ציפו למתקפה בגזרה זו נשברו במהירות, והארמייה נסוגה דרומה, על מנת להגן על קו מאז'ינו.

לאחר החתימה על הסכם הכניעה הצרפתי ב-22 ביוני 1940, נשארה הארמייה פעילה לתקופה קצרה, עד לפירוקה ב-31 ביולי 1940.

מפקדים
------

### מלחמת העולם הראשונה

* נואל דה קסטלנו (2 באוגוסט 1914 - 21 ביוני 1915)
* אנרי פיליפ פטן (21 ביוני 1915 - 1 במאי 1916)
* רובר ניוול (1 במאי 1916 - 15 בדצמבר 1916)
* אדולף גיומא (15 בדצמבר 1916 - 11 בדצמבר 1917)
* אוגיסט הירשאואר (11 בדצמבר 1917 - 22 בנובמבר 1918)
* אנטואן בושרון דה בואסוד (22 בנובמבר 1918 - 11 בפברואר 1919)

### מלחמת העולם השנייה

* שארל הונציגר (2 בספטמבר 1939 - 5 ביוני 1940)
* אנרי פריידנבר (5 ביוני 1940 - 31 ביולי 1940)

סדר הכוחות
----------

### 2 באוגוסט 1914

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, כללה הארמייה את היחידות הבאות:

| ארמייה | קורפוס | דיוויזיה |
| --- | --- | --- |
| **הארמייה השנייה** | הקורפוס ה-9 | הדיוויזיה המרוקאית |
| הדיוויזיה ה-17 |
| הדיוויזיה ה-52 |
| הקורפוס ה-15 | הדיוויזיה ה-2 |
| הדיוויזיה ה-30 |
| הקורפוס ה-16 | הדיוויזיה ה-31 |
| הדיוויזיה ה-32 |
| הדיוויזיה ה-74 |
| הקורפוס ה-18 | הדיוויזיה ה-35 |
| הדיוויזיה ה-36 |
| הדיוויזיה ה-38 |
| הקורפוס ה-20 | הדיוויזיה ה-11 |
| דיוויזיית ה-39 |
| דיוויזיית ה-70 |
| כוח הפרשים | דיוויזיית הפרשים ה-2 |
| דיוויזיית הפרשים ה-10 |

### 10 במאי 1940

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, כללה הארמייה את היחידות הבאות:

| ארמייה | קורפוס | דיוויזיה |
| --- | --- | --- |
| **הארמייה השנייה** | הקורפוס ה-18 | הדיוויזיה ה-41 |
| הדיוויזיה הקולוניאלית ה-3 |
| הקורפוס ה-10 | הדיוויזיה ה-55 |
| הדיוויזיה ה-71 |
| הדיוויזיה הצפון אפריקנית ה-3 |
| הגזרה המבוצרת מונטמדי | הדיוויזיה הקולוניאלית ה-1 |
| הדיוויזיה הממונעת ה-3 |
| הדיוויזיה ה-6 |
| עתודת הארמייה | דיוויזיית הפרשים הקלה ה-2 |
| דיוויזיית הפרשים הקלה ה-5 |
| חטיבת הפרשים ה-1 |

ראו גם
------

* החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
* החזית המערבית במלחמת העולם השנייה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הארמייה השנייה** בוויקישיתוף
ג'אמע סיידנא מחמוד. מבט מנחל שיח
תקריב של המסגד
פנים המסגד
מבט אל חזית המסגד
**ג'אמע סיידנא מחמוד** (ערבית: **جامع سيدنا محمود**, תרגום לעברית: **מסגד אדוננו מחמוד**) הוא מסגד הממוקם בשכונת כבאביר בחיפה, המוכר כאתר מורשת.

למסגד שני מינרטים שגובהם כ-35 מטרים, והוא נבנה כמבנה מתומן לפי מתכונת כיפת הסלע בירושלים. על הקיר בפתח מתנוסס המשפט: "כל מי שישהה כאן בטוח יהיה".

רקע
---

ראשיתה של שכונת כבאביר במאה ה-19, בהגירתה של משפחת עודה מהכפר נעלין שבשומרון. אבי המשפחה וחמשת ילדיו נמלטו ב-1850 מהשומרון, ככל הנראה בשל חובת הגיוס לצבא העות'מאני. המשפחה הייתה מוסלמית סונית והשתייכה לזרם הסופי השאזלית אשר מרכזה היה בעכו. בהמשך, בני המשפחה התיישבו באזור כבאביר של היום, ומסביבם החל לצמוח היישוב החדש.

אף שבמקור, תושבי הכפר היו חברים כאמור בזרם הסופי, ב-1924 הגיע לחיפה הח'ליף מירזא בשיר א-דין מחמוד אחמד, בנו של מייסד העדה האסלאמית האחמדית מירזא ע'ולאם אחמד אל-קאדיאני. בני משפחת עודה התפללו במסגד איסתיקלאל בעיר התחתית של חיפה ושם פגשו את ג'לאל אדין שמס, המבשר האחמדי מהודו. בני המשפחה החליטו להצטרף לקהילה האחמדית.

היסטוריה
--------

במהלך שנת 1934, כעשור לאחר ההצטרפות לקהילה האחמדית, נחנך בכפר המסגד, כאשר שמו נבחר כהוקרה לח'ליף מחמוד, ולזכר ביקורו בכפר עשור טרם לכן.

בשנת 1979, המסגד עבר שיפוץ מקיף.

לקריאה נוספת
------------

* יוסי בן-ארצי, **האחמדים ומרכזם בכבביר**, בתוך: אריאל, גיליון 37–39: חיפה ואתריה, עמ' 141–144

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'אמע סיידנא מחמוד** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ישנם חוקרים הרואים את תחילתו של הכפר מיוצאי עזה. ראו הערה אצל אהרון גבע קלינברגר ויוסי בן ארצי, עריכה ההדרה ותרגום, **הכרמל של פון מולינן**, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, ירושלים 2013, עמ' 167.
2. ↑  עודה פלאח, **האחמדים בארץ הקודש ובעולם**, עמ' 4
3. ↑  מוחמד שריף עודה, ראש העדה האחמדית בכבאביר בהרצאה שנשא בעמותה לתולדות חיפה ב-18/3/2010.
**החיים על המיסיסיפי** (1883) הוא ספר זיכרונות מאת מארק טוויין שנכתב כשהיה נתב אוניות קיטור על נהר המיסיסיפי לפני מלחמת האזרחים האמריקאית. הספר נכתב כספר מסע המספר על השיט במעלה נהר המיסיסיפי מניו אורלינס לסנט פול, שנים רבות לאחר המלחמה.

הספר יצא לאור ב-1883, בארצות הברית ובבריטניה במקביל, והוא הספר הראשון שהוגש להוצאה לאור ככתב יד מודפס במכונת כתיבה. לא היה זה טוויין שהשתמש במכונת הכתיבה בעצמו, אלא מזכירתו, איזבל ליון, אשר הקלידה את הספר מכתב היד של טוויין.

סקירה כללית
-----------

הספר נפתח בסקירה היסטורית קצרה של הנהר כפי שדווחה על ידי החוקר הספרדי הרננדו דה סוטו בשנת 1542. לאחר מכן מופיעות אנקדוטות על הכשרתו של טוויין כנתב באוניית קיטור, כשוליה של נתב מנוסה בשם הוראס עזרא ביקסבי.

בפרק בשם "זמנים עתיקים על המיסיסיפי" שפורסם לראשונה ב-1876, מתאר טוויין בחיבה רבה את מדע הניווט בנהר המיסיסיפי המשתנה ללא הרף. על אף שטוויין היה למעשה בן 21 כשהתחיל את הכשרתו, הוא משתמש בחירות אמנותית כדי לגרום לעצמו להיראות צעיר יותר. בתיאוריו בספר הוא מתייחס לעצמו כ"צעיר" וכ"ילד שברח מהבית" כדי לחפש את מזלו בנהר.

במחצית השנייה של הספר מספר טוויין על טיולו, שנים רבות לאחר מכן, באוניית קיטור מסנט לואיס לניו אורלינס, ולאחריו על מסע באוניית קיטור מניו אורלינס לסיינט פול (עם עצירה בעיר הולדתו האניבל). הוא מתאר את התחרות מצד מסילות הברזל והערים החדשות והגדולות, ומוסיף את תצפיותיו ותובנותיו על חמדנות, פתיחות, טרגדיה ואדריכלות גרועה. בנוסף, הוא מספר מספר סיפורים שהם ככל הנראה סיפורי גוזמה.

עיבודים
-------

בשנת 1980 עובד הספר כסרט טלוויזיה לטלוויזיה הציבורית האמריקאית. השחקן דייוויד קנל הופיע בתפקיד מארק טוויין, ורוברט לנסינג הופיע בתפקיד הוראס ביקסבי, נתב אוניית הקיטור הוותיק שהדריך את מארק טוויין. בסרט הוצגו סיפורי גוזמה רבים מהספר, שזורים בנרטיב בדיוני.

בשנת 2010 עובד "החיים על המיסיסיפי" כמחזמר בימתי, עם תסריט ומילים מאת דאגלס פארקר ולחן מאת דנבר קאסדו. הוא הופק והועלה באותה השנה בקנזס סיטי, מיזורי, ובמחוז דור שבוויסקונסין.

בשנת 2013, הוצג Life on the Mississippi, מחזה מוזיקלי מאת פיליפ הול, בבימויה של סוזנה פרייזר ב-Workshop Theater Company בניו יורק.

ראו גם
------

* אוניית משוטה
* אוניית קיטור

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **החיים על המיסיסיפי** בוויקישיתוף
* החיים על המיסיסיפי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "The First Typewriter". Rehr, Darryl. אורכב מ-המקור ב-2009-02-01. נבדק ב-2009-02-16.
2. ↑  Dobson, James E. (2017). *Modernity and Autobiography in Nineteenth-Century America*. Palgrave. pp. 9–11. ISBN 978-3-319-67321-9.
3. ↑  Twain, Mark; Clemens, Samuel L. (2000). *Life on the Mississippi*. Mineola, NY: Dover. p. 3. ISBN 978-0-486-41426-3. page 26" De Soto, the first white man who ever saw the Mississippi River, saw it in 1542"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb11957459b (data)
* GND: 4264511-6
* VIAF: 179374558
* WorldCat (עם VIAF): 179374558

 |
**נורדאוסטלנדט** (בנורווגית: **Nordaustlandet** – "האי הצפון-מזרחי") הוא האי השני בגודלו מבין איי סבאלברד שבנורווגיה. שטחו של האי הוא 14,443 קמ"ר והוא שוכן מצפון-מזרח לשפיצברגן. רוב שטחו של האי מכוסה בקרחונים ושאר שטחו הוא שטח טונדרה שמשמש כבית גידול לאוכלוסייה של תת-מין מקומי של אייל הצפון ושל ניבתנים. האי אינו מיושב וכל שטחו הוא חלק מהפארק הצפון-מזרחי של סבאלברד (Nordaust-Svalbard naturreservat).

היסטוריה
--------

ציידי ניבנתים אנגלים גילו את נורדאוסטלנדט כאשר חלפו ליד הנקודה הדרומית שלו ב-1617. התגלית צוינה במפות כבר בשנת 1625 בהן האי נקרא בשם "אי סר תומאס סמיית'" (Sir Thomas Smyth's Iland). במפה הולנדית משנת 1662 מסומן האי בשם "הארץ המזרחית" (Oostlandt) ובמפה שיצאה שנה לאחר מכן מסומן האי כאשר חופיו משורטטים בצורה מדויקת יותר וניתן לראות בה את חופיו המערביים והצפוניים, כשהאחרונים מופרדים משבעת האיים (Sjuøyane). מפה הולנדית משנת 1710 הייתה הראשונה להציג את האי בצורה מדויקת ובה הוא נקרא בשם "הארץ הצפון-מזרחית" (Het Noord Ooster Land).

גאולוגיה
--------

מקורותיהם של טיפוסי הסלעים בנורדאוסטלנדט מגיעים מתקופות גאולוגיות שונות. חלקו הצפוני של האי בנוי מסלעים גבישיים כמו: שיש, קוורציט, צפחה, גנייס וגרניט. מזרחה לפיורד לידי פרנקלין (Lady Franklinfjorden) ולפיורד דובה (Duvefjorden) המסלע הוא ממקור געשי. מזרחה ודרומה לפיורד ריפ (Rijpfjorden) סלע היסוד עשוי מגרניט אדום. גרניט זה עשוי מגרגרים בינוניים. הוא מכיל מוסקוביט, ביוטיט, קוורץ, פלגיוקלז ואורתוקלז. הסלעים מתוארכים לתקופת הסילור המאוחרת.

סלעי גברו דיאבז מרובדים מתקופת הסילור נמצאים בכף לאורה (Kapp Laura) שבנקודה המזרחית ביותר בנורדאוסטלנדט, וכן על האי סטורויה (Storøya) ובחלקו המזרחי של האי קוויטייה (Kvitøya). בקצהו הדרומי של קויטויה הסלעים השכיחים ביותר הם גרניט וגנייס. בקצהו המזרחי של קרחון אוסטפונה (Austfonna) ניתן לראות ארבעה דורות של סלעים: גנייס, אמפיבוליט, גרניט אפור וגרניט ורוד. דרומה לפיורד והלנברג (Wahlenbergfjorden) יש שטח גדול של סלעי משקע, בעיקר אבן גיר ודולומיט מתור הקרבון ומתור הפרם. הסלעים הצעירים ביותר בנורדאוסטלנדט הם סוללות דיאבז מהקרטיקון-יורה, שמהווים את סלע היסוד של האי לאגויה (Lågøya) ובמוצאו של פיורד ברנווינס (Brennevinsfjorden).

פעילות קרחונית עיצבה את פני השטח של נורדאוסטלנדט במשך כמה עידני קרח. מישורים חלקים והרים בעלי מתאר מעוגל הם הנוף השכיח ביותר. ההרים הגבוהים ביותר באי בגובה של 600 מטרים מעל פני הים נמצאים בצפון האי. חלקו המזרחי של האי מכוסה בקרחונים והאזורים החשופים מועטים, אם כי בעשורים האחרונים הקרחונים נמסו במידת מה וחשפו שטחי קרקע חדשים. שני הקרחונים העיקריים באי הם קרחון אוסטפונה (Austfonna), ששטחו הוא 8450 קמ"ר המהווים כ-58% משטח האי, וקרחון ווסטפונה (Vestfonna), ששטחו 2445 קמ"ר. בין שני הקרחונים הללו משתרע השטח החשוף הגדול ביותר באי. קרחון בראסוולברין (Bråsvellbreen) הוא סעיף של קרחון ווסטפונה. ב-1937–1938 התנתק ממנו גוש הקרח הגדול ביותר שתועד אי פעם בסבאלברד. גוש ברוחב של 30 ק"מ גלש למרחק של 20 ק"מ לתוך מימי האוקיינוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נורדאוסטלנדט** בוויקישיתוף
* Bjørn Fossli Johansen (ed.), Øystein Overrein, Winfried Dallmann, "Nordaustlandet's geology and landscape", Norwegian Polar Institute, April 2009

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ge1143893

 |
תעלת גריבוידוב
כנסיית הגואל שעל הדם ידועה בסגנונה הרוסי-ביזנטי, על גדת התעלה. התעלה הוצרה לצורך בניית הכנסייה.
**תעלת גריבוידוב** (ברוסית: **Канал Грибоедова**) היא תעלת מים מלאכותית בעיר סנקט פטרבורג שברוסיה, אשר מחברת בין הנהרות מויקה ופונטנקה. 
אורכה – 5 קילומטר, ורוחבה – 32 מטר.

היסטוריה
--------

התעלה נחפרה בשנת 1739 בתור הרחבה של נחל קריבושה (בתרגום מרוסית "הנחל העקום"), אשר נשפך לתוך נהר פונטנקה. הנחל הורחב, הועמק וחובר עם הנהר מויקה. בשנים 1764 –1790 נערכו עבודות לחיזוק קרקעית התעלה וגדותיה. גדות התעלה צופו באבן גרניט ונבנו עליהן מדרכות (מגרניט אף הן). בשנת 1774 קיבלה התעלה שם רשמי, "תעלת יקטרינה", על שמה של הקיסרית הרוסית יקטרינה הגדולה.

בשנת 1923, במסגרת קמפיין שניהל השלטון הקומוניסטי לסילוק שמות המקומות שהיו קשורים לשלטון הצארים, הוחלף שמה של התעלה ל"תעלת גריבוידוב" – על שמו של הדיפלומט והמחזאי הרוסי אלכסנדר גריבוידוב, אשר התגורר באחד הבתים לאורך התעלה. הבית בו התגורר גריבוידוב לא השתמר עד ימינו.

מבנים מפורסמים לאורך התעלה
--------------------------

* כנסיית הגואל שעל הדם
* קתדראלת קאזאן
* בניין הפקולטה לכלכלה של אוניברסיטת סנקט פטרבורג
* גשר ארבעת האריות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תעלת גריבוידוב** בוויקישיתוף
מערכת המים העמוקה המאוחדת של רוסיה האירופאית
**תעלת הים הלבן–הים הבלטי** (רוסית: **Беломоро-Балтийский канал**), המכונה בקיצור **בלומורקנאל** (רוסית: **Беломорканал**), או בראשי תיבות: **ББК**, היא תעלת מים המחברת בין הים הלבן לימת אונגה, ומתחברת דרך נתיב המים וולגה-בלטי, לים הבלטי בקרבת סנקט פטרבורג. חלק ממערכת המים העמוקה המאוחדת של רוסיה האירופאית (אנ').

אורכה הכולל 227 ק"מ. תועלתה במאה ה-21 מוגבלת בשל רדידותה – עומקה כארבעה מטרים בלבד, שאינה מאפשרת שיט אוניות גדולות. ב-2007 עברו בה 400,000 טונות מטען. בממוצע עוברות בתעלה בין עשר ל־40 ספינות ביום.

חפירת התעלה
-----------

התעלה נחפרה במשך 20 חודשים בשנים 1931–1933, כמעט אך ורק בעבודת כפיים. התעלה הייתה הפרויקט המשמעותי הראשון שנבנה בעבודת כפייה של אסירי גולאג. ББЛАГ, הגוף שניהל את מחנה האסירים שחפרו את התעלה, סיפק כ־150,000 עובדי כפייה. תנאי החיים במחנה ББК היו קשים, וחלק גדול מהאסירים מתו מרעב וכתוצאה מעבודת הפרך. חפירתה עלתה בחייהם של כ-12,000–25,000 אסירי גולאג.

השלטון הסובייטי הציג את השלמת התעלה כהישג של תוכנית החומש הראשונה, שכן היא הושלמה ארבעה חודשים לפני המועד המתוכנן, וכעדות להצלחת "חישול" העבריינים באמצעות "עבודה מתקנת". הגם שנאמר על התעלה שהיא כישלון מוחלט, התגאה בה סטלין והכחיש את חוסר התועלת שבה.

לאחר החפירה
-----------

בפובונייץ הוקמה אנדרטה לזכר המתים בחפירת התעלה.

על שמה של התעלה נקראו סוג של סיגריות רוסיות "בלומורקנאל" – וגם הרכב שאנסון. כמו כן נכתב על התעלה מחזה קומי מאת ניקולאי פוגודין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תעלת הים הלבן–הים הבלטי** בוויקישיתוף
* תעלת הים הלבן–הים הבלטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007553755205171
* LCCN: sh89004015
* NKC: ge1082560
* VIAF: 233857183
* WorldCat (עם VIAF): 233857183

 |
**האפיפיור אנסטסיוס הרביעי** (בלטינית: **Anastasius IV**;‏ 1073 - 3 בדצמבר 1154), נולד בשם **קוראדו דמטרי דלה סובורה**, היה האפיפיור מ-8 ביולי 1153 עד מותו בשנת 1154. הוא האפיפיור האחרון שנטל את השם "אנסטסיוס" עם בחירתו.

ביוגרפיה
--------

דלה סוברה נולד בשנת 1073 ברומא, והיה בנו של בנדיקטוס דלה סוברה, ממשפחת דמטרי, אשר היה פקיד חילוני. הוא מונה על ידי האפיפיור פסקליס השני לקרדינל לא יאוחר מ-1114. בשנת 1127 או 1128 האפיפיור הונוריוס השני מינה אותו לראש המסדר הפרנציסקני בסבינה. הוא השתתף בבחירות האפיפיור הכפולות בשנת 1130, והיה אחד המתנגדים הנחושים ביותר לאנטי-אפיפיור אנקלטוס השני, וכאשר האפיפיור אינוקנטיוס השני נמלט צרפת, הוא הותיר אחריו את דלה סוברה כנציגו באיטליה. בעת בחירתו לאפיפיור ביולי 1153 הוא היה דיקן מועצת הקרדינלים וכנראה החבר המבוגר ביותר של המועצה.

במהלך תקופת שלטונו הקצרה הוא מילא את תפקידו של עושה שלום; הוא התפייס עם הקיסר פרידריך הראשון בשאלה הקשה של מינוי "ארכיבישוף מגדבורג" וסיים את המריבה הארוכה, שהשתררה בין ארבעה מבכירי הכנסייה, על מינויו של ויליאם פיצהרברט (הידוע בכינויו ויליאם הקדוש מיורק) לארכיבישוף יורק על ידי שליחתו לפליום למרות ההתנגדות המתמשכת של המסדר הציסטרציאני החזק. האפיפיור אנסטסיוס הרביעי נפטר ב-3 בדצמבר 1154, ובמקומו נבחר הקרדינל ניקולאס מאלבנו כאפיפיור אדריאנוס הרביעי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנסטסיוס הרביעי** בוויקישיתוף
* אנסטסיוס הרביעי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  Tillmann, H. (1972). "Ricerche sull'origine dei membri del collegio cardinalizio nel XII secolo". *RSC*. **26**: 313–353 [p. 328].
3. ↑  H.W.Klewitz, p. 128 no. 31; Brixius, p. 36 no. 26. His first subscription of the papal bulls took place on 25 February 1114 (Jaffé, p. 478)
4. ↑  First subscription as cardinal-bishop on 7 May 1128 (Jaffé, p. 549)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**אאוגניוס השלישי** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**אדריאנוס הרביעי** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1616335
* CANTIC: a10401647
* GND: 100936296
* ISNI: 0000 0000 8110 6173
* LCCN: nb2007018705
* NKC: kup19980000001875
* NTA: 074413007
* VcBA: 495/46020
* VIAF: 311322667
* WorldCat: lccn-nb2007018705

 |
**אוזאן טופאן** (בטורקית: **Ozan Tufan**; נולד ב-23 במרץ 1995 בבורסה שבטורקיה) הוא כדורגלן טורקי המשחק בעמדת הקשר בהאל סיטי. לעיתים משחק גם כמגן ימני וכקשר כנף ימני.

קריירת מועדונים
---------------

### בורסאספור

טופאן נולד בבורסה שבטורקיה. הוא גדל במחלקת הנוער של בורסאספור, קבוצת הכדורגל המקומית. ב-19 במאי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הטורקית, כשנכנס כמחליף 11 דקות לסיום במשחק נגד גנצ'לרבירליגי שנגמר בתוצאה 2-2 במסגרת המחזור ה-34 והאחרון. בעונת 2013/2014 ערך 8 הופעות בקבוצה, מתוכן 6 הופעות רצופות במחזורי הסיום של העונה. בעונה שלאחר מכן הפך לשחקן הרכב קבוע וערך 32 הופעות, בעוד שבשני המשחקים הנותרים לא היה רשאי לשחק בשל הרחקות מצבירת כרטיסים צהובים. ב-7 בדצמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, כשהבקיע את השער הרביעי בניצחון 1–5 נגד קסימפשה.

### פנרבחצ'ה

לקראת עונת 2015/2016 חתם טופאן בפנרבחצ'ה. ב-23 באוגוסט 2015 ערך את הופעות הבכורה שלו בקבוצה, כשנכנס 11 דקות לסיום בתיקו 1-1 נגד ריזספור במסגרת המחזור השני.

ב-1 ביולי 2022 חתם בהאל סיטי.

קריירה בינלאומית
----------------

טופאן שיחק בנבחרות הצעירות של טורקיה. הוא זכה יחד עם נבחרת טורקיה עד גיל 19 במדליית כסף במשחקי הים התיכון 2013 שנערכו במרסין שבטורקיה.

ב-25 במאי 2014 ערך טופאן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של טורקיה, כשנכנס בפתיחתה של המחצית השנייה במשחק ידידות נגד נבחרת אירלנד שהסתיים בניצחונה של נבחרת טורקיה בתוצאה 1–2. ב-3 בספטמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו, כשהבקיע שער בבעיטה מרחוק בדקה ה-90 במשחק ידידות נגד נבחרת דנמרק, שגם הוא הסתיים בניצחונה של נבחרת טורקיה בתוצאה 1–2.

תארים
-----

### כשחקן

#### נבחרת טורקיה עד גיל 19

* מדליית כסף במשחקי הים התיכון: מרסין 2013

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוזאן טופאן** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

| **נבחרת טורקיה – יורו 2016** |
| --- |
| 1 באבאדז'אן • 
2 סמיח • 
3 בלטה • 
4 צ'אליק • 
5 נורי • 
6 צ'להאנולו • 
7 גקהאן • 
8 סלצ'וק • 
9 קנק • 
10 ארדה • 
11 שאהן • 
12 אונור •
13 קויבאשי • 
14 אוגוזהאן •
15 טופאל •
16 אוזאן •
17 בוראק •
18 ג'אנר •
19 יונוס •
20 שאן •
21 מור •
22 שאנר •
23 הארון •
מאמן: טרים | טורקיהטורקיה |

| **נבחרת טורקיה – יורו 2020** |
| --- |
| 1 גונוק • 
2 צ'ליק • 
3 דמיראל • 
4 סויונג'ו • 
5 יוקושלו • 
6 טופאן • 
7 אינדר • 
8 טוקוז • 
9 קרמאן • 
10 צ'להאנולו • 
11 יאזיג'י • 
12 באינדיר •
13 מראש • 
14 אנטליאלי •
15 קאבאק •
16 אונאל •
17 ב. יילמאז •
18 ר. יילמאז •
19 קקצ'י •
20 אומור •
21 קהבצ'י •
22 אייהאן •
23 צ'אקיר •
24 אקטורואולו •
25 מולדור •
26 דרבישואולו •
מאמן: גונש | טורקיהטורקיה |