recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**דומינגו גרסיה הינדויאן** (בספרדית: **Domingo Hindoyan**; נולד ב־15 בפברואר 1980) הוא מנצח וכנר ונצואלי-ארמני. המנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול ומנצח אורח ראשי של תזמורת הרדיו הלאומית של פולין.

ביוגרפיה
--------

הינדויאן נולד בקראקס והוא בנם של דומינגו גרסיה, (כנר ונצואלי ונשיא לשעבר של התזמורת הסימפונית של ונצואלה) וויקי הינדואן (עורכת דין בפרלמנט הלאומי של ונצואלה). הינדויאן הוא ממוצא ארמני דרך אמו, שנולדה בחלב שבסוריה.

הוא התחיל את לימודי המוזיקה שלו ככנר וחבר בתוכנית החינוך המוזיקלי של ונצואלה "אל סיסטמה". הוא השיג תואר שני בניצוח בבית הספר למוזיקה של ז'נבה בהצטיינות הגבוהה ביותר עם לורן גיי. בשנת 2012, הוא הוזמן להצטרף לאקדמיית הניצוח הבינלאומית של אליאנץ, שם עבד עם התזמורת הפילהרמונית של לונדון ותזמורת פילהרמוניה, תחת המנצחים אסה-פקה סאלונן וסר אנדרו דייוויס. הוא השתתף בכיתות אמן עם ברנרד הייטינק, דייוויד זינמן וחסוס לופז-קובוס.

בשנת 2013, הינדויאן מונה לעוזר המנצח הראשון של דניאל ברנבוים באופרה של ברלין. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצוח במטרופוליטן אופרה בינואר 2018. הופעות בכורה אחרות במהלך עונת 2017–2018 כללו הופעות בבית האופרה של שטוטגרט ובבית האופרה של מונטה-קרלו.

ביוני 2019, הינדויאן ניצח לראשונה על התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול. ביוני 2020, תזמורת ליברפול הודיעה על מינויו של הינדויאן למנצח הראשי הבא שלה, החל מהעונה 2021–2022. מינוי זה מציין את תפקידו הראשון כמנצח ראשי. עם התזמורת של ליברפול, הינדויאן ערך את הופעת הבכורה שלו בניצוח בפרומס בספטמבר 2021.

מיוני 2019 הוא מנצח אורח ראשי של תזמורת הרדיו הלאומית של פולין.

חיים אישיים
-----------

הינדויאן נשוי לזמרת הסופרן סוניה יונצ'בה. לזוג יש שני ילדים, מטאו, שנולד ב-6 באוקטובר 2014, וסופיה, שנולדה באוקטובר 2019. המשפחה מתגוררת בקנטון ציריך שבשווייץ.

רשימת התזמורות עליהן ניצח
-------------------------

* התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול
* תזמורת הרדיו הלאומית של פולין
* התזמורת הפילהרמונית של לונדון
* תזמורת פילהרמוניה
* התזמורת הלאומית של צרפת
* התזמורת הפילהרמונית המלכותית
* התזמורת הפילהרמונית של דרזדן
* התזמורת הפילהרמונית היפנית החדשה
* התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג
* תזמורת שווייץ המערבית
* התזמורת הסימפונית ע"ש סימון בוליבר

רשימת בתי האופרה בהם ניצח
-------------------------

* האופרה של ברלין
* מטרופוליטן אופרה
* האופרה של שטוטגרט
* האופרה של וינה
* התיאטרון המלכותי (מדריד)
* האופרה המלכותית השוודית
* בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן
* בית האופרה המלכותי של מסקט
* זמפר-אופרה
* האופרה הלירית של שיקגו
* האופרה הלאומית של ריין בשטרסבורג

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של דומינגו הינדויאן
* 

* דומינגו הינדויאן, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* Domingo Hindoyan: Beethoven Symphony No. 9, IV: Finale, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 23:58)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1063012511
* ISNI: 0000 0001 3377 1758
* MusicBrainz: d29db9cb-bc78-4a16-8638-6865be27b101
* VIAF: 311735579
* WorldCat: viaf-311735579

 |
**ביארמוסוכוס** (שם מדעי: *Biarmosuchus*; מילולית: "תנין ביארד") הוא סוג של סינאפסיד אשר חי במשך הפרם שלפני 267 מיליון שנה ברוסיה. משמעות שמו הוא מהמונח ביארלנד (אנ') - השם הנורדי העתיק של הים הלבן.

המאובנים שלו התגלו לראשונה ב-1960 במשקעי אבן חול עתיקים מהרי אורל ואלה תוארו בידי החוקר הרוסי פיוטר צ'ודינוב (Petr Konstantinovich Tchudinov) וכללו 2 גולגולות חלקיות. מין שני בסוג - *Biarmosuchus tchudinovi*, התגלה ב-1999 באודמורטיה, רוסיה.

במראהו היה זה סינאפסיד בינוני בעל גולגולת מוארכת באורך 15 ס"מ עד 21 ס"מ בבגרו ואורכו הגיע כנראה לאורך 1.5 עד 2 מטרים. הוא היה טורף בעל רכסי ניבים בולטים בקדמת לסתותיו ומאחוריהם עוד מספר שיניים חותכות. היו לו עיניים קטנות מוקפות בליטה טבעתית. בצורתו דמה מעט לכלב או זאב בעל מראה לטאי והוא היה קרניבור שניזון מטרף, כנראה של זוחלים מקומיים וסינאפסידים קטנים יותר.

הוא היה קרובו של הסוג אאוטיטאנוסוכוס (*Eotitanosuchus*) והסוג *Ivantosaurus*. שלושתם קרובים אך בעלי מספר מאפיינים מבדילים, המשמשים את החוקרים נגדם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ביארמוסוכוס** בוויקישיתוף
* ביארמוסוכוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* ביארמוסוכוס, באתר GBIF (באנגלית)
דורית שביט בפגישה עם מאוריסיו מאקרי, ראש עיריית בואנוס איירס
**דורית שביט** (נולדה ב-13 במרץ 1949) היא דיפלומטית ישראלית בדימוס. כיהנה כשגרירת ישראל בארגנטינה.

ביוגרפיה
--------

שביט נולדה בירושלים להורים שעלו מגרמניה, רעיה ואמנון אלון (קרוזו). בגיל חמש עברה עם משפחתה לשכונת מעוז אביב בתל אביב. היא למדה בתיכון חדש והייתה חניכה בתנועת השומר הצעיר.

שירתה בצה"ל ביחידה 8200. ב-1973 סיימה תואר ראשון בספרות ערבית ולימודי האסלאם באוניברסיטה העברית בירושלים וב-1988 סיימה תואר שני בלימודי נצרות באוניברסיטה העברית.

ב-1974 החלה לעבוד במשרד החוץ, ושימשה חוקרת במרכז למחקר מדיני. ב-1977 עברה לחטיבה המדינית במשרד החוץ. ב-1983 מונתה לסגנית הקונסול הכללי במיאמי. ב-1989 מונתה ליועצת מדינית בשגרירות ישראל בקהיר שבמצרים, ב-1992 מונתה לראש מחלקת המזרח התיכון 1 במרכז למחקר מדיני. ב-1994 מונתה לקונסול כללי בסן פאולו שבברזיל. ב-1999 מונתה לראש מרכז מצב (מרכז השליטה וחדר החירום של משרד החוץ). כמו כן שימשה לאחראית על קידום מעמד הנשים במשרד החוץ עד 2005. בשנים 2001 עד 2003 עמדה בראש חטיבת המזרח התיכון במרכז למחקר מדיני. ב-2003 מונתה לסמנכ"ל משרד החוץ וראש אגף אמריקה הלטינית והקריביים.

ב-2011 מונתה לשגרירת ישראל בארגנטינה, תפקיד בו כיהנה עד צאתה לגמלאות ב-2016. במקביל שימשה שגרירה לא תושבת בפרגוואי עד פתיחת השגרירות הישראלית במדינה ב-2015.

שביט התאלמנה מבעלה הראשון ב-2003. היא נשואה בשנית ואם לארבעה ילדים.

לקריאה נוספת
------------

* דורית שביט, **דיפלומט בחצאית**, הוצאת ספרי צמרת, 2018

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דורית שביט** בוויקישיתוף
* דורית שביט באתר שגרירות ישראל בארגנטינה
* הודיה כריש חזוני, ‏בעולם של גברים, בעיתון מקור ראשון, 10 באפריל 2019
* ענת סורקיס, מודיעין וספר: "דיפלומט בחצאית" מאת דורית שביט, מבט מל"מ, גיליון 85, דצמבר 2019, עמוד 59
* ענת סורקיס, דיפלומטיה נשית בשירות המדינה, IsraelDefense,‏ 21.8.2020

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297197205171
* VIAF: 297579891
* WorldCat: lccn-no2019122449

 |
**ביטפופ** (באנגלית: **Bitpop**) הוא סוג של מוזיקה אלקטרונית ותת-סוגה של מוזיקת צ'יפטיון, שבה לפחות חלק מהמוזיקה נעשה באמצעות שבבי הקול (אנ') של מחשבים ישנים של 8-ביט (אנ') (או 16-ביט (אנ')) וקונסולות משחקי וידאו.

מאפיינים
--------

בין המערכות בהן נעשה שימוש כוללות מחשב מדגם אטארי 8-ביט, קומודור 64, Nintendo Entertainment System ואמיגה. הצלילים המופקים ממערכות אלו ניתנים לשילוב בכל רמה עם כלי נגינה שונים, כגון גיטרה ותופים, סינתיסייזרים מודרניים ומכונות תופים, או שירה ואפקטים קוליים.

היסטוריה
--------

כאשר יוצרים מוזיקת ביטפופ ישנו שימוש בציוד ישן וחדש, ולעיתים קרובות נוצר צליל שאינו כמו צ'יפטיון על אף שהוא מכיל צלילי 8-ביט. לדוגמה, הפקת ביטפופ עשויה להיות מורכבת כמעט כולה מצלילים של 8-ביט, אך עם שירה בלייב, או צלילי גיטרות בלייב. אחד מחלוצי מוזיקת הביטפופ היו Welle:Erdball (אנ') שעשו שימוש רב בהפקה הזו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Chiptunes Music Genre Overview, AllMusic (באנגלית)
2. ↑  Chiptunes Music Artists, AllMusic (באנגלית)

| מוזיקת חנונים |
| --- |
| סגנונות | 

|  |  |
| --- | --- |
| מוזיקה אלקטרונית | ביטפופ • מוזיקת סקווי • צ'יפטיון |
| מוזיקת עם | פילק • נרד-פולק |
| מוזיקת היפ הופ | נרדקור |
| מוזיקת רוק | גיק רוק • נינטנדוקור • טיים לורד רוק • וויזארד רוק |

 |
| פסטיבלים | נרדאפלוזה • פסטיבל הפילק באוהיו וואלי • רוק קומיק-קון • ווטסטוק • רוקסטוק |
**בית הכנסת הגורל** הוא בית כנסת בשכונת משכנות ישראל בירושלים, שהוקם על ידי יהודי תימן תושבי בתי הגורל בשכונה.

היסטוריה
--------

בעליית אעלה בתמר בשנת ה'תרמ"ב (1882) עלו יהודים מהעיר צנעא שבתימן לירושלים. בירושלים לא קיבלו אותם קהילות הספרדים והאשכנזים והתייחסו אליהם בניכור, ורק לאחר שנוצרים תמכו בהם נחלצו לעזרתם יהודי המקום, מפני הפחד מהמיסיון. בתחילה ישבו יהודי תימן בכפר התימנים בשילוח, אך סולקו משם על ידי הבריטים שחששו לחייהם.

בשנת ה'תרמ"ד (1884) נבנתה שכונה ליהודי תימן בעזרת ר' מרדכי אדלר, שהתרים לצורך העניין את אביו הרב נתן מרקוס אדלר, רבה של לונדון, ויוסף נבון שתרם את הקרקע לבנייה. את בתי השכונה חילקו התושבים ביניהם בעזרת הגרלה, ועל שם ההגרלה נקרא שם השכונה.

במרכז השכונה הקימו תושבי השכונה את בית כנסת באחת הדירות, בשנת ה'תרמ"ו (1886). בניית בית הכנסת נעשתה בעזרת תרומת יחיא בן שלום ושצ'י, ושלום וחיים טובי שהתמנו לגבאי בית הכנסת. על קיר בית הכנסת נתלה שלט שבו נכתב: "זאת בית הכנסת נבנתה על בתי הגורל שבשכונת משכנות ישראל, בהשתדלות ובעזרת המנוחמים האחים שלום וחיים בני המנוח יוסף טובי ובניהם, בשנת ה'תרמ"ו, לזיכרון הגאון הרב שלום שבזי זיע"א".

בתחילה בית הכנסת היה בקומת הקרקע, אך בשנת ה'תרע"א (1911) נבנתה קומה שנייה למבנה ובית הכנסת עבר לקומה השנייה. התורם לשיפוץ היה יוסף צבטאני, שבמשך חייו נאמר מי שברך לזכותו ולאחר פטירתו אשכבה. בשלט שנתלה לכבוד תרומתו נכתב: "זכה ונתנדב כה"ר [כבוד הרב] יוסף צבטאני הי"ו לבניין בית הכנסת שלושים לי"פ [לירות פלסטיניות], ובעבור זה יזכה לעה"ב [לעולם הבא] ש' [שנת] תרע"א".

בשנת ה'תרצ"ו (1936) הוקמה בבית הכנסת ישיבה בשם "ישיבת שלומנו", על שם הרבנים שלום שבזי ושלום שרעבי. במקום נתלה שלט שבו נכתב: "בשנת ה'תרצ"ו נתייסדה בתוך בית הכנסת ישיבה, ונקראה "שלומנו", על שם הגאונים המקובלים הרב שלום שבזי והרב שלום שרעבי זיע"א, בהשתדלות הר"ש נגאר".

בין הבולטים במתפללי בית הכנסת היה הרב חיים כסאר. כיום בית הכנסת עדיין פעיל, ומנהיג אותו הרב משה עטרי.

ראו גם
------

* בית הכנסת אהל שלמה
* בית הכנסת שבזי
* בית הכנסת נווה שלום (ירושלים)

הערות שוליים
------------

1. ↑  בית הכנסת נווה שלום, אודות: סיפורו של בית הכנסת "נוה שלום" בשכונת משכנות ישראל
2. 1 2  רפי כפיר, **אתר אהבת ירושלים**, התיישבות התימנים בירושלים – פרק ג'
3. 1 2  רפי כפיר, **אתר נחלאות**, בית כנסת גורל
4. ↑  ד"ר אדם אקרמן, אתרים נסתרים בירושלים: שכונות התימנים הראשונות שהוקמו בעיר, אתר כל העיר (18.3.20)
**דניאל (דני) ברן** הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כראש חטיבת ההתעצמות ומפקד יחידת לוטם באגף התקשוב.

ביוגרפיה
--------

ברן החל את שירותו הצבאי ביחידה 8200 של אגף המודיעין. שירת בתפקידי פיקוד ביחידות המחשוב השונות של אגף התקשוב. ב-2010 מונה למפקד מעו"ף, מחלקת המערכות והפרויקטים של יחידת לוטם. הוא ייסד את מחלקת הגנה בסייבר באגף התקשוב ועמד בראשה. במרץ 2013 מונה למפקד יחידת לוטם. בנובמבר 2015 מונה לראש חטיבת ההתעצמות, חטיבה חדשה שהוקמה באגף התקשוב ובאחריותה יחידת לוטם, מנהלת מעבר צה"ל דרומה ומחלקת אמצעי הלחימה של האגף. שירת בתפקיד עד יוני 2016. בדצמבר 2016 קיבל את פרס הרמטכ"ל לכתיבה צבאית על מאמרו "כך נהגנו תמיד- תובנות אישיות מתהליכי השתנות והסתגלות", שפורסם בכתב העת בין הקטבים בהוצאת מרכז דדו לחשיבה צבאית בינתחומית.

ב-2017 הקים ברן, ביחד עם שלושה שותפים נוספים, את "אוטוריו" (באנגלית: OTORIO), חברת אבטחת מידע המספקת שירותי הגנת סייבר לתשתיות קריטיות, בה הוא משמש כמנכ"ל.

ברן בוגר תואר שני בטכניון, נשוי ואב לשלושה.

לקריאה נוספת
------------

* רביד חרובי ויוני שנפלד, במחנה, **מגלי עתידות**, גיליון 22, 13 ביוני 2013

קישורים חיצוניים
----------------

* מאיר אורבך, מפקד לוטם: "צריך לפתח תוכנות לחימה במקום תוכנות ניהול", באתר כלכליסט, 6 במאי 2013
* עמי רוחקס דומבה, "בעידן הקיברנטי, הצפנה היא מרכיב אסטרטגי", אתר ישראל דיפנס, 10 בדצמבר 2013

**מכתביו**

* דניאל ברן ויוסי לוי, תופעת סייבר המדינה האסלאמית – מה המערב לא מבין?, בין הקטבים 3, דצמבר 2014, עמ' 111–138
* "כך נהגנו תמיד..." – תובנות אישיות מתהליכי השתנות והסתגלות, בין הקטבים 8, אוגוסט 2016, עמ' 31–74

הערות שוליים
------------

1. ↑  דניאל ברן, "כך נהגנו תמיד..." - תובנות אישיות מתהליכי השתנות והסתגלות, באתר מרכז דדו, ‏אוגוסט 2016
2. ↑  האתר הרשמי של חברת "OTORIO"

| מפקדי יחידת לוטם  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| יהוא אבן זהב • אופיר שהם • אילה חכים • דני ברן • רמי מלאכי • עומר דגן |

 |
**דניאלה דורון** (נולדה ב-20 ביולי 1977) היא יוצרת טלוויזיה, תסריטאית, מורה לכתיבה, מגישה ועיתונאית.

ביוגרפיה
--------

דניאלה דורון נולדה בהרצליה ב-1977 וגדלה בעיר. אמה הייתה מגישת הרדיו שרה'לה דורון.

לאחר שירות צבאי ביחידת דובר צה"ל, למדה בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב ותואר שני בתסריטאות באוניברסיטה (את שניהם סיימה בהצטיינות). היא בעלת תעודת הוראה לספרות בחינוך העל-יסודי מסמינר הקיבוצים.

במקביל ללימודיה עבדה ככתבת תרבות במהדורת החדשות של ערוץ 10, ביימה כתבות דוקומנטריות לתוכנית "העולם האמיתי מאחורי המודעות" (ערוץ 10), כתבה לאחת מתוכניות "משחק מכור" (רשת) ואף השתתפה בפאנל. בנוסף, הנחתה את סדרת הכתבות הסאטיריות "האמת האמיתית" (אתר msn) וערכה והפיקה את תוכנית המגזין "ברומטר".
מאוחר יותר הגישה פינות סאטיריות בתוכניות טלוויזיה ורדיו שונות (תוכנית הבוקר בערוץ 2 ו-10, רדיו תל אביב, רדיו צפון ו-103fm), כתבה למגזינים שונים, ומאז 2007 כותבת בעיתון "Time Out תל אביב" על תרבות, עניינים אורבניים ובעיקר על נושאים הנוגעים לילדים, כולל טור אישי שרץ במשך שנים ושמו "אמא יקרה לי".

כתסריטאית כתבה דורון לסדרות "שירות חדרים" (רשת) ו"אלישע" (ערוץ הילדים) ולפני כן כתבה תסריט לסדרות "אולי הפעם" (yes), "ראש גדול" (yes), "אגדת דשא" (ערוץ 10) ו"המזימה" (ערוץ 10). בשנת 2008 קיבלה מענק פיתוח ממפעל הפיס על התסריט לקומדיה הרומנטית "תקופות קצרות".
בנוסף, חיברה שאלות טריוויה לשעשועונים רבים ("אחד נגד מאה", "משאבת הכסף", "לעוף על המיליון", "אל תפיל את המיליון", "המרדף" ועוד).

ב-2006 החלה דניאלה דורון ביצירת סדרת הטלוויזיה הקומית "מי נתן לך רישיון?", יחד עם טליה לביא ומיכל ויניק, שם שימשה התסריטאית הראשית של הסדרה והשתתפה בתפקיד אורח בחלק מהפרקים. הסדרה, שהייתה מועמדת לפרס התסריט ולפרס הסדרה הקומית בתחרות פרסי האקדמיה, כוללת 11 פרקים ומגוללת את קורותיהן הפרועות של שלוש חברות – צעירה ערבייה שרוצה להיות נהגת מונית, מורה לנהיגה לסבית ויורשת מפונקת שהופכת את הלימוזינה שלה לשירות הסעות לחוגים עבור ילדי עשירים. הסדרה שודרה בערוץ 1 ב-2014, וזכתה לביקורות נלהבות.

לאחר שלימדה קורס כתיבת תסריט בבית הספר לאמנויות מנשר, הקימה דורון ב-2008 את סדנת כתיבת התסריט "דראפט ראשון" - סדנה שבה היא מלמדת תסריטאות לקבוצות של מתחילים ומתקדמים. מדי שנה מעבירה דורון את יסודות הכתיבה לעשרות תלמידים מבוגרים, ומלווה אותם בתהליך העבודה על היצירות שלהם. כמו כן, היא עורכת תסריטים וחברה בהנהלת איגוד התסריטאים.

דורון חיה בתל אביב עם בן זוגה ושני ילדיהם, שזוכים בטוריה לכינויים "במבינו" ו"פיקולינו".

קישורים חיצוניים
----------------

* דניאלה דורון, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* סדנאות הכתיבה של דניאלה דורון
* כל פרקי הסדרה "מי נתן לך רישיון?"
* הדס בשן, "איזו אישה": שאלון עם דניאלה דורון באתר סלונה
* מכת הכביש: דניאלה דורון מראיינת את עצמה, Time Out
* איריס ז'ורלט, "איך יוצרים סיטקום בישראל? פשוט ליהנות מהדרך (אורכב 17.12.2014 בארכיון Wayback Machine)", באתר "מעריב"

הערות שוליים
------------

1. ↑  סמדר שילוני, "מי נתן לך רישיון": אואזיס קטן בלב ערוץ 1, באתר ynet, 25 ביוני 2014
2. ↑  מרינה קיגל, הבנות שנותנות רישיון לערוץ הראשון, באתר nrg‏, 25 ביוני 2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007583699705171
* VIAF: 170616047
* WorldCat (עם VIAF): 170616047

 |
**נת'ניאל קוונטין מורן** (באנגלית: **Nathaniel Quentin Moran**; נולד ב-23 בספטמבר 1974) הוא פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי, המכהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת טקסס מאז 2023. מורן, חבר המפלגה הרפובליקנית, שימש בעבר כחבר במועצת העיר טיילר וכשופט המחוזי של מחוז סמית' שבטקסס.

ביוגרפיה
--------

נתניאל קוונטין מורן נולד כתאום ב-23 בספטמבר 1974, למרג'ורי מק'קול ודייל אי מורן. הוריו עברו למחוז סמית', שבטקסס על מנת להקים מכללה לתנ"ך. מאוחר יותר כיהן אביו במועצת העיר וכראש עיריית וויטהאוס. הוא נסע לרוסיה כחלק מארגון People to People International 1992. הוא סיים את בית הספר התיכון וויט האוס בשנת 1993.

מורן למד בווסט פוינט במשך שנתיים וסיים את לימודיו באוניברסיטת טקסס טק עם תואר ראשון באמנויות ברוסית, ותואר שני במנהל עסקים. הוא עבד כעוזר הוראה בבית הספר העצמאי לובוק. הוא התחתן עם קינה, איתה נולדו לו ארבעה ילדים.

מורן היה חבר בקולג' הרפובליקנים, שימש כיו"ר מחוז במפלגה הרפובליקנית, והשתתף בוועידות המחוז והמדינה. ב-17 בפברואר 2005, הגיש מורן מועמדות למועצת העיר טיילר, מטעם המחוז החמישי. הוא ניצח את פון ג'ונסון לאחר שגייס $2,439 והוציא $3,209. הוא הכריז על מסע הבחירות שלו מחדש ב-8 בפברואר 2007 ללא התנגדות. הוא שירת בעיר עד 2009, אז התפטר כשמשפחתו עברה ליוסטון כדי שבנו ילמד בבית ספר מיוחד בעקבות אובדן שמיעתו.

ג'ואל בייקר, שופט מחוז סמית', הושעה ביוני 2016, לאחר שהוגש נגדו כתב אישום בשלושה סעיפי אישום של הפרת חוק. ב-19 ביולי, בית המשפט של מחוז סמית' הצביע פה אחד על החלפת בייקר במורן, שהושבע כשופט המחוזי בפועל ב-22 ביולי. מורן התפטר ב-9 בנובמבר 2022, לאחר בחירתו לקונגרס, וניל פרנקלין נבחר להחליף אותו.

חבר הקונגרס מטעם המחוז הראשון של טקסס לואי גומרט, הודיע כי יתמודד על המועמדות הרפובליקנית לתפקיד התובע הכללי של טקסס במקום להיבחר מחדש. ב-2 בדצמבר 2021, מורן הכריז על השקת הקמפיין שלו לרשת את מקומו של גומרט. הוא זכה במועמדות הרפובליקנית והביס את המועמד הדמוקרטי ג'רמאר ג'פרסון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נתניאל מורן** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מורן בבית הנבחרים האמריקאי (באנגלית)
* נתניאל מורן, ברשת החברתית פייסבוק

* נתניאל מורן, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* נתניאל מורן, סרטונים בערוץ היוטיוב
* נתניאל מורן באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  An Interview with Nathaniel Moran - The Texas Horn, thetexashorn.com, ‏11 בפברואר 2022 (באנגלית אמריקאית)
2. ↑  Former Tyler councilman to fill Smith County judge vacancy, ‏19 ביולי 2016 (באנגלית)
3. ↑  Hayden Sparks, Judge Nathaniel Moran Overwhelmingly Wins GOP Nomination to Succeed Louie Gohmert in Congress, The Texan, ‏2 במרץ 2022 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* US Congress: M001224

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק ברב ומשורר יהודי-תוניסאי. אם התכוונתם לגינקולוג ישראלי, ראו אהרן פרץ (רופא).
הרב **אהרן פרץ** (נפטר בשנת ה'תקכ"ו - 1766) היה רב ראשי בג'רבה שבתוניסיה. מקובל, בלשן ומשורר.

קורותיו
-------

נולד בג'רבה לאביו הפייטן רבי אברהם פרץ. סבו, הרב שלמה פרץ, המיוחס לפרץ בן יהודה, הגיע לג'רבה ממרוקו בתחילת המאה ה-18. נולדו לו שני בנים, חזקיה ומיכאל.

התחנך אצל הרב ניסים כייאט, יחד עם רבי יצחק חדאד (הראשון). בשנת ה'תע"ו חלה בעיניו, לאחר שהתפלל לה', התרפא מחוליו, ורבי אהרן כתב פיוט הודאה מיוחד לה' על רפואתו. התכתב בהלכה עם רבי מסעוד אלפאסי.

בהיותו רבה של ג'רבה, שינה כמה ממנהגי מקום, לדוגמא: תיקן לתקוע בשופר גם בתפילת הלחש (ולא רק בחזרת הש"ץ). כמו כן בסוף ימיו נמנע מאכילת חגבים, בעקבות דברי רבי חיים בן עטר. מביא שמועות רבות מחכמי מרוקו, עד שיש מי ששיער ששהה במרוקו תקופת מה.

בין תלמידיו הרב נסים חורי הראשון, הרב ניסים הכהן, והרב צמח הכהן (אברי"ש).

חיבוריו
-------

חיבוריו העיקריים הם:

* **בגדי אהרן** - חידושים ופרשנות על התורה
* **משחת אהרן** - חידושים על התלמוד - שני החיבורים הראשונים נערכו ע"י הרב יהודה נג'אר. ונדפסו ע"י הרב מימון פרץ (ליוורנו תקס"ו).
* **קול יעקב** - קובץ פיוטים
* **ערוגות הבושם** - נושאים בלשניים ולשוניים

ידועים 14 פיוטים שחיבר. שניים מפיוטים אלה, "אהובי" ו"איילת חשקי", חודשו והולחנו על ידי יונתן בר גיורא והם מושרים על ידי מירי מסיקה בסדרת הטלוויזיה מעורב ירושלמי.

קישורים חיצוניים
----------------

* אהרן פרץ, באתר "החכם היומי"

יום פטירתו של רבי אהרן פרץ זצ"ל, באתר תוניסיה מורשת

* אהרן בן אברהם פרץ, דף שער בספרייה הלאומית
* ר' אהרן פרץ, באתר הפיוט והתפילה
* מאמר על שני הפיוטים המופיעים במעורב ירושלמי (סדרת טלוויזיה) מאת יונתן בר גיורא
* איילת חשקי בביצוע מירי מסיקה
* אהובי בביצוע מירי מסיקה

הערות שוליים
------------

1. 1 2  ראו: מלכי תרשיש עמ' שנז.
2. ↑  ראו: משחא דרבותא סימן קמט.
3. ↑  ראו: סלושץ, **אי הפלא** עמ' 99-100.
4. ↑  ממלכת כהנים אות נה.
5. ↑  ראו: גנזי שלום יו"ד ה.
6. ↑  חכם צמח הכהן, באתר החכם היומי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007475343705171
* ISNI: 0000 0000 8458 2263
* LCCN: n93048449
* VIAF: 97477166
* WorldCat: lccn-n93048449

 |
"**Vienna**" (בעברית: "**וינה**") הוא שיר מתוך אלבומו של בילי ג'ואל משנת 1977, The Stranger, שיצא כבי-סייד ל-"Just the Way You Are".

למרות שחרורו הראשוני כבי-סייד, הפופולריות של השיר גדלה באופן משמעותי בעשורים שלאחר יציאתו. נכון לספטמבר 2023 זהו השיר הרביעי הכי מושמע של ג'ואל בספוטיפיי, שצבר יותר מ-450 מיליון סטרימינג בפלטפורמה זו בלבד.

לחן
---

מבחינה לירית, ג'ואל קיבל השראה מביקור בעיר וינה ומאביו, שעזב את המשפחה כשג'ואל היה ילד. ג'ואל הצהיר כי "Vienna" היא מטפורה לזקנה, אך ייתכן גם שבאופן לא מודע היא התייחסה לאביו. הוא דיבר באופן רחב יותר על המסר של השיר, ואמר בראיון ב-2008 כי הוא מעביר "אתה לא צריך לדחוס את כל החיים שלך לשנות ה-20 וה-30 שלך בניסיון לעשות את זה, לנסות להגשים את החלום האמריקאי, להיכנס למירוץ העכברים ולהרוג את עצמך. יש לך חיים שלמים לחיות. השתמשתי ב-'Vienna' כמטפורה, יש סיבה להיות זקן, מטרה". עוד אמר: "אנחנו מתייחסים לזקנים במדינה הזאת די רע. אנחנו שמים אותם בבתי מנוחה, אנחנו קצת בועטים בהם מתחת לשטיח וגורמים להם להאמין שהם לא קיימים. הם [האנשים בווינה] לא מרגישים ככה. בהרבה מהמקומות המבוגרים האלה בעולם, הם מעריכים את האנשים המבוגרים שלהם והאנשים המבוגרים שלהם מרגישים שהם עדיין יכולים להיות חלק מהקהילה ואני חשבתי 'זה רעיון נהדר' - שאנשים זקנים הם שימושיים - וזה אומר שאני לא צריך לדאוג כל כך להזדקן כי אני עדיין יכול להשתמש בעולם הזה בזקנתי. חשבתי: 'וינה מחכה לך...'"

קישורים חיצוניים
----------------

הערות שוליים
------------

1. ↑  How Billy Joel’s ‘Vienna’ Went From a Deep Cut to His Most Popular Song, MEL Magazine, ‏2022-04-17 (באנגלית אמריקאית)
**סבילינות** (**סבילינס** / **סביאנאס**) (בספרדית: **Sevillanas**, [הגייה בספרדית: seβiˈʝanas]) הם סוג של מוזיקת עם וריקודים עממיים של סביליה ואזוריה. הם נגזרו מהסגידיליה (Seguidilla קרי: סגידיה), ז'אנר מוזיקלי וריקודים עממיים וקסטיליאנים. במאה ה-19 הם הושפעו מפלמנקו.

ריקוד ספרדי זה, מקורו בסביבות המאה ה-15. במשך מאות השנים, ובמיוחד במאה ה-18, הסביליאנים התערבבו עם צורות מחול ספרדיות אחרות, כמו פלמנקו, כדי לתת את המגוון הגדול של הריקודים שתוכלו למצוא כיום.
למרות ההיסטוריה הארוכה שלהם, המילה 'Sevillanas' שמשמעותה סוג של ריקוד ספרדי רק נכנסה למילון בשפה הספרדית בשנת 1884. לפני זמן זה, האקדמיה "אספניולה" (האקדמיה הספרדית המלכותית) לא הכירה רשמית במילה עם משמעות זו.

יש להם דפוס מוזיקלי מוגבל יחסית, אך הם עשירים במילים המבוססות על חיי כפר, עיירות כפריות, שכונות, עלייה לרגל ונושאי אהבה. הם מושרים על ידי שפע של קבוצות מקומיות, כמו לוס רומרוס דה לה פואבלה, לוס אמיגוס דה ג'ינס, לאס קורלראס דה לבריה, קנטורס דה היספאליס ולוס דל ריו. מדי שנה מתפרסמים עשרות סבילינות חדשות על גבי תקליטור.

הסגנון שונה מהפלמנקו בכך, שהריקודים הם כוריאוגרפיים ומבוצעים בדרך כלל על ידי זוגות או קבוצות של אנשים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סבילינס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Spanish Dance and Music: Sevillanas, www.spanish-art.org
2. ↑  What’s the difference between Flamenco and a Sevillana? | The Pothole | Pura Aventura, www.pura-aventura.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007534913705171

 |
**המכשפות משינקין** היא סדרת רשת מסוגת קומדיה - פנטזיה שנוצרה על ידי סם לביא וצחי רפפורט ובכיכובן של נלי תגר ודנה זקס. הסדרה סובבת סביב שרונה ודניאלה, בנות דודות מכשפות המגויסות על ידי השב"כ להגן על המדינה ממכשפים עוינים.

הסדרה כוללת אלמנטים פרודיים על ז'אנרי הפנטזיה והריגול וכן אזכורים רבים לתרבות הפופולרית של זמנה.

תקציר העלילה
------------

שרונה גולדברג (תגר) ודניאלה פאר (זקס), בנות דודות ומכשפות צעירות, מקימות את חנות הכשפים הראשונה בישראל ברחוב שינקין בתל אביב. השמועה על החנות נפוצה במהירות אל השב"כ, והן פוגשות בראש מחלקת כישוף וקסמים בארגון (אסי כהן), שמגייס את השתיים למחלקתו.

בכל פרק, השתיים מקבלות משימה להביס "מכשף אפל" שנטמע בחברה הישראלית ומאיים עליה באופן שולי.

הפקה
----

בשנת 2010, התעניינו סם לביא (אז סטודנט בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב) וחברו צחי רפפורט ליצור סדרה על מכשפות שחיות בתל אביב, בהשראת סדרות כמו "באפי ציידת הערפדים" ו"מכושפות". התסריטים לסדרה נכתבו בסופי שבוע וצולמו באופן עצמאי.

"המכשפות משינקין" הושקה באתר יוטיוב בדצמבר 2010 בסגנון ולוג, בכיכובה של זקס בתפקיד דניאלה ולי שבתאי בתפקיד שרונה. הסדרה נרכשה על ידי ביפ וצולמה מחדש עם נלי תגר בתפקיד שרונה, בעוד שהגרסה המקורית הוסרה. הגרסה החדשה עלתה ב-2011 לאתר ביפ (כיום חלק ממאקו) ושנה לאחר מכן גם ליוטיוב, שם זכתה לכ-20 אלף צפיות.

לטענת לביא, הזמינו ביפ 15 פרקים, אך הסדרה הסתיימה בפרק הרביעי.

שחקנים
------

| שחקן/ית | דמות |
| --- | --- |
| נלי תגר | שרונה גולדברג (2011) |
| דנה זקס | דניאלה פאר (2010, 2011) |
| לי שבתאי | שרונה גולדברג (2010) |
| אסי כהן | ראש מחלקת כישוף וקסמים |
| טלי אורן | אמא משוגעת |
| דורון עמית | רב |
| ניסו שליו | טינקרבל |
| שיר פופוביץ' | אלונה |
| אנדריאה שוורץ | סוכנת שב"כ |

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של המכשפות משינקין
* המכשפות משינקין, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* המכשפות משינקין, רשימת השמעה, באתר יוטיוב
* רותם גז, חם ביו-טיוב: המכשפות פולשות לרחוב שינקין, באתר הארץ, 13 בינואר 2011

הערות שוליים
------------

1. 1 2  חן לב, זה כל הקסם, **זמן תל אביב**, 2011
2. ↑  דורי בן-ישראל, המכשפות משינקין, באתר מזבלה, ‏25 בדצמבר 2010
גנרל **הלגה אולב** (בגרמנית: **Helge Auleb**;‏ 24 במרץ 1887 – 14 באפריל 1964), היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

אולב נולד ב-24 במרץ 1887 בגהרן שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, ובשנת 1907 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-177 (הסקסוני המלכותי ה-12), עמו לחם מלחמת העולם הראשונה. ב-28 בנובמבר 1914 הוא הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-18 באפריל 1916 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף אולב לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1929 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 ביולי 1933 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באוקטובר 1933 הוא מונה לראש מטה המחוז הצבאי ה-10, וב-1 ביוני 1935 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-15 ביולי 1936 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-77 בדיסלדורף, ב-6 באוקטובר 1936 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-39 בדיסלדורף, וב-1 בפברואר 1939 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור.

### מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה הוא מונה לקצין אג"ם של הארמייה החמישית, ובאמצע אוקטובר 1939 הוא מונה לקצין אג"ם של הארמייה השנייה. ב-1 בנובמבר 1939 הוא מונה לקצין אג"ם של קבוצת ארמיות A, והשתתף עמה בחלק הראשון של המערכה על צרפת. ב-1 ביולי 1940 הוא מונה לראש המטה של ראש המינהל הצבאי של צרפת, וב-25 ביולי 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-72. ב-19 בספטמבר 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-290, וב-14 באוקטובר 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-6. ב-1 בדצמבר 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ובמהלך מבצע ברברוסה הוא לחם עם הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-6 במסגרת הארמייה התשיעית. במהלך הקרב על מוסקבה לחמה בתחילה הדיוויזיה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, ולאחר מכן לחמה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-56 במסגרת הארמייה הרביעית, וב-26 בדצמבר 1941 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב. בתחילת יוני 1942 הוא מונה למפקד כוח הסיור של קבוצת ארמיות A, ובסוף 1942 הוא מונה למפקד צוות קרב בארמיית הפאנצר הראשונה בקווקז. ב-1 בפברואר 1943 הוא מונה אז למפקד כוחות העורף בחצי האי קרים, ובאביב 1943 הוא מונה למפקד חצי האי קרים. ב-26 ביולי 1943 הוא מונה למפקד הקורפוס ההררי ה-49, ובאמצע ספטמבר 1943 הוא מונה אז למפקד כוחות הביטחון של קבוצת ארמיות A. ב-1 בדצמבר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, ובאמצע דצמבר 1943 הוא מונה למפקד הכוחות הגרמניים בטרנסניסטריה. ב-1 באפריל 1944 הוא מונה למפקד הכוחות הגרמניים בצפון רומניה, וב-24 ביוני הוא מונה למפקד הקורפוס ה-69 בקרואטיה, עליו פיקד עד סוף המלחמה.

### לאחר המלחמה

בתום המלחמה נפל אולב בידי הצבא הבריטי, והופיע כעד במהלך משפטי נירנברג, וב-30 בספטמבר 1947 שוחרר מהשבי. לאחר שחרורו התגורר אולב בדיסלדורף, עד למותו ב-14 באפריל 1964.

קישורים חיצוניים
----------------

* הלגה אולב באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1023341778
* VIAF: 316739317
* WorldCat (עם VIAF): 316739317

 |
**סטיבן (אליעזר) פְּלַאוּט** (1951 – 17 בינואר 2017) היה פרופסור חבר לכלכלה ומנהל עסקים בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת חיפה, פובליציסט ופעיל ציבורי.

ביוגרפיה
--------

פלאוט נולד בפילדלפיה למשפחה יהודית, בבית ציוני-קונסרבטיבי. ב-1981 עלה עם משפחתו לישראל.

פלאוט קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת טמפל בפילדלפיה, תואר שני מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר דוקטור בכלכלה מאוניברסיטת פרינסטון. ההתמחות שלו בתואר הייתה כלכלה עירונית ובינלאומית, ולאחר מכן התמחה בתחום המימון, ובמקביל עבד בבנק הפדרלי. לאחר מכן לימד באוניברסיטאות שונות, כגון הטכניון, אוניברסיטת ברקלי, אוניברסיטת קליפורניה באירווין, אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת נאנט בצרפת.

פלאוט חלה בסרטן הכליה בשנת 2000 והתאושש. בשנת 2002 פרסם ספר בשם "The Scout" על התמודדותו עם המחלה. בשנת 2011 התגלה אצלו גידול סרטני ליד הריאה, והוא טופל והתאושש חלקית. פלאוט נפטר ב-17 בינואר 2017. הותיר אחריו אישה, פנינה, ושלושה ילדים.

פעילות ציבורית
--------------

פלאוט נמנה עם מייסדי אתר האינטרנט "isracampus", המנהל מעקב אחר פעילותם של אנשי אקדמיה בישראל, שלדברי מנהלי האתר חותרים במסווה של חופש אקדמי תחת קיומה של מדינת ישראל. כתבות וטורים שלו התפרסמו לעיתים קרובות בעיתונים ובכתבי עת בשפה האנגלית.

במאמר של פלאוט מ-2001, נכתב בתגובה לעמדותיו של ד"ר ניב גורדון ולאחר ביקורו אצל יאסר ערפאת במוקטעה, שהיה בניגוד לצו אלוף, כי גורדון "שואף להיות יודנראט". גורדון תבע את פלאוט בגין הוצאת דיבה, ופלאוט חויב בתשלום פיצוי בסך 10,000 ש"ח.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטיבן פלאוט** בוויקישיתוף
* אתר למנויים בלבד נדן פלדמן, אפליה? זה מיתוס, באתר TheMarker‏, 16 במרץ 2015
* סטיבן א. פלאוט (1951-2017), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  אריאלה איילון, הניצחון של סטיבן, באתר ynet, 24 במרץ 2016
2. ↑  Former Philadelphian, University of Haifa Professor Steven Plaut Dies at 65 - Jewish Exponent, ‏19 בינואר 2017 (באנגלית)
3. ↑  מי אנחנו
4. ↑  ענת ברשקובסקי, אנשי אקדמיה: תכירו את המרצים ה"פוסט ציונים", באתר ynet, 19 באוקטובר 2006
5. ↑  אלון דהן, תיקים באפלה, באתר News1‏, 25 בדצמבר 2006
6. ↑  ע"א 1184/06 ע"א 1196/06 פרופ' סטיבן פלאוט נ' ד"ר ניב גורדון.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007266525005171
* BnF: cb12521252r (data)
* ISNI: 0000 0000 8101 1713
* LCCN: n82219754
* NTA: 070691622
* SUDOC: 082215278
* VIAF: 22250492
* WorldCat: lccn-n82219754

 |
**גילי נתנאל** (נולד ב-10 בדצמבר 1977) הוא זמר ישראלי, שהיה חבר בצמד "גילי וגלית" שזכה בקדם אירוויזיון 1989 וייצג את ישראל באירוויזיון 1989 בשיר "דרך המלך" בהיותו בן 12 בלבד.

ביוגרפיה
--------

גילי נתנאל נולד וגדל בראשון לציון.

בשנת 1989 הגיש המוזיקאי שייקה פייקוב את שירו "דרך המלך" לתחרות הקדם-אירוויזיון והוא בחר בילד גילי נתנאל, שהיה אז בן 12, לבצע את שירו. זמן קצר לפני התחרות הוחלט על ידי מפיקי הקדם אירוויזיון להצמיד לו זמרת בוגרת בגלל גילו הצעיר. האמרגן והמפיק שלמה צח, שהכיר את גלית בורג, הציע אותה וכך נוצר הצמד "גילי וגלית". לאחר שזכו במקום הראשון בתחרות קדם-אירוויזיון 1989 הם נשלחו לייצג את ישראל באירוויזיון, שהתקיים בלוזאן שבשווייץ. השיר הגיע למקום ה-12 מתוך 22 מתמודדים. באותה שנה הופיעה בתחרות האירוויזיון ילדה נוספת בת 11, נטלי פאק, שייצגה את צרפת. הופעת הילדים לא הוכיחה את עצמה, ובעקבות זאת החליט איגוד השידור האירופי, המפיק את תחרות האירוויזיון, לצמצם את התופעה של זמרים-ילדים וקבע את גיל 16 כרף מינימלי להשתתפות באירוויזיון.

הצמד גילי וגלית הקליטו גרסה אנגלית ל"דרך המלך", שנקראה "SHINE FOR TOMORROW". על אף שהשיר לא זכה להצלחה בחו"ל, בישראל הוא הפך ללהיט. הגרסה האנגלית לשיר לא זכתה להצלחה רבה, והצמד התפרק מיד לאחר מכן.

גילי נתנאל הוציא אלבום סולו בשנת 1989 בשם "ימים יפים", שלא הצליח.

לאחר שירותו הצבאי היגר נתנאל ללונדון ועבד כזמר אופרה. כיום עובד בחברת אפל.

קישורים חיצוניים
----------------

* גילי נתנאל, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* גילי נתנאל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* יובל ניב, ילד ילד, אבל שר יפה, מעריב, 2 באפריל 1989
* טל פרי, גילי ילד שלי נחמד, מעריב, 13 באוקטובר 1989
* גילה מצא, גילי נוסע ללוזאן, מעריב, 14 באפריל 1989

הערות שוליים
------------

1. ↑  יובל ניב, בן 12 ישיר בקדם-אירוויזיון, מעריב, 26 בינואר 1989
2. ↑  אבי מורגנשטיין, אכזבה, מעריב, 8 במאי 1989
3. ↑  טל פרי, אני רק ילד, שרוצה לחיות פה, מעריב, 3 באוגוסט 1989
4. ↑  דודי פטימר, ‏החיים שלי עכשיו: מה עושה כיום ילד הפלא של האירוויזיון גילי נתנאל?, באתר מעריב אונליין, 10 בינואר 2021

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987011549317405171
* VIAF: 5166476204107402964
* WorldCat (עם VIAF): 5166476204107402964

 |
דיאגרמת פאזות T(טמפרטורה)-(לחץ)P
**המראה** היא תהליך של מעבר פאזה שבו מוצק הופך ישירות לגז ומדלג על המצב הנוזלי. תהליך זה יתרחש כאשר הטמפרטורה תהיה נמוכה מהטמפרטורה של הנקודה המשולשת, וכאשר לחץ האדים של הגז יהיה נמוך דיו. התהליך ההפוך להמראה נקרא ריבוץ.

דוגמאות להמראה
--------------

כל חומר במצב מוצק יעבור המראה בתנאים מתאימים. כך למשל, קרח בטמפרטורה של C°‏ 0 עובר המראה והופך לגז בתנאי שלחץ אדי המים נמוך מ־6.1 מיליבר. זאת גם הסיבה לכך שכביסה יכולה להתייבש גם אם הטמפרטורה נמוכה מ־C°‏ 0, בתנאי שהאוויר יבש.

בתנאים סטנדרטים (SATP) פחמן דו-חמצני עובר המראה, ממצבו המוצק, הקרוי קרח יבש, למצב גזי. נפטלין הוא דוגמה לחומר שממריא בטמפרטורת החדר.

### מקרר "אל-כפור" (או No Frost)

אדי מים שנמצאים במקפיא נוטים לעבור ריבוץ ולהפוך לקרח. במקרר "אל-כפור" האוויר, שמקורו בתא ההקפאה, עובר סירקולציה ומיובש. כתוצאה מהלחץ הנמוך של אדי המים בתא ההקפאה, לא מתרחש שם תהליך ריבוץ, אלא תהליך המראה. זאת גם הסיבה לכך שקוביות קרח שהונחו במקרר כזה נוטות לעבור המראה לאחר זמן מה.

### מדפסת המראת צבע

המראה של צבע משמשת להדפסת תמונות באיכות גבוהה. במדפסת המראת צבע הצבע המוצק מחומם והופך לגז בתהליך המראה. הגז חודר לנייר, עובר שם ריבוץ וכך הופך למוצק. המראת צבע מאפשרת הדפסת טון רציף, כלומר בעת הגדלת התמונה, לא ייראו נקודות צבע כמו בתמונה שהודפסה במדפסת הזרקת דיו. ההימנעות משימוש בשלב ביניים בו הצבע נמצא במצבו הנוזלי מאפשרת לתהליך ההדפסה להיות מהיר יותר ונקי יותר. 

ניתן להשתמש בשיטה זו גם לצורך הדפסה על חומרים שאינם נייר. בשלב הראשון התמונה מודפסת כתמונת ראי במדפסת הזרקת דיו בפורמט רחב עם דיו מיוחד, "דיו המראת צבע", על גבי נייר העברה מיוחד, שמסוגל ללכוד כמות גדולה יחסית של צבע. בשלב הבא התדפיס מועבר מהדף לחומר שעליו רוצים להטביע את התמונה. פעולה זו מתבצעת על ידי חימום הדף ל־C°‏ 200 ולחיצתו אל החומר, מעין פעולת גיהוץ בזמן המשתנה בהתאם לחומר שעליו מתבצעת ההדפסה - החל מ־10 שניות עבור חומרים עדינים ורכים דוגמת בד ועד 6 דקות עבור חומרים קשים כגון קרמיקה. בזמן הגיהוץ, הצבע ממריא מנייר ההעברה למצע ההדפסה ועובר ריבוץ, בניגוד לגיהוץ רגיל על חולצות שבו הצבע ניתך, מועבר פיזית ללא המראה אל הבד מנייר ההעברה ומתמצק. לפני הדפסה על חומרים קשים, יש לצפות אותם בפולימר שמסוגל לקלוט את אדי הצבע מהדף ולמצק אותם על החומר.

### המראה בתעשיית המזון

במזון יבש יש תנאים פחות טובים להתפתחות מיקרואורגניזמים מזיקים, והמזון יכול להישמר לפרקי זמן ארוכים. ייבוש בהקפאה היא שיטה לשימור מזון, שבה לאחר הקפאת המוצר, מאפשרים למים הקפואים לעבור המראה בתנאי ריק. שיטה זו משמרת יותר טוב מרכיבים חשובים במזון יחסית לשיטות ייבוש אחרות, שנעשות בטמפרטורות גבוהות יותר. ייבוש בהקפאה היא אחת השיטות לשמר קפה נמס.

ראו גם
------

* מצב צבירה

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **סובלימציה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **המראה (פיזיקה)** |

* המראה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007543853605171
* GND: 4183913-4
* LCCN: sh85129475
* NKC: ph170671

 |
**סם** (**שמואל**) **דוּבּינר** (Sam Dubiner;‏ 1914 – 6 ביוני 1993) היה תעשיין, סוחר ואספן אמנות ישראלי יליד קנדה.

ביוגרפיה
--------

בית דובינר
דובינר עלה לישראל מקנדה בשנת 1950 כאחד מקבוצת התעשיינים שביחד נקראו נערי ספיר ר״ע פנחס ספיר.

קודם לעלייתם היו סם ואשתו בטי דובינר, חברי תנועת בית"ר וממייסדי "הליגה למען שחרור פלשתינה (ארץ ישראל)". ברמת גן מצוי בית דובינר אותו יזם סם בתחילת שנות ה-60, בניין מגורים ייחודי בתכנונם של האדריכלים אלפרד נוימן, צבי הקר ואלדר שרון.

בבעלותו של דובינר היו כמה מפעלים, בהם מפעל "קרגל" לקרטון גלי, "רדד" ועוד. בשנת 1959, בעקבות קשיים של קרגל, מכר את מפעליו והחליט להתמסר לתחביבו - אמנות. עד אז היה דובינר אספן של אמנות אפריקאית ואמנויות לא-מערביות אחרות. בינואר 1960 הוא הציג את אוסף הפסלים והמסכות האפריקאיות שלו בביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו ובאוגוסט 1960 בבית הנכות בצלאל.

במרץ 1961 פתח דובינר את הגלריה המסחרית המודרנית הראשונה בתל אביב. "גלריה ישראל", שמוקמה בצומת הרחובות פרישמן ובן-יהודה, התמקדה בהצגת האמנות המופשטת של קבוצת "אופקים חדשים". הגלריה הייתה חדשנית גם באופן פעילותה באמנות הישראלית, על ידי דרישת בלעדיות על הצגה ומכירה של האמנים ובדרישה לאחוזים מכל מכירה של האמן.

בתחילת שנות ה-70 הוא הפיק סרט בו כיכבו הפסלים שלו.

בתחילת 1974 הוא הציע תוכנית לביטול מס הכנסה וכנגד זאת ביטול סובסידיות ממשלתיות.

דובינר נפטר ב-1993, בגיל 79, ונקבר בבית העלמין נחלת יצחק.

לקריאה נוספת
------------

* גילה בלס, **אופקים חדשים**, הוצאת רשפים, 1980, עמ' 90-86.

קישורים חיצוניים
----------------

* ערן טמיר טאוויל, "בצל הגבעה" (מאמר על בית דובינר)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  סם דובינר באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
2. ↑
3. ↑  צבי אלגת, האדריכל הרס בחצות, מעריב, 11 בנובמבר 1966, המשך.
4. ↑  העצים שנשארו בידי דובינר, דבר, 17 בנובמבר 1959
5. ↑  תערוכת הפיסול האפריקאי תיפתח ביום ה' במוזיאון ת"א, דבר, 25 בינואר 1960
6. ↑  אמנות אפריקה, מעריב, 27 ביולי 1960
7. ↑  דובינר עורך תכניות להקמת גלריה לאמנות, דבר, 17 ביולי 1960  
דובינר מקים גלריה לאמנות, דבר, 4 בינואר 1961
8. ↑  אמנות פרימיטיבית בגלריה ישראל, דבר, 6 במרץ 1961
9. ↑  יוסי ביילין, היער הקסום של דובינר, דבר, 16 באוגוסט 1973
10. ↑  רזי גוטרמן, סם דובינר מציע תוכנית מהפכנית לבטל את מס הכנסה, מעריב, 28 במרץ 1974

  



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987011526153405171
* VIAF: 16166234462296042836
* WorldCat (עם VIAF): 16166234462296042836

 |
**אירווינג "אירב" מונדשיין** (באנגלית: **Irving "Irv" Mondschein**; ‏7 בפברואר 1924 - 5 ביוני 2015) היה אתלט ושחקן פוטבול יהודי-אמריקאי. 3 פעמיים אלוף ארצות הברית (1944, 1946 ו-1947), פעמיים סגן אלוף ארצות הברית (1948 ו-1949), מקום שמיני במשחקים האולימפיים (לונדון 1948) ודורג במקום שישי בעולם (1949) בקרב עשר. סגן אלוף ארצות הברית (1947), פעמיים ברציפות אלוף המכללות (1947 ו-1948) ודורג פעמיים במקום שלישי בעולם (1947 ו-1949) בקפיצה לגובה ופעמיים מקום חמישי בארצות הברית (1944 ו-1947) בקפיצה משולשת.

ביוגרפיה
--------

מונדשיין נולד וגדל בברוקלין שבניו יורק למשפחה יהודית. בשנת 1943 התגייס לצבא ארצות הברית, ולאחר שחרורו למד באוניברסיטת ניו יורק.

### אלוף ארצות הברית

באליפות ארצות הברית שנערכה ב-20 ביוני 1944 זכה מונדשיין במדליית זהב בקרב עשר בתוצאה של 5748 נקודות והבטיח את השתתפותו במשחקים האולימפיים (אולימפיאדת הקיץ 1944) שבוטלו בשל מלחמת העולם השנייה.

באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1946 זכה מונדשיין במדליית זהב בקרב עשר בתוצאה של 6466 נקודות ושנה לאחר מכן הוא הגן על תוארו בתוצאה של 6715 נקודות.

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון (1948) זכה מונשיין במדליית כסף בקרב עשר בתוצאה של 7101 נקודות, אחרי בוב מתיאס (7224 נקודות) ולפני פלויד סימונס (7054 נקודות). התוצאה שקבע הייתה יכולה לזכות אותו במדליית כסף, אך במשחקים עצמם הוא סיים במקום שמיני בקרב עשר בתוצאה של 6715 נקודות.

בתחרות שנערכה בניו יורק ב-28 במאי 1949 זכה מונדשיין במדליית ארד בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.02 מטר

### קריירת מאמן

בעודו סטודנט החל מונדשיין לאמן אתלטיקה, כדורסל ופוטבול בשנת 1949 באוניברסיטת לינקולן בפנסילבניה. הוא אימן את נבחרת ארצות הברית למכביה השלישית בשנת 1950 ושימש כיועץ במשרד החינוך למשלחת הישראלית לאולימפיאדת הלסינקי (1952). הוא אימן אתלטיקה במשך שנים רבות באוניברסיטת פנסילבניה כעוזר מאמן (1965–1979) ואחר כך כמאמן ראשי (1979–1987). הוא שימש כעוזר מאמן של נבחרת האתלטיקה של ארצות הברית לאולימפיאדת סיאול (1988)

חייו האישיים
------------

בנו בריאן מונדשיין היה אף הוא אתלט מצטיין, אלוף המכביה האחת עשרה בקרב עשר. נכדו, בריאן מונדשיין ג'וניור(אנ'), אף הוא אתלט מצטיין, בקפיצה במוט, שייצג את ישראל באליפות אירופה (ברצלונה 2012).

שיאים אישיים
------------

### אצטדיון

* קפיצה לגובה: 2.029 מטר (1947)
* קפיצה לרוחק: 7.35 מטר (1949)
* קפיצה משולשת: 13.77 מטר (1947)
* קרב עשר: 7191 נקודות (1949)

קישורים חיצוניים
----------------

* אירווינג מונדשיין, באתר olympedia.org
* אירווינג מונדשיין, באתר Track and Field (גברים)
הרב **אליהו אלחרר** (נולד בי' בשבט ה'תשכ"ו, 31 בינואר 1966) הוא רב ישראלי המכהן כרבהּ של מוֹדִיעִין־מַכַּבִּים־רֵעוּת. משמש גם כמנהל מחלקת המקוואות ברבנות הראשית, אב בית דין לענייני ממונות ונשיא "מעיין טוהר".

ביוגרפיה
--------

אלחרר נולד לאברהם ורוזה אלחרר, ונשא לאישה את דבורה יעל, ביתו של הרב יהודה הכהן סקלי. הוא חמיו של יו"ר תנועת ש"ס, אריה דרעי.

כשהוקמה העיר מודיעין, מונה לרבהּ הספרדי של העיר, לצד הרב דוד לאו שמונה לרב האשכנזי. הרב לאו נטל אחריות על מערך שיעורי התורה, הכשרות, העירובין ומחלקת נישואין והרב אלחרר הקים וניהל את מערך המקוואות.

בשנת 2003 אוחדה מודיעין עם מכבים-רעות, ולצמד הרבנים המכהנים הצטרף גם הרב יעקב צ'יקוטאי, שהיה רבהּ של מכבים רעות. שלושת הרבנים כיהנו במקביל עד לשנת 2013, בה נבחר הרב דוד לאו לתפקיד הרב הראשי לישראל.

ב-2018 התמודד אלחרר בבחירות למועצת הרבנות הראשית, אך נכשל.

ב-2021 חתם יחד עם הרב צ'יקוטאי על מכתב היוצא נגד כוונת משרד הדתות לערוך שינויים במערכי הכשרות והגיור, ובתגובה לכך קראה תנועת מודיעין החופשית לפיטוריו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אליהו אלחרר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  מחילה בטעות על החזר הוצאות, באתר dintora.org
2. ↑  רבנים חב"דיים בכינוס הארצי לענייני מקוואות, באתר COL
3. ↑  קובי אור, תיק 348207/12 - הרב צ'יקוטאי נגד עיריית מודיעין באתר מקומון מודיעין, 10 ביוני 2013
4. ↑  נבחרה מועצת הרבנות החדשה – הרב רוז'ה הוביל עם 112 קולות, באתר לדעת, ‏2018-09-05
5. ↑  יקי אדמקר‏, בשל "יריבות אישית": הרב הראשי מעכב כניסת רב עיר למועצת הרבנות, באתר וואלה!‏, 7 בינואר 2018
6. ↑  מרד הרבנים, באתר www.mnews.co.il
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**הצופה** (**הצֹפֶה**) היה יומון עברי שראה אור בעיר ורשה מ-1903 עד 1905.
העיתון, שנוסד על ידי יצחק אשר אלישיב ואליעזר אליהו פרידמן, החל להופיע ביום ז' בטבת תרס"ג (1903), בעריכת אברהם לוּדְוִויפּוֹל. כעבור שנה עזב לודוויפול, והעיתון הוסיף להופיע עד אמצע 1905, בעריכתם של אליעזר אליהו פרידמן (שהיה העורך הרשמי), בנו יהושע והירש דוד נומברג.

לדברי היסטוריון הספרות העברית גצל קרֶסֶל, "הצופה" היה "בין המעולים שבעיתונים היומיים העבריים שיצאו אי־פעם באירופה ובמקומות אחרים מחוץ לארץ־ישראל עד ימי השואה".
העיתון הצטיין בדיווחים ענייניים, שהביאו מידע מדויק. בניגוד ליומון העברי הוותיק "הצפירה", שיצא גם הוא בוורשה, "הצופה" התמקד דווקא במתרחש במערב אירופה, ובמידה מסוימת גם בחדשות המקומיות בוורשה, ולא עסק כלל בסוגיות מענייני האימפריה הרוסית.

בין המשתתפים הקבועים בעיתון היו סופרים ומבקרי ספרות נודעים, בהם י"ל פרץ, יוסף קלויזנר, אלחנן ליב לוינסקי, שמעון ברנפלד, ש. בן-ציון, משה סמילנסקי וראובן בריינין. הוא הקדיש מקום מיוחד לפרסום ראשון של סופרים צעירים, וכמה וכמה סופרים עבריים, בהם יעקב רבינוביץ, החלו בו את דרכם.

"הצופה" ביטא השקפות ציוניות מובהקות. בין קוראי העיתונים חובבי ציון היו שלא קראו ב"הצפירה", שהובילה קו של התנגדות לציונות, ולפיכך היו מנויים ל"המליץ", המיושן יותר; וכשעם הופעתו של "הצופה" עברו אליו. לעיתון היו מנויים רבים יותר מל"הצפירה", ובוודאי מל"המליץ". בשנות קיומו נודעה לעיתון השפעה רבה לטובת התנועה הציונית ותחיית הלשון העברית, וזאת במידה רבה בזכות מנהלו אלישיב, שהיה הרוח החיה שלו.

התחרות הספרותית הראשונה בתולדות הספרות העברית
---------------------------------------------

המו"ל אלישיב, שביקש למשוך מנויים, יזם ב-1903 את התחרות הראשונה בתולדות הספרות העברית: תחרות סיפור קצר. המבקשים להתמודד, סופרים צעירים בראשית דרכם, נתבקשו לשלוח סיפור מקורי, העוסק בחיי היהודים.
השופטים היו י"ל פרץ, יוסף קלוזנר וא"ל לוינסקי, כולם מהכותבים הקבועים בעיתון.
שלושים ושניים סיפורים הגיעו למערכת, ואחרי ניפוי נותרו עשרה.
הזוכה היה הסיפור "משק'לי חזיר" מאת יצחק דב ברקוביץ, אז בן 18, שפרסם את סיפוריו הראשונים עוד קודם לכן, באותה שנה, מעל דפי העיתון.
לפרס השני לא נמצא מועמד. הפרס השלישי ניתן לשלמה הלל'ס, על סיפורו "החיים נגד החיים". בין יתר הסיפורים, שנמצאו כולם רק ראויים ל"הכרה", היו סיפוריהם של עוד שלושה שהיו לימים סופרים עבריים ידועים: איתמר בן-אב"י, אשר ביילין וקדיש יהודה סילמן.

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוד מלמד, **אור ראשון: סיפוריה של ראשית העיתונות העברית**; עיצוב ואיורים: דני קרמן, תל אביב: ידיעות אחרונות, 1996, עמ' 32.
2. ↑  ג. קרסל, 'שתי תעודות', **מאזנים** כה (תשכ"ז), 20.
3. ↑  **פנקס הקהילות: אנציקלופדיה של היישובים היהודיים למן היווסדם ועד לאחר שואת מלחמת העולם השנייה**, **חלק ד: פולין; כרך ד. ורשה והגליל**, ירושלים: יד ושם, תשמ"ט, עמ' 52.
4. ↑  **העבר** (רבעון לדברי ימי היהודים והיהדות ברוסיה) ב (תשי"ד), 8.
5. ↑  ראו: ג. קרסל, הפרס הספרותי הראשון, דבר, 7 ביוני 1963 (גרסה מורחבת הופיעה בתוך מאמרו של קרסל בהקשר לי"ד ברקוביץ, 'שתי תעודות', **מאזנים** כה (תשכ"ז), 20–24); דוד פאיאנס, ברקוביץ – על ראשית דרכו (שישים שנה ליצירתו הספרותית), דבר, 22 בנובמבר 1963, המשך; א. ז. בן-ישי, י. ד. ברקוביץ – הלאוריאטוס הראשון של הספרות העברית (בהגיעו לגיל 75: ז' חשון – תשכ"א), דבר, 28 באוקטובר 1960, המשך.
**סקוט פרנקלין** (באנגלית: **Scott Franklin**; נולד ב-23 באוקטובר 1964) הוא פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-18 של מדינת פלורידה. בשנים 2021–2023 ייצג פרנקלין את מחוז הקונגרס ה-15.

ביוגרפיה
--------

פרנקלין נולד בעיר תומאסטון שבג'ורג'יה, וגדל בלייקלנד שבפלורידה. בשנת 1986 השלים לימודי תואר ראשון באקדמיה הימית של ארצות הברית, ובהמשך שירת בצי האמריקאי כטייס ימי. הוא הטיס מטוסים מסוג "Lockheed S-3 Viking" ממספר נושאות מטוסים ובמרוצת השנים הוצב בתפקידים מעבר לים. מאוחר יותר השלים פרנקלין לימודי תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה האווירונאוטית אמברי–רידל. כמו כן, הוא בוגר מכללת כוחות הגנה המשולבים של האוניברסיטה לביטחון לאומי.

בסך הכל הסתכם שירותו בצי ארצות הברית ב-26 שנה: 14 שנה בתפקיד פעיל ותריסר השנים הנותרים בכוחות המילואים של הצי. לאחר פיגועי 11 בספטמבר ב-2001 נקרא חזרה לתפקיד פעיל בפיקוד מרכז של ארצות הברית. לבסוף פרש באורח סופי בדרגת קומנדר.

בשנת 2000 הצטרף פרנקלין לחברת הביטוח "Lanier Upshaw", ואחר כך נהיה למנהל הכללי של החברה. בשנת 2017 נבחר פרנקלין לנציב במועצת העיר של לייקלנד מטעם המחוז הדרום-מזרחי, והחליף בתפקיד את אדי ייטס הוותיק. כתוצאה מהתמודדותו לקונגרס האמריקאי נדרש פרנקלין להתפטר מתפקידו במועצת העיר.

במרץ 2020 הודיע פרנקלין כי יתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-15 של פלורידה מול נציג המחוז המכהן רוס ספאנו. הוא קרא תיגר על ספאנו בבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה הרפובליקנית. ספאנו עמד בפני חקירה פדרלית בשל אי סדרים-פיננסיים. בפריימריז הרפובליקנים פרנקלין גבר על ספאנו ונבחר למועמד המפלגה בבחירות הכלליות. ביום הבחירות ניצח פרנקלין את אלן קון, מועמד המפלגה הדמוקרטית, ונבחר אל הקונגרס ה-117 של ארצות הברית.

עם התכנסות הקונגרס ה-118 של ארצות הברית עבר לייצג את מחוז הקונגרס ה-18, ואת ייצוג המחוז ה-15 תפסה עמיתתו הרפובליקנית לורל לי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סקוט פרנקלין** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של סקוט פרנקלין לבית הנבחרים האמריקאי (באנגלית)
* סקוט פרנקלין באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מריסה שולץ, Rep.-elect Scott Franklin, combat veteran, says too many Americans take freedom for granted, באתר פוקס ניוז, 15 בדצמבר 2020 (באנגלית)
2. ↑  דייוויד ויגל, Rep. Spano, facing probe of possible 2018 campaign finance violations, is ousted in Florida GOP primary, באתר וושינגטון פוסט, 19 באוגוסט 2018 (באנגלית)
3. ↑  מדיסון הול, גרייס פאנטה ואיניאנג צ'וי, RESULTS: Republican Scott Franklin is projected to win Florida's 15th Congressional District, באתר Business Insider‏, 4 בנובמבר 2020 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* SNAC: w64g2h36
* US Congress: F000472

 |
הרב **יעקב ענתיבי** (ה'תקמ"ז, 1787 - ז' בתשרי ה'תר"ז, 1846) היה הרב הראשי ("חכם באשי") של דמשק במשך כשלושים שנה. נאסר בתקופת עלילת דמשק.

ביוגרפיה
--------

נולד בחלב, בנו של הרב דוד יצחק ענתיבי. לאחר נישואיו עבר לדמשק והתמנה לרב הראשי של העיר. 

בשנת ה'ת"ר (1840) נאסר על ידי השלטונות יחד עם כמה מנכבדי הקהילה היהודית בדמשק בחשד לחטיפתם ורציחתם של נזיר נוצרי ומשרתו המוסלמי לצורך שימוש בדמם לאפיית מצות. בעקבות השתדלותו של משה מונטיפיורי שוחרר ממאסרו. לאחר שחרורו העלה על הכתב את קורותיו מתקופת מאסרו. כעבור זמן עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הראשון לציון הרב חיים אברהם גאגין, שקיבל את פניו בעלותו לירושלים, הציע לו להתמנות כרב אך הוא סירב. 

נפטר בשנת ה'תר"ז, ונקבר בבית הקברות הר הזיתים.

בתו הבכורה מרחבא נישאה לנכדו של חיים פרחי. בן דודו היה הפייטן רבי יהודה שבתאי רפאל (היש"ר) ענתבי מצפת. 

בתו אסתר נישאה לחכם רפאל יצחק ישראל אב בית הדין הספרדי בירושלים. 

חידושיו הודפסו בשם "אביר יעקב" בסוף הספר "באור החיים" של הרב חיים כפוסי.

קישורים חיצוניים
----------------

* חייו ופועלו של הרב הראשי לדמשק הרב יעקב ענתבי זצ"ל (אורכב 07.07.2020 בארכיון Wayback Machine), ד"ר אליעוז חפר ענתבי
* רבי יעקב ענתבי, באתר מוסדות ק"ק דמשק.
* אליעוז ענתבי חפר, שני דורות של פייטנים ממשפחת ענתבי בעיר חלב, באתר הפיוט והתפילה
* איגרת הרב יעקב ענתיבי אל השר משה מונטיפיורי בעניין עלילת דמשק