recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מקור חיים** הוא ספר פילוסופי של שלמה אבן גבירול המבסס את התפיסה הנאופלטונית המטאפיזית. הספר נקרא על שם הפסוק בספר תהלים (תהלים לו, י); כִּֽי־עִ֭מְּךָ **מְק֣וֹר חַיִּ֑ים** בְּ֝אוֹרְךָ֗ נִרְאֶה־אֽוֹר.

תוכן הספר
---------

הספר עוסק בחלוקה בין חומר וצורה, ובנקודות מסוימות הוא חולק על אריסטו. על פי הספר, בכל הבריאה ישנו חומר משותף שהצורה מחלקת; אף לשכלים הנבדלים יש חומר וצורה. עד לחומר הקדמון הנושא את הצורה, החומר הוא הפוטנציאל והצורה היא הדינמיקה. אבן גבירול מבסס את המיצוע של שכל-נפש-טבע. הוא מקבל את יצירת יש מאין, ואותו "יש" הוא ממוצע בין סופיות בזמן לבין אינסופיות. הרצון עומד בין הבורא לבין הנברא.

הספר הוא ספר פילוסופי טהור ואיננו מסתמך על המקורות היהודיים. השם היחיד המוזכר בספר הוא אפלטון. הוא הספר הפילוסופי היחיד של יהודי מימי הביניים שאיננו עוסק בפילוסופיה דתית.

היסטוריה
--------

הספר זוהה כבעל גישה פנאנתאיזם-יהודית-נאופלטונית ואולי בגלל זה (הגישה הנאופלטונית בלשון פילוסופית)[דרוש מקור] הוא כמעט ולא נלמד בקרב היהודים. עם זאת, שם טוב בן יוסף אבן פלקירה הכין לו קיצור בעברית והספר הוזכר גם במאות שלאחר מכן. בקרב הערבים לא נודע הספר, אך הוא נלמד רבות בקרב הסכולסטיקה הנוצרית והשפיע רבות על מלומדים נוצריים. הספר תורגם מערבית לספרדית על ידי יוחנן מסביליה(אנ') בהוראתו של ההגמון ריימונד מטולדו(אנ'), ומספרדית ללטינית על ידי דומיניקוס גונדיסלינוס(אנ'). ג'ון דנס סקוטוס וווילהם מאוברן הביאו את הספר כהוכחה לאמיתות הנצרות. 

לאורך השנים הספר השתמר בלטינית בלבד, בקרב הכנסייה. באמצע המאה ה-19 הוכיח החוקר שלמה מונק, שהספר נכתב בידי אבן גבירול, ועורר סנסציה.

בשנת 1926 יצא הספר לאור בעברית, בתרגום של יעקב בלובשטיין, עריכה של אברהם צפרוני, הקדמה של יוסף קלוזנר ועם התקציר של שם טוב בן יוסף אבן פלקירה, בהוצאת הספרייה הפילוסופית של יהודה יונוביץ. 

בשנת 1950 הוצא הספר משנת 1926 במהדורה נוספת, בהוצאת מחברות לספרות.

קישורים חיצוניים
----------------

* **מקור חיים**, ד"ר יעקב בלובשטיין תרגם בפעם הראשונה מרומית, ערך: ד"ר אברהם צפרוני, ירושלים: י’ יונוביץ, ה'תרפ"ו, 1926, באתר היברובוקס
* **מקור חיים**, ד״ר יעקב בלובשטיין תרגם בפעם הראשונה מרומית, ערך: ד״ר אברהם צפרוני, הוצאת מחברות לספרות, בסיוע מוסד הרב קוק, תל אביב, תש"י / 1950, באתר היברובוקס
* מקור חיים, באתר OCLC (באנגלית)
* אליעזר דודוביץ': 'מקור חיים' והמסורת הפילוסופית היהודית: משנתו הפילוסופית של ר' שלמה אבן גבירול לאור הגותם של ר' סעדיה גאון ור' יצחק הישראלי - בחינה השוואתית, עבודת דוקטורט, אוניברסיטת בן גוריון בנגב, באר-שבע 2019.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  הקדמתו של יוסף קלוזנר ל-**מקור חיים**, הוצאת י’ יונוביץ, ה'תרפ"ו, 1926, באתר היברובוקס, עמ' מו
2. ↑  ד"ר יוסף קלוזנר, מבוא, פרק ו, **מבוא לספר מקור חיים**, 1926, עמ' נ
3. ↑  ביבליאוגרפיה, העולם, 13 באוגוסט 1926

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX2196502
* BnF: cb14494367b (data)
* GND: 4590776-6
* VIAF: 310535756
* WorldCat (עם VIAF): 310535756

 |
**טונה זהובה** או **טונה זהובת סנפיר** (שם מדעי: *Thunnus albacares*) הוא מין של דג ממשפחת הקולייסיים הנפוץ ברחבי האוקיינוסים הטרופיים והסובטרופיים.

מאפיינים
--------

טונה זו היא דג גדול מאוד ומגיעה לאורך מרבי של 2.2–2.4 מטר. הדג הגדול ביותר שנתפס היה בחצי האי באחה קליפורניה והגיע למשקל 184 ק"ג. זוהי אחת מהגדולות שבטונות אך קטנה יותר ממיני הטונה כחולת סנפיר.

הטונה בעלת סנפירים בולטים וצהובים כשמה, עם סנפיר גב ישר, 2 סנפירים ארוכים המתעקלים כסהר בתחילת הזנב מלמעלה ומלמטה ועל הגב יש שורה של קוצים צהובים. הזנב גדול ומחודד והוא עוזר לטונה להאיץ לעבר טרפה במהירות עצומה. הראש קטן ואפור-כחול והעיניים יכולים לנוע אחורה בעת הצורך. הצידיים כחולים-לבנים והבטן לבנה.

הטונה שוחה ברחבי האוקיינוסים הפתוחים באזור הטרופי. רוב הטונות שוחות בתחום של ה-100 מטר העליונים. תיעוד של טונה מהאוקיינוס ההודי גילה כי 85% מזמנה במים העליונים, אך היא צוללת בשאר הזמן עד לעומק 1,160 מטר. להקות של טונות שוחות ומחפשות אתרי הזנה טובים, כמו בסמוך לאיים ולמדף היבשתי. הטונה בעלת דם חם, מה שעוזר לה לשחות במים קרים יותר משאר הדגים.

הטונה היא טורפת שבשל גודלה יכולה לצוד את מרבית הדגים הקטנים ממנה. לעיתים ללהקות הטונות מתלווים אוכלי דגים נוספים כמו דולפינים, פוקנות, אריות ים, כרישים ואף כריש לווייתני. הטונה מעדיפה בעיקר דגים קטנים המצויים בלהקות עצומות באוקיינוס כמו סרדין, מקרל, אנשובי, דגים מעופפים ודגים נוספים מסדרת החניתאים, פנסאים ואף מיני טונות קטנות מהסוג Auxis. הטונה נעה במהירות לעבר טרפה ובולעת אותו בשלמותו.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טונה זהובה** בוויקישיתוף
* טונה זהובה, באתר ITIS (באנגלית)
* טונה זהובה, באתר NCBI (באנגלית)
* טונה זהובה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* טונה זהובה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* טונה זהובה, באתר FishBase (באנגלית)
* טונה זהובה, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  טונה זהובה באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531839005171
* NDL: 00575728

 |
**כרמל בין** (נולדה ב-18 בנובמבר 1994) היא שחקנית ישראלית.

ביוגרפיה
--------

כרמל בין נולדה וגדלה במושב ניר צבי, לאמא פסיכולוגית ולאבא בעל חברה לגידור אלקטרוני. את שירותה הצבאי עשתה בסיירת מטכ"ל בתפקיד מסווג. לאחר שירותה הצבאי החלה ללמוד בשנת 2016 בבית הספר למשחק יורם לוינשטיין, אך עזבה לאחר שנתיים.

קריירה
------

בשנת 2009 שיחקה בסרט גמר של אביגייל זילברמן "נקמה בחמישה צעדים". באותה שנה שיחקה בתפקיד אורח בסדרת האינטרנט "סנאי סנאי", שם שיחקה עורכת עיתון צעירה.

בשנת 2015 השתתפה בקליפ לשיר "חם ביפו" של הזמר גדי רונן. בשנת 2016 שיחקה בשני סרטי גמר: "ואף אחד לא רואה" סרטו של יועד מור, ו"לשמור עליי" בבימוי נבו שיראזי. היא שיחקה גם בסרט עצמאי "כפיות" של שירה חימוביץ. בשנת 2017 שיחקה בסרט העצמאי "Tonight you belong to me" בבימויו של עילי זוזובסקי.

בשנת 2019 שיחקה בהצגה "השיבה" בתיאטרון הקאמרי, הצגה בהשראת סיפור חייה של יהודית הרמן. באותה שנה שיחקה בסרט הגמר "אולי זה לא רעיון כל כך טוב" בבימויה של משי שי.

בשנת 2020 החלה לשחק בסדרת הדרמה קומית "המפקדת" המשודרת ב-כאן 11, בתפקיד אור צימרמן (צימר), מ"כית של נערות "איתן". באותה שנה החלה לשחק בהצגה "לאסוף את השברים" של תיאטרון השעה, בתפקיד תמר, תלמידה חדשה מאנגליה שמצטרפת לתלמידים צעירים שבונים דגם חללית בשביל לזכות בתחרות של נאס"א. בנוסף, בין שיחקה בהצגה "בגדי המלך" של תיאטרון גשר. שיחקה בסרט קצר "טור פרידה" של רוני ניניו ובסרט העצמאי "הדף" של נועם סובוביץ'.

בשנת 2021 החלה לשחק בהצגה "משחקים בחצר האחורית" של תיאטרון בית ליסין, בתפקיד דבורי. ההצגה מבוססת על פרשת האונס בקיבוץ שמרת ובין מגלמת את בת דמותה של הנאנסת. בשנת 2022 החלה לשחק בהצגה ״המלט״, בתיאטרון בית ליסין בתפקיד אופליה, מחזה שייקספיר. 

בשנת 2023 החלה לשחק בהצגה "הורים איומים" מאת ז'אן קוקטו בבימויו של גדי רול בתיאטרון בית ליסין. באותה שנה, כיכבה לצדו של דרור קרן בסרט טור פרידה.

חיים אישיים
-----------

משנת 2020 בין החלה להיות בזוגיות עם השחקנית ג'וי ריגר, אותה הכירה על הסט של סרט קצר שביים ניר שלטר, שם שיחקו יחד. בדצמבר 2022 בין וג׳וי נפרדו.

באפריל 2023 פורסם כי היא נמצאת בקשר רומנטי עם השחקן אסף יונש אותו הכירה בעבודתה בתיאטרון בית ליסין.

קישורים חיצוניים
----------------

* כרמל בין, ברשת החברתית פייסבוק
* כרמל בין, ברשת החברתית אינסטגרם
* כרמל בין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* מאיה כהן, החיים שאחרי "המפקדת": כרמל בין עולה לבמה, באתר ישראל היום, 17 באוקטובר 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד ננו שבתאי, זו הצגת חובה לכל תיכון שחושפת את תרבות האונס במלוא כיעורה, באתר הארץ, 8 בינואר 2022
2. ↑  דינה חלוץ, כרמל בין ("המפקדת"): "עד שהכרתי את ג'וי ריגר, לא ידעתי שאני אוהבת נשים", באתר ynet, 23 באפריל 2021  
איתי סגל, כרמל בין: "אני וג'וי נורא שונות. אני מביאה איזשהו איזון לקצב המהיר שלה", ynet, אוקטובר 2021
**רות אברמס** (באנגלית: **Ruth Abrams**;‏  1912 – 12 במרץ  1986) הייתה ציירת יהודייה-אמריקאית.

ביוגרפיה
--------

רות דוידסון אברמס נולדה בברוקלין, ניו יורק. בגיל 19 היא הייתה נשואה למתכנן הערים צ'ארלס אברמס, ולמדה באוניברסיטת קולומביה.

ב-1965–1966, רות אברמס הייתה המנהלת האמנותית באיגוד המחקר של בית הספר החדש, וגם הרצתה בבית הספר החדש לעיצוב של פרסונס. אברמס ידועה בציור בחוץ. היא גם השתתפה בשיעורי אמנות בהנחיית אמנים חשובים, כולל אלכסנדר ארכיפנקו וויליאם זוראך, המוכרים בשימוש שלהם בהפשטה בציור ובפיסול.

כציירת, היא השתייכה לאסכולת ניו יורק.  לאחר מותה, מבקר מ"ניו יורק טיימס" העיר שהיא "אישה שהוזנחה בצורה בלתי הוגנת בעידן הגברי".  המסמכים שלה מוחזקים במוזיאון של הישיבה יוניברסיטי ובארכיון לאמנות אמריקאית של הסמית'סוניאן. 

אברמס עבדה עם ויליאם זוראך, אלכסנדר ארכיפנקו, ג'ון ד' גרהם ואחרים.

### תערוכות

תערוכת היחיד הראשונה של אברמס נערכה בגלריה רוקו ב-1956.  תערוכה של עבודות אברמס התקיימה בין ה-14 ביולי ל-26 באוגוסט 1986, לאחר מותה, בגלריית גריי לאמנות ובמרכז הלימוד בניו יורק.  תערוכת יחיד בשם: "מיקרוקוסמוסים: רות אברמס, אקספרסיוניסטית מופשטת" מ-12 באוגוסט 2012 – 6 בינואר 2013 התקיימה במוזיאון של הישיבה יוניברסיטי. רבים מהבדים בתערוכה הוצגו לראשונה.  בשנת 2016 הביוגרפיה שלה נכללה בקטלוג התערוכה "נשים של אקספרסיוניזם מופשט" שאורגן על ידי מוזיאון דנוור לאמנות (DAM).

הערות שוליים
------------

1. ↑  Collection: Papers of Ruth Abrams (1912-1986) | The Center for Jewish History ArchivesSpace, archives.cjh.org
2. ↑  Russell, John (1986-07-25). "ART: FROM JAN GROTH, TAPESTRY AND DRAWING". *The New York Times* (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-02-05.
3. ↑  "Ruth Abrams papers, 1934-1983"
4. ↑  Marter, Joan M. (2016). Women of abstract expressionism. Denver New Haven: Denver Art Museum Yale University Press. p. 163
5. ↑  Livesay, Thomas A. and Thomas W. Sokolowski. 1986. Ruth Abrams: Paintings 1940 to 1985.
6. ↑  Female Painter Overlooked In A 'Macho Era' Gets Solo Show After 25 Years, HuffPost, ‏2012-08-09 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 11884590X
* ISNI: 0000 0000 6676 3474
* LCCN: n86100062
* SNAC: w65t5bhd
* ULAN: 500076731
* VIAF: 32793863
* WorldCat: lccn-n86100062

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"רות אברמס"**.
**פהנג** (במלאית: **Pahang**) היא מדינה במלזיה. בראש המדינה עומד סולטאן. פהנג נמצאת בחלקה המערבי של מלזיה, בחצי האי המלאי, והיא גובלת בקלנטן בצפון, טרנגנו בצפון-מזרח, ים סין הדרומי במזרח, ג'והור ונגרי סמבילן בדרום ובסלנגור ופרק במערב. בירתה היא קואנטן והבירה המלכותית שלה (מקום משכנו של הסולטאן) היא פקן.

שמה המורחב של המדינה הוא **פהנג דרול מקמור** (במלאית: **Pahang Darul Makmur**, בג'אווי: **ڨهڠ دار المعمور**).

היסטוריה
--------

במאה ה-8 אימפריית סריביג'איה (Srivijaya) שבסיסה היה באי סומטרה באינדונזיה של היום השתלטה על האזור. האימפריה שלטה באזור עד לדעיכתה במאה ה-11.

לאחר דעיכת סריבג'איה השתלטה על האזור אימפריית מג'פהיט שבסיסה היה באי ג'אווה, גם הוא באינדונזיה של היום. בהמשך סיאם כבשה את האזור מידיהם ואחרי הסיאמים שלטה באזור סולטנות מלאקה.

לאחר שפורטוגל הפילה את סולטנות מלאקה ב-1511 היא נלחמה על אזור פהנג במשך מרבית המאה ה-16 מול הולנד, סולטנות אצ'ה וסולטנות ג'והור. לאחר דעיכתה של סולטנות אצ'ה באמצע המאה ה-17 האזור עבר לידיה של סולטנות ג'והור. עם זאת שושלת הסולטאנים המקומיים, שהנהיגו את התושבים המקומיים מ-1470, הצליחה להשיג אוטונומיה נרחבת לפהנג.

באמצע המאה ה-19 התרחשה מלחמת אזרחים בפהנג בין שני בניו של שליט פהנג באותו זמן. המלחמה הסתיימה סופית ב-1887, אך פהנג נחלשה מאוד בעקבותיה ובריטניה ניצלה זאת כדי להשתלט עליה.

ב-1896 פהנג התאחדה עם פרק, סלנגור ונגרי סמבילן לתוך המדינות המלאיות המפודרלות (Federated Malay States), מדינת חסות פדרטיבית של בריטניה. ב-1946 המדינות המלאיות המפודרלות התאחדו עם יתר המושבות ומדינות החסות הבריטיות בחצי האי המלאי לאיחוד המלאי, שהפך להיות ב-1948 לפדרציית מלאיה. פדרציית מלאיה קיבלה עצמאות ב-1957 וב-1963 היא הייתה בין המדינות שהתאחדו והרכיבו את מלזיה.

כלכלה
-----

בעבר כלכלת פהנג התבססה בעיקר על כריית עצים, ולמרות שכיום חשיבות ענף זה פחתה, הוא עדיין מהווה חלק מרכזי בכלכלה המקומית. ענפים מרכזיים נוספים בכלכלה המקומית הם תיירות, דיג ותעשייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פהנג** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פהנג
* פהנג, ברשת החברתית פייסבוק

* פהנג, סרטונים בערוץ היוטיוב

* פהנג, באתר פליקר
* פהנג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| מדינות מלזיה |
| --- |
| מדינות | מלאקהמלאקה מלאקה • סבהסבה סבה • סראוואקסראוואק סראוואק • פננגפננג פננג | מפת מדינות מלזיה |
| סולטנויות | ג'והור (מלזיה)ג'והור (מלזיה) ג'והור • טרנגנוטרנגנו טרנגנו • סלנגורסלנגור סלנגור • פהנגפהנג פהנג • פרקפרק פרק • קדהקדה קדה • קלנטןקלנטן קלנטן |
| ממלכות | נגרי סמבילןנגרי סמבילן נגרי סמבילן • פרליספרליס פרליס |
| טריטוריות פדרליות | לבואןלבואן לבואן • פוטרג'איהפוטרג'איה פוטרג'איה • קואלה לומפורקואלה לומפור קואלה לומפור |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007564323505171
* BnF: cb119773820 (data)
* GND: 4301609-1
* LCCN: n80046121
* MusicBrainz: 866822a9-5230-4293-9b43-257fc1e07eeb
* NKC: xx0122815
* Trove: 1064326
* VIAF: 141890163
* WorldCat: lccn-n80046121

 |
**ניקולאי סידורוביץ' ולאסיק** (ברוסית: **Никола́й Си́дорович Вла́сик**;‏ 22 במאי 1896 – 18 ביוני 1967) היה איש ביטחון סובייטי וגנרל, הידוע בעיקר כראש מעגל האבטחה האישי של סטלין בשנים 1931 – 1952.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד בכפר בוביניצ'י במחוז סלונים בהורדנה (כיום מחוז הורדנה, בלארוס) ב-22 במאי 1896 ומת ב-18 ביוני 1967 מוסקבה. הוא שימש בדרגת לוטננט גנרל.

קריירה צבאית
------------

 ניקולאי ולאסיק בשנות העשרים
הקריירה הצבאית של ולאסיק הייתה בראשית דרכה. במרץ 1915 הוא נקרא לצבא ובראשית מהפכת אוקטובר כבר מונה לדרגת רב-טוראי. בנובמבר 1917 החל לשרת במיליציה העממית במוסקבה. בספטמבר 1919 הוא הועבר לצ'קה. בינואר 1926 הוא הפך לנציג הבכיר של אגף המבצעים של או.ג.פ.או. יתרה מזאת, ולאסיק קיים פיקוח על תפקידים מבצעיים, שכלל את ההגנה על ראשי המפלגה והממשלה.

במשך שנים רבות היה ולאסיק ראש שירות האבטחה האישי של סטלין בקרמלין, החל משנת 1931 (שירות זה הוכפף ישירות לסטלין ולא היה תלוי במשטרה החשאית, הנ.ק.ו.ד.). הוא גם הפך, במהותו, לבן משפחה. לאחר מותה של אשתו של סטלין, נדז'דה אלילוייבה, הוא היה גם המורה של ילדיו של סטלין.

בזיכרונות בתו של סטלין, סווטלנה אלילוייבה, היא מאפיינת את ולאסיק כ"בור, טיפשי, מחוספס ועריץ חצוף מאוד". היא אמרה שהוא כל כך מושחת, ש"הוא התחיל להכתיב לעובדי אמנות ואומנויות, את טעמו של החבר סטלין", ו"... דמויות הקשיבו ועקבו אחר עצותיו. כל קונצרט חגיגי בתיאטרון בולשוי או בהיכל גאורגי לא התקיים ללא הוראה של ולאסיק".

מעצרו
-----

ב-15 בדצמבר 1952, סולק ולאסיק מתפקידו ונעצר במהרה באשמה בקשר עם מזימת הרופאים. מיד לאחר מותו של סטלין, שוחררו כל הרופאים הנאשמים וההאשמות נגדם הוסרו. עם זאת, ולאסיק לא שוחרר וההאשמות נגדו שונו לשימוש לרעה בכוח ומעילה. בשנת 1955 הופשט מדרגתו הכללית וכל המדליות שהשיג והוגלה למשך עשר שנים לקרסנויארסק. בהתאם לחנינה קודמת (27 במרץ 1953), הופחת עונשו לחמש שנים. בשנת 1956 ולאסיק קיבל חנינה אך דרגתו לא הוחזרה לו.

בזכרונותיו כתב ולאסיק, "נפגעתי קשה מסטלין. במשך 25 שנה של עבודה בלתי ניתנת להחלפה ולא קיבלתי שום דבר מלבד עידוד ופרסים, גורשתי מהמפלגה ונזרקתי לכלא. על נאמנותי הבלתי מוגבלת הוא נתן לי את האחריות על אויביי. אבל מעולם, במשך כל דקה מהמצב שהייתי בו, לכל הלעג שהייתי חשוף בזמן שהייתי בכלא, לא הייתה בנשמתי שום כוונת זדון כנגד סטלין". לדברי אשתו, ולאסיק היה משוכנע שלברנטי בריה "עזר" לסטלין למות.

לאחר מותו
---------

בשנת 2000, 33 שנה לאחר מותו, בוטל עונשו באופן רשמי.

בשנת 2015 הופקה סדרת טלוויזיה על חייו בשם "ולאסיק: הצל של סטלין" (Власик. Тень Сталина) בכיכובם של קונסטנטין מילובאנוב כולאסיק, אולגה פוגודינה כאהובתו אסיה ולבאן מסיחילאדזה כסטלין. הסדרה שודרה בערוץ הראשון ברוסיה במאי 2017.

לקריאה נוספת
------------

* Л. Колесник. Главный телохранитель Сталина (Судебное дело Н. С. Власика)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניקולאי ולאסיק** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Власик Н. С. Моя биография //Логинов В. Тени Сталина. М. 2000. С. 136.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 123179262
* ISNI: 0000 0000 4111 5462
* LCCN: no94037972
* NKC: jn20020510010
* SUDOC: 152210490
* VIAF: 43877752
* WorldCat: lccn-no94037972

 |
**יגאל חי להב** (נולד ב-28 במרץ 1960) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כראש המועצה המקומית קרני שומרון משנת 2013, יושב ראש אשכול רשויות יהודה ושומרון מאז שנת 2020 וחבר מליאת מועצת יש"ע.

ביוגרפיה
--------

נולד ללידיה שעלתה מתוניס וליצחק, חייט שעלה מהאי ג'רבה.

גדל בתל אביב, ולמד בתיכון אורט סינגאלובסקי במסלול טכנולוגי. שירת בצה"ל בחיל החימוש כמפקד יחידת ניסויים. את התואר ראשון ותואר שני למד בכלכלה ומינהל עסקים, שימש כבכיר בתעשייה הצבאית בחטיבת הפיתוח, שימש כמנהל מרכזים לוגיסטיים בתנובה וכמנכל חברת בת, פתח חברה פרטית לאנרגיה סולארית עד לבחירתו לראשות המועצה.

שימש בעבר כמנכ"ל החברה הכלכלית לקרני שומרון ובמקביל התמקצע גם בתחום אנרגיה סולארית. התמודד בעבר במשך שלוש פעמים בבחירות לראשות מועצת קרני שומרון אך הפסיד ליהודה ליברמן והרצל בן ארי. במהלך השנים כיהן כחבר מועצה וממלא מקום ראש המועצה. שימש בתפקידים התנדבותיים רבים ובהם יו"ר ועד היישוב, ועדות ביטחון וסייע בהקמת צוות הטרור ביישוב.

ב-2007, עת ניהל את החברה הכלכלית של קרני שומרון והיה ממלא מקום מקום ראש המועצה, הורשע לצד מהנדסת המועצה בגרימת חבלה ברשלנות, לאחר שתחנת הסעה שבנו עפה על נערה והותירה אותה נכה. על להב נגזרו 5 חודשי מאסר על תנאי וקנס כספי נמוך.

בבחירות 2013 התמודד לראשות המועצה אל מול הרצל בן ארי וזכה.

ב-3 השנים הראשונות לכהונתו חילץ את המועצה מגרעון עצום, הגדיל את אחוזי מסיימי הבגרויות למעל 90% והביא את תחום הרובוטיקה לבתי הספר היסודיים. בשנים אלו נבנו ביישוב מעל 550 בתים חדשים שהביאו לפיתוח מואץ של היישוב. פרסי ישראל יפה ופרס התייעלות אנרגתית קבלה המועצה בשנים אלו.

ב-2017 התמודד על ראשות מועצת יש"ע. ברגע האחרון הוגשה מועמדותו של ראש מועצת קדומים חננאל דורני. במחאה על ההתנהלות להב פרש מהמרוץ והודיע כי הוא עוזב את מועצת יש"ע. ב-2019 התמודד שוב לתפקיד, והפסיד לראש המועצה האזורית ערבות הירדן, דוד אלחייני.

ב-2018 נבחר מחדש לראשות המועצה ברוב של 75.95% (2,662 קולות), וניצח את רותי שפיצר.

ב-2021 זכה בפרס ירושלים להתיישבות.

בבחירות 2024 התמודד לראשות המועצה אל מול יהונתן קוזניץ והפסיד.

חיים אישיים
-----------

נשוי לאורית, בעלת תואר ראשון בתיירות ומלונאות.

גר עם משפחתו בקרני שומרון בשכונת גינות שומרון, כמעט מאז היווסדו של היישוב.

קישורים חיצוניים
----------------

* דף הפייסבוק של יגאל להב

הערות שוליים
------------

1. ↑  בכירים במועצת קרני שומרון הורשעו בגרימת חבלה ברשלנות, באתר ynet, 8 במרץ 2007
2. ↑  גזר הדין

| ראשי המועצה המקומית קרני שומרון ‏ |
| --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| יהודה ליברמן | הרצל בן ארי | יגאל להב | יהונתן קוזניץ |
| 1992–2002 | 2003–2013 | 2013–2024 | 2024 ואילך |

 |
**SM U-18** הייתה אחת מ-329 צוללות ששירתו בצי הגרמני הקיסרי במלחמת העולם הראשונה. U-18 פעלה בלוחמת לוחמה נגד הסחר בקרב הראשון על האוקיינוס האטלנטי.

היסטוריית שירות
---------------

החל מאוקטובר 1914 פיקד עליה קפיטן-לויטננט פון הניג.

במשימתה השלישית, ב-23 בנובמבר U-18 חדרה למעגן הצי של סקפה פלו דרך Hoxa Sound, בעקבות ספינת קיטור דרך הבום ונכנסה למעגן בקושי רב. עם זאת, הצי נעדר, כשהוא מפוזר במעגנים בחוף המערבי של סקוטלנד ואירלנד. כאשר U-18 עשתה את דרכה חזרה דרך Hoxa Sound אל הים הפתוח, הפריסקופ שלה זוהה על ידי סירת שמירה. ספינת המכמורת דורותי גריי שינתה מסלול ופגעה בפריסקופ, והפכה אותו ללא שימושי. בעקבות כך U-18 סבלה מכשל במנוע הצלילה שלה והצוללת לא הצליחה לשמור על העומק שלה, בשלב מסוים היא אפילו פגעה בקרקעית הים. היא נפגעה בפעם השנייה על ידי המשחתת אה"מ גארי ובסופו של דבר, הקפטן שלה נאלץ לעלות על פני השטח ולהטביע את הצוללת ממש מחוץ לשער הוקסה; כל אנשי הצוות, למעט אחד, נאספו על ידי סירות בריטיות. איש צוות אחד נספה, ואילו 22 הנותרים נכלאו כשבויי מלחמה.

שרידי הצוללת שוכנים 75 מטרים (246 רגל) מתחת לפני השטח ממש מחוץ לשער Hoxa, ב-58°41′ צפון 02°55′ מערב.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Koerver, Hans Joachim (2008).
2. ↑  Messimer, Dwight R. (2002). *Verschollen: World War I U-boat Losses*. Naval Institute Press. pp. 36–40. ISBN 9781557504753.
3. ↑  Koerver.
**ג'ון ג'וזף מרפי** (באנגלית: **John Joseph Murphy**; נולד ב-19 ביולי 1953) הוא שחיין אמריקאי בעבר. אלוף אולימפי, אלוף עולם בעל 4 מדליות, מהן 3 זהב ושיאן עולם.

ביוגרפיה
--------

מרפי נולד בשיקגו, אילינוי. הוא למד באוניברסיטת אינדיאנה ושחה בהדרכתו של המאמן הנודע "דוק" קונסילמן, לצידו של מארק ספיץ.

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה בשנת 1971 זכה ב-2 מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב.

### מדליית זהב אולימפית

באולימפיאדת מינכן (1972) זכה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם דייוויד אדגר, ג'רי היידנרייך וכוכב המשחקים מארק ספיץ בשיא עולם חדש של 3:26.42 דקות, לפני ברית המועצות (3:29.72 דקות) ומזרח גרמניה (3:32.42 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.35 שניות, אחרי רולנד מאתס ממזרח גרמניה שקבע שיא אולימפי חדש של 56.58 שניות ובן ארצו מייק סטאם (57.70 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.08 שניות.

### מדליית זהב באליפות עולם

באליפות העולם שנערכה בבלגרד, אותה העת יוגוסלביה בשנת 1973 זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם מל נאש, ג'ו בוטם וג'ים מונטגומרי בתוצאה של 3:27.18 דקות, לפני ברית המועצות (3:31.36 דקות) ומזרח גרמניה (3:32.03 דקות).

באליפות העולם שנערכה בסנטיאגו דה קאלי בשנת 1975 זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחי שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם ברוס פורניס, ג'ים מונטגומרי ואנדי קואן בשיא עולם חדש של 3:24.85 דקות, לפני מערב גרמניה (3:29.55 דקות) ואיטליה (3:31.85 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא אליפות חדש נוסף של 3:49.00 דקות, לפני מערב גרמניה (3:51.85 דקות) ובריטניה (3:52.80 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.34 שניות, אחרי רולנד מאתס שקבע שיא אליפות חדש של 58.15 שניות ולפני מל נאש (58.38 שניות).

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'ון מרפי, באתר olympedia.org
**סן דייגו** הוא אחד מהמחוזות הדרומיים ביותר של קליפורניה והמחוז הדרומי ביותר לחופו של האוקיינוס השקט. בירת המחוז והעיר הגדולה ביותר היא העיר סן דייגו. במחוז גרים כ-3,298,634 תושבים (2020).

היסטוריה
--------

המתיישבים הראשונים של מחוז סן דייגו היו ספרדים שהגיעו בשנת 1769 והקימו את מיסיון 'סן דייגו דה אלקלה'.

מחוז סן דייגו הפך לחלק מארצות הברית לאחר חתימת הסכם גואדלופה אידלגו שסיים את מלחמת ארצות הברית–מקסיקו בשנת 1848. 

השם סן דייגו הגיע במקור ממגלה הארצות הספרדי סבסטיאן ויזקאינו אשר מיפה את מפרץ סן דייגו בשנת 1602 ואת חופי קליפורניה קרא למפרץ על שם הקדוש דייגו מאלקלה - "סן דייגו. העיר והמחוז נקראו השוכנים לחופי המפרץ נקראו על שמו של המפרץ.

המחוז הוגדר כמדינה בשנת 1850 והיה גדול משטחו כיום. שטחו כלל את רוב דרום קליפורניה ומזרח מחוז לוס אנג'לס. 
בסוף המאה ה-19 קטן שטח מחוז סן דייגו כאשר הוקמו מחוזות חדשים: מחוז ריברסייד בשנת 1893, מחוז אורנג' ב-1889 ומחוז אימפריאל בשנת 1907.

גאוגרפיה
--------

מחוז סן דייגו משתרע על 11,721 קילומטר רבועים. 10,878 ק"מ רבועים אדמה ו-843 קילומטר רבועים מים (7.20%).

בחלקו המערבי של המחוז משתרע חופו של האוקיינוס השקט לאורך 70 ק"מ, הרים גובהים ומושלגים בפסגתם במזרח ומאחוריהם מדבר סונורה. במרכז המחוז משתרע יער לאומי קליבלנד

### ערים ועיירות במחוז סן דייגו

* סן דייגו (בירת המחוז)
* אושנסייד
* אימפריאל ביץ'
* אל קיון
* אנקינידס
* אסקונדידו
* דל מאר
* ויסטה
* לה מסה
* למון גרוב
* נשיונל סיטי
* צ'ולה ויסטה
* סולנה ביץ'
* סנטי
* סן מרקוס
* פאוויי
* קורונדו
* קרלסבד

דמוגרפיה
--------

בשנת 2006 חיו במחוז 2,461,454 תושבים ב-1,067,846 משקי בית ו-663,449 משפחות. צפיפות האוכלוסין הייתה 259 אנשים לקמ"ר.

קישורים חיצוניים
----------------

* | מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימסע מדריך למטייל בוויקימסע: **מחוז סן דייגו** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **סן דייגו (מחוז)** |
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סן דייגו (באנגלית)
* סן דייגו, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007552533105171
* BNE: XX6246300
* BnF: cb126520093 (data)
* GND: 4284106-9
* ISNI: 0000 0004 0616 9069
* LCCN: n79006415
* MusicBrainz: a0834db5-217b-4548-a40a-05ec96a9ec5e
* NARA: 10036423
* SUDOC: 050601008
* VIAF: 126652980
* WorldCat: lccn-n79006415

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בשיר של מאיר אריאל ושלום חנוך. אם התכוונתם לסדרת הטלוויזיה בשם זה, ראו אגדת דשא (סדרת טלוויזיה).

"**אגדת דשא**" הוא פזמון שנכתב על ידי מאיר אריאל והולחן על ידי שלום חנוך. השיר הוא אחד השירים הראשונים שכתבו השניים יחד בקיבוץ משמרות לבקשת אחיו של חנוך. הוא ביקש שיר בסגנון "יצאנו אט" עבור חתונה של זוג מחברי הקיבוץ, ואכן המילים מתאימות גם ללחן של דוד זהבי. השיר נכתב והולחן בשנת 1961.

במקור, השיר הושר על ידי דני חנוך, אך היה זה דודו אלהרר שהקליט את השיר לראשונה, בשנת 1973, בעיבודו של אלברט פיאמנטה. אחר כך זכה השיר לביצועים רבים, וישנן יותר מ-50 גרסאות מוקלטות לשיר. בין הביצועים הידועים הם אלה של אושיק לוי, אריק איינשטיין וחנן יובל.

השיר המחורז כולל תשעה בתים, בנוסחתו הידועה. הזמר חנן יובל פרסם בתים נוספים שנכתבו לשיר.
עלילתו מתארת מפגש של בני חבורה הנחים על מדשאה לעת ערב ושרים בצוותא; ייתכן שהם צעירים וצעירות, מכרים ומיודעים, מאותה מסגרת חיים, לימודים, שירות ועבודה. האני השר מתאר שינה למחצה, בבית שמילותיו שונות בגרסאות המוקלטות השונות:

הבית החמישי מושר בדרך כלל כך:

"כיוון שתרדמה עלי נופלת  

שוב אין אני מצליח לאתר  

של מי היד אשר עלי זוחלת  

ואת גופי הופכת לפסנתר."

גרסה אחרת:  

"כיוון שתרדמה עלי נופלת  

שוב אין אני מצליח לנחש  

של מי היד אשר עלי זוחלת  

של מי הפה שבאוזני לוחש."

הפזמון מסתיים בעזיבתה של המאהבת את הדשא והאני השר נותר בגפו.

השיר מנוגן לעיתים בימי מועד וזיכרון.

קישורים חיצוניים
----------------

* "אגדת דשא" באתר בית לזמר העברי
* מילות השיר "אגדת דשא" באתר שירונט
* מאיר אריאל ושלום חנוך אגדת דשא ושיחה, בערוץ היוטיוב של יואב קוטנר

הערות שוליים
------------

1. ↑  סיפור קטן על אגדה - "אגדת דשא" באתר של אסף אשתר
2. ↑  ביוגרפיה של שלום חנוך "אגדת דשא - תחילת הדרך
3. ↑  אלון הדר, 2. חידת שלום חנוך: אהבת נעוריו, באתר nrg‏, 14 במרץ 2009
4. ↑  "אגדת דשא" באתר אקו"ם
5. ↑  עודד בן עמי, ‏הבתים הגנוזים של השיר "אגדת דשא", באתר ‏מאקו‏, 24 באוגוסט 2011
תבנית {{אישיות}} ריקה מתוכן. יש להזין פרמטרים בערך או בוויקינתונים. 
**סקוט וו** (באנגלית: **Scott wu**) הוא מייסד-שותף ומנכ"ל של Cognition Labs, חברת ההזנק בתחום הבינה המלאכותית היוצרת שהוקמה בנובמבר 2023, אשר על פי כנוי עצמי היא "מעבדת AI המתמקדת בהגיון".

ביוגרפיה
--------

סקוט נודע כבר בילדותו כילד פלא בתחום המתמטיקה. לימד את עצמו תכנות בגיל 9 כדי לממש את רעיונותיו, וזכה ב"Olimpiyad of Informatics" בשלוש מדליות זהב. לאחר מכן התחרה בתחרויות רבות במתמטיקה ותכנות בפלטפורת Codeforces, בהן זכה במקום הראשון, עד שהוגדר בדירוג "legendary grandmaster".

ייסד את החברה Lunchclub, שנתמכה על ידי Lightspeed, Coatue ו-a16z, ובה תפקד כמנכ"ל ו-CTO. החברה מתמחחה בתאום פגישות וידאו 1:1 על ידי מודל בינה מלאכותית.

בסוף 2023 ייסד את Cogintion Labs, אשר במהירות בזק גייסה 21 מיליון דולר, בין השאר מ-Founders Fund של המיליארדר פיטר ת'יל, ותוך 5 חודשים כבר הוציאה מוצר בשם Devin, מודל בינה מלאכותית אשר יודע לנתח סיטואציה להגדיר דרישות ולייצר קוד שיפתור בעיות רלוונטיות למצב, במקום שילוב של צוות מהנדסים ומתכנתים בעלי ניסיון.

עם הפרסום של Devin, אתרי חדשנות מובילים בתחום הבינה המלאכותית נתנו תשומת לב רבה למוצר.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Devin: Introducing the World’s First Ever AI Software Engineer, באתר OpenCV, מרץ 2024
2. ↑  AI just officially took our jobs... I hate you Devin, בערוץ Fireship ביוטיוב, מרץ 2024
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
הרב **עדאל** אברהם **קדר** (נולד בכ"ו באלול ה'תשמ"א) הוא רב וסופר חסיד חב"ד, הכותב ומוציא לאור של סדרת ספרי ההלכה "שו"ת היכל שלמה".

ביוגרפיה
--------

נולד במבשרת ציון למירה קדר ולרב שמואל אליקים קדר, ולמד בתלמוד תורה מורשה, ישיבת ירושלים לצעירים ובישיבת מרכז הרב.

בשנת תשס"ב נישא להילה, בתו של עורך הדין בנימין טאוב, ולמד בכולל מר"ץ. בעקבות חמיו נחשף לרבי מלובביץ' ולתורתו ותוך זמן קצר הפך לחסיד חב"ד.

אביו כתב והוציא לאור את סדרת הספרים שו"ת היכל שלמה המכילה תשובות לשאלות שנשאלו בבחינות ההסמכה של הרבנות הראשית וסיכום החומר הנדרש לבחינות.

לאחר פטירת אביו המשיך את מפעל הכתיבה וההוצאה לאור של הספרים.

המשך המפעל כולל כתיבה על נושאים חדשים שאביו לא כתב עליהם, כמו חופה וקידושין, מילה וגרות ועוד. כמו כן, הוצאת מהדורות משופרות ומעודכנות על כלל הנושאים, כמו שבת, ונידה.

בעקבות התקרבותו לחסידות חב"ד, הוסיף בחלק מהספרים מבוא או נספח המבאר את הנושא המרכזי שבספר כפי שהוא מואר באורה של תורת החסידות על פי תורתו של הרבי.

קדר מתגורר בשכונת גילה שבירושלים ולו שבעה ילדים.

גיסו, הוא הרב אור חיים טאוב, רב קהילת נהורא ברמת גן ומנהל מחלקות עירובין ומקוואות ברבנות רמת גן.

לקריאה נוספת
------------

* גיא קנטור, "משיח בהיכל שלמה", שבועון בית משיח גיליון 926 עמ' 28–32

קישורים חיצוניים
----------------

* "שו"ת היכל שלמה" באתר הספרייה הלאומית

* ראיון על "למען ילמדו" באתר חב"ד אינפו

* ראיון בעיתון בית חב"ד

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007370591405171
* VIAF: 31151963680400311370
* WorldCat (עם VIAF): 31151963680400311370

 |
פונקציה לוגיסטית סיגמואידית {\displaystyle L=1,k=1,x\_{0}=0}
**פונקציה לוגיסטית** או **עקום לוגיסטי** היא סיגמואיד המוגדר על ידי הפונקציה:

{\displaystyle f(x)={\frac {L}{1+e^{-k(x-x\_{0})}}}}
כאשר

* *e* = הוא בסיס הלוגריתם טבעי (ידוע גם כקבוע אוילר),
* *x*0 = ערך ה-*x*-של נקודת המרכז של הסיגמואיד,
* *L* = הערך המרבי של העקום
* *k* = שיפוע העקום

זוהי פונקציה ממשית {\displaystyle f:\mathbb {R} \to (0,1)}
דיפרנציאבילית (ובפרט רציפה וגזירה) בעלת נגזרת אי-שלילית.

הפונקציה קיבלה את שמה בשנים 1844–1845 על ידי המתמטיקאי הבלגי פייר פרנסואה ורהולסט שחקר אותה בהקשר של גידול אוכלוסייה. השלב הראשוני הוא בערך אקספוננציאלי, בהמשך כאשר מגיעים לרוויה הגידול קטן עד לעצירה. לפונקציה הלוגיסטית שימושים בתחומים מגוונים בהם סטטיסטיקה, הסתברות, רשתות עצביות מלאכותיות, ביולוגיה, ביו מתמטיקה, כימיה, דמוגרפיה, כלכלה, מדעי כדור הארץ, פסיכולוגיה מתמטית, סוציולוגיה, מדע המדינה, ובלשנות.

תכונות מתמטיות
--------------

הפונקציה הלוגיסטית הסטנדרטית היא פונקציה לוגיסטית עם פרמטרים (*k* = 1, *x*0 = 0, *L* = 1) שמניבה

{\displaystyle {\begin{aligned}f(x)&={\frac {1}{1+e^{-x}}}\\&={\frac {e^{x}}{1+e^{x}}}\\&={\tfrac {1}{2}}+{\tfrac {1}{2}}\tanh({\tfrac {x}{2}})\\\end{aligned}}}
עקב טבעה של הפונקציה המעריכית *e*−*x*, לעיתים די לחשב את הפונקציה הלוגיסטית התקנית עבור *x* עבור טווח קטן של מספרים ממשיים כדוגמת הטווח {\displaystyle [-6,+6]}.

לפונקציה הלוגיסטית תכונת סימטריות:

{\displaystyle 1-f(x)=f(-x).}
בהתאם, {\displaystyle x\mapsto f(x)-1/2} היא פונקציה אי זוגית.

הפונקציה הלוגיסטית היא פונקציה היפרבולית:

{\displaystyle f(x)={\tfrac {1}{2}}+{\tfrac {1}{2}}\tanh({\tfrac {x}{2}})}
או

{\displaystyle \tanh(x)=2\,f(2x)-1}.
על בסיס:

{\displaystyle \tanh(x)={\frac {e^{x}-e^{-x}}{e^{x}+e^{-x}}}={\frac {e^{x}\cdot \left(1-e^{-2x}\right)}{e^{x}\cdot \left(1+e^{-2x}\right)}}=f(2x)-{\frac {e^{-2x}}{1+e^{-2x}}}=f(2x)-{\frac {e^{-2x}+1-1}{1+e^{-2x}}}=2f(2x)-1}.
### נגזרת

לפונקציה הלוגיסטית הסטנדרטית נגזרת הניתנת לחישוב:

* {\displaystyle f(x)={\frac {1}{1+e^{-x}}}={\frac {e^{x}}{1+e^{x}}}}
* {\displaystyle {\frac {d}{dx}}f(x)={\frac {e^{x}\cdot (1+e^{x})-e^{x}\cdot e^{x}}{(1+e^{x})^{2}}}}
* {\displaystyle {\frac {d}{dx}}f(x)={\frac {e^{x}}{(1+e^{x})^{2}}}=f(x)(1-f(x))}

עבור הנגזרת של הפונקציה הלוגיסטית מתקיימת התכונה:

{\displaystyle {\frac {d}{dx}}f(x)={\frac {d}{dx}}f(-x).}
### פונקציה קדומה

את הפונקציה הקדומה של הפונקציה הלוגיסטית ניתן לחשב בעזרת אינטגרציה באמצעות החלפת משתנים {\displaystyle u=1+e^{x}}, כיוון ש {\displaystyle f(x)={\frac {e^{x}}{1+e^{x}}}={\frac {u'}{u}}}, אז (בהשמטת קבוע האינטגרציה):

{\displaystyle \int {\frac {e^{x}}{1+e^{x}}}\,dx=\int {\frac {1}{u}}\,du=\log u=\log(1+e^{x})}
ברשתות עצביות מלאכותיות, זה ידוע כפונקציה ה-"softplus".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פונקציה לוגיסטית** בוויקישיתוף
* פונקציה לוגיסטית, באתר MathWorld (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Verhulst, Pierre-François (1838). "Notice sur la loi que la population poursuit dans son accroissement" (PDF). *Correspondance mathématique et physique*. **10**: 113–121. נבדק ב-3 בדצמבר 2014. `{{cite journal}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph644340

 |
רבי **רפאל מייזלס** (ה'תנ"ו, 1696 בערך – ה'תקל"ח, 1777) היה רב ופוסק, מחשובי הפוסקים בהלכות שבת. מחבר הספר **תוספת שבת**.

ביוגרפיה
--------

נולד בברודי לרב חיים ודבורה מייזלש, ונקרא על שם סבו שנפטר שנים ספורות קודם לידתו – רפאל מייזלש. לימים שימש כרב העיירה הארחוב (אנ') (כיום בצפון צ'כיה, על גבול פולין), וכאב בית הדין של העיירה פאריצק (כיום פריצ'י בבלארוס).

השקפותיו ואורח חייו
-------------------

רבי רפאל נהג לעסוק רבות בלימוד רחב ומקיף. בכל יום היה עוסק בלימוד גפ"ת, ופעם בשנה סיים מחזור לימוד של 4 חלקי השולחן ערוך. הוא התנגד נחרצות לשיטת הפלפול, והיצר על כך שרבים מהלומדים מתעסקים בפלפול ולא בלימוד הלכה מסורתי. על הלומדים בפלפול כתב: "חכמי הזמן... דרכם להתייהר בפלפול של הבל שאין בו ממש".

ספר תוספת שבת
-------------

בשנת תקכ"ז (1767), בהיותו כבן 70, הוציא לאור את הספר 'תוספת שבת'. הספר כתוב על הלכות שבת, לפי סדר סימני השולחן ערוך, כאשר דברי השולחן ערוך והרמ"א מובאים בראש הדף. תחתיהם מובאים הערות המחבר, אשר כוללות סיכום דברי האחרונים שקדמו לו ודיון בדבריהם, יחד עם חידושיו של המחבר.

הספר מתייחד בכך שהוא מרבה לחלוק ולהשיג על דברי המגן אברהם, שנחשב כפוסק מרכזי בקרב פרשני השולחן ערוך. ייחודיותו קנתה לו מקום בקרב ספרי הפוסקים המאוחרים יותר, כמו פרי מגדים ומשנה ברורה, אשר מזכירים רבות את דעתו.

שם הספר רומז למושג ההלכתי תוספת שבת - זמן אשר עקרונית יש לו דין של יום חול, והאדם מחיל עליו את קדושת השבת. רבי רפאל כתב בהקדמה לספרו כי בחירת שם זה נועדה לבטא שרוב הדברים שכתב אינם חידושיו אלא דברי הפוסקים שקדמו לו, וחידושיו הם רק תוספת שולית לדבריהם.

בתוספת מאוחרת להקדמת הספר כתב שלאחר השלמת הספר הודפסו הספרים אליה רבה ואבן העוזר (בהם מובאות גם מספרי ראשונים נדירים), והוא מצא שיש בספרו דברים הדומים לכתוב בהם. לכן הוא מצהיר שכל הכתוב בספר הוא מעצמו בלבד, ורק לאחר מכן ראה דברים הדומים לדבריו בספרי מחברים אחרים. הוא מסביר שלא מחק אותם משום שהיו חביבים בעיניו, ושזו הייתה גם דרכם של הראשונים: אף על פי שלפעמים מצאו כדבריהם בספרים קדמונים יותר, השאירו את דבריהם על מקומם.

בין ההסכמות שצורפו לספרו ניתן למצוא את הסכמתו של רבי יחזקאל לנדא, בעל הנודע ביהודה, שהיה אז רב העיר פראג. בהסכמתו הוא מעיד על הקשר התורני ביניהם, ועל כך שכמה פעמים התייעץ עמו בסוגיות שונות.

משפחתו
------

רבי רפאל הוא נין של רבי משה לימא, מחבר ספר **חלקת מחוקק**. אחיו של רבי רפאל, רבי יצחק מייזלש, כתב חידושים לש"ס בשם **חוסן ישועות**.

לרבי רפאל היו שלושה בנים הידועים לנו: רבי אלכסנדר, רבי משה ורבי חיים. שלושתם כיהנו כרבני עיירות ודיינים.

קישורים חיצוניים
----------------

* רשימת הפרסומים של רפאל מייזלס, בקטלוג הספרייה הלאומית
* ****תוספת שבת****, פרנקפורט דאודר, תקכ"ז, באתר היברובוקס
* **תוספת שבת**, מהדורה חדשה, ניו יורק, תשנ"ט, **חלק א** ו**חלק ב**, באתר אוצר החכמה
* רפאל בן חיים מיזלש, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  **מבוא לספר תוספת שבת**, מהדורה חדשה, חלק א, ניו יורק תשנ"ט, עמ' ג, באתר אוצר החכמה
2. ↑  עוד כתב שהגימטריה של השם **תוספת שבת** (1648) שווה בדיוק לגימטריה של **רפאל בלא"א החכם המופלא כמוהר"ר חיים זצל"ה מייזלש** (=רפאל בן לאדוני אבי החכם המופלא כבוד מורנו הרב חיים זכרו לחיי העולם מייזלש)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007445866305171
* GND: 132262460
* ISNI: 0000 0001 1897 8697
* LCCN: nr96018963
* NTA: 251844854
* VIAF: 38073969
* WorldCat: lccn-nr96018963

 |
**רַפְּטוֹר** הוא מנוע רקטי מתוצרת חברת החלל SpaceX, המאפשר שימוש חוזר פעמים רבות. על מנת לעמוד בדרישה זו רפטור כולל טכנולוגיות שלא נעשה בהן שימוש רחב לפני כן – הצתה בשלבים ודלק קריוגני.

הדלק למנוע הוא מתאן, גם בכך מנוע רפטור סולל דרך חדשה כמנוע המתאן־חמצן הראשון שמגיע לניסויים בשיגורים של ממש. צירוף החידושים משמעותו פיתוח מורכב שנדרש לפתור סוגיות רבות שטרם התמודדו איתן.

הבחירה בדלק מתאן נעשתה על מנת לאפשר תדלוק של סטארשיפ על גבי מאדים. ניתן להפיק מתאן על פני מאדים בתהליך פישר־טרופש (Fischer–Tropsch process). מדובר באחד העוגנים המרכזיים של תוכנית "הישר למאדים" שאותה פיתחה אגודת מאדים בהובלת רוברט זוברין ונאס"א דחתה. ללא אפשרות תדלוק על מאדים, משימה למאדים תדרוש משגר עצום בגדלו, משגר שיגמד כל משגר שנבנה עד כה, ניתן לבנייה אך ורק במסלול ועלותו מאות מיליארדי דולרים לכל שיגור. עלות גבוהה זו גרמה עד כה לפסילת כל התוכניות המאוישות אל מאדים, ורק גישה מהפכנית כמו זו של פיתוח רפטור תאפשר משימה מאוישת שתקבל את אישור הקונגרס.

רפטור מיועד להיות המנוע של המשגר הכבד־מאד סטארשיפ. הוא מיועד להבנות בכמה גרסאות – אטמוספירית לשימוש לפני הגעה לריק החלל, גרסה מותאמת לפעולה בריק, וגרסאות עם ובלי ניהוג וקטורי (שינוי כיוון הפליטה).

מנוע רפטור משלב שתי טכנולוגיות מתקדמות. **הצתה בשלבים** היא שימוש בדלק הרקטי עצמו על מנת להניע את משאבות הדלק והחמצן. מערך המשאבות המתקבל מכיל פחות חלקים נעים – ועל כן אמין יותר – ולא דורש מקור אנרגיה נוסף להנעת המשאבות – ועל כן חוסך משקל ומאפשר יחס דחף־משקל גבוה יותר. רפטור הוא המנוע הראשון שמיישם עיקרון זה באופן מלא, כלומר לשאיבה גם של הדלק וגם של המחמצן. **דלק קריוגני** הוא שימוש בחומר דלק גזי שקורר לטמפרטורות נמוכות מאוד. במצב זה הדלק הרקטי הוא בעל צפיפות אנרגיה גבוהה באופו משמעותי מדלק נוזלי מקובל כגון קרוסין וכך מאפשר מתקף סגולי גבוה יותר. שילוב הטכנולוגיות מוביל לכך שהלחץ המופק ברפטור גבוה במידה ניכרת מכל מנוע רקטי שקדם לו.

סכימת הפעולה של רפטור – דלק מתאן בקירור־על, והנעת המשאבות בבעירה מקדימההצהרות על פיתוח רפטור נאמרו כבר ב־2009, אבל נראה שמאמץ הפיתוח הרציני החל רק ב־2012, לאחר שמאסק הצהיר שהוחלט שרפטור ישתמש בדלק מתאן קפוא. ניסויים במערכת הזרקת הדלק החלו ב־2014, ולקראת סוף 2015 התקדמו עד ניסויים של כל מערכת ההצתה המוקדמת בשלמותה. ניסוי מלא של הגרסה האטמוספירית של המנוע עבר בהצלחה בנמל החלל בוקה צ'יקה ביולי 2019. רפטור התקדם מעבר לשלב הפיתוח כיחידה נפרדת והוא משמש בפועל בניסויי השיגור של המשגר סטארשיפ.

בסדרת ניסויים אבות הטיפוס **SN**, התגלה שבעוד עיצוב רפטור כמנוע עצמאי עבד כמעט ללא דופי, סוגיית בקרה מוצלחת של הספקת המתאן דורשת התגברות על בעיות רבות, ונעשו מאות שינויים במערך הצינורות והמשאבות. הניסוי המוצלח של האבטיפוס *SN15* מסמן מעבר לאתגר הבא של מנועי רפטור – שיגור מלא לחלל ותפקוד בתנאי ריק.

ניסוי הצתה מלאה של מנוע רַפְּטוֹר, ספטמבר 2016

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רפטור** בוויקישיתוף

| SpaceX |
| --- |
| משגרים | 

|  |  |
| --- | --- |
| בשימוש | פאלקון 9 • פאלקון כבד |
| בפיתוח | סטארשיפ |
| יצאו משימוש | פאלקון 1 |

 |
| טילים ניסיוניים | גראסהופר |
| חלליות | דרגון • דרגון 2 • סטארשיפ |
| מנועים רקטיים | קסטרל • מרלין • דרקו • רפטור |
| נמלי חלל | בוקה צ'יקה |
| משימות | שיגורי פאלקון 1 • שיגורי פאלקון 9 • Starlink • פרויקט dearMoon • תוכנית מאדים של SpaceX |
| אנשי מפתח | אילון מאסק |
**פלומאזניל** (באנגלית **Flumazenil**; ידוע גם בשם - flumazepil, פלומאזפיל) הוא תרופה שניתנת במטרה לנטרל השפעות אשר מקורן בחומרים ממשפחת הבנזודיאזפינים (באנגלית Benzodiazepine). התכשיר ניתן בדרך כלל באמצעות הזרקה תוך ורידית (intravenous)

היסטוריה
--------

תרופה זו הוצגה לראשונה בשנת 1987 על ידי הופמן לה רוש תחת השם המסחרי Anexate, אבל אושר על ידי ה-FDA רק ב-20 בדצמבר 1991.

לפני מספר שנים[דרוש מקור] נעשו ניסויים ובדיקות לפיתוח תכשיר פלומאזניל הניתן דרך הפה, אך היו לכך תופעות לוואי מרובות ואופן ספיגתו בדרך זו לא צלחה ועל כן המחקר ננטש.

ישנם סיבוכים רבים שיש לקחת בחשבון בעת שימוש בטיפול האקוטי על פי ההגדרה. הוא כבר נמצא יעיל במינון יתר של תרופות ותכשירים משפרי שינה שאינם בנזודיאזפינים, כלומר Zolpidem וגם zaleplon.

פלומאזניל נמצא יעיל בהפחתת ישנוניות מוגזמות תוך שיפור ערנות ביסוד ההיפרסומניה (hypersomnias), כגון היפרסומניה (hypersomnia) אידיופטית.

ישנן עדויות כי פלומאזניל יעיל לנסיגה ממושכת של בנזודיאזפינים (או תסמונת שלאחר נסיגת נזודיאזפינים) עם תוצאות מבטיחות, אם כי דרושים מחקרים גדולים יותר עם מרווחי מינון רגילים נוספים כדי לאשר זאת. כמו כן, היו כמה מחקרים החוקרים את ההשפעה של התרופה בהפחתת סובלנות בנזודיאזפינים, שאופיינו בתוצאות מבטיחות. בקשירה לקולטני בנזודיאזפינים, פלומאזניל יכול לאפס את רגישות הקולטנים, הוא משחזר את הקולטן למצב זיקתי טרום תרופתי שלו. כמו כן, נעשה שימוש באנצפלופתיה של הכבד, אם כי התוצאות היו מעורבות.

תחילתה של פעולת הפלומאזניל מהירה ובדרך כלל השפעות נתפסות בתוך דקה עד שתי דקות. אפקט השיא נראה בטווח של שש עד עשר דקות. המינון המומלץ למבוגרים הוא 200 מיקרוגרם כל 1–2 דקות, עד שההשפעה באה לידי ביטוי, למקסימום של 3 מ"ג לשעה.

לקריאה נוספת
------------

* הערך "פלומאזניל", באתר ויקירפואה
* הערך "פלומאזניל", באתר "ויקיתרופות"

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פלומאזניל** בוויקישיתוף

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**הספרייה הלאומית של קזחסטן** (בקזחית: **Қазақстан Республикасының ұлттық кітапханасы**) היא הספרייה הלאומית של רפובליקת קזחסטן, הממוקמת באלמטי.

היסטוריה
--------

הספרייה נוסדה בשנת 1910 בהחלטת מועצת העיר ורני (כיום אלמטי). עשור לאחר מכן, בשנת 1920 הספרייה הפכה לספרייה ציבורית של המחוז. ב-1931 נשיאות מועצת הפועלים של קזחסטן החליטה להפוך את הספרייה לספריית המדינה של קזחסטן. בפברואר 1937 ציינו 100 שנה לפטירתו של אלכסנדר פושקין והוחלט להעניק את שמו לספרייה.

החל משנת 1992 הספרייה היא חברה בפדרציה הבינלאומית של ארגוני ספריות ומוסדות. בשנת 2020 על ידי נשיא קזחסטן הוחלט להעניק לספרייה מעמד של **ספרייה לאומית**.

המבנה בו ממוקמת הספרייה הבנה בשנת 1970 ובו שלוש קומות, ב-2019 שר התרבות והספורט של קזחסטן החליט להכריז על מבנה הספרייה כמבנה המיועד לשימור.

מבנה הספרייה מורכב מ-14 אולמות הקריאה, בהם ישנם 1,500 מקומות ישיבה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הספרייה הלאומית של קזחסטן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הספרייה הלאומית של קזחסטן

הערות שוליים
------------

1. 1 2  היסטוריה של הספרייה באתר הספרייה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16905997f (data)
* GND: 5174544-6
* ISNI: 0000 0000 9561 0055
* LCCN: no95034030
* NKC: kn20071021019
* SUDOC: 150865473
* VIAF: 141018024
* WorldCat: lccn-no95034030

 |
**טולוס הוסטיליוס** (לטינית: Tullus Hostilius; ‏673 לפנה"ס – 641 לפנה"ס) היה מלכה האגדי השלישי של רומא. הוסטיליוס היה הראשון ממלכי רומא שהרחיבו את גבולות הממלכה מעבר לחומות העיר.
דמותו כמעט וזהה לזאת של רומולוס: שניהם הכפילו את אוכלוסיית הממלכה, שניהם לחמו בוואינים ובפדיאנים, שניהם ארגנו את הצבא ושניהם עזבו את פני האדמה בסערה. עקב דמיון זה, יש רבים המייחסים את דבר חייו למיתוס. המלך נופל תחת דפוס המלכים השלווים והמלכים התוקפניים, שאפיין את ארבעת המלכים הראשונים של רומא. מה גם שהמקור הראשי, והכמעט יחיד, לגביו (ולגבי מרבית המלכים הרומאיים האחרים) הוא זה של טיטוס ליוויוס, היסטוריון שנוי במחלוקת.

עם מותו של נומה פומפיליוס, מיהר העם להמליך את טולוס הוסטיליוס למלכה השלישי של רומא, ואף הסנאט לא איחר לאשר את המינוי. טולוס נודע בקרב ההמונים כנכדו של אחד הלוחמים האמיצים שסייעו רבות לרומולס.
תשוקת הקרב של הוסטיליוס עלתה אפילו על זאת של רומולוס ולא ידעה שום מעצור.

בימיו החלו חקלאים מאלבה לונגה ומרומא לבזוז זה את רכושו של זה. אחר מספר ניסיונות דיפלומטיים כושלים יצאו שני הצדדים למלחמה. מלכה של אלבה לונגה מת לפני הקרב, ובמקומו התמנה שר הצבא, מטיוס פופטיוס, על העם. הוסטיליוס נשא ונתן עם בני אלבה לונגה והצדדים הגיעו להסכמה שקרב בין שלישיית אחים מכל צד יקבע את גורל הערים. אחר ניצחון שלישיית ההוראטיי (Horatii) הרומית על הקוראטיי (Curiatii) (אנ') של אלבה לונגה, השתעבדה אלבה לונגה לרומא.

כעבור זמן מה, הכריזו הפדיאנים והוואינים מלחמה על רומא. המלך הרומי יצא לשדה הקרב וקרא לצבא אלבה לונגה לעזרתו. בשדה הקרב נטשוהו בני אלבה לונגה, אך הוא הצליח להביס את אויביו. כעונש על בוגדנותם הוציא מלך רומי להורג את מטיוס, השמיד את אלבה לונגה והעביר את אוכלוסייתה לגבעה חקלאית ברומא. הוסטיליוס הקים את גייס הפרשים הרומי ואת בית הסנאט החדש.
הוא החל מלחמה נוספת בסביאנים והוואינים, וניצח גם בה.

על פי האגדה, התעסקותו הרבה במלחמה הביאה לעבודה לא תקינה, אם בכלל, של האלים. אלו בתגובה הפילו על רומא מגפה, שאף טולוס לקה בה. כשהתחנן בפני יופיטר על חייו, גמל לו האל בברק שהפכו לאפר. הרומאים הסיקו כי הם צריכים מלך שליו יותר, ופנו לאנקוס מארקיוס, נכדו של נומה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טולוס הוסטיליוס** בוויקישיתוף
* דר' אפי זיו, **המיתולוגיה הרומית**, כנרת זמורה-ביתן, 2024.

* טולוס הוסטיליוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| **מלכי רומא** |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| רומולוס (753–717) • טיטוס טאטיוס • נומה פומפיליוס (717–673) • טולוס הוסטיליוס (673–642) • אנקוס מארקיוס (642–617) • לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס (616–579) • סרוויוס טוליוס (578–535) • לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס (535–510/509) |

 |
| **המלוכה הרומית** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1785634
* GND: 119009684
* NLP: a0000001805427
* NTA: 186590229
* VIAF: 47562311
* WorldCat: viaf-47562311

 |
**נילית בע"מ** היא חברה בין-לאומית בבעלות פרטית המתמחה בייצור סיבי ניילון 6.6 (פוליאמיד) ותרמופלסטיק. מטה החברה נמצא משנת 1969 במגדל העמק, ישראל. נילית סיבים, מתמחה בפולימריזציה, טווייה וקרזול חוטי ניילון 6.6 בעיקר ליישומי טקסטיל.

היסטוריה
--------

נילית נוסדת בשנת 1969 על ידי אניו לוי, אשר עלה עם משפחתו מאיטליה לישראל.
המפעל הוקם בשנת 1971 במגדל העמק, ישראל והתחיל לייצור בשנת 1974. מאז נילית ממוצבת כיצרנית הניילון הראשונה בישראל. נילית התחילה בפולימריזציה בשנת 1978. בשנת 1981, נילית החלה בייצור מלח ניילון. בשנת 1988, נכנס חוט 5 דנייר של נילית לספר השיאים של גינס, כחוט הניילון הדק והעדין ביותר בעולם.
בשנת 1995, ייסדה נילית את מפעל "יורוניל" איטליה – והוא מפעל הייצור הראשון של החברה מחוץ לישראל. מפעל יורוניל החל בייצור לאחר שנתיים והתמחה בחומר תרמופלסטי מעכב בעירה ובפלסטיק בעל סיכה פנימית. לימים הוחלף שם המפעל לנילית פלסטיק אירופה.
בשנת 1996 נילית חתמה על הסכם יזמות משותף עם חברת "שרה לי" לייצור חוטי ניילון 6.6.עבור מוצרי ההלבשה שלה בישראל. בשנת 2006 הופרדה חטיבת הטקסטיל בחברה והפכה להיות חברה עצמאית.

נילית חתמה על הסכמי שיתוף נוספים: ב-2001 עם יצרן החוטים האמריקאי Unifi, Inc במטרה לייצר חוטי ניילון 6.6 POY לשזירה במפעל בישראל, וב-2004 עם חברת Pompea SpA להקמת קו ייצור POY חדש, גם הוא במפעל של נילית בישראל.

בשנת 2006 פתחה נילית בסדרת רכישות של מפעלי ייצור ברחבי העולם. הרכישה הראשונה הייתה תחום הסיבים של Apparel EuropeInvista. בשנת 2007, רכשה נילית את Frisetta Polymer בגרמניה. בשנת 2009, רכשה נילית את Nylstar במרטינסויל, וירג'יניה, ארצות הברית.

באותה תקופה, ייסדה נילית שני מפעלי ייצור ב- SUZHOU אשר בסין. מפעל שהחל לקרזל חוטים בז'יאנגסו בשנת 2008. לאחר שנה מפעל נוסף. שמייצר תרכובות תרמופלסטיות.

מוצרים
------

מפעל "נילית סיבים" מייצר חוטים דקים, דקים מאוד וחוטים בעובי חצי דנייר. חוטים אלה משווקים תחת שמות מותג רבים. בנוסף, נילית מייצרת חוטים לפי רישיון מחברת Invista. בין לקוחות החוטים של נילית נימנים יצרני הגרבונים, הגרביים, הלבשה תחתונה, בגדי גוף ובגדי ספורט.

פעילות כלל עולמית
-----------------

"נילית" פועלת ביותר מ-70 מדינות ומפעילה מתקני ייצור בישראל, בברזיל, בסין ובארצות הברית. "נילית" מעסיקה כ־1,200 עובדים ברחבי העולם.

"נילית" היא חברה בבעלות פרטית, מנוהלת על ידי מיכאל פ. לוי, המנהל את חברות משפחת לוי ובכללן "נילית" וסוכנות מכוניות למזרח התיכון בע"מ, שהיא היבואנית והמפיצה הבלעדית של מותגי קונצרן FCA, ובכלל זאת מותגי פיאט, לנצ'יה, אלפא רומיאו ואבארט בישראל ומשאיות חברת איווקו. החברה היא בעלת השליטה בחברת "יפנאוטו", יבואנית מותג סובארו וכן בעלת 25% בחברת "אוטו איטליה" היבואנית והמפיצה הבלעדית של מותגי פרארי ומזראטי בישראל

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נילית
* גולן חזני, נילית מוכרת את חטיבת הפלסטיק ב־230 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 28 בנובמבר 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  נילית - עמוד הבית
2. ↑  New compounding plant in Italy
3. ↑  Israeli firm buys Nylstar
4. ↑  Nilit Strengthens Presence and Position in Chinese Market
5. ↑  Nilit strengthens presence in Chinese market
פרד וגנר, אישה מעשנת (?)
**פרד וגנר**, (באנגלית: **Fred Wagner**;‏ 20 בדצמבר 1860 - 14 בינואר 1940) היה אחד הציירים המוקדמים מבין האימפרסיוניסטים בפנסילבניה. בילה את רוב חייו בפילדלפיה בציור הנמלים, הגשרים, הפארקים, תחנות הרכבת והנמלים שלה.

פרד וגנר, תעלת דלוואר, 1926

קריירה
------

וגנר למד אצל תומאס אייקינס באקדמיה לאמנויות פנסילבניה החל משנת 1878. לפני שסיים את לימודיו, נבחר וגנר ללמד לצד אייקינס בקורס האנטומיה החל משנת 1882.

עבודותיו של וגנר היו בתערוכות השנתיות של האקדמיה בפנסילבניה לראשונה בשנת 1882 ובאופן עקבי מדי שנה בין השנים 1906–1940, ובתערוכות הדו-שנתיות של גלריית קורקורן לאמנות, וושינגטון הבירה, בין 1907 ל-1935. הוא זכה בפרס מלגת האקדמיה בפנסילבניה בשנת 1914, ובשנת 1922 זכה למקום מכובד בתערוכה הבינלאומית של מכון קרנגי בפיטסבורג.

וגנר עזב את ההוראה באקדמיה בפנסילבניה בשנת 1886 כדי לערוך סיור בעיירות המערב ולצייר דיוקנאות.

פרד וגנר, שם הציור ותאריך לא ידועים
עם שובו לפילדלפיה הוא עבד כמאייר בעיתונות עד 1902. אחר כך התבקש ללמד בבית הספר בצ'סטר ספרינגס, תפקיד אותו מילא במשך שבע שנים. אחר כך התחיל ללמד בבית ספר באדינגהאם בשנת 1912. כמה מתלמידיו הבולטים של וגנר היו: אליזבת וושינגטון (1871–1953) וג'ון וייגנד (1869–1951). בית ספר הזה התקיים יותר מעשרים וחמש שנים, ובסופו של דבר נערכו שיעורים בבניין פולר בפילדלפיה.

וגנר הפך לחבר במועדון הסקיצה של פילדלפיה בשנת 1897 ונשאר שם חבר לכל החיים. ואגנר היה חבר בברית האמנות בפילדלפיה במשך שנים רבות והיו תערוכות שהוקדשו לעבודותיו שם לפני ואחרי מותו.

משפחה
-----

ואגנר התחתן עם אווה וילמוט בשנת 1913, הדוגמנית שלו במספר לא ידוע של ציורים כולל אחד שכותרתו "ליידי מעשנת." זו הייתה גם השנה של תערוכת הארמורי הידועה בעיר ניו יורק שבה התקבלו שתיים מיצירותיו של וגנר.

פרד וגנר, נחל קפוא
בקיץ שבין 1903 ל־1913 התגורר וגנר באי הייטס, ניו ג'רזי, שם ג'יימס מור בראיינט תמך בו. בראיינט היה חרט שוגנר פגש במועדון הסקיצה בפילדלפיה. בתקופות קיץ אחרות הם בילו באושן סיטי, ניו ג'רזי, שם צייר דיוקנאות של אחייניתו, מרגריט ברנדלינגר וחמש בנותיה, יחד עם סצינות של האוקיינוס והחוף.

וגנר נפטר ב-20 בינואר 1940

מורשת
-----

פרד וגנר צייר כל חייו, אף על פי שהתפרנס בצניעות כאמן, יצירותיו הוכנסו והתקבלו לכמה מתערוכות האמנות היוקרתיות ביותר באותה תקופה.

הוא זכה בפרסים רבים על עבודתו וציוריו היו (או נמצאים) במוזיאונים רבים כולל מוזיאון פילדלפיה לאמנות, מוזיאון רדינג, מוזיאון האמנות של ג'יימס א. מיכנר, מוזיאון האמנות של סנט לואיס, מוזיאון לאמנות אמריקאית, מוזיאון האמנות של פרנסוורת' ומוזיאון אוניברסיטת פן סטייט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרד וגנר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Smith, Cyndy Drue and Susan Brendlinger, Fred Wagner An American Painter (1860–1940) page 11
2. ↑  Peterson, Brian H. (Editor) (2002). Pennsylvania Impressionism. Page 276
3. ↑  Alterman, James M. New Hope for American Art. Page 566

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2018086351
* RKD: 296752
* VIAF: 6121153063116919320001
* WorldCat: lccn-no2018086351

 |