recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**גאוות היאנקים** (באנגלית: **The Pride of the Yankees**) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1942 בבימוי של סם ווד ובהפקתו של סמואל גולדווין עם גרי קופר ותרזה רייט בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס על הספר **לו גריג: גאוות היאנקים**  של פול גאליקו ומספר את סיפור חייו של שחקן הבייסבול האגדי לו גריג מקבוצת ניו יורק יאנקיז שנפטר ממחלת ALS (שנקראת על שמו) בגיל 37, שנה לפני יציאת הסרט לאקרנים.

שחקני הקבוצה ששיחקו עם לו גריג משחקים בסרט בתפקיד עצמם ובראשם בייב רות' שהיה בתחילה המנטור של גריג בקבוצה.

הסרט מתרכז יותר ביחסיו של גריג עם אימו השתלטנית ואשתו אלינור ופחות על הקריירה הספורטיבית שלו.

הסרט זכה בפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר והיה מועמד ל-11 פרסי אוסקר. - שחקן ראשי (גרי קופר), שחקנית ראשית (תרזה רייט), עיצוב אמנותי, צילום, תסריט מעובד, מוזיקה, אפקטים מיוחדים ועוד.

שיא הסרט הוא נאום הפרידה של גריג ב-4 ביולי 1939 ביאנקי סטדיום. המשפט האחרון בנאום זה הפך לסמל: "היום, אני מחשיב את עצמי לאדם המאושר בתבל". המשפט נבחר במקום ה-38 במאה שנים... מאה ציטוטים של מכון הסרטים האמריקאי.

לו גריג בגילומו של גרי קופר נבחר במקום ה-25 במאה שנים... מאה גיבורים ונבלים.

בתחילת הסרט מוקרנות מילותיו של דמון ראניון המשבח את לו גריג שמלחמתו במחלה הייתה אמיצה כמו מלחמת חיילים בשדות הקרב.

תקציר העלילה
------------

לו גריג (גרי קופר) הוא סטודנט צעיר באוניברסיטת קולומביה שם הוא לומד הנדסה במצוות אימו השתלטנית הרוצה שבנה היחיד יהיה מהנדס.

ליבו של לו נמשך יותר למשחק הבייסבול מאז היותו ילד בשכונת עוני בניו יורק. הוא משחק בקבוצת האוניברסיטה וכתב ספורט בשם סם בלייק (וולטר ברנן) מכיר בכישרונו, עוזר לו להתקבל לקבוצת הניו יורק יאנקיז ומלווה אותו בכל חייו עד למותו.

ראש הקבוצה הוא בייב רות' (המשחק בסרט את עצמו) המקבל את לו בתחילה בזלזול אבל כעבור זמן מוכיח לו את עצמו וזוכה להערכת כל הקבוצה. הוא הופך למפורסם ואף אימו שהתנגדה לכך הופכת להיות מעריצה נלהבת של משחק הבייסבול.

במשחק באצטדיון קומיסקי בשיקגו הוא מכיר את אלינור (אלי) (תרזה רייט) והם מתחתנים. הקריירה של לו נוסקת והוא מכונה "סוס הברזל".

לו מרגיש עייפות וקושי מוטורי במשחק. בבדיקה נמסר לו שהוא סובל ממחלה הפוגעת בעצבים והוא חש שהקריירה שלו הגיעה לקיצה.

לבסוף נפרד לו מהקבוצה ומקהל מעריציו ונואם לפני כולם ביאנקי סטדיום: "...אנשים אומרים שיש לי מזל רע, אבל היום אני מחשיב את עצמי לאדם המאושר בתבל".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גאוות היאנקים** בוויקישיתוף

* "גאוות היאנקים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "גאוות היאנקים", באתר נטפליקס
* "גאוות היאנקים", באתר AllMovie (באנגלית)
* "גאוות היאנקים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "גאוות היאנקים", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "גאוות היאנקים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* גאוות היאנקים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* סצנת הסיום של הסרט, באתר יוטיוב
**New Era** היא חברת כובעים אמריקאית שבסיסה בבאפלו, ניו יורק. היא נוסדה בשנת 1920. ב-New Era יש יותר מ-500 רישיונות שונים בתיק שלה. מאז 1993 הם הספקית הבלעדית של כובעי בייסבול לליגת הבייסבול האמריקאית (MLB).

היסטוריה
--------

בשנת 1920, ארהרדט קוך לווה 1,000 דולר מאחותו, רוז, ו-1,000 דולר מעמיתו לעבודה ג'ו והקים חברת כובעים משלו, "חברת E. Koch Cap". הייצור החל בקומה השלישית ברחוב Genesee 1830 בבאפלו, ניו יורק. החברה התחילה עם 14 עובדים, ביניהם אחותו של ארהרדט רוז, בנו של ארהרדט, הרולד ובנה של רוז וולי דומאס. בשנת 1920 ייצרה החברה 60,000 כובעים.

בשנת 1934, "New Era" החלה לייצר כובעים עבור הקליבלנד אינדיאנס, שיהיה חוזה הבייסבול הראשון שלהם (MLB). בשנת 1954, החברה הציגה את עיצוב מודרני יותר לכובע ושמו 59Fifty, המכונה כובע "ברוקלין סטייל", על ידי הרולד קוך, שהציג שיפורים וחידושים עיצוביים רבים. עד 1965, סיפקה New Era כובעים לכ-10 מתוך 20 קבוצות ה-MLB.

בשנת 1993 קיבלה New Era את הרישיון הבלעדי הראשון עם ה-MLB לייצר את כובעי הבייסבול על המגרש לכל קבוצותיה (אז 28, כיום 30). בשנת 2001, כריס קוך מונה למנכ"ל.

בעשור השני של המאה ה-21, בעוד ש-New Era מזוהה עם בייסבול, החברה התמקדה בהתעמקות בפוטבול וליגות ספורט אחרות. בשנת 2012, היא רכשה זכויות צד בלעדיות מלאות לליגת הפוטבול הלאומית (NFL). בשנת 2013, New Era חתמה בליגת הביג באש האוסטרלית של הקריקט האוסטרלי כספקית הכובעים הרשמית שלהם. New Era חתמה על הסכם נוסף בשנת 2015 עם מנצ'סטר יונייטד. בשנת 2017 חתמה New Era על זכויות בלעדיות על מוצרי NBA במגרש. זה הפך את ניו עידן לחברת הכובעים הראשונה שיש לה זכויות בלעדיות ל- MLB, ה-NFL וה-NBA במקביל.

נודע ב-13 באוגוסט 2016 כי New Era ובאפלו בילס הגיעו להסכמה בנושא שמות זכויות לאצטדיון ראלף וילסון. New Era והבילס הכריז רשמית על שמו החדש של האצטדיון, "New Era Field" חמישה ימים לאחר מכן, ב־18 באוגוסט 2016. לאחר ששחררה את מנכ"ל ראס ברנדון במאי 2018, New Era שכרה את ברנדון בתפקיד מנהל. יממה לאחר מכן, החברה הכחישה כי הוא הוחתם. האתלטיק, העיתון שהעלה את הטענה הראשונית, המשיך להתעקש שההעסקה התרחשה וכי ברנדון פוטר בשקט לאחר שהסיפור פרץ. הסכם החסות על האצטדיון הסתיים לבקשת New Era בשנת 2020, והאצטדיון קיבל את שמו של אצטדיון בילס.

ב־12 בספטמבר 2018 נודע כי New Era תהיה המלבישה הרשמית של ליגת הפוטבול הקנדית החל מעונת 2019. החברה היא בעלת רישיון ל-CFL לבגדי ראש והלבשה מאז ינואר 2011, וזו תהיה הפעם הראשונה שהחברה מספקת מדי פוטבול. ב־22 באפריל 2021 נודע כי New Era תהפוך לנותנת חסות בגביע העולם ברוגבי 2021.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של New Era (באנגלית)
* New Era, ברשת החברתית אינסטגרם
כותרת הספר הראשון בסדרה
**ערפד חנאן** (באנגלית: **A Wimpy Vampire**) הוא שם של סדרת ספרים שכתב הסופר טים קולינס. סדרת הספרים מגוללת את סיפורו של נייג'ל מאלט, ערפד מתבגר דחוי חברתית, שנאלץ להתמודד עם מצבים מביכים; הן בחיי המשפחה והן בחיי החברה. הספר השלישי מגולל את סיפורו של לוק תורפ, אדם זאב מתבגר מחונן ודחוי חברתית.

ערפד חנאן כותב יומן
-------------------

 ערך מורחב – **ערפד חנאן כותב יומן**  

נייג'ל מאלט הוא ערפד חנאן ורגיל לגמרי, שהפך לערפד בגיל 15, ומאז הוא נידון לחיות לנצח כנער דחוי חברתית שלא הולך לו עם בנות. בספר הראשון, נייג'ל מספר לקוראים על התאהבותו בקלואי וניסיונותיו הכושלים להרשים אותה, התמודדתו מול משפחה מביכה, מורה אכזרי שמסתיר סוד אפל והתמודדותו מול הנערים האכזריים שמציקים לו ללא הרף בתיכון.

ערפד חנאן כותב יומן: כל הזמן
----------------------------

 ערך מורחב – **ערפד חנאן כותב יומן: כל הזמן**  

בספר השני, נייג'ל מספר לקוראים על עובדת היותו פופולרי אחרי 85 שנה עגומות, על איך הוא מאבד את קלואי לטובת אדם זאב רצחני, על התמודדתו מול סבא מגעיל שמתאכזר אליו, על השיגיונות של אחותו המפונקת, על יחסיו של אביו עם ערפדיות אחרות, על חייו העצמאיים ברחובות ועל הרצון של הוריו לעבור לקובן מרוחק בסקוטלנד.

נער זאב: אבל זה כואב!
---------------------

 ערך מורחב – **נער זאב: אבל זה כואב!**  

הספר השלישי בסדרה מתמקד בלוק תורפ, נער בן 15, שמגלה שהוא אדם זאב. עד מהרה, עליו להתמודד מול בריונים בבית ספרו, שינויי צורה מביכים, הצטרפות ללהקה בעלת מנהיג אכזרי, פגישה עם נייג'ל מאלט ומשפחתו, מניעת מלחמה עקובה מדם שפורצת בין האויבים המושבעים - הערפדים והמזדאבים, והתמודדות עם שני יריבים מושבעים. בדרך, לוק יגלה את כוח המנהיגות שחבוי בתוכו ויתיידד עם קלואי ספארו, אהובתו הנשכחת של נייג'ל.

ערפד חנאן: נקמה זה כאן
----------------------

בספר הרביעי, נייג'ל מתאר את מצבו של הקובן שלו לאחר אירועי הספר השלישי; כעת, עליו להתמודד מול מנהיגות הקובן והאחריות הכבדה שהוטלה עליו. כשנייג'ל מואס בתפקידו, הוא מעביר את שרביט ההנהגה לערפד צעיר בשם ויקטור קרפתיאן, ערפד חדש שמצא מפלט בקובן יחד עם אימו. כשוויקטור מתגלה כמנהיג צמא דם ואכזרי, נייג'ל מסכים לנהל את המחתרת שחותרת תחת הפעולות של המנהיג האכזרי, ובדרך הוא מצליח לכבוש את ליבה של לנורה, ערפדה יפת תואר מימי העידן הוויקטוריאני.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר הוויקי(הקישור אינו פעיל) הרשמי

| סדרת ערפד חנאן |
| --- |
| סדרת "ערפד חנאן" | ערפד חנאן כותב יומן • ערפד חנאן כותב יומן: כל הזמן • נער זאב: אבל זה כואב! • ערפד חנאן: נקמה זה כאן |
| אחר | ערפד חנאן - דמויות |
**מיליצה מנדיץ'** (בסרבית: **Милица Мандић**‏; 6 בדצמבר 1991, בלגרד, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) היא לוחמת טאקוונדו סרבית, אלופה אולימפית (לונדון 2012, טוקיו 2020) ואלופת העולם (2017).

קריירה ספורטיבית
----------------

בשנת 2008, זכתה מנדיץ' במדליית ארד באליפות העולם לנוער בטאקוונדו. בשנת 2011, השתתפה באליפות העולם בטאקוונדו (אנ') שנערכה בדרום קוריאה, בה זכתה במדליית ארד. בשנת 2012, זכתה במדליית כסף באליפות אירופה בטאקוונדו (אנ') שנערכה במנצ'סטר, אנגליה. באותה השנה, השתתפה במשחקים האולימפיים בלונדון וזכתה במדליית זהב לאחר שהביסה את אן קרולין גראף (אנ') הצרפתייה בתוצאה 7–9. בכך הפכה מיליצה לאזרח הסרבי הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית (עבור סרביה כמדינה עצמאית). בשנת 2013 נבחרה להיכלל, ביחד עם מאמנה דראגן יוביץ', בהיכל התהילה של הטאקוונדו בטקס שנערך בלוס אנג'לס. בשנת 2014, זכתה במדליית זהב בתחרות הגרנד פרי בטאקוונדו (אנ'). בשנת 2016, זכתה במדליית כסף באליפות אירופה. באותה השנה השתתפה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, אולם הודחה ברבע הגמר לאחר שהפסידה לביאנקה ווקדן (אנ') הבריטית. בשנת 2017, זכתה במדליית זהב באליפות העולם (אנ'). באולימפיאדת טוקיו שנערכה בשנת 2021, זכתה במדליית זהב אולימפית לאחר שהביסה בגמר את הדרום-קוריאנית לי דה-בין (אנ').

ראו גם
------

* סרביה במשחקים האולימפיים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיליצה מנדיץ'** בוויקישיתוף
* מיליצה מנדיץ', ברשת החברתית פייסבוק
* מיליצה מנדיץ', ברשת החברתית אינסטגרם
* מיליצה מנדיץ', באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* מיליצה מנדיץ', באתר olympedia.org
* מנדיץ' זוכה במדליית זהב - אולימפיאדת לונדון 2012, סרטון באתר יוטיוב
* כתבה על זכייתה של מנדיץ' במדליה אולימפית, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  Milica Mandić, sportsmatik.com
2. 1 2  Milica Mandić, taekwondodata.com
3. ↑  Olympics taekwondo: Serb Milica Mandic wins country's first gold, archive.org
4. ↑  Veliko priznanje za olimpijsku šampionku: Milica u Kući slavnih u Las Vegasu, web.archive.org
**ערפד מדומה קטן** (שם מדעי: *Megaderma spasma*) הוא מין של עטלף מהסוג ערפד מדומה שבמשפחת הערפדים המדומים החי בדרום אסיה ודרום-מזרח אסיה. עטלף זה הוא קרובו לסוג של ערפד מדומה גדול.

עטלף זה מגיע לאורך של 7 עד 10 ס"מ בממוצע ובעל מוטת כנפיים של 30 ס"מ. הוא בעל פרווה שעירה ואפורה או חומה עם כנפיים צהובות ובעל פנים ורודות בעל אוזניים בולטות, עלה-אפי מחודד בקצה אפו ולסתות חזקות בעלות שיניים חדות מותאמות ללעיסת בשר.

העטלף הוא פעיל לילה המחפש באמצעות אקולוקציה בעיקר חרקים גדולים כמו חגבים או עשים אך הוא לא יהסס לטרוף גם חולייתנים אחרים. ביום העטלף ישן במערות, חללי עצים או נקיקים בחבורות של עד 30 פרטים. תפוצתו היא לאורך דרום אסיה בין הודו וסרי לנקה עד אינדונזיה והפיליפינים.

להקות העטלפים מועילות לאדם עקב כך שהם מחסלים מזיקים שונים, אף שלעיתים הם גם מפיצים מחלות מידבקות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ערפד מדומה זוטר** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  ערפד מדומה זוטר באתר הרשימה האדומה של IUCN

| ערפדים מדומים |
| --- |
| ערפד מדומה | ערפד מדומה זוטר • ערפד מדומה גדול |  |
| ערפד מדומה אף-דיסק (סוג ומין יחיד) | ערפד מדומה אף-דיסק |
| ערפד מדומה אף-לב (סוג ומין יחיד) | ערפד מדומה אף-לב |
| עטלף צהוב-כנף (סוג ומין יחיד) | עטלף צהוב-כנף |
| עטלף רפאים (סוג ומין יחיד) | עטלף רפאים |
הטאסיט בלו מוצג במוזיאון הלאומי של חיל האוויר האמריקני
איור של הטאסיט בלו בטיסה
**טאסיט בלו** (**Tacit Blue**) היה מטוס להדגמת טכנולוגיה שפיתחה נורת'רופ בשיתוף עם דארפ"א וחיל האוויר האמריקני על-מנת להוכיח את התכנותו של מטוס ריגול חמקן עם מכ"ם LPIR‏ (low probability of intercept) וחיישנים אחרים שיכול לפעול קרוב לקו הקדמי של הלחימה בדרגה גבוהה של שרידות. רק מטוס אחד טס בפועל, אם כי שילדה שנייה נבנתה לגיבוי.

פיתוח
-----

חיל האוויר האמריקני חשף את תוכנית הטאסיט בלו ב-30 באפריל 1996, בפנטגון. הטאסיט בלו נוצר על-מנת להוכיח את התכנותו של מטוס ריגול חמקן עם מכ"ם LPIR‏ (low probability of intercept) וחיישנים אחרים שיכול לפעול קרוב לקו הקדמי של הלחימה בדרגה גבוהה של שרידות. מטוס כזה יוכל לעקוב ברציפות אחר המצב על הקרקע בשדה הקרב ולספק מידע על מטרות בזמן-אמת לכוחות הלוחמים. הטאסיט בלו היה החלק הסודי בתוכנית "אסולט ברייקר" (Assault Breaker), שנועדה לתת תוקף לקונספט השימוש במערכות נשק מונחה רבות לתקיפה מנגד של טורי שריון מתקדמים.

הטאסיט בלו, שכונה בחיבה "הלוויתן", כלל כנפיים ישרות ומחודדות וזנב בצורת "V" שהותקן על גוף מטוס שצורתו עקומה. כונס אוויר יחיד על-גבי מבנה המטוס סיפק אוויר לשני מנועי טורבו-מניפה. הטאסיט בלו כלל יתירות של ארבע מערכות בקרת טיסה דיגיטליות מסוג טוס-על-חוט, שעזרו לייצב את המטוס. עלותו הייתה כ-165 מיליון דולר.

טכנולוגיית החיישנים שפותחה עבור הטאסיט בלו משמשת כיום את מטוס ה-E-8 ג'ויינט סטארס.

היסטוריית שירות
---------------

טיסת הבכורה של הטאסיט בלו נערכה בפברואר 1982, ובעקבותיה נרשמו 134 טיסות במהלך תקופה של שלוש שנים. הטיסות התבצעו פעמים רבות שלוש או ארבע פעמים בשבוע, ולעיתים התבצעה יותר מטיסה אחת ביום. לאחר שצבר יותר מ-250 שעות טיסה, הועבר המטוס לאחסנה ב-1985. ב-1996 הוצב הטאסיט בלו בתצוגה במוזיאון הלאומי של חיל האוויר האמריקני בבסיס חיל-האוויר רייט פטרסון, ליד דייטון, אוהיו.

נתונים
------

### מאפיינים כלליים

* **צוות:** טייס יחיד
* **אורך:** 55 רגל 10 אינץ' (17 מטר)
* **מוטת כנפיים:** 48 רגל 2 אינץ'(14.7 מטר)
* **גובה:** 10 רגל 7 אינץ' (3.2 מטר)
* **משקל טעון:** 30,000 ליברות (13,606 ק"ג)
* **הנעה:** 2 מנועי טורבו-מניפה מדגם גארט ATF3-6 בעלי דחף של 5,440 ליברות-כוח (24 קילו-ניוטון) כל אחד.

### ביצועים

* **מהירות מרבית:** 287 מייל/שעה (462 קמ"ש)
* **סייג רום:** 30,000 רגל (9,144 מטר)
* **קצב טיפוס:** 50,000 רגל/דקה (254 מטר/שנייה)
* **יחס דחף-משקל:** 0.36

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טאסיט בלו** בוויקישיתוף
הערפילית
**ערפילית הטרנטולה** היא אזור H II בענן המגלני הגדול. במקור הערפילית נחשבה לכוכב אבל בשנת 1751 האסטרונום ניקולא לואי דה לאקאי גילה שמדובר בערפילית. ערפילית הטרנטולה נמצאת במרחק של כ-160,000 שנות אור (49,000 פארסק) מכדור הארץ, קוטרה כ-600 שנות אור (180 פארסק) ויש לה בהירות נראית מדרגה 8. זהו אחד מגרמי השמים הבהירים ביותר בשמים אשר אינו כוכב. גודלה ובהירותה של ערפילית הטרנטולה כה גדולים, כך שאם מרחקה מכדור הארץ היה כמו זה של ערפילית אוריון (1,300 שנות אור) היה גודלה הזוויתי כ-4 מעלות (פי 8 מהירח המלא) ואורה היה חזק מספיק כדי להטיל צללים על כדור הארץ. זהו האזור הפעיל ביותר מבחינת היווצרות כוכבים בקבוצה המקומית וזהו גם אחד האזורים הגדולים ביותר מסוגו בקבוצה המקומית.

ערפילית הטרנטולה מכילה בתוכה את צביר הכוכבים NGC 2070 אשר כולל כוכבים רבים דחוסים מאוד וביניהם ריכוז הכוכבים הידוע בתור R136 (המסיבי שבהם הוא R136a1), שקרינתם מעוררת את אטומי הגז שבערפילית והופכת אותה לנראית. המסה המוערכת של הצביר היא 450,000 מסות שמש דבר שמצביע על כך שהצביר יהפוך בעתיד לצביר כדורי. בנוסף ל-NGC 2070, ערפילית הטרנטולה מכילה מספר צבירים נוספים וביניהם הצביר המבוגר Hodge 301 אשר רוב הכוכבים המסיביים בו כבר התפוצצו בסופרנובה.

הסופרנובה הקרובה ביותר שנצפתה מאז המצאת הטלסקופ היא סופרנובה 1987A אשר התרחשה בפאתי ערפילית הטרנטולה. צביר הכוכבים NGC 2060, אשר נמצא גם כן בתוך ערפילית הטרנטולה, מכיל שארית סופרנובה בולטת, אבל שאריות סופרנובה רבות אחרות קשות לזיהוי בגלל המבנה הערפילי המורכב של הערפילית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ערפילית הטרנטולה** בוויקישיתוף
* ערפילית הטרנטולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ערפילית הטרנטולה, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים

* ערפילית הטרנטולה כמו שלא ראיתם אותה

הערות שוליים
------------

1. ↑  National Optical Astronomy Observatory News: NEIGHBOR GALAXY CAUGHT STEALING STARS
**מיליצה, נסיכת מונטנגרו** (במונטנגרית: **Милица Савојска**; ‏14 ביולי 1866 - 5 בספטמבר 1951), הייתה בתו של ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו ואשתו של פיוטר ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה.

ביוגרפיה
--------

מיליצה נולדה ב-14 ביולי 1866 בצטיניה, לניקולה הראשון, מלך מונטנגרו ולמילנה ווקוטיץ', בתם של פטר ווקוטיץ' וילנה ווקוטיץ'. בילדותה נשלחה מיליצה יחד עם אחיותיה אנסטסיה, מריה ואלנה לרוסיה לצורך חינוכם, וב-26 ביולי 1889 התחתנה מיליצה עם פיוטר ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ממנו נולדו לה 4 ילדים. בשנת 1907 התחתן אחיו של בעלה ניקולאי עם אחות אשתו אנסטסיה, נסיכת מונטנגרו, ושני הזוגות ביחד היו בעלי השפעה חברתית רבה בחצר הקיסרית הרוסית, ואף היו מידידיו של רספוטין. בשנת 1909 הסתכסכו מיליצה ואנסטסיה עם רספוטין, ומאז הפכו לאויביו והיו מגדולי רודפיו.

לאחר המהפכה הרוסית נעצר בעלה פיוטר על ידי הבולשביקים והושם במעצר ליד סבסטופול, אולם במרץ 1918 רוסיה חתמה על הסכם הפסקת נשק עם גרמניה, והכוחות הגרמניים שחררו את חברי משפחת המלוכה. באפריל 1919 עזבו פיוטר ומיליצה את חצי האי קרים יחד עם הקיסרית האלמנה מריה פיודורובנה ובני משפחה אחרים, על גבי הסיירת הבריטית מרלברו. מריה ופיוטר יחד עם גיסה ניקולאי התגוררו ביחד בדרום איטליה, ולאחר מכן בצרפת, שם מת פיוטר באחוזת המשפחה באנטיב בשנת 1931.

לאחר מותו עברה מיליצה להתגורר באיטליה לצד אחותה אלנה, נסיכת מונטנגרו ובעלה ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה, אולם לאחר הפיכת איטליה לרפובליקה עזבה מיליצה את איטליה יחד עם בני משפחתה, ועברה להתגורר באלכסנדריה שבמצרים, שם מתה ב-5 בספטמבר 1951.

משפחתה
------

ב-26 ביולי 1889 התחתנה מיליצה עם פיוטר ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ממנו נולדו לה 4 ילדים:

* מרינה פטרובנה, נסיכת רוסיה (1892–1981)
* רומן פטרוביץ', נסיך רוסיה (1896–1978)
* נדג'דה פטרובנה, נסיכת רוסיה (1898–1988)
* סופיה פטרובנה, נסיכת רוסיה (1898)

אילן יוחסין
-----------


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סטאנקו פטרוביץ'-נייגוש |   | כרסטניה ורביצה |   | דראגו מרטינוביץ' |   | סטאנה מרטינוביץ' |   | פטר פרקוב ווקוטיץ' |   | סטניה מיליץ' |   | טדיג'ה ויוטיץ' |   | מיליצה פאבלצ'ביץ' |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   | מירקו פטרוביץ'-נייגוש |   |   |   |   |   | אנסטסיה מרטינוביץ' |   |   |   |   |   | פטר ווקוטיץ' |   |   |   |   |   | ילנה ווקוטיץ' |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   | ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | מילנה ווקוטיץ' |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | **מיליצה, נסיכת מונטנגרו** |
|

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיליצה, נסיכת מונטנגרו** בוויקישיתוף
* מיליצה, נסיכת מונטנגרו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1054963754
* VIAF: 310508745
* WorldCat: viaf-310508745

 |
הפליאדות וערפילית ההחזרה המקיפה אותן
**ערפילית החזרה** היא סוג של ערפילית המורכבת מענני גז ואבק המחזירים ומפזרים אור של כוכבים קרובים. האנרגיה של אור הכוכבים אינה מספיקה על מנת ליינן את מולקולות הגז וליצור ערפילית פליטה, אך אם יש מספיק אור שמתפזר אז ניתן להבחין בערפילית. ספקטרום הקרינה שמוחזר מהערפילית זהה לספקטרום הפליטה של הכוכבים המאירים אותה. ההבחנה בין ערפיליות החזרה וערפיליות פליטה נעשתה על ידי אדווין האבל בשנת 1922.

הצבע של ערפיליות החזרה הוא בדרך כלל כחלחל, שכן אור כחול מתפזר יותר בקלות מאשר אור אדום (בדומה לפיזור האור הכחול על ידי האטמוספירה של כדור הארץ). בתוך ענני הגז ניתן למצוא אבק של יסודות שונים, ביניהם פחמן, ברזל וניקל. חלקיקי הברזל והניקל נוטים להתיישר עם השדה המגנטי של הגלקסיה ולגרום לאור המפוזר מהם להיות מקוטב מעט. בתוך ערפיליות החזרה יש לעיתים אזורים בהם נוצרים כוכבים חדשים מהגז והאבק של הערפילית.

ידועות כיום כ-500 ערפיליות החזרה, הידועות ביותר הן הערפילית שמקיפה את הפליאדות וחלקים מערפילית אוריון (חלקים אחרים שלה הן ערפיליות פליטה ובליעה). סביב כוכבים בהירים רבים, כגון אנטארס ואלנילם, ניתן להבחין בערפיליות החזרה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ערפילית החזרה** בוויקישיתוף
* ערפילית החזרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  James B. Kaler (1998). Kosmische Wolken. Materie-Kreisläufe in der Milchstraße. Spektrum Akademischer Verlag
**אוריאל נספולי** (באיטלקית: **Uriel Nespoli**, ‏15 בינואר 1884 - יוני 1973) היה מנצח איטלקי, שנולד בנאפולי.

חייו
----

נספולי, שהיה תלמידו של **לאופולדו מוניונה**, התמחה באופרה איטלקית. הוא נחשב ל"אוצר לאומי" באיטליה ובשנת 1931 הועבר בחשאי לארצות הברית לביטחונו האישי. תחילה כיהן כמנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של יוסטון, שחזרה לפעולה אחרי הפסקה של 13 שנים מאז 1918, כאשר התפרקה עקב מלחמת העולם הראשונה ומחסור כללי במימון. אחרי שניצח על קונצרטים באביב 1931 וכל עונת 32–1931, פוטר נספולי ממשרתו ביוסטון. הוא המשיך בקריירת הניצוח בניו יורק והיה המנצח השלישי שניצח על לה בוהם של פוצ'יני, עובדה שעליה לא סלח כנראה מעולם לפוצ'יני, עמיתו ומכרו הוותיק. עם זאת, נראה שנספולי היה בברזיל כשהאופרה עלתה על הבימה בהצגת הבכורה.

בין מיודעיו הרבים הייתה גם זמרת הסופרן האופראי רוזה פונסל, שאליה שלח כמה זמרי אופרה לעתיד לקבל שיעורים בוילה פאצ'ה שלה בבולטימור.

מראי מקום
---------

* Roussel, Hubert. *The Houston Symphony Orchestra 1913-1971*. Austin: University of Texas Press, 1972. מסת"ב 0-292-73000-4.
* Social Security Death Index (United States). Accessed via RootsWeb.com.

קישורים חיצוניים
----------------

* אוריאל נספולי, באתר MusicBrainz (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 9557 1260
* LCCN: n2010064038
* MusicBrainz: 9e0606cb-64a6-4359-8029-7f74b38e76db
* VIAF: 140964580
* WorldCat: lccn-n2010064038

 |
**ערפד** הוא ציור של האמן הנורווגי אדוורד מונק. בציור אישה אדומת שיער חובקת גבר מעורער, החופן את פניו בחזהּ; שפתיה אופפות את צווארו. קומפוזיציה זו היא דו-משמעית: מחד, הגבר מוצא את נחמתו אצל האישה ומאידך, האישה שואבת את כוחו כמו ערפד. ניגודיות זו הקסימה את מונק לאורך שנות פעילותו, מצאה ביטוי ביצירותיו ואפיינה את פחדיו ותאוותיו. יש הטוענים[דרוש מקור] כי ציור זה מציג את חששותיו של מונק מפני הנשים. שיערה האדמוני ה"זולג" של האישה מרמז על דם, ואילו הרקע הקדורני - על יגון וחשיכה נפשית; זהו ייצוג המושג "אהבה" והסבל האיום הטמון בו. 

הציור הוצג לראשונה לקהל הרחב בסתיו 1893 תחת השם "אהבה וכאב", אך הוא כונה "ערפד" על ידי מבקר האמנות סטניסלב פשיבשבסקי. ציור זה "בוים" בזכות חברו של האמן, הסופר אדולף פאול, ודוגמנית ציור מקצועית, ולו מספר עותקים. ב-1895 יצר מונק את גרסת חיתוך העץ המכונה "ערפד 2". 

הערפד צויר מספר חודשים לאחר שמונק צייר את ציורו "הצעקה", שזכה לתשבחות. היצירה נרכשה ב-1903 על ידי ג’ון אנקר, אספן נלהב של יצירותיו של מונק, שמכר אותה לאוסף פרטי ב-1934.

ב-1988 נגנב הציור ממוזיאון מונק ובאותה שנה הושב אליו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ערפד** בוויקישיתוף
**הקראטה קיד הבא** או **קראטה קיד 4** (באנגלית: **The Next Karate Kid**/‏ **The Karate Kid Part IV**) הוא סרט פעולה ואמנויות לחימה אשר יצא לאקרנים ב-9 בספטמבר 1994 והוא הרביעי בזיכיון סרטי קראטה קיד.

בסרט זה לא משתתף דניאל לרוסו, גיבור הסרטים הקודמים בגילומו של ראלף מאצ'יו, ובמקומו מר מיאגי מלמד קראטה דמות חדשה - אשה צעירה בשם ג'ולי פירס (הילרי סוונק).

הסרט נכשל והרוויח רק 15.8 מיליון דולר בקופות, אף שקיבל מספר ביקורות חיוביות. רבים ראו בו סרט המשך מיותר.

עלילה
-----

מר מיאגי נוסע לבוסטון לטקס הוקרה לחיילים יפנים-אמריקאים שהשתתפו במלחמת העולם השנייה לצד אמריקה. בטקס הוא פוגש בלואיזה פירס, האלמנה של מפקדו לשעבר. הם נפגשים בביתה ושם הוא מתוודע לנכדתה, ג'ולי, אשר מאז מות הוריה בתאונת דרכים מלווה בתסכול וכעסים עם סבתה ועם בית הספר והחברה. היא מגדלת עקב האריס פצוע בבית ספרה.

מיאגי מציע ללואיזה לגור בביתו בלוס אנג'לס ברגיעה, בעוד הוא מנסה לעזור לג'ולי עם בעיותיה. בבית הספר היא מתיידדת עם המאבטח אריק מקגוון, אך הכללים הנוקשים ננקטים בידי הקולונל הקשוח פול דוגן. הוא מחנך את תלמידיו לפגיעה בפורעי חוק והתלמיד האהוב עליו, נד רנדל מנסה להטריד את ג'ולי. עם זאת ג'ולי מוכיחה למיאגי שאביה לימד אותה קראטה, כך שהיא לא חסרת אונים והיא מצליחה לבעוט בנד.

לילה אחד היא מתגנבת לכיתה לטפל בעקב וקבוצת האלפא של פול דוגן רודפת אותה. כשנד מוצא אותה היא מפעילה אזעקת אש לשווא והמשטרה מרחיקה אותה לשבועיים מהלימודים, בעצתו של דוגן. בזמן זה מיאגי לוקח אותה למקדש בודהיסטי ושם הנזירים מעבירים לה הרצאות על איזון, שליטה, משמעות וכבוד. כשהיא חוזרת מחליטים להרחיק את העקב ששמו אנג'ל מהבית ספר ומיאגי מרפא אותו באמצעות רייקי ומשחרר את כנפו הפצועה.

לאחר טקס תיכון ג'ולי יוצאת עם אריק והוא משנק אותה. נד המקנא מנפץ את חלונות רעבו עם אלת בייסבול וקורא לו להילחם על הרציפים. בקרב הם מציתים אחד את רכבו של השני ונפצעים קשה ואריק נמלט בידי ג'ולי ומיאגי שמגיעים.

נד מנסה לתפוס את ג'ולי אך היא בורחת ומשתמשת בטכניקות הקראטה נגדו, מפילה אותו לרצפה ואז מפנה לו את הגב. דוגן קורא לחברי האלפא להילחם למענם, אך הם מסרבים והוא נערך לקרב מול מיאגי. מיאגי הודף ומנצח אותו והוא נופל המום ומאוכזב על המדרכה. הסרט מסתיים באנג'ל העקב שעף בחופשיות מעל המים.

שחקנים
------

* נוריוקי מוריטה - מר מיאגי.
* הילרי סוונק - ג'ולי פירס.
* מייקל איירונסייד - קולונל פול דוגן.
* קונסטנס טווורס - לואיזה פירס.
* כריס קונרד - אריק מקגוין.
* מיכאל קבאליירי - נד רנדל.
* וולטון גוגינס - צ'ארלי.
* פרנק וולקר - אנג'ל העקב (דיבוב).
* ארסניו טרינידאד - אב המנזר.

קישורים חיצוניים
----------------

* "הקראטה קיד הבא", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הקראטה קיד הבא", באתר נטפליקס
* "הקראטה קיד הבא", באתר AllMovie (באנגלית)
* "הקראטה קיד הבא", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "הקראטה קיד הבא", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "הקראטה קיד הבא", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

| קראטה קיד |
| --- |
| סרטים | קראטה קיד‏ (1984) • קראטה קיד 2 (1986) • קראטה קיד 3 (1989) • הקראטה קיד הבא (1994) • קראטה קיד (2010) |
| טלוויזיה | קראטה קיד (1989) • קוברה קאי (2018-הווה) |
| אחר | קראטה קיד - דמויות • קראטה קיד (משחק מחשב) (1987) • קראטה קיד 2 (משחק מחשב) (1986) • Cobra Kai: The Karate Kid Saga Continues‏ (2020) • Never Say Never (שיר הנושא של הסרט משנת 2010) |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בירחון ספרותי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו גליונות (פירושונים).
"**גִליונות**" היה ירחון ספרותי עברי, בעריכת המשורר והעורך יצחק למדן. כתב העת יצא לאור כעשרים שנה, משנת 1934 ועד לשנת 1954, שנת מותו של למדן. החוברת האחרונה הייתה חוברת מס' קפו (186), והיא הוקדשה לזכרו של למדן.

"גליונות" היה אחד מכתבי העת הספרותיים החשובים בארץ בשנות הופעתו, ועיצב דור שלם של יוצרים בתחום השירה, הסיפורת, הביקורת והמחקר הספרותי. רוב משתתפיו בשנים הראשונות היו יוצרים עבריים שעלו לארץ מאירופה, והעברית לא הייתה לשון ילדותם. אבל במשך השנים נשתנתה התמונה. יוצרים מבני הארץ עשו בו את צעדיהם הראשונים בפרסום דבריהם. ס. יזהר למשל, פרסם ב"גליונות" את סיפורו הראשון, "אפרים חוזר לאספסת", בשנת 1938. יצחק למדן העורך הוא שנתן ליזהר סמילנסקי הצעיר את כינוי העט ס. יזהר. שושנה שרירא, בת כיתתו של ס. יזהר ("מקדמות" עמ' 146), הוציאה לאור את שלושת ספוריה הראשונים ב"גליונות".

הקו השמרני של יצחק למדן, התנגדותו לקבוצות יוצרים צעירים שהתלכדו סביב כתבי עת ספרותיים אחרים, ובעיקר פטירתו של למדן, גרמו לירידת קרנו של "גליונות" בשנות הופעתו האחרונות.

כתב העת הוא מושא למחקר תולדות הספרות העברית בתקופת היישוב.

לקריאה נוספת
------------

* חיה הופמן, דרכו של יצחק למדן בעריכת "גליונות", **הקונגרס העולמי למדעי היהדות**, 9, ג, תשמ"ה-1985, עמ' 293-287.
* שלום לינדנבאום, "גליונות" – כתב עת בעל מגמה, **מאזנים**, מ"ח, 6/5, תשל"ט-1979, עמ' 99-95.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007386362805171

 |
**NewSQL** הוא מערכת מסדי נתונים יחסיים השואפים לספק את אותם ביצועים מדרגיים של בסיסי נתונים לא יחסיים כגון NoSQL ומאפשרים גדילת סדר הגודל של הנתונים המאוחסנים בצורה נוחה יחסית. NewSQL שואף לתת מענה הולם לעיבוד תנועות מקוון (OLTP), עם עומסי קריאה-כתיבה גבוהים, אך תוך שמירה על עקרונות ACID של בסיסי נתונים "מסורתיים".

ארכיטקטורה
----------

### ארכיטקטורות חדשות

הסוג הראשון של מערכות NewSQL היוו ארכיטקטורה חדשה של פלטפורמות מסדי נתונים. אלה נועדו לפעול באופן מבוזר באשכול של צומתי "shared-nothing" עצמאיים, בו כל צומת הוא בעלים של תת-קבוצה של המידע. מסדי נתונים אלה לעיתים קרובות נכתבים מאפס עם הכוונה לארכיטקטורה מבוזרת, והיא כוללת מרכיבים כגון ניהול מקביליות מבוזרת, בקרת זרימה, עיבוד שאילתות מבוזר. דוגמאות נפוצות למערכות מסדים בקטגוריה זו:

* LeanXcale

* Google spanner

* Citus Data

* CockroachDB

* Clustrix

* VoltDB

* MemSQL

* NuoDB

* Trafodion

### מנועי SQL

הקטגוריה השנייה הם מנועי אחסון עם אופטימיזציה גבוהה עבור SQL. מערכות אלו מספקות ממשק תכנות זהה ל-SQL, אבל אך בעלות יכולת גדילה טובה משמעותית ממנועים מובנים כמו InnoDB. דוגמאות למנועי NewSQL מהסוג השני כוללים את:

* MySQL Cluster

* Infobright

* TokuDB

* InfiniDB

* LeanXcale KiVi

ראו גם
------

* עיבוד טרנזקציות

הערות שוליים
------------

1. ↑  Aslett, Matthew (2011). "How Will The Database Incumbents Respond To NoSQL And NewSQL?" (PDF). 451 Group (פורסם ב-2011-04-04). נבדק ב-2012-07-06.
2. ↑  Stonebraker, Michael (2011-06-16). "NewSQL: An Alternative to NoSQL and Old SQL for New OLTP Apps". Communications of the ACM Blog. נבדק ב-2012-07-06.
3. ↑  Hoff, Todd (2012-09-24). "Google Spanner's Most Surprising Revelation: NoSQL is Out and NewSQL is In". נבדק ב-2012-10-07.
4. ↑  "Trafodion: Transactional SQL-on-HBase". 2014.
מחנה העולים בפרדס חנה, דצמבר 1950
מחנה העולים בפרדס חנה, דצמבר 1950
**מחנה העולים בפרדס חנה** היה אחד משני מחנות העולים הגדולים בישראל, שאכלס באופן זמני עולים לישראל בימי העלייה ההמונית. בהמשך הוקמה בחלק משטחו מעברה.

היסטוריה
--------

בין פרדס חנה לבנימינה התקיימו מחנות צבא גדולים של הצבא הבריטי אשר בשיאם הכילו 20,000 חיילים. בתחילת 1948 הצליחו אנשי ההגנה בפרדס חנה לשכנע את הבריטים להשאיר את המבנים במחנה לצורך קליטת עלייה, ועם נסיגת הבריטים המחנה הוסב לארבעה מחנות עולים. באוקטובר 1948 שכנו במחנה בפרדס חנה כ-4,500 עולים - כמחצית הקיבולת של המחנה, ומתחילת 1949 שכנו במחנה 10,000 עולים שגרו בצריפים ובאוהלים כאשר נעשה מאמץ שהנשים והילדים ישוכנו בצריפים. במחנה הייתה מרפאה עם 200 מיטות, מאה למבוגרים ומאה לילדים. בקיץ 1950 היו מחנה בית ליד (מעברת שבות עם) ומחנה העולים בפרדס חנה שני המחנות אליהם נשלחו העולים שלא הייתה להם זכות מיוחדת להשלח למחנה קרוב לאחת הערים. לקראת סוף שנת 1950 שהו בארבעת המחנות כ-15,000 נפש. בנוסף, הוקמו ליד מחנות העולים שתי מעברות. 

הסמיכות של מחנה העולים לפרדסים ושדות פרדס חנה הביא למקרים רבים של פגיעה בחקלאות מצד העולים.

ב-1 ביולי 1952 הוסב מחנה א' בפרדס חנה למחנה לעולים קשישים ומחנות ב, ג, ד, היו למעברות עבור חולים ונכים. באוגוסט 1954 שהו במחנה כ-1,000 משפחות של חולים וזקנים. הסוכנות היהודית בקשה לפזר את העולים בשיכונים ברחבי ישראל אך העולים העדיפו להישאר במחנה תוך שהקצבה שניתנת להם תוגדל. בשנת 1959 מחנה א' הפך לבית אבות "נווה אבות", ושאר המחנות עדיין התקיימו אך רוב תושביהם עברו לשיכונים.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  League for Labor Palestine, Jewish Frontier Association,  **Jewish frontier**, 1949, page 40
2. 1 2 3  י. שיוו, הצילו את רכושינו, דבר, 28 בדצמבר 1950
3. ↑  ברכה חבס, על הסף, דבר, 12 באוקטובר 1948
4. ↑  המצב במחנות העולים, דבר, 28 בנובמבר 1949
5. ↑  כיצד נקבע תור העולים לשיכון?, דבר, 3 באוגוסט 1950
6. ↑  מרים נגבית, מחנה שיושביו מקרים, דבר, 10 באפריל 1953;המשך
7. ↑  הפגנת נכים במחנות פרדס חנה, דבר, 24 באוגוסט 1954
8. ↑  אשר לוטן, מאדמת רבייה לפרדס חנה, דבר, 20 באפריל 1959
**אוריאל שטוק** (25 בדצמבר 1934 - 15 במרץ 2007) היה מהנדס בניין ישראלי.

ביוגרפיה
--------

אוריאל שטוק נולד בירושלים בשנת 1934, לעולים מגרמניה בשנת 1933. גדל בשכונת רחביה ובשנת 1952 סיים את לימודיו בגימנסיה העברית רחביה. הוא היה פעיל בשבט מצדה של תנועת הנוער הצופים בירושלים.

בין השנים 1952–1956 למד הנדסה אזרחית בטכניון, במסגרת העתודה האקדמית של צה"ל, וסיים תואר ראשון בהנדסה אזרחית (B.Sc) בהצטיינות.

בשנים 1956–1960 שירת בצה"ל כקצין במפקדת קצין הנדסה ראשי, ולאחר תום שירות החובה, המשיך כאזרח עובד צה"ל והיה אחראי לתכנון פרויקטים בצה"ל, בתעשייה האווירית ובמערכת הביטחון.

בשנת 1960 ייסד את חברת אינג' א. שטוק בע"מ תכנון והנדסה, במסגרתה פעל כמהנדס בנין, כקונסטרוקטור, כמנהל פרויקטים, מפקח ויועץ עד למותו. פרויקטים מרכזיים להם היה שותף בתכנון: החוף הצפוני של אילת, חוף ים המלח ואתר המרפא, יפו העתיקה, עכו העתיקה, הגליל המערבי, ימין משה בירושלים וחוף ת"א, כולל הטיילת ושוברי הגלים. לאחר מלחמת ששת הימים עסק בפיתוח אתר הסקי בחרמון, צפון מזרח הכנרת, מפרץ נעמה, חוף די זהב וחוף נביעות.

בשנים 1978–1983 כיהן כיהן כיו"ר לשכת המהנדסים.

במקביל לעבודתו סיים בטכניון תואר שני בהנדסה אזרחית (M.Sc) בהצטיינות והוסמך כאינג'ינר. בשנים 1960–1967 עבד כמרצה מן החוץ בטכניון.

שטוק פעל כבורר מקצועי בבוררויות בתחום ההנדסה. כמו כן היה חבר הוועד המנהל והדירקטוריון של הטכניון, חבר המועצה הטכנולוגית של משרד התמ"ת. כמו כן, כיהן, בין היתר, כחבר במועצה של מכון התקנים הישראלי, כחבר במועצת המנהלים של מתימו"פ, כחבר במועצת המנהלים של חברת שיכון ופיתוח, כחבר במועצת המנהלים של מרכז הבנייה הישראלי, וכן כחבר בדירקטוריון חברת השק"ם. במשך 14 שנים כיהן כיו"ר נדבכים, קופת הגמל של המהנדסים והאדריכלים בישראל. הוא אף כיהן כחבר האקדמיה למדעי ההנדסה של מקסיקו.

שטוק זכה במספר פרסים מקצועיים בישראל ומחוצה לה, ביניהם: פרס אלחנן פלס על תרומתו לקידום ציבור המהנדסים והאדריכלים בישראל, פרס יקיר לשכת המהנדסים והאדריכלים בישראל, פרס יקיר ארגון האקדמאים העצמאיים בישראל ותעודת הוקרה של האגודה להנדסה אזרחית בישראל.

בשנת 2007 נפטר והותיר אחריו אשה, האדריכלית והציירת שושנה שטוק, ארבעה ילדים ושבעה נכדים. שטוק נטמן בבית העלמין בחולון.

קישורים חיצוניים
----------------

* אוריאל שטוק באתר ארגון יוצאי מרכז אירופה
**דייוויד א. דפטולה** (באנגלית: **David A. Deptula**) הוא לוטננט גנרל אמריקאי יוצא חיל האוויר של ארצות הברית.

ראשית חייו
----------

דפטולה נולד וגדל בדייטון, אוהיו. הוא בוגר תואר ראשון במדעים ותואר שני בהנדסת מערכות מטעם אוניברסיטת וירג'יניה. במהלך לימודיו השלים קורס קצינים במסגרת העתודה האקדמית של חיל האוויר של ארצות הברית והוסמך כסג"ם.

קריירה
------

לאחר לימודיו, בשנת 1976, התגייס דפטולה לחיל האוויר של ארצות הברית והשלים קורס טיס כטייס קרב. לאחר מכן שירת במספר תפקידי פיקוד ומטה והיה אמון על תכנון המתקפה האווירית במלחמת המפרץ ובמלחמת עיראק. בתפקידו האחרון שימש כסגן ראש המטה של חיל האוויר של ארצות הברית לענייני מודיעין. בשנת 2010 סיים את שירותו ופרש לגמלאות.

קישורים חיצוניים
----------------

* נשק העתיד: הצצה לארסנל החמקנים החדש של המערב שסייע לחסל את בן לאדן, מדע פופולרי, ‏05.03.2015.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד אמיר אורן, כשהשקרים של האיראנים התקבלו בישראל באהדה, באתר הארץ, 11 באפריל 2014.
2. ↑  קורות חייו של גנרל דייוויד דפטולה, באתר חיל האוויר של ארצות הברית.
3. ↑  אליזבת בומילר, ניו יורק טיימס, ישראל תידרש להפעיל 100 מטוסים אם תתקוף באיראן, באתר הארץ, 20 בפברואר 2012.
עטיפת הבטאון.
***Bulletin de l'Alliance Israélite Universelle*** ("ידיעון כל ישראל חברים") היה ביטאון בשפה הצרפתית של חברת "כל ישראל חברים" (בראשי תיבות: "כי"ח", מכונה גם "אליאנס"), ארגון יהודי בין לאומי, שיצא בשנים 1860–1913.

"כל ישראל חברים" הוקם בשנת 1860 בפריז שבצרפת, ומייד בשנת הקמתו החל להוציא את הביטאון. הוא דגל באמנציפציה ליהודים ופעל למען הגנה על זכויותיהם של יהודים ברחבי העולם. עיקר פעילותו של הארגון ברשת בתי ספר שהחל להקים מיד לאחר ייסודו, ובהם הנחילו מחנכיו את יסודות התרבות המערבית.

הביטאון היה מפיצן הרשמי של דעות אנשי האליאנס, וחולק לאלפי חברי הארגון בעולם. הוא כולל דוחות (בין השאר, דוחות על הוצאות והכנסות הארגון) ופרוטוקולים שונים על פעילות החברה במהלך השנים; התכתבויות ותכתובות עם קהילות יהודיות בעולם ועם בעלי תפקידים פוליטיים ודיפלומטיים במדינות רבות; וסקירות על מצב יהודים במקומות שונים בעולם וכן סקירות נוספות בנושאים שהעסיקו את דעת הקהל היהודית באותן שנים. המידע הרב שבעיתונים שימש במהלך השנים חוקרים רבים במחקריהם, והוא מקור בעל חשיבות להבנת חיי הקהילה היהודית במחצית השנייה של המאה ה-19 ובתחילתה של המאה העשרים.

סך הכל יצאו שלושים ושמונה גיליונות של ביטאון זה. הוא יצא לאור בפעם האחרונה ב-1 בינואר 1913, ערב מלחמת העולם הראשונה. מספר שנים לאחר שנסתיימה המלחמה, בשנת 1921, החל ארגון "כל ישראל חברים" להוציא ביטאון חדש, בשם "Paix et Droit".

קישורים חיצוניים
----------------

* אודות "Bulletin de l'Alliance Israélite Universelle" באתר עיתונות יהודית היסטורית של הספרייה הלאומית ואוניברסיטת תל אביב (כולל אפשרות לצפייה בעיתוני העבר)
* גיליונות של הביטאון באתר ארכיון האינטרנט:
	+ גיליון משנת 1861
	+ גיליון משנת 1907

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Jacques Bigart, ALLIANCE ISRAÉLITE UNIVERSELLE, Jewish Encyclopedia

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb34423559s (data)

 |
הסרט המלא
**בית השטן** (בצרפתית: **Le Manoir du diable**; באנגלית: **The House of the Devil**) הוא סרט אילם צרפתי קצר משנת 1896, בבימויו של ז'ורז' מלייס. הסרט, בן שלוש דקות (שנחשב ארוך לתקופתו), מיועד לבדר ולהפליא את צופיו, אך בשל תוכנו הוא נחשב לסרט האימה הראשון בהיסטוריה של הקולנוע, בין היתר בשל הופעתו של עטלף ההופך לאדם, פרט שהביא חלק מהצופים לראות בו סרט ערפדים.

הסרט נחשב לאבוד עד לשנת 1988, כאשר עותק ממנו התגלה בארכיון הקולנוע של ניו זילנד.

עלילה
-----

הסרט נפתח במראה של עטלף גדול המעופף לתוך מבנה של טירה מימי הביניים. העטלף לובש לפתע את דמותו של השטן. הוא מזמן למקום עוזר וקלחת מכשפים, שמתוכה עולה דמות אישה.

החדר מתרוקן לרגע, ואז נכנסים אליו שני ברנשים מטורזנים. עוזר השטן חוזר, דוקר בהם באחוריהם בקלשון, נעלם וצץ בפינות שונות של החדר. שני האנשים נבהלים, ואחד מהם נמלט. עוזר השטן ממשיך להתל בשני, משגר רהיטים מפינה לפינה של החדר, ולבסוף מציג לפניו שלד. האיש תוקף את השלד בחרבו, והשלד הופך לפתע לעטלף ואז לשטן, אשר מזמן ארבע רוחות רפאים כדי להכניע את האיש. לאחר שהאיש מתאושש מהתקפתם, מציג השטן לפניו את האישה שברא בתוך הקלחת, והוא מתרשם מיופייה. אז הופך אותה השטן לנגד עיניו למכשפה זקנה, ולאחר מכן שוב לארבע רוחות רפאים.

האיש הראשון חוזר ותוקף את רוחות הרפאים, אך לאחר שהן רודפות אחריו, הוא נמלט בקפיצה מעל מעקה מרפסת החדר. האיש האחר מתעמת עם השטן, ולבסוף מציג בפניו צלב, שלמראהו השטן נסוג.

הפקה
----

הסרט צולם בגן ביתו של מלייס בפריז בעזרת תפאורה מצוירת.

בתקופה שבה הופק הסרט הופיעו שחקנים בסרטים כדמויות אנונימיות ולא ניתן להם קרדיט, אך ידוע שאת דמות האישה שהופיעה מתוך הקלחת גילמה השחקנית ז'אן ד'לסי, שהופיעה ברבים מסרטיו של מלייס ובהמשך הייתה לאשתו השנייה. קיימת השערה שאת דמותו של השטן גילם ז'ול-אז'ן לגרי (Jules-Eugène Legris), קוסם אשר הופיע בתיאטרון רובר-אודן (אנ') (Théâtre Robert-Houdin) בפריז וכן בסרטו הידוע של מלייס "מסע אל הירח" משנת 1902.

הסרט יצא לאקרנים על ידי הסטודיו של מלייס, שנקרא Star Film Company. בארצות הברית הוא הוקרן בשם "הטירה הרדופה", ובבריטניה - "טירת השטן". אין לבלבל בין סרט זה לבין סרט אחר של מלייס, שהופק זמן קצר לאחר מכן - "Le Château hanté" (אנ'). אותו סרט נקרא גם הוא "הטירה הרדופה".

בספר Universal Monsters: Origins, שיצא לאור ב-2016, כתב כריסטופר ריפלי כי הסרט משעשע יותר מאשר מטיל אימה, כי בולט ניסיונו של מלייס בסרט לקסום דמות מתוך דמות אחרת, וכי הוא השתמש באמצעים המוגבלים של התקופה ובדמיונו כדי ליצור הפקה מרשימה למדי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית השטן** בוויקישיתוף

* "בית השטן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "בית השטן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* "בית השטן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מסת"ב 978-0995536210.
**דייוויד גוק** (באנגלית: **David Gauke**; נולד ב-8 באוקטובר 1971) הוא פוליטיקאי בריטי. כיהן מטעם המפלגה השמרנית כחבר בבית הנבחרים הבריטי מטעם מחוז דרום-מערב הרטפורדשייר בין השנים 2005 ל-2019. כיהן כלורד צ'נסלור (שר המשפטים) בקבינט של תרזה מיי. גוק שימש כשר במשרד האוצר בממשלתו של בממשלתו של דייוויד קמרון בין השנים 2010 ל-2014.

ביוגרפיה
--------

גוק נולד באיפסוויץ' ולמד בבית ספר תיכון ציבורי בעיר. ב-1995 סיים לימודי משפטים מאוניברסיטת אוקספורד וסיים התמחות כעורך דין (solicitor) ב-1997. עבד כעורך דין בלונדון עד היבחרו לפרלמנט.

ב-2001 התמודד מטעם המפלגה השמרנית למושב מחוז ברנט-מזרח בבית הנבחרים הבריטי, אך לא נבחר.

במאי 2005 נבחר לנציג מחוז דרום-מערב הרטפורדשייר בבית הנבחרים. לאחר היבחרו כיהן בוועדת הנהלים ובוועדת האוצר של בית הנבחרים וכן שימש שר זוטר בממשלת הצללים של דייוויד קמרון. לאחר ניצחונו של קמרון והמפלגה השמרנית בבחירות הכלליות בבריטניה 2010, מונה לסגן שר האוצר. ב-2014 מונה לשר במשרד האוצר וביולי 2016 מונה למזכיר הראשי במשרד האוצר.

ביוני 2017 מונה לשר העבודה והפנסיות בקבינט של תרזה מיי. בינואר 2018 מונה ללורד צ'נסלור (שר המשפטים). הוא התפטר מתפקידו ביולי 2019 לאחר היבחרו של ברויס ג'ונסון כמנהיג המפלגה השמרנית. בבחירות 2019 התמודד כעצמאי בבחירות במחוזו והפסיד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דייוויד גוק** בוויקישיתוף
* 
* דייוויד גוק, ברשת החברתית טוויטר
* דייוויד גוק באתר הפרלמנט הבריטי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* UKPARL: iavMcgms

 |
שער בית התמזה - השער סתום בשל מבנים שנבנו עבור MI5
**בית התמזה** (באנגלית: **Thames House**) הוא בניין משרדים במילבנק שבלונדון, על גדת נהר התמזה בסמוך לגשר למבת'. המבנה משמש כמפקדת ה-MI5 מאז דצמבר 1994.

היסטוריה
--------

המבנה הוקם בין השנים 1929–1930 על גדת נהר התמזה, לאחר ששיטפון שאירע בשנת 1928 הרס את המבנים באזור זה של גדת הנהר. המבנה תוכנן על ידי סר פרנק ביינס ממשרד העבודות הציבוריות של ממשלת בריטניה, והוא דומה בצורתו (אף כי אינו זהה) לבית אימפריאל כימיקל שנמצא למולו, בצידה השני של דרך הורספרי (Horseferry Road). בעוד שבית אימפריאל כימיקל נבנה כמבנה המיועד עבור תעשיות אימפריאל כימיקל, בבית התמזה נעשו מספר שימושים. המבנה נבנה בסגנון המכונה "סגנון נאו קלאסי אימפריאלי" (Imperial Neoclassical), סגנון שפותח על ידי סר אדווין לאצ'נס (Edwin Lutyens), על מנת להיות תואם לבית נובל שנבנה בסגנון זה, ולגשר למבת' ששופץ בסגנון זה בשנת 1929.

בחזית הבניין מצויים פסלים מעשי ידי הפסל סי. אס. ג'אגר (C.S. Jagger).

### מפקדת MI5

קודם למעבר ארגון ה-MI5 לבניין זה, השתמש הארגון במספר בניינים ברחבי לונדון ובהם: בית רחוב קורזון (Curzon Street House) ורחוב גוור מס' 140 (140 Gower Street) - שניהם אינם קיימים כיום. אי התאמתם של הבניינים לפעילות הארגון ופיזורם ברחבי העיר הביאו את הארגון לחפש לעצמו מפקדה החל מאמצע שנות ה-80 של המאה ה-20.

ארגון ה-MI6 אף הוא חיפש לעצמו מפקדה חדשה באותה עת. נעשה ניסיון למצוא בניין שישמש את שני הארגונים גם יחד, אולם ניסיון זה נזנח מאחר שלא נמצא בניין קיים (או בניין מתוכנן) בגודל הנדרש, וכן מסיבות ביטחוניות (החשש מריכוז כל שירותי המודיעין באותו בניין).

באותה עת שימש בית התמזה כבניין משרדי ממשלה. בסוף שנות ה-80 עברו המשרדים שהיו בבניין זה, והוחלט להתאים אותו לשימוש ה-MI5. השותפות ג'י. אם. דבליו. (GMW Partnership) פיקחה על שיפוץ הבניין החל משנת 1990 - שיפוץ שכלל בנייה בחצר המרכזית ועל ידי כך "סתימת" שער הבניין.

ראו גם
------

* בניין SIS - מפקדת ה-MI6

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית התמזה** בוויקישיתוף
* דוח מחלקת בקרת הפנים הלאומית על שיפוץ המבנה (PDF)

| עיינו גם בפורטלים: |
| --- |
|  | **פורטל לונדון** |
|  | **האדריכלות** |

| הסיטי של וסטמינסטר |
| --- |
| שכונות | בייזווטר • בלגרביה • הוברן • הייד פארק • וסט אנד • ליסון גרוב • מיידה וייל (ונציה הקטנה) • מייפייר • מילבנק • מרילבון • נייטסברידג' • סוהו וצ'יינה טאון • סנט ג'ונס ווד • סנט ג'יימס • פדינגטון • פימליקו • פיצרוביה • קובנט גרדן • קווינז פארק |  |
| אתרים בעלי חשיבות | ארמון בקינגהאם • בית הגילדות של מידלסקס • בית הסעודות • בית קלרנס • הגלריה הלאומית • וייטהול • כיכר טרפלגר • מוזיאון טייט בריטניה • מנזר וסטמינסטר • רחבת משמר הסוסים • קתדרלת וסטמינסטר • מגרש הקריקט לורדס • בית ברלינגטון • טייברן |
| פארקים | גני קנזינגטון • הייד פארק • גרין פארק • פארק סנט ג'יימס • ריג'נטס פארק |
| אזורי בחירה | ריג'נטס פארק וקנזינגטון צפון • הסיטי של לונדון והסיטי של וסטמינסטר |
| ראו גם | אתרים נוספים בווסטמינסטר |
**פירוגי** הן סוג של כיסון העשוי מבצק אותו ממלאים במילוי מלוח או במילוי מתוק ומבשלים אותו במים חמים או שמטגנים אותו במחבת. הפירוגי נפוץ בעיקר במטבחים הסלאביים במזרח ומרכז אירופה דוגמת המטבח הפולני, המטבח ההונגרי, המטבח הרומני, המטבח האוקראיני, היהודי-אשכנזי ואף במטבח הרוסי ובמטבח של המדינות הבלטיות. המילה פירוגי היא קוגנט של המילה פירוז'ק, ובכל זאת מדובר בכיסונים שונים, כאשר השם האוקראיני של פירוגי הוא ורניקי.

לרוב, את הפירוגי ממלאים בתפוח אדמה, כרוב כבוש, בשר טחון, גבינה או פירות. נהוג לצפות את הפירוגי בחמאה, שמנת חמוצה, בצל מטוגן או בשילובים שונים שלהם.

הכנת הפירוגי
------------

### מילוי

את הפירוגי ממלאים (לא דווקא במילוי יחיד) במחית תפוחי אדמה, בצל מטוגן, גבינה קשה, כרוב, כרוב כבוש, בשר, פטריות, תרד, גבינה לבנה או באפשריות אחרות. ניתן להגיש את הפירוגי גם בתור מנת קינוח, במקרה זה ממלאים את הפירוגי בגבינה עם תוספת מתוקה או בפירות מתוקים דוגמת דובדבנים, אוכמניות, תותים, תפוחים או שזיפים. באזורים מסוימים מגישים את הפירוגי כמנה אחרונה עם שזיפים מיובשים או עם ריבה. כדי לעדן את טעם המילוי נהוג להוסיף לו (או לצפות את הפירוגי) שמנת חמוצה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פירוגי** בוויקישיתוף
**אורידיקה** (ביוונית: **Ευρυδικη, Evridiki**; נולדה ב-335-340 לפנה"ס לערך וחיה עד לאחר 287 לפנה"ס) הייתה בתו של אנטיפטרוס, מצביא מוקדוני, ואשתו השלישית של תלמי הראשון. המועד המדויק בו נישאה לא ידוע, אבל היא נישאה לתלמי לאחר שאביה מונה לעוצר ביוון בשנת 320/321 לפנה"ס, כנראה בשנה 319/320 לפנה"ס.

לאורידיקה היו חמישה ילדים, שלושה בנים ושתי בנות. בניה היו: תלמי קראונוס, שהיה מלך מוקדון, מלאגרוס, שירש את אחיו כמלך מוקדון, ובן שלישי ששמו לא ידוע, שהומת על ידי תלמי השני, שהיה בנה של ברניקי אשתו הרביעית של תלמי הראשון. שתי בנותיה היו: פתולמאיס, אשתו החמישית של דמטריוס פוליורקטס, מלך מוקדון בין השנים 294-288 לפנה"ס, וליסנדרה, שנישאה לאגאתוקלס בנו של ליסימכוס, אחד ממצביאיו של אלכסנדר הגדול. ארסינואי השנייה, בתה של ברניקי ואחותה החורגת של ליסנדרה, נישאה לליסימכוס.

לתלמי הראשון היו מספר פילגשים ושתי נשים לפני שנשא את אורידיקה. הוא עזב את אורידיקה לטובת קרובת משפחתה ברניקי, אצילה מוקדונית שהגיעה למצרים בשנת 318 לפנה"ס עם שלושת ילדיה, כדי לשמש בת לוויה של אורידיקה. תלמי התאהב בברניקי, זנח את אורידיקה, ובשנת 316/317 לפנה"ס נשא את ברניקי. לא ידוע אם הוא התגרש מאורידיקה. תלמי העדיף את ילדיו מברניקי, ובשנת 287 לפנה"ס עזבה אורידיקה את מצרים למילטוס, שם התקבלה על ידי דמטריוס פוליורקטס, שהיה אויבו של תלמי הראשון. לאחר שעזבה את מצרים השיאה את בתה לדמטריוס.

אורידיקה הייתה אחותו של קסנדרוס, שירש את אביו כעוצר מוקדון ואחר כך המליך עצמו כמלך מוקדון.

מועד מותה אינו ידוע.

קישורים חיצוניים
----------------

* Eurydice באתר Ptolemic Dynasty

הערות שוליים
------------

1. ↑  Eurydice באתר Ptolemic Dynasty
2. ↑  Eurydice באתר Livius
3. ↑  פלוטארכוס, חיי אישים, "דמטריוס", פרק 46, סעיף 5.
בניין בית התה, בשמאל התמונה, משמאל למדרגות הספרדיות.
**בית התה של בבינגטון** (באנגלית: **Babington's tea room** - מילולית: "חדר התה של בבינגטון") הוא בית תה וחנות לממכר תה הממוקמת למרגלות המדרגות הספרדיות ובצמוד להן (מצפון להן) בפיאצה די ספניה שברומא בירת איטליה. בית התה מהווה אתר היסטורי (לא רשמי) ואתר תיירות מפורסם.

היסטוריה
--------

חנות התה נוסדה בשנת 1893 על ידי איזבלה קרגיל (Isabel Cargill) ואן מארי באבינגטון (Anne Marie Babington), שתי נשות אצולה בריטיות אשר התגוררו ברומא, ואשר לא הצליחו לרכוש תה באיכות הרצויה להן (באותה עת באיטליה נמכר התה בבתי מרקחת כתרופה נגד התקררות). הן ייסדו את בית התה במטרה לספק את צורכי האצולה האנגלית שהתגוררה ברומא באותה עת.

מיקומו הראשון של בית התה היה בויה דיי דואה מצ'לי (Via dei Due Macelli), בסמוך למדרגות הספרדיות, אולם בשל הפופולריות וההצלחה שזכה לה בית התה בסמוך לפתיחתו, הוא עבר למיקומו הנוכחי - במבנה מהמאה ה-18 הצמוד למדרגות הספרדיות.

בית התה מגיש מאכלים מסורתיים של תה של מנחה ובהם סקונס עם מרמלדה, עוגות תה, מאפינים, כמו כן במקום חנות לממכר מאות סוגים של תה וכלי הגשת תה.

ראו גם
------

* קפה גרקו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית התה של בבינגטון** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של בית התה של בבינגטון
* תיאור בית התה באתר teamuse
**דייוויד גאולד** (באנגלית: **David Gauld**;‏ 7 בנובמבר 1865 – 18 ביוני 1936) היה אמן סקוטי שעבד בצבעי שמן וגם בוויטראז' ונחשב לאחד המחדשים בקבוצת "הנערים של גלאזגו". חלק מיצירותיו, כגון "סנט אנייס" ו"מוזיקה" נתפסות כמבשרות של תנועת האר נובו. יצירותיו היו מושפעות מאמנות יפנית ופרה-רפאלית.

ביוגרפיה
--------

גאולד נולד בגלאזגו ושימש חניך בליטוגרפיה ומעצב ויטראז'ים אצל סטיבן אדם, ולאחר מכן למד בבית הספר לאמנות של גלאזגו בין השנים 1882 ל-1885. הוא נודע לציבור בשנות ה-80 של המאה ה-19 כאשר יצר סדרה של רישומי עט ודיו בהשפעה יפנית עבור מגזין שבועי בגלאזגו.

גאולד חלק את סטודיו בקירקקודברייט עם ויליאם סטיוארט מקג'ורג' ובשלב מאוחר יותר, חלק סטודיו עם הרינגטון מאן ברחוב סנט וינסנט 31 בגלאזגו בין השנים 1891 עד 1894. במהלך תקופה זו הוא עיצב חלונות ויטראז' עבור גאת'רי אנד וולס. בשנת 1895 נראה שגאולד נפרד ממאן, והידידות ביניהם הסתיימה. לאחר מכן גאולד שכר מקום חדש ברחוב ווסט ג'ורג' 138 בגלאזגו. הוא גם חי במקומות שונים בקירקודברייט, גלאזגו וצפון ברוויק. בשנת 1889 הוא חזר לבית הספר לאמנות בגלאזגו וקודם על ידי אלכסנדר ריד. הוא למד גם בפריז במשך תקופה מסוימת. כמו אמנים אחרים מגלאזגו, גאולד בילה במושבת האמנים בגרז-סור-לוינג בצרפת.

הוא נבחר כחבר שותף באקדמיה המלכותית הסקוטית ב-1918 והפך לחבר מלא באקדמיה ב-1924

גאולד נפטר ב-18 ביוני 1936 בבית האבות לימקילנס באיסט קילברייד. הוא נקבר בבית הקברות איסט קילברייד.

גלריה
-----

* מוזיקהמוזיקה
* סנט אנייססנט אנייס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דייוויד גאולד** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Victoria Fine Art. "David Gauld Biography of Artist".
2. ↑  Always happy in his designs: The legacy of Stephen Adam".
3. 1 2  John House & MaryAnne Stevens (Editors) (1979). Post-Impressionism. The Royal Academy of Arts/Weidenfeld and Nicolson
4. 1 2  Pollockshields Heritage. "David Gauld (1865–1936)". Pollockshields Heritage.
5. ↑  Glasgow stained glass, by Michael Donnelly
6. ↑  Alexander Reid in Context, Frances Fowle,\_vol1
7. ↑  Frances Spalding (1990). 20th Century Painters and Sculptors. Antique Collectors' Club

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1206566353
* RKD: 30461
* ULAN: 500000959
* VIAF: 95686484
* WorldCat: viaf-95686484

 |