recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**נועם זייד הלוי** (נולד ב-1952), נגן כלי הקשה וכלי נשיפה ישראלי. שותף קבוע בתקליטים ומופעים של אהוד בנאי. בהופעותיו משלב קטעי תנועה וריקוד ייחודיים תוך כדי נגינה.

שנים ראשונות
------------

גדל בצפת, חיפה וראש פינה במשפחה מוזיקלית ותיקה. אחותו היא אסתר עופרים. לאחר שירות בצה"ל נסע לאירופה, חי בקומונה בגרמניה וניגן בלהקה Amon Düül. לאחר 1973 חזר לישראל והתגורר בתל אביב.

הופעתו הראשונה בישראל כנגן כלי הקשה הייתה במופע סע לאט של אריק איינשטיין, כחלק מלהקה בה ניגנו גם שלום חנוך ואריאל זילבר. בשנת 1976 השתתף כנגן כלי הקשה בלהקת הליווי של זילבר במופע הסולו שלו "רוצי שמוליק".

ב-1977 חזר לראש פינה, שם הכיר את אהוד בנאי כנגן גיטרה וזמר מתחיל. השניים שיתפו פעולה בפרויקטים ביתיים שונים ויחד עם מוזיקאים מהאזור.

ב-1981 חזר לתל אביב והשתלב בלהקת "כרומוזום" ביחד עם דורון אייל, רמי פורטיס, ואיוון מונטיאל, ובהופעות של מוזיקה אוונגארדית במועדון פינגווין. הוא ניגן בכלי הקשה מסורתיים וכן על כסא, מזמרה, משור, מכונית ואקווריום. ניגן בכלי נשיפה והופיע בקטעי דיבור וריקוד בהרכבים שונים וקצרי מועד. באותה תקופה הכיר את ז'אן ז'אק גולדברג, יוסי אלפנט חבריו ללהקת "הפליטים" לעתיד.

עם להקת הפליטים ואהוד בנאי
--------------------------

ב-1986 הקימו אהוד בנאי ויוסי אלפנט את להקת הפליטים והפיקו את התקליט אהוד בנאי והפליטים, בו היה לנועם הלוי תפקיד מפתח כמי שהביא, כדברי אהוד בנאי את "הניחוחות הגליליים של ראש פינה" אל מוזיקת הרוק ויצר את הייחודיות של צליל התקליט. עוד לפני כן ניגן הלוי עם הרכב זה באופרת הרוק מאמי (אופרת רוק).

בהופעות שליוו את הוצאת התקליט ניגן הלוי על דרבוקה מאחורי וילון, כאשר זרקור מאיר אותו מאחור, אפקט שיצר צללית מעניינת, שהפכה לסמל היכר של הלוי.

מאז משתתף הלוי בפרויקטים רבים של בנאי. בין היתר ניגן בתקליטו של בנאי קרוב, ניגן חליל בתקליט שיצר בנאי עם אביו, יעקב בנאי, "תחת שיח היסמין", השתתף בסדרת המופעים של בנאי "מלון אורחים" (1989–1990), השתתף בשירת קולות ונגינה בכלי הקשה, פעמונה, פעמונים, חליל וכלי נשיפה מזרחיים מסורתיים בתקליטו של בנאי השלישי וכנגן ליווי של בנאי בהופעותיו.

פעילויות נוספות
---------------

הלוי ליווה את יהודה פוליקר במופע "אפר ואבק" (בתקליט "אפר ואבק" ניגן פוליקר עצמו את תפקידי כלי ההקשה).

בשנות ה-90 שב לראש פינה ושיתף פעולה עם הבמאי דני וקסמן בכתיבת מוזיקה מקורית לסרטיו "מסע בגליל" (1990) ו"שירת הגליל" (1997).

עוד בשנות ה-90, השתתף ב"פרויקט חנוך לוין" בהלחנה ונגינה וליווה שותף נוסף של אהוד בנאי, דודי לוי, בתקליטיו והופעותיו.

ב-2003 היה שותף לזכייה, לצד אהוד בנאי וגיל סמטנה, בפרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר עבור המוזיקה לסרט מסעות ג'יימס בארץ הקודש.

> 
> נעם הלוי הוא מאותם אמנים יחידי סגולה, אשר למרות שתפקידם הוא שולי כביכול, הם מצליחים למלא את הבמה באישיותם הכובשת. הוא, בדרך כלל, מנגן "רק" בכלי הקשה (או נשיפה), אך צורת ההופעה שלו, הריקוד המיוחד והנגינה בכל הגוף הופכים אותו, לעתים קרובות, למתחרה רציני של הזמר הראשי על תשומת לב הקהל...
> 
> 
> 
> — אתר מומה
>

קישורים חיצוניים
----------------

* נועם הלוי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* נועם הלוי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* נועם הלוי, באתר Discogs (באנגלית)
* נועם הלוי, דף שער בספרייה הלאומית
* נועם הלוי, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)
* באתר הסרט "חייב לזוז"

הערות שוליים
------------

1. ↑  בסרט "חייב לזוז"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007416896405171

 |
**הימן טיקטין** (**Heimann Hariton Tiktin**‏; 9 באוגוסט 1850 - 13 במרץ 1936), בלשן ומילונאי יהודי רומני יליד ברסלאו, פרוסיה, שהתנצר בגיל מבוגר והוסיף את השם **הריטון**. ממיסדי הבלשנות הרומנית המודרנית.

קורות חיים
----------

הימן נולד בברסלאו במשפחת רבנים וכמי שיועד להמשיך במסורת המשפחתית קיבל חינוך תואם וגם השכלה קלאסית. בגיל 18 עבר ליאשי, נסיכות מולדובה והתחתן עם **עמליה מאירהופר** (Amalia Mayerhoffer) וכעבור שנה קיבל אזרחות רומנית. הוא סיגל לעצמו את השפה הרומנית, לימד לטינית, יוונית עתיקה וגרמנית בבתי הספר של יאשי ולקח חלק בחיי התרבות של העיר. בחוגי ז'ונימאה (Junimea) פגש את מיכאי אמינסקו והתיידד איתו ובהמשך יצר קשרים עם אישים רומנים מובילים דוגמת ניקולאה יורגה, טיטו מאיורסקו ואחרים. בשנת 1884 קיבל דוקטורט מאוניברסיטת לייפציג על מחקריו בבלשנות רומנית. הוא התעניין במיוחד בפונטיקה ובדקדוק והיה מהפועלים ליצירת אלפבית רומני פונטי. הוא חיבר את המילון הגרמני רומני הראשון, הנחשב לשיא יצירתו.

בשנת 1900 המיר דתו לנצרות ובשנת 1904 התמנה למרצה באוניברסיטת ברלין וכעבור שנתיים פתח חוג ללימודי בלשנות רומנית. הוא שב לרומניה בשנת 1910 ובשנת 1919 התמנה כחבר לשם כבוד של האקדמיה הרומנית. מת בשנת 1936 בברלין ונקבר ביאשי.

מספריו
------

* 1883 Gramatica românã "הדקדוק הרומני".
* 1884-1890 Viaţa cuvântului "חיי המילה".
* 1905 Rumänisches Elementarbuch "ספר לרומנית בסיסית".

קישורים חיצוניים
----------------

* מילון הספרות הרומנית (ברומנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310697205171
* BnF: cb120598883 (data)
* GND: 123240700
* ISNI: 0000 0000 8393 9523
* LCCN: n86083023
* NLG: 93494
* NTA: 07307022X
* SUDOC: 153828668
* VcBA: 495/267740
* VIAF: 73874463
* WorldCat: lccn-n86083023

 |
אקדח מאולתר
מתקן מאולתר לתיקור כלי רכב 'רכים' ('נינג'ה') עשוי ממסמר ודיסקית גומי. יחידות כאלה פוזרו על ידי פלסטינים בכבישי יהודה ושומרון במהלך האינתיפאדה הראשונה.
מרגמה מאולתרת שהוכנה על ידי משמר המולדת הבריטי כהכנה מפני פלישה נאצית אפשרית במלחמת העולם השנייה
**נשק מאולתר** הוא כלי נשק שאינו מיוצר בייצור תעשייתי לשימושם של כוחות סדירים, אלא מיוצר באופן חובבני, ומשמש בפעולת טרור, בהתקוממות עממית ובמעשי פשע. כנשק מאולתר משמשים לעיתים כלים שנוצרו בייצור תעשייתי, אך לא נועדו מלכתחילה לשמש ככלי נשק, כגון סכינים וחרמשים. לעיתים גם צבא סדיר דל אמצעים משתמש בנשק מאולתר. 

דוגמאות לנשק מאולתר: 

* מטעני חבלה: בקבוק מולוטוב, מטען צינור, מטען גחון, חגורת נפץ, חומר נפץ לא תקני.
* כלי ירייה: אקדח מאולתר, רובה מאולתר, תת-מקלע מאולתר, מרגמה מאולתרת.
* אבנים, סלעים ולבנים להשלכה על היריב, ישירות או בעזרת אמצעי פשוט כגון קלע.
* כלי רכב הופך לנשק מאולתר כאשר הוא משמש לפיגוע דריסה.
* בקבוק זכוכית שבור משמש כנשק מאולתר בקטטות.

כיוון שאמצעים שנמצאים בשימוש יומיומי עלולים להפוך לנשק מאולתר בידי מחבל, ננקטים אמצעים למניעת שימוש לא נאות באמצעים אלה. שימוש בסכין מטבח להכנת מזון הוא מעשה תקין, אך כאשר סכין זה מוסתר בכליו של אדם באזור עימות, הוא הופך לחשוד כמי שמתכנן פיגוע דקירה. אמצעי בטיחות קפדניים שננקטו בנמלי תעופה בעקבות פיגועי 11 בספטמבר כוללים הגבלה על הכנסה למטוס של אמצעים תמימים שונים, מחשש שאלה יהפכו לנשק מאולתר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נשק מאולתר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  גם ממסור אפשר לבנות רובה: כלי נשק מאולתרים מכל העולם, באתר פז"ם, 21 באוגוסט 2013
2. ↑  אתר למנויים בלבד יניב קובוביץ, עמוס הראל, תת-מקלע "קרלו", הנשק ששב"כ התעלם ממנו, מחמם את האינתיפאדה, באתר הארץ, 12 במרץ 2016
טראפין יהלום צעיר
**טראפין היהלום** (שם מדעי: ***Malaclemys terrapin***) הוא מין של צב ממשפחת הצבים הביצתיים והוא המין היחיד בסוגו. הוא חי בטבע רק לאורך ביצות, מנגרובים, נהרות רדודים וגם במים מליחים לאורך דרום ומזרח ארצות הברית וגם בברמודה. הוא בעל הטווחים הגדולים ביותר של צבי מים אמריקאים, החל מקייפ קוד בצפון עד לפלורידה קיז בדרום.

הטראפין קיבל את שמו מהשפות האלגונקווינית - שפות אמרינדיאניות וכונה "torope" - כינוי לצבי מים החיים גם במים מתוקים וגם במים מליחים. קיימים מעט מינים כאלה ומין זה הוא הבולט שביניהם. עם זאת חדירת המושג לאנגלית הבריטית, בה אין מיני צבים כאלה, משמש גם למיני צבים אחרים כמו צבגון אדום-אוזן החי רק בבריכות מים מתוקים. השם "יהלום" מתייחס לתצורות שעל שריונו המזכירות צורת יהלום.

תיאור
-----

צב זה מגיע לאורך של 13 סנטימטרים בזכרים, בעוד הנקבות גדולות יותר ומגיעות לאורך של 19 סנטימטרים והנקבה הגדולה ביותר שנמדדה הגיעה לאורך 23 סנטימטרים. הזכרים שוקלים בממוצע עד 300 גרם והנקבות עד 500 גרם, אם כי הנקבה הגדולה ביותר שקלה 1 קילוגרם.

לצבים שריון משוטח ועבה בצבע בהיר עם עיטורים חומים-בהירים עד אפורים וסביבם טבעות דמויות יהלום כמעט לבנות. צבע הגוף משתנה מחום לאפור, צהוב ועד לבן. לאורך כל הגוף עד הראש ישנם נקודות שחורות מזהות. הצבים בעלי כפות רחבות המשמשות לשחייה ובעלי צוואר ארוך, ראש קטן ולסתות נוקשות לבנות.

צבים אלה בניגוד לרוב בני משפחתם עמידים למי מלח ועורם ושריונם בלתי חדירים למלח. עם זאת הם תלויים במים מתוקים לשתייה והם קולטים אותם בשתיית גשמים או אף לשתות את השכבות העליונות ביותר של המים המליחים, המכילים פחות מלח. ואולם כמו רוב הצבים הם נאלצים לעלות לחופים, לרוב באדמות בוץ או בדיונות חול ובהם מטילים את ביציהם, 5 עד 10 ביצים בממוצע.

הצבים בעלי לסתות חזקות והם ניזונים בעיקר מצדפות, חלזונות ימיים שונים, סרטנים ודגים קטנים וגם מכמה מיני עשבים מימיים כמו *Spartina*.

תת-מינים
--------

ידועים 7 תת-מינים של צב זה:

* *Malaclemys terrapin centrata*
* *Malaclemys terrapin littoralis*
* *Malaclemys terrapin macrospilota*
* *Malaclemys terrapin pileata*
* *Malaclemys terrapin rhizophorarum*
* *Malaclemys terrapin tequesta*
* *Malaclemys terrapin terrapin*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טראפין היהלום** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  טראפין היהלום באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007553034905171

 |
לוחם צה"ל עם מקלע נגב, 2002
**נשק תקיפה כיתתי** או **נשק כיתתי אוטומטי** (באנגלית: **Squad automatic weapon** או **SAW**) המוכר גם בשם "נשק סיוע קל" (LSW), הוא נשק אוטומטי המופעל ברמת הכיתה או החוליה למתן סיוע אש רציף בכינון ישיר.

נשקים הממלאים ייעוד זה הם לרוב מקלעים קלים, או רובי סער המותאים לקצב אש גבוה ובטווח רב יותר, לרוב אלו כוללים שימוש בדורגל, קנה מעובה ומוזנים בשרשיר תחמושת. נשק התקיפה הכיתתי משתלב בדוקטרינה של צבאות רבים בידי חייל אחד בחוליה שתפקידו סיוע אש ישיר לצד עוד 2–3 התפקידים בחוליה, כך לדוגה חוליית חיל רגלים בצבא ארצות הברית מורכבת ממפקד, רובאי, מטולאי (גרנדיר) ורובאי אוטומטי הנושא נשק תקיפה כיתתי. נשקי התקיפה הכיתתית הנפוצים ביותר כיום מתבססים על משפחת ה-RPK (המבוססת על משפחת ה-AK) ומשפחת המקלע הקל FN Minimi (עליו מבוסס גם הנגב הצה"לי).

דוגמאות
-------

* נשק חי"ר אוטומטי M27נשק חי"ר אוטומטי M27
* מקלע קל נגבמקלע קל נגב
* מקלע M249מקלע M249
* מקלע קל RPK-74Mמקלע קל RPK-74M
* נשק תקיפה כיתתי XM250נשק תקיפה כיתתי XM250
* נשק סיוע קל L86A2נשק סיוע קל L86A2

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **נשק תקיפה כיתתי** |
**ההיעלמות** (באנגלית: **The Vanishing**) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת מותחן משנת 1993, בכיכובם של ג'ף ברידג'ס, קיפר סאת'רלנד וננסי טרוויס. הסרט בוים על ידי ג'ורג סלויזר, והוא מבוסס על סרט צרפתי-הולנדי משנת 1988, שבוים אף הוא על ידו.

עלילה
-----

ג'ף הרימן (קיפר סאת'רלנד) נוסע לחופשה עם חברתו דיאן שייבר (סנדרה בולוק) אשר נעלמת ללא עקבות בתחנת דלק.
שלוש שנים מאוחר יותר, ברני קסינס (ג'ף ברידג'ס) מגיע לביתו של ג'ף ומודה שהוא האחראי להיעלמותה. קסינס מבטיח להראות לג'ף מה קרה לדיאן, אך רק אם ג'ף יסכים ללכת בדיוק באותו המסלול שהיא הלכה בו. ג'ף, שעדיין אובססיבי לגבי במקרה, מסכים.

בסדרה קצרה של פלאשבקים, סצנת הרצח מוצגת.
ג'ף נלקח לתחנת הדלק, היכן שאהובתו נעלמה, ונאמר לו שאם הוא ישתה כוס קפה עם סם מרדים הוא יחשוף את גורלה על ידי התנסות עצמית. הוא לוגם מהקפה ומתעורר כדי לגלות שהיא נקברה בעודה בחיים.

החברה החדשה של ג'ף, ריטה (ננסי טרוויס), מאתרת אותו ואת החוטף ומגלה את מה שקרה. היא מדברת עם קסינס ומציעה לו כוס קפה (עם הסם המרדים). ריטה הולכת לחפש את ג'ף אך היא אינה יודעת שלוקח זמן עד להשפעת הסם וקסינס מסכל את משימתה.

למרבה המזל, ג'ף קם לתחייה. הוא מצליח לצאת מהקבר ולהרוג את קסינס עם את חפירה, איתו הוא קבר את ג'ף ודיאן.

ג'ף וריטה חוזרים ביחד ומוכרים את הסיפור כרומן לחברת הוצאה לאור.

שחקנים
------

* ג'ף ברידג'ס - ברני קסינס
* קיפר סאת'רלנד - ג'ף הרימן
* ננסי טרוויס - ריטה בייקר
* סנדרה בולוק - דיאן שייבר
* פארק אוברל - לין
* מגי לינדרמן - דניס קסינס
* ליסה אייקהורן - הלן קסינס

קישורים חיצוניים
----------------

* "ההיעלמות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "ההיעלמות", באתר נטפליקס
* "ההיעלמות", באתר AllMovie (באנגלית)
* "ההיעלמות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "ההיעלמות", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "ההיעלמות", באתר אידיבי
* "ההיעלמות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "The Vanishing (1993)". Box Office Mojo. 1993-03-09.
**הקורפוס ה-51** (בגרמנית: **Generalkommando zbV 51** תרגום מילולי: "הפיקוד הכללי מס' 51") היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית. הקורפוס לחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק ב-1919.

היסטוריה
--------

הקורפוס הוקם ב-27 באוגוסט 1916 במהלך מלחמת העולם הראשונה, ובניגוד למבנה הקורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, שכלל 2 דיוויזיות אורגניות בכל קורפוס, החליט המטה הכללי הגרמני בשל מלחמת החפירות שהתנהלה בחזיתות השונות, להקים מפקדת קורפוס ללא יחידות אורגניות תחתיה, ואשר תאגד לעיתים אף 5 או 6 דיוויזיות.

הקורפוס לחם בחזית המזרחית, ולחם במתקפת קרנסקי ובקרב ריגה. בסטמבר 1917 הועבר הקורפוס לחזית האיטלקית, שם השתתף בקרב קפורטו כחלק מהארמייה ה-14. בתחילת 1918 הועבר הקורפוס לחזית המערבית, ובמרץ לחם הקורפוס במבצע מיכאל כחלק מהארמייה השנייה ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-18. לאחר מכן לחם הקורפוס בקרב אמיין ובמתקפת מאה הימים, ולאחר המלחמה פורק הקורפוס.

מפקדים
------

* אלברט פון ברר (27 באוגוסט 1916 - 28 באוקטובר 1917)
* אברהרד פון הופקר (3 בנובמבר 1917 - 23 באוגוסט 1918)
* הנס פון בלו (23 באוגוסט 1918 - ינואר 1919)

לקריאה נוספת
------------

* קרון, הרמן (2002). הצבא הגרמני הקיסרי 18–1914: ארגון, מבנה, וסדרי כוחות (פורסם לראשונה ב-1937).
**מלאוויזאורוס** (שם מדעי: *Malawisaurus*; מילולית: "לטאת מלאווי") הוא סוג של דינוזאור זאורופוד מקבוצת הטיטאנוזאורים אשר חי באפריקה במשך הקרטיקון התחתון שלפני 126 עד 119 מיליון שנה מזמננו. הסוג תואר ב-1993 בידי לואיס ל. ג'ייקוב (אנ') ועמיתיו ונכלל בו מין יחיד - ***Malawisaurus dixeyi***, להוקרת החוקר הבריטי פרדריק אוגוסטוס דיקסי (אנ').

במקור המין נקרא ב-1928 בידי החוקר סידני ה. האוטון (אנ') כשייך לסוג גיגנטוזאורוס (שהתבטל ומשויך כיום לסוג טורניאריה) ובהמשך הועבר לג'ננסיה, שניהם מהקבוצה דמויי דיפלודוקיים. עם זאת בהמשך המאפיינים שלו התבהרו כדומים יותר לטיטאנוזאור כמו הסלטזאורוס, האלמוזאורוס או האיילוזאורוס.

המאובנים של דינוזאור זה התגלו בשכבה "Dinosaur Beds" שבצפון מלאווי, בשכבות של אבן חול ואבן טין, ביניהם התגלו ממצאי חוליות זנב, גפיים ושרידי גולגולת ואף עור אוסטאודרם קשיח ששימש כשריון. ממצא נוסף של שן בודדה התגלה בצפון-מזרח ברזיל, ברזיל ואולי השתייכה אליו.

דינוזאור זה הגיע לאורך של כ-16 מטרים ולמשקל של כ-10 טונות. חוקרים משנת 2020 נתנו לו הערכה קטנה יותר, באורך 11 מטרים ומשקל של 2.8 טונות. חוליות הזנב שלו היו רחבות כדי לתמוך בו, מה שהיה עוזר לו לנוע בביצות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלאוויזאורוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Freire, Pedro Carvalho; Medeiros, Manuel Alfredo; Lindoso, Rafael Matos (2007). "Sauropod teeth diversity in the Laje do Coringa fossiliferous site, Eocenomanian of Northeastern Brazil". Paleontologia: Cenários de Vida: 523–532
**הקורפוס ה-52** (בגרמנית: **Generalkommando zbV 52** תרגום מילולי: "הפיקוד הכללי מס' 52") היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית. הקורפוס לחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק ב-1919.

היסטוריה
--------

הקורפוס הוקם ב-28 באוגוסט 1916 במהלך מלחמת העולם הראשונה, ובניגוד למבנה הקורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, שכלל 2 דיוויזיות אורגניות בכל קורפוס, החליט המטה הכללי הגרמני בשל מלחמת החפירות שהתנהלה בחזיתות השונות, להקים מפקדת קורפוס ללא יחידות אורגניות תחתיה, ואשר תאגד לעיתים אף 5 או 6 דיוויזיות.

הקורפוס לחם במערכה על רומניה, ובכלל זה בקרב טרנסילבניה, ולאחר מכן כונה בשם **ארמיית הדנובה**, אף שמעולם לא היה בסדר גודל של ארמייה. לאחר פירוק ארמיית הדנובה במרץ 1918, השתתף קוש בכיבוש אוקראינה ובלחימה עם הצבא האדום. לאחר מכן שהה הקורפוס בחצי האי קרים, ולאחר המלחמה השתתף במלחמת האזרחים בליטא, ולאחר מכן פורק הקורפוס.

מפקדים
------

* גנרל חיל הרגלים רוברט קוש (28 באוגוסט 1916 - 10 בינואר 1919)

לקריאה נוספת
------------

* קרון, הרמן (2002). הצבא הגרמני הקיסרי 1914-18: ארגון, מבנה, וסדרי כוחות (פורסם לראשונה ב-1937).
**גאל אנדוניאן** (בארמנית: **Գաել Անդոնյան**; נולד ב-7 בפברואר 1995) הוא כדורגלן צרפתי-ארמני המשחק בעמדת הבלם במרסיי אנדום.

קריירת מועדונים
---------------

אנדוניאן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אולימפיק מרסיי ואחרי זה הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון. ב-2 בנובמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1-2 נגד לאנס.

ב-21 באוקטובר 2015 הושאל לדיז'ון מהליגה השנייה עד לסיום העונה. ב-8 בינואר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 2-2 נגד ניור בדקות הסיום של המשחק.

ב-27 בינואר 2017 הושאל לוריה מליגת העל היוונית עד לסיום העונה.

ביולי 2019 אנדוניאן חתם באז'אקסיו.

בינואר 2020 חתם במרטיג.

ב-19 באוקטובר 2020, אנדוניאן חתם באוביאן.

בקיץ 2021 הצטרף למרסיי אנדום.

קריירה בינלאומית
----------------

בהיותו נער, אנדוניאן שיחק שני משחקים בנבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 16.

ב-21 במרץ 2015, אנדוניאן נחת בירוואן בירת ארמניה על מנת לקבל אזרחות ארמנית שתאפשר לו לשחק עבור נבחרת ארמניה. ב-29 במרץ 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-1 לאלבניה במסגרת מוקדמות יורו 2016.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"גאל אנדוניאן"**.
צ'יף גאל
גאל בתצלום שצילם **דוד פ. בארי** ב**פורט בופורד**, דקוטה הצפונית בשנת 1881
פירוש נוסף ערך זה עוסק בצ'יף בשבט ההאנקפאפה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו גאל (פירושונים).
**גאל** (בשפת הלקוטה, "**Phizí**", כלומר "כיס מרה") היה מנהיג צבאי בשבט ההאנקפאפה (תת שבט של שבט הלקוטה) במערכה נגד ארצות הברית. ידוע בשל פיקודו בקרב ליטל ביגהורן.

שנים מוקדמות
------------

גאל נולד באזור דקוטה הדרומית של היום בשנת 1840. מסופר עליו שקיבל את כינויו (כיס מרה) לאחר שאכל איבר זה של חיה ששכנו צד. הוא גדל להיות אדם גדל ממדים עם משקל של כ-160 ק"ג. הוא זוהה כלוחם מעולה בשנות העשרה המאוחרות שלו. בשנות העשרים שלו הוא כבר היה מפקד קרבי. במהלך קרבותיו עם צבא ארצות הברית הוא שירת מספר פעמים עם המנהיג האינדיאני פר רובץ, כולל בקרב ליטל ביגהורן ב-1876.

קרב ליטל ביגהורן
----------------

מאז שנות השמונים המוקדמות ארכאולוגים רבים חקרו את שדה הקרב בליטל ביגהורן אחרי שריפת עשב גדולה. מחקרים אלו בנוסף לעדויות רבות של אינדיאנים שהשתתפו בקרב הובילו את החוקרים למסקנה שחלקו של גאל בהחלטות הטקטיות, שהביאו לניצחון המשמעותי של האינדיאנים, גדול משייחסו לו תחילה.

בהתקפה הראשונית של הכוח של מרכוס רינו על חלקו הדרומי של מחנה האינדיאנים נהרגו שתי נשותיו של גאל ומספר ילדים. גאל תיאר זאת במשפט "באותו יום ליבי דאב". בחלקו הראשון של הקרב הדפו האינדיאנים את התקפתו של מרכוס רינו בחלק הדרומי. גאל היה אחד הבודדים שהניח שהטקטיקה של המפקד האמריקאי ג'ורג' קסטר כוללת תקיפה משני כיוונים ולכן הבין שזיהוי הזרוע השנייה של המתקפה חיונית ליכולת האינדיאנים להגן על עצמם.

גאל חצה את הנהר בכיוון צפון מזרח וזיהה את סיירו של קסטר, מיץ' בוייר, חוזר אל קסטר מנקודת תצפית על המחנה האינדיאני. לאחר שזיהה את מיקום הכוח העיקרי קסטר, גאל ניתח בהצלחה את כוונתו של קסטר לצלוח עם הכוח את הנהר ולתקוף את המחנה האינדיאני מצידו הצפוני. גאל דהר חזרה למחנה שם הוא ארגן יחד עם סוס משוגע לוחמים משבט הסו והשאיין והובילם לצד הצפוני של המחנה להדוף את התקפתו הצפויה של קסטר.

שנים מאוחרות
------------

בסוף שנת 1876 חלק גדול משבט ההאנקפאפא חצו את הגבול לקנדה שם הם נאבקו לשרוד בשנים הבאות. בשל חילוקי דעות עם פר רובץ, גאל חצה עם שבטו חזרה לארצות הברית ב-1880 ונכנע לממשל. במאי 1881 הם הועלו על אוניות קיטור ונשלחו לשמורת האינדיאנים 'Standing Rock' (סלע זקוף). במפקד האוכלוסין המלא הראשון שנעשה בשמורה נרשם כי שבטו של גאל מונה 52 משפחות עם סה"כ של 230 בני אדם.
הוא הפך לחוואי ועודד את אנשיו להתרגל לחיים בשמורה ובנוסף הוא הפך למטיף נוצרי. הוא שירת כשופט בבית הדין לענייני האינדיאנים של השמורה. הוא התחבר גם כן עם פקיד הממשל האחראי על האינדיאנים ג'יימס מק'ללין.

גאל נפטר ב-5 בדצמבר 1894 ונקבר בבית הקברות האנגליקני של דקוטה הדרומית סיינט אליזבת'.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גאל** בוויקישיתוף
* גאל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* גאל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb15611040k (data)
* GND: 133901998
* ISNI: 0000 0000 5488 3356
* KulturNav: 0bdb2caa-10a0-485e-9a80-f0c350244d5e
* LCCN: n92002763
* SUDOC: 127979387
* VIAF: 1214939
* WorldCat: lccn-n92002763

 |
**הקורפוס ה-54** (בגרמנית: **Generalkommando zbV 54**) היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא הוקם בספטמבר 1916, ועדיין היה קיים בסוף המלחמה.

היסטוריה
--------

הקורפוס ה-54 הוקם בספטמבר 1916. עם תחילתה של מלחמת החפירות הכיר הצבא הגרמני כי לא ניתן עוד לתחזק את יחידת הקורפוס המסורתית, שהייתה מורכבת משתי דיוויזיות, בעוד שבזמנים מסוימים (ובמקומות מסוימים) היה די בקורפוס בן שתי דיוויזיות, בפעמים אחרות היו נחוצות 5 או 6 דיוויזיות. לפיכך, תחת פיקודו של הינדנבורג (מקיץ 1916) נוצרו מטות קורפוס ללא דיוויזיות אורגניות. הקורפוס החדש הזה נקבע כמפקדה כללית לשימוש מיוחד (בגרמנית: **Generalkommandos zur besonderen Verwendung**).

בתחילה לחם הקורפוס בקרב ורדן, אולם עד מהרה הועבר לטרנסילבניה, שם השתתף במערכה נגד רומניה. באביב 1917 הועבר הקורפוס לחזית המערבית, שם נטל חלק בקרב השני על האן ובבלימת מתקפת ניוול. בשנת 1918 השתתף הקורפוס במתקפת האביב הגרמנית ובבלימת מתקפת מאה הימים, ובסוף המלחמה פורק הקורפוס.

סדר הכוחות
----------

בסוף המלחמה שירת הקורפוס בחזית המערבית כחלק מהארמייה השנייה, קבוצת הארמיות רופרכט עם ההרכב הבא: 

* דיוויזיית המילואים ה-21
* הדיוויזיה ה-22
* הדיוויזיה ה-4
* הדיוויזיה ה-113
* הדיוויזיה ה-239
* דיוויזיית המילואים ה-12
* דיוויזיית יגר
* הדיוויזיה ה-185

מפקדים
------

* גנרל-לויטננט ויקטור קיהנה‏ (4 בספטמבר 1916 - 2 בפברואר 1917)
* גנרל-לויטננט ריכרד פון קראוול (2 בפברואר 1917 - 25 בפברואר 1917)
* גנרל חיל הרגלים אדוארד פון ליברט (25 בפברואר 1917 - 17 ביוני 1917)
* גנרל-לויטננט מקס פון מילר (17 ביוני 1917 - 21 בינואר 1918)
* גנרל-לויטננט אלפרד פון לאריש (21 בינואר 1918 - 11 בנובמבר 1918)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Cron 2002, pp. 88–89
2. ↑  Cron 2002, p. 89
3. ↑  Cron 2002, p. 87
4. ↑  Ellis & Cox 1993, p. 187
5. ↑  Concurrently commander of *Armee-Gruppe* Kühne from 28 October 1916 "Biography on The Prussian Machine". נבדק ב-29 באוקטובר 2012. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**אנטל סלאי** (בהונגרית: **Szalay Antal**;‏ 12 במרץ 1912 – 21 באפריל 1960) היה כדורגלן ומאמן הונגרי, ששיחק בעמדת המגן ימני.

ביוגרפיה
--------

אנטל סלאי נולד ב-12 במרץ 1912 באימפריה האוסטרו-הונגרית. במשך כל הקריירה שיחק באויפשט ועשה את הופעותיו הראשונות בליגה ההונגרית בעונת 1930/31. אף על פי ששיחק באותה עונה רק בארבעה משחקים הוא היה שותף לזכייתה באליפות. סלאי תפס את מקומו הקבוע במדי הקבוצה לאחר שהרשים יותר מפרנץ בורסאני בתפקיד המגן ימני, וב-1933 הוא זכה באליפות שנייה שלו.

נקודות החוזק של סלאי היו יכולת המיקום, כישורים טכניים ומשחק המעבר שלו עם ג'רג' סוץ'. אויפשט שכללה את לאסלו שטרנברג וסטפן אויר זכתה באליפות נוספת ב-1935, שנה בה סלאי גם נבחר לשחקן השנה בהונגריה. הצלחתה של הקבוצה הגיעה לשיאה ב-1939 בה הם זכו באליפות ובגביע מיטרופה עם ניצחון בגמר על יריבתה פרנצווארוש. סלאי עזב את מועדון ביתו ב-1940.

סלאי שיחק בנבחרת הונגריה לראשונה ב-1933 בניצחון 0–3 על שווייץ. מאז שיחק בדרך כלל בעמדת המגן ימני והיה שותף בניצחון על האנגלים 1–2 ב-1934. באותה שנה היה בסגל הנבחרת למונדיאל 1934 ושיחק בהפסד לאוסטריה ברבע הגמר, במשחק בו היה כמגן השמאלי לאחר שנאלץ לתת את עמדתו לאיסטוון פאלוטאס. מונדיאל אחר כך ב-1938 הגיעה עם נבחרתו עד לגמר בו היא הפסידה לאיטליה. משחקו האחרון של סלאי היה באוגוסט 1939 מול פולין והיה ל-24 בסך הכל במדיה.

תארים
-----

אויפשט
* אליפות הונגריה (4): 1931, 1933, 1935, 1939
* גביע מיטרופה: 1939

נבחרת הונגריה
* סגנית גביע העולם: 1938

אישיים
* שחקן השנה בהונגריה: 1935

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר National Football Teams

| **נבחרת הונגריה – מונדיאל 1938 (מקום שני)** |
| --- |
| 1 באלוך • 
2 מיהאי בירו • 
3 שנדור בירו • 
4 צ'ה • 
5 דודס • 
6 הדה • 
7 קוהוט • 
8 קוראניי • 
9 לזאר • 
10 פלינקאס • 
11 פולגאר • 
12 בלה שארושי •
13 ג'רג' שארושי • 
14 שאש •
15 סאבו •
16 סלאי •
17 סוץ' •
18 ז'נגלר •
19 טיטקוש •
20 טולדי •
21 טוראי •
22 וינצה •
מאמן: שאפר | הונגריההונגריה |
**ימים של שקט** הוא פזמון משנת 2000 שכתבה ירדן בר כוכבא, הלחין אבי גרייניק וביצעה להקת לולה.

רקע
---

חברת ההרכב ירדן בר כוכבא כתבה את השיר על רקע האבל והקושי שלה להתמודד עם מותו של אביה, האלוף במיל' משה בר כוכבא. 

השיר מדבר על ימים של שקט המגיעים לאחר כאוס וסערה, ומתקשר לסיפור תיבת נוח. בניגוד לסברות שהשיר נכתב על הציפייה לשלום, על רקע ועידת קמפ דייוויד שהתקיימה בסמוך ליציאת השיר לאור. 

אבי גרייניק הלחין את השיר והוא נכלל באלבום היחיד שיצר ההרכב. שיר זה היה היחיד שבלט מן האלבום, אשר נקרא על שמו.

הכרה
----

במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תש"ס (2000) דורג השיר במקום התשיעי.

בשנת 2022, ערב חג הפסח ועל רקע גל הטרור, פרסמה חבורת זהו זה! גרסת כיסוי לשיר.

קישורים חיצוניים
----------------

* מילות השיר "ימים של שקט", באתר שירונט
* לולה - ימים של שקט, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:15)
* קטע קול שיר אחד, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי

הערות שוליים
------------

1. ↑  מירה חובב, זמר לשבת, באתר התנועה הרפורמית
2. ↑   זהו זה! | ימים של שקט (שיר), סרטון בערוץ "כאן 11", באתר יוטיוב
**הקורפוס ה-25** (בגרמנית: **XXV. Armeekorps**) היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.

היסטוריה
--------

הקורפוס הוקם בבאדן-באדן ב-24 בנובמבר 1938 בשם "מפקדת הכוחות בריין העליון", והועמד תחת פיקוד אלפרד וגר.

עם פרוץ המלחמה היה וגר מפקד מפקדת הכוחות בריין העליון, שהפכה ב-17 בספטמבר 1939 לקורפוס ה-25, והייתה חלק מהארמייה השביעית במסגרת קבוצת ארמיות C בחזית המערבית.

במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס כחלק מהארמייה השביעית במסגרת קבוצת ארמיות C, ולאחר מכן נשאר בצפון צרפת. ב-1 במאי 1942 מונה וילהלם פהרמבאכר למפקד הקורפוס, ובמהלך הפלישה לנורמנדי לחם פהרנבאכר עם הקורפוס שבפיקודו בניסיון לבלום את בעלות הברית. לאחר מבצע קוברה התבצר הקורפוס בלוריאן עד סוף המלחמה, וב-10 במאי 1945 נכנע לצבא האמריקני.

מפקדים
------

* אלפרד וגר (24 בנובמבר 1938 - 6 בנובמבר 1939)
* קרל פון פראגר (6 בנובמבר 1939 - 1 במאי 1942)
* וילהלם פהרמבאכר (1 במאי 1942 - 10 ביוני 1944)
* דיטריך פון קולטיץ (10 ביוני 1944 - 16 ביוני 1944)
* וילהלם פהרמבאכר (16 ביוני 1944 - 10 במאי 1945)

סדר הכוחות
----------

### המערכה על צרפת

במערכה על צרפת כלל הקורפוס את היחידות הבאות:

* הדיוויזיה ה-557
* הדיוויזיה ה-555
* הדיוויזיה ההררית ה-6

### הפלישה לנורמנדי

במהלך הפלישה לנורמנדי כלל הקורפוס את היחידות הבאות:

* דיוויזיית הצנחנים ה-2
* הדיוויזיה ה-275
* הדיוויזיה ה-265
* הדיוויזיה ה-343

קישורים חיצוניים
----------------

* הקורפוס ה-25 באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית
אחד מתבליטי השיש של אנדרטת הזיכרון לגאיוס קיסר בלימירה, ליקיה; אוסף המוזיאון הארכאולוגי באנטליה, טורקיה
**גאיוס יוליוס קיסר ויפסניאנוס** (Gaius Julius Caesar Vipsanianus; ‏20 לפנה"ס – 21 בפברואר 4) היה אציל רומאי מהשושלת היוליו-קלאודית.

תולדות חייו
-----------

גאיוס היה בנם של המצביא הבכיר ביותר של אוגוסטוס, מרקוס ויפסניוס אגריפה, ובתו של אוגוסטוס יוליה.

בשנת 17 לפנה"ס הוא אומץ יחד עם אחיו הצעיר לוקיוס קיסר על ידי סבו, אוגוסטוס קיסר, שרצה לטפח את שני הילדים כיורשיו. גאיוס קיבל את התואר "נסיך הנעורים" (לטינית: principes iuventutis) ובשנת 5 לפנה"ס מונה לקונסול.

בשנת 2 לפנה"ס נשלח למזרח האימפריה כדי לפתור את הסכסוך עם האימפריה הפרתית, שנסוב על שאלת השליטה בארמניה. כמו כן רצה אוגוסטוס בשליחות זו להציג לשליטי המזרח את נכדו, שאותו הועיד כיורשו המיועד. גאיוס הצליח לבסס יחסי ידידות עם המלך הפרתי פראטאקס, ואחרי מותו של מלך ארמניה טיגרנס הרביעי הוא הצליח להמליך את אריובארזאנס השלישי הפרו-רומאי, אולם זה לא היה מקובל על הסיעה הפרו-פרתית בארמניה.

בעת שליחותו במזרח, בשעה שנפגש עם מפקדו הפרתי של המבצר ארטגירה בשנת 2 לספירה, נדקר גאיוס על ידי אחד ממארחיו. הפציעה שברה את רוחו, הוא ויתר על כל תאריו וביקש להישאר כאזרח פשוט באסיה. אוגוסטוס הפעיל עליו לחץ לחזור לרומא, אולם גאיוס מת בשנת 4 בעיר לימירה שבליקיה. עם מותו נאלץ אוגוסטוס לקרוא לטיבריוס לחזור מפרישתו, ובלית ברירה אימץ אותו כיורשו.

גאיוס נישא לקרובת משפחתו ליווילה, בתם של דרוסוס ואנטוניה הצעירה, בשנת 1 לפנה"ס. לזוג לא היו ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גאיוס קיסר** בוויקישיתוף
* גאיוס קיסר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* גאיוס קיסר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

  

שרידי אנדרטת הזיכרון של גאיוס קיסר בלימירה, דרום טורקיה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007278053105171
* BnF: cb120330076 (data)
* GND: 118869965
* ISNI: 0000 0000 6299 390X
* LCCN: n85385072
* NLP: A37000287
* SELIBR: 274638
* SUDOC: 028507819
* VcBA: 495/18858
* VIAF: 58081943
* WorldCat: viaf-58081943

 |
**גאיטרי** (בסנסקריט: **gāyatrī**, הטיה נקבית ל-**gāyatra**: שיר, המנון או מזמור) הוא מזמור בן 24 הברות (שלושה פסוקים - פאדות pāda - בני שמונה הברות כל אחד). בהינדואיזם גאיטרי היא מנטרה ספציפית, ואלה כהתגלמות שלה.

המנטרה
------

**מנטרת גאיטרי** (קרויה גם **סאויטרי**) מכילה את התחילית om bhur bhuvah svah, המופיעה לעיתים תכופות ביאג'ור ודה.

פירוש שלושת המשפטים האחרונים במנטרה: "מי ייתן ונגיע לתפארת ולגדולת סאויטר האל: הלוואי ויעורר את תפילותינו."

האלה גאיטרי
-----------

התגלמותה של המנטרה בדמות האלה גאיטרי נחשבת בעיני מאמיניה ל"אם כל הוודות" ולבת זוגו של האל ברהמה (יוצר העולם). כמו כן היא נחשבת כהתגלמות של פרהברהמאן, המציאות האולטימטיבית והבלתי משתנה הנמצאת בבסיס כל התופעות. 

גאיטרי מופיעה באופן טיפוסי כיושבת על פרח לוטוס, שמסמן שפע ועושר. היא אוחזת ספר ביד אחת וכלי מרפא בידה האחרת. היא מלווה בברבור וידועה גם כאלת החינוך.

**ינטרת גאיטרי** היא הביטוי החזותי של המנטרה, והיא נחשבת לחזקה אף יותר מהמנטרה. הינטרה מכילה את הטקסט של המנטרה ואיור של האלה גאיטרי מוקפת במגן דוד. באיור האלה יושבת על פרח הלוטוס, ומופיעה כבעלת חמישה ראשים ועשר ידיים, המייצגים את הגלגולים השונים של האלה כפרוואטי, סראסווטי ועוד. עשר העיניים מסתכלות לשמונת הכיוונים, ושתי עיניים נוספות מביטות אל האדמה והשמיים, עשר הידיים אוחזות בכלי הנשק של וישנו.

מלל המנטרה
----------

* תעתיק של הטקסט לאותיות לטיניות:

om bhūr bhuvah svah  

tát savitúr váreniyam  

bhárgo devásya dhīmahi  

dhíyo yó nah pracodáyāt

קישורים חיצוניים
----------------

| הינדואיזם ומיתולוגיה הינדואית |
| --- |
| טרימורטי (האלים הראשיים) | הבורא: ברהמה • המגן והמשמר: וישנו • ההורס והבורא-מחדש: שיווה |  |
| אלים נוספים | אינדרה • גאיטרי • גנש • דנוונטרי • הנומאן • לקשמי • סראסווטי • שאקטי • פרוואטי • קאלי • קרישנה • ראמה |
| כתבים | אופנישדות • בהגאוואד גיטה • ודות (ריג • סמא • יג'ור • אטרווה) • מהאבהארטה • ראמאיאנה • פוראנות |
| הינדואיזם | אום • אטמן • ארבע הווארנות • ברהמן • יוגה • פוג'ה • פרה קדושה |
| חגים ומועדים | דיוואלי • הולי • מהא שיוורטרי • קומבה מלה |
| קטגוריות | אלים הינדואים • הינדואיזם • מיתולוגיה הודית |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: f98bd0b5-efb6-403b-9a59-e828d4c021ff
* NKC: ph117006

 |
בספרות חז"ל, **דומה** הוא שמו של המלאך הממונה על רוחות המתים.

רמזים במקרא
-----------

בתלמוד רמזו שמו של המלאך בפסוק "משא דומה, אלי קורא משעיר". מהרש"א מבאר שאף שלפי פשוטו, דומה הוא שם אומה כמו שנאמר "ומשמע ודומה", אבל הוא מבני ישמעאל, ולא ייתכן בו "קורא משעיר", ולכן דרשוהו על שמו של המלאך דומה.

בתלמוד
------

בתלמוד, במסכת סנהדרין, מובא בשמו של רבי יוחנן: "אותו מלאך הממונה על הרוחות - דומה שמו". שם המלאך מוזכר גם במסכת ברכות, שם פירש רש"י שמלאך זה ממונה על המתים.

בספר הזוהר
----------

בספר הזוהר מוזכר המלאך דומה שהוא ממונה על בתי הקברות, ושרם של מצרים ושל גיהנום.

במדרשים
-------

במדרש מובא שכשנכנסת השבת, המלאך דומה, שממונה על הנפשות, מכריז להן לצאת מהגיהנום.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף צ"ד, עמוד א'.
2. ↑  ספר ישעיהו, פרק כ"א, פסוק י"א.
3. ↑  ספר בראשית, פרק כ"ה, פסוק י"ד.
4. ↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף י"ח, עמוד ב'.
5. ↑  מדרש הנעלם בספר הזוהר, חלק א', דף קכ"ד, עמוד א'.
6. ↑  ספר הזוהר, חלק ב', דף י"ח, עמוד א'.
7. ↑  מובא בספר **מכלול המאמרים והפתגמים** (הוצאת מוסד הרב קוק, ירושלים תשכ"א, כרך א, עמוד 509) בשם בית המדרש (ילינק, ירושלים תרצ"ח) א 74.
**דאנל פטריק "דן" מלוי** (באנגלית: **Dannel Patrick "Dan" Malloy**; נולד ב-21 ביולי 1955) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל קונטיקט ה-88, מינואר 2011 עד ינואר 2019. הוא כיהן בתפקיד זה מטעם המפלגה הדמוקרטית.

ביוגרפיה
--------

מלוי נולד בסטמפורד שבקונטיקט, כבן השביעי למשפחה קתולית בת שמונה ילדים ממוצא אירי. בוגר תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת בוסטון קולג' בשנת 1980. מלוי החל את הקריירה המקצועית שלו כעוזר ליועץ משפטי במחוז פנימי שבברוקלין, ניו יורק. לאחר ארבע שנים בתפקיד, חזר לסטמפורד ושימש כאיש עסקים ב-Stamford board of finance במשך עשר שנים, בין השנים 1984-1994. בשנת 1995 התמודד לראשות עיריית סטמפורד, ונכנס לתפקידו בחודש דצמבר באותה שנה, לאחר שהביס את יריבו הרפובליקני סנטלי אספוסיטו שכיהן במשך שתי כהונות בתפקיד. במשך זמן זה, הבוחרים אישרו את הרחבת כהונת ראש העיר של סטמפורד משנתיים לארבע שנים. מלוי נבחר בשנית בשנת 1997, בשלישית בשנת 2001 וברביעית בשנת 2005.

בשנת 2006 ניסה ללא הצלחה למשרת מושל קונטיקט, לאחר שהפסיד בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית בקונטיקט לראש עיריית ניו הייבן, שהובס גם הוא בבחירות הכלליות למשרת המושל, מול יריבתו הרפובליקנית ג'ודי רל, שהייתה המושלת המכהנת. מלוי ניסה את מזלו שוב והתמודד בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית למשרת המושל, אך הפעם ניצח ברוב גדול את יריבו, המועמד לסנאט מ-2006, נד למונט. הוא סיים את תפקידו כראש עיריית סטמפורד בדצמבר 2009.

מלוי התמודד בבחירות לרוץ למשרת המושל בשנת 2010 מול שגריר ארצות הברית באירלנד לשעבר, תומאס ס. פולי, וניצח אותו ברוב זעום של 6,500 קולות. ב-5 בינואר 2011 הושבע לכהונתו הראשונה בתפקיד כמושל מדינת קונטיקט.

בבחירות לכהונה שנייה בשנת 2014, מלוי התמודד שוב מול יריבו מהבחירות הקודמות, תומאס פולי, וניצח ברוב קטן, עם קצת יותר מחמישים אחוזי תמיכה. הוא הושבע לכהונה שנייה בתפקיד בינואר 2015. ב-13 באפריל 2017 הודיע כי לא יתמודד מחדש לתפקיד במהלך הבחירות ב-2018, וב-9 בינואר 2019 החליפו בתפקיד נד למונט. החל מ-1 ביולי 2019 מכהן מלוי כנשיא המערכת האוניברסיטאית של מדינת מיין. 

הוא נשוי מאז שנת 1982, ואב לשלושה ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דן מלוי** בוויקישיתוף
* דן מלוי, ברשת החברתית פייסבוק
* דן מלוי, ברשת החברתית טוויטר
* דאן מלוי, באתר מושל מדינת קונטיקט

הערות שוליים
------------

1. ↑  Malloy Sees Win As Affirmation Of Strategy, Message, 5 Nםהקצנקרת 2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1198979151
* LCCN: n2006160042
* VIAF: 19117864
* WorldCat: lccn-n2006160042

 |
**דן מאירשטיין** (נולד ב-7 באוקטובר 1938) הוא כימאי ישראלי. כיהן כנשיא המרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון עוד מהיות המוסד מכללה אקדמית, משנת 1995 ועד שנת 2012 בה הפכה לאוניברסיטת אריאל בשומרון. חבר סגל בכיר במחלקה למדעי הכימיה באוניברסיטת אריאל בשומרון, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וחבר באקדמיה יורופיאה.

ביוגרפיה
--------

נולד בירושלים. למד כימיה במסגרת העתודה האקדמית באוניברסיטה העברית בירושלים עד קבלת התואר השלישי בשנת 1965. את השתלמות הפוסט דוקטורט השלים במעבדה לאומית בארצות הברית. התארח פעמים רבות לתקופות השתלמות במדינות שונות (יפן, ארצות הברית, גרמניה ועוד). פרופסור חבר משנת 1973, פרופסור מן המניין משנת 1978 ופרופ' אמריטוס משנת 2004 באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

היה מדען אורח במעבדות הלאומיות באורגון וברוקהייבן בארצות הברית, באוניברסיטת Case Western, באוניברסיטת הירושימה, באוניברסיטת נורנברג-ארלנגן ובמעבדת האו-מייטנר בברלין. בין יתר תפקידיו כיהן כראש המחלקה לכימיה בקריה למחקר גרעיני - נגב (קמ"ג); ניהל את ספריית אוניברסיטת בן-גוריון בנגב; כיהן כיושב ראש הוועדה למיכון הספריות האוניברסיטאיות (אחר כך גם יו"ר ועדת הספריות) של הוועדה לתכנון ולתקצוב; כיהן כנשיא החברה הישראלית לכימיה; משנה לרקטור אוניברסיטת בן-גוריון בנגב; מזכיר החטיבה לכימיה אי אורגנית של IUPAC; יושב ראש הוועדה הלאומית לכימיה; חבר הוועדה המנהלת של החטיבה לכימיה אי אורגנית של החברה האירופאית לכימיה; יושב ראש הוועדה המארגנת של שלושה כנסים כימיים בינלאומיים. חבר באגודה האמריקנית לכימיה ובחברה המלכותית לכימיה. בשנת 2011 נבחר כחבר באקדמיה יורופיאה שנוסדה בשנת 1988 ומתפקדת כאקדמיה אירופאית לכל דבר, בנושאי מדעי החברה, ספרות ומדעים מדויקים. היא מורכבת ממומחים בודדים והחברות בה מבוצעת על ידי הזמנה בלבד.

נשוי לפרופסור נעמי מאירשטיין מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ולהם ארבעה ילדים.

מחקריו
------

פרסם כ-300 מאמרים בספרות הבינלאומית, כ-20 פרקים בספרים מדעיים, והציג כ-300 מאמרים בכנסים בינלאומיים. הנחה 45 דוקטורנטים וכ-50 מסטרנטים מהארץ ומהעולם.

פרופ' מאירשטיין זכה בפרסים ובמענקי מחקר על הישגיו המדעיים, בהם פרס Meitner-Humboldt Research Prize (בשנת 1997), פרס Kolthoff (בשנת 1998) ופרס הצטיינות מטעם החברה הישראלית לכימיה (ICS) לשנת 2017, על תרומתו החלוצית לכימיה האי-אורגנית והשלכותיה על מתכות במערכות ביולוגיות.

תפקידים ציבוריים
----------------

פרופ' מאירשטיין כיהן כיושב ראש אגודת הסטודנטים הישראלים בשיקגו; כיו"ר ועד ההורים של בית הספר מצדה בבאר שבע בשנות ה-70; כיו"ר ועד ההורים העירוני בב"ש למשך שנה אחת; וכיו"ר ההנהלה הציבורית של תיאטרון באר שבע במשך 10 שנים.

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות חיים בשפה האנגלית (אורכב 21.02.2011 בארכיון Wayback Machine), באתר אוניברסיטת אריאל.
* דן מאירשטיין, דף שער בספרייה הלאומית
* How to Build a University: Professor Dan Meyerstein, Chemical Sciences

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרופ' (אמריטוס) דן מאירשטיין מהמחלקה לכימיה, נבחר לאחרונה כחבר ב"אקדמיה יורופיאה"
2. ↑  פרופ' דן מאירשטיין, Prof. Dan Meyerstein: Personal Site

| **נשיאי אוניברסיטת אריאל בשומרון** |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| עוזר שילד • דן מאירשטיין • יהודה דנון • יהודה שינפלד |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007265334305171

 |
טראסקוני (שורה ראשונה, שני משמאל) עם נבחרת ארגנטינה באולימפיאדת 1928
**דומינגו טראסקוני** (בספרדית: **Domingo Tarasconi**;‏ 20 בדצמבר 1903 – 3 ביולי 1991) היה כדורגלן ארגנטינאי, ששיחק בעמדת החלוץ.

ביוגרפיה
--------

טראסקוני החל את הקריירה הרשמית בשנת 1922 עם בוקה ג'וניורס מארגנטינה בה שיחק במשך העשר שנים הבאות. במהלך תקופה זו, ערך 225 הופעות רשמיות בליגה הארגנטינאית וכבש 187 שערים. עד היום טראסקוני ממוקם במקום הרביעי במלכות שערי בוקה ג'וניורס בכל הזמנים אחרי פרנסיסקו וראז'ו, רוברטו צ'רו ומרטין פלרמו. לאחר שכבר זכה איתה באליפות החובבים במדינה ארבע פעמים, היה טראסקוני חלק מהקבוצה שזכתה בליגה הארגנטינאית המקצועית הראשונה בשנת 1931. שנה לאחר מכן, ב-1932, עזב את בוקה ג'וניורס והצטרף לשורות ניואל'ס אולד בויס שם שיחק רק שני משחקים בליגה השנייה והפנה עורף למועדון אחרי שנה אחת בלבד. בסוף הקריירה שיחק טראסקוני בסן מרטין ובארחנטינוס ג'וניורס לפני שפרש בשנת 1936 כשהוא בן 33.

### נבחרת ארגנטינה

טראסקוני ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה ב-10 בדצמבר 1922 בהפסד 1–0 לאורוגוואי. הוא היה שותף להצלחות של ארגנטינה בשנות ה-20 שהייתה נחשבת לאחת הטובות בעולם. באולימפיאדת 1928 כבש 11 שערים וסיים כמלך שערי הטורניר בפער גדול מהמקום השני שם הוצבו חברו לנבחרת מנואל פריירה ואדולפו באלונצ'יירי האיטלקי, שניהם עם שישה שערים. טראסקוני כיכב בסיבוב הראשון והשני עם רביעיות לרשתם של ארצות הברית ובלגיה, ושלושער על מצרים בחצי הגמר. צמד המשחקים היחידים בהם לא כבש היו דווקא הגמר נגד אורוגוואי בו נבחרתו הפסידה וזכתה במדליית כסף אולימפית. בנוסף להישג זה, טראסקוני זכה עמה שלוש פעמים בקופה אמריקה בשנים 1925, 1927 ו-1929. בסך הכל ערך במדיה 24 הופעות בהן כבש 18 שערים.

תארים
-----

בוקה ג'וניורס
* אליפות ארגנטינה (5): 1923, 1924, 1926, 1930, 1931

נבחרת ארגנטינה
* קופה אמריקה (3): 1925, 1927, 1929
* מדליית כסף אולימפית: 1928

אישיים
* מלך השערים באולימפיאדה: 1928, 11 שערים
* מלך השערים בליגה הארגנטינאית (5): 1922, 1923, 1924, 1927, 1934

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דומינגו טראסקוני** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר WorldFootball.net
**אפוקאפס** או **אפוקאפי** הייתה משפחת אצילים ארמנית-גאורגית, שהיו ידועים כמי שהחזיקו בעמדות מפתח במנהלת הצבא הביזנטי במאה האחת עשרה. 

הנציג המפורסם ביותר של המשפחה היה **בסיל אפוקאפס**, בנו של האציל מיכאל אפוקאפס או אבו ק'אב, ששרת כשומר אוהלו של הנסיך הבגרטי רב ההשפעה, דוד השלישי קורופלאטס (966-1000), ולאחר מכן היה מפקד העיר המסופוטמית אדסה (Eδεσσα) (כיום שנלאורפה שבטורקיה) תחת הקיסר הביזנטי, מיכאל הרביעי פפלגוניאן (1034-1041). 

בשנת 1054, ליכד בסיל אפוקאפס את אנשי מנזיקרט והדף את הסלג'וקים בראשות טוגורול (Tuğril). מאוחר יותר, בשנים 1059–1065, הוא מתמנה לארכון (מגיסטרוס ודוקס) של פרדואונאבון (מילולית: "אדמות ליד הדנובה"). לאחר תבוסתו של רומנוס הרביעי בידי אנדרוניקוס דוקסוס בשנת 1071, הוא היה תחת פיקודו שלפילרטוס בראחמיוס (Φιλάρετος Βραχάμιος), גנרל ביזנטי ממוצא ארמני, שביסס את עצמו בקיליקיה, ושרת תחתיו כמושל אדסה בשנים 1077-1083

מקורות
------

* Grünbart, M. "Die Familie Apokapes im Licht neuer Quellen," in N. Oikonomides, ed. *Studies in Byzantine sigillography*, V (Washington, DC, 1998), 29-41.
* Alexios G. C. Savvides. The Armenian-Georgian-Byzantine family of Apocapes/Abukab in the 11th c. Δίπτυχα 5 (1991), 96-104.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Speros Vryonis, Jr. The Will of a Provincial Magnate, Eustathius Boilas (1059). Dumbarton Oaks Papers, Vol. 11, 1957 (1957), pp. 263-277.
**דומינגוס דה גייה** (בפורטוגזית: **Domingos Antonio da Guia**;‏ 19 בנובמבר 1912 – 18 במאי 2000) היה כדורגלן ברזילאי, ששיחק בעמדת המגן ימני. נחשב לאחד משחקני ההגנה הברזילאים הגדולים בכל הזמנים.

ביוגרפיה
--------

דומינגוס נולד בשנת 1912 למשפחה מאוד צנועה בשכונת באנגו. הוא עבד כמה שנים במפעל טקסטיל לפני שהחל לשחק כדורגל בקבוצה באנגו בטורניר ריו דה ז'ניירו. דומינגוס זכה להיות אחד שחקני ההגנה הראשיים שלה בין השנים 1929–1932. אף על פי שלבאנגו הייתה היסטוריה של שחקנים כהי עור (הראשון מביניהם היה פרנסיסקו קרגל ב-1905) הוא היה עד שם לגזענות. כשרואים את היחס האכזרי שחוו האנשים כהי העור דומינגוס האמין שהיווה השראה ביכולתו היוצאת דופן לכדרר את הכדור ולהתחמק מן המגנים, תכונה שלגביה הברזילאים יתפרסמו ברחבי העולם. אחרי באנגו עבר בקבוצות הדרום אמריקניות ואסקו דה גאמה, נסיונל, בוקה ג'וניורס ופלמנגו. דומינגוס שהה זמן קצר בקורינתיאנס לפני שחזר לאהובתו באנגו עד לפרישתו ב-1948.

במדי נבחרת ברזיל ערך 30 הופעות. הוא היה שותף להגעתה עד למקום השלישי במונדיאל 1938 ובמהלכו גרם לשלושה פנדלים. אחד מהם היה בהפסד 2–1 לאיטליה בחצי הגמר כשהכשיל ברשלנות את סילביו פיולה. עם זאת, דומינגוס התלונן בצדק על כך שנחשף לפרובוקציות אלימות מצד פיולה כבר מההתחלה. הוא נבחר להיות בנבחרת המצטיינת של הטורניר. בקופה אמריקה 1945 סיים במקום השני עם ברזיל ונבחר לשחקן המצטיין.

דומינגוס נפטר ב-18 במאי 2000 בריו דה ז'ניירו שבברזיל בגיל 87. בנו, אדמיר דה גייה, שיחק גם הוא בבאנגו בין השנים 1959–1961 לפני שהפך לאליל בפלמיירס. גם אחיו, לאדיסלאו דה גייה, היה כדורגלן והחלוץ הגדול ביותר בתולדות באנגו עם 215 שערים.

תארים
-----

באנגו
* גביע ריו בראנקו (2): 1931, 1932

נסיונל
* אליפות אורוגוואי: 1933

ואסקו דה גאמה
* אליפות ריו דה ז'ניירו: 1934

בוקה ג'וניורס
* אליפות ארגנטינה: 1935
* גביע רוקה: 1945

פלמנגו
* אליפות ריו דה ז'ניירו (3): 1939, 1942, 1943

נבחרת ברזיל
* מקום שלישי בגביע העולם: 1938
* סגנית קופה אמריקה: 1945

אישיים
* הנבחרת המצטיינת בגביע העולם: 1938
* השחקן המצטיין בקופה אמריקה: 1945

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דומינגוס דה גייה** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2005204027
* VIAF: 11726016
* WorldCat: lccn-n2005204027

 |
**גאל דבורה אנגאנאמוי** (בצרפתית: **Gaëlle Enganamouit**; נולדה ב-9 ביוני 1992) היא כדורגלנית קמרונית המשחקת כחלוצה ברוזנגארד מהליגה השוודית. אנגאנאמוי היא זוכת פרס כדורגלנית השנה באפריקה לשנת 2015.

קריירה
------

אנגאנאמוי נולדה ביוני 1992 בבירת קמרון יאונדה. כשהייתה בת 17 היא החלה לשחק במדי הקבוצה המקומית של עיר הולדתה, ושנה לאחר מכן, ב-2010, היא כבר ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת קמרון.

במרץ 2012 עזבה אנגאנאמוי את קמרון והצטרפה לאלופת סרביה, ספרטק סובוטיצה. מספר חודשים לאחר מכן היא לקחה חלק בטורניר הבינלאומי הגדול הראשון שלה - אולימפיאדת לונדון. היא עלתה כמחליפה בכל שלושת משחקיה של קמרון בטורניר, אך לא הצליחה לצבור מספר דקות רב. גם שאר חברות נבחרתה לא הצליחו להותיר חותם משמעותי, וקמרון סיימה את שלב הבתים במקום האחרון עם אפס נקודות ושער זכות אחד בלבד. באותה שנה היא גם השתתפה עם הנבחרת באליפות אפריקה שנערכה בגינאה המשוונית, וסיימה איתה במקום השלישי. אנגאנאמוי, שכבר הפכה לשחקנית משמעותית יותר בנבחרת בשלב זה, כבשה שער אחד במהלך האליפות - בניצחון 0-1 על ניגריה במשחק על המקום השלישי.

ביוני 2013, במהלך משחק בליגה הסרבית, כבשה אנגאנאמוי את השער המהיר ביותר בתולדות כדורגל הנשים. עם השריקה לפתיחת המשחק, בעטה אנגאנאמוי את הכדור מקו מחצית המגרש והכניעה את השוערת היריבה לאחר שתי שניות בלבד. חצי שנה לאחר מכן, היא עזבה את סרביה והצטרפה לעולה החדשה לליגה השוודית - אסקילסטונה יונייטד.

באוקטובר 2014 השתתפה אנגאנאמוי עם קמרון באליפות אפריקה שנערכה בנמיביה. היא כבשה שלושה שערים במהלך הטורניר, כולל אחד בחצי הגמר נגד חוף השנהב, והובילה את הנבחרת עד לגמר, שם הפסידה 0-2 לניגריה. שנה אחר כך היא סיימה כמלכת השערים של הליגה השוודית, לאחר שכבשה 18 שערים במהלך העונה. בכך הפכה אנגאנאמוי לכדורגלנית האפריקאית הראשונה שמגיעה להישג זה.

בקיץ 2015, נכללה אנגאנאמוי בסגל הנבחרת לטורניר גביע העולם שנערך בקנדה. הייתה זו הופעת הבכורה של קמרון בגביע העולמי, והיא שובצה לבית עם אקוודור, יפן ושווייץ. כבר במשחק הפתיחה שלה בטורניר נגד אקוודור, כבשה אנגאנאמוי שלושער והובילה את הקמרוניות לניצחון 0-6. בהמשך השיגה הנבחרת ניצחון מפתיע על שווייץ, והעפילה לשמינית הגמר מהמקום השני. בשמינית הגמר נתקלו אנגאנאמוי וקמרון בנבחרת סין החזקה, הפסידו לה 1-0 והודחו מהטורניר.

מספר חודשים לאחר גביע העולם, עזבה אנגאנאמוי את קבוצתה והצטרפה לאלופת שוודיה המכהנת - רוזנגארד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גאל אנגאנאמוי** בוויקישיתוף
* גאל אנגאנאמוי, ברשת החברתית טוויטר
* פרופיל, באתר Soccerdonna (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* דף השחקנית באתר פיפ"א

הערות שוליים
------------

1. ↑  1 Cameroon International Gaëlle Enganamouit signs contract with FC Rosengård, באתר cameroonvoice.com‏, 5 בנובמבר 2015
**פסאודופלטיומה קורוסקאנס** (שם מדעי: ***Pseudoplatystoma corruscans***) הוא מין של דג גדול ממשפחת הפימלודיים ומהסוג פסאודופלטיומה, החי בנהרות באמריקה הדרומית והוא המין הגדול בסוגו.

דג זה נפוץ בעיקר בנהרות סאו פרנסיסקו, פרנה ופרגוואי שבברזיל ובמדינות הסמוכות ומצוי גם בריו דה לה פלטה, כך שהוא מסוגל להתקיים גם במים מליחים.

זהו דג גדול שיכול להגיע לאורך 2.5 מטרים ולמשקל של 150 קילוגרם, אם כי הוא נפוץ יותר באורך 50 עד 60 סנטימטרים. הוא בעל סנפירים רכים ובשרניים עם סנפיר גבי נמוך וסנפירי חזה רחבים. הזנב חזק ובעל אונות רחבות והראש מוארך יחסית עם לסתות נוקשות בתוכם שיניים רבות. צבע השפמנון ורדרד עד חום-אדמדם המכוסה בכתמים כהים והוא סימן ההיכר של המין, מאחר שהוא חופף לתפוצת מינים קרובים.

הוא טורף במימי הנהרות בהם הוא חי ולעיתים גם בפנטנל המוצף, שם הוא ניזון מלהקות פרוכילודונטיים. הוא מצוי לאורך נהרות עמוקים ועכורים אך בעונת הרבייה נודד לאזורים נמוכים יותר כדי להשריץ.

זהו דג מאכל משובח הנידוג לאורך נהרות אמריקה הדרומית והוא מגודל גם בחוות דגים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פסאודופלטיומה קורוסקאנס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* FB
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |
"מנגנת הסיטר" המוזיאון לאמנות יפה של רואן (Musée des Beaux-Arts de Rouen), צרפת.
**סייזאר בואטיוס ואן אברדינגן** (בהולנדית: **Cesar Boetius van Everdingen** או **Caesar van Everdingen**;‏ 1616 או 1617 – נקבר ב-13 באוקטובר 1678) היה צייר דיוקנאות הולנדי.

קורות חיים
----------

ואן אברדינגן נולד באלקמאר שבהולנד לעורך הדין פיטר קורנליץ ואן אברדינגן (Pieter Cornelisz van Everdingen) ואשתו השנייה, אכטה רלאסד מואר (Aechte Claesdr Moer), מיילדת במקצועה, והיה אחיו הבכור של הצייר אלארט ואן אברדינגן.
ואן אברדינגן התחנך באוטרכט תחת יאן חריץ ואן ברונקהורסט והתקבל לגילדת האמנם של אלקמאר בשנת 1632. 

בשנת 1640 לערך פגש ואן אברדינגן את הצייר יאקוב ואן קאמפן ממנו הושפע, והשנים שיתפו פעולה במספר ציורים.

בשנת 1648 עבר להארלם והתקבל כחבר בגילדת לוקס הקדוש של הארלם.

בין השנים 1648–1650 ואן אברדינגן צייר את "החדר הכתום" (*Oranje Zaal*) בהויז טן בוש. 

בשנת 1658 שב לאלקמר, פתח בה סדנה, והחל ללמד תלמידים.

ואן אברדינגן נפטר באלקמאר ונקבר ב-13 באוקטובר 1678 בכנסיית לורנס הקדוש (St. Laurenskerk) (ה-Grote Kerk).

משפחתו
------

ואן אברדינגן נשא לאישה את אחותו החורגת הלנה ואן אוסטתהורן (Helena van Oosthoorn) בראשית דצמבר 1646. לזוג לא היו ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **סיזאר ואן אברדינגן** |

* קורות חיים (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb145066778 (data)
* BPN: 20813228
* GND: 124229913
* ISNI: 0000 0000 4789 0611
* KulturNav: ccb0e121-9ff9-4b01-83a8-3d062536ac47
* LCCN: nr2002036612
* NTA: 100868770
* RKD: 26852
* SNAC: w61s457s
* ULAN: 500029322
* VIAF: 108149196675574792996
* WorldCat: lccn-nr2002036612

 |
**מוחמד חמזה ע'נאים** (בערבית: **محمد حمزه غنايم**; 16 בספטמבר 1957 – 25 במאי 2004) היה משורר ומתרגם ערבי-ישראלי.

ביוגרפיה
--------

ע'נאים נולד בכפר באקה אל-גרבייה ולמד באוניברסיטת תל אביב. במהלך חיו פרסם כארבעה ספרי שירה בערבית. שימש בשנות השמונים כעורך "מפגש", כתב עת ספרותי דו-לשוני.

בין היצירות שתרגם מעברית לערבית: "המאהב" מאת אברהם ב. יהושע, "הזמן הצהוב" מאת דויד גרוסמן, ו"הפלסטינים, עם בהתהוותו" מאת ברוך קימרלינג ויואל מגדל. הוא תרגם לערבית שירה מאת יהודה עמיחי, דליה רביקוביץ, רוני סומק ואחרים. לעברית תרגם משיריו של מחמוד דרוויש ואת הרומן "הסיפור של זהרה" מאת חנאן אל-שייח'.

שימש כחוקר במרכז הפלסטיני למחקרים ישראליים ברמאללה. היה חבר במערכת כתב העת "משארף".

ב-1988 זכה בפרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים על העמקת ההבנה והדו-קיום בין היהודים והערבים.

מוחמד ע'נאים נפטר ב-25 במאי 2004. היה נשוי, אב לבת ושני בנים. בנו, אלטייב ע'נאים, הוא משורר ומתרגם אף הוא.

קישורים חיצוניים
----------------

* מוחמד חמזה ע'נאים, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
* יוסף אלגזי, שני אינטלקטואלים יושבים ומקוננים, באתר הארץ, 25 בספטמבר 2001
* יוסף אלגזי, מת המשורר והמתרגם מוחמד חמזה ע'נאים, באתר הארץ, 26 במאי 2004
* יוסף אלגזי, תודה שהיית: על יצירתו, שניים משיריו וראיון עמו משנת 2001(הקישור אינו פעיל), בבלוג שלו "מיומנו של תבוסתן", 20 באוגוסט 2009

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007296584405171
* ISNI: 0000 0000 7105 6096
* LCCN: nr91014697
* VIAF: 21996914
* WorldCat: lccn-nr91014697

 |