recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אמריקנה** (באנגלית: **Americanah**) הוא הרומן השלישי של הסופרת הניגרית צ'יממנדה נגוזי אדיצ'יה, שיצא לאור ב-2013 ותורגם לעברית על ידי גיל שמר להוצאת מחברות לספרות ב-2015. הספר מגולל את סיפורה של צעירה מבריקה ששמה איפמלו ומלווה אותה מנעוריה בניגריה, דרך ההגירה שלה לארצות הברית לצורך לימודים אקדמיים וכלה בהחלטה לשוב הביתה. הספר מתוכנן לעבור עיבוד לסדרת טלוויזיה בכיכובה של לופיטה ניונגו.

תקציר העלילה
------------

עלילת הספר מתפרשת על פני שלוש יבשות. איפֵמֵלוּ ואוֹבּינזֶה, תלמידי תיכון בלאגוס, מתאהבים. בניגריה שלהם שולטת דיקטטורה צבאית, ומי שיכול בורח ממנה. איפמלו — יפה ובוטחת בעצמה — נוסעת ללמוד באמריקה. היא חווה מפלות וניצחונות, מוצאת ומאבדת מערכות יחסים וקשרי ידידות, ולאורך כל אותה תקופה רובץ עליה עולו של משהו שמעולם לא חשבה עליו במולדתה: גזע. אובינזה קיווה להצטרף אליה, אך אמריקה שלאחר אסון התאומים מסרבת להעניק לו אשרת כניסה, והוא שוקע בחיים מסוכנים כשוהה לא חוקי בלונדון. בחלוף השנים הוא איש עשיר בניגריה הדמוקרטית זה מקרוב, ואילו איפמלו נוחלת הצלחה ככותבת בלוג פוקח עיניים על גזע באמריקה. איפמלו חוזרת לבסוף לניגריה ופוגשת באובינזה שוב.

שם הספר
-------

"אמריקנה" הוא כינוי היתולי, ביקורתי, שאותו משייכים ניגרים לבני עמם ששבו משהות ממושכת בארצות הברית (או באנגליה), שתי ארצות שהן מחוזות חפץ נכספים. זהו כינוי שמביע זלזול בהתנהגויות "מערביות" שנחשבות חוצפה וגסות רוח לעומת הנימוסים הניגריים ונטען שניגרים ששוהים זמן רב מחוץ לניגריה מאמצים התנהגויות כאלו, למשל בניגריה אם מישהו מעניק לחברו סיוע כספי, הוא מקפיד לעשות זאת כמעט בחשאי, כדי לחסוך מהמקבל מבוכה. ניגרי שאימץ לעצמו התנהגויות מערביות מגיש את הכסף ומציע לחברו למנות את השטרות. מנקודת מבט ניגרית זהו מעשה שלא יעשה.

פרסים והוקרה
------------

הספר נבחר כאחד מ-10 הספרים הטובים ביותר לשנת 2013 על ידי עורכי The New York Times Book Review. הספר זכה בפרס "National Book Critics Circle Award" ב־2013 והיה מועמד לפרס לסיפורת מאת נשים ב־2014 שבו זכתה דונה טארט

במרץ 2017 נבחר "אמריקנה" לספר שחייבים לקרוא כאשר חמישים אלף איש בניו יורק הצביעו לראשונה ברחבי העיר בפרויקט שנקרא "ספר אחד, ניו יורק אחת" כחלק מיוזמת קריאה קהילתית המעודדת את כל תושבי העיר לקרוא את אותו ספר. תושבי ניו יורק שבחרו באמריקנה יכלו לקרוא אותו בחינם במשך 90 יום, באינטרנט, להאזין לו בגרסה מוקלטת, או לשאול אותו מהספריות הרבות הפזורות ברחבי העיר. כמו כן נערכו בניו יורק אירועים שונים, הקשורים בספר.

לקריאה נוספת
------------

* מריאנה בננסון‏, צ'יממנדה נגוזי אדיצ'יה: "נמאס לי להגיד שהעולם צריך לדבר על אפריקה", באתר וואלה!‏, 18 בדצמבר 2015
* פרק ראשון מתוך הספר באתר "עברית"

הערות שוליים
------------

1. ↑  Lupita Nyong'o and Danai Gurira Will Adapt Chimamanda Ngozi Adichie's 'Americanah', בהרפרס בזאר 3 במרץ 2018
2. 1 2  צ'יממנדה נגוזי אדיצ'יה, "אמריקנה": מדוע ניו יורק רוצה שכולם יקראו את הספר,מתוך הבלוג של הסופרת עופרה עופר אורן
3. ↑  The 10 Best Books of 2013, הניו יורק טיימס 4 בדצמבר 2013
4. ↑  רשימת הזוכים של 2013, The National Book Critics Circle
5. ↑  Donna Tartt heads Baileys women's prize for fiction 2014 shortlist , הגרדיאן 14 במרץ 2014
6. ↑  New York City Wants Everyone to Read This Book , מגזין טיים 16 במרץ 2017

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1076129900
* SUDOC: 224560034
* VIAF: 307147135
* WorldCat (עם VIAF): 307147135

 |
**הנהר הקודר** (ברוסית: **Угрюм-река**) הוא סדרת טלוויזיה רוסית, המבוססת על הרומן בעל אותו שם מאת ויאצ'סלב שישקוב, שתשודר בשנת 2021 בערוץ הראשון ברוסיה.

עלילה
-----

הסדרה מתרחשת בשלהי המאה ה-19 המאוחרת - תחילת המאה ה-20 בעיר רוסית מחוזית. סבו של גיבור הסרט דנילה גרומוב עסק בשוד והתעשר מכך. על ערש דוויי, הוא מעביר את הכסף לבנו ומספר את סיפור מקורם וכיצד הרוויח אותו. הבן, פיוטר גרומוב, משקיע ביזמות ומגדל את בנו פרוחור. פרוכור הוא אדם בעל מטרה ונחוש, בעל אופי חזק, מה שמוביל אותו להתעשרות שיא וצבירת כוח והשפעה באזור סיביר. עם זאת, נראה שמעשיו הרעים של דנילה רודף את המשפחה והתרחשויות רעות מתרחשות בזו אחר זו.

שחקנים ודמויות
--------------

* אלכסנדר גורבטוב - פרוחור גרומוב
* יוליה פרסילד - אנפיסה
* אלכסנדר באלוייב - פיטר גרומוב

הפקה
----

העבודה על הסדרה החלה בשנת 2019. הצילומים נערכו בהרי אורל ובמרכז רוסיה. כאשר יוצרי הסדרה הדגישו כי זו לא גרסה מחודשת של הסרט הסובייטי: העלילה תתפתח בצורה אחרת. את הסדרה ביים יורי מורוז.

קישורים חיצוניים
----------------

 אתר האינטרנט הרשמי של הנהר הקודר (ברוסית)

* "הנהר הקודר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הנהר הקודר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Юлия Пересильд сменила имидж
"**הספרה 5 בזהב**" (באנגלית: The Figure 5 in Gold), הוא שמו של ציור שמן על קרטון מאת הצייר האמריקאי צ'ארלס דמוט (Charles Demuth).

הציור, המתאר את ידידו של דמוט ביל צ'ארלס, הוא חלק מסדרה של שמונה ציורי דיוקנאות של ידידיו של דמוט. שמו של צ'ארלס אף מופיע בציור. הציור בעל הסגנון המופשט והקוביסטי, שואב את השראתו משירו של המשורר האמריקאי ויליאם קרלוס ויליאמס, המתאר חוויה של צפייה בקטר רכבת המתקרב.

בעזרת השפה הקוביסטית מתאר דמוט את תנועת הקטר כתנועה מורכבת, הנקלטת בעיני הצופה באופן מקוטע וסימולטני (באופן המאזכר תפיסה פנומנולוגית). תנועה זו באה לביטוי גם בחזרה על הספרה 5, אשר מופיעה ביצירה שלוש פעמים בשינויי גודל וגוון. חזרה זו יוצרת תחושה של התקרבות שלא על ידי פרספקטיבה אשלייתית. גם הפנס של קטר הרכבת מופיע מספר פעמים.

שימוש בציור
-----------

הציור "הספרה 5 בזהב" מופיע על עטיפת המהדורה החמישית של הספר Compensation Management: Rewarding Performance מאת ריצ'רד הנדרסון, לציון העובדה שזו מהדורה חמישית של הספר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הספרה 5 בזהב** בוויקישיתוף
* הספרה 5 בזהב, באתר מוזיאון המטרופוליטן (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Compensation Management: Rewarding Performance 5th Edition, באתר אמזון
**טִנְקָה** (שם מדעי: ***Tinca tinca***) הוא מין של דג יחידי בסוגו ממשפחת הקרפיוניים החי באגמים ונהרות איטיים לאורך אירואסיה ואף במקווי מים מליחים. ניתן למצוא אותו מבריטניה, לאורך נהרות אירופה כמו ביניסיי ואוב עד לימת באיקל בסיביר. הוא מצוי גם במים בהם דגים אחרים לא יכולים לשרוד מחוסר חמצן.

מאפיינים
--------

דג הטינקה יכול להגיע לאורך של 70 סנטימטרים ולמשקל של 8.5 קילוגרם אך נפוץ יותר במשקל של 3.5 עד 4 קילוגרם בממוצע. יש מעט דו-צורתיות זוויגית והזכרים קטנים מעט יותר מהנקבות. צבע הקשקשים שלו צהבהב עד ירוק-זית והחלק העליון כהה יותר. יש לו סנפיר גבי גבוה בחלק האחורי של הגב, כששאר הסנפירים בשרניים ורחבים והראש קטן יחסית, אך בעל עיניים אדומות גדולות ובינים בולטים, העוזרים לדג לחוש את סביבתו.

הטינקה מחפש מזון של חרקים מימיים, רכיכות ותולעים ומזון מהצומח ולרוב יימצא ביחידות או בקבוצות קטנות. הוא לא מבוקש למטרות מסחריות אך לעיתים נתפס לדיג ספורט. כמה אנשים מגדלים אותו כדג נוי באקווריום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טינקה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* FB
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* טינקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  טינקה באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  לפי האקדמיה ללשון העברית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007529661305171
* BnF: cb12448027x (data)
* GND: 4129705-2
* LCCN: sh85133828
* NKC: ph136877

 |
**ז'ול אוליצקי** (באנגלית: **Jules Olitski**; ברוסית: **Джулс Олицки**;‏ 27 במרץ 1922 – 4 בפברואר 2007) היה פסל וצייר אבסטרקטי יהודי-אמריקאי.

קורות חיים
----------

אוליצקי נולד כ**הבל דמיקובסקי**, למשפחה יהודית בעיירה סנובסק שבמחוז צ'רניהיב באוקראינה הסובייטית. כמה חודשים לפני שנולד אביו, אשר שימש כקומיסר, הוצא להורג על ידי הממשלה הסובייטית. בשנת 1923 עזב את אוקראינה לארצות הברית יחד עם אמו וסבו, והשפחה התיישבה בברוקלין. בשנת 1926 אמו התחתנה עם היימן אוליצקי, אשר נתן את שם משפחתו לז'ול.

אוליצקי גילה עניין בציור ובשנת 1935 החל ללמוד אמנות במנהטן. הוא זכה בפרס על יצירותיו עוד בתיכון. הוא קיבל מלגה ללמוד במכון פראט ואחר כך התקבל לאקדמיה הלאומית לעיצוב (National Academy of Design ) בניו יורק. אחר כך המשיך ללמוד ב-Beaux Arts Institute בניו יורק בין השנים 1940 ל-1942.

אוליצקי התגייס לצבא האמריקאי במלחמת העולם השנייה ובשנת 1945 שוחרר. הוא נישא ונסע לפריז, שם למד בבית הספר של אוסיפ זאדקין וב-Academia de la Grande Chaumiere.

בשנת 1951 חזר לניו יורק. הוא קיבל תואר ראשון (52) ושני (54) מחינוך אומנותי מאוניברסיטת ניו יורק.

בשנת 1959 הציג לראשונה תערוכת יחיד ב-French & Company.

בשנת 1966 ייצג את ארצות הברית בביאנלה של ונציה.

בשנת 2007 נפטר מסרטן.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של ז'ול אוליצקי
* ז'ול אוליצקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007506111905171
* BNE: XX1679799
* BnF: cb14975733t (data)
* GND: 119309866
* ISNI: 0000 0000 8114 6239
* LCCN: n50048462
* NGV: 3903
* NTA: 06894974X
* RKD: 60452
* SNAC: w6542t64
* SUDOC: 092091865
* ULAN: 500009050
* VIAF: 197390831
* WorldCat: lccn-n50048462

 |
**יוליוס אפשטיין** (בגרמנית: **Julius Epstein**;‏ 7 באוגוסט 1832, זאגרב, האימפריה האוסטרית – 3 במרץ 1926, וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה) היה פסנתרן יהודי אשר פעל באימפריה האוסטרו-הונגרית.

קורות חייו
----------

יוליוס אפשטיין נולד בזאגרב ב-1832 לשמואל ונאנט אפשטיין, אשר היגרו לזאגרב מטרנצ'ין. אחיו הבכור יעקב אפשטיין (1859-1822) היה ראש הקהל של יהודי זאגרב בין 1853–1854. היו לו שני אחים נוספים ז'יגה ואיגנאץ. האחים ייסדו בזאגרב את ה"אגודה למען האנושיות" (בקרואטית: Društvo čovječnosti) אשר סייעה לנזקקים בכל רחבי ממלכת קרואטיה וזכתה לתמיכה מראשי השלטון המקומי.

אפשטיין יצא ללימודי מוזיקה בווינה. הוא למד פסנתר באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה וב-1852 ערך את קונצרט הבכורה שלו. בין 1867–1901 לימד אפשטיין באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה וכיהן כראש המחלקה ללימודי פסנתר. עם תלמידיו נמנו גוסטב מאהלר ואיגנץ בריל. הוא ליקט וערך מהדורות מחודשות מיצירותיהם של לודוויג ואן בטהובן, פליקס מנדלסון-ברתולדי ופרנץ שוברט.

יוליוס אפשטיין נפטר בווינה ב-1926 והוא בן 93. היה נשוי ואב ל-3 ילדים. בנו ריכרד אפשטיין (1919-1869) לימד באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה. בנותיו יוג'ין ורודולפין היו מוזיקאיות מצליחות. יוג'ין כנרית ורודולפין צ'לנית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוליוס אפשטיין** בוויקישיתוף

* יוליוס אפשטיין, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* יוליוס אפשטיין, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑   **הקהילה היהודית בזאגרב**, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמודים 134, 146.
2. ↑  יוליוס אפשטיין-ביוגרפיה, באתר zbl.lzmk.hr (בקרואטית).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007502538505171
* BnF: cb14809491h (data)
* GND: 116652357
* ICCU: FERV071548
* ISNI: 0000 0000 8190 9574
* LCCN: no88000876
* LNB: 000261792
* MusicBrainz: 19cdc020-9da8-4d3d-a41f-498fd1823f2e
* NKC: xx0158484
* NLP: A16911325
* NTA: 074914774
* RERO: 02-A003219458
* SNAC: w66401dv
* SUDOC: 23664274X
* VIAF: 769707
* WorldCat: lccn-no88000876

 |
ז'ול ברבה ד'אורביי
**ז'ול -אָמֵדֵה בַּרְבֶּה ד'אוׂרְבִי(אִ)י** (בצרפתית: **Jules-Amédée Barbey d'Aurevilly**; ‏2 בנובמבר 1808 - 23 באפריל 1889) היה סופר צרפתי.

ביוגרפיה
--------

ברבה ד'אורביי נולד בעיירה סן-סובה-לה-ויקון במחוז מאנש (כיום בחבל נורמנדי תחתית בצרפת) למשפחה נורמנית עתיקה. מילדותו התחנך ברוח הקתוליות והמונרכיזם, מאוחר יותר עבר להתגורר עם דודו שהיה רופא ושהפיח בו רעיונות ליברליים. ב-1827 עבר לפריז כדי ללמוד ופגש במשורר והסופר הצרפתי מוריס דה גרן שהפך לידידו. לאחר שעבר את בחינות הבגרות החל ללמוד משפטים באוניברסיטה של קאן שבחבל מולדתו ושם ניסה לפרסם כתב עת לספרות (1832.

בהשפעת הסופר והפילוסוף ז'וזף דה מסטר הפך ברבה ד'אורביי מדמוקרט רפובליקני למלוכני חסר מעצורים הבז לקדמה ולערכים הבורגניים של המאה התשע עשרה. הוא קיים אורח חיים ראוותני, נשבע אמונים לכנסייה הקתולית (1846) והפך לאחד מדובריו של האבסולוטיזם.

הרומן הראשון שלו "אהבה לא אפשרית" (1841) לא זכה להצלחה בציבור. הצלחתו הספרותית החלה ב-1852 כאשר כתב מאמרים בכתבי עת שונים שבהם שיבח את יצירותיהם של אונורה דה בלזק, של סטנדל, של גוסטב פלובר ושל שארל בודלר.

ברבה ד'אורביי נחשב לנציג של הרומנטיזם הקיצוני. הוא החזיק בדעות קתוליות ובכל זאת כתב רומנים ונובלות שלא עלו בקנה אחד עם עמדותיה של הכנסייה הקתולית. אנשים לא הבינו כיצד אדם שדגל בקתוליות יכול היה לכתוב סיפורי מסתורין שבהם גיבוריו מבצעים מעשים מנוגדים לחוקים.

בין ספרים אלה ניתן למנות את "המאהבת הזקנה" (1851), "המכשפה" (1854), "הפרש הממשש" (1864), "הכומר הנשוי" (1865), "המרושעים" (1874) ו- "סיפור ללא שם" (1882).

לברבה ד'אורביי נודעה השפעה על סופרים רבים ובהם הנרי ג'יימס ומרסל פרוסט.

ברבה דאורביי נפטר בפריז ונקבר בבית הקברות מונפרנאס שבעיר. ב-1926 הועברו עצמותיו לחצר הכנסייה של עיירת מולדתו, סן-סובה-לה-ויקון.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **ז'ול ברבה ד'אורביי** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ז'ול ברבה ד'אורביי** |

* קורות חיים מאת מתילדה בתאם-אדוורדס
* ז'ול ברבה ד'אורביי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי ז'ול ברבה ד'אורביי בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* ז'ול ברבה ד'אורביי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* ז'ול אמדה ברבי ד'אורבילי (1808-1889), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  היה צריך לתעתק ד'אורביאי, אבל ללא ניקוד גם תעתיק זה מטעה מאוד

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007272691905171
* BIBSYS: 90082724
* BNE: XX1721315
* BnF: cb118901433 (data)
* CANTIC: a10955434
* CiNii: DA01400693
* GND: 118506498
* ICCU: PUVV313963
* ISNI: 0000 0001 2131 7806
* LCCN: n50038290
* LNB: 000132366
* MusicBrainz: ef3cb79a-db54-484d-919f-d8a8c821be1c
* NDL: 00432270
* NKC: jn19990000437
* NLA: 35446961
* NLG: 260226
* NLK: KAC199632761
* NLP: A11781749
* NSK: 000166520
* NTA: 06864146X
* RERO: 02-A002967935
* SELIBR: 176754
* SNAC: w6030b00
* SUDOC: 026704331
* Trove: 955920
* VcBA: 495/89348
* VIAF: 49221211
* WorldCat: lccn-n50038290

 |
**יוליה שטראים** (נולדה ב-1962) היא אשת ציבור שכיהנה כסגנית ראש העיר חיפה, יו"ר הרשות לקליטת עלייה בחיפה וראש סיעת "חיפה ביתנו" במועצת העירייה עד נובמבר 2018.

ביוגרפיה
--------

שטראים ילידת אוקראינה עלתה לישראל בשנת 1990 וקבעה את ביתה בחיפה. בעלת תואר שני בפסיכולוגית ילדים מהמוסד הפדגוגי בביילץ.

בשנת 1991 הצטרפה לתנועת הליכוד והייתה פעילה בה עד לשנת 1999. בשנה זו הצטרפה לישראל ביתנו והייתה שותפה לבניית המפלגה החל מהשלבים הראשונים לקיומה. במסגרת זו הייתה שטראים אחראית, בין השאר, על פעילות המפלגה באזור חיפה והצפון עד לשנת 2003.

החל משנת 1994 ועד 2003 עבדה בהסתדרות הכללית מרחב חיפה בתפקיד מזכירת איגוד מקצועי. בין השנים 2005–2007 שימשה כחברת הנהגת ההסתדרות הכללית, במסגרת זו כיהנה כיו"ר ועדת כספים ומכרזים בהסתדרות.

בשנת 2003 עמדה שטראים בראש רשימת "חיפה ביתנו" למועצת העיר ונבחרה להיות חברת מועצת העיר חיפה עם שני מנדטים. בבחירות 2008 הגדילה "חיפה ביתנו" את כוחה לשלושה מנדטים, בעקבות כך נבחרה פעם נוספת למועצת העיר והתמנתה לסגנית ראש העיר החל מדצמבר 2008. במסגרת חברותה במועצת העיר, מכהנת שטראים כיו"ר הרשות לקליטת עלייה בחיפה, מובילה את תוכנית עיר ללא אלימות ומשמשת כדירקטורית באתו"ס, בעפת"ח וביפה נוף.

בבחירות המוניציפליות של שנת 2018 נפסלה רשימת "חיפה ביתנו" בשל הגשת רשימה של שבעה מועמדים בלבד במקום 11 לפחות כפי שדורש החוק. שטראים הגישה עתירה לבית המשפט המחוזי בחיפה בשבתו כבית משפט לעניינים מינהלתיים. עתירה זו נדחתה, ושטראים פנתה אל בג"ץ, אך גם בערכאה זו היא הפסידה.

לקראת הבחירות לכנסת ה-22 עברה מישראל ביתנו לייעץ במטה הליכוד.

חיים אישיים
-----------

שטראים נשואה ואם לבן. מתגוררת בנאות אפק.

לקריאה נוספת
------------

* שי חורב, יוליה שטראים, בלקסיקון **החיפאים אישים ודמויות בחיפה**, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 365, 2018.

הערות שוליים
------------

1. ↑  בועז כהן, גם רשימת חיפה בעלייה של שטראים נפסלה, באתר כלבו – חיפה והצפון, 9 באוקטובר 2018
2. ↑  בועז כהן, עתירתה של שטראים נדחתה – לא תתמודד בבחירות, באתר כלבו – חיפה והצפון, 14 באוקטובר 2018
**יוליוס הונוריוס** (Julius Honorius), המכונה גם **יוליוס אוראטור** (Julius Orator), היה מורה לגאוגרפיה בשלהי העת העתיקה.

הוא ידוע רק על ידי יצירה אחת, "**קוסמוגרפיה**" (Cosmographia), שהיא מערכת הערות שכתב באמצעות אחד מתלמידיו בזמן שהוא הרצה על מפה של העולם (*sphaera*), ועל ידי התייחסויות ליצירה זו של סופרים מאוחרים יותר כמו קאסיודורוס. חשיבותה של ה"קוסמוגרפיה" היא שזהו אחד החיבורים הגאוגרפיים המעטים של תקופה זו שניתן לאתר בו כל הסתמכות (על מקורות).

קיימים מספר כתבי יד משתנים שנחקרו על ידי ניקולט (C. Nicolet) וגוטייה דאלשה (P. Gautier Dalché). הגרסה המודפסת המודרנית (יחסית) היחידה הייתה אחת מאוסף של טקסטים מקוטעים שפרסם ריזה (A. Riese).

שום דבר אחר לא ידוע על חייו, ואפילו תאריך ה"קוסמוגרפיה" אינו ידוע בוודאות. אזכורה על ידי קאסיודורוס מציבה אותה לפני אמצע המאה ה-6. המחקר האחרון, שנערך על ידי איב מודראן (אנ'), מציע תארוך של סוף המאה ה-4.

ניסיון לשחזר את ה-*sphaera* נעשה על ידי קוביצ'ק (Kubitschek).

לא ידוע אם יוליוס הונוריוס היה פגני או נוצרי. בתיאור ארץ ישראל (Cosmographia, 2,6) נזכרים ים המלח, הכנרת והים האדום, והערים עכו, קיסריה, אשקלון, עזה ובית שאן, אך הירדן (Iordanes) נזכר כשם של עיר ואין אזכור לירושלים או כל עיר אחרת בחבל יהודה או בגליל. קיימת גם סקירה אחרת של ה"קוסמוגרפיה", הנושאת בבירור חותם של עיבוד נוצרי, כפי שעולה מאזכורם של מקומות מסוימים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  המאה ה-4 גם אצל מנחם שטרן: M. Stern, **GLAJJ**, Vol. III, p. 45
2. ↑  W. Kubitschek, "Die Erdtafel des Julius Honorius", *Wiener Studien* v. 7 (1885) 1-24 & 278-310
3. ↑  M. Stern, **Greek and Latin Authors on Jews and Judaism**, Vol. III (1984), XII. Julius Honorius, pp. 45-46

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 95002654
* BnF: cb16844067f (data)
* GND: 102396639
* ISNI: 0000 0003 9793 1727
* NSK: 000781040
* NTA: 070224935
* RERO: 02-A027889271
* VIAF: 69331086
* WorldCat (עם VIAF): 69331086

 |
**מקסימיליאן גופל** (בגרמנית: **Maximilian Göppel**; נולד ב-31 באוגוסט 1997 בוואדוץ שבליכטנשטיין) הוא כדורגלן ליכטנשטייני המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת ואדוץ מליגת העל השווייצרית ובנבחרת ליכטנשטיין.

קריירת מועדונים
---------------

גופל נולד בואדוץ שבליכטנשטיין וגדל במחלקת הנוער של שאן, קבוצה מליכטנשטיין המשחקת בליגות הנמוכות בשווייץ, שכן בליכטנשטיין אין ליגת כדורגל פעילה. בשנת 2014 עבר לשחק בבלצרס. לקראת עונת 2016/2017 חתם גופל בואדוץ, מליגת העל השווייצרית. ב-21 בספטמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בתיקו 0-0 נגד יאנג בויז ברן במסגרת המחזור השמיני בליגה. ב-1 בינואר 2021 שוחרר מהקבוצה והיה שחקן חופשי עד שחתם בקבוצת אשן-מאורן מהליגה השלישית בשווייץ בתאריך 24 בפברואר 2021. ב-1 בינואר 2022 לקח הפסקה ממשחק פעיל, וחזר לשחק בקבוצת אשן מאורן ב-1 ביולי 2022.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-6 ביוני 2016 ערך גופל את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליכטנשטיין, כששיחק 90 דקות בהפסד 4-0 לנבחרת איסלנד במשחק ידידות. ב-9 באוקטובר 2016 הבקיע גופל את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער בדקה ה-49 בהפסד 2-1 לנבחרת ישראל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל, באתר ESPN

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מקסימיליאן גופל"**.
**TTL** הם ראשי תיבות של "Through The Lens" (דרך העדשה). ה־TTL היא שיטת מדידת האור הנפוצה ביותר, המשמשת ברוב המצלמות המודרניות.
שיטה זו היא השיטה המדויקת ביותר למדידת אור חוזר, ויתרונה הגדול הוא מניעת היסט (פרלקס) בין הנושא המצולם למד האור.
גם חיישני מיקוד אוטומטי (אוטו-פוקוס) יכולים לפעול דרך העדשה במקום, או במשולב עם חיישן מיקוד חיצוני.

שיטות מדידת ה־TTL
-----------------

ישנן 4 שיטות למדידת אור בעזרת מד אור TTL.
הימצאותן תלויה בגוף המצלמה ומתי הוא יוצר.

* תמונה מלאה - השיטה הפשוטה ביותר, יוצרת ממוצע של כל שטח הפריים המצולם ומניחה שהוא אפור 18%.

* Center weighted - שיטה מתקדמת יותר, המניחה שלא לכל הפריים יש חשיבות אחידה בקביעת החשיפה של התמונה, ולכן נותנת משקל רב יותר למרכז התמונה ומשקל קטן יותר לשולי התמונה, זאת מנקודת ההנחה שמרכז התמונה הוא החלק החשוב ביותר בתמונה.

* Spot - שיטה זו נוספה על ה־Center weighted כדי לאפשר לצלמים למדוד אור מנקודה אחת בלבד בפריים המצולם. דבר זה חוסך את השימוש במד אור חיצוני לאור חוזר. צלמים מנוסים משתמשים בשיטת מדידה זו כדי לקבל את המדידה הנכונה רק מהאובייקט שמעניין אותם או לצורך השוואת הנקודות הבהירות בתמונה (HighLights) והכהות בתמונה (Shadows) להתאים את החשיפה לטווח ההתגלות של הסרט הצילום או החיישן הדיגיטלי.

* Matrix - שיטה זו משתנה ממצלמה למצלמה. כל חברה פיתחה את השיטה הייחודית שלה שמאפשרת את החשיפה המדויקת ביותר לדעתה.

בשיטה זו ישנם מספר חיישנים (מ-4 ועד מאות) שחשים את כמות האור באזורים שונים של הפריים. החיישנים שולחים את מדידת האור שלהם למחשב המצלמה שמשווה באמצעות בינה מלאכותית בין הסיטואציה המצולמת לבין מצבים שהוזנו לו במפעל. כל מצלמה מנתחת את הסיטואציות בשיטה שונה ועפ"י שיקולים שונים, אך התוצאות הסופיות על פי רוב זהות.

מיקום מד האור
-------------

עקב הצורך לעבור את העצמית כדי למנוע היסט, החישנים יהיו ממוקמים בתוך גוף המצלמה.

ברוב מצלמות הרפלקס החיישנים יהיו ממוקמים בתוך המנסרה של העינית. מצלמות דיגיטליות (פרט לDSLR) משתמשות בחיישן שלהן לצורך איסוף המידע (בדומה לאוטופוקוס של כמה מהן).

Flash TTL
---------

המצלמות המודרניות מסוגלות לשלוט בכמות האור המוקרנת מהמבזק ("פלאש") אליהן הן מחוברות. 

אין דרך לדעת באופן מדויק לפני הצילום כמה אור דרוש להארת הנושא על ידי מהצלמה אלא על ידי שימוש במספר המנחה שלו ומדידת המרחק מהאובייקט (המצלמות של חברת Minolta מצוידות בטכנולוגיה ייחודית שמאפשרת להן לקבוע את עוצמת ההבזק לפני הצילום בעזרת שימוש בנתון מרחק המיקוד מהעצמית וה־GN של המבזק).
מדידת ה-TTL בשימוש עם מבזק תעשה מההשתקפות על גבי הסרט הצילום עצמו. המצלמה פותחת את הסגר ומפעילה את המבזק, האור שנכנס דרך העצמית פוגע בסרט הצילום. החיישנים שמופנים לכיוון הסרט הצילום בוחנים את עוצמת ההשתקפות שחוזרת ממנו, ומחליטים מתי הגיע מספיק אור.
הם שולחים אות למחשב המצלמה שיפסיק את ההבזק.

הערה: ישנה דרך נוספת למדוד הבזק TTL, בעזרת הבזק מקדים (Pre-Flash TTL), המצלמה יורה הבזק קצר ביותר ומודדת בחישני ה-TTL הרגילים את כמות האור. השיטה בעייתית שכן היא מבזבזת חלק מטעינת המבזק.

מצלמות דיגיטליות משתמשות בחיישן שלהם לצורך המדידה.

קישורים חיצוניים
----------------
**דקר גוליית אטלנטי** (שם מדעי: *Epinephelus itajara*) הוא מין דג עצום ממשפחת הדקריים הגדולה. הוא מצוי סביב שוניות אלמוגים באוקיינוס האטלנטי הטרופי. הוא נפוץ מפלורידה קיז, איי בהאמה, הקריביים ועד למרבית חופי צפון ברזיל. הוא נפוץ בעומק 5-50 מ' וקרוב לחופים.

מאפיינים
--------

אורכו יכול לעלות על 2 מטר ומשקלו עד 360 ק"ג, אך נפוץ יותר במשקל 180 ק"ג. הדקר בעל לסת ענקית ובה שיניים חדות והוא יכול לפעור אותה כדי לבלוע את טרפו. הסנפירים גדולים ואולם הוא איטי יחסית ונוהג לארוב לטרף ולא לרדוף אחריו. צבעו כחול או אפור כהה מנומר בכתמים שחורים. חלק מהדקרים מחליפים את מינם בבגרותם.

זהו טורף-על גדול היכול לטרוף יצורי ים קטנים יותר, כמו דגי גרם אחרים כולל דגי ברקודה, דיונונים, סרטנים, תמנונים, צבי ים צעירים ואפילו כרישים קטנים. הדקר יכול לפעור את לועו ולבלוע את טרפו במהירות. לעיתים הוא נוקט בקניבליזם.

הדקרים עולים לעבר מים מליחים שונים, ביצות, שפכי נהר וביצות מנגרובים שונות כדי להשריץ צאצאים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דקר גוליית אטלנטי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* דקר גוליית אטלנטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  דקר גוליית אטלנטי באתר הרשימה האדומה של IUCN
**דקסטר "הלהב" ג'קסון** (באנגלית: **Dexter "The Blade" Jackson**; נולד ב-25 בנובמבר 1969) הוא מפתח גוף מקצועי בארגון IFBB, מר אולימפיה לשנת 2008 ואלוף תחרות ארנולד קלאסיק תשע פעמים, אשר משתתף בתחרויות מאז שנת 1992 ועד היום.

ביוגרפיה
--------

התחרות הראשונה של ג'קסון הייתה תחרות NPC בדרום בשנת 1992 שם זכה במקום השלישי בקטגוריית משקל קל.

הוא התחרה לראשונה בתחרויות ארנולד קלאסיק, לילה של אלופים ומר אולימפיה שנת 1992 שם הגיע למקומות שביעי, שלישי ותשיעי בהתאמה.

במר אולימפיה 2007 הגיע ג'קסון למקום השלישי בתחרות ורוב המבקרים אמרו שהוא לא יגיע גבוה יותר. ב-27 בספטמבר 2008 הביס ג'קסון את האלוף הקודם ג'יי קאטלר, והפך לאדם ה-12 שמחזיק בתואר זה.

בנוסף למר אולימפיה, דקסטר הוכתר כאלוף ארנולד קלאסיק 5 פעמים (2005, 2006, 2008, 2013 ,2015) שיא בתחרות הארנולד קלאסיק.

דקסטר הוזכר פעמים רבות במאמרי כושר ופיתוח גוף, כולל תמונת שער למגזין "Muscular Development".
נכון להיום הוא מתגורר בג'קסונוויל, פלורידה.

בפברואר 2019 הגיע דקסטר לישראל למספר ימים בעזרתו של נשיא איגוד נאב״א ומר עולם, יוני האנה. דקסטר הגיע על מנת לתת סמינר על פיתוח גוף ואף עשה אימון עם הקהל הרחב. בנוסף הוא ביקר באתרים הגדולים לתיירות בארץ מאחר שטען כי זהו חלום שמתגשם לבקר בארץ הקודש.

תחרויות בהם ניצח
----------------

להלן תחרויות בהם ניצח ג'קסון וזכה במקום הראשון:

* 1995, אליפות NPC בארצות הברית, משקל קל-כבד.
* 1998, אליפות צפון אמריקה, משקל קל-כבד ותואר כללי.
* 2002, תחרות גרנד פריקס באנגליה,
* 2003, תחרות הפגנת כוח.
* 2004, תחרות גרנד פריקס באוסטרליה.
* 2004, תחרות איש הברזל.
* 2004, תחרות סן פרנסיסקו פרו.
* 2005, ארנולד קלאסיק.
* 2006, ארנולד קלאסיק.
* 2008, ארנולד קלאסיק.
* 2008, תחרות גרנד פריקס של IFBB, אוסטרליה.
* 2008, תחרות גרנד פריקס של IFBB, ניו זילנד.
* 2008, תחרות גרנד פריקס של IFBB, רוסיה.
* 2008, מר אולימפיה.
* 2013, ארנולד קלאסיק
* 2015, ארנולד קלאסיק

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **דקסטר ג'קסון** |

* אתר האינטרנט הרשמי של דקסטר ג'קסון
* גלריה באתר מפתחי גוף
**TV.com** היה אתר אינטרנט מבית תאגיד האינטרנט CNET אשר הכיל מסד נתונים מקיף על תוכניות טלוויזיה, סרטי טלוויזיה והתעשייה באופן כללי. מסד הנתונים באתר כלל מידע על טלוויזיה בעיקר מארצות הברית ובריטניה, אך כלל גם תוכניות מקנדה, אוסטרליה, ועוד מספר תוכניות אנימציה (אנימה) ממזרח אסיה, שזכו לגרסאות בארצות הברית.

באתר היה מידע על כל תוכנית טלוויזיה ממדינות אלה עם פירוט צוות התוכנית - שחקנים (ראשיים, קבועים או אורחים), מפיקים, במאים, תסריטאים וכו'. כמו כן היה מדריך פרקים לרוב הסדרות ולכל פרק היה עמוד משלו המכיל תקציר, פרטי טריוויה, שגיאות, ציטוטים, אזכורים, ביקורות גולשים ועוד. בנוסף, היו עמודים המוקדשים לשחקנים, ובהם ביוגרפיה, מידע כללי, פרטי טריוויה וציטוטים של השחקנים.

סמליל ישן שהיה בשימוש האתר
מאגר המידע של האתר התבסס כולו על תרומות של גולשים מכל העולם, שהיוו את קהילת האתר, שסיפקו את כל המידע הנמצא באתר. כמו כן, אותה קהילה היא זו שגלשה בפורומים של האתר, כתבה ביקורות על תוכניות ושחקנים ויצרה קשרים באופן פעיל, על ידי כתיבת בלוגים אישיים ועוד מאפיינים רבים של קהילת אינטרנט.

המניע העיקרי של הגולשים באתר לתרום מידע היה בראש ובראשונה השאיפה למאגר נתונים מקיף על הסדרות שהם אוהבים. בנוסף, הייתה מערכת של נקודות, פרסים (אייקונים) ורמות (Levels) אשר מוענקים על כל תרומה לאתר. כל גולש המוסיף כמות מידע מסוימת לתוכנית או לשחקן יכול להפוך ל"עורך" של אותו ערך, ועל ידי כך לנהל את התרומות של הגולשים האחרים ולתחזק את הערך. כל מידע אחר שנוסף לאתר (לפריט שאין לו עורך) נבדק על ידי צוות CNet, אותו צוות המתחזק את האתר ואחראי עליו.

אביו האינטרנטי של TV.com הוא האתר TVTome, אשר נקנה באפריל 2005 על ידי ענקית האינטרנט CNET, ושונה למתכונתו הנוכחית ב-13 ביוני 2005, למורת רוחם של גולשים שטענו כי האתר החדש נופל מקודמו.

האתר נסגר בתאריך 28 ביוני 2021.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של TV.com (באנגלית)
* TV.com, ברשת החברתית טוויטר

* TV.com, באתר פינטרסט
דקר קרח
**דקר קרח** או **דוקרן קרח** הוא מכשיר חד המשמש לשבירת קרח או בחירת חלקים ממנו ותפיסתם. הוא דומה למרצע חד, המשמש בעבודה עם עצים, אך מעוצב כך שיתאים לאחיזת חתיכות קרח.

דקרי קרח היו בשימוש רב ויומיומי בתקופה שלפני המצאת המקרר המודרני, מכיוון ששימשו לעיצוב, הפרדה וסידור של בלוקי קרח במקררים, שנקראו בעבר "קופסאות קרח".

מחוץ לארצות הברית מוכר השם "דקר קרח" גם עבור מכשירים המשמשים מטפסי הרים ומקלים עליהם את הטיפוס במסלולים המעורבים בקרח ושלג (בארצות הברית ובמקומות נוספים נקרא מכשיר זה בשם "גרזן קרח").

דקרי קרח הפכו לכלי שימושי גם בהקשרים אחרים. למשל, מספר רוצחים, בהם הרוצח השכיר הנודע הארי שטראוס והמאפיונר אייב רלס, השתמשו בדקר החד ככלי נשק ברציחותיהם. המהפכן הסובייטי לאון טרוצקי נרצח ב-1940 באמצעות גרזן קרח, שהיה דומה בצורתו לדקר קרח.

שימוש מסוג אחר במכשירים דמויי דקר קרח היה מקובל עד שנות ה-40 בתחום הרפואה. מספר רופאים נהגו להשתמש במכשיר במטרה לבצע הליך ניתוחי בשם לובוטומיה, במטופלים שלקו בבעיה נוירולוגית או בהפרעה נפשית חמורה. הנוירולוג וולטר פרימן, למשל, פיתח שיטה לביצוע לובוטומיה בנקב בגולגולת באזור בלוטת הדמעות, ותוך שימוש בפטיש ובדקר היה מנקב את הגולגולת בפינת גלגל העין, שם היא דקה יותר, ובהמשך מחדיר אותו לתוך חלל הגולגולת כדי להרוס את האונות הקדמיות הפגועות של מטופליו. טיפול זה ספג ביקורת והתנגדות רבה בשל הברוטליות שלו ונזקים משמעותיים שנגרמו לעיתים במוחות המטופלים, ובשנות ה-50 הופסק כמעט כליל השימוש בהליך ניתוחי זה, לאחר שהוכחה יעילותן של תרופות פסיכיאטריות דוגמת תורזין במטופלים פסיכיאטריים.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **דוקרן קרח** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **דקר קרח** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  רן לוי, הטיפול הברברי ביותר בתולדות הרפואה, באתר "הידען"   
 Portrayal of Lobotomy in the Popular Press: 1935-1960
**כנסיית גבירתנו מלייוויש** (סרבית קירילית: **Богородица Љевишка**, סרבית לטינית: **Bogorodica Ljeviška**) היא כנסייה סרבית אורותודוקסית השוכנת על גדות נהר ביסטריצה במרכזה של העיר פריזרן שבקוסובו. הכנסייה הוכרזה כאתר מורשת עולמית ב-13 ביולי 2006 כהרחבה להכרזתו של מנזר דצ'אני, ובאותו מעמד הוספה גם לרשימת אתרי המורשת העולמית הנמצאים בסיכון.

היסטוריה
--------

הכנסייה הנוכחית מוקדשת לבתולה ותחילתה במחצית הראשונה של המאה ה-13. היא נבנתה על חורבותיה של בזיליקה המתוארכת לאמצע תקופת השלטון של האימפריה הביזנטית (המאה ה-9 עד המאה ה-11), וזו הוקמה בתורה על חורבותיו של מזבח נוצרי קדום. 

האדריכל ניקולאס, שככל הנראה הגיע מאפירוס, הקים את הכנסייה בצורת צלב הנושא חמש כיפות. בצדדיה הצפוני, הדרומי והמערבי, הוספו שלוש ספינות, וכן הוקם נרתקס מקורה בשלושה קמרוני חבית, מרפסת חיצונית פתוחה ומגדל בצידו המערבי של המבנה. קירות המבנה הוקמו משילוב של טוף, לבנים ומלט, בדומה לחומרים אשר שימשו בהקמתו של מנזר גרצ'אניצה. 

הכנסייה הגיעה לצורתה הנוכחית בתחילת המאה ה-14, וקירותיה נצבעו ב-1313. כתובות בחזית המזרחית מתעדות את המלך מילוטין ואת הבישוף דמיאנוס כאחראיים להקמתה. כל הקירות, הקשתות והכיפות כוסו בפרסקאות בסגנון הרנסאנס הביזנטי, אך רק כ-30% מהם השתמרו. בכיפה נראים דמויותיהם של ישו ומתחתיו הנביאים, ושל האוונגליסטים, ועל הקירות האחרים מצוירות סצינות מחייו של ישו. בנרתקס ציורים גדולים במיוחד של שליטים סרבים ובמרפסת החיצונית מתוארים, בין היתר, יום הדין, יוחנן המטביל ומאבקו של יעקב במלאך.

עם הכיבוש העותמאני השני של סרביה ב-1756 הפכה הכנסייה למסגד, נערכו בה מספר שינויים ורוב הפרסקאות טויחו. רק בתחילת המאה ה-20 שב המבנה לשמש ככנסייה, ובשנות ה-50 של המאה התבצעו בו עבודות שימור. בין 1950 ל-1952 התגלו חלק מהפרסקאות שמתחת לשכבת הסיד, ואלה שוקמו ונצבעו מחדש בין 1969 ל-1979.

הכנסייה נשמרה על ידי כוח צבאי מטעם נאט"ו מאז יוני 1999, אך היא חדלה מלשמש לייעודה בשנת 2004 בשל המהומות האתניות, והוסב לה נזק. קבוצת מומחים במימון סרבי ביקרה בכנסייה במספר הזדמנויות על מנת להעריך את גובה הנזקים, אך למרות זאת לא ננקטו צעדים של ממש לתיקונם. בשנים האחרונות נבזזה הכנסייה במספר הזדמנויות, ובין היתר נגנב גג העופרת היקר מספר פעמים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כנסיית גבירתנו מלייוויש** בוויקישיתוף
* כנסיית גבירתנו מלייוויש, באתר קוסובו.נט

| Flag of KosovoFlag of Kosovo סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בקוסובו |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אתרי ימי הביניים בקוסובו: מנזר ויסוקי דצ'אני, מנזר הפטריארכיה של פץ', כנסיית גבירתנו מלייוויש ומנזר גרצ'אניצה |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* SUDOC: 128200308
* VIAF: 204969289
* WorldCat: viaf-204969289

 |
עדותה של כרמן גלוריה קינטאנה.
**פרשת השרופים** (בספרדית: Caso quemados) הוא השם בו נודע מקרה בו שרפו חיילים צ'יליאנים שני צעירים בבוקרו של ה-2 ביולי 1986 בסנטיאגו דה צ'ילה והשערוריה הפוליטית שהתחוללה בעקבותיו.

באותה התקופה, ימי שלטונה של החונטה הצבאית תחת הנהגתו של הגנרל אוגוסטו פינושה זה 13 שנה מאז הפיכת 11 בספטמבר 1973, חוותה צ'ילה אי יציבות פוליטית והפרת זכויות אדם מצד המדינה. תומכי האופוזיציה לדיקטטורה התכוננו למחאה שתוכננה לימים 2 - 3 ביולי 1986 במסגרתה נבנו מספר מחסומי רחוב בחלקים שונים של סנטיאגו.

פרטי האירוע
-----------

בבוקרו של יום 2 ביולי, בשעה 8 בבוקר, הקימה קבוצה קטנה של פעילים מחסום רחוב בשכונת לוס נוגאלס (Los Nogales) שברובע התחנה המרכזית (Estación Central). הקבוצה הייתה מצוידת בחמישה צמיגים ישנים, מספר בקבוקי מולוטוב ובמכל דלק. הקבוצה אותרה בידי פטרול של חיילי צבא שעסקו בפינוי מחסומים באזור שדרת הגנרל ולסקס (General Velásquez). חברי הקבוצה נמלטו אולם שניים מהם, רודריגו רוחאס דה נגרי (Rojas De Negri), צלם כבן 19 ובן למשפחת גולים פוליטיים מאימת הרודנות של אוגוסטו פינושה, וכרמן גלוריה קינטאנה (Quintana), סטודנטית להנדסה באוניברסיטת סנטיאגו כבת 18, נתפסו בידי הפטרול שהורכב משלושה קצינים, חמישה מש"קים ו-17 חיילים, תחת פיקודו של סגן פדרו פרננדס דיטוס (Fernández Dittus).

לפי גרסת חיילי הפטרול נשברו בשגגה כמה מבקבוקי המולוטב שנשאו רוחאס וקינטאנה בעת המעצר ואלו הביאו להצתתם הבלתי מכוונת של השניים. לפי גרסתה של קינטאנה, ששרדה את ההצתה, הכו חיילי הפטרול את שני העצורים באורח קשה ולאחר שהספיגו אותם בדלק - הציתו אותם והעלו אותם באש. ידוע בוודאות כי לאחר המעשה, בעוד רוחאס וקינטאנה שרופים ומחוסרי הכרה, עטפו אותם חברי הפטרול בשמיכות, העמיסו אותם על רכב צבאי והשליכו אותם להמתין למותם בתעלת השקיה באזור מבודד המרוחק כ-20 קילומטרים מחוץ לעיר. השניים נמצאו בידי מספר חקלאים, שהודיעו על כך למשטרה, אשר העבירה אותם לבית חולים.

מצבו של רוחאס היה אנוש. הוא סבל מכוויות מדרגה שנייה ושלישית בכ-90% מגופו, מצלעות ומלסת שבורה וריאתו התמוטטה. הוא שרד ארבעה ימים נוספים ונפטר ב-6 ביולי 1986. קינטאנה סבלה מכוויות מדרגה שנייה ושלישית בכ-62% מגופה ומשיניים שבורות ולאחר שהתנדנדה בין חיים ומוות מספר שבועות נשארה בחיים. לאחר טיפולים ארוכים בצ'ילה ובקנדה עדיין סובלת קינטאנה מצלקות המעוותות את חזותה החיצונית.

בעקבות האירוע
-------------

מיד לאחר המקרה ריצה מפקד הפטרול, פרננדס, 180 ימים בכלא, אולם שנה לאחר מכן קודם לדרגת קפטן. בשנת 1991 הורשע פרננדס בידי בית דין צבאי ברשלנות על כך שלא הגיש סיוע רפואי לרוחאס, אולם זיכה אותו מכל אחריות לשריפתה של קינטאנה. בית הדין הוסיף וגזר על פרננדס 300 ימי מעצר, אולם ביצוע פסק דין זה הושעה. בשנת 1993 שפט בית המשפט העליון של צ'ילה את פרננדס ל-600 ימי מעצר בכלא על אחריותו בשריפתו של רוחאס ומותו ועל שריפתה של קינטאנה. מתוך אלו קיזז בית המשפט את 180 הימים אותם כבר ריצה פרננדס. באוקטובר 2000 הורה בית המשפט לממשלה לפצות את קינטאנה בסכום של 251.7 מיליון פסו צ'יליאני (שהם כחצי מיליון דולר אמריקני) על הנזק שנגרם לה.

קישורים חיצוניים
----------------

* FERNANDEZ DITTUS SENTENCED TO 600 DAYS IN CASO QUEMADOS - דיווח חדשותי מעיתון EL MERCURIO המובא באתר Chile Information Project (באנגלית)
הרפובליקה העממית של סיןהרפובליקה העממית של סין
זהו שם סיני; שם המשפחה הוא יאנג. 

**יאנג ז'י** (במנדרינית:杨智; נולד ב-15 בינואר 1983) הוא כדורגלן עבר סיני ששיחק בבייג'ינג גואואן בעמדת השוער.

קריירה
------

יאנג ז'י החל את הקריירה שלו בקבוצת "צעירי גואנדונג". בעונת 2002 הצטרף לגואנדונג צ'יונגינג ולמרות גילו הצעיר רשם 26 הופעות בליגה.

בעונת 2005 חתם בבייג'ינג גואואן מליגת העל גם בה הפך לשוער ראשון כבר בעונתו הראשונה. בין השנים 2007-2009 נכלל ב"נבחרת העונה בליגה" ובעונת 2009 אף זכה עם הקבוצה באליפות. ב-28 בדצמבר 2011 נפצע במהלך משחק עבור נבחרת גואנדונג במסגרת גביע גואנגדונג-הונג קונג ונעדר כשנה מהמגרשים. ב-27 בפברואר 2013 חזר מהפציעה ורשם את הופעת הבכורה שלו מאז ההחלמה בתיקו 0-0 נגד פוהאנג סטילרס במסגרת ליגת האלופות האסיאתית.

ב-10 באוגוסט 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סין בניצחון 4–0 נגד תאילנד כאשר עלה כמחליף במקומו של לי לייליי. עם כניסתו של גאו הונגבו לתפקיד המאמן הלאומי של סין, הפך יאנג ז'י לשוער הראשון של הנבחרת. בשנת 2010 זכה עימה באליפות מזרח אסיה בכדורגל.

תארים
-----

בייג'ינג גואואן
* ליגת העל הסינית: 2009

נבחרת סין
* אליפות מזרח אסיה בכדורגל: 2010

אישיים
* נבחרת העונה בליגת העל הסינית: 2007, 2008, 2009

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יאנג ז'י** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר National Football Teams
שבועת חמשת הסעיפים ("五箇条の御誓文, "Gokajō no Goseimon, charter oath) היא הצהרה שניתנה על ידי הקיסר מוצוהיטו (מייג'י) ב־6 באפריל 1868 עם כינונה של רסטורציית מייג'י. ההצהרה מנוסחת כשבועה הכוללת חמישה סעיפים המתארים את עקרונות היסוד ומטרותיו של השלטון החדש.

שבועת חמשת הסעיפים

נוסח ההצהרה
-----------

"בשבועה זו, אנו שמים לפנינו מטרה לביסוס העושר הלאומי ולעיצוב חוקה וחוקים

1. תוקם מועצת דיון ציבורית, וכל החלטה תתקבל לאחר דיון יסודי.
2. בני כל המעמדות יפעלו במשותף לקידום ענייני המדינה.
3. פקידי הרשות, אנשי הצבא וכמו כן, בני העם הפשוט יוכלו למלא כל תפקיד, וכך לא יהיו עוד אנשים בלתי מרוצים.
4. מנהגים פסולים של העבר יבוטלו, וכל דבר יעשה על פי המקובל בעולם.
5. יפן תחפש דעת בעולם כולו, כדי לחזק את השלטון הקיסרי."

פרשנויות והשלכות
----------------

ההכרזה על שבועת חמשת הזעיפים ניתנה בפני 400 אנשי פקידות וממשל בארמון בקיוטו. ההכרזה נעשתה נאמרה על ידי הנסיך סאנג'ו בנוכחות הקיסר אך לא נאמרה מפיו. במסגרת טקס ההכרזה כלל אנשי השלטון הנוכחים חתמו עליה ואישרו אותה ובהמשך גם כל שאר לדאימיו.

ההצהרה מנוסחת באופן עמום כדי לסייע לשלטון החדש להתבסס. מצד אחד ניתן לראות בה פניה לדאימיו עם ההבטחה לחזק את יפן על ידי ביטול מנהגים מיושנים וחיזוק יפן באמצעות למידה מהמערב, בהתאם למנטרה: "רוח יפנית, שיטה מערבית" ("ואקון יוסאי"). השלטון החדש עמד בפני התנגדות של שאריות השלטון הקודם ולשם כך נדרש כוחם הצבאי של לדאימיו.

מאידך, ניתן לראות בשבועת חמשת הסעיפים גם פנייה לגיוס ההמונים. ניתן לפרש אותה גם בהבטחה לחופש עיסוק ואף המעמדות ביפן ולשיתוף כלל המעמדות במוסדות השלטון והצבא. כבר עם תחילת הרסטורציה צבאות ההאנים הדרומיים שחוללו את המהפכה כללו בתוכם פשוטי עם שאינם נמנים עם מעמד הסמוראים. הצהרה זו אף ביטלה את חובתם של האיכרים להיות צמיתים לקרקע ואפשרה את השינויים הכלכליים שחלו ביפן עם עידוד העיור שאיפשר את הקמת תעשיות.

על מנת למנוע הלך רוח של שחרור עול והיתר לאנרכיה בקרב הציבור, ביום למחרת פורסמו חמשת האזהרות של מייג'י ונתלו במקומות מרכזיים בערים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שבועת חמשת הסעיפים** בוויקישיתוף
* שבועת חמשת הסעיפים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 00633598

 |
איור של דרזדן משנת 1650 מאת מתאוס מריאן (אנ')
צילום של תחילת הג'יג מתוך הסויטה הראשונה מאת ווטסהוף
**יוהאן פאול פון ווסטהוף** בגרמנית: Johan Paul fon Westhoff(1656 - 17 באפריל 1705) היה מלחין וכנר גרמני מתקופת הבארוק המוקדם.

וסטהוף היה אחד מהמלחינים הבולטים באסכולת הכינור של דרזדן, ונחשב לאחד הכנרים הווירטואוזים בדורו. ווסטהוף היה אחד המלחינים הראשונים שכתב מוזיקה פויפוניתת לכינור סולו, ועבד כמוזיקאי ומלחין ב-Hofkapelle של דרזדן (1674–1697) והחצר של ויימאר (1699–1705), וכמורה לשפות.

בין יצירותיו ששרדו ניתן לכלול שבע יצירות כינור ובאסו קונטינואו, ושבע לכינור סולו. חלק נכבד מהאוסף שלו משנת 1682 אבד. משווים את יצירותיו לרוב ליצירות מאת היינריך איגנץ ביבר ויוהאן יאקוב וולטר (אנ'), וייתכן שבאך הושפע מווסטהוף בכתיבת הסונאטות והפרטיטות לכינור סולו.

חייו
----

המלחין נולד בדרזדן, סקסוניה. הוא קיבל את הכשרתו המוזיקלית מהמלחין היינריך שיץ, ובשנת 1674 הצטרף לקפלה של דרזדן, שם עבד אביו, הקצין לשעבר של הצבא השוודי פרידריך פון ווסטהוף (אנ').

בדרזדן עבדו אז מספר מלחינים בולטים בתקופתם ביניהם קרלו פרינה (אנ'), יוהאן יעקב וולטר (אנ') וניקולאוס אדם שטרונגק (אנ').

ווסטהוף נשאר בדרזדן כ-20 שנה, בהן הרבה לטייל באירופה. בשנת 1697 הוא עזב לאוניברסיטת ויטנברג כדי ללמד איטלקית וצרפתית, וכן מוזיקה. נפטר בויימאר באפריל 1705.

המוזיקה שלו
-----------

הסגנון שלו הושפע מהמלחין איתו עבד, יוהאן יאקוב וולטר (אנ'). נראה כי המוזיקה של ווסטהוף השפיעה על יוהאן סבסטיאן באך כאשר האחרון התגורר בויימאר. יש סיכוי מסוים שהשניים נפגשו בשנת 1703.

המוזיקה של ווסטהוף יצאה לאור בשני עותקים במהלך חייו - סונטות לכינור ובאסו קונטינואו (דרזדן 1694), ו-6 פרטיטות לכינור סולו (דרזדן 1696). (אנ') ישנה השערה כי מדובר בהוצאה מחודשת של מאגד יצירות שאבד - "תריסר ראשון של אלמנדים, קוראנטים, סרבנדים, וג'יגים לכינור סולו ובאסו קונטינואו" (דרזדן 1682)

שתי יצירות שלו הוצאו באור במגזין צרפתי - מרקור גלנט. הסונטה הראשונה לכינור ובאסו קונטינואו יצאה לאור בדצמבר 1682. ייתכן שווסטהוף ניגן את היצירה לפני לואי ה-14. השנייה היא סויטה לכינור סולו שיצאה בינואר 1683.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוהאן פאול פון ווסטהוף** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007445087805171
* BIBSYS: 3098142
* BnF: cb139564430 (data)
* GND: 117320617
* ISNI: 0000 0001 2320 0724
* LCCN: n86861676
* MusicBrainz: 0f9b9943-347f-4ea2-90e2-4fb78a2158c5
* NKC: xx0021335
* NTA: 097442402
* SUDOC: 149834896
* VIAF: 24793538
* WorldCat: lccn-n86861676

 |
**יוהאן סמואל שרטר** (בגרמנית: **Johan Samuel Schröter**;‏ בסביבות 1752 – 2 בנובמבר 1788) היה פסנתרן ומלחין גרמני, בנו של האבובן יוהאן פרידריך שרטר ואחיהם של הזמרת קורונה שרטר, הכנר יוהאן היינריך שרטר והזמרת מריה הנרייטה שרטר.

ביוגרפיה
--------

סמואל שרטר החל את הכשרתו המוזיקלית אצל אביו, ומשנת 1763 למד אצל המלחין יוהאן אדם הילר בלייפציג ושר בקונצרטים שלו עד שהתחלף קולו. לאחר זאת, משנת 1767, הופיע בנגינה בפסנתר. כשחזרו שאר בני משפחתו מלונדון ללייפציג בשנת 1773 או 1774, נשאר סמואל בלונדון והוציא לאור כמה קבצים של מוזיקה קאמרית בזה אחר זה, בהם אופוס 1 ו-2, שהופיעו עוד קודם באמסטרדם. הרוזן בריהל, מוזיקאי חובב שהן משפחת שרטר והן הילר עמדו בקשרים קודמים עמו, היה לפטרונו והוא הקדיש לו את הסונאטות שלו אופוס 1.

באמצעות יוהאן כריסטיאן באך הגיע שמו של שרטר אל חצר המלכות האנגלית, שגילתה עניין בפסנתרן והעניקה לו את חסותה. עם מות באך בשנת 1782 מינתה המלכה שרלוט את שרטר לקאפלמייסטר בחצרה. נישואיו החטופים לאחת מתלמידותיו קטעו את הקריירה הציבורית שלו, אך הוא יצר קשר עם הנסיך מוויילס (מי שיהיה המלך ג'ורג' הרביעי) והופיע בקביעות בקונצרטים שלו, הפרטיים למחצה ובאירועים אחרים של מעמד האצולה. בריאותו התדרדרה והוא מת בגיל צעיר ממחלת ריאות. אשתו, רבקה שרטר, למדה לאחר זמן אצל יוזף היידן בביקורו הראשון בלונדון, והוא שמר על מכתביה והקדיש לה את שלישיות הפסנתר שלו, מס' 24-6 ברשימת יצירות היידן.

נגינתו של שרטר הצטיינה במגע קליל ומלא חן. המוזיקה שלו קירבה את סגנון "האלגרו המזמר" אל לב קהל המאזינים האנגלי והקונצ'רטי אופוס 3 ו-5, בין הראשונים באנגליה שנועדו במפורש לפסנתר, נחלו הצלחה והשפעה בלתי מבוטלת, אם כי לאוזן המודרנית הם נשמעים חסרי ברק בהרכביהם הצנועים ובאופיים הקאמרי, בהשוואה ליצירתו הבוגרת של מוצרט, בתפיסתה הסימפונית והדראמטית.

קישורים חיצוניים
----------------

* יוהאן סמואל שרטר, באתר ספוטיפיי
* יוהאן סמואל שרטר, באתר AllMusic (באנגלית)
* יוהאן סמואל שרטר, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* יוהאן סמואל שרטר, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  רונלד קיד, הערך "יוהאן סמואל שרטר" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007342213105171
* BIBSYS: 3050454
* BNE: XX1535930
* BnF: cb13899550x (data)
* GND: 104093579
* ISNI: 0000 0001 0888 657X
* LCCN: n85011259
* MusicBrainz: bbe7d0c1-b039-460f-b038-e1ba1b8ce558
* NLA: 57175244
* NTA: 070643873
* VIAF: 37103365
* WorldCat: lccn-n85011259

 |
כנסיית טמפל העגולה בלונדון
**כנסייה עגולה** היא מבנה מיוחד של כנסייה שהחלל המרכזי שלה מתוכנן באופן מעגלי. כנסיות עגולות נמצאות בעיקר בשוודיה ודנמרק (בעיקר באי בורנהולם) והיו מבני כנסייה פופולריים בסקנדינביה במאה ה-11 וראשית המאה ה-12. 

יש להבדיל בין כנסיות עגולות למבני כנסייה עגולים במגדלים, וכן כנסיות בצורת מתומנים ומצולעים, שהן אינן עגולות לחלוטין.

היסטוריה
--------

בתקופה שקדמה לראשית הנצרות, נבנו מבנים עגולים בקבריהם של שליטים. באיטליה נבנו מספר כנסיות בפטיסטיות עגולות על ידי השליט או הבישוף לאחר שהאזור הוכרז כנוצרי. כנסיית הקבר בירושלים היא אחת מהכנסיות העגולות הראשונות, והיא נבנתה מעל לקברו של ישו. כך קרה גם במצודת פראג, בה נבנתה רוטונדה בקתדרלת ויטוס הקדוש שנוסדה במיקום בו מוצגת זרועו של ויטוס הקדוש. בהמשך נבנו כנסיות עגולות גם בקהילות ברפובליקה הצ'כית, בפולין ובמדינות הסלאביות.

כנסיית הקבר היוותה השראה לכנסיות רבות, היות שמסעות הצלב הובילו צלבנים וטמפלרים רבים שלקחו איתם לאירופה רעיונות ותוכניות לבניית כנסיות חדשות. דוגמאות לכנסיות עגולות נבנו בקיימברידג' ובלונדון, בהם כנסיית טמפל. 

כנסיות עגולות באתיופיה קיימות מהמאה ה-16. מבחוץ הן נראות כמו בקתות עגולות, אך מבפנים מחולקות לשלושה חלקים. בראשון - רצפה מכוסה בשטיחים, עם כיסאות עבור הזקנים והילדים. בשני - רצפה מכוסה בשטיחים אליה רק אנשי הדת של הכנסייה האתיופית האורתודוקסית רשאים להיכנס. ובשלישי נמצא התבות או ארון הברית והוא אזור מלבני שמתייחסים אליו כקודש הקודשים ובו הקירות מכוסים בקישוטים ובתמונות של קדושים. 

כנסיית קִידָאנֵה מִהְרַת (בעברית: ברית הרחמים) ברחוב אתיופיה, ירושלים
* כנסייה עגולה בסקוטלנדכנסייה עגולה בסקוטלנד
* כנסיית ויטוס הקדוש ברייקה קרואטיהכנסיית ויטוס הקדוש ברייקה קרואטיה
* כנסייה עגולה בבהר דר באתיופיהכנסייה עגולה בבהר דר באתיופיה
* כנסייה עגולה בהונגריהכנסייה עגולה בהונגריה
* הכיפה העגולה בכנסיית הקבר בירושליםהכיפה העגולה בכנסיית הקבר בירושלים
* רוטונדה די סן לורנצו במנטובהרוטונדה די סן לורנצו במנטובה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כנסייה עגולה** בוויקישיתוף
* הכנסיות העגולות בבורנהולם (באנגלית)
* הכנסייה העגולה בקיימברידג' (באנגלית)
* כנסיית טמפל בלונדון (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4631853-7

 |
פסל לכבודו בעיר קורפו
**יוהאן מתיאס פון דר שולנבורג** (גרמנית **Johann Matthias von der Schulenburg**;‏ 7 באוגוסט 1661 באמדן ליד מגדבורג – 14 במרץ 1747 בוורונה), היה אציל ואיש צבא ממוצא פרוסי, ששירת במספר צבאות במאה ה-18, ולאחר מכן פרש והתגורר בוונציה, מקום בו עסק באיסוף יצירות אומנות.

פון דר שוולנברג שירת בצבא דוכסות בראונשוויג-לינבורג (Herzogtum Braunschweig-Lüneburg) ונלחם כנגד הצבא העות'מאני בשנים 1687-1688. ב-1699 היה לקצין בכיר בצבאו של ויקטור אמדאוס השני (Vittorio Amedeo II), עת האחרון היה עדיין דוכס סבויה. ב-1701 נפצע, אך שנה לאחר מכן הצטרף לצבא סקסוניה ונלחם במלחמה הצפונית הגדולה. ב-1707 שב למערב אירופה, הצטרף לצבאו של הנסיך אויגן מסבויה ונלחם במלחמת הירושה הספרדית. לאחר מכן גויס לצבא הרפובליקה של ונציה, וארגן בהצלחה את הגנתה של העיר קורפו, עת העות'מאנים שמו עליה מצור ב-1716. אנטוניו ויוואלדי חיבר מאוחר יותר את האופרה ג'ודיטה טריאומפאנס (Juditha triumphans) לזכר הניצחון. לאחר מכן המשיך פון דר שולנבורג ועסק בהשלמת ביצוריה של קורפו במשך שנתיים, וב-1718 עקר לוונציה, והיה לאספן יצירות אומנות. הוא ציווה כי אוסף יצירות האומנות שלו יישאר בחטיבה אחת, אך לאחר מותו צוואתו לא כובדה והאוסף נמכר לרוכשים שונים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוהאן פון דר שולנבורג** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12426756j (data)
* GND: 118642286
* ISNI: 0000 0001 2209 4368
* LCCN: n91086087
* NKC: mzk2009510694
* NLG: 277988
* NLP: A36897371
* RERO: 02-A027085442
* SUDOC: 059883502
* ULAN: 500325716
* VIAF: 22935060
* WorldCat: lccn-n91086087

 |
**סנסנוסמילוס** (שם מדעי: ***Sansanosmilus***) הוא סוג נכחד של טורף דמויי חתול גדול ממשפחת הברבורופליים. הוא חי בסוף תקופת המיוקן שלפני 13.6—11.1 מיליון שנה מזמננו, למשך 2.5 מיליון שנה בקירוב באזור של אירופה ואסיה.

היונק הטורף היה קרובו של הברבורופליס בעל ניבי הענק. הוא דמה לו במראהו, אך היה קטן יותר ולא על על 80 קילוגרם ועל אורך 1.5 מטר. למרות זאת היה טורף-על מפחיד באזור חיותו והיה בעל לסתות גדולות שהזכירו לסתות של נמרים או של חתולים מוקדמים שונים. היונק היה בעל רגליים חזקות עם כפות דומות לכפות דובים, אך קצרות יחסית ובעל זנב ארוך וגמיש.

מינים
-----

יונק זה הוגדר ב-1929 בידי החוקר ההונגרי מיקלוש קרצוי (אנ') ששייך אותו יחד עם סוגים קרובים למשפחת הנימרוידיים. בהמשך הועבר למשפחת הברבורופליים.

כיום ישנם 3 מינים קיימים בסוג:

* *Sansanosmilus jourdani* - התגלה בממצאים בצרפת, ספרד וגרמניה
* *Sansanosmilus palmidens* - התגלה בממצאים בצרפת ובסין
* *Sansanosmilus vallesiensis* - התגלה בממצאים בספרד. מספר חוקרים רואים בו תת-מין של S. jourdani.

מינים נוספים הועברו ב-2013 לסוג קרוב - האלבנוסמילוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סנסנוסמילוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

סנסנוסמילוס לצד נקרומאניס (*Necromanis*), מסדרת הפנגולינאים.
גשר טוקיוואה, בקאידו של נגסאקי, ששימש לסנקין קוטאי
**סַנְקין קוֹטַאי** (ביפנית: 参勤交代 "נוכחות לסירוגין") הייתה מדיניות שיושמה על ידי השוגונות של טוקוגווה לאורך מרבית תקופת אדו (1603 - 1868). מטרת מדיניות זו הייתה פיקוח על הדאימיו, ואימוצה היווה את המשך פעילותו של טויוטומי הידיושי. בשנת 1635 נחקק חוק המחייב את הסנקין קוטאי, שכבר היה מנהג ידוע. החוק נשאר בתוקף עד שנת 1862.

פרטי החוק השתנו לאורך 26 העשורים בהם שלטה שוגונות טוקוגאווה, אך באופן כללי, הדרישה הרשמית הייתה שדאימיו של כל האן יבלה באופן זמני בין ההאן שלו לבין אדו, באופן של שנים חלופיות, היינו שנה אחת בהאן ושנה אחת באדו. אשתו ויורשו של הדאימיו נדרשו להישאר באדו כבני ערובה. ההוצאה הכספית העצומה הכרוכה באחזקת מגורים מפוארים בשני המקומות, והוצאות השיירה מאדו ואליה, היוו נטל כלכלי כבד על הדאימיו, דבר שמנע מהם לצאת למלחמה כנגד השלטון. המסעות התכופים של הדאימיו הביאו לפיתוח הדרכים ותחנות עצירה בצדי הדרכים, דבר שעודד את הכלכלה המקומית.

כעיקרון, הסנקין קוטאי היה שירות צבאי למען השוגון. כל דאימיו נדרש לספק מספר מסוים של סמוראים, בהתאם לגודלו של ההאן. סמוראים אלה ליוו את הדאימיו במסעו לאדו וממנה.

מכיוון שכניסה ויציאה של מאות דאימיו כל שנה, שיירות דאימיו (大名行列 "דאימיו גיוֹרֵטסוּ") היו מראה יומי בבירה אדו. הדרכים הראשיות מההאן לעיר נקראו קָאיְדוֹ. מגורים מיוחדים שנקראו "הונג'ין" (本陣) נבנו בצדי הדרכים לרווחתם של הדאימיו העולים לאדו. דמויות רבות שהשתתפו בסנקין קוטאי היוו השראה לציורי אוּקיוֹ-אֶה, וכמו כן לדמויות במחזות תיאטרון הקאבוקי והבונרקו.

מנהגים דומים
------------

המלך לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, הנהיג מדיניות דומה עם השלמת ארמון ורסאי, בה דרש מאצילי צרפת, במיוחד מאצולת החרב, לבלות שישה חודשים מתוך כל שנה בארמונו, מסיבות דומות לאלו של השוגון היפני. תפקיד האצילים היה לסייע למלך במטלותיו היומיות וכן בנושאים מדיניים ואישיים שכללו בין השאר: ארוחות ומסיבות, לקום ולשכב במיטה, להתרחץ וללוות לכנסייה.

לקריאה נוספת
------------

Jansen, Marius B. (2002). The Making of Modern Japan. Harvard, pp. 127-41

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סנקין קוטאי** בוויקישיתוף
* סנקין קוטאי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007542578405171
* LCCN: sh2008001301
* NDL: 00570161

 |