recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**איוואן ולדימירוב פופוב** (בבולגרית: **Иван Владимиров Попов**‏; 16 באפריל 1890, סבישטוב, נסיכות בולגריה – 29 באוקטובר 1944, בוקרשט, ממלכת רומניה) היה משפטן, דיפלומט ופוליטיקאי בולגרי, אשר בין 1940–1942 כיהן כשר החוץ של בולגריה בממשלתו של בוגדאן פילוב.

קורות חייו
----------

איוואן פופוב נולד בסבישטוב למשפחה עם אוריינטציה דתית לאומית. סבו כיהן כסגן הבישוף של סבישטוב. הוא רכש השכלה אקדמית במשפטים באוניברסיטת סופיה. בין השנים 1924–1933 כיהן כמזכיר העיתונות במשרד החוץ של בולגריה. ב-1935 כיהן כשגריר בולגריה לממלכת רומניה, בין השנים 1936–1937 כיהן כשגריר בולגריה לצ'כוסלובקיה, ובין 1937 - 1940 כיהן כשגריר בולגריה לממלכת יוגוסלביה. בפברואר 1940 מונה לשר החוץ של בולגריה בממשלתו של בוגדאן פילוב. פופוב התנגד להצטרפות בולגריה להסכם התלת-צדדי ולא הגיע למעמד החתימה. בינואר 1944 מונה שוב לשגריר בולגריה לממלכת רומניה, ובספטמבר 1944 עם הקמת ממשלתו של קונסטנטין מוראבייב התפטר מתפקידו. ב-29 באוקטובר 1944 שם קץ לחייו בבוקרשט.

בשלהי 1944, לאחר הפיכת חזית המולדת של בולגריה הועמד לדין לאחר מותו במסגרת "משפטי העם" בבית הדין העממי שהוקם לשפיטת בכירי הממשל הקודם ומשתפי פעולה עם הנאצים. הוא נמצא אשם, הוטל עליו עונש מוות ורכושו הוחרם. ב-1996 ביטל בית המשפט העליון הבולגרי את פסק הדין של בית המשפט העממי בשל אי סדרים בהליכים המשפטיים, וזיכה את פופוב מכל אשמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איוואן פופוב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  שרי החוץ של בולגריה, באתר משרד החוץ של בולגריה (בבולגרית).
2. ↑  ההכנות במוסקבה למשפטי העם בסופיה, באתר desebg.com (בבולגרית).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**גאורגי קיוסאיבנוב** | **שר החוץ והדתות של בולגריה** 15 בפברואר 1940 – 11 באפריל 1942 | **הבא**:**בוגדאן פילוב** |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 



**טיינגונג 3** ("הארמון השמיימי") הייתה תוכנית לשיגור לחלל של מעבדת ניסויים סינית כחלק מתוכנית טיינגונג. סוכנות החלל הסינית תכננה לשגרה בשנת 2015, שנתיים לאחר התכנון לשגר את מעבדת הניסויים טיינגונג 2 (ששוגרה לבסוף רק ב-15 בספטמבר 2016).

יעדיהן של טיינגונג 2 ו-3 אוחדו, ולכן לא בוצע שיגורה של טיינגונג 3 כלל.

קדמה לתוכנית זו טיינגונג 1, אשר שוגרה בספטמבר 2011. טיינגונג 3 עתידה הייתה לשרת לפחות כעשור, ומטרתה הייתה לבסס נוכחות סינית קבועה בחלל, ובפרט להוות תחנת ניסויים באסטרונומיה, מיקרו-כבידה, וטכנולוגיות חלל.

היסטוריה של תוכנית טיינגונג
---------------------------

המודול הראשון, טיאנחה (天和, (אנ'), מילולית: "הרמוניה שמיימית") שוגר ב-29 באפריל 2021.

במאי 2021 צפויה לעגון חללית אספקה בלתי-מאוישת מסוג טיאנז'ואו ("ספינה שמיימית") במודול טיאנחה, וביוני 2021 ישוגרו שלושה טייקונאוטים על סיפון חללית שנג'ואו ("מעבורת שמיימית") – ויעגנו במודול. במהלך 2021 וב-2022 מתוכננות שמונה משימות נוספות, האמורות להביא את יתר הרכיבים הנדרשים להרכבה מלאה של טיינגונג 3.

מבנה
----

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
מבנה התחנה יהיה עשוי משלושה מודולים זהים, וכן תהיה אפשרות לחבר לתחנה טלסקופ חלל.

ראו גם
------

* מינהל החלל הסיני

### תחנות חלל נוספות בעבר ובהווה

* טיינגונג 1
* טיינגונג 2
* סקיילאב
* תוכנית סאליוט
* תחנת החלל מיר
* תחנת החלל הבין-לאומית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טיינגונג 3** בוויקישיתוף
**בית הכנסת של באיה** (בהונגרית: **Bajai zsinagóga**) היה בית כנסת שנבנה לראשונה במחצית המאה ה-18 בעיירה באיה שבהונגריה. הבניין נבנה פעמיים נוספות עקב שרפות, ומסוף 1985 הוסב הבניין הנוכחי והוא משמש עבור ה**ספרייה העירונית אדי אנדרה,** (בהונגרית: **Ady Endre Városi Könyvtár**), שהיא מוסד תרבות ציבורי בעיר. הספרייה נקראת על שם המשורר אנדרה אדי.

היסטוריה
--------

### הבניין

לוח זיכרון
בית הכנסת הראשון של עיירת השדה באיה נבנה בין השנים 1762–1765 בתמיכתו של שמעון לאזאר, יהודי מאובודה. בית כנסת זה נשרף בשריפה של 1806. בית הכנסת השני שנבנה נשרף גם הוא בשריפה הגדולה של באיה בשנת 1840. הבניין שנראה כיום נבנה בין השנים 1842-1845 על פי תוכניותיו של האדריכל לאיוש פריי והביצוע היה של הנגר האמן יוז'ף נובאק מבאיה. חנך את בית הכנסת ב-26 בספטמבר 1845 הרב הראשי של ארד יעקב שטיינהרדט, בנאום פתיחה בהונגרית, שנדפס אחר כך בארד. בבניין נשמר עד היום זיכרון השריפה של שנת 1840 על ידי לוח הגיר האדום של קופות העניים. אפילו אגן נטילת הידיים מאבן הגיר האדום השתמר מתקופת הבנייה.

העיר באיה רכשה את הבניין בשנת 1974 מהקהילה היהודית של באיה. הפיכתו של בית הכנסת לספריה תוכננה בשנת 1982 על ידי אנדרה טורנאי, שקיבל בשל כך את פרס איבל. המסירה החגיגית של הבניין שהוסב לספרייה התרחשה ב-22 באוקטובר 1985.

### הספרייה

ספריית העיר על שם אנדרה אדי החלה לפעול בעצם בשנת 1948 כחלק ממוזיאון באיה, כספק שירותי הספרייה הציבורית הראשון בעיר. ספריית העיר באיה נחשבת לספרייה ציבורית מרכזית במדינה. הספרייה הציבורית, שהוקמה בשנת 1948, הופרדה מהמוזיאון בשנת 1950. פתרון טוב מבחינת העירייה היה לשקם את בית הכנסת של באיה ולהפוך אותו לספריה. לאחר עבודות שיפוצים שהחלו בשנת 1982, הספרייה המרכזית נפתחה ב-22 באוקטובר 1985. ב-1 בדצמבר 1993, ליד בית הכנסת – במטה הקהילה היהודית לשעבר, בית הספר היהודי לשעבר – נחנכה רשמית גם ספריית הילדים.

גלריית תמונות
-------------

* 
* 
*

ראו גם
------

* רשימת בתי כנסת בהונגריה
* רשימת הספריות בהונגריה (הו')

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת של באיה** בוויקישיתוף
* בית הכנסת בבאיה (בהונגרית)
* בית הכנסת באיה (היום ספריית עדי אנדרה) (בהונגרית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Az épület története a Bajai Könyvtár honlapján
**דליה שלף** (20 באוגוסט 1961 – 14 ביולי 2018) הייתה אשת תרבות, ממייסדות הבר הלסבי הראשון בתל אביב ובעלת חנות הספרים "המגדלור".

ביוגרפיה
--------

דליה שלף נולדה בלונדון, בריטניה. השנייה מבין ששת ילדיהם של צבי וג'ואן שלף. אביה היה איש עסקים ואמה פיזיוטרפיסטית. עם חזרתם לישראל התגוררו בסביון. את שירותה בצה"ל עשתה בחיל האוויר. היא עברה להתגורר בתל אביב ב־1980, כלסבית מוצהרת.

היא החלה ללמוד קולנוע באוניברסיטת תל אביב, ואז עזבה ליפן משם לאוסטרליה, שם למדה תקשורת בסידני. כשחזרה לישראל עבדה בעבודות שונות בתחום הפרסום, התקשורת והתרבות. בין השאר הייתה מבקרת קולנוע בעיתון "חדשות".

ב־1998 הקימה שלף ביחד עם גלית בן שמחון ואריאלה לנדא את הבר "מינרווה". בקומת המרתף של הבר הייתה חנות ספרים וגלריה. הבר פעל במשך 11 שנים, והיה הבר הלסבי הראשון בישראל. מינרווה היה פתוח גם לקהלים נוספים, כשהסיסמה של המקום הייתה: "לסביות, גייז וחברים אחרים". במקביל עבדו שלף ובן שמחון ב-Yes, שלף מנהלת התוכן.

ב־2006 הקימה שלף יחד עם אחותה רונית שניידמן גלריה שפעלה במשך שנתיים. ב־2010 נפתחה חנות הספרים "המגדלור" על ידי שלף ורונה יצחקי. החנות מוכרת ספרים גם של הוצאות עצמאיות, ומתקיימות בה סדנאות כתיבה ותערוכות.

חיים אישיים
-----------

שלף הייתה בת זוגה של תמר אסל, עובדת סוציאלית קלינית. לזוג שני בנים. ב-2018 נפטרה שלף ממחלת הסרטן.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  אתר למנויים בלבד מאי פלטי, סיפור חייה ומותה של דליה שלף, מעמודי התווך של הקהילה הלהט"בית בישראל, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2018
2. ↑  שמש, המשיכי להאיר לנו | גוף ונפש | סלונה, באתר saloona.co.il
3. ↑  מבחר ביקורות שכתבה:  
דליה שלף, עם בראנה וסטלון החלה הריצה ברחבי ירושלים, חדשות, 2 ביולי 1993  
דליה שלף, סרט׳ם חדשים - דרמה חושנית שזכתה בפסטיבל קאן 93', חדשות, 1 באוקטובר 1993  
סרטים חדשים / דליה שלף, חדשות, 20 במאי 1993
4. ↑  תמי שמש קריץ, ‏"התמחיתי באמנים ישראלים צעירים, הבנתי שזה לא בשבילי", באתר גלובס, 6 בינואר 2016
5. ↑  גולדמן, דודי. "גלית בן-שמחון: "אני רוצה הרבה כסף ומהר"". *Ynet*. נבדק ב-2018-09-28.
6. ↑  "מה זה אומר, להיות אוצרת ספרים". *כלכליסט - www.calcalist.co.il*. 2015-11-18. נבדק ב-2018-09-28.
7. ↑  ריאיון עם דליה שלף ורונה יצחקי – מנהלות חנות הספרים "המגדלור" – לרגל חגיגות יום הולדת 6 לחנות – קורא בספרים, באתר www.korebasfarim.com
**הספרייה הציבורית ע"ש בטי ואלכס שאונבוים** בתל מונד היא הספרייה המרכזית של המועצה המקומית תל מונד. אוסף הספרייה כולל ספרים בעברית, אנגלית ורוסית. הספרייה נגישה לכלל המוגבלים כולל לקויי שמיעה וקיים בה לרשות הציבור "לולאת שמע" ללקויים בשמיעה. הספרייה מחולקת לחללים שונים, עולם הילדים (טף, ילדים, נוער ומתבגרים), חדר עיון וספרות יפה. הספרייה מאפשרת גישה למאגרי מידע מתחומים שונים. קטלוג הספרייה נגיש באופן מקוון באתר הספרייה. בספרייה מחשבים לשימוש הקהל, הספרייה מספקת שירותי העתקות בתשלום.

היסטוריה
--------

הספרייה הציבורית ע"ש בטי ואלכס שאונבוים תל מונד נוסדה בשנת 1972 והייתה משותפת לשתי מועצות, מועצה מקומית תל מונד ומועצה אזורית הדר השרון (כיום לב השרון). את יוזמת הקמת הספרייה הגתה הגברת שריר גלילה מנהלת הספרייה לשעבר.

בהיעדר תקציב הקמה, מוקמה הספרייה בתחילה בכיתות בית הספר היסודי שהיה בשטח בית הספר האזורי והתפנו בו כיתות עקב הרפורמה בחינוך שקבעה כי בתי הספר היסודיים יהיו עד כיתות ו' ולא עד ח'. לספרייה הוקצו שתי כיתות ומרפסת ששימשה כמחסן.

במשך השנים גדל האוסף ולספרייה נוסף מבנה ששימש בעבר כמחסן כלים לבית הספר. לאחר מכן שימש כספריית ילדים, וקיים פעילות להכרת הספרייה, התקיימו שיעורים בהיסטוריה ובמדעים ובהפסקות היו מחליפים ספרים ועוזרים בסידור מדפי הספרייה.

חדר עיון
במהלך השנים אוסף הספרייה גדל וכן גם מספר התושבים.

בשנת 1990 הגיעה משלחת מסרסוטה שבפלורידה, שהפכה לעיר התאומה של תל מונד. בטי ואלכס שאונבוים החליטו לתרום סכום כסף כדי לבנות ספרייה במרכז היישוב שתיתן מענה לבתי הספר ולקהילה.

בשנת 1992 עברה הספרייה למשכנה הנוכחי.

ייחודה של הספרייה
-----------------

הספרייה הציבורית בתל מונד מתייחדת בכך שהיא משמשת שלושה סוגים של בתי ספר: ספריית בתי ספר יסודיים, ספרייה לחטיבה ותיכון וכן ספרייה ציבורית לתושבי המועצה האזורית. מודל זה מחייב הערכות מיוחדת של הספרייה, החל מאוסף הספרים, רכישת מאגרי מידע, שירותי צוות ספרנים ושעות פתיחה שונות.

פעילויות
--------

חלק מאוסף ספרי הטףחלק מאוסף ספרי הטף
בספרייה מתקיימות פעילויות תרבותיות לילדים ולמבוגרים: שעות סיפור לילדים, חוגים לכתיבה יוצרת, חוג קוראים למבוגרים, מפגשי סופרים לתלמידי בתי הספר, מפגשי סופרים למבוגרים והרצאות שונות.

עמדות מחשב בעולם הילדיםעמדות מחשב בעולם הילדים
במסגרת פעילויות משותפות בין הספרייה לבין בתי הספר:

* מפגשי סופרים עם תלמידים.
* הרצאות לבתי הספר בנושאים שונים.
* הקרנת סרטים בנושאים לימודיים.
* מפגשים להכרה ולשימוש בספרייה לכיתות א'-ב'.
* ליווי תלמידי התיכון בעבודות חקר בפסיכולוגיה ובהיסטוריה.
* שעת סיפור והפעלה.
* סדנת כתיבה יוצרת למבוגרים.
* מפגשי "מדברים על ספרים": הרצאה ודיון אודות ספר נבחר אחת לחודש.
* מרכז למידה לתלמידי כיתות א'-ו' המתקשים בלימודים. מתנדבים בקרב המבוגרים והתלמידים מלמדים שיעורים פרטניים אלו. השיעורים מתקיימים בכל יום אחר הצהריים בשעות פעילות הספרייה, בחדר העיון.
* חודש הקריאה ושבוע הספר המתקיימים בכל שנה בתאריך המוגדר.

שעת סיפור בספרייהשעת סיפור בספרייה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הספרייה הציבורית של תל מונד** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הספרייה הציבורית של תל מונד
* הספרייה הציבורית של תל מונד, ברשת החברתית פייסבוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  **הדר השרון שלנו גוש תל מונד**, המועצה האזורית הדר השרון: ספר מקומי, 1972
**סעד אללה ונוס** (בערבית: **سعد الله ونوس**; 1941–15 במאי 1997) היה מחזאי סורי.

ביוגרפיה
--------

ונוס נולד בכפר חוסיין אל-בחר, אשר ליד טרטוס. הוא למד עיתונאות בקהיר ושימש עורך מוספי התרבות והאמנות של העיתון הסורי אל-בעת' ושל העיתון הלבנוני א-ספיר. בשנות השישים המאוחרות, נסע לפריז ללמוד תיאטרון ונחשף לזרמים שונים של התיאטרון האירופי. עוד לפני כן החל לכתוב מחזות קצרים, בהם כבר מתבטאים הנושאים המרכזיים של כתיבתו – הפרט והחברה והרשויות.

לאחר התבוסה הערבית במלחמת ששת הימים, נולד התיאטרון הפוליטי הערבי. ב-1969 קרא ונוס יחד עם מחזאים אחרים לארח בדמשק פסטיבל תיאטרון ערבי. בפסטיבל זה הוא הציג את הפלטפורמה הרעיונית שלו: "תיאטרון הפוליטיזציה" במקום "תיאטרון פוליטי". בשנות השבעים הקים ונוס את המכון הגבוה לאמנות התיאטרון בדמשק וניהל אותו. הכיבוש הישראלי של ביירות במלחמת לבנון הראשונה גרם לו לשתוק לכמה שנים ולא לכתוב יותר. המחזה הראשון אחרי שתיקה זו היה "אונס" שעסק באינתיפאדה הפלסטינית. לאחר מכן המשיך לכתוב מחזות נוספים.

בשנת 1996 הוא נבחר על ידי אונסק"ו וה-International Theater Institute‏ (ITI) לשאת דברים לכבוד יום התיאטרון השנתי, אשר נחגג ב-27 במרץ. זו הייתה הפעם הראשונה שנבחר איש תיאטרון ערבי מאז נוסדה מסורת זו בשנת 1963.

ב-15 במאי 1997 נפטר ונוס ממחלת הסרטן, בה נאבק במשך חמש שנים.

מיצירותיו
---------

* פיל, מלך כל הזמנים (1969)
* המלך הוא המלך (1977)
* מסעו של חנדלה (1978)
* אונס (1990)
* פטפוטים על ההיסטוריה (1994)
* יום מחיינו (1995)

קישורים חיצוניים
----------------

* שיחה עם ג'אן-לואי ברו (1980)
* תקציר המחזה "אונס"
* תקציר המחזה "ראשו של ג'אבר"
* סעדאללה וונוס (1941-1997), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  מאמר מאת מוחמד א-ציאדי, באתר אוניברסיטת ראטגרס (בערבית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007269499405171
* BIBSYS: 90912859
* BnF: cb123979229 (data)
* CiNii: DA1149740X
* GND: 119130173
* ISNI: 0000 0000 8138 1466
* LCCN: n85139698
* NKC: jo2015864972
* NTA: 072712813
* SUDOC: 061052663
* VcBA: 495/321460
* VIAF: 59169001
* WorldCat: lccn-n85139698

 |
**מריה ולדמן** (בגרמנית: **Maria Waldmann**;‏ 1844 - 6 בנובמבר 1920) הייתה זמרת מצו סופרן אוסטרית, שעמדה בקשר מיוחד עם ג'וזפה ורדי.

ביוגרפיה
--------

מריה ולדמן נולדה בווינה בשנת 1844 ולאחר לימודים שם, נסעה למילאנו ולמדה שם אצל פרנצ'סקו למפרטי. ולדמן מיקדה את הקריירה שלה ברפרטואר האיטלקי למצו סופרן. היא התגלתה כששרה עם טרזה שטולץ בספטמבר 1869 בהפקה של דון קרלוס מאת ורדי בטריאסטה. הופעת הבכורה שלה הייתה בסנקט פטרבורג ב-1865 כ**פיירוטו** ב"לינדה דה שאמוני". אחרי הופעות בוויסבאדן, אמסטרדם וטריאסטה, שרה לראשונה בלה סקאלה, מילאנו, שם הופיעה, בעונת 1872-1871 בכוחו של גורל של ורדי וכ**אמנריס** בבכורה האירופאית של אאידה (8 בפברואר 1872). על אף חששו הראשוני של ורדי מהעסקת ולדמן בבכורה זו, היא הייתה לאמנריס המועדפת שלו.

בשנת 1874 חזר ורדי והזמין את ולדמן לתפקיד המצו-סופרן ברקוויאם שלו, שאת ה"ליבר סקריפטוס" שלו כתב מתוך מחשבה על קולה. ורדי העריך במיוחד את קולה הודות לגוון העשיר והאפל שאפיין את משלב האלט הנמוך שלו. ורדי השיג בשימוש בו רושם עצום ב"ליבר סקריפטוס", המתמקד במשלבים האמצעי והנמוך של מנעד המצו-סופרן.

מריה ולדמן פרשה מן הבמה בשלב מוקדם מאוד בקריירה שלה, בהיותה בת 31 בסך הכל, אחרי שנישאה לדוכס גלאצו מאסארי. היא חיה עמו בפאלאצו מאסארי על קורסו פארטו מארה בפרארה. לאחר פרישתה, נהנתה מחיבתם של ורדי ואשתו עוד שנים רבות וניהלה תכתובת ארוכה עם ורדי כמעט עד מותו.

בעלה של ולדמן מת בשנת 1902, והיא מתה ב-1920 בפרארה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מריה ולדמן** בוויקישיתוף

* מריה ולדמן, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* דייוויד רוזן, "הרקוויאם של ורדי", גוגל בוקס, עמ' 14-13

הערות שוליים
------------

1. ↑  אליזבת פורבס, "מריה ולדמן" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
2. ↑  Luigi Verdi

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb15596002q (data)
* GND: 128628464
* ISNI: 0000 0000 1609 5156
* LCCN: no2016094833
* MusicBrainz: 13e76e10-0c94-4c7c-9653-5c112b06c458
* SNAC: w6hf2390
* VIAF: 29852558
* WorldCat: lccn-no2016094833

 |
**מארק קרלינר** (**Marek Karliner**; נולד ב-27 בספטמבר 1955) הוא פיזיקאי ישראלי ופרופסור מן המניין בבית הספר לפיזיקה באוניברסיטת תל אביב.

ביוגרפיה
--------

נולד בפולין לאוסקר, משפטן בכיר, ולאדה, גרפיקאית, ולו אחות בכורה, אינגה. עלה לישראל ב-1969 עם הוריו, בעוד אחותו נותרה באקדמיה בווינה, משם עקרה לארצות הברית ולימים הייתה לפיזיקאית באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. את השהות הראשונית בארץ עשתה משפחת קרלינר במרכז קליטה בירושלים.

את כל תאריו רכש באוניברסיטת תל אביב. ב-1979 סיים בהצטיינות את לימודיו לתואר ראשון בפיזיקה, ולאחר מכן המשיך במסלול ישיר לדוקטורט, אותו סיים ב-1984 בהנחייתו של פרופ' דוד הורן. במהלך לימודיו זכה במלגת פולברייט ושהה כשנה באוניברסיטת סטנפורד.

בין השנים 1984 ו-1988 היה קרלינר לעמית בתר-דוקטורי ע"ש חיים ויצמן וכן לעוזר מחקר במאיץ החלקיקים SLAC באוניברסיטת סטנפורד.

ב-1988 זכה במלגת אלון לחברי סגל צעירים מצטיינים, והצטרף לבית הספר לפיזיקה ולאסטרונומיה באוניברסיטת תל אביב כמרצה בכיר.

ב-1990 היה לפרופסור חבר, וב-1995 לפרופסור מן המניין.

בשנים 2006–2010 כיהן כראש החוג לפיזיקת חלקיקים (החוג לאנרגיות גבוהות) ובשנים 2010–2015 כיו"ר מכון ריימונד ובברלי סאקלר לפיזיקה עיונית.

בשנים 2003 ו-2005 כיהן כפרופסור אורח במעבדות קוונדיש באוניברסיטת קיימברידג'.

מ-2015 הוא המנהל של מכון מורטימר וריימונד סאקלר ללימודים מתקדמים, ומאז 2017, הוא חבר חוץ באקדמיה הפולנית לאמנויות ולמדעים.

ב-2019 נבחר ליו"ר הוועדה הישראלית לפיזיקה של אנרגיות גבוהות, האמונה על התיאום הלאומי של מדינת ישראל עם CERN. החל לכהן בתפקיד זה ב-1 בינואר 2021.

מחקר
----

מחקרו של קרלינר עוסק בפיזיקה עיונית של חלקיקים יסודיים, ובעיקר בכרומודינמיקה קוונטית ואינטראקציות חזקות.

במסגרת מחקרו, יחד עם עמיתו האמריקאי ג'ונתן רוזנר, חזה במדויק את מסתו של חלקיק נדיר בשם ++Xi-cc וזאת כשלוש שנים לפני גילויו הניסיוני של החלקיק במאיץ החלקיקים ב-CERN. גם החלקיק Tcc+, טטראקווארק שחזו קרלינר ורוזנר, התגלה לימים במאיץ ב-CERN בשנת 2021.

הוא מרצה מבוקש בעשרות סמינרים וכנסים ברחבי העולם, ונבחר מספר פעמים למרצה מצטיין באוניברסיטת תל אביב.

פרסים והוקרה
------------

* פרס החברה הישראלית לפיזיקה (1977)
* מלגת ממשלת איטליה למדענים צעירים (1981)
* פרס הסטודנט המצטיין, בית ספר קיץ בינלאומי לפיזיקה תת-גרעינית, איטליה (1981)
* מלגת ממשלת צרפת למדענים צעירים (1982)
* מלגת פולברייט לתלמידי מחקר ישראלים בארצות הברית (1981)
* מלגת ויצמן לבתר-דוקטורט (1984)
* מלגת אלון (1987)
* מלגת בת שבע דה רוטשילד לחוקרים צעירים מצטיינים (1988)
* קתדרה לפיזיקה תאורטית של חלקיקים ושדות ע"ש אדוארד ופרנסואז ז'ופר (2007)
* פרס השופט המצטיין מטעם החברה האמריקאית לפיזיקה (2008)
* פרס ה-Reviewer המוערך ביותר מטעם Physics Letters, כתב עת מדעי מבית אלסוויר (2010)
* חבר חו"ל של האקדמיה הפולנית לאמנויות ולמדעים (2017)

קישורים חיצוניים
----------------

* 
* 

* מארק קרלינר, ברשת החברתית LinkedIn

* מארק קרלינר, באתר גוגל סקולר
* דף אישי באתר אוניברסיטת תל אביב
* רשימת פרסומים מבסיס הנתונים INSPIRE HEP

הערות שוליים
------------

1. ↑  אהרון דולב, עולי שופן "אקספרס", באתר מעריב, ‏20 ביוני 1969
2. ↑  גדעון לב, חלקיק שקיומו נובא על ידי חוקר ישראלי התגלה במאיץ החלקיקים בשווייץ, באתר הארץ, ‏1 באוגוסט 2021

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007597121405171

 |
אלכסנדר קריין
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
**אלכסנדר אברמוביץ' קריין** ‏ (ברוסית: **Aлександр Aбрамович Kрейн**;‏  20 באוקטובר 1883 - 25 באפריל 1951) היה צ'לן, מלחין ומנצח רוסי ממוצא יהודי. בן למשפחת קריין, משפחת יהודים רוסיים שהוציאה לפחות עשרה מוזיקאים חשובים, אחיו של גרגורי קריין, מראשי תנועת המוזיקה היהודית ברוסיה, ובנו של אברהם קריין כנר, כליזמר וחוקר מוזיקה יהודית.

קורות חיים
----------

קריין נולד בניז'ני נובגורוד, רוסיה ואביו, שנטע בכל ילדיו את האהבה למוזיקה, היה מורו הראשון. לאחר מכן נסע ללמוד בקונסרבטוריון של מוסקבה והשתלם בנגינה בצ'לו ובהלחנה. איתו למדו בקונסרבטוריון הצ'לן אלפרד גלן, הפסנתרן בולסלב יבורסקי(אנ'), והמלחין לאוניד ניקולייב. בשנת 1912 הצטרף קריין לצוות המורים של הקונסרבטוריון, שם לימד ברציפות עד שנת 1927. במקביל בין השנים 1918 ו-1927 היה חבר בסניף המוסקוואי של האגודה למוזיקה עממית יהודית. נפטר במוסקבה.

מבין שלושת בני משפחת קריין שנודעו כמלחינים (אלכסנדר, אחיו גרגורי, ובן אחיו יוליאן) אלכסנדר הוא שהלחין את מספר היצירות הרב ביותר, והודות לכך, גם נהנה ממירב תשומת הלב. ביצירותיו המוקדמות שהיו קאמריות ברובן, ניכרת השפעתם של בכיר מלחיני נורווגיה גריג ושל המלחין הרוסי הרדיקלי סקריאבין. כן הורגשה ביצירתו ההשפעה של האימפרסיוניסטים הצרפתים.

ביצירותיו של קריין קיימת הבחנה ברורה בין יצירות הנושאות אופי יהודי כגון: "שירי הגטו", "קאפריס עברי" לכינור ולפסנתר, "קדיש" לטנור מקהלה ותזמורת, "זַגְמוּק" אופרה, מוזיקה למחזה "בלילה בשוק הלבן", לבין יצירות הנושאות אופי כללי כגון: "הוורד והצלב" "לאוּרֶנציה" ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסנדר קריין** בוויקישיתוף

* אלכסנדר קריין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אלכסנדר קריין, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אלכסנדר קריין, באתר Discogs (באנגלית)
* אלכסנדר קריין, דף שער בספרייה הלאומית
* Alexander Krejn, באתר - Musica-Judaica
* Alexander Krein, באתר - Pro Musica Hebraica

הערות שוליים
------------

1. 1 2  האנציקלופדיה העברית, כרך ל', עמוד 164
2. ↑  לילה בשוק הלבן - מחזהו של י"ל פרץ

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007264106105171
* BIBSYS: 12029431
* BnF: cb13954981f (data)
* CiNii: DA14308558
* GND: 12870179X
* ISNI: 0000 0001 1035 5487
* LCCN: n84152903
* LNB: 000152512
* MusicBrainz: e560485a-d7ba-463e-9342-96eeee162725
* NKC: mzk2012714966
* NLA: 35808251
* NLP: a0000002308889
* NTA: 183723910
* RERO: 02-A005990003
* SNAC: w6p37kkc
* SUDOC: 25267569X
* Trove: 1096798
* VIAF: 2662863
* WorldCat: lccn-n84152903

 |
**משפט המכשפות בנוגרדו** נערך בשנים 1646–1647 ביישוב הקטן נוגרדו (אנ') שבצפון איטליה. המקרה משך אליו תשומת לב רבה והיה לאחד ממשפטי המכשפות המתועדים ביותר באיטליה. במסגרתו הוצאו להורג 8-10 נשים.

מריה סלבטורי
------------

מריה סלבטורי מקסטלנובו, שכונתה "לה מרקוריה", הייתה אישה מבוגרת שנאסרה בגין עיסוק בכישוף ובסגידה לשטן ב-26 באוקטובר 1646. היא הואשמה בכך שלא בלעה את לחם הקודש כפי שנהוג לעשות במהלך טקס סעודת האדון, ובמקום זאת שמרה אותו לצורך כישוף. בנוסף הואשמה בכך שגרמה לאשת המרקיז בווילסקווה לעבור הפלה בעזרת לחשים שהפעילה עליה. תחת עינויים שעברה נאלצה סלבטורי למנות שמות של נשים נוספות כמי שהיו לכאורה מכשפות שתיים מן הנשים היו דומניקה קאמלי, אישה אלמנה ובתה, לוסיה קאבדן. סלבטורי טענה כי נתנה את לחם הקודש לקאבדן והיא זו שהשתמשה בו כדי לכשף את המרקיזה. לגבי אישה נוספת, דלייטו קבאלרי, טענה סלבטורי כי היא בעלת אוב וסוגדת לשטן.

המשפט
-----

משפט המכשפות נפתח באופן רשמי בשבת, 24 בנובמבר 1646, בנוגרדו. הוא נמשך שבעה חודשים ומשך קהל רב. במהלכו, קאבדן הצביעה על אישה נוספת, דומניקה גראטיאדיי, שבביתה נמצאו חפצים מפלילים. תחת עינויים גראטיאדיי הודתה באשמה וסיפרה שהשתתפה בשבת המכשפות, הטילה עין הרע על כריסטופרו ספארמני, חיללה טקסים דתיים והתכחשה לחיי הנצרות. בנוונוטה, בתה של גראטיאדיי, סיפרה כי אימה לקחה אותה לפגוש את השטן "כאילו מתוך חלום" וכי קיימה עימו יחסי מין.

גראטיאדיי הרחיבה את הודאתה וסיפרה שהיא ומכשף נוסף בשם סנטו פטרלינו ערכו יחדיו טקסים בשבת המכשפות. במהלכם רקדו יחד עם מכשפות נוספות, זימרו ונתנו לשטן את לחם הקודש. המכשפות מרחו על עצמן משחה שהכינו מ"לחם הקודש, מים קדושים מהכנסייה, דם של חיות קטנות ושומן של תינוקות מתים" בזמן ששרו מזמורים שקראו לחילול הקודש ולאחר מכן הפכו עצמן לחתולים ועזבו את המקום.

דומניקה קאמלי, לוסיה קאבדן, דומניקה גראטיאדיי, קטרינה ברוני, ולנטינה אנדריי, איזבלה ופולוניה גראטיאדיי וזינוורה צ'מולה נידונו למוות בעריפת ראש ושריפה על מוקד ב-14 באפריל 1647. מריה סלבטורי ומדלנה אנדריי (שהייתה ידועה כ"לה פילוסופה") מתו בכלא. יש הטוענים כי ולנטינה אנדריי ואיזבלה ופולוניה גראטיאדיי הצליחו להמלט.

ראו גם
------

משפטי המכשפות של איי התעלה

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Maria Salvatori, The Brooklyn Museum
2. 1 2 3  1647: Domenica Gratiadei and her coven of witches, ‏Apr 14 2011

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"משפט המכשפות בנוגרדו"**.
**לובומיר זאוראלק** (בצ'כית: **Lubomír Zaoralek**) הוא פוליטיקאי צ'כי שכיהן כשר החוץ תחת ראש הממשלה בוהוסלב סובוטקה בשנים 2014–2017, וכשר התרבות תחת ראש הממשלה אנדריי באביש בשנים 2019–2021. הוא היה חבר בית הנבחרים הצ'כי מ-1996 עד 2021, והתמודד ללא הצלחה על ראשות הממשלה בבחירות 2017, אך מפלגתו המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הצ'כית קיבלה רק 7% מהקולות.

ראשית חייו
----------

הוא נולד באוסטרבה, וסיים את לימודיו בשנת 1982 באוניברסיטת יאן אוונג'ליסטה פורקינה (כיום אוניברסיטת מסריק) בעיר ברנו.

קריירה פוליטית
--------------

במהלך מהפכת הקטיפה בנובמבר 1989 השתתף בפורום האזרחי.
זאוראלק נבחר לראשונה לבית הנבחרים בשנת 1996 כחבר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הצ'כית (ČSSD), והפך לסגן יו"ר המפלגה בשנת 2009. בשנים 2002–2006 כיהן כנשיא בית הנבחרים.

הוא כיהן כשר החוץ בשנים 2014–2017 בממשלתו של ראש הממשלה בוהוסלב סובוטקה, ולאחר מכן כשר התרבות בממשלו של ראש הממשלה אנדריי באביש בשנים 2019–2021. הוא איבד את מושבו בבית הנבחרים לאחר ש-ČSSD לא הצליחה להיכנס לפרלמנט בבחירות הכלליות של 20

במהלך כהונתו כנשיא בית הנבחרים הצ'כי בשנת 2003 התמנה זאוראלק לנשיא צ'כיה בפועל במשותף עם ראש הממשלה ולדימיר שפידלה כאשר תקופת כהונתו של ואצלב האוול הסתיימה לפני שהפרלמנט יכול היה לבחור נשיא חדש.

קישורים חיצוניים
----------------

* ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לובומיר זאוראלק** בוויקישיתוף
* 

* , ברשת החברתית פייסבוק

* , ברשת החברתית אקס (טוויטר)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 133001733
* ISNI: 0000 0001 0984 8882
* LCCN: n2012015172
* NKC: jn20000402709
* VIAF: 70106333
* WorldCat: lccn-n2012015172

 |
**חמנית** (שם מדעי: ***Helianthus***) היא סוג צמח הנמנה עם משפחת המורכבים (Compositae). מוצא החמנית במערב אמריקה הצפונית. סוג זה כולל כ־50 מינים שחלקם בויתו על ידי האדם ובהם שני מינים אשר נפוצים במקומות רבים בעולם כגידול חקלאי - חמנית מצויה (שם מדעי: *Helianthus annuus*) וחמנית הפקעות (שם מדעי: *Helianthus tuberosus*) המכונה גם ארטישוק ירושלמי.

תיאור
-----

לרוב מיני הסוג גבעול ארוך, בחלקם הוא ישר ומרכזי ובחלק הוא נוטה להסתעף לכמה ענפים קטנים שאינם מעוצים בדומה לגבעול המרכזי. עלי הכותרת לרוב צהובים אך וגודלם, צורתם וצבעם עשויים להשתנות מהותית ממין למין ואף בזנים התרבותיים באותו מין.

היסטוריה
--------

מוצאו ממערב אמריקה הצפונית, אולם כבר בעת העתיקה בטרם גילוי אמריקה טופחו על ידי האינדיאנים לצד מיני הבר זני תרבות מטיפוסים שונים בעיקר כחומר גלם למוצרי מזון ומרפא אך לעיתים גם לנוי. כשהגיעו הספרדים לאמריקה הם הפיצו חלק מהמינים בעולם הישן וגם שם התפתחו מגמות חדשות לטיפוח המינים ובניהם בלטו המינים חמנית חד-שנתית (המכונה גם חמנית מצויה) אשר משמשת להפקת שמן וגרעינים המוגשים כמתאבן או מזון לבעלי חיים. והמין חמנית הפקעות שפקעותיו ניתנות לאכילה לאחר בישול.

שימושים
-------

במקומות שונים בעולם מופקים ממיני הסוג השונים מוצרים שונים בהתאם לדרישות המקומיות ולעיתים אף כמה מוצרים מאותו מין כמו בחמנית המצויה בה רבים השימושים. למשל באירופה רוב התוצרת מהחמנית מופנית לתעשיית השמן למאכל וזהו אחד השמנים הנפוצים ביותר באירופה. ושאר התוצרת להפקת ביו דיזל מהשמן. בעוד בישראל ובעוד כמה מדינות במזרח התיכון כדוגמת טורקיה ולבנון רוב הצריכה של החמניה היא כמתאבן או כחטיף, הידוע בלשון הסלנג כפיצוחים - גרעיני חמנייה קלויים ומומלחים. בעוד השמן המבוקש במדינות אלו הוא שמן קנולה או שמן זית. בעוד שבחמנית המצויה החלק הנאכל הוא הזרעים בחמנית הפקעות החלק הנאכל הוא הפקעות כפי שניתן להבין משמה. הפקעות משמשות בעיקר למאכל אדם כירק שורש לבישול הידוע כאמור לעיל, כ"ארטישוק ירושלמי" ונמכרות בשל כך בשווקים ובחנויות לממכר ירקות ברחבי העולם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חמנית** בוויקישיתוף
* חמנית, באתר ITIS (באנגלית)
* חמנית, באתר NCBI (באנגלית)
* חמנית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* חמנית, באתר Tropicos (באנגלית)
* חמנית, באתר GBIF (באנגלית)
* חמנית, באתר IPNI (באנגלית)
* חמנית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph1012748

 |
**עינת שמשוני** (נולדה ב-1982) היא סופרת ומעצבת ישראלית.

ביוגרפיה
--------

עינת אסתר שמשוני נולדה ב-1982 השישית מתוך שבעה ילדים לשרה ויעקב דגן. גדלה במושב רמת מגשימים שברמת הגולן.
בתיכון למדה באולפנית טבריה במגמת אומנות ועיצוב ולאחר שנתיים של שירות לאומי המשיכה ללימודי תואר ראשון בעיצוב גרפי והוראת אומנות במכללת "אמונה" בירושלים.

ב-2009 יצא לאור ספר הילדים שכתבה ואיירה "מסרגות הפלא של סבתא" (הקיבוץ המאוחד). ב-2010 השתתפה הספר בפרויקט "ספריית פיג'מה".

עינת עוסקת בכתיבה, הנחיה, והוראה. היא בעלת "סטודיו געש" המתמחה בעיצוב כריכות וספרים, מלמדת עיצוב במכללת צפת. כותבת את הבלוג "צרות של מעצבים" ומגישה יחד עם אחותה (עורכת הספרים תמר וינברג) את הפודקאסט הספרותי "בין השורות".

נשואה לאילן שמשוני, אמא לחמישה, מתגוררת בקצרין.

ספרי עינת שמשוני
----------------

* **מסרגות הפלא של סבתא**, הקיבוץ המאוחד, 2009
* **איזה יום, געש ספרים**, 2016
* **רוחות טובות**, געש ספרים, 2018
* **לעזאזל**, געש ספרים, 2020
* **מלאך**, געש ספרים – בית העורכים, 2022

קישורים חיצוניים
----------------

* יעל רון יעקבי, "לעזאזל": ישראלי, קצבי ואקטואלי, באתר ישראל היום, 15 באוגוסט 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  הסופרת עינת א. שמשוני, באתר סימניה



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 298697871
* WorldCat (עם VIAF): 298697871

 |
חנות של קלווין קליין בהונג קונג
הלבשה תחתונה לנשים מתוצרת קלווין קליין
**קלווין קליין בע"מ** (באנגלית: **Calvin Klein Inc.** היא חברת אופנה אמריקאית. החברה נודעה בשנות ה-80 של המאה ה-20 בהלבשה התחתונה ובבגדי ג'ינס שייצרה. בנוסף לביגוד לבני כל הגילים, החברה מייצרת מוצרי עור, אבזרי אופנה, נעליים, ריהוט לבית, בשמים, קוסמטיקה, תכשיטים ושעונים.

החברה נוסדה בשנת 1968 על ידי קלווין קליין ובארי שוורץ (אנ'), ובשנת 2003 נרכשה על ידי חברת PVH (אנ') תמורת כ-700 מיליון דולר. מטה החברה שוכן במידטאון מנהטן שבניו יורק.

היסטוריה
--------

החברה נוסדה בשנת 1968 על ידי קלווין קליין ובארי שוורץ. קליין עסק בעיצוב בחברה ואילו שוורץ התמקד בניהול העסקי שלה. תחילה מכרה החברה מעילי נשים, בהמשך התפתחה לביגוד ספורט, ובשנות ה-70 צברה פופולריות ומכרה קולקציות הכוללות מגוון רחב של בגדי נשים. בתקופה זו השיק קליין גם את קולקציות מכנסי הג'ינס הידועות שלו, ובחר בדרכי פרסום חדשניות יחסית לשיווקן – פרסומות בעלות אופי מיני ופרקטי. בשנת 1977 הגיעו הכנסות החברה ל-30 מיליון דולר (שהם 134 מיליון דולר בערכי 2022). לסל המוצרים הנושאים את שם החברה נוספו צעיפים, נעליים, חגורות, פרוות, משקפי שמש ומצעים. ב-1982 החל קליין לעצב תחתוני גברים ושיווק גם אותם באופן חדשני, בכך שהפך את תחתוני הגברים ממוצר פונקציונלי ופשוט למוצר אופנתי ונחשק.

בסוף שנות ה-80 נקלעה החברה למשבר כספים, ממנו נחלצה בשנות ה-90 הודות להצלחת קווי ההלבשה התחתונה, בגדי הספורט והבשמים. בשנות ה-90 עיצב ג'ון ורוותוס (אנ') בחברה תחתוני בוקסר צמוד לגברים, שלפרסומם שימש הדוגמן מארק וולברג.

החברה הרחיבה את עסקיה מעבר לארצות הברית, וכיום קיימים סניפים של החברה גם באירופה, אסיה ויפן. החברה כוללת שלושה ענפים: קולקציית קלווין קליין לגברים, נשים ובית; cK לגברים ונשים; ו"ג'ינס cK" לגברים, נשים וילדים.

חלק ממסעות הפרסום החדשניים של החברה, כגון פרסומות מ-1993 בהן הופיעה קייט מוס בעירום בסגנון ה"הרואין שיק" (אנ'), עוררו ביקורת, ובכלל זה ביקורת של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון על השימוש בסגנון זה; וכן פרסומות משנת 1995 שכללו מתבגרים בסצנות מיניות שונות.

בשנת 2003 נרכשה החברה על ידי חברת PVH תמורת כ-700 מיליון דולר. קליין המשיך לעבוד בחברה, אך צמצם פעילותו בה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **קלווין קליין (חברה)** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קלווין קליין (חברה)** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קלווין קליין (באנגלית)
* קלווין קליין, ברשת החברתית פייסבוק

* קלווין קליין, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* קלווין קליין, ברשת החברתית אינסטגרם

* קלווין קליין, ברשת החברתית טיקטוק

* קלווין קליין, באתר פינטרסט

הערות שוליים
------------

1. ↑  Wilson, Eric (12 במאי 2010). "Stretching a Six-Pack". *The New York Times*. `{{cite news}}`:  (עזרה)
2. ↑  Marsh, Lisa (18 בדצמבר 2002). "Phillips-Van Heusen Snags Calvin for $400M in Cash". *New York Post*. `{{cite news}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0001 2219 0085
* LCCN: n2003002806
* TePapa: 29528
* VIAF: 132480979
* WorldCat: lccn-n2003002806

 |
**מנחם מנדל כהן** (נולד בב' באלול תשמ"ו, 6 בספטמבר 1986) הוא עיתונאי, עורך שבועון כפר חב"ד. בעבר שימש עורך אתר כיכר השבת.

ביוגרפיה
--------

נולד בכפר חב"ד ב' לרותי ולדניאל כהן. למד בישיבות אחי תמימים־חב"ד בכפר חב"ד ובישיבת תומכי תמימים המרכזית בכפר חב"ד, לקראת שנת תשס"ז נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770 בברוקלין שבניו יורק.

בעודו תלמיד בישיבה קטנה החל לעסוק בכתיבה והגהה של ספרים וכתבות במסגרת שבועון כפר חב"ד, לקראת פסח תשס"ו הוציא לראשונה במסגרת כפר חב"ד מגזין חג בשם 'והגדת'.

בשנת תשס"ד החל לעבוד כעורך באתר col - חב"ד און ליין, עד פרישתו באייר תשע"ו.

בחודש כסלו תשס"ט התחיל להוציא לאור את החינמון "COL", שהיה מגזין שבועי שהופץ בקרב קהילות חב"ד בישראל. לאחר כחצי שנה נפסקה הופעתו בעקבות בקשת שבועון כפר חב"ד.

במאי 2009 עם הקמת אתר כיכר השבת התמנה לכהן בצוות העורכים באתר והיה לעורך ראשי, עד להתפטרותו בסוף שנת תשע"ב.

מחודש שבט תש"ע הוא עורך את המדור "חיים יהודים" בעלון השבת שיחת השבוע בה הוא מראיין אישיות כלשהי או סוקר מיזם תורני וכדומה.

בכ"ג אלול תשע"א, 22 בספטמבר 2011 נישא לפנינה ברכה בת יהודה קוסקס.

בחודש אוקטובר 2012, חשוון תשע"ג, מונה לעורך שבועון כפר חב"ד תחת העורך הראשי אהרן דב הלפרין. מאז הוא כותב בעיתון טור דעה שבועי במקביל לעריכת המגזין. בנוסף, הוא עורך את מוסף החדשות היוצא לצד העיתון ומכהן כיועץ תוכן למוסף הנשים השבועי במסגרת העיתון.

מאז כסלו תש"פ הוא עורך ביחד עם לוי שייקביץ את מגזין "נשמה" היוצא בשיתוף צעירי חב"ד המיועד בעיקר למקורבי בתי חב"ד בישראל. 

כהן מתגורר בעיר אלעד ואב לשבעה ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מנחם כהן** בוויקישיתוף
* מנחם כהן, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

הערות שוליים
------------

1. ↑  לאחר 12 שנה: מערכת COL נפרדת מהעורך מנחם כהן, col, ט' באייר תשע"ו
2. ↑  ישראל אהרון, ‏מעמוס שוקן ועד בן גביר, מאלי ישי ועד הרב אמסלם, באתר כיכר השבת, 23.09.2011
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**אריקה היסטריקה ג'נדריקה מיס אמריקה** (**אריק קולוסוב**) היא מלכת דראג ישראלית, די ג'יי, פרפורמרית ומפיקה.

ביוגרפיה
--------

אריק נולד בשנת 1996 בתל אביב, בגיל 5 הוריו התגרשו והוא עבר לגור עם אימו ואחיו בבת ים. בגיל 15, עבר עם המשפחה לגור בבית דגן.

בגיל 14 יצא מהארון, ובגיל 18 החליט לעזוב את הבית. בתחילה התגורר לבד בבת ים ואז עבר לתל אביב. שם החל לעבוד כדראג קווין, די ג'יי ומפיק בעיר.

היא החלה את דרכה בעולם הדראג בשנת 2018 בהופעה במועדון "השפגאט" ומאז, החלה לטפח את קריירת הדראג ובליין המקווה שבכולי עלמא.

בשנת 2021, הקימה את ליין ה"היסטריקה שואו", ליין מופעי דראג קלאברים, אשר הופיע בבית ליסין ומוזיאון ישראל ומקומות אחרים. המופע מופק על ידי אריקה יחד עם איתן טל.

מופעי דראג
----------

בתחילת דרכה, הנחתה ערבי צפייה בהמירוץ לדראג של רו פול.
הערב הראשון שהפיקה אריקה היה במועדון ה"כולי עלמא" בתל אביב, שם אירחה מלכות דראג שונות אחת לשבוע בערב שנקרא "המקווה", עד שפרצה מגפת הקורונה בישראל והליין נסגר.

בשנת 2020, עם סוף התפרצות הקורונה אריקה הקימה את "ההיסטריקה שואו" מתוך הרצון לתת לדראג הישראלי יותר מקום בתרבות הישראלית, במיוחד לאחר תקופת הקורונה.

המופע הראשון עלה במועדון ה"ארט קלאב" בתל אביב ועם הזמן עבר לבמה הגדולה של "האומן 17". המופע עולה אחת לחודש, כשכל מופע סובב סביב קונספט אחר ומספר סיפור אחר. עד 2023 היו כ-20 מופעים, ביניהם: בית כלא, מועדון הלבבות השבורים, פלישת חייזרים, בריטני ספירס, ליידי גאגא, ביונסה, האלווין, טרולים, מופע גאווה בבית ליסין, סיבוב הופעות חורף בחיפה ואשדוד ועוד.

בשנת 2023, עיריית תל אביב-יפו החליטה שהמשאית שלה במצעד הגאווה בעיר הולכת להיות מוקדשת לליין דראג וההיסטריקה שואו נבחר כליין שיוביל את המשאית הזו.

בפעילותה תרמה לפרסום סצנת הדראג בישראל, כשהובילה את הגעת מלכות הדראג הבינלאומיות גוטמיק וג'ימבו ובפעילות ברשתות החברתיות לטובת קהילת הלהט"ב ובפרט הקווירים.

מוזיקה
------

בשנת 2022 אריקה החלה ללמוד הפקה מוזיקלית לצד עבודה כדי ג'יי.

בחלוף השנה, אריקה הוציאה מיני-אלבום (EP), הכולל את השירים "can you feel it", בשילוב עם צמד הדיג'יים "רד אקסס", "Bumpers",‏ "Hasta La Vista" ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

* נועה בונה, היסטריקה באמת: לראשונה מופע דראג בתיאטרון, באתר Time Out‏, 18 ביוני 2021
* לירוי פיניאן, "איבדתי את כל הבית בשריפה - לוקים שלמים נחרבו", באתר מאקו גאווה, 19 בספטמבר 2022
* ג'נדריקה מתארחת בפודקאסט של דור כאהן "חוויית הדור כאהן"
* אריקה היסטריקה מוציאה את הסאחיות, מכניסה קוויריות, מקפידה על אופטימיות - מגזין פורטפוליו, באתר מגזין פורטפוליו, ‏25 במאי 2023
**מיני די.וי** הוא סרט קולנוע תיעודי-להט"בי ישראלי משנת 2022.

הסרט הוקרן בבכורה בתחרות הישראלית בפסטיבל דוקאביב 2022. בנוסף הוא יצא בהפצה מצומצמת ברשת בתי הקולנוע לב, והוקרן בבכורה ב-8 ביוני 2022 בתל אביב, וכן שודר בכאן 11 ב-11 ביוני 2022, כחלק מרצועת כאן דוקו.

תקציר העלילה
------------

הסרט, הקרוי על שם פורמט הווידאו שהיה נפוץ בסוף שנות ה-90 (DV), צולל אל סיפורי ההתבגרות המינית של ארבעה להט"בים כפי שמשתקפים בצפייה בקלטות וידאו שצילמו בילדותם:

**שאולי מלמד**, במאי בן 29 מתל אביב, ממיר את קלטות הווידאו שצילם בילדותו ובהן סרטים שביים עם חבריו לכיתה, ויוצא לחפש מבוגרים להט"בים אחרים שתיעדו את עצמם בילדות. הסרט מתעד את סיפוריהם של **טום אוריה גרשון**, טרנסג'נדר שגדל בעיר החרדית צפת, ותיעד את מסעו בעקבות גילוי זהותו המגדרית; של **בתי עזרי** שנולדה לעולים חדשים מאיראן ותיעדה את קשריה האינטימיים עם חברותיה; של **רומיה בן ארי** שמצאה את מקומה בדראג במקביל ליציאתה מהארון של אמה; ושל הבמאי עצמו, שחקר דרך המצלמה את מיניותו בצל מותו של אביו. הארבעה צופים מחדש בקלטות האישיות שלהם ונאלצים להתמודד עם החוויות והאנשים שעיצבו את חייהם.

הפקה
----

הסרט הופק בתמיכת כאן - תאגיד השידור הישראלי, הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, מפעל הפיס ומשרד התרבות והספורט - המועצה הישראלית לקולנוע.

ראו גם
------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| עיינו גם בפורטל: |  | **פורטל להט"ב** |

קישורים חיצוניים
----------------

* "מיני די.וי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "מיני די.וי", באתר כאן 11
* שגיאות פרמטריות בתבנית:יוטיוב   
'סוג: הסרט' אינו ערך חוקי  "מיני די.וי", הסרט באתר יוטיוב
* "מיני די.וי", באתר קולנוע לב
* "מיני די.וי", באתר דוקאביב

הערות שוליים
------------

1. ↑  זוהר אורבך, ‏"מיני די וי": סרט שמלמד כמה אומץ צריך כדי לצאת מהארון, באתר ‏מאקו‏

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מיני די.וי"**.
**מ.ק. 624** הוא השם שניתן בצה"ל למכשיר קשר דיגיטלי נייד וידני מתוצרת תדיראן המשדר שמע באפנון תדר, (FM) בתחום התג"מ (תדר גבוה מאוד) (VHF).

בגלל מידותיו הקטנות ומשקלו הנמוך, המכשיר משמש כקשר אישי וניתן להשתמש בו כמכשיר יד בעל תצוגה דיגיטלית, מיקרופון ורמקול מובנים, או בנשיאה על הגב בעזרת קופסת פיקוד ואבד"שים. ניתן לחבר אל מכשיר זה מצפין.

היסטוריה
--------

בתחילת שנות ה-90 החלה הצטיידות של צה"ל במכשיר הקשר הזה.

פרטים טכניים
------------

| מאפיינים |
| --- |
| חברה | תדיראן קשר |
| כמות תדרים | 2320 |
| טווח תדרים | 30:00-87:975 מגה-הרץ |
| כמות ערוצים | 10 |
| טווח מרחבי | 8 ק"מ (ללא מגבר)  20 ק"מ עם מגבר |
| הספק שידור | 2 וואט (ללא מגבר)  15 וואט עם מגבר |
| ספק כוח | סוללה חשמלית מסוג ליתיום 12 וולט. |
| אנטנה | AT-892 - "שורט" - אנטנה קצרה וגמישה |
| משקל | 1.5 ק"ג |

### סוללה חשמלית

מתח: הסוללה למכשיר היא 12 וולט ליתיום.

### אנטנה

אל בית באנטנה של המ.ק. ניתן לחבר אנטנת שוט 892 שאורכה הוא 89.2 ס"מ בעזרת מתאם גמיש.

### אביזרי דיבור ושמע

ניתן לחבר למ.ק. 624 מגוון מערכות דיבור, אשר הנפוצה שבהן היא מערכת דיבור בצורת אפרכסת המכילה מיקרופון ואוזניה. כמו כן ניתן לחבר אליה קופסת פיקוד ק"פ 624 לשליטה בערוצים.

קישורים חיצוניים
----------------

* שיעור מ.ק 624, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  מ.ק. - מכשיר קשר
2. ↑  אביזרי דיבור ושמע
3. ↑  אנשיל פפר, מ"ק 77 יוצא משירות: חדל קשקשת ברשת, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2009

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מ.ק. 624"**.
**קמפיין NOH8** ‏ (**No Hate**; בעברית: "**לא לשנאה**") הוא ארגון התנדבותי אמריקאי ששם לעצמו למטרה לקדם שוויון מגדרי, שוויון בנישואים וזכויות אדם.

לוגו הארגון

היסטוריה
--------

הארגון נוסד בשנת 2009 בידי הצלם אדם בוסקה ובן זוגו ג'ף פרשלי כתגובה ישירה לאישור "הצעה שמונה" בקליפורניה, חוק שהגדיר נישואים כבין גבר לאישה בלבד. השניים פתחו בקמפיין במסגרתו הצטלמו פעילים גאים וסלבריטאים כשפיהם חסום במסקנטייפ ועל לחייהם כתובות האותיות NOH8. שם הקמפיין הוא משחק מילים על הצעה שמונה (באנגלית: Proposition 8) שכונתה בידי מתנגדיה "הצעת השנאה" ("Proposition Hate"). תמונות הקמפיין פורסמו באתר הארגון, כמו גם ברשתות חברתיות שונות ובעולם הווירטואלי Second life.

הקמפיין נחל הצלחה מרובה והפך במהרה לוויראלי וקבוצות פעילים רבות ברחבי העולם פרסמו צילומים ברוחו.

בישראל
------

ב-17 במאי 2013 לכבוד יום היום הבינלאומי נגד הומופוביה נפתח בארץ קמפיין NOH8 בשיתוף אגודת הלהט"ב, איגי - ארגון נוער גאה וארגוני להט"ב נוספים. בקמפיין השתתפו סלבריטאים, פעילים גאים וחברי כנסת, ביניהם נועה תשבי, רני רהב, לימור לבנת, מירי רגב ואחרים. הצילומים לקמפיין נערכו בברנוער בתל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

* קמפיין NOH8, ברשת החברתית פייסבוק
* קמפיין NOH8, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* קמפיין NOH8, ברשת החברתית אינסטגרם
* קמפיין NOH8, באתר פינטרסט

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל להט"ב** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קמפיין NOH8** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קמפיין NOH8 (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אודות הארגון באתר הרשמי של הארגון.
2. ↑  הנוער אומר NOH8, קורא למאבק בשנאה ובלהטבופוביה בישראל.
3. ↑  רועי יולדוס רוזנצוייג, ב-17 במאי ישראל אומרת "לא לשנאה": מפורסמים בקמפיין בינלאומי, 23 באפריל 2013, באתר mako
4. ↑  ארי קוקה, אהבנו: מפורסמי ישראל אומרים "לא לשנאה", 18 במאי 2013, באתר mako
**מנגו** (באנגלית: **Mango**) היה טלפון סלולרי של חברת מוטורולה שיוצר ושווק בשנות ה-90.

רקע
---

### דגמים

חברת מוטורולה ייצרה מספר דגמים של סדרת מנגו. כך לדוגמה, שווקו מכשירים אשר מותגו בשם מנגו, לצד מכשירים מסדרת מנגו פרו (Mango PRO). מכשירי מנגו שווקו במגוון צבעים: ירוק, צהוב, כחול וסגול.

### שיווק

המכשיר שווק בישראל בין השנים 1996–1998 על ידי חברת פלאפון, וזכה לפופולריות עקב מחירו הנמוך יחסית למכשירי סלולר אחרים, כ-400–700 ש"ח והעובדה שההצטרפות הייתה ללא דמי מנוי חודשיים וללא חתימה על הסכם עם חברת פלאפון. בשונה ממכשירים אחרים באותה עת, מכשיר המנגו נמכר גם ברשת סופר-פארם ולא רק בסניפי פלאפון או חנויות סלולר. בהתאם לסוג המכשיר, פרו או רגיל, נקבעה גם שיטת החיוב. בעוד מכשיר פרו יועד לעסקים, וניתן היה לחייג ממנו לכל מספר והחיוב היה מושת על העסק, במכשירים הרגילים ניתן היה להתקשר באמצעות כרטיס בזקכרט אשר היה מקושר ומחויב באמצעות חשבון קו הטלפון הביתי של חברת בזק או ליעד אחד שהוגדר מראש.

שיטת השיווק של המכשיר, שנוצרה על ידי סמנכ"ל השיווק של מוטורולה בישראל, הביאה לכך שתוך פחות משנה, 5% ממכשירי הסלולר בישראל היו מסוג מנגו. באותה שנה דורגה ישראל במקום השני בעולם בשיעור חדירת טלפונים סלולריים. מגזין Advertising Age (אנ') בחר במנגו כאחד מ-12 שיטות האסטרטגיה השיווקית המבריקות של 1995.

הערות שוליים
------------

1. ↑  *Motorola Mango S5082A Cell Phone - Canada - 1970/1980 טלפון אלחוטי "מוטורולה" דגם: מנגו S5082-A - קנדה - שנות ה-80/70*, 2013-02-14, נבדק ב-2022-03-22
2. ↑  ריבלין, מאת אפי לנדאו וורד שרון (1997-08-14). "התשובה של פלאפון: מנגו ב-399 שקל והנחה של %50 על שיחות בבזקכרט". *Globes*. נבדק ב-2022-03-23.
3. ↑  קריסטל, מירב (2014-05-22). "צרכן גילה: עדיין משלם לפלאפון על "מנגו"". *Ynet*. נבדק ב-2022-03-22.
4. ↑  אחרונות, ידיעות (1996-11-21). "בעלי פלאפון "מנגו" גילו שיטה לחיוג חינם". *Globes*. נבדק ב-2022-03-22.
5. ↑  רפאל קאהאן, נוסטלגיה-פון: 10 טלפונים סלולריים שלעולם לא תשכחו, באתר כלכליסט - www.calcalist.co.il, ‏2015-08-19
6. ↑  cellular phone information, members.misty.com
7. ↑  Jacob Goldenberg, Drew Boyd, **Inside the Box: The creative method that works for everyone**, London: Profile Books, 2013, עמ' 48-49, מסת"ב 1846686253
**שמואל בן עדיה** (בערבית: السموأل بن عادياء, א-סמואל אבן עאדיא) היה משורר יהודי שחי במאה השישית לספירה באזור חג'אז (בימינו בערב הסעודית) ומת בעיר תימא (חצי האי ערב) בסביבות 560 לספירה. לשמואל בן עדיה מיוחס ספר שירים שכתוב בערבית שנחשב לאחד הספרים החשובים בחקר השפה הערבית הטרום איסלאמית ובחקר התרבות היהודית בחג'אז. נכדתו, צפייה, הייתה אחת מנשותיו של מוחמד אחרי שנלקחה כשלל.

בימי חייו
---------

תפקידו של בן עדיה כמשורר סייע לו רבות בהידוק קשריו עם מנהיגי השבטים הערבים באזור ועם המושלים הערבים מטעם שלטונות פרס והאימפריה הביזנטית. השירה הייתה אמצעי חשוב לבניית סטטוס חברתי ופוליטי חשוב ולהתקדמותו הפוליטית והחברתית של המשורר כאשר הייתה ההשכלה מוגבלת לשכבות מצומצמות בחברה. לפעמים ייחסו התושבים למשוררים כוחות על טבעיים בשל שליטתם בשירה. בצורה זאת הפך שמואל בן עדיה לאחד האנשים העשירים ביותר בחצי האי ערב כאשר הצליח לבנות מבצר גדול שנקרא בשם אל-אבלק. המבצר נבנה כדי לספק מקום הגנה חשוב הן למשפחתו והן לתושבי העיר תימא, ולשמש כמקום שבו הופקדו כספים ונכסים רבים בידי התושבים על מנת לשמור אותם.

דמותו ומורשתו
-------------

בספרות הערבית של ימי הביניים חוברו אגדות חינוכיות רבות סביב דמותו של שמואל בן עדיה. מטרת האגדות האלה הייתה להדגיש את ערכי המוסר של החברה בזמנו של מחבר האגדה בימי הביניים. אבן עדיה הוצג כדמות שמשקפת את האידיאל של הנאמנות והיושר. אבן עדיה מוצג כאדם שהעדיף את הנאמנות ופעל נגד האינטרסים האישיים והמשפחתיים שלו כאשר סירב למסור את הפיקדונות של המשורר הערבי הידוע אמרוא אל-קייס שהיו ברשותו למושל עיראק מטעם הפרסים. אחרי שידע המושל העיראקי שאין בכוונתו של שמואל למסור את הפיקדונות הוא רצח את בנו של שמואל, שבו החזיק כבן ערובה. הנאמנות הזאת גרמה ליצירת הפתגם הערבי המפורסם "אין אדם יותר נאמן משמואל" (אופא מן אלסמואל). סיפור זה הונצח בשירו של המוזיקאי והזמר, שי נובלמן, "רץ ביפו", שהופיע באלבומו "יומי הוא חלום".

בעת החדשה היו זרמים הן בקרב היהודים והן בקרב הערבים שניצלו את דמותו ההיסטורית לצרכים אידאולוגים על מנת לגשר בין ערבים ויהודים. היו גם זרמים במיוחד מן הצד הערבי שניסו לטשטש את זהותו היהודית של שמואל בן עדיה ולהבליט אותו כדמות ערבית לאומית אשר חייתה לפני האסלאם. עם זאת שיריו והאגדות החינוכיות סביב דמותו נשארו כמקור השראה לסופרים ואנשי רוח ערבים רבים בעולם הערבי.

על שמו רחוב מרכזי בירושלים המחבר בין מוזיאון רוקפלר לאוכף שבין הר הזיתים להר הצופים בירושלים, וכן ביפו ובחיפה.

קישורים חיצוניים
----------------

* שמואל בן עדיה, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
* ספר השירים של שמואל בן עדיה בערבית
* אתר למנויים בלבד א-סמואל אבן עאדיא (שמואל בן עדיה), הלַאמִיָּה, באתר הארץ, 14 בינואר 2014
* ד"ר מרדכי זליגזאהן, **שמואל בן עדיא**, בתוך אנציקלופדיה אוצר ישראל (איזנשטין, יהודה דוד, עורך), כרך י', תשי"ב, עמ' 154, באתר היברובוקס
* שמואל בן עדיה (נפטר בערך 560), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  אמציה פלד, רחוב שמואל בן עדיה, בתוך "**מדריך רחובות חיפה**", באתר האינטרנט של עיריית חיפה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007256707805171
* GND: 119247429
* ISNI: 0000 0000 8055 6965
* LCCN: nr94022639
* NTA: 139265767
* SELIBR: 199605
* SUDOC: 115470883
* VIAF: 95676121
* WorldCat: lccn-nr94022639

 |
**מירון (מייק) ארונוף** (באנגלית: **Myron J. Aronoff**) (נולד ב-1 במרץ 1940) הוא פרופסור אמריטוס למדע המדינה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת רטגרס. שימש בעבר פרופסור חבר בחוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב.

ביוגרפיה
--------

מייק ארונוף גדל במשפחה יהודית במדינת אוהיו שבארצות הברית. בשנת 1962 סיים תואר ראשון במדע המדינה וממשל באוניברסיטת מיאמי ואת הדוקטורט במדע המדינה קיבל מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בשנת 1965. קיבל דוקטורט נוסף באנתורפולוגיה באוניברסיטת מנצ'סטר בשנת 1969 תחת הדרכתו של האנתרופלוג הנודע מקס גלקמן. לאחר סיום לימודיו עלה לישראל ונמנה עם ראשוני החוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1977 שב לארצות הברית והתקבל כחבר סגל במחלקות למדע המדינה, אנתורפולוגיה ולימודי יהדות באוניברסיטת רטגרס, שם מילא תפקידים שונים עד פרישתו בשנת 2007. בשנית 2008 עד 2013 שימש מרצה אורח לאוניברסיטת מישיגן.

פרופסר ארונוף נמנה עם מייסדיה של האגודה ללימודי ישראל (Association for Israel Studies) ‏ (AIS) וכיהן כנשיא הראשון של האגודה. בשנת 2013 קיבל מהאגודה פרס מפעל חיים על תרומתו לקידום תחום לימודי ישראל.

תחומי המחקר של פרופסור ארונוף הם בנקודות המפגש בין מדע המדינה לאתרופולוגיה, הקשר בין ספרות מתח ופוליטיקה ומבנה הכח במערכת הפוליטית הישראלית.

מספריו
------

* Aronff M. & J. Kubik, **Anthropology and Political Science: A Convergent Approach**, Berghahan Books, 2013
* Aronoff, M. **The Spy Novels of John Le Carre: Balancing Ethics**, Palgrave, 2001.
* Aronoff, M. **Power and Ritual in the Israel Labor Party: A Study in Political Anthropology**, M.E. Sharpe, 1993.
* Aronoff, M. **Israeli Visions and Divisions: Cultural Change and Political Conflict**, Transaction Publishers, 1991.
* Aronoff, M. **Frontier Town: The Politics of Community Building in Israel**, Manchester University Press and Jerusalem Academic Press, 1979
*

קישורים חיצוניים
----------------

* מירון ארונוף, דף שער בספרייה הלאומית
שער הגיליון "דיוקן"
**מגזין A5** הוא מגזין אמנות ועיצוב רב תחומי עצמאי שנוסד בשנת 2007 ללא מטרות רווח. המגזין יוצא שלוש פעמים בשנה ומציג תצלומים, ציורים ועבודות גרפיות אחרות של יוצרים מישראל ומדינות אחרות. על-פי עורכיו מטרתו היא לתת במה ליוצרים מוכרים ומתחילים ולקדם את היצירה הישראלית בישראל ומחוצה לה. עורכי ומעצבי המגזין הם גולן גפני, קרן גפני וטלי גרין, שלושה מעצבים גרפיים המתמחים בעיצוב גרפי לחומרים מודפסים. 

בכל גיליון מתפרסמות יצירות בנושא שונה ומוגדר מראש. שמו נגזר מהפורמט A5 בו הוא יוצא. הגיליונות מופיעים במהדורות מיוחדות ומוגבלות ונמכרים בישראל ובחו"ל. הגיליון הראשון הופץ חינם כפיילוט ראשוני לפרויקט, והמהדורה אזלה תוך שבועות ספורים. החל מהגיליון השני נמכר המגזין בחנויות. המגזין דינאמי מבחינת התכנים, ההדפסה, הפורמט והתוצר הסופי, כאשר נקודות המוצא הן גודל הפורמט והנושא הנבחר. חלק מהגיליונות מופיעים כגלויות נפרדות המאוגדות בשקית או באריזה מיוחדת, וחלק כדפים דו-צדדיים המודבקים בדרך המאפשרת תלישה ותליה.

המגזין נבחר להופיע בביאנלה ה-23 לעיצוב גרפי שנערכה ביוני 2008 בברנו, צ'כיה, הוצג ביריד המגזינים Colophon 2009 בלוקסמבורג, השתתף בתערוכת הפוסטרים Parede בריו דה ז'ניירו ומשתתף בתערוכות נוספות. אירועי ההשקה של כל גיליון מלווים בתערוכה מיוחדת, בפרשנות ויזואלית ומוזיקלית לנושא ולדימויים מהמגזין ובמפגש של יוצרים מתחומים שונים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר המגזין
* דף המגזין בפליקר
* דף המגזין בפייסבוק
* דף המגזין ב- Behance
* גיא חג'ג', "תרבות", תערוכה קבוצתית שמעולם לא הוצגה, באתר ynet, 15 במאי 2007
* מיכל וילצקי‏, האמן 17: מגזין A5, באתר וואלה!‏, 17 במאי 2007,
* יובל סער, עכבר העיר אונליין, חטאים במגזין העשירי של "A5", באתר הארץ, 10 בנובמבר 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  ריאיון עם גולן גפני וקרן גפני, אתר יריד המגזינים Colophon 2009 (באנגלית)
2. ↑  דימויים וטקסטים על סקס במגזין A5, באתר nrg‏, 5 באוקטובר 2008
**רומאו לאביה** (בצרפתית: **Roméo Lavia**; נולד ב-6 בינואר 2004 בבריסל שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת צ'לסי מהפרמייר ליג ובנבחרת בלגיה.

קריירת מועדונים
---------------

לאביה גדל במחלקות הנוער של S.C. וולואה, אנדרלכט ומנצ'סטר סיטי. ב-21 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מנצ'סטר סיטי, בניצחון 6-1 על וויקומב וונדררס במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הפוטבול ליג.

ב-6 ביולי 2022 חתם לאביה על חוזה לחמש שנים בסאות'המפטון מהפרמייר ליג. ב-6 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 4-1 לטוטנהאם הוטספר במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2022/2023. ב-30 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על צ'לסי במסגרת המחזור החמישי בליגה. בעונתו הראשונה במועדון, שהסתיימה בירידת הקבוצה לפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, ערך לאביה 29 הופעות ליגה, בהן הבקיע שער אחד.

קריירה בינלאומית
----------------

לאביה הוא חלק מסגל נבחרת בלגיה עד גיל 21.

ב-28 במרץ 2023 ערך לאביה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלגיה, בניצחון 3-2 על נבחרת גרמניה במשחק ידידות.

קישורים חיצוניים
----------------

* רומאו לאביה, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Saints swoop for Lavia באתר הרשמי של סאות'המפטון, 6 ביולי 2022 (באנגלית)