recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**לורם איפסום** הוא מקבץ מקטעי טקסט (הקרוי מאשאפ) של היוצר הישראלי תומר ליכטש, יליד 1978. הספר ראה אור בהוצאה עצמית בתל אביב בשנת 2007. נוסף על גרסתו המודפסת, לספר יש גרסה וירטואלית בקובץ PDF שניתן להוריד באופן חינמי דרך האינטרנט.

בשנת 2019 היוצר תומר ליכטש הוציא ספר נוסף בשם "שירים טיפוסיים" בהוצאת מקום לשירה.

שם הספר וצורתו
--------------

המושג "לורם איפסום" הוא ביטוי מוכר למלל אוטומטי המכיל אותיות ורווחים בדמות מילים חסרות כל משמעות. השימוש בלורם איפסום נעשה כדי למלא שטחי תוכן, לרוב לצורכי גרפיקה, עיצוב ודפוס. השימוש המעניין של תומר ליכטש במושג זה כשם הספר יכול להעיד על מידת הרצינות שבה הוא מעוניין שהקוראים יתייחסו ליצירתו.

קטעים המופיעים במקבץ, 507 במספר, מורכבים כולם משלוש שורות קצרות, לעיתים בנות לא יותר משלוש או ארבע מילים. המקטעים ממוספרים אך לא מסודרים באופן כרונולוגי או לפי נושאים, אף על פי שלעיתים קיימים קישורים בין מקטע אחד למשנהו, למשל מקטע שממשיך רעיונית את המקטעים שהופיעו לפניו. אחדים מהמקטעים אינם אלא חזרה על אותה שורה, או אזכור של מילים עם הברות דומות או של חרוזים, כמו כן, גם המילה הגסה לא נעדרת מהם.

ייחודיות היצירה היא בהנגשת עולם המושגים הווירטואלי בתצורה פואטית של שירה לכאורה. אחדים מהמקטעים מנוסחים בצורת תהייה כללית, ובאחרים ניתן למצוא הדי ביקורת. ישנם מקטעים המתארים סיטואציות שונות מעולם האינטרנט, כדוגמת שיח בין טוקבקיסטים.

ביקורות שנכתבו על הספר
----------------------

> 
> כדי להבין את "לורם איפסום" צריך איפוא לקרוא אותו בעת ובעונה אחת הן כשירה והן כסדרת טוקבקים הנורים לעברה של השירה העברית בת זמננו וכמה ממוסדותיה המרכזיים... לזכות ליכטש יש לומר שהוא מצא את שביל הזהב בין גסות הרוח הטוקבקיסטית ועדינות הנפש המשוררית בלי לקפח אף אחת מהן.
> 
> 
> 
> — אלי הירש, מדור הספרות של "ידיעות אחרונות", 2008
> 

> 
> הספר הזה נוצר בחיכוך שבין ההילה הפואטית של שירה מודרניסטית לחשיבה הטכנולוגית הפוסט-מודרנית... יש פיתוי להביט בספר הזה כספר שירה שיצא משליטה, נגרר להצפה לא מבוקרת, איבד את העניין. ברור שהמחבר מודע לכך, וכותרת הספר היא תשובה-מראש לסוג כזה של ביקורת.
> 
> 
> 
> — דרור בורשטיין, "הארץ", 2007
>

קישורים חיצוניים
----------------

* קישור לקריאת הספר (מהדורה דיגיטלית), באתר היוצר תומר ליכטש
* ביקורת של איתמר שאלתיאל, זו לא שירה, זה אינטרנט, 22 בדצמבר 2017
* אלי הירש קורא שירה, ביקורת על: תומר ליכטש, לורם איפסום, 4 בינואר 2008, מדור הספרות של ידיעות אחרונות, מוסף 7 לילות
* ראיון של מאיה פלדמן עם היוצר תומר ליכטש, מתקדם בשלשות, מדור תרבות באתר ynet ידיעות אחרונות
* ביקורת על הספר מאת דרור בורשטיין, יצירת השירה בעידן השעתוק הדיגיטלי, 10 בדצמבר 2007, אתר "הארץ"

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"לורם איפסום (ספר)"**.
**ארתור מרגלידון** (בלועזית: **Arthur Margelidon)** הוא ג'ודוקא קנדי, המתחרה בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג.

קריירה
------

מרגלידון נולד בפריז בשנת 1993 ועבר למונטריאול, קנדה ביחד עם משפחתו כשהיה בן שנה. ארתור התאמן תחת הדרכתו של אביו, לורן.

הוא זכה במדליית ארד במשחקים הפאן-אמריקאיים בטורונטו 2015 ובמדליית זהב באליפויות הג'ודו הפאן-אמריקאית בהוואנה 2016. כמו כן, הוא זכה במדליית ארד באליפויות הג'ודו הפאן-אמריקאית באדמונטון 2015 ובמדליית כסף בלימה 2019.

ביוני 2016, הוא נמנה בסגל המשלחת הקנדית לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). לעומת זאת, הוא נאלץ לוותר על השתתפות באולימפיאדה זו לאחר שנפצע בזרועו.

ביוני 2021, מרגלידון נכלל בסגל המשלחת הקנדית לאולימפיאדת טוקיו (2020). באולימפיאדה זו, מרגלידון ניצח את שני הקרבות הראשונים שלו עד שהפסיד ברבע הגמר ללאשה שבדאטואשווילי, שזכה בסופו של דבר במדליית הכסף; כתוצאה מכך, הוא נשר לבית הניחומים. מרגלידון העפיל לקרב על מדליית הארד לאחר ניצחון על טוהר בוטבול, אך לא הצליח לזכות בה לבסוף לאחר שהפסיד לזוכה בארד, צנד-אוצ'ירין צוגבטאר המונגולי.

קישורים חיצוניים
----------------

* ארתור מרגלידון, ברשת החברתית פייסבוק
* ארתור מרגלידון, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* ארתור מרגלידון, ברשת החברתית אינסטגרם
* ארתור מרגלידון, באתר olympedia.org
* ארתור מרגלידון, באתר איגוד הג'ודו העולמי
* ארתור מרגלידון, באתר JudoInside.com

הערות שוליים
------------

1. ↑  ולואה-פורטייה יככב בראש שמונת הג'ודוקות למשחקים האולימפיים של ריו 2016
2. ↑  ארתור מרגלידון יחמיץ את אולימפיאדת ריו עקב שבר באמת היד
3. ↑  רשימת ששת הקנדים אשר ייצגו את המשלחת בענף הג'ודו פורסמה
**רועי דיין** (נולד ב-19 בספטמבר 1984) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ בשמשון תל אביב.

קריירה
------

דיין החל את הקריירה בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב, ובשנת 2003 ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת. בעונת 2004/2005 הושאל לקבוצת הכח רמת גן מהליגה הלאומית, ולאחר מכן המשיך במכבי תל אביב עד שנת 2007. ביולי 2007 חתם דיין על חוזה בקבוצת סנט מירן הסקוטית לאחר שסיים את חוזהו במכבי תל אביב, אך לאחר שהאחרונים דרשו דמי השבחה של 400 אלף יורו בוטלה העסקה.

בעונת 2007/2008 עבר דיין להפועל תל אביב, אך באותה עונה נקלעה הקבוצה לתחתית הטבלה ודיין שותף במעט משחקים בליגת העל, ברובם עלה כמחליף. בעונה שלאחר מכן עבר להפועל כפר סבא מהליגה הלאומית, ובאמצע העונה עבר להפועל עכו, ועלה עמה לליגת העל. בעונת 2009/2010 כבש 5 שערים וסייע לקבוצה להישאר בליגת העל, ובעונה שלאחר מכן הפך לשחקן מפתח בקבוצה וכבש 14 שערי ליגה. בקיץ 2011 סיים את חוזהו במועדון והפך לשחקן חופשי.

לקראת עונת 2011/2012 חתם בקבוצת בירסחוט הבלגית. דיין שיחק שנתיים במדי בירסחוט, עד שבסוף עונת 2012/2013 הגיעה הקבוצה לפשיטת רגל, והוא הפך לשחקן חופשי.

ב-20 באוגוסט 2013 חתם דיין לשלוש שנים בקבוצת אולימפיאקוס וולו מליגת המשנה ביוון, אך כעבור שבועיים סיכמו הצדדים על התרת החוזה, מבלי ששיחק במדי הקבוצה. ב-15 בספטמבר חתם במכבי פתח תקווה. בעונת 2013/2014 כבש תשעה שערים, כולל צמד בניצחון 2–1 על הפועל חיפה במחזור האחרון, שהבטיח את הישארות הקבוצה בליגת העל. בעונת 2014/2015 כבש שער אחד ב-18 הופעות בליגה, כשהקבוצה סיימה במקום השישי בפלייאוף העליון.

ביולי 2015 חתם דיין לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת במועדון ספורט אשדוד, לאחר שהקבוצה ירדה לליגה הלאומית ב-10 באוגוסט 2015 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, במשחק גביע הטוטו נגד מכבי קריית גת, ובליגה כבש שלושה שערים ב-15 הופעות בעונת 2015/2016 וסייע לקבוצה להעפיל בחזרה לליגת העל.

ב-8 באוגוסט 2016 חותם דיין לעונה אחת במכבי נתניה. לאחר שכבש ארבעה שערי ליגה ב-22 הופעות וסייע לקבוצתו להעפיל בחזרה לליגת העל בתום עונת 2017/2018, שוחרר דיין מהמועדון. ב-21 באוגוסט 2017 חתם דיין בהכח עמידר רמת גן מליגה א'. ב-30 בנובמבר 2017 חתם במ.כ. חולון ירמיהו מליגה א'.

ב-15 ביוני 2020 הצטרף לשמשון תל אביב מליגה ב'.

ב-26 בנובמבר 2020 הודיע על פרישה ממשחק פעיל בגיל 36.

לדיין 10 הופעות בנבחרת הנוער של ישראל, במדיה כבש 4 שערים. בנבחרת הצעירה הופיע ב-5 משחקים וכבש שער אחד.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* הדס גרינברג‏, רועי דיין: "אני בשיא הקריירה שלי", באתר וואלה!‏, 12 בדצמבר 2010
* דורון בן דור, רועי דיין: בקיץ נעשה חושבים אם לעבור לאירופה, באתר ONE, ‏12 במרץ 2011
* בעז גורן, פציעות, שערים ואבהות: העונה שהתהפכה לדיין, באתר ONE, ‏29 ביוני 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  רועי דיין חתם לשנתיים בבירסחוט הבלגית, באתר וואלה!, ‏ 29 ביוני 2011
2. ↑  רועי דיין חתם לשלוש שנים באולימפיאקוס וולו, באתר וואלה!‏, 20 באוגוסט 2013
3. ↑  רועי זריהן, ‏יורד ללאומית: דיין יחתום לשנתיים באשדוד, באתר ערוץ הספורט, 15 ביולי 2015
4. ↑  מיכאל וייסרמן, החתמות ענק בשמשון: רועי דיין ושחף הלמן הצטרפו לקבוצה, באתר דאבל פס, 15 ביוני 2020
5. ↑  רועי דיין פרש: הגיע תורי, תודה לך כדורגל, באתר ONE‏, 26 בנובמבר 2020
**שרלוט ב. קומאן**, באנגלית: **Charlotte B. Coman** (1833 ‏-  11 בנובמבר 1924) הייתה ציירת אמריקאית.

ביוגרפיה
--------

קומאן נולדה בווטרוויל, ניו יורק בשנת 1833. היא נישאה ועברה עם בעלה לאיווה סיטי, אז על הגבול האמריקאי, רק כדי לחזור לווטרוויל לאחר מותו כמה שנים מאוחר יותר. היא החלה לסבול מאובדן שמיעה, והייתה חירשת כמעט לחלוטין עד שמלאו לה 40 .

ראשית הקיץ
קומאן לא החלה לצייר עד שהייתה באמצע שנות ה-40 לחייה. היא למדה בניו יורק אצל ג'יימס רנוויק ברוואורט ובפריז אצל הארי תומפסון ואמיל לואיס ורנייה. עם ורנייה היא למדה ציור באוויר הפתוח ובצבעי מים, ושרטטה בטיולים באזורים כפריים של צרפת והולנד. היא הושפעה מציירי הברביזון הצרפתים, במיוחד ז'אן-בטיסט קאמי קורו ושארל-פרנסואה דאוביני, ויצירותיה הפופולריות הושוו לאלה של קורו. יצירות האמנות שלה מלמדות את השפעתה מהברביזון מהאופן שבו האור הטבעי מוצג בשעות היום ומתנאי מזג האוויר.

לאחר עשר שנות שהייה באירופה, חזרה קומאן לניו יורק והתמקדה בציור נופים אמריקאיים בסגנון הטונליסטי. ציוריה התבססו על סקיצות שנעשו בטיולים לאדירונדקס, ניו ג'רזי וסנט אוגוסטין, פלורידה. היא ציירה נופים שקטים עם קווי אופק גבוהים, לעיתים קרובות נשלטים על ידי צבע מושתק אחד ומשתמשת באימפסטו כבד. הציורים שלה חתומים "C.B. Coman"; כמו נשים רבות בתקופתה, היא השתמשה בראשי התיבות שלה כדי להסתיר את מגדרה.

בית על חוף האגם
קומאן הציגה שני ציורים באקדמיה הלאומית לעיצוב ב-1875, והיא הציגה את עבודותיה לעיתים קרובות בניו יורק ובסלונים של פריז. היא הציגה את עבודותיה בארמון האמנויות היפות בתערוכה העולמית של קולומביה ב-1893 בשיקגו, אילינוי. 

בשנת 1905 קיבלה קומאן את הפרס שניתן על ידי אגודת האמנים האמריקאים. היא נבחרה למקורבת של האקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1910. קומאן הייתה גם חברה באיגוד הלאומי של נשים ציירות ופסלות, מועדון צבעי המים של ניו יורק ומועדון פועלי האמנות.

קומאן המשיכה לשרטט ולצייר עד שהייתה בשנות השמונים לחייה. היא מתה ביונקרס, ניו יורק ב-1924.

עבודתה נמצאת באוספים של מוזיאון מטרופוליטן לאמנות ומוזיאון ארנות לאמנות.

דיוקן שלה מאת הלן ווטסון פלפס נמצא באוסף האקדמיה הלאומית לעיצוב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שרלוט ב. קומאן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "Charlotte B. Coman". Smithsonian American Art Museum. Smithsonian Institution.
2. 1 2 3  Rubinstein, Charlotte Streifer (1982). American Women Artists. Boston, MA: G.K. Hall & Co.
3. 1 2  Metropolitan Museum of Art (New York (1965). American Paintings: A Catalogue of the Collection of the Metropolitan Museum of Art. Metropolitan Museum of Art
4. ↑  Nichols, K. L. "Women's Art at the World's Columbian Fair & Exposition, Chicago 1893"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* RKD: 104077
* ULAN: 500330589
* VIAF: 309813663
* WorldCat: viaf-309813663

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"שרלוט ב. קומאן"**.
**סטיבן כהן** (נולד ב-27 בפברואר 1986) הוא כדורגלן עבר צרפתי-ישראלי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.

ביוגרפיה
--------

כהן החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הקבוצה הצרפתית מונפלייה. בשנת 2003 עלה לקבוצת הבוגרים ושיחק שם במשך שלוש שנים. בשנת 2006 עבר לקבוצה ראסינג דה פרול מהליגה השנייה בספרד ושם שיחק שנתיים וכבש 12 שערים. בסוף בשנת 2008 עבר לקבוצת סלמנקה מהליגה הספרדית השנייה, ובמדיה שיחק עונה אחת וכבש 6 שערים.

באוגוסט 2009 הגיע כהן לישראל, וחתם בעולה החדשה לליגת העל, הפועל רעננה. ב-12 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול מכבי נתניה. כהן כבש 7 שערי ליגה בענה זו, אך לא הצליח לסייע לקבוצתו להישאר בליגת העל. לאחר שבסיום העונה ירדה הפועל רעננה לליגה הלאומית, חתם כהן בבית"ר ירושלים שם שיחק עד לתום עונת 2011/2012.

לקראת עונת 2012/2013 חתם כהן בקבוצת ואסלנד-בוורן הבלגית, אך שוחרר ממנה כעבור חודש, מבלי שהופיע במדיה במשחק רשמי. ב-11 בדצמבר חזר לבית"ר ירושלים וחתם במדיה עד תום העונה.

לקראת עונת 2013/2014 חתם כהן בקבוצת הפועל עכו, ובמדיה ערך בעונה זו 27 הופעות וכבש שלושה שערים. בעונת 2014/2015 שיחק בהפועל חיפה, ולקראת סופה ביקש לעזוב את המועדון עקב פציעה, ולמעשה פרש ממשחק פעיל.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  ענבל מנור‏, סטיבן כהן: "החלום שלי לשחק בנבחרת ישראל", באתר וואלה!‏, 25 באוגוסט 2009
**בֶּיוּשׁ** (ברומנית: **Beiuș**, נהגה: [beˈjuʃ]; בהונגרית: **Belényes**; בפי יהודיה: **בעלעניעש**) היא עיר במחוז ביהור (אנ') שבטרנסילבניה, מערב רומניה. הסמוכה לבירת המחוז אוראדיה. לפני השואה התקיימה בעיר קהילה יהודית גדולה, ואחריה קהילת שרידים קטנה שהלכה והתדלדלה בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20.

העיר הייתה מרכז רומני חשוב במאה ה-19 אך שליש מהאוכלוסייה הייתה הונגרית.

היסטוריה
--------

האזכור המוקדם ביותר של ביוש בהיסטוריה המתועדת היה בשנת 1263, לאחר הפלישה המונגולית לאירופה בשנת 1241. ביוש נכבשה בשנת 1691 על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ונהייתה מאוחר יותר למרכז תרבות אזורי של הונגריה באימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867 היא נשלטה על ידי הממשל ההונגרי, עד לאיחוד של טרנסילבניה עם רומניה (אנ') ב-1918.

יהודי ביוש (בעלעניעש)
---------------------

במשך ההיסטוריה היה המקום נחלת הכנסייה. בתחילת המאה ה-19 קיבלו היהודים זכות בלתי מוגבלת להתיישבות במקום, זכות שאושרה שוב ושוב בידי הבישופים הרומניים המקומיים. ב-1852 נוסדה בעיר קהילה מאורגנת ובשנים הבאות בנתה הקהילה בית כנסת ומבני ציבור נוספים. במלחמת העולם הראשונה נפלו בשירות הצבא ההונגרי 33 יהודים, כ-30% מכלל המתגייסים.

בשנות ה-30 של המאה ה-20 התדרדר מעמד היהודים, הם סבלו מרדיפות והתנכלויות ובעיר התפתח מוקד של אנטישמיות. ערב מלחמת העולם השנייה עמד מספר היהודים בעיר על כ-15% מכלל התושבים. במסגרת תכתיב וינה נשארה העיר בשטח רומניה. במהלך המלחמה גורשו רבים לטרנסניסטריה, רבים פונו לג'ינטה ובאוקטובר 1944 שוחררה העיר.

בשל האווירה הלאומנית, בחרו רוב התושבים היהודים לעזוב את ביוש, ולפי ההערכות לפחות חצי מכלל היהודים כבר לא היו בעיר ב-1947.

### רבני העיר

רבני העיר, שנקראה בפי יהודיה ביידיש בשמה ההונגרי **בעלעניעש**, התפרסמו:

* הרב ישעיה רובין (1862–1869) - בהמשך עבר לכהן במיהאליפאלווא, היא ואליה לוי מיהיי (אנ')
* הרב אשר גרוסברג (1869–1896) - מתלמידי הכתב סופר ורבי מאיר איזנשטטר
* הרב נח ברוך פישר (1896–1898) - תלמיד ה'שבט סופר', פעל בעיר זמן קצר ואחריה כיהן בפישטיאן ובפרשוב
* הרב שמעון פולק (1900–1929) - מחבר "שם משמעון" (סייני תרצ"ב), שימש רב העיר ב-1900 ועד פטירתו
* הרב אשר פולק (1931–1947) - (לא בנו של הרב הקודם) הגיע לבעלעניעש לאחר תקופת רבנות בעיירה קיראי דארוץ. אחרי המלחמה שימש זמן מה אב"ד גרוסווארדיין (אוראדיה) ופעל להתרת עגונות מלחמת העולם השנייה, ומראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 בכפר אתא בישראל

בעיר פעלה בשנות ה-20 של המאה ה-20 ישיבה קטנה שבראשה עמד הרב אהרן אפשטיין, מחבר "כפי אהרן" וספרים נוספים.

דמוגרפיה
--------

על פי מפקד האוכלוסין של 2011, בביוש אוכלוסייה של 10,667 תושבים. המבנה האתני של האוכלוסייה הוא כדלהלן:

* רומנים – 89.8%
* הונגרים – 7.3%
* צוענים – 2.6%
* אחרים – 0.3%

ערים תאומות
-----------

* הונגריההונגריה בקשצ'בה, הונגריה
* הונגריההונגריה קומלו (אנ'), הונגריה
* הונגריההונגריה מהקרק, הונגריה

לקריאה נוספת
------------

* בל"ו, "בֶּיוּשׁ", בתוך: ד"ר תיאודור לביא ואביבה ברושי (עורכים), **פנקס הקהילות: (1) רומניה**, כרך א, ירושלים: יד ושם, תש"ל 1969, עמ' 286–287.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ביוש** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ביוש

הערות שוליים
------------

1. ↑  יצחק יוסף כהן, הערך **בעלעניעש**, בתוך: **חכמי טרנסילסבניה**, עמ' 266.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4553393-3
* NKC: ge1093453
* VIAF: 243859081
* WorldCat (עם VIAF): 243859081

 |
**אילן בכר** (נולד ב-17 במאי 1975 ברמת גן) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני, וכיום עוסק באימון אישי.

קריירה
------

אילן בכר החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של הפועל רמת גן, ולאחר שעלה לקבוצת הבוגרים עבר בשנת 1995 למכבי הרצליה, שם שיחק שלוש עונות תחת המאמן שייע פייגנבוים אשר הסב את תפקידו מחלוץ למגן ימני. לאחר מכן הושאל בכר לבית"ר ירושלים לעונה אחת, ועמה הגיע לגמר גביע המדינה לשנת 1999, אותו הפסידה הקבוצה להפועל תל אביב.

לקראת עונת 1999/2000 הוחתם בכר בקבוצת הפועל תל אביב על ידי המאמן דרור קשטן. בכר הגיע לקבוצה יחד עם המגן השמאלי יגאל אנטבי, והשניים תפסו מקום קבוע בהרכב הקבוצה. בעונתו הראשונה במועדון זכה עמה בדאבל, ובשנתיים שלאחר מכן סיימה הקבוצה במקום השני ובכר היה שותף להישג השיא של הקבוצה בגביע אופ"א בעונת 2001/2002, עת הגיעה עד לרבע הגמר. באותה עונה זכה בכר עם הקבוצה בגביע הטוטו.

לקראת עונת 2002/2003 עבר בכר לקבוצה הספרדית ראסינג סנטנדר, שם שיחק לצד יוסי בניון, אך לא הצליח למצוא מקום בהרכב הקבוצה. בכר חזר לישראל וחתם במ.ס אשדוד, אליה הצטרפו באותה השנה גם חיים רביבו, יוסי אבוקסיס ואסי דומב. לאחר שנה ניסה שוב את מזלו באירופה, ועבר לקבוצת ספורטינג בראגה מפורטוגל, אך גם שם לא קיבל הזדמנות להתברג בהרכב.

לאחר שחזר לישראל בשנת 2005 שיחק עונה נוספת במכבי הרצליה, ולאחר מכן שיחק גם בהכח עמידר רמת גן והפועל נצרת עילית. חודש לאחר שפתח את עונת 2007/2008 עם הפועל באר שבע נפצע והחליט לפרוש ממשחק פעיל.

### נבחרת ישראל

ב-26 באפריל 2000 ערך בכר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת צ'כיה. בסך הכל רשם בכר 6 הופעות במדי הנבחרת, כולן במשחקי ידידות. ב-5 בספטמבר 2002 הופיע לאחרונה במדי הנבחרת, במשחק מול נבחרת לוקסמבורג.

חיים אישיים
-----------

בשנת 2001 התחתן בכר עם הדוגמנית סימה בכר, שזכתה ב-2005 בתחרות מיס עולם לנשים נשואות. ב-2002 נולדה בתם, וב-2006 הם התגרשו. בשנת 2013 נישא בשנית לשרון שמסי. ב-2018 נולדה לו בת נוספת.

לאחר פרישתו התגורר בכר במשך שלוש שנים במיאמי שבארצות הברית והחל לעסוק באימון מנטלי אישי. לקראת סוף עונת 2015/2016 מונה בכר ליועץ המנטלי של הפועל כפר סבא.

תארים
-----

הפועל תל אביב
* אליפות: 1999/2000
* גביע המדינה: 1999/2000
* גביע הטוטו: 2001/2002

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר National Football Teams

הערות שוליים
------------

1. ↑  אילן בכר חתם לארבע שנים בסנטאנדר, באתר ynet, 10 באפריל 2002
2. ↑  אילן בכר פרש מכדורגל, באתר וואלה!, ‏ 17 בדצמבר 2007
3. ↑  אילן בכר בטור פרישה: "לא מצטער על כלום", באתר ynet, 17 בדצמבר 2007
4. ↑  אשר גולדברג‏, "אמרתי לקשטן 'לאן שתעבור, אעבור איתך'", באתר וואלה!‏, 31 באוגוסט 2023
5. ↑  אילן בכר - מאמן מנטלי
6. ↑  עינת הירש, ‏הפתרון? אילן בכר מונה ליועץ המנטלי של כפ"ס, באתר ערוץ הספורט, 30 במרץ 2016
מודל לוויין סרקוז 4
**סירקוז** (בצרפתית:**Syracuse**, ‏ **SYstème de RAdioCommunication Utilisant un SatellitE**) היא סדרת לווייני תקשורת שפותחה בצרפת ושיגוריה נמשכים גם כיום. הלוויינים מיועדים לתקשורת צבאית.

פיתוח המערכת החל בשנות ה-80 של המאה ה-20. הדור הראשון של המערכת התבסס על תוספת ציוד צבאי ללווייני תקשורת אזרחית. ציוד זה התווסף ללווייני Télécom 1 ששוגרו בשנים 1984, 1985 ו-1988. הדור השני של המערכת גם התבסס על תוספת ציוד ללוויינים אזרחיים מדגם Télécom 2 ששוגרו בשנים 1991, 1992, 1995 ו-1996. ציוד לדור השני סופק על ידי חברה בריטית-צרפתית Matra Marconi Space שפיתחה לוויינים מסדרה Skynet הבריטית.

הדור השלישי התבסס על לוויינים ייעודיים והוא כלל לוויינים, תחנות קרקע ונקודות קצה יבשתיות וימיות. המערכת הייתה בבעלות מטה הכוחות המזוינים ונתנה לו עצמאות מבחינת תקשורת לוויינית. המערכת כללה לוויינים ששוגרו בשנת 2005 ו-2006. הלוויין השלישי שפותח במשותף עם איטליה. הוא שוגר בשנת 2015. לוויין נוסף Athena-Fidus (Access on theatres for European allied forces nations-French Italian dual use satellite) שוגר בשנת 2014. גם לוויין זה נמצא בבעלות משותפת צרפתית-איטלקית.

בשנת 2018 הוכרז על הצורך בדור חדש של הלוויינים. לוויינים אלו במשקל 3850 ק"ג לראשונה צוידו במנוע פלזמה לשינויי מסלול. יכולת עודפת של הלוויינים ניתנת למכירה לצורכי צבאות זרות. הלוויינים נבנו על ידי Thales Alenia Space ו-Airbus Defence and Space כמיזם משותף. הם שוגרו בשנת 2021 ו-2023. היה מתוכנן גם הלוויין השלישי אך באפריל 2023 הוכרז על ביטולו לטובת מערכת IRIS² של האיחוד האירופי. כמו כן הוחלט על תחילת פיתוח של "דור חמש" של המערכת.

קישורים חיצוניים
----------------

* תיאור הלוויים ושיגורים
* תיאור סירקוז 3
* תיאור סירקוז 4 באתר היצרן

הערות שוליים
------------

1. ↑  Télécom 1A, 1B, 1C, Gunter's Space Page (באנגלית)
2. ↑  Télécom 2A, 2B, 2C, 2D, Gunter's Space Page (באנגלית)
3. ↑  Laurent Lagneau, LPM 2024-30 : Le ministère des Armées va accélérer le projet de satellites d'observation IRIS, Zone Militaire, ‏2023-05-17 (ב־)
**השירותים של האפיפיור** (בספרדית: **El Baño Del Papa**) הוא סרט קולנוע אורוגוואי משנת 2007 שבוים על ידי אנריקה פרננדז וסזאר שרלונה.

תקציר העלילה
------------

עלילת הסרט מתרחשת בכפר קטן באורוגוואי, על גבול ברזיל בשנת 1988 בעקבות הכרזת האפיפיור כי הוא עתיד לבקר בכפר ולשאת נאום. גיבורו של הסרט הוא בטו, החי עם אשתו ובִּתו בצריף קטן בכפר ומתפרנס, כמו יתר תושבי הכפר, מהברחות מזון מעבר לגבול. תושבי הכפר סבורים כי יבואו מברזיל עשרות אלפי אם לא מאות אלפי מאמינים לשמוע את האפיפיור, והמכירות של מוצרי מזון ומזכרות לצליינים אלה יביאו להם עושר כלכלי. התושבים נערכים מראש, ממשכנים את בתיהם וקונים מוצרי מזון רבים על מנת להכין מזון מהיר לצליינים.

בטו סבור שאם יבנה שירותים בחצר ביתו, יוכל להתעשר מהצליינים, ולכן מזמין את חבריו לברביקיו שלאחריו הם מסייעים לו לבנות את מבנה השירותים. בטו מבריח מעבר לגבול דלת מפוארת עבור השירותים, מתאמן עם אשתו וביתו כיצד להתייחס לצליינים הבאים אל השירותים, ולבסוף מנסה להשיג סכומי כסף על מנת לרכוש אסלה. איש משמר הגבול, שאותו משחד בטו, מחרים לבסוף את אופניו, ורק אוטובוס אחד של צליינים מגיע מברזיל לשמוע את האפיפיור, כך שבטו מצליח להרכיב את האסלה רק עם סיום נאום האפיפיור, וממילא אין מי שירצה להשתמש בשירותים, כיוון שרק תושבים מקומיים (כ-8,000 תושבים) הגיעו לשמוע את האפיפיור.

השתתפות בפסטיבלים ופרסים
------------------------

הסרט הוא סרטם הראשון של אנריקה פרננדז וסזאר שרלונה. הסרט הוקרן בפסטיבל קאן בשנת 2007 בהקרנת בכורה עולמית.
הסרט זכה בפרס הקהל בפסטיבל הסרטים גרמאדו, וכן בפרסים עבור השחקן הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר והתסריט בפסטיבל זה.

קישורים חיצוניים
----------------

* "השירותים של האפיפיור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "השירותים של האפיפיור", באתר נטפליקס
* "השירותים של האפיפיור", באתר AllMovie (באנגלית)
* "השירותים של האפיפיור", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**נעמי בלוך פורטיס** (נולדה ב-8 באפריל 1962) היא מנהלת להקת בת שבע לשעבר, רקדנית מחול, ומנהלת פרויקטים של מחול. מנהלת כללית של פסטיבל "מקודשת" ירושלים.

ביוגרפיה
--------

נעמי בלוך נולדה במושב בית יצחק להורים שעלו מגרמניה. אביה, ורנר בלוך, עלה ב-1947, גויס, ונפצע בראשו מכדור ירדני. במהלך אשפוזו בבית החולים פגש מתנדבת צעירה, רותי חפר, ילידת ברלין, שבאה לארץ בת שנה, לפני מלחמת העולם השנייה, והם נישאו. עשור אחרי בנם הבכור, אורי, נולדה נעמי.

למדה מחול מודרני בנתניה, ורקדה בלהקתה של רנה שינפלד עד 1986. ב-1987 הקימה בבלגיה, עם אבי קייזר, את להקת בלו ראן דאנס, שפעלה כשלוש שנים. עם שובה לישראל פרשה מפעילות כרקדנית.

בשנת 1990, החלה את דרכה בלהקת בת-שבע, תחילה כעוזרת של אוהד נהרין, ובשנים 1998–2009 הייתה מנכ"לית ומנהלת אמנותית שותפה של הלהקה. בניהולה, פותחו במסגרת הלהקה פרויקט פוּרוֹ (2006) שעלה בשוודיה ובנמל תל אביב, ופאזה מורגנה (2005) בפארק תמנע, בשיתוף חברת ישרוטל, וכן פרויקטים למען הקהילה. היא יזמה הקמת אגודות ידידים ללהקה בארצות הברית ובאוסטרליה והרחיבה את מעגלי התמיכה בלהקה בישראל.

שימשה יועצת המחול של פסטיבל ישראל ויו"ר הוועדה האמנותית בתחרות המחול הבין-לאומית של מרכז סוזן דלל. הייתה חברת בהנהלה הציבורית של מרכז סוזן דלל, בוועד מנהל של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, בוועדה המייעצת לסל תרבות ארצי ועוד.

משנת 2011, מכהנת כמנכ"לית שותפה של עמותת עונת התרבות בירושלים. הייתה מנהלת המקצועית של הקורס לניהול תרבות ואמנות במסגרת להב פיתוח מנהלים בפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב.

פורטיס היא המנהלת הכללית של "מקודשת", ארגון תרבות המבוסס בירושלים, אשר מקיים פסטיבל אומנות שנתי.

הייתה נשואה לזמר רמי פורטיס ולהם שני ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* נעמי בלוך פורטיס, באתר להקת בת שבע
* ציפי שוחט, מסמר העונה: נעמי פורטיס ניסתה להתפשר, ולא הצליחה, באתר הארץ, 7 ביוני 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  מי אנחנו, באתר "עונת התרבות בירושלים"
2. ↑  נעמי בלוך פורטיס, פוסט בדף פייסבוק של "להב פיתוח מנהלים", 12 ביוני 2011  
ראיון עם נעמי בלוך פורטיס, לשעבר מנהלת מקצועית של תוכנית ניהול תרבות ואמנות, באתר "להב פיתוח מנהלים"
3. ↑  האנשים | צוות מקודשת, באתר הארגון
מיקום שביל קוקודה במפת פפואה גינאה החדשה
**שביל קוקודה** הוא שביל באורך 96 קילומטרים החוצה את רכס אואן סטנלי בפפואה גינאה החדשה. זהו שביל הטיול המפורסם ביותר בפפואה גינאה החדשה והוא ידוע כאזור קרבות ממלחמת העולם השנייה בין כוחות האימפריה היפנית לבין כוחות אוסטרלים ב-1942.

השביל מתחיל, או מסתיים, בפינת אואן שבמחוז המרכז, כחמישים קילומטרים מפורט מורסבי, וחוצה אזורים מבודדים העבירים ברגל בלבד עד לכפר קוקודה שבמחוז אורו. הנקודה הגבוהה ביותר בשביל היא סמוך לפסגת הר בלמי וגובהה 2,190 מטרים.

בנוסף לתוואי השטח הקשה, מוסיפים החום והלחות הכבדים במהלך היום, הקור בלילה, הגשמים הכבדים והסיכון ללקות במחלות זיהומיות כגון מלריה על הקושי בחציית השביל. למרות זאת השביל הוא יעד פופולרי בקרב מטיילים החוצים אותו תוך ארבעה עד שנים עשר ימים.

היסטוריה
--------

המשתמשים הראשונים בשביל היו כורים אירופאים בשנות התשעים של המאה ה-19, שצעדו למכרות הזהב ביודה קוקודה. בין יולי 1942 לינואר 1943 נערכה לאורך השביל סדרת קרבות, שלאחר מכן תקבל את הכינוי המערכה על שביל קוקודה, בין כוחות יפנים לכוחות אוסטרלים. בעיירה פרנטרי גלי שבאוסטרליה הוקמה אנדרטה לזכר נופלי הקרבות.

לאחר המלחמה נזנח השביל ובמקומות רבים נטמע בצמחייה. עם זאת, בשנים האחרונות הפך השביל למוקד עלייה לרגל לאוסטרלים וב-2003 אף הוקמה אגודת שביל קוקודה. מטרות האגודה הן קידום החינוך והבריאות בקרב האוכלוסיות החיות לאורך השביל. החל ב-2001 חלה עלייה במספר המבקרים בשביל. בשנים 2007–2009 צעדו בשביל כ-5,000 מבקרים בשנה. לאחר מספר מקרי מוות (בעיקר בשל תשישות) החלו להשמע קריאות לבדיקות כושר גופני לפני היציאה לשביל.

חציית השביל
-----------

ניתן לחצות את השביל משני הכיוונים, ולרוב נמשך בין ארבעה ימים לשנים עשר ימים, כתלות בכושר הגופני של הצועדים. המקומיים ידועים ביכולתם לחצות את השביל בשלושה ימים בלבד. לאורך השביל מצויים מספר בתי הארחה, חלקם בתוך כפרים וחלקם בצידי הדרך. הכפריים החיים לאורך השביל לוקחים חלק בפעילות הכלכלית שמביאים עמם התיירים ומציעים מזון ומקום לינה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **שביל קוקודה** |
**ג'וזף קנדריק קנינגהם** (באנגלית: **Joseph Kendrick Cunningham**; נולד ב-26 במאי 1982) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת קרוליינה הדרומית מאז בימי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, בשנים 2019–2021.

ביוגרפיה
--------

קנינגהם נולד במחוז קולדוול שבקנטקי וגדל בעיר קוטווה שבמערב המדינה. קנינגהם למד במכללת צ'ארלסטון במשך שנתיים לפני שהחל את לימודיו באוניברסיטת פלורידה האטלנטית, שם קיבל תואר ראשון בהנדסה ימית ב-2005. ב-2008 פוטר מעבודתו בעקבות המשבר הכלכלי העולמי. הוא נרשם ללימודי משפטים באוניברסיטת צפון קנטקי וסיים לימודים אלה ב-2011.

ביולי 2017 הודיע קנינגהם על מועמדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של קרוליינה הדרומית. קנינגהם זכה במועמדות המפלגה הדמוקרטית כשהוא גורף 71.5% מקולות הבוחרים. קנינגהם ציפה להתמודד מול נציג המחוז בבית הנבחרים מארק סנפורד, המכהן מטעם המפלגה הרפובליקנית. עם זאת, סנפורד הובס בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית בידי חברת בית המחוקקים של קרוליינה הדרומית קייטי ארינגטון. ביום הבחירות הכלליות גבר קנינגהם על ארינגטון ברוב זעום של 50.6%. הייתה זו הפעם הראשונה מאז 1986 בה קרוליינה הדרומית מיוצגת בבית הנבחרים בידי חבר המפלגה הדמוקרטית.

בהצבעתו הראשונה בבית הנבחרים, מיאן קנינגהם לתמוך בננסי פלוסי בבחירות לתפקיד יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית. קנינגהם הצטרף לקואליציית "הכלבים הכחולים", קבוצה של דמוקרטים מתונים ושמרנים. קנינגהם היה אחד הדמוקרטים הבודדים שהתנגדו לפתיחת הליך הדחה נגד נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בעקבות מעורבותו בפרשת אוקראינה-טראמפ, וטען כי חיפזון מפלגתי להדיח את הנשיא הוא רע למדינה. עם זאת, ב-31 באוקטובר 2019, קנינגהם הצביע בעד החלטה הקובעת כללים להמשך הליך ההדחה של דונלד טראמפ.

ב-4 בנובמבר 2020 הפסיד בבחירות לכהונה שנייה בבית הנבחרים לננסי מייס, מועמדת המפלגה הרפובליקנית. כהונתו הסתיימה עם התפזרות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית. ביוני 2022 נבחר קנינגהם למועמד המפלגה הדמוקרטית בבחירות לתפקיד מושל קרוליינה הדרומית, ובבחירות הכלליות בנובמבר הפסיד למושל המכהן הנרי מקמסטר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ו קנינגהם** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של ג'ו קנינגהם (באנגלית)
* ג'ו קנינגהם, ברשת החברתית פייסבוק

* ג'ו קנינגהם, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* ג'ו קנינגהם, ברשת החברתית אינסטגרם

* ג'ו קנינגהם, ברשת החברתית טיקטוק

* ג'ו קנינגהם, ברשת החברתית LinkedIn

* ג'ו קנינגהם, סרטונים בערוץ היוטיוב
* ג'ו קנינגהם באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  קייטלין בירד, Can Joe Cunningham go to Congress? ‘I’ve learned not to underestimate him’, באתר Palmetto Politics‏, 26 באוגוסט 2018 (באנגלית)
2. ↑  South Carolina Election Results 2018, באתר פוליטיקו, 6 בנובמבר 2018 (באנגלית)
3. ↑  South Carolina Election Results: First House District, באתר הניו יורק טיימס 28 בינואר 2019 (באנגלית)
4. ↑  זאק בורדיק, Mace defeats Cunningham in SC, flipping seat back to GOP, באתר The Hill‏, 4 בנובמבר 2020 (באנגלית)
5. ↑  Joe Cunningham wins Democratic nomination for South Carolina governor, באתר PBS‏, 14 ביוני 2022 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* US Congress: C001122

 |
**סאבו** (**Savo**) הוא אי געשי באיי שלמה שבדרום האוקיינוס השקט. הוא ממוקם צפונית לקצה המערבי של האי גוודלקנל. מבחינה מנהלתית, שייך האי למחוז המרכז של איי שלמה, והשפה המקומית בו היא סאבוסאבו.

הר הגעש שהוא האי היה פעיל לאחרונה בין השנים 1835 ו-1850, ואחת ההתפרצויות השמידה את כל החיים על האי. על פי הארגון עולמי לתצפיות געשיות, הר הגעש סאבו חוזר לפעילות מדי 100 עד 300 שנים.

גילוי
-----

התיעוד הראשון של האי סאבו על ידי חוקרים אירופאים היה של הספרדי אלברו דה מנדנייה באפריל 1568, אשר קרא לו ססרגה (Sesarga). ראשי המשלחת, מנדנייה ופדרו סרמיינטו דה גמבואה, היו בני הקהילה האוטונומיות גליסיה, וייתכן שקראו לאי על שם אי במחוז הולדתם.

מלחמת העולם השנייה
------------------

 ערך מורחב – **המערכה באיי שלמה**  

בשל קרבתו לגוודלקנל עמד האי סאבו במרכזו של העימות הממושך בין בעלות הברית לאימפריה היפנית באיי שלמה, ובמים הסובבים אותו נערכו מספר קרבות ימיים גדולים, שהקנו לאזור את הכינוי "מצר מצולות הברזל" (Ironbottom Sound), על שום שרידי הספינות הטבועות המכסות את קרקעיתו.

בסביבות האי סאבו נערכו הקרבות הבאים:

* קרב האי סאבו, ב-8-9 באוגוסט 1942
* קרב כף אספרנס, ב-11-12 באוקטובר 1942
* הקרב הימי על גוודלקנל, ב-12-15 בנובמבר 1942
* קרב טספרונגה, ב-30 בנובמבר 1942

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סאבו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4317135-7
* VIAF: 240489359
* WorldCat (עם VIAF): 240489359

 |
**אגנס מבוהמיה** (בצ'כית: **Anežka Přemyslovna**;‏ 20 ביוני 1211 – 2 במרץ 1282), הידועה גם כ**אגנס מפראג**, היתה נסיכה בוהמית שבחרה בחיי פרישות, והוכרזה כקדושה של הכנסייה הקתולית.

יחוס כנסייתי
------------

אגנס הייתה בתם של אוטוקאר הראשון, מלך בוהמיה, ואשתו קונסטנצה, שהיתה אחותו של אנדראש השני, מלך הונגריה. מצד אביה הייתה צאצאית של וצלאב ולודמילה, הקדושים הפטרונים של בוהמיה. מצד אמא הייתה דודנית של אליזבת הקדושה מהונגריה.

קורות חיים
----------

אגנס נולדה בפראג, והחל מגיל 3 גודלה על ידי נזירות ציסטרציאניות. בשובה לפראג חזרה להתחנך במסגרת כנסייתית דומה.

בגיל 8 נערכו אירוסין בין אגנס לבין היינריך בן ה-10 בנו של הקיסר פרידריך השני ולימים קיסר בעצמו, אך אירוסין אלו בוטלו כעבור 6 שנים. לאחר מכן תוכננו עבורה נישואים להנרי השלישי, מלך אנגליה, אולם הקיסר הטיל וטו על נישואים אלו מאחר ששאף לשאת את אגנס בעצמו. 

בשלב מסוים אגנס מאסה בשידוכים הפוליטיים והחליטה להקדיש את חייה לכנסייה. בהתערבותו של האפיפיור גרגוריוס התשיעי שחרר אותה הקיסר מכוונת הנישואים.

בשנת 1234, בגיל 23, נכנסה למנזר של "מסדר קלרה הקדושה", שאותו הקימה, ושם נשארה עד סוף ימיה. היא נפטרה בפראג ב-12 במרץ 1282.

פעילותה הכנסייתית
-----------------

בשנת 1232 הקימה בית מחסה על שם פרנציסקוס הקדוש, על קרקע שנתרמה על ידי אחיה, מלך בוהמיה, וצלאב הראשון. המוסד טיפל בחולים, נכים, עניים, ונוסעים, ובהמשך הקימה אגנס ליידו מכללה ואחר כך כנסייה של מסדר "האבירים של הכוכב האדום" שחבריו שימשו כצוות בית החולים.. 

באמצעות הקשרים הפרנציסקניים נודע לה על קלרה מאסיזי שאיתה יצרה קשר מכתבים, קשר שנמשך כשני עשורים. קלרה שלחה אליה חמש נזירות מאסיזי שיחד אתן הקימה ב-1234 מנזר של המסדר שלימים יקרא "מסדר קלרה הקדושה". אגנס התמנתה לאם המנזר.

הליך הקדשתה
-----------

אגנס הייתה נערצת כקדושה כבר זמן קצר לאחר מותה. למרות זאת הוכרה רשמית כקדושה רק כעבור כ-700 שנה.
אחת הסיבות לעיכוב הייתה ששרידיה נעלמו לאחר פינוים מן המנזר בעת השיטפונות בשנים 1323-1322. בסופו של דבר המלכה אלישקה פשמיסלובנה החלה את הליך ההקדשה בשנת 1328. אולם רק בשנת 1874 האפיפיור פיוס התשיעי הכריז עליה כ"מבורכת". ההליך הסתיים ב-12 בנובמבר 1989, כאשר האפיפיור יוחנן פאולוס השני הכריז עליה כקדושה.

יום החג שלה הוא ה-2 במרץ.

לקריאה נוספת
------------

* Jan Čech, Jan Dvořak *A-Z Prague Culture Guide*, Prague Stage 1994

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אגנס מבוהמיה** |

* אגנס מבוהמיה באתר CatholicSaints (באנגלית)
* אגנס מבוהמיה באתר santie beati (באיטלקית)
* אגנס מבוהמיה בלקסיקון האקומני (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

  

1. ↑  המסורת מספרת שהקיסר שחרר אותה באמרו "הפסדתי אותה לטובת מלך השמיים"
2. 1 2  J.Čech, J.Dvořak 1994
3. ↑  זהו מסדר הגברים הכנסייתי היחיד שהוקם על ידי אשה.
4. ↑  זה היה המנזר הראשון של המסדר מצפון לאלפים.
5. 1 2  Joan Mueller, *A Companion to Clare of Assisi: Life, Writings, and Spirituality*, (Brill, 2010), p. 130.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007511443805171
* BIBSYS: 9032641
* BNE: XX5038349
* CANTIC: a10905790
* CiNii: DA1294139X
* GND: 118846272
* ISNI: 0000 0001 2126 357X
* LCCN: n86126173
* NKC: jn20000720008
* NLA: 61540028
* NSK: 000071314
* NTA: 072339268
* SUDOC: 032055315
* Trove: 1842528
* VcBA: 495/50568
* VIAF: 30334177
* WorldCat: viaf-43328722

 |
**DC FanDome** הוא כנס בידור וקומיקס המתקיים באופן מקוון באתר האינטרנט של DC Comics והפך לפופולרי מאוד בשל הצצה בלעדית לסרטים וסדרות בהפקת החברה. הכינוס נוצר והוכרז ביוני 2020, כתגובה של האחים וורנר ו-DC לביטול אירוע קומיק-קון סן דייגו לשנת 2020 עקב מגפת הקורונה. הכנס הציג מידע על תכנים מבוססי DC, כולל על סרטי DC Extended Universe, זיכיון הטלוויזיה יקום החץ, ספרי קומיקס ומשחקי וידאו.

היסטוריה
--------

### אירוע 2020

מידע אודות אירוע מעריצים של DC קומיקס פורסם לראשונה באפריל 2020 כאשר מגפת COVID-19 אילצה את ביטול אירועי E3 2020 ואת ביטולו של קומיקון סן דייגו 2020. 

ב-14 ביוני 2020, הודיעו האחים וורנר על כינוס מקוון נפרד בלבד בנושא DC. כנס DC FanDome הוצג כ"חוויה וירטואלית סוחפת וחינמית". אירוע בן 24 שעות שהתקיים ב-22 באוגוסט 2020. 
מנחים צולמו על מסך ירוק והוצגו על "במת היכל הגיבורים" הווירטואלית שתוכננה על ידי איש הקריאייטיב הראשי של DC, ג'ים לי. חלק מהפאנלים הגדולים יותר שהיו צריכים להתרחש במהלך שיחת וידאו השתמשו ברקעים ייחודיים. האירוע צולם במשך שבועיים בסוף יולי 2020 והושלם עד 15 באוגוסט 2020.

ב-19 באוגוסט 2020, הוכרז כי FanDome יחולק ליומיים. המצגת הראשית, שכותרתה "DC FanDome: היכל הגיבורים", נערכה ב-22 באוגוסט. החלק השני, "DC FanDome: Explore the Multiverse", שודר ב-12 בספטמבר. 

הכניסה לאירוע הייתה חופשית והיו בו הצצות למגוון סרטי DC, סדרות טלוויזיה, קומיקס ומשחקי וידאו חדשים. כולל פרטים על זיכיון יקום החץ. בפאנלים הווירטואליים הוצגו ראיונות של צוות השחקנים ויוצרים של פרויקטים רבים של DC בהווה ובעתיד כמו באטמן, בלאק אדם, יחידת המתאבדים 2, ליגת הצדק: גרסת סניידר, וונדר וומן 1984, שהאזאם! 2: זעם האלים, הפלאש ועוד פרויקטים קולנועיים גדולים במסגרת היקום הקולנועי של DC. האירוע שודר במגוון שפות: אנגלית, ספרדית, סינית מסורתית, יפנית, קוריאנית, פורטוגזית, צרפתית, גרמנית ואיטלקית.

אירוע DC FanDome נצפה על ידי 22 מיליון איש ב-220 מדינות בשידור חי 24 שעות ביממה בשנת 2020. שודר בטוויטר וביוטיוב ב-53 ו-82 מדינות, בהתאמה.

### אירוע 2021

באוקטובר 2021 האירוע כלל חשיפה לסרטים עתידיים וזיכיונות של DC קומיקס כמו באטמן, שהאזאם! 2: זעם האלים, אדם השחור, אקוומן 2: הממלכה האבודה, כמו גם הצצה למשחקי וידאו חדשים וסדרות. השתתפו בו בין היתר דוויין ג'ונסון, מאט ריבס ורוברט פטינסון.

### אירוע 2022

אירוע וירטואלי בוטל מכיוון שניתן היה לקיים מפגשים פנים אל פנים עם דעיכת מגפת הקורונה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של DC FanDome
המנזר של מלק
**מנזר מלק** (גרמנית: **Stift Melk**) הוא מנזר בנדיקטיני הממוקם על צוק מעל העיר מלק במדינת אוסטריה תחתית אשר באוסטריה, וצופה על נהר הדנובה הזורם דרך עמק ואכאו.
במנזר נמצא קברו של הקדוש הקתולי קולומן משטוקראו, ושרידיהם של מספר מלכים מבית באבנברג, שושלת המלוכה הראשונה של אוסטריה.

היסטוריה
--------

המנזר נוסד בשנת 1089 כשלאופולד השני, המרגרייב של אוסטריה, העביר את אחת מהטירות שלו לנזירים ממנזר לאמבאך. במאה ה-12 נוסד במנזר בית ספר לנזירים וספריית המנזר התפרסמה במהרה בזכות אוסף כתבי היד העשיר שבה. הסקריפטוריום במנזר היה המקום העיקרי שבו נוצרו כתבי היד.
במאה ה-15 הפך המנזר למרכזה של תנועת הרפורמות של מלק אשר הפיחה חיים חדשים במנזרי אוסטריה ודרום גרמניה.
מבנה הבארוק הנוכחי של המנזר נבנה בין השנים 1702 ו-1736, לפי עיצובו של האדריכל יאקוב פראנדטאואר. בכנסייה של המנזר שמורות פרסקאות של הצייר יוהאן מיכאל רוטמאיר ועל קירות הספרייה, אשר מכילה בין השאר גם כתבי יד מוזיקליים, מוצגות פרסקאות של פול טרוגר. 

בזכות פרסומו ומעמדו האקדמי, הצליח המנזר להינצל מסגירה בתקופת שלטונו של הקיסר יוזף השני, בזמן שמנזרים רבים אחרים באוסטריה הוחרמו ונסגרו בין השנים 1780 ו-1790. המנזר הצליח לשרוד גם בתקופת מלחמות נפוליאון והאנשלוס של אוסטריה בידי הנאצים ב-1938, כאשר בית הספר וחלק גדול מתוך המנזר הוחרמו על ידי המדינה.
בית הספר חזר לרשות המנזר רק לאחר מלחמת העולם השנייה, וכיום לומדים בו 900 תלמידים משני המינים.
החל משנת 1625 המנזר חבר בקהילת המנזרים הבנדיקטיניים של אוסטריה.

אזכורים בתרבות
--------------

ברומן הנודע של הסופר האיטלקי אומברטו אקו, "שם הוורד", שמו של אחד הגיבורים הוא "אדסון ממלק", כמחווה למנזר ולספרייה המפורסמת שלו.

המנזר מוזכר גם באוטוביוגרפיה של פטריק לי פרמור כאחד השיאים במסעו באירופה של לפני מלחמת העולם השנייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מנזר מלק** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מנזר מלק

* 
* 
* 
* 

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007268565605171
* BIBSYS: 90602599
* BnF: cb122065505 (data)
* CiNii: DA10147184
* GND: 82463-X
* ICCU: CFIV064726
* ISNI: 0000 0001 1091 9908
* LCCN: n80113869
* NKC: mzk2008412678
* SUDOC: 030702364
* VcBA: 494/4049
* VIAF: 154518343
* WorldCat: lccn-n80113869

 |
**פינגווין מצויץ מערבי** (שם מדעי: *Eudyptes chrysocome*) הוא מין של פינגווין מהסוג פינגווין מצויץ, שמצוי באזורים הסובאנטארקטיים של מערב האוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט, ובאזורים הסמוכים לחופים הדרומיים של דרום אמריקה. זהו מין חברתי מאוד, למעשה המין החברותי ביותר ממשפחת הפינגוויניים, ורק לעיתים רחוקות ניתן לראות פינגווין יחיד ממין זה. בתקופת הרבייה, נוצרות מושבות שגודלן עשוי להגיע למאות אלפי פרטים.

פינגווינים מצויצים מערבים ניזונים בעיקר מקרילאים, אך גם דיונונים וחסרי חוליות אחרים; הפינגווינים יוצאים לגיחות חיפוש מזון באופן יומי. בעת מנוחה, הפינגווינים מסתירים את ראשם מתחת לאחת מכנפיהם.

תיאור
-----

מושבה של פינגווינים מצויצים מערביים לחופי איי פוקלנד.
זהו המין הקטן ביותר בסוג פינגווין מצויץ. אורכו כ-45 עד 58 ס"מ, ומשקלו נע בין 2 ל-3.4 ק"ג, אם כי נרשמו בעבר פינגווינים ממין זה שמשקלם היה 4.5 ק"ג. הזכר והנקבה זהים במראם ובגודלם. הבטן והחזה לבנים, בעוד הגב, העורף והראש שחורים. על הראש יש ציצת נוצות צהובה. הכנפיים חזקות, דקות יחסית, ודומות במראן ובתפקודן לסנפירים. התאמה נוספת לתפקוד במים היא פלומת הנוצות של הפינגווינים, שחסינה למים.

פינגווין מצויץ מזרחי הוא תת-מין של פינגווין מצויץ מערבי.

רבייה
-----

מערכת הרבייה של הפינגווינים ממין זה היא מונוגמיה - הזכר מתרבה עם אותה נקבה כל שנה. במהלך החיזור, הזכר משמיע קריאות ייחודיות. ההזדווגות מתרחשת בדרך כלל באביב המוקדם או בקיץ המאוחר, על מנת לאפשר לגוזלים שפע מזון ביציאות הראשונות שלהם לציד. הקן מוקם על צוקים או בערוצים סלעיים.

הנקבה מטילה בדרך כלל 2 ביצים, אם כי בני הזוג עשויים "לאמץ" ביצה שלישית. אחת מהביצים קטנה יותר מהשנייה, והגוזל שבה עשוי למות מרעב; אם כי לעיתים, הוא שורד ומתפתח לפרט בוגר. הדגירה נמשכת כ-4 שבועות, ובמהלכה אחד מבני הזוג דוגר על הביצה, בעוד השני מביא לו מזון; לאחר זמן-מה, הם מתחלפים. לזכר יש "כיס דגירה" מיוחד, שבו נמצאת הביצה כשהוא דוגר עליה. הזכר שומר על הגוזלים במשך כ-25 ימים לאחר הבקיעה. לאחר תקופה זו, הגוזלים מצטרפים ל"קבוצות" כשההורים יוצאים לציד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פינגווין מצויץ מערבי** בוויקישיתוף
* פינגווין מצויץ מערבי, באתר ITIS (באנגלית)
* פינגווין מצויץ מערבי, באתר NCBI (באנגלית)
* פינגווין מצויץ מערבי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* פינגווין מצויץ מערבי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* פינגווין מצויץ מערבי, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  פינגווין מצויץ מערבי באתר הרשימה האדומה של IUCN

| פינגוויניים |
| --- |
| פינגווין גדול | פינגווין קיסרי • פינגווין מלכותי |   |
| פינגווין זנב-מכחול | פינגווין לבן-אוזן • פינגווין רצועת-הסנטר • פינגווין אדלי |
| פינגווין מצוייץ | פינגווין הסלעים • פינגווין עב-מקור • פינגווין חסון • פינגווין ישר-ציצה • פינגווין לבן-פנים • פינגווין מצויץ מערבי • פינגווין מצויץ צפוני |
| פינגווין צהוב-עין (סוג ומין יחיד) | פינגווין צהוב-עין |
| פינגווין זוטר (סוג ומין יחיד) | פינגווין זוטר |
| פינגווין החגורה | פינגווין מגלן • פינגווין גלאפגוס • פינגווין שחור-רגל • פינגווין הומבולדט |
שאול נמשח למלך על ידי שמואל, ציור משנת 1873
**יצא לחפש אתונות ומצא מלוכה** הוא פתגם עממי המבוסס על סיפור משיחת שאול למלכה הראשון של ממלכת ישראל המאוחדת על ידי שמואל הנביא, שמתואר בספר שמואל א', פרקים ט' ו–י'. הפתגם מתאר אדם שעסק בעניינים פעוטים ומגיע במפתיע לגדולה, כמו שאול, שבעת שהלך לחפש את האתונות שאבדו לאביו. פגש את שמואל שמשח אותו למלך.

הסיפור המקראי
-------------

בספר שמואל א', פרק ח' מסופר שזקני ישראל פנו אל שמואל בבקשה להמליך עליהם מלך כפי שיש לכל העמים האחרים. שמואל התפלל לאלוהים ונענה כי עליו לשמוע בקול הזקנים.

באותו זמן, קיש בן אביאל משבט בנימין איבד אתונות, ושלח את שאול בנו בליווי נער לחפש אותן. שאול חיפש באזור הגובל בין נחלת שבט בנימין לנחלת שבט אפרים, בין שילה לרמה (עירו של שמואל הנביא), אך לא מצא אותן. הוא הציע לנערו לשוב אל ביתם, ונערו שכנע אותו לשאול בעצתו של שמואל הנביא, שנמצא ברמה.

בפגישתם, הודיע שמואל לשאול שהאתונות כבר נמצאו והוא אינו צריך לעסוק בחיפושן. בנוסף הוא הודיע לו שאלוהים בחר בו למלך ישראל, ומשח אותו למלך.

וכך שאול, שיצא מביתו רק כדי לחפש את האתונות שאבדו לאביו, זכה במלוכה.

בספרות
------

סופרים אחדים, בהם אשר ברש, שאול טשרניחובסקי ובן ציון לוריא, מעלים ביצירותיהם את השאלה האם טוב לאדם להגיע במפתיע לגדולה ולזכות בדבר יקר מבלי שחיפש אותו.

קישורים חיצוניים
----------------

* מתיה קם ופיליפ טריה, ביטויים ופניני לשון מסיפור שאול המלך, באתר תרבות • il

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלי אשד, שיח העידנים של אשר ברש - שאול המלך והאתונות, באתר המולטי יקום של אלי אשד, ‏2012-08-20
2. ↑  בְּעֵין-דּוֹר / שאול טשרניחובסקי - פרויקט בן־יהודה
3. ↑  המלך / שאול טשרניחובסקי - פרויקט בן־יהודה
4. ↑  שאול ובנימין בן ציון לוריא, באתר www.booksefer.co.il
**שאראף רשידוב** (באוזבקית: **Sharof Rashidovich Rashidov**‏; 6 בנובמבר 1917 – 31 באוקטובר 1983, טשקנט) היה מדינאי סובייטי, המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית האוזבקית בשנים 1959-1983 (האישיות הממסדית הבכירה באוזבקיסטן הסובייטית). על תרומתו זכה 10 פעמים בעיטור לנין, פעמיים בתואר גיבור העמל הסוציאליסטי, ובעיטורים נוספים.

תחילת הקריירה
-------------

רשידוב נולד בעיירה ז'יזאק (90 ק"מ מסמרקנד) למשפחת איכרים ממוצא אוזבקי. בשנת 1935 הוא סיים בית ספר למורים והחל ללמד בבית הספר בעיר בו נולד. בשנת 1937 הוא עבר לסמרקנד והחל לעבוד בעיתון מקומי תחילה כמזכיר ואחר כך כעורך. במקביל לעבודה בעיתון, השלים רשידוב לימודים באוניברסיטה של טשקנט. 

בשנת 1941 הוא גויס לצבא האדום ונפצע בקרבות מלחמת העולם השנייה. לאחר החלמה מפציעה חזר רשידוב לסמרקנד. בשנת 1944 החל בקריירה מפלגתית ומונה למזכיר סניף מפלגתי בסמרקנד.

רשידוב כסופר
------------

הספר הראשון של רשידוב יצא לאור בשנת 1945. בשנת 1951 הוא פרסם ספר ראשון בטרילוגיה על האירועים השונים באוזבקיסטן הסובייטית. הספר השלישי בסדרה זו פורסם בשנת 1971. בנוסף לכך הוא פרסם מספר ספרים נוספים. בשנת 1969 על בסיס אחד מספריו צולם סרט קולנוע. בשנים 1979-1980 יצאה לאור אוסף יצירות של רשידוב ב-5 כרכים.

רשידוב כפוליטיקאי
-----------------

בשנת 1950 רשידוב עבר לטשקנט ומונה לתפקיד יושב ראש הסובייט העליון של הרפובליקה. הוא כיהן בתפקיד זה במשך תשע שנים. בשנת 1959 הוא קודם לתפקיד המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית של אוזבקיסטן הסובייטית. במציאות הסובייטית זה התפקיד הבכיר ברפובליקה. רשידוב ניהל את הרפובליקה עד מותו בשנת 1983.

במהלך כהונתו אוזבקיסטן הסובייטית התפתחה מאוד, נבנו ערים חדשות, מפעלי תעשייה רבים והוקמו מוסדות תרבות. בשנת 1966 העיר טשקנט עברה רעידת אדמה קשה. רשידוב פעל רבות לשיקום העיר.

עם הגעת יורי אנדרופוב לשלטון היחסים בין רשידוב לבין מוסקבה עברו משבר קשה. אנדרופוב רמז לרשידוב שהוא מצפה ממנו להתפטר, אך רשידוב העדיף להישאר בתפקיד. לטשקנט הגיעה ממוסקבה צוות חוקרים שהחלו לחקור שחיתות שלטונית ובמיוחד דיווחים על איסוף כותנה (פרשת הכותנה). עד מהרה נמצאו ראיות לכאורה על שחיתות בקנה מידה ארצי והיו גם ראיות שקשרו את רשידוב לנושא. ב-31 באוקטובר 1983 רשידוב נפטר. הוא נטמן במרכז העיר והיה מתוכנן להקים במקום מאוזולאום שיהיה מקום עלייה לרגל של תושבי הרפובליקה.

בקיץ 1984 לטשקנט הגיע משלחת רמת דרג ובראשו יגור ליגצ'וב, מראשי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בכינוס מפלגתי שבמהלכו היה צריך לבחור יורש לרשידוב, כול הנאומים התרכזו בגינוי של רשידוב והוא הואשם בשחיתות, אי-קידום אנשים ראויים וכו'. בהתאם להחלטת הכינוס הוצאה גופת רשידוב ממקום קבורתה במרכז העיר והועברה לבית העלמין. בעקבות הטיהורים שנערכו לאחר הכינוס, כל ראשי הממסד המפלגתי והשלטוני של הרפובליקה הוחלפו וחלקם נשפט.

בשנת 1991, לאחר שאוזבקיסטן זכתה בעצמאות, שוחררו כל הנאשמים שהיו במעצר ושמו של רשידוב נוקה. בעיני השלטון הנוכחי רשידוב נחשב למנהיג מקומי שקידם את הרפובליקה תוך עמידה בלחצים משלטון המרכזי שבמוסקבה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שאראף רשידוב** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987010489572505171
* BIBSYS: 9036
* GND: 119525720
* ISNI: 0000 0001 2214 4863
* LCCN: n79139225
* NARA: 10582125
* NKC: jx20050819012
* NTA: 240290828
* SNAC: w67244d7
* SUDOC: 133638448
* VIAF: 115543736
* WorldCat: lccn-n79139225

 |
**שמאלץ** הוא שומן בשר עוף או אווז המשמש לטיגון או כממרח על לחם, במטבח האשכנזי והגרמני. במטבח היהודי של יהודי צפון-מערב ומרכז אירופה שימש השמאלץ כתחליף כשר לחמאה במתכוני בשר וכן כתחליף לשומן חזיר, שומני הבישול הנפוצים בחלקים אלו של אירופה. באזורים אלו לא היה מקובל השימוש בשמנים צמחיים כגון שמן זית ושמן שומשום הנפוצים בארצות הים התיכון (כמו איטליה וספרד) ובמזרח התיכון.

הכנת השמאלץ כללה חיתוך שומן העוף לפיסות קטנות, התכת השומן במחבת על אש קטנה-בינונית יחד עם בצל, איסופו וסינונו דרך בד כותנה דק. פיסות העור הצלוי והבצל המקורמל הפריכות והמושחמות הנותרות מתהליך זה נקראות גריבען.

כיוון שתהליך ההכנה מסיר את המים והחלבון מהשומן, המוצר עמיד למדי. ניתן אף לשמר בו בשר מבושל, בדומה לקונפי הצרפתי.

בשל הארומה החזקה שלו שמאלץ משמש פעמים רבות במתכוני נזיד וצלי. בשימוש כממרח על לחם נהוג להמליחו. במקרים מסוימים נהוג לאכול שמאלץ מתובל בחומץ בן יין.

אטימולוגיה ומשמעויות נוספות
---------------------------

"שמאלץ" ביידיש הוא שומן בעלי חיים נוזלי, בפרט שומן עוף. מקור המילה בגרמנית עתיקה. המילה חדרה לאנגלית באמצעות מהגרים יהודים אשכנזים בארצות הברית. בדומה לכך, נקלטה בעברית באמצעות עולים בני תרבות זו.

באנגלית-אמריקאית ובעברית המושג שמאלץ משמש בהשאלה לתיאור קיטש. דהיינו, סנטימנטליות מופרזת, בין השאר באמנות ובמוזיקה. שימוש זה תועד באנגלית לראשונה בסביבות 1950.
בסלנג של יהודי מונטריאול משתמשים במושג במשמעות של כסף.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **שמאלץ** |

* אנה וגנר, שובו של השמאלץ, באתר ynet, 6 בינואר 2005, מאתר ynet

הערות שוליים
------------

1. ↑  The American Heritage® Dictionary of the English Language: Fourth Edition. 2000
2. ↑  Dictionary of American Slang, H. Wentworth and S.B. Flexner, 2nd suppl. ed. Thomas Y. Crowell Co. N.Y. 1975
**הר נימבה** (באנגלית: **Mount Nimba**; בצרפתית: **Mont Nimba**) הוא הר הנישא לגובה של 1,752 מטר במפגש הגבולות של חוף השנהב, ליבריה וגינאה, והוא הפסגה הגבוהה בכל אחת משלוש המדינות. ההר הוא חלק ממסיב נימבה, והוא עשיר בעפרות ברזל. עם זאת בצידו הליברי נחצבה המתכת עד שמאגריה התדלדלו ב-1989. 

מאז שנת 1944 מוכרז אזור ההר בשטח של 177.49 קמ"ר המשתרע בתחומי חוף השנהב וגינאה כשמורת טבע שאינה פתוחה לתיירים (Mount Nimba Strict Nature Reserve; Réserve naturelle intégrale du Mont Nimba), ובשנת 1981 היא הוכרה כאתר מורשת עולמית. רוב השמורה בשטח של כ-130 קמ"ר נמצא בתחומי גינאה והיתר בשטחה של חוף השנהב. 

מורדות ההר מכוסים ביער הררי סבוך עד לגובה של 1,000 מטר ועשירים באפיפיטים, ועל הפסגה משתרעת ערבת סוואנה. בשמורה כ-200 מינים אנדמיים של צמחים ובעלי חיים והיא עשירה בגחניים, חתולים גדולים ובצביונים. בנוסף מצויים על ההר נמרים, קרפדה ייחודית להר (Mt Nimba Viviparous Toad, שם מדעי Nectophrynoides occidentalis) ולוטרה ננסית אפריקאית (dwarf African otter shrew), גם היא אנדמית למקום. עוד חיה על ההר קהילת שימפנזות הידועה ביכולתה לעשות שימוש באבנים כבכלים. 

ב-1992 צורפה השמורה לרשימת אתרי המורשת העולמית הנמצאים בסיכון. חוסר היציבות הפוליטית באזור הביאה לחוסר שליטתה של ממשלת חוף השנהב בחלק זה של המדינה ולזרם של פליטים אל שטח השמורה בתחומי גינאה. בנוסף לכך, הסתבר כי קיימת כוונה לחדש את הפקת הברזל בשטח השמורה, אולם עניין זה הוסדר בשנת 1993 כאשר גבולות השטח המוגן תוקנו, כך שהאזור אשר יועד לכרייה הוצא מתחומה. למרות זאת השמורה נמצאת עדיין בסיכון ולפי דוח של אונסק"ו משנת 2005 חלקה של השמורה בתחומי חוף השנהב נמצא בשליטתם של מורדים שכורתים את היערות ועוסקים בצייד ובכרייה, ואילו בתחומי גינאה קיימות בעיות של ניהול ותיקצוב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הר נימבה** בוויקישיתוף
* הר נימבה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  שמורת הטבע הר נימבה
2. ↑  Nimba Iron Ore Project, Guinea
3. ↑  Case Study: The forest ecosystem of the East Nimba Nature Reserve threatened by human impacts
4. ↑  Villagers Resist Environmentalists Around Guinea's Mount Nimba

| דגל חוף השנהבדגל חוף השנהב סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בחוף השנהב |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| הר נימבה (בשיתוף עם גינאה) • הפארק הלאומי טאי • הפארק הלאומי קומואה • גראן-בסאם • מסגדים בסגנון סודאני בצפון חוף השנהב |

 |