recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
כרך שנה א' של גליונות "האדמה" בהוצאת "דפוס אחדות"
**האדמה** היה כתב עת ספרותי שצורף כמוסף חודשי לביטאון אחדות העבודה "קונטרס" בשנים 1919–1920. עורכו היחיד, לפי עצת ברל כצנלסון – עורך "קונטרס" ומראשי אחדות העבודה – היה יוסף חיים ברנר, והירצחו הביא לסופו של כתב העת. ברנר לא היה חבר מפלגה, ובניגוד ל"קונטרס" המפלגתי, שיווה ל"אדמה" צביון כללי ועממי יותר. ברנר הסביר את השם שבחר במילים: 

> 
> "האדמה" – היינו, השאיפה לבסיסיות בכל צדדי-החיים, חזון דברים כהווייתם, הכרת יסודי-המציאות; "האדמה" – היינוּ, המשיכה למקור החיים והגידול, למקור ההתחדשות, למקור האמת האנושית.
> 
> 
> 
> — בִּדְבַר "הָאֲדָמָה"
> 

ברנר ביקש לייחד את כתב העת, שיועד לפועל העברי, כבמה לספרות המשקפת את חיי העובדים בארץ ישראל ושלפחות חלקה נכתב מפרי עטם, ומאמרים רלוונטיים לפועלים אלה, בלשון ברורה.

בכתב העת פורסמו סיפורים מאת סופרים ידועים שנמנו עם ידידיו של ברנר, בהם אהרן אברהם קבק, גרשון שופמן, יהודה בורלא, יעקב פיכמן ואחרים, ומאת פועלים שלא היו סופרים מקצועיים, ששלחו כתבי יד לברנר (בהם שמואל יבנאלי וחיים שורר). בנוסף התפרסמו מאמרים תאורטיים ופילוסופיים בהגות הסוציאליזם, ומספר קטן של מאמרי מדע פופולרי מעולמו של "האדם העמל" בנושאי חקלאות והיגיינה.

לקריאה נוספת
------------

* אניטה שפירא, **ברנר – סיפור חיים**, עם עובד, ספריית אופקים, 2009, עמ' 311–317.

קישורים חיצוניים
----------------

* י"ח ברנר, **בִּדְבַר "הָאֲדָמָה"**, המאמר הפרוגרמטי שפורסם ב"קונטרס" ערב הוצאת החוברת הראשונה, באתר פרויקט בן-יהודה
* פנחס גינוסר, הריונו, לידתו, חייו ומותו של הירחון האדמה, **עיונים בתקומת ישראל** 3, 1993, עמ' 269-224
מסעדת יונג קי
האווז הצלוי המפורסם של מסעדת יונג קי
רגלי חזיר
אבלונה
ביצת מאה השנים
פנים המסעדה
**יונג קי** (באנגלית: **Yung Kee**; בסינית: **鏞記**, שמה המלא הוא**香港鏞記酒家**) היא מסעדה סינית הממוקמת ברחוב וולינגטון בסנטרל, הונג קונג. היא מפורסמת במיוחד בשל תבשיל האווז הצלוי שלה (**燒鵝**).

היסטוריה
--------

יונג קי נוסדה בתחילה כדאי פאי דונג (Dai pai dong, דוכן פתוח לממכר אוכל שהיה פופולרי בהונג קונג) ומכרה סיו מיי (siu mei, בשר צלוי על שיפודים) ברחוב Kwong Yuen West, ליד טרמינל המעבורת של הונג קונג ומקאו, לפני שהיא נוסדה כמסעדה בידי קאם שוי פאי (Kam Shui Fai) ‏(甘穗煇) ב-1942.

ב-1942 חכר מר קאם את המבנה ברח' וינג לוק 32 (Wing Lok) בשאונג ואן (Sheung Wan) עבור 4,000 דולר הונג קונגי. במהלך מלחמת העולם השנייה, נהרס המבנה בהתקפת אוויר יפנית. ב-1944, עברה המסעדה לרח' פוטינגר 32 (Pottinger). כשעסקיו של קאם שגשגו, עברה המסעדה למעונה הנוכחי ברחוב וולינגטון ב-1964, ואחרי שנרכשו ארבעה בניינים נוספים, הרוב נבנו מחדש ב-1978 ומרכיבים את הבניין בה שוכנת היום מסעדת יונג קי. המסעדה משתרעת כיום על שש קומות, מתוכן שתי קומות מוקדשות לחדרים פרטיים ואחמ"ים. קאם הלך לעולמו בתחילת שנות האלפיים וכיום ממשיכים שלושת בניו לנהל את המסעדה.
השף הנוכחי הוא צ'וי ואי-צ'ור (Choi Wai-Chor), הוא דוגל במטבח מסורתי ומתנגד לשינוי.

ב-1968 בחר המגזין פורצ'ן במסעדת יונג קי כאחת מ-15 המסעדות הטובות בעולם, היא הייתה המסעדה הסינית היחידה ברשימה. המסעדה מדורגת במקום העשירי ברשימת המסעדות הטובות באסיה של מדריך מילה לשנת 2010/2009,

בשנת 2009/2008 הייתה המסעדה מדורגת במקום ה-8 במדריך מילה.

המסעדה היא בעלת כוכב במדריך המסעדות מישלן.

התבשילים
--------

בתחילת כל ארוחה מוגשת לסועדים ביצת מאה השנים בלוויית זנגביל מוחמץ. תפריט המסעדה מכיל מאות מאכלים סיניים שונים ובצידי מיני אלכוהול, מערביים וסיניים.

יונג קי ידועה במיוחד בשל מאכל האווז הצלוי שהיא מגישה, כיום היא ידועה מאוד בגואנגדונג, הונג קונג ומקאו ובקרב תיירים זרים. אחרי שהם טועמים את האווז, הם נוהגים לעיתים תכופות לקחת איתם את התבשיל בטיסה הביתה על מנת לחלוק עם משפחה וחברים, וכך נוצר הכינוי :"האווז הצלוי הטס" (飛天燒鵝). למעלה מ-200 אווזים טסים ממטבח המסעדה מדי יום. המייסד מר קאם, נקרא אף הוא "מר אווז צלוי".

לקריאה נוספת
------------

* **The Miele Guide: Your Guide to Asia's Finest Restaurants 2009/2010**, Ate Media Pte. Singapore, Pp. 10, 11, 30-31, 57, 61.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **יונג קי** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של יונג קי
* ההיסטוריה של מסעדת יונג קי, באתר המסעדה

הערות שוליים
------------

1. ↑  יונג קי במקום ה-10 ברשימת המסעדות הטובות באסיה של מדריך מילה לשנת 2010/2009
2. ↑  יונג קי במקום ה-10 ברשימת המסעדות הטובות באסיה של מדריך מילה לשנת 2009/2008
דוגמה לכתוביות סיום
**כתוביות סיום** (באנגלית: **Closing credits** או **End credits**) הן רשימה של צוות השחקנים וצוות ההפקה (אנ') של יצירות כגון סרט קולנוע, תוכנית טלוויזיה או משחק וידאו מסוים. כתוביות סיום מופיעות בסמוך לסוף היצירה או בסופה, אך לעיתים חלק מהכתוביות ומהקרדיטים מופיע בסמוך לתחילת היצירה, בתור כתוביות פתיחה. הכתוביות בדרך כלל נתונות קרדיט לשחקנים ולצוות, וכוללת לפעמים גם ציון של נותני חסות הפקה, חברות הפצה, יצירות מוזיקה שנעשה בהן שימוש מורשה ביצירה או שנכתבו במיוחד אליה, הצהרות משפטיות, כגון בעניין זכויות יוצרים, ומסרים נוספים. מדי פעם יחד עם הכתוביות יופיעו איורים, סצנות נוספות, "פספוסים", או סצנות לאחר הכתוביות.

בקולנוע, כתוביות הסיום מופיעות לרוב באותיות לבנות על רקע שחור, לרוב כאשר מתנגנת מוזיקה ברקע והטקסט נגלל.

כתוביות על רקע תמונה מסרט מצויר
בטלוויזיה הכתוביות מהוות סדרה של מסגרות סטטיות, או רשימה אחת שנגללת מתחתית המסך עד לחלקו העליון של המסך, לרוב על רקע תמונות נבחרות מהתוכנית ששודרה או מצילומיה. בשנות התשעים החל בטלוויזיה נוהג של פיצול המסך לכתוביות מהתוכנית שמסתיימת, תוך כדי הקרנת קדימונים או קטעים מהתוכנית הבאה בחלק השני של המסך. בעשור השני של המאה ה-21 החלה להיות נפוצה צורת הצגת כתוביות הסיום בשליש התחתון של המסך, כשבמקביל להופעתם מתחיל שידור התוכנית הבאה בשאר שטח המסך.

השימוש בכתוביות סיום שמונות את צוותי ההפקה ושמות השחקנים לא היה נפוץ בקולנוע האמריקאי עד סוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70. לסרטים היו בדרך כלל קטעי כתוביות פתיחה בלבד, שכללו רק את צוות השחקנים הראשיים וחברי הצוות המרכזיים, אם כי לפעמים שמות השחקנים והדמויות שהם שיחקו הוצגו בסוף. שניים מהסרטים המשמעותיים הראשונים שכללו כתובויות סיום, אך כמעט ללא כתוביות פתיחה, היו שוברי הקופות "מסביב לעולם בשמונים יום" משנת 1956 ו"סיפור הפרברים" משנת 1961. ב"סיפור הפרברים" הוצגה רק כותרת הסרט בראשיתו, ול"מסביב לעולם בשמונים יום" לא היו כתוביות פתיחה כלל.

ראו גם
------

* קרדיט
* סצנה לאחר הכתוביות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כתוביות סיום** בוויקישיתוף
* End credit guidelines of the BBC
**אלמר ט. (טד) קלסן** (באנגלית: **Elmer T. (Ted) Klassen**;‏ 6 בנובמבר 1908 – 6 במרץ 1990) היה המנהל הכללי של דואר ארצות הברית מפברואר 1972 ועד פברואר 1975.

ביוגרפיה
--------

אלמר קלסן נולד בהילסבורו, קנזס וגדל בקליפורניה. הוא החל את הקריירה שלו ב-1925 במפעל של "חברת הפחיות האמריקאית" (American Can Company) בסן פרנסיסקו, שם הוא עבד בתור שליח. באפריל 1965 הוא היה לנשיא החברה, שבהמשך הפכה לתאגיד "פרימריקה" (Primerica). קלסן מעולם לא למד בקולג'. השכלתו הפורמלית היחידה מעבר ללימודיו בבית הספר התיכון הייתה קורס לניהול מתקדם באוניברסיטת הארוורד ב-1954. ב-1968 הוא התפטר באופן בלתי צפוי מתפקידו עקב חילוקי דעות עם יושב ראש החברה.

מינואר 1969 ועד דצמבר 1971 שימש קלסן כסגן המנהל הכללי של דואר ארצות הברית.

קלסן היה דמות מרכזית בניסוחו של חוק הארגון מחדש של הדואר שחוקק ב-1970 (Postal Reorganization Act), שהפך את מחלקת הדואר של ארצות הברית, שהייתה מחלקה ברמת הקבינט תחת מנהל כללי שהיה חבר הקבינט, לסוכנות עצמאית של הממשל בשם שירות הדואר של ארצות הברית. ביולי 1971 הוא היה מראשי המתדיינים על ההסכם בין שירות הדואר לבין שבעה איגודי עובדים של עובדים הדואר שמנו כ-600,000 עובדים.

ב-1971 נבחר קלסן לתפקיד המנהל הכללי של דואר ארצות הברית. הוא היה הראשון בתפקיד זה שנבחר על ידי מועצת המנהלים ולא על ידי נשיא ארצות הברית, זאת על פי חקיקה פדרלית חדשה. ב-1 בינואר 1972 הוא נכנס לתפקידו כמנהל הכללי ה-63 של הדואר ובתפקיד זה הוא כיהן עד 16 בפברואר 1975, כאשר הוא פרש.

בעת פרישתו נמתחה על שירות הדואר ביקורת מצד חברי הקונגרס ואחרים בשל בעיות פיננסיות וארגוניות ובשל תעריפי הדואר הגבוהים. הביקורת על חלקו של קלסן בנעשה בשירות נמתחה בעיקר על ידי העיתונאי ג'ק אנדרסון, שהתייחס במיוחד לחוזים שהשירות חתם עליהם.

אלמר קלסן נפטר בפאלם הרבור שבפלורידה ב-6 במרץ 1990, בגיל 81.

קישורים חיצוניים
----------------

* Bart Barnes, E.T. 'TED' KLASSEN DIES, The Washington Post, March 10, 1990.
* א. ט. קלסן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

| המנהלים הכלליים של מחלקת הדואר של ארצות הברית ושל שירות הדואר של ארצות הברית |
| --- |
| הקונגרס הקונטיננטלי  (1789-1775) | פרנקלין • בצ'י • האזרד | החותם של מחלקת הדואר של ארצות הברית |
| מחלקת הדואר | 

|  |  |
| --- | --- |
| מחוץ לקבינט  (1829-1789) | אוזגוד • פיקרינג • האברשאם • גדעון גריינג'ר • מגז • מקלין |
| כחבר הקבינט  (1971-1829) | ברי • קנדל • נילס • פרנסיס גריינג'ר • ויקליף • ג'ונסון • קולמר • הול • האברד • קמפבל • ארון בראון • הולט • קינג • בלייר • דניסון • רנדל • קרסוול • מרשל • ג'וול • טיינר • קיי • מיינרד • ג'יימס • האו • גרשם • האטון • וילאס • דיקינסון • ואנאמייקר • ביסל • וילסון • גריי • סמית' • פיין • ויין • קורטליו • וון לנגרקה מאייר • היצ'קוק • ברלסון • הייז • וורק • ניו • וולטר פולגר בראון • פארלי • ווקר • האנגן • דונלדסון • סאמרפילד • דיי • גרונוסקי • אובריאן • ווטסון • בלונט |

 |
| שירות הדואר  (1971 ואילך) | בלונט • קלסן • ביילר • בולגר • קרלין • קייסי • טיש • פרנק • רניין • הנדרסון • פוטר • דונהו • ברנן • דג'וי |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1200642414
* LCCN: no2005072662
* VIAF: 48964925
* WorldCat: lccn-no2005072662

 |
**סעיף 197 לחוק התכנון והבניה** קובע את חובת ועדה מקומית לתכנון ולבנייה לפצות בעלי מקרקעין הנמצאים בתחום תוכנית העוברת שינוי או גובלים עמה, בגלל השינוי בתוכנית. מימון הפיצויים מגיע בעיקרו מהיטל השבחה הנגבה מבעלי מקרקעין שערך המקרקעין שלהם עולה בגלל השינוי בתוכנית. במשך שנים, נהגה בישראל פרקטיקה על פיה יזמים נדרשו לתת לוועדה המקומית כתב שיפוי כתנאי לאישור שינוי תוכנית שהם הציעו. בסופו של דבר נוהל זו עוגן בחוק ב-2017 בסעיף 197א לחוק התכנון והבניה.

תוכן הסעיף
----------

סעיף 197 קובע: "נפגעו על ידי תוכנית, שלא בדרך הפקעה, מקרקעין הנמצאים בתחום התוכנית או גובלים עמה, מי שביום תחילתה של התוכנית היה בעל המקרקעין או בעל זכות בהם, זכאי לפיצויים מהוועדה המקומית, בכפוף לאמור בסעיף 200."

סעיף 200 קובע: 
"לא יראו קרקע כנפגעת אם נפגעה על ידי הוראה שבתוכנית הנמנית עם אחת ההוראות המפורטות להלן ובלבד שהפגיעה אינה עוברת את תחום הסביר בנסיבות העניין ואין זה מן הצדק לשלם לנפגע פיצויים:

(1) שינוי בתחום אזורים ובתנאי השימוש בקרקע שבהם;
(2) קביעת המירווח מסביב לבנינים וביניהם;
(3) הגבלת מספר הבנינים בשטח מסוים;
(4) הסדרת אתריהם של בניינים, גדלם, גובהם, תכנון צורתם או מראם החיצוני;
(5) איסור הבניה או הגבלתה, לצמיתות או לשעה, במקום שהקמת בניינים על הקרקע עלולה, בגלל מקומה או טיבה, להביא לידי סכנת שיטפון, סחף קרקע, סכנה לבריאות או סכנת נפשות או לידי הוצאה יתירה של כספי ציבור להתקנת דרכים או ביבים, להספקת מים או לשירותים ציבוריים אחרים;
(6) איסור השימוש בקרקע או הגבלתו שלא בדרך איסור בניה או הגבלתה, כשהשימוש עלול להביא לידי סכנה לבריאות, סכנת נפשות או פגיעה רצינית אחרת לרעת הסביבה;
(7) הגבלת דרכי השימוש בבנינים;
(8) קביעת קו במקביל לדרך, שמעבר לו לא יבלוט שום בנין;
(9) חיוב להתקין על יד בנין המיועד לעסק, למלאכה או לתעשייה מקום לטעינת כלי רכב, פריקתם וציודם בדלק, הכל כדי למנוע חסימת דרך לתעבורה;
(10) חיוב להתקין בבנין המיועד לעסק, למלאכה או לתעשייה, למגורים, לבית לינה או לשימוש על ידי הציבור, או על יד בנין כאמור, מקום לחניית כלי רכב, למקלט או למחסה בפני התקפה אווירית;
(11) הוראה בתוכנית שחל עליה סעיף 81."

חובת הפיצוי
-----------

"נוסח הסעיף חל הן על נזקים ישירים שעשויים להיגרם לבעלי מקרקעין בשל פעילות של רשויות התכנון, כגון הפחתת הערך של המקרקעין עקב שינוי הנורמות המשפטיות החלות עליהם בתוכנית (למשל על ידי הפחתת אחוזי הבנייה הניתנים לניצול ביחס למקרקעין), והן על נזקים עקיפים יותר של פגיעה שאינה נגרמת על ידי התוכנית עצמה, אלא נובעת מתחולת התוכנית על מקרקעין סמוכים."

חובת הפיצוי חלה על הוועדה המקומית גם לגבי תוכניות שאושרו על ידי הוועדה המחוזית או הוועדה הארצית, בניגוד לעמדתה של הוועדה המקומית, בגלל שהכנסות היטל השבחה מגיעות לידיה.

עם זאת, סעיף 119ב(1) לחוק התכנון והבניה קובע מקרים מסוימים בהם היזם צריך לשפות את הוועדה המקומית ב-70% מהפיצויים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ע"א 5958/15 פרחי ביקל בע"מ נ' הועדה המקומית לתכנון ולבניה - ראשון לציון, סעיף 30
2. ↑  ע"א 5958/15 פרחי ביקל בע"מ נ' הועדה המקומית לתכנון ולבניה - ראשון לציון, סעיף 36
**נוגומטני קלאב זאדאר** (בקרואטית: **Nogometni klub Zadar**; תעתיק מקוצר: **HNK Zadar**) הוא מועדון כדורגל קרואטי מהעיר זאדאר בקרואטיה.

המועדון נוסד בשנת 1945 ומשחק כיום בליגה הקרואטית השלישית.

היסטוריה
--------

מועדון הכדורגל נוגומטני קלאב זאדאר נוסד בשנת 1876 תחת השם אייסי דאלמאזיה (AC Dalmazia) ושיחק בעיקר בליגה האיטלקית עד לסיפוח העיר ליוגוסלביה בשנת 1945.

בתאריך 26 באפריל 1945, נוסד המועדון מחדש תחת השם פיסקולטורנו דרושטבו זאדאר (Fiskulturno Društvo Zadar).

בשנת 1949, מותג המועדון מחדש תחת השם NK Zadar.

### שנות התשעים

בעונת 1992/1993, העפילה הקבוצה אל הליגה היוגוסלבית הראשונה.

בעונת 1995/1996, הגיעה הקבוצה לגמר גביע יוגוסלביה אך הפסידה לקרואטיה זאגרב.

### שנות האלפיים - כיום

בעונת 2000/2001 העפילה הקבוצה אל הליגה הקרואטית הראשונה.

בעונת 2005/2006 נשרה הקבוצה אל הליגה הקרואטית השנייה.

בעונת 2007/2008 חזרה הקבוצה אל הליגה הקרואטית הראשונה ושיחקה בה עד לשנת 2015.

בעונת 2016/2017 נשרה הקבוצה אל הליגה הקרואטית השלישית.

ב-20 ביולי 2020 הגישה הקבוצה בקשה להקפאת הליכים ולאחר שתהליך פשיטת הרגל הסתיים, הוקמה הקבוצה מחדש תחת השם אייץ' אן קיי זאדאר (HNK Zadar).

כיום, משחקת הקבוצה בליגה הקרואטית השלישית.

אצטדיונים ומתקני אימונים
------------------------

החל משנת 1979, משחקת הקבוצה באצטדיון סטאנובי.

האצטדיון ממוקם בעיר זאדאר ומכיל כ-3,860 מקומות ישיבה.

שחקנים מפורסמים
---------------

* קרואטיהקרואטיה לוקה מודריץ'
* קרואטיהקרואטיה זבונימיר סולדו
* קרואטיהקרואטיה דומיניק ליבאקוביץ'
* קרואטיהקרואטיה סטיפה פריצה
* קרואטיהקרואטיה יוריצה בולייאט
* קרואטיהקרואטיה ג'ובאני רוסו
* קרואטיהקרואטיה אנטוניו מרשיץ'
* קרואטיהקרואטיה מארין טומאסוב
* קרואטיהקרואטיה מטה בטורינה
* קרואטיהקרואטיה דניאל סובשיץ'
* גרמניהגרמניה מרסל הייסטר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **א.נ.ק. זאדאר** בוויקישיתוף
* עמוד הקבוצה באתר אופ"א

הערות שוליים
------------

1. ↑  Marko Pinčić imenovan trenerom, nakon čega je uslijedio njegov demantij, Zadarski list, ‏2020-07-21 (בקרואטית)
2. ↑  Croatia 1A League 1995/96, www.rsssf.com
3. ↑  HRT: Osnovan HNK Zadar, a igračima NK Zadra ne mogu se osigurati plaće, web.archive.org, ‏2020-02-08
קלמאן אדר

**קלמאן אדר** (בצרפתית: **Clément Ader**; ‏2 באפריל 1841 – 3 במאי 1925) היה ממציא צרפתי ומהנדס חשמל, הידוע כאחד מחלוצי תחום התעופה. אדר המציא מטוס בעל מנוע קיטור.

קורות חיים
----------

אדר למד הנדסת חשמל והפך למהנדס חשמל ומכניקה.

בשנת 1878 אדר שיפר את הטלפון שהומצא על ידי אלכסנדר גרהם בל, ובשנת 1880 הקים את רשת הטלפונים בפריז. בשנת 1881 הוא המציא את הסטריאופון- מערכת שמע בה המאזינים קיבלו ערוץ נפרד לכל אוזן, מצב שאיפשר תפיסה סטריאופונית של השחקנים על הסט.

בעזרת מחקריו של לואי מויאר על תעופת ציפורים, בשנת 1886 הוא בנה כלי טיס אותו כינה אדר איול וקרא לסוג כלי הטיס Avion מילה שהפכה בצרפתית למושג מטוס. כלי הטיס היה דמוי עטלף, והונע על ידי מנוע קיטור קל אותו עיצב בעצמו. המנוע כלל 4 צילינדרים, הפיק כוח של 20 כוחות-סוס (15 קילו-וואט) והניע פרופלור מסחב (כלומר מותקן בקדמת כלי הטיס ומושך אותו) ארבעה להבי.

בתאריך 9 באוקטובר 1890 אדר ניסה להטיס את כלי הטיס שבנה. היסטוריונים של תעופה מעניקים קרדיט למאמץ זה המראה מונעת לטיסה בלתי נשלטת בגובה אפקט הקרקע, כ־50 מ (160 רגל) בגובה של כ 20 ס"מ (8 אינץ').

באוגוסט 1892 בנה מטוס נוסף וטען מאוחר יותר כי הוא טס עמו למרחק של 100 מטר (330 רגל). אם כי מרבית המקורות מסכימים שהדגם מעולם לא הושלם ולא הוטס. אם כי הניסויים של קלמאן משכו את תשומת לב הצבא הצרפתי שמימן את בנייתו של מטוס נוסף.

קלמאן בנה את הדגם השלישי שלו. דגם זה גם דמה לעטלף והיה עשוי פשתן ועץ, בעל מוטת כנפיים ברוחב 15 מטר (48 רגל), מצויד בשני מנועי קיטור בכוח של 30 כוח-סוס כל אחד, שהניעו שני פרופלורי מסחב ארבעה להביים. בתאריך 12 באוקטובר 1897 ביצע אדר ניסויי הסעה וכעבור יומיים ביצע ניסוי טיסה שכשל. לאחר ריצה קצרה המכונה הוסטה מהמסלול על ידי משב רוח, ונעצרה. בשל תוצאת טיסה זו, הצבא הצרפתי הסיר את המימון שלו, אבל שמר את התוצאות בסוד. המסמכים שוחררו לידיעת הציבור ב-1910 בהם דווח שניסיונות להטיס את המטוס עלו בתוהו.

### ספריו

בשנת 1909 פרסם קלמאן את הספר L'Aviation Militaire (תעופה צבאית). הספר עוסק באווירונאוטיקה ובצבא.

בספר מפתח קלמאן את רעיונותיו על הארגון התאורטי של חיל האוויר. בספר הוא מדגיש את החשיבות העתידית של מטוסים צבאיים. הרעיונות שלו פורסמו תחת הכותרת "לחימה צבאית".

### מורשתו

בספרו L'Aviation Militaire, קלמאן חזה את נושאת המטוסים – ספינה עם סיפון טיסה שטוח ומבנה בודד מעל הסיפון בצד הספינה וכיצד הספינה תשמש את הציים. המילה שבה השתמש לתיאור כלי הטיס (Avion) השתרשה בצרפתית ובספרדית כמושג למטוס.

הר אדר בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה נקרא על שמו של קלמאן אדר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קלמאן אדר** בוויקישיתוף
* קלמאן אדר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Claude Carlier, Clément Ader: premier stratège de l'aéronautique miltaire, **Guerres mondiales et conflits contemporains**
2. ↑  Clement Ader 1841 - 1925
3. ↑  Clément Ader, The Pioneers
4. ↑  קלמאן אדר, **L'aviation militaire**, 1913

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007430285205171
* BnF: cb121004310 (data)
* CANTIC: a12156784
* GND: 119011689
* ISNI: 0000 0000 3405 1544
* LCCN: n91009761
* LNB: 000116214
* The Léonore id LH//8/14 is not valid.
* NKC: xx0203254
* NLP: A2214092X
* NTA: 181777835
* SNAC: w62v54q1
* SUDOC: 029361443
* VIAF: 61575214
* WorldCat: lccn-n91009761

 |
**שמורת יער סינהראג'ה** (בסינהלית: **සිංහරාජ වනාන්තරය**; מילולית: "ממלכת האריות) היא פארק לאומי המגן על יער גשם טרופי בדרום סרי לנקה. הפארק הוכרז ב-1978, ובאותה שנה הוכרז כשמורה ביוספרית. ב-1988 הוכרז כאתר מורשת עולמית. הפארק משתרע על פני שטח של 88.64 קמ"ר.

החי
---

בין היונקים המצויים בפארק שלושה מיני איילים: אייל סמבר, מונטיאק מצוי ואייל חזירוני. הטורף העיקרי בפארק הוא הנמר הסרי לנקי, וטורפים קטנים יותר כוללים את הנמייה מפוספסת-הצוואר וגחן הדקלים האסייתי. כן מצויים ביער קופי לנגור סגול פנים. בעבר נמצאו ביער גם פילים.

אחת התופעות הייחודיות בפארק עניינה העופות המאכלסים אותו, ושרבים מהם נעים ביחד בקבוצות בהם מינים שונים. כמה מהמינים המצויים בפארק הם עופות נדירים האנדמיים ליערות הגשם של סרי לנקה, ובהן קוקייה אדומת פנים (Phaenicophaeus pyrrhocephalus), עקעק כחול סרי לנקי (Urocissa ornata), זרזיר כתום-פנים (Turdoides rufescens) וקוקל ירוק-מקור (Centropus chlororhynchos). 

הזוחלים הנפוצים בפארק הם מיני חרדוניים, הצב המימי צב הודי שחור (Melanochelys trijuga) ונחשי גומצן אסייתי וצפעון מדובש-אף (Hypnale). כן זוהו בפארק תשעה מיני דו-חיים אנדמיים.

הצומח
-----

הצמחייה ביער אופיינית ליער גשם טרופי. צפיפות הצמחייה נאמדת בכ-24 אלף פרטים לדונם, 95% מהם צמחים צמודי אדמה (עד גובה של מטר אחד). גובה העצים מגיע ל-35 עד 40 מטרים, וכמה מהם אף מתנשאים לגובה של 50 מטרים. 211 מיני עצים זוהו ביער, מהם 139 אנדמיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שמורת יער סינהראג'ה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של שמורת יער סינהראג'ה

| Flag of Sri LankaFlag of Sri Lanka סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בסרי לנקה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| העיר העתיקה פולונארווה • העיר העתיקה סיגירייה • מקדש הזהב בדמבולה • העיר העתיקה גאלה וביצוריה • העיר הקדושה אנוראדאפורה • העיר הקדושה קאנדי • שמורת יער סינהראג'ה • הרמות המרכזיות בסרי לנקה |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16517535s (data)
* VIAF: 171730661
* WorldCat: viaf-171730661

 |
**א-שורוק** (בערבית: **الشروق** – "**הזריחה**"; בתעתיק מדויק: **אלשרוק**) הוא בין העיתונים הבולטים במצרים בשנים האחרונות, שהוקם בשנת 2009. העיתון יוצא באופן יום יומי, מופץ בכמה מדינות ערביות ומדבר בעיקר על פוליטיקה, אקטואליה וספורט.

העיתון הושק על ידי הוצאת הספרים דאר א-שורוק בפברואר 2009 על ידי מייסד ובעלי העיתון אבראהים אל-מועלם (ער'), שהוא גם הבעלים של העיתון המוכר א-תחריר. הוא פורסם כעיתון עצמאי על ידי "החברה המצרית להוצאה לאור בערבית ובאנגלית" והשתכן ברחוב מוחמד כאמל מורסי, גיזה. לאחר ההפיכה המצרית בשנת 2013 שהדיחה את הנשיא מוחמד מורסי, ההוצאה נסגרה ליומיים בעקבות לחץ ציבורי בתגובה למאמר שפרסם בלאל פאדל. המאמר עסק בהתערבותו של העיתונאי מוחמד חסיינין הייכל במרוץ לנשיאות, בו נבחר עבד אל-פתאח א-סיסי.

העיתון עוסק בתחומים שונים, חשובים יותר או פחות, ומתאים לקהל מגוון; מתפרסמות כתבות שעוסקות בסכסוך שהתרחש בין אלג'יריה למצרים במוקדמות מונדיאל 2010 ובסוגיות פוליטיות מורכבות וראיונות בלעדיים עם לוחמים איסלאמים קיצוניים. בסוף אוגוסט ובתחילת ספטמבר 2009 העיתון חשף מסמך שכותרתו "אל-בדיל אל-ת'לית' בין אל-אסתבדאד ואל-אסתסלאם" (האלטרנטיבה השלישית בין דספוטיזם לכניעה) שנכתב על ידי עבוד א-זומור וטארק א-זומור, שני פוליטיקאים איסלאמיסטים בכירים במערכת הפוליטית הצבאית של מצרים.

אמנם, הגרסה המודפסת של העיתון אינה בין עשרת העיתונים הנפוצים ביותר במצרים, אך תפוצת העיתון היא עצומה, ובשנת 2011 עמדה על 150,000 עותקים בכל יום. מאידך, גרסתה המקוונת של העיתון דורגה במקום השלישי בקרב העיתונים המקוונים הפופולריים ביותר במזרח התיכון בשנת 2012.

בין 2008 ל-2009 שימש האני שוכר-אללה כעורך הראשי של העיתון. החל משנת 2014 העורך הראשי הוא עמאד א-דין חוסיין.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של א-שורוק (בערבית)
* א-שורוק, ברשת החברתית פייסבוק

* א-שורוק, ברשת החברתית טוויטר

* א-שורוק, סרטונים בערוץ היוטיוב
* ראיון עם איברהים אל-מועלם, סגן נשיא איגוד המו"לים הבינלאומי

הערות שוליים
------------

1. ↑  **The Report: Egypt 2010**, Oxford Business Group, מסת"ב 978-1-907065-17-0. (באנגלית)
2. ↑  The Arab Press Network, web.archive.org, ‏28 ביולי 2013
3. ↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏11 באוקטובר 2014
4. ↑  Egypt's newest daily, Tahrir, hits the newsstands - Politics - Egypt, Ahram Online (באנגלית)
5. ↑  MEMP Preserves Arab Spring Newspaper al-Tahrir | CRL, www.crl.edu
6. ↑  عن الموقع - بوابة الشروق, www.shorouknews.com (בערבית)
7. 1 2  Mustafa Salah, Prominent Egyptian journalist resigns over censorship, Al-Monitor, ‏4 בפברואר 2014 (באנגלית)
8. ↑  Omar Ashour, **The De-Radicalization of Jihadists: Transforming Armed Islamist Movements**, Taylor & Francis, 7 באפריל 2009, עמ' 181, מסת"ב 978-0-203-87709-8. (באנגלית)
9. ↑  The Forgotten Recantation, www.jihadica.com (באנגלית)
10. 1 2  Nancy Messieh, Newspaper Circulation Declines in the Middle East, The Next Web, ‏1 במאי 2012 (באנגלית)
11. ↑  New Egypt, new media | Osama Diab, the Guardian, ‏10 במרץ 2011 (באנגלית)
12. ↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏29 בספטמבר 2013
**ריקה (רבקה) שלו** (29 בספטמבר 1923 – 31 במאי 2010) הייתה ציירת ישראלית.

ביוגרפיה
--------

קברי ריקה שלו ובעלה מרדכי שלו בבית הקברות כנרת
נולדה וגדלה בקבוצת כנרת. הוריה, עליזה ואהרון שידלובסקי, הם ממייסדי קבוצת כנרת. בהיותה בת שלוש עשרה החלה לצייר, בעיקר ציורי טבע ונוף של אזור מגוריה שלחוף הכנרת ונהר הירדן. בעלה הראשון, שמעון הפנר, נהרג במלחמת העצמאות, בקרב על צמח.

בתחילת שנות ה-50 עברה לצרפת ללימודי ציור באקדמיית גרנד שומייר (Académie de la Grande Chaumière) בפריז.באמצע שנות ה-50 נישאה למבקר הספרות מרדכי שלו. לאחר נישואיהם התגוררו בקבוצת כנרת, ובשנת 1959 עברו להתגורר בבית ברל. לאחר מכן התגוררו בירושלים.

בשנות ה-60 למדה בבית הספר הגבוה לציור בתל אביב, ובתחילת שנות ה-70 השתלמה אצל הצייר רפי לביא. בין השנים 1973 - 1981 הייתה מורה לציור ולתולדות האמנות במכללת בית ברל.

לאורך שנות יצירתה התמקדה בציורי טבע ונופי הארץ. רוב עבודותיה הן בשמן ואקריליק על בד, ומיעוטן בצבעי מים, פנדה ורישומים.

שלו הציגה בתערוכות רבות. שמות התערוכות נושאים שמות אופייניים לנושאי ציוריה: "נופים ואהבות אחרות", "שירת העשבים והעצים", "ארץ אהבתי" ועוד.

ילדיה הם המתמטיקאי והסופר ענר שלו והסופרת צרויה שלו.

נפטרה בירושלים ב-31 במאי 2010 ונקברה בבית הקברות כנרת. בשנת 2012 פרסם בנה, ענר שלו, את הרומן האוטוביוגרפי "אמא" שבמרכזו התמודדות עם לכתה.

תערוכות
-------

* 1968 - בית האמנים תל אביב; בית שאגאל חיפה; בית הספר הגבוה לציור בבאר שבע (תערוכות קבוצתיות)
* 1972 - גלריה צ'ימרינסקי (תערוכה קבוצתית)
* 1981 - מכון כרם, ירושלים
* 1982 - גלריה אלון, ירושלים
* 1983 - בית האמנים בירושלים
* 1985 - בית האמנים, תל אביב (תערוכה קבוצתית)
* 1986 - בית האמנים בירושלים (תערוכה קבוצתית)
* 1988 - בית האמנים בירושלים (תערוכה קבוצתית)
* 1995 - בית האמנים בירושלים
* 2001 - בית גבריאל; גלריית התיאטרון, ירושלים
* 2003 - בית האמנים בירושלים; גלריית התיאטרון, ירושלים
* 2000 - בית האמנים בירושלים (תערוכה קבוצתית)
* 2004 - מוזיאון התנ"ך, תל אביב (תערוכה קבוצתית)
* 2004 - היכל התרבות כפר סבא
* 2006 - גלריית התיאטרון, ירושלים
* 2007 - בית גבריאל; חצר כנרת; בית שטורמן עין חרוד
* 2008 - בית האמנים בירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* ריקה שלו, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
* ריקה שלו - שירת העשבים והעצים, באתר של בית האמנים, ירושלים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 278588
* NLI: 987007499131805171

 |
מסכת המוות של תות ענח' אמון, מיתת חושפי קברו העלו לתודעה את הנושא של "קללת הפרעונים"
לורד קרנארבון, מת כארבעה חודשים לאחר פתיחת קברו של תות ענח' אמון
**קללת הפרעונים** היא האמונה כי מי שיפתח את קברו של אחד מהפרעונים ייפגע מקללה עתיקה שהטילו כהני הדת המצרים בעת שהוטמן הפרעה בקברו.

היסטוריה
--------

ב-4 בנובמבר 1922 מצאה קבוצת אגיפטולוגים את קברו של תות ענח' אמון בעמק המלכים. הקבוצה מומנה על ידי ג'ורג' הרברט, הרוזן החמישי מקרנארבון. ב-5 באפריל 1923 נמצאה גופתו של הרברט בבית המלון קונטיננטל-סאבוי שבקהיר. מותו הוליד את הסיפור על "קללת תות ענח' אמון", שנודעה גם בשם "קִללת הפרעונים". מותו נבע ככל הנראה מאלח דם (שהתפתח לדלקת ריאות) כתוצאה מגילוח בטעות של עקיצת יתוש נשא של שושנה, מה שגרם לפתיחת הפצע ולזיהום חמור.

מיתות מסתוריות נוספות של אנשים הקשורים לתגלית הארכאולוגית אירעו בשנים שלאחר מכן.

בשנת 2007 החזיר תייר גרמני תגליף פרעוני גנוב, מחשש שייחשף בעקבות מעשהו לקללת הפרעונים.

הסברים
------

### פטריה

* במאמר שפורסם בעיתונות באותה תקופה העלה סר ארתור קונן דויל את ההשערה שפטריית עובש הונחה לצד הקברים בכוונת מכוון כדי להעניש את שודדי הקברים. מחקרים מאוחרים הראו שתנאי האוויר כלחות וטצמפרטורה מתאימים לתנאי הגידול של פטריה (אספרגילוס - Aspergillus(אנ')) היכולה לגרום לתסמיני מחלה מהם מתו חלק מחוקרי הקברים.

### תנאי האוויר שבחדר

* התנאים בקברים סיכנו את בריאותם של הפוקדים אותם, בהיותם חללים חשוכים ומחניקים[דרוש מקור].
* בדגימות אוויר שנלקחו מתוך סרקופג סגור דרך חור שנקדח בו, נתגלו רמות גבוהות של אמוניה, של פורמלין ושל מימן גופרתי; גזים אלו הם רעילים, וחלק מהגזים שנמצאו – כגון גז עצבים[דרוש מקור] – יכולים להרע את בריאותו של הנושם אותם, ואולי זו הייתה הסיבה ל"קללה" שבקבר.

סתירות לאמונה
-------------

רוב המשתתפים בפתיחת הקבר לא מתו בשנים לאחר מכן, וחלקם אף האריכו ימים. כך לדוגמה, מגלה הקבר, הארכאולוג הווארד קרטר, מת בשנת 1939, בן 64, יותר מ-16 שנים לאחר שפתח את קברו של תות ענח' אמון. הרופא שניתח את הגופה נפטר בגיל 87.

הסברים כגון פטרייה רעילה וגזים רעילים אינם מסבירים מדוע אף אחד מ-10 האנשים שהסירו את התכריכים מעל המומיה לא מת בשנים לאחר מכן. בנוסף, חלק מהמיתות שנקשרו בפרשה אירעו מסיבות שלא ניתן לקשור אותן להרעלה - כך, לדוגמה, ארכאולוג צרפתי נפל בעת הביקור ומת מפצעיו, טכנאי רנטגן שנשלח לבדוק את המומיה נפטר לפני שהגיע ליעדו, ואביו של מזכירו של טכנאי הרנטגן התאבד.

פרופ' דייוויד סילברמן (אנ') טוען שהסיבה לאמונה היא התפיסה של התרבות המצרית כאפילה ומסתורית.

ראו גם
------

* קללת אצי

קישורים חיצוניים
----------------

* קללת הפרעונים: נקמת המומיה, באתר "מסע אחר"
* "קללת הפרעונים" - פרק בפודקאסט "מינהר הזמן", באתר תאגיד השידור הישראלי
* קללת קברי הפרעונים - האמת המפתיעה נחשפת, באתר וואלה!‏, 20 ביוני 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  אבי בליזובסקי, ‏גרמני החזיר תגליף פרעוני גנוב, מחשש להחשף לקללת הפרעונים, באתר "הידען", 11 באוגוסט 2007
2. ↑  מערכת וואלה! בריאות‏, האם התגלתה הסיבה לקללת הפרעונים של קבר תות ענח אמון?, באתר וואלה!‏, 12 במאי 2023
|  |
| --- |
| מראה עצם הקודקוד מימין ומשמאל |
|  |
| עצם הקודקוד השמאלית, מבט מימין, כלומר מכיוון הגולגולת. צד ימין של התמונה פונה למצח, וצד שמאל לעורף. |
|  |
| עצם הקודקוד השמאלית, מבט משמאל. צד שמאל של התמונה פונה למצח, וצד ימין לעורף. |

**עצם הקודקוד** (TA: Os parietale) היא אחת מעצמות הגולגולת. קיימות שתי עצמות קודקוד - עצם הקודקוד הימנית ועצם הקודקוד השמאלית. עצמות הקודקוד מופרקות זו לזו בשיא הגולגולת. 

שתי עצמות הקודקוד יחד מהוות את צידי ותקרת קופסת הגולגולת. מקור השם הלטיני הוא מהמילה pariet שפירושה קיר, או כותל.

תיאור
-----

עצמות הקודקוד הן עצמות שטוחות. צורתן הכללית כצורת מרובע, עם שני משטחים - פנימי וחיצוני, ארבעה גבולות - קדמי, עליון, אחורי ותחתון, וארבע זוויות.

שני המשטחים, הפנימי והחיצוני חלקים יחסית. המשטח החיצוני קמור, וניתן לזהות עליו כמה סימני היכר: בחלקו העליון מופיעה הבליטה הקודקודית, שריד מתהליך התקשות העצם. מתחתה שני רכסים רדודים בצורה קשתית - הרכס הקודקודי העליון והתחתון (בתמונה משמאל מופיע קו אדום דק בין הרכסים). הרכס העליון משמש לעגינת החיתולית הגולגולתית, והתחתון מסמן את גבול העגינה של שריר הצדע.

המשטח הפנימי קמור, ומכיל ערוצים או חריצים המשמשים למעבר עורקים המזינים את קרומי המוח וגיתות (Sinus durae matris) לניקוז ורידי של המוח וקרומיו.

מפרקים
------

עצמות הגולגולת והתפרים ביניהן
כל המפרקים של עצמות הקודקוד הם מפרקים פיברוטיים מסוג מפרקי תפר. בגבולן העליון, עצמות הקודקוד מופרקות זו לזו בתפר החץ (Sutura sagittalis), בגבול האחורי הן מופרקות לעצם העורף בתפר הלמדא (Sutura lambdoidea), בגבול הקדמי הן מופרקות לעצם המצח במפרק שנקרא תפר הכתר (Sutura coronalis), ובגבול התחתון הן מופרקות לעצם היתד ולעצמות הרקה.

התפתחות
-------

גולגולת תינוק, מבט מלמעלה - המצח בחלקה העליון של התמונה והעורף בחלקה התחתון. עצמות הקודקוד הן שתי העצמות הגדולות מצד ימין ושמאל, כאשר עצם המצח שנמצאת לפניהן (מעליהן בתמונה) מפורצת, ונראית מזווית זו כשתי עצמות שונות. המפרקים הפיברוטיים עדיין לא התקצרו, והמרחק בין עצמות הקודקוד והעצמות השכנות ילך ויקטן עם הזמן, עד כמעט התאחות
 ערך מורחב – **מרפס**  

בזמן הלידה, הסיבים שמחברים את עצמות הקודקוד זו לזו ולעצמות האחרות ארוכים בהרבה, והעצמות עצמן עדיין גמישות. עובדות אלו מאפשרות לגולגולת עצמה לשנות את צורתה, דבר שנחוץ כדי לאפשר את מעבר הראש בתעלת הלידה, וכן כדי לאפשר את הגידול המהיר של הראש בשנות החיים הראשונות. בשנות חייו הראשונות של התינוק העצמות מתקשות והסיבים מתקצרים בהדרגה, עד שאצל אדם מבוגר עצמות הגולגולת קרובות זו לזו עד כדי נגיעה, והתפרים שחיברו ביניהן מתקצרים עד כדי "הדבקת" העצמות זו לזו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עצם הקודקוד** בוויקישיתוף
* עצם הקודקוד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

עצמות הגולגולת. לקריאה על כל אחת מהעצמות, ניתן להקיש עליהן באיור.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4406675-2
* TA98: A02.1.02.001

 |
גנרל **הלמוט מדר** (בגרמנית: **Hellmuth Mäder**; 5 ביולי 1908 – 12 במאי 1984) היה מפקד בוורמאכט, שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייו ושירותו במלחמה

מדר נולד ב-5 ביולי 1908 ברוטרודה, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1936 התגייס מדר לוורמאכט, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא היה קצין מטה בדיוויזיה ה-34. בתחילת המערכה על צרפת, אובר-לויטננט מדר הוביל את הפלוגה ה-14 ברגימנט הרגלים ה-522, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-297. בחורף 1940 הוא הפך למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט. במהלך קרבות ההגנה בחורף 1941/42 הוענק למדר עיטור צלב האבירים של צלב הברזל ב-3 באפריל 1942 על גבורה אישית חוזרת. ביולי 1942 הוא הפך למפקד רגימנט הרגלים ה-522 בדרגת מיור. במהלך מבצע כחול בקיץ 1942 בלט אוברסט לויטננט מדר בפעולותיו. בחורף 1942/43 הוקף הרגימנט שלו בסטלינגרד. לאחר לחימה קשה, מדר נפצע קשה בראשית 1943 והוטס החוצה מהכיס. לאחר החלמתו הועבר מדר לעתודת המילואים, ובאביב 1944 הוא הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד חטיבת ההתערבות נארווה. עם היחידה שלו, מדר הצליח לעצור התקפות רוסיות וניסיונות לפריצת דרך מספר פעמים. לאחר פציעה נוספת הפך מדר למפקד בית הספר לנשק של קבוצת ארמיות צפון. לאחר תחילת מתקפת הקיץ הרוסית בשנת 1944, מדר הפך למפקד העיר שאולן, בין ריגה לקניגסברג. מדר הצליח להשאיר את העיר פתוחה במשך 48 שעות כדי שהכוחות הגרמנים שמצפון לעיר ייסוגו לדרומה. על הישג זה הוענק למדר תוספת עלי האלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל ב-27 באוגוסט 1944. בסתיו 1944 פיקד מדר על דיוויזיית הפאנצר ה-7, ובסוף דצמבר 1944 הפך מדר למפקד חטיבת משמר הפיהרר, והוביל אותה במהלך קרב הארדנים. בינואר 1945 הורחבה החטיבה לדיוויזיית פיהרר גרנדיר ומדר הועלה לדרגת גנרל מיור. לאחר לחימה קשה עם כוחותיו בלובאן ושטטין והקרב האחרון על וינה, הוענק למדר תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל ב-18 באפריל 1945. ב-8 במאי נפלו מדר וכוחותיו בשבי ארצות הברית, אך הוסגרו לכוחות הצבא האדום.

### לאחר המלחמה

מדר השתחרר מהשבי רק בחורף 1955. לאחר שובו לרפובליקה הפדרלית של גרמניה, הצטרף מדר לבונדסוור שהוקם לאחרונה בדרגת בריגדה-גנרל, ופיקד על בית הספר לחי"ר בהאמלבורג משנת 1956, ובשנת 1958 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. בשנת 1968 הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט. בשנת 1974 הואשם מדר בשחיתות והוא נידון לשנתיים מאסר ואף נשללה ממנו דרגתו. לאחר שחרורו התגורר מדר בקובלנץ, עד מותו ב-12 במאי 1984.

קישורים חיצוניים
----------------

* הלמוט מדר באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1119762502
* VIAF: 6759148037717288350006
* WorldCat (עם VIAF): 6759148037717288350006

 |
בטופולוגיה, **הלמה של לינדלף** היא למה הקובעת שמרחב מנייה שנייה הוא מרחב לינדלף.

הלמה היא ניסוח כללי יותר של העיקרון לפיו כל קבוצה פתוחה בישר הממשי היא איחוד בן-מנייה של קטעים פתוחים.

הוכחת הלמה
----------

יהי X מרחב מנייה שנייה, ויהי \mathcal{U} כיסוי פתוח של X. נראה שקיים לו תת-כיסוי בן מנייה. מהנתון, קיים ל-X בסיס בן מנייה {\displaystyle {\mathcal {B}}=\{B\_{n}\}\_{n=1}^{\infty }}. לכל n\in {\mathbb {N}} נבחר איזושהי קבוצה בכיסוי \mathcal{U} המכילה את {\displaystyle B\_{n}}, אם ישנה. נסמן את אוסף הקבוצות שהתקבל ב-{\displaystyle {\mathcal {U}}'}. הוא בן מנייה מעצם בנייתו, ונראה כעת שהוא כיסוי של X. אכן, תהי x\in X. מהגדרת הכיסוי, קיימת איזושהי {\displaystyle U\in {\mathcal {U}}} כך ש-{\displaystyle x\in U}. זהו כיסוי פתוח, ולכן מהגדרת בסיס קיים n עבורו {\displaystyle x\in B\_{n}\subseteq U}. אבל, מבניית {\displaystyle {\mathcal {U}}'} יש איזושהי קבוצה בו המכילה את {\displaystyle B\_{n}} (ייתכן שזו U, אמנם זה לא משנה) ולכן היא מכילה גם את x. מכך נקבל ש-{\displaystyle {\mathcal {U}}'} תת-כיסוי בן מנייה כנדרש. {\displaystyle \blacksquare }

קבוצות פתוחות בישר הממשי
------------------------

הלמה של לינדלף בגרסתה הממשית, קובעת כי כל קבוצה פתוחה {\displaystyle U\subset \mathbb {R} } היא איחוד בן-מנייה של קטעים פתוחים, שכן כל {\displaystyle x\in U} מוכל באיזה קטע ממשי {\displaystyle x\in I\_{x}\subset U} בעל קצוות רציונליים. היות שיש מספר בן-מניה של קטעים ממשיים בעלי קצוות רציונליים, ניתן לבחור ל-U כיסוי בן-מניה של קטעים פתוחים.
פך הנקרא "טנקרד" כלים מחופים לבן II. אוסף המוזיאון הימי הלאומי
"קערת חלב" ושברי כלים מחופים לבן שנמצאו בתל אבו הואם באזור המעגן בחפירות שנוהלו על ידי פרופ' מיכל ארצי בשנת 2011
**כלים מחופים לבן** (באנגלית: ‏ White Slip ware) היא משפחה של כלי קרמיקה שמקורה בקפריסין. הכלים נעשו ביד. ניצנים ראשונים של משפחת כלים זו הופיעה כבר בסוף תקופת הברונזה התיכונה, אבל עיקר תפוצתה בתקופת הברונזה המאוחרת, שהייתה תקופה של סחר בינלאומי, והכלים משמשים מאובן מנחה לתקופה זו באתרים הארכאולוגים בארץ ישראל. מציאתה באתר ארכאולוגי מהווה אינדיקציה לשייכות השכבה בה נמצאו כלים ממשפחה זו לתקופה זו. משפחת כלים זו הייתה נפוצה מאוד בארץ ישראל בתקופה זו, ביחד עם משפחת כלי בסיס טבעת.

המשפחה כללה מספר כלים, הנפוץ ביותר בהם היא קערה חצי כדורית בעלת ידית בצורת אתנח (ידית שהייתה נפוצה במשפחות כלים בקפריסין), שנקראה בפי החוקרים "קערת חלב". כלים נוספים במשפחה זו הם פכים ופכיות. אחד הכלים האופייניים הוא פך בעל צורה ייחודית הנקרא "טנקרד". כלי המשפחה שנפוצו בארץ ישראל אינם גדולים, קוטר קערות החלב נע בין 20-13 ס"מ לערך ועומקן נע בין 12-6 ס"מ בהתאמה. כלי המשפחה נוצרו מחומר גריסי קשה כהה שמקורו בהרי הטרואודוס. הכלים נוצרו ביד וחופו בשכבת צבע קרם-לבן. הכלים עוטרו בדגמים גאומטריים הכוללים דגמי סולמות, מעוינים ושבכות שמזכירים רקמה עדינה. העיטור לא כיסה את כל פני שטח הכלי.

כלים אלה נמצאו באתרים רבים בארץ ישראל ביניהם תל אבו הואם, תל שקמונה, תל לכיש, תל מגידו ועוד. 

כלי המשפחה מתחלקים לשתי תקופות:

1. **התקופה הקפריסאית המאוחרת I** המקבילה לתקופת הברונזה המאוחרת א - המאפיין את התקופה הזאת הוא עיצוב קפדני ומעודן בצבעים חום ואדום ופני כלי מבריקים.
2. **התקופה הקפריסאית המאוחרת II** המקבילה לתקופת הברונזה המאוחרת ב - הכלים מתקופה זו העיטור פחות קפדני, והעיצוב מרושל.

לקריאה נוספת
------------

* אבשלום זמר ואורית רוטגייזר, **כלי חרס מקפריסין בעת העתיקה**, קטלוג התערוכה בהוצאת המוזיאון הימי הלאומי 2011

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| פורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרובפורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב | ל**פורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כלים מחופים לבן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  רות עמירן, הקיראמיקה הקדומה של ארץ ישראל, הוצאת מסדה, ירושלים, 1963, עמ' 150
**Cue bid** היא הכרזה לא טבעית בברידג' בה שחקן מכריז הכרזה בסדרה אותה הכריז שחקן יריב. למשל: הכרזה של ♠2 לאחר ששחקן יריב הכריז ♠1. המשמעות של ההכרזה שונה במצבים בהם השחקן היריב הכריז הכרזת אוברקול לעומת המצבים בהם השחקן היריב פתח.

Cue bid לאחר אוברקול של שחקן יריב
---------------------------------

מטרת ההכרזה היא לנסות למצוא חוזה מתאים כשהכרזת ה-Cue bid מאפשרת להמשיך בתיאור הידיים בגובה נמוך. במקרים רבים נועדה ההכרזה לאפשר להגיע למשחק מלא או לסלאם.
  

**לאחר פתיחה של השותף ואוברקול של שחקן יריב** המשמעויות של הכרזת Cue bid הן:

* מכריז ה-Cue bid מעוניין ששותפו ימשיך לתאר את היד שלו מבחינת חלוקה וכוח, לפיכך זו הכרזה המחייבת לפחות סיבוב אחד של הכרזה (One Round Forcing).
* ברוב המקרים למכריז ה-Cue bid יש התאמה של שלושה קלפים לפחות בסדרה שהכריז שותפו
* בדרך כלל למכריז ה-Cue bid יש 11 נקודות או יותר.

**דוגמה:**
  

לאחר שהשותף פתח ♥1 והיריב שאחריו הכריז ♠1, נכריז ♠2 עם היד הבאה:
  
 76 ♠
  
 AJ9 ♥
  
 QJ82 ♦
  
 KJ73 ♣
  

**כאשר הפותח הוא זה שמכריז Cue bid** הוא מתאר יד חזקה בהרבה מפתיחה או יד חלוקתית ומבקש משותפו להמשיך לתאר את ידו.
  

**דוגמה:**
  

לאחר שפותחים ♥1, היריב במושב השני מכריז אוברקול של ♠1 והשותף מכריז ♣2, נכריז ♠2 עם היד הבאה:
  
 - ♠
  
 AKQJ9 ♥
  
 AKQ10 ♦
  
 Q1098 ♣

Cue bid לאחר פתיחה של שחקן יריב
-------------------------------

בדרך כלל משמש כקונבנציה, המתארת יד עם קוצר בסדרת היריב ושתי סדרות אחרות כשבכל אחת מהן לפחות חמישה קלפים. קונבנציות נפוצות מסוג זה הן: Michaels cuebid ו Ghestem. קונבנציה נוספת נפוצה פחות היא Quantum convention.
  

מטרת הכרזת Cue bid לאחר פתיחה של שחקן יריב, עשויה להיות הפרעה ליריבים במציאת חוזה מתאים או מציאת חוזה מתאים ברמה של משחק חלקי, משחק מלא או סלאם. ידו של מכריז הכרזה זו עשויה להיות חלשה, בינונית או חזקה בהתאם למה שנקבע בקונבנציות שונות.

ראו גם
------

* אוברקול
* Takeout Double
* Balancing (ברידג')
* Michaels cuebid

קישורים חיצוניים
----------------
**עצם הלחי** (TA: Os zygomaticum) היא אחת מעצמות הגולגולת. קיימות שתי עצמות לחי - עצם הלחי הימנית ועצם הלחי השמאלית.

תיאור
-----

העצמות שמרכיבות את ארובת העין הימנית. עצם הלחי צבועה בכחול
עצם הלחי היא עצם לא רגולרית, המהווה את חלקה העליון של הלחי, ומהווה גורם חשוב בקביעת תווי הפנים. במיקומה יחסית לעצמות הגולגולת האחרות היא תחתונה לעצם המצח, קדמית לעצם הרקה, צידית ללסת העליונה ועליונה ללסת התחתונה. היא מהווה את הרביע הצידי-תחתון של ארובת העין. חלקה האחורי מופרק לעצם הרקה, במפרק פיברוטי שמהווה את "קשת הלחי", שמתחתה עובר שריר המלעס שאחראי על פעולת הנשיכה ומשתתף בלעיסה.

מפרקים
------

בחלקה האחורי עצם הלחי מופרקת לעצם הרקה, תוך יצירת קשת הלחי. בחלקה העליון היא מופרקת לעצם המצח ועצם היתד. בחלקה הפנימי התחתון היא מופרקת ללסת העליונה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עצם הלחי** בוויקישיתוף
* עצם הלחי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

עצמות הגולגולת. לקריאה על כל אחת מהעצמות, ניתן להקיש עליהן באיור.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4330387-0
* TA98: A02.1.14.001

 |
**הלמוט רילינג** (בגרמנית: **Helmuth Rilling**; נולד ב-29 במאי 1933), מנצח, מוזיקולוג ומורה. מייסד המקהלה "גכינגר קנטוריי" (גרמנית: Gächinger Kantorei), "קולגיום באך שטוטגרט" (Bach-Collegium Stuttgart), "אנסמבל צעירי שטוטגרט באך" (Junges Stuttgarter Bach Ensemble), "פסטיבל באך אורגון" (Oregon Bach Festival) ביוג'ין, אורגון, "פסטיבל אנסמבל שטוטגרט" (Festival Ensemble Stuttgart) "אקדמיית באך הבינלאומית שטוטגרט" (Internationale Bachakademie Stuttgart) ואקדמיות נוספות ברחבי העולם. לימד ניצוח על מקהלות באוניברסיטת פרנקפורט בשנים 1965-1989 וניהל את מקהלת "פרנקפורטר קנטוריי" (Frankfurter Kantorei) בשנים 1969-1982.

השכלה וניצוח
------------

רילינג, יליד שטוטגרט, קיבל את השכלתו הראשונית במוזיקה בסמינר הפרוטסטנטי בוירטמברג. בין השנים 1952-1955 למד לנגן בעוגב, הלחנה וניצוח מקהלות בקולג' למוזיקה בשטוטגרט. השלים את לימודיו בהוראת פרנאנדו ג'רמאני ברומא, וב"אקדמיה מוזיקלה קיג'אנה" (Accademia Musicale Chigiana) בסיינה. 
ב-1954 בעודו סטודנט, ייסד את מקהלת "גכינגר קנטוריי". החל ב-1957 היה לעוגבן ומנהל המקהלה בכנסיית הזיכרון בשטוטגרט (Stuttgart Gedächtniskirche). בשנים 1963-1966 לימד נגינה בעוגב ושירה בבית הספר הכנסייתי בשפנדאו כשהוא מנצח על מקהלת הכנסייה.

ב-1965 ייסד את קולגיום באך שטוטגרט, שיחד עם מקהלת ה"גכינגר קנטוריי" ערך סיורי הופעות נרחבים. ב-1967 למד בהוראת ליאונרד ברנשטיין בניו יורק ובאותה השנה נתמנה פרופסור לניצוח מקהלה באוניברסיטת פרנקפורט (Frankfurt Musikhochschule), משרה בה החזיק עד 1985 (המשיך ללמד עד 1989). ב-1969 מונה למנהל מקהלת "פרנקפורטר קנטוריי".

רילינג מוכר בביצועיו למוזיקת בארוק בביצוע בכלים עכשוויים. הקליט פעמיים את כל היצירות הקוליות של באך, ושלש פעמים את משיח של הנדל לאחר מחקר נרחב של היצירה. כמו כן ביצע והקליט יצירות מאת ברהמס ומלחינים קלאסיים-רומנטיים אחרים. ב-1988 ניצח על ביצוע הבכורה של המיסה לרוסיני. כמו כן רילינג הזמין מהמבצע והמוזיקולוג רוברט לוין השלמה חדשה לרקוויאם מאת מוצרט בטרם הקליט אותו, לימים גרסה זו נבחרה על ידי גרדינר לביצוע. 

רילינג ייסד מספר פסטיבלי מוזיקה, הראשון שבהם יחד עם רויס זלצמן ביוג'ין (אורגון) ב-1970, ושימש עבורו מנהל אמנותי עד 2013. כמו כן במסגרת "אקדמיית באך הבינלאומית בשטוטגרט" שייסד ב-1981 נערכים קונצרטים וכיתות אומן. ב-2001 ייסד את "פסטיבל אנסמבל" כחלק מ"פסטיבל המוזיקה האירופאית בשטוטגרט". 

רילינג ניצח על תזמורות רבות, בהן הפילהרמונית הישראלית, בישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הלמוט רילינג** בוויקישיתוף

* הלמוט רילינג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* הלמוט רילינג, באתר AllMusic (באנגלית)
* הלמוט רילינג, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* הלמוט רילינג, באתר Discogs (באנגלית)
* הלמוט רילינג, באתר Songkick (באנגלית)
* על ריליניג באתר אקדמיית באך בשטוטגרט
* על רילינג באתר קנטטות באך

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007280781105171
* BIBSYS: 90551564
* BNE: XX1088941
* BnF: cb138990182 (data)
* CiNii: DA05405757
* GND: 119539691
* ISNI: 0000 0001 1497 1316
* LCCN: n82096229
* LNB: 000198078
* MusicBrainz: 0c1f3d1a-96ce-4d1e-87e2-9b273e083ce5
* NDL: 01155292
* NKC: xx0026629
* NLA: 35811107
* NLK: KAC2020Q1031
* NLP: A17486798
* NTA: 071466983
* RERO: 02-A003747246
* SNAC: w6cz4spw
* SUDOC: 082684669
* Trove: 1098304
* VIAF: 111728401
* WorldCat: lccn-n82096229

 |
**הלמוט פופנדיק** (בגרמנית: **Helmut Poppendick**;‏ 6 בינואר 1902 - 11 בינואר 1994) היה רופא פנימי, ראש מטה השירות הרפואי של האס אס והמשטרה, מנאשמי משפט הרופאים בגרמניה.

ביוגרפיה
--------

למד רפואה בשנים 1919-1926 בגטינגן, מינכן וברלין. קיבל את רישיונו הרפואי ב-1 בפברואר 1928. לאחר מכן עבד במשך ארבע שנים כסייען רפואי בקליניקה הרפואית בשריטה. מיוני 1933 עד אוקטובר 1934 היה סגן מנהל בית חולים גדול בברלין.

בשנת 1935 השלים את הכשרתו כמומחה ל"טוהר הגזע" במכון קייזר וילהלם לאנתרופולוגיה, לגנטיקה האנושית ולאאוגניקה. לאחר הכשרות אלה, היה לעוזרו של ארתור גיט במשרד הפנים של הרייך. אף החזיק בתפקיד ראש מטה השירות הרפואי של אס האס והמרכז הרפואי לגנטיקה, שבשנת 1937 נהפך למשרד ההתיישבות והגזע הראשי של האס אס. פופנדיק היה ראש המחלקה והצוות של המשרד הגנאלוגי.

בתחילת מלחמת העולם השנייה גויס כשליש של מחלקה רפואית בצבא ולקח חלק בהתקפה על בלגיה, צרפת והולנד. בנובמבר 1941 התקבל לשורות הוואפן אס-אס. בשנת 1943, ארנסט רוברט גרוויץ, הרופא הראשי של האס אס, מינה אותו לעמוד בראש צוותו. פופנדיק הצטרף גם לשורותיה של המפלגה הנאצית בשנת 1932 ולאס אס. באס אס הגיע לדרגת אוברפיהרר.

הלמוט פופנדיק היה מעורב בסדרת ניסויים שנערכו על אסירי מחנות הריכוז, כולל הניסויים שנערכו בראוונסבריק.

### אחר מלחמת העולם השנייה

בפסק הדין של בית הדין הצבאי האמריקאי, ב-20 באוגוסט 1947, הוא זוכה מאשמה במעורבות בניסויים, אך נידון לעשר שנות מאסר בגין חברות בארגון פשע, ארגון האס אס. בפועל, שוחרר מהכלא ב-31 בינואר 1951.

קישורים חיצוניים
----------------

* מסמך ממשפטי נירנברג בנוגע להלמוט פופנדיק

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 103510752X
* ISNI: 0000 0000 4641 6651
* LCCN: no2002102104
* VIAF: 39052889
* WorldCat: lccn-no2002102104

 |
הספר **יומנו של מכשף** (בפורטוגזית: **O Diário de Um Mago**) הוא ספרו של פאולו קואלו משנת 1987 המתאר את מסעו של המחבר בעלייתו לרגל לסנטיאגו דה קומפוסטלה ב-1986 בצפון ספרד.

בספר מתואר הנוף והחוויה הרוחנית אותה עובר המחבר וכן מוסברים בו תרגילים לשיפור חיי הקורא המשלבים מדיטציה ודמיון מודרך.

עלילת הספר
----------

המכשף פאולו קואלו, טמן את חרבו הקודמת באדמה בציפייה לקבל עתה חרב חדשה, איתה ציפה להשיג עוצמה רבה יותר משהייתה לו עם החרב הקודמת. אך לרוע מזלו הוא התגאה במקצת על שהוא לא אדם פשוט אלא מכשף ובהתאם לכך החליט המאסטר שלו - שנתן לו את החרב המיוחלת - שלא מגיע לו לקבל אותה. נאמר לו כי אם הוא ייצא למסע רגלי ב"דרך סנטיאגו" (דרך שנוצרים רואים כמצווה בללכת בה ברגל), שהיא נקראת "דרך האנשים הרגילים", ובה ילמד אותו המדריך שלו להרגיש כאדם רגיל ולא כאדם החשוב יותר מאחרים - הוא ימצא את חרבו לאחר חיפוש. לאחר זמן רב של מחשבה, הוא אכן יוצא למסע בעזרת מדריך שהגיע אליו מטעם המאסטר שלו. 

הספר, כתוב כיומן מסע המספר על מקרים רבים שקרו לו במהלך המסע, אף כי לרובם (מלבד הסיפורים על הכלב) אין כל קשר האחד לשני. לגבי כל דבר שקרה לו לימד אותו המדריך שלו דבר, כגון: האם הוא התנהג כשורה כשקרה לו מקרה פלוני? מה עליו לעשות עכשיו? וכדומה. לגבי השאלה "מה עליו לעשות עכשיו?" יש סדר מסוים מדוע כל דבר כתוב דווקא אחר הדבר שלפניו אם כי ניתן היה בקלות לכתוב זאת בסדר שונה ואף מסודר בהרבה. 

סוף הסיפור הוא: שהוא מסיים את מסעו ונפרד מהמאסטר שלו, ולאחר מכן משתתף בטקס פרידה מהמדריכים שהתבצע עבור עוד כמה אנשים שנפרדו אף הם ממדריכיהם באותו הטקס. את החרב המיוחלת הוא מוצא לאחר חיפושים רק אחר שהוא כבר נפרד ממדריכו. בתחילת הספר הוא כותב הקדשה למדריך שלו.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **יומנו של מכשף** |

* יומנו של מכשף, באתר OCLC (באנגלית)
**שלמה מאייר (מרקוס) שילר-סינשי** (בהונגרית: **Solomon Mayer (Marcus) Schiller-Szinessy**;‏ 23 בדצמבר 1820 – 11 במרץ 1890) היה רב וחוקר ממוצא יהודי-הונגרי שכיהן כמרצה לספרות חז"ל וספרות רבנית באוניברסיטת קיימברידג'.

ביוגרפיה
--------

נולד באובודה ולמד פילוסופיה ומתמטיקה באוניברסיטת ינה, יחד עם לימודי רבנות. היה היהודי הראשון שצורף לסגל האקדמי של הקולג' הלותרני באפריס (פרשוב). היה בין היהודים המעטים שהשתתפו באופן פעיל במהפכת 1848 נגד האימפריה האוסטרית (כחלק מהלך רוח לאומי זה הוסיף את שם-המשפחה ההונגרי Szinessy לשם משפחתו). במסגרת זו היה מעורב בפיצוץ גשר בסגד לצורך עיכוב התקדמות הצבא האוסטרי. משהמהפכה נכשלה נמלט שילר-סינשי לבריטניה, דרך אירלנד. ב-1856 מונה לרב הקהילה החדשה במנצ'סטר (הטרמה של קהילה רפורמית). ב-1863 נשא את ג'ורג'ינה אלינור הרברט, נוצרייה אוניטרית שהתגיירה. באותה שנה עבר לקייברידג' על מנת להתפרנס ממתן שיעורים פרטיים בעברית.

ב-1866 מונה למרצה לספרות תלמודית ורבנית באוניברסיטה, לאחר חילוקי דעות בקרב סנאט האוניברסיטה וברוב דחוק. ב-1871 הועבר בפרלמנט הבריטי חוק שביטל את "מבחן הדת" (Test Act) במינויים אקדמיים. חוק זה איפשר את קבלתו של שילר-סנשי כחבר סגל מלא במשרת מרצה. ב-1875 קיבל מעמד של פרופסור חבר לספרות תלמודית. ב-1877 זכה בתואר מאסטר, היהודי הראשון שקיבל תואר זה בקיימברידג' באופן רשמי. סביבו התגבשה אסכולה של הבראיסטים (נוצרים חובבי עברית), בהם צ'ארלס טיילור, ג'ון פרון (אנ'), בישוף ווסטרשייר ועוד. במקביל ניהל התנצחויות חריפות עם עמיתיו שלמה זלמן שכטר ואברהם נויבאואר.

במקביל למשרת המרצה האקדמי שלו, הועסק כביבליוגרף ומקטלג כתבי היד העבריים בספריית אוניברסיטת קיימברידג'. ב-1876 פרסם את הרשימה הראשונה ובה תיאור מפורט של 72 כתבי יד עבריים. עד מותו תיאר כשני שלישים מהאוסף שכלל 800 פריטים. עם מותו כלל הקטלוג שלו שישה כרכים בכתב יד.

על אף ההכרה במעמדו האקדמי, לא יכול היה שילר-סינשי להתקדם למעמד הפרופסור בקתדרה לעברית (Professor Regius), עקב העובדה שנושא משרה זו כיהן אוטומטית כעוזר בישוף (קאנון) בקתדרלת אילי. רק ב-1927 בוטלה הזיקה בין שתי המשרות. ב-1882 הותר לו לתפקד כפרופסור לעברית על תנאי, אולם גם אז שולם שכרו עבור משרה זו ישירות על ידי צ'ארלס טיילור ולא מקופת האוניברסיטה.

נפטר ב-11 במרץ 1890 ונקבר בבית הקברות היהודי באיפסוויץ'.

לקריאה נוספת
------------

* שלמה קלמן רייף, **הגניזה מקהיר**, עמ' 47–49

* Raphael Loewe, Solomon Marcus Schiller-Szinessy, 1820—1890: First Reader in Talmudic and Rabbinic Literature at Cambridge, **Transactions (Jewish Historical Society of England)**, Vol. 21 (1962-1967), pp. 148-189, in JSTOR

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שלמה שילר-סינשי** בוויקישיתוף
* ערך באנציקלופדיה היהודית
* ערך, Jewish Virtual Library
* רשומה במאגר הבוגרים של קיימברידג'
* קטלוג שילר-סינשי
	+ גרסה מקוונת של הקטלוג
* שלמה שילר-שינסי (1820-1890), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ערך, Jewish Virtual Library
2. ↑  SCHILLER-SZINESSY, SOLOMON MAYER באנציקלופדיה היהודית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007278017405171
* BNE: XX1355931
* GND: 121313271
* ISNI: 0000 0000 8095 551X
* LCCN: n88234918
* NLA: 56964303
* NTA: 12318150X
* RERO: 02-A024709194
* SNAC: w67f7z2m
* SUDOC: 245146245
* VcBA: 495/157019
* VIAF: 15622638
* WorldCat: lccn-n88234918

 |