recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אפולו בלוודרה** (באיטלקית: **Apollo Belvedere**) הוא פֶּסֶל שיש רומי העשוי לפי מקור יווני, ייתכן של הפַּסָּל לאוכארס (אנ') (ביוונית: Λεωχάρης) מן המאה ה-4 לפנה"ס. גובהו של הפסל הוא 2.24 מטרים. הפסל מוצג במוזיאון הוותיקן ברומא.

הפסל מציג את דמותו של האל אפולו. דמותו מעוצבת בסגנון הלניסטי – הדמות נשענת על רגל אחת במצב של בין שני צעדים אולם הידיים אינן נמצאות בתנוחת הקונטרה-פוסטו. ידו האחת פורצת אל החלל (לצידי הגוף וקדימה) ומחזיקה את גלימתו המפוסלת ועשירת הקפלים. ידו השנייה מונחת לצד הגוף. הדמות מפנה את מבטה לימין. שיערה עשוי בעזרת חציבה עדינה במקדח, בסגנון האופייני לתקופה ההלניסטית. הפסל נשען על גזע עץ מפוסל שהוא כנראה תוספת של ההעתק הרומי (הפיסול היווני היה עשיר בפסלי ברונזה, שלא שרדו. העתקיהם הרומיים בשיש נזקקו לתמיכה חיצונית). 

הפסל נחשב במשך זמן רב לאחת מן היצירות הידועות ביותר מן הפיסול היווני. הפסל התגלה במאה ה-15
והתפרסם מיד ברחבי העולם על ידי העתקים ותחריטים. בשנת 1504 שימש הפסל את אלברכט דירר לעיצוב דמותו של אדם בתחריט "אדם וחווה" הידוע; הפַּסָּל בונקולסי (Pier Jacopo Alari Bonacolsi) יצר לפסל העתקי ברונזה מוזהבים; שעתוק ידוע אחר הוא תחריט מאזור שנת 1530 מאת רימונדי (Marcantonio Raimondi); הפַּסָּל הניאו קלאסי אנטוניו קנובה (Antonio Canova) השתמש בדמות זו כדי לתאר את דמותו של פרסאוס. גישות מודרניות יותר מתייחסות אל הפסל בביקורתיות ותופסות אותו כ"תאטרלי" כיוון שהן תופסות את אמנות התקופה הקלאסית כשיאה של האמנות היוונית.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אפולו בלוודרה** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4223219-3
* VIAF: 217339801
* WorldCat (עם VIAF): 217339801

 |
**סאבווי סאקרס** הייתה להקת פאנק רוק ישראלית שפעלה בין השנים 1998-1992.

פעילות
------

להקת סאבווי סאקרס הוקמה ב-1992 על ידי עמי שלו, מתופף להקת "המשאיות" כשאליו הצטרפו שלושה מחבריו - אביב מארק, ניסים אליעז וליאור מיכל. חברי הלהקה היו פועלי במה וטכנאי קול, שהכירו ועבדו יחד בחברת ההגברה והתאורה "בטי בם", ופרט לשלו, היה זה ניסיונם הראשון במוזיקה. במרץ באותה שנה ניגנה הלהקה בליל כלולותיו של שלומי ברכה מלהקת משינה. הופעה זו הייתה גם הופעתה הראשונה של הלהקה.

ב-1994 הוחתמה הלהקה בחברת התקליטים אן אם סי והוציאה את אלבום הבכורה "קומות קרקע ומטה" בהפקה עצמית[דרושה הבהרה]. האלבום, אשר הופק מוזיקלית על ידי איציק ליכטנפלד, היה מאופיין בשירים קצרים, מהירים, בוטים, פרובוקטיביים ורוויים בזעם וכאב. מתוכו יצאו לרדיו השירים "רוצח", "אני לא שומע", "חרא מדינה", "אין לי אדמה" ו"את נוסעת". מבין שירי האלבום בלטו "אני לא שומע", "אין לי אדמה", "את נוסעת", "רוצח", "אקסטזי", "אני רעב" (שהופיע באלבום בשתי גרסאות) והמפורסם שבהם - "חרא מדינה". השיר הפוליטי זכה להכרה מאוחרת כג'ינגל תוכנית הרדיו "זהבי עצבני". למרות החדשנות שהפגין האלבום הוא נמכר בכ-1,300 עותקים בלבד. לשני שירים באלבום נוצרו קליפים - "אני לא שומע" (ביים יואב רודה וראה אור באותה שנה) ו"אין לי אדמה" (צילם, ביים וערך שלומי ברכה, וראה אור ב-1995). בהמשך חיממה הלהקה הופעות של איפה הילד, רמי פורטיס וזקני צפת.

ב-1996 הוציאה הלהקה את אלבומה השני "שקט נפשי", גם הוא בהפקת ליכטנפלד. האלבום, אשר הופק מוזיקלית על ידי הלהקה ועובד אפרת, התאפיין בקו רגוע, צלילים מלודיים יחסית ובטקסטים בוגרים יותר וכמה שפחות פרובוקטיביים; למעשה ניסתה הלהקה לשלב בין סגנונה הזועם למוזיקה מלודית. באלבום בלטו השירים "הצרות", "חי על הסף", "בקשה" (שלושתם שוחררו לרדיו כסינגלים), "דיבורים" ו"מוכה בשגעון", אך גם אלבום זה לא זכה להצלחה. האלבום מסתיים בקטע ארוך בשם "ואדי מילק", שאורכו 14 דקות ו-16 שניות.

הלהקה המשיכה להופיע ולעבוד על אלבום שלישי. ביולי 1998 קיימה הלהקה 2 הופעות אחרונות בתל אביב. באותה שנה נפצע קשה ברגלו הסולן אביב מארק, במסגרת עבודתו כסאונדמן. הפציעה מנעה ממנו להופיע עם הלהקה, מה שהוביל לפירוקה בסוף 1998 ולגניזת האלבום.

לאחר הפירוק המשיכו חברי הלהקה בפעילות מוזיקלית. מארק הוציא ב-2004 אלבום סולו ראשון בשם "מלמולים חסרי שליטה". שלו שיתף פעולה עם מיכל קהן ולהקת הגראנג' די-סמייל של האחיות טלי ושרון ויצמן. אליעז הוציא ב-2005 אלבום סולו בשם "לא מאוחר מדי" יחד עם קרני פוסטל והזמרת ורד פיקר, וב-1 בפברואר 2009 נפטר בביתו בגיל 43 כתוצאה מדום לב.

אלבומים
-------

* קומות קרקע ומטה (אן אם סי, 1994)
* שקט נפשי (אן אם סי, 1996)

קישורים חיצוניים
----------------

* סאבווי סאקרס, באתר אייטונס (באנגלית)
* סאבווי סאקרס, באתר ספוטיפיי
* סאבווי סאקרס, באתר Discogs (באנגלית)
* סאבווי סאקרס, באתר בנדקמפ
* סאבווי סאקרס, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)
* כתבה על אביב מארק, הסולן מתוך האתר qube.co.il
* ריאיון עם אביב מארק, מתוך הבלוג המאזין

הערות שוליים
------------

1. ↑  ריאיון עם אביב מארק בבלוג "המאזין"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007302396905171

 |
**הקורפוס ה-55** (בגרמנית: **Generalkommando zbV 55** היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. הוא הוקם כ**קורפוס ברנהרדי** זמני (על שם מפקדו) ב-6 ביוני 1916 ופורק בסוף המלחמה.

היסטוריה
--------

הקורפוס ה-55  הוקם כ**קורפוס ברנהרדי** זמני ב-6 ביוני 1916,  על שם מפקדו גנרל חיל הפרשים פרידריך פון ברנהרדי.  ב-1 באוקטובר 1916, שונה שם הקורפוס לקורפוס ה-55.

עם תחילת מלחמת החפירות, זיהה הצבא הגרמני כי לא ניתן עוד לקיים את יחידת הקורפוס המסורתית, כלומר אחת המורכבת משתי דיוויזיות. בעוד שבמקרים מסוימים (ובמקומות מסוימים) היה די בקורפוס של שתי דיוויזיות, במקרים אחרים היה צורך ב-5 או 6 דיוויזיות. לכן, תחת פיקודו של הינדנבורג (מקיץ 1916), נוצרו מפקדות קורפוס חדשות ללא דיוויזיות אורגניות.  הקורפוס החדש הזה נקבע כמפקדה כללית לשימוש מיוחד (בגרמנית: **Generalkommandos zur besonderen Verwendung**).

קורפוס ברנהרדי הוקם בחיפזון בקיץ 1916 בחזית האוסטרו-הונגרית באזור ווהלין ככוח רב-לאומי להגנה מפני מתקפת ברוסילוב. כוחות גרמנים ואוסטרים הצליחו להדוף את הרוסים באזור הנהרות סטיר וסטוכיד. לאחר שנתיים בחזית המזרחית, הקורפוס הועבר לחזית המערבית בפברואר 1918, שם פעל באזור ארמנטייר. 

עד סוף המלחמה, הקורפוס לחם בחזית המערבית כחלק מהארמייה השישית, בקבוצת הארמיות רופרכט בהרכב הבא: 

* הדיוויזיה ה-38
* הדיוויזיה הבווארית ה-12
* הדיוויזיה הבווארית ה-5
* שני שלישים מדיוויזיית התחלופה ה-4
* דיוויזיית המילואים ה-9

מפקדים
------

על הקורפוס ה-55 פיקד גנרל חיל הפרשים פרידריך פון ברנהרדי לאורך כל קיומו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Cron 2002, pp. 88–89
2. ↑  Note that Corps (z.b.V.) were designated with Arabic, not Roman, numerals.
3. ↑  General Commands for Special Use *Generalkommandos zur besonderen Verwendung* (Genkdo z.b.V.)
4. ↑  Cron 2002, p. 88
5. ↑  "Bernhardi biography on The Prussian Machine". נבדק ב-29 באוקטובר 2012. `{{cite web}}`:  (עזרה)
6. ↑  Cron 2002, p. 87
7. ↑  Ellis & Cox 1993, p. 187
8. ↑  השליש האחר של דיוויזיית התחלופה ה-4 היה חלק מהקורפוס ה-4, שהיה חלק מהארמייה השישית.
9. ↑  "The Prussian Machine, GenKdo". אורכב מ-המקור ב-11 באפריל 2012. נבדק ב-29 באוקטובר 2012. `{{cite web}}`:  (עזרה)
10. ↑  "German War History". נבדק ב-29 באוקטובר 2012. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**SNK פליימור** (באנגלית: **SNK Playmore**; ביפנית: 株式会社SNKプレイモア, Kabushikigaisha Esu Enu Kei Pureimoa, בעבר נקראה **SNK** לפני שנרכשה על ידי **פליימור**) היא חברת קונסולות ומשחקי וידאו יפנית. SNK הן ראשי תיבות ל-Shin Nihon Kikaku (ביפנית: 新日本企画, מילולית: "תכנון יפן חדש", אשר היה השם המקורי של SNK. השם המשפטי והמסחרי של החברה שונה ל-SNK בשנת 1986.

חברת SNK נוסדה בסואיטה, אוסקה, יפן, ביולי 1978 על ידי אייקיצ'י קווסאקי ופעלה עד 22 באוקטובר 2001. כאשר הוא חזה את סופה של החברה הראשונה, קווסאקי ייסד את חברת "פליימור" באוגוסט 2001. באוקטובר של אותה שנה, רכשה חברת פליימור את חברת SNK, ושינתה את שמה ל-**SNK פליימור** ב-2003.

SNK ידועה בעיקר בשל יצירת סדרת הניאו ג'יאו(אנ') בשנת 1990, אשר כללה קונסולות משחקים ומכונות ארקייד במהלך שנות ה-90. הקונסולה האחרונה בסדרת הניאו ג'יאו, אשר הסתיימה ב-2001, אבל חודשה מאוחר יותר ב-2012, עם הניאו ג'יאו X, אשר פותח ויוצר על ידי "טומו בע"מ". SNK פליימור לאחרונה התמקדו במחלקת הפצ'ינקו שלהם, והוציאו כותרים חדשים של סדרות המשחקים שלהם כגון מטאל סלאג, מלך הלוחמים, פייטל פיורי, וכן סדרות נשכחות כמו ארט אוף פייטינג ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **SNK פליימור** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של SNK פליימור (באנגלית)

* אתר האינטרנט הרשמי של SNK פליימור (ביפנית)
* SNK פליימור, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* האתר הרשמי (ארצות הברית)
* האתר הרשמי (יפן)
* האתר הרשמי (הונג קונג)
* האתר הרשמי (סין)
* האתר הרשמי (קוריאה)
* סרטונים בערוץ של SNK פליימור, באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  PROFILE｜SNK USA, www.snkplaymore.co.jp (באנגלית)
2. ↑  PRESS RELEASE | SNK PLAYMORE, ‏2016-04-08
3. ↑  SNK PLAYMORE OFFICIAL WEB SITE [Press Releases], ‏2003-08-04

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14243955c (data)
* MusicBrainz: 7dbf97f4-1936-4506-9f36-7391d619e39c
* VIAF: 124589095
* WorldCat: lccn-no2009035986

 |
**ביתי אל מול גולן** הוא פזמון שנכתב ב-1962 על ידי יוסף נצר (מילים) וחיים ברקני (לחן). השיר זכה לפופולריות בשנות ה-60 ובוצע מאז על ידי זמרים רבים.

השיר היה שיר הנושא למחזמר שנשא גם הוא את השם "ביתי אל מול גולן" והועלה בקיבוץ שער הגולן על ידי חבריו, לכבוד חג ה-25 לעליית הקיבוץ על הקרקע. נצר וברקני היו חברי שער הגולן וכתבו את המחזה ואת הלחנים. המחזה עסק בהווי הקיבוץ ובבעיותיו, אולם אלו תוארו ברוח טובה. הצלחתו של המחזמר הביאה להצגתו באמפיתיאטרון בצמח ולאחר מכן אף בהיכל התרבות בתל אביב. בהצגה שנערכה בקיבוץ ביצעה ראשונה את השיר בתי לרר (כיום, בת-עמי לשם).

מילות השיר מתארות את הקשר החזק הנוצר בנפש האדם אל המקום בו גדל כתוצאה מנופי ומחוויות הילדות:

> 
> כפרי הדומים שניערתי משיזף  
>  כממטרות תחתן סובבתי בשרב  
>  כציפורים שהעירוני בקולן -  
>  כאן ביתי, אל מול גולן
> 
> 
> 
> 

בהמשך, הקליטו את השיר אמנים רבים נוספים. במיוחד זכו לפרסום ביצועיהם של שלישיית שריד, יפה ירקוני, הפרברים ואריק איינשטיין. עוד ביצעו את השיר הדסה סיגלוב, שמעון ישראלי, לוסי ארנון, אברהם פררה, אריק סיני ולהקת סטלה מאריס בעיבוד לסגנון רוק כבד.

בשיר נעשה גם שימוש בסרט הישראלי "אשת הגיבור" שצולם בחלקו בקיבוץ שער הגולן בבימויו של פיטר פריי ובכיכובם של בתיה לנצט, גדעון שמר ושמואל אומני. 
בהצגה "שישה ימים" שהועלתה ב"בימת הקיבוץ" באוקטובר 1967, בבימויו של גיורא מנור, ועסקה בהשתקפות המלחמה בעיני הלוחמים בני הקיבוץ, שימש השיר כרקע יחד עם שירו של מאיר אריאל, "ירושלים של ברזל".

קישורים חיצוניים
----------------

* "ביתי אל מול גולן" באתר בית לזמר העברי

הערות שוליים
------------

1. ↑  כ-50 ביצועים שונים, על פי אקו"ם
2. 1 2  רוני מ. האס, חוגגים 75 שנה (בתוך "על הדשא"), הזמן הירוק, 20 בספטמבר 2012
3. 1 2  מתח בחדשות ותסכית ללא מתח, דבר, 2 בנובמבר 1962
4. ↑  בתחילה, לחן השיר לא מצא חן בעיני נצר, וברקני הבטיח לו שאם יתברר בהצגת הבכורה כי הלחן אינו מתאים, יכתוב לחן חדש. על פי עופר גביש, בפינתו של איזי מן, "רגע אחד – הפסקול של המדינה" ששודרה ברשת ב' ב-17 באוקטובר 2013
5. ↑  בקול אתר ואתר, שאלות ותשובות - לענין, מעריב, 27 בינואר 1964
6. ↑  "שישה ימים" על בימת הקיבוץ, דבר, 10 באוקטובר 1967
**יום האפילפסיה הבין-לאומי** הוא מועד בינלאומי המצוין מדי שנה ב-26 במרץ. יום זה נועד להעלות את המודעות למחלת האפילפסיה, להפריך מיתוסים על המחלה ולתת לאנשים חולי אפילפסיה ביטחון ותחושת שייכות שאינם לבד בעולם.

היסטוריה
--------

הרעיון של יום האפילפסיה הבינלאומי הוגה בשנת 2008 על ידי קאסידי מייגן ואימה. שני הארגונים The Epilepsy Association of Nova Scotia ו-Anita Kaufmann Foundation תמכו ברעיון שלהן, ובאו יחד כדי להפיץ את היום הזה כיום בינלאומי. לאור מאמציהם המשותפים של הארגונים, בתי ספר, עסקים ופוליטיקאים הביעו את תמיכתם, וב-26 במרץ 2009 הפך יום זה למועד בינלאומי.

מטרה
----

מטרת יום האפילפסיה, המכונה גם "היום הסגול", היא להעלות את המודעות למחלת האפילפסיה. יוזֶמת "היום הסגול", קאסידי מייגן, שסובלת בעצמה מאפילפסיה, יצרה את היום הזה במטרה לגרום לאנשים לדבר על המחלה, להפריך מיתוסים בנוגע למחלה ובנוסף להעלות את המודעות אליה באופן כללי. יתר על כן, היא יצרה את היום הזה כדי שאנשים הסובלים מאפילפסיה לא ירגישו בדידות, ויבינו שהם לא לבד בעולם.

שם המועד
--------

סמל היום הזה הוא הצבע הסגול, מכיוון שחולי האפילפסיה רואים את הצבע הזה בזמן התקף האפילפסיה. בסקר שנערך על ידי חולי אפילפסיה, עלה כי הצבע הסגול הוא הצבע ש"מרגישים" המותקפים בהתקף אפילפסיה.

תקציר על המחלה
--------------

אפילפסיה (בעברית: כִּפְיוֹן) הנקראת גם מחלת הנפילה, היא קבוצה של הפרעות נוירולוגיות ארוכות טווח הבאות לידי ביטוי בפרכוסים אפילפטיים תופעות לוואי נוספות. הפרכוסים הללו הם אירועים משתנים. אלה אירועים שיכולים להיות קצרים ולרוב קשה להבחין בהם או יכולים להיות אירועים ארוכים של רעידות חזקות וארוכות טווח. לפרכוסים הבאים לידי ביטוי באפילפסיה אין סיבה מיידית, אך פרכוסים המופיעים מסיבה כלשהי אינם נחשבים לפרכוסים אפילפטיים.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  האתר הרשמי של יום האפילפסיה (ארכיון)
2. 1 2  מידע על היום הסגול (ארכיון)
**קיריגואה** (בספרדית: **Quiriguá**) הוא אתר מתקופת המאיה שמרכזו כקילומטר בודד מגדותיו של נהר מוטגואה (Motagua) בגואטמאלה. האתר יושב משך כל תקופת תרבות המאיה הקלאסית, החל בסוף המאה ה-2 ועד שנת 850 לערך, ושימש כבירתה של מדינה אוטונומית שנשאה את שמו. במאה ה-8 ולאחר ניצחונה הצבאי על יריבתה קופאן ב-738, פקדה את קיריגואה תנופת בנייה משמעותית שלוותה בבנייה מונומנטלית.

הממצאים באתר
------------

באתר פסלים רבים ואסטלות (stela; רבים stelae) בממדים גדולים במיוחד שכל אחת מהן נחצבה מגוש אבן בודד. הגדולה שבאסטלות בקיריגואה, "אסטלה E", נישאת לגובה של 10 מטר ושוקלת כ-60 טון, ונחשבת לאסטלה הגדולה ביותר שהותירו אחריהם בני המאיה. בנוסף יש באתר מספר מזבחים ודמויות בעלי חיים מיתולוגיים שפוסלו מפיסות סלע (Zoomorph), שהידוע שבהם משנת 736 סומן באות "P" ומכונה "הצב הגדול".

מחקר באתר
---------

מאמר ראשוני אודות האתר התפרסמו לראשונה ב-1840 וכלל רישומים של שתיים מהאסטלות. מחקר נוסף נערך באתר בשנת 1854 ושוב בשנות השמונים של המאה ה-19. מחקר אחרון זה הניב סקירה מעמיקה של כל המונומנטים הגלויים באתר באותה עת. ב-1910 הוגדר שטח של 120 דונם באתר ובסביבתו כאזור ארכאולוגי ומשלחות מחקר המשיכו ללמוד את הממצאים בו בתחילת המאה ה-20. עבודות המחקר בקיריגואה הגיעו לשיאן בין 1975 ל-1980, ובשנת 1981 היא הוכרזה כאתר מורשת עולמית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קיריגואה** בוויקישיתוף
* אודות קיריגואה
* הפארק הלאומי קיריגואה

| Flag of GuatemalaFlag of Guatemala סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בגואטמלה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אנטיגואה גואטמלה • טיקאל • הפארק הארכאולוגי והריסות קיריגואה • הפארק הארכאולוגי הלאומי טקליק אבח |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4807287-4
* VIAF: 237029144
* WorldCat (עם VIAF): 237029144

 |
**גיבור ברית המועצות** (רוסית: Герой Советского Союза) הוא תואר כבוד שהיה העיטור הגבוה בברית המועצות. הוא הוענק לראשונה בשנת 1934 לטייסים שהשתתפו במבצע הצלה של האונייה צ'ליוסקין.

היסטוריה
--------

תחילה כלל התואר קבלת דיפלומה מהוועד הפועל המרכזי של ברית המועצות בלבד. הטייסים שקיבלו את ההענקה הראשונה קיבלו גם את עיטור לנין. ב-29 ביולי 1936 הוחלט שהענקת עיטור לנין בנוסף לדיפלומה תהיה נוהג קבוע. ב-1 באוגוסט 1939 הוחלט להעניק למקבלי התואר גם את מדליית "כוכב הזהב". באותו צו סוכם על אפשרות להענקת התואר מספר פעמים. למקבלי התואר בפעם השנייה הוחלט להציב פסל במקום לידתם. למקבלי תואר בפעם השלישית הוחלט על הקמת פסל ליד "ארמון הסובייטים" במוסקבה (ארמון זה לא הוקם מעולם ולכן הפסל הוקם בשטח הקרמלין).

המדליה הוענקה לחיילים ואזרחים כאחד והיא הייתה אות ההצטיינות הגבוה ביותר בברית המועצות. המקבילה האזרחית היא "גיבור העמל הסוציאליסטי". מקבל התואר "גיבור ברית המועצות" היה זכאי למדליית כוכב הזהב, תעודה מהפריסידיום של הסובייט העליון ועיטור לנין. הייתה אפשרות לקבל את המדליה יותר מפעם אחת. אם האדם היה זכאי לתואר בפעם השנייה, הוא לא היה מקבל שוב את עיטור לנין, אלא רק את המדליה. 

תואר גיבור ברית המועצות הוענק 4 פעמים לשני אנשים: מנהיג ברית המועצות ברז'נייב והמצביא מרשל ז'וקוב.

3 פעמים הוענק התואר למרשל סמיון בודיוני ולשני טייסי חיל האוויר הסובייטי איוואן קוז'דוב ואלכסנדר פוקרישקין - אלופי ההפלות של הצבא האדום (ושל בעלות הברית בכלל) במהלך מלחמת העולם השנייה. קוז'דוב הפיל 62 מטוסים גרמניים ופוקרישקין - 59. 

בנוסף לכך, ערים, מבצרים ומקומות דומים יכלו לקבל את התואר "גיבור" כמו למשל "מוסקבה, עיר גיבורה". בסך הכל היו 13 הענקות מסוג זה.

על הגבורה במהלך מלחמת החורף התואר הוענק ל-412 אנשים נוספים. בסך הכל, לקראת תחילת 1941 הוענק התואר ל-626 אנשים, מהם 3 נשים ו-5 אשר קיבלו את התואר פעמיים.

במהלך מלחמת העולם השנייה הוענקו 11,657 תארים (91.2%) מסך ההענקות. מסך ההענקות, 14 הוענקו לחיילי צבאות בנות ברית. בסך הכול 44 מקבלי התואר לא היו אזרחי ברית המועצות.

בשנת 1961, לאחר שרמון מרקדר השתחרר מ-20 שנות מעצר בכלא המקסיקני בעקבות רצח לאון טרוצקי, הוענק לו תואר גיבור ברית המועצות. החל משנות ה-70 החלה הענקת התואר למנהיגים פוליטיים וצבאיים של המדינה לכבוד יובל כמתנת יום הולדת מהמדינה.

מתוך 112,583 מקבלי המדליה 2,047 (לפי מקורות אחרים - 1,583) הם יהודים. לרובם הוענק העיטור על גבורתם במהלך מלחמת העולם השנייה, שישה מתוכם אף עלו לישראל.

לאחר התפרקות ברית המועצות, הוחלט על הענקת התואר גיבור רוסיה. ל-4,503 גיבורי ברית המועצות הוענק תואר גיבור רוסיה.

ראו גם
------

* רשימת יהודים גיבורי ברית המועצות, רוסיה, העמל הסוציאליסטי ובעלי כל שלוש דרגות עיטור התהילה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גיבור ברית המועצות** בוויקישיתוף
* תיאור מקבלי התואר (ברוסית)
בית הכנסת מקוה ישראל-עמנואל בקוראסאו
בית הכנסת עמנו-אל בפיטרמאי, 1890 בערך. אוסף המוזיאון הלאומי לתרבויות העולם
בית הכנסת עמנו-אל
**יהדות קוראסאו** היא הקהילה היהודית הוותיקה ביותר ביבשת אמריקה והיא קיימת מ-1651. לקהילה הייתה השפעה משמעותית על ההיסטוריה של קוראסאו. כיום יש באי מספר קהילות אשכנזיות ומספר קהילות ספרדיות. נכון ל-2000 חיים באי כ-300 יהודים.

באי בית הכנסת העתיק ביותר שעדיין בשימוש ביבשת אמריקה והקהילה היהודית הוותיקה ביותר ביבשת - הקהילה נוסדה בשנת 1651 ובית הכנסת מקוה ישראל-עמנואל בשנת 1703.

היסטוריה
--------

היהודי הראשון שהגיע לאי היה שמואל כהן, הוא היה יזם שהגיע על הספינה בראשות יוהאן ון-וולבייק שכבש את האי מהספרדים בשנת 1643. הקהילה נוסדה כאשר בשנת 1651, ז'ואו דה-ילן, הביא כ-10 משפחות מהקהילה היהודית הפורטוגזית של אמסטרדם להתיישב באי. הם הקימו את הקהילה, מקוה ישראל, ומרביתם עבדו במטע התקווה באי. את הקבוצה השנייה הביא לאי יצחק דה-קוסטה בשנת 1659. הקבוצה הביאה איתה גם את ספר התורה הראשון באי, אשר הובא מקהילת הספרדים של אמסטרדם. ספר התורה עדיין משמש את הקהילה בבית הכנסת מקוה ישראל.

בתחילה ניסו היהודים להיות עובדי אדמה, אבל בסופו של דבר רובם התרכזו בעיר הבירה וילמסטאד ועברו להיות סוחרים שהיו אחראים על הסחר עם אירופה. במפקד של 1836 נמנו באי 764 יהודים, מהם רק 66 עניים. יצחק מרדכי יוסט תיאר את הקהילה באי בסביבות שנת 1845: "ושם שתי בתי תפלות האחת אשר שמה מקוה ישראל בתוך העיר, ושם השנית נוה שלום מעבר לחוף, אך דלתות השנית סוגרו מבלי באי תפלה. שם גם בית ספר תלמוד תורה לנערים עניים. גם הקהל הזה נותן שכר לשלשה רבנים וליתר בעלי פקודות הקהלה."

היהודים בקוראסאו תוארו בהכרמל בשנת 1860 כמי שמקפידים על שמירת המצוות יותר מיהודי פרמריבו.

בשנת 1864 שליש מהקהילה נפרדה והקימה בית כנסת רפורמי, 'בית עמנואל'. אך כעבור 100 שנה התאחדו הקהילות שוב לקהילת מקוה ישראל-עמנואל המתפללת בסגנון היהדות הרקונסטרוקטיבית.

בתחילת המאה ה-20 החלו להגיע יהודים מתפוצות אשכנז, שלא נתקבלו בסבר פנים יפות על ידי הקהילה הספרדית. על כן הקימו קהילה משל עצמם שנקראה "מועדון מאוחד" ואת בית הכנסת "שערי צדק" בשכונת סקרלו. בהמשך, עבר בית הכנסת לשכונת מהאי לבית שהוסב לבית כנסת. בשנת 2006, נבנה בית הכנסת החדש ברחוב מגדלנווכ. בית הכנסת נחשב לאורתודוקסי ופועל בשבתות ובימים טובים. באמצע העשור השני של המאה ה-21, אין רב קבוע באי ואולם הקהילה מזמינה שליחים בחגים ובימים הנוראים. בשבתות, חברי הקהילה מנחים את התפילה

בית העלמין בית חיים
-------------------

בית הקברות "בית חיים" של הקהילה היהודית שוכן ליד העיירה בלנהיים שבמערב האי. בית הקברות, כשאר מוסדות הקהילה היהודית, הוקם על ידי מהגרים שהגיעו מהולנד, שניסו לחקות את אורח החיים בקהילה היהודית באמסטרדם. מכאן נלקח שם בית הקברות, וכן סגנון המצבות הדומה בייחודו לבית הקברות "בית חיים" שבאודרקרק. בית הקברות נוסד בשנת 1659 והוא נחשב לבית הקברות היהודי העתיק ביותר בחצי הכדור המערבי. קברי הנפטרים הראשונים לא נשאו אבני מצבות כיוון שהיו צריכים לייבא אותן מאיטליה או מהולנד. הקבורה הראשונה בבית הקברות הייתה של יהודית נוניס דה-פונסיקה שנפטרה בתאריך ה' בשבט תכ"ח. מעריכים שבבית הקברות נקברו כ-5200–5500 יהודים, אולם רק למחציתם הוצבו מצבות כמקובל.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הקורות החדשות, הכרמל, 5 בספטמבר 1860
2. ↑  אמעריקא, הכרמל, 30 בנובמבר 1860


| יהדות אמריקה המרכזית |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אל סלוודור • בליז • גואטמלה • האיים הקריביים (ארובה, קוראסאו) • האיטי • הונדורס • ניקרגואה • פנמה • קובה • קוסטה ריקה |

 |
**פיקארונים** ביחיד **פיקארון** (בספרדית: **Picarones** ביחיד **Picaron**) הוא קינוח פרואני שמקורו בלימה במהלך מלכות המשנה של פרו.

מאפיינים
--------

המאכל דומה במקצת לבורמואלוס, סוג של סופגניה שהובאה למושבות על ידי הכובשים הספרדים. המרכיבים העיקריים שלו הם דלעת ובטטה. הוא מוגש בצורת סופגניה ומכוסה בסירופ, עשוי צ'נקאקה (מולסה מוצקת) (אנ'). זה מסורתי להגיש פיקארונים כשאנשים מכינים אנטיקוצ'ו, מין ששליק בשר (אנ'), עוד מאכל פרואני מסורתי.

היסטוריה
--------

פיקארונים נוצרו במהלך התקופה הקולוניאלית כדי להחליף את הבורמואלוס מכיוון שהבורמואלוס היו יקרים מדי להכנה. אנשים התחילו להחליף את המרכיבים המסורתיים בדלעת ובטטה. בטעות, הם יצרו קינוח חדש שגדל במהירות בפופולריות.

פיקארונים מוזכרים על ידי Ricardo Palma בספרו Tradiciones Peruanas (מסורות פרואניות). פיקארונים מופיעים גם במוזיקה ובשירה לטינו-אמריקאית מסורתית.

קינוח זה מוזכר בזיכרונות האוטוביוגרפיים "זכרונות של שלושים שנה" (1810-1840) (בספרדית: Recuerdos de treinta años (1810-1840)) מאת המוזיקאי והמלחין חוזה זאפיולה (אנ') הצ'יליאני, שמזכיר שפיקארונים נאכלו בדרך כלל בפלאזה דה ארמאס דה סנטיאגו (צ'ילה)) לפני 1810.(אנ')

גלריה
-----

* 
* 
* 
* The picarones are one of the main typical dishes of Peru.הפיקארונים הם אחת המנות האופייניות הבסיסיות של פרו.

ראו גם
------

* רשימת סוגי סופגניות
* רשימת סוגי בצק מטוגן
* רשימת מנות קישוא ודלעת

לקריאה נוספת
------------

* קומפטון, MD 20 באפריל 2004. מסורות פרואניות: סיפוריו ההיסטוריים והפולקלוריים של ריקרדו פלמה של אמריקה הלטינית. ארצות הברית. AuthorHouse. ISBN 1-4184-1046-2
* (בספרדית) Plevisani, S. 2005. Dulce Pasión. לימה, פרו. Quebecor World Perú.
* (בספרדית) Ada y Maricarmen. פברואר, 1997. El Arte de la Repostería. לימה, פרו. ביבלוס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיקארון** בוויקישיתוף
* מתכון לפיקארונים

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Historiadora Rosario Olivas cuenta la verdadera historia del picarón". 18 פבר' 2016. נבדק ב-10 ביולי 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  Zapiola, José (1872). "Chapter II La policía de aseo i salubridad". *Recuerdos de treinta años (1810-1840)* (בספרדית). Vol. I & II (1st ed.). Santiago, Chile: Imprenta de El Independiente. p. 12. נבדק ב-12 ביולי 2015. `{{cite book}}`:  (עזרה)
**לַאנְדיֶיגֶר** (מילולית "צייד הארץ") (בגרמנית: **Landjäger**) הוא נקניק מיובש למחצה המיוצר באופן מסורתי בדרום גרמניה, אוסטריה, שווייץ ואלזס. הוא פופולרי כמאכל חטיף במהלך פעילויות כגון טיולים רגליים. יש לו גם היסטוריה כאוכל לחייליים כי הוא נשמר ללא קירור ומגיע במנות חד פעמיות. כארוחה, ניתן גם להרתיח נקניק לאנדייגר ולהגיש עם תפוחי אדמה וירוקות טריים.

שם
--

לפי המילון הגרמני השווייצרי, השם Landjäger נגזר אולי מביטוי הניב Lang tige(n) שפירושו "מעושן במשך זמן רב" "מיובש באוויר במשך זמן רב". הפרשנות המחודשת ההומוריסטית במובן של "שוטרים רכובים" עשויה להיות בהשראת השוואת הנוקשות של הנקניק עם הנוקשות הצבאית הנתפסת של שוטר.  השמות האלזסיים והצרפתיים לנקניק מעושן באוויר, Gendarm וכן Gendarme בהתאמה הם ככל הנראה תרגומים של השם הגרמני בעל האטימולוגיה העממית (שוטר). המילה "ייגר" כתרגום ישיר ופשוט מגרמנית משמעה "צייד". זה יכול להסביר את הפופולריות המחודשת של הנקניק בחלקים הצפוניים והמיושבים בתושבים בעלי מוצא גרמני של ארצות הברית. ציידים מסורים רואים ב-landjägers כמזון לציידים שלוקחים לצייד כדי להמשיך את המסורות הקשורות לאורח חיים מדורות קודמים של ציידים. נקניקים חצי מיובשים דומים מאוד הם אלה המכונים **Salamini italiani alla cacciatora** (בתרגום: "נקניקוני ציידים איטלקי") מיוצרים באופן מסורתי במרכז ובצפון איטליה.

מרכיבים
-------

נקניק לאנדייגר עשוי ממנות שוות בערך של בשר בקר ובשר חזיר עם שומן חזיר, סוכר, יין אדום ותבלינים, כגון קימל, פלפל שחור, זרעי כוסברה ושום.  כל אחד מהם 15–20 ס"מ באורך, עשוי בקישורים של שניים. לפני העישון והייבוש, הם נלחצים לתבנית, מה שנותן להם את חתך הרוחב המלבני האופייני שלהם של כ-2.5 ס"מ. בדרך כלל, זוג לאנדייגר שוקל כ-100 גרם ומכיל כ-516 קק"ל. באוסטריה, לאנדייגר עשוי לפעמים מבשר סוס .

לקריאה נוספת
------------

* מורשת קולינרית של שווייץ
* נקניק שווייצרי ובשר משומר
* רשימת נקניקיות
* סלסיז וסלמה טיצ'ינזה, נקניקיות מיובשות אחרות משווייץ

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לאנדייגר** בוויקישיתוף
* Landjäger / Gendarmes המסורת הקולינרית של שווייץ

הערות שוליים
------------

1. ↑  "What is Landjaeger?". *hemplers*. 2021. נבדק ב-30 דצמ' 2022. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Landjäger". *Schweizerisches Idiotikon*. p. 21.
3. ↑  "Tige(n)fleisch". *Schweizerisches Idiotikon*. p. 1121.
4. ↑  "Landjäger / Gendarmes". *Culinary Heritage of Switzerland*. נבדק ב-24 בינואר 2023. `{{cite web}}`:  (עזרה)
5. ↑  L, Daniel (5 במאי 2021). "Make your own Landjäger – Perfect Brotzeitsnack". *wurstcircle*. נבדק ב-30 דצמ' 2022. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**ניצחון גלתיאה** (באיטלקית: **Trionfo di Galatea**) הוא פרסקו מעשה ידי הצייר רפאל משנת 1512. היצירה מוצגת בוילה פארנזינה ברומא.

היסטוריה
--------

וילה פארנזינה. משמאל, פוליפמוס של סבסטיאנו דל פיומבו. מימין, ניצחון גלתיאה של רפאל
וילה פארנזינה ברומא נבנתה בין השנים 1506–1511 בידי האדריכל בלדסרה פרוצי בעבור אגוסטינו קיגי. זמן קצר לאחר השלמת החדרים החלו ציורי הפרסקו בידי טובי האמנים של התקופה, כולל פרוצי עצמו, רפאל, איל סודומה וסבסטיאנו דל פיומבו. "ניצחון גלתיאה" הוא הידוע שבין הפרסקאות והוא מוצב בחדר "גלתיאה" בוילה.

תיאור היצירה
------------

גלתיאה (אין מדובר בגלתיאה) היא נימפת ים יפה, בתו של אל הים נראוס, המוזכרת באודיסיאה מאת הומרוס וכן בספר השלושה-עשר בשיר האפי מטמורפוזות של אובידיוס, כמושא אהבתו של הקיקלופ פוליפמוס (הנראה בפרסקו הצמוד משמאל, מעשה ידי סבסטיאנו דל פיומבו), ממנו היא מנסה להימלט.

רפאל לא תיאר בציור אף אחד מהאירועים המרכזיים של הסיפור המיתולוגי. במקום זאת הוא בחר להתרכז בהאדרת דמות הנימפה, המתוארת כשהיא מוקפת יצורים מיתולוגיים: מימין, קנטאור (חלקו אדם, חלקו סוס) חוטף נימפת ים. משמאל, טריטון (חלקו אדם, חלקו דג) חוטף נימפת ים אחרת. מאחוריהם, טריטון נוסף משתמש בקונכייה של חצוצרה אצילה (המזוהה עם טריטון) בתור חצוצרה. גלתיאה רוכבת על מרכבת-קונכייה הנגררת בידי שני דולפינים, מעליה שלושה קופידונים (או פוטי) עם חצים המכוונים לעברה. בפינה השמאלית העליונה נראה קופידון רביעי עם אשפת חיצים.

יש תנועה רבה בציור כאשר כל הדמויות נמצאות בתנועה כלשהי. גלתיאה עצמה נראית שלווה מאוד, אך גלימתה ושיערה מייצרים תחושה ברורה שהיא נעה כנגד רוח חזקה. אף כי נושא הפרסקו מרמז על מהומה, נראה שבריחה אינה עומדת בראש דאגתן של הדמויות, אשר מבטן הרב-כיווני כמעט ולא מעיד על סנטימנט היסטרי. קומפוזיציה בצורת הספרה "8" (אשר מוקדה בראשה של אלתיאה) מסייעת לציור להימנע מלהיראות כאוטי מדי.

זהו ציור מורכב האופייני לרנסאנס הגבוה. הדמויות מוצגות תוך פיתולים שמראים את הידע של רפאל באנטומיה האנושית ומזכירים את פסלי העבדים של מיכלאנג'לו, שנוצרו בערך באותו הזמן. הרוח הנושבת בעוצמה מימין גורמת לגלימה ולשיער של גלתיאה להתעופף בכיוון כמעט אופקי שמאלה. בו זמנית, זרועותיה של גלתיאה אוחזות במושכות הדולפין תוך כדי תנועה ימינה, וכך מודגש הפיתול בגופה. רפאל מבליט את השרירים של יצורי הים תוך שימוש במשחקי אור וצל (קיארוסקורו) המעניקים לדמויות מסה ותחושת תנועה במרחב, ובכך נבדלת יצירה זו מיצירות מוקדמות יותר בנושאים דומים המבוססות על קווי מתאר, כגון הולדת ונוס של סנדרו בוטיצ'לי.

הקורטיזנה "אימפריה" (אנ'), אהובתו של אגוסטינו קיגי וידידתו של רפאל, נחשבה כמודל עבור גלתיאה. עם זאת, ג'ורג'ו וזארי כתב כי רפאל לא התכוון לצייר את גלתיאה בדמותה של אישה מסוימת, אלא לייצג יופי אידיאלי. הוא יצר שילוב של איכויות שראה אצל נשים שונות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניצחון גלתיאה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  
"SALA DI GALATEA". וילה פארנזינה. (באנגלית)
2. 1 2  
"Raphael, Galatea". אקדמיית קהאן. (באנגלית)
3. ↑  
di Galatea "THE LOGGIA OF GALATEA". Miami University School of Creative Arts. `{{cite web}}`: Check `|url=` value (עזרה) (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* RKDimages ID: 302093

 |
**דָוִד מוֹרְדְכּוֹבִיץ' סִידְלֶר** (ברוסית: **Давид Мордкович Сидлер**; ‏4 במרץ 1905 - 16 באוקטובר 1981) היה יהודי סובייטי שעוטר בשלוש הדרגות של עיטור התהילה על פועלו כחייל בצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

נולד בעיירה טולצ'ין במשפחת פועלים יהודים שם גם סיים שבע שנות לימוד בבית ספר והצטרף למפלגה הקומוניסטית ב-1926.

ב-1941 במסגרת אווקואציה הועבר לעיר פרונזה ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקירגיזית שם עבד במחלקת אספקה ושיווק של מאפיה גדולה.

גויס לצבא האדום ב-1942 והגיע לחזית הדרום-מערבית ביולי 1943 משם המשיך לחזיתות האוקראינית השלישית והביילורוסית הראשונה.

בקיץ 1944 היה למפעיל תותח 45 מ"מ ברגימנט מס' 74 באוגדת גדס"ר מס' 27. ב-2 באוגוסט אותה השנה בצליחת הנהר ויסלה ליד הכפר מנישב, שנמצא צפון-מערבית למאגנושב, העביר תותח עם תחמושת מלאה לצידו השני של הנהר. בהמשך, בהיותו ביחידת חיל רגלים פגע ישירות בשני מקלעים ואנשי צוותם, נגמ"ש, 6 מוקדי ירי ו-20 חיילי ורמאכט. בפקודה מ-18 בספטמבר קיבל על הפעולות הללו את עיטור התהילה מדרגה שלישית.

ב-4 בינואר 1945 במהלך פריצת הגנת הגרמנים בגדה השמאלית של ויסלה סמוך לכפר מריאמפול צפונית לגלובצ'וב חיסל עמדה שמנעה התקדמות של הכוח הרוסי והמשיך בהתקדמות, תוך חיסול של חיילי אויב נוספים ותותחי אויב. בצליחת הנהר אודר השתתף ביצירת מאחז קיסטרין ובקרב על העיר קיסטרין ב-12 במרץ בהיותו בדרגת סרז'נט (סמל) חיסל 2 עמדות מקלעים של האויב. על כל הפעולות הללו קיבל את עיטור התהילה מדרגה שנייה ב-26 במרץ.

בהמשך עוטר גם בעיטור התהילה, כאשר במהלך הקרב על ברלין במהלך אחד הקרבות תפס את הפיקוד על מחלקה שמפקדה הנהרג וניהל אש משני תותחים. ב-18 באפריל בהמשך למערכה בשחרור העיר דידרסדורף כשהוא בדרגת סטרשינה (רב סמל) נפגע בשתי ידיו ואף שאייש לבד עמדת תותח הוא המשיך בירי על אויב שפתח במתקפת נגד. את העיטור קיבל בפקודה מ-15 במאי 1946.

שוחרר מן השירות בסתיו 1945 והתגורר בעיר דניפרופטרובסק. עבד באגוד לייצור נעליים.

נפטר ב-16 באוקטובר 1981.

הערות שוליים
------------

1. ↑  דף על שמו באתר "גיבורי המדינה" (רוסית)
נקודת ההתלקחות של ראש גפרור היא 80°C
**נקודת ההתלקחות**, הנקראת גם **נקודת ההצתה העצמית** (Autoignition temperature), היא הטמפרטורה הנמוכה ביותר שבה חומר מתלקח מעצמו בסביבה אטמוספירית רגילה (לחץ של אטמוספירה אחת וריכוז חמצן של כ-21%), ללא הפעלה של מקור הצתה חיצוני. בטמפרטורה זו קיימת רמה מספקת של אנרגיית שפעול, לצורך יצירת בעירה.

טמפרטורת ההתלקחות של חומר כימי תלויה בלחץ המופעל עליו ובריכוז החמצן בסביבה שבה הוא נמצא. ככל שהלחץ הסביבתי וריכוז החמצן עולים, כך יורדת טמפרטורת ההתלקחות העצמית. גם כמות החומר היא בעלת השפעה על נקודת ההתלקחות והיא יורדת ככל שנפח החומר גדל.

נקודת התלקחות של חומר אינה תואמת בהכרח את נקודת הרתיחה או את נקודת ההבזק שלו, אלא קשורה יותר לכושר החימצון שלו.

משוואת ההתלקחות
---------------

הזמן שבו לוקח לחומר להגיע לנקודת ההתלקחות שלו מתקבל מן הנוסחה הבאה:

{\displaystyle t\_{ig}=\left({\frac {\pi }{4}}\right)\left(k\rho c\right)\left[{\frac {T\_{ig}-T\_{o}}{q''}}\right]^{2}}

כאשר:

* {\displaystyle k} = מוליכות תרמית של החומר {\displaystyle (W/(m\cdot K))}
* {\displaystyle \rho } = צפיפות החומר {\displaystyle (kg/m^{3})}
* c = החום הסגולי של החומר {\displaystyle (J/(kg\cdot K))}
* T\_{{o}} = הטמפרטורה במעלות קלווין שבה מצוי החומר.
* {\displaystyle q} = שטף החום המופעל על החומר {\displaystyle (W/m^{2})}

דוגמאות
-------

| **חומר** | **נקודת ההתלקחות** |
| --- | --- |
| זרחן לבן | 34°C |
| אתר | 160°C |
| נייר | 233°C |
| סולר | 257°C |
| שמן צמחי | 450°C |
| מתנול | 455°C |
| מגנזיום | 473°C |
| בנזן | 555°C |
| מימן | 535°C |
|

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **נקודת הצתה עצמית** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **נקודת התלקחות** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4219665-6

 |

1. ↑  hydrogen autoignition temperature - Wolfram|Alpha, www.wolframalpha.com (באנגלית)
חוקרים בוחנים את גולגולת האדם מפילטדאון (1915)
שחזור הגולגולת של איש הפילטדאון
**איש פילטדאון** הוא שמו של אחד ממעשי הזיוף הידועים בתחום חקר המאובנים.

בשנת 1912 מצא הארכאולוג החובב צ'ארלס דוסון גולגולת של הומיניד שלא היה ידוע עד אז לחוקרים, בכפר פילטדאון אשר באנגליה. הגולגולת הורכבה מתיבת מוח גדולה כשל אדם נבון מודרני ולסת דמוית זו של קוף.

באותה עת ניטש ויכוח בין החוקרים בשאלה האם ההליכה על זוג רגליים קדמה לגדילת המוח אצל האדם או להפך. גולגולת פילטדאון תמכה לכאורה בדעה כי מוצאו של האדם ביצור נבון, בעל תיבת מוח גדולה, אשר בכל יתר איבריו דמה לקוף, וייתכן שהיה גם שוכן עצים והולך על ארבעת גפיו, כלומר, המוח המפותח עתיק יותר מן היציבה הזקופה. השוני בין תיבת המוח המפותחת ללסת הפרימיטיבית יוחס לאבולוציה פסיפסית (קצבי התפתחות שונים של איברים שונים).

באותם ימים נמצאו גם מאובנים של אדם ניאנדרתלי. מאחר שמאפייני תיבת מוחו נראים פרימיטיביים יותר, התבססה ההשערה כי אינו שייך למין אדם נבון אלא הוא מין אחר בסוג אדם, משום שנראה היה כי איש פילטדאון על תיבת מוחו המפותחת הוא אביו הקדמון של האדם הנבון. הגולגולת שנמצאה גם חיזקה את גישתם של החוקרים ווד ג'ונס ואוסבורן שסברו כי מוצא האדם הנבון הוא באירופה ובאסיה ולא באפריקה.

בשנת 1953 נחשף בעזרת אנליזה של שכיחות היסודות חנקן, אורניום ופלואור כי למעשה הייתה הגולגולת מעשה זיוף מתוחכם. הגולגולת הייתה מורכבת מתיבת מוח של אדם נבון מודרני ומלסת של אורנגאוטן שהושחזה, הותאמה לגולגולת, ואף נצבעה בשילוב החומרים הכימיים ביכרומט האשלגן ומלח ברזל, על מנת לכסות על גילה האמיתי, ועל היותה חלק נפרד מהגולגולת. מעולם לא התברר מי ביצע את מלאכת הזיוף המדוקדקת.

לקריאה נוספת
------------

* C Dawson, AS Woodward, "On the Discovery of a Palæolithic Human Skull and Mandible in a Flint-bearing Gravel overlying the Wealden (Hastings Beds) at Piltdown, Fletching (Sussex)", **Quarterly Journal of the Geological Society**, v. 69; issue.1-4, 1913, London, Legacy. pp. 117-123.
* C Dawson, AS Woodward, "Supplementary Note on the Discovery of a Palæolithic Human Skull and Mandible at Piltdown (Sussex)", **Quarterly Journal of the Geological Society**, v. 70; issue.1-4, 1914, London, Legacy. pp. 82-93.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האדם מפילטדאון** בוויקישיתוף
* מאיר ברק, מה הייתה תרמית "איש פילטדאון"?, במדור "שאל את המומחה" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 25 מרץ 2010
* קטע קול רן לוי, האישה שילדה 16 ארנבים – על תרמיות במדע, באתר "עושים היסטוריה" (שידור של הפודקאסט וטקסט מלא שלו)
* האדם מפילטדאון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**איל מקיאג'** הוא מותג איפור אמריקאי אשר הוקם בניו יורק בשנת 1972 על ידי אילנה הרכבי. המותג החל לפעול בישראל בזיכיון בשנת 1996, על ידי חנוך רידר ואשתו, המאפרת גלית ורטהיים, בשותפות עם אופק קאירי ואשתו, הדוגמנית שלי גפני. החברה הפעילה בישראל רשת חנויות, מכללת איפור ואתר אינטרנט לשיווק ישיר, ובארצות הברית הפעילה רשת הפצה לחנויות. בשנת 2001 התפרקה השותפות, והזיכיון נותר בידי חברת איל מקיאג' בע"מ, שהוקמה ב-2001 והייתה בשליטת גלית ורטהיים וחנוך רידר. ב-2007 נבחרה הדוגמנית אסתי גינזבורג לפרזנטורית של המותג "איל מקיאג'". החברה נקלעה לקשיים כספיים שהובילו ב-2013 לפירוקה בצו בית המשפט, ולמכירת פעילות בהסדר נושים.

בשנת 2013 רכשו רו"ח אורן הולצמן ואחותו שירן הולצמן את המותג והפעילות בישראל, תמורת 12 מיליון ש"ח, וב-2015 רכש גם את המותג בארצות הברית. ב-2017 קרן אל קטרטון (L Catterton) - קרן ההשקעות של קבוצת לואי ויטון, השקיעה בחברה לפי שווי חברה של 100 מיליון דולר. עיקר פעילות החברה הופנתה לאתר מסחר אלקטרוני, שמרבית עובדיו בארצות הברית. תחילה נדרשו הלקוחות לענות על שאלון לשם התאמת האיפור, ובהמשך נעשתה ההתאמה על פי צילום פנים של הלקוח וניתוחו באמצעות תוכנה מתאימה. בישראל פועלות כ-40 חנויות ומכללה לאיפור. מטה החברה שוכן בניו יורק, ומרכז הפיתוח שוכן בישראל. ייצור מוצרי האיפור נעשה מחוץ לישראל. 

בינואר 2022 הודיעה חברת ODDITY, המחזיקה במותג, על מכירת 9% ממניותיה תמורת 130 מיליון דולר, כלומר לפי שווי חברה של 1.44 מיליארד דולר.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של איל מקיאג'
* אתר האינטרנט הרשמי של איל מקיאג' (באנגלית)
* אסף גלעד, ‏מהסדר נושים לחד קרן: בעלי השליטה באיל מקיאג' מוכרים 9% מהחברה בעסקת ענק, באתר גלובס, 10 בינואר 2022
* נווית זומר, מחברה בקשיים לעוד יוניקורן: איל מקיאג' גייסה לפי שווי של 1.5 מיליארד ד', באתר ynet, 10 בינואר 2022
* אורנה יפת, יוניקורן בסטייל: איל מקיאג' גייסה 130 מיליון דולר לפי שווי של 1.5 מיליארד דולר, באתר כלכליסט, 10 בינואר 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  אפרת אדיר, אסתי גינזבורג נבחרה לפרזנטורית של איל מקיאג', באתר ביזפורטל‏, 15 ביולי 2007
2. ↑  זוהר שחר לוי, ביהמ"ש המחוזי בת"א אישר את הסדר הנושים של איל מקיאג', באתר כלכליסט, 1 ביולי 2013
**מוריה קור** (נולדה ב-18 במאי 1982) היא עיתונאית ואשת תקשורת ישראלית, עורכת מדור הדעות של "ישראל היום".

ביוגרפיה
--------

קור נולדה לסופרת זהבה קור ולד"ר אבשלום קור, והיא נכדתו של ניצול השואה דוד (דוגו) לייטנר. גדלה בתל אביב ולמדה בבית ספר לאמנויות. בגיל 14 עברה לתיכון צייטלין.

בעלת תואר ראשון מאוניברסיטת בר-אילן בחוגים לספרות עם ישראל ומדעי המדינה, תואר שני בבר-אילן במחלקה לספרות ישראל. בנוסף למדה במכללה למדינאות. על עבודת המוסמך שלה בנושא ספרות מגדרית-פוליטית קיבלה את פרס המרכז לחקר האישה ביהדות.

### קריירה

התחילה את הקריירה התקשורתית שלה ברשות השידור ככתבת בחדשות המקומיות. אחרי תפקידה ככתבת שטחים ברשות השידור ניגשה למכרז ועברה לנהל את המחלקה ״מורשת ישראל״ בערוץ הראשון. שימשה כתבת לענייני התיישבות בכאן 11, עורכת ומגישה בחטיבת התוכניות וניהלה את המחלקה לתרבות יהודית בטלוויזיה. במסגרתה הכניסה את הממשק הדיגיטלי לשימוש תוכן בחטיבת התוכניות. במקביל התחילה לערוך ולהגיש בגלי צה"ל ובהמשך הייתה עורכת ראשית של אתר "מאקו יהדות". בעבר הגישה בגלי ישראל, וכן כתבה והשתתפה בתוכנית "עד כאן!" כסאטיריקנית מהצד הימני במשך ארבע עונות. כותבת טורי דעה יומיים ופרשנות וכתבות במוסף הפוליטי בעיתון "ישראל היום". הגישה את התוכנית "המזנון" בערוץ כנסת יחד עם יובל קרני, ישי שנרב ועמיחי אתאלי.

במרץ 2022 מונתה לעורכת מדור הדעות של העיתון "ישראל היום".

בתחילת 2023 חזרה לערוץ כנסת ומגישה את התוכנית השבועית "הספינרים" לצד יובל קרני.

במאי 2023 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה התיעודית "מדורות השבטים" של כאן 11.

חיים אישיים
-----------

בגיל שמונה עשרה נישאה למאיר לפיד, בנה של מרים לפיד, ולהם ארבעה ילדים. לאחר 10 שנים השניים התגרשו.

קישורים חיצוניים
----------------

* מוריה קור, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* מוריה קור, באתר גלי צה"ל (הקישור אינו פעיל, 11.09.23)
* הודיה כריש חזוני, שומרת מסורת: מוריה לפיד-קור מגיעה לערוץ 1, באתר nrg‏, 30 באפריל 2013
* אתר למנויים בלבד נבו זיו, הארדקור, באתר "ידיעות אחרונות", 27 בנובמבר 2017
* דינה חלוץ, "אני לא רק מתנחלת": מה יהיה גורל מנהלת מחלקת הדת בערוץ הראשון?, באתר Xnet‏, 1 בינואר 2017
* בתו בעלת התשובה של אבשלום קור: "אמנם לא גדלתי בבית דתי, אבל היו בו עוגנים דתיים", באתר הידברות, ‏5 בינואר 2017
* טליה לוין, ‏מוריה קור על פמיניזם דור 3, החיים כגרושה דתית ואבא אבשלום, באתר מעריב אונליין, 1 באפריל 2019

הערות שוליים
------------

1. 1 2  שירה דאבוש (כהן), בתו בעלת התשובה של אבשלום קור: "אמנם לא גדלתי בבית דתי, אבל היו בו עוגנים דתיים", באתר "הידברות", 5 בינואר 2017
2. ↑  דינה חלוץ, "אני לא רק מתנחלת": מה יהיה גורל מנהלת מחלקת הדת בערוץ הראשון?, באתר Xnet‏, 1 בינואר 2017
3. ↑  סרטונים נבו זיו, "שוב ביזית אותי": הבת של אבשלום קור מספרת על החיים עם הדוקטור לעברית, באתר ynet, 1 בדצמבר 2017
4. ↑  אשת התקשורת הסרוגה מצטרפת לישראל היום, באתר "סרוגים", 29 באפריל 2019
5. ↑  מוריה קור מונתה לעורכת מדור הדעות ב"ישראל היום", באתר ערוץ 7, 31 במרץ 2022
6. ↑   סדרה תיעודית חדשה 📽️ מדורות השבטים | פרק 1 - הסדר יחזור על כנו: שנים 1993 עד 2000, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 54:42)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007407928905171
* VIAF: 15155646132218210138
* WorldCat: viaf-15155646132218210138

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 


לוחמי מוג'אהדין חוצים את גבול פקיסטן-אפגניסטן, 1985
**מוג'אהדין** (**مجاهدين**) הוא מונח המשמש החל משלהי המאה העשרים באמצעי התקשורת לתיאור מגוון של לוחמים חמושים שתמכו באידאולוגיות אסלאמיסטיות.

אטימולוגיה
----------

למילים ערביות יש בדרך כלל שורש בן שלוש אותיות. השורש של 'מוג'אהדין' הוא ג'-ה-ד (ج-ه-د), שכוונתו 'מאמץ'; זהו אותו שורש כמו למילה 'ג'יהאד' (جهاد) שכוונתה 'השקעת מאמץ'. לכן 'מוג'אהד', בתרגום מילולי, הוא אדם שמתאמץ (בינוני פועל יחיד). המונח, אפילו בערבית, קיבל משמעות שהיא דתית או צבאית בעיקרה, ולכן המילה תתורגם לרוב כ'לוחם קדוש' או 'לוחם מלחמת מצווה'.

מוג'אהדין ברחבי העולם
---------------------

מוג'אהדין פעלו ופועלים בתקופות שונות ובמקומות שונים ברחבי העולם.

החל משנות ה-60 של המאה העשרים פועל ארגון מוג'אהדין ח'לק, המשלב אידאולוגיה אסלאמיסטית עם נטיות סוציאליסטיות, נגד שלטונות איראן.

מלחמת אפגניסטן, שנמשכה בין השנים 1979 ל־1989, הסתיימה בנסיגתם של הסובייטים מפני לוחמי מוג'אהדין. לאחר תקופה של מלחמת אזרחים התבסס במדינה שלטון הטליבאן.

בתקופת מלחמת האזרחים בין הנוצרים למוסלמים בבוסניה והרצגובינה, שהחלה בשנת 1991, באו לעזרת המוסלמים מוג'אהדין מרחבי העולם. אף לאחר שהסתיימה המלחמה ב־1995, עדיין פועלים שם 'המוג'אהדין הלבנים'.

בתקופת שלטון הטליבאן שימשה אפגניסטן בסיס פעולה לאוסאמה בן לאדן ולארגון הג'יהאד הסלפי תחת הנהגתו אל-קאעידה, אשר הואשמו מאוחר יותר בתכנון פיגועי 11 בספטמבר 2001.

אחד מוותיקי המוג'האדין באפגניסטן, מחמד אבו סייף, הצטרף בשנות ה-90 לחמאס. הוא התפרסם ב-1997 כשרדף אחרי סוכני המוסד שהרעילו את חאלד משעל ברבת עמון מרחק רב עד שתפס אותם.

במסגרת המלחמה בטרור שהכריז נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש, בעקבות פיגועי 11 בספטמבר, נכבשה עיראק בידי צבאות קואליציה של מדינות בשנת 2003. אך אף לאחר סיומה של המלחמה נמשכת הלחימה בעיראק בידי גורמים שונים ובהם מוג'אהדין שחדרו למדינה דרך גבולותיה הארוכים. לרוב ההתקפות שבוצעו אחראי ארגונו של אבו מוסעב א-זרקאווי שב־2004 הודיע על הצטרפותו לאל-קאעידה.

במסגרת מלחמות האזרחים, שפרצו בעקבות האביב הערבי, הגיעו מוג'אהדין מרחבי העולם לארצות ערב במטרה להילחם לצד ארגוני ג'יהאד סונים או לצד ארגוני ג'יהאד שיעים, הנלחמים אלו באלו. ניתן לראות זאת במיוחד בסוריה. עם הקמת ג'בהת א-נוסרה, סניף אל-קאעידה בסוריה, הגיעו למדינה מוסלמים סונים רבים מארצות ערב ואירופה במטרה להצטרף לארגון. בד בבד, כדי לסייע לשלטונות הפרו-איראנים בסוריה ובעיראק נגד המורדים הסונים הגיעו לאזור עשרות אלפי מוג'אהדין שיעים מאיראן (משמרות המהפכה האסלאמית), מלבנון (חזבאללה), מאפגניסטן ומפקיסטן.

ארגון המדינה האסלאמית - אחד מגלגוליו של ארגונו של זרקאווי - שהתפצל מאל-קאעידה, משך אליו עשרות אלפי מוג'אהדין מכל העולם, שראו בהקמתו את חזרתה של האימפריה המוסלמית.

ראו גם
------

* טרור אסלאמי
* אסלאמיזם
* דוקטרינת רייגן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוג'אהדין** בוויקישיתוף
* מוג'אהדין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph490154
* TDVİA: mucahede

 |
**יבגני אלכסנדרוביץ' צ'יצ'ווארקין** (ברוסית: **Евге́ний Алекса́ндрович Чичва́ркин**; נולד ב-10 בספטמבר 1974 בלנינגרד) הוא יזם רוסי, שהקים את קמעונאית הסלולר הגדולה ברוסיה: Yevroset. עסק זה הפך אותו לאיש העשיר ביותר מתחת לגיל 35 מארצו, עם הון של כ-1.6 מיליארד דולר. הוא זכה במספר פרסים ציבוריים, כולל איש השנה 2004 בקטגוריה של תחום העסקים הקמעונאיים.

בשנת 2006 הוענק לו עיטור מסדר התהילה של רוסיה על תרומתו האישית הגדולה לפיתוח המסורות הטובות ביותר של יזמות רוסית. בשנת 2007, זכה בפרס הגדול של "אדם השנה 2006" ובפרס תהילת המולדת.

הוא היה חבר במפלגה הפוליטית תיק הימין והיה צפוי להתמנות ליו"ר הסניף המוסקבאי של המפלגה. צ'יצ'ווארקין מתגורר כיום בלונדון, משם מבקר את השחיתות ברוסיה ואת הנשיא ולדימיר פוטין באופן אישי.

בשנת 2008 הוא נמלט מרוסיה ללונדון וברוסיה החחלה חקירה פלילית בעניינו. השלטונות הרוסים ביקשו את הסגרתו אך בקשתם נשללה. בשנת 2011 חקירה נסגרה.

באוגוסט 2012 השיק את חנות היינות החדשה שלו Hedonism Wines ברחוב דייוויס בלונדון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יבגני צ'יצ'ווארקין** בוויקישיתוף
* יבגני צ'יצ'ווארקין, ברשת החברתית פייסבוק
* יבגני צ'יצ'ווארקין, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* יבגני צ'יצ'ווארקין, ביישום טלגרם
* יבגני צ'יצ'ווארקין, ברשת החברתית אינסטגרם
* יבגני צ'יצ'ווארקין, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  "The whiz kid billionaire who says he can't go home". *The Independent*. London. 29 ביולי 2010. `{{cite news}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-20 באוגוסט 2011. נבדק ב-2011-07-26. `{{cite web}}`:  (עזרה);  (עזרה)
5. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 7773 0272
* LCCN: n2010012111
* SUDOC: 166204676
* VIAF: 107925915
* WorldCat: lccn-n2010012111

 |
**מפלגת הפטריוטים הלבנים** (באנגלית: **White Patriot Party**) הייתה תנועה נאו-נאצית, אנטישמית וגזענית, אשר פעלה בארצות הברית בין השנים 1987-1980. התנועה נחשבה מבחינה אידאולוגית כממשיכת דרכו של ארגון הקו קלוקס קלאן, יחד עם ארגונים נאו-נאציים נוספים, והייתה בעלת זהות נוצרית מובהקת.

הקמת ופעילות התנועה
-------------------

התנועה הוקמה בשנת 1980 על ידי גלן מילר, פעיל נאו-נאצי מוכר אשר דגל בעליונות הגזע הלבן. בעת הקמתה, שמה המקורי של התנועה היה **אבירי הקו קלוקס קלאן של קרוליינה**, שם שנועד לבטא את הסתמכותה על דרכי הקו קלוקס קלאן. בהמשך שנת 1980, התנועה שינתה את שמה ל**אבירי הקו קלוקס קלאן של הקונפדרציה**, ולבסוף, במהלך שנת 1985, התנועה שינתה את שמה ל**מפלגת הפטריוטים הלבנים**.

התנועה, אשר פעלה בצפון קרוליינה בעיצומה של תקופת משבר כלכלי, זכתה להד ציבורי מסוים הודות להפניית אצבע מאשימה כלפי הבנקאים היהודים, אשר הואשמו באחריות למצב הכלכלי הקשה במדינה. חרף זאת, התמיכה בתנועה בקרב תושבי צפון קרוליינה נותרה זעומה, כאשר מספר החברים בתנועה בשיא גודלה, בסביבות שנת 1986, הוערך בכ-3,000 חברים בלבד. בהמשך, בתאריך ה-6 באפריל 1987, "הכריזה התנועה מלחמה" כנגד הממשל הפדרלי של ארצות הברית, אשר כונה על ידי פעילי התנועה "ממשלת הכיבוש הציונית".

בהמשך שנת 1987, גלן מילר, מייסד התנועה, נשפט והורשע על ידי מערכת המשפט בארצות הברית בחברות בארגון צבאי למחצה, וכן בהפרת זכויות האזרח של מוריס דיס, התובע הראשי של ארגון המרכז המשפטי לדרום העני. על מילר נגזר עונש מאסר של שלוש שנים, מה שהוביל להתפרקות התנועה, אשר לא הצליחה להמשיך ולהתקיים ללא מייסדה. בהמשך, התגלה כי מילר קיבל סיוע כספי בסכום של כ-200,000 דולר מטעם ארגון המסדר, וזאת כסיוע לפעילותה של התנועה.

קישורים חיצוניים
----------------

* האתר הרשמי של גלן מילר, מייסד התנועה

הערות שוליים
------------

1. ↑  White Patriot Party
2. ↑  Extremist Ex-Cons Back on the Street

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2014021922
* VIAF: 306389455
* WorldCat: lccn-no2014021922

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במקובל מארם צובא. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו חיים כהן.
הרב **חיים בן אברהם הכהן** (או **חיים הכהן מארם צובא** או **הרב טור ברקת**) (שמ"ה - תט"ו; 1585–1655) היה רב, פוסק, משורר ומקובל שפעל בארם צובא. תלמיד מובהק של רבי חיים ויטאל.

קורות חייו
----------

נולד במצרים לאברהם הכהן. בהקדמתו לספרו 'תורת חכם' מונה רבי חיים סדר ייחוסו בכהונה מעל חמישה דורות. בצעירותו עבר לצפת ולאחר מכן לארם צובא, שם החל לדרוש בהלכה ואגדה בבתי הכנסת בעיר. לימים עברה משפחתו לדמשק, שם התגורר עימם המקובל רבי חיים ויטאל במשך שלוש שנים, ורבי חיים הכהן למד אצלו קבלה. בהמשך מונה לרב ולראב"ד בארם צובא. בעיר הוא ייסד בתי מדרש חדשים וחיזק את הישנים.

לאחר מספר שנים החליט להדפיס את ספריו ולשם כך נסע יחד עם בנו לעיר ונציה שבאיטליה. הספינה הותקפה על ידי שודדי ים והוא ובנו נאלצו לקפוץ אל תוך הים מחשש פן ימכרו כעבדים, והשאירו אחריהם את כל כתביו. הרב הצטער על זה מאוד, אבל בסופו של דבר הגיע לוונציה ושם העלה מחדש מזכרונו חלק מספריו, והדפיסם.

בזמן שהותו בוונציה פגש ברב נתן נטע הנובר (ב' משה הנובר) מחבר הסידור 'שערי ציון', 'יוון מצולה', 'טעמי סוכה' וספרים נוספים. הפיוט 'דודי ירד לגנו' שחובר על ידי הרב מופיע בסדר תיקון חצות המופיע בסידור 'שערי ציון' ושם צוין שהפיוט חובר על ידי "מורי ורבי החכם השלם מוהר"ר חיים". הרב נתן נטע הנובר מציין בסידורו 'שערי ציון' כי הרב הנ"ל לימדו את חכמת הנסתר "ועבר עלינו איש קדוש הרב הכולל מוהר"ר חיים ז"ל ה"ה תלמיד מובהק תלמיד מובהק של הרב האלוקי מוהר"ר חיים ויטאל ז"ל ה"ה וקיבלתי ממנו חכמה מפוארה".

נפטר בוונציה בכ"ה בניסן ה'תט"ו (1655). על פי החיד"א במעגל טוב הוא נקבר בעיר ליוורנו.

חיבוריו
-------

* ספר מקור חיים, פירוש לשולחן ערוך (על דרך הקבלה)
* טור אדם,
* טור ברקת - לשולחן ערוך אורח חיים
* טור פטדה
* פירוש לספר רות בשם **תורת חסד** - ונדפס תחת השם "מגדל דוד" (בלי תזכורת שמדובר במחבר חיים הכהן)
* **תורת חכם** על חמישה חומשי תורה
* הפיוט דודי ירד לגנו הפותח את שירת הבקשות של יהודי מרוקו וכן בסדר תיקון חצות המופיע בסידור
* **עטרת זהב** - פירוש למגילת אסתר, מכון האוצר

### חיבוריו שלא נדפסו

* **עטרת שלום** - פירוש לשיר השירים
* **מגינת לב** - פירוש למגילת איכה
* **מפשר חלמין** - פירוש לספר דניאל
* **מנורת זהב** לספר קהלת
* פירוש לספר ישעיה
* פירוש לספר איוב
* סידור תפילה של רבי חיים הכהן על פי כוונות האריז"ל

לקריאה נוספת
------------

רבי שלמה משה עמאר, **דודי ירד לגנו** : פירוש וביאור לפיוט דודי ירד לגנו, ירושלים תשע"ט.

קישורים חיצוניים
----------------

* **ספר טור ברקת**, באתר ויקיטקסט
* חיים הכהן (מקובל), באתר "החכם היומי"
* מידע על חיים בן אברהם, הכהן, מארם צובה, 1585?-1655? בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית
* כתב יד, שערי רחמים, לונדון, מאה 18, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  תורת חכם - חלק א - חיים בן אברהם, הכהן, מארם צובא (page 4 of 453), באתר www.hebrewbooks.org
2. ↑
3. ↑  הקדמת הספר, באתר היברובוקס
4. ↑  לפי דעתו של היעב"ץ (בספר "תורת הקנאות" דף עא עמוד ב), המדפיס של הספר העלים את שם המחבר על מנת ליקח לעצמו את הקרדיט של החיבור

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007307940705171
* LCCN: nr92002713
* VIAF: 155209948
* WorldCat (עם VIAF): 155209948

 |