recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
שרת ההגנה הגרמנית אנגרט קראמפ-קארנבאואר ויששכרוף בטקס במחנה הריכוז דכאו לאחר "מטס זיכרון לעתיד" הגרמני-ישראלי, אוגוסט 2020
**ג'רמי יששכרוף** (באנגלית: **Jeremy Issacharoff**; נולד ב-1955) הוא דיפלומט ישראלי שכיהן כשגריר ישראל בגרמניה, משנה למנכ"ל משרד החוץ והמייסד של האגף לעניינים אסטרטגיים.

ביוגרפיה
--------

יששכרוף נולד בלונדון בירת הממלכה המאוחדת ב-1955 להורים ישראלים ממוצא בוכרי. הוא בוגר בית הספר לכלכלה של לונדון, ובעל תואר ראשון במשפטים ותואר שני ביחסים בינלאומיים ואסטרטגיה. בשנת 1977 עלה לארץ, שירת בצה"ל והשתחרר בשנת 1980.

החל את עבודתו במשרד החוץ בשנת 1981 במחלקה המשפטית. לאורך השנים שימש בתפקידים דיפלומטיים שונים ובהם ציר-יועץ מדיני למשלחת הישראלית באו"ם, יועץ מדיני לשרי החוץ יצחק שמיר ושמעון פרס וחבר בשיחות השלום עם לבנון ובמשלחת הישראלית לועידת מדריד (1991). בשנת 1993 מונה לציר-יועץ מדיני בשגרירות ישראל בוושינגטון.

בשנת 2001 הקים את האגף האסטרטגי במשרד החוץ ומונה לסמנכ"ל משרד החוץ וראש האגף. ב-2005 מונה לציר המדיני בוושינגטון וממלא מקום השגריר. כשחזר לישראל שימש כעמית מחקר במכון למחקרי ביטחון לאומי. תחומי מחקרו היו גרעין ומדיניות בקרת נשק ויחסי ארצות הברית–ישראל. משנת 2010 עד שנת 2014 כיהן שוב כסמנכ"ל משרד החוץ וראש האגף לעניינים אסטרטגיים. בתפקידו כסמנכ"ל לעניינים אסטרטגיים, נשא יששכרוף באחריות המערכה המדינית מול הגרעין האיראני, בקרת נשק, ביטחון אזורי במזרח התיכון ופיקוח על הייצוא הביטחוני של מדינת ישראל.

באוקטובר 2014 מונה למשנה למנכ"ל משרד החוץ וראש המערך המולטילטרלי, התפקיד השני בחשיבותו בדרג המקצועי של המשרד.

ב-2003 מונה יששכרוף על ידי מזכ"ל האו"ם קופי ענאן לחבר בוועדת האו"ם לפירוק מנשק, UNIDIR, עד ל-2009.

ב-4 באפריל 2017 מונה לכהן כשגריר ישראל בגרמניה. ב-29 באוגוסט 2017 הגיש את כתב האמנתו לנשיא גרמניה פרנק-ואלטר שטיינמאייר.

חיים אישיים
-----------

יששכרוף נשוי ללורה קם, אשת יחסי ציבור, ואב לשלושה. אחד מבניו, דין, שימש דובר ארגון שוברים שתיקה וכיום משמש דוברו של יו"ר חד"ש, חבר הכנסת איימן עודה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'רמי יששכרוף** בוויקישיתוף
* ג'רמי יששכרוף, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* יעקב אילון‏, שגריר ישראל בגרמניה: פרשת הצוללות לא יצרה מבוכה, באתר וואלה!‏, 18 בינואר 2018 סרטונים
* שגריר ישראל בגרמניה: "אנחנו לא רוצים שום קשר עם אלטרנטיבה לגרמניה. אי אפשר להיות פרו-ישראלי ואנטישמי בו-זמנית", מגזין שפיץ, יולי 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלוף בן, ג'רמי יששכרוף מונה לציר המדיני בוואשינגטון, באתר הארץ, 22 ביוני 2005
2. ↑
3. ↑  ג'רמי יששכרוף מונה למשנה למנכ"ל משרד החוץ וראש המערך המולטילטרלי, באתר ynet, 23 באוקטובר 2014
4. ↑  אריק בנדר, ‏ג'רמי יששכרוף מונה לשגריר ישראל בגרמניה, באתר מעריב אונליין, 14 במאי 2017

| שגרירי ישראל בגרמניה ישראלישראל גרמניהגרמניה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אשר בן נתן • אלישיב בן חורין • יוחנן מרוז • יצחק בן ארי • בנימין נבון • אבי פרימור • שמעון שטיין • יורם בן-זאב • יעקב הדס-הנדלסמן • ג'רמי יששכרוף • רון פרושאור |

 |
**מגדניית נדה (ירושלים)** היא קונדיטוריה שפעלה ברחוב עמק רפאים מס' 25 בירושלים משנת 1949 ועד אמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 (כ-45 שנה), ומכרה עוגות בסגנון ובטעם אירופאי.

היסטוריה
--------

מגדניית נדה נפתחה בשנת 1949 ב"בית מאסו", בניין מפואר המעוטר בעיטורי קרמיקה ארמנית כחולה, שהיה בבעלותו של ערבי שחי בדרום אמריקה (ולכן המבנה לא הוכרז כ"רכוש נטוש" לאחר מלחמת העצמאות). עד 1948 פעלה במקום חנות המעדנים "ספיניס" שבתקופת המנדט הבריטי הייתה חנות מזון יוקרתית לבריטים ולעשירי ירושלים היהודים והערבים. המגדנייה נפתחה על ידי אלכסנדר (אלכס) וילנה (לילי) יליניץ, זוג ניצולי שואה מקרואטיה, שקראו למגדנייה "נדה" (Nada), על שם בתם (משמעות השם בסרבו-קרואטית היא תקווה). לילי יליניץ למדה קונדיטוריה עוד לפני מלחמת העולם השנייה, בקונדיטוריה בזאגרב. העוגות והחלות של "נדה" היו ברמה גבוהה, במיוחד על רקע הצנע ומדיניות הקיצוב של ראשית ימי המדינה. האופה הראשי, אוטו פיין, למד את מקצועו בווינה, והצליח לאפות מגוון עשיר ואיכותי של עוגות: משטרודל תפוחי עץ ועד לעוגות שוורצוואלד עם קצפת, שוקולד וקרם וניל. תחילה פעלה "נדה" כבית קפה ומגדנייה, בסגנון אירופי של הכנת העוגות ועיצוב המקום. הלקוחות היו בעיקר על בני הקהילה האוסטרו-הונגרית והייקית, דיירי המושבה הגרמנית ושכונות סמוכות, שהתגעגעו לטעמים של מרכז אירופה. הסמיכות לבתי עסק נוספים, כמו: קפה פטר (רח' כרמיה 4) ו"הגריל הרומני של בוקובסקי" (רח' עמק רפאים 43) יצרה לאזור כולו הילה של אירופאיות.

בשנת 1964 רכשו אליעזר ולאה שור את המקום מהבעלים הקודמים, והוזהרו שלא להיכנע לקשיים הכלכליים, שהיו באותם ימים ולא להתפשר על תחליפי מזון זולים יותר. משפחת שור הפעילה את המקום יחד עם הקונדיטור פיין, שהמשיך לעבוד ברוחו של יליניץ, ובמשך 30 השנים הבאות התפרסמה "נדה" כמותג איכות ויוקרה. בין היתר, נאפו שטרודלים של תפוחי עץ ודובדבנים, זאכרטורטה, קרמשניט (עוגת נפוליאון), קרואסונים צרפתיים, קוגלהוף שמרים, פטיפורים (petits fours) ממרציפן ושוקולד וגם חלות שבת.

"נדה" סיפקה עוגות לבתי קפה כמו "קפה אלנו", "קפה עטרה" וקפה טעמון במרכז העיר, וכן לבתי המלון מלון הולילנד ומלון עדן. עם לקוחותיה נמנו גם בית הנשיא, משכן הכנסת ומשרדי הממשלה, וראשי הממשלה גולדה מאיר, יצחק שמיר ויצחק רבין. צילומים של כמה מן האורחים החשובים, עם הקדשות, עיטרו את קירות בית העסק. בשנות ה-70 וה-80 נמנו על הלקוחות גם עשירי בית לחם, שמדי חג המולד היו מזמינים עוגות קרם ומרציפן רבות-קומות, וכן את אנשי או"ם שהטיסו עוגות משדה התעופה עטרות לאירועים חגיגיים שערך האו"ם באותה עת, במקומות כמו ביירות ואלכסנדריה. ברונו קרייסקי, קנצלר אוסטריה בשנים 1970–1983, התפעל מהשטרודל של "נדה" והעיד כי אינו נופל, לטעמו, מזה שבווינה. שמעם של מוצרי "נדה" הגיע עד ולינגטון בירת ניו זילנד, שם נפתחה מגדנייה באותו שם, אשר זכתה בשנת 1987 בתואר "מגדניית השנה".

באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 נסגרה מגדניית "נדה" בעקבות מחלתו של הקונדיטור. במקומה נפתחה מסעדה בשם יוג'ה, שהתמחתה במאכלים אסיאתיים, אך גם היא נסגרה כעבור זמן לא רב. בהמשך פעלו במקום מסעדת הסושי RYU (דרקון ביפנית), חנות של מזון אורגני, ומרכול המתמחה בבשר.

מגדניית נדה (חזית החנות)

לקריאה נוספת
------------

* דוד קרויאנקר, **המושבה הגרמנית ורחוב עמק רפאים**, הוצאת כתר, 2008, עמ' 310–311.
* דורי פינטו, **ירח**, עם עובד, 2020 (הספר מתאר את חייהם של חמישה מתושבי עמק רפאים במשך יום אחד בשנת 1969. נזכרים בו בהרחבה גם מגדניית נדה ועובדיה, אך היא מוצגת בשם בדוי כ"קונדיטוריה קוך").

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של Nada Bakery, New Zeland (באנגלית)
**משה ורדי** היה נציב כבאות והצלה ומפקח כבאות ראשי.

ביוגרפיה
--------

ורדי שירת כארבעה עשורים בשירותי הכבאות וההצלה והשתלם בנושאים שונים, בין היתר בתקופות השתלמות באקדמיה הלאומית לכבאות בארצות הברית. בשירותו בחיל האוויר הופקד על שירותי הכיבוי, ההצלה והאב"כ בחיל. במהלך שנות שירותו בשירותי הכבאות וההצלה לקח חלק בהקמת המערך לטיפול בתקריות חומרים מסוכנים והיה מפקד קורס קציני כבאות של בית הספר הארצי לכבאות ולהצלה. במסגרת מכון התקנים הישראלי היה חבר בוועדות מקצועיות ויו"ר ועדת המומחים לתקן הישראלי 1596 - מערכות מתזי מים אוטומטיים (ספרינקלרים).

בשנים 1975–1998 שימש מפקד שירותי הכבאות באיגוד חיפה. עם כניסתו לתפקיד הביא לאישור תוכנית חומש מקיפה בנושאי רכש וכוח אדם ובשנת 1977 עבר מרכז הפעילות של כבאות מרחב חיפה לתחנה חדשה במערב העיר. בעקבות השרפה בכרמל בשנת 1989, הוקמה בשנת 1990 תחנת כיבוי חדשה באזור יערות הכרמל, ובשנת 1997 הורחב מערך הכיבוי באזור ונחנכו תחנות חדשות בטירת כרמל, קריית ביאליק וקריית טבעון.

בשנת 1998 קודם ורדי לדרגת רב-טפסר ומונה על ידי שר הפנים אליהו סויסה לנציב כבאות והצלה ולמפקח כבאות ראשי, תפקיד בו כיהן עד פרישתו לגמלאות בשנת 2001. ורדי הוא חבר כבוד בארגון הבינלאומי למפקדי כיבוי אש וזכה באות הוקרה מהאקדמיה הלאומית לכבאות בארצות הברית.

לאחר סיום שירותו הקים את "מכון ורדי לכבאות ובטיחות".

הערות שוליים
------------

1. ↑  משה ורדי באתר מכון ורדי לכבאות ובטיחות
2. ↑  לאחר 3 ימי לוחמה באש כובתה דליקת הענק בכרמל, מעריב, 6 באפריל 1975
3. ↑  שירותי כבאות אזור חיפה, באתר שירותי הכבאות וההצלה

| נציבי הרשות הארצית לכבאות והצלה  |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אלכסנדר שפיר • חגי חפץ • רמי כחלון • יעקב מרקוביץ • שלמה כהן • אורי מנוס • אפרים מערבי • משה ורדי • מאיר הראל (ממלא מקום) •  ששי קציר (ממלא מקום) שמעון רומח • שחר איילון • שמעון בן נר (ממלא מקום) • דדי שמחי • אייל כספי | דגל הנציב |

 |
**ג'רלד קרומר** (באנגלית: **Gerald Cromer**; ‏23 בדצמבר 1944 - 30 במרץ 2008) היה סוציולוג וקרימינולוג ישראלי, פרופסור במחלקה לקרימינולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.

חייו
----

קרומר נולד בלונדון. למד בבית הספר "חשמונאים" בלונדון (אנ'), ולאחר מכן למד שנה בישיבת "בית יוסף" בגייטסהד.

קרומר למד סוציולוגיה וסיים תואר ראשון בהצטיינות בשנת 1967 בבית הספר לכלכלה של לונדון. בשנת 1970 מונה לנהל את מועדון הסטודנט היהודי בבני ברית, אך בשנת 1971 עזב את התפקיד כדי לסיים את הלימודים. קרומר כתב את עבודת הדוקטורט באוניברסיטת נוטינגהאם, בהנחיית פרופסור ג'וליוס גולד (אנ'). בשנת 1972 עלה לישראל. עד למותו היה חבר סגל במחלקה לקרימינולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, שם מונה לפרופסור חבר בשנת 1995.

מחקריו בקרימינולוגיה היו מתוך גישה סוציולוגית, בניגוד לגישה הפסיכולוגית שרווחה באוניברסיטת בר-אילן. הוא עסק בנושאים הקשורים ליהדות ולהוויה הישראלית: עמלק, כהניזם, אלימות בספורט, החרדים, הפנתרים השחורים, יום האדמה, ועוד.

קרומר האמין ופעל למען זכויות האדם, שלום, פלורליזם וסובלנות דתית. הוא היה ממייסדי תנועת השמאל הדתית נתיבות שלום, וכן היה חבר בוועד המנהל של הקרן החדשה לישראל. בקיץ 2006, עם תחילת ההתנתקות, הוביל אירוע ציבורי למען אחדות בעם בשם "על אלה אני בוכייה", שהתקיים בתשעה באב בגן פעמון הדרור בירושלים.

באמצע שנות השבעים היה ממקימי בית הכנסת "ידידיה" בירושלים ובית הספר הממלכתי דתי "אפרתה".

קרומר היה נשוי לחנה לבית רוטשטיין, אמנית, ואב לבת ושלושה בנים. נפטר ב-30 במרץ 2008 ממחלת הסרטן, בגיל 63. לאחר מותו הוקמה על ידי בני משפחתו קרן לזכרו, בשם "קרן דרכי שלום ע"ש ג'רלד קרומר ז"ל". הקרן תומכת בנושאים שהיו קרובים לליבו.

מספריו
------

* "The Writing Was On the Wall": Constructing Political Deviance in Israel. Bar Ilan University Press: Ramat Gan, 1998, 168pp.
* Narratives of Violence Ashgate: Aldershot 2001 116pp.The first chapter, Terrorist Tales, will be reprinted in David Rapoport (ed) Terrorism: Critical Concepts in Political Science Routledge: London.
* A War of Words: Political Violence and Public Debate in Israel Frank Cass: London (in press). Manuscript 190pp.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופ' ג'רלד קרומר ז"ל, (1944-2008), באתר הקרן החדשה לישראל
* דברים לזכרו של פרופ' ג'רלד קרומר ז"ל, פרופ' ישראל נחשון, באתר אוניברסיטת בר-אילן
* ביוגרפיה, באתר The Jewish Chronicle
* Gerald Cromer, religious peace camp leader and professor, 63, הארץ
* ג'רלד קרומר (1944-2008), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  קהילת ידידיה, באתר קהילת ידידיה
2. ↑  בית ספר ממלכתי-דתי אפרתה, באתר בית ספר ממלכתי-דתי אפרתה
3. ↑  קרן ג'רלד קרומר, באתר קרן ג'רלד קרומר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007273494705171
* BnF: cb150307232 (data)
* GND: 173621678
* ISNI: 0000 0000 6661 6108
* LCCN: n00091133
* NKC: mub20231183854
* NTA: 271310375
* SUDOC: 08754735X
* VIAF: 32278227
* WorldCat: lccn-n00091133

 |
**עבד א-רחמן סמבא** (בערבית: **عبدالرحمن صمبا**; תעתיק מדויק: **עבד אלרחמן צמבא**; נולד ב-5 בספטמבר 1995 בערב הסעודית) הוא אצן קטרי. שיאו האישי בריצת 400 מטר משוכות מדרג אותו במקום הרביעי בכל הזמנים.

ביוגרפיה
--------

סמבא נולד בערב הסעודית, אך בחר לייצג בתחרויות את מאוריטניה, בה אביו נולד. הוא היגר לקטר על מנת לייצג את המדינה בשנת 2015.

### 2017

בתחרות שנערכה בסאסולבורג בדרום אפריקה ב-28 במרץ 2017 קבע סמבא בריצת 400 מטר משוכות שיא אישי חדש של 48.31 שניות, תוצאה שדירגה אותו במקום שמיני בעולם באותה שנה. באליפות העולם שנערכה בלונדון, בריטניה באוגוסט הוא סיים במקום שביעי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 49.74 שניות. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 48.75 שניות ועלה מהמקום החמישי.

### 2018

בתחרות ליגת היהלום בדוחא, שנערכה בחודש מאי, סיים סמבא במקום הראשון בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 47.57 שניות. באותו חודש, בליגת היהלום ברומא, סיים במקום הראשון בשיא אישי נוסף של 47.48 שניות. בחודש יוני, בליגת היהלום באוסלו, סיים שוב במקום הראשון בתוצאה של 47.60 שניות, ובתחרות ליגת היהלום בסטוקהולם שנערכה באותו חודש סיים במקום הראשון בשיא אישי חדש של 47.41 שניות.

בתחרות ליגת היהלום בפריז שנערכה ב-30 ביוני, סיים סמבא במקום הראשון בריצת 400 מטר משוכות תוך שהוא קובע את התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים, 46.98 שניות, האתלט השני בהיסטוריה שרץ ריצה זו מתחת ל-47 שניות.

בתחרות ליגת היהלום בלוזאן, בחודש יולי, סיים במקום הראשון בריצת 400 משוכות בתוצאה של 47.42 שניות. על אף שבסיום התחרויות הרגילות דורג במקום הראשון, סמבא החליט לא לקחת חלק בגמר ליגת היהלום.

### 2019

באליפות אסיה זכה סמבא במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 47.51 שניות. לאחר מכן, אמר כי הוא מתכנן לשבור את שיא העולם בריצה זו עד סוף השנה.
בתחרות ליגת היהלום בשנגחאי שנערכה בחודש מאי, התחרה לראשונה נגד ראיי בנג'מין, הממוקם מקום אחד אחרי סמבא ברשימת המהירים בכל הזמנים, וסיים במקום הראשון בשיא תחרות חדש של 47.27 שניות. בנג'מין, שהוביל את הריצה עד לחמישים המטרים האחרונים, סיים שני בתוצאה של 47.82 שניות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עבד א-רחמן סמבא** בוויקישיתוף

* עבד א-רחמן סמבא, באתר olympedia.org
* עבד א-רחמן סמבא, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* עבד א-רחמן סמבא, באתר ליגת היהלום

הערות שוליים
------------

1. ↑  Having found his rhythm, Samba looks to join the greats, באתר התאחדות האתלטיקה הבינלאומית
2. ↑  Samba on his 2019 aspirations: I want to finish the season with 46.5, באתר התאחדות האתלטיקה הבינלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 305227

 |
**פלגיוס הקדוש מקורדובה** המכונה גם **סן פליו מרטיר** (בספרדית: **Pelayo Martir**; ‏ 912 לערך - 926) היה קדוש נוצרי.

על פי המסורת הנוצרית פלגיוס הושאר בהיותו נער צעיר כבן ערובה בידי הח'ליפה עבד-אל-רחמן השלישי, שליט אל-אנדלוס בתמורה לשחרורו של ההגמון הרמויגיוס שנתפס על ידי המורים.

פלגיוס נותר כלוא בידי הח'ליפה מספר שנים. בהגיעו לגיל 13 דרש ממנו הח'ליפה להתאסלם, וכאשר זה סירב, עינה אותו הח'ליפה בכך שהורה על כריתת אברי גופו.

בגרסאות שנפוצו בספרד בשלהי ימי הביניים נטען כי הח'ליפה היה הומוסקסואל וניסה לאנוס את פלגיוס, וכאשר זה סירב, עינה אותו הח'ליפה למוות. גרסאות אלה נועדו לעודד את הנוצרים בתקופת הרקונקיסטה תוך הדגשת העדפת המוסר הנוצרי על העדר המוסריות והערכים אצל המוסלמים והדמוניזציה שלהם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פלגיוס הקדוש מקורדובה** בוויקישיתוף
* קורות חיים
* ההיסטוריה של פלגיוס מקורדובה
* פלגיוס הקדוש מקורדובה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  פול גירלנדה, **מעשה סדום בתאולוגיה הנוצרית**

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: nr94009011
* VIAF: 39257506
* WorldCat: lccn-nr94009011

 |
**התזמורת הקאמרית הדנית** (בדנית: **Danmarks Underholdningsorkester**) היא תזמורת קאמרית בדנמרק. מ-1939 עד 2014 היא נקראה **התזמורת הקאמרית הלאומית של דנמרק**, כשהיא הייתה תחת תאגיד השידור הדני (DR). מאז 2015 היא ממומנת באופן פרטי.

היסטוריה
--------

שורשי התזמורת הם ב-1927, עם הקמת תזמורת שתבצע מוזיקה קלה במלון פיניקס מאת לואי פריל. עד 1933, "תזמורת המחולות של לואי פרייל" כללה 22 נגנים והשיגה פופולריות רבה בדנמרק באמצעות שידורי רדיו. בשנת 1939 הקימה DR רשמית את "תזמורת הבידור הדנית" כתזמורת הבית של השידור הלאומי. התזמורת התמקדה ברפרטואר קל ופופולרי יחסית. טדי פטרסן קיבל את ניהול האנסמבל ב-1943.

הרפרטואר של התזמורת כלל רפרטואר קלאסי כמו יצירות של מוצרט ומוזיקה למחזות זמר מודרניים. לאחרונה התזמורת מקיימת שיתופי פעולה עם להקות רוק. במהלך כהונתו של המנצח הראשי אדם פישר, שהתחיל את תפקידו ב-1999, ערכה התזמורת מספר הקלטות מסחריות של סימפוניות ואופרות מאת מוצרט. נכון לעכשיו, התזמורת מונה 42 נגנים.

בספטמבר 2014, DR הודיעה על פירוק התזמורת, החל מ-1 בינואר 2015, תוך ציון קיצוצים בתקציב. התקבלו מחאות נגד ההחלטה, לרבות התנגדויות לחיפזון של החלטת הדירקטוריון. בנוסף נטען ששרת התרבות, מריאן ג'לב, אישרה את הפירוק לפני שהייתה לתזמורת הזדמנות להציג תוכנית חיסכון שתאפשר לה להמשיך. התזמורת הופיעה בפעם האחרונה כתזמורת הקאמרית של DR ב-21 בנובמבר 2014, עם ביצוע של הסימפוניה התשיעית של בטהובן.

לאחר מכן החלו נגני התזמורת בקמפיין מימון המונים כדי לשמור על קיומה של התזמורת. באמצעות קיקסטארטר, הקמפיין גייס 1,000,000 DKK מאנשים פרטיים, וכמה תאגידים דנים התחייבו ל-2,000,000 DKK הנותרים. בגלל מגבלות התרומות היחידות של קיקסטארטר (50,000 DKK), התזמורת נדרשה לבטל את חשבון הקיקסטארטר שלה, להחזיר את התרומות הללו ולבקש מהתורמים להגיש מחדש את תרומותיהם במזומן עד 28 בפברואר 2015.

לאחר שסיימה את השתייכותה ל-DR, שינתה התזמורת את שמה ל"תזמורת הבידור הדנית", ומשמה הרשמי האנגלי ירדה המילה "לאומי", כך שהתזמורת הפכה ל"תזמורת הקאמרית הדנית". התזמורת ערכה את הקונצרט הראשון במימון פרטי ב-1 בפברואר 2015, באקדמיה המלכותית הדנית למוזיקה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של התזמורת הקאמרית הדנית

* התזמורת הקאמרית הדנית, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* התזמורת הקאמרית הדנית, באתר Discogs (באנגלית)

* התזמורת הקאמרית הדנית, באתר Songkick (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007422988505171
* BnF: cb146272054 (data)
* CiNii: DA12938806
* GND: 10315439-5
* ISNI: 0000 0001 1548 1968
* LCCN: n86099980
* MusicBrainz: c072095c-85f5-482a-9840-710f5882fedc
* SUDOC: 157034240
* VIAF: 145502461
* WorldCat: lccn-n86099980

 |
**דַרְנָה** (בערבית: **درنة**) היא עיר נמל בצפון לוב, במרחק 260 ק"מ מזרחית לבנגזי. בתוך העיר עובר ואדי בשם ואדי דרנה, היורד מהרי אל-אח'דר הסמוכים לחוף. 

נמלה של דרנה הוא קטן, והמסחר והכלכלה בעיר מצומצמים ומוגבלים. פארה של העיר הוא במסגד עתיק בעל 42 צריחים, ובהיסטוריה שלה.

היסטוריה
--------

העיר "דרנה", או "דרניס" היוונית ההיסטורית, הייתה בעבר עיר הלניסטית, חלק מחבל טריפוליטניה. במאה ה-1 לפני הספירה נכבש האזור על ידי הרומאים. עם התפרקות האימפריה הרומית עברה העיר לשליטת העולם הביזנטי. העיר שימשה מרכז דתי חשוב בתקופת שלטונם של הביזנטים במאה ה-4. 

במאה השביעית, בשנת 642 לספירה, נכבשה לוב על ידי שושלת בית אומיה המוסלמית. הבישוף הביזנטי ברח, והעיר ירדה מגדולתה. 

במאה ה-16, בשנת 1551, נפלה העיר לידיה של האימפריה העות'מאנית. בתקופה זו היה השלטון המרכזי רופף, והעיר שימשה כאחד המרכזים של שודדי הים הבֶּרְבֶּרִיים, והוחזקו בה בשבי אלפי אזרחים מערביים שנחטפו למטרות כופר, וחלקם נמכרו לעבדות. בשנת 1804 נכבשה העיר למשך מספר חודשים על ידי כוחות הצי האמריקאי, במהלך המלחמה הברברית הראשונה. הייתה זו הפעם הראשונה שדגל ארצות הברית התנוסס בניצחון מחוץ לגבולות ארצות הברית. האירוע ההיסטורי הונצח בהמנון הנחתים **חופי טריפולי**.

### המלחמה האיטלקית–עות'מאנית

בעקבות המלחמה האיטלקית–עות'מאנית ב-1911–1912 עברה לוב לשלטון איטליה. לוב על עריה השונות הפכה לחלק מ"איטליה הגדולה", התרבות האיטלקית הושלטה בלוב בתחומי החינוך, תרבות, מסחר שפה וקולינריה. 

### מלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה התקיימו קרבות בשטחה של לוב, כולל בעיר דרנה, כחלק מהמערכה בצפון אפריקה בין כוחות איטליה הפשיסטית וגרמניה הנאצית לבין בעלות הברית. 

ב-3 ביוני 1942 יחידת קבוצת החקירה המיוחדות עם כוח SAS בפיקוד לויטננט קולונל דייוויד סטירלינג יצאו לפוצץ מטוסים בשדות התעופה של דרנה ומרטובה, כ-150 קילומטרים מערבית לטוברוק. לשדות תעופה אלו הייתה חשיבות מיוחדת משום שמהם יצאו המטוסים שתקפו את מלטה. בינואר 1943 נאלצו כוחות הציר לסגת, לאחר שכוחות בריטיים כבשו את נמל טריפולי, ולוב על עריה השונות הפכו כטריטוריה בריטית. לאחר תום המלחמה הוחזר השטח לאיטליה לזמן קצר. 

לוב הכריזה על עצמאותה ב-24 בדצמבר 1951 בתמיכת האו"ם, בעקבות תנאי בעלות הברית להסכם השלום עם איטליה. לוב הוכרזה כממלכה חוקתית. בספטמבר 1969 התקיימה בלוב מהפכה צבאית, בראשות מועמר קדאפי, והעיר דרנה הייתה חלק מהדיקטטורה בראשותו, עד למותו בשנת 2011. באוקטובר 2014 הוכרזה העיר כחלק מהמדינה האסלאמית, לאחר שהייתה נתונה עוד קודם בידי גורמי אסלאם פונדמנטליסטי לפרקים. ב-20 באפריל 2016 נסוגו פעילי המדינה האסלאמית מהעיר דרנה.

### במאה ה-21

הסופה "דניאל", שפקדה את לוב בספטמבר 2023, גרמה לאלפי נספים ונעדרים ולנזק רב בעיר.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **דרנה** |

* דרנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מייקל ר. גורדון וברנרד א. טריינור, "**קוברה 2**", הוצאת משרד הביטחון, 2010, עמוד 210.
2. ↑  Battle of Derna
3. ↑  איתמר מרגלית, כאוס וגופות ברחובות: מניין ההרוגים בשיטפונות בלוב עלה ל-5,300, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 13 בספטמבר 2023

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007533097805171
* LCCN: n94008044
* VIAF: 158427436
* WorldCat (עם VIAF): 158427436

 |
**טרנטון לאוור האסל** (באנגלית: **Trenton Lavar Hassell**; נולד ב-4 במרץ 1979) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הפורוורד. בשיאו נחשב לאחד משומרי הפרימטר הטובים ביותר ב-NBA. האסל, גארד-פורוורד בגובה 1.96 מטר, נבחר על ידי שיקגו בולס בבחירה הראשונה בסיבוב השני (ה-29 בסך הכל) של דראפט 2001 ב-NBA.

ראשית חייו וקריירת מכללות
-------------------------

האסל למד בתיכון קלארקסוויל. את לימודיו בתיכון סיים ב-1997, ולצידו בבית הספר התיכון שיחק שחקן ה-NBA לעתיד שון מריון. לאחר מכן למד אוניברסיטת המדינה אוסטין פי, שם סיים בשנת 2001 עם תואר בבריאות האדם ובביצועים. הוא שיחק שלוש עונות כדורסל מכללות בנבחרת הכדורסל של אוסטין פי, לאחר שבשנת לימודיו הראשונה לא שיחק. בינואר 2002, הפרישה אוסטין פי את חולצתו באוניברסיטה, מספר 44, כך שאף אחד משחקניה בעתיד לא יוכל ללבוש אותה.

קריירת משחק מקצוענית
--------------------

במהלך עונת הרוקי שלו עם הבולס, 2001-02, שיחק ב-78 משחקים, ב-47 מהם פתח, וממוצעיו היו 8.7 נקודות למשחק, 3.3 ריבאונדים למשחק ו-2.2 אסיסטים למשחק. בעונתו השנייה של האסל בשיקגו, שיחק בכל 82 משחקי קבוצתו, פתח ב-53 מהם, ורשם בממוצע 4.2 נקודות למשחק, 3.1 ריבאונדים למשחק ו-1.8 אסיסטים ב-24.4 דקות למשחק.

האסל נופה מהבולס ב-23 באוקטובר 2003 וחתם במינסוטה טימברוולבס שישה ימים לאחר מכן. הוא פתח ברוב משחקי הוולבס, ולעיתים קרובות שימש מומחה ההגנה של הקבוצה. הוא הועבר בטרייד על ידי המאבריקס עבור גרג באקנר ב-28 בספטמבר 2007.

ב-19 בפברואר 2008, הועבר בטרייד לניו ג'רזי נטס יחד עם קית' ואן הורן, דווין האריס, דה-סגנה דיופ, מוריס אייג'ר, 3 מיליון דולר ובחירות הסיבוב הראשון של הנטס בדראפט 2008 ובדראפט 2010 תמורת ג'ייסון קיד, מאליק אלן ואנטואן רייט.

ב-2011 הצטרף לקלארקסוויל קאבלירס מליגת ה-ABA. הקבוצה התפרקה לאחר משחק אחד.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **טרנטון האסל** |

* פרופיל, באתר Basketball-Reference
* פרופיל, באתר Sports-Reference
* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר ליגת ה-NBA

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Trenton Hassell". Austin Peay Governors. אורכב מ-המקור ב-3 באוקטובר 2011. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Trenton Hassell". *2009-10 Nets Basketball Media Guide*. New Jersey Nets. p. 21. אורכב מ-המקור ב-12 באפריל 2010. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  Timberwolves and Mavericks swap guards
4. ↑  Nets Acquire Harris
5. ↑  "Semi-pro basketball to tip off in Clarksville". *Business & Heritage Clarksville*. 27 באוקטובר 2011. נבדק ב-30 בינואר 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
6. ↑  Sauls, Kevin (28 באוקטובר 2011). "Cavaliers join ABA semi-pro league". *The Leaf-Chronicle*. אורכב מ-המקור ב-2013-10-06. נבדק ב-8 ביוני 2013. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**מבצע פולי** (**Operation Polly**) היה פעולת הפינוי הראשונה של אזרחים בריטים מארץ ישראל לקראת סוף המנדט הבריטי.

בשנת 1946 התגברו פעולות המאבק המזוין של היישוב וארגוני המחתרת נגד שלטונות המנדט הבריטי. כוחות ההגנה והפלמ"ח תקפו את משטרות גבעת אולגה, שפרעם, כפר ויתקין ושרונה, פוצצו את מתקן הרדאר בחיפה וחיבלו באוניות הגירוש שהובילו את המעפילים שנתפסו לקפריסין, האצ"ל והלח"י תקפו את שדות התעופה תל נוף, קסטינה, כפר סירקין ולוד וביצעו את ההתקפה על משטרת רמת גן ושיא פעולתם היה פיצוץ מלון המלך דוד. לאחר תלייתו של דב גרונר ב-1 בינואר 1947 נוכחו הבריטים לראות כי ביטחונם בארץ אינו מובטח. ב-31 בינואר 1947 הודיעו שלטונות המנדט על הקמת "אזורי ביטחון" מבוצרים בערי הארץ (שכונו בפי אנשי היישוב "בווינגרד" על שמו של שר החוץ הבריטי ארנסט בווין) והכריזו על מבצע לפינוי הנשים והילדים של פקידי הממשל המנדטורי ושל גברים ששירותם אינו חיוני, מן הארץ. למבצע קראו הבריטים בשם מבצע פולי. כל הנכללים בקטגוריות אלו נדרשו לעזוב את הארץ ופינויים החל ב-31 בינואר 1947.

בתחילת המבצע רוכזו אלפי גברים, נשים וילדים בריטים במחנות מעבר בצריפין ובחיפה. חלקם הביעו את אי שביעות רצונם מן הפינוי הכפוי. 1,400 מן המפונים יצאו את הארץ ברכבות למצרים בדרכם לבריטניה. כ-500 מהם הוטסו למצרים במטוסי הליפקס של חיל האוויר המלכותי מבסיס האוויר בעקרון (כיום בסיס חיל האוויר הישראלי תל נוף). הנציב העליון אלן קנינגהם הגיע לבסיס כדי להפרד מן המפונים. אחרים טסו במטוסים אזרחיים משדה התעופה בלוד ללונדון. הפינוי הושלם עד 3 בפברואר 1947. אלו מבני המשפחות שהיו להם קרובים במצרים הורשו להישאר בה. פקידים בריטים שרצו למנוע את משלוח נשיהם וילדיהם מן הארץ העבירו אותם ללבנון עד יעבור זעם. אחרים הסתירו את נשיהם וילדיהם בבתים של אזרחים יהודים וערבים.

בראשית חודש יוני 1947 החליטה ממשלת המנדט להתיר את שובן ארצה של בנות הזוג המקומיות של הפקידים הבריטים, יהודיות וערביות וילדיהן. באמצע יולי הרחיבה ממשלת המנדט את ההיתר לחזור לארץ וכללה בו גם נשים בריטיות וילדיהן.

כשנתברר למשפחות הפקידים הבריטים שהועברו ללבנון אותם ללבנון כי שהייתם מתארכת והמצב בארץ לא חזר לקדמותו, נאבקו המפונים על החזרתם לארץ ו-17 מן הנשים והילדים החלו בראשית ספטמבר 1947 לקיים שביתת שבת במחנה צבאי נטוש בצד הלבנוני של הגבול ליד ראש הנקרה. בעליהן שנותרו בארץ הגישו עתירה להשבתן והעניין הגיע עד למשרד המושבות בלונדון ולבסוף ב-30 בספטמבר 1947 הוחלט להתיר לאלו מן המפונים הרוצים בכך, שנמצאו בבריטניה ובכל מקום אחר לשוב לארץ ישראל. בכללם היו הנשים והילדים ששהו בלבנון. הקבוצה הראשונה של 20 מן השבים הגיעה לנמל חיפה ב-4 בנובמבר 1947 על סיפון הספינה קורינתיה. בעיתונות הובעה הסברה כי ההיתר לשוב לארץ נועד להראות כי הבריטים אינם עומדים להסתלק מארץ ישראל. 

מבצע פולי היה האקורד הראשון של עזיבת הבריטים את ארץ ישראל. בסופו של דבר לקראת הכרזת העצמאות עזבו אנשי הצבא והממשל הבריטים ובני משפחותיהם את הארץ. הנציב העליון אלן קניגהם עזב את הארץ ב-14 במאי 1948. כוחות צבא קטנים נשארו עדיין במובלעת במפרץ חיפה עד ל-30 ביוני 1948, מועד בו עזבו את הארץ והדגל הבריטי - היוניון ג'ק הורד מהתורן בנמל חיפה ונכנסו אליו חיילי חיל הים הישראלי. אחרון העוזבים היה הגנרל מקמילן. בזאת בא הקץ על 31 שנות השלטון הבריטי בארץ ישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* על המבצע בשבועון טיים.
* "הפינוי". באתר בריטי(הקישור אינו פעיל)
* סרטונים פינוי אזרחים בריטיים במבצע פולי, ארכיון הסרטונים של AP
**נילי פלר** היא עורכת ישראלית. זוכת שני פרסי אופיר לעריכה הטובה ביותר - לשנת 2008 על עריכת הסרט "ואלס עם באשיר" ולשנת 2022 על עריכת הסרט "סבוי".

ביוגרפיה
--------

במהלך השנים ערכה פלר מספר סרטים וסדרות טלוויזיה. בשנת 2004 ערכה את הסדרה הדוקומנטרית "החומר שממנו עשויה האהבה" בערוץ 8. בין השנים 2006-2009 שימשה כעורכת הסדרה "פרשת השבוע". בשנת 2008 שימשה כעורכת הסרט "ואלס עם באשיר", על עריכת הסרט היא זכתה בפרס אופיר בקטגוריית "העריכה הטובה ביותר".

בין השנים 2009-2010 שימשה כעורכת הסדרה "תיבת נח" בערוץ 2. בשנת 2010 ערכה את סרטו העלילתי הראשון של אבישי סיון, "המשוטט", אשר השתתף בפסטיבל קאן במסגרת "שבועיים של במאים". עוד באותה שנה ערכה את הסדרה "חיים אחרים", בכיכובו של עוז זהבי.

בשנת 2012 ערכה את הסדרה "יחפים", ששודרה בהוט 3. באותה שנה ערכה את סרט התעודה "גן עדן". בשנת 2013 שימשה כעורכת הסדרה הדוקומנטרית "משפחות", הסדרה תיעדה 5 משפחת ישראליות, ושודרה בערוץ 8. באותה שנה ערכה את סרט התעודה "לפני המהפכה", וכן ערכה את סרטו של ארי פולמן "כנס העתידנים". בשנת 2014 ערכה את סרט התעודה "כמעט חברות" ואת סרט הקולנוע "בורג".

בשנת 2015 ערכה את הסרט "תיקון" של אבישי סיון.

בשנת 2016 שימשה כעורכת הסרטים "לא פה, לא שם" ו-״הפורצת״. בשנת 2018 ערכה את סרטה של מיכל אביעד "אישה עובדת".

בשנת 2020 ערכה את הסרט ״מותו של הקולנוע ושל אבא שלי גם״ של דני רוזנברג ובשנת 2021 ערכה את הסרט ״הברך״ של נדב לפיד, שני הסרטים היו בתחרות הרשמית של פסטיבל קאן. בשנה זו ערכה גם את הסדרה ״עלומים״ ואת הסרט ״אגדת חורבן״ ששודרו בכאן 11.

בשנת 2022 ערכה את הסרט "סבוי" עליו זכתה בפרס אופיר (עם שאולי מלמד).

בשנת 2023 ערכה את הסרטים הדוקומנטריים ״1341 פריימים מהמצלמה של מיכה בר-עם ו״ענבל פרלמוטר - אם זה נגמר״ שזכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפרסי האופיר.

בשנה זו ערכה את סרטו השני של דני רוזנברג, ״החייל הנעלם״ עליו גם הייתה מועמדת לפרס ״העריכה הטובה ביותר״ בפרסי האופיר.

פרסים
-----

* פרס אופיר לעריכה הטובה ביותר 2008
* פרס אופיר לעריכה הטובה ביותר 2022

קישורים חיצוניים
----------------

* נילי פלר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* נילי פלר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* נילי פלר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי

| פרס אופיר לעריכה הטובה ביותר |
| --- |
| 1990–2000 | טלי הלטר-שנקר (1990) • ענת לוברסקי (1991) • איילת מנחמי (1992) • טלי הלטר-שנקר (1993) • ערה לפיד (1994) • טלי הלטר-שנקר (1995) • דב שטויר (1996) • דב שטויר (1997) • עינת גלזר-זרחין (1998) • טלי הלטר-שנקר ועינת גלזר-זרחין (1999) |
| 2000–2010 | טובה אשר (2000) • יעל פרלוב (2001) • עינת גלזר-זרחין (2002) • טלי הלטר-שנקר (2003) • עינת גלזר-זרחין (2004) • עינת גלזר-זרחין (2005) • עינת גלזר-זרחין (2006) • זוהר סלע (2007) • נילי פלר (2008) • ירון שני וסכנדר קובטי (2009) |
| 2010–2020 | עמי טיר, מאור קשת (2010) • עינת גלזר-זרחין (2011) • יצחק צחייק (2012) • רון עומר (2013) • אריק להב ליבוביץ (2014) • אריק להב ליבוביץ (2015) • שירה ארד (2016) • גיא נמש, אריק להב ליבוביץ (2017) • מיכל אופנהיים (2018) • אריק להב ליבוביץ (2019) |
| 2020 ואילך | נטע דבורקיס (2020) • יוסף גרינפלד, אורי בן דב (2021) • נילי פלר, שאולי מלמד (2022) • איילת מנחמי (2023) |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007328250605171
* GND: 1061554805
* ISNI: 0000 0003 6787 8849
* LCCN: no2012034657
* VIAF: 233123782
* WorldCat (עם VIAF): 233123782

 |
**אקרופיסטר** (שם מדעי: ***Acrophyseter***) הוא סוג של לווייתן שיניים גדול נכחד מקבוצת דמויי ראשתן. הוא חי בתקופת המיוקן, כ-13.633–5.33 מיליון שנה מזמננו.

מאובניו של לווייתן טורף זה התגלו לחופי פרו סמוך לגבעות החול ליד ארקיפה ואיקה והוא תואר למדע בשנת 2008. הוא ידוע משרידי גולגולת ולסת רחבה בעלת מרבית השיניים בתוכה. משמעות שמו הוא: "ראשתן חד", בהתייחס לשמו של הראשתן, *Physeter*. הסוג כלל שני מינים: A. deinodon שתואר ב-2008 ו-A. robustus שתואר ב-2016.

לווייתן זה היה טורף-על קטלני דומה לקטלן מודרני, אשר חי לצד לווייתני דומים כמו הבריגמופיסטר, לווייתן מלווילי וזיגופיסטר. על פי ממדי הגולגולת אורך הלווייתן הגיע ל-3.9 עד 4.3 מטרים, כך שהוא היה קטן יחסית לבני קבוצתו. מבנה שיניו יועד לחיתוך בשר, בשונה ממרבית הלווייתנים בימינו ששיניהם חרוטיות ועוזרות לתפוס דגים. ייתכן שהוא קיבל את מבנה הלסתות המיוחד מאבות דמויי בסילוזאורוס, שמבנה שיניו היה דומה. הוא היה בעל חוטם נמוך יחסית ובעל איבר תהודה גדול, אשר דמה לאיבר של דולפין שבלט מקדמת המצח.

הוא היה כנראה הטורף העיקרי לאורך חופי אמריקה הדרומית, בין השאר לווייתני מזיפות כמו Piscobalaena ו-Piscolithax, לווייתני מקור, מיני דולפינים כמו Brachydelphis ו-Atocetus, התנין Piscogavialis, כלבי ים כמו Acrophoca, מיני פינגווין החגורה והעצלן הימי תאלסוקנוס. כמו כן ייתכן שהוא טרף כרישים אך היה עליו להתמודד עם גדול הכרישים מעולם - המגלודון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אקרופיסטר** בוויקישיתוף
* אקרופיסטר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* אקרופיסטר, באתר GBIF (באנגלית)
**החזית האוקראינית הראשונה** הייתה קבוצת ארמיות, שהשתייכה לצבא הסובייטי במלחמת העולם השנייה, ומילאה תפקיד מרכזי בקרבות בכיבוש פולין וגרמניה, תוך שהיא מסייעת לבסוף בכיבוש ברלין.

היסטוריה
--------

ב-20 באוקטובר 1943 שונה שמה של חזית וורונז' לחזית האוקראינית הראשונה, ולמפקדה מונה ניקולאי ואטוטין.

החזית לחמה בקרב קורסון-צ'רקאסי, ולאחר מכן השתתפה במבצע לבוב-סנדומייז'. במרץ 1944 החליף גאורגי ז'וקוב את ואטוטין בפיקוד על החזית לאחר שפרטיזנים התנקשו בחייו, ובמאי 1944 מונה איוואן קונייב למפקד החזית. בינואר 1945 השתתפה החזית במבצע ויסלה-אודר שבו התקדמה בזינוק אחד מהויסלה אל האודר.

ב-16 באפריל 1945 פתחה החזית יחד עם החזית הבלארוסית הראשונה בקרב על ברלין. לאחר מכן השתתפה החזית בקרב האלבה ובקרב על פראג.

לאחר סיום המלחמה, הפכה החזית למפקדת הכוחות הסובייטיים המרכזית ששכנה באוסטריה ובהונגריה.

מפקדים
------

* ניקולאי ואטוטין (אוקטובר 1943 - מרץ 1944)
* גאורגי ז'וקוב (מרץ 1944 - מאי 1944)
* איוואן קונייב (מאי 1944 - יוני 1945)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **החזית האוקראינית הראשונה** בוויקישיתוף
* החזיתות הסובייטיות במלחמה
אליהו אהרון כהנא
**אליהו אהרון כהנא** (4 באוגוסט 1875, מערב האימפריה הרוסית (פולין) – 26 בפברואר 1957, כ"ה באדר א' תשי"ז, תל אביב) היה סוחר, פעיל ציבור, מראשי אגודת אחווה וממייסדי תל אביב.

ביוגרפיה
--------

נולד בעיירה גורה קַלוַואריה, לאביו חיים משה אריה לייב כהנא. ובהיותו בן חמש עלה עם הוריו לירושלים, שם למד בתלמוד תורה. בגיל 17 נשא לאשה את חיה-רישקה בת הרב אברהם אלקנה זקס בנו של העולה הראשון לארץ ישראל מגרמניה משה זאקס. בשנת 1895 היה בין מייסדי "אגודת אחווה" – אגודת סתרים דתית שמטרתה עזרה הדדית וקיום ממשי של מצוות "ואהבת לרעך כמוך" ולשפר את מצב החיים הציבוריים. שנה אחר כך היה שותף גם להקמת חברת "ישוב ארץ הקודש" למען הפצת רעיון העבודה החקלאית בקרב בני היישוב הישן בירושלים. בשנת 1897 עבר הזוג כהנא לראשון לציון, אך לא נקלט שם, ועבר שוב ליפו.

ביפו הפך כהנא לסוחר בגדים בתחילה בבית מסחרו של חיים יהושע גולדברג ("חיים בקר"), אביו של משה גולדברג ולאחר מכן כעצמאי. ב-1898 פתח לשכה של אגודת אחווה ביפו והיה נשיאה הראשון. ביוזמת הלשכה נוסדה ב-1899 שכונת אחווה ליד נוה צדק. בית המסחר שלו הפך לסניף שבו התנהלו עסקי האגודה.

ב-1909 הייתה משפחת כהנא לחברה באגודת אחוזת בית והייתה לאחת מ-66 משפחות מייסדי תל אביב. בהגרלת המגרשים לאחוזת בית הגריל כהנא את המגרש ברחוב יהודה הלוי 28, אך כיוון שהתגורר כבר בשכונת אחווה ולא נזקק לבית באחוזת בית, מכר את מגרשו לחייקל פלמן, שבנה עליו את ביתו ב-1910.

בעת גירוש תל אביב עברה המשפחה לטבריה, ובתום מלחמת העולם הראשונה חזרה לתל אביב.

אליהו אהרון כהנא נפטר בכ"ה באדר א' תשי"ז, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.

קישורים חיצוניים
----------------

* חיה – רישקה ואליהו- אהרון כהנא באתר משפחות מייסדי תל אביב
* מרדכי נאור, עמית לוינסון, **מי היו 66 מייסדי תל אביב?**, תל אביב בראשיתה: 1909–1934: מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר, יד יצחק בן-צבי 1984. באתר מט"ח

הערות שוליים
------------

1. ↑  אליהו אהרון כהנא באתר GRAVEZ
אלגוריה של יוני, פרסקו תמונות החודשים בארמון סקיפנויה (אנ') בפרארה, קוסימו טורה (אנ') 1430–1495
**במושג איקונולוגיה** (מהמילים ביוונית עתיקה: **εἰκών** – תמונה ו־**λόγος** – תורה) מציינים, משנות העשרים והשלושים, שיטת מחקר בהיסטוריה של האמנות העוסקת במשמעויות הסמלים ביצירת אמנות. 

המתודולוגיה האיקונולוגית פותחה לראשונה על ידי אבּי ורבורג בעבודת הדוקטור שלו מ־1892 על שתי תמונות של בוטיצ'לי. במונח ניתוח איקונולוגי (ikonologische Analyse) הוא השתמש בפעם הראשונה בהרצאתו על תמונות החודשים בארמון סקיפנויה (גר') בפרארה בה הצליח לפענח את הדימויים האסטרולוגיים המורכבים בפרסקאות. השיטה הייתה ידועה כאסכולת ורבורג לסטודנטים ולצוות בספריית ורבורג: גרטרוד בינג, פריץ זקסל, ולטר זולמיץ, אדגר וינד (אנ') ורודולף ויטקובר (אנ').

ארווין פנופסקי, תלמידו של ורבורג, פיתח את האיקונולוגיה ב־1939 לתוכנית פרשנות בעלת שלושה שלבים:

* ניתוח קדם איקונוגרפי, **סמנטיקה**: מה מוצג.
* ניתוח איקונוגרפי, **תחביר**: איך מוצג הדבר
* פרשנות איקונולוגית, באופן **מעשי** מה משמעות הדבר.

בכך מבדיל פנופסקי בין שלושה מישורים:

* משמעות התופעה (Phänomensinn)
* משמעות החשיבות (Bedeutungssinn)
* משמעות המסמך (Dokumentsinn)

השיטה האיקונולוגית מתייחסת גם לתולדות האמנות ומשמשת כלי ניתוחי חשוב למחקר של תופעות ויזואליות מעבר לגבולות של תקופות ותקשורת, והיא מספקת תאוריה מוכוונת תרבות של צורה ותוכן של סמלים בציור, בלי להתייחס למעמד של האמנות במובן הצר יותר וכלי לשימוש בתמונות. "הוא קידם את מושג האיקונולוגיה לכיוון של חקר העמדות הבסיסיות של עם, של תקופה או של גישה דתית או פילוסופית באמצעות האומנות"

קישורים חיצוניים
----------------

\* Encyclopedia.com: Iconology and Iconography
\* "Ross Woodrow, "Erwin Panofsky's Iconology
\* Dictionary of Art Historians: Panofsky, Erwin
\* "Lorenzo Giulini, "A Cryptic Dimension in Visual Art
\* Worldmuseum Ikonography: ICONOGRAPHY - ICONOLOGY
\* .Erwin Panofsky, Studies in Iconology: Humanistic Themes in the Art of the Renaissance. Oxford 1939
\* "Maria-Irina Popescu, "Iconography Versus Iconology in Erwin Panofsky's Method
\* "'Richard Woodfield, "Ernst Gombrich: Iconology and the 'linguistics of the image.

הערות שוליים
------------

1. ↑  איקונולוגיה - מילון מושגים באמנות
2. ↑  מיכאל מאיר, יהודים במסגרת התרבות הגרמנית: מדעי הטבע והרוח

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4161251-6
* NKC: ph524437

 |
**הירונימוס הקדוש** (באיטלקית: **San Girolamo**) הוא ציור שמן לא גמור מעשה ידי הצייר לאונרדו דה וינצ'י, שצויר בשנת 1480 לערך ומתאר את הירונימוס. היצירה מוצגת במוזיאוני הוותיקן ברומא.

היסטוריה
--------

אין מידע לגבי יעד היצירה ועל ידי מי היא הוזמנה. זו אחת העבודות החידתיות ביותר של דה וינצ'י והיא עדיין במצב סקיצה. האזכור המוקדם ביותר של "הירונימוס הקדוש", תוך יחוסו לדה וינצ'י, מתוארך למעשה לתחילת המאה ה-19, בצוואתה של הציירת השווייצרית אנג'ליקה קאופמן. עם מותה של קאופמן נעלמו שוב כל עקבותיה של היצירה, עד שנמצאה במקרה ונרכשה על ידי דודו של נפוליאון, הקרדינל ג'וזף פש (אנ'). על פי האגדה הפופולרית, הקרדינל גילה את הציור מחולק לשני חלקים: החלק התחתון בחנות של סוחר יד שנייה רומאי, שם הוא שימש לכיסוי קופסה, והחלק העליון בחנותו של סנדלר, שהשתמש בו לכיסוי השרפרף שלו. מעבר לסיפור, באמת ניתן לראות כי הציור נחתך לחמישה חלקים. עם מות הקרדינל, התמונה נמכרה במכירות פומביות מספר פעמים עד שזוהתה, ונרכשה עבור מוזיאוני הוותיקן, בידי האפיפיור פיוס התשיעי בשנת 1856.

ייחוס היצירה שהוצע על ידי קאופמן תמיד הוסכם על החוקרים, בגלל הדמיון הברור לשאר היצירות של דה וינצ'י, ובמיוחד הערצת חכמי הקדם.

תיאור היצירה
------------

הציור לא גמור, ומתאר את הירונימוס בגיל מתקדם, במהלך פרישתו למדבר הסורי, שם חי כמו נזיר מתבודד. הוא כורע ברך בנוף סלעי, מביט לעבר קרוסיפיקס (ישו צלוב), שניתן להבחין בו בקושי בצד הימני הקיצוני של הציור. בידו הימנית הוא אוחז בסלע (הַסְמָלָה חָזוּתִית של הירונימוס, איתו הוא מוצג באופן מסורתי כשהוא מכה בחזהו בכפייתיות). לרגליו ניצב האריה, שהפך לבן לוויה נאמן לאחר שהירונימוס חילץ קוץ מכף רגלו.

בצד שמאל של המשטח, הרקע הוא נוף מרוחק של אגם מוקף הרים תלולים המכוסים בערפל. בצד ימין, המאפיין היחיד שניתן להבחין בו הוא דמות קלושה של כנסייה, הנראית דרך הפתח בסלעים. נוכחות הכנסייה מרמזת על מעמדו של הירונימוס בנצרות המערבית (אנ') כאחד ממורי הכנסייה.

הקומפוזיציה חדשנית, עקב צורתה הטרפזית של דמות הירונימוס, אשר עומדת בניגוד לצורתו המתפתלת של האריה, שנראית כמו האות "S" לרוחב תחתית הציור. האריה הוא גם סמל עוצמה המזוהה עם הבשורה על-פי מרקוס, שאותה תרגם הירונימוס ללטינית (תרגום וולגטה). קיימת טענה, הנתונה במחלוקת, כי דה וינצי השתמש ביחס הזהב בתיאור דמותו של הירונימוס. צורתו של הירונימוס היא רמז מקדים לצורתה של הבתולה בהמדונה בין הסלעים. ציור שרירי הצוואר והכתפיים נחשב לפעם הראשונה שבה דה וינצ'י עשה שימוש בידע אנטומי בציוריו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הירונימוס הקדוש** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Leonardo da Vinci, St Jerome". מוזיאוני הוותיקן. (באנגלית)
2. ↑  
Regoli, Gigetta Dalli; Gioseffi, Decio; Mellini, Gian Lorenzo; Salvini, Roberto (1968). "Leonardo, Saint Jerome".`{{cite web}}`: תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link) (באנגלית)
3. ↑  
"Saint Jerome: The Iconography". christianiconography.info. (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* Bildindex: 20222698

 |
גאיזריק בוזז את רומא, קארל ברולוב
בשנת 455 לספירה התקיימה הביזה השלישית של רומא, אחת מבין ארבעת אירועי הביזה שהתרחשו בעת העתיקה. הביזה התבצעה על ידי שבטים ונדלים שהיו במלחמה עם קיסר האימפריה הרומית המערבית, פטרוניוס מקסימוס.

רקע
---

בשנות ה-40 של המאה ה-5 השיאו המלך הוונדלי גאיזריק והקיסר הרומי ולנטיניאנוס השלישי את ילדיהם הונריק ויודוקיה בנישואים פוליטיים על מנת לחזק את הברית ביניהם ובשנת 442 חתמו על הסכם שלום (הנישואים התעכבו בשל גילה הצעיר של יודוקיה).

ב-455 נרצח ולנטיניאנוס ופטרוניוס מקסימוס עלה לשלטון. פטרוניוס התחתן עם אלמנתו של ולנטיאנוס ליקיניה אודוקסיה וחיתן את בנו פלדיוס עם יודוקיה כשהוא מבטל בזאת את אירוסיה להונריק.

אולם אודוקסיה שזעמה על רצח בעלה ולנטיאנוס פנתה לעזרה מהוונדלים על מנת להדיח את פטרוניוס מהשלטון, הדבר תאם את שאיפותיו של גאיזריק שטען כי הפרת ברית הנישואין לבנו מהווה עילה לביטול הברית ביניהם והשתמש בעילה זו על מנת לתקוף ולבזוז את רומא והפליג עם אניותיו כשהוא נוחת בנמל אוסטיה, ומשם התקדם לעבר רומא.

הביזה
-----

לפני שחדרו לעיר הרסו הוונדלים את כל האקוודוקטים של רומא. בתגובה להסתערות הוונדלים ניסו פטרוניוס וחייליו לברוח מהעיר, אך זה נתפס ונהרג על ידי המון רומאי זועם מחוץ לשערי העיר, ככל הנראה יחד עם בנו פלדיוס. לפי מקורות מהתקופה ביקש האפיפיור לאו הראשון להימנע מהרס העיר ומפגיעה בתושביה, גאיזריק נענה לבקשתו ושערי העיר נפתחו בפניו ללא שפיכות דמים.

גאיזריק בזז כמות גדולה של אוצרות מרומא והחריב מבנים רבים בעלי חשיבות היסטורית ותרבותית כגון מקדש יופיטר הקפיטוליני ממנו הסיר את רעפי הברונזה והזהב עם זאת נמנע מפגיעה במבנים נוצריים. ביזת 455 נחשבת יסודית יותר מהביזה הוויזיגותית של 410 ונמשכה 14 ימים רצופים, בעוד שהוויזיגותים שהו רק שלושה ימים בתוככי רומא. על אף שגאיזריק נמנע מטבח בתושבי העיר הוא לא היסס לשבות רומאים רבים, אותם לקח כעבדים.

הכינוי ונדליזם שהפך למטבע לשון רווח מתקשר לחורבן הרב שהותירו אחריהם הוונדלים ברומא. עם זאת יש מחלוקת בין החוקרים לגבי היקף החורבן וממדיו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ביזת רומא** בוויקישיתוף
**מאיר אלמלם** (נולד בשנת 1977) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה. שימש סגן מפקד אוגדת עזה, מפקד חטיבת יואב, סגן מפקד חטיבת הצנחנים ומפקד גדוד הסיור המדברי.

ביוגרפיה
--------

אלמלם התגייס לצה"ל במרץ 1996, ושובץ בגדוד 202 בחטיבת הצנחנים. שירת כלוחם בגדוד. בסיום קורס קציני חי"ר, שב לגדוד 202 ומונה למפקד מחלקת מסלול. לאחר מכן שימש כסגן מפקד פלוגת החוד בגדוד, והשתתף בלחימה בדרום לבנון. בהמשך, אף שכבר שימש כמפקד מחלקה, התבקש לשמש כמפקד מחלקת "דרגון" בפלוגה המסייעת בגדוד. לאחר מכן שימש כסגן מפקד הפלוגה המסייעת הגדודית. בהמשך מונה למפקד פלוגת מסלול בגדוד 202, והוביל את הפלוגה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. לאחר מכן שימש כקצין המבצעים של חטיבת הצנחנים. בהמשך שירת כמפקד פלוגה בגדוד גפן בבה"ד 1. לאחר לימודים מונה לסגן מפקד גדוד 101, וכיהן בתפקיד בין היתר במלחמת לבנון השנייה. לאחר מכן שימש כמפקד מחזור "מצדה" בבא"ח צנחנים. בסיום התפקיד יצא ללימודים בפו"ם.

בשנת 2009 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד הסיור המדברי, ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2011. בהמשך שימש כסגן מפקד עוצבת חירם בין השנים 2011–2013. לאחר מכן חזר לחטיבת הצנחנים, שם שירת כסגן מפקד החטיבה בין השנים 2013–2015, בין היתר במהלך מבצע צוק איתן. ב-26 באוגוסט 2015 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת אילת, בתקופת פיקודו שונה שמה של החטיבה, לחטיבת יואב. ב-5 ביולי 2017 סיים את תפקידו, ויצא ללימודים. בשנת 2019 מונה לסגן מפקד אוגדת עזה, תפקיד בו שירת עד שנת 2020.

קישורים חיצוניים
----------------

* מערכת אתר צה"ל, מפקד חדש לחטיבה המרחבית "אילת": אל"ם מאיר אלמלם, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 26 באוגוסט 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  רותם קארו ויצמן, עת פרקר, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 29 ביוני 2010
2. ↑  אבירם אלעד‏, כשמג"ד מזיל דמעה: "בקרב אין ברירה, תהיה חזק ותתאבל אחר כך", באתר וואלה!‏, 5 במאי 2014
3. ↑  יואב זיתון, צפו בתיעוד נדיר: צנחנים ירו טיל "גיל", באתר ynet, 30 באוקטובר 2013
4. ↑  יואב לימור, חזית כפולה, באתר ישראל היום, 2 באפריל 2020

| מפקדי חטיבת יואב  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| רועי בארי • אבי דהן • מאיר אלמלם • רז שריג • יוגב בר-ששת • איתמר דשל |

 |
**דניאל "דן" לואיס** (אנגלית: **Daniel "Dan" Lewis**;‏ 11 בדצמבר 1902–1965) היה שוער כדורגל וולשי.

קריירה
------

בתחילת דרכו שיחק לואיס במועדונים מקומיים באזור של כפר הולדתו מירדיי, לפני שעבר ללונדון והצטרף לקלפטון אוריינט. פריצתו התרחשה ב-1924 כאשר הצטרף לארסנל מהליגה הראשונה. הופעת הבכורה שלו במדי ארסנל הייתה במשחק נגד אברטון ב-15 בנובמבר 1924; המשחק הסתיים בניצחון 3 - 2 לטובת ארסנל, ולואיס שיחק בעמדת השוער ב-13 המשחקים הבאים. הרצף נפסק ב-14 בפברואר 1925 לאחר שלואיס ספג חמישה שערים במשחק בית מול האדרספילד טאון.

לואיס חלק את אפודת השוער הראשון עם ג'וק רובסון וביל הרפר לאחר מינויו של הרברט צ'פמן לתפקיד המאמן ב-1925, אך תוך זמן קצר הפך לשוער הבכיר של ארסנל, בעיקר לאחר עזיבתם של רובסון והרפר ב-1926 וב-1927 בהתאמה. הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ויילס הייתה בתיקו 3 - 3 מול נבחרת אנגליה ב-12 בפברואר 1927. הוא השתתף בשני משחקים נוספים, שהאחרון שבהם היה התבוסה 0 - 6 לנבחרת אנגליה בסטמפורד ברידג' ב-20 בנובמבר 1929.

שפל הקריירה של לואיס בארסנל היה גמר גביע ה-FA מול קארדיף סיטי ב-1927; היה זה הגמר הראשון של ארסנל, והוא הסתיים בהפסד 0 - 1 בגלל טעות של לואיס. בדקה ה-74 בעט החלוץ יואי פרגוסון לעבר לואיס, שהיה אמור לעצור את הבעיטה הקלה. אולם, במהלך הזינוק החטיא לואיס את הכדור ונתן לו מכה במרפקו, שגרמה להסטת הכדור לכיוון השער. הניצחון הזה היה היחיד של מועדון וולשי בגמר גביע ה-FA. לואיס האשים את אפודתו החדשה, וטען שהצמר היה יותר מדי עבה מכדי לאפשר לו לתפוס את הכדור כראוי. 

לואיס היה השוער הראשון של ארסנל בשלוש העונות שלאחר משחק הגמר. אולם, כאשר המועדון העפיל לגמר גביע ה-FA ב-1930 לואיס הוחלף על ידי צ'ארלי פרידי, כיוון שהמאמן הרברט צ'פמן חשש שלואיס לא יצליח להתמודד עם הלחץ. המשחק הסתיים בניצחון 2 - 0 על האדרספילד טאון, והיה זה התואר הראשון בתולדות ארסנל. הביטחון העצמי של לואיס היה בשפל, ובעונה שלאחר מכן הוא מיעט לשחק בעיקר לאחר החתמתם של ביל הרפר (קדנציה שנייה) וג'רארד קייזר. הוא השתתף ב-169 משחקים במדי ארסנל בכל המסגרות, ובמאי 1931 הועבר לג'ילינגהאם.

לואיס השתתף רק בשישה משחקים במדי ג'ילינגהאם, וככל הנראה פרש לאחר מכן.

לקריאה נוספת
------------

* ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who,‏ Independent UK Sports,‏ 1995 (מסת"ב 1-899429-03-4)

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר National Football Teams
* קליפ באתר ה-BBC שבו רואים את טעותו של לואיס בגמר הגביע
הארצות החתומות על ה"הסכמה הקטנה": רומניה, צ'כוסלובקיה ויוגוסלביה
**ההסכמה הקטנה** או **האנטנטה הקטנה** (על משקל ההסכמה הלבבית) הייתה ברית בין צ'כוסלובקיה, ממלכת יוגוסלביה ורומניה.

ההסכמה הקטנה נוצרה בשנים 1920–1921 ביוזמת המדינאי הצ'כי אדווארד בנש והופנתה כנגד הונגריה ושאיפותיה לשינוי גבולותיה עם מדינות ההסכמה הקטנה. בנות הברית התנגדו לשובו לשלטון של בית הבסבורג ונתמכו על ידי צרפת שחתמה על בריתות נפרדות עם כל אחת ממדינות ההסכמה הקטנה. (ב-25 בינואר 1924 עם צ'כוסלובקיה).

התחלת ברית זו צוינה ב-14 באוגוסט 1920 על ידי החתימה בבלגרד של ההסכם ל"ברית הגנתית" בין צ'כוסלובקיה ובין "ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים", לימים ממלכת יוגוסלביה.
ב-23 באפריל 1921 נחתם בבוקרשט הסכם דומה בין צ'כוסלובקיה ובין רומניה. הברית הושלמה ב-7 ביוני 1921 על ידי חתימה בבלגרד של הסכם בין רומניה ובין ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. סוכם בשנת 1929 על "מסמך כללי לפיוס, בוררות ולהסדר משפטי"
בין שלוש חברות הברית והוא נחתם בבלגרד ב-29 במאי 1929.
מאמציו של שר החוץ הרומני ניקולאה טיטולסקו הביאו לניסיון לחזק את הברית על ידי חתימה בז'נבה ב-16 בפברואר 1933 על "ברית ארגונית".

ההסכמה הקטנה פעלה בתיאום עם ההסכמה הבלקנית. הברית החלה להתפורר בשנת 1936 והתפרקה סופית בשנת 1938 בעקבות הסכם מינכן כשהערבות הצרפתית לגבולות צ'כוסלובקיה לא יושמה. בשנת 1939 צ'כוסלובקיה נמחקה לחלוטין מעל המפה. בשנת 1941 בא גם תורה של ממלכת יוגוסלביה שפורקה על ידי הכובשים הגרמנים בברית עם הונגריה, איטליה ובולגריה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ההסכמה הקטנה** בוויקישיתוף
* ההסכמה הקטנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  על ההסכמה הקטנה ברשת

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4164106-1
* NDL: 00572237

 |
**הטרגדיה** (**La Tragédie**) היא אחת מיצירות האמנות של פבלו פיקאסו, צוירה בשנת 1903. זוהי תמונת שמן על בד קנבס, בגובה 105.4 ס"מ על 69 ס"מ, והיא מוצגת כיום בגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון.

היצירה
------

התמונה צוירה בתקופה הכחולה של פיקאסו, תקופה המתאפיינת בתמונות של מלאנכוליה, עצב רב ותחושת בדידות. הצבע הכחול המאפיין את התקופה, והיעדר צבעים אחרים, מדגישים את תחושת חוסר התקווה. 

בתמונה נראים גבר אישה וילד, העומדים על שפת הים. הדמויות רזות ומוארכות, ותופסות את כל מרחב התמונה. שלוש הדמויות יחפות ולבושות בלויי סחבות, והגבר אינו מגולח. פני הדמויות ברורים וחדים, ביחס לשאר הציור, ובהבעתם סבל וצער. הם אינם מביטים זה בזה, ונראה כי כל אחת מהדמויות שקועה בצערה. שני המבוגרים עומדים בעמידה סגורה, משלבים ידיים, ומרכינים מבט אל הקרקע. הילד אמנם מישיר מבט, אך זה מעורפל ואטום. את ידיו הוא מניף בתנועת חוסר אונים. 

הרזון והפנים המוארכות של הדמויות הן השראה מעבודותיו של אל גרקו. לאחר מותו של אל גרקו נשכחו עבודותיו, עד סוף המאה ה-19 בה גילה האמן הצעיר דאז, פיקאסו, ואחרים, עניין מחודש באופן ההבעה הייחודי שלו. הלבוש המרופט שבתמונה, העוני והסבל, האופייניים גם לתמונות אחרות בציורי התקופה הכחולה של פיקאסו, מתייחסים לחסכים הפיזיים שפיקאסו עצמו חווה בתחילת המאה העשרים, בעת שנאבק לבסס את עצמו כאמן. הדמויות מנסות לשווא להתעטף בסחבות אותן הם לובשים, אך רגליהם נותרות יחפות. עמידתם כפופה, פניהם מיוסרים, וניכר כי הדמויות סובלות מרעב ומקור.

השם אותו נתן פיקאסו לתמונה, "הטרגדיה", מעלה שאלות. האם הטרגדיה היא מחלה, מוות, אסון חיצוני, או שמא הטרגדיה היא בצערן של הדמויות, בבדידות בה הן נתונות, כלואות בסיבלן. לא ידוע על אירוע ספציפי הקשור לציור. נראה כי הגבר, האישה והילד, מדגימים את כלל הסבל האנושי. העירפול שהיצירה מותירה והמשמעויות הרבות האפשריות בה, הן היבט נוסף של עידן המודרניזם לפי פיקאסו, בציורי "התקופה הכחולה" שלו, עידן של חוסר ודאות וצער. 

התמונה הופיעה על כריכת הספר סיפור על אהבה וחושך של עמוס עוז, במהדורה העברית.

קישורים חיצוניים
----------------

* על התמונה, באתר המוזיאון הלאומי לאמנות, וושינגטון

| פבלו פיקאסו |
| --- |
| תקופות באמנות | התקופה הכחולה • התקופה הוורודה • מודרניזם • קוביזם • סוריאליזם |  |
| יצירות אמנות מפורסמות | העלמות מאביניון • גרניקה • הטרגדיה • נער עם מקטרת • דורה מאר עם חתול • האישה הבוכה |
| בנות זוג | אולגה קוקלובה • מארי-תרז וולטר • דורה מאר • פרנסואז ז'ילו • ז'קלין רוק |
| מוזיאונים | מוזיאון פיקאסו (פריז) • מוזיאון פיקאסו (ברצלונה) • מוזיאון פיקאסו (אנטיב) |
| בתרבות הפופולרית | תעלומת פיקאסו • אהבותיו של פיקאסו • נקמתו המתוקה של פיקאסו • מגדל פיקאסו |