recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ראיה סייקינן** (**Raija Siekkinen**; ‏11 בפברואר 1953 – 7 בפברואר 2004) הייתה סופרת פינית.

ביוגרפיה
--------

ראיה סייקינן נולדה בעיר קוטקה במחוז קימנלאקסו שבדרום-מזרח פינלנד ב-11 בפברואר 1953. היא למדה ספרות פינית, פולקלור ופילוסופיה באוניברסיטת הלסינקי וקיבלה את תואר הבוגר בשנת 1981. בין השנים 1981 ו-1984 עבדה כחוקרת במוזיאון המחוזי של קימנלאקסו, ומ-1984 ואילך התפרנסה מכתיבה. היא נספתה כשביתה נשרף בפברואר 2004.

ראיה סייקינן כתבה חמישה-עשר ספרים, ושמונה מתוכם הם קבצים של סיפורים קצרים: "בוא החורף" (1978), "הנידונים" (1982), "מוקד החיים" (1983), "שקר קטן" (1986), "איך האהבה נולדת" (1991), "טעם מתכת" (1992), "שם יפה" (1996) ו"ימים שנקנו ביוקר" (2003). בנוסף לאלה כתבה סייקינן גם את הרומנים "האי" (1988), "מטרד בנוף" (1994) ו"זה קרה כאן" (1999) ואת ספרי הילדים "אדוני המלך" (1986), "הילדה, העץ והראי" (1987), "פאן הסקרן" (1988) ו"הדג הענק" (1991). על כתיבתה הפורייה זכתה סייקינן פעמיים בפרס המדינה הפינית (1984 ו-1992), וכן בפרס מִיקָה וָלְטַרִי (1987), בפרס רוּנֶבֶּרְג (1993), בפרס אֵינוֹ לֵינוֹ (1998) ובפרס אוֹטַוָה (2000).

ביצירתה של סייקינן משמשים אירועים יומיומיים חלק מהדרמה הגדולה של החיים, והציר המרכזי של כתיבתה נע סביב מערכות יחסים בעייתיות, בראש ובראשונה בין גבר לבין אישה. האהבה, האכזבה, הכעס, הפרידה והבוגדנות הם יסודות המשולבים ביצירה זו אלה באלה, והם נדונים אגב התייחסויות היוצרת ליחסי-האנוש שכתיבתה עוסקת בהם. עולם החוויות של אישה בודדה או של אישה שנדחקה לשוליים וזיכרונות הילדות והנעורים הם שני הבסיסים העיקריים שהסופרת מסתמכת עליהם בכתיבתה. סייקינן לעולם אינה מתמקדת בחברה, אלא מפנה את זרקוריה תמיד אל היחיד. האירועים שהיא כותבת עליהם מועברים בקביעוּת דרך מסננת הדמיון העשיר, והזיכרון הסובייקטיבי תופש אותם כהתרחשויות רחוקות ומרוחקות. רגישוּת הכתיבה של סייקינן, ייחודה ועיקר מיומנותה הם ביכולתה לחדור אל מודעוּת האדם ולתאר אותה באמצעות נופי הנפש, מקומות שבירתם של הָרגשות וההקשבה למוזיקה של הבדידות.

ספרה של סייקינן "האי" ראה אור בעברית בתרגום רמי סערי ובהוצאת כרמל בשנת 2004, ולתרגום הרומן בספר מצורף תרגומו העברי של הסיפור הקצר "הנשמה מלאכותית", הלקוח מתוך הקובץ "טעם מתכת". בשנת 2011 ראה אור קובץ סיפוריה "שקר קטן" בתרגום דנה שולגה-רז ובסדרת "צפון" של הוצאת הקיבוץ המאוחד.

קישורים חיצוניים
----------------

* ראיה סייקינן, ברשת החברתית Goodreads
* ראיה סיקינן, רעב, תירגם מפינית רמי סערי, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2009

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007301763905171
* BnF: cb12228749d (data)
* GND: 1043664351
* ISNI: 0000 0000 6305 9713
* LCCN: n79074896
* NDL: 00475080
* NKC: xx0256105
* NTA: 072935243
* SELIBR: 233343
* SUDOC: 030979528
* VIAF: 67625911
* WorldCat: lccn-n79074896

 |
מראה אופייני של החלק האחורי בגרון שלושה ימים לאחר הניתוח
**ניתוח שקדים** הוא תהליך כירורגי שבו מוּסרת החגורה הלימפטית על שם ולדייר (שקדים) מהגרון. ניתוח שקדים הוא אחד הניתוחים השכיחים בילדוּת, ומבוצע לרוב כדי לטפל בהפרעות נשימה ובתסמונת דום נשימה בשינה בקרב ילדים. ניתוח אדנואידים (המכונה לעיתים גם ניתוח שקד שלישי) דומה לניתוח שקדים, ובו מסירים את הרקמה הממוקמת מאחורי האף. במקרים רבים מקובל להסיר את השקדים והאדנואידים יחד.

הסיבות העיקריות לביצוע ניתוח שקדים הן שקדים ואדנואידים מוגדלים החוסמים את מעבר האוויר או דלקות שקדים חוזרות. רופאים משתמשים לעיתים קרובות במונח "היפרטרופיה" כדי לתאר את השקדים והאדנואידים המוגדלים. שקדים גדולים עשויים לגרום לתסמונת דום נשימה בשינה. הניתוח מטפל בתסמונת, מאפשר מעבר אוויר תקין ומשפר את איכות החיים של הילדים.

שקדים ואדנואידים גדולים יכולים לגרום לנחירה, קשיי נשימה, התעוררות בזמן השינה, והפסקות נשימה. במקרים נוספים בעיות ריכוז, עייפות יום, היפראקטיביות, התפתחות וגדילה איטיים והרטבת לילה. מערכת השרירים בגרון שומרת על מעבר אוויר פתוח בזמן ערות. בלילה במהלך השינה, השרירים רפויים ונוצרת היצרות של מעבר האוויר. בילדים הטיפול היעיל ביותר לדום נשימה הוא לרוב ניתוח שקדים. 

דלקת שקדים ודלקות במעברי האוויר העליונים הן סיבה נוספת לניתוח שקדים. השקדים יכולים להזדהם על ידי חיידקים ממשפחת הסטרפטוקוקוס. במקרה של זיהום, נעשים השקדים גדולים ונפוחים ותחושת כאב עז ניכרת בגרון. כאשר הזיהום הוא ממקור בקטריאלי ייעשה הטיפול בעזרת אנטיביוטיקה. כאשר דלקת שקדים חוזרת בתדירות גבוהה, ייתכן כי הרופא ימליץ על ניתוח שקדים. 

כיום מספר גישות מקובלות לניתוח שקדים. כיוון שמרבית ניתוח השקדים הם בילדים עקב הפרעות נשימה ניתן לכרות את השקדים באופן מלא או חלקי.

ראו גם
------

* דלקת שקדים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניתוח שקדים** בוויקישיתוף
* אלה הר-נוי, כעת תדעו מתי הילד זקוק לניתוח להסרת שקדים, באתר הארץ, 27 במרץ 2011
* ניתוח כריתת שקדים באתר שקדים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LNB: 000313815

 |

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**קים פיק** (באנגלית: **Kim Peek**;‏ 11 בנובמבר 1951 - 19 בדצמבר 2009) היה אמריקני שנחשב שוטה-עילוי בעל זיכרון חזותי, שהצטיין במיוחד בזכירת תאריכים היסטוריים וידע כללי רחב מאוד. בתחילה שיערו כי הוא לוקה באוטיזם, אך ב-2008 נמצא כי סבל כנראה ממחלה נדירה בשם תסמונת FG בה אין הפרדה בין חלקו השמאלי והימני של המוח והוא פועל כאחודה אחת, עקב פגיעה בקורפוס קלוסום. בהשראת חייו צולם הסרט "איש הגשם".

ביוגרפיה
--------

קים פיק נולד בסולט לייק סיטי שביוטה עם מקרוצפליה (ראש גדול מעבר לנורמה). אביו, פראן פיק, ליווה אותו מלידתו, וגם לאחר שאובחן כאוטיסט המשיך קים לחיות עם אביו.

ב-1984 פגש התסריטאי בארי מורו את קים פיק והחליט בהשראת דמותו לכתוב תסריט. מורו שיתף בתסריט את דסטין הופמן, שלמד לגלם את הדמות בתסריט המבוססת על פיק. כביטוי להערצה כלפיו, אמר הופמן לפיק "I may be the star, but you are the heavens" ("אני אולי הכוכב (בסרט) אבל אתה השמיים"). התסריט יצא לפועל בסרט "**איש הגשם**", שיצא לאקרנים בשנת 1988. על חייו ודמותו של פיק נעשה לאחר מכן, ב-26 בנובמבר 2006, הסרט הדוקומנטרי "איש הגשם האמיתי".

קים פיקבמחקר שנעשה ב-2008 נמצא כי קים פיק לא סבל כנראה מאוטיזם, אלא ממחלה גנטית נדירה בשם תסמונת FG הקשורה לכרומוזום X, ויוצרת עיכוב התפתחותי ובעיות גופניות שמתבטאות במקרוצפליה, טונוס שרירים נמוך, פיגור שכלי, הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות, תווי פנים ייחודיים ועוד.

פיק נפטר ב-2009, בגיל 58, לאחר התקף לב.

יכולותיו של קים פיק
-------------------

בין יכולותיו של פיק ניתן למנות זיכרון כל דף ספר שקרא לאחר קריאה אחת בלבד, ואף הקריאה עצמה התבצעה על שני העמודים בו זמנית. במספר מקרים נעזרו ביכולותיו של פיק בעבודה עם חולי מחלת אלצהיימר מבוגרים - בזכות ידיעת ההיסטוריה המקיפה שלו הוא עזר לחולים לשחזר את ילדותם באמצעות ידיעותיו לגבי השנה בה נולדו וחישוביו לגבי המדינות בהם שהו בזמנים שונים.

קים פיק עם אביופיק היה גם עורך הרצאות בהם היה מסביר על מחלתו ומדגים את יכולתו הפנומנלית.

עם זאת, פיק סבל מקשיים בתפקוד היומיומי, למשל לא היה מסוגל להתגלח לבד, הוא הבין מטפורות באופן מילולי ולא הבין מושגים מופשטים מדי, הוא זיהה יצירות מוזיקה קלאסיות רבות אך התקשה לנגן אותן.

בסרט "המוח הגדול" שנעשה על הגאון האוטיסט דניאל טאמט, אמר פיק לדניאל "יום אחד תהיה גדול כמוני".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קים פיק** בוויקישיתוף
* הסרט "איש הגשם האמיתי", הפקת דיסקברי, 2006
* קים פיק - גאון אוטיסט, איש הגשם האורגינלי (באנגלית)
* ליאור פרידמן, קים פיק, שהיה ההשראה לסרט "איש הגשם", מת בחודש שעבר כשהוא מפורסם ומרוצה מהחיים, באתר הארץ, 1 בינואר 2010
* כתבה על מותו של קים פיק, באתר הגרדיאן (באנגלית)
* קים פיק, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Opitz JM, Smith JF, Santro L (2008). "The FG syndromes (Online Mendelian Inheritance in Man 305450): perspective in 2008". Adv Pediatr 55: 123–70.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 4315 2056
* LCCN: no00030570
* NKC: jo2012706636
* VIAF: 24140469
* WorldCat: lccn-no00030570

 |
**דִיאַטֶסָרוֹן** (מיוונית "דיא-טסרון" "דרך של ארבעה") הוא חיבור שנכתב בערך בשנת 160 על ידי טטיאנוס (תלמידו של יוסטינוס מרטיר), המשלב את כל ארבע הבשורות לטקסט אחד.

הדיאטסרון היה בשימוש מאות שנים בכנסיות המזרחיות אולם הוא הוחלף במהלך השנים על ידי הפשיטתא והדיאטסרון אבד, כנראה הפסיקו להעתיקו כי הרעיון שעמד מאחריו חרג מהקונצנזוס בכנסייה לגבי אופי הברית החדשה, כלומר העדפת הכנסייה את המבנה של ארבע בשורות נפרדות.

המידע הקיים היום על החיבור מגיע מאזכורים אצל כותבים שונים בהם אוסביוס ומפירושים שנכתבו על הדיאטסרון, מהפירושים שרד בשלמותו הפירוש של אפרם סירוס (אפרים הסורי).

לקריאה נוספת
------------

* רבקה ניר, **הנצרות הקדומה**: שלוש המאות הראשונות, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2009, עמ' 71

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיאטסרון** בוויקישיתוף
* תרגום לאנגלית של הדיאטסרון, Ante-Nicene Fathers vol. IX
* תרגום לאנגלית של הדיאטסרון, Early Christian Writings
* A Greek fragment of Tatian's Diatessaron from Dura, ארכיון האינטרנט
* דיאטסרון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 294048053
* WorldCat (עם VIAF): 294048053

 |
**בלוקהאוס** הוא כינוי שמקורו בשפה האנגלית למצודה מבודדת קטנה, בצורת בניין בודד. מטרתו של הבלוקהאוס לשמש כנקודת שליטה במרחב הגנה מתוכנן נגד אויב שאינו מצויד בציוד מצור כבד, או בעת החדשה בארטילריה.

מבנים מסוג זה נבנו בדרך כלל כחלק מתוכנית הגנה כוללת, שמטרתה לחסום (באנגלית "בלוק" ומכאן "בלוקהאוס") את הגישה לנקודות מפתח בגיזרה. השימוש במבנים אלו נערך בדרך כלל בידי מעצמה קולוניאלית בשטחי כיבוש שהיו לשטחי ספר, כגון בריטניה בדרום אפריקה, ניו זילנד, ואף ארץ ישראל וכן בקנדה ובארצות הברית.

בלוקהאוס עשוי לעיתים מעץ, ולרוב מבולי עץ כבדים, המסודרים בצורת צריף. לרוב היה המבנה בעל מספר קומות, שבכל אחת הותקנו חרכי ירי, ועל הקומה העליונה הוצב גג. לרוב בלטה הקומה העליונה מעל הקומה התחתונה, על מנת לאפשר למגינים מלמעלה לירות על מתקיפי הקומה התחתונה, או לכבות שריפות שפרצו למטה. הכניסה הייתה לרוב דלת מבוצרת בקומת הקרקע.

רוב המבנים מסוג זה היו בצורת ריבוע אך כמה מהם היו משושים או מחומשים על מנת לספק זוויות ירי ותצפית טובות יותר. לעיתים שימש הבלוקהאוס כבסיס להקמת מבצר שלם.

חלק ממבני הבלוקהאוס משומרים כמבנים היסטוריים. מבנים מעץ נשמרים בניו זילנד מתקופת המלחמות במאורים, בעוד שבדרום אפריקה אין זה נדיר לצפות בבלוקהאוס עשוי מאבן.

בלוקהאוס מבטון
--------------

עמדת פילבוקס בסמוך לגשר עד הלום
לאחר מלחמת העולם הראשונה נבנו סוגים רבים של מבנים מסוג בלוקהאוס, ולרוב השתמשו הבונים בבטון. ההבדל בין בלוקהאוס מודרני העשוי מבטון, ובין בונקר הוא כי הבונקר בנוי ברובו מתחת לאדמה, בעוד שבלוקהאוס משמש לשליטה, ומוצב במקום שולט על פני השטח.

מבנה מסוג זה, בלוקהאוס עגול הבנוי מבטון, קרוי "פילבוקס". בבריטניה לבדה נבנו כשלושים אלף מבנים כאלו בהכנה לפלישה גרמנית אפשרית במלחמת העולם השנייה. מבנים אלו נבנו גם בברלין ובערים גרמניות נוספות, לעיתים כמקלטים מפני הפגזה ארטילרית, ונקראו "הוכבונקר" או "בונקר גבוה". חלקם שימשו להצבת תותחים נגד מטוסים, והגיעו אף לגובה של 6 קומות. רובם נהרסו במהלך המלחמה אך חלקם שרדו עד היום.

מבנה הפילבוקס נקלט היטב בארץ ישראל. מבנים מסוג זה נבנו בתקופת המנדט הבריטי, לאורך גדר הצפון ובמקומות רבים נוספים, וממשיכים להיבנות על ידי צה"ל עד היום.

ראו גם
------

* פילבוקס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בלוקהאוס** בוויקישיתוף
**יוהאן-גאורג דורה** (בגרמנית: **Johann-Georg Dora**; נולד ב-16 בספטמבר 1948) הוא גנרל-לויטננט גרמני בדימוס אשר שימש כסגן מפקח הכללי (מקביל לתפקיד הרמטכ"ל) של הבונדסוור (צבא גרמניה) בין השנים 2005–2010, ולתקופה קצרה אף שימש כממלא מקום המפכ"ל.

ביוגרפיה
--------

דורה נולד ב-16 בספטמבר 1948 בכפר מיינרוט שבבוואריה. ב-1967 הוא התגייס ללופטוואפה ועבר הכשרה כטייס קרבי. בין 1980–1982 למד באקדמיית הבונדסוור בהמבורג, ולאחר מכן מונה למפקד טייסת בכנף המפציצים ה-43 באולדנבורג. לאחר מכן הועבר למפקדת נאט"ו בקארופ שבדנמרק. ב-1989 הוא חזר לגרמניה ומונה למפקד טייסת בכנף המפציצים ה-38. ב-1991 הוא חזר לאקדמיית הבונדסוור כמרצה. ב-1994 מונה למפקד כנף המפציצים ה-32, וב-1995 הקים את הטייסת המבצעית ה-1. הטייסת הוצבה בפיאצ'נצה שבאיטליה, ומשם השתתפה בלחימה בבבוסניה והרצגובינה במסגרת כוח האכיפה.

ב-1996 הוא חזר לגרמניה, וב-1998 מונה לראש מטה חיל האוויר. ב-12 במרץ 1999 הוא מונה למפקד בית הספר לקצינים של הלופטוואפה. פחות משבועיים לאחר מכן, השיקו כוחות נאט"ו את מבצע כוח מאוחד בקוסובו, ודורה חזר לאיטליה כדי להשתתף במבצע. בספטמבר 2000 דורה מונה למפקד פיקוד כוח ההתרעה והבקרה המוטסת של נאט"ו באתר המטה העליון של כוחות הברית באירופה (SHAPE) בבלגיה. ב-1 באוקטובר 2003 שב דורה לגרמניה והפך לסגן מפקד פיקוד המבצעים של הבונדסוור בפוטסדאם.

ב-1 באפריל 2005 מונה דורה לסגן המפקח הכללי של הבונדסוור (מקביל לרמטכ"ל). ב-26 בנובמבר 2009 הוא הפך לממלא מקום המפכ"ל, לאחר שהמפכ"ל המכהן וולפגנג שניידרהאן נאלץ להתפטר בעקבות פרשת התקיפה האווירית בקונדוז. דורה כיהן כממלא מקום עד שהגנרל פולקר ויקר נכנס לתפקיד במקומו. ב-16 בספטמבר 2010 פרש דורה מהצבא.

קישורים חיצוניים
----------------

* יוהאן-גאורג דורה באתר משרד ההגנה הגרמני
**הפועל אשדוד** היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר אשדוד, המתמודדת בליגה א' דרום.

היסטוריה
--------

הקבוצה נוסדה בשנת 1964 והחלה להתמודד במסגרת ליגה ג' שהוקמה באותה שנה
המועדון הוותיק הוקם מחדש בעונת 2004/05 כתוצאה מפירוק האיחוד עם מכבי אשדוד. לפני ביצוע האיחוד, קבוצת **הפועל אשדוד** שיחקה בליגה א'. 

בסיום עונת 2014/2015 העפילה הקבוצה לליגה א' מהמקום הראשון. הקבוצה מארחת באולם הספורט "בני אשדוד" במקיף ד', רחוב ביאליק 16 באשדוד.

בית ספר לכדורסל
---------------

המועדון מפעיל במסגרת בית הספר לכדורסל, 13 קבוצות בגילאים שונים באשדוד ובגן יבנה. מגילאי קט-סל ועד לגיל נוער.

יו"ר העמותה הוא איציק אלחרר ומנהל בית הספר לכדורסל הוא שלום גז. 

קבוצת הנוער של המועדון, עם המאמן יגאל דביר, העפילה(הקישור אינו פעיל) בעונת 2007/08 לליגה הארצית.

קישורים חיצוניים
----------------

* כדורסל אחר: הפועל אשדוד עלתה ליגה, שחר כחלון באתר "ashdodnet"

הערות שוליים
------------

1. ↑  כדורסלני בית"ר זכו בדרבי בנס ציונה, בעיתון "חרות" 4 בפברואר 1964
2. ↑  שחר כחלון, הקבוצה האדומה: הפועל אשדוד בכדורסל עלתה לליגה א' בכדורסל באתר "אשדודנט"
en:Emily St. John Mandel

פירוש נוסף ערך זה עוסק בספר מאת הסופרת הקנדית אמילי סנט ג'ון מנדל. אם התכוונתם לסדרת טלוויזיה המבוססת על הספר, ראו תחנה אחת-עשרה (סדרת טלוויזיה).

**תחנה אחת-עשרה** (באנגלית: **Station Eleven**) הוא הרומן הרביעי של הסופרת הקנדית אמילי סנט ג'ון מנדל, זוכה פרס ארתור סי קלארק לשנת 2015. יצא לאור בעברית בהוצאת בבל בשנת 2017, בתרגומה של שרון פרמינגר.

עלילת המשנה של הספר עוקבת אחרי אנשים שונים בחייו של שחקן הקולנוע והתיאטרון הנערץ ארתור ליאנדר, אשר מת ממגפה קטסטרופלית שמכחידה את מרבית האנושות תוך ימים ספורים. אשתו הראשונה של ליאנדר, מירנדה, כתבה לפני פרוץ המגפה קומיקס מדע בדיוני בשם "תחנה אחת עשרה", שגיבוריו גרים על תחנת חלל מרוחקת ומנסים לחזור לכדור הארץ. קומיקס זה, וחלק מהאנשים שסבבו את ליאנדר, מניעים את העלילה הראשית של הספר, המתרחשת עשרים שנה לאחר פרוץ המגפה, בארצות הברית פוסט אפוקליפטית שהתדרדרה למערב פרוע נטול טכנולוגיה ונטול שלטון מרכזי. בין גיבורי עלילה זו, אנשי "הסימפוניה הנודדת", להקה נודדת של שחקנים ונגנים, אשר נדים במסלול דו-שנתי באזור הימות הגדולות, מופיעים בעיירות השונות, ובכך מחזירים משהו מהתרבות לעיירות קשות היום. 

אף שלרב מסווגים את הספר כספר מדע בדיוני, מנדל עצמה כתבה שהיא אינה רואה בו מדע בדיוני. הספר הוא רומן פוסט אפוקליפטי אך אין בו מרכיבי מדע, קיים או בדיוני.

מיני-סדרה המבוססת על הספר עלתה ב-HBO Max. בסדרה מככבת מקנזי דייוויס בתפקיד קירסטן.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר למנויים בלבד אריאנה מלמד, "תחנה אחת־עשרה": הישרדות לא תספיק, באתר הארץ, 6 באפריל 2017
* יונתן גרוסמן‏, אחרי סוף העולם: "תחנה אחת-עשרה" הוא רומן אפוקליפטי מיוחד ויפהפה, באתר וואלה!‏, 20 ביוני 2017

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  Nellie Andreeva, Nellie Andreeva, Mackenzie Davis & Himesh Patel To Star In ‘Station Eleven’ HBO Max Limited Series, Deadline, ‏2019-10-18 (ב־American English)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1078472033
* VIAF: 314771044
* WorldCat (עם VIAF): 314771044

 |
המילה "**קוּל**" (באנגלית: **Cool** - "קריר") היא ביטוי סלנג המשמש לתיאור דבר טוב, או לתיאור אדם הנמצא במצב רוח רגוע וקליל, וכן כאות הערכה לאדם מסוג זה.

בתרבות הפופולרית אימצו את המונח "קוּל" אמנים ואינטלקטואלים הנחשבים כמודל לחיקוי. אנשים "קוּליים" נערצים על ידי נערים ונערות בגיל ההתבגרות, ונחשבים כמקור השראה וכאינדיבידואליסטים היוצאים כנגד הממסד. לעיתים קרובות דמויות "קוּליות" משמשות למסעי פרסום.

מקור המונח כנראה באפריקה. במקום כה חם, נדיר שאדם שומר על מצב רוח "קריר". במשך מאות שנים השתמשו בביטויים דומים בתרבויות שונות. למשל, באיטליה בתקופת הרנסאנס רווח הביטוי "Sprezzatura" שמשמעותו "קליל" אך השימוש בו היה דומה ל"קוּל" של ימינו. ויליאם שייקספיר השתמש במילה "קוּל" בחלק ממחזותיו כדי לתאר קור-רוח ורוגע. בארצות הברית זכה הביטוי לפופולריות בשנת 1957 במחזמר סיפור הפרברים:

"תשתחרר, ילד! תתקרר, תצטנן, קח את זה בקלות. תפסיק להוציא את המיץ! אל תתנהג כמו ילד בבית-ספר, שחק אותה קוּל, ילד. קוּל אמיתי! פשוט קוּל." (מתוך המחזמר.)

בשנות השבעים המילה הוזכרה לעיתים קרובות על ידי הדמות של פונזי בסדרת הטלוויזיה "Happy Days". 

המילה חדרה לשפות רבות ובהן העברית, ונמצאת בשימוש נפוץ הן אצל בני נוער והן אצל מבוגרים.

קישורים חיצוניים
----------------

* קוּל, קוּליות, באתר אנציקלופדיה של הרעיונות
* ענת בקר, ‏אבולוציה: כך השתנה ה-Cool משנות ה-60 ועד היום, באתר גלובס, 9 באוגוסט 2017

הערות שוליים
------------

1. ↑  What Does It Mean To Be Cool? | Issue 80 | Philosophy Now, philosophynow.org
2. ↑  Robert Farris Thompson, An Aesthetic of the Cool, **African Arts** 7, 1973, עמ' 41–91 doi: 10.2307/3334749
3. ↑  cool | Origin and meaning of cool by Online Etymology Dictionary, www.etymonline.com (באנגלית)
**אושר** (באנגלית: **Happiness**) הוא סרט קומדיה שחורה אמריקאי משנת 1998 שביים טוד סולונדז, שהגדיר את הסרט כ"קומדיה עצובה".

הסרט הוא השני בסרטיו המלאים של סולונדז, אשר בדומה לסרטיו האחרים התקבל ברגשות מעורבים עקב הנושאים בהם הוא עוסק ודרך הצגתם. העלילה מספרת על החיפוש של מעמד הביניים האמריקאי אחרי אושר כפי שהוא בא לידי ביטוי דרך חייהן של 3 אחיות מניו ג'רזי. חייהן של האחיות ושל משפחתן המורחבת ישתנו לבלי הכר במהלך הסרט שבמהלכו מתגלים סודות אפלים. הסרט זכה במספר פרסים וקנה קהל אוהדים רב אך הוא גם זכה להרבה מקטרגים ואף קיבל שריקות בוז במהלך הקרנותיו בפסטיבלים.

בשנת 2009 הוקרן לראשונה הסרט "החיים בזמן מלחמה", אשר מגולל את המשך סיפורן של הדמויות מ"אושר" כעבור כעשור, אולם הן מגולמות על ידי שחקנים אחרים.

עלילה
-----

הסרט מציג את חייהן של שלוש אחיות: ג'וי (ג'יין אדמס), אשר עובדת בעבודות מזדמנות תוך כדי חיפוש אחר הגבר שיביא אושר לחייה ומתאהבת במהגר הרוסי ולאד. אחותה טריש, אישה מיושבת הנשואה לביל (דילן בייקר) ולהם שני בנים, והאחות השלישית הלן, סופרת מצליחה אשר מנהלת רומנים קצרים ומחליפה מאהבים לעיתים קרובות. הוריהן של שלוש האחיות חווים בעיות משל עצמם והם מחליטים על פרידה זמנית. דמויות נוספות בסרט הן כריסטינה ואלן (פיליפ סימור הופמן) אשר גרים ברב הקומות שבו גרה הלן. הסרט חושף את עולמם האפל של הדמויות, ואת ההתרחשויות בחייהן שנעשות שלא בפרהסיה. כך למשל עם התפתחות העלילה ביל מתגלה כפדופיל סדרתי, אלן הוא סוטה מין בודד ומנוכר, כריסטינה מתגלה כרוצחת אכזרית וולאד כגנב. סופו של הסרט הוא שהמשפחה המורחבת בה עוסק הסרט מתאחדת במלון דירות והם דנים סביב שולחן במצב אליו נקלעו, תוך שהם מקרינים חזות מאושרת.

ביקורת
------

הדמויות האקסצנטריות והנושאים הקשים של הסרט גרמו לרבים להגדיר את הסרט והבמאי שלו כ"סוטה" ו"חולני". הסיבה העיקרית למחלוקת סביב הסרט היא הצגת דמותו של ביל, האב הפדופיל, בצורה עגולה ורב-ממדית. מצדדי הסרט טוענים כי נקודת המבט היא חדשנית והסרט לא מעודד את הסטיות שהוא מציג, ושקיצוניות הסרט היא חיונית לחשיפת חוליי החברה האמריקאית, בניגוד לסרטים "רכים" יותר שעוסקים בנושא כמו "אמריקן ביוטי". הבמאי עצמו אמר כי הוא הוטרד מכך שאחד מהצופים בסרט טען כי הוא נהנה ממנו.

הסרט היה מועמד לגלובוס הזהב ולפרסים רבים נוספים. הוא זכה בפרס המבקרים בפסטיבל קאן ונחשב לסרט המרכזי של סולונדז. אין ספק כי המחלוקות שהסרט מעורר תרמו לתפוצתו והוא אף הופיע ברשימת "25 הסרטים המסוכנים ביותר" של המגזין פרמייר.

פרסים
-----

* 1998 פסטיבל הקולנוע בקאן
* 1999 פרס גלובוס הזהב
* 1998 פרס חבר המבקרים הלאומי
* 1999 פרס אינדפנדנט ספיריט
* 1998 פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בסן פאולו
* 1998 פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בפורט לודרדייל
* 1998 פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו
* 1999 הפרס הבריטי לקולנוע עצמאי
* 1999 פרס "Chlotrudis Society" לקולנוע עצמאי
* 1999 פסטיבל "Fantasporto"

קישורים חיצוניים
----------------

* "אושר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "אושר", באתר נטפליקס
* "אושר", באתר AllMovie (באנגלית)
* "אושר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "אושר", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "אושר", באתר Metacritic (באנגלית)
* "אושר", באתר אידיבי
* "אושר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קטע קול "אושר: כל מה שמטריד ודוחה ביצירת מופת אחת": פודקאסט להאזנה של תוכנית הרדיו "פסטיבל כאן", בהגשת דני מוג'ה ויונתן גת

הערות שוליים
------------

1. ↑  גיא שמי‏, נו, ההוא מהזה, באתר וואלה!‏, 6 באוקטובר 2009
2. ↑  Premiere Magazine's 25 Most Dangerous Movies
**בית הספר למשפטים באוניברסיטת קורנל** (באנגלית: **Cornell Law School**) הוא בית ספר למשפטים באוניברסיטת קורנל, אוניברסיטה פרטית בליגת הקיסוס באית'קה, מדינת ניו יורק, ארצות הברית. כאחד מחמשת בתי הספר למשפטים בליגת הקיסוס, בית הספר מציע ארבע תוכניות לתואר במשפטים: JD, LLM MSLS ו-JSD ביחד עם אפשרות לשילוב עם מקצועות אחרים באוניברסיטה. בית הספר, שהוקם בשנת 1887 כמחלקה למשפטים, הוא אחד המוסדות הקטנים ביותר למתן JD בארצות הברית, עם כ-200 בוגרים מדי שנה.

בוגרי בית הספר כוללים מספר דמויות בולטות, ובהן מזכירי המדינה של ארצות הברית אדמונד מאסקי וויליאם פ. רוג'רס, מזכיר השיכון והפיתוח העירוני סמואל פירס, הנשיאה הראשונה של טייוואן, צאי אינג-ון, וכן דמויות בולטות בעולם העסקים והמשפט בארצות הברית ובעולם.

בית הספר למשפטים בקורנל הוא ביתם של המכון למידע משפטי (LII), כתב העת למחקרים משפטיים אמפיריים, סקירת קורנל למשפטים, כתב העת קורנל למשפט ומדיניות ציבורית, וכתב העת קורנל למשפטים בינלאומיים.

היסטוריה
--------

 הבניין הישן של בית הספר
המחלקה המשפטית בקורנל נפתחה בשנת 1887 במוריל הול עם השופט דאגלס בורדמן כדיקן הראשון. באותה התקופה, הקבלה לא דרשה אפילו תעודת בגרות. בשנת 1924 הוקמה התכנית הראשונה לתואר שני. שם המחלקה שונה לבית הספר למשפטים קורנל ב-1925. בשנת 1890 סיים את לימודיו ג'ורג' וושינגטון פילדס, והיה אחד מן האפרו-אמריקאים הראשונים שהגיעו להישג זה. בשנת 1893 סיימה האישה הראשונה (מרי קנדי בראון) את לימודיה. בתקופה זו צ'ארלס אוונס יוז (לעתיד נשיא בית המשפט העליון ומזכיר המדינה) שימש בסגל בית הספר.

בשנת 1892, בית הספר עבר לבורדמן הול ועבר שוב למיקומו הנוכחי ב-1932.

בשנת 1948 בית הספר חנך תוכניות ללימוד משפט בינלאומי. בשנת 1994, בית הספר החל לשתף פעולה עם הסורבון שבפריז. בשנת 2006, בית הספר הקים את המכון השני שלו בסין. תוכנית קלארק במשפט ותרבות מזרח אסיה נוסדה ב-2002.

בשנים 2012–2017 החלו שיפוצים משמעותיים בבית הספר שכללו הוספת עשרות אלפי מטרים רבועים לקמפוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הספר למשפטים באוניברסיטת קורנל** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של בית הספר למשפטים באוניברסיטת קורנל
* בית הספר למשפטים באוניברסיטת קורנל, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Cornell Law School: History". Lawschool.cornell.edu. 8 ביולי 2010. נבדק ב-18 באוגוסט 2011. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Cornell Law School: Historical Timeline". Lawschool.cornell.edu. 8 ביולי 2010. נבדק ב-18 באוגוסט 2011. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  Crandall, Brian (27 בנובמבר 2015). "Cornell plans renovation for Hughes Hall". The Ithaca Voice. נבדק ב-27 במאי 2018. `{{cite news}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007596692405171
* BnF: cb123831834 (data)
* ISNI: 0000 0004 0521 5764
* LCCN: n82127223
* NKC: kn20081107014
* SUDOC: 032889933
* VIAF: 150579905
* WorldCat: lccn-n82127223

 |
**ז'ראר דה וילייה** (בצרפתית: **Gérard de Villiers**;‏ 8 בדצמבר 1929 - 31 באוקטובר 2013) היה סופר, עיתונאי ועורך צרפתי, והמחבר של סדרת רומני הריגול SAS, שבה כ-200 ספרים.

ביוגרפיה
--------

ז'ראר דה וילייה נולד בשנת 1929 בפריז, בן למחזאי ז'אק אדם דה וילייה. למד בבית הספר הגבוה לעיתונאות בפריז. עבד כעיתונאי בעיתון הצרפתי "פראנס סואר" ובעיתונים נוספים.

בשנת 1965 החל בכתיבה של סדרת רומני הריגול SAS, שבה כתב כ-200 ספרים. שם הסדרה הוא ראשי תיבות של Son Altesse Sérénissime ("הוד רוממתו" בצרפתית), ומהווה משחק מילים של שמה של יחידת הקומנדו הבריטית הנודעת SAS. גיבור הסדרה הוא מלקו, מרגל אריסטוקרטי. ספרי הסדרה נמכרו ביותר מ-150 מיליון עותקים, והם פופולריים במיוחד בצרפת, בגרמניה, ברוסיה, בטורקיה וביפן. ברקע ספרי הסדרה נמצאים אירועים אקטואליים, ולכתיבת ספריו ערך דה וילייה תחקירים לאיסוף נתוני הרקע. לעיתים ספריו הקדימו התרחשויות במציאות: לדוגמה, בשנת 1980 פרסם ספר המתאר את רצח נשיא מצרים, אנואר סאדאת, שנה לפני שהרצח התרחש.
אחדים מספריו עובדו לסרטי קולנוע.

קברו של דה וילייה
דה וילייה היה נשוי ארבע פעמים ונולדו לו שני ילדים. גר באווניו פוש בפריז. נפטר ב-31 באוקטובר 2013, ממחלת הסרטן.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר למנויים בלבד רוברט פ’ וורת', ניו יורק טיימס מגזין, המרגל שידע יותר מדי, באתר הארץ, 6 בפברואר 2013
* ז'ראר דה וילייה, ברשת החברתית Goodreads

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007308563705171
* BNE: XX978188
* BnF: cb119284129 (data)
* GND: 131625756
* ICCU: CFIV021635
* ISNI: 0000 0001 1798 2459
* LCCN: n50014469
* NDL: 00459770
* NKC: js20211099172
* NLG: 180958
* NLK: KAC199628833
* NTA: 068847211
* SUDOC: 027186512
* VIAF: 100260577
* WorldCat: lccn-n50014469

 |
**פייטרו אנג'לריו** (באיטלקית: **Pietro Angelerio**; ‏1215 – 19 במאי 1296) כיהן בין יולי לדצמבר 1294 כאפיפיור **סלסטינוס החמישי** (בלטינית: **Caelestinus V**), ולאחר מכן פרש מתפקידו. מחליפו, האפיפיור בוניפקיוס השמיני, אשר חשש שלגיטימיות התואר שלו תיפגע כל עוד יישאר קודמו בחיים כלא אותו בטירה עד למותו מספר חודשים לאחר מכן.

ביוגרפיה
--------

דמותו של סלסטינוס על קברו
אנג'לריו נולד בכפר סנטאנג'לו לימוזאנו במחוז מוליזה שבאיטליה. משפחתו הייתה משפחה כפרית ענייה - הוא היה הילד ה-11 מתוך 12 ילדים, ולאחר מותו של אביו החל לעבד את השדות במקומו. אמו, מאריה, השפיעה על דרכו הדתית והיא גם זו אשר שלחה אותו להתחנך ולהצטרף למנזר בנדיקטיני בבישופות של בנוונטו כשהיה בן 17. אנג'לריו גילה להט רוחני ובחר בחיי פרישות. ב-1239 עבר לחיות לבד במערה על הר מורונה. חמש שנים מאוחר יותר עבר אנג'לריו להתגורר עם שני נזירים נוספים במערה באזור אברוצו, במטרה לחקות את חייו של יוחנן המטביל. קיימים תיאורים קשים של חיי הסגפנות שגזר על עצמו. ב-1244, תוך שהמשיך באורח חייו הסגפני, הקים מסדר אשר נקרא אחר-כך על שמו, הסלסטינים.

הקונקלווה שהתקיימה לאחר מות קודמו, ניקולאוס הרביעי, לא הצליחה להגיע להסכמה ונמשכה כשנתיים. אנג'לריו שלח מכתב על דעת עצמו לכינוס הקרדינלים בפרוג'ה והצהיר באוזניהם שרוח האל אינה נוחה מהתמשכות הדיונים ושרעה גדולה תגרם אם לא יבחרו באפיפיור בקרוב. ראש חבר הקרדינלים הצהיר מיד שהוא בוחר בנזיר כבאפיפיור וכך היה פייטרו לאפיפיור סלסטינוס החמישי. היה זה האדם האחרון שנבחר לאפיפיור מבלי שהיה קרדינל.

לאחר חמישה חודשים כאפיפיור, שכנע אותו הקרדינל בנדטו גאטאני להתפטר מתפקידו ולפרוש שוב לחיי נזירות, דבר שהיווה תקדים. אנג'לריו הסכים וחוקק חוק המתיר לאפיפיור להתפטר ואז התפטר. גאטאני החליף אותו כאפיפיור ונקרא בוניפקיוס השמיני. מספר חודשים מאוחר יותר נכלא על ידי מחליפו בטירה, על מנת למנוע ממנו להתחרט ולשוב לתפקידו, שם שהה כעשרה חודשים עד למותו.

האפיפיור קלמנס החמישי הכריז עליו כקדוש ב-1313. אף אפיפיור אחריו לא נטל לעצמו את השם סלסטינוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סלסטינוס החמישי** בוויקישיתוף
* סלסטינוס החמישי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* סלסטינוס החמישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* קטע קול דורון פישלר, איך לא להיות אפיפיור, בפודקאסט "התשובה", אוגוסט 2022

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**ניקולאוס הרביעי** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**בוניפקיוס השמיני** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007275740905171
* BIBSYS: 13039321
* BNE: XX1303685
* BnF: cb12251549s (data)
* CANTIC: a10561912
* CiNii: DA16827283
* GND: 118521365
* ICCU: TO0V035769
* ISNI: 0000 0001 0124 0477
* LCCN: n83219895
* NKC: jo2017951816
* NLA: 61539908
* NLP: A36583327
* NTA: 071434399
* RERO: 02-A000027228
* SELIBR: 182786
* SUDOC: 031267580
* ULAN: 500355663
* VcBA: 495/46631
* VIAF: 36887958
* WorldCat: lccn-n83219895

 |
**גבריאל ואסקז** (באנגלית: **Gabriel Vasquez**; נולד ב-3 באוגוסט 1984) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת ניו מקסיקו. הוא נבחר לתפקיד בבחירות 2022 לאחר שגבר על נציגת המחוז המכהנת איבט הרל. טרם היבחרו לקונגרס היה חבר מועצת העיר לאס קרוסס שבניו מקסיקו.

ביוגרפיה
--------

ואסקז נולד באל פאסו שבטקסס, וגדל בסיודאד חוארס שבמקסיקו. בשנת 2008 השלים באוניברסיטת המדינה של ניו מקסיקו לימודי תואר ראשון באנגלית ובעיתונאות. במהלך לימודיו הגבוהים היה ואסקז העורך החדשות הראשי של "The Round Up", העיתון המנוהל בידי הסטודנטים באוניברסיטת המדינה של ניו מקסיקו. בשנים 2008–2011 היה העיתון הקהילתי "Las Cruces Bulletin". בשנת 2011 נתמנה למנכ"ל לשכת המסחר ההיספנית בלאס קרוסס. מ-2013 עד 2015 שימש כנציג שטח של הסנאטור מרטין היינריך.

בשנים 2015 ו-2016 עבד ואסקז כסגן נשיא לענייני תקשורת ב-"First Focus", ארגון הועסק בדיפלומטיה ציבורית בוושינגטון הבירה. בין השנים 2016–2018 היה מנהל קשרי הקהילה של הפדרציה לחיות בר בניו מקסיקו, ולאחר מכן שימש כסגן מנהל הסניף של "Wilderness Society" בניו מקסיקו. מ-2019 ועד 2021 עבד כסגן מנהל הקרן השימור המערבית במשרד הקרקעות הפדרלי של מחלקת התחבורה של ארצות הברית. במקביל, בשנים 2017–2021, היה ואסקז חבר מועצת העיר לאס קרוסס.

בבחירות 2022 היה ואסקז מועמד המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס השני של ניו מקסיקו בבית הנבחרים של ארצות הברית. במהלך מסע הבחירות הרבה לתקוף את ממשל נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ ואף השווה אותו לקו קלוקס קלאן. ב-8 בנובמבר 2022 גבר על נציגת המחוז המכהנת איבט הרל, מועמדת המפלגה הרפובליקנית, בהפרש זעום בן כ-1,300 קולות. גבולות המחוז שורטטו מחדש לאחר מפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-2020, מה שהפך את המחוז שנטה בעבר לצד הרפובליקני לתחרותי יותר.

ב-3 בינואר 2023, עם התכנסות הקונגרס ה-118 של ארצות הברית, ואסקז הושבע לתפקידו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גייב ואסקז** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של גייב ואסקז בבית הנבחרים האמריקאי (באנגלית)
* גייב ואסקז באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Las Cruces City Councilor Gabe Vasquez Says He's Running For Congress, באתר KRWG‏, 15 בספטמבר 2021 (באנגלית)
2. ↑  מיקל מקדוויט, Las Cruces City Councilor Gabe Vasquez announces congressional run, באתר Las Cruces Sun-News‏, 15 בספטמבר 2021 (באנגלית)
3. ↑  Gabe Vasquez On His Run For NM's Second Congressional District Democratic Nomination, באתר KSFR‏, 8 באוקטובר 2021 (באנגלית)
4. ↑  אם סטק, Running as a moderate, New Mexico Democratic congressional candidate deletes progressive tweets, באתר CNN‏, 14 באוקטובר 2022 (באנגלית)
5. ↑  ג'וליה מולנר, Democrat Gabe Vasquez defeats Republican incumbent in New Mexico, באתר The Hill‏, 10 בנובמבר 2022 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* US Congress: V000136

 |
**יהודה יפרח** (נולד בשנת תשל"ו 1976) הוא עיתונאי וראש הדסק המשפטי של העיתון "מקור ראשון".

ביוגרפיה
--------

יפרח למד בישיבה התיכונית אור עציון, שש שנים בישיבת ההסדר בעתניאל ושבע שנים במכון משפטי ארץ להכשרת דיינים. למד בנוסף בכולל בריסק, בישיבת המקובלים בית אל, ואצל הרב אליעזר צבי ספרין, האדמו"ר מקומרנא בית שמש. שירת בצה"ל כקצין בחיל השריון והגיע במילואים לדרגת רב-סרן.

בעל תואר ראשון בחינוך ממכללת מורשת יעקב, ותואר שני ודוקטורט במחשבת ישראל מאוניברסיטת בר-אילן. הדוקטורט של יפרח עוסק בקבלה של האדמו"ר האמצעי בחב"ד, הרב דובער שניאורי. סיים תואר במשפטים בקריה האקדמית אונו.

לימד כעשר שנים במדרשת שובה, ובמסגרתה הקים את בית המדרש הגבוה 'פנימה'. כשלוש שנים לימד במכינה הקדם צבאית אלישע שבנווה צוף. הקים וניהל במשך שלוש שנים את "סטנדר - אתר הלימודים לציבור הדתי".

בשנת ה'תשע"א (2011) הקים בעיתון מקור ראשון מוסף בשם "צדק", מגזין שבועי לענייני משפט, דין והלכה. הוא ערך את המוסף עד שנת 2014 אז מונה לראש הדסק המשפטי של העיתון. במקביל לעבודתו במקור ראשון עורך יפרח את מדור "הכרוניקה" בכתב העת השילוח.

בעבר פרסם מאמרים פובליציסטיים רבים בבמות שונות כגון בשבע, הארץ, נקודה, סגולה ועוד. כתיבתו עוסקת בתחומים מגוונים: משפט, הלכה, פוליטיקה, פילוסופיה, קבלה, וחברה.

עוסק בדמיון מודרך בשיטת 'דמיון נובע'. הוא מחזיק ברישיונות טיס וצלילה.

מתגורר בתקוע.

קישורים חיצוניים
----------------

* יהודה יפרח, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* ריכוז של חלק ממאמריו, באתר **news1**
* אתר של יהודה יפרח העוסק בדמיון מודרך, באתר **שפת הנפש**
* יהודה יפרח (1976-), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007296854505171
* ISNI: 0000 0004 0285 4974
* VIAF: 298819815
* WorldCat: viaf-298819815

 |
אברהם וכמן
**אברהם וַכְמן** (Wachman;‏ 1931 – 22 באוקטובר 2010) היה פרופסור בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון, פיתח יחד עם נועה אשכול את שיטת כתב התנועה אשכול-וכמן.

אודות
-----

וכמן נולד בעיר לובלין שבפולין בשנת 1931, ובשנת 1933 עלה לארץ ישראל. הוא גדל בתל אביב ושירת במחזור הראשון של הנח"ל. הוא למד תיאטרון ולאחר מכן השלים שני תארים באדריכלות בטכניון, השתלב בסגל והשלים דוקטורט. וכמן לימד מורפולוגיה (אדריכלות והנדסה) בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון, ומינויו לסגל ההוראה הקבוע, אחרי ששימש במשך למעלה מחמש שנים במשרת מרצה ללא קביעות, לווה במאבק קשה בין הנהלת הפקולטה לסנאט הטכניון. משנת 1982 היה וכמן פרופסור מן המניין בפקולטה לארכיטקטורה. בין השנים 1982 ל-1986 כיהן כדקאן הפקולטה. פרש כפרופסור אמריטוס.

בסוף שנות החמישים פיתח עם נועה אשכול את כתב התנועה אשר לימים יקרא אשכול-וכמן, המאפשר למפות את תנועת הגוף האנושי במרחב בעזרת כלים גאומטריים.

ב-1975, כאשר מפעל ההתנחלות היה עדיין בחיתוליו, הציע וכמן את "תוכנית השִדרה הכפולה", על פיה יש להוסיף לרצועת ההתיישבות היהודית לאורך החוף רצועה חדשה לאורך בקעת הירדן, מרמת הגולן בצפון ועד אופירה בדרום. ראש הממשלה באותם ימים, יצחק רבין, לא אימץ את התוכנית, אך השר ישראל גלילי ויועצו של רבין אריאל שרון התלהבו ממנה.

וכמן היה ממייסדיה של המועצה לשימור אתרים.

היה נשוי לרחל (רליק) ואב לשלושה בנים, שאחד מהם נפטר בגיל 26. התגורר בחיפה. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ דגניה א'.

קישורים חיצוניים
----------------

* המרכז למחול ע"ש נועה אשכול (אנגלית) - האתר הרשמי
* פרטים על אברהם וכמן בארכיון **עמוס חץ**, בספרייה הלאומית
* מידע על אברהם וכמן בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית
* מאמר על כתב המחול אשכול-וכמן באתר "Movement and Notation"
* בעז גאון, מה קרה לאריק / פרויקט מיוחד, באתר nrg‏, 5 ביוני 2003
* אלעד סמורזיק, אברהם וכמן: כל תנועות המחול הפוטנציאליות, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2010 (עם מותו)

הערות שוליים
------------

1. ↑  שמעון רפפורט, מאחורי הקלעים של "סכסוך ההוראה" החדש בטכניון: הפעם לא יהיה מנוס מ"ניתוח", מעריב, 2 ביוני 1966
2. ↑  המורים לארכיטקטורה החליטו "לנתק מגע", מעריב, 20 ביוני 1966

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007269629405171
* ISNI: 0000 0000 6700 9510
* LCCN: no2006038765
* VIAF: 51439619
* WorldCat: lccn-no2006038765

 |
לוגו האגודה הבינלאומית לעיזים המתעלפות
**עז מתעלפת** (באנגלית: Fainting goat) הוא כינוי לזן של עז הבית. עיזים מזן זה סובלות מהתקפים קצרים של שיתוק וקישיון-שרירים בעת התרגשות. ההתקפים עלולים לגרום להתמוטטות החיה על צדה כאשר רגליה מורמות אל על, באופן המזכיר התעלפות (על אף שאיננו כזה). ההתקפים מתרחשים בתגובה לכל אירוע מרגש דיו, כדוגמת רעש חזק, תנועה פתאומית, הגשת מזון, ועוד. עיזים מתעלפות מבוגרות לומדות לייצב את עצמן גם במהלך ההתקפים, אינן נופלות בקלות, ואפילו מסוגלות לקפץ כאשר רגליהן קשיחות. אף על פי שההתקפים עצמם אינם גורמים לכאב, הם עלולים לגרום לעיזים חוסר נוחות, או להוביל לפגיעה משנית כתוצאה מהנפילה. מקור התקפי השיתוק הוא מחלה תורשתית בשם "מיוטוניה קונגניטה" (הקיימת גם בבני אדם), אשר נובעת ממוטציה בגן המקודד לתעלת יונים בשרירים משורטטים. העיזים משמשות כחיית מודל לחקר המחלה, ואף סוקרו כ"מוטציית החודש" במגזין המדעי הנחשב Nature.

מוצא הזן הוא בחווה במרשל בטנסי, במאה ה-19. לאחר שהתברר כי תכונת "ההתעלפות" של העיזים עוברת בתורשה, הן הורבעו והפכו לזן מבוקש. העיזים המתעלפות קטנות יותר מעז ממוצעת, בעלות עיניים גדולות, ופרוותן עשויה להיות בצבעים ואורכים מגוונים. העיזים נחשבות ל"עזי בשר" (שאינן מתאימות לייצור חלב), אולם מכיוון שהן נדירות ומשעשעות למדי, נהוג להחזיקן כחיות מחמד, ולא כצאן למאכל.

בשנת 1989 נוסדה "האגודה הבינלאומית לעיזים המתעלפות" על ידי מספר מגדלי עיזים מתעלפות, מתוך מטרה לשמר את הזן הנדיר. האגודה מתעדת את אילנות היוחסין של עיזים מתעלפות ברחבי העולם, עוקבת אחר מצבן, ומקיימת טורנירים ואירועים נוספים להגברת המודעות לייחודן של העיזים. האגודה מסווגת את העיזים על פי חומרת השיתוק שממנו הן סובלות – עז הסובלת מהתקפי שיתוק תדירים הגורמים לנפילתה נחשבת ל"עז מתעלפת פרימיום", בעוד עז הסובלת מהתקפי שיתוק חמורים פחות נחשבת ל"עז מתעלפת רגילה".

ראו גם
------

* קרפדה מתפוצצת
* החפת לווייתנים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עז מתעלפת** בוויקישיתוף
* אתר האגודה הבינלאומית לעיזים המתעלפות
* סרטון חדשותי המתעד את החיה, כתבה באתר יוטיוב (באנגלית)
**לב טוב** הוא מחזה פרי עטו של גלעד עברון, שעלה בתיאטרון הבימה ב-25 ביוני 1999, בבימויו של חנן שניר.

עלילה
-----

עלילת הקומדיה המקברית מתרחשת במועדון הימורים בטורקיה בו נופשים מטיילים ישראלים. למקום מגיע איש מאפיה בכיר שאחיו זקוק להשתלת לב. ביקורו אינו תמים ואינו נועד למטרת הנאה מהימורים גרידא, אלא כדי לבחור לאחיו החולה "לב טוב". בהיותו איש מאפיה הוא אינו ממתין לפרוצדורה רפואית, אלא מנסה לאמוד סביב גלגל הרולטה המסתובבת בלי הפסק מי מבין הישראלים יהיה המועמד המתאים להוציא ממנו את לבו.

המחזה מתייחס גם לרומן "המהמר" (הקוביוסטוס) של דוסטויבסקי בתארו את האווירה הסהרורית השורה על חבורת אנשים השקועה בהימורים עד צוואר, כמו גם בהצבת קוטב עלילתי משני אודות דודה עשירה שכולם ממתינים לבואה. עושרה, כך מבקש להאמין קרוב משפחתה המתגורר גם הוא במלון ההימורים, עשוי להצילו אותו מחורבן כלכלי. אלא שהדודה החריפה והמרושעת נופלת בעצמה בקסמי גלגל הרולטה ומפסידה את כספה מול עיניו האירוניות והבוחנות של איש המאפיה הממשיך לאמוד את בריאותם הנפשית והפיזית של המסובים לשולחן.

אמצעים תיאטרליים
----------------

הבמאי חנן שניר החריף את מאפייני הקומדיה המקברית באמצעות סגנון שהדגיש היבטים סהרוריים ולא ריאליסטים. כך למשל נתלו על התקרה סלים שמדי פעם נטפו דם על ראשי השחקנים, או באמצעות היפוך תפקודים סביב שולחן ההימורים, כאשר בכל פעם בעת סיבוב גלגל הרולטה, שעטו השחקנים בריצה סביב השולחן עד נפילת הכדור למקומו.

יוצרים
------

* מחזאי – גלעד עברון
* במאי – חנן שניר
* מעצבי תפאורה – אבי-יונה בואנו (במבי), ע. פרידמן
* מעצבת תלבושות – דנה צרפתי
* מלחין המוזיקה – אורי וידיסלבסקי
* מעצבת התנועה – מרינה בלטוב
* מעצבת תאורה – פליס רוס

שחקנים
------

| שם הדמות | שם השחקן |
| --- | --- |
| גרטי, מפיוזו גדול | יגאל נאור |
| האני | דנה פרנס |
| היינץ | מומו טרלובסקי |
| ד"ר אדם סולדאט | רוברט הניג |
| מיכאל | דרור קרן |
| דניאל | יהונתן כיס-לב
עומר שיש
אורי שפיר |
| רוזה רטטוי | דבורה קידר |
| אלן רנה | שלום שמואלוב |
| קלושקשן רובבנקוף | מיכאל כורש |
| צבי קולוסאל | דביר בנדק |
| מרי קולוסאל | נאוה זיו |
| מלצר קרופייה | משה נאור |
| מלצר | עמוס בוארון |

קישורים חיצוניים
----------------

* ההצגה לב טוב(הקישור אינו פעיל) באתר תיאטרון הבימה
**שמעון שריד** (נולד ב-1953) הוא קצין צה"ל במיל' בדרגת תת-אלוף, כיהן כראש להק הציוד בחיל האוויר. שריד הוא חתן פרס ביטחון ישראל.

ביוגרפיה
--------

שריד נולד בנתניה. למד הנדסת אווירונאוטיקה בטכניון במסגרת העתודה האקדמית. שירת כמהנדס במחלקת פיתוח של ענף תיכון אווירונאוטי בחיל אוויר. הוא שהה במשך כשנתיים וחצי בארצות הברית כקצין פרויקט בחברת גראמן שפיתחה חומרים מרוכבים למטוס הלביא. לאחר ביטול פרויקט הלביא מונה לראש תחום אווירונאוטיקה במחלקת פיתוח, ובתפקידו הבא שימש ראש תחום מטוסים בטייסת תחזוקה בבסיס חצרים. ב-1991 מונה לראש ענף הנעה בלהק ציוד, שהיה במשבר לאחר חשיפת פרשת רמי דותן. בתום התפקיד השלים תואר שני בניהול בתוכנית משולבת של אוניברסיטת בוסטון ואוניברסיטת בן-גוריון בנגב. ב-1995 מונה לראש מחלקת מטוסים. הוא שימש המרכז הטכני של ועדת החקירה לבדיקת אסון המסוקים. ב-1998 הוענק לשריד פרס ביטחון ישראל על תרומתו האישית לפיתוח מערכת פורצת דרך בתחום המטוסים הבלתי מאוישים. 

ביולי 2000 מונה לראש להק הציוד הוא שימש בתפקיד עד 2003. בתקופת כהונתו הוביל ארגון מחדש של הלהק. כמו כן במהלך כהונתו קלט חיל האוויר את מטוסי F-16I ("סופה"), F-15I ("רעם"), מסוקי אפאצ'י לונגבו AH-64D, מסוקי בלק הוק, מטוסי "נחשון עיטם" ו"נחשון שביט" ותוספת מטוסי תדלוק ומטוסי אימון צופית.

לאחר שחרורו מונה למנכ"ל חברת חץ הכסף, חברה בת של אלביט מערכות, העוסקת בפיתוח כלי טיס בלתי מאוישים. במסגרת זו הוביל את פרויקט הכטב"ם הרמס 900. 

בפברואר 2020 מונה שריד למנכ"ל עמותת "SpaceIL". בתפקיד זה, הוא מוביל את מיזם "בראשית 2" שמטרתו, בין היתר, להנחית חללית ישראלית בלתי-מאוישת על פני הירח.

שריד הוא אב לשלושה וסבא ל-12 נכדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שמעון שריד** בוויקישיתוף
* יעל בר וליאור אסטליין, ‏"אירגון שלא יתאים את עצמו לסביבה משתנה - לא ישרוד", באתר חיל האוויר הישראלי, אוגוסט 2003

הערות שוליים
------------

1. ↑  יואב רוזן, ‏להק ציוד אורגן מחדש: לכל מטוס יש כתובת, באתר חיל האוויר הישראלי, יוני 2001
2. ↑  ליאור אסטליין, ‏מכוון גבוה, באתר חיל האוויר הישראלי, 30 באוקטובר 2010

| ראשי להק הציוד בחיל האוויר |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אליעזר בודנקין • הלל אל דאג • יהושע גילוץ • יהודה רבין • אריה הלל • ישראל רוט • חיים ירון • יוסף מעין • מיכה כהן • יצחק גבע • אבנר רז • רמי דותן • יצחק גת • אמנון הררי • אלון דומניס • שמעון שריד • זאב שניר • יעקב בורטמן • רן לוי • רן בשביץ • שמעון צנציפר • שלומי קונפורטי |

 |
דיאגרמה להמחשה
**FTTx** (באנגלית: **Fiber To the**... - סיב עד ה...) היא קבוצת מושגים המציינים מה מידת פריסה של סיבים אופטיים במקטע הקרוב ללקוח ("Last Mile"), ברשתות פס רחב. רשתות אלו משתמשות בסיבים אופטיים כדי להחליף תשתיות מתכתיות קודמות, ובאמצעות הסיבים האופטיים עולה הקיבולת הכוללת של הרשת.

המושג FTTx נובע מראשי תיבות של כמה תצורות פריסת סיב אופטי, כגון FTTN, FTTC, FTTB, FTTH. חשיבות המושגים האלו נובעת מהשימוש ההולך וגובר בתקשורת מחשבים, וביכולת להסב שירותי PSTN לשירותי טלפוניית IP. בהינתן שהתקשורת הופכת להיות תקשורת נתונים, לרוב מבוססת IP, ניתן להוזיל משמעותית את ההשקעה הנדרשת בהקמה ותחזוקה של רשתות תקשורת ייעודיות, וצוואר הבקבוק האחרון שנותר הוא תשתית התקשורת בין המרכזיה אל בית הלקוח, שבמקרים רבים מבוססת על זוגות שזורים נחושתיים. 

על פי נתוני משרד התקשורת, באמצע שנת 2019 תשתית FTTH הייתה זמינה לכ-20% ממשקי הבית בישראל.

הגדרה
-----

תעשיית התקשוב מבדילה בין כמה תצורות שונות. התצורות הנפוצות ביותר הן:

* סיב אופטי עד הבית (Fiber to the home או **FTTH**) – הסיב האופטי מגיע עד למקום המגורים של מקבל השירות, למשל לארון התקשורת.
* סיב אופטי עד הבניין (Fiber to the building או **FTTB**) – הסיב האופטי מגיע לגבול הבניין, למשל ליחידה במקלט. החיבור בין היחידה הנ"ל ליחידת הדיור של מקבל השירות נעשה בדרך שונה.
* סיב אופטי לאזור המגורים (Fiber to the premises או **FTTP**) – מושג המכליל FTTH ו־FTTB
* סיב אופטי לפינת הרחוב (Fiber to the curb או **FTTC**) – הסיב האופטי מגיע עד לארון התקשורת ברחוב, שככלל לא רחוקה יותר מ־300 מ' מבית מקבל השירות. רשת ה־NGN של בזק במדינת ישראל משתמש בתצורה זו, כך שהסיב מגיע עד לארון ה-MSAG, אם כי בזק מאפשרת מרחק של כ־750 מטרים מבית הלקוח, אך לא יותר מכך.
* סיב אופטי לצומת (Fiber to the node או **FTTN**) – הסיב האופטי מגיע עד למרכזיה שמרחקה מבית הלקוח יכול להגיע עד לכמה קילומטרים.

ל־FTTH ו־FTTB קיימות הגדרות רשמיות, המוצאות על ידי ועדי ה־FTTH של אירופה, אסיה וצפון אמריקה. הוועדות לא מוציאות הגדרות או תקנים ל־FTTC או FTTN.

ראו גם
------

* תקשורת מבוססת סיב אופטי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **FTTx** בוויקישיתוף
* ספר בתקשורת אלקטרואופטית
* ניצן סדן, יוזמת כחלון: אז מה זה "סיב עד הבית"?, באתר ynet, 16 בדצמבר 2009
* ווסט סנטרל טלפון בחרה בחבילת הפתרונות OmniReach FTTX של איי.די.סי. טלקום להחלפת תשתית קווי הנחושת שלה בתשתית סיבים אופטיים, ביזפורטל

הערות שוליים
------------

1. ↑  משרד התקשורת- סיכום חציון ראשון 2019, באתר משרד התקשורת
**אוטו שמידט** (18 בספטמבר (30 בספטמבר) 1891 - 7 בספטמבר 1956) היה גאוגרף, מתמטיקאי ואסטרונום סובייטי ממוצא גרמני. תרם רבות לחקר האזור הארקטי ולתחילת השימוש במעבר הצפון מזרחי. על פעילות זו הוענק לו עיטור לנין (3 פעמים) ותואר גיבור ברית המועצות.

חייו
----

אוטו שמידט נולד במוהילב (אז בתחומי האימפריה הרוסית; כיום בשטחה של בלארוס). אביו היה סוחר ממשפחת גרמנים-בלטים ואמו הייתה ממוצא לטבי. בשנת 1907 המשפחה הגיעה לקייב בה שמידט סיים את בית הספר. בשנים 1909–1913 למד באוניברסיטת קייב בפקולטה למתמטיקה. לאחר סיום לימודיו עסק בחקר תורת החבורות.

ביוני 1917 נסע שמידט לפטרוגרד והחל לעבוד במשרד ממשלתי לאספקת מזון. לאחר מהפכת אוקטובר תמך שמידט בשלטון החדש והמשיך לעבוד במנגנון הממשלתי. בשנת 1918 הוא עבר למוסקבה והמשיך לכהן בתפקידים שונים במנגנון הממשלתי. בשנת 1924 הוא נסע לאוסטריה בה עבר סדרת טיפולים בשחפת. בשנת 1928 היה בין חברי משלחת מדעית סובייטית-גרמנית לחקר הרי פמיר.

בשנים 1929–1949 לימד מתמטיקה באוניברסיטת מוסקבה.

החל משנת 1930 הוא היה בין מובילי המדענים הסובייטים שחקרו את האזור הארקטי. עמד בראש מספר משלחות מדעיות כולל משלחת על האוניי "צ'ליוסקין". בשנים 1930–1932 היה מנהל מכון "ארקטיקה" ובשנים 1932–1939 שמידט היה מנהל "המנהלת הראשית לנתיבי הצפון". בשנת 1936 שמידט יזם וניהל את הפרויקט של תחנת מחקר הקוטב הצפוני 1. על פעילות זו הוענק לו תואר גיבור ברית המועצות.

בשנת 1935 נבחר שמידט לאקדמיה למדעים של ברית המועצות. תקופה מסוימת הוא אף מונה לסגן נשיא האקדמיה. בתקופה זו פעל לשיפור המבנה הארגוני של המוסד.

שמידט עבד על תאוריה קוסמוגונית ופיתח אותה עד סוף ימיו. במשך 20 שנים הוא היה עורך ראשי של האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה.

בשנת 1943 מחלת שחפת החלישה אותו מאוד ושמידט נאלץ לצמצם את היקף פעילותו. במשך תקופה ארוכה הוא לא היה יכול לקום ממיטתו והרופאים אסרו עליו לעבוד. אוטו שמידט נפטר ב-7 בספטמבר 1956 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.

לציון תרומתו לפיתוח האזור הארקטי נקראו על שמו עיירה, אי בים קרה, חצי אי הממוקם בנוביה זמליה, שובר קרח ובשנת 1995 הוכרז על מלגת שמידט לעבודות שתחום חקר האזור הצפוני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוטו שמידט** בוויקישיתוף

* אוטו שמידט, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* אוטו שמידט, באתר MacTutor (באנגלית)
* מידע על שמידט באתר אקדמיה למדעים
* אוטו שמידט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* אוטו שמידט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007275100805171
* BnF: cb16487730w (data)
* GND: 119218259
* ISNI: 0000 0001 0969 1504
* KulturNav: fca81d4f-60c7-42d2-8216-44be9b6a0ca2
* LCCN: n83180674
* MGP: 76797
* NKC: uk2015858221
* NLP: A12134466
* NTA: 148244769
* SELIBR: 105965
* SUDOC: 099597691
* Trove: 1093031
* VIAF: 47566528
* WorldCat: viaf-47566528

 |
**הקוטב הצפוני 1** (ברוסית: **Северный полюс-1**) היא תחנת מחקר סובייטית שפעלה על הקרח של האוקיינוס הארקטי במשך 9 חודשים בשנים 1937–1938. במהלך קיומה התחנה נדדה לאורך כ-2000 ק"מ. סגל התחנה כלל את איוואן פאפאנין (ראש המשלחת), ארנסט קרנקל (קשר), יבגני פיודורוב (מטאורולוג וגאופיזיקאי) ופיוטר שירשוב (ביולוג ואוקיינוגרף).

הכנות
-----

ב-13 בפברואר 1936 אוטו שמידט הציע להקים תחנת מחקר באזור הקוטב הצפוני. יוסיף סטלין וקלימנט וורושילוב אישרו את התוכנית וקבעו שנת 1937 כיעד להקמת התחנה.

לצורך הכנת בסיס ביניים על ארץ פרנץ יוזף באביב 1936 החלו סריקות אוויריות ובאוגוסט 1936 לאזור נשלח שובר קרח עם ציוד. לאחר הקמת הבסיס ושדה תעופה לתקופת החורף הושארו 24 אנשים.

ב-13 בפברואר 1937 ליוסיף סטלין דווח על מהלך ההכנות. במהלך הדיון אושר הרכב המשלחת וניתן אישור לשליחתה. לצורך תמיכה אווירית לפרויקט הוקצו ארבעה מטוסים בפיקוד של מיכאיל וודופיאנוב שהיה טייס מנוסה בטיסות באזור ואחד ממשתתפי מבצע הצלה של האונייה "צ'ליוסקין". המטוסים נוצלו להעברת המשלחת וסחורות למיקום תחנת המחקר. זה היו מטוסי מפציץ מתוצרת אנדריי טופולב.

הקמת התחנה
----------

ב-22 במרץ 1937 המטוסים עזבו את מוסקבה וב-19 באפריל הגיעו לבסיס ביניים בארץ פרנץ יוזף. במהלך חודש מאי נערכו טיסות לכיוון הקוטב ובחירת מקום להקמת תחנת המחקר. ב-21 במאי בוצע נחיתה והחלה הקמת בסיס על הקרח. לאתר התחנה הובאו כ-10 טון ציוד ומזון מהם ציוד רדיו שונה במשקל כולל של חצי טון. ב-6 ביוני כל המטוסים עזבו את אזור התחנה והיא הוכרזה פועלת באופן רשמי. המטוסים חזרו למוסקבה ב-25 ביוני ונערכה קבלת פנים חגיגית בארמון הקרמלין הגדול.

פעילות תחנת מחקר
----------------

התחנה הוקמה על יחידת קרח בשטח של 15 קמ"ר ועובי של 3 מ'. כל חודש למוסקבה נשלחו דו"חות על פעילות שנעשתה. במהלך הנדידה חברי המשלחת מדדו את מהירות הנדידה, טמפרטורת האוויר, גודל השדה המגנטי ומדידות נוספות. החל מינואר 1938 שטח הקרח החל לקטון ובסופו של דבר יחידת קרח נשברה לחלקים במהלך הסערה. חלק מהציוד הלך לאיבוד, היתר הועבר ליחידה בגודל של 200 על 300 מ'. להצלת חברי המשלחת נשלחו שלוש שוברות קרח. האוניות אספו את המשלחת באזור ים גרינלנד כמה עשרות קילומטרים מהחוף. על סיפון האונייה חברי המשלחת חזרו ללנינגרד ב-15 במרץ 1938.

תוצאות המחקרים דווחו לאספת מדענים וקיבלו הערכה גבוהה. לכל חברי המשלחת והטייסים שהשתתפו בפרויקט הוענק תואר גיבור ברית המועצות.

ארנסט קרנקל ויבגני פיודורוב פרסמו ספרים על החיים בתחנת המחקר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הקוטב הצפוני 1** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7668699-1
* VIAF: 247876052
* WorldCat (עם VIAF): 247876052

 |