recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
ה**נאזהורן** (בשמו המלא; **Sd.Kfz. 164 Nashorn**, מגרמנית; 'קרנף') הוא משחית טנקים אשר פותח בשנת 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי גרמניה הנאצית. הכלי פותח על בסיס טנקי הפאנצר סימן 3 וסימן 4 וכלל תותח 88 מ"מ המורכב מעל התובה בתא בעל מיגון קל ופתוח.  

משחית הטנקים היה מיועד להיות פתרון זמני לאיומים בשדה הקרב אל מול הצבא האדום אך הוכיח את עצמו כמשחית טנקים מוצלח ויצורו והשימוש בו המשיכו עד סוף המלחמה באירופה בשנת 1945.

תכנון ופיתוח
------------

במהלך מבצע ברברוסה בשנת 1942 עם הלחימה של הצבא הגרמני אל מול הצבא האדום, נפגשו הגרמנים לראשונה בטנקים הרוסים בהם טנקי ה-KV וה-T-34. הניסיון הקרבי הזה העלה בפני הגרמנים את הצורך באמצעים בעלי עוצמה רבה מהקיים כדי להתמודד עם השריון הרוסי, צורך זה עיצב מחדש את רוב תוכניות הפיתוח ויצר מספר כלים. פיתוח הנאזהורן, כמו פיתוחים נוספים דוגמת המארדר 3, היו מיועדים להיות עיצוב זמני למשלוח מהיר לשדה הקרב בעוד שמשחיתי טנקים ממוגנים ומוצלחים יותר (כמו היאגדפנתר) היו עוד בפיתוח.  

חיילים קנדים בוחנים נאזהורן באיטליה.
הכלי פותח בהתחלה בשם **Hornisse** (מגרמנית; 'צרעה') עד שבשנת 1944 שונה שמו לנאזהורן בהוראה של היטלר.  

הבסיס לנאזהורן היה פיתוח של חברת Alkett אשר שילב אלמנטים מטנקי הפאנצר סימן 3 וסימן 4, בשם **גשיצווגן III/IV** אשר יועד להיות פלטפורמה לתותח סער או משחית טנקים. על הגשיצווגן הורכב בחלקו האחורי, תותח מסוג PaK 43 L/71, בעל קוטר של 88 מ"מ, תותח נ"ט מהמוצלחים שפותחו במלחמה. תותח זה היה מסוגל לחדור שריון בעובי 190 מ"מ ובמרחק 1,000 מטר, מה שהפך את הנאזהורן למשחית טנקים מוצלח מאוד.

הנאזהורן, למרות כוח האש הרב שלו, התאפיין במיגון קל מאוד. תא הלוחמים של הכלי בו היה מורכב התותח היה פתוח כלפי מעלה מה שחשף את הצוות לפגעי מזג האוויר ורסיסים, התא עצמו היה עשוי שכבה דקה של בין 10 ל-15 מ"מ פלדה. הטווח של תותח ה-88 מ"מ אפשר לנאזהורן להתנהל אל מול האויב בטווח של עד קילומטר ממנו, מה שפיצה על המיגון הלקוי.  

בין השנים 1942 עד 1945 יוצרו סך הכל 494 כלים, רובם הגדול יוצר במהלך 1943.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **נאזהורן** |

* תיאור הכלי באתר אכטונג פאנצר.
* תיאור הכלי באתר רכבי מלחמת העולם ה-2.

| רק"מ של גרמניה הנאצית מימי מלחמת העולם השנייה |
| --- |
| טנקים קלים | פאנצר 35(t) • פאנצר 38(t) • פאנצר סימן 1 • פאנצר סימן 2 |
| טנקים בינוניים | פאנצר סימן 3 • פאנצר סימן 4 • פנתר |
| טנקים כבדים | טיגר 1 • טיגר 2 (קינגסטיגר) |
| משחיתי טנקים | פנצרייגר 1 • מארדר 1 • מארדר 2 • מארדר 3 • יאגדפנצר 38(t) הצר • נאזהורן • יאגדפנצר 4 • יאגדפנתר • אלפנט • יאגדטיגר • RSO |
| תותחי סער | שטוג סימן 3 • שטוג סימן 4 • שטורמהוביץ 42 • ביסון • שטוג 33B • ברומבר • שטורמטיגר |
| ארטילריה מתנייעת | וספה • הומל • קרל גרט • לוריין 37L • גריל • פאנצר 1 siG33 • פאנצר 2 siG33 • פאנצרוורפר |
| רק"ם נגד מטוסים | פלאקפאנצר 38(t) • פלאקפאנצר 1 • פלאקפאנצר 4 |
| כלי רכב משוריינים | רק"ם סיור קל: Sd.Kfz. 223 • Sd.Kfz. 222 • Sd.Kfz. 221 
רק"ם סיור כבד: Sd.Kfz. 231 • 232 • 233 • 234 • 263 • 247 • M35 ADGZ |
| זחל"מים | Sd.Kfz. 2 • 4 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • Sd.Kfz. 250 • 251 • 252 • 253 • 254 • SWS |
| רק"ם ניסיוני | פאנצר סימן 7 • פאנצר סימן 8 • נויבאופארצויג • שטורר אמיל • הוישרק 10 • פנתר 2 • פרויקט טנקי ה-E • ראט P.1000 • לנדקרוזר P.1500 • קוגלפנצר |
**סקו קייטה** (בצרפתית: **Seckou Keita**; נולד ב-14 בפברואר 1978) הוא נגן קורה ומתופף מסנגל. מופיע רבות בפסטיבלים באירופה, בהם הפסטיבל הבינלאומי למוזיקה, אמנות וריקוד ופסטיבל גלסטונברי. קייטה תורם 50% מהכנסותיו לוועד הבינלאומי של הצלב האדום.

תולדות חייו
-----------

נולד בעיר זיגינשור שבדרום סנגל. אביו הוא בן לשושלת קייטה, משפחת המלוכה של אימפריית מאלי. אמו היא משבט גריוטים (שאנשיו משמשים באופן מסורתי כמוזיקאים וכרוניקאים).

ב-1996 הופיע לראשונה עם דודו, סולו קיאוחו, בפסטיבל בנורווגיה, לאחר מכן הופיע בהודו ולאחר מכן עבר לבריטניה. בשנת 1998 שימש כנגן כלי הקשה בלהקת הפיוז'ן Baka Beyond והשתתף בהקלטת אלבומם East To West. בשנת 2001 ניגן בליל הבכורה של העלאת המחזמר מלך האריות בלונדון.

בשנת 2001 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו Baiyo ("יתום"). צלילי הנבל של הקורה מלווים במנדולינה, כינור, תופים וקולות. בשנת 2002, לאחר מסעי הופעות מוצלחים בבריטניה ושיתופי פעולה עם מוזיקאים אפריקאים (בהם סאליף קייטה ויוסו נ'דור), מערביים והודים, היה מועמד לפרס רדיו 3 BBC למוזיקת עולם (BBC Radio 3 Awards for World Music).

ב-2002 הקים קייטה שתי מסגרות עמן הוא מרבה להקליט ולהופיע. האחת היא להקת Jamoral, במסגרתה ביקש לשלב בין צלילי הקורה למוזיקה קצבית. הלהקה, ובה עשרה נגנים בכלים אפריקאים מסורתיים ושתי זמרות, הציעה שילוב של מסורת מוזיקת המנדינקה האפריקאית עם ג'אז וסווינג. המסגרת השנייה מונה נוסף אליו עוד ארבעה נגנים בני משפחתו. תקליטם הראשון Lindiane ראה אור ב-2003. שנה לאחר מכן הקים קייטה מסגרת נוספת, "רביעיית/חמישיית סקו קייטה" (Seckou Keita Quartet/Quintet או SKQ), המשלבת את המסורת המערב אפריקאית (סנגל, גמביה, גינאה ביסאו ומאלי) עם מוזיקה מערבית ומוזיקה אלקטרונית. ברביעייה חברים נגן הקונטרבס דוידה מנטובאני (Davide Mantovani), נגן כלי הקשה אלקטרוניים, סורבטה סוסו (Surahata Susso), נגן הכינור סמי בישאר (Samy Bishai) והזמרת בינטה סוסו (Binta Susso). אלבומה הראשון של SKQ, ‏ Afro Mandinka Soul...Tama Silo ראה אור ב-2006.

ב-2013 החל לשתף פעולה עם נגנית הנבל הוולשית קתרין פינץ' (אנ'), ביוזמת המפיק גאי צ'יימברס. תקלטם הראשון, Clychau Dibon ראה אור באותה שנה. תקליטם מ-2018, SOLAR, התקבל בביקורות חיוביות במיוחד, שהתפעלו משיתוף הפעולה בין שני קולות הנבל, הנדמים כמגיעים ממסורות רחוקות כל-כך (מערבית/קלטית מזה ומערב-אפריקאית מזה) ועם זאת פועמים יחד בהרמוניה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סקו קייטה** בוויקישיתוף
* סקו קייטה, ברשת החברתית פייסבוק
* סקו קייטה, ברשת החברתית טוויטר
* סקו קייטה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* סקו קייטה, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* סקו קייטה, באתר Discogs (באנגלית)
* סקו קייטה, באתר Songkick (באנגלית)
* אתר האינטרנט הרשמי של סקו קייטה
* אתר שיתוף הפעולה של קייטה עם פינץ'
* ראיון ב-BBC (מאורכב)
* סקו קייטה באתר פרופילי מוזיקאים אפריקאים (מאורכב)
* סקו קייטה וז'אמורל

הערות שוליים
------------

1. ↑  Catrin Finch and Seckou Keita: Soar review – an enchanted middle ground, הגארדיאן, 29 באפריל 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1178144275
* LCCN: n2006092731
* MusicBrainz: 3101d905-ba10-4088-af15-8160b12e65e1
* NKC: pag20181007766
* VIAF: 60979236
* WorldCat: lccn-n2006092731

 |
צומת הרחובות קק"ל ובני אפרים בנאות אפקה
בית מגור - בניין משרדים בסגנון הברוטליסטי בנאות אפקה א'
**נאות אפקה** היא שכונה בצפון-מזרחה של העיר תל אביב, בעברו הצפוני של נחל הירקון.

תולדות השכונה
-------------

### נאות אפקה א'

**נאות אפקה א'** הוקמה בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20, על ידי חברת שיכון עובדים וקבלנים פרטיים. השכונה נחשבת לשכונת מגורים בעיקרה. בחלקה המזרחי של השכונה פעל אזור תעשייה שנבנה בשעתו בקצה של העיר, אך עם השנים הלך ונבלע באזור מגורים שהקיף אותו. בין המפעלים שפעלו באזור היה מפעל כיתן ששכן מזרחית לרחוב קהילת ונציה ומשנות ה-90 של המאה ה-20 פועלת במקום חנות גדולה למוצרים שונים. כמו כן פעל במקום מפעל שמן, שבשנות ה-90 נהרס ועליו נבנה מתחם מגורים חדש. חלק מאזור התעשייה הוסב לאזור תעסוקה ולכן לצד כיתן הוקמו עד לשנות ה-90 מספר מבני משרדים. מקור השם, הוא מהשכונה הסמוכה אפקה הוותיקה. בשנת 2007 גרו בשכונה כ-2,900 תושבים.

### נאות אפקה ב'

**נאות אפקה ב'** הוקמה בשנות ה-60 על ידי חברת שיכון עובדים. רוב הבנייה בשכונה רוויה וחלקה הקטן בתים צמודי קרקע. השכונה כוללת את פרויקט "גבעת הפרחים" שנבנה מאוחר יותר ובו בניינים גבוהים יותר בני שבע עד שמונה קומות. בשכונה גרו בשנת 2007 כ-4,900 תושבים.

ב-1948 עדיין היה ניתן להבחין על הגבעה אשר היום נטוע עליה הפארק של שכונת 'גבעת הפרחים' בשרידים של תעלות קשר ועמדות צבאיות של הצבא הטורקי. הגבעה הייתה חלק ממערבו של נדבך ההגנה שפרסו הטורקים בסוף 1917 מצפון לירקון, מתל א-רקיה - בסיס המודיעין על רכס הכורכר מעל חוף תל ברוך, במערב, עבור בתל קסילה, שייח מוניס, גבעת הפרחים, בואך ח'ירבת הדרה היא רמת החייל, במזרח, טרם צלח חיל המשלוח המצרי של הבריטים בדצמבר 1917 את הירקון וקו שתי העוג'ות התייצב.

מאפייני השכונה וגבולותיה
------------------------

גבולות השכונות (א' וב') הם הצטלבות של דרך משה סנה ורחוב "בני אפרים" מצפון, הרחובות "קהילת קייב" ו"בני אפרים" ממערב, הרחובות "פנחס רוזן" ו"משה סנה" ממזרח. והרחוב המפריד בין **נאות אפקה א'** בצפון ל**נאות אפקה ב'** בדרום הוא רחוב "אברהם שלונסקי". השכונה שוכנת בסמוך לשכונות רביבים, הדר יוסף, מעוז אביב, תל ברוך, ושכונת רמות צהלה. שטח השכונה הוא 1307 דונם, מתוכם 963 דונם ל**נאות אפקה א'** ו-339 דונם ל**נאות אפקה ב'**.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נאות אפקה** בוויקישיתוף
* מיכאל יעקובסון, סקירה אדריכלית על בית הספר עמל ע"ש ליידי דייוויס, באתר 'חלון אחורי', 2 באפריל 2013
* מיכאל יעקובסון, סקירה אדריכלית על בית מגור בשכונה, באתר 'חלון אחורי', 29 בנובמבר 2010
* נתונים סטטיסטיים על רבעים ושכונות בתל אביב-יפו (2012), באתר עיריית תל אביב-יפו תל אביב-יפותל אביב-יפו

הערות שוליים
------------

1. 1 2  רובע צפון מזרח

גן ברלין בנאות אפקה א'
הצגת קולופון במאגר (קולופון משנת 895)
עמוד תוצאות חיפוש במאגר
עמוד תוצאות חיפוש סטטיסטיקה במאגר
**ספר-דתא** (או **ספרדתא**. באנגלית: SfarData) הוא מסד הנתונים הקודיקולוגי של מפעל הפלאוגרפיה העברית.

המטרה והאיסוף
-------------

מטרת המפעל היא איסוף נתונים של כל כתבי היד העבריים, כדוגמת נתונים על הדיו, קודקסים, מסורות העימוד של הטקסט, ממדי דף וטקסט והפרופורציות שביניהם, ניהול השורה (דהיינו תחבולות לגרום ליישור השורה בצידה השמאלית), סימנים גרפים הנלווים לכתב (סימני הבלטה, ר"ת ומספרים). סך הפרמטרים שנאספו מגיע לכ-900.

המאגר מכיל כ-5,000 כתבי יד עבריים המתוארכים או עם קולופון או עם שם הסופר, שנבחנו ב-250 ספריות ואוספים פרטיים, המהווים כ-95% מהקיים.

איסוף הנתונים החל בשנת 1965 על ידי פרופ' מלאכי בית אריה. כבר בשנות ה-70 הועבר המאגר מתוך דפים כתובים למחשב המרכזי של האוניברסיטה העברית בירושלים. עם מעבר המאגר למחשב נוספו אליו יכולות אחזור תכונות, צירופים, הצלבות ותצלומים.

אתר האינטרנט
------------

עם השנים עבר המאגר לאתר ברשת האינטרנט. באתר ניתן לבצע חיפושים וסטטיסטיקות בחתכים רבים מאוד, לפיהם ניתן לקבוע זיהויים של כתבים אחרים שאינם מזוהים. לדוגמה לדברי פרופ' מלאכי בית אריה ניתן לקבוע כי כל כתב יד עברי המשורטט בדיו הוא מאיטליה מהשנים 1420–1540, תכונה זאת המצוייה מאוד בכתבי היד בכל השפות היא ספציפית ביותר בכתבים עבריים.

באתר ניתן לחפש גם בתוכן כל הקולופנים הקיימים בה.

האתר פועל בשפות עברית ואנגלית, ואינו מחייב כניסה דרך שם משתמש, אך אפשרי עבור חיפושים שמורים למשתמש.

בעתיד יתווספו קישורים בין הפריט באתר לפריט בקטלוג המכון לתצלומי כתבי יד עבריים.

קישורים חיצוניים
----------------

* דף החיפוש באתר(הקישור אינו פעיל)
* אודות ספר-דתא (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מקור השם נמצא בספר עזרא, פרק ז', פסוק י"ב בלשון ארמית "סָפַר דָּתָא", במשמעות לעברית "ספר הדת" או "ספר התורה".
2. ↑  ראו את **תוצאות החיפוש באתר** לנתון זה.
**לאופולד אידליץ** (באנגלית: **Leopold Eidlitz**;‏ 23 במרץ 1823 – 1908) היה אדריכל ניו יורקי בולט.

תולדות חייו
-----------

אידליץ נולד בפראג, אז בתחומי האימפריה האוסטרית, לאברהם ויהודית אידליץ. את תחילת הכשרתו הטכנית עשה בבית ספר תיכון בפראג ולאחר מכן המשיך את לימודיו באוניברסיטה הטכנית של וינה, שם למד מנהל עסקים. בשנת 1843 עזב את וינה והיגר לארצות הברית.

לאחר הגעתו לניו יורק, עבד שלוש שנים במשרדו של האדריכל ריצ'רד אפג'ון, בתקופה בה עבודתו על כנסיית השילוש הקדוש הייתה בעיצומה. בשנת 1846 הקים שותפות עם האדריכל הגרמני קרל אוטו בלש, שאת הכשרתו עבר אצל האדריכל פרידריך פון גרטנר במינכן.

אחת מעבודותיהם המשותפות הייתה תכנון מבנה הכנסייה האפיסקופלית של סנט ג'ורג' (1846–1849), בניין אשר עומד עד עצם היום הזה. קהילת הכנסייה האפיסקופלית הייתה מרוצה כל כך מהתכנון כך שלאחר ששרפה הרסה את המבנה בשנת 1865 הוקם המבנה מחדש בדיוק על פי התוכניות המקוריות.

בשנים 1876–1881 היה אידליץ מעורב בתכנון בניין הקפיטול של מדינת ניו יורק, פרויקט שיחד עם היותו אולי המפורסם ביותר שלו, הביא לפגיעה מסוימת במוניטין האישי עקב מחלוקת ציבורית שנוצרה סביב פיטוריו של האדריכל תומאס פולר לאחר שכבר החל בתכנון הבניין.

על אף שכונה האדריכל האמריקאי היהודי הראשון, התאמץ אידליץ להסתיר את מוצאו היהודי. נישואיו, למשל, נערכו על ידי כומר  אפיסקופלי.

אידליץ התערה היטב בחברה הניו יורקית ואף היה חבר במועדון חברים ניו יורקי יוקרתי. בשנת 1857 נמנה עם מייסדי המכון האמריקאי לאדריכלים.

בנו, סיירוס לזלי וורנר איידליץ, היה גם הוא אדריכל נודע.

מעבודותיו
---------

* הקפיטול של מדינת ניו יורק, אולבני, ניו יורק
* בית פי. טי. ברנום בברידג'פורט, קונטיקט (1848)
* כנסיית פטרוס הקדוש (הברונקס, 1853)
* בית הכנסת עמנו-אל בניו יורק (1866 - 1868, נהרס ב-1927)
* כנסיית United Church of Christ בברודוויי, ניו יורק (1859, נהרסה כנראה ב-1907)
* השלמת בניין בית המשפט המחוזי בניו יורק (מוכר גם בשם בית המשפט טוויד) (1876 - 1881)

בנוסף, חיבר מאמרים רבים שפורסמו בכתבי עת מקצועיים. אידליץ כתב (1881) את הספר "**The Nature and Function of Art, More Especially of Architecture**", בו העלה תאוריה המחברת בין רעיונות גרמניים של אמנות ומדע לטרנסצנדנטליזם אמריקאי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לאופולד אידליץ** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007424138805171
* GND: 102455929
* ISNI: 0000 0000 8106 7426
* LCCN: no00089828
* NTA: 071640185
* SNAC: w641993w
* SUDOC: 133552373
* ULAN: 500016182
* VIAF: 27456922
* WorldCat: lccn-no00089828

 |
**צַוְוחָנֵי מָדָגַסְקָר** (גם: **אסיטיים**; שם מדעי: **Philepittidae**), היא משפחת ציפורים קטנות מסדרת ציפורי שיר, החיה רק ביערות האי מדגסקר. המשפחה כוללת 2 סוגים: *Philepitta* ו-*Neodrepanis*. משפחה זו קרובה לרחבי המקור מאסיה הטרופית ולספיואה רחב-מקור מאמריקה הדרומית, ששייכת למשפחה עצמאית. למרות המראה הדומה, המשפחה אינה קרובה לצופיות.

לציפורים אלה "קסדות" מקושטות מסביב לפנים ולעיניים בצבעים בוהקים של ירוק, כחול וסגול. מקורן שחור ומעוקל מעט, עיניהן גדולות והגוף קטן. הזנבות קצרים ומפוצלים מעט לשניים. הציפורים חיות בין ענפי העצים. הזכרים משמיעים קריאות רמות המכוונות לנקבות או לזכרים יריבים.

תזונתן העיקרית היא פירות שונים, וחלק מהצמחים מתבססים עליהן כמפיצות זרעים. הן גם מלקטות חרקים ולכמה מינים יש לשון ארוכה, אותה הם יכולים לתחוב לתוך פרחים.

מיון
----

* משפחה **צווחני מדגסקר** (Philepittidae)
	+ סוג *Philepitta*
		- מין צווחן ערמוני (*Philepitta castanea*)
		- מין *Philepitta schlegeli*
	+ סוג *Neodrepanis*
		- מין *Neodrepanis coruscans*
		- מין *Neodrepanis hypoxanthus*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צווחני מדגסקר** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* צווחני מדגסקר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  צווחני מדגסקר - מילון אבן ספיר מקוון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph589560

 |
**פמפרידין** (fampridine) היא תרופה בעלת תרכובת אורגנית המיועדת לשיפור מהירות ההליכה אצל חולי טרשת נפוצה ונמכרת בישראל בשם המסחרי **פמפירה** (Fampyra).

הטיפול בתרופה מיועד לחולי טרשת נפוצה מכל הסוגים עם 4-7 EDSS, החווים הפרעות בהליכה.

הפרעה בהליכה שכיחה במיוחד במחלת הטרשת הנפוצה ומהווה מרכיב משמעותי בהערכת רמת הנכות של החולה (EDSS). הפגיעה בהליכה מקורה בנזק מצטבר במערכת העצבים המוטורית (פירמידלית) הגורם למתח שרירים מוגבר (ספסטיות), לחולשת שרירים ולחוסר יציבות.

התרופה משפרת את מהירות ההליכה. במחקרים נמצא כי התרופה מגבירה את מהירות ההליכה בכ-25% בממוצע, אצל כ-40% מחולי הטרשת.

פמפירה אושרה לטיפול בארצות הברית על ידי ה-FDA בשנת 2010 ונכנסה לסל התרופות בישראל בשנת 2012. Fampyra הוא סימן מסחרי של חברת ביוג'ן.

מנגנון פעולה
------------

בטרשת נפוצה נהרס המיאלין העוטף את העצב, דבר המביא לחשיפה של סיב העצב ולדליפת יונים דרך תעלות אשלגן פתוחות הנמצאות על פני שטח הפנים של העצב. פמפרידין פועלת על ידי חסימת אותן תעלות אשלגן (potassium channel blocker) ובכך למעשה, "מתקנת" את הנזק שנגרם לעצב על ידי המחלה ומשפרת את ההולכה החשמלית לאורך סיב העצב הלקוי.

ממצאים
------

מחקר שלב III הכולל כ-300 חולי טרשת נפוצה התקפית ומתקדמת שטופלו במשך 14 שבועות בפמפרידין פורסם בכתב העת **The Lancet** בשנת 2009. המדד העיקרי שנבדק במחקר היה T25FW: מהירות ההליכה למרחק של 25 צעדים (כ 7-8 מטרים). נבדקו גם מדדים סובייקטיביים הקשורים בהליכה (שאלון MSWS-12).
במחקר זה נמצא כי פמפרידין שיפרה את המהירות ממוצעת בקרוב ל-25% אצל חולים שהגיבו לטיפול (35%-43% ) בהשוואה למהירותם בתחילת הניסוי. כמו כן נמצא שיפור בחוזק שרירי הרגליים.
בנוסף, חולים אלו דווחו על שיפור משמעותי מאוד במדדים הסובייקטיביים הקשורים בהליכה כגון שימוש באביזרי עזר, יכולת ללכת מרחק גדול יותר ויכולת לעלות מדרגות.

אופן השימוש
-----------

פמפרידין נמכר בטבליות בנות 10 מ"ג. המינון המקובל הוא טבלית אחת פעמיים ביום, עם מרווח של 12 שעות ביניהם.

תופעות לוואי
------------

התופעות השכיחות ביותר הן: דלקות בדרכי השתן, נדודי שינה, סחרחורות, כאבי ראש, בחילה, חולשה, כאבי גב, בעיות שיווי המשקל, קשיי בליעה ונשימה, עצירות, שלשולים, קלקול קיבה, כאב גרון, תחושת בעירה ותחושות של עקצוצים או גירודים בעור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פמפרידין** בוויקישיתוף
* אתר התרופה (באנגלית)
* מדיסון פארמה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Goodman A, et al. Lancet 2009; 373: 732–738.

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
יפןיפן
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא פוג'י. 
**שוזו פוג'י** (ביפנית: **藤猪省太**; נולד ב-11 במאי 1950) הוא ג'ודוקא עבר יפני אשר התחרה בקטגוריית המשקל הבינונית. פוג'י הוא ארבע פעמים אלוף העולם ומחזיק בשתי מדליות זהב מאליפויות אסיה.

קריירה
------

בשנת 1970, כאשר היה כבן 20, התחרה פוג'י באליפות יפן תחת קטגוריית המשקל עד 80 ק"ג וזכה לראשונה במדליית הכסף לאחר שהגיע עד הגמר ובו הפסיד לאלוף העולם המכהן איסמו סונודה. ב-31 בינואר 1971, זכה פוג'י בטורניר פריז (Tournoi de Paris) לאחר שניצח בגמר את הצרפתי המקומי גיא אופריי. עוד באותה השנה זכה במדליית כסף בטורניר הבינלאומי 'International Tournament East-Berlin' שנערך במזרח-ברלין לאחר הפסד בגמר לשינובו סקינה היפני.

באליפות העולם 1971 שנערכה בלודוויגסהאפן, התחרה פוג'י בקטגוריית המשקל עד 80 ק"ג וזכה במדליית הזהב לאחר ניצחון בגמר על בן ארצו היפני מסאהיגה שיגהמאטסו.

באפריל 1973 התחרה באליפות יפן בקטגוריית המשקל הפתוחה וזכה במדליית הארד. ב-24 ביוני השתתף באליפות העולם שנערכה בלוזאן וזכה שוב במדליית הזהב לאחר שניצח בגמר את חברו לנבחרת יפן איסמו סונודה.

באליפות יפן 1974 זכה לראשונה במדליית הזהב כאשר ניצח בגמר את יושימי הארה. ב-4 בנובמבר אותה השנה, השתתף פוג'י באליפות אסיה שנערכה בסיאול וזכה בשתי מדליות זהב, אחת בקטגוריית המשקל עד 80 ק"ג כשניצח בגמר יריב מטאיוואן ואחת בקטגוריית המשקל הפתוחה כשניצח בגמר את סומיו אנדו היפני הכבד ממנו ביותר מ-13 ק"ג.

באליפות העולם 1975 שנערכה בווינה, זכה פוג'י במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 80 ק"ג בפעם השלישית ברצף לאחר שניצח בגמר את יושימי הארה היפני. עוד באותה השנה זכה במדליית ארד באליפות יפן.

למרות הצלחתו העולמית, פוג'י לא זכה להשתתף במשחקים האולימפיים. במשחקים האולימפיים בשנת 1972 היפנים העדיפו לשלוח את שינובו סקינה מאחר שפוג'י היה צעיר פחות מנוסה ובאולימפיאדת 1980 במוסקבה יפן החרימה את המשחקים יחד עם עוד 65 מדינות אחרות. אולימפיאדת מונטריאול בשנת 1976 הייתה ההזדמנות הטובה ביותר של פוג'י להגיע לאולימפיאדה אך היפנים נאלצו לבחור ג'ודוקא אחד שיתחרה בקטגוריית המשקל עד 80 ק"ג ובחרו באיסמו סונודה שזכה בסופו של דבר בזהב.

בשנת 1977 זכה פוג'י במדליית הזהב באליפות יפן בקטגוריית המשקל עד 78 ק"ג כשניצח בגמר את טסוטומו אייקדה. באליפות יפן שנה לאחר מכן זכה שוב בזהב, הפעם עם ניצחון בגמר על מקוטו קטאדה. ב-23 בנובמבר נערך לראשונה טורניר בשם 'גביע ג'יגורו קאנו טוקיו' שמאוחר יותר נקרא בשם 'גראנד סלאם טוקיו', פוג'י זכה במדליית הזהב כשניצח בגמר את אדם אדמצ'יק הפולני.

ב-4 באוגוסט 1979 השתתף פוג'י בטורניר 'Spartakiade Pre Olympic Tournament Moscow' וזכה במדליית זהב לאחר שגבר בגמר על רנה דמשקה שייצג את גרמניה המזרחית. באליפות העולם 1979 שנערכה בפריז, פוג'י זכה במדליית הזהב בפעם הרביעית לאחר שניצח בגמר את ברנרד צ'ולואיון הצרפתי. עוד באותה שנה זכה במדליית זהב באליפות יפן.

### חיים אישיים

בשנת 1973, פוג'י סיים בהצטיינות את לימודיו באוניברסיטת טנרי. שנה לאחר מכן החל ללמד באוניברסיטת קיוטו סנגיו, ולימד בין היתר את יושיוקי מטסואוקה אשר לאחר מכן זכה במדליית הזהב במשחקים האולימפיים 1984. בשנת 2010, פוג'י לימד ג'ודו באוניברסיטת טנרי.

קישורים חיצוניים
----------------

* שוזו פוג'י, באתר איגוד הג'ודו העולמי
* שוזו פוג'י, באתר JudoInside.com
* שוזו פוג'י באתר alljudo

הערות שוליים
------------

1. ↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
**ויגינטיסקסווירי** (לטינית, בריבוי: vigintisexviri, ביחיד: vigintisexvir) הייתה חבר (קוֹלגיוּם) של מגיסטרטים זוטרים (magistratus minores) ברפובליקה הרומית. מילולית, משמעות השם היא "עשרים ושישה גברים". החברים בה כללו את שלושת הבכירים (triumviri capitales), שלושה האחראים על הכספים (triumviri monetales), ארבעת האחראים על הדרכים בתוך החומות (quatuorviri viarum curandarum), שני אחראים על הדרכים המובילות מחוץ לעיר (curatores viarum), עשרה אחראים לשיפוט במקרים אזרחיים (decemviri litibus או stlitibus judicandis), וארבעה פראיפקטי שנשלחו לקמפניה לשמש שופטים שם.

בתקופת הפרינקפס של אוגוסטוס בוטלו משרות ארבעה הפריפקטים לקמפניה ושני האחראים לדרכים מחוץ לעיר, שכן לא היה בהם צורך עוד, והעשרים ושישה הפכו לעשרים (vigintiviri).

בתקופת הרפובליקה שימשה החברות בעשרים ושישה קרש קפיצה לבני הסנאטורים ברומא להתחיל ב"מסלול המשרות" המקובל. גיל הכניסה לעשרים ושישה היה, בהתאמה, עשרים. יוליוס קיסר, למשל, שימש בתפקיד אחראי על הדרכים מחוץ לעיר ושיפץ חלק מויה אפיה. בשנת 13 לספירה, עם זאת, הועבר בסנאט חוק המגביל את החברות בעשרים לבני "מעמד הפרשים" בלבד. כתוצאה מכך, לעשרים לא היו מושבים בסנאט, אלא אם כן החזיקו במשרה נוספת שהעניקה להם את הזכות לכך.

| מוסדות פוליטיים ובעלי תפקידים (מגיסטראטים) ברפובליקה הרומית ובאימפריה הרומית |
| --- |
| תפקידים רגילים | קנסור • קונסול • פראיטור • קוואיסטור • איידיל • טריבון • פרומגיסטראט • פרפקט • ליקטור |
| בעלי תפקידים מיוחדים | דיקטטור • מפקד הפרשים • טריומווירי • ועדת העשרה |
| משרות נוספות | פונטיפקס מקסימוס • פרינקפס סנאטוס • ויגינטיסקסווירי |
| תארים קיסריים | פרינקפס • אוגוסטוס • קיסר • טטררך • אימפרטור • פטריקיוס |
| מוסדות | הסנאט הרומי • המשפט הרומי • אספת העם • מסלול המשרות • אימפריום • קנסוס • קולגיום |
ממיר טלוויזיה (Horizon HD) מקרין וידאו על פי דרישה
**VOD** (ראשי תיבות של: **Video On Demand**; הקרוי בשפה העברית: **וידאו על פי דרישה**) הוא שירות אינטראקטיבי של תכנים לממיר (אנ') הטלוויזיה. השירות מאפשר לקבל תוכן טלוויזיוני כגון סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה בבחירה אישית ולא בשידור שבאותה עת. השימוש בשירות זה נעשה באמצעות ממיר התומך בקו חזור המסוגל לקבל נתונים לנתבם לעבר ספק השירות כך שתתקבל תקשורת דו-כיוונית.
טכנולוגיית ה-VOD עשתה מהפך בטלוויזיה בכך שאיפשרה לבחור את התוכן ואת מועד הצפייה. תכונה נוספת היא אפשרות השליטה במהלך הצפייה, כגון הקפאת תמונה והרצת הסרט קדימה ואחורה. התכנים מצויים על גבי שרת מרכזי ולא ניתן לשמור תכנים אלו באופן מקומי, להבדיל מממירי ה-PVR (מקליט דיגיטלי אישי) המאפשרים להקליט תוכן טלוויזיוני ולצפות בו במועד מאוחר יותר.

ברשת הכבלים קיימות שתי שיטות עיקריות לעבודה על גבי קו חזור. הטכנולוגיה הישנה יותר נקראת "Return Channel" והיא יציבה אך איטית יותר מגורמים שונים. השיטה החדשה יותר קרויה "דוקסיס" והיא מהירה ויציבה מהטכנולוגיה הישנה.

Near video on demand
--------------------

זהו שירות שלם וצפה בו משתמשים מי שמשדרים ערוצים מרובים וזאת על ידי מערכת הפצה רבת נפח תעבורה כמו טלוויזיה בלוויין או טלוויזיה בכבלים. מספר עותקים של אותה התוכנית משודרים במרווחי זמן סמוכים זה לזה (בדרך כלל כל 10 – 20 דקות) וכך מסופקת לצופים הנוחות של צפייה בתוכנית ללא האילוץ להתחייב לשעה מסוימת. טכניקה זו מצריכה נפח תעבורה רב ובדרך כלל מסופקת רק על ידי מפעילים גדולים עם הרבה נפח תעבורה עודף.

Push video on demand
--------------------

טכניקה זו נמצאת בשימוש של מספר מפעילי מערכות שחסרה להן האינטראקטיביות הדרושה כדי לספק VOD אמיתי. במקום זה, יוצרים סימולציה של VOD אמיתי. מערכת כזו מצריכה החזקת PVR בקרב משתמשיה, כדי שבאופן אוטומטי יקליט להם מבחר תוכניות, כאשר ההקלטה בדרך כלל מתבצעת בלילה בזמנים שבהם יש עודף נפח תעבורה. לאחר מכן, יכולים המשתמשים לצפות בתוכניות שהורדו בזמנים הנוחים להם. מכיוון שהתוכן תופס מקום בכונן הקשיח של ה-PVR, הוא נמחק בדרך כלל לאחר שבוע כדי לפנות מקום לתוכניות חדשות. המקום המוגבל בכונן הקשיח של ה-PVR המצוי מביא לכך שהגמישות והמבחר של התוכניות במערכת זו מוגבלים הרבה יותר מאלו המצויים במערכות VOD אמיתי.

VOD בישראל
----------

עם עליית שירות ה-VOD לראשונה בישראל בנובמבר 2004, חברת הכבלים הישראלית HOT השתמשה גם ב-Near video on demand וגם ב-VOD, אך כיום היא משתמשת בשירות ה-VOD בלבד.

חברת yes הטלוויזיה בלוויין סיפקה שירות Near video on demand הנקרא yes max movies, והשיקה ב-2 במרץ 2010 את שירות ה-VOD המבוסס על תשתית האינטרנט ללא תלות בסוג החיבור – כבלים או ADSL, בטכנולוגיית OTT.

חברת סלקום tv מספקת את ה-VOD, בפלטפורמת: "סלקום tv". ה-VOD עלה יחד עם כניסת החברה לתחום הטלוויזיה ב-29 בדצמבר 2014.

חברת פרטנר tv מספקת את שירות ה-VOD בטכנולוגיית OTT המבוססת על תשתית האינטרנט של בזק. השירות עלה לאוויר ב-25 ביוני 2017.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וידאו על פי דרישה** בוויקישיתוף
* וידאו על פי דרישה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph425907

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק באזור בסביבות ירושלים. אם התכוונתם ליישוב בערבה, ראו שיטים.
**נַחַל הַשִּׁטִּים** הוא אזור הנמצא ממזרח לירושלים, המוזכר בנבואות יואל הנביא. הנחל נקרא, ככל הנראה, על שם עצי השיטה שגדלו בו, אך אפשר כי הנביא בחר בשם זה, שאינו שכיח, מתוך כוונה לתאר את צחיחותו של הנחל. צמד המילים "נחל השיטים" מופיע רק בספר יואל, והאתר המקראי "שיטים" מופיע עוד ארבע פעמים בתנ"ך כמקום בערבות מואב. אתר זה הוא אבל השיטים אשר היה התחנה האחרונה במסעם של בני ישראל טרם כניסתם לארץ ישראל.

עצי שיטה במדבר יהודה

זיהוי המקום
-----------

מקובל כי העץ הקרוי בימינו שיטה (שם מדעי: *Acacia*) הוא אותו עץ הנקרא בתנ"ך שיטה ובערבית סנט (سنط) ואשר גדל באפיקי נחלים במדבר. מספר מקומות בארץ ישראל נקראו על שם העץ, לרבות אזור השוכן מול העיר יריחו, בצידו המזרחי של נהר הירדן. 

התחנה הראשונה ממנה יצאו בני ישראל לכיוון ארץ ישראל הייתה השיטים. בעת כיבוש הארץ הקים יהושע בן נון את מחנהו הראשון ממערב לירדן בגלגל. בנבואות יואל מדובר על מעין מים חיים שיצא מהר הבית וישקה את נחל השיטים: "וְהָיָה בַיּוֹם הַהוּא יִטְּפוּ הֶהָרִים עָסִיס, וְהַגְּבָעוֹת תֵּלַכְנָה חָלָב, וְכָל-אֲפִיקֵי יְהוּדָה, יֵלְכוּ מָיִם; וּמַעְיָן, מִבֵּית ה' יֵצֵא, וְהִשְׁקָה, אֶת-נַחַל הַשִּׁטִּים" (ספר יואל, פרק ד', פסוק י"ח). נראה כי הנביא יואל אמנם התכוון בשם זה לנחל קדרון שבתחום אגן הניקוז שלו נמצא הר הבית.

מן ההשוואה לספר זכריה, פרק י"ד, פסוק ח': "וְהָיָה בַּיּוֹם הַהוּא, יֵצְאוּ מַיִם-חַיִּים מִירוּשָׁלִַם, חֶצְיָם אֶל-הַיָּם הַקַּדְמוֹנִי, וְחֶצְיָם אֶל-הַיָּם הָאַחֲרוֹן: בַּקַּיִץ וּבָחֹרֶף, יִהְיֶה" ובמיוחד למקור המובא בספר יחזקאל (פרק מ"ז, פסוקים א'–י"ב). נראה כי שמו של הנחל מרמז לחלקו התחתון של הנחל אשר עובר במדבר יהודה.

חוקר המקרא יוליוס ולהאוזן התקשה בזיהוי נחל השיטים עם נחל קדרון, כיון שנחל קדרון מוכר בשמו. לכן הוא הציע לראות בוואדי א-סנט (ואדי א-סנט הוא שמו הערבי של עמק האלה), שם בעל דמיון צלילי, כאשר הוא מסתמך על הכתוב בספר זכריה י"ד, אשר שם מתוארת זרימת מים מירושלים גם לעבר ים המלח גם לעבר הים התיכון. אך גם בנבואות זכריה עיקר הפלא המובע בנבואה הוא בזרימת המים לעבר מדבר יהודה היבש רב ימות השנה. לשיטתו הקביעה מורידה מן המעשה הניסי את עיקר מובנו ואף אינה יכולה להתקבל הגיונית מבחינה גאוגרפית. ישנם חוקרים אשר מזהים את מקומו של הנחל במזרח ירושלים.

מכיוון, שאזור הר הבית מתנקז דרך נחל קדרון לאזור המדברי, שצפוני לים המלח נראה כי השם נחל השיטים מכוון לחלקו התחתון של נחל קידרון באזור ים המלח ומדרום ליריחו ואכן עצי שיטה גדלים במקום עד עצם היום הזה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר יהושע, פרק ב', פסוק א'
2. ↑  בן ציון לוריא, **ומעין מבית ה' יצא..." (יואל ד', יח)**, בית מקרא, כרך טו, חוברת א (מ), כסלו תש"ל, עמ' 4.
בתקופות מסוימות, ברומניה, החזקת מכונת כתיבה הצריכה קבלת רישיון מהרשויות. סידור זה נקבע בתקופה הסטליניזם בשנות החמישים של המאה העשרים. ב-1962, בהחלטה 1400/1962, עודכנו התנאים לקבלת רישיון וב-1964 ההחלטה בוטלה.

ב-28 במרץ 1983 פורסמה החלטה מספר 98, שקבעה מתי ובאיזה תנאים אפשר להחזיק מכונת כתיבה או מכונת צילום.

החזקת מכונות צילום הותרה רק למוסדות ונקבעו סדרי פיקוח קפדניים. לאנשים פרטיים הייתה אפשרות לבקש רישיון להחזקת מכונת כתיבה, אם לא נכללו בין אלה שעברם סיווג אותם כמסוכנים למשטר או לביטחון המדינה. לשם קבלת הרישיון להחזקת מכונת כתיבה נדרש האזרח לפנות למשטרה, להגיש בקשה בצירוף פרטי מכונת הכתיבה ודף מודפס עם כל סימני הדפוס של המכונה. נאסרה לחלוטין השכרה או השאלה של מכונות כתיבה ולאחר כל תיקון של מכונת כתיבה הבעלים היה חייב להגיש למשטרה דף חדש של סימני הדפוס של המכונה. הדף נדרש בשלושה עותקים ללא נייר קופי. הרישיון היה זקוק לחידוש פעם בשנה ולשם חידוש הרישיון צריך היה להגיע לתחנת המשטרה עם מכונת הכתיבה ולעיתים זה יצר בעיה לוגיסטית עבור בעלי מכונות כתיבה כבדות במיוחד, שהיו צריכים להביא אותן ולעמוד איתן בתור ליד הכניסה למשטרה המקומית

נקבעו סדרים חמורים עבור מכונות הכתיבה המצויות במוסדות השונים, כדי לפקח על השימוש בהן. נקבעו גם סדרים למצבים של אובדן, מות הבעלים, ירושה וכדומה. מתוך הסעיפים השונים מסתמנת הכוונה למנוע סאמיזדאט.

חוק זה בוטל רק לאחר המהפכה הרומנית (1989).

קישורים חיצוניים
----------------

* La Miliţie cu maşina de scris (ברומנית)
* Din epoca Ceauşescu: Autorizaţie pentru maşina de scris (ברומנית) בקישור יש תצלום של רישיון להחזקת מכונת כתיבה

הערות שוליים
------------

1. ↑  DECRET NUMAR: 98 DIN 28/03/83 privind regimul aparatelor de multiplicat, materialelor necesare reproducerii scrierilor si al masinilor de scris (ברומנית)
2. ↑  Dusmanul din umbra al regimului comunist: masina de scris (ברומנית)
3. ↑  Maşina de scris la control!  (ברומנית)
ערי הממלכות של קפריסין
**אוֹנֶסִילוֹס** (ביוונית: Ονήσιλος, בלטינית: Onesilus)‏ (מת ב-497 לפנה"ס) היה אחיו של גּוֹרְגוֹס, שליט העיר היוונית סלמיס שבקפריסין.

קפריסין הייתה חלק מן האימפריה הפרסית מאז 545 לפנה"ס. כשפרץ בשנת 500 לפנה"ס מרד הערים האיוניות בשלטון הפרסי באסיה הקטנה, ניצל אונסילוס את ההזדמנות, סילק את אחיו גורגוס בן כֶרְסִיס מכס המלוכה והשתלט על העיר. הוא אף הצליח לשכנע את שאר הערים באי לעבור לצדו, זולת העיר היוונית-פיניקית אמאתוס, שנשארה נאמנה לפרסים ועל כן הטיל עליה מצור. גורגוס עצמו הצליח להימלט ומצא מקלט אצל הפרסים.

ב-497 לפנה"ס יצא מקיליקיה אל קפריסין חיל משלוח פרסי גדול, מלווה באוניות מלחמה פיניקיות, ומשימתו הכנעת הערים המורדות והשבת השלטון הפרסי באי. לבקשת אונסילוס שלחו כמה מן הערים האיוניות אוניות מלחמה לעזרתו של אונסילוס. בקרב הימי שנתלקח הייתה ידם של האיונים על העליונה והם ניצחו את הצי הפיניקי. שונה היה המצב ביבשה. הקרב נגד הצבא הפרסי בפיקודו של אַרְטִיבִּיוֹס הסתיים במפלת הערים הקפריסאיות, ואונסילוס עצמו נהרג. הצי האיוני, שראה כי אפסה כל תקווה לניצחון, נסוג אל אסיה הקטנה, ובתוך חמישה חודשים דיכאו הפרסים את המרד והשתלטו מחדש על האי. הם אף השיבו את גורגוס לכס המלכות של סלמיס.

הרודוטוס מספר, כי לאחר הקרב ערפו אנשי אמאתוס את ראשו של אונסילוס ותלו אותו מעל שערי עירם. "בזמן שהיה תלוי שם נעשה הראש חלול, ונחיל דבורים נכנס לתוכו ומילא אותו בחלת דבש. לאור המאורע הזה פנו אנשי אמאתוס לאוראקולום, שציווה עליהם להוריד את הראש ולקבור אותו, ולהקריב מדי שנה בשנה קורבן לאונסילוס כמו להֶרוֹס, ואז יוטב להם."

מקורות
------

* הרודוטוס. **היסטוריה**. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998.
* **כתבי הירודוטוס**. מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. 2 כרכים. ירושלים, הוצאת ראובן מס, תרצ"ה. העתק דיגיטלי באתר "דעת"; העתקה דיגיטלית בפרויקט בן-יהודה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרודוטוס, ספר ה', 104.
2. ↑  הרודוטוס, ספר ה', 116-108.
3. ↑  הרודוטוס, ספר ה', 114 (בתרגום שימרון וצלניק-אברמוביץ).
**אריה סרטני** (9 בספטמבר 1919 - 23 בנובמבר 2017) היה אמן זוכה פרס הרמן שטרוק לשנת 1959 וחבר קיבוץ מרחביה.

סרטני נולד בקוטנו שבמרכז פולין בשנת 1919 למשפחה דתית. בגיל 16 היגר לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. בהיותו בן 21 הצטרף לקיבוץ מרחביה בו חי ופעל 76 שנה. את הכשרתו כאמן רכש קודם להצטרפותו לקיבוץ אצל האמנים אהרון אבני ואביגדור סטימצקי. לאחר מכן יצא להכשרות קצרות בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריס והכשרה שלישית בתחום ההדפס קיבל בפריס ב-1967. 

החל מ-1949 הוצגו ציוריו בתערוכות בגלריות ובמוזיאונים בישראל כמו מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון ישראל, מוזיאון חיפה לאמנות ומוזיאון הרצליה. הוא אף שימש בתפקיד מזכיר ארגון הציירים של הקיבוץ הארצי והצטרף לתערוכות שארגנו קבוצת העשרה. לבד מציור, התמחה ביצירת תבליטי בטון, כשבין השאר שיתף פעולה עם אדריכלים כמו מנחם באר וחיליק ערד במבני ציבור וזיכרון שתכננו, כמו גם במבני ציבור בקיבוצו. סרטני זכה בפרס הרמן שטרוק (1959) ובפרס עיריית ירושלים (1962).

לצד עבודתו כאמן יוצר, עבד סרטני לאורך כל חייו במפעל "פלסים" שבקיבוצו. במפעל המתמחה בייצור צנורות פלסטיק נמנה בין מייסדיו. כמו כן, שימש בתפקיד רכז הבניין ורבים מהמבנים ועבודות הפיתוח בקיבוצו נערכו ביוזמתו ותחת פיקוחו.

סרטני היה נשוי החל מ-1955 לאמירה סרטני ולהם שלושה ילדים.

* אטלייה האמן בקיבוץ מרחביהאטלייה האמן בקיבוץ מרחביה
* תבליט בבריכת השחייה במרחביה, 1978תבליט בבריכת השחייה במרחביה, 1978
* תבליטי בטון בחזית הכל-בו בקיבוץ מרחביהתבליטי בטון בחזית הכל-בו בקיבוץ מרחביה
* מצבת קברו של סרטני בבית עלמין מרחביהמצבת קברו של סרטני בבית עלמין מרחביה

קישורים חיצוניים
----------------

* אריה סרטני באתר תנועת העבודה הישראלית
* מיכאל יעקובסון: סיבוב באטלייה של אריה סרטני בקיבוץ מרחביה, באתר 'חלון אחורי', 22 בספטמבר 2018
* מיכאל יעקובסון: סיבוב בעקבות העבודות של אריה סרטני בקיבוץ מרחביה, באתר 'חלון אחורי', 21 בנובמבר 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007517102405171
* ISNI: 0000 0000 5150 2597
* LCCN: nr2006007877
* ULAN: 500477941
* VIAF: 308267841
* WorldCat: lccn-nr2006007877

 |
השיגור "פריסילה" במבצע פלאמבוב
**מבצע פלאמבוב** (באנגלית: **Operation Plumbbob**) היה סדרה של ניסויים גרעיניים שהתבצעו בין 28 במאי ל-7 באוקטובר בשנת 1957, באתר הביטחון הלאומי נבדה. הוא בוצע אחרי פרויקט 57 ולפני פרויקט 58/58A, והיה לסדרת הבדיקות הגדולה ביותר, הארוכה ביותר ובין השנויות ביותר במחלוקת בתולדות ארצות הברית.

רקע
---

הפעולה כללה 29 פיצוצים, אשר מתוכם רק שניים לא הולידו תפוקה גרעינית. 21 מעבדות וגופים ממשלתיים היו מעורבים. בזמן שרוב הניסויים במבצע פלאמבוב הוקדשו לפיתוח ראשי קרב לטילים בטווח בינוני ובטווח בין-יבשתי, היו גם ניסויים בראשי קרב עבור הגנה אווירית ועבור הגנה נגד צוללות, שהולידו תפוקות גרעיניות קטנות יותר. המבצע כלל גם 43 ניסויים בעלי השפעה צבאית על מבנים אזרחיים וצבאיים, מחקרים על קרינה ועל ביורפואה וכן בדיקת מבני מטוסים. אחד הניסויים הגרעיניים במבצע כלל את תמרון הכוחות הגדול ביותר שיוחס אי פעם לניסוי גרעיני בארצות הברית.

השפעות רדיולוגיות
-----------------

מבצע פלאמבוב גרם לשחרור 58,300 קירי (השווה ל-2.16 בקרל) של יוד רדיואקטיבי (I-131) לאטמוספירה. שחרור זה גרם לסך הכל 32% מכל החשיפה לקרינה בעקבות ניסויים גרעיניים יבשתיים.

מבחינה סטטיסטית, רמה זו של חשיפה אמורה לגרום בין 11,000 ל-212,000 מקרים של סרטן בלוטת התריס, שבסופו של דבר יובילו לבין 1,000 ל-20,000 מיתות.

בנוסף לחשיפה האזרחית, תרגילי כוחות שנערכו בסמוך לקרקע ליד הפיצוץ של "סמוקי" חשפו יותר מ-3,000 אנשי צבא לרמות קרינה גבוהות יחסית. בסקר שנעשה בקרב אנשי צבא אלה ב-1980 נמצאו שיעורים גבוהים באופן משמעותי של חולים בלוקמיה: עשרה מקרים, במקום שיעור נורמלי של ארבעה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מבצע פלאמבוב** בוויקישיתוף
* דף על מבצע פלאמבוב בארכיון הנשק הגרעיני

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007549562405171
* LCCN: sh2005003574
* NARA: 10645147

 |
מפעילות רדיו במבצע קורונה
**מבצע קורונה** (באנגלית: **Operation Corona**) הייתה הונאת קשר שבוצעה על ידי חיל האוויר המלכותי במהלך מלחמת העולם השנייה במסגרתה שודרו לטייסי הקרב הגרמניים הנחיות שגויות על מנת להטעות אותם.

מטרת המבצע הייתה להסיט את מטוסי הקרב של הלופטוואפה ממבני המפציצים הבריטיים ובכך להקשות על הגנת שמי גרמניה. לשם כך שידרו הבריטים הנחיות ברדיו בתדרים בהם השתמש הלופטוואפה. ההנחיות שנשלחו סתרו הנחיות שנשלחו על ידי הפיקוד הגרמני. על מנת להקנות אמינות להנחיות ששודרו על ידם, הפעילה קבוצה 100 של חיל האוויר דוברי גרמנית כשפת אם, אשר דיברו גרמנית ללא מבטא זר. רבים מהם היו יהודים אשר נמלטו מגרמניה, גויסו לחיל האוויר ועברו הכשרה מתאימה לתפקיד זה.

המבצע הופעל לראשונה במהלך הפצצה שנערכה על המרכז התעשייתי בקאסל בליל 22–23 באוקטובר 1943 ונמשך עד סיום המלחמה.

כאשר נחשפה ההונאה על ידי הגרמנים, הם ניסו לסכל את ההונאה על ידי החלפת בקרי הטיסה בנשים. הבריטים, בתגובה, החליפו גם הם את הרכב צוותי ההטעיה לנשים דוברות גרמנית שגויסו לחיל העזר האווירי לנשים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Electronic warfare לוחמה אלקטרונית במלחמת העולם השנייה
2. ↑  Operation Corona
**קיה סטינגר** (באנגלית: **Kia Stinger**, בקוריאנית: **기아 스팅어**) היא מכונית יוקרתית ספורטיבית במרכה קופה, שמיוצרת על ידי קיה משנת 2017. היא הוצגה בתערוכת הרכב של דטרויט בינואר 2017 והגיע לישראל בספטמבר 2018. בספטמבר 2011 הציגה קיה דגם קונספט מקדים בשם קיה GT קונספט.

הסטינגר מתחרה באאודי A5.

מפרט טכני
---------

הסטינגר כוללת שלושה מנועים (2 בנזין 1 דיזל).

מנוע בנזין I4 צילנדרים בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק כ-255 כוחות סוס ב-6,200 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 6.0 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 240 קילומטרים לשעה.

מנוע בנזין V6 צילנדרים בנפח 3.3 ליטר טורבו המספק כ-365 כוחות סוס ב-6,000 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 5.1 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 270 קילומטרים לשעה.

מנוע דיזל I4 צילנדרים בנפח 2.2 ליטרים המספק כ-200 כוחות סוס ב-3,800 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 8.5 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 254 קילומטרים לשעה.

קיה סטינגר GTS
--------------

הסטינגר GTS היא גרסת ה"ביצועים הגבוהים" לסטינגר הבסיסי המיוצרת בייצור מוגבל (800 יחידות), הכוללת את המנוע הבכיר של הסטינגר (טורבו בנזין 3.3 ליטר, 365 כוחות סוס). מהדורה זו בצבע כתום אחיד בחוץ וצבע שחור אחיד בפנים. היא כוללת מערכת דריפט שמעבירה 100 אחוז מהמומנט לגלגלים האחוריים כדי לבצע דריפט ממש כמו במכונית ספורט. תיבת ההילוכים היא ידנית ולא אוטומטית כמו בסטינגר הבסיסי. ה-GTS הוצג בתערוכת הרכב של ניו יורק באפריל 2019.

מתיחת פנים שנת 2020
-------------------

באוגוסט 2020 הציגה קיה בדרום קוריאה מתיחת פנים לסטינגר. מתיחת הפנים כוללת עדכון קליל לעיצוב החיצוני הכולל בעיקר כונסי אוויר, פגוש קדמי בעיצוב חדש, פנסים בעיצוב חדש, עיצובים חדשים לחישוקי הגלגלים ותאורת לד לאיתותים.

בתחום המנועים הוסיפה קיה מנוע בנזין חדש, מנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים בנפח 2.5 ליטרים המספק כ-304 כוחות סוס ב-5,800 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שמונה הילוכים ולא תיבה אוטומטית כמו במנועים האחרים. המנוע הבכיר (טורבו בנזין 3.3 ליטר, 365 כוחות סוס) שודרג ל-373 כוחות סוס במקום 365 כוחות סוס, למנוע זה הוסיפה קיה מערכת פליטה עם שסתום אלקטרוני המשנה את הסאונד של מערכת הפליטה בהתאם למצב הנהיגה הנבחר. (תוספת זו לא תשווק באירופה בשל מגבלות רעש).

גלריה
-----

* הגרסה הבסיסיתהגרסה הבסיסית
* גרסת ה-GTSגרסת ה-GTS
* מתיחת פנים 2020מתיחת פנים 2020

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קיה סטינגר** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קיה סטינגר
* אלי שאולי, קיה סטינגר – מבחן דרכים, באתר אוטו, 19 בפברואר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  איתי שטיינברג, קיה משיקה בדטרויט את סטינגר, באתר אוטו, ‏10 בינואר 2017
2. ↑  2018 קיה סטינגר נחשפת – קופה 4 דלתות ספורטיבית, באתר קארטיוב, ‏08 בינואר 2017
3. ↑  ספורט קוריאני: קיה סטינגר בישראל - מחיר החל מ-279,900 ₪, באתר קארטיוב, ‏03 בספטמבר 2018
4. ↑  קיה GT קונספט נחשפת רשמית, באתר קארטיוב, ‏13 בספטמבר 2011
5. ↑  קיה מציידת את הסטינגר במנוע דיזל עבור השוק האירופאי, באתר קארטיוב, ‏19 בינואר 2017
6. ↑  רועי צוקרמן, קיה סטינגר בגרסת GTS לחובבי דריפטים, באתר אוטו, ‏21 באפריל 2019
7. ↑  קיה סטינגר GTS - מהדורה מוגבלת עם מצב דרפיט, באתר קארטיוב, ‏18 באפריל 2019
8. ↑  קיה חושפת את הסטינגר 2021 החדשה בשוק הבית הקוריאני, באתר קארטיוב, ‏27 באוגוסט 2020
צילום מתוך התחרות השנייה
**מרוץ האתגר הגדול של דארפ"א** הייתה תחרות נושאת פרסים בין מכוניות רובוטיות, שנוסדה על ידי מחלקת ההגנה של ארצות הברית. הקונגרס האמריקני פנה למשרד ההגנה וביקש ממנו לפתח צי של מכוניות קרקעיות אוטונומיות עד שנת 2015. הקונגרס התיר למשרד להציע פרס כספי, כדי להאיץ את החדשנות ואת התחרות. בתגובה, הכריז מנהל הסוכנות לפרויקטים מחקריים מתקדמים בתחום ההגנה (DARPA) כי ייתן חסות לתחרות פתוחה, שתאיץ את המחקר והפיתוח בתחום זה. 

בתחרות הראשונה, שהתקיימה ב־13 במרץ 2004, ניסו 15 כלי רכב רובוטיים את כוחם במרוץ במדבר מוהאבי בקליפורניה - מברסטו, קליפורניה לפרים, נבדה, בתחרות על פרס בסך מיליון דולרים. בתחרות זו לא הצליח אף כלי-רכב לעבור יותר ממספר קילומטרים. באותו זמן הכריז המשרד כי בשנה שלאחר מכן, הפרס יוכפל ל־2 מיליון דולרים.

התחרות השנייה התקיימה ב־8 באוקטובר 2005 במדבר ובהרים ליד פרים, נבדה במסלול שאורכו 212 ק"מ. 23 קבוצות ניסו לנווט את רכבם במסלול הקשה, הכולל קרקעית אגם מיובש, מסלולים הרריים ומדבריות מלאות סלעים ומהמורות. כל הקבוצות פרט לאחת עברו מרחק גדול יותר מזה שעבר כלי הרכב המנצח בשנה הקודמת; אולם רק חמש קבוצות הצליחו לסיים את המרוץ. המנצחת הייתה הקבוצה של אוניברסיטת סטנפורד, שכלי-הרכב שלה גמא את המרחק בשש שעות ו־53 דקות.

ראו גם
------

* תחרות אתגר הרובוטיקה של דארפ"א

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרוץ האתגר הגדול של דארפ"א** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מרוץ האתגר הגדול של דארפ"א
הרב **יהודה ניידיץ'** (באנגלית: **Judah Nadich**;‏ בולטימור, 13 במאי 1912 – ניו יורק, 26 באוגוסט 2007) היה רב קונסרבטיבי, ששירת קהילות בבפאלו ובשיקגו, ובהמשך היה איש הדת היהודי הבכיר של הצבא האמריקני באירופה עם שחרור מחנות הריכוז הנאציים על ידי כוחות בעלות הברית. מאוחר יותר היה נשיא האספה הרבנית, האיגוד הבינלאומי לרבנים השמרנים.

ביוגרפיה
--------

ניידיץ' היה בנם הבכור של יצחק ולנה נתנזון ניידיץ' שהיגרו מרוסיה בתחילת המאה העשרים. אביו היה בעל מכולת. אמו נפטרה כשהיה בן שבע, והוא ושתי אחיותיו גודלו על ידי אמם החורגת, נטי גיפטר ניידיץ', מהגרת מליטא. ליצחק ונטי הייתה בת מנישואיהם.

בשנת 1932 סיים ניידיץ' את לימודיו ב-City College. בשנת 1936 סיים את לימודי לתואר שני בהיסטוריה מאוניברסיטת קולומביה והוסמך בבית המדרש לרבנים באמריקה. הוא היה רב קהילות שמרניות בבפאלו ובשיקגו. ב-1942 התגייס לצבא כאיש דת.

בשנת 1945, כשהיה סגן אלוף בצבא ואיש הדת היהודי הבכיר של הצבא באירופה, נקרא הרב ניידיץ' לתפקיד היועץ היהודי של גנרל דווייט אייזנהאואר. הוא התבקש לייעץ כיצד להתמודד עם מאות אלפי העקורים היהודים המוחזקים תחת משטר צבאי. בספרו משנת 1953, "אייזנהאואר והיהודים", כתב ניידיץ' שהוא ואחרים שכנעו את בעלות הברית לנטוש מדיניות המחייבת להחזיר את העקורים למדינות מולדתם.

בשנת 1947 התחתן הרב ניידיץ' עם מרתה הדסה ריבאלוב, בתם של רוז ומנחם ריבאלוב, מייסד ועורך השבועון הראשון בעברית באמריקה, "הדואר". הוא כיהן בקהילה "קהילת ישראל" בברוקליין, מסצ'וסטס, במשך 10 שנים. משנת 1957 ועד פרישתו בשנת 1987, שימש כרב בית הכנסת בפארק אווניו בניו יורק. שם סייע בפיתוח תוכנית חינוכית לאחר הלימודים, המכונה כיום "התיכון העברי על שם הרב יהודה ניידיץ'."

בשנת 1974 קרא ניידיץ', כנשיא האספה הרבנית, לוועדת החוק של התנועה "לתת תשומת לב מדוקדקת" להצעתו להסמיך נשים לרבנות. ההצעה התקבלה בשנת 1985.

קישורים חיצוניים
----------------

* מחווה לרב יהודה ניידיץ' ומרתה הדסה ריבאלוב ניידיץ', בלוג שנוצר ומתוחזק על ידי משפחתם.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Dennis Hevesi (2 בספטמבר 2007). "Judah Nadich, Rabbi Who Improved Care of Holocaust Survivors, Is Dead at 95". New York Times. `{{cite news}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Judah Nadich; Rabbi Advised Eisenhower in Europe". Associated Press. 4 בספטמבר 2007. `{{cite news}}`:  (עזרה)
3. ↑  Claire Levenson (29 באוגוסט 2007). "Rabbi Judah Nadich, Eisenhower Adviser, Obituary". Daily Jewish Forward. `{{cite news}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007265863005171
* CiNii: DA15964096
* GND: 1145863981
* ISNI: 0000 0001 1497 5421
* LCCN: n82055238
* NTA: 294279288
* SNAC: w6863hz8
* SUDOC: 220366047
* VIAF: 119646529
* WorldCat: lccn-n82055238

 |
**יהודה פינקלקראוט** (1916 - 22 בפברואר 2011) היה טניסאי ישראלי, מחלוצי הטניס הישראלי. אלוף ישראל בטניס פעמיים (1941 ו-1943) וחבר נבחרת גביע דייוויס של ישראל. 

בשנת 1986 זכה פינקלקראוט בעיטור, חבר כבוד של איגוד הטניס בישראל.

ביוגרפיה
--------

פינקלקראוט נולד ברוסיה. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל ובשנת 1941 זכה לראשונה בקריירה שלו באליפות ארץ ישראל בטניס ליחידים. הוא זכה שוב בשנת 1943. בשנת 1947 הוא השתתף באליפות וימבלדון.

במאי 1949 ייצג פינקלקראוט את ישראל בגביע דייוויס ביחד עם אריה אבידן-וייס, רפאל גורניצקי ויעקב בונטמן לראשונה בתולדות מדינת ישראל. הנבחרת הפסידה לנבחרת דנמרק 5-0 במשחק שנערך בקופנהגן. באליפות ישראל שנערכה באוקטובר אותה שנה הוא הגיע למשחק הגמר אך הפסיד לפורנסטט משוודיה 6-1, 6-0, 6-2.

קישורים חיצוניים
----------------

* יהודה פינקלקראוט, באתר ה-ATP
* יהודה פינקלקראוט, באתר גביע דייוויס
* יהודה פינקלקראוט, באתר ארכיון הטניס
* ליפא לויתן, שוודים - אלופי ישראל בטניס, חרות, 16 באוקטובר 1949

הערות שוליים
------------

1. ↑  יהודה פינקלקראוט באתר חברה קדישא ת"א–יפו
2. ↑  באסיפה הכללית של איגוד הטניס שציין 40 שנה לקיימו, מעריב, 20 באפריל 1986
3. ↑  סרג'יו ליבדינסקי, דרך בלגיה לגמר, מעריב, 12 ביוני 1986
4. ↑  ליפא לויתן, שוודים - אלופי ישראל בטניס, חרות, 16 באוקטובר 1949
יהודה סימון - 2012
**יהודֶה סימון** (בספרדית: **Yehude Simon Munaro**; נולד ב-18 ביולי 1947 בלימה שבפרו) הוא יהודי פרואני, שהיה ראש ממשלת פרו במשך תשעה חודשים, בתקופת נשיאותו של אלן גרסיה איש השמאל-מרכז, מ-14 באוקטובר 2008 עד 12 ביולי 2009. ראש הממשלה היהודי השני בפרו, אחרי אפרים גולדנברג, שכיהן בתפקיד זה במשך כשנה וחצי (1994–1995) (ראש הממשלה היהודי השלישי של פרו היה סלומון לרנר גיטיס, שכיהן מספר חודשים ב-2011).

קורות חיים
----------

סימון נולד ב-1947 בלימה לזוג מהגרים יהודי-איטלקי. למד וטרינריה באוניברסיטה בצפון פרו ואחר כך היה למרצה באותה אוניברסיטה. נשוי לציירת, ננסי לבית ואלקרסל ואב לארבעה.

פוליטיקה
--------

### שמאל קיצוני

סימון נכנס לפוליטיקה ב-1983, ונחשב אותה עת לאיש שמאל קיצוני. הוא אמנם לא תמך, לפחות לא בגלוי, בתנועות הגרילה הפרואניות השונות, כגון "הנתיב הזוהר", או "התנועה המהפכנית טופאק אמארו", אבל כן תמך במשא ומתן עימן והטענות כנגדו היו שהוא אכן תומך טרור. הוא ניסה אותה שנה להיבחר לראשות עיריית צ'יקלאיו, מקום מגוריו, מטעם מפלגת שמאל מאוחדת של הקומוניסטים והסוציאליסטים, ונכשל. ב-1985 הוא הצליח יותר כשנבחר לקונגרס של פרו, מטעם מפלגה זו. ב-1991 הוא ייסד מפלגת שמאל חדשה, שהיו שטענו שהיא הזרוע הפוליטית של ה"טופאק אמארו", אף כי סימון ומפלגתו הכחישו זאת. ביוני 1992, כשהנשיא דאז אלברטו פוג'ימורי פיזר את הקונגרס הפרואני, היה גם סימון בין אנשי השמאל הקיצוני, שנעצרו. הוא נשפט כתומך טרור ונידון לעשרים שנות מאסר, מהן ישב בכלא במשך למעלה משמונה וחצי שנים. הוא שוחרר בתחילת 2001 על ידי הנשיא שנבחר לתקופת הביניים בפרו, אחרי פוג'ימורי, ולנטין פניאגואה.

### שמאל מתון

תקופת שהותו הממושכת בכלא שינתה ככל הנראה את דעותיו והוא הפך לאיש שמאל מתון יותר וככזה, הוא נבחר לשתי תקופות כהונה כמושל של אחת ממדינות המחוז הפרואניות. הוא עודד את העסקים הפרטיים והתיירות במדינתו ותפקודו כמושל היה מוצלח. הוא אף נבחר לראשות התאחדות המושלים הפרואנית וב-14 באוקטובר 2008 מינה אותו הנשיא אלן גרסיה איש השמאל - מרכז, לראש ממשלתו. ראש הממשלה היהודי השני בפרו, אחרי אפרים גולדנברג, שכיהן בתפקיד זה במשך כשנה וחצי (1994–1995). ראש הממשלה היהודי השלישי של פרו היה סלומון לרנר גיטיס, שכיהן מספר חודשים ב-2011.

המינוי המפתיע של ראש ממשלה מהשמאל, על ידי נשיא יחסית שמרן כגרסיה, נבע גם מהתמתנותו - התמרכזותו הניכרת של סימון וגם מיושרו האישי. ראש הממשלה הקודם וחלק מחברי הממשלה הודחו עקב שחיתות והנשיא ביקש להוכיח שאיננו קשור אליה בשום צורה.

עם זאת, תקופת סימון כראש הממשלה ארכה כתשעה חודשים בלבד. באפריל 2009 פרצו במלוא עוזם חילוקי דעות בין הממשלה לאינדיאנים של האמזונאס, בנוגע לזכויותיהם של האחרונים על קרקעותיהם, למול חברות נפט, גז וכריה שהממשלה עודדה אותן. חילוקי הדעות הגיעו לכדי אלימות של ממש (כחמישים הרוגים) וב-10 ביולי 2009 הגיש סימון את התפטרותו מראשות הממשלה וכעבור יומיים, אכן הוחלף והתייצב לצידם של האינדיאנים וכנגד מדיניות הממשלה.

בבחירות הכלליות של 2011 נבחר סימון מחדש לקונגרס הפרואני כנציג שמאל מתון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יהודה סימון** בוויקישיתוף
* יהודה סימון, ברשת החברתית פייסבוק
* יהודה סימון, ברשת החברתית טוויטר

הערות שוליים
------------

1. ↑  "הארץ", 19 באוקטובר 2008
2. ↑  באתר "America's posts"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12231154v (data)
* ISNI: 0000 0000 2587 9729
* LCCN: n84181616
* SUDOC: 031010970
* VIAF: 2525102
* WorldCat: lccn-n84181616

 |
**בטי מחמודי** (באנגלית: **Betty Mahmoody**‏; נולדה ב-9 ביוני 1945) היא סופרת אמריקאית, הידועה בעיקר בשל ספרה "לא בלי בתי", ובשל הסרט בעל אותו השם המבוסס עליו. היא משמשת כנשיאה וכמייסדת של ארגון "עולם אחד: עבור הילדים", ארגון השואף לקדם הבנה בין תרבויות ולהציע ביטחון והגנה לילדים להורים בני תרבויות שונות.

לא בלי בתי
----------

ספרה "**לא בלי בתי**" מתאר את חוויותיה בשנים 1986-1984, תקופה בה עזבה את מישיגן, ארצות הברית, ונסעה עם בעלה, אמריקני ממוצא איראני ובתם המשותפת, לאיראן. למחמודי הובטח כי הם ייסעו לביקור קצר, אך משהגיעו הוחזקו היא ובתה במדינה בניגוד לרצונן. מחמודי השאירה את שני בניה מנישואים קודמים בארצות הברית.

על פי הספר, נסעו היא ובעלה, סייד בוזורג מחמודי, ובתם מהטוב, לאיראן באוגוסט 1984. בעלה הבטיח לה שמדובר בביקור בן שבועיים של משפחתו בטהראן, אולם משחלפו שבועיים, סירב בוזורג לאפשר למחמודי ובתם לעזוב את המדינה. מחמודי נלכדה בתוך תרבות עוינת לאמריקאים, במשפחת בעלה העוינת לה, תחת שליטתו של בעלה המתעלל. לפי הספר, בעלה של מחמודי הפריד בינה ובין בתה מאתוב במשך שבועות, הכה אותה ואיים כי יהרוג אותה אם תנסה לברוח.

לבסוף ברחה מחמודי עם בתה. ספרה מתאר את בריחתן לאורך מאות קילומטרים עד לגבול עם טורקיה השכנה, ואת העזרה שקיבלו מאיראנים רבים.

ספרים נוספים
------------

מחמודי קיבצה סיפורים על הורים נוספים שבני זוגם הזרים הפרידו בינם לבין ילדיהם בספרה "אהבת ילד".

בוזורג מחמודי
-------------

בשנת 2002 יצא סרט דוקומנטרי בשם "בלי בתי" בהשתתפות בעלה לשעבר של מחמודי, בוזורג מחמודי. הסרט, שהופק על ידי אלקסיס קורוס, פיני ממוצא איראני, מציג התנגדויות לספרה של מחמודי ולטענותיה בו.
ב-23 באוגוסט 2009 נפטר בטהראן בוזורג מחמודי, והוא בן 70. סוכנות הידיעות האיראנית IRNA ציטטה את אחיינו, מג'יד גודסי, שטען כי הוא נפטר בבית החולים כתוצאה מבעיות בכליות ומסיבוכים נוספים.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007264965505171
* BNE: XX1012274
* BnF: cb127257842 (data)
* GND: 118971182
* ISNI: 0000 0001 1631 490X
* LCCN: n86072782
* NKC: jn20000701122
* NTA: 074428284
* SUDOC: 053425839
* Trove: 823575
* VIAF: 44423296
* WorldCat: lccn-n86072782

 |