recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
הרב **אריה פולגר** (לעיתים: **פאלגער**) הוא רב אוסטרי ממוצא בלגי, שימש כרבה הראשי של וינה בירת אוסטריה בשנים 2015–2019 ועורך כתב העת "שרידים" של ועידת רבני אירופה.

ביוגרפיה
--------

נולד באנטוורפן שבבלגיה. סבו ר' יהודה לייב פולגר וחמיו ר' זליג פרטיק היו מחסידי באבוב בלאנצוט שבגליציה, אביו שרד את השואה ונישא ליהודיה ילידת מרקש שבמרוקו. הוריו התגוררו באנטוורפן והוא למד בישיבת עץ חיים בעיר, והיה למקורבו של הרב יהודה טרגר. הוא גם מקורב לאדמו"ר מז'מיגראד באנטוורפן, הרב צבי יעקב יהושע הלברשטאם. בהמשך נסע ללמוד בישיבת גייטסהד אצל הרב אברהם גורביץ, בישיבת מיר בירושלים ובישיבת רבינו חיים ברלין אצל הרב אהרן שכטר.

לאחר תום לימודיו בישיבות אלו, החל בלימודי רבנות בישיבת רבינו יצחק אלחנן והוסמך לרבנות לאחר חמש שנות לימוד במסלול זה.

הרב פולגר נמנה עם רבני "ועידת רבני אירופה", כיהן במשך חמש שנים כרבה הראשי של בזל (2002–2008), שנתיים כרבה של מינכן ובהמשך כרבה של קרלסרוהה.

בסוף דצמבר 2015 נבחר לכהן כרבה הראשי של וינה בירת אוסטריה. הוא שימש בתפקיד עד שנת 2019.

מלבד תפקידיו הרבניים, שימש הרב פולגר כמנהל ההוצאה לאור של הסתדרות הרבנים דאמריקה, וכעורך כתב העת "שרידים" של ועידת רבני אירופה.

קישורים חיצוניים
----------------

* יוני קמפינסקי, הרב אריה פולגר נבחר לרבה של וינה, באתר ערוץ 7, 27 בדצמבר 2015
* רבני אירופה: רבי אריה פולגר נבחר לכהן כרבה של וינה, באתר JDN

הערות שוליים
------------

1. ↑  **דבר העורך**, דברי פתיחה שלו לגליון כז של הביטאון, באתר אוצר החכמה.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007504643305171
* GND: 1038561558
* LCCN: no2019069910
* VIAF: 305150357
* WorldCat: lccn-no2019069910

 |
**דייוויד וולף** (באנגלית: **David Alexander Wolf**;‏ נולד ב-23 באוגוסט 1956, אינדיאנפוליס, אינדיאנה) הוא רופא ממוצא יהודי ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.

ביוגרפיה
--------

דייוויד וולף נולד באינדיאנפוליס וגדל בלואיוויל. בשנת 1978 הוא סיים לימודי תואר ראשון בהנדסת חשמל באוניברסיטת פרדו. בשנת 1982 הוא סיים לימודי רפואה ונקלט בחיל האוויר של ארצות הברית כרופא-מנתח. בשנת 1983 הוא החל לעבוד במרכז החלל ג'ונסון בו עסק בחקר חוסר כבידה. במהלך העבודה הוא קיבל 15 פטנטים ופרסם מספר רב של מאמרים מדעיים.

שירות בתחום החלל
----------------

בשנת 1990 דייוויד וולף נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא ביצע מספר תפקידים במערכות קרקעיות. בשנת 1993 הוא השתתף במשימת STS-58 כמומחה משימה של מעבורת החלל קולומביה (ג'ון בלאהה היה מפקד צוות). המטרה העיקרית של המשימה הייתה בדיקת השפעת חוסר כבידה על פעילות ובריאות אנשי הצוות. בהמשך וולף למד רוסית ועבר קורס הדרכה במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. במשימת STS-86 בשנת 1997 (ג'ים ות'רבי היה מפקד צוות) הוא הגיע לתחנת החלל מיר והיה חבר של משלחת קבועה על התחנה. וולף שהה בתחנת החלל כ-4 חודשים במהלכה עשה ניסויים בתחומים שונים כולל פעילות חוץ רכבית. בשנת 1998 וולף חזר לכדור הארץ במשימה STS-89. באוקטובר 2002 וולף טס לחלל כמומחה משימה של STS-112 על מעבורת החלל אטלנטיס (ג'פרי אשבי היה מפקד צוות). מטרת המשימה להרכיב את חלק ה-S1 והמשך בניית תחנת החלל הבין-לאומית. להשלמת המשימה וולף ביצע 3 פעמים פעילות חוץ רכבית באורך כולל של כ-20 שעות. ביולי 2009 וולף טס לחלל כמומחה משימה של STS-127 על מעבורת החלל אנדוור (מארק פוליאנסקי היה מפקד צוות). מטרת המשימה הייתה להרכיב את חלק חדש בתחנת החלל הבין-לאומית. להשלמת המשימה וולף ביצע 3 פעמים פעילות חוץ רכבית באורך כולל של כ-19 שעות.

לאחר פרישה מנאס"א
-----------------

לאחר שירות פעיל כאסטרונאוט פרש מנאס"א בשנת 2012. הוא חזר לעיר בו נולד ועוסק בפעילות ציבורית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דייוויד וולף** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה
* ריאיון עם דווייד וולף
"**ארט פוקוס**" (באנגלית: **Art Focus**) הוא פרויקט אמנות ישראלי שמופק על ידי הקרן לירושלים ומטרתו היא חשיפת האמנות הפלסטית הישראלית בפני שוק האמנות הבינלאומי. הפרויקט החל את פעילותו בשנת 1994 והוא מתנהל כמעין ביאנלה או טריאנלה בינלאומית לאמנות.

היסטוריה
--------

 אוגדן של קטלוגים מתערוכות ארטפוקוס 1 (1994), ספריית מוזיאון תל אביב לאמנות.
פרויקט ארט פוקוס נערך לראשונה בשנת 1994, ובמסגרתו נערכו שורה של תערוכות של אמנים ישראלים בגלריות ובמוזיאונים ברחבי ישראל. הפיזור הגדול של התערוכות הוביל לשינוי בתפיסת הפרויקט, והחל משנת 1996 מקיים הפרויקט תצוגה מרכזית. בנובמבר 1996 נערכה בחלל מתחת לאצטדיון טדי תצוגה שכללה ארבע תערוכות, ששילבו בין אמנים ישראלים לזרים. אחת התערוכות - "מחבואים" - כללה תצוגה של עבודות וידאו ארט רבות והיוותה ביטוי להתפתחות מדיום הוידאו ארט בישראל. בנוסף לתערוכות באצטדיון הוצגו גם תערוכות בגלריות ומוזיאונים ברחבי הארץ.

תערוכת "ארט פוקוס 3" נפתחה ב-24 בנובמבר 1999 וכללה שני מוקדים עיקריים. בחלל של אצטדיון טדי נערכו 12 תערוכות שונות של אמנים ישראלים ובהם אורי צייג, גיל שחר, גל וינשטיין, שאריף ואכד, משה גרשוני וזהר קניאל ואחרים. ואילו בחלל הפתוח של בריכת הסולטאן הוצגה תערוכה בינלאומית אותה אצר קספר קניג. התערוכה של קניג הוצגה בעיתונות המקומית ככישלון רהבתני בכל הקשור להשקעה העצומה בהכשרת המקום לתצוגה ולאיכות העבודות ולהקשרן. בנוסף, הוצגו במסגרת הפרויקט התערוכה הקבוצתית "מראית עין" במוזיאון ישראל (אוצרת: שרית שפירא), תערוכה של בוגרי התוכנית ללימודי המשך של בצלאל בבית האמנים בירושלים ותערוכה של מיכה אולמן ואברהם אופק בבית טיכו.

כמה שערוריות נקשרו לתצוגות הפרויקט. עבודתו של יואב שמואל, הוצגה במוזיאון ישראל ללא ציון שם האמן בעקבות סכסוך כספי ומשפטי עם המוזיאון. בנוסף, הנהלת ארט פוקוס ביקשה לבטל את תערוכתם של משה גרשוני וזוהר קניאל, משום העובדה שיצירות דומות הוצגו גם במוזיאון ישראל, וזאת על אף שבהנהלת הפרויקט ישבו שני אוצרים קבועים של המוזיאון. 

"ארט פוקוס 4" נפתח ב-4 בדצמבר 2003 והתקיים במוזיאון אסירי המחתרות - ירושלים. את התערוכה אצרו סוזן לנדאו ויגאל צלמונה

ב-23 בספטמבר 2008 נפתח "ארט פוקוס 5" במבנה באזור התעשייתי של שכונת תלפיות בירושלים. בתערוכה, אותה אצרו ברנאר בליסטן ועמי ברק הוצגו 66 אמנים מ-25 מדינות תחת הכותרת "האם אמנות יכולה יותר?".

קישורים חיצוניים
----------------

* אודליה ברקין, "ארט פוקוס - 3 אמנות עכשווית בירושלים", אתר נענע10, 24 באוקטובר 1999.
* "ארט פוקוס 5", באתר עכבר העיר 2008.
* "למי יש יותר גדול", אתר מארב, 27 באוגוסט 2008
* דנה גילרמן, "קפיצה קטנה אל ההווה", אתר עכבר העיר, 28 באפריל 2008.
* Dana Gilerman, Art Focus 4, two years late, but worth the wait

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: שרה בריטברג-סמל, "הפיאסקו בבריכת הסולטאן", סטודיו 108, נובמבר 199, עמ' 6-8.
**בואו נפתח את זה** היא סדרת דוקו פסיכולוגית ישראלית בת 6 פרקים, שיצרה טלי גורן בשיתוף עם ד"ר איריס רייצס, הופקה על ידי קודה תקשורת שבבעלות רם לנדס, ושודרה במסגרת שידורי קשת בערוץ 2 בשנת 2008.

סקירת הסדרה
-----------

הסדרה מתעדת שמונה אנשים – ארבע נשים וארבעה גברים בגילאי 30−55 – שנחשפים מול המצלמה בטיפול קבוצתי, בהנחייתם של הפסיכולוגית הקלינית ד"ר איריס רייצס וחנן שניר, פסיכודרמטיסט ובמאי הבית של התיאטרון הלאומי "הבימה" לשעבר.

המסגרת בה מתועדים המשתתפים היא סדנה טיפולית שנמשכת שלושה ימים (72 שעות) ומשלבת טיפול קבוצתי דינאמי ופסיכודרמה, וכן פעילויות חברתיות שונות ללא המנחים, מחוץ למרחב הקבוצתי הטיפולי. המשתתפים נפגשים במטרה לגעת במקומות כואבים ובשאלות פתוחות העוסקות באופן ישיר או עקיף בקשרים בחייהם. מהות התהליך בסדנה: לנסות לקלף את המעטה החיצוני של כל אחד מהמשתתפים ולהתנקות מה"מסכות" – עד לנקודת השבירה בה נבחנים החיים מחדש.

הסדרה שודרה בימים ראשון עד שלישי, במשך שבועיים רצופים, במטרה להעביר את תחושת האינטנסיביות של הטיפול וליצור רצף נכון ואותנטי בתהליך עבור הצופים בבית. המשתתפים תועדו במסך "מלוכלך" עם מצלמות בפריים, ללא איפור וללא סטיילינג.

"בואו נפתח את זה" הייתה לאחת מתוכניות הטלוויזיה הישראליות הראשונות ששמו במוקד את הטיפול הפסיכולוגי בז'אנר שאינו דרמה והפכו את המצלמה לכלי תרפויטי. אחריה הגיעו סדרות דוקו ודוקו-ריאליטי נוספות, בהן "לאהוב את אנה" ו"חתונה ממבט ראשון".

יורם זק, ששימש בתקופת השידור כמנהל התחום הדוקומנטרי בקשת, אמר על הסדרה כי היא "מביאה למסך אנשים הנמצאים בצמתים אישיים בחייהם. החשיפה עבורם הייתה חלק מהעניין אך המהות: רצון כנה לשנות דברים בחייהם. יוצרת הסדרה, טלי גורן, הצליחה להביא למסך מסמך אותנטי שמצליח לגעת, לרגש ולאפשר לצופים למצוא נקודות ממשק לאירועים בחייהם שלהם. ההחלטה על שיבוץ עוקב של הסדרה יום אחר יום נבעה מהרצון לשמר ככל האפשר את החוויה האינטנסיבית שעברו הגיבורים".

טלי גורן, יוצרת הסדרה, היא מנהלת בעולם התקשורת הישראלי.

ד"ר איריס רייצס התראיינה על החלטתה להנחות את הסדנה והסדרה: "המסר הוא שהיום פסיכולוגיה נעשית כתהליך אחראי, ושלכולנו יש מקום שהוא קצת פצע שאפשר להתבונן בו ושאפשר לפתוח אותו וזה לא הופך אותנו לאנשים מוזרים וביזאריים". עוד הוסיפה כי "לאנשים יש צורך להיחשף. כמו סוג של כאב שדווקא כשכל העולם יראה אותו, הוא מקבל איזושהי לגיטימציה. ואז, דווקא הנראות יוצרת תהליך של ריפוי".

קישורים חיצוניים
----------------

ביקורות והמלצות צפייה
* מיה אבידן, בטטות כורסה: המלצות צפייה, באתר nrg‏, 13 באפריל 2008

* רותה קופפר, עשרה דברים לראות הערב, באתר הארץ, 13 באפריל 2008

* אורי קליין, הארץ, מה זה אותנטי?, באתר הארץ, 14 באפריל 2008

הערות שוליים
------------

1. ↑  לי-אור אברבך, ‏טלי גורן סמנכ"לית רגולציה ותקשורת שיווקית בקשת, באתר גלובס, 25 בנובמבר 2010
2. ↑  יעל גאוני, ‏מפרמטות, באתר גלובס, 4 בנובמבר 2008
3. 1 2  רותה קופפר, סוף עידן ההדחקה, באתר הארץ, 8 באפריל 2008
4. ↑  לי-אור אברבך, ‏טלי גורן: "קיימת אשליה בשוק לגבי עוצמתו וחוזקו של ערוץ 2", באתר גלובס, 10 במרץ 2010
5. ↑  הלאונג' קשת רואה רחוק, במעריב
6. ↑  מירב קריסטל, בואו לא, באתר ynet, 22 באפריל 2008
**מכונת מלחמה** (באנגלית: **War Machine**) הוא סרט מלחמה סאטירי אמריקאי, העוסק במלחמת אפגניסטן. עלילת הסרט מבוססת על סיפורו של הגנרל סטנלי מק'קריסטל.

עלילה
-----

הדמות הראשית בסרט היא הגנרל גלן מקמהון (בראד פיט) - איש צבא אמריקני ותיק, קשוח ועטור שבחים. מקמהון מתמנה למפקד כוחות נאט"ו באפגניסטן, אולם עד מהרה מגלה שהמלחמה באפגניסטן שונה באופן מהותי מהמלחמות שאליהן הוא התרגל. הוא מבין שהמלחמה באפגניסטן מתנהלת בעיקר בתקשורת ובדעת הקהל, ולפיכך מזמין לאפגניסטן את שון קולן (סקוט מק'ניירי), כתב ציני מהרולינג סטון כדי שיעניק סיקור אוהד למלחמתו.

כדי לחזק את שלטון נאט"ו באפגניסטן מחליט מקמהון לצאת למבצע צבאי לכיבוש מחוז הלמנד ודורש לשם כך 40,000 חיילים מנשיא ארצות הברית ברק אובמה (רג'י בראון). הנשיא מסכים לשלוח רק 30,000 חיילים, וגם את ההקצאה הזו הוא מתנה בכך שהחיילים יתפנו מאפגניסטן כעבור 18 חודשים. כשמקמהון ואנשי צוותו רואים זאת בחדשות, הם פורקים את תסכולם על הנשיא וממשלו בנוכחותו של קולן. כדי להשיג את 10,000 החיילים הנוספים הדרושים למבצע שלו, יוצא מקמהון לאירופה, ומצליח לשכנע את ממשלות צרפת וגרמניה לשלוח כוחות נוספים לאפגניסטן. "מבצע מוסטארק" יוצא לדרך בברכתו של נשיא אפגניסטן חמיד כרזאי (בן קינגסלי) במטרה לכבוש את מחוז הלמנד. תוך זמן קצר נקלע המבצע לצרות כאשר חיילים אמריקנים הורגים בטעות ילדים אפגניים. אולם בעוד המבצע בשיאו, מפרסם קולן את התחקיר שלו ברולינג סטון, ומתברר שמדובר בסיקור עוין למדי המתאר את אזלת ידם של כוחות נאט"ו באפגניסטן ומדווח גם על התבטאויותיהם של מקמהון ואנשיו כנגד הנשיא ונסיעתם לאירופה.

קולן מהרהר בהשפעות של מאמרו ומקווה שהוא ישכנע את ממשלת ארצות הברית להפסיק את המלחמה המיותרת באפגניסטן, אולם תחת זאת הממשל מחליט פשוט לפטר את מקמהון ולשלוח גנרל חדש במקומו.

הרקע לסרט
---------

הסרט מבוסס על סיפורו של סטנלי מק'קריסטל, אשר מונה בידי אובמה למפקד כוחות נאט"ו באפגניסטן. ב-2010 נתן מק'קריסטל ראיון שערורייתי למייק הייסטינגס - כתב הרולינג סטון, ובו מתח ביקורת חריפה כנגד אובמה וסגנו ג'ו ביידן. מק'קריסטל זומן לשיחת בירור עם הנשיא אובמה, עזב את תפקידו כמפקד הכוחות באפגניסטן ולבסוף פרש מהצבא. מאוחר יותר פרסם הייסטינגס את הסיפור בספרו "המבצעים".

קישורים חיצוניים
----------------

* 
* מכונת מלחמה, ברשת החברתית פייסבוק

* "מכונת מלחמה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "מכונת מלחמה", באתר נטפליקס

* "מכונת מלחמה", באתר AllMovie (באנגלית)

* "מכונת מלחמה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "מכונת מלחמה", באתר Metacritic (באנגלית)

* "מכונת מלחמה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**יוהנס קרט** (באסטונית: **Johannes Kert**; 3 בדצמבר 1959-4 במרץ 2021) הוא איש צבא ופוליטיקאי אסטוני. שימש כמפקד כוחות ההגנה של אסטוניה (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 1996–2000, ולאחר מכן שימש כחבר הריגיקוגו (הפרלמנט האסטוני) מטעם מפלגת הרפורמה בין השנים 2015–2021.

ביוגרפיה
--------

קרט נולד ב-3 בדצמבר 1959, בטאלין שהייתה אז חלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האסטונית. ב-1981 הוא התגייס לצבא האדום. הוא הגיע לדרגת קפטיין ומונה למפקד גדוד. לאחר פירוק ברית המועצות הוא התגייס לליגת ההגנה האסטונית, ארגון על בסיס התנדבותי המקביל לצבא אסטוניה. בין 1993–1996 הוא שימש כמפקד ליגת ההגנה. לאחר מכן שימש כמפקד כוחות ההגנה של אסטוניה (מקביל לרמטכ"ל) עד שנת 2000. הוא היה השני בתולדות התפקיד, והיחיד עד כה שבא משורות ליגת ההגנה. לאחר מכן הוא מונה למפקד כוחות היבשה האסטוניים עד שנת 2002. באותה שנה הוא מונה לנציג אסטוניה בוועדות הצבאיות של נאט"ו והאיחוד האירופי. בשנת 2008 הוא פרש מהצבא, ולאחר מכן עבד כיועץ פרטי עבור משרד ההגנה.

ב-2014 הוא הצטרף למפלגת הרפורמה ובשנה שלאחר מכן התמודד בבחירות הכלליות באסטוניה ונבחר לריגיקוגו (הפרלמנט האסטוני). הוא סיים את כהונתו ב-2021.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוהנס קרט** בוויקישיתוף
* 
* ביוגרפיה באתר נאט"ו
* יוהנס קרט, ברשת החברתית פייסבוק

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 111099575X
* VIAF: 14147121665026390964
* WorldCat (עם VIAF): 14147121665026390964

 |
**דאיניס טורלאיס** (בלטבית: **Dainis Turlais**; נולד ב-24 בנובמבר 1950) הוא איש צבא ופוליטיקאי לטבי. כיהן כמפקד המטה המשותף (מקביל לרמטכ"ל) של לטביה בין 1992–1994. לאחר מכן שימש כשר הפנים של לטביה בין 1995–1997. בתפקידו האחרון שימש לזמן קצר כראש עיריית ריגה.

ביוגרפיה
--------

טורלאיס נולד במדונה ב-24 בנובמבר 1950. ב-1969 הוא התגייס לצבא האדום, ולמד בבית הספר הצבאי קירוב בלנינגרד עד 1973. לאחר מכן למד באקדמיה הצבאית פרונזה במוסקבה עד 1985. עם סיום לימודיו הוא נשלח להשתתף במלחמה באפגניסטן. הוא השתתף במלחמה עד סיומה ב-1989. בעקבות התפרקות ברית המועצות ב-1991 הוא חזר למולדתו לטביה והתגייס לצבא לטביה. הוא מונה למפקד המטה המשותף של הצבא (מקביל לרמטכ"ל), והפך בכך למפקד הראשון של הצבא הלטבי מאז 1940. הוא סיים את תפקידו ב-25 באוקטובר 1994 ועזב את הצבא.

לתקופה קצרה הוא שימש כיועצו הצבאי של נשיא לטביה גונטיס אולמניס, אולם לאחר מכן פרש כדי להצטרף לפוליטיקה. בבחירות לסאימה ב-1995, הוא התמודד במחוז הבחירה של וידזמה מטעם המפלגה הדמוקרטית "סאימנייקס". מפלגתו הצליחה להקים ממשלה בראשותו של אנדריס שקלה, וטורלאיס מונה לשר הפנים. ב-10 ביולי 1997 הוא נאלץ להתפטר מתפקידו לאחר תאונה בפסטיבל שערך משרד הפנים, שבמהלכה נהרגו תשעה ילדים (טרגדיית טאלסו). בבחירות שנערכו ב-1998, ניסה טורלאיס להתמודד שוב לסאימה, אולם לא נבחר. לאחר שהושבעה הממשלה החדשה, הוא מונה ליועצו הצבאי של ראש הממשלה החדש ויליס קרישטופנס.

ב-1999 הוא עזב את המפלגה הדמוקרטית והצטרף למפלגת "הדרך הלטבית". ב-2001 הוא עזב גם מפלגה זו, ויחד עם מספר אישי ציבור נוספים הקים מפלגה חדשה בשם "מוסו לטביה" שהייתה אמורה להתמודד בבחירות המקומיות באותה שנה. עם זאת, הם לא השיגו מספיק חתימות כדי לרשום את המפלגה כחוק, ונאלצו לפזר אותה. בשנת 2002 הוא הצטרף למפלגת ההרמוניה הלאומית ונבחר מטעמה לפרלמנט. ב-2004 הוא עזב את המפלגה וחבר למפלגה הלטבית הראשונה. הוא מונה למזכיר הפרלמנטרי של משרד הפנים. לקראת הבחירות של 2006, התאחדה המפלגה הלטבית הראשונה עם מפלגת הדרך הלטבית, וטורלאיס הוצב במקום העשירי ברשימה. בבחירות, קיבלה המפלגה רק תשעה מנדטים, ולפיכך טורלאיס לא נכנס לסאימה. עם זאת, הוא תפס בהמשך את מקומו של מנהיג המפלגה איינרס שלסרס שהתפטר.

בבחירות המקומיות של 2009, נבחר טורלאיס למועצת העיר ריגה. ב-2012 הוא הצטרף לתנועה מקומית בשם "כבוד לשרת את ריגה!". ב-30 במאי 2019 הוא נבחר לראשות העיר. כעבור 21 ימים, הוא הודח בהצבעת אי-אמון שיזמה האופוזיציה. זו הכהונה הקצרה ביותר בהיסטוריה של ריגה.

קישורים חיצוניים
----------------

* דאיניס טורלאיס באתר האיחוד האירופי
* דאיניס טורלאיס באתר themayor.eu
**דווידס סימנסונס** (בלטבית: **Dāvids Sīmansons**;‏ 4 באפריל 1859 – 13 באפריל 1933) היה גנרל לטבי, אשר שימש כמפקד הראשון של צבא לטביה.

ביוגרפיה
--------

סימנסונס נולד למשפחת חקלאים באוייזד ולמיירה בפלך ליבוניה שבאימפריה הרוסית ב-4 באפריל 1859. ב-1880 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית. ב-1894 הוא סיים הכשרה כקצין ומונה למפקד גדוד. הוא השתתף במלחמת רוסיה-יפן, נפצע והועלה לדרגת פולקובניק. הוא השתתף במלחמת העולם הראשונה, בתחילה כמפקד הגדוד ה-66, ולאחר מכן כמפקד הבריגדה ה-2. באוקטובר 1917 הוא פרש מהצבא הרוסי. הוא עבר להתגורר בוויטבסק ואז באוריול. בינתיים, הכריזה לטביה על עצמאותה מרוסיה. עצם קיומה של המדינה החדשה הועמד בסכנה. הצבא האדום פלש אל הארץ בתמיכת קומוניסטים לטבים בניסיון להחזיר את הארץ לשלטון רוסי. ללטביה לא היה צבא מאוחד באותה תקופה, אלא שתי בריגדות נפרדות: הבריגדה הצפונית, והבריגדה הדרומית, שפעלו שתיהן בחסות ובתמיכה של צבא הקיסרות הגרמנית. בינואר 1919 חזר סימנסונס ללטביה. ב-10 ביולי של אותה שנה אוחדו שתי הבריגדות הלטביות לצבא מאוחד, וסימנסונס מונה למפקד הראשון של צבא לטביה.

למרות שהלחץ הסובייטי על לטביה פחת, נסיגתם של הגרמנים מהאזור הבלטי (בעקבות הסכם ורסאי), הותירה ואקום שעד מהרה הפך למלחמת הכל בכל. גנרל רוסי בשם פאבל ברמונט-אבלוב הקים את צבא המתנדבים של מערב רוסיה - גוף שהורכב בעיקר מחיילים רוסים ששוחררו מהשבי הגרמני, וכונו "ברמונטניאנים" על שמו של ברמונט. בתמיכת גדודי פרייקור של גרמנים-בלטים, ברמונט יצא למסע לכיבוש ליטא ולטביה. הברמונטניאנים התקדמו אל עיר הבירה ריגה, ומפקד העיר הורה לנטוש אותה ולייצב קו הגנה חדש ביוגלה. סימנסונס ביטל את הפקודה ונטל בעצמו את הפיקוד על הגנת העיר. לאחר קרב קשה, נהדפו הכוחות התוקפים מהעיר. למרות זאת, זמן קצר לאחר מכן, ב-16 באוקטובר 1919 הוא פוטר מתפקיד מפקד הצבא. הוא נותר בצבא כשופט בבית המשפט הצבאי העליון עד 1922. לאחר מכן הוא היה חבר במועצה הצבאית העליונה של לטביה. ב-1925 הוא פרש מהצבא בשל מחלה. הוא ניהל חיים אזרחיים שקטים בריגה, עד מותו ב-13 באפריל 1933.

קישורים חיצוניים
----------------

* דווידס סימנסונס באנציקלופדיה הלאומית הלטבית
* דווידס סימנסונס באתר מסדר לאצפליס
* דווידס סימנסונס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 9364153411814541700006
* WorldCat (עם VIAF): 9364153411814541700006

 |
**שאנדור סאנה** בשם קודם **זילברמן** (בהונגרית: **Szana Sándor**; בגרמנית: **Alexander Szana**, ‏ 18 באוגוסט 1868 טימישוארה - 3 במאי 1926 בודפשט) היה רופא ילדים ועובד סוציאלי יהודי-הונגרי, יליד באנאט, שפעל באזור הולדתו ובהונגריה.

קורות חיים
----------

שנדור סאנה נולד במשפחה יהודית בטימישוארה, אז טמשוואר, באימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא למד רפואה באוניברסיטת פרנץ יוזף בקלוז' ובתום לימודיו עסק ברפואת ילדים בטימישוארה.
בשנת 1899 הקים בעירו בית חולים ליתומים ("הצלב הלבן"Weisses Kreuz") ובשנת 1900 מרפאה פדיאטרית.
סאנה היה פעיל בתחום החינוך לבריאות של הציבור, וברוח התקופה, התעניין ברעיונות האוגניקה - המדיניות ל"שיפור הגזע" או "האומה". בהשראת רעיונות אלה הקים בטימישוארה את הביטאון החודשי "Unsere Gesundheit" (בריאותנו - בשפה הגרמנית) וקידם מדיניות של "היגיינה חברתית" שלדעתו הייתה צריכה להתבצע על ידי שיפור בריאות התושבים, שיפור בריאות התינוקות, סיוע למשפחות, פרויקטים של עבודה סוציאלית.
סאנה התיישב בהמשך בבודפשט, בירת הונגריה. הוא הרצה רבות על הטיפול בתינוקות ובילדים הנטושים.
בשנים 1909–1921 הוא כיהן כרופא ראשי של בתי היתומים הממלכתיים בבודפשט וכיועץ מלכותי.
הוא נפטר בבודפשט בשנת 1926 בגיל 58.

כתבים
-----

* 1892 - A vér hatása a fertőző anyagokra השפעת הדם על החומרים הספטיים
* 1903 - Az állami gyermekvédelem fejlesztéséről (על הטיפול בילדים במוסדות הממלכתיים)
* 1907 - Fürsorge für in öffentliche Versorgung gelangende Säuglinge
* 1916 - Die Bewertung der Säuglingssterblichkeitsziffern (הערכת מספרי תמותת הילדים)

לקריאה נוספת
------------

* Susanne Blumesberger (red.) *Handbuch österreichischer Autorinnen und Autoren jüdischer Herkunft: 18. bis 20 Jahrhundert*, Österreichische Nationalbibliothek, Wien K.G.Saur Verlag München 2002 ע' 1350

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שנדור סאנה** בוויקישיתוף
* אנציקלופדיה הונגרית עולמית

Joseph Pungur (red) *Hungarian World Encyclopedia*, Corvin History Society Edmonton, Corvinus Library Hamilton, Canada (תרגום לאנגלית מהונגרית) 2012 ע' 2657

הערות שוליים
------------

1. ↑  Marius Turda *Eugenics and Nation in early 20th Century Hungary* Palgrave MacMillan 2014 ע' 28
**רוברטס קלאווינש** (בלטבית: **Roberts Kļaviņš**;‏ 10 בנובמבר 1885 – 16 באוקטובר 1941) היה גנרל לטבי. לאחר כיבוש לטביה בידי הסובייטים ב-20 ביוני 1940 הוא מונה למפקד הזמני של הצבא הלטבי, שבהמשך שולב בתוך הצבא האדום. לאחר השילוב מונה למפקד הקורפוס ה-24. נרצח במהלך הטיהורים שנערכו בעקבות מבצע ברברוסה.

ביוגרפיה
--------

קלאווינש נולד ב-10 בנובמבר 1885 למשפחת איכרים לטבית. ב-1903 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית והוצב בווילנה. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה בקרבות החזית המזרחית. לאחר המלחמה, הכריזה מולדתו לטביה על עצמאות. קלאווינש התגייס לצבא הלטבי החדש והשתתף במלחמות העצמאות של לטביה. ב-2 ביוני 1922 הוא הועלה לדרגת קולונל ומונה לראש מטה משמר הגבול הלטבי. ב-1928 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-4, וב-1931 הועבר לפקד על דיוויזיית וידזמה. ב-18 בנובמבר 1931 הוא הועלה לדרגת גנרל. ב-15 במאי 1934 התחוללה בלטביה הפיכה צבאית שהעלתה לשלטון את הדיקטטור קרליס אולמניס. קלאווינש התנגד להפיכה, ופרש מהצבא. הוא החל ללמוד משפטים באוניברסיטת ורשה. בשל התנגדותו למשטרו של אולמניס הוא החל לשתף פעולה עם שירות הביון של ברית המועצות. ב-20 ביוני 1940 כבשו הסובייטים את לטביה ללא אף ירייה. קלאווינש מונה למפקד "צבא העם הלטבי", גוף זמני שהחליף את הצבא הלטבי, ונועד להשתלב בעתיד בתוך הצבא האדום. השילוב הושלם בדצמבר 1940, והצבא הלטבי הפך להיות הקורפוס ה-24 של הצבא האדום. קלאווינש מונה למפקד הקורפוס.

בעקבות מבצע ברברוסה, החלו הסובייטים במסע טיהור כנגד קצינים לא-רוסים בצבא האדום. במסגרת טיהור זה, נשלח קלאווינש למוסקבה, כביכול לשם הכשרה צבאית. בפועל, הוא נעצר מיד עם הגיעו לעיר. נערך לו משפט מזורז שבסופו נידון למוות. גזר הדין בוצע ב-16 באוקטובר 1941 בגיא ההריגה בקומונרקה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוברטס קלאווינש** בוויקישיתוף
* רוברטס קלאווינש באנציקלופדיה הלאומית הלטבית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 1873150325570010090002
* WorldCat (עם VIAF): 1873150325570010090002

 |
קופצת במהלך קפיצה בה היא מקמרת את גופה, כנדרש
קפיצה על סוס קפיצות באולימפיאדת אתונה בשנת 1896
שון ג'ונסון באולימפיאדת בייג'ינג בשנת 2008 בסיום תרגיל על שולחן קפיצות מודרני
מתעמלת על משטח הריצה לפני העלייה על המקפצה
**קפיצות** (נקרא גם **סוס קפיצות** ו**שולחן קפיצות**; באנגלית: **Vault** - פירוש קימור או קשת) הוא אחד המכשירים בספורט התעמלות מכשירים לגברים ונשים. ראשי התיבות של הניקוד על המכשיר הם VT.

המכשיר
------

המכשיר החל בדומה לסוס סמוכות, אך ללא ידיות, ולעיתים נודע בשם "סוס קפיצות". הסוס הוצב כשהוא מאונך לריצתן של הנשים, ומקביל לגברים. 

מכשיר הקפיצות היה מעורב במספר תאונות קשות לאורך השנים וגרם למספר ספורטאים לפציעות קשות ואף לשיתוק, לכן ההתאחדות הבינלאומית להתעמלות (Fédération Internationale de Gymnastique) ביצעה הערכה מחודשת ושינוי של המנגנון מטעמי בטיחות ובמטרה לסייע לאקרובטיקה מרשימה יותר של הספורטאים. 

בשנת 2001 החלו להשתמש במנגנון החדש של לוח או שולחן קפיצה, ובו משטח גדול יותר ומרופד, כמעט מקביל לרצפה, המשתפל כלפי מטה ובסופו הקרוב קרש קפיצה. מתעמלים כינו אותו "tongue" (לשון) והוא נראה מעט יותר בטוח מהמכשיר הקודם.

### מידות

* אורך: 120 ± 1 ס"מ
* רוחב: 95 ± 1 ס"מ
* גובה:
	+ גברים: 135 ± 1 ס"מ
	+ נשים: 125 ± 1 ס"מ
* משטח הריצה:
	+ אורך: 25 מטר ± 10 ס"מ
	+ רוחב: 100 ± 1 ס"מ

התרגיל
------

כדי לבצע את הקפיצה על המתעמלים לרוץ לאורך מסלול הריצה, אשר בדרך כלל מרופד או מכוסה בשטיח. לאחר הריצה הם קופצים על קרש הקפיצה וממנו לסוס הקפיצות כשידיהם נשענות עליו. בשיטת קפיצה אחרת מתעמלים מניחים את ידיהם על מחצלת הממוקמת לפני קרש הקפיצה, מבצעים קפיצה מסובכת מעל המתקן עם סיבוב באוויר ונוחתים על המזרן בצד השני של המכשיר.

### הניקוד

ניקוד הקפיצה ניתן על נחיתה בצורה נקייה, ללא קפיצות או צעדים, ובתוך אזור משטח הנחיתה שעל מזרן הנחיתה. המתעמלים צריכים להפגין טכניקה טובה ולבצע קימור באוויר. ירידה או דריכה על קווי הנחיתה, וכן עליה לא מספיק גבוהה מעל לסוס הקפיצות, או המרחק משולחן הקפיצות גוררת הורדה בניקוד.

מתעמלות ומתעמלים מציגים תרגיל קפיצה אחד בכל אחד מהשלבים, בתחרות המוקדמת, בגמר הקבוצתי על המכשיר הספציפי ובגמר הכללי. הגברים צריכים לקפוץ בגמר שתי קפיצות חובה מקבוצות של קפיצות בעלי אלמנטים שונים, והנשים צריכות לקפוץ שתי קפיצות שכל אחת מהן תהיה במרחק שונה משולחן הקפיצות.

קבוצות של קפיצות
----------------

סגנונות הקפיצות מחולקות לקבוצות שונות. סוג הקבוצה נקבע על פי הפעולה שבוצעה במהלך תנועת הקפיצה.

|  |  |
| --- | --- |
| **קבוצות הקפיצות לנשים*** קפיצת ידיים, ימשיטה, קפיצה מעגלית עם או בלי סיבוב ציר אורכי (LA) וסיבוב בשלב התעופה הראשון ו/או השני
* קפיצת ידיים עם או בלי סיבוב של 360 מעלות במהלך התעופה הראשון, סלטה קדימה עם או בלי סיבוב (LA) בשלב התעופה השני
* קפיצה בסגנון צוקהארה
* קפיצה בסגנון יורשנקו
* קפיצה מעגלית עם 1/2 סיבוב LA בשלב התעופה הראשון, סלטה קדימה עם או בלי סיבוב LA בשלב התעופה השני
 | **קבוצות הקפיצות לגברים*** קפיצה ישירה
* קפיצה עם סיבוב 1/1 בשלב התעופה הראשוני
* קפיצת ידיים וקפיצה בסגנון ימשיטה (Yamashita)
* קפיצה עם סיבוב של 1/4 עד 1/2 במהלך התעופה (צוקהארה)
* קפיצה מעגלית בכניסה לקפיצה (יורשנקו Yurchenko)
 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קפיצות** בוויקישיתוף
* קפיצות לנשים, אתר ההתאחדות הבינלאומית להתעמלות (באנגלית)
* קפיצות לגברים, אתר ההתאחדות הבינלאומית להתעמלות (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12546415q (data)

 |
שאול שמאי מקבל ב-1963 את פרס ביטחון ישראל מראש הממשלה דוד בן-גוריון, מימין לבן-גוריון: סגן שר הביטחון שמעון פרס, יושב משמאל הרמטכ"ל צבי צור
קברו של שאול שמאי, בבית הקברות הצבאי קריית שאול
**שאול שמאי** (ט"ו בחשוון תרפ"ו, 2 בנובמבר 1925 – י"ח בתמוז תשל"ב, 29 ביוני 1972) היה איש צבא ומודיעין ישראלי בדרגת סגן-אלוף, עוטר בצל"ש הרמטכ"ל לאחר מותו וחתן פרס ביטחון ישראל.

ביוגרפיה
--------

שמאי נולד בבגדאד שבעיראק לציון ולולו שמאי. בשנת 1942 עלה באופן בלתי לגאלי לארץ ישראל והצטרף להכשרה של תנועת "הנוער העובד והלומד" בקיבוץ מעוז חיים, ממנו נשלח לסמינר שליחים של "החלוץ" במטרה לשמש שליח התנועה באירופה לאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר שנתפס בפעילות לקליטת מעפילים בחוף ניצנים הוגלה למחנות המעצר בקפריסין, ועסק שם בהדרכת נוער.

היה חבר הפלמ"ח והשתתף במלחמת העצמאות, תחילה כאלחוטן במפקדת חזית הדרום. באחריותו היה תרגום חומרים גלויים, אך הוא ניסה את כוחו בפענוח מברקים מוצפנים, ובעקבות הצלחתו, לאחר מבצע דני הועבר ליחידת האזנה באזור. יכולות הפענוח שהפגין הביאו עוד בתקופת הלחימה לכך שהשתלם בתחום כתבי סתר. בעיצומה של ההפוגה השנייה במלחמת העצמאות באוקטובר 1948 הצליח שאול שמאי לפענח את הצופן המצרי. אחד המברקים שפיענח איפשר למטכ"ל לכבוש את באר שבע ללא קרב (מבצע משה), כיוון שהמברק שנקלט ופוענח הורה לכוחות המצרים לסגת ולייצב קו חדש מדרום לבאר שבע. לאחר המלחמה ביקש להשתחרר וללמוד אך התבקש להישאר ולעבוד בצה"ל כאזרח ולעסוק בתחום שבירת צפנים.

שמאי שירת באגף המודיעין תחילה כאזרח ומדצמבר 1959 כקצין. הוא פיתח שיטות מקוריות לפענוח והתקדם עד לתפקיד מפקד תחום פיצוח צפנים ביחידה 8200. על הישגיו זכה ב-1963 בפרס ביטחון ישראל.

לדברי יואל בן-פורת, מפקד יחידה 8200 בשנות ה-70, שמאי הוא שהציע לברור בוגרי תיכון מצטיינים, ללמדם ערבית, ולהפנות אותם ליחידה 8200, שעד אז סבלה מבעיית כוח אדם שלא היה איכותי מספיק.

בשנת 1972 נפטר שמאי מהתקף לב בעת שירותו, בגיל 46. הוא הובא למנוחות בבית העלמין הצבאי קריית שאול. לטענת יואל בן-פורת, שמאי, שהיה על סף גאונות, סבל משחיקה בגלל השעות הרבות שהקדיש לעבודתו, לעיתים – 18 שעות ביום, ללא חופש וללא הפסקה מ-1955.

לאחר פטירתו זכה בצל"ש הרמטכ"ל. בעיטור זה זכה: 

> 
> על תרומתו ועל הישגיו המובהקים בתחום חיוני לפעולות של צה"ל. בכל פעלו הצטיין במסירות ללא סייג, בכושר המצאה, במחשבה מקורית ובדבקות במשימה, שהיו לברכה ולתועלת לבטחון המדינה.
> 
> 
> 
> 

במפקדת יחידה 8200 נקרא בניין על שמו.

שמאי היה נשוי לשלומית הר-שפר, אף היא שירתה כאלחוטנית במלחמת העצמאות ביחידת שפ"ן - שירות פענוח נסתרות.

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות החיים של שאול שמאי, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
* מנחם בידרמן, ‏שאול שמאי: מקור הסמכות בשבירת הצפנים ב-8200, **מבט מל"מ** 55, ינואר 2010, עמ' 19
* 60 שנה לאמ"ן: צפנת פענח - סא"ל שאול שמאי ז"ל, בבלוג של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון, 16 בדצמבר 2013

הערות שוליים
------------

1. 1 2  עדות יואל בן-פורת בפני ועדת אגרנט, באתר ynet, אוקטובר 2014, עמ' 33-32
**אנדרו אלן** (באנגלית: **Andrew M. Allen**; נולד ב-4 באוגוסט 1955, ריצ'בורו, פנסילבניה) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.

ביוגרפיה
--------

אנדרו אלן נולד בעיירה ריצ'בורו שבפנסילבניה. לאחר סיום לימודי בית ספר הוא למד באוניברסיטת וילאנובה אותה סיים בשנת 1977 עם תואר בהנדסת מכונות. לאחר הלימודים אלן סיים קורס טיס במסגרת חיל הנחתים של ארצות הברית והוצב בשנת 1980 בבסיס החיל כטייס "מקדונל דאגלס F-4 פנטום" עד לשנת 1983 ואז עבר ל-"מקדונל דאגלס F/A-18 הורנט" ושירת עד לשנת 1986. בשנת 1987 הוא קיבל הסמכה לטייס ניסוי. בסך הכול הוא ביצע כ-6000 שעות טיסה ב-30 מטוסים שונים.

שירות בתחום החלל
----------------

בשנת 1987 אלן נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא היה חבר בצוות קרקע של מספר משימות והיה חלק של צוות טכני במרכז החלל ג'ונסון. בשנת 1992 הוא השתתף במשימת STS-46 כטייס של מעבורת החלל אטלנטיס (לורן שרייבר היה מפקד צוות). המשימות העיקריות של הטיסה היו פעילויות שקשורות עם חללית European Retrievable Carrier (EURECA) שפותחה על ידי סוכנות החלל האירופית וחללית Tethered Satellite System (TSS-1) שפותחה על ידי סוכנות החלל האיטלקית. בשנת 1994 הוא השתתף במשימת STS-62 כטייס של מעבורת החלל קולומביה (ג'ון קספר היה מפקד צוות). המשימה נשאה עימה את מערכת לחקר חוסר כבידה USMP-02 ובנוסף לכך בוצעו ניסויים בתחום ביולוגיה. במשימת STS-75 בקיץ 1996 הוא היה מפקד צוות מעבורת החלל קולומביה. המטרה העיקרית הייתה להציב במסלול לוויין Tethered ולבצע ניסויים בתחומים שונים.

לאחר פרישה מנאס"א
-----------------

לאחר פרישה מנאס"א בשנת 1997 אלן השתלב בתעשייה פרטית. בשנת 2004 הוא סיים לימודי תואר שני באוניברסיטת פלורידה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרו אלן** בוויקישיתוף
* 
* קורות חיים
**צ'ארלס הובו** (באנגלית: **Charles Owen Hobaugh**; נולד ב-5 בנובמבר 1961 בבר הרבור, מיין) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.

ביוגרפיה
--------

צ'ארלס הובו נולד בעיירה בר הרבור שבמיין. הוא סיים לימודי בית הספר באוהיו ולמד הנדסת אוירונאוטיקה באקדמיה הימית של ארצות הברית ממנה קיבל תואר ראשון בשנת 1984. 

לאחר סיום הלימודים צ'ארלס הובו התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית. בשנת 1987 הוא סיים קורס טיס והוצב כטייס "מקדונל דאגלס AV-8B הרייר II". הוא שירת במספר בסיסים של החיל והשתתף במשימות מבצעיות של מלחמת המפרץ כטייס של נושאת מטוסים USS Nassau. בשנת 1992 הוא קיבל הסמכה כטייס ניסוי.

ניסיון טיס של הובו מסתכם בכ-5,000 שעות טיסה ב-40 מטוסים וכולל כ-200 נחיתות על נושאת מטוסים.

שירות בתחום החלל
----------------

בשנת 1996 הובו נבחר לצוות אסטרונאוטים. הוא סיים קורס במרכז החלל ג'ונסון וביצע מספר משימות בצוות הקרקע.

ביולי 2001 הובו השתתף במשימת STS-104 של מעבורת החלל אטלנטיס כטייס (סטיבן לינדזי היה מפקד הצוות). המטרה העיקרית הייתה להתחבר לתחנת החלל הבין-לאומית ולהתקין יחידת מעבר חדשה. באוגוסט 2007 הוא טס בפעם השנייה במשימה STS-118 על סיפון מעבורת החלל אנדוור (סקוט קלי היה מפקד צוות). מטרת המשימה הייתה להביא אל תחנת החלל הבין-לאומית את קורה S5, שתתחבר בקצה הימני של הקורה הראשית של התחנה. כמו כן הועברה אספקה חדשה. בנובמבר 2009 הובו היה מפקד צוות משימה STS-129 של מעבורת החלל אטלנטיס. המטרה הייתה להביא לתחנת החלל ציוד חדש, חלקי חילוף ומצרכים. כמו כן הוחזרה לכדור הארץ ניקול סטוט לאחר סיום תוכניתה.

לאחר נאס"א
----------

הובו עזב את נאס"א בשנת 2013 והשתלב בפדקס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'ארלס הובו** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה
**דאגלס וילוק** (באנגלית: **Douglas H. Wheelock**; נולד ב-5 במאי 1960 בינגהמטון, ניו יורק) הוא טייס קרב ואסטרונאוט בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ובתוכניות המשך של טיסות לחלל.

ביוגרפיה
--------

דאגלס וילוק נולד בעיירה בינגהמטון שבניו יורק. הוא סיים לימודי בית הספר והחל לימודים באקדמיה הצבאית של ארצות הברית ממנה קיבל תואר ראשון בהנדסה בשנת 1983. 

לאחר סיום הלימודים וילוק החל שירות ביחידות צבא ארצות הברית. בשנת 1984 הוא סיים קורס טיס. הוא שירת ביחידות שונות של החיל. בשנת 1992 הוא סיים לימודי תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה במכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה.

בשנת 1996 וילוק צורף לצוות של מרכז החלל ג'ונסון. וילוק טיפל בספרי הדרכה דו-לשוניות לתחנת החלל מיר.

ניסיון טיס של וילוק מסתכם בכ-2,500 שעות טיסה ב-44 מטוסים ומסוקים.

שירות בתחום החלל
----------------

בשנת 1998 וילוק נבחר לצוות אסטרונאוטים. הוא סיים קורס במרכז החלל ג'ונסון וביצע מספר משימות בצוות הקרקע.

באוקטובר 2007 וילוק השתתף במשימת STS-120 של מעבורת החלל דיסקברי כמומחה (פמלה מלרוי הייתה מפקדת הצוות). משימה זו הביאה את יחידת "הרמוני" (Node 2), היחידה המרכזית של התחנה המכילה ארבע יחידות המספקות חשמל לתחנה, שתהווה חלק מההכנות לחלקים נוספים שיורכבו בעתיד. במשימה זו וילוק ביצע 3 פעילויות חוץ רכביות באורך כולל של 20 שעות. 

וילוק טס בפעם השנייה במשימה סויוז TMA-19 (פיודור יורצ'יחין היה מפקד צוות). החללית התחברה לתחנת החלל הבין-לאומית וצוותה הצטרף למשלחת מס' 24 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של אלכסנדר סקבורצוב. בהמשך וילוק היה מפקד משלחת מס' 25 לתחנת החלל הבין-לאומית. הוא חזר לכדור הארץ בנובמבר 2010.

וילוק המשיך את פעילותו בנאס"א והיה שותף לבדיקות של חללית "אוריון".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דאגלס וילוק** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה
**קווין צ'ילטון** (באנגלית: **Kevin P. Chilton**; נולד ב-3 בנובמבר 1954, לוס אנג'לס) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א. לאחר פרישה מנאס"א הוא המשיך בשרות בחיל האוויר של ארצות הברית, מונה למספר תפקידי פיקוד ופרש בדרגת גנרל.

ביוגרפיה
--------

קווין צ'ילטון נולד בלוס אנג'לס. לאחר סיום לימודי בית ספר הוא למד באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית אותה סיים בשנת 1976 עם תואר ראשון בהנדסה. בשנת 1977 הוא קיבל תואר שני בהנדסת מכונות מאוניברסיטת קולומביה. לאחר סיום הלימודים אלן סיים קורס טיס והוצב בבסיס החיל כטייס "מקדונל דאגלס F-4 פנטום". בשנים 1978–1980 הוא שירת ביפן, קוריאה הדרומית ופיליפינים. בשנת 1981 הוא עבר ל-"מקדונל דאגלס F-15 איגל" ושירת בבסיס בארצות הברית. בשנת 1982 הוא סיים בהצטיינות בית ספר לקציני חיל האוויר. במהלך שירותו בחיל הוא פגש את קטי צ'ילטון והתחתן איתה.

שירות בתחום החלל
----------------

בשנת 1987 צ'ילטון נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא היה חבר בצוות קרקע של מספר משימות. בשנת 1992 הוא השתתף במשימת STS-49 כטייס של מעבורת החלל אנדוור (דניאל ברנדנסטיין היה מפקד צוות). מטרת המשימה הייתה להחזיר לפעילות לוויין תקשורת אזרחי מדגם אינטלסט 6 (Intelsat VI), ששיגורו נכשל, ומאז הוא הקיף את כדור הארץ במסלול לא יציב. מטרה משנית הייתה לנסות שיטות להרכבת תחנת חלל, כהכנה לקראת בניית תחנת החלל הבינלאומית. בשנת 1994 הוא השתתף במשימת STS-59 כטייס של מעבורת החלל קולומביה (סידני גוטיירס היה מפקד צוות). המשימה הוקדשה לחקר כדור הארץ. בשנת 1996 הוא השתתף במשימת STS-76 הוא היה מפקד צוות מעבורת החלל אטלנטיס. STS-76 הייתה משימת המעבורת השלישית שעגנה בתחנת החלל מיר הרוסית, והיא נשאה עימה את האסטרונאוטית שאנון לוסיד לשהייה ממושכת בתחנה (בתחילה כחלק ממשלחת EO-21 ולאחר מכן כחלק ממשלחת EO-22) ובנוסף אספקה לביצוע מחקרים ותפקוד הצוות.

לאחר פרישה מנאס"א
-----------------

לאחר פרישה מנאס"א בשנת 1998 צ'ילטון חזר לשירות פעיל בחיל האוויר. בשנת 2004 הוא מונה למפקד חיל האוויר השמיני של ארצות הברית. בשנת 2006 הוא קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד פיקוד מבצעי החלל. בתפקיד זה הוא היה אחראי על כלל פעילות צבאית של ארצות הברית בחלל כולל טילים בליסטיים. בשנת 2007 הוא הועבר לפיקוד על הפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית ושירת בתפקיד זה עד לשנת 2011.

צ'ילטון פרש בשנת 2011 משירות בחיל האוויר והשתלב בתעשייה הפרטית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קווין צ'ילטון** בוויקישיתוף
* 
* ביוגרפיה
|  |
| --- |
| **יש לשכתב ערך זה**. הסיבה היא: **ניסוחים לא תקינים**. |
| אתם מוזמנים לסייע ולתקן את הבעיות, אך אנא אל תורידו את ההודעה כל עוד לא תוקן הדף. |

**סרגיי אלכסנדרוביץ' גולובקין** (ברוסית: **Сергей Александрович Головкин**;‏ 26 בנובמבר 1959 – 2 באוגוסט 1996) היה רוצח סדרתי ופדופיל סובייטי-רוסי, קורבנותיו, על פי חומרי בית המשפט, היו 11 נערים בין 1986 ל-1992. כל מקרי הרצח, למעט הראשון, בוצעו בשטח מחוז אודינצובו במחוז מוסקבה. לפני שנתפס הוא קיבל פרסום אנונימי נרחב תחת הכינוי "פישר". סרגיי ביצע את מרבית הפשעים במרתף המוסך האישי שלו, שם באופן אכזרי ביותר עינה, אנס, הרג את קורבנותיו וביתר את גופותיהם. גזר הדין שנקבע הוא עונש מוות וגולובקין הוצא להורג בשנת 1996. הוא היה האדם האחרון שמערכת המשפט של הפדרציה הרוסית הוציאה להורג.

תחילת סדרת מעשי רצח 1986
------------------------

הרצח הראשון בוצע באפריל 1986. לאחר שעזב את הרכבת בתחנת קטואר מכיוון סביולובסקי, הוא נכנס ליער, שם פגש את אנדריי פבלוב בן ה-15, ואז, באיומי סכין, גרר אותו ליער, אנס, חנק והתעלל בגופתו.

הרצח השני הוא יולי 1986. לאחר שגנב במחנה החלוצים זבזדני (כפר אוגריומובו, מחוז אודינצובו) אנדריי גוליאייב בן ה-12, גולובקין, באיומי סכין, קשר אותו, הכניס אותו ליער, אנס אותו, ואז חנק אותו ואז העביר עם הגופה מניפולציות שונות (הוא כרת את אברי המין, ראש, חתך את חלל הבטן, הסיר את האיברים הפנימיים).

ארבעה ימים לאחר רצח גולייאב במחוז אודינצובו, נמצאה גופתו של נער בן 16. על גופתו ספרו 35 פצעי דקירה. הגופה בותרה. בהמשך הודה גולובקין שלא אשם במעשה, והוא לא הופיע בבית המשפט.

פישר
----

במהלך החקירה באחת מהחקירות, סיפר חברו של אחד הקורבנות כיצד פגש אדם שהציג את עצמו פישר והיה בידו הימנית קעקוע בצורת פגיון המשולב בנחש וכיתוב "פישר". עם הזמן התברר שמדובר בפנטזיה של נער, אך החקירה פיתחה רמז מזויף במשך זמן רב, והכינוי "פישר" ניתנה לרוצח סדרתי, ששמועות עליו החלו להתפשט במהירות במוסקבה ובמחוז מוסקבה. פרסום רחב אילץ את גולובקין להפסיק את ההרג למשך זמן מה.

בהמשך, גולובקין עצמו הציג את עצמו בפני הקורבנות כפישר.

עובדות מעניינות
---------------

* המוסך של גולובקין היה 500 מטרים מדאצ'ה של נשיא רוסיה הראשון בוריס ילצין. נכון לעכשיו המוסך והמרתף נהרסו, ולמקום אנשים מביאים פרחים לזכר הקורבנות.
* חברו לכיתה של גולובקין היה ארמן גריגוריאן, מנהיג להקת הרוק הסובייטית והרוסית "קרמטוריי" (Крематорий). גריגוריאן, כמו שאר חברי כיתתו של גולובקין, נקרא למשרד התובע לאחר לכידתו של הרוצח.
* על הצלחות בפיתוח גידול סוסים, זכה גולובקין ב-11 בדצמבר 1989 במדליית הכסף של תערוכת הישגי המשק העממי.
* באופן אירוני, גולובקין קיבל הודעה על סירוב החנינה ביום הולדתו.

ראו גם
------

* המרטש מאטלנטה
* המפלצת מפירנצה

קישורים חיצוניים
----------------

* תיק גולובקין, מתוך תוכנית הטלוויזיה רוסיה הקרימינלית, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  ExecutedToday.com » 1996: Sergey Golovkin, the last executed in Russia (באנגלית)
2. ↑  Killer.Cloud, Killer: Sergey Golovkin - The Fisher, The Boa profiled on Killer.Cloud, Killer.Cloud the Serial Killer Database (באנגלית)
3. ↑  «Вы про Фишера слышали? Это я», lenta.ru
**ג'יידן אמרה הארדי** (באנגלית: **Jaden Amere Hardy**; נולד ב-5 ביולי 2002) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת דאלאס מאבריקס מליגת ה-NBA, בעמדת הקלע.

נעורים
------

הארדי נולד בדטרויט, מישיגן, ובילדותו עבר עם משפחתו לעיר הנדרסון שבנבדה. בסיום שנתו האחרונה בתיכון, 2021, נבחר להשתתף הן במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן והן בנייקי הופ סאמיט.

קריירה מקצועית
--------------

### ג'י ליג איגנייט

לקראת עונת 2021/2022 בחר הארדי לוותר על לימודים אקדמיים, לטובת השתתפות בליגת הפיתוח של ה-NBA, עם קבוצת ג'י ליג איגנייט. ב-12 משחקיו עם הקבוצה העמיד ממוצעים של 17.7 נקודות, 4.6 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים למשחק.

### דאלאס מאבריקס

הארדי נבחר בבחירה ה-37 של דראפט ה-NBA‏ 2022, על ידי סקרמנטו קינגס, ומיד הועבר בטרייד לדאלאס מאבריקס. לאורך עונת הרוקי שלו שותף ב-48 משחקים עם המאבריקס, וקלע 8.8 נקודות בממוצע למשחק – כולל תשעה משחקים בהם קלע מעל 20 נקודות. במקביל, הציג יכולת גבוהה עם קבוצת הבת של דאלאס מליגת הפיתוח, טקסס לג'נדס, במדיה קלע 28.8 נקודות בממוצע למשחק.

סטטיסטיקות הקריירה
------------------

### בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022/2023 | דאלאס | 48 | 5 | 14.8 | 0.438 | 0.404 | 0.823 | 1.9 | 1.4 | 0.4 | 0.1 | 8.8 |
| **קריירה** |  | 48 | 5 | 14.8 | 0.438 | 0.404 | 0.823 | 1.9 | 1.4 | 0.4 | 0.1 | 8.8 |

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'יידן הארדי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* פרופיל, באתר Basketball-Reference
* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר ליגת ה-NBA
**מיכל ויץ** (נולדה ב-27 ביוני 1982) היא יוצרת, במאית ומפיקת קולנוע ישראלית. היא בתו של שדרן הכדורגל רמי וייץ ונינתו של יוסף ויץ, איש הקרן הקיימת לישראל. ויץ היא בוגרת בית הספר סם שפיגל בירושלים, גדלה במושב גבעת יערים.

עבודתה המקצועית
---------------

בשנת 2009 הפיקה את הסרט הקצר אליגטור שביימה דנה גולדברג.

בשנת 2010 החלה לעבוד בתור המפיקה של ערוץ 8 ב-HOT (הערוץ הדוקומנטרי). במסגרת תפקידה, הפיקה מטעם הערוץ סרטים וסדרות תעודה רבות, ביניהם: "החיים כשמועה"- על חייו של אסי דיין ובהשתתפותו, בבימוי של עדי ארבל ומויש גולדברג, "חמש מצלמות שבורות" של גיא דוידי, "האלבומים", "הקיבוץ" של מודי בר-און וענת זלצר, "המקוללים" של חגי לוי ועוד רבים.

בשנת 2012 ניהלה את מערך ההפצה הישראלי של הסרט התיעודי "שומרי הסף" (בימוי: דרור מורה)

בשנת 2014 הפיקה את סדרת הטלוויזיה החיים כשמועה על חייו של אסי דיין ובהשתתפותו, בבימוי עדי ארבל ומויש גולדברג.

ויץ נטלה חלק בהפקת חמישה סרטים במסגרת המיזם התיעודי העברים של היוצר יאיר קדר. בשנת 2015 הפיקה, יחד עם גילי נדב, את הסרט שיר ידידות – ר' דוד בוזגלו שביים רפאל בלולו ואת הסרט אשה פשוטה, זלדה יחד עם יאיר קדר וגילי נדב. כמו כן השתתפה בשנה זו בהפקת הסרט המעורר, י.ח ברנר על חיי יוסף חיים ברנר ובעריכת הסרט העורב: זאב ז'בוטינסקי (בימוי: איילת עופרים) ואת הסרט "העלמה בלובשטיין - רחל" על המשוררת רחל (בימוי: סיון ארבל).

בשנת 2017 הפיקה, יחד עם מורן איפרגן, את הסרט התיעודי הקיר. הסרט הוקרן בבכורה בינלאומית בפסטיבל CINEMA DU REEL בפריז וזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בתחרות הישראלית של פסטיבל דוקאביב 2017.

ב-2021 יצא סרטה קופסה כחולה בו היא מתחקה אחר יומניו של הסבא-רבא שלה, יוסף ויץ, שמתארים בפירוט את שגרת יומו ברכישת אדמות בארץ ישראל ואת פינוי הערבים מאדמות אלה. אדמות אלה והכשרתן שימשו להקמת יישובים עבריים. הסרט מעלה את השאלות בין הסיפור שנהגו לספר אודותיו במשפחתה לבין המצטייר מהיומנים. קופסה כחולה הוקרן והשתתף בפסטיבל דוקאביב 2021 וזכה בפרס התחקיר.

קישורים חיצוניים
----------------

* מיכל ויץ, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ראיון עם מיכל ויץ מתוך התוכנית סוכן תרבות 25 ביוני 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  גילי איזיקוביץ, בדוקו חדש מתחקה הבמאית מיכל ויץ אחרי הסבא רבא שלה, הוגה מדיניות הטרנספר, **הארץ**, 01.07.21
2. ↑  שפע בכורות לבוגרי ובוגרות ביה"ס בפסטיבל דוק אביב הבינלאומי לקולנוע דוקומנטרי, באתר בית הספר סם שפיגל
3. ↑  ארכיון הקולנוע - דנה גולדברג
4. ↑  אליגטור, באתר אישים
5. ↑  החיים כשמועה, באתר אישים
6. ↑  העברים: שיר ידידות, באתר ספר הקולנוע הישראלי
7. ↑  זלדה אישה פשוטה, באתר ספר הקולנוע הישראלי
8. ↑  המעורר, באתר אידיבי
9. ↑  העורב, באתר אידיבי
10. ↑  הקיר, באתר אידיבי
11. ↑  קופסה כחולה באתר פסטיבל "דוקאביב"   
 BLUE BOX עמוד הסרט באתר Norma Productions
12. ↑  זוכי פסטיבל דוקאביב 2021 באתר פסטיבל דוקאביב
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "רלף סמפסון".

**רלף דרק סימפסון** (באנגלית: **Ralph Derek Simpson**; נולד ב-10 באוגוסט 1949) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-ABA וה-NBA בין השנים 1970–1979. לאורך 6 עונותיו ב-ABA השתתף 5 פעמים במשחק האולסטאר כשחקן דנוור רוקטס/נאגטס, ורשם ממוצעים כוללים של 20.4 נקודות, 4.5 ריבאונדים ו-3.9 אסיסטים למשחק.

אביה של הזמרת אינדיה ארי.

קריירת תיכונים ומכללות
----------------------

סימפסון נולד וגדל בדטרויט שבמישיגן. כשחקן קבוצת הכדורסל של תיכון Pershing המקומי, זכה בשנת 1967 באליפות התיכונים של מישיגן, לצדו של ספנסר הייווד. בין השנים 1968–1970 למד באוניברסיטת המדינה של מישיגן ("מישיגן סטייט"), ובעונתו היחידה בקבוצת הכדורסל שלה, 1969/1970, העמיד ממוצעים של 29.0 נקודות ו-10.4 ריבאונדים למשחק.

קריירת משחק מקצועית
-------------------

בשנת 1970, לאחר שנתיים בלבד במישיגן סטייט, החל סימפסון לשחק כדורסל באופן מקצועי, בקבוצת דנוור רוקטס מליגת ה-ABA. בעונת הרוקי שלו קלע 22.8 נקודות בממוצע למשחק, ובעונה העוקבת הפך לכוכב הבלתי מעורער של הקבוצה, קלע 27.4 נקודות בממוצע למשחק, השתתף במשחק האולסטאר של ה-ABA, ואף נבחר לחמישייה השנייה של העונה. בכל אחת מ-4 העונות הבאות נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, ובשתיים מהן נבחר לאחת מחמישיות העונה. בעונת 1975/1976 הוליך את דנוור, תחת המאמן לארי בראון ולצדם של השחקנים דייוויד תומפסון, דן אייסל ובובי ג'ונס, למעמד גמר ה-ABA; בסדרת הגמר עצמה הפסידה הקבוצה מול ניו יורק נטס, אותה הוביל ג'וליוס ארווינג, בתוצאה 2–4. בעת מיזוג ליגות ה-ABA וה-NBA בשנת 1975, ניצב סימפסון במקום ה-13 בתולדות ה-ABA בסך נקודות בקריירה, עם 9,953, ובמקום העשירי בממוצע נקודות למשחק, עם 20.4.

בקיץ 1975 הועבר סימפסון לקבוצת עיר הולדתו, דטרויט פיסטונס, במסגרת טרייד משולש בו פול סיילאס עבר לדנוור, וקרטיס רואו עבר לבוסטון סלטיקס. לאחר כעונה וחצי בדטרויט חזר לשחק בדנוור נאגטס, הפעם במסגרת ליגת ה-NBA. עד לסיום 1977/1978 קלע 5.5 נקודות בממוצע למשחק עבור הנאגטס, אשר העפילו לגמר האזור המערבי. בשתי העונות הבאות שיחק עבור פילדלפיה 76' וניו ג'רזי נטס עד נובמבר 1979, אז שוחרר מהנטס ופרש ממשחק, בגיל 30. לאחר הצטיינותו בליגת ה-ABA, ב-4 עונותיו ב-NBA שימש סימפסון כשחקן משלים, ורשם ממוצעים צנועים של 8.4 נקודות ו-2.2 אסיסטים למשחק בלבד.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Basketball-Reference
* פרופיל, באתר Sports-Reference
* פרופיל, באתר ליגת ה-NBA

הערות שוליים
------------

1. 1 2  סטטיסטיקות המשחק של סימפסון ב-ABA וב-NBA, באתר basketball-reference.com
2. ↑  סימפסון נזכר בתקופתו ב-ABA ותיכון פרשינג, באתר usatodayhss.com,‏ 16 באוגוסט 2012
3. ↑  סטטיסטיקות המכללות של סימפסון, באתר sports-reference.com
4. ↑  מובילי ה-ABA בסך נקודות בקריירה, באתר basketball-reference.com
5. ↑  מובילי ה-ABA בממוצע נקודות למשחק, באתר basketball-reference.com
**אלכסיי גרנובסקי** (1890 מוסקבה - 11 במרץ 1937 פריז) היה במאי תיאטרון יהודי סובייטי.

קורות חיים
----------

גרנובסקי נולד במוסקבה בשם אברהם אזרך, אביו היה סוחר מהגילדה הראשונה ולכן הותר לו להתגורר מחוץ לתחום המושב. הוא גדל בריגה, ב-1911 הוא סיים לימודים בבית ספר לאמנויות הבמה בסנקט פטרבורג, לאחר מכן למד במשך שנתיים באקדמיה לתיאטרון במינכן, שם הוא התמחה אצל מקס ריינהרדט שהשפיע עליו רבות.

ב-1914 הוא ביים את המחזה הראשון שלו בתיאטרון ריגה החדש. גרנובסקי השתתף במלחמת העולם הראשונה, לאחר חזרתו מהחזית ב-1917 הוא נסע לשוודיה ולמד שם בימוי. ב-1918 הוא הגיע לפטרוגרד וצוות העובדים של תיאטרון הטרגדיה שזה עתה הוקם על ידי שחקן רוסי וסובייטי נודע יורי יורייב. המחזה הראשון שהוצג בתיאטרון היה אדיפוס המלך בבימויו של גרנובסקי, אך פעילות התיאטרון הופסקה זמן קצר לאחר מכן בגלל המלחמה. ב-1919 יורייב השתתף בהקמתו של תיאטרון הדרמה הגדול, ואילו גרנובסקי הקים תיאטרון יהודי בפטרוגרד. ב-1920 התיאטרון עבר למוסקבה ועל בסיסו ב-1921 הוקם התיאטרון היהודי הממלכתי. ההצגה הראשונה של התיאטרון הייתה "ערבו של שלום-עליכם", בין השחקנים הבולטים של ההצגה היו שלמה מיכאלס ובנימין זוסקין שהפכו יותר מאוחר לשחקני המפתח של התיאטרון.

עד 1928 גרנובסקי היה המנהל האמנותי של התיאטרון ובמאי ההצגות הבולטות שלו. התיאטרון נדד עם הצגותיו בברית המועצות ובחו"ל. ב-1928 הוא לא חזר מאחת הנסיעות האלו והחליט להשתקע ברפובליקת ויימאר. בגרמניה הוא החל לעבוד בקולנוע ושיתף פעולה עם מהגרים רוסים נוספים, בין היתר לאו לניה, הוא ביים שני סרטים בגרמניה לפני שעזב לפריז. בפריז הוא המשיך את עבודתו הקולנועית ועבד על מספר סרטים.

הוא נפטר בעוני בפריז ב-1937.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלכסיי גרנובסקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אלכסיי גרנובסקי, באתר AllMovie (באנגלית)
* אלכסיי גרנובסקי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007295994405171
* BnF: cb14659487z (data)
* GND: 136833128
* ISNI: 0000 0000 7996 6051
* LCCN: no90018167
* NKC: xx0210591
* SELIBR: 234520
* SUDOC: 168064472
* VIAF: 54409257
* WorldCat: lccn-no90018167

 |
**קרלו לאורי טורבלד מלמברג** (בפינית: **Kaarlo Lauri Torvald Malmberg**;‏ 8 במאי 1888 – 14 במרץ 1948) היה לוטננט גנרל פיני שהשתתף במלחמת האזרחים הפינית, מלחמת החורף ומלחמת ההמשך. כיהן למשך תקופה קצרה כשר ההגנה וכמפקד העליון של הצבא הפיני.

ביוגרפיה
--------

מלמברג נולד ב-8 במאי 1888 בהלסינקי שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית. אמו, הייתה איינו מלמברג - סופרת מוכרת ופעילה פוליטית לעצמאות פינלנד. כמו צעירים פינים רבים, מלמברג עזב את פינלנד עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה והתגייס לצבא הקיסרות הגרמנית. הוא לחם בשורותיו במהלך המלחמה, שלאחריה הכריזה פינלנד על עצמאותה. עם הכרזת העצמאות, פרצה בארץ מלחמת אזרחים בין הצבא הלבן שנתמך בידי הגרמנים, לצבא האדום שנתמך בידי ברית המועצות. מלמברג התגייס לצבא הלבן ולחם בשורותיו במהלך המלחמה. לאחר מכן הוא התגייס לצבא פינלנד. במקביל, הוא התגייס ל"משמר האזרחי" - מיליציה סמי-צבאית של הימין הקיצוני. ב-1921 הוא הפך למפקד הארגון.

בשנותיו הראשונות, הצבא הפיני היה נתון במשבר פיקודי חמור. הקצונה הוותיקה עברה ברובה את הכשרתה בצבא האימפריה הרוסית, בעוד הקצינים הצעירים יותר היו בוגרי הצבא הגרמני והיו נאמנים פחות לממשלה הדמוקרטית. כתוצאה מכך, מפקדי הצבא התחלפו בתדירות גבוהה. ב-16 באפריל 1925 נבחר מלמברג למפקד הצבא. למרות גילו הצעיר ודרגתו הנמוכה יחסית הוא נחשב למועמד פשרה. מחד, הוא היה בוגר הצבא הגרמני, ומאידך, היה נאמן ללא עוררין לממשלה. במקביל, הוא מונה גם לשר ההגנה. עם זאת, גם הוא לא החזיק מעמד בתפקיד זמן רב, וב-1 באוקטובר של אותה שנה פוטר משני תפקידיו.

בפברואר 1932, התמרדו הקצינים הצעירים בצבא פינלנד (מרד מנצלה) כנגד הממשלה הדמוקרטית. מלמברג הביע תמיכה במרד, אולם נמנע מלהצטרף אליו בפומבי. למרות זאת, רבים מאנשי המשמר האזרחי הצטרפו למרד, שנכשל לבסוף. ב-1935 הוא עזב את הצבא. עם זאץ, עם פרוץ מלחמת החורף כנגד ברית המועצות, הוא חזר לצבא ומונה למפקד גזרת חבל קרליה. הוא המשיך לשרת במהלך מלחמת ההמשך. עם סיום המלחמה ב-1944 הוא עזב את הצבא. כמו כן, כחלק מתנאי הסכם השלום, נאלצה ממשלת פינלנד לפרק את המשמר האזרחי שבראשו עמד.

מלמברג נפטר בהלסינקי ב-14 במרץ 1948. לאחר מותו הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לאורי מלמברג** בוויקישיתוף
* לאורי מלמברג באתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 2687 0777
* LCCN: n86090368
* VIAF: 43323624
* WorldCat: lccn-n86090368

 |