recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| **ערך שניתן לשפר את מקורותיו** |
| בערך זה יש מקורות, אבל ניתן וכדאי לשפר את המקורות שכבר קיימים בו. 
אנא עזרו לשפר את אמינות הערך באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הערך בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.אם אתם סבורים כי ניתן להסיר את התבנית, ניתן לציין זאת בדף השיחה. |

**קארן אנט סטאי** (בנורווגית: **Karen Anette Stai**; נולדה ב-24 במאי 1961) היא דוגמנית עבר נורווגית.

ביוגרפיה
--------

סטאי נולדה באקרסהוס.

ב-1980 עלתה לחמש המועמדות הסופיות בתחרות מיס אירופה, ב-1981 זכתה בתחרות הראשונה של סוכנות פורד דוגמנית העל העולמית.

בפברואר ומרץ 1982 ובפברואר 1984 הייתה על שער ווג איטליה, במרץ ומאי 1982 הייתה על שער ווג פריז ובמרץ 1982 הופיעה על שער ווג גרמניה.

היא הייתה אחת הדוגמניות המובילות של שנות ה-80, היא קיבלה הצעה לחוזה עם חברת הקוסמטיקה לוריאל אך החליטה לפרוש מהדוגמנות, לאחר מכן היא עבדה כצלמת ועורכת אופנה.

ב-1983 פרסמה את ספרה "עסק משוגע-יומן דוגמנית", ב-2003 יצא הספר השני שלה "באמצע החיים: חיים על לראות את עצמך ואת אחרים".

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של אנטה סטאי (הקישור אינו פעיל, 30 בספטמבר 2023)
*
**מוצאי חג** הוא אלבום של המוזיקאית והזמרת הישראלית חוה אלברשטיין, שיצא לאור בשנת 2003.

סקירה כללית
-----------

"מוצאי חג" יצא ארבע שנים לאחר יציאתו של אלבום האולפן המלא האחרון עד אז של אלברשטיין בעברית, "תיכף אשוב", ושנתיים לאחר "Foreign Letters" שכלל גם שירים ביידיש. חמשת השירים הפותחים של האלבום, כמו גם השיר "יום שישי בלילה", נוגעים במישרין או בעקיפין בהווי חייהם של העובדים הזרים בישראל. כל שירי האלבום נכתבו בידי בעלה של אלברשטיין, נדב לויתן, והולחנו על ידי אלברשטיין. זהו שיתוף הפעולה המוזיקלי הראשון בין בני הזוג, שנמשך גם באלבומה הבא של אלברשטיין, "קוקוס". האלבום, שהוקלט ב"אולפני די.בי" על ידי אורי ברק והופק מוזיקלית בידי עובד אפרת, זכה לביקורות משבחות בישראל ובעולם ולהצלחה מסחרית. שמו של האלבום בא משיר הנושא, המספר על זונות זקנות שחוזרות למקום עבודתן במגרש החניה בחוף הקאנטרי במוצאי ראש השנה, ומדליקות מדורה מן הפסולת שהשאירו החוגגים.

השיר "צל", בו התארח ברי סחרוף בגיטרה ובשירה, יצא כסינגל ראשון והשתמש בדימוי הצל לשם תיאור היחס לעובד הזר ("כשהלבן סועד בחופזה חטיף צהריים עם שותפים לעבודה, שוטף הצל את כליו"). "תהילים קטנים" ו"אהבת חסד" עוסקים בחוויותיהן של דמויות מן העולם היהודי הדתי. האלבום הפך לאלבומה המצליח ביותר של אלברשטיין בישראל מזה זמן רב לאחר ש-14 אלף עותקים ממנו נמכרו ממנו תוך שלושה חודשים. ההצלחה נתפסה כהפתעה, בין השאר מכיוון שהאלבום נחשב לעגמומי וביקורתי יותר מהמקובל בזמר העברי של התקופה. בעקבות הצלחתו של האלבום ושל "קוקוס" ו"לעמעלע" שיצאו אחריו חזרה ב-2007 אלברשטיין להופיע בישראל לראשונה מזה שבע שנים. אבי אפרתי מ"ידיעות תל אביב" כתב על האלבום: "במדינה שקברניטיה מנהלים מדיניות של רדיפת זרים, 'מוצאי חג', שנגע לעומק ובכאב בסוגיית העובדים הזרים, הוא בבחינת מצפן מוסרי. בלדות יפות ונוגות, המייצגות את אלברשטיין במיטבה, חברו לאמירה הברורה, ליצירת אחד האלבומים האמיצים שנוצרו כאן השנה". באתר הביקורות הבינלאומי "allmusic" נכתב: "זוהי הקלטה מבריקה ומרגשת ששוחרי הפופ האלטרנטיבי יתהפכו באוויר בשבילה".

"נחל גוסס" הוא שיר מחאה נוקב העוסק בזיהום הנחלים על ידי מפעלים תעשייתיים ("אם נתחיל בסלקציה, מי יתקע לידינו שלא יבוא יומנו?!"). אסף הראל כתב על השיר "הוא אולי אחת הזעקות הסביבתיות הבודדות שנשמעו במוזיקה הישראלית בשנים האחרונות".

רשימת השירים
------------

כל השירים נכתבו על ידי נדב לויתן והולחנו על ידי חוה אלברשטיין

1. מוצאי חג
2. נדל"ן
3. וורה מבוקרשט
4. וידאו שחור
5. צל
6. תהילים קטנים
7. אהבת חסד
8. מרתיחים מים
9. יום שישי בלילה
10. נחל גוסס
11. פליני בניו יורק

קישורים חיצוניים
----------------

* מילות השיר "מוצאי חג", באתר שירונט

הערות שוליים
------------

1. ↑  אבי אפרתי, נתנו בראש, ידיעות תל אביב
2. ↑  אסף הראל, בלדה למלפפון ממוחזר, ידיעות תל אביב
דושרא
**דושרא** הוא אל ההר הנבטי, מכונה כך על שם הרי שרא (הם הרי אדום) המקיפים את פטרה הבירה הנבטית הקדומה. לפי כתובות שמיות שנתגלו במדבריות ירדן וסוריה הוא נחשב לבנה של האלה הפרה-איסלמית אללאת (אנ').

השם "דושרא" הוא בארמית "זוּ שרא", האל של הרי שרא, והדבר מתקשר לאלוהויות מקומיות רבות הנקראת על שם הרים, כגון בעל חרמון או בעל לבנון, ובדומה לכינוי המקראי "יהוה זה סיני" (כלומר יהוה זוּ סיני, יהוה של סיני).

דושרא נחשב לאחד האלים המרכזיים של הנבטים ונחשב לאל הממונה על היום, בניגוד לשאג' אל-קאום הממונה על הלילה. כמו כן הוא נחשב לאל הממונה על המשפט והצדק.
באופן מסורתי הוא מיוצג בצורת בלוק מרובע כמו האבנים הקדושות של פטרה.

ב-106 לספירה לאחר ארגונה מחדש של הממלכה הנבטית במסגרת האימפריה הרומית פולחנו המשיך לשגשג והוא נחשב לאל חשוב ובעל עוצמה. במטבעות מתקופה זו מוצאים גם בנוסף לסמל הצורני גם ייצוג של האל בצורה אייקונית בדמות פנים אנושיות.

בתקופה היוונית הוא הושווה לעיתים לזאוס כאל השליט המרכזי של הנבטים או לדיוניסוס.

חלק מהחוקרים סבורים שהפנתיאון הנבטי הורכב משלישייה של אלים מרכזיים שכללו את דושרא – אל היום (השמש), אל קאום – אל הלילה (הירח) והאלה אל-עוזה (אנ') או אללאת (הממונה על הכוכבים).

על הפופולריות הרבה של של דושרא בעת העתיקה יכול להצביע מקדש שהתגלה בפוטאולי (אנ') שבאיטליה שהייתה עיר נמל וסחר מרכזית עם המזרח התיכון. הסגידה לדושרא נמשכה לאורך התקופה הרומית וככל הנראה המשיכה להתקיים עד ראשית התקופה האיסלמית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דושרא** בוויקישיתוף
* אלים ופולחן נבטי, באתר NABATAEANS.NET

הערות שוליים
------------

1. ↑  שמואל אחיטוב, אסתר אשל, **לה' תימן ולאשרתו**, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 2015, עמ' 134
חצר בית האוטונומיה ב-1904
ועידת הפועל הצעיר בחצר בית האוטונומיה, 1907 (רשימת המצולמים, באתר תל.אביב.פדיה)
**בית האוטונומיה הרוסית** (בכתיב תקופת פעילותו לעיתים נכתב "אבטונומיה") הוא מבנה ברחוב עין יעקב 14 פינת רחוב שלוש 8–10 בנווה צדק בתל אביב-יפו.

היסטוריה
--------

הבניין הוקם בתחילת המאה ה-20 ביוזמת הרב אליהו דוד רבינוביץ' תאומים (האדר"ת) ולאחר מותו השתייך לבנו, רפאל לוי רבינוביץ'-תאומים. הבית היה מרובה אגפים ובחצרו הגדולה באר מים פרטית. הבית הושכר לתנועת חובבי ציון, אשר העבירה אליו את בית הספר לבנות.

מורי בית הספר התגוררו בקומה התחתונה של הבניין, וכיתות הלימוד היו בקומה העליונה. רוב המורים היו אזרחי האימפריה הרוסית, ובשל משטר הקפיטולציות שהונהג בתקופת השלטון העות'מאני, נהנו מהגנת הקונסול הרוסי. בשל כך כונה הבניין "בית האוטונומיה הרוסית". מעמד זה של הבית נוצל על ידי ראשי היישוב, והעיתון הפועל הצעיר, שנאסרה הפצתו, הודפס בו בהקטוגרף.

גם לאחר שעבר בית הספר ב-1909 אל משכן הקבע שנבנה עבורו (כיום חלק ממתחם מרכז סוזן דלל), המשיכו המורים להתגורר בבית האוטונומיה. הבית היה מרכז תרבותי של היישוב, התארחו בו מורים, סופרים, חלוצים ואנשי־רוח שבאו ליפו מירושלים ומהמושבות, ביניהם יוסף חיים ברנר, ש"י עגנון, ר' בנימין, ש. בן-ציון, יעקב רבינוביץ ואחרים, שניהלו שיחות נלהבות, ויכוחים וריקודים עד שעות הלילה המאוחרות. בבית התקיימו אספות של מפלגות הפועלים פועלי ציון והפועל הצעיר. הכנס הארצי של מפלגת הפועל הצעיר התקיים במקום בפסח 1907.

בבניין זה הוצאו לאור ספרי הלימוד הראשונים בעברית שחוברו או תורגמו על ידי המורים, חלקם חברי חובבי ציון מאודסה, שתמכו במשנתו של אחד העם. מורי בית הספר היו בין מייסדי ארגון המורים, האיגוד המקצועי הראשון ביישוב.

בבית הופעל התיאטרון העברי הראשון. ההצגה הראשונה שהועלתה הייתה על פי המחזה אוריאל אקוסטה מאת קרל גוצקוב. המחזה תורגם על ידי המורים, והם וילדיהם שיחקו בהצגה. בשעות הערב התקיימו שיעורים למבוגרים. כתב העת העומר בעריכת ש. בן ציון נוסד בבניין.

הצייר והסופר נחום גוטמן, שהיה תלמיד בבית הספר, הנציח את המבנה בציוריו בספרו בין חולות וכחול שמיים.

בית האוטונומיה הוכרז כבניין לשימור ברשימת השימור המקורית של עיריית תל אביב-יפו אך לא הוכלל ברשימת השימור של תוכנית "תפרי נוה צדק". ב-2018 הוחלט על קידום התוכנית לשימורו בוועדת השימור של תל אביב-יפו. ב-2021 הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה תל אביב, אישרה להפקדה תוכנית לשימור ולחידוש מבני המתחם. התוכנית נערכה על ידי פיצו קדם אדריכלים ואיריס יוסיף-אור תכנון ושימור, כוללת שימור המבנים והחצר הפנימית, במבנה ברחוב שלוש 8 הותרו שלוש קומות ובמבנה ברחוב שלוש 10 הותרו ארבע קומות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית האוטונומיה הרוסית** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  דני רכט ושולה וידריך, בית רבינוביץ'-תאומים (האוטונומיה הרוסית), באתר תל.אביב.פדיה - האנציקלופדיה העירונית
2. ↑  פנחס בן שחר, שכונות יהודיות בטרם עיר, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
3. ↑  שלמה שבא, "מסע אל ראשית המאה" בפרויקט בן-יהודה
4. ↑  תקוה וינשטוק, זכר לימי בראשית, מעריב, 24 במרץ 1958
5. 1 2  הילה ציאון, ד"ש מצינה דיזנגוף: תוכנית שימור לבית הספר לבנות בנווה צדק, באתר ynet, 8 ביוני 2021
6. ↑  נווה צדק השכונה העברית הראשונה מחוץ לחומה, בבלוג של אברהם רונקו
7. 1 2  נועם דביר, נווה ללא צדק, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2009
8. ↑  פרוטוקול וועדת שימור ישיבה מס' 1803 מתאריך 18.6.28
**Vimeo** (הגייה באנגלית: **וִימִיֹו**) הוא אתר אינטרנט לשיתוף וידאו, ומשתמשיו יכולים להעלות, לשתף ולצפות בתכנים בו. שרתי האתר נמצאים בארצות הברית.

היסטוריה
--------

האתר נוסד על ידי צמד המפתחים האמריקאים ג'ייק לודוויק וזאק קליין בנובמבר 2004, אך הם עזבו את החברה בשנת 2007 ו-2008.
השם נבחר על ידי לודוויק והוא שיבוש מכוון של המילה "Video" באנגלית (וידאו), בהכללת המילה "me" (אני) ומתייחסת לעצם היות האתר מבוסס על תוכן אישי של כל משתמש. בנוסף השם הוא אנגרמה של המילה "movie" (סרט).

חברת IAC רכשה את Vimeo באוגוסט 2006 כחלק מסדרת רכישות מיזמים מקוונים. בינואר 2009 די מלנקאמפ חברה לחברת IAC והפכה למנהלת הכללית של Vimeo. היא שירתה כמנהלת בתפקיד עד 19 במרץ 2012, ואז הוחלפה על ידי קרי טריינור.

מטה Vimeo בישראל ממוקם בנס ציונה.

פופולריות
---------

נכון לדצמבר 2011 מבקרים באתר בממוצע חודשי, כ-65 מיליון גולשים שאינם רשומים ועוד כ-8 מיליון גולשים רשומים. 15 אחוזים מכלל המבקרים גולשים באתר ממכשירים ניידים. נכון לפברואר 2013 היוותה Vimeo ‏0.11% מכלל תעבורת הרשת, כשהיא עוקבת מבחינה מספרית אחרי אתרי שיתוף וידאו נוספים כיוטיוב ופייסבוק.[דרוש מקור]

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Vimeo** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Vimeo (באנגלית)
* Vimeo, ברשת החברתית פייסבוק

* Vimeo, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* Vimeo, ברשת החברתית אינסטגרם

* Vimeo, ברשת החברתית LinkedIn

* Vimeo, סרטונים באתר Vimeo

הערות שוליים
------------

1. ↑  Vimeo - An IAC Brand, www.iac.com (ארכיון)
2. ↑  Gigaom | The industry leader in emerging technology research, gigaom.com (באנגלית) (ארכיון)
3. ↑  Vimeo, PCWorld, ‏2007-08-21 (באנגלית)
4. ↑  History | IAC, www.iac.com (ארכיון)
5. ↑  IAC replaces Vimeo CEO with former AOL exec Kerry Trainor | VentureBeat, venturebeat.com (באנגלית)
6. ↑  Vimeo begins rolling out silky smooth redesign with huge videos | VentureBeat, venturebeat.com (באנגלית)
7. ↑  Vimeo shows slick new video apps for Android, Windows Phone, iPhone, iPad | VentureBeat, venturebeat.com (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2014092853
* VIAF: 309849006
* WorldCat: lccn-no2014092853

 |
מוצר שכותרתו "תמצית שמן קנאביס"
תמצית קנאביס במיכל בגודל שפתון
**תמצית קנאביס** או **רכז קנאביס** (נקרא גם תרכיז מריחואנה או תמצית מריחואנה) הוא מסה מרוכזת של טטרהידרוקנבינול (THC) ו/או קנאבידיול (CBD). תרכיזי קנאביס מכילים רמות THC גבוהות במיוחד והם עד פי ארבעה חזקים יותר בתכולת THC בהשוואה למריחואנה בדרגה גבוהה שבדרך כלל כוללת כ-20% THC. עד 2017, על פי הדיווחים, תרכיז מזוקק כלל תכולת THC של 99.58%.

ממיסים נדיפים כגון אתנול, בוטאן, פרופאן והקסאן משמשים לעיתים קרובות להכנת תמציות, מה שמוביל לסכנות אש והתפוצצות בסביבות בלתי מבוקרות. מיצוי נוזלים סופר-קריטי באמצעות פחמן דו-חמצני מקל על חששות מאש ופיצוץ ומביא למוצר באיכות גבוהה.

תרכיזים המיוצרים על פי חוק למכירה קמעונאית במדינות חוקיות ארוזים לעיתים קרובות במיכלים קטנים.

בקולורדו
--------

בקולורדו, האגף לאכיפת מריחואנה (MED) מסדיר כמעט כל היבט של תהליך זרע הקנביס למכירה. ישנן תקנות כבדות על הכלים המחזיקים את התרכיז: הכלים חייבים להיות נעולים בפני ילדים, אטומים, ועליהם להכיל טקסט משפטי רב המזהיר את הצרכן מפני סיכוני הצריכה.

רשימת תרכיזים
-------------

סוגים נפוצים של תרכיז קנאביס:

* שמן אתרי של פרחי קנאביס
* קוויאר (סלעי ירח) - תרמילי קנאביס שטבלו בתוכם או רוססו בשמן חשיש, ולאחר מכן הפכו לגבישי קנאביס.
* פירורי קנאביס
* גבישי קנאביס
* תַזקִיק
* ניפוי יבש
* תרכיז קנאביס המיוצר באופן מסורתי על ידי ייבוש צמח הקנאביס והכפת החומר הצמחי הנקבי המיובש על סדרת מסכים ולאחר מכן ניפוי, איסוף ולחיצה של החלקיקים.
* בועת חשיש - חשיש מטוהר במים
* ג'אראס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תמצית קנאביס** בוויקישיתוף
* *What You Should Know About Marijuana Concentrates (Also Known as THC Extractions)* (PDF) (brochure), United States Department of Justice Drug Enforcement Administration, בדצמבר 2014 `{{citation}}`:  (עזרה)
* Small, Ernest (בנובמבר 2016), *Cannabis: A Complete Guide*, CRC Press, ISBN 978-1498761635 `{{citation}}`:  (עזרה)
* Backes, M.; Weil, A. (2017). *Cannabis Pharmacy: The Practical Guide to Medical Marijuana -- Revised and Updated*. Hachette Books. ISBN 978-0-316-55572-2.

הערות שוליים
------------

1. ↑  זיקוק קנאביס באתר leafly
2. ↑  DEA 2014.
3. ↑
4. ↑
5. ↑  "What are Moon Rocks and how do you smoke them?". *Leafly*. 12 בדצמבר 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**רפאל (רפי) נאה (נוימן)** (10 במרץ 1943 – 28 בינואר 2023) היה עיתונאי ספורט ישראלי.

ביוגרפיה
--------

נאה נולד וגדל בתל אביב. בילדותו כמתעמל השתתף בטקס הפתיחה של המכביה הרביעית. לפני גיוסו לצה"ל קיבל פניה מעיתון חדשות הספורט והחל לעבוד שם ככתב.

קריירה
------

ב-1964 החל לכתוב לעיתון חרות, וב-1965 החל לכתוב לעיתונים דבר וידיעות אחרונות. במאי 1972 הפסיק לדווח בדבר .

נאה סיקר ענפים רבים ותחרויות רבות, בהן המשחקים האולימפיים, משחקי אסיה, גביע העולם בכדורסל ועוד. 

במהלך השנים, במשך כחמישה עשורים, הפך לכתב הצמוד של קבוצת מכבי תל אביב בכדורסל וליווה אותה במשחקיה בארץ ובמסעותיה באירופה, כולל בזכייה בגביע אירופה בשנת 1977.

בשנת 1972 סיקר נאה את אולימפיאדת מינכן, ודיווח על טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. נאה, יחד עם ניסים קיוויתי, היה מהראשונים מהעיתונאים הישראלים שקיבלו את הדיווח על הירצחם של בני הערובה. אחרי המקרה פעל נאה רבות להנצחת 11 הספורטאים.

בשנים האחרונות לחייו, בנוסף לפרשנויות על נבחרת ישראל ומכבי תל אביב בכדורסל, פרסם נאה מדי שבוע ב-ynet את המדור "עושה היסטוריה", שבו תיאר מחוויותיו לאורך השנים כעיתונאי ספורט

חיים אישיים
-----------

נאה נפטר ב-28 בינואר 2023 לאחר שאושפז במשך מספר שבועות בבית חולים, והותיר אחריו אישה, בת, בן ונכדה.

הנצחה
-----

מכבי תל אביב בכדורסל ערכה טקס מיוחד לזכרו ב-9 בפברואר 2023 (כשבועיים לאחר פטירתו) בהיכל מנורה מבטחים לפני משחק היורוליג מול הכוכב האדום בלגרד.

הערות שוליים
------------

1. ↑  רפאל נאה, בין המתעמל בן העשר לג'ו ביידן | עושה היסטוריה, באתר ynet, 19 ביולי 2022
2. ↑  מכבי מוטט את הפועל 42:66!, חרות, 12 באפריל 1964
3. ↑  נצחונות לספורטאי הפועל במשחקי ספורט הפועלים, דבר, 7 ביוני 1965
4. 1 2  יאיר קטן, עיתונאי "ידיעות אחרונות" רפאל נאה הלך לעולמו, באתר ynet, 28 בינואר 2023
5. ↑  באנגקוק הריעה לנערי ישראל, דבר, 2 במאי 1972
6. 1 2  ספורט, ynet (2023-01-29). "עיתונאי "ידיעות אחרונות" רפאל נאה הובא למנוחות". *Ynet*. נבדק ב-2023-02-09.
|  |
| --- |
| **יש לערוך ערך זה**. הסיבה היא: **ויקיזציה**. |
| אתם מוזמנים לסייע ולערוך את הערך. אם לדעתכם אין צורך בעריכת הערך, ניתן להסיר את התבנית. |

**פלאוסול** (**paleosol**) היא קרקע קבורה, מאובנת או קרקע עתיקה.

חוקרים מחזיקים בדעה כי קיימים שלושה סוגים של קרקעות עתיקות: קרקע קבורה מתחת לפני השטח, קרקע מאובנת או עתיקה הנמצאת בפני השטח, וקרקע עתיקה שהייתה קבורה מתחת לפני השטח, ונחשפה אל פני השטח. ישנם חוקרים המכנים קרקע מסוימת בשמות שונים או באמצעות מושגים שונים. עד סוף שנות החמישים קרקע המכונה "Relict" כללה את כל הקרקעות העתיקות החשופות בפני השטח, ללא הבחנה אם הקרקע הייתה קבורה או לא. החוקרים Ruhe and Daniels (1958) קובעים לראשונה את המונח "Exhumed paleosol" לקרקע שהייתה קבורה ונחשפה אל פני השטח על ידי תהליכי ארוזיה. הפירוש בעברית ל - "Exhumed paleosol" הוא להוציא מקבורה. 
החוקר (Ruhe 1965) מגדיר פלאוסול כ"קרקע שנוצרה בנוף העבר", והוא החוקר הראשון שמחלק את הקרקעות לשלושה סוגים ברורים:

* Relict soil – קרקע שהיא שריד – קרקע שנוצרה בנוף הקדום ולא נקברה, אלא נשארה חשופה אל פני השטח. לקרקע זו מאפיינים של קרקע עתיקה.

* Buried soil - קרקע קבורה – קרקע זו גם נוצרה בנוף הקדום אך כוסתה על ידי קרקע צעירה או מסלע.

* Exhumed soil – קרקע שנחשפה - קרקע שהייתה קבורה ונחשפה אל פני השטח על ידי ארוזיה (בליה או סחיפה) של החומר הקובר. לעיתים קרקע זו לא נמצאת בשיווי משקל עם הסביבה כמו קרקעות מפותחות אחרות שנמצאות בפני השטח.

(Valentine and Dalrymple 1976) מצדדים בגישה של (Ruhe, 1965) המחלקת את סוגי הקרקעות המאובנות לשלוש Buried paleosol, Relict paleosol, Exhumed paleosol. אך במאמרם הם מפרטים רק לגבי קרקע קבורה. 
החוקר (Butler 1959) מגדיר כי קרקע הופכת לפלאוסול רק כאשר היא נקברת מתחת לחומר אב חדש. חומר האב שעתה נמצא בפני השטח מתחיל להפוך לקרקע כאשר השכבות התחתונות שומרות על אפיוניהן הקודמים, וכך נוצרים מחזורים של שכבות קרקע הקבורות אחת מתחת לשנייה. החוקר מגדיר מחזור קרקעות קבורות אלו כמחזור K .
החוקר (Gerasimov 1971) מחלק את סוגי הפלאוסולים, לקרקע קבורה (possil), כקרקע קבורה, קרקע שארית או שריד 
(Relict or residual) כקרקע שנמצאת על פני השטח, וכקרקע שהשתמרה כחומר משקע גאולוגי (pedoliths). לעומתו (Ruellan 1971) מחלק את הקרקעות בכלל לשלוש קבוצות גדולות, שרק שתיים מהן שייכות לקרקעות הקבורות, וכל קבוצה הוא מפרט לתת קבוצות, מסביר, ומביא דוגמאות מקרקעות במרוקו. הקבוצות הגדולות לפי חלוקתו הן: 

* קרקעות העומדות בשיווי משקל עם הסביבה. קרקעות אלו מתפתחות בהווה והן לא קרקעות עתיקות.
* קרקעות בפני השטח, בעלות שרידים מהעבר (Relict soil) המעידות על תנאים סביבתיים שונים מהיום.
* קרקעות קבורות (Buried soil) שחלק מהן בעלי שרידים מהעבר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פלאוסול** בוויקישיתוף
שורה 1: אלאגבאלוס (כסף 218-222), דקיוס (כסף 249-251), גליאנוס (סגסוגת 253-268)  
שורה 2: גליאנוס (נחושת 253-268), אורליאנוס (מצופה כסף 270-275), barbarous radiate (נחושת), barbarous radiate (נחושת)
**אנטוניאנוס** היה מטבע בשימוש בתקופת האימפריה הרומית, והיה שווה ערך ל-2 דינרים. בתחילה היה נהוג לייצר את המטבע מכסף, אך בהדרגתיות הופסק השימוש בכסף והחלו לייצרו מברונזה. המטבע נקבע על ידי קיסר רומא מרקוס אורליוס אנטונינוס בתחילת 214, והיה מטבע הדומה בצורתו לדינר פרט לכך שהיה גדול במעט, והיה מוטבע עליו דיוקנו של הקיסר עם כתר קרניים (אנ') על ראשו, המורה על כך שהיה שווה פי שניים מהדינר, או שהיו מוטבעות עליו דמויות נשים (נשות הקיסרים בדרך כלל) כשהן אוחזות סהר בידן.

אך גם בעת יצירתו של המטבע תכולת הכסף שלו הייתה שווה רק ל-1.5 דינרים, ולא שני דינרים כפי ערכו הנקוב. דבר זה גרם ליצירת אינפלציה: ההמון במהירות אגר את הדינרים, כאשר גם הקונים וגם המוכרים העדיפו את הדינרים על פני המטבע החדש עקב ערכו הנמוך, לכן העלו את מחיר הסחורות בהתאם לשווי המטבע הריאלי. אספקת עפרות הכסף נתקלה בקשיים, עקב הפסקת הכיבושים הרומאים, ובמכרות הכסף בחצי האי האיברי ירדה התפוקה, במקביל האימפריה נזקקה למטבעות על מנת לשלם לחייליה את שכרם וכדי לרכוש את נאמנותם. לכן בכל פעם כמות הכסף שבמטבע פחתה, דבר שבתורו גרם שוב לעידוד האינפלציה. 

בסוף המאה ה-3 המטבעות היו עשוי כמעט לחלוטין מברונזה, שהופקה ממטבעות ישנים שהותכו בדוגמת הססטרטיוס. 

המחשה לירידה המהירה בכמות הכסף במטבע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנטוניאנוס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑
תזמורת שלהבת
**שַׁלְהֶבֶת** הייתה תזמורת חסידית שהוקמה בשנת 1994 על ידי גלעד פוטולסקי ויחיאל גרינברג. הרכבה הבסיסי מנה שבעה נגנים. משנת 2006 ליווה אותה בחלק מן ההופעות להקת "מיתרי שלהבת", שבה עשרה כנרים.

בשנת 2005 עזב גרינברג המתופף את ההרכב והקים תזמורת משלו בשם "להבה". פוטולסקי הזמר המנהל המוזיקלי ונגן הקלידים נשאר עם השם המקורי "שלהבת". הלהקה פופולרית באירועים במגזר הדתי והחרדי. 

הלהקה הפיקה עד היום 15 דיסקים. תשעה דיסקים בשם "הנשמה לך", 
המכילים גם שירים מקוריים וגם קאברים לשירים חסידיים בהם גלעד פוטולסקי מארח זמרים חסידים ידועים.
ארבעה דיסקים בשם "זמירות לשבת" ובהם אוסף שירי שבת. שני דיסקים בסדרת "פרחי שלהבת" שבהם שרים ילדים .

חברי ההרכב
----------

* גלעד פוטולסקי (שירה) וניהול מוזיקלי
* חיים קרישנבוים (סקסופון, קלרינט)
* אלי פישר (גיטרה)
* דובי אקשטיין (חצוצרה, חליל)
* מאיר כהן (תופים)
* יבגני לנדאו (טרומבון, ניצוח מוזיקלי)
* אדם מדר (כינור, מנדולינה)
* עודד מאיר (טרומבון)

דיסקוגרפיה
----------

* 'הנשמה לך 1' - (קרוב למחצית מהשירים בדיסק זה הם משירת קרליבך)
* 'הנשמה לך 2'
* 'הנשמה לך 3'
* 'הנשמה לך 4' (ו-5) - דיסק כפול
* 'הנשמה לך '6 (ו-7) - דיסק כפול
* 'הנשמה לך 8 הופעה חיה - שמחת בית השואבה
* 'הנשמה לך 9 - חנוכה
* 'זמירות לשבת' - דיסק כפול
* 'מזמור שיר ליום השבת' (אלבום המשך ל'זמירות לשבת') - דיסק כפול
* 'פרחי שלהבת 1' מעלת חברינו.
* 'פרחי שלהבת 2' אודה השם.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 6902149919447006650006
* WorldCat: viaf-6902149919447006650006

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**יקב מרגלית** הוא יקב בוטיק ישראלי.

אודות היקב
----------

היקב הוקם בשנת 1989 על ידי הדוקטור לכימיה פיזיקלית יאיר מרגלית, אז הוציא לשוק לראשונה תשע מאות בקבוקים של יין קברנה סוביניון. אליו הצטרף בנו אסף והיה מיקבי הבוטיק הראשונים שפעלו במדינת ישראל. הוקם לראשונה כיקב זעיר במושב כפר בילו שעל יד רחובות וב-1994 עבר למיקומו הנוכחי בין חדרה לעמק חפר.

יאיר מרגלית עסק שנים רבות במחקר ולאחר הצלחת היקב התרכז ביצור יין, בכתיבה בנושא ובסדנאות לטעימת יין, הוא מרכז הפקולטה לייננות במכללת תל חי ומלמד בפקולטה להנדסת מזון בטכניון וכתב שני ספרים מקצועיים בתחום הכימיה של היין. אסף מרגלית למד חקלאות בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות, והתלמד בכרמים בקליפורניה. עובד נוסף ביקב הוא רמי ליבנה שעסק בדפוס ובגרפיקה ממוחשבת ועבר לעשיית יין.

היקב מתמקד ביצור יין מזני בורדו: קברנה סוביניון, מרלו וקברנה פרנק ומשנת 1995 החלו גם לייצר יין מענבי שרדונה, פטיט סירה וסירה. מרגלית ייצרו גם יין מעינב הקריניאן. הוא מייצר יין משלוש סדרות: ספיישל רזרב ומרגלית (יינות זניים) ובורדו אניגמה (ממסך).

יקב מרגלית מוציא לשוק כעשרים אלף בקבוקים בלבד מדי שנה, זאת על מנת להעניק טיפול אישי וקפדני. מענבים שנקטפים בקדיתא שבגליל העליון בגובה 800 מטרים מעל פני הים וענבי קברנה פרנק מכרמי בנימינה. הגפנים גדלות ללא השקיה.

לקריאה נוספת
------------

* דניאל רוגוב, תרגום: עמית יריב, **מדריך רוגוב ליינות ישראל 2011**, טובי, 2011, עמ' 23, 25, 240-234, 469
* אליעזר זקס, **יין ישראלי: מבחר יינות ישראל**, תל אביב: קורדינטה, ספטמבר 2011, עמ' 103-102
* אליעזר זקס וירון גולדפישר, **שביל היין: טיול ביקבי ישראל**, תל אביב: קורדינטה, 2007, עמ' 139-138

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של יקב מרגלית
* על יקב מרגלית באתר IsraelWines
* דניאל רוגוב, יינות ליישון מיקב הבוטיק "מרגלית", באתר הארץ, 8 במרץ 2010
* שלמה פפירבלט, מהו יקב הבוטיק הטוב בישראל, באתר כלכליסט, 30 במאי 2009
* חיליק גורפינקל, ברנשים וחלומות: יקב מרגלית, nrg‏, 23 בספטמבר 2009
* שגיא קופר, מתמקדים בעשייה - ביקור ביקב מרגלית, באתר ynet, 27 במרץ 2008
* גיתית רוברמן, יקב מרגלית - מהו סודו?, אוקטובר 2004, באתר היין הישראלי
* רננה פרס, אנשי האוכל: יקב מרגלית, "על השולחן" גיליון 189
* דניאל רוגוב, יין, הענב נפל קרוב לעץ, באתר הארץ, 28 במרץ 2011
* ציוניו של רוברט פרקר ליינות ישראל, באתר היין הישראלי
**יקב צרעה** הוא יקב ישראלי המגדל את כרמיו בהרי יהודה.

רקע
---

ב - 1993 הקים רוני ג'יימס (1945-2008) את יקב צרעה על אדמת קיבוץ צרעה, אחד הראשונים בהרי יהודה. ב-2005 זכה רוני בפרס אשכול הזהב על תרומתו לעולם היין ולהכרה כ"מר טרואר" הישראלי. 

משנת 2006 יינן היקב הוא ערן פיק. החל משנת 2016, יקב צרעה הוא חלק מקבוצת קוורטט הרי יהודה.

צוות
----

**ערן פיק, יינן ומנכ"ל** - ב-2006, הצטרף ערן פיק לצוות היקב כיינן ראשי. לערן תואר B.S בתורת היין והכרם (Viticulture and Enology) מאוניברסיטת דייוויס שבקליפורניה. את ניסיונו המקצועי רכש תוך התלמדות במספר יקבים בנאפה, סונומה, אוסטרליה ובורדו. ב 2016 קיבל ערן את התואר Master of Wine והפך לישראלי הראשון שנושא תואר זה.

**דור ג'יימס, כורם** - דור מלווה את היקב מיום הקמתו, והצטרף לצוות ככורם בשנת 2005. לדור תואר ראשון במדעי המדינה של מכללת עמק- יזרעאל, והוא בוגר החוג להוראת היסטוריה בסמינר אורנים.

Jean-Claude Berrouet, יועץ - במשך שנים רבות היה ברואה היינן הראשי של שאטו פטרוס. החל מ-2010 הוא נותן שירותי ייעוץ ליקב צרעה.

יינות
-----

יקב צרעה מייצר כ 100,000 בקבוקים בשנה כ-20% מהם משווקים לחו"ל. 75% מהיין לשוק המקומי מופץ למסעדות. יינות היקב מבטאים נאמנה את הטרואר הייחודי לכל כרם, והם נקראים על שם מקור מוצא.

‘הרי יהודה‘ אדום ולבן, המייצגים את אזור היין של הרי יהודה; ‘שורש‘ אדום ולבן, מענבים הגדלים בכרם שורש הנטוע על טרסות עתיקות בצמוד למושב שורש; ויין הדגל ‘מיסטי הילס‘ המופק מחלקה מובחרת בעלת טרואר יוצא דופן.  

החל מבציר 2002 כל יינות היקב כשרים.

ב-2016 קיבלו יינות היקב ציונים גבוהים ביותר ממגזין היין הנחשב  Wine Spectator.

מ-2018 מקבלים יינות היקב ציון של 4 כוכבים במדריך היין של Hugh Johnson, הציון הגבוה ביותר הניתן.

בין השנים 2014-2016 נבחר שורש לבן ליין הלבן בעל הציון הגבוה ביותר בישראל על ידי מדריך היין הישראלי.

כרם שורש
--------

הנטיעות בכרם שורש החלו בשנת 2000.

על השטח שגודלו כ 150 דונם גדלים 8 זנים שונים מהם מופקים יינות היקב.

הכרם נטוע בשיפוע צפון מערבי בגובה ממוצע של 650 מטר מעל פני הים.

לקריאה נוספת
------------

* דניאל רוגוב, תרגום: עמית יריב, **מדריך רוגוב ליינות ישראל 2011**, טובי, 2011, עמ' 12, 331-328, 474
* אליעזר זקס וירון גולדפישר, **שביל היין: טיול ביקבי ישראל**, תל אביב: קורדינטה, 2007, עמ' 211-210
* אליעזר זקס, **יין ישראלי: מבחר יינות ישראל**, תל אביב: קורדינטה, ספטמבר 2011, עמ' 169-168
* שלמה פפירבלט, **עולם היין**, כפר סבא: אריה ניר, תשס"ב 2002, עמ' 220

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של יקב צרעה
* על יקב צרעה באתר היין הכשר
* על יקב צרעה באתר היין הישראלי
* ישראל פרקר, צרעה - יקב של כרמים וטרואר(הקישור אינו פעיל), באתר IsraelWines
* יקב צרעה: יינן ויינות חדשים, באתר בקבוק, 6 במאי 2007
* דניאל רוגוב, מבחר יינות מיקב צרעה, באתר הארץ, 28 ביוני 2010
* רועי יניב, נווה אילן לבן, צרעה 2008, nrg‏, 14 באוגוסט 2009
* שגיא קופר, שינויים והתחדשות ביקב צרעה, באתר ynet, 12 במרץ 2009
* שגיא קופר, האקולוגיה של היין, באתר ynet, 23 בנובמבר 2010
* אורי דרומי, כורם מבטן ומלידה, באתר הארץ, 23 במרץ 2008

הערות שוליים
------------

1. ↑  האתר של קוורטט הרי יהודה
2. ↑  השבוע בענף היין 159: קוורטט הרי יהודה והצעות לבאים אחריו - אכול ושאטו, באתר אכול ושאטו, ‏14 בדצמבר 2018
3. ↑  אבי אפרתי‏, יינות העולם הישן של יקב צרעה, באתר וואלה!‏, 1 בינואר 2019
יין שאטו מוסר 1999
**שאטו מוסר** (בצרפתית: **Château Musar**) הוא יקב לבנוני בג'זיר, לבנון, 25 ק"מ צפונית לביירות. ענבי היקב גדלים בבקאע, עמק פורה ושטוף שמש ברום של כ-1,000 מטרים, הממוקם כ-40 ק"מ מזרחית לביירות.

היסטוריה
--------

היקב נוסד בידי גסטון הוסאר ב-1930. הבעלים הנוכחיים הם בניו, רונלד וסרז' הוסאר, מנהלה הנוכחי של האחוזה החל משנת 1959, כשרונלד הוסאר ממונה על השיווק והכספים החל משנת 1962.

ההכרה הבינלאומית באיכותו של מוסר אירעה בתערוכת היין של בריסטול ב-1979 כשהכרוז במכירה הפומבית, טועם היין מייקל ברודבנט, והעיתונאי רוג'ר ווס, בחרו את מוסר בציר 1967 כ"תגלית התערוכה".

חרף מלחמת האזרחים בלבנון והמתח המתמיד, הרי שפרט לשנים 1976 ו-1984, השאטו הוציא לשוק יין מדי שנה, כשעובדיו עובדים לעיתים בתנאי מסוכנים מאוד. היין שהפיק שאטו מוסר בבציר 1992 לא קיבל את שמו של השאטו, מכיוון שהבציר היה חלש.

למרות שמשווים אותו לפעמים עם יין בורדו, יין בורגונדי, או יין עמק הרון, הרי שהדעה המקובלת היא ששאטו מוסר הוא בעל אופי מיוחד. בגלל פילוסופיית עשיית היין של סרז' הוסאר, כל בציר שונה ממשנהו.

סרז' הוסאר היה האדם הראשון בו בחר כתב העת הבריטי דקנטר לאיש השנה שלו, ב-1984.

התפוקה
------

היין האדום, יינו הידוע יותר של היקב, נעשה מענבי קברנה סוביניון, סנסו, קריניאן, גרנאש ומורבדר ומיוצר בכמויות שונות כל שנה. היין הלבן מיוצר מענבי עובדיה, קרוב של שרדונה ומרווה (קרוב של סמיון). שני היינות מכילים ענבי בורדו קלאסיים, אולם הם שונים מאוד, מכיוון שהם נעשים בסגנון ביודינמי, כשכל חבית מבוקבקת בנפרד. היינות בדרך-כלל משתפרים עם הגיל, הן האדומים והן הלבנים.

היקב גם מפיק יין שני בשם "הוסאר פרה אט פילס" (Hochar Père et Fils), שהוא דומה למוסר האדום אך אינו מיושן בחביות, וניתן לשתות אותו מוקדם יותר, וגם מייצרים את "קיווי מוסר" (Cuvée Musar); משתי הסדרות מופקים יין אדום, לבן ורוזה. "הוסאר פרה אט פילס" משווק מוקדם יותר ואם טועמים אותו ניתן לחזות כיצד יתפתח שאטו מוסר בעתיד. בדרך-כלל הוא עולה חצי מיין שאטו מוסר הרגיל. היקב התחיל בשיווק יין למסעדות, "מוסר מוזאיק" (Musar Mosaic) ויין מהענבים הצעירים יותר שלו, "מוסר ג'ון" (Musar Jeune).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שאטו מוסר** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של שאטו מוסר
* כריס קיזאק, "שאטו מוסר", The Wine Doctor
* שאטו מוסר, Berry Brothers and Rudd
* "הבחירות של ברודבנט", באתר של ברתולומאו ברודבנט
* ג'יימי גוד, "טעימה רוחבית של שאטו מוסר: יינות מעולים מלבנון", wineanorak.com
* ג'פורד אנדרו, "הקסם של מוסר", דקנטר, 16 בדצמבר 2003
* ג'ייקוב גפני, "היקבים עושים את זה בבציר 2006", ויין ספקטייטור, 27 בספטמבר 2006
* מייקל ברודבנט, "מקורי ובלתי נשכח", דקנטר, 16 בפברואר 2007
* "צאצאיו של שאטו מוסר", sedimentblog.blogspot.com‏, 19 בינואר 2011

* שגיא קופר, יום הולדת לשאטו מוסר, ynet‏, 8 ביוני 2005
כוס שמפניה ובקבוק
**כוס שמפניה** (באנגלית: **champagne flute** - חליל שמפניה) היא גביע מיוחד המשמש לשתיית שמפניה.
ייחודה של הכוס בעיצובה המיוחד שנועד לשמור על הטעם והאופי המיוחדים של השמפניה. הכוס ארוכה במיוחד וצרה, ולה רגל ארוכה. מטרת מאפיינים אלה מחד ליצור שטח פנים נרחב בו המשקה נוגע בכוס - שטח פנים זה והיותו מחוספס (חספוס המיוצר באופן מיוחד, באמצעות יצירת פגמים זעירים בשטח הפנים של הכוס על ידי חומצה, לייזרים או חריטה בזכוכית) גורם לשחרור הגזים המצויים במשקה. מאידך צרות הכוס מונעת שחרור מהיר מדי של הגזים במשקה.
הרגל הארוכה של הכוס נועדה להרחיק את ידו של השותה מהמשקה, ובכך למנוע חימום המשקה על ידי החזקת הכוס. מקובל כי הטמפרטורה האידיאלית לשתיית שמפניה היא כ-7 מעלות צלזיוס, ומגע ידו של השותה יעלה טמפרטורה זו.

שימושים
-------

בכוסות שמפניה משתמשים באירועים חגיגיים שבהם נהוג לשתות שמפניה, כגון חתונות, מסיבות אירוסים וטקסים חגיגיים אחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כוס שמפניה** בוויקישיתוף
* גיא גיסר‏, הסתכלו בכוס ובמה שבתוכה, באתר וואלה!‏, 11 ביוני 2003

| קוקטיילים |
| --- |
| סוגי קוקטיילים | קוקטייל יין • קוקטיילי שלהבת • קוקטיילי חנקן נוזלי • סאוור • פונץ' |  |
| ציוד וכלים לקוקטיילים | שייקר • כפית בר • מבחש • מסננת קוקטיילים • מגרסת קרח • ג'יגר |
| עיטורי קוקטייל | דובדבן מסוכר • מטריית קוקטייל • קשית שתייה |
| סירופים וציוד נוסף | מי סוכר • גרנדין • מכונת קפה • מסחטה • בלנדר |
| כוסות לקוקטיילים |  כוס מרטיני •  כוס אולד פאשנד •  כוס ברנדי סניפטר •  כוס הייבול •  כוס יין •  כוס מרגריטה •  כוס קולינס •  כוס שמפניה |
| אחר | בר • מסיבת קוקטייל • פליירינג • מוזג • איגוד הברמנים הבינלאומי • אנגוסטורה ביטרס • שמלת קוקטייל |

| כלי שתייה |
| --- |
| כוסות בסיס |  כוס אולד פאשנד  כוס הייבול  כוס ויסקי גלנקיירן  כוס קולינס  כוס שוט |
| כוסות בירה |   כוס פילזנר  כוס פוני  כוס פיינט |
| כוסות רגל |   כוס מרטיני  כוס ברנדי סניפטר  כוס יין  כוס מרגריטה  כוס שמפניה  כוס פוקו גראנדה  כוס גביע |
**ארתור סולצברגר גולדן** (באנגלית: **Arthur Sulzberger Golden**; נולד ב-6 בדצמבר 1956) הוא סופר אמריקאי. הוא מחברו של רב-המכר "זיכרונותיה של גיישה" (1997).

ביוגרפיה
--------

גולדן נולד בצ'טנוגה, טנסי, בנם של רות' (לבית סולצברגר) והייל גולדן. אמו הייתה יהודייה ואביו לא. דרך אמו הוא בן למשפחת אוקס-סולצברגר. אמו הייתה בתו של המו"ל הוותיק של הניו יורק טיימס ארתור הייז סולזברגר ונכדתו של הבעלים והמו"ל של הניו יורק טיימס, אדולף אוקס. הוריו התגרשו כשהיה בן שמונה. אביו נפטר חמש שנים לאחר מכן. הוא גדל בלוקאוט מאונטיין, ג'ורג'יה ולמד בבית הספר היסודי האזורי.

בחטיבת הביניים והתיכון שלו שהה גולדן בבית הספר ביילור (אז בית ספר לבנים בלבד לתלמידי יום ופנימייה) בצ'טנוגה. הוא סיים את לימודיו ב-1974 והחל ללמוד באוניברסיטת הרווארד שם קיבל תואר בתולדות האמנות, בהתמחות באמנות יפנית. בשנת 1980, הוא סיים תואר שני בהיסטוריה יפנית באוניברסיטת קולומביה, וגם למד מנדרינית. לאחר קיץ באוניברסיטת פקין בבייג'ינג, סין, גולדן עבד בטוקיו, לפני שחזר לארצות הברית, שם סיים תואר באנגלית באוניברסיטת בוסטון.

קישורים חיצוניים
----------------

הערות שוליים
------------
**אליהו (אלי) דפס** (נולד ב-31 ביולי 1953) הוא מנהל ישראלי. כיהן כיושב ראש דירקטוריון חברת אל על וכמנכ"ל שירותי בריאות כללית.

ביוגרפיה
--------

דפס בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת בר-אילן, בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדע המדינה וסוציולוגיה מאוניברסיטת חיפה. 

בשנים 1973–1996 שירת בצה"ל, בין השאר שימש ראש מחלקת פרט וראש מחלקת חוגרים בחיל האוויר ובתפקידו האחרון שימש ראש מחלקת תכנון בחיל האוויר בדרגת אלוף-משנה. 

לאחר שחרורו מונה למנהל מחוז ירושלים בקופת חולים כללית. ב-2005 מונה לסמנכ"ל וראש חטיבת הקהילה בשירותי בריאות כללית. ב-2007 מונה למנכ"ל שירותי בריאות כללית. במרץ 2017 הודיע על פרישתו. 

ביוני 2017 החל לכהן כיושב ראש דירקטוריון חברת אל על. הוא התפטר מתפקידו באוגוסט 2020 על רקע רפואי.

נשוי לצילה ואב לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

* הדס מגן, מיכל רז-חיימוביץ', ‏יו"ר אל על: "נטפל בביקורת, אבל לא תחת איומים של חרם", באתר גלובס, 6 ביולי 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  יו"ר דירקטוריון אל על אלי דפס הודיע על פרישה מסיבות רפואיות, באתר גלובס, 16 באוגוסט 2020
**הטבח השוודי** (באנגלית: **The Swedish chef**, בשוודית: **Svenske kocken**) הוא דמות מסדרת הטלוויזיה "החבובות" שנוצרה על ידי ג'ים הנסון. הוא הופעל בעבר על ידי ג'ים הנסון ופרנק אוז וכיום מופעל על ידי ביל ברטה.

הדמות
-----

דמותו של הטבח השוודי מהווה פרודיה על שפים בתוכניות בישול. הוא חובש כובע טבחים ובעל גבות עבות שמסתירות את עיניו. הטבח השוודי מבשל תוך כדי שירה בג'יבריש וזורק כלי מטבח שונים לכל עבר.

מילות השיר משתנות מעט מפרק לפרק אך הוא תמיד מסיים את שירו במשפט: "בורק, בורק, בורק". פינת הבישול שלו בדרך כלל מסתיימת בכישלון שלו לסיים את המנה. כשמדובר במנות מהחי בדרך כלל הוא מביא את בעל החיים למטבח כשהוא עדיין חי ומנסה להרוג אותו בשידור או לבשלו איך שהוא חי.
בשנת 2010 נצפה הטבח השוודי עונד טבעת, דבר המרמז על כך שהוא נשוי.

שיווק
-----

בשנת 1978 מכרו בבריטניה ספל קפה עשוי מקרמיקה ובו מצוירת דמותו של הטבח השוודי, זה היה חלק מ-12 הספלים שיצאו בכיכובם של דמויות מהסדרה "החבובות".
בשנת 1980 הציעה חברה אמריקאית בשם ג'ונס מצעים של הטבח השוודי. גרסה דומה של מיס פיגי יצאה גם כן בשנה זאת לשווקים.

משנת 1988 עד שנת 1989 היה השף השוודי מופיע על גבי דגני בוקר שנקראו כוכבי קרנצי אשר הגיעו יחד עם מגוון קטן של פריטי הטבח השוודי.

בשנת 2005 יצא בול בארצות הברית ועליו מופיע הטבח השוודי.
בנוסף לכך גם יצא משחק לגיים בוי ומטרתו היא להכות את ריזו העכבר ואת חבריו של ריזו משום שהם מנסים לגנוב מזון הכל משנת 2008. עידן אלתרמן חיקה אותו בתוכנית הבידור הישראלית "שבוע סוף".

קישורים חיצוניים
----------------

* הטבח השוודי בוויקי-חבובות

| ג'ים הנסון |
| --- |
| סדרות טלוויזיה | רחוב סומסום (1969-רץ) • החבובות (1976-1981) • הפרוגלים (1983-1987) • חבובוטף (1984-1991) • סיפורי עמים (1987-1988) • חבובוטף (2018-2022) |
| סרטים | החבובות - הסרט (1979) • תעלול החבובות הגדול (1981) • הקריסטל האפל (1982) • החבובות כובשות את מנהטן (1984) • המבוך (1986) • מזמור חג המולד של החבובות (1992) • החבובות באי המטמון (1996) • החבובות בחלל (1999) • שנות הביצה של קרמיט (2002) • החבובות בארץ עוץ (2005) • החבובות (2011) • החבובות - מבוקשות (2014) • החבובות: האחוזה הרדופה (2021) |
| החבובות |
| דמויות מרכזיות | קרמיט • מיס פיגי • פוזי הדוב • גונזו • סקוטר • רולף הכלב • חיה • הטבח השוודי • סטטלר ווולדורף • דמויות נוספות |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 015d8e56-a198-48a5-945e-eb6eefe26656

 |
**יאיר טאו** (26 בספטמבר 1940 – 2 באוקטובר 2011) היה ספורטאי ישראלי. אלוף ישראל (1964) ושיאן ישראל בריצת 400 מטר משוכות, שחקן ומאמן הפועל חולון והפועל רחובות וכן שחקן נבחרת ישראל בכדוריד. חבר מועצת עיריית חולון וממלא מקום ראש העיר חולון.

ביוגרפיה
--------

טאו נולד וגדל בהרצליה. שיחק כדוריד בקבוצת הפועל הרצליה. עבר לחולון ועבד כמורה לחינוך גופני בתיכון חדש בחולון. במקביל, שיחק ואימן כדוריד בקבוצת הפועל חולון ואחר כך בקבוצת הפועל רחובות, וכן בנבחרת ישראל בכדוריד.

באליפות ישראל שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב בסוף יוני 1963 זכה טאו במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 1:00.6 דקות, אחרי פביאן דרזנר מהפועל ירושלים שקבע שיא ישראלי חדש של 58.5 שניות ולפני עודד גינדין מהפועל נען (1:01.3 דקות).

### אלוף ישראל ושיאן ישראל

בתחרות בין נבחרת ישראל לבין נבחרת יוון שנערכה בסלוניקי, יוון ביוני 1964 קבע טאו בריצת 400 מטר משוכות שיא ישראלי חדש של 58.3 שניות, שיפור לשיא בן השנה של פביאן דרזנר (58.5 שניות). חודש לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט ביולי אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת 400 מטר משוכות בשיא ישראלי חדש של 56.9 שניות, לפני עודד גינדין מהפועל נען שקבע תוצאה זהה וד. וינברג מאליצור (1:02.00 דקות) ומדליית כסף, בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.1 שניות, אחרי לוי פסבקין (22.5 שניות) ולפני י. קנר מהפועל חדרה (23.3 שניות)

בשנות ה-80 הקים טאו את "הירוקים" במפלגת העבודה, שחרתה על דגלה את חשיבות איכות הסביבה. בשנת 1989 נבחר לראשונה למועצת עיריית חולון וכיהן בתפקיד זה במשך כ-5 קדנציות. שימש בתפקיד ממלא מקום ראש עיריית חולון עד ליום מותו.

חייו האישיים
------------

טאו היה נשוי לעדינה, אב לשלושה ילדים, ירון, אורית ואסף וסב ל-7 נכדים. ירון נהרג בתאונת דרכים כשהיה בן 17.

הנצחה
-----

ב-24 בינואר 2013 חנך מוטי ששון ראש העיר חולון אולם ספורט חדש על שמו של יאיר טאו.

תארים והישגים
-------------

* בשנת 1997 זכה טאו באות יקיר הספורט של עירית חולון
* בשנת 2010 זכה טאו בעיטור כבוד על מפעל חייו לקידום הספורט בענף הכדוריד ובאתלטיקה, מטעם הכנסת, בשיתוף עם המשרד לענייני גמלאים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלופי ואלופות ישראל באתלטיקה באתר *gbrathletics* (באנגלית)
* יעקב בר-אבן, יאיר טאו - ספורטאי רב צדדי, דבר, 2 ביולי 1964
* אילן שחורי, עונשי הרחקה כבדים לכדורידני הפועל רחובות, מעריב, 21 באוגוסט 1972
* שמואל קליגר, הכדור אינו עגול בכדוריד, דבר, 6 בפברואר 1972
* מנחם כהן, חולון מרכינה את ראשה: יאיר טאו נפטר, באתר nrg‏, 2 באוקטובר 2011
* יצחק מיכאל (איציק) ליסמן, אפשר בלעדיו? 30 למותו של יאיר טאו, באתר nrg‏, 8 בנובמבר 2011
* יאיר טאו, מ"מ ראש העיר חולון, הלך לעולמו בפתאומיות (1940 – 2011), באתר עירית חולון, 3 באוקטובר 2011
* אתלטיקה: אלוף ישראל לשעבר יאיר טאו הלך לעולמו, באתר וואלה!‏, 4 באוקטובר 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  50 התוצאות הטובות בביותר כל הזמנים - 400 מטר משוכות, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
2. ↑  חוגגים, דבר, 26 בספטמבר 1971
3. ↑  יעקב פתאל, רייס קבע שיא במשולשת 15.14 מ', דבר, 30 ביוני 1963
4. ↑  האתלטים היוונים ניצחו - הישראלים קבעו 7 שיאים, מעריב, 8 ביוני 1964
5. ↑  יעקב פתאל, 3 שיאים ישראלים באליפות האתלטיקה, דבר, 12 ביולי 1964
6. ↑  אברהם פז, סידרנסקי הבטיחה את הכרטיס לטוקיו, מעריב, 12 ביולי 1964
7. ↑  נצחון בחצי חזה... מעריב, 16 ביולי 1964
**באחטיאר בטירז'אנולי זאינודינוב** (בקזחית: **Бақтияр Батыржанұлы Зайнутдинов**; נולד ב-2 באפריל 1998) היא כדורגלן קזחי, המשחק בקבוצת בשיקטש ובנבחרת קזחסטן. זיינודינוב יכול לשחק במספר עמדות, קשר, קיצוני, חלוץ ומגן שמאלי.

קריירה
------

זיינודינוב גדל במועדון הכדורגל טארז. ב-2017 הוא נבחר לשחקן הכדורגל הצעיר הטוב ביותר בקזחסטן.

ב-25 בנובמבר 2017 חתם באסטנה. ב-11 במרץ 2018 ערך הופעת בכורה בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–3 על פ.צ. אקז'ייק. ב-7 באפריל כבש שער בכורה בניצחון 1–6 על אירטיש.

ב-12 בינואר 2019 חתם בקבוצת רוסטוב מהליגה הרוסית. ב-3 במרץ ערך הופעת בכורה בליגה הרוסית בתיקו 1-1 עם יניסיי קרסנויארסק. הוא כבש שער בכורה ב-28 בספטמבר 2019 בניצחון 0–3 על דינמו מוסקבה.

ב-25 באוגוסט 2020 חתם על חוזה ל-5 בצסק"א מוסקבה. ב-3 בנובמבר כבש שער ליגה ראשון בניצחון 0–2 על אורל.

באוגוסט 2023 חתם בבשיקטש.

### נבחרת קזחסטן

זיינודינוב ערך הופעת בכורה בנבחרת הבוגרת של קזחסטן ב-23 במרץ 2018 בניצחון 2–3 על נבחרת הונגריה, משחק בו כבש גם שער בכורה במדים הלאומיים.

תארים
-----

**אסטנה**

* אליפות קזחסטן: 2018
* הסופר קאפ הקזחי: 2018

**צסק"א מוסקבה**

* גביע רוסי: 2022/2023

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בחטיאר זיינודינוב** בוויקישיתוף
* בחטיאר זיינודינוב, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
**מזהה בינלאומי של מכשיר נייד** או **מספר IMEI** ‏(באנגלית: **International Mobile Station Equipment Identity**) הוא מספר, בדרך כלל ייחודי, אשר המשמש לזיהוי של מכשירים מסוג 3GPP ‏(GSM, UMTS, LTE) ומכשירי טלפון ניידים מסוג iDEN ומכשירים נוספים לתקשורת סלולרית גם כן. ברוב מכשירי הטלפון הניידים ניתן להציג את מספר ה-IMEI באמצעות הזנת הקוד #06#\* מהחייגן (חיוג). ניתן למצוא את מספר ה-IMEI מודפס על מדבקה בגב המכשיר הסלולרי (אשר נגישה לאחר הסרת הסוללה) וגם, במכשירי סמארטפון מסוימים ניתן להציג את המספר ממסך ההגדרות של המכשיר.

מספר IMEI של מכשיר NOKIA 6030
מספר ה-IMEI נפוץ בקרב מכשירים סלולריים מסוג GSM בעיקר לזיהוי ומניעה של גנבות באמצעות חסימה מרשתות סלולריות. רשת ה-GSM מנהלת מאגר שמשמש כמסד נתונים עבור חברות סלולר בשוק הבינלאומי לצורך של זיהוי המכשיר וחברות סלולר אשר מקבלות דיווח על מכשיר גנוב יכולות לצרף בקשה להוספת מספר ה-IMEI לרשימה השחורה במסד הנתונים של ה-GSM.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **IMEI** בוויקישיתוף
* הטלפון נגנב? החברה תחויב להשבית אותו באתר ידיעות אחרונות, 12 בינואר 2017
**איך אפשר שלא** (מוכר גם כ**איך אפשר**) הוא פזמון שבוצע על ידי להקת ג'יין בורדו. השיר נכתב והולחן על ידי סולנית הלהקה דורון טלמון ויצא לאור בשנת 2014 כסינגל מתוך אלבום הבכורה של להקת ג'יין בורדו הנושא את שמם.

רקע
---

במהלך לימודיה בבית הספר למוזיקה רימון, השתתפה דורון טלמון בקורס לכתיבת שירים, בהנחייתה של הפזמונאית שמרית אור. אור הטילה על הסטודנטים בקורס מטלת כתיבת שיר אהבה שלא יכלול ציניות כלשהי. כחלק מהמטלה כתבה טלמון את השיר "איך אפשר שלא". טלמון ספגה השראה לכתיבת השיר מהשיר "Head Over Feet" של אלאניס מוריסט. לאחר שהוגש לה השיר ביקשה שמרית אור מטלמון לעבות את הפזמון החוזר וכן להוסיף בית נוסף לשיר.

לדברי טלמון היא חשבה בתחילה שכתבה את השיר על אדם מסוים שהכירה, ואולם "בדיעבד הבנתי שכתבתי אותו על פנטזיה, על הרצון להתאהב ככה".

לאחר שג'יין בורדו הוקמה, יצא השיר בנובמבר 2014 כסינגל השני של הלהקה. 

"איך אפשר שלא" היה לשיר מושמע ביותר בגלגלצ על פי בדיקת מדיה פורסט. במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ דורג השיר במקום העשירי.

קישורים חיצוניים
----------------

* מילות השיר, באתר שירונט
* יוסי חרסונסקי, עיון ביקורת, באתר יוסימיוסיק
* איתמר זוהר, איך אפשר שלא להשתעמם מהשיר של ג'יין בורדו, באתר הארץ, 5 באפריל 2015
* רום אטיק, איך אפשר שלא |ג'יין בורדו, באתר תאגיד השידור הישראלי, 5 בפברואר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורי זר אביב, קאנטרי קלאב: להקת ג'יין בורדו עושה קאנטרי ממזרי בעברית, באתר  טיים אאוט, 1 בינואר 2015
2. ↑  רז שכניק, לבן על לבן, באתר ידיעות אחרונות, 20 בנובמבר 2015
**וִירוֹלוֹגְיָה** (**תורת הנגיפים**, באנגלית: **virology**) היא תת-תחום במיקרוביולוגיה העוסק בחקר הנגיפים ובגופיפים דמויי-נגיפים.

הווירולוגיה חוקרת את מבנה הנגיפים, את סיווגם ואת האבולוציה שלהם, את דרך הדבקת התא וניצולו לצורך התרבותם, את המחלות שלהן הם גורמים, את השיטות לבודד אותם ולגדל אותם, ואת הפוטנציאל האפשרי שלהם במחקר ובריפוי מחלות. הווירולוגיה נחשבת לדיסציפלינת משנה של מיקרוביולוגיה ושל פתולוגיה.

היסטוריה
--------

הצורה הפרימיטיבית הראשונה של חיסון נגד נגיפים (אנ') הייתה נהוגה בהודו ובשושלת סונג הסינית מאז המאה ה-11. במהלך הטיפול הוחדר תפליט של חולי אבעבועות שחורות לגופם של אנשים בריאים דרך שריטה בבשרם.

שיטת החיסון הובאה לאנגליה בשנת 1721. הסיכון למות כמוצאה מהחיסון היה כ-2 אחוזים, בהשוואה לתמותה מאבעבועות שחורות שעמדה אצל ילדים בין 25–40 אחוזים.

צורת החיסון הזו הופסקה החל במאה ה-18 עם גילויו של החיסון נגד אבעבועות שחורות.

בשנת 1879 התבקש האגרונום אדולף מאייר (אנ') לחקור את מחלת מוזאיקת הטבק, מאייר הצליח להוכיח כי ניתן למגר אותה באמצעות הדבקת צמחים בריאים במוהל מן הצמחים הנגועים. ההערכה הייתה שמחוללי המחלה הם חיידקים, אולם מאייר לא מצא באמצעות בדיקה במיקרוסקופ אופטי רמז לחיידקים או פטריות במוהל. מדענים שבאו אחריו זיהו שהנגיף קטן יותר מהחיידקים ועובר במסננים.

בשנת 1898, טבע מרטינוס ביירינק (אנ') לראשונה את המונח וירוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וירולוגיה** בוויקישיתוף
* אתר למנויים בלבד עידו אפרתי, חקר הווירוסים נזנח במשך עשורים — ואז הגיעה הקורונה, באתר הארץ, 28 במאי 2021
* וירולוגיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* וירולוגיה, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007541295205171
* BnF: cb11939856g (data)
* GND: 4063597-1
* LCCN: sh85143799
* NKC: ph116576

 |
**Geo Eye 2** (ידוע גם בשם **WorldView-4**) הוא שמו של לוויין תצפית מסחרי בעל רזולוציה גבוהה ביותר, שתוכנן לשיגור בתחילת שנת 2013. שיגורו בוטל והוא אוחסן עד שיגורו בשנת 2016. על פי התוכנית המקורית, הלוויין אמור היה להצטרף ללוויין Geo Eye 1, הנמצאת בבעלות של חברת GeoEye‏ שמספקת צילומי לוויין למגוון יישומים על בסיס מסחרי, ומפעילה בין השאר את לוויין הצילום המסחרי הראשון שצילם ברזולוציה של מטר אחד, איקונוס. ב-11 במרס 2010 הודיעה חברת Geo Eye על בחירתה בחברת לוקהיד מרטין כקבלנית הראשית של הלוויין.

רזולוציית הצילום של Geo Eye 2 היא 31 ס"מ. רזולוציה זו נחשבת טובה דיה לחלק ניכר משימושי הריגול.

הלווין שוגר ב-11 בנובמבר 2016, ובינואר 2019 חברת MAXAR הכריזה כי מערכת בקרת ההכוון שלו נכשלה, וכי הוא אינו מתפקד יותר.

יישומים
-------

תצלומי הלוויין ישמשו למגוון יישומים, ובהם:

* ביטחון (יישומים צבאיים, ביטחון פנים, ניטור גבולות)
* ניטור תעבורה ימית ואווירית
* מיפוי
* מעקב אחר שדות נפט וגז
* חקלאות
* ניטור הסביבה

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "Maxar Technologies Reports Failure of its WorldView-4 Imaging Satellite". *Maxar*. 7 בינואר 2019. `{{cite news}}`:  (עזרה)
מערכת GPR בפעולה
תוצר ויזואלי של סריקת תת-קרקעית בבית קברות עתיק באלבמה, ארצות הברית.
**מכ"ם חודר קרקע** (באנגלית: **GPR, Ground-penetrating radar**) הוא מערכת גאופיזיקלית המשתמשת במכ"ם למיפוי שכבות תת-קרקעיות. מדובר בתהליך לא פולשני שמתבצע באמצעות שידור לקרקע של קרינה אלקטרומגנטית בטווח מיקרוגל (UHF/VHF), המכ"ם קולט את החזרי הגלים מהשכבות התת-קרקעיות ויוצר תמונת קרקע דו-ממדית או תלת־ממדית.

יכולת המכ"ם חודר הקרקע תלויה במוליכות האלקטרומגנטית ובשדה האלקטרומגנטי של שכבת הקרקע וכן בהספק הקורן במערכת. ככל שהמוליכות האלקטרומגנטית של הקרקע גבוהה יותר כך יכולת המיפוי קטנה, כיוון שהגלים מתפזרים מהר יותר בקרקע.

יכולת החדירה מגיעה עד עומק של 15 מטר בתנאים מתאימים, יעילה מול הרכבי קרקע שונים כגון: סלע, אדמה, קרח, אריחים, ובעלת יכולת לזהות עצמים, חללים וסדקים מתחת לקרקע. אולם בקרקע בעלת מוליכות גבוהה עומק החדירה יהיה סנטימטרים ספורים בלבד.

האנטנה של המכ"ם יכולה להיות מחוברת לקרקע לקבלת החזר גל חזק יותר, אך ניתן גם להציב אותה מעל הקרקע.

שימושים מוכרים
--------------

* הגשושית הסינית יוטה מכילה מכ"ם חודר קרקע לצורך חקר הקרקע בירח.
* הגשושית האמריקנית MRO לחקר מאדים מכילה מכ"ם חודר קרקע רב-עוצמה המאפשר לבצע מיפוי קרקע לעומק של 1,000 מטר.
* ב-2009 טען גורם ביטחוני מצרי כי ארצות הברית משתמשת במכ"ם חודר קרקע בגבול עזה–מצרים לחשיפת מנהרות הברחה.
* מערכת mids (מתוצרת התעשייה האווירית) – רכב רובוטי לגילוי מוקשים המזהה על בסיס מכ"ם חודר קרקע.
* ביולי 2018, חוקרים טוענים כי בפרויקט משותף מטעם ארצות הברית ואיטליה נמצא מאגר מים נוזליים בכוכב מאדים סמוך לקוטב הדרומי של הכוכב בין היתר בעזרת מכ"ם חודר קרקע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מכ"ם חודר קרקע** בוויקישיתוף
* רדאר חודר קרקע, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  מעריב, ארה"ב מקימה מכ"ם "חודר קרקע" ברפיח, באתר nrg‏, 1 בפברואר 2009
2. ↑  עמיר רפפורט, ‏תע"א חשפה: גילוי מטענים על בסיס היתוך מידע, באתר "IsraelDefense"‏, 22 באוקטובר 2013

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007543478205171
* BnF: cb13602321w (data)
* GND: 4318591-5
* LCCN: sh85057460
* NKC: ph612512
* SUDOC: 053513649

 |
**אדית מרי בראון** (24 במרץ 1864 – 6 בדצמבר 1956) רופאה ומייסדת הקולג' הראשון ללימודי רפואה לנשים באסיה. הייתה חלוצה בהדרכת רופאות ומיילדות בהודו, בשיטות מערביות.

ביוגרפיה
--------

מרי בראון נולדה בקאמבריה אשר בצפון מערב אנגליה בשנת 1864 למשפחה בת שבע נפשות והייתה הבת הרביעית מבין חמש אחיות. אביה נפטר בעודה צעירה והמשפחה העתיקה את מגוריה ללונדון, עיר הולדתה של האם.

מרי בראון למדה בבית הספר התיכון קרוידון Croydon High School(אנ')- בי"ס עצמאי לנערות בדרום לונדון. לאחר מכן המשיכה בלימודיה באוניברסיטת קיימברידג' וסיימה את לימודיה בהצטיינות בשנת 1882. היא הייתה אחת הנשים הראשונות לקבל תואר מצטיינת, אך מאחר שבאותה תקופה אי אפשר היה לקבל תעודה כזו באנגליה, הרי שזו הוענקה לה רק בשנת 1891 באדינבורו. לאחר מכן למדה רפואה בבית הספר לרפואת נשים בלונדון ואדינבורו.

בשנת 1891 נשלחה בראון על ידי האגודה הבפטיסטית המסיונרית בה הייתה פעילה, לבומביי. שם נדהמה לראות את המצב הירוד של הרפואה והבריאות בהודו ונוכחה לדעת שמערכת הרפואה ההודית בעיקר עבור נשים, כגון הכשרת רופאות ומיילדות, ובתי חולים לנשים, נמוכה ברמתה.

בשנת 1893 הוחלט בוועידת נשים מסיונריות שיש צורך בבית ספר לרפואה לנשים שיהיה מסונף לבית חולים לנשים בהודו.

בשנת 1894 פתחה בראון את בית הספר לרפואה לנשים נוצריות, בפנג'אב בצפון הודו, בעיר לודהיאנה במבנה ישן של בית ספר, אותו שכרה בראון באמצעות תרומה בסך 50 ליש"ט מתושבת בריסטול.עם פתיחתו מנה בית הספר ארבעה סטודנטים וארבעה חברי סגל אקדמי.

במשך הזמן הפך המקום למכללה בה למדו סיעוד, רוקחות ומיילדות והוקם בית חולים בן 200 מיטות. המכללה נתמכה על ידי מענקים מפנג'אב וכן מארגוני נשים מלונדון, אדינבורו. גלאזגו, וכן מאוסטרליה, קנדה וניו זילנד.

בשנת 1951, כשמלאו 50 שנה להגעתה של בראון להודו, התרחב בית החולים ומנה 411 רופאים, 143 אחיות, 168 בתי מרקחת וכ-1000 מיילדות. שנה לאחר מכן, ב-1952 פרשה בראון ממשרתה כמנהלת בית החולים ועברה לקשמיר.

בראון נפטרה ב-6 בדצמבר 1956 בעיר סרינגאר שבהודו והיא בת 92.

פרסים
-----

פרס "מסדר האימפריה הבריטית" הוענק לבראון בשנת 1932, וכך הפכה לזכאית להוסיף לפני שמה את התואר "דיים" (Dame).

פרסומים
-------

* A problem and its solution by Edith Mary Brown, 1909
* With Marian Anderson by Edith Mary Brown,1948
* Meditations, prayers and poems from the Bible of Dr. Edith Mary Brown 1864-1956 by Edith Mary Brown

לקריאה נוספת
------------

* Miss Brown's Hospital : the story of the Ludhiana Medical College and Dame Edith Brown, O.B.E. its founder. Francesca French, 1954
* Voice of a Stranger: the stirring story of a woman who blazed a trail of missionary endeavour in India. Ruth Dibble, Ludhiana British Fellowship (England), 1975

הערות שוליים
------------

1. ↑  Windsor, Laura Lynn (2002). *Women in Medicine: An Encyclopedia*. p. 38. ISBN 157607-392-0. נבדק ב-5 בינואר 2016. `{{cite book}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Ludhiana Medical College". Mundus Gateway. נבדק ב-5 בינואר 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  Page 10 | Supplement 33785, 29 December 1931 | London Gazette | The Gazette, www.thegazette.co.uk

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: nb2008023118
* VIAF: 73387995
* WorldCat: lccn-nb2008023118

 |