recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**גד גלזר** (נולד ב-13 בספטמבר 1939) הוא רופא וחוקר ישראלי. בעברו שימש פעמיים כדקאן הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית, דקאן בית הספר לרפואה וטרינרית, ויושב ראש דירקטוריון בית החולים הווטרינרי האוניברסיטאי באוניברסיטה העברית. עיקר מחקרו בביטוי ובקרה של הגנום בחיידקים. משמש כיועץ אקדמי של מספר פרויקטים לנוער במוזיאון המדע ע"ש בלומפילד ירושלים.

ביוגרפיה
--------

נולד בגבעת ברנר לד"ר משה, רופא הקיבוץ, ולגרטי (לבית גייגר), מצאצאי אברהם גייגר, מייסד היהדות הרפורמית. השלים את לימודיו התיכוניים ברחובות. בשנת 1957 התגייס לחטיבת גולני. למד רפואה בבית ספר לרפואה באוניברסיטה עברית בירושלים, וסיים דוקטורט נוסף בביוכימיה. שירת בחטיבת הצנחנים כרופא בשירות מילואים במלחמת ההתשה, בקרב החווה הסינית במלחמת יום הכיפורים, וכן במלחמת לבנון הראשונה.

כיום גר בנווה אביבים, תל אביב, נשוי לתמי, לשעבר אחות ראשית בבית החולים הדסה עין כרם, ולהם שלוש בנות.

תחומי מחקר
----------

עבודתיו במעבדה של פרופ' יעקב מגר באוניברסיטה העברית עסקו בחוסר G6PD המועברת בתורשה. היה שותף לגילוי גליקוזידים כגון Divicine (אנ') הנמצאים בפול *Vicia faba* הגורמים לעקה חמצונית ולאנמיה המוליטית. בהמשך היה שותף לפרופ' אליעזר רחמילביץ במחקרים בתחום התלסמיה ופיתוח בדיקות סקר גנטיות מהראשונות מסוגן בישראל.

עבודותיו עם מייקל קאשל אשר גילה בשנות ה-60 את Guanosine pentaphosphate (אנ') (p)ppGpp ותפקידם בעת עקה של חומצות אמינו בחיידקי *Escherichia coli* והשפעתם על התבטאות רנ"א ריבוזומלי rRNA. בהמשך, חקר את הגנים המעורבים במערכות מצוקה אלו relA, spoT.

במחקרים נוספים אופיינו גנים ריבוזומלים בחיידקי Mycoplasma, חיידקים קטנים, העלולים לגרום לדלקת ריאות אופיינית.

מחקריו בסוף שנות ה-90 היו הראשונים לתאר מערכות טוקסין-אנטי טוקסין Addiction module. מערכות אלו מורכבות מזוגות של שני גנים הקובעים שני מרכיבים: טוקסין יציב ואנטי טוקסין שאינו יציב, הפוגע בפעילותו המזיקה של הטוקסין. מערכות כגון mazEF אלה אחראיות על כך שבעת פגיעה בפלסמידים או במרכיבים אחרים בתא, התאים השורדים מתים מאחר שהאנטיטוקסין נהרס בקצב גבוה מזה של הטוקסין, כלומר התא תלוי ("מכור") ליצירתו מחדש של האנטיטוקסין על מנת לשרוד. מחקרו עם פרופ' חנה אנגלברג-קולקה היה הראשון לתאר מערכות אלו בחיידקי *Escherichia coli*.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע מאתר האוניברסיטה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Principal Investigators, NIH Intramural Research Program (באנגלית)
2. ↑  doi:10.1146/annurev.micro.53.1.43
פירוש נוסף ערך זה עוסק בגד מכנס הכדורגלן. אם התכוונתם לגד מכנס, פעיל ציוני ממייסדי נתניה, ראו גד מכנס (פעיל ציוני).

**גד (גדי) מָכְנֶס** (נולד ב-8 ביוני 1956) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני.

קריירה
------

מכנס הוא בנו של אריה מכנס ואחיו התאום של עודד מכנס. נכדו של יצחק מכנס, ממייסדי רמת גן והרצליה ונקרא על שם אחי-סבו, גואל האדמות גד מכנס. שני השחקנים, גד ועודד, החלו לשחק בקבוצה הבוגרת של מכבי נתניה בעונת 1973/1974, העונה בה זכתה הקבוצה באליפות השנייה בתולדותיה.

מכנס שיחק בתפקיד מגן ימני לצידו של המגן השמאלי דוד פיזנטי, אך הם תפקדו גם בתפקיד התקפי, כיוון שזוג הבלמים של מכבי נתניה - ברוך חסן וחיים בר - הקשה מאוד על התקפות מתפרצות להתקרב אל השער של מכבי נתניה.

בעונת 1980/1981 עבר למכבי פתח תקווה לשתי עונות, חזר לנתניה, ובעונת 1983/1984 שיחק בהפועל תל אביב. לאחר מכן חזר למכבי פתח תקווה ושיחק בה שלוש שנים נוספות. מכנס שיחק גם בהפועל חדרה ובית"ר נתניה, במדיה פרש ממשחק פעיל בגיל 33.

גד מכנס רשם 21 הופעות בנבחרת ישראל ואף הבקיע שער אחד במדי הנבחרת. גד שיחק עם המספר "7" על החולצה, גם במכבי נתניה וגם במדי הנבחרת.

חיים אישיים
-----------

מכנס נשוי פלוס שתי בנות. כיום עובד כמנהל תחנת דלק ומאמן ילדים בבתי הספר לכדורגל בהנהלת אחיו עודד.

תארים
-----

מכבי נתניה
* אליפות: 1973/1974, 1977/1978, 1979/1980, 1982/1983
* גביע המדינה: 1977/1978
* אלוף האלופים: 1974, 1978, 1980, 1983

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר National Football Teams

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אשר גולדברג‏, "הפכתי לשקוף, מחקו אותי, שחקנים התעלמו ממני", באתר וואלה!‏, 12 במאי 2023
2. ↑  איל להב, שריר התאומים: האחים מכנס לא מרוצים ממכבי נתניה, באתר nrg‏, 27 בנובמבר 2010
**ערדסקין** (גם: **ערדסקית** ו-**ערדסקוס**) הייתה עיירה יהודית בגליל התחתון, אשר התקיימה בתקופת בית שני, המשנה והתלמוד, ונזכרת בהקשרים שונים בספרות חז"ל.

במקורות
-------

העיירה נזכרת בעיקר בקשר לפועלו של רבי מאיר, אשר ישב בין היתר בעיירה זו ובעיירה טבעין הסמוכה אליה בתקופת מושב הסנהדרין באושה. כך, מובא בתוספתא המעשה הבא: "אמר רבי שמעון בן אלעזר, מעשה בזקן אחד בערדסקית שהיה שוקל את כלכלתו מלאה וחוזר ושוקלה ריקנית, והיה רבי מאיר משבחו".

כמו כן, מובא במקורות חז"ל מעשה הנוגע לעירוב תחומין בין העיירות טבעין וערדסקין: "אמר רבי שמעון בן אלעזר, פעם אחת היינו יושבין לפני רבי מאיר בערדסקין, ואמר אחד ערבתי בבצלים, והושיבו רבי מאיר בדלת אמות שלו". מעשה זו מובא בתלמוד הבבלי ובתלמוד הירושלמי גם בגרסה הבאה: "אמר רבי שמעון בן אלעזר, פעם אחת שבת רבי מאיר בערדיסקא ובא אדם אחד לפניו, אמר לו, רבי, עירבתי בבצלים לטיבעין, והושיבו רבי מאיר בארבע אמות שלו".

פירוש השם "ערדסקין" בספרות התלמודית הוא מחתות מנוקבות.

זיהוי
-----

את אתרה של העיירה הקדומה הוצע לזהות, על פי דמיון השם והתיאור הגאוגרפי שבמקורות, ב**ח'רבת קוסקוס** הסמוכה לקריית טבעון מצפון, ואשר נסקרה עוד בידי חוקרי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל בסוף המאה ה-19.

יצחק גולדהאר וקליין הציעו לזהות את ערדסקין באל ח'רתייה, בה נמצאת היום שער העמקים.

לקריאה נוספת
------------

* זאב וילנאי, **אריאל – אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל**, עמ' 6009–6010.

הערות שוליים
------------

1. ↑  תוספתא תרומות ג, ג.
2. ↑  תוספתא עירובין ו, ב.
3. ↑  בבלי עירובין כ"ט ע"א, ירושלמי עירובין פ"ג.
4. ↑  תוספתא ביצה ב, י, בבלי ביצה כ"ב ע"ב.
5. ↑  א. י. בראוור, לתקון שמות בארץ ישראל, חרושת הגויים, הארץ, 10 באוגוסט 1925
**קַנוֹנֵנְיַאגְדְפָנְצֶר** (בגרמנית: **Kanonenjagdpanzer**; **טנק צייד**, **תותח**), היה משחית טנקים חסר צריח מערב-גרמני מתקופת המלחמה הקרה. תכנונו של הקנונניאגדפנצר התבסס במידה רבה על משחית הטנקים הגרמני יאגדפנצר 4 מתקופת מלחמת העולם השנייה. בין השנים 1966 ו-1967 נבנו 770 קנונניאגדפנצרים עבור הצבא המערב גרמני, הבונדסוור. היו אלה כלים מהירים מאוד, בעלי ניידות גבוהה אך בעלי שריון קל, בעלי 4 אנשי צוות - מפקד, נהג, תותחן וטען. באפריל 1985 הועברו 80 קנונניאגדפנצרים לצבא הבלגי.

התותח בן 90 המ"מ בו צויד הקנונניאגדפנצר, לא היה מסוגל לחדור את שריונם של הטנקים הסובייטיים מדגמי ה-T-64 וה-T-72, ועם הצגתם הפך הכלי למיושן. בנוסף, הניסיון שנצבר בשימוש במשחיתי טנקים חסרי צריח, בהם הוגבל צידוד החימוש הראשי לזווית צרה בחזית הכלי, במהלך מלחמת העולם השנייה, המשיך והדגיש את המגבלות המבצעיות של כלים אלו. לפיכך, במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 הוסבו 163 מכלים אלה למשחיתי טנקים מטיפוס יגואר 2, על ידי החלפת התותח במערכת לשיגור טילים נגד טנקים מסוגי טאו או הוט ועיבוי השריון, בעוד הכלים הנותרים הוסבו לרכבי סיור ואיכון ארטילרי על ידי השמטת התותח לחלוטין.

ראו גם
------

* יאגדפנצר 4
* יאגדפנצר

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קנונניאגדפנצר** |

* קנונניאגדפנצר באתר Panzerbär  (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph541587

 |
**קנוט החמישי** (בדנית: **Knud V**; ‏1129 לערך – 9 באוגוסט 1157) היה מלך דנמרק מ-1146 ועד מותו. הוא היה מלך שותף יחד עם סוון השלישי ועם ולדמר הראשון. קנוט נרצח במה שכונה "משתה הדמים של רוסקילדה". אין מידע ברור על אישיותו ודמותו.

חייו
----

קנוט היה בנו של מגנוס הראשון, מלך שוודיה. לאחר התפטרותו של אריק הראשון, מלך דנמרק ב-1146, הכריזו אצילי יוטלנד על קנוט כעל מלך, בעוד שאצילי שלן וסקונה הכתירו את סוון השלישי.

בשנים הבאות ניסה קנוט לשווא להביס את סוון בשלן כדי ששליטתו תהיה מלאה בכל שטחי דנמרק. ב-1147 איחדו השניים את כוחותיהם לטובת מסע הצלב הוונדי, שבסיומו התחדשה יריבותם. ב-1150 הביסו סוון וולדמר, בנו של קנוט לאברד, את קנוט ביוטלנד וזה נמלט ומצא מקלט אצל חותנו, סוורקר הזקן, מלך שוודיה. קנוט ניסה מספר פעמים לכבוש את הנחלה שאיבד, אך ללא הצלחה ופנה לפרידריך ברברוסה לעזרה. ב-1152 הושגה פשרה על פיה היה קנוט למלך שותף לסוון. אף על פי כן, סוון החליט שלא לכבד את העסקה.

כעת בא קנוט בברית עם ולדמר ועם סוורקר, שבתו, הלנה, נישאה לקנוט. סוון נמלט מדנמרק ב-1154, קנוט כרת ברית עם ולדמר והשניים היו למלכים שותפים. לאחר שובו של סוון לדנמרק ב-1157 הושגה פשרה בין השלושה בעקבות הלחצים שהופעלו מהאצולה הדנית. השלושה הוגדרו כשליטים שותפים וקנוט קיבל את השליטה על שלן. במהלך משתה השלום שנערך ברוסקילדה ב-9 באוגוסט 1157, ניסה סוון להרוג את שני יריביו. קנוט נרצח, ככל הנראה על ידי אחד מלוחמיו של סוון.

אחותו למחצה של קנוט, סופיה, נישאה לוולדמר, שזמן קצר לאחר הטבח, הוא נקם בסוון בקרב הערבה האפורה והרג אותו. כך זכה ולדמר בשליטה המלאה על כל דנמרק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קנוט החמישי, מלך דנמרק** בוויקישיתוף

| מלכי דנמרק |
| --- |
| מלכים קדומים | (הארדיקאנוט הראשון) • גורם הזקן • האראלד "כחול השן" • סוון פורקברד • האראלד השני • קנוט הגדול • הארדיקאנוט • מגנוס הטוב • סוון השני • האראלד השלישי • קנוט הרביעי • אולף הראשון • אריק הראשון • נילס • אריק השני • אריק השלישי • סוון השלישי • קנוט החמישי • ולדמר הגדול • קנוט השישי • ולדמר השני • ולדמר הצעיר • אריק הרביעי • אַבֶּל • כריסטופר הראשון • אריק החמישי • אריק השישי • כריסטופר השני • אריק כריסטופרסן • ולדמר השלישי • **תקופת ביניים** • ולדמר הרביעי • אולף השני • מרגרטה הראשונה |  |
| בית פפאלץ-ניומרקט | אריק מפומרניה • כריסטופר מבוואריה |
| בית אולדנבורג | כריסטיאן הראשון • הנס • כריסטיאן השני • פרדריק הראשון • כריסטיאן השלישי • פרדריק השני • כריסטיאן הרביעי • פרדריק השלישי • כריסטיאן החמישי • פרדריק הרביעי • כריסטיאן השישי • פרדריק החמישי • כריסטיאן השביעי • פרדריק השישי • כריסטיאן השמיני • פרדריק השביעי |
| בית שלזוויג-הולשטיין-זונדרברג-גליקסברג | כריסטיאן התשיעי • פרדריק השמיני • כריסטיאן העשירי • פרדריק התשיעי • מרגרטה השנייה |
דון **שלמה בן יעיש** (Abenaes; בפורטוגזית: **אלווארו מנדש**, **Alvaro Mendes**; ‏ 1520–1603) היה דיפלומט, איש עסקים ואיש ציבור מבני האנוסים ששב ליהדות, והיה בעל השפעה רבה בחצרם של מלכי אירופה בני זמנו, כמו גם בחצר הסולטאן העות'מאני. היה ממשיכם של דון יוסף נשיא ודונה גרציה בחידוש היישוב היהודי בטבריה במהלך המאה ה-16.

קורות חיים
----------

בן יעיש נולד בטאווירה שבדרום פורטוגל בשם **אלווארו מנדש** למשפחת אנוסים. לאחר שקיבל הכשרה כצורף נסע בשנת 1545 להודו שם רכש ממון אישי רב בסחר ביהלומים במכרות סמוך למדרס. ב-1555 שב לפורטוגל, ועוטר בתואר אבירות, אביר מסדר סנטיאגו, על ידי ז'ואאו השלישי, מלך פורטוגל.

הוא החל בקריירה דיפלומטית, ושהה בשליחותו של ז'ואאו במדריד, פירנצה, פריז ולונדון. בפריז שהה 16 שנים וזכה לחסדה של המלכה קטרינה דה מדיצ'י. כאשר אוחדו פורטוגל וספרד, בשנת 1580, תחת שלטונו של פליפה השני, מלך ספרד, נמנה עם נאמניו של הטוען לכתר, אנטוניו דה קראטו. 

בשנת 1585 הגיע בן יעיש לסלוניקי ושם חזר אל היהדות בפומבי, עם משפחתו. הוא נטש את השם "אלווארו מנדז" ונקרא "שלמה בן יעיש" (ובשפות אירופיות: "Solomon Abenaes"). בשל עושרו והשפעתו בחצרות מלכי אירופה התקבל אצל סולטאן האימפריה העות'מאנית מוראט השלישי. הסולטאן העניק לו את התואר "דוכס מיטילני" (האי לסבוס), ולבקשתו מונה כשליט טבריה, וזאת לאחר מותם של דון יוסף נשיא ודונה גרציה, שחכרו מן הסולטאן את "טבריה ושבע ערי הפריזי אשר בסביבתה". הוא שלח לטבריה את בנו יעקב (שנולד כ"פרנסיסקו מנדש") אך על אף שיעקב בנה מספר מבנים בטבריה, ושמר על היישוב היהודי שם, נראה כי לא נחן במרץ ובמעשיות של אביו, והעדיף את לימוד התורה על העיסוק בדיפלומטיה וממשל, ולאחר מותו של בן יעיש לא הצליח לשמור על מפעלו בטבריה.

הודות לקשריו הענפים בחצרות מלכי אירופה, שמר על מעמדו בחצר הסולטאן עד מותו. הוא נחשב לכוח המניע מאחורי הברית האנגלו-טורקית כנגד פליפה השני, ונהנה מאמונה וידידותה של אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה ושל מזכירה פרנסיס וולסינגהם באמצעות קשריו עם רופאה האישי, המומר רודריגו לופז.

מערכת היחסים בין בן יעיש, רופאה של המלכה רודריגו לופז והטוען לכתר אנטוניו דה קראטו, הגיעה לסיום טראגי ב-1593, כאשר דה קראטו, שהסתכסך עם לופז ובן יעיש, העליל על לופז כי זה רצה להרעיל את המלכה, והביא לתלייתו הפומבית. על אף שבן יעיש עשה כמיטב יכולתו כדי להציל את לופז, וכשל, לא פחתה השפעתו בחצר המלוכה האנגלית ובחצר הסולטאן. ב-1603 נפטר.

לקריאה נוספת
------------

* יוסף ברסלבי, **לפרשת טבריה: מימי דון יוסף הנשיא ועד אבן יעיש**, ירושלים, ת"ש, 1939.
* חיים שנהב, **פרשת לופז**, הוצאת כתר, 2003.
* חיים שנהב, ’פרשת לופז’ **עת־מול** 170, תמוז התשס"ג.

הערות שוליים
------------

1. ↑  **400 שנה לחידוש היישוב היהודי בטבריה**, בתוך: **בית יעקב** 92, טבת תשכ"ז, באתר היברובוקס.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007272459205171
* GND: 1159119724
* ISNI: 0000 0000 2450 129X
* LCCN: n80048011
* VIAF: 23436799
* WorldCat: lccn-n80048011

 |
**פולה אש** (בצרפתית:**Cercle sportif Fola Esch**, בתרגום:**מעגל הספורט פולה אש**; בקיצור מכונה **פולה**) הוא מועדון כדורגל לוקסמבורגי מהעיר אש-סור-אלזט (Esch-sur-Alzette), שבדרום-מערב לוקסמבורג. צבעי הקבוצה הם אדום לבן וכחול (כצבעי הדגל הלוקסמבורגי), ואצטדיון הבית של המועדון הוא סטאד אמיל מיירש.

הקבוצה נחשבת לאחת הקבוצות הוותיקות ביותר בכדורגל הלוקסמבורגי, כאשר היא זכתה בעברה ב-8 אליפויות הליגה, וב-3 גביעי מדינה לוקסמבורגים.

היסטוריה
--------

פולה אש, שנוסדה בשנת 1906 על ידי המורה לאנגלית ז'אן רודר, הייתה מועדון הכדורגל הראשון במדינת לוקסמבורג. בתקופת הזוהר שלו, היה פולה המועדון הבכיר במדינה, וזכה בארבע אליפויות בליגה הבכירה ובשני גביעי לוקסמבורג בין השנים 1918-1924. פולה זכתה באליפות נוספת ב-1930 ובגביע לוקסמבורג ב-1955.

פולה דחתה באופן עקבי מיזוג עם שכנותיה הגדולות, ג'אוניס אש, במהלך גל המיזוגים בכדורגל הלוקסמבורגי בשנות ה-90. ב-2004/2005, פולה ירדה לליגה השלישית של הכדורגל הלוקסמבורגי, אך עלתה בעונה שלאחר מכן. ב-2006/2007 הם סיימו במקום השלישי, והעפילו לפלייאוף עלייה, אך הפסידו לוויקטוריה רוספורט.

בשנת 2008 הצליח המועדון להשיג את המקום השני בליגת המשנה, והעניק להם עלייה לליגת העל (הליגה הלאומית, הליגה הבכירה במדינה, שנקראה במרץ 2009 לליגת BGL עקב המשבר הפיננסי).

במאי 2013 זכתה פולה אש באליפות הליגה הבכירה עם ניצחון היסטורי 5–1 מול יריבתה העירונית, ג'אוניס אש במחזור ה-25 של העונה. זו הייתה האליפות הראשונה למועדון מזה 83 שנים. סטפנו בנסי היה שחקן המפתח כאשר כבש 20 שערים במהלך העונה.

פולה השתתפה בסיבוב המוקדמות השני של ליגת האלופות 2013/2014, אך הפסידה לדינמו זאגרב 0–5 במשחק הראשון (בבית) ו-0–1 במשחק השני (בחוץ). ב-2015 זכתה פולה שוב באליפות, לאחר שסיימה במקום השני ב-2014. ב-2016 היא שוב סיימה במקום השני עם מספר שווה של נקודות עם האלופה, F91 דודלאנג'.

בשנת 2016 חגגו פולה אש את יום הולדתם ה-110, והפך גם לחבר במועדון החלוצים האקסקלוסיבי, כמועדון הכדורגל הוותיק ביותר של לוקסמבורג. ב-2017 הצליחה הקבוצה לראשונה לעבור סיבוב במסגרת אירופית כשהגיעה לסיבוב המוקדמות השלישי במוקדמות הליגה האירופית. בהמשך נשארה הקבוצה כמתחרה בצמרת של הכדורגל הלוקסמבורגי. ב-2020/2021 לקחה את האליפות השמינית בהיסטוריה שלה, ובעונה שלאחר מכן השתתפה במוקדמות ליגת האלופות אך הודחה בסיבוב הראשון, ישירות לסיבוב השני של מוקדמות המפעל החדש, הליגה האזורית של אופ"א, שם הצליחה להגיע עד לסיבוב הפלייאוף אך הודחה נגד קאיראט אלמטי הקזחית.

תארים
-----

ליגת העל הלוקסמבורגית
* **אליפות (8):** 1917/1918, 1919/1920, 1921/1922, 1923/1924, 1929/1930, 2012/2013, 2014/2015, 2020/2021
* סגנית אלופה (10): 1916/1917, 1918/1919, 1920/1921, 1928/1929, 1948/1949, 1953/1954, 1954/1955, 2010/2011, 2013/2014, 2018/2019

הגביע הלוקסמבורגי
* **זכייה (3):** 1922/1923, 1923/1924, 1954/1955
* סגנית מחזיקת הגביע (2): 1972/1973, 2016/2017

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פולה אש** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פולה אש (בצרפתית)

* פרופיל, באתר אופ"א

* פרופיל, באתר Transfermarkt

* פרופיל, באתר Soccerway

* פרופיל, באתר WorldFootball.net

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 69145003858461340790
* WorldCat (עם VIAF): 69145003858461340790

 |
**דיר פצצות** (בראשי תיבות: **דפ"ץ**) הוא מקום המיועד לאחסון פצצות בתוך בסיס טיסה מבצעי. מטבע לשון זה נוצר בצה"ל בראשית דרכו.

להבדיל מבונקר פצצות בעל המיגון הגבוה אך המאופיין בזמינות מוגבלת, ומערום פצצות פתוח בעל הנגישות הגבוהה אך היעדר המיגון, דיר הפצצות משלב בין ההגנה הסביבתית הנדרשת (על מנת למנוע מפיצוץ לפגוע במטוסים ואדם) לבין גישה מהירה ונוחה לפצצות בזמן מלחמה.

כתוצאה מכך, במרבית המקרים דפ"ץ יהיה ממוגן רק בצדדים, בעזרת בטון מזוין וערימות חול, ואילו מלמעלה יהיה רק מחסה שמש פשוט.

דפ"ץ ימוקם לרוב במרחק מכלי הטיס ואנשים, למעט במקרה של דפ"ץ הצמוד לדיר תת-קרקעי. כמות חומר הנפץ הכוללת המותרת לאחסון בתוך כל דפ"ץ תלויה במיקומו ובעוצמת הספיגה של קירותיו (ככל שמיקום הדפ"ץ קרוב יותר לכלי טיס, כך מותר לאחסן בו פחות).

* דירי הפצצות של חיל האוויר המלכותי הבריטי ממערב לקיבוץ בארי דירי הפצצות של חיל האוויר המלכותי הבריטי ממערב לקיבוץ בארי
* דירי הפצצות של חיל האוויר המלכותי הבריטי ממערב לקיבוץ בארי דירי הפצצות של חיל האוויר המלכותי הבריטי ממערב לקיבוץ בארי
* דירי הפצצות של חיל האוויר המלכותי הבריטי ממערב לקיבוץ בארידירי הפצצות של חיל האוויר המלכותי הבריטי ממערב לקיבוץ בארי

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **דיר פצצות** |
**סן איגנסיו מיני** (בספרדית: **San Ignacio Miní**) היה מיסיון ישועי שפעל במאות ה-17 וה-18 במיסיונס של ימינו (בצפון-מזרח ארגנטינה).

היסטוריה
--------

סן איגנסיו מיני, איור מ-1846
הכמרים חוסה קטלדינו וסימון מאסטה הקימו את המיסיון ב-1610 בגואירה שבמדינת פרנה שבברזיל של ימינו. בעקבות התקפות חוזרות ונשנות של בנדיראנטס פורטוגלים על המיסיון, הוא עבר ב-1632 לשטחה של ריו דה לה פלטה הספרדית, וב-1696 הועתק למיקומו הנוכחי, כ-60 ק"מ דרומית לפוסאדאס. הוא נקרא סן איגנסיו מיני ("קטן" בשפת הגוארני), כדי להבדילו ממיסיון גדול יותר בשם סן איגנסיו גואסו ("גדול"), שהוקם בסמוך למפלי האיגואסו.

במהלך המאה ה-18 הגיעה אוכלוסיית המיסיון לכ-4,500 תושבים, שניהלו קשרי מסחר ענפים עם שכניהם לאורך נהר הפרנה. ב-1767 גורשו הישועים מתחומי האימפריה הספרדית, וב-1817 נהרס המיסיון, בדומה למיסיונים רבים אחרים באזור, במהלך מלחמת העצמאות הארגנטינאית. קבוצת בני גוארני בהנהגתו של קריסטלדו ניסתה להתיישב מחדש במקום, אך עקב התקפות מצדה של פרגוואי, נטשה אותו לגמרי ב-1821.

סן איגנסיו מיני כיום
--------------------

מפת האתר
לאחר שנהרס, החלה צמחייה לכסות את שרידיו. ב-1897 נתגלה מחדש וב-1903 עמד המשורר הארגנטינאי לאופולדו לוגונס בראש משלחת שחקרה את המקום. עבודות שיקום ושחזור החלו ב-1940.

סן איגנסיו מיני הוא בין המיסיונים שסבלו מהנזקים הפחותים ביותר מבין המיסיונים הרבים שהוקמו בתחומיהן של ברזיל, ארגנטינה ופרגוואי של ימינו. בשנת 1984 הכריז עליו אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, יחד עם שרידיהם של שלושה מיסיונים נוספים באזור: נואסטרה סניורה דה סנטה אנה, נואסטרה סניורה דה לורטו וסנטה מריה לה מז'ור. בשל המצב הטוב יחסית בו נשמר, ובשל נגישותו, זוכים שרידי המיסיון למספר רב יחסית של מבקרים.

בין שרידי המיסיון ניתן להבחין בכיכר המרכזית, המוקפת בכנסייה, בית העירייה, מנזר, בית קברות ומספר בתים נוספים. הכנסייה, שאורכה 74 מטרים ורוחבה 24 מטרים, נבנתה מאבן חול אדמדמה, המצויה באזור. רוחב הקירות היה כשני מטרים, והוא אפשר למבנה להישאר יציב חרף השימוש בחומר בנייה עדין יחסית. הרחוב הראשי מוביל מהכיכר לכניסה הראשית, מצפון. רבים מהמבנים במיסיון נבנו בהשפעת סגנון הבארוק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סן איגנסיו מיני** בוויקישיתוף
* מידע נוסף על סן איגנסיו מיני (בספרדית)

| דגל ארגנטינהדגל ארגנטינה סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בארגנטינה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| הפארקים הטבעיים איסצ'יגואלסטו וטלמפאז'ה • לוס גלסיירס • מתחם וחוות הישועים בקורדובה • חצי האי ואלדס • מערת הידיים • מפלי איגואסו • קבראדה דה אומוואקה • המיסיונים הישועיים של הגוארני (עם ברזיל): סן איגנסיו מיני, נואסטרה סניורה דה סנטה אנה, נואסטרה סניורה דה לורטו וסנטה מריה לה מז'ור • מערכת הדרכים של האינקה (עם בוליביה, צ'ילה, קולומביה, אקוודור ופרו) • העבודה האדריכלית של לה קורבוזיה (עם שש מדינות אחרות) • הפארק הלאומי לוס אלרסס |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no98126257
* WorldCat (עם LCCN): no98-126257

 |
שרידי סרקופג
**אל-אביאר** הוא אתר ארכאולוגי בעיר מודיעין הנמצא צמוד לחניון הדרומי של פארק ענבה. 

המקום אינו מסומן במפות ואין וודאות בשמו. ישנה סברה לזהות את המקום כ**אל-אביאר** שמוזכר ומתואר בכתביו של החוקר הצרפתי שארל קלרמון-גנו. במקום נחשפו שרידי מבנה מאורך ומתקנים חצובים רבים. לידם התגלתה מערה אליה מובילות מדרגות חצובות. שרידי מבנה מאורך הם מנזר ביזנטי קטן - אחד ממספר מנזרים שהתגלו באזור מודיעין. 

הארכאולוג אלכסנדר און חפר במקום הזה. לדבריו, המקום היה מיושב בשתי תקופות: התקופה הביזנטית ותחילת התקופה הערבית הקדומה. אף על פי שרשות העתיקות אסרה לבנות באתר, המקום נפגע על ידי כלים כבדים שביצעו עבודות באזור. לעת עתה לעיריית מודיעין אין תוכנית לשימור האתר ושילובו בפארק. 

בשנת 2012 התגלה בקרבת מקום בית בד מהתקופה הביזנטית.

* גת חצובגת חצוב
* שרידי פסיפסשרידי פסיפס
* מערה עם מדרגותמערה עם מדרגות
* אגן חצובאגן חצוב

לקריאה נוספת
------------

* ערן תירוש, **מנזר במרכז העיר**, עיתון "מודיעין ניוס", 23 בדצמבר 2004.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אל-אביאר** בוויקישיתוף
דניאל, דוכס וסטריטלנד, 2013
שלט האצולה של הנסיך דניאל
**הנסיך דניאל**, דוכס וסטריֶטלנד (נולד ב-15 בספטמבר 1973), נשוי לוויקטוריה, נסיכת שוודיה והוא אביהם של אסטל, דוכסית אוסטרגוטלנד ואוסקר, דוכס סקניה.

ביוגרפיה
--------

דניאל נולד בארברו כ**אולף דניאל וסטלינג**, ולפני נישואיו לנסיכה, היה מאמן כושר ובעל חברה למכוני כושר בשם "באלנס טריינינג" בסטוקהולם, הוא הכיר את הנסיכה כאשר היה מאמן הכושר האישי שלה. אירוסיהם הוכרזו ב-24 בפברואר 2009, לאחר שקיבלו אישור מקרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה וממשלת שוודיה, כנדרש על פי חוק.

דניאל סובל מבעיה מולדת (אך לא תורשתית) הפוגעת בתפקוד הכליות שלו. שלושה חודשים לאחר אירוסיו הוא סבל מכשל בכליות, ואושפז בבית החולים. אביו תרם לו כליה, והניתוח הוכתר בהצלחה.

הוא נישא לנסיכה בטקס מלכותי בקתדרלת סטוקהולם ב-19 ביוני 2010. בתם נולדה ב-23 בפברואר 2012, וב-2 במרץ 2016 נולד להם בן.

הנסיך, אשתו וילדיהם מתגוררים בארמון אגה בסולונה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דניאל, דוכס וסטריטלנד** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1217203931
* ISNI: 0000 0000 5919 2482
* LCCN: n2012059263
* SELIBR: 322325
* SUDOC: 157441822
* VIAF: 86434086
* WorldCat: lccn-n2012059263

 |
סמל המועדון - עם שמות האגודות שהתאחדו לאגודה אחת

|  |
| --- |
| 
**עיינו גם בפורטל**

**פורטל השחייה** הוא שער לכל הערכים והנושאים הקשורים לשחייה תחרותית. הפורטל מציג את כל האלופים האולימפיים, אלופי העולם, את שיאי העולם, את אליפויות אירופה וכן את כל שחייני העלית הישראלים לדורותיהם.
 |

**ירושלים רבתי** היא אגודת שחייה ישראלית הפועלת בירושלים. האגודה חברה באיגוד השחייה בישראל.

האגודה הוקמה בשנת 1998 לאחר איחוד של מספר מועדוני שחייה משכונות שונות בירושלים. הבסיס לאגודת "ירושלים רבתי" היא אגודת "הפועל ימקא ירושלים" שזכתה באליפויות נוער ובוגרים בשנות השמונים. במסגרת האיחוד הצטרפו לשחייני ימקא שחייני "מכבי מעלה אדומים" ושחייני רמות. מאוחר יותר פתחה האגודה גם סניף בגבעת זאב. 

מקימי המועדון הם המאמן הראשי ברי אבנר, המאמן ויו"ר המועדון מנו מאי, מנהל מחלקת הספורט בימקא גד ארנון, ודוד סיבור (סוכו) מי שהיה בעבר מאמן נבחרת ישראל ומזכ"ל איגוד השחייה. 

הבריכה הראשית של האגודה היא בריכת ירושלים האולימפית במושבה הגרמנית.

האגודה זכתה להצלחה בשחיית הנשים בסוף שנות התשעים, כולל שיאים ישראליים במשחי השליחות. השחייניות הבולטות היו: לימור מרמלשטיין (שיאנית עבר במשחי החזה), אולגה צינקר (שיאנית עבר במשחי החזה) וליטל כשריאל (שיאנית במשחי הגב ושחיינית נבחרת ישראל גם במשחי הפרפר והחתירה).
באולימפיאדת סידני (2000) ייצג שחיין המועדון אלכסיי מנז'ולה את המדינה. כמו כן, באולימפיאדת בייג'ינג 2008 השחיין נמרוד שפירא בר אור ייצג את ישראל במשחי 100 ו-200 חופשי, ואף עלה לשלב חצי הגמר ב-200 ודורג בסיום במקום ה15.
בשיאה דורגה האגודה במקום השני לגברים ובמקום השני בדירוג הכללי באליפויות ישראל לבוגרים.

בין שחייני המועדון הבכירים בעבר ובהווה ניתן למצוא את אהוד סגל (דורג 19 בעולם במשחה 200 גב בשנת 2006), נמרוד שפירא בר אור (מדליות באליפות אירופה לנוער ובאולימפיאדת הנוער האירופאית, נבחר לספורטאי העתיד בשחיה 2008), יניב שניידר, בועז טלסקי, ג'ואן קופטי ודניאל קלינגר - כולם חברים בסגלי נבחרות ישראל השונות.

הישגים בינלאומיים
-----------------

למועדון ישנם הישגים גם במישור הארצי, אך גם במישור הבינלאומי. בין הישגיו הבולטים ניתן למצוא מדליות באליפות אירופה לנוער, ובאולימפיידת הנוער האירופאית על ידי נמרוד שפירא בר אור, מדליות בגביע מדינות הים התיכון (קומן) על ידי ג'ואן קופטי וגיא משעלי חצי גמר אליפות אירופה על ידי אהוד סגל ועוד.

כמו כן, לאגודה הישגים במישור האולימפי, כששחיין האגודה נמרוד שפירא בר אור קבע שיא ישראלי ועלה לחצי הגמר במקצה ה-200 חתירה.

מדי שנה מייצגים את ישראל מספר שחייני המועדון בתחרויות בינלאומיות לבוגרים ולנוער.

שיאים ישראליים
--------------

המועדון מחזיק במספר שיאי ישראל לנוער ולבוגרים המפורטים להלן:

בריכות ארוכות:

* 50 מטר חופשי, נוער - 00:23.37, נמרוד שפירא בר אור
* 100 מטר חופשי, נוער - 00:50.45, נמרוד שפירא בר אור
* 200 מטר חופשי, נוער - 1:50.06, נמרוד שפירא בר אור (שיא בינלאומי ישראלי)
* 400 מטר חופשי, נוער - 3:54.83, נמרוד שפירא בר אור
* 4x50 מטר חופשי, בוגרים - 01:36.11 (איתמר שחר, דימה ריבינסקי, שלומי אמון, אלכסיי מנז'ולה)
* 50 מטר פרפר, בוגרים - 00:24.71 אלכסיי מנז'ולה (שיא בינלאומי ישראלי)
* 200 מטר חופשי, בוגרים - 1:47.78, נמרוד שפירא בר אור
* 100 מטר חופשי, בוגרים - 49.10, נמרוד שפירא בר אור

בריכות קצרות: 

* 4X100 מטר חופשי, בוגרים - 3:26.04 (גיא קגל, יניב שניידר, מתן רץ, אהוד סגל)

בנוסף מחזיקים שחייני האגודה במספר שיאי גילאים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של ירושלים רבתי
| יסוד כימי | רדיוס (Å) |
| --- | --- |
| מימן | 1.20 |
| פחמן | 1.7 |
| חנקן | 1.55 |
| חמצן | 1.52 |
| פלואור | 1.35 |
| זרחן | 1.9 |
| גופרית | 1.85 |
| כלור | 1.8 |
| נחושת | 1.4 |
| על פי בונדי (1964) |

**רדיוס ואן דר ואלס** של אטום הוא הרדיוס של ספֵירה דמיונית חזקה היכולה לשמש מודל לאטום למטרות שונות. רדיוסי ואן דר ואלס נקבעו ממדידות של מרחב אטומי בין זוגות של אטומים לא קושרים בגבישים.

רדיוס ואן דר ואלס נקרא על שם יוהנס דידריק ואן דר ואלס, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1910.

גזים ממשיים לא מתנהגים בדיוק כפי שמצפים מהם, ואף במקרים מסוימים הסטייה יכולה להיות גדולה מאוד. לדוגמה, גזים אידיאליים לעולם לא יהיו נוזלים או מוצקים, לא משנה כמה הם יקוררו או יידחסו. שינויים של חוק הגז האידיאלי, {\displaystyle P{\tilde {V}}=nRT}, התכוונו לכך. מקרה פרטי ידוע הוא משוואת המצב של גז ואן דר ואלס: {\displaystyle \left(P+a({\frac {n}{\tilde {V}}}){^{2}}\right)({\tilde {V}}-nb)=nRT}, כאשר a ו b הם פרמטרים מתכווננים הנקבעו ממדידות נסיוניות שבוצעו עם גזים ממשיים. ערכיהם משתנים מגז אל גז.

נפח ואן דר ואלס
---------------

נפח ואן דר ואלס של אטום הוא הנפח של ספֵירה עם רדיוס ואן דר ואלס של האטום.

לשני אטומים לא קשורים כימית יש מרחק מינימלי בין מרכזיהם, השווה לסכום רדיוסי הוואן דר ואלס שלהם. אולם, אם האטומים קשורים בקשר קוולנטי, המרחק בין מרכזי האטומים קטן יותר. לפיכך, נפח ואן דר ואלס של מולקולה עם קשרים קוולנטים קטן מסכום נפחי הוואן דר ואלס של האטומים המרכיבים אותה.

נפח ואן דר ואלס של מערכת מולקולות הוא הסכום של נפחי הוואן דר ואלס שלהן.

ראו גם
------

* גז ואן דר ואלס
* קשרי ואן דר ואלס

לקריאה נוספת
------------

* L. Pauling, The Nature of the Chemical Bond, Cornell University Press, USA, 1945.

קישורים חיצוניים
----------------

* Van Der Waals Radius of the elements at PeriodicTable.com

הערות שוליים
------------

1. ↑  Bondi, A. (1964). "Van der Waals Volumes and Radii". *J. Phys. Chem.* **68** (3): 441–51. doi:10.1021/j100785a001.
**דניאל איפלה-אוסיריס** (בצרפתית: **Daniel Iffla Osiris**‏; 23 ביולי 1825 – 5 בפברואר 1907) היה איש הון, פטרון האמנויות ונדבן יהודי צרפתי ממוצא מרוקאי-ספרדי. איפלה-אוסיריס עשה את הונו בבנקים צרפתיים שהשקיעו בבניית מסילות רכבת בספרד - פעילות שבזכותה הוענק לו אות מסדר איזבלה (Orden de Isabel la Católica).

קורות חיים
----------

דניאל איפלה נולד למשפחה צרפתית-יהודית ממוצא מרוקאי-ספרדי. אביו, יצחק, נולד בבורדו ב-1799 והיה סוחר. אמו, לאה, נולדה אף היא בבורדו ב-1797. דניאל נולד לבני הזוג, שנישאו ב-1823, שנתיים מאוחר יותר, ונקרא על שם סבו מצד אביו.

קברו של דניאל איפלה בבית הקברות של מונמארטר
מקורו של השם 'איפלה' הוא מן הפועל أَفْلَحَ (אפלחה) בשפה הערבית במשמעות של "הצליח". את השם "אוסיריס" הוא הוסיף ב-1861 על פי הוראת צו אימפריאלי לאחר פשיטת רגל שזכתה לפרסום גדול. השם מתייחס לשמו של האל אוסיריס במיתולוגיה המצרית, לו (יחד עם אחותו, איזיס) מיוחסת הבאת התרבות למצרים.

דניאל איפלה למד בבית הספר היהודי בבורדו עד לגיל 14 ולאחר מכן המשיך את לימודיו בפריס. כשהיה בן 17 עזב את לימודיו כדי לעבוד כברוקר וזכה להצלחה רבה בחברות בנקאיות מיסודם של היהודים הספרדים ז'ול מירס ומואיז מיו.

פעילותו כפטרון האמנויות וכנדבן
------------------------------

דניאל איפלה אוסיריס פרש עד 1860 מחיי העסקים והקדיש את שארית חייו לאמנויות, לספרות למדעים לאחר מותה של בת זוגו ב-1855. אשתו, שהייתה נוצרייה, מתה במהלך לידת התאומים, שלא שרדו אף הם.

פעילותו כפטרון האמנויות ופילנתרופ הייתה בהשראת מסורת הצדקה ביהדות, ערכי הרפובליקה הצרפתית וגם רצונו להיפטר מההון שצבר.

בית הכנסת היהודי בלוזאן
הוא מוכר במיוחד בזכות תרומתו למכון פסטר (תרומה שהופנתה למימון בבניית 'מכון הרדיום' על שם מארי קירי), פסל ז'אן ד'ארק בעיר נאנסי ומימון בנייתם של בתי כנסת רבים בצרפת (בית הכנסת בווינסנס, פריס, טור), תוניסיה (תוניס) ושווייץ (לוזאן). על פי בקשתו ובשל רצונו להטימן בקרבת אשתו הנוצרייה, הצליח לאחר מאבק עיקש לקבל חלקה הנמצאת בין בתי הקברות היהודי והנוצרי בפריס. את קברו מעטרת רפרודוקציה של פסל משה של מיכלאנג'לו.

לקריאה נוספת
------------

* Dominique Jarrassé,*Osiris, patron Jewish nationalist French. Daniel Iffla (1825-1907).*Editions of Aesthetic Miscellaneous, 2009.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דניאל איפלה-אוסיריס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Les noms de famille des Juifs d'Afrique du nord et leur origine, www.dafina.net (בצרפתית)
2. ↑  Pierre Assouline, **,The Last of Camondo**, Gallimard, 1997, עמ' 104-106. (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007305947105171
* BnF: cb12558050t (data)
* GND: 119471833
* ISNI: 0000 0000 6675 6549
* LCCN: n99260533
* The Léonore id LH//1332/49 is not valid.
* SUDOC: 138752338
* VIAF: 20491682
* WorldCat: lccn-n99260533

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"דניאל איפלה-אוסיריס"**.
פירוש נוסף ערך זה עוסק בשחקנית אמריקאית. אם התכוונתם למישל תומאס, בלשן ומורה לשפות, ראו מישל תומאס.

**מישל דוריס תומאס** (באנגלית: **Michelle Doris Thomas**;‏ 23 בספטמבר 1968 - 22 בדצמבר 1998) הייתה שחקנית אמריקאית, ידועה בעיקר עקב משחקה בקומדיית המצבים "אריזה משפחתית".

ביוגרפיה
--------

תומאס נולדה בבוסטון שבמסצ'וסטס, אך גדלה בניו ג'רזי במונטקלייר. היא למדה בבית הספר לריקוד ואומנויות, ובמרכז הריקודים בברודוויי שבניו יורק.
אימה הייתה שחקנית תיאטרון, ואביה דניס תומאס היה חבר בלהקת Kool & the Gang.

קריירה
------

בין השנים 1988–1990 היא השתתפה בתוכנית "משפחת קוסבי" בתור חברתו של תיאו (מלקולם-ג'מאל וורנר). דמותה המוכרת ביותר הייתה בתוכנית "אריזה משפחתית", בה גילמה את מיירה, חברתו של סטיב ארקל (ג'ליל וייט). היא הצטרפה לסדרה בעונה הרביעית בשנת 1992 עד 1998 בה נאלצה לעזוב עקב מצבה הבריאותי, ממש לפני ביטול הסדרה. 

תומאס הופיעה בתפקידי אורח בסדרות ובסרטים, בהם "רוזאן", "Malcolm & Eddie", בסרט "להסתובב עם החברה" ועוד. תפקידה האחרון היה דמותה של קלי בתוכנית "צעירים חסרי מנוח", שזיכה אותה בפרס ה-NAACP על מעמדה כשחקנית הטובה ביותר בדרמה יומית.
בנוסף היא הופעה בסינגל המצליח "Never Make a Promise" של הלהקה Dru Hill.

פטירתה
------

באוגוסט 1997 תומאס אובחנה כחולה בסוג נדיר של סרטן הקיבה, שנקרא סרקומה של רקמות רכות. היא שמרה את המידע על כך שהיא חולה בסוד, וסירבה לקבל טיפולים בשל הסיכוי הגבוה שלא תוכל ללדת. כאשר הגדירו את מצבה כסופני היא החלה בטיפולים.
בן זוגה ששהה לצידה עד למותה היה השחקן מלקולם-ג'מאל וורנר.

קישורים חיצוניים
----------------

* מישל דוריס תומאס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* מישל דוריס תומאס, באתר AllMovie (באנגלית)
* מישל דוריס תומאס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* מישל דוריס תומאס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* מישל דוריס תומאס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אכסניית סטייפל בשנת 1886.
**אכסניית סטייפל** (באנגלית: **Staple Inn**; "סטייפל אין") הוא מבנה הממוקם בצידו הדרומי של רחוב היי הוברן בשכונת הוברן, בלונדון בירת הממלכה המאוחדת.

מבנה זה הוא שריד אחרון לאכסניות האוצר.

היסטוריה
--------

אכסניית אוצר זו הייתה מסונפת לאכסניית גריי, אחת מאכסניות המשפט.

האזכור הראשון של אכסניה זו מקורו בראשית התקופה הנורמנית. תיעוד משנת 1292 מציין כי היה באתר מבנה שנקרא "לה סטייפלד האל" (‘le Stapled Halle’) - ככל הנראה במשמעות "השוק המקורה" המתאר את שוק הצמר שפעל במקום.

לא ידוע כיצד התארגנה אגודת עורכי הדין אשר הייתה לימים אכסניה זו, אולם ככל הנראה השימוש הראשון באכסניה כמשכן לעורכי דין וסטודנטים למשפטים היה בשנת 1415.

המבנה נותר בבעלותם של סוחרי צמר עד שנת 1580 עת מבנה חדש נבנה בסמוך למבנה הקודם על ידי אגודת עורכי הדין (באתר בו ממוקם כיום המבנה הנוכחי). במבנה החדש שנבנה שולבו חלונות הוויטראז' שהיו במבנה המקורי.

בשנת 1756 פרצה שרפה במבנה סמוך. המבנה לא נפגע אולם מספר חדרים סמוכים נהרסו, וכתובת מעל דלת המבנה מזכירה אירוע זה. האולם הראשי ומרבית חלקי המבנה נהרסו במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה, ושוקם לאחריה.

בשנת 1800 פחת מספר התלמידים במבנה ואכסניות המשפט קבעו כי המבנה יפסיק לשמש כבית ספר למשפטים אלא רק כמשכן לעורכי דין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אכסניית סטייפל** בוויקישיתוף
* ההיסטוריה של אכסניית סטייפל
* תיאור המבנה (אורכב 19.07.2009 בארכיון Wayback Machine)
רכב צבאי משחרר מסך עשן תוך כדי תנועה
**מסך עשן** הוא אמצעי לחימה העושה שימוש בעשן המשוחרר בכוונה לאוויר כדי למסך תנועה, פעילות או מיקום של כוח צבאי כגון חיל רגלים, שריון, מטוסים או ספינות. הביטוי **מסך עשן** הפך בהשאלה למטבע לשון המתאר פעילות הסחה מכוונת. 

העשן נוצר מחמרים כימיים שונים הארוזים במכל מתאים לשילוח או לשימוש במקום. בשימוש נרחב רימונים המושלכים ידנית או בעזרת מטול רימונים, וכן ירי ארטילרי של פגזים. הרימון או הפגז משחרר לסביבה ענן של עשן כבד שמתפזר באיטיות גם בנוכחות רוחות חלשות. כלי רכב קרבי משוריין רבים כוללים מדוכות עשן, זהו התקן היורה רימוני עשן ויוצר מסך עשן באופן מיידי. טנקים רבים יכולים ליצור מסך עשן גם באמצעות המנוע, על ידי הזרמה וטפטוף סולר על גביי צינור פליטת הגזים של המנוע, מה שגורם לו להתעבות ולהפוך לעשן סמיך. בדרך כלל יצירת עשן בדרך זו איטית יותר מאשר שימוש ברימוני עשן על בסיס זרחן לבן. בעבר מסך העשן שימש בעיקר כדי למסך את ראייתם של כוחות האויב. כיום, כתגובה לשימוש בטכנולוגיות מתקדמות בשדה הקרב, מסך העשן משמש גם כחסם לאמצעים לראיית לילה שונים, כמו הגברת אור כוכבים או קרינת תת-אדום לזיהוי תרמי של כוחות לוחמים. מסכי עשן כבד במיוחד יכולים לחסום קרני לייזר המשמשות את האויב לאומדן המרחק בינם לבין הכוח הממסך.

כדי לכסות שטחים גדולים באזורים מוגדרים משתמשים בגנרטור עשן. זהו מתקן המנדף שמן ומזרים אוויר קר דרך האדים. ויסות קצב אידוי השמן, קצב הזרמת האוויר והטמפרטורה שלו משפיעים על גודל טיפות הערפל שנוצר. בדרך זו ניתן למסך בזול ובמהירות (נמוכה יחסית לשיטות הפירוטכניות) שטחים גדולים מאוד. גרסה פשוטה של שיטה זו היו מגדלים בהם מבעירים דלק או שמן באיכות ירודה או עצים טבולים בשמן שהיו מעלים עשן כבד בעת בעירתם. דוגמאות לשימוש כזה במיסוך עשן היו במפרץ חיפה בעת מלחמת העולם השנייה על מנת להגן על בתי הזיקוק לנפט וחוות מכלי הדלק מהתקפת מטוסים, וכן ליד מצודת הטגארט של עתלית. 

כיום משתמשים רוב צבאות העולם בחימוש על בסיס זרחן לבן ליצירת מיסוך עשן באופן מיידי ובכמות רבה. ביקורת נמתחה על השימוש בזרחן לבן בטענה שפצצת הזרחן היא נשק תבערה שכן כאשר הזרחן פוגע בבני אדם הוא גורם להם לכוויות חמורות. לכן היו קריאות להוציא את השימוש בפצצות זרחן, גם לצורכי מיסוך בלבד, אל מחוץ לחוק הבינלאומי.

ראו גם
------

* פירוטכניקה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מסך עשן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוגמה: הפולמוס בעולם בעקבות השימוש של צה"ל במיסוך על בסיס זרחן במבצע עופרת יצוקה. ראו כאן.

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NARA: 10664311

 |
גנרל **גרהרד שמידהובר** (בגרמנית: **Gerhard Schmidhuber**; 9 באפריל 1894 – 11 בפברואר 1945) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, ולדעת חוקרים מסוימים בזכותו רוב גטו בודפשט ניצל.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

שמידהובר נולד ב-9 באפריל 1894 בדרזדן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1914 התגייס שמידהובר לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-177 (הסקסוני המלכותי ה-12), עמו לחם בפרוץ מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1916 הועבר שמידהובר לרגימנט הרגלים ה-391, ומילא בו תפקידים שונים עד סיום המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל שמידהובר את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה פרש שמידהובר מהצבא, ובשנת 1920 התחתן עם הלן באומפלדר. בשנת 1934 הצטרף שמידהובר לוורמאכט, ובשנת 1939 הועלה לדרגת מיור ומונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-103.

### מלחמת העולם השנייה ואחריתו

עם פרוץ המלחמה היה שמידהובר מפקד גדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-103, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין ובמהלך המערכה על צרפת כחלק מהדיוויזיה ה-4. ב-15 באוגוסט 1940 הוסבה הדיוויזיה ה-4 לדיוויזיית הפאנצר ה-14, ורגימנט הרגלים ה-103 הוסב לרגימנט הרובאים ה-103. שמידהובר לחם עם גדודו במהלך המערכה בבלקן ובמהלך מבצע ברברוסה, וב-1 ביולי 1941 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באפריל 1942 הועלה שמידהובר לדרגת אוברסט, וב-1 ביוני אותה שנה קיבל תפקיד בבית הספר לשריון. ב-11 ביולי 1943 מונה שמידהובר למפקד רגימנט הפאנצרגרנדיר ה-304, שהיה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-2, ולחם עמו בקרבות סביב קייב, ועל כך קיבל ב-18 באוקטובר 1943 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-2 במאי 1944 מונה שמידהובר למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-7, שהייתה חלק מארמיית הפאנצר הראשונה, וב-9 בספטמבר מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-13, שהייתה חלק מהארמייה השישית. באוקטובר 1944 לחם שמידהובר עם הדיוויזיה שבפיקודו בקרב דברצן, ובינואר 1945 לחם עמה במצור על בודפשט. ב-21 בינואר 1945 קיבל שמידהובר על פעולותיו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. 

ישנם חוקרים הטוענים שימים ספורים לפני כן, רגע לפני הגעת הכוחות הסובייטים, החליטו יחידות של צלב החץ לחסל את כל יושבי גטו בודפשט. על פי חוקרים אלו, אחד מהקצינים ביחידה זאת החליט לנסות ולסייע ליהודים, ודרך ראול ולנברג, שהיה הנספח השוודי, הפעילו לחץ על מפקד העיר הגרמני שמידהובר שימנע את הטבח. הם הבהירו לו שמעשים אלו יהיו על אחריותו, ושיכנעו אותו לעצור אותם. מיד לאחר מכן שלח שמידהובר חיילים מהוורמאכט לתוך הגטו שיוודאו שהפורעים לא יפגעו שם.

ב-11 בפברואר נהרג בעת ניסיון הפריצה של המצור הסובייטי בבודפשט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גרהרד שמידהובר** בוויקישיתוף
* גרהרד שמידהובר באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  שלמה אהרונסון, כיצד ניצל גטו בודפסט?
2. 1 2  אלי ריכנטל, בדיקה מחודשת של פרשת קסטנר (עמ' 132) (ארכיון)
**מישל בלאווה** (בצרפתית: **Michel Blavet**;‏ 13 במרץ 1700 – 28 באוקטובר 1768) היה וירטואוז חליל צרפתי.

קורות חייו
----------

בלאווה נולד בבזאנסון, צרפת. אף כי למד בכוחות עצמו לנגן כמעט בכל כלי נגינה, הוא התמחה בחליל, שאותו החזיק בכיוון שמאל, בניגוד לכיוון המקובל על רוב החלילנים כיום, ובבסון.

בלאווה נודע בניקיון ובכיוון המושלם של נגינתו, גם כשניגן בסולמות קשים, ובצליל היפה במיוחד שהפיק.

כאשר מלאו לו ארבעים, היה בלאווה החלילן הראשי הן בהרכב המוזיקלי של לואי ה-15, ה"מוזיק דה רואה", והן בתזמורת האופרה של פריז. בלאווה דחה הזמנה לחצרו של פרידריך הגדול (משרה שקוונץ קיבל בסופו של דבר, אחרי הצעת תוספת משמעותית לשכר).

בלאווה כתב בעיקר לחליל, יצירותיו ששרדו כוללות קונצרט ושלושה כרכים של סונאטות. כל יצירותיו כתובות בסולמות הקלים ביותר, הואיל וייעד אותן לנגינת חובבים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מישל בלאווה** בוויקישיתוף

* מישל בלאווה, באתר ספוטיפיי
* מישל בלאווה, באתר AllMusic (באנגלית)
* מישל בלאווה, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* מישל בלאווה, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007283518405171
* BIBSYS: 3057181
* BNE: XX1750063
* BnF: cb138915818 (data)
* CANTIC: a12202502
* GND: 118511637
* ISNI: 0000 0001 0899 3789
* LCCN: n82155098
* LNB: 000037034
* MusicBrainz: cb10c545-a594-467f-9f07-620de451a37f
* NDL: 01083179
* NKC: xx0011421
* NLP: A12443359
* NTA: 073169579
* SNAC: w6bv99pn
* SUDOC: 080715788
* Trove: 1026528
* VIAF: 49407378
* WorldCat: lccn-n82155098

 |
**יוהנס קליימן** (בהולנדית: **Johannes Kleiman**;‏ 17 באוגוסט 1896 – 28 בינואר 1959) היה אזרח הולנדי וחבר קרוב של אוטו פרנק, אביה של אנה פרנק. ביחד עם אחרים הוא סייע למשפחה להסתתר מאימת השלטונות הנאציים.

ביוגרפיה
--------

יוהנס קליימן פגש את אוטו פרנק בשנת 1923 והפך לשותפו בבנק **מיכאל פרנק**, שפשט את הרגל בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20. הוא המשיך לעבוד עם אוטו פרנק כמנהל חשבונות בסניף ההולנדי של חברת אופקטה, והפך חבר קרוב של המשפחה בשנת 1933 כאשר נאלצו לברוח מגרמניה מפחד הנאצים שעלו לשלטון. תחילה פעל סניף אופקטה מביתו של קליימן במשך 5 חודשים עד שפעילות החברה הועתקה לבית הידוע כבית אנה פרנק. במשרדים אלו עבדו ויקטור קוגלר, בפ ווסקאול עבור חברה בבעלות אוטו פרנק שנקראה **פקטקון** ומיפ חיס ובעלה יאן חיס עבור אופקטה. חבורה זו היא שאיפשרה למשפחת פרנק להיכנס למחבוא במחסני החברה ביום 6 ביולי 1942. המחבוא, (הולנדית:Achterhuis) שנודע כ"האגף הסודי" בתרגומים לאנגלית של יומנה של אנה פרנק, היה חלל בן שלוש קומות שהכניסה אליו הייתה ממבואה בקומה העליונה של משרדי החברה. בקומה הראשונה של החלל היו שני חדרים קטנים ובצמוד אליהם חדר אמבטיה ושירותים. בקומה השנייה היה חדר גדול ואליו צמוד חדר קטן, ממנו הוביל סולם לעליית הגג. הכניסה למחבוא הוסתרה, זמן מה לאחר כניסת המשפחה, בארון ספרים.

בבוקר של 4 באוגוסט 1944 פרצו למחבוא שוטרים ממשטרת הסדר הגרמנית (Ordnungspolizei) שפעלו על סמך הלשנה של אדם שנותר אלמוני עד היום. בראש הכוח עמד נגד אס אס קרל זילברבאואר מהאס דה ואיתו עוד שלושה קציני משטרה נוספים. משפחת פרנק ושאר דיירי המחבוא נלקחו למטה הגסטפו ומשם הועברו, לאחר חקירה, לבית מעצר בו שהו יומיים ולאחר מכן הועברו למחנה המעבר המשטרתי ליהודים וֶסְטֶרְבּוֹרְק.

ויקטור קוגלר ויוהנס קליימן נאסרו והועברו לבית כלא באמרספורט (Amersfoort). קליימן שוחרר לאחר שבעה שבועות קשים בהתערבות הצלב האדום, בגין בריאותו הרעועה, אך קוגלר נותר במאסר במתקני כליאה שונים עד לסוף המלחמה. מיפ חיס ובפ ווסקאול שוחררו לאחר חקירה קצרה על ידי המשטרה. לאחר המלחמה, ועם פרסום יומנה של אנה פרנק, פונו משרדי אופקטה, והוא הדריך מבקרים לבית ולמחבוא. כך הפך לאחד ממייסדי הקרן על שם אנה פרנק; אך הוא נפטר בעת עבודתו, ב-28 בינואר 1959, לפני פתיחתו הרשמית של המוזיאון.

קישורים חיצוניים
----------------

* יוהנס קליימן, באתר "יד ושם" (באנגלית)

| יומנה של אנה פרנק |
| --- |
| מתחבאים | אנה פרנק • אוטו פרנק • אדית פרנק • מרגוט פרנק • משפחת ואן-פלס • פרידריך פפר |  |
| מסייעים | מיפ חיס ויאן חיס • ויקטור קוגלר • יוהנס קליימן • בפ פוסקאול |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בסרט דרמה משנת 1985. אם התכוונתם לסרט קומי משנת 1994, ראו המסכה (סרט).

**מסכה** (באנגלית: **Mask**) הוא סרט דרמה אמריקני משנת 1985, בכיכובם של שר ואריק סטולץ ובבימויו של פיטר בוגדנוביץ'.

הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של הנער רוי ("רוקי") ל. דניס (1961–1978), נער אמריקאי בעל תסמונת Craniodiaphyseal dysplasia (אנ') (המכונה גם ליוניטיס) הגורמת לעיוות הגולגולת ומראה הפנים. הסרט עוסק בסוגיות חברתיות הנוגעות לקבלת החברה את השונה ואת מאבקה של אם למען שוויון הזכויות וההזדמנויות של בנה שנולד עם תסמונת זו.

עלילה
-----

הסרט מספר את סיפור יחסיהם של הנער רוקי (אריק סטולץ) אשר נולד מעוות בשל המחלה הנדירה, אימו (שר) וחבורת האופנוענים אליה משתייכים האם ובן זוגה (סם אליוט).

האם שואפת להעניק לבנה אורח חיים נורמלי וחינוך איכותי על אף שהיא עצמה חיה חיים הנחשבים "פרועים" ומחוץ לנורמות המקובלות. מאבקיה מופנים גם אל החברה אשר מקבלת את בנה בחוסר סובלנות, התנשאות או רחמים וגם כלפי הממסד המפלה אותו על רקע מחלתו. חלק ממאבקה היה כנגד מנהל בית הספר אליו רצתה לרשום את בנה אשר ניסה לסווגו כבעל פיגור שכלי כדי למנוע ממנו להגיע אל בית הספר, במקום להתמודד בעצמו עם קבלת השונה. מאבק אחר היא מנהלת כנגד הרופאים, אשר מאז לידתו של רוקי, מבשרים לה כי רוקי צפוי למות תוך חודשים ספורים. במסגרת חבורת האופנוענים, בעלת התדמית הקשוחה והנונקונפורמיסטית, מתקבל רוקי באהבה ובאופן הטבעי ביותר, שם מוצא הבנה ועזרה ובינו לבינם נרקמת חברות.

רוקי מצליח בלימודיו ומשגשג בהם מעבר לרגיל. הוא מתקבל לעבודה כמדריך במחנה קיץ של עיוורים וממשיך להתקדם בכל תחומי חייו. ביטחונו העצמי עולה והוא אף מתאהב בנערה עיוורת (לורה דרן) אשר רואה רק את יופיו הפנימי ונמשכת אל טוב ליבו. בשלב זה הוא אף מסייע לאמו לנסות להיגמל מהסמים אותם היא צורכת.

סופו הטרגי של הסרט, כמו גם בסיפורו האמיתי של רוקי, עם מותו בעת שישן.

השפעה
-----

הסרט זכה לשבחים וביקורות חיוביות רבות עם צאתו ולאחר מכן. הביקורות משבחות את בחירותו של הבמאי בוגדנוביץ' לעסוק בצדדים החיוביים והאופטימיים של סיפור - מערכת היחסים שלו עם האופנוענים, אהבתו ואישיותו החיובית, ואף להשתמש בהומור, במקום ליצור סרט רגשני וצפוי מראש. הסרט היווה אבן דרך בקריירה של בוגדנוביץ' לאחר מספר כישלונות חרוצים בסרטיו הקודמים, בשנות ה-70. שר, שעיקר עיסוקה עד אותה עת היה במוזיקה ובשירה, התקבלה כשחקנית דרמה רצינית ומוערכת ואף זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט בפסטיבל קאן. בעקבות הסרט גם פרצו לתודעה השחקנים אריק סטולץ ולורה דרן (הופיעה כשחקנית משנה).

קישורים חיצוניים
----------------

* "מסכה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "מסכה", באתר נטפליקס
* "מסכה", באתר AllMovie (באנגלית)
* "מסכה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "מסכה", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "מסכה", באתר Metacritic (באנגלית)
* "מסכה", באתר אידיבי
* "מסכה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* על הנער רוי ל. דניס בוויקיפדיה האנגלית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n95041349
* WorldCat (עם LCCN): n95-041349

 |
**מישל בליין** (בצרפתית: **Michel Blain**) היה כומר קתולי צרפתי, מחסידי אומות העולם, שהחביא והציל יהודים במלחמת העולם השנייה.

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
--------------------------------

מישל בליין כיהן ככומר בכנסיית נוטרדאם בעיר ניס שבצרפת. בנוסף לתפקידו בכנסייה, שימש כאיש דת בבית ספר לבנים על שם 'דון בוסקו',שהיה בסמוך לכנסייה. בראש בית הספר עמד האב וינסנט סמיוני, שהיה אחד מחסידיו של דון בוסקו. בזמן מלחמת העולם השנייה, התקבלו לבית הספר 12 תלמידים יהודים. האב בליין דאג להעניק להם שמות אריים ותעודות טבילה מזויפות שזייף בעצמו.

באביב 1944, שני חיילים מהמליציה הצרפתית, לבושים בבגדים אזרחיים, פשטו על בית הספר וחיפשו אחר יהודים. הם עברו תלמיד תלמיד וביקשו מכל אחד מהם להתלוות אליהם לשירותים על מנת לבדוק אם הוא נימול. האב סמיוני הצליח להבריח את התלמידים היהודים מבעוד מועד אל האב בליין, שחיכה להם בכנסייה הסמוכה. האב בליין עזר לתלמידים להסתתר בקריפטה העצומה שמתחת לקומה הראשית של הכנסייה. שני החיילים הנחושים למצוא יהודים, הגיעו אל הכנסייה שם הוסתרו הילדים ותחקרו את האב בליין. אך הם יצאו בידיים ריקות ועזבו את המקום.

שמו של מישל בליין על קיר השמות בגן חסידי אומות העולם במוזיאון יד ושם

הכרה והנצחה
-----------

ב-29 במרץ 1999, הוכר האב מישל בליין על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם בטקס שהתקיים בפריז. שמו נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי האומות העולם בירושלים. בקריפטה בה הוסתרו הילדים היהודים בכנסיית נוטרדאם בניס, הונחה אבן ציון ועליה הכתובת "בקריפטה זו [...] ילדים יהודים ומבוגרים זכו למקלט בזכות האבות מישל בליין ווינסטנט סמיוני".

הערות שוליים
------------

1. ↑  Justes parmi les nations, Collège, LGT, LP, CFA Don Bosco - Nice
2. 1 2  Blain Michel, Yad Vashem
פירוש נוסף ערך זה עוסק באופרה של ריכרד וגנר. אם התכוונתם למחזה, ראו החתונה (מחזה).
**החתונה** (בגרמנית: **Die Hochzeit**) היא האופרה הראשונה של המלחין הגרמני ריכרד וגנר. האופרה מעולם לא הושלמה.

וגנר החל בהלחנה לאחר שסיים את כתיבת הליברית בשנת 1832 כשהוא בן 19 בלבד. הוא נטש את העבודה על האופרה והשמיד את הליברית לאחר שאחותו הביעה בפניו את שאט נפשה מסיפור העלילה. רק שלושה קטעים שרדו מן העבודה המקורית.

מן הקטעים ששרדו מתברר כי סיפור העלילה נסוב סביב ההכנות לחתונתם של אדה וארינדל (שתי דמויות שיופיעו שוב כדמויות הראשיות באופרה השנייה שכתב והושלמה במלואה-הפיות). החתונה היא "חתונת נוחות" פוליטית ואינה מונעת מאהבתם של בני הזוג. בערב החתונה מופיע קדולט, אהובה האמיתי של אדה לפגישה עימה, אך היא דוחה אותו, ובניסיון לשמור על כבודה דוחפת אותו מעבר למעקה המרפסת אל מותו. בהלוויתו של קדולט מתמוטטת אדה שעדיין מאוהבת בו ומתה משברון הלב.

אף על פי שמן הבחינה המוזיקלית העבודה על האופרה רק החלה בטרם ננטשה, הרי שמבחינה טקסטואלית ניתן למצוא חלקים משותפים עם האופרה הפיות. מכאן ניתן להניח כי חלקים משמעותיים ומהותיים מתוך הלחן האפשרי מצאו גם הם את דרכם לתוך האופרה השנייה של המלחין.

| אופרות של וגנר |
| --- |
| האופרות המוקדמות | החתונה • הפיות • איסור האהבה • ריאנצי |
| תקופת הביניים | ההולנדי המעופף • טנהויזר • לוהנגרין |
| התקופה הבוגרת | טריסטן ואיזולדה • אמני השירה מנירנברג • טבעת הניבלונג • זהב הריין • הוולקירות • זיגפריד • דמדומי האלים • פרסיפל |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14791687k (data)
* GND: 4828424-5
* LCCN: no2004022683
* VIAF: 184534207
* WorldCat (עם VIAF): 184534207

 |