recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מר אל, כאן אנה** (באנגלית: **Mister God, This Is Anna**) הוא ספר משנת 1974. הוא נכתב בידי סידני ג'ורג' הופקינס שהשתמש בשם העט פין (Fynn) בליווי איורים מאת וויליאם פאפאס (William Papas). הספר תורגם לראשונה לעברית בידי אוריאל אופק בשנת 1979.

עלילה
-----

הספר מתאר את מעלליה של אנה, ילדה שובבה וצמאת ידע שברחה מביתה אותו היא מתארת בספר כ"חדר של שוטרים עם דם". בלילה ערפילי בשנות ה-30 של המאה הקודמת, על הרציף במזרח לונדון היא פוגשת את פין, בחור ענק, פשוט וכמוה סקרן וצמא לידע. בספר מתאר פין את שלוש וחצי השנים שהשניים בילו ביחד לפני שאנה מתה בתאונה לפני שנתה השמינית. הוא מתאר את חוויותיהם במירוץ אחר שאלות בנוגע לחיים, מתמטיקה, כימיה, ומר אל - חברה הקרוב ביותר של אנה.

דרך הספר נשאלות שאלות רבות על מהות הקיום שלנו, על אמונה, על החיים ועל המוות. שאלות אלו מוגשות בצורה ישירה וכמעט לא ערוכה בשפה של ילדה בת 5 ונענות גם בעזרת הגיון של ילדה בת 5.
או כמו שמתאר את זה פין:

> 
> בגיל 5 הכירה אנה את מלוא תכלית ההויה, ידעה את משמעותה של אהבה והייתה ידידה ועוזרת אישית של מר אל. בשנתה השישית הייתה אנה תאולוגית, מתמטיקאית, פילוסופית, משוררת וחובבת גינון. אם הפניתם אליה שאלה, הייתם זוכים תמיד לתשובה - בבוא הזמן. לעתים הייתה התשובה משתהה שבועות או חודשים, אך בסופו של דבר, בשעה הנראית בעיניה, הייתה התשובה ניתנת, ישירה, פשוטה וקולעת."
> 
> 
> 
> — מר אל כאן אנה, זמורה ביתן
>

המחבר
-----

הרבה השערות הועלו בקרב חוקרי ספרות וקוראים לגבי אמיתות הספר, האם כתב אותו תאולוג, פילוסוף או חוקר ידוע. האם דבריה של אנה באמת יכולים להיאמר על ידי ילדה בת 5?

אין תשובה חד משמעית בספר, מלבד אחרית הדבר שמצורפת לספר בה מצוטט מר ורנון ספרוקסטון, עורך הוצאת "קולינס"

"...ניסיתי לצייר בדמיוני את המחבר ואת רקעו והגעתי לכלל מסקנה כי זהו ודאי הוגה דעות בעל השכלה תאולוגית וניסיון מדעי..."

אך ההמשך מבהר את טעותו:

"הפגישה בין השניים הוכיחה למו"ל את טעותו הגדולה. המחבר האלמוני לא היה אלא 'פין', ממש כמו שתיאר את עצמו בספר: גבר גבה קומה ורב כוח, בעל נפש תמימה וסקרנית, איש שיחה המפליא להקשיב לזולתו, שחי וגדל באיסט-אנד הלונדוני בין "אנשי הלילה" המוזרים ופשוטי העם טובי הלב...".

ככל הנראה, 'פין' הוא שם העט של סידני (סיד) הופקינס (1919–1999). הופקינס גדל בלונדון, ככל הנראה בסביבה דומה לזו המתוארת בספר "מר אל, כאן אנה". בזכות מלגה שקיבל, הצליח הופקינס ללמוד בבית ספר יוקרתי, והושפע מאוד ממורה בשם ג'ון ד. הודג', אך עזב את הלימודים בגיל 16. בעקבות אירוע של נפילה בלתי מוסברת מצוק, הגיע הופקינס למוסד טיפולי, ובהמשך עבד במקום כאיש צוות. סידני הופקינס נקבר בכפר קטן בסומרסט, אנגליה.

לשם העט פין ישנן מספר פרשנויות, הראשונה, כמוגדר בספר:
"...אם אתם בקיאים במיתולוגיה האירית, תזכרו בטח כי פין שלהם היה ברנש די מגודל. גם אני. מתנשא לגובה שני מטר וחמישה, עם משקל עודף של שישים קילו..."
אך בעקבות האהבה הגדולה לכימיה ניתן גם לטעון כי המשמעות של השם פין (באנגלית Fynn) היא בכלל מתחום הכימיה בה fyn היא מולקולה שלוקחת חלק בתהליכי העברת המידע במוח.
בהמשך להצלחת הספר יצא ב-1986 ספר המשך "Anna's book" (תורגם לעברית ב-1988 בשם 'הספר של אנה' על ידי יחיעם פדן) אך זה האחרון לא זכה להצלחה כמו קודמו. ב-1990 יצא ספר המשך נוסף - Anna and the black knight שטרם תורגם לעברית.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **מר אל, כאן אנה** |

תולדות חייו של המחבר - סידני הופקינס

הערות שוליים
------------

1. ↑
**מרי ברטון** (באנגלית: Mary Barton) הוא הרומן הראשון מאת הסופרת הבריטית אליזבת גאסקל, הוא פורסם ב-1848. העלילה מתרחשת בעיר מנצ'סטר שבאנגליה בזמן שנות השלושים והארבעים של המאה ה-19, והיא מתייחסת לקשיים שהמעמדות הנמוכים ביותר בתקופה הוויקטוריאנית היו צריכים להתמודד איתם.

עלילה
-----

הרומן מתחיל במנצ'סטר, שם אנחנו מכירים את משפחת ברטון ואת משפחת וילסון, שתי משפחות ממעמד הפועלים. ג'ון ברטון מתגלה כאדם המטיל ספק בחלוקה של העושר וביחסים שבין העניים לעשירים. בנוסף הוא גם מתאר איך גיסתו אסתר נעלמה לאחר שברחה מביתה.

מיד לאחר מכן מרת ברטון מתה, וג'ון נשאר עם ביתו מרי להתמודד עם העולם האכזרי סביבם. ג'ון המדוכא הושפע קשות ממותו של בנו טום בגיל צעיר, לאחר מות אשתו, הוא מתחיל להיות מעורב בארגונים למען זכויות העם אשר מתקשרים לארגוני המסחר.

מרי מתחילה לעבוד אצל תופרת (אביה התנגד לכך שהיא תעבוד במפעל), היא הופכת למושא אהבתם של העובד ג'ם וילסון והנרי קארסון העשיר, בנו של בעל בית חרושת. מרי מקווה להתחתן עם הנרי קארסון וכך להבטיח לה ולאביה חיים נוחים, אבל מיד לאחר שהיא מסרבת להצעת הנישואין של ג'ם היא מבינה שהיא באמת מאוהבת בו. היא מחליטה להתחמק מקארסון ומקווה שתוכל להראות את רגשותיה לג'ם במהלך הזמן. ג'ם מאמין שהחלטתה סופית, למרות שרגשותיו כלפיה לא משתנים.

בינתיים אסתר שבה ומנסה להגיד לג'ון ברטון שהוא חייב להציל את מרי מלהפוך להיות כמוה, אישה מופקרת. ג'ון רק מרחיק אותה והיא נכנסת לכלא במשך חודש באשמת שיכרות. לאחר שהיא משתחררת היא מדברת עם ג'ם על אותו נושא. ג'ם מבטיח לה שהוא יגן על מרי ומתעמת עם קארסון, בסופו של דבר הם רבים. שוטר עד לקרב שלהם.

זמן קצר אחר כך קארסון נמצא מת כתוצאה מירי וג'ם נעצר על חשד, הרובה שלו נמצא בזירת הפשע. אסתר מחליטה לחקור את העניין ומגלה שהריפוד שעטף את הרובה הוא פיסת נייר עם השם של מרי.
היא מבקרת את מרי ואומרת לה להציל את אהובה, לאחר שהיא עוזבת מרי מבינה כי האשם הוא אביה ולא ג'ם. עכשיו היא חייבת להציל את ג'ם בלי לחשוף את אביה. בעזרת ג'וב לף (הסב החכם של חברתה מרגרט), מרי נוסעת לליברפול למצוא את האדם היחיד שיכול לספק אליבי לג'ם, ויל וילסון, בן דודו של ג'ם ומלח שהיה עמו בלילה של הרצח. לרוע המזל הספינה של ויל בדיוק עוזבת את הנמל, מרי רודפת אחרי הספינה בסירה קטנה וויל מבטיח שהוא יחזור להעיד.

בזמן המשפט ג'ם לומד על אהבתה של מרי אליו. וויל מגיע ומעיד, ג'ם נמצא חף מפשע. מרי נופלת למשכב בזמן המשפט ולאחר שהיא מבריאה היא חוזרת למנצ'סטר להתמודד עם אביה, אשר יסורי המצפון הרסו אותו. הוא מספר לאביו של קארסון את האמת, שהוא הרוצח ושמה שגרר אותו לרצח זה חוסר השיווין בין המעמדות. אביו של קארסון עדיין מחפש נקמה אך לאחר שהוא חוזר בתשובה הוא סולח לג'ון שמת מיד לאחר מכן.

ג'ם מחליט לעזוב את אנגליה, המוניטון שלו נהרס והוא לא יכול למצוא עבודה. הרומן מסתיים עם ג'ם ומרי, כעת בעל ואישה והורים לילד, ועם מרת וילסון, אימו של ג'ם, החיים באושר בקנדה.

ראו גם
------

* צפון ודרום, אחד מרומניה המאוחרים של גאסקל בעל נושא דומה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אליזבת גסקל, ‏מרי ברטון, בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* מרי ברטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb11957592f (data)

 |
**משפחת המומינים והשיטפון הגדול** (בשוודית: **Småtrollen och den stora översvämningen**) הוא ספר שנכתב על ידי הסופרת השוודית-פינית טובה ינסון אשר פורסם לראשונה בשנת 1945 על ידי המוציא לאור "Schildts Förlags Ab". זה היה הספר הראשון בסדרת המומינים. הספר אשר יצא לשווקים במהלך סוף מלחמת העולם השנייה, נחשב לעיתים רבות בתור פריקוול לסדרת ספרי המומינים משום שרוב הדמויות הראשיות מוצגות רק בספר הבא בסדרה "כוכב השביט מגיע לעמק המומינים". הספר לא תורגם לעברית.

עלילת הספר
----------

בתחילת הספר מומינאמא ומומינטרול מחפשים אחר מומינאבא ביער חשוך ומסתורי בשעות הלילה. בעודם ביער הם פוגשים ביצור קטן וחסר שם אשר מחליט לסייע להם ובעקבות כך מצטרף אליהם במסעם (בספרים הבאים בסדרה הוא מוצג בשם "סניף"). בהמשך הם מותקפים על ידי נחש ענק אך נערה צעירה ויפה עם שיער כחול בוהק בשם טוליפה מצילה אותם. לאחר מכן הם מוצאים את ביתו של איש זקן, אשר מזמין אותם לחיות בגינה שלו, אשר עשויה כולה ממתקים. אולם הם מחליטים להמשיך בדרכם.

מומינאמא מותקפת בהמשך על ידי חרק מסוג ארינמל אך האחרים מצילים אותה. לאחר מכן הם מאתרים את השמנטפים ומקבלים את אחת הסירות שלהם. בהמשך, לאחר שטרול-ים מוביל אותם ליבשת מרוחקת, החבורה מגיעה למגדלור בו חי ילד עם שיער אדמוני אשר מציין בפניהם כי הוא ראה את מומינאבא. בעקבות כך מומינאמא, מומינטרול וסניף ממשיכים בדרכם בעוד שטוליפה נשארת לגור עם הילד אדום השיער.

לאחר מכן מתחיל שיטפון. החברה מצליחה להציל בדרכם חתולה ואת גוריה. בהמשך הם מוצאים מסר בבקבוק ממומינאבא ובסיוע חסידה הם מאתרים את מומינאבא אשר מצא מקלט על עץ. הם מצילים את מומינאבא והולכים למקום אחר שאליו לא הגיע השיטפון. בהמשך הם מאתרים את בית המומינים, אותו מומינאבא בנה בעצמו עבור המשפחה, אשר נסחף בשלמותו בשיטפון.

| המומינים |
| --- |
| יוצרים ומפתחים | טובה ינסון • לארס ינסון |  |
| משפחת מומין | מומינטרול • מומינאבא • מומינאמא |
| העולם של המומינים | עמק המומינים • בית המומינים • סניף • סנופקין • מאי הקטנה • סנורקה • סנורק • הגרוק • השמנטפים • דמויות נוספות |
| ספרי הסדרה | משפחת המומינים והשיטפון הגדול (1945) • כוכב השביט מגיע לעמק המומינים (1946) • משפחת המומינים - הסיפור על מגבעת המכשף (1948) • ספר הזכרונות של מומינאבא (1950) • קיץ מסוכן בעמק המומינים (1954) • משפחת המומינים - חורף קסום (1957) • הילדה הבלתי נראית (1962) • מומינאבא והים (1965) • עמק המומינים בנובמבר (1970) |
| ספרי תמונות וקומיקס | הספר על בימבל, מומינטרול ומאי הקטנה (1952) • מי יעודד את רשוש? (1960) • המסע המסוכן (1977) • אורח לא רצוי (1980) • שירים מעמק המומינים (1993) • מומינטרול (קומיקס) (1954 - 1975) |
| סרטים וסדרות טלוויזיה | משפחת החיות המוזרות (1973) • המומינים (1977 - 1982) • המומינים (1990 - 1992) • המומינים - כוכב השביט: הסרט (1992) • קיץ מסוכן בעמק המומינים (2008) • כוכב השביט מגיע לעמק המומינים (2010) • עמק המומינים (2019 - הווה) |
| שונות | פארק עולם המומינים • Metsä • מוזיאון עמק המומינים |

קישורים חיצוניים
----------------

* משפחת המומינים והשיטפון הגדול, באתר OCLC (באנגלית)
**נאהבים** (באנגלית: **The Lovers**) היא נובלת מדע בדיוני מאת פיליפ חוזה פארמר, שיצאה לאור בשנת 1952. סיפור זה הוא סיפורו הראשון של פארמר שהתפרסם ועליו זכה בפרס הוגו. הספר הוא מסוגת מפגש ראשון המתרחש על כוכב הבית של חוצנים.

עלילה
-----

### רקע היסטורי

הרקע ההיסטורי לעלילה הוא מלחמה אפוקליפטית שהתרחשה בעבר בין תושבי כדור הארץ לבין מתיישבים על המאדים. במהלך מלחמה זו הושמדו רוב תושבי כדור הארץ באמצעות נשק ביולוגי, ולאחר מכן רוב תושבי המאדים. על פני כדור הארץ נותרו מספר קטן מאוד של ניצולים, למעט מספר אזורים חריגים שלא נפגעו כלל ומהם התפתחה האנושות מחדש: איי הוואי, איסלנד וישראל. המדינות שלא נפגעו השתלטו על שטחי כדור הארץ ויצרו מערך כוחות חדש, הכולל שני מוקדי כוח ראשיים: **ברית הייג'אק** ו**הרפובליקות הישראליות**.

### הרקע לעלילה

העלילה מתרחשת בקרב אנשי ברית הייג'אק. מדינת הייג'אק היא מדינה דתית טוטליטרית המפעילה על אזרחיה שיטות של דיכוי ושליטה המוכרות מההיסטוריה של גרמניה הנאצית וברית המועצות, כאשר האידאולוגיה המצדיקה את מערך השלטון היא דת שפותחה על ידי נביא בשם **סיגמן**, דת שנועדה מלכתחילה להשיג שליטה בתושבי המדינה על ידי הצדקת שלטון טרור והצגת כל מתנגד אפשרי כחוטא. המדינה שולטת לחלוטין בחיי אזרחיה – מחינוכם כילדים והתנייתם לשיטות המדינה, בחירת מקצוע עבורם, בחירת בן/בת זוג וכן הלאה.

עלילת הספר עוסקת בחבר במשלחת לכוכב לכת דמוי ארץ שהתגלה במרחק 40 שנות אור. משימת המשלחת היא מחקר ביולוגי שיאפשר פיתוח נשק להשמדת כל תושבי הכוכב על מנת לאכלסו על ידי אזרחים מברית הייג'אק.  

הפלנטה, המכונה **כמועוץ**, היא פלנטה בה עיקר בעלי החיים התפתחו מחרקים, בהם מספר גזעים תבוניים. יחד עם זאת, התקיימו בעבר הרחוק על הפלנטה יונקים דמויי אדם, ומחקרם מהווה את הכיסוי לפעילות האמיתית של המשלחת.

דמויות
------

### גזעים

* **בני אדם** - במובנו המוכר.
* **חפשפושים** - חייזרים חרקים. זהו גזע תבוני לחלוטין, אך ברמת התפתחות טכנולוגית נמוכה יחסית – רמה המזכירה את סוף המחצית הראשונה של המאה ה-20. החפשפושים עולים על בני אדם ביכולתם לקרוא שפת גוף ואף במידה מסוימת לזהות מצבי רוח וכוונות נסתרות כתוצאה מרגישות רבה לריחות ופרומונים.
* **לאליתה** – חייזרים מפריקי רגל מדומים. זהו מין טפילי לדמויי האדם אשר שרד על הפלנטה על אף שדמויי האדם נכחדו. זהו גזע תבוני בעל אינטליגנציה גבוהה, המורכב מנקבות בלבד. בנות הגזע עשויות בתנאים מסוימים לחיות זמן רב מאוד – מאות ואף אלפי שנים.

בנוסף, מאוכלסת הפלנטה בצורות חיים רבות נוספות, רובן חרקים.

### דמויות ראשיות

* **האל יארו** – הפרוטגוניסט. יארו הוא תושב ברית הייג'אק שמקצועו מכיל אלמנט של התמחות כללית. כתוצאה מכך הוא נחשף למידע רב ומגוון – הרבה מעל למה שהמשטר מרשה לאזרחים רגילים. עובדה זו ונטייתו הטבעית גורמות לו למתח פנימי רב ואי יכולת להסתדר עם התכתיבים של המדינה. יארו מצורף למשלחת בשל העובדה כי חברי המשלחת לא ישובו לכדור הארץ, תוצאה של המסע במהירות האור, דבר שהופך אותו כטיפוס "גבולי" לאזרח שהמדינה מעדיפה לוותר עליו.
* **פורנסן** – ה"גאפט" של יארו – משגיח תקינות דתי/פוליטי.
* **פובו** – חפשפוש. במקצועו הוא מעין פסיכולוג, ממונה מטעם החפשפושים על תרגום בין השפות.
* **ז'אנט** - לאליתה הסוחפת את האל יארו לרומן אסור.

תרגום לעברית
------------

הספר תורגם לעברית על ידי המתרגם אריאל כהן, וראה אור בהוצאת זמורה-ביתן-מודן, תל אביב 1979.
פירוש נוסף ערך זה עוסק ברומאן בגרמנית משנת 1995. אם התכוונתם לסרט משנת 2008 המבוסס על הספר, ראו נער קריאה (סרט).

**נער קריאה** (בגרמנית: **Der Vorleser**) הוא רומן מאת הסופר הגרמני ברנהרד שלינק, שראה אור בשנת 1995. הספר זכה בפרסים ספרותיים רבים, תורגם ליותר מ-50 שפות, והיה לספר הגרמני הראשון שהגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.

הספר תורגם לעברית על ידי רוני לוביאניקר ויצא לאור בהוצאת זמורה-ביתן ב-1998.

עלילה
-----

במוקד הספר רומן בין חנה, אישה צעירה שעובדת ככרטיסנית בחשמלית, לבין מיכאל, נער צעיר ממשפחה אינטלקטואלית. האנה מטפלת במיכאל בחוליו, ולאחר שהוא מבריא ממחלתו שולחת אותו אימו להודות לאישה שעזרה לו. רומן מתפתח בין השניים, ובמהלכו מבקשת חנה ממיכאל להקריא לה ספרים שונים בעת המפגשים ביניהם. לאחר זמן מה מתאכזב הנער לגלות, שהאישה עזבה בפתאומיות את הדירה שבה גרה, מבלי לומר לו דבר. 

מאוחר יותר, בהיותו סטודנט למשפטים, הוא מגלה באקראי שהנאהבת שלו הייתה שומרת בשרות האס אס והוצבה במחנה ריכוז לא רחוק מאושוויץ, וכי היא עומדת למשפט על פשעים נגד האנושות. במהלך העדויות בבית המשפט, נחשפים פרטים מפתיעים על התנהגותה של האנה במהלך שירותה המזכירים את התנהגותה כלפי מיכאל, כגון הגנה על אסירות חלשות, הקראת סיפורים על ידי האסירות שהוכנסו לחדרה, ולאחר מכן שילוחן אל מותן, בהליך של סלקציה שביצעה בעצמה. 

במהלך המשפט מבין מיכאל שחנה היא למעשה אנאלפביתית, ומגבלה זו היא המניע למעשים רבים בחייה, וכי בושתה מהיותה אנאלפביתית וניסיונה להסתיר זאת, מובילים אותה לקבל על עצמה במודע אשמה בלעדית על מעשי רצח שביצעו גם השומרות האחרות, וכתוצאה מכך נפסק לה עונש מאסר עולם. כעשר שנים לאחר המשפט מחליט מיכאל לשלוח לה סיפורים מוקלטים. חנה לומדת לראשונה בחייה לקרוא ואף לכתוב באמצעות הסיפורים המוקלטים. היא שואלת ספרים מספריית בית הסוהר ולומדת קריאה תוך האזנה להקראתו של מיכאל. בסופו של דבר היא גם שולחת אליו מכתבים, אך לא זוכה למענה. מיכאל ממשיך לשלוח הקלטות ובזה מתמצה הקשר ביניהם. 

במשך שנות ריצוי עונשה של חנה, נישא מיכאל ונולדת לו בת. אך נישואים אלו אינם מחזיקים מעמד ובני הזוג מתגרשים. כעבור 18 שנה, לקראת סיום תקופת מאסרה, מבקר מיכאל את חנה בכלא. לאכזבתו הוא פוגש אישה מבוגרת שנראית לו זקנה. לקראת שחרורה, מבקשת מנהלת בית הכלא ממיכאל לדאוג לחנה, והוא נעתר לכך. אלא שבבוקר יום שחרורה מתאבדת חנה בתלייה. מיכאל, שהגיע כדי לקחתה לדירה שהכין לה, שומע ממנהלת בית הסוהר שהיא עסקה בקריאת ספרים רבים של ניצולי שואה בולטים, כמו אלי ויזל, פרימו לוי, תדיאוש בורובסקי. למיכאל לא נותר אלא לממש את צוואתה, שבה ציוותה את כספה לבתה של ניצולת השואה ששרדה, מה שמוביל למפגש בין מיכאל לבין הבת הניצולה.

עיבוד קולנועי
-------------

בשנת 2008 עובד הספר לסרט ההוליוודי "נער קריאה" בכיכובם של רייף פיינס וקייט וינסלט.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **נער קריאה** |

* נער קריאה, באתר OCLC (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007406814405171
* BnF: cb16726113p (data)
* GND: 4535518-6
* MusicBrainz work: 5ac6a616-9c80-4e21-a047-3999f4e2164f
* NSK: 000653039
* SUDOC: 05907003X
* VIAF: 197681426
* WorldCat (עם VIAF): 197681426

 |
**אַשְׁכִּים לְבֵית הַשַׂר** הוא פיוט מאת רבי אברהם אבן עזרא. בפיוט מבטא המשורר את צערו של עני הנזקק לעזרתו של בעל שררה. למרות שהעני מתאמץ לפגוש את בעל השררה ולבקש את עזרתו, הוא לא פוגש אותו אלא אנשים אחרים שמסבירים לו שלא יוכל לפגוש את השר בתואנות שונות. יש הרואים בשיר זה ביטוי לצערו של רבי אברהם עצמו, שהיה עני

מבנה השיר ותוכנו
----------------

בשיר קצר זה ארבע שורות. כל אחת מהשורות מתחילה באות א' ומסתיימת בצירוף האותיות כ' ו-ב'.
המשורר מספר כי פעמיים ניסה לפגוש את השר. בפעם הראשונה עשה זאת השכם בבוקר, ונאמר לו שהגיע מאוחר מדי, והשר כבר איננו נמצא, כי "רכב". בפעם השנייה הגיע לעת ערב, וגם אז נאמר לו שלא יוכל לפגוש את השר כי כבר שכב. בשורה השלישית והרביעית עורך העני מעין סיכום - או שהשר יעלה על מרכב או על משכב, בכל אופן העני סובל, "אוֹיָה לְאִישׁ עָנִי".

הסיום "נוֹלַד בְּלִי כּוֹכָב!" מבטא יחס אסטרולוגי למצבו של העני, באופן שקרוב להיות גזירת שמים. רעיונות אסטרולוגיים מצויים גם בפרשנות הראב"ע למקרא.

המחשבה על העניות כגזירה התלויה במזל מופיעה גם בתלמוד. למשל, בתלמוד מסופר על רבי אלעזר בן פדת שהיה עני מרוד. מסופר שם, כי כאשר הקיז דם, לא היה לו מה לאכול, והוא תחב בפיו ראש של שום, והתעלף מחולשה. הקב"ה התגלה אליו בחלומו ושאל אותו אם ברצונו שיהפוך את העולם ויברא אותו מחדש, כדי שאולי הפעם יוולד רבי אלעזר במזל טוב. אמר רבי אלעזר בן פדת: "כולי האי ואפשר?" (=כל זה, ורק אולי?!). הוא הוסיף ושאל אם כבר חי את רוב שנות חייו, ומשנענה בחיוב ויתר על הצעתו של ה'.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיטקסט טקסט בוויקיטקסט: **אשכים לבית השר** |

* הפיוט באתר הזמנה לפיוט בביצוע חיים פרחי קישור מאורכב 2016-10-07
* המדרגות - אשכים לבית השר, סרטון בערוץ "נענע דיסק - NaNa Disc", באתר יוטיוב (אורך: 03:41)
* אשכים לבית השר - רון שובל, סרטון בערוץ "יגאל חרד - הערוץ הרשמי", באתר יוטיוב (אורך: 02:05)

הערות שוליים
------------

1. ↑  עניות זו מובעת גם בשירו גלגל ומזלות
2. ↑  תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף כ"ה, עמוד א'
**מערב פלורידה הספרדית** (בספרדית: **Florida Occidental**) הייתה פרובינציה של האימפריה הספרדית מ-1783 עד 1821, אז יחד עם מזרח פלורידה הועברה לידי ארצות הברית.

לאזור מערב פלורידה היו בתחילה אותם גבולות כמו המושבה הבריטית לשעבר. חלק ניכר משטחה סופח בהדרגה על ידי ארצות הברית במחלוקת מערב פלורידה. בהיקף הגדול ביותר שלה, המושבה כללה את מה שהם כיום קהילות פלורידה של לואיזיאנה, החלקים הדרומיים ביותר של מיסיסיפי ואלבמה, כמו גם את הפאנדנדל של פלורידה. בעוד שדרום מזרח לואיזיאנה וחופי מיסיסיפי ואלבמה של ימינו סופחו לפני או במהלך מלחמת 1812, הקרקע המרכיבה את פלורידה של ימינו לא נרכשה אלא מספר שנים לאחר מכן. האזור הפך לטריטוריית פלורידה של ארצות הברית ב-1822.

היסטוריה
--------

ספרד הייתה המדינה האירופית הראשונה שיישבה את חצי האי פלורידה, התרחבה צפונה מקובה והקימה יישובים ארוכי טווח בסיינט אוגוסטין קובה, על חוף האוקיינוס האטלנטי, כמו גם בפנסקולה ובסן מרקוס, במפרץ מקסיקו.

בעקבות ההפסדים של ספרד לבריטניה במהלך מלחמת שבע השנים, ויתרה ספרד על שטחה בפלורידה לבריטניה ב-1763. המנהלים הבריטיים חילקו אז את השטח לשתי מושבות: מזרח פלורידה, כולל חצי האי פלורידה עם הבירה סיינט אוגוסטין, ומערב פלורידה, שאליה צורפה חלק מהשטח שהתקבל מצרפת במסגרת הסכם השלום מ-1763. מערב פלורידה השתרעה מנהר האפלאצ'יקולה ועד נהר המיסיסיפי, ובירתה הייתה בפנסקולה.

בשנת 1779, ספרד נכנסה למלחמת העצמאות האמריקנית בצדה של צרפת אך לא לצד שלוש עשרה המושבות. ברנרדו דה גאלווס, מושל לואיזיאנה הספרדית, הוביל מערכה צבאית לאורך חוף המפרץ, וכבש את באטון רוז' ונאצ'ז מידי הבריטים ב-1779, את מוביל ב-1780 ואת פנסקולה ב-1781.

בהסכם השלום של פריז משנת 1783, החזירה בריטניה את שתי המושבות של פלורידה לשליטה ספרדית. במקום לנהל את פלורידה כפרובינציה אחת, כפי שהיה לפני 1763, שימרה ספרד החדשה את ההסדר הבריטי של חלוקת השטח בין מזרח ומערב פלורידה (*פלורידה אוריינטל* ופלורידה *אוקסידנטל*). כאשר ספרד רכשה את מערב פלורידה ב-1783, הגבול המזרחי של בריטניה היה נהר האפלאצ'יקולה, אך ספרד ב-1785 העבירה אותו מזרחה לנהר סוואני. המטרה הייתה להעביר את סן מרקוס ואת מחוז אפלאצ'י ממזרח פלורידה למערב פלורידה.

בהסכם הסודי של סן אילדפונסו משנת 1800, הסכימה ספרד להחזיר את לואיזיאנה לצרפת; עם זאת, מיקום הגבול בין לואיזיאנה למערב פלורידה לא צוין במפורש. לאחר שצרפת מכרה את לואיזיאנה לארצות הברית ב-1803, פרץ סכסוך גבולות נוסף. ארצות הברית תבעה את השטח מנהר פרדידו ועד נהר המיסיסיפי, שהאמריקאים האמינו שהיה חלק מהמחוז הישן של לואיזיאנה כאשר הצרפתים הסכימו לוותר עליו לספרד בשנת 1762. הספרדים התעקשו שהם ניהלו את החלק הזה כמחוז מערב פלורידה ושהוא לא היה חלק מהטריטוריה שהוחזרה לצרפת על ידי קרלוס הרביעי ב-1802, כמו שצרפת מעולם לא נתנה את מערב פלורידה לספרד, בין רשימה של סיבות אחרות.
**דברה פישר** (באנגלית: **Debra Ann Fischer**;‏ 1951) היא אסטרונומית אמריקאית, פרופסור באוניברסיטת ייל.

ביוגרפיה
--------

דברה פישר סיימה לימודי תואר באוניברסיטת איווה בשנת 1975. בהמשך היא למדה תואר שני בסן פרנסיסקו. בשנת 1998 היא סיימה את הדוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז בשנת 1998. היא עבדה אוניברסיטת מדינת בסן פרנסיסקו עד לשנת 2003 אז עברה לאוניברסיטת ייל. בשנת 2009 היא קיבלה מינוי של פרופסור בייל.

דברה פישר מומחית בניתוח ננסים, אך היא התפרסמה במיוחד בחקר כוכב לכת חוץ-שמשי. היא עומדת בראש צוות אסטרונומים שחוקרים את התחום. היא ניהלה את הצוות שעסק בתחום במצפה כוכבים בצ'ילה. כמו כן דברה פישר הייתה חברה בצוות פיתוח ציוד מיוחד שהותקן במצפה הכוכבים ליק לחיפוש אחרי כוכבי לכת חוץ-שמשיות.

דברה פישר פרסמה מעל ל-100 מאמרים בתחום.

בשנת 2021 היא נבחרה לאקדמיה הלאומית למדעים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דברה פישר** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דברה פישר
* קורות חיים
* דברה פישר, גילוי כוכבי לכת סביב כוכב HD 92788 וכוכבים נוספים
* רשימת מאמרים

הערות שוליים
------------

1. ↑  Debra Fischer Biography - Astronomer, pantheon.world (ב־)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1141797941
* ISNI: 0000 0000 4756 8905
* LCCN: no2007047153
* ORCID: 0000-0003-2221-0861
* ResearcherID: C-1639-2014
* RERO: 02-A016676032
* SNAC: w6w456mq
* VIAF: 76092308
* WorldCat: lccn-no2007047153

 |
**ספינת העבדים: היסטוריה אנושית** (באנגלית: **The Slave Ship: A Human History**) הוא ספר מאת מרקוס רדיקר על אודות ספינות העבדים שהובילו עבדים מאפריקה לאמריקה מסוף המאה ה-15 ועד סוף המאה ה-19 (ובפרט בין 1700 ל-1808, אז שונעו ב"מסע הביניים" על פני האוקיינוס האטלנטי כ-2/3 מכלל 12.4 מיליון הנפש שהפכו לעבדים). הספר ראה אור בארצות הברית ב-2007 וזיכה את מחברו בפרסים, בהם פרס ג'ורג' וושינגטון לספרות אמריקאית (George Washington Book Prize) ופרס מרל קורטי של איגוד ההיסטריונים האמריקאים לשנת 2008. הספר תורגם לעברית על ידי עופרה אביגד ויואב כ"ץ וראה אור בהוצאת בבל בשנת 2014.

אודות הספר
----------

הספר מבוסס על מחקר היסטורי בן שלושה עשורים של מאות יומנים אישיים, יומני ספינות, רישומי נמלים וארכיונים ימיים ומסחריים. רדיקר פונה בספר לקהל הרחב ולא לקהל אקדמי ומגולל בו בפירוט רב את מנגנון ההובלה של העבדים מרגע תפיסתם האקראית כבני-חורין באפריקה, דרך הטענתם על הספינות, תפקוד הצוות ומערכי שבירת האישיות והענישה על הספינות ועד הורדתם של העבדים הרצוצים בחופי אמריקה. למרות שנכתבו לפניו ספרים רבים על העבדות, הספר חלוצי בכך שהוא מתמקד אך ורק בהפלגה ומראה כיצד המסע בספינה היה התהליך שהפך אדם חופשי לעבד, תוך שהספינה מהווה בית חרושת לעבדים, בית כלא (לענישה) וכלי נשק (להשמדת הבלתי-מתאימים).

הספר מגולל את מסע האימים של בני-אדם, בני שבטים מעורבים, חסרי שפה משותפת, שנקלעו לכלא צף בים רווי סערות וכרישים, מחלות, עונשים אכזריים ושרירותיים שנועדו לשבור את רוחם ולהופכם לעבדים. כן מגולל הספר את סבלם הגדול עוד יותר של הנשים והילדים שסבלו שלל התעללויות מיניות מצד צוותי הספינות. כ-10% מהאפריקאים שהועלו על הספינות מתו במהלך המסע.

רדיקר מגולל לא רק את סיפורם של העבדים, שנותר כסיפור מצד הצופים בהם, כיוון שעבדים אלה של הדור הראשון לא חיברו עדויות אישיות, אלא גם את סיפורם של הספנים ורבי החובלים. הספנים היו לרוב אסירים-למחצה בעצמם על הספינות, ומילאו בלית-ברירה תפקיד בזוי ומסוכן כתחליף-מעצר. לספנים הובטחה משכורת, אך ממנה נוכו המזון והשתייה שלהם לאורך המסע, כך שפעמים רבות הם הוטלו בחוסר-כל בנמלים לאחר ההפלגה. רדיקר מתאר על פי יומניהם רבי חובלים אכזריים וסדיסטים, רבי חובלים שהונעו מתוך אמונה בצורך הפרוטסטנטי להוביל עבדים לשם שגשוג "העולם החדש" וגם רבי חובלים שגילו חמלת אמת ל"סחורה" שהובילו.

> 
> רדיקר מאיר את הפינות האפלות ביותר של אותו "עולם עשוי עץ" אפוף טרגדיה, אכזריות ואימה ודולה את סיפוריהם האישיים של הנוסעים ושולחיהם - האפריקאי הצעיר שנחטף על ידי בני כפר שכן ונמכר לסוחרי העבדים, פרח הכמורה שהתפתה להצעה לעבוד על הספינה כמלח ורב החובל שהתענג על כך שיש לו "גיהינום פרטי" משלו.
> 
> 
> 
> — מעטיפת הספר
>

ראו גם
------

* ג'ון ניוטון

לקריאה נוספת
------------

* מרקוס רדיקר, **ספינת העבדים: היסטוריה אנושית** תרגום מאנגלית: עופרה אביגד ויואב כ"ץ. תל אביב, הוצאת בבל ומשכל, 2014. 480 עמ'.

קישורים חיצוניים
----------------

* קטעים נבחרים מן הספר, "מכונת קריאה", אתר הוצאת בבל
* על הספר, אתר "טקסט"
* אתר למנויים בלבד נירית בן-ארי, ספינת העבדים מגלמת את סיפור העבדות כולו. ריאיון עם ההיסטוריון מרקוס רדיקר, באתר הארץ, 17 באפריל 2014
* ערן סבאג, הספר "ספינת העבדים" למרקוס רדיקר
בדיקת MRI של חולה BFNS לפני נזק מוחי
**נזק מוחי** הוא מצב פתולוגי של התנוונות או הרס של רקמת תאי עצב במוח. נזק מוחי גורם להפרעה במערכת העצבים.

סוגים
-----

מכלול הנזקים המוחיים מתחלק לשתי קבוצות:

* **נזק היפוקסי** (או אנוקסי) הוא נזק מוחי הנגרם בעקבות מחסור באספקת חמצן למוח.
* **נזק כרוני** מאפיין חולה השרוי בנזק מוחי מתמשך (יותר משלושה חודשים) כתוצאה ממצבים שונים.

גורמים
------

מכלול הגורמים לנזק מוחי (נרכשים או מולדים) הוא רב. מומים, מחלות ופציעות שונות, הפוגעות ברקמת המוח או שמובילות לפגיעה ברקמת המוח, הם חלק מהגורמים היכולים להוביל לנזק מוחי. היפוקסיה מתמשכת היא גורם ישיר שכיח. פציעת טראומה שיכולה להוביל להיפוקסיה מתמשכת היא גורם עקיף לנזק מוחי. להלן כמה מן הגורמים לנזק מוחי:

* פגיעה מוחית טראומתית (TBI)
* טראומה
* שבץ מוחי
* זיהום
* מחלה עצבית
* מפרצת
* נזק יאטרוגני

בדיקת MRI של חולה בקע

תסמינים וסימנים
---------------

בנזק מוחי נפגעת רקמה במערכת העצבים המרכזית. פגיעה זו מובילה ללקות ומכאן מכלול הסימנים והתסמינים הוא רחב. ביטוי הלקות משתנה בהתאם לחומרת הפגיעה. הופעתם של התסמינים והסימנים עשויה להיות איטית או מיידית בהתאם למשך הפגיעה. להלן כמה מן התסמינים והתסמינים לנזק מוחי:

* הזיות
* סחרחורות
* הפרעת אישיות
* פיגור
* נכות
* תרדמת

טיפול
-----

אופן הטיפול באדם עם נזק מוחי משתנה בהתאם לפגיעה, אם כי לא כל המקרים הם הפיכים וברי טיפול. התייחסות מוקדמת למצב החולה, עשויה למזער את חומרת הפגיעה ולכן איבחון מוקדם ונכון של מקור הפגיעה הוא קריטי ועשוי למנוע סיבוכים והחמרה במצב החולה. בפגיעה מוחית טראומתית מירב המאמצים נסוב סביב העשרת חמצן, איזון לחץ דם ובמקרים מסוימים הסרת הגורם הפוגע או ניקוז נוזלים מהאזור הנפגע וכך גם בפגיעות הגורמות לנזק מוחי כגון התפוצצות כלי דם במוח (כתוצאה מלחץ דם גבוה), שבץ וכו'. במקרים של מחלות זיהומיות של מערכת העצבים, הטיפול הוא תרופתי.

### החלמה

כיום עומדים אמצעי טיפול מגוונים ורבים העשויים לשפר את מצב החולה. להלן חלק מאופני הטיפול הקיימים:

* **שתלים עצביים** בקליפת המוח הם חלופה לגירויים עצביים (לדוגמה שתל לגירוי עצב הראיה, גירוי עצב הואגוס).
* "קוצב מוחי" (Brain pacemakers) הם שתלים לטיפול בנזק מוחי מתמשך הנגרם בעקבות אפילפסיה ומחלת פרקינסון.
* **מניטול** היא תרופה המסיעת בהורדת נפיחות ולחץ תוך-גולגולתי. התרופה מסיעת לחולים שסבלו משבץ או פגיעה טראומתית.
* **שיקום נוירופסיכולוגי** מתמקד בשיקום קוגניטיבי מעשי
* פסיכותרפיה

ראו גם
------

* נוירוגנזה
* פגיעה מוחית אקסונלית דיפוזית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נזק מוחי** בוויקישיתוף
* אתר למנויים בלבד  איתי אילנאי, "משאירים אותנו באוויר", באתר "ידיעות אחרונות", 16 במרץ 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  מונחים רפואיים
2. ↑  פגיעה מוחית טראומתית
3. ↑  גירוי עצב הואגוס
4. ↑  קוצב מוחי במחלת פרקינסון
5. ↑  מניטול

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LNB: 000110922

 |

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
טיאן ד'אוברג'ין מוגש בתוך טיאן
מנת טיאן ניסואז
**טיאן** (בצרפתית: **Tian provençal**; ביוונית עתיקה: **τήγανον**, כלומר **Têganon**) הוא כלי חרס של פרובנס מציין כלי בישול והגשה, רחב ורדוד, בטרקוטה מזוגגת, כלי מסורתי.

מאפיינים
--------

טיאן משמש הן לבישול והן להגשה. זהו גם שם התבשיל שמוכן בו ונאפה בתנור. טיאן מקורה במילה הפרובנסלית העתיקה (שמקורה ביוונית העתיקה בה פירוש המילה "מחבת") שמציינת את המנה (וגם את הכלי), וכיום בהרחבה נותנת שמות למה שמתבשל בו. טיאן הוא למעשה כלי הטרקוטה המשמשת לבישול.

הכלי הקלאסי הוא חרוט קטום, שטוח בבסיסו ומתרחב החוצה לשפה רחבה. הוא מזוגג באופן מסורתי מבפנים, ולא מזוגג מבחוץ. הוא רדוד יותר מהקדרה, כלי החרס האופייני לקאמארג ולנגדוק. הצורה שלה הפכה פחות מוגדרת, אם כי גוף החרס נותר המאפיין.

אטימולוגיה
----------

המילון ההיסטורי של מילון השפה הצרפתית, מילון לה רובר מאת אלן ריי מציין שהמילים טיאן וטאג'ין הן שאולות מהצרפתית, אחת מפרובנסלית (אוקסיטנית) העתיקה, השנייה מהשפה הברברית.

פול פייר, בלשן ואטימולוג מפרובנס, מדגיש את השורש המשותף של טיאן, מילה ממקור פרובנס, עם טאג'ין, מילה ממקור ברברי, המציינים גם את המנה והאוכל.

תבשיל נזיד
----------

גם המנה שנקראת טיאן השתנתה עם הזמן. מילון מהמאה ה-18 מתאר אותה כ"נזיד רזה". הטיאן המודרני מתואר כמשהו שאין לו תוספת נוזלים, המרכיבים מתבשלים עד שהנוזלים או הלחות הטבעית שלהם מתאדים. בפרובאנס, ניתן להכין את המנה עם ירקות בלבד, אך גם עם תוספת של כבש, דג או ביצה לירקות. גבינת עיזים היא מרכיב נפוץ. ניתן לתאר את טיאן כגרטן בסגנון פרובאנס. מרכיבים טיפוסיים בטיאן קשורים יותר לפרובנס מאשר לאזורים אחרים בצרפת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טיאן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Wolfert, Paula (2009). *Mediterranean Clay Pot Cooking: Traditional and Modern Recipes to Savor and Share*. Hoboken, N.J.: John Wiley & Sons. pp. 122, 230. ISBN 9780764576331.
2. ↑  David, Elizabeth (1999). *French provincial cooking*. New York: Penguin Books. pp. 59–61. ISBN 0141181532.
3. ↑  Avril, Jean-Toussaint (1839). *Dictionnaire provencal-francais*. Edouard Cartier. p. 446.
4. ↑  Loomis, Susan Herrmann (2005). *Cooking at Home on Rue Tatin* (1st ed.). New York: Morrow. p. 180. ISBN 0060758171.
**רוטב רובר** (בצרפתית: **Sauce Robert**) הוא רוטב חרדל חום ואחד "הרטבים הקטנים", או "הרטבים המורכבים".

מאפיינים
--------

רוטב רובר הוא אחד הרטבים המופקים מהדמי גלאס הצרפתי הקלאסי, אשר בתורו נגזר מרוטב אספניול, אחד מחמשת רטבי האם במטבח הצרפתי (בשאמל, ולוטה, אספניול, עגבניות והולנדייז).

רוטב רובר עשוי מבצל קצוץ מבושל בחמאה ללא השחמה, צמצום של יין לבן, פלפל שחור גרוס, תוספת דמי גלאס ומסתיים בחרדל.

התאמה למאכלים
-------------

הרוטב מתאים לבשר אדום, במיוחד בשר חזיר, בדרך כלל בגריל. כמו כן רוטב רוברט מלווה בדרך כלל נתחי בשר בגריל נוספים כמו: עוף, יונים צלי ארנב וברווז, ביצים עלומות ודג הייק (בקליים).

היסטוריה
--------

רוטב רוברט הוא אחד הרטבים המורכבים המוקדמים ביותר שנרשמו. מתוך 78 הרטבים המורכבים שנקבעו על ידי מארי-אנטואן קארם בתחילת המאה ה-19, רק שניים - רוטב רובר ורמולד - היו נוכחים בספרי בישול ישנים בהרבה, כמו Le Cuisinier Roial et Bourgeois של Massaliot, מ-1691 בספרו הקנוני של שארל פרו על היפהפייה הנרדמת (1696), המלכה האם המפלצת מתעקשת שהיפהפייה הנרדמת וילדיה יוגש להם רוטב מהסוג "א-לה-סוס רובר".

גרסה של רובר לרוטב מופיעה גם ב-Le Cuisinier François של פרנסואה פייר לה וארן (1651), הטקסט המכונן של המטבח הצרפתי המודרני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוטב רובר** בוויקישיתוף
* מתכון לרוטב רובר

הערות שוליים
------------

1. ↑  Escoffier, Auguste. *The Escoffier Cookbook*. Crown Publishers, Inc. New York, 1969. p. 15.
2. ↑  Saulnier, Louis. *Le Répertoire de la Cuisine*. 7th Edition. English Edition. Hardcover, printed by Lowe and Brydone, London. No copyright date is listed, book was purchased in 1954. p 23.
3. ↑  Escoffier, p. 31
4. 1 2  Sokolov, Raymond. "The Saucier's Apprentice", *A Brief History of French Sauces*. pages 5–7. Alfred A. Knopf, Inc. 1976.
וילה מלצ'ט בשנות ה-30
החצר סביב הבית
**וילה מלצ'ט** היא וילה בודדת, בסגנון האדריכלי אנגלי-קולוניאליסטי, השוכנת לחוף הכנרת, מול המושבה מגדל. הווילה נבנתה בשלהי שנות ה-20 של המאה העשרים, על ידי הלורד מלצ'ט וקרויה על שמו. המבנה תוכנן על ידי האדריכל בנימין צ'ייקין ביחד עם האדריכל זליג אקסלרוד.

הבית בעל שתי קומות ומסויד לבן. סביב הבית חצר מטופחת גדולה. את הבית מקיפה גדר. הבית הוכרז כאתר מורשת, על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.

היסטוריה
--------

בשנת 1921 ביקר אלפרד מונד הוא לורד מלצ'ט בארץ ישראל בפעם הראשונה, הוא התלווה בביקורו לחיים ויצמן. במסגרת סיורים הגיעו למושבה מגדל לחוותו של משה גליקין. גליקין נטע לכבודו חורשה ליד הכנרת שתישא את שמו. בהמשך הביקור שכנע גליקין את מונד לרכוש שטח אדמה ליד הכנרת כדי להקים עליה וילה. השטח שנרכש כלל כ-200 דונם. בשטח שנירכש ניטעו מטעים ופרדסים. הבית עצמו החל להיבנות בשנת 1928. בנייתו הסתיימה כנראה בשנת 1931, לאחר מותו של מונד.

בין השנים 1931–1939 נהגה בתו של מונד, ליידי אווה ויולט רדינג, לבלות את חופשותיה בווילה, באירוח מנהיגי יישוב רבים ביניהם דוד בן-גוריון,  אורד וינגייט, חיים ארלוזורוב, חיים ויצמן ואחרים. בשנת 1947 נמכרה הווילה לבעל הון יהודי הולנדי שחיפש משקיעים נוספים לשיפוץ הווילה אך בשל המחיר הגבוה, היא עמדה בשיממונה. בשנת 1977 נרכשה הווילה על ידי משפחת אייזנברג ולאחר שנים של הזנחה, היא שוקמה בשנת 2006 על ידי אדית, בתו של שאול אייזנברג ובנה דניאל. המקום נפתח לקהל הרחב לביקורים, סיורים ואירועים.

בתרבות
------

במקום זה צולמה חלק מסדרת הנוער החממה שרוב עלילתה מתקיימת סביב הכנרת.

לקריאה נוספת
------------

* שרה ורמי בן-ראובן, **וילה מלצ'ט**, הוצאת אריאל, תשע"ד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וילה מלצ'ט** בוויקישיתוף
* וילה מלצ'ט באתר גו גליל
* דובי זכאי, תחיית הבתים: ביקור בווילה מלצ'ט בטבריה מעריב 24 בפברואר 2009

הערות שוליים
------------

1. ↑  מפת אזור טבריה, 1943 (באנגלית) עם סימון המבנה, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
2. ↑  ⁨" ו ילה מלצ'ט" משנה פנ י ה ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 30 יולי 1968 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007420350705171

 |
**מרסל בוכל** (בגרמנית: **Marcel Büchel**; נולד ב-18 במרץ 1991) הוא כדורגלן ליכטנשטייני יליד אוסטריה המשחק בעמדת הקשר בספאל.

קריירת מועדונים
---------------

בוכל התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של סנט גאלן ובגיל 18 עבר לקבוצת הנוער של סיינה. עוד בטרם הצטרף לקבוצה הבוגרת, הושאל ליובנטוס, במדיה רשם שתי הופעות בלבד במסגרת הליגה האירופית. ב-2 ביולי 2011 הושאל לגוביו מהסרייה ב', וב-27 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בהפסד 2-0 לגרוסטו. ב-6 בינואר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 2-2 נגד בארי. בעונה שלאחר מכן הושאל לקרמונזה מהסרייה ג'.

ב-31 בינואר 2013 נרכש כרטיסו על ידי יובנטוס, אך בוכל נשאר בקרמונזה כשחקן מושאל מהמועדון עד לתום העונה. בתום העונה חזר ליובנטוס והצטרף תחילה לקבוצת המילואים של המועדון. ב-2 בספטמבר 2013 הושאל ללנסיאנו מהסרייה ב', במדיה כבש שער אחד ב-33 משחקים ורשם 15 כרטיסים צהובים. ב-26 באוגוסט 2014 הושאל לבולוניה עד לסיום העונה, עמה חזר לסרייה א'. ב-31 באוגוסט 2015 הושאל לאמפולי מהסרייה א'. בתום העונה רכשה אמפולי את כרטיס השחקן של בוכל.

ב-24 ביולי 2017 הושאל להלאס ורונה עד לסיום העונה.

ב-16 בספטמבר 2020, בוכל חתם באסקולי במדיה שיחק שלוש עונות.

בינואר 2024 חתם בספאל מהסרייה ב'.

קריירה בינלאומית
----------------

בוכל אמנם נולד באוסטריה ושיחק בנבחרת הנוער שלה, אך בסופו של דבר החליט לייצג את ליכטנשטיין. ב-9 באוקטובר 2015 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-0 לשוודיה במסגרת מוקדמות יורו 2016. ב-9 באוקטובר 2016 הבקיע את שערו הראשון בנבחרת בהפסד 2-1 לישראל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרסל בוכל** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**12 במחיר 1** (באנגלית: **Cheaper by the Dozen**) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2003, אשר בוים על ידי שון לוי, בכיכובו של סטיב מרטין. הסרט נכתב על ידי קרייג טיטלי, סאם הרפר, ג'ואל כהן ואלק סוקולוב. עלילת הסרט מבוססת על ספרם האוטוביוגרפי של פרנק באנקר גילברט ג'וניור ואחותו ארנסטין גילברט קארי. יצא לו גם סרט המשך ב-2005.

תקציר העלילה
------------

טום (סטיב מרטין) וקייט (בוני האנט) בייקר, הם הורים ל-12 ילדים. הם חיים בעיירה קטנה בשם מידלנד באילינוי, חייהם רווים פעילות ובלגן אך הם נהנים. יום אחד מקבל טום הצעה שתממש את חלום חייו, לשמש בתפקיד מאמן קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת לינקולן בשיקגו. ההצעה משמחת מאוד את טום אך גורמת למירמור וכעס אצל הילדים המסרבים לעבור דירה ולהיפרד מחבריהם. על אף התנגדות הילדים עוברת המשפחה להתגורר בבית מפואר בשיקגו וטום מגשים את חלומו. בדיוק כשהמשפחה מתחילה להתרגל לאורח החיים החדש, מקבלת קייט טלפון בו נאמר כי הספר שכתבה יצא לאור והיא צריכה לנסוע לניו יורק לשבועיים לצורך קידום הספר. קייט נוסעת וטום נשאר לבדו עם הילדים שעושים צרות בבית ולא נותנים לו להתרכז באימון הקבוצה שכה חלם עליה. בעיצומו של מסע הקידום לספרה החדש, שומעת קייט על הבלגן שמתחולל בבית, היא חוזרת הביתה ומגלה כי בנה הבכור, צ'ארלי, סולק מקבוצת הבייסבול של בית ספרו, ובנה האחר, מארק, נעלם. המשפחה יוצאת לחיפושים ולבסוף מתגלה מארק על רכבת שעומדת לצאת למידלנד. לבסוף מבינים טום ואשתו כי קריירה מפוארת כפי שהם רצו, עם משפחה גדולה, זה בלתי אפשרי והם חוזרים למידלנד. טום מתפטר מתפקידו ועובר לעבוד קרוב לבית והמשפחה חוזרת להיות שלווה ומאושרת כבעבר.

שחקנים
------

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
| סטיב מרטין | טום בייקר |
| בוני האנט | קייט בייקר |
| פייפר פראבו | נורה בייקר |
| טום ולינג | צ'ארלי בייקר |
| הילרי דאף | לוריין בייקר |
| קווין שמידט | הנרי בייקר |
| אליסון סטונר | שרה בייקר |
| ג'ייקוב שמית' | ג'ק בייקר |
| פורסט לנדיס | מארק בייקר |
| מורגן יורק | קים בייקר |
| ליליאנה מומי | ג'סיקה בייקר |
| בלייק וודרף | מייק בייקר |
| שיין קינסמן | קייל בייקר |
| ברנט קינסמן | נייג'ל בייקר |
| אשטון קוצ'ר | האנק |
| ריצ'רד ג'נקינס | שייק מגוויר |

קישורים חיצוניים
----------------

* "12 במחיר 1", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "12 במחיר 1", באתר נטפליקס
* "12 במחיר 1", באתר AllMovie (באנגלית)
* "12 במחיר 1", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "12 במחיר 1", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "12 במחיר 1", באתר Metacritic (באנגלית)
* "12 במחיר 1", באתר אידיבי
* "12 במחיר 1", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית)
* "12 במחיר 1", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**אוטיס פול דרייטון** (באנגלית: **Otis Paul Drayton**; ‏8 במאי 1939 – 2 במרץ 2010) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי ושיאן עולם (טוקיו 1964) בריצת שליחים 4x100 מטר, בעל מדליית כסף אולימפית (טוקיו 1964) ו-3 פעמים ברציפות אלוף ארצות הברית (1963-1961) בריצת 200 מטר.

ביוגרפיה
--------

דרייטון נולד בגלן קוב, ניו יורק.

בתחרות שנערכה בין נבחרות האתלטיקה של ארצות הברית ושל ברית המועצות במוסקבה, רוסיה ב-15 ביולי 1961 קבע דרייטון בריצת שליחים 4x100 מטר, ביחד עם פרנק באד, הייז ג'ונס וצ'ארלס פרייזר שיא עולם חדש של 39.1 שניות.

באליפות ארצות הברית שנערכה ב-23 ביוני 1962 זכה דרייטון במדליית זהב בריצת 200 מטר תוך כדי השוואת השיא העולמי בתוצאה של 20.5 שניות.

### אלוף אולימפי ושיאן עולם

באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה דרייטון בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם ג'רי אשוורת', ריצ'רד סטבינס ובוב הייז בשיא עולם חדש של 39.06 שניות, לפני פולין (39.36 שניות) וצרפת (39.36 שניות). בשלב חצי הגמר הרביעייה האמריקאית קבעה שיא אולימפי חדש של 39.5 שניות. מדליית כסף, בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.58 שניות, אחרי חברו לנבחרת הנרי קאר שקבע שיא אולימפי חדש של 20.36 שניות ולפני אדווין רוברטס מטרינידד וטובגו (20.63 שניות).

ב-2 במרץ 2010 נפטר דרייטון עקב תסחיף ריאתי שנגרם בניתוח לטיפול במחלת הסרטן בה לקה.

שיאים אישיים
------------

* ריצת 100 יארד: 9.3 שניות (1961)
* ריצת 100 מטר: 10.2 שניות (1962)
* ריצת 200 מטר: 20.55 שניות (1962)
* ריצת 400 מטר: 47.2 שניות (1964)

ראו גם
------

* התפתחות שיא העולם בריצת 200 מטר
* התפתחות שיא העולם בריצת 200 מטר (אנ')

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פול דרייטון** בוויקישיתוף

* פול דרייטון, באתר olympedia.org
* פול דרייטון, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* פול דרייטון, באתר Track and Field (גברים)
* פול דרייטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 14354507

 |
**עונת העצמות** (באנגלית: **The Bone Season**) הוא ספר פנטזיה אורבנית מאת הסופרת הבריטית סמנתה שאנון והספר הראשון שלה שיוצא לאור. הספר ראה אור ב-20 באוגוסט 2013 ב-20 מדינות במקביל, כולל ישראל. הספר הוא הראשון מבין סדרה של שבעה ספרים, אשר שלושת הראשונים מביניהם נמכרו להוצאת בלומסברי בסכום של שש ספרות (בליש"ט). הזכויות לסרט על "עונת העצמות" נמכרו לאולפנים הבריטיים אימג'ינריום. בעברית יצא הספר לאור בהוצאת "אגם", בתרגום דבורה בושרי.

שאנון הצהירה לגבי הספר, כי תהתה מה יקרה אם "הדיסטופיה תתמודד עם העל-טבעי" ואם יהיה ציד מכשפות נוסף.

עלילה
-----

עלילת "עונת העצמות" מתרחשת בשנת 2059 ומסקרת את מצבה של הדמות הראשית, פייג' מארני. לפייג' יש יכולת על טבעית המאפשרת לה לפרוץ לנשמות של אנשים. היא מותקפת ונחטפת למושבת עונשין באוקספורד.

התפתחות הספר
------------

שאנון החלה בכתיבת הספר בעודה עובדת עבור סוכן הספרים דייוויד גודווין ותוך כדי למידה בקולג' סנט אן של אוניברסיטת אוקספורד. היא החלה לעבוד אצל גודווין לאחר שזה הציע לה התמחות לאחר שלא קיבל את ספרה הראשון, 'אורורה'. לאחר שקראה כתבי יד וצברה ניסיון בעסקי הספרים, עלה לשאנון הרעיון הבסיסי עבור "עונת העצמות". שאנון דמיינה "ילדה, שהיה לה בדיוק אותו יום בעבודה כמוני, רק שלה הייתה יכולת על-טבעית" והחלה לתכנן את הספר בעודה בארוחת הצהריים. היא החלה להשתמש באווירה בקולג' סנט אן ובארכיטקטורה הכללית של אוניברסיטת אוקספורד כהשראה עבור תיאור מושבת העונשין "שאול I" שבספרה.

ביקורת
------

לפני יציאתו לאור, הושווה "עונת העצמות" לסדרת הספרים של הארי פוטר ושאנון קיבלה פעמים רבות את הכינוי "ג'יי קיי רולינג הבאה". העיתונות מצאה קווי דמיון בין המקרים כיוון ששאנון חתמה באותה הוצאת ספרים (בלומסברי) בה חתמה רולינג עבור 'הארי פוטר' וכיוון שבשני המקרים הסדרה הורכבה משבעה ספרים. עם זאת, כתב ה-Atlantic Wire (אתר אחות ל-The Atlantic) הגיב ש"התרועות הרגילות של התקשורת... גרמו להשוואה של כמעט כל סופרת מדע בדיוני או פנטזיה מוכרת ומזוהה".

הביקורות המשמעותיות על הספר היו בעיקר חיוביות. USA Today כתב אודות הדמיון לסדרת "הארי פוטר" בביקורת החיובית שלו ל"עונת העצמות", באמירה שהרעיון בבסיס הספר "דומה מאוד בהיבטים מסוימים" לסדרה הנ"ל אך גם טען שהספר כולל "רעיונות חדשניים מצוינים ומעל לכל, קול חדש ומרשים עבור ספרות הפנטזיה". NPR הבחין גם הוא בהשוואה הזו, אך העיר שהספר יותר דומה לסדרת משחקי הרעב מאשר לסדרת 'הארי פוטר'. גם הביקורת של הטלגרף ציינה שהספר דומה לסדרת 'משחקי הרעב' ואמרה שהעלילה תהא מוכרת לקוראי פנטזיה, אך גם אמרה ששאנון "מראה כישרון אמיתי בשילובם בקלות לעולם דמיוני מהנה ומקורי".

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של עונת העצמות (באנגלית)
* טריילר "עונת העצמות", באתר YouTube, ‏26 באוגוסט 2013
* עונת העצמות, באתר OCLC (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  מיה סלע, היורשת של ג'יי קיי רולינג - סטודנטית בת 20, באתר הארץ, 7 במאי 2012
2. ↑  יותם שווימר, אזור הדמדומים: סדרות הספרים לנוער, באתר ynet, 19 בספטמבר 2013
3. ↑  'עונת העצמות' מאת סמנתה שאנון, באתר סימניה
**16 משאלות** (אנגלית: Wishes‏ 16) הוא סרט טלוויזיה של ערוץ דיסני בבימויו של פיטר דה לואיס, ששודר לראשונה ב-25 ביוני 2010, בכיכובם של דבי ראיין וז'אן-לוק בילודו

עלילה
-----

אביגיל "אבי" ג'נסן (דבי ראיין) מתכננת את יום הולדתה ה-16 מאז ילדותה המוקדמת. היא הכינה רשימה סודית של משאלות שהיא רוצה שיתגשמו בו. כשמגיע היום הגדול, היא מוסיפה לרשימתה בהתרגשות את משאלתה ה-16 והאחרונה - תמונה של לוגאן, אהוב ליבה. 

היא פוגשת בסלסט (אנה רוטלדג' מיי), פיה המסייעת לה להגשים את משאלותיה. סלסט נותנת לאבי קופסה ובה 16 נרות - כאשר אבי תכבה נר, תתגשם אחת ממשאלותיה. אבי מעבירה את שגרת יומה יחד עם חברה הטוב ג'יי (ז'אן-לוק בילודו), ומתחילה להגשים את משאלותיה בזו אחר זו. אט-אט היא הופכת, בהתאם למשאלות, לפופולרית בבית ספרה, לאתלטית וכן הלאה.

כאשר אבי וג'יי הולכים לקנות לה שמלה לכבוד יום ההולדת, מגלה אבי שאין לה מספיק כסף. היא מממשת משאלה נוספת מרשימתה - שיתייחסו אליה כמבוגרת, אך מגלה שהדבר הביא לתוצאות לא רצויות - היא עתה אכן מבוגרת, וגרה לבד ללא חבריה - שנותרו בגיל בית הספר. סלסט מסבירה לאבי שלא ניתן לשנות את המשאלות שהתגשמו, וכן שלא ניתן לבקש משאלות שונות מאלו שברשימתה. אבי מוצאת לבסוף פתרון - באחת ממשאלותיה ביקשה אבי להיות חברתו של הנער שבתמונה. אבי מחליפה את התמונה באחת שצילמה בבוקר יום הולדתה, לפני שהחלה בבקשת המשאלות. כאשר היא נושפת על הנר, הכול חוזר לקדמותו.
אבי מבינה שהיא צריכה להעריך את הזמן ואת הילדות שלה, וליהנות מהיום בלי לחשוב כל הזמן על המחר.

שחקנים ראשיים
-------------

* דבי ראיין - אבי ג'נסן
* ז'אן-לוק בילודו - ג'יי קפלר
* אנה רוטלדג' מיי - סלסט

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **16 משאלות** בוויקישיתוף

* "16 משאלות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "16 משאלות", באתר נטפליקס
* "16 משאלות", באתר AllMovie (באנגלית)
* "16 משאלות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "16 משאלות", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית)
* "16 משאלות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**וסילי איבנוביץ' לבדב-קומאץ'** (ברוסית: **Василий Иванович Лебедев-Кумач**;‏ 5 באוגוסט 1898 – 20 בפברואר 1949) היה משורר רוסי סובייטי, שנודע בעיקר כמחבר המילים לשירים פטריוטיים ואידאולוגיים של תקופת סטלין.

ביוגרפיה
--------

לבדב נולד במוסקבה במשפחתו של סנדלר. את שיריו הראשונים הוציא לאור בשנת 1916, ובשל תמיכתו בקומוניזם הוסיף לשם משפחתו את הסיומת "קוּמָאץ'" – כינוי רוסי לדגל הקומוניסטי האדום וחיבר שירים רבים שתומכים בצבא האדום. משנת 1918 עבד בעיתונים הקומוניסטיים החדשים. בין השנים 1919–1921 למד בפקולטה להיסטוריה ופילולוגיה באוניברסיטת מוסקבה, ובאותו זמן עבד במחלקת הדפוס של מועצת המלחמה המהפכנית (Реввоенсовет) ושל סוכנות הטלגרף של רוסיה (РОСТА).

לבדב חיבר את המילים לשירים במספר סרטים סובייטים ידועים, בהם "החֶבְרֶה השמחים" (*Весёлые ребята*) ו"קרקס" (*Цирк*). כמו כן, חיבר שירים פטריוטיים סובייטיים, אשר מפארים את הגדולה והעוצמה של ברית המועצות, את החופש והשפע שהשלטון הסובייטי מעניק לאזרחיו, את מעמד הפועלים ואת המנהיג סטלין. כמה משיריו עסקו גם בספורט – נושא שטופח על ידי השלטון הסובייטי.

לבדב-קומאץ' חיבר את מילות "המנון מפלגת הבולשביקים" (*Гимн партии большевиков*). למרות שמו, שיר זה לא החליף את האינטרנציונל בתור ההמנון הרשמי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. עם זאת, לאחר שהוכנסו בו שינויים רבים, השיר הפך להמנון ברית המועצות – אך לבדב-קומאץ' כבר לא נרשם כמחברו. לאחר הכנסת שינויים נוספים שיר בעל אותו לחן היה להמנון הפדרציה הרוסית.

משנת 1937 היה חבר במועצה העליונה של ברית המועצות. בשנת 1941 הוענק לו פרס סטלין. בעת מלחמת העולם השנייה שירת בצי הסובייטי הלוחם בתפקיד פוליטרוק ועבד בעיתוני חיילים. הגיע לדרגת אלוף-משנה (полковник). חיבר את השיר "מלחמה קדושה" (*Священная война*), שהפך לאחד השירים הרוסיים הפטריוטיים המזוהים ביותר עם המלחמה. קיימת טענה שהשיר חובר על ידי משורר רוסי אחר בתקופת מלחמת העולם הראשונה, אך לרוב הדעות, גם אם לבדב-קומאץ' התבסס על שיר אחר, הוא ערך אותו לבלי הכר וכתב את רוב הטקסט בעצמו.

נפטר במוסקבה בשנת 1949.

לאחר מותו של סטלין שירים רבים של לבדב-קומאץ' נשארו ידועים ואהובים בקרב תושבי רוסיה, אך המילים שמפארות את סטלין שונו כאשר השירים הושמעו בציבור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וסילי לבדב-קומאץ'** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה של לבדב-קומאץ', באתר "וסטניק זמוסקבורצ'יה" (ברוסית)
* וסילי לבדב-קומאץ', באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007302120405171
* BnF: cb164484325 (data)
* GND: 135967279
* ISNI: 0000 0001 0971 1536
* LCCN: no97042141
* MusicBrainz: 80e68520-5e3f-4bcb-847e-0337dd35f5e2
* NKC: jx20081018013
* NTA: 128663537
* SELIBR: 70472
* SNAC: w6f04m0t
* VIAF: 51294508
* WorldCat: lccn-no97042141

 |
**55 יום בפקינג** (באנגלית: **Days at Peking ‏55**) הוא סרט מלחמה אפי אמריקאי משנת 1963 בהפקתו של סמואל ברונסטון ובבימוי של ניקולאס ריי, עם דייוויד ניבן, אווה גרדנר וצ'רלטון הסטון בתפקידים הראשיים.

הסרט מתאר את המצור שהוטל על רובע הצירות בבייג'ינג (אז, השם תועתק כפקינג) בעת מרד הבוקסרים בסין בשנת 1900 במשך 55 יום (20 ביוני 1900 - 14 באוגוסט 1900).

הבמאי ניקולס ריי מופיע בתפקיד קטן של ציר ארצות הברית בפקינג. 

הסרט צולם בעיר לאס רוזאס ליד מדריד בשיטת טכניקולור ויש בו סצנות רבות של מלחמה, הרוגים, פצועים, פיצוצים, שריפות ופירוטכניקה.

המלחין דימיטרי טיומקין היה מועמד לפרס אוסקר על המוזיקה לסרט ועל השיר המקורי "So Little Time" ,אך השיר "55 יום בפקין" בביצוע ארבעת האחים התפרסם יותר.

תקציר העלילה
------------

ברובע הדיפלומטי בפקינג ב-1900 היו צירויות של 11 מדינות. כל צירות כללה את הציר ומשפחתו, אנשי הצירות וחיילי הגנה. סה"כ היו כאלף חיילים ואזרחים ברובע. הרובע היה מוקף בחומה ובשער. בכל בוקר הונפו דגלי המדינות בזה אחר זה כשתזמורת מנגנת את ההמנונים.

בתחילת הסרט נכנס לרובע מייג'ור מאט לואיס (צ'רלטון הסטון) רכוב על סוסו בראש פלוגת חיילי מארינס. הוא נפגש עם הציר הבריטי סיר ארתור רובינסון (דייוויד ניבן) ועם ברונית רוסית יפהפייה אלמנה בשם נטליה איבנוב (אווה גרדנר). בין לואיס והברונית מתפתח קשר רומנטי ובנשף הכללי של הצירויות כולם מתבוננים בזוג החדש והיפה.

כאשר הציר הגרמני נרצח על ידי הבוקסרים, מגיעים לואיס ורובינסון לארמון המלכותי בעיר האסורה ומתלוננים בפני הקיסרית האלמנה צה שי (פלורה רובסון) משושלת צ'ינג התומכת בחשאי בבוקסרים. היא מייעצת להם לפנות את הרובע בהקדם. בשובם נערכת הצבעה ורוב הצירים מצביעים על פינוי פרט לבריטי. לבסוף כולם "מתיישרים" ומחליטים להישאר ולהגן על המקום עד שיגיע צבאו הבינלאומי של גנרל סידני וישחרר אותם.

הם מבצרים את הרובע ומתכוננים להתקפה. אלפי סינים חמושים ברובים ונשק קל תוקפים את הרובע אך מגיניו עושים בהם שמות בעזרת רובים, תותח מיושן ומכונת ירייה. הסינים מנסים לעלות על החומה בחבלים אך המגינים מעלים אותם באש.

הברונית הופכת לאחות ועוזרת לרופא המטפל בפצועים הרבים. המצור מתארך בגלל קושי של הצבא לפרוץ את הדרך לפקינג. יש מחסור בתחמושת, אוכל וציוד רפואי. הברונית מצליחה לצאת מהרובע, למכור את הענק היקר שלה ובכסף לקנות את המצרכים החיוניים אך בכניסה לרובע היא נורית, נפצעת קשה ומתה.

לואיס ורובינסון מיואשים. לואיס מציע לפשוט על מחסן התחמושת של הסינים. דרך תעלות הביוב הם מצליחים לצאת מהרובע להגיע למחסן ולפוצץ אותו. הפיצוץ נשמע בכל פקינג לחרדתם של הסינים והקיסרית.

המצור וההתקפות נמשכים עד לבואו של צבאו של גנרל סידני ב-14 באוגוסט 1900 המסלק את התוקפים ומסיר את המצור.

בסוף רואים את הארמון השומם ובו משוטטת הקיסרית ואומרת "השושלת גמורה".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **55 יום בפקינג** בוויקישיתוף

* "55 יום בפקינג", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "55 יום בפקינג", באתר נטפליקס
* "55 יום בפקינג", באתר AllMovie (באנגלית)
* "55 יום בפקינג", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "55 יום בפקינג", באתר אידיבי
* "55 יום בפקינג", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* 55 יום בפקינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* קדימון לסרט 55 יום בפקינג, באתר יוטיוב
* השיר 55" יום בפקינג" בביצוע ארבעת האחים, באתר יוטיוב
* השיר "כל כך קצת זמן" מהסרט 55 יום בפקינג, בביצוע אנדי ויליאמס