recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
המנצחות במשחה ל-200 מטר פרפר, אליפות ישראל בשחייה, דצמבר 2017. מימין: שרון שטיימן, מאי לווי וקטרין שפיר.
**קטרין שפיר** (נולדה בשנת 2000) היא אלופת ישראל ובעלת מדליית ארד מהמכביה העשרים (2017) במשחה ל-200 מטר פרפר.

ביוגרפיה
--------

שפיר שחיינית קבוצת מכבי נהריה.

### 2015

באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2015 זכתה שפיר במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:20.42 דקות, אחרי קרן זיבנר שקבעה שיא ישראלי בינלאומי חדש של 2:13.52 דקות טמיר גונן כהן (2:20.20 דקות), שתיהן מהפועל דולפין נתניה. נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:04.99 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 29.29 שניות.

באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בנתניה בתחילת דצמבר אותה שנה היא סיימה במקום 20 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:18.14 דקות.

שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בדצמבר אותה שנה זכתה שפיר בשתי מדליות אישיות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:02.68 דקות, אחרי טמיר גונן כהן (1:01.66 דקות) ולפני אורי פרייבך מהפועל עמק חפר (1:02.94 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:17.36 דקות, אחרי קרן זיבנר שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:09.69 דקות וטמיר גונן כהן (2:15.84 דקות).

### 2016

באליפות ישראל בשחייה שנערכה ביולי 2016 סיימה שפיר במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:20.43 דקות, במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:04.00 דקות, במקום שישי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 29.11 שניות ובמקום שמיני במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:32.09 דקות.

באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בדצמבר אותה שנה זכתה שפיר ב-3 מדליות, כסף ו-2 ארד. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:15.68 דקות, אחרי קרן זיבנר (2:10.20 דקות) ולפני מאי לווי ממכבי קריית אונו (2:19.18 דקות), מדליות ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:01.82 דקות, אחרי קרן זיבנר (59.57 שניות) ולאה פולונסקי ממכבי חיפה (1:01.76 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:21.33 דקות, אחרי לאה פולונסקי (2:16.11 דקות) ואנסטסיה גורבנקו ממכבי קריית ביאליק (2:18.66 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקם רביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 28.38 שניות.

### 2017

#### אלופת ישראל

באליפות אירופה לנוער שנערכה בווינגייט בתחילת יולי 2017 סיימה שפיר במקום 20 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:19.25 דקות, במקום 36 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:03.52 דקות ובמקום 45 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 28.82 שניות. שבועיים לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה העשרים שנערכו בווינגייט היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:19.30 דקות, אחרי קרן זיבנר שקבעה שיא מכביה חדש של 2:16.57 דקות ואיזבל הניג מארצות הברית (2:18.52 דקות). שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 2:17.31 דקות, לפני מאי לווי (2:18.21 דקות) ובר גולדין מהפועל חולון (2:22.67 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 1:02.65 דקות, אחרי קרן זיבנר (59.00 שניות) ועמית עברי מהפועל עמק חפר (59.22 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 28.47 שניות.

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

* קטרין שפיר, באתר *Swimrankings* (באנגלית)
**ג'ק דייוויד לו** (באנגלית: **Jack David Laugher**; נולד ב-30 בינואר 1995) הוא קופץ למים בריטי, האלוף האולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016) ואלוף אירופה (לונדון 2016) בקפיצה סינכרונית מ-3 מטרים, יחד עם שותפו לקפיצה למים כריס מירס.

ביוגרפיה
--------

לו נולד בהארוגייט שבצפון יורקשייר, והחל להתאמן בקפיצה למים בגיל 7. בשנת 2010 זכה הן באליפות אירופה לנוער בקפיצה מ-3 מטרים ובקפיצה ממטר אחד, ובהמשך השנה זכה בשני התארים גם באליפות העולם שנערכה בטוסון. במשחקי חבר העמים שנערכו באותה שנה בדלהי התחרה יחד עם אוליבר דינגלי בקפיצות הסינכרוניות מ-3 מטרים, והשניים סיימו במקום השביעי והאחרון. בקפיצות היחידים סיים לו במקום ה-11. באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי בשנת 2011 העפיל לשלב הגמר בקפיצות מ-3 מטרים, וסיים במקום השמיני. באליפות אירופה שנערכה באיינדהובן ב-2012 סיים במקום השישי. הוא השתתף גם באולימפיאדת לונדון (2012), אך לא הצליח לעבור את שלב המוקדמות, וסיים במקום ה-27. בהמשך השנה הוכתר פעם נוספת כאלוף העולם לנוער בקפיצה מ-3 מטרים, באליפות העולם שנערכה באדלייד, וכן זכה במדליית זהב גם בקפיצות הסינכרוניות, בהן התחרה יחד עם טום דיילי.

באליפות העולם שנערכה בברצלונה ב-2013 דורג לו ראשון בשלב המוקדמות, אך בחצי הגמר סיים רק במקום ה-16 ולא העפיל לגמר. באותה שנה החל להתחרות בקפיצות סינכרוניות יחד עם כריס מירס, שותפו הנוכחי. במשחקי חבר העמים שנערכו ב-2014 בגלאזגו זכו השניים במדליית הזהב. לו זכה גם במדליית זהב בקפיצה ממטר אחד, ובמדליית כסף בקפיצה משלושה מטרים. בהמשך השנה השתתף באליפות אירופה שנערכה בברלין, וסיים במקום החמישי הן בקפיצות היחידים והן בקפיצות הסינכרוניות, ובמקום השביעי בקפיצה ממטר אחד. 

באליפות העולם שנערכה בקאזאן ב-2015 זכה לו בשתי מדליות ארד, הן בקפיצה מ-3 מטר ליחידים והן בקפיצות הסינכרוניות, יחד עם מירס. באליפות אירופה שנערכה ב-2016 הוכתרו לו ומירס כאלופי אירופה בקפיצות סינכרוניות מ-3 מטרים, ולו זכה גם במדליית כסף בתחרות היחידים. גם באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכו לו ומירס במדליית הזהב, והיו לבריטים הראשונים שרושמים הישג כזה בקפיצה למים. לו זכה גם במדליית כסף בתחרות היחידים, והיה לקופץ למים הבריטי הראשון בהיסטוריה שזוכה ביותר ממדליה אחת באותם משחקים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ק לו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ג'ק לו (באנגלית)
* ג'ק לו, ברשת החברתית טוויטר

* ג'ק לו, ברשת החברתית אינסטגרם

* ג'ק לו, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי

* ג'ק לו, באתר olympedia.org
* ג'ק לו באתר British Swimming

הערות שוליים
------------

1. ↑  התייחסותו להגיית שם משפחתו במענה לשאלה בחשבון הטוויטר שלו.
סמלי הדרגהסמל הדרגה - תג צווארוןסמל הדרגה - תג כתף סמל הדרגה - תג שרוולגנרל חיל הרגלים
גרט-יוהנס האגמן, גנרל חיל הרגלים בבונדסוור
**גנרל חיל הרגלים** (בגרמנית: **General der Infanterie**; בקצרה: **General d. Inf.**) היא דרגה בכוחות הקרקע הגרמניים (גרמנית: הר). כיום הדרגה ניתנת לקצינים בדרגת OF-8 (מקביל לרב־אלוף, אך קיימות דרגות גבוהות יותר), והם אחראים על ענייני של אימון כוחות הרגלים של הבונדסוור וציודם.

היסטוריה
--------

"גנרל חיל הרגלים" היא דרגה לשעבר של גנרל חיל בכוחות היבשה הגרמניים (צבא הקיסרות הגרמנית, הרייכסווהר והוורמאכט), אשר הייתה בשימוש גם על ידי הצבא הפרוסי והצבא האוסטרו-הונגרי, והייתה השלישית בחשיבותה, לאחר דרגות גנרל-אוברסט וגנרל-פלדמרשל. הדרגה היא שוות ערך לדרגת שלושה כוכבים כיום. הדרגה גם אומצה על ידי הצבא הפיני (Jalkaväenkenraali) בין שתי מלחמות העולם.

כיום, בכוחות המזוינים של גרמניה, הבונדסוור, הדרגה של גנרל-לוטננט היא המקבילה לדרגה המסורתית של גנרל חיל הרגלים. בצבא גרמניה המזרחית לא הייתה מקבילה לדרגת גנרל חיל הרגלים, והיא מוזגה לדרגת גנרל-אוברסט.

דרגות מקבילות
-------------

קצינים בדרגה מקבילה בחיל הפרשים נקראו "גנרל חיל הפרשים" ואלו בחיל התותחנים היו "גנרל חיל התותחנים". בשנת 1935 הוורמאכט הוסיף את הדרגות של "גנרל חיל השריון", "גנרל הכוחות ההרריים", "גנרל חיל הצנחנים", "גנרל חיל הקשר". בלופטוואפה, המקבילה לדרגה הייתה "גנרל חיל טייסי הקרב". הדרגה ציינה רק בכללית את הזרוע שבה שירת הגנרל, ולא התייחסה לתפקידו באופן ספציפי.

הדרגה בבונדסוור
---------------

בבונדסוור קיים תואר של גנרל חיל הרגלים, שהוא האחראי על אימון וציוד כוחות הקרקע, ונושא בדרך כלל דרגת בריגדיר גנרל. מכיוון שזהו רק תואר ולא דרגה, לפעמים יכול לשאת אותה גם קצין בדרגת אוברסט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גנרל חיל הרגלים** בוויקישיתוף

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **דרגה זוטרה**:**גנרל-לויטננט** | **דרגות הוורמאכט** גנרל חיל הרגלים | **דרגה בכירה**:**גנרל-אוברסט** |
**קרלוס פאאס וילארו** (בספרדית: **Carlos Páez Vilaró**;‏ 1 בנובמבר 1923 – 24 בפברואר 2014) היה צייר, פסל, מוזיקאי ואדריכל אורוגוואי.

קורות חיים
----------

וילארו נולד במונטווידאו, אורוגוואי. בהיותו בן 16 עבר להתגורר בבואנוס איירס, שם עבד בתעשיית הדפוס והכיר את טובי הקריקטוריסטים בארגנטינה באותה תקופה. בהשפעתם החל בנסיונותיו הראשונים בציור. עם שובו למולדתו התיישב במדיומונדו, שכונה במונטווידאו שרבים מתושביה שחורים, ופיתח עניין בתרבותם. הוא ייסד להקה מוזיקלית שניגנה בסגנון המוזיקה השחורה של האזור, כאשר את תופי הבונגו והקונגה של הלהקה הוא עיטר בציוריו.

בעקבות עניינו בתרבות האפרו-לטינית העתיק וילארו את מגוריו לברזיל, כאשר ציוריו משקפים את אהבתו לתרבות המקום. בברזיל התגלה וילארו על ידי מנהל המוזיאון לאמנות מודרנית של פריס, והוזמן להציג בו מיצירותיו ב-1956. בפריז רכש וילארו חברים רבים מתחומי האמנות השונים, ועם חבריו הקרובים נמנו פבלו פיקאסו ובריז'יט בארדו.

אהבתו של וילארו לתרבות השחורה הביאה אותו למסעות ברחבי אפריקה, שבאותה עת השתחררו בה מדינות רבות מעול הקולוניאליזם וזכו בעצמאות. בין השאר ביקר וצייר בסנגל, ליבריה, ניגריה וגאבון. באותה עת, כאשר פרסומו הולך וגובר, הזמין ממנו איחוד מדינות אמריקה ציור קיר ענק, עבור מנהרת מעבר לאגף חדש שנחנך במטהו בוושינגטון. הציור, "שורשי השלום", שאורכו 155 מטר וגובהו 2 מטר, נחנך ב-1960 וחודש על ידי וילארו ב-1975 בעקבות נזקי לחות. ציור הקיר הזה היווה מנוף לפרסומו ולהערכה האמנותית לה זכה מאז ועד היום.

קאסאפואבלו
ב-1958 רכש וילארו חלקת אדמה בפונטה באז'נה, צוק הגולש לשפך נהר ריאו דה לה פלאטה, כ-10 קילומטר ממערב לעיר הנופש פונטה דל אסטה. על הצוק, שהיה אז נידח, הקים את ביתו. הצריף אותו בנה התפתח עם הזמן בתכנונו למבנה ייחודי, לו קרא בשם "**קאסאפואבלו**" (Casapueblo – "בית שהוא כפר"). המבנה המיוחד, המזכיר ארכיטקטורה של בתים באיי יוון עם אלמנטים של גאודי, הפך לאחד מאתרי התיירות המבוקשים באורוגוואי, כאשר וילארו המשיך להרחיב אותו עם השנים. כיום קאסאפואבלו מכיל, בנוסף לאגף מגורי משפחתו של וילארו, גם מוזיאון ליצירותיו הפתוח לקהל ובית מלון קטן.

ב-1967 ייסד וילארו חברת סרטים שעסקה בעיקר בהפקת סרטים תיעודיים בנושאים הקשורים באפריקה. הוא המשיך ויצר מאות פסלים, ציורים וציורי קיר למוסדות ממשלתיים, מבני ציבור, בתי משרדים ובתים פרטיים ברחבי העולם. בנוסף, במקביל לקאסאפואבלו, הוא יצר עוד יצירות ארכיטקטוניות מרשימות, כגון כנסייה ייחודית בסן איסידרו, ארגנטינה, ובית בסגנון קאסאפואבלו בטיגרה, ארגנטינה, ששימש לו כבית שני.

וילארו מת ב-24 בפברואר 2014 בביתו, קאסאפואבלו, בגיל 90.

חייו האישיים
------------

מנישואיו הראשונים והקצרים של וילארו נולדו לו שלושה ילדים; אחד מהם, קרליטוס, היה מניצולי טיסה 571 של חיל האוויר האורוגוואי. וילארו נטל חלק פעיל בחיפושים אחריו.

ב-1976 פגש וילארו בתיירת ארגנטינאית שילדה לו ילד נוסף, אף שעדיין הייתה נשואה לאחר. משהתגרשה נישאו השניים ב-1989, אך בעלה לשעבר תבע משמורת על הילד על אף שהוכח שווילארו הוא האב. המשפט הוכרע לטובתו של וילארו רק ב-1999.

וילארו היה אב לשישה בנים ובנות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרלוס פאאס וילארו** בוויקישיתוף
* האתר הרשמי של קרלוס פאאס וילארו ומוזיאון קאסאפואבלו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* autores.uy: 4
* BNE: XX1182742
* GND: 141042990
* ISNI: 0000 0000 7890 3630
* LCCN: n83126764
* SNAC: w6474vr6
* SUDOC: 192319094
* ULAN: 500069232
* VIAF: 45676789
* WorldCat: lccn-n83126764

 |
**אל ת'ורנטון** (באנגלית: **Al Thornton**; נולד ב-7 בדצמבר 1983 ב-פרי, ג'ורג'יה, ארצות הברית) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הסמול פורוורד. שיחק בעבר עבור הקבוצות לוס אנג'לס קליפרס, וושינגטון ויזארדס וגולדן סטייט ווריורס מליגת ה-NBA. בימיו במכללה הוא שיחק עבור אוניברסיטת המדינה של פלורידה.

קריירה מקצועית
--------------

### לוס אנג'לס קליפרס

ב-2007 נבחר ת'ורנטון במקום ה-14 בדראפט על ידי קבוצת לוס אנג'לס קליפרס. ב-9 ביולי, ת'ורנטון שיחק את משחק ליגת הקיץ הראשון שלו עבור הקליפרס, בו קלע 24 נקודות, קלט 8 ריבאונדים, מסר אסיסט בודד וחסם פעמיים בהפסד 108-102 לדנוור נאגטס.

במשחקו השלישי בלבד בליגת הקיץ הוביל ת'ורנטון את קבוצתו לניצחון על גולדן סטייט ווריורס, במשחק שבו הצטיין עם 24 נקודות ב-11 מ-15 מהשדה, כולל 2 קליעות ללא החטאה מעבר לקו השלוש.

בתחילת העונה, ת'ורנטון לא זכה לדקות משחק רבות כפי שהתרגל בליגת הקיץ, בעיקר בשל העובדה שרובן פטרסון אייש את עמדתו בחמישייה הפותחת. פטרסון נופה מסגל הקליפרס ב-13 בדצמבר 2007, במטרה לאפשר דקות משחק רבות יותר לת'ורנטון. במהלך העונה סבלו הקליפרס מגל פציעות של שחקנים, ביניהם פול דייוויס, אלטון ברנד וטים תומאס. מצב זה עזר לת'ורנטון לצבור דקות משחק רבות יותר והוא הפך לשחקן חמישייה בקבוצתו בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד. ככל שהעונה התקדמה, ת'ורנטון החל לצבור ביטחון ולשפר את משחקו.

ב-30 בינואר 2008 רשם ת'ורנטון שיא עונתי עם 33 נקודות נגד אטלנטה הוקס במשחק בו קבוצתו ניצחה בתוצאת 95-88.
בנוסף, רשם ת'ורנטון דאבל-דאבל ראשון בקריירה שלו במשחק הפסד נגד פילדלפיה 76', במשחק זה רשם 18 נקודות ו-10 ריבאונדים.

ב-29 במרץ 2008 קבע ת'ורנטון שיא מועדון לרוקי לנקודות (גם שיא עונתי לקליפרס) עם 39 נקודות ב-13 מ-23 מהשדה ו-3 מ-6 לזריקות ל-3 נקודות, בנוסף ל-10 מ-12 מקו העונשין במשחק בו קבוצתו ניצחה 110-97 את ממפיס גריזליס.

ב-13 במאי 2008 נבחר ת'ורנטון לחמישיית הרוקיז של העונה.

ב-31 באוקטובר 2008 רשם ת'ורנטון דאבל-דאבל של 30 נקודות ו-11 ריבאונדים, שיא עונתי.

### וושינגטון ויזארדס

ב-17 בפברואר 2010 הועבר ת'ורנטון בטרייד מהקליפרס לוושינגטון ויזארדס במסגרת טרייד משולש ששילב 6 שחקנים, במסגרתו אנטואן ג'יימיסון עבר לקליבלנד קאבלירס, ז'ידרונאס אילגאוסקאס, הזכויות על אמיר פרלדזיץ' ובחירת סיבוב ראשון בדראפט 2010 עברו לוויזארדס, דרו גודן עבר מוושינגטון לקליפרס וסבאסטיאן טלפייר עבר מהקליפרס לוויזארדס.

### גולדן סטייט ווריורס

ב-1 במרץ 2011 הוא סיכם על שחרור מהויזארדס ונופה מהקבוצה. הוא חתם על חוזה בגולדן סטייט ווריורס ב-3 במרץ 2011.

ב-14 במרץ 2011 הוא קלע 23 נקודות נגד הסקרמנטו קינגס, מספר הנקודות הגבוה ביותר שקלע במדי הווריורס.

### פוארטו ריקו

ב-19 בפברואר 2012 הוא חתם בקבוצה גואיאמה ויזארדס מליגת הכדורסל הבכירה של פוארטו ריקו, ה-BSN.
במדי קבוצה זו השיג ממוצע של 18.7 נקודות למשחק.

### סין

ב-29 בספטמבר 2012 חתם ת'ורנטון בקבוצת ג'ג'יאנג ליונס מליגת הכדורסל הסינית הבכירה, ה-CBA. בעקבות פציעה, הוא הוחלף בקבוצה במהלך העונה על ידי גארי פורבס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אל ת'ורנטון** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Basketball-Reference
* פרופיל, באתר Sports-Reference
* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר ליגת ה-NBA
**עכביש דייג** (שם מדעי: ***Dolomedes***) הוא סוג של עכביש החי בביצות ושייך למשפחת הענבלניים הקרובים לזאבניים. העכביש נפוץ ברחבי העולם בעיקר באזורים לחים וחמימים, ואינו מוכר בישראל.

עכבישים אלה יכולים להגיע ל-80-20 מ"מ והם בעלי גוף שחור עם ראשים מגודלים, עיניים בולטות, גפי פה שחורות חזקות ו-8 רגליים אפורות הפונות קדימה ומכוסות ב"שיער". הבטן נמוכה ומפוספסת בפסים צהובים בקצוות. 

עכבישים אלו פעילי יום החיים בסביבת ביצות, מאגרי מים ושדות לחים והם שוכנים בקרבת המים. הם ניזונים מחרקים, עכבישנים אחרים כולל ענבלניים אחרים וגם מדגים. עכביש זה יכול להלך על פני המים וכן לצלול כדי לברוח מטורפים, אך יעדיף לחכות על הגדות או על צמחי מים הגדלים עליהן ולחכות לטרף כמו דגיג קטן או חרק מים שיעלה למעלה. אז העכביש קופץ במהירות ותופס את הטרף וממהר ליבשה. הטרף מומת על ידי הארס של העכביש והעכביש יכול למצוץ את לשדו.

עכבישים אלה נושאים את ביציהם בפיהם ומעבירים אותם ממקום למקום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עכביש דייג** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

עכביש שתפס דג

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007560208305171

 |
**קרלוס מנואל פואבלה** (בספרדית: **Carlos Manuel Puebla**;‏ 11 בספטמבר 1917 – 12 ביולי 1989) היה זמר, גיטריסט טרובדור ומלחין קובני. ידוע בעיקר כחבר בתנועת הטרובה, (זרם במוזיקה הקובנית). התמחה בעיקר בבולרו ושירים נוסטלגים.

קורות חייו
----------

פואבלה נולד במנסניו למשפחה צנועה ובשל כך נאלץ לעסוק במלאכת כפיים. בין השאר עסק בנגרות, מכונאות, בשדות סוכר ומכין נעליים. במהרה החל להתעניין במוזיקה והתמחה בגיטרה. על הכלי למד לנגן בעצמו אבל למד בצורה מסודרת הרמוניה ותאוריה.
החל להלחין בשנות השלושים וזכה לפופולריות מסוימת בעיר מולדתו. הוא הקליט עם להקת המסורתיים אשר הוקמה ב-1953. מ-1962 הופיע באופן קבוע ב*La Bodeguita del Medio',* 
בר מסעדה בהבנה העתיקה. אשר היה מקום מועדף על אינטלקטואלים מקומיים וזרים.

פואבלה היה פעיל מבחינה פוליטית ועמד לצידו של פידל קסטרו לפני מהפכת 1959. ב-1961 יצא למסע הופעות עם להקתו. פעילותו הפוליטית בנוסף למוזיקה שלו סייעה להצלחתו והוא כונה "זמר המהפכה". במהרה החל להופיע רבות בעולם. נאמר עליו כי יותר משהיה שגרירה של המוזיקה הקובנית, היה שגרירה של קובה. ב-1965, בלילה אחרי הנאום בו הכריז פידל קסטרו כי צ'ה גווארה עזב את קובה כדי לייצא את המהפכה, הלחין פואבלה המשולהב על ידי התשוקה את Hasta Siempre. יצירה זו שלו נחשבת למפורסמת ביותר שלו. מהות השיר היא הצהרת אהבה לצ'ה ותקווה בו.

מותו
----

פואבלה נפטר בהוואנה ב-12 ביולי 1989 אחרי מחלה ארוכה. אפרו הועבר לעיר מולדתו ב-1994. נקבע שם שלט לזכרו: 

> 
> "yo soy ésto que soy, un simple trovador que canta אני מה שהיני, טרובדור פשוט ששר ".
> 
> 
> 
>

יצירותיו
--------

פואבלה החל את הקריירה שלו בכתיבת שירי אהבה. מתחילת שנות החמישים, החל לשיר אודות על מצבם הקשה של בני עמו ובכך החל לעורר את זעמו של הרודן פולחנסיו בטיסטה. תמלילי שיריו מאותה התקופה ידועים כישירים ורציניים. 
מהפכת 1959 עודדה אותו לכתוב שירים כגון, *ואז הגיע פידל* ו*הרפורמה החקלאית, נסה להשיג שלום*. יצירתו המפורסמת ביותר, Hasta Siempre, זכתה לגרסאות כיסוי רבות ביניהן של נטלי קרדונה אשר הביאה את השיר לפרסומו בצרפת.

קישורים חיצוניים
----------------

* קרלוס פואבלה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* קרלוס פואבלה, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* קרלוס פואבלה, באתר Yandex.Music (ברוסית)
* קרלוס פואבלה, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Orovio, Helio 2004. *Cuban music from A to Z*. Duke University, Durham NC. p170
2. ↑  Díaz Ayala, Cristóbal 1981. *Música cubana del Areyto a la Nueva Trova*. 2nd rev ed, Cubanacan, San Juan P.R. p272

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 2093603
* BNE: XX842687
* BnF: cb13808631t (data)
* GND: 133935221
* ISNI: 0000 0000 5948 5939
* LCCN: no95043947
* MusicBrainz: 5bc8a04e-e68e-4775-bd1e-6a5f1d761f80
* SNAC: w6ts1zx8
* SUDOC: 086927795
* VIAF: 34641779
* WorldCat: lccn-no95043947

 |
**סונאטת קרויצר**, רביעיית מיתרים מס' 1 מאת לאוש יאנאצ'ק, נכתבה בפרק זמן קצר מאוד, בין 13 ל-28 באוקטובר 1923, בתקופה של תפוקה יצירתית עצומה. שינויים נעשו ביצירה בכתב ידו של המלחין בין 30 באוקטובר ל-7 בנובמבר 1923.

את ההשראה ליצירה שאב יאנאצ'ק מן הנובלה של לב טולסטוי, סונאטת קרויצר, שהיא עצמה נכתבה בהשראת סונאטה לכינור אופוס 9 מאת בטהובן, שנקראה על שם הכנר רודולף קרויצר.

ביצוע הבכורה של הרביעייה התקיים ב-17 באוקטובר 1924, בנגינת הרביעייה הצ'כית בקונצרט של האגודה למוזיקה בת זמננו (Spolek pro moderní hudbu) ב"מוצרטאום" בפראג. פרטיטורת כיס של היצירה יצאה לאור באפריל 1925 בהוצאת הודבני.

יאנאצ'ק עשה שימוש בנובלה של טולסטוי גם ב-1908–1909, כאשר חיבר בהשראתה שלישיית פסנתר בשלושה פרקים, שאבדה מאז. קטעים ששרדו מן השלישייה מרמזים לדמיון רב לרביעיית המיתרים, ושחזורים של שלישיית הפסנתר מבוצעים מדי פעם.

מבנה וסגנון
-----------

"ציירתי לי בדמיוני אישה אומללה, מיוסרת ומותשת, ממש כזו שהסופר הרוסי טולסטוי מתאר ב"סונאטת קרויצר" שלו", סיפר יאנאצ'ק באחד ממכתבת אל ידידתו הצעירה קאמילה סטוסלובה. במוזיקה של הרביעייה גלומה דרמה פסיכולוגית, המכילה רגעי קונפליקט כמו גם התפרצויות רגשיות, יצירה רבת יצרים, הנחפזת אל קתרזיס ושיא מסיים.

ביצירה ארבעה פרקים:

* הפרק הראשון מציג חילופי מקצב תכופים בין אדג'ו ל-קון מוטו (איטי - עם תנועה)
* הפרק השני הוא פרק מהיר: קון מוטו - [מהר יותר (עם תנועה)]
* הפרק השלישי נוטה להיות פרק מתון אך בעל חילופי מקצב תכופים גם הוא: קון מוטו - ויוו - אנדנטה (איטי עם תנועה - מלא חיים - בקצב הליכה לחלופין)
* הפרק הרביעי פותח כפרק איטי אשר המקצב בו עולה, יורד וחוזר חלילה קון מוטו אדג'ו - פיו מוסו (עם תנועה - (לאט) - מהר יותר, לחלופין)

הרעיון התמאטי המרכזי ליצירה כולה דומה מאוד לנושא "סימפוניית דנובה" של המלחין (1923–1925). הרביעייה משתמשת בעיקרון של מונטאז' תמאטי ונוטשת כמעט את התחומים המסורתיים של הרמוניה, הומופוניה וקונטרפונקט. במקומם היא עושה שימוש חופשי בגורמים הצליליים השונים הטיפוסיים ליאנאצ'ק, לרבות נטיות מודאליות.

פרטיטורה
--------

* יאנאצ'ק, לאוש: רביעיית מיתרים מס' 1, נאמנה למקור, פראג: הוצאת ברנרייטר, 2000. TP 520

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "סונאטת קרויצר" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על הקומפוזיציה "סונאטת קרויצר" באתר AllMusic
* יאנאצ'ק, רביעיית מיתרים מס' 1, "סונאטת קרויצר", רביעיית בנקרופט, יוטיוב, 2013, סרטון באתר יוטיוב
* "חפצים", ד"ר יואל גרינברג, על הנובלה ועל הרביעייה של יאנאצ'ק

* String Quartet No. 1 באתר פרויקט ספריית התווים הבינלאומי (באנגלית)
* Program notes


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb13913937w (data)
* MusicBrainz work: ed491125-4b9b-44c3-94e0-76c4698695c3
* VIAF: 178649641
* WorldCat (עם VIAF): 178649641

 |
כרטיס קומפקט פלאש במצלמת ניקון
‏**CompactFlash** (ר"ת: **CF**) הוא כרטיס אחסון מידע שפותח על ידי חברת Sandisk בשנת 1994‏ עבור התקנים אלקטרונים ניידים. הכרטיס משתמש בזיכרון הבזק המצוי בתבנית בגודל תקני. כרטיס זה היה ההתקן הראשון של זיכרון הבזק אשר נבנה סביב זיכרון ההבזק מבוסס NOR של אינטל. זיכרון הבזק כזה הוא בעל צפיפות קטנה יותר ממערכות מודרניות המבוססות על NAND.

נתונים טכניים
-------------

ממשק הכרטיס זהה לממשק ה-PCMCIA-ATA. כלומר, בהתקנים בו הוא משולב הוא מוצג כאילו היה דיסק קשיח בגודל קבוע כלשהו. רוחב החיבור הוא כ-42 מילימטר ואורכו 3.3 מילימטר עבור כרטיס מסוג CF I ו-5 מילימטר עבור כרטיס מסוג CF II.

הזיכרון אינו נדיף ונמצא במצב מוצק, דבר התורם לאמינותו. הכרטיסים פועלים במתח 3.3 או 5 וולט, ויכולים להיות מועברים בין מערכות. כרטיסי CF מסוגלים להתמודד עם שינויים קיצוניים בטמפרטורה וגרסאות תעשייתיות של כרטיסי CF יכולות לתפקד בטווח של -45 עד 85 מעלות צלזיוס.

מכשירים רבים משתמשים ב-CF - מחשבי כף יד, ועזרי PDA אחרים. כמו כן, הם משמשים כזיכרון למצלמות דיגיטליות. פרט לכך, יש להם שימושים רבים אחרים, כולל אחסון והעברת מידע בין מחשבים.

תצורת CF+
---------

בעת קביעת תקני Compact Flash, אפילו כוננים קשיחים היו לרוב קטנים מ-4 ג'יגה-בית, ולכן מגבלות תקן ה-ATA נחשבו קבילים. מאז, נערכו מספר שינויים במערכת ה-ATA של הכוננים הקשיחים כדי לטפל במדיה ההולכת וגדלה (בקיבולת), וכיום אפילו כרטיסי זיכרון הבזק הצליחו להגיע לקצה גבול תקן ה-ATA הישן.

מסיבה זו נוצר תקן CF חדש, ה-**CF+** (או CF 2.0) הכולל שני שינויים עיקריים: הגדלת המהירות ל-16 מגה-בית לשנייה, וקיבולת מקסימלית של 137 ג'יגה-בית.

התקנים אחרים של הפורמט
----------------------

מכיוון שממשק הכרטיס זהה לממש ה-PCMCIA התקני קלט/פלט וממשק שונים משתמשים בפורמט זה על מנת להתחבר למחשב.

ראו גם
------

* Secure Digital
* MultiMediaCard
* xD-Picture Card

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **CompactFlash** |

* איגוד CompactFlash
* כתבה על כרטיסי זיכרון - מאת ניר נוסבאום

הערות שוליים
------------

1. ↑   Digiprint Uk

| זיכרונות הבזק |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| SmartMedia • CompactFlash • Memory Stick • MultiMediaCard • Secure Digital • xD-Picture • UFS • XQD |

 |
**עכבר חגבים דרומי** (שם מדעי: *Onychomys torridus*; קרוי גם **עכבר העקרבים** או **עכבר זאב**), הוא מין ייחודי של מכרסם דמוי-עכבר הניזון מטרף חי. עכבר חגבים זה שוכן במדבריות ואזורים צחיחים במקסיקו וארצות הברית (באריזונה, קליפורניה, נבדה, ניו מקסיקו ויוטה). תזונתו מגוונת והיא כוללת חרקים כגון חגבים, חיפושיות, ועקרבים ואף עכברים ממינים שונים. עכבר זה ידוע בזכות עמידותו לארס. לעיתים קרובות הוא קוטל וניזון מעקרב צהוב אריזוני מין של עקרב הנחשב ארסי במיוחד.

תיאורו
------

עכבר חגבים דרומי הוא עכבר קטן וחסון הפעיל בשעות הלילה. הוא ידוע בדרך כלל כמין מונוגמי. לעכבר חגבים דרומי זנב קצר ואורכו הכולל 12-16.3 ס"מ. ראשו גבו וצידי גופו בצבע ורדרד או חום-אפור ובטנו ורגליו לבנים. הזנב קצר ועבה רובו בצבע הגוף וקצהו לבן.

ביולוגיה והתנהגות
-----------------

לעקרב אריזונה המצוי בשפע באזורים הצחיחים בהם שוכן עכבר חגבים דרומי עקיצה כואבת במיוחד המרתיעה טורפים פוטנציאלים. כאשר עכבר חגבים דרומי מתמודד עם העקרב הוא סופג עקיצות חוזרות ונשנות אך ממשיך בתקיפתו עד שהוא קוטל את העקרב. החוקרים מצאו אצל העכבר מנגנון עצבי החוסם שליחת אותות כאב אל המוח. לאחר שהוא קוטל את העקרב העכבר מזדקף על שתי רגליו האחוריות ומשמיע קולות ציוץ המזכירים יללת זאב.

עכבר חגבים דרומי הוא מין של מכרסם טורף ואגרסיבי במיוחד. חוקרים בדקו עכברים במעבדה בהם נבדקה התנהגות טריפה כלפי צרצרים בעכברים מהם נמנע מזון. לאחר 48 שעות בהם נמנע מזון מהעכברים הם העדיפו לטרוף את הצרצרים מאשר לאכול את המזון אשר סופק להם במעבדה. כמו כן נצפתה העדפה בקרב העכברים לעסוק בטריפה של צרצרים חיים מאשר מתים מה שיכול להצביע על תנועת הטרף כטריגר להתנהגות טריפה.

כאשר עכברי החגבים היו במגע עם עכברי מעבדה משני המינים הם הפגינו את התנהגות תוקפנית במיוחד כשהם נושכים את הגב והזנב של העכברים האחרים. לאחר יומיים 6 מ-43 הזכרים ו-22 מ-45 הנקבות קטלו ואכלו חלקי גוף מעכברי המעבדה. הבדל זה במידת האגרסיביות בין 2 המינים היה מובהק. החוקרים הסיקו שמניעת מזון וסוג הטרף השפיעו על מידת האגרסיביות והתנהגות הטריפה של העכברים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עכבר חגבים דרומי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* עכבר חגבים דרומי, באתר BBC one

הערות שוליים
------------

1. ↑  עכבר חגבים דרומי באתר הרשימה האדומה של IUCN
**נוטוסטילוס** (שם מדעי: ***Notostylops***; משמעות השם: "פני עמוד דרומיים") הוא סוג של יונק נכחד בן סדרת הנוטונגולאטויים הקדומה, אשר חי בתקופת האאוקן באמריקה הדרומית. הוא התגלה בשתי תצורות מאובנים בארגנטינה והוגדר בשנת 1897 בידי החוקר הארגנטינאי פלורנטינו אמגינו (אנ'). הוא סיווג לסוג זה 23 מינים שונים אך כמעט כולם התבטלו. רק 4 מינים נחשבים לאמיתיים.

הנוטוסטילוס היה יונק קטן בעל מראה פרימיטיבי של הפרסתנים הקדומים עם דמיון קטן לראקון או למרמיטה ולארנביים. הוא הגיע עד לאורך 75 סנטימטרים ולמשקל של עד 10 קילוגרם. הייתה לו גולגולת גבוהה בעלת לסתות דמויות מכרסם, אך עם מבנה מוגבה יותר ושרירי לחי גדולים יותר. הלסתות הכילו זוג חותכות גדולות כמו שיני עכברים והוא כנראה ניזון מצמחייה רכה עשבונית בעזרת החותכות הגדולות. ניביו ושיניו הטוחנות היו קטנות יחסית ובעלות רווח רחב ביניהם. רגליו הקדמיות התאימו לחפירה ואולי הוא התחפר במחילות להגנה, אם כי לא נמצאו הוכחות לכך ממאובנים. הוא היה בעל חמש אצבעות קצרות ברגליו והיה בעל זנב קצר.

המבנה הקטן של יונק זה עזר לו לנוע במהירות ובגמישות רבה יותר מלקרוביו שהיו גדולים ומגושמים בהרבה. עם זאת הוא היה חסר מאפיינים משוכללים, מה שכנראה גרר אותו להכחדה עקב תחרות גבוהה עם פרסתנים דרום-אמריקאים אחרים עם סוף האאוקן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נוטוסטילוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
יוהנס ברהמס
**סונאטה לפסנתר מס' 2 בפה דיאז מינור**, אופוס 2 היא סונאטה של יוהנס ברהמס שנכתבה בהמבורג, גרמניה בשנת 1852, ופורסמה בשנה שלאחריה. למרות היותה יצירתו השנייה שפורסמה, היא למעשה הולחנה לפני הסונאטה לפסנתר מס' 1 במול מז'ור שלו, אך פורסמה מאוחר יותר מכיוון שברהמס הכיר בחשיבותו של פרסום מכונן וחש שהסונאטה ב-דו מז'ור איכותית יותר. היא נשלחה יחד עם הסונאטה הראשונה שלו לברייטקופף והרטל עם מכתב המלצה של רוברט שומאן. שומאן כבר שיבח את ברהמס בהתלהבות, והסונאטה מראה סימני מאמץ להרשים, עם דרישותיה הטכניות ואופייה הדרמטי ביותר. הסונאטה הוקדשה לקלרה שומאן.

לסונאטה ארבעה פרקים:

1. אלגרו נון טרופו, מא אנרג'יקו (מהיר, לא יותר מדי, אבל אנרגטי) (פה ♯ מינור).
2. אנדנטה קון אספרסיונה, (בקצב הליכה מתון, ברגש) (סי מינור).
3. "סקרצו: אלגרו – פוקו פיו מודראטו (מהיר - בקצב מתון יותר. (סי מינור – רה מז'ור –סי מינור).
4. "פינאלה: סוסטנוטו - אלגרו נון טרופו - א רובאטו - מולטו סוסטנוטו - (קצב רציף ומתון - מהיר לא יותר מדי, עם רובאטו).

(פה ♯ מינור, מסתיים בפה ♯ מז'ור)

הפרק הראשון בסונאטה הוא כמקובל אלגרו. הפרק השני הוא נושא ווריאציות המבוססות על שיר גרמני "Mir ist leide". כמו הנושא והווריאציות של סונאטת הפסנתר מספר 1, הווריאציות עוברות ממצב מינור למז'ור מקביל. הפרק השלישי הוא הסקרצו וטריו שהנושא הפותח שלו כמעט זהה לזה של הפרק השני. הפינאלה מתחיל בהקדמה קצרה בלה מז'ור, המז'ור היחסי של פה דיאז מינור. הנושא העיקרי של המבוא משמש כנושא הראשון של פרק זה, שהוא בצורת סונאטה ומכיל תצוגה חוזרת. הקודה של הפינאלה, בסימן פיאניסימו, לביצוע עם הדוושה השמאלית החרישית, חוזרת אל החומר מן המבוא לפרק ומרחיבה אותו.

קישורים חיצוניים
----------------

* Piano Sonata No.2, Op.2 (Brahms, Johannes) – IMSLP, imslp.org
* Opus 2 Listening Guide – Piano Sonata #2 in F-sharp Minor, www.kellydeanhansen.com


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: nr94020473
* MusicBrainz work: bfe0067a-af44-4087-a999-df9819a72afe
* WorldCat (עם LCCN): nr94-020473

 |
**קומק C-919** (באנגלית: **COMAC C-919**) הוא מטוס נוסעים צר-גוף מסחרי שעתיד לשאת בין 168–190 נוסעים. המטוס מתוכנן על ידי חברת Comac הסינית והוא המטוס המסחרי הגדול ביותר שייוצר ברפובליקה העממית של סין מאז המטוס המסחרי שלא צלח שנגחאי Y-10. טיסת הבכורה של המטוס נערכה ב-5 במאי 2017, ותחילת ייצורו המסחרי צפויה בשנת 2022. בדצמבר 2022, צ'יינה איסטרן איירליינס ערכה טיסת ראווה קצרה של המטוס. ב-28 במאי 2023 נערכה הטיסה המסחרית הראשונה.

מטוס זה מהווה חלק מהמאמצים של הסינים לשבור את הדואופול של החברות בואינג ואיירבוס בשוק המטוסים האזרחיים הגדולים. מטוס זה מתוכנן להתחרות כנגד הבואינג 737 והאיירבוס 320.

רכישות ומסירות המטוס
--------------------

בסלון האווירי זוהיי אשר התקיים בסין ב-2010 דיווחה חברת קומק כי שש חברות תעופה שונות הזמינו את מטוסה - סך הכל 66 מטוסים ועוד 45 אפשריים. בנובמבר 2016 הגיע מספר ההזמנות ל-570 מטוסים מ-23 חברות, מרביתן חברות סיניות.

ייצור
-----

רוב הגוף מיוצר בסין אך המנועים ומערכות הטיסה מיוצרות בארצות הברית הכנפיים של המטוס חלקם מצרפת וחלקם מארצות הברית החלונות בריטים ועוד שלל מערכות מפותחות ומיוצרות על ידי חברות זרות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קומק C-919** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קומק C-919
* C919 Design Advances To Next Stage; First Flight Still Expected Next Year באתר AVIATION WEEK
* הטיסה הראשונה של המטוס, סרטון באתר יוטיוב
* ניצן סדן, קומאק C919: סין, סייבר והמטוס שיכבוש את העולם, באתר כלכליסט, 9 באפריל 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  היסטוריה בסין: השיקה את מטוס הנוסעים שאמור להתחרות בבואינג ובאיירבוס, באתר כלכליסט, 5 במאי 2017
2. ↑  AIRSHOW CHINA: Comac wins lessors' orders for 23 C919s, FlightGlobal, 1 NOVEMBER, 2016
**רעמסס השני** (ערבית: **رمسيس 2**; תעתיק מדויק: **רמסיס 2**) הוא שמה של השבחה מצרית לטנקי ה-T-54 הישנים אשר נמצאים בשירות צבא מצרים.

רקע
---

במהלך שנים רבות היה מושתת חיל השריון המצרי על טנקי ה-T-54 הסובייטים מתוצרת ברית המועצות. לאור התיישנותם, והתקרבותה של מצרים למערב, החלה מצרים לקלוט נשק מערבי בעיקר מתוצרת אמריקאית, ובין היתר מצרים קיבלה מאות טנקי M60 פטון אמריקאים החל משנת 1979 ועד לשנת 1988, והם הפכו לעמוד השדרה של השריון המצרי. בשל כך, רצתה מצרים להחליף חלק מחלקי ה-T-54 לחלקים זהים לאלו של הפטון.

בשל העובדה כי הצבא המצרי רצה אחידות בדגמי הטנקים, במטרה להקל את הנטל הלוגיסטי, ומאחר וטנקי הפטון הוכחו כמוצלחים עבור המדינה. מצרים חתמה בשנת 1984 עם חברת בת של קרייזלר חוזה על שדרוג של הטנקים, שהיו עתידים להיקרא T-54E (משמעות ה-E היא Egypt). בשנת 1990 החלו הניסויים באב טיפוס, אך התוכנית התעכבה בשל רצון של מצרים לטנק מערכה חדש. לבסוף, לאחר עיכובים רבים, ההשבחה יצאה לדרך בשנת 2004, ועד לשנת 2005 נסתיימה ההשבחה שבמהלכה הושבחו 425 טנקים מצרים, שזכו לכינוי רעמסס השני (Ramses II).

תהליך ההשבחה
------------

למעשה, תותח הטנק והמנוע היו אמורים להיות מוחלפים לאלו של ה-M60A3 פטון, אך בסופו של דבר בחרה מצרים במנוע עוצמתי יותר.

### מיגון

נוספו לוחות מיגון עבור הצדדים ובחזית וגם בצריח. הטנק צויד במערכת הגנה מפני איומים בלתי קונבנציונליים ונוספה לו מערכת מיזוג אוויר סטנדרטית, זאת בנוסף למערכת כיבוי אש אוטומטית ו-6 מדוכות עשן.

### עבירות

המנוע בטנק הוחלף למנוע דיזל מדגם TCM AVDS-1790-5A לו הספק של 908 כ"ס (677 קילוואט), ותיבת הילוכים עם שישה הילוכים. נוספו צינורות פליטה חדשים ומכל דלק גדול יותר בנפח של 1,312 ליטר, שהאריך משמעותית את טווח הפעולה, אך גם את גודל הטנק, והוסיף גלגל נוסף למזקו"ם. כמו כן, הוחלף המזקו"ם למזקו"ם ויקרס, הזהה לזה שבטנק ה-M-60.

### חימוש

תותח הטנק הוחלף לתותח הזהה לזה של ה-M60 פטון. תותח מדגם M-68, והוא למעשה נגזרת אמריקאית של תותח ה-L7 הבריטי, לו קוטר של 105 מ"מ וקצב אש של עד 10 פגזים בדקה. נוספה עבור התותחן מערכת ראיית לילה ומד טווח לייזר, כמו כן הוחלפו הפריסקופים של התותחן ומערכת בקרת האש הוחלפה לזהה לזו של טנק ה-M60A3. הטנק חמוש ב-34 פגזים בסך הכל. כמו כן, למפקד יש תקשורת רדיו עם טנקים אחרים.

לטנק חימוש משני בדמות מקלע מקביל 7.62 מ"מ עם 3,500 כדורים, מקלע כבד 12.7 מ"מ (0.5 אינץ') מדגם M2 בראונינג עם 200 כדורים ו-6 מדוכות עשן שבכל אחת שני רימונים למטרות מיסוך.

ראו גם
------

* טירן (טנק)
* T-55/54

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רעמסס השני** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  IISS Military Balance 2007, p.221
2. ↑  David Bocquelet Ramses II באתר Tanks Encyclopedia בתאריך 14 בדצמבר 2014
3. ↑  RAMSES II באתר Army Guide
4. ↑  T-54E Ramses II באתר GlobalSecurity

| טנק |
| --- |
| ערכי משנה | היסטוריה של הטנקים • מבנה הטנק • סוגי טנקים • דגמי טנקים עיקריים (לפי ארצות) |  |
| מיגון הטנק | שריון פסיבי • שריון מרוכב • שריון ריאקטיבי • מערכת הגנה אקטיבית לטנקים • מדוכות עשן |
| ראו גם | לוחמת שריון • חיל שריון • רכב קרבי משוריין • טנקים בשירות צה"ל • חיל השריון הישראלי |
| נגד טנקים | נגד טנקים • רקטה נגד טנקים • טיל נגד טנקים • תעלת נ"ט • בזנ"ט • מטען גחון |
| דגמים נבחרים • טנקי מערכה מודרניים |
**נוטוצ'לון** (שם מדעי: ***Notochelone***) הוא סוג נכחד של צב ים נכחד שחי בקרטיקון של אוסטרליה לפני 109 עד 99 מיליון שנה מזמננו, עד ראשית הקרטיקון העליון. זוחל זה לפי ממצאי המאובנים היה הזוחל הימי הנפוץ ביותר לאורך חופי קווינסלנד, אוסטרליה. 

צב זה השתייך למשפחת הפרוטוסטגיים, בעלי המינים הענקיים והוא תואר למדע לראשונה בידי החוקר האנגלי הידוע ריצ'רד אואן ב-1882, תחת השם המדעי: *Notochelys costata*. עם זאת שם הסוג ניתן למין הקיים צב שטוח-שריון מלאי ( *Notochelys platynota*), ובהמשך שונה שם הסוג בידי ריצ'רד לידקר (אנ') בשנת 1889. הסוג הכיל מין בודד - *N. costata*.

צב זה היה בעל לסתות קרניות כשריון וראש מעט מוארך ביחס לקרוביו החיים. הלסתות התחתונות היו גבוהות יותר בחלקם הקדמי, מה שגרם לסנטר להזדקר קדימה.

במראהו לא היה גדול כמו קרוביו הארכלון או הפרוטוסטגה אך עדיין הגיע לגודל של צב ים ירוק מודרני באורך משוער של 2 מטרים ומשקל של מעל 400 ק"ג. לפי מספר חוקרים הוא היה גדול עוד יותר, מאחר שהממצאים היו של פרט צעיר שעוד לא הגיע לשיא גודלו. לפי מחקרים אנליטיים הוא ניזון על קרקעית הים מטרף של חסרי חוליות ימיים כמו צדפות, חלזונות וסרטנים שונים. בתורו כנראה הוא נטרף בידי כרישים גדולים או מוזאזאוריים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נוטוצ'לון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  www.kronosaurus.com.au Archived 2008-07-19 at the Wayback Machine Retrieved on May 12th, 2008.
2. ↑  R. Lydekker. 1889. Note on some points in the nomenclature of fossil reptiles and amphibians, with preliminary notices of two new species. Geological Magazine, decade 3 6:325-326
Malacanthus latovittatus בגן חיות בהולנד
**רַעַפְנוּנִיִּים** (שם מדעי: Malacanthidae) היא משפחת דגים מסדרת הדקראים החיים בימים הטרופיים. מחולקים לשתי תת-משפחות: Malacanthinae ו-Latilinae הנבדלות במראה, בהתנהגות ובאקולוגיה. תת-המשפחה הראשונה נמצאת בדרך כלל מעל לעומק 50 מטר ואילו השנייה תימצא מתחתיו.

חלק ממיני הרעפנוניים הם דגי מאכל חשובים, אם כי אצל חלקם יש זיהומי כספית. דגים אחרים הם צבעוניים ויפים ונמצאים במספר אקווריומים וגני חיות לראווה.

מאפיינים
--------

דגים אלה חיים בימים רדודים באזורים חוליים, סלעיים וכן בשוניות אלמוגים למעט המינים החיים בעומק. הם מגיעים לאורך 17-125 ס"מ ויכולים להגיע למשקל של 30 ק"ג. לחלק מדגים אלה ראש מוארך וחוטם צר וארוך והם רזים מאוד, לעומת אחרים בעלי פה קצר עם זיפים מסביב לפה והם שמנים יותר. הסנפירים קצרים אך הם בעלי רעמה קוצנית מהגב ועד לזנב.

תזונתם העיקרית של הדגים היא מחסרי חוליות כמו סרטנים ושרימפס, רכיכות, תולעים וקיפודי ים, אך גם מדגים קטנים.

מיון
----

* משפחה **רעפנוניים** (Malacanthidae)
	+ תת-משפחה Latilinae
		- סוג *Branchiostegus*
		- סוג *Caulolatilus*
		- סוג *Lopholatilus*
	+ תת-משפחה Malacanthinae
		- סוג *Hoplolatilus*
		- סוג *Malacanthus*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רעפנוניים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* רעפנוניים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007536569905171

 |
**סונאטה לפסנתר מס' 16 בדו מז'ור**, K.545 מאת וולפגנג אמדאוס מוצרט היא ככל הנראה הסונאטה לפסנתר המפורסמת ביותר שלו. היא תוארה על ידי מוצרט עצמו ב-26 ביוני 1788 בקטלוג היצירות שלו שכתב כ"סונטה קטנה לפסנתר למתחילים" ("eine kleine Klavier Sonate für Anfänger"), ולעיתים היא ידועה בשמות החיבה "סונאטה קלה" (*Sonata facile*) או "סונאטה פשוטה" (*Sonata semplice*). כתב היד של היצירה אבוד כיום והיא מופיעה בכתב ידו של מוצרט בקטלוג הנזכר לעיל בלבד.

נראה שמוצרט חשב באותה תקופה על סדרה של יצירות לילדים, כפי שמעידה הסונטה לכינור ופסנתר ק. 547 שהולחנה שבועיים לאחר מכן, שאף היא קלה יחסית.

המוזיקה
-------

ליצירה יש שלושה פרקים:

* *Allegro*
* *Andante*
* *Rondo*

הפרק הראשון מתחיל עם אחת מהדוגמאות הטובות ביותר לבס אלברטי. הוא כתוב במבנה סונאטה במפתח דו מז'ור. בפתיחה, הנושא הראשון קצר ומוכר בקרב רבים. אחריו מגיע גשר והוא מתחלף לאט לאט לסול מז'ור, כהכנה לנושא השני, והוא לירי יותר מהראשון. קודה מגיעה כדי לסיים את הפתיחה, ולאחר מכן יש חזרה על הפתיחה. בחטיבת הפיתוח, הנושא כתוב בסול מינור. הוא מתמרן בין מספר סולמות שונים לפני שמתקבע על פה מז'ור. וכאן מוצרט עשה דבר מעניין: ברקפיטולציה (סיכום), נוכח הנושא הראשון אך הוא כתוב בסולם הסאב-דומיננטי לו, פה מז'ור. הנושא השני כתוב, כמו סוף הפרק, בדו מז'ור.

הפרק השני כתוב בסולם סול מז'ור, הדומננטי לדו מז'ור. הפרק איטי בהרבה מן הראשון, אם כי באופן אירוני ארוך יותר; בימיו של מוצרט, מפעם ודינמיקה הותרו לדמיון הנגן, כך שתוספות רבות אפשריות הן "ככל הנראה" אלו של המוציא לאור. המוזיקה עוברת באופן חד אל אמצע הפרק, יורדת בחצי-טון, בניגוד לארבעת חצאי-הטונים הדרושים למעבר למינור המתאים, דבר הנפוץ יותר במושגי המוזיקה. הפרק עובר אז באופן חד, אך יפהפה, אל חצי טון גבוה יותר, אל הטוניקה, ואז, לאחר שהנושא הראשי וחטיבת פיתוח מושמעים שוב, מסתיים הפרק.

הפרק השלישי כתוב במבנה סונאטה-רונדו והוא בסולם הטונלי, דו מז'ור. מעריכים שהוא הקשה ביותר לנגינה מבין השלושה. הנושא הראשון משולהב וסוער ומוסיף רוח ליצירה. הנושא השני כתוב בסול מז'ור ומכיל אלברטי בס ביד השמאלית. הנושא הראשון מופיע שוב ואחרי הנושא השלישי, אשר כתוב בסולם מינורי ומתמרן בין סולמות שונים ורבים לפני שמתיישר חזרה אל דו מז'ור. הנושא הראשון מופיע שוב, לאחריו קודה, ולבסוף הסיום בדו מז'ור.

שונות
-----

* למרות שהיצירה ידועה מאוד בימינו, היא לא ראתה אור בימיו של מוצרט, והופיעה לראשונה מודפסת ב-1805.
* בסרט האנימציה של האחים וורנר לוני טונס, התיבות הפותחות של הסונאטה מתקשרות אל הדמות של הסבתא מסרטי האנימציה של טוויטי וסילבסטר.
* עיבוד הפופ מאת ריימונד סקוט של נושא הפתיחה, שכותרתו "בתוך חדר ציורים מהמאה ה-18", הפך ללהיט ב-1939.

שמיעה
-----

* הפרק הראשון, *Allegro*

* הפרק השני, *Andante*

* הפרק השלישי, *Rondo*

(כל קובצי השמיעה הם חלק מפרויקט מוטופיה)

ראו גם
------

* וולפגנג אמדאוס מוצרט
* סונאטה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סונאטה לפסנתר מס' 16 של מוצרט** בוויקישיתוף
* מידע על היצירה "סונאטה לפסנתר מס' 16 של מוצרט" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על הקומפוזיציה "סונאטה לפסנתר מס' 16 של מוצרט" באתר AllMusic
* את התווים ליצירה ניתן למצוא כאן בקובץ PDF

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007605165305171
* BnF: cb147900850 (data)
* GND: 300111363
* LCCN: n82009884
* MusicBrainz work: a2ad223d-d73b-3775-9580-fd25b4d986e1
* VIAF: 310642473
* WorldCat (עם VIAF): 310642473

 |
נהר איל בלילה, באזור "צרפת הקטנה", שטרסבורג.
נהר לאוש בקולמר, סמוך לנקודת השפך לאיל.
**אִיל** (צרפתית: **Ill**) הוא נהר בצפון-מזרח צרפת, הזורם מדרום לצפון, מרכס הרי היורה לאורכה של אלזס ונשפך לנהר הריין מגדתו המערבית. אורכו של האיל 216.7 ק"מ והוא חוצה את מישור אלזס במרכזה.

גאוגרפיה
--------

מקורותיו של הנהר במורדות הצפוניים של הרי היורה, בצפון-מערב שווייץ ובקצה הדרומי של מחוז אלזס שבמזרח צרפת. הנהר חוצה את העיר מילוז בראשית דרכו, שם נשפך אליו הדולר (צר') מכיוון מערב, וממשיך צפונה במרכזה של אלזס מצפון לדרום. לאורך הנהר נשפכים אליו יובלים רבים ממערב, שמקורם בשלוחות המזרחיות של הרי הווז', ביניהם נהר הלאוש (צר') הנשפך אליו בקולמר והגייסן (צר') הנשפך אליו בסלסטה. הנהר חוצה את העיר שטרסבורג, בירת מחוז אלזס הצרפתי. בשטרסבורג בנויים על הנהר גשרי אבן עתיקים, שנבנו החל מהמאה ה-17. גשרים אלה החוצים את הנהר, מהווים חלק מרובע "צרפת הקטנה" (Petite-France) שהוא אזור העיר העתיקה בשטרסבורג. האזור הוכרז בשנת 1988 כאתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו.

בין מילוז לסלסטה האיל זורם במקביל לכביש המהיר A35 (כביש החסידות) החוצה את אלזס, תחילה ממערבו ובהמשך ממזרחו. האיל נשפך לנהר הריין בשטרסבורג, מול העיר קֵהל שבמדינת-המחוז הגרמנית באדן-וירטמברג שבעברו השני של הריין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איל** בוויקישיתוף
* מידע על הנהר מאתר Sandre - השירות ההידראולי הלאומי של צרפת

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb11949943m (data)
* SUDOC: 027464210
* VIAF: 243175624
* WorldCat (עם VIAF): 243175624

 |
**התפוח** (בפרסית: **سیب**, בתעתיק: סִיבּ) הוא סרט הבכורה משנת 1998 של הבמאית האיראנית סמירה מח'מלבאף, אותו יצרה בהיותה בת 17. הסרט הוא דוקו-דרמה המבוסס על סיפור אמיתי, ובהשתתפות הדמויות שחיו במציאות את המתרחש בעלילה. הסרט הוקרן בפסטיבל קאן 1998, במדור *Un Certain Regard*, וזכה לתשבחות מן המבקרים.

עלילה
-----

במשך 11 שנים, שתי ילדות תאומות, מסומה וזהרה, חיות בביתן בטהראן מאחורי סורג ומנעול, כלואות על ידי הוריהן - גורבן עלי נדרי, איש מובטל ועני, ואשתו העיוורת, עזיזה מוחמדי. האב לא מסכים שיצאו כי, לדבריו, "בנותיי הן כמו פרחים, והן עלולות לקמול באור השמש". שכניהם מיידעים את משרד הרווחה לגבי המצב, והילדות - שסובלות מליקויים התפתחותיים - מוצאות מן הבית. לאחר חקירה, משרד הרווחה מתיר לנערות לשוב לביתן, בתנאי שאביהן ירשה להן לצאת ולחקור את העולם. הסרט עוקב אחר דרכן וגילוייהן של הנערות, בעוד אביהן מתקשה להתמודד עם הצו שנכפה עליו נגד אמונתו.

הפקה וצילום
-----------

מח'מלבאף יצרה את הסרט במהלך הכשרתה בבית הספר לקולנוע של אביה, הבמאי האיראני מוחסן מח'מלבאף, בעודה בת 17. היא שמעה על המקרה בחדשות, ותוך מספר ימים כבר יצאה עם מצלמתה והחלה לצלם את המעורבים. לאחר מכן, הם עשו ביחד דרמטיזציה של חלק מהמאורעות שקדמו לחשיפת המקרה, אך אלה נעשו ללא תסריט, במילותיהם והבעותיהם של הדמויות עצמן. מח'מלבאף האב כתב את התסריט וערך את הסרט.

לצד המעקב אחר צעדיהן בפועל של הילדות ומשפחתן, מח'מלבאף משתמשת בסרט בדימויים ויזואליים המסמלים דיכוי ותוצאותיו. היא מבקשת, לדבריה, על פי המסורת הקולנועית האיראנית, לבחון מה קורה כשהחיים האמיתיים באים במגע עם הסינמה, ובכך מייצרת ערבוב מורכב של דרמה ודוקו. מח'מלבאף ציינה שהמסר העיקרי שהיה ברצונה להעביר היה "כמה זה חשוב עבורנו שיהיה לנו מגע אנושי להיות בני אדם שלמים... כפי שניתן לראות בסרט, בתחילה שתי הילדות נראות כמו חיות. הן מוציאות מגרונן קולות של חיות. צילמנו במשך 11 ימים, ובמשך זמן זה הן השתנו יותר מאשר במהלך כל 11 השנים קודם לכן, רק כי היה להן מגע עמנו".

מעבר לסיפור של הילדות והמסר לגבי בידודן, מח'מלבאף מראה בסרט רבדים נוספים של דיכוי בחברה - את התוצאה של עוני וקיצונות דתית על אב המשפחה, וקשייה של האם, שאינה דוברת פרסית, והיא עיוורת ולקויית שמיעה, ועל אף שאינה נעולה בבית כמו הילדות, מתחבאת שם כאילו היא אסירה, ומסתתרת מאחורי הצ'אדור שלה מפני העולם החיצוני.

הסרט זכה לביקורות נלהבות מרחבי העולם, ומיצב את מח'מלבאף כאחת הבמאיות הבינלאומיות המוכרות והמוערכות בקולנוע.

קאסט
----

* מסומה נדרי - מסומה
* זהרה נדרי - זהרה
* גורבן על נדרי - האב
* עזיזה מוחמדי - עזיזה
* זהרה סגריסאז

קישורים חיצוניים
----------------

* "התפוח", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "התפוח", באתר AllMovie (באנגלית)
* "התפוח", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "התפוח", באתר אידיבי
* "התפוח", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* The Naderi twins at www.feralchildren.com

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Festival de Cannes: The Apple". *festival-cannes.com*.
2. ↑  Samira Makhmalbaf: God and Satan in "The Apple", Jeremy Lehrer, IndiWire, Feb 24, 1999
**קרלוס סמפאיו גארידו** (בפורטוגזית: **Carlos de Alemeida Fonseca Sampaio Garrido**; ‏ 1883 – 1960) היה דיפלומט פורטוגלי אשר הוכרז על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם בשל פועלו כשגריר ארצו בבודפשט, הונגריה, להצלת יהודים מרדיפות הנאצים בשנת 1944. גארידו היה שגריר פורטוגל בבודפשט בין השנים 1939–1944.

באפריל 1944, לאחר כיבוש הונגריה בידי גרמניה, הורתה פורטוגל לגארידו לעזוב את הונגריה, בתיאום עם בעלות הברית שביקשו להוריד את דרג הנציגות של מדינות נייטרליות במדינות הכבושות בידי מדינות הציר. גארידו תיאר במברק לממשלתו את מצבם הקשה של יהודי הונגריה ואת הצעדים נגדם.

עם עוזרו, טייחיירה ברנקיניו (Teixeira Branquinho, קונסול פורטוגל בבודפשט), השיג גארידו אישור מממשלת פורטוגל להנפיק אשרות שהייה בפורטוגל לכל אדם שהיו לו קרובים בפורטוגל, בברזיל או בכל אחת מהמושבות הפורטוגליות, או לכל אדם שהיה לו קשר לפורטוגל. השניים הקימו סניף של הצלב האדום הפורטוגלי במשרדי המשלחת הפורטוגלית לבודפשט, כדי לטפל בפליטים יהודים. הדבר נעשה בתוך תיאום עם הרשויות בפורטוגל, תחת שלטון סלזר (אם כי לא ברור האם ידע סלזר שהפליטים הם יהודים או בעלי דת אחרת שברחו מהפצצות בעלות הברית), ותוך הבטחה שהפליטים לא ינסו להשיג אזרחות פורטוגלית.

עקב הפצצות בעלות הברית עברה שגרירות פורטוגל אל מחוץ לבודפשט. גארידו שכר ווילה בגלגיירק (Galgagyörk), ושם ארח גארידו עשרות יהודים כדי להגן עליהם מהסכנות שהיו כרוכות בשהות בעיר המופצצת. בין המתארחים היו בני משפחתה של השחקנית ז'ה ז'ה גאבור, הונגרים שהיו בעלי תפקידים בשגרירות פורטוגל. לאחר מספר ימים - לפני שהספיק גארידו לעזוב, בהוראת ממשלתו - פשטה המשטרה הפוליטית ההונגרית על הבית ששימש את השגרירות ועצרה חלק מהנוכחים. גארידו ניסה להתנגד באופן פיזי וכן בטענה שבית זה מוגן ולו מעמד אקס טריטוריאלי עקב מעמדו הדיפלומטי. גארידו נעצר עם אורחיו והובא לבודפשט, שם המשיך לטעון לשחרורם עד ששוחררו. לאחר מכן הגיש גארידו תלונה לממשלת הונגריה, ותבע חקירה והתנצלות. בתגובה הכריזה עליו ממשלת הונגריה "פרסונה נון גראטה".

בשנת 1945 מונה גארידו כשגריר פורטוגל בסטוקהולם.

בשנת 2010 הכיר יד ושם בגארידו כחסיד אומות העולם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרלוס סמפאיו גארידו** בוויקישיתוף
* קרלוס סמפאיו גארידו, באתר "יד ושם" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sampaio Garrido, o outro "Justo" português, Esther Mucznik - Artículos - Materiales Educativos - Educación - Yad Vashem, www.yadvashem.org

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007267586905171
* LCCN: n2002026364
* VIAF: 98177693
* WorldCat: lccn-n2002026364

 |
**תולדות ישורון** הוא ארגון ישראלי לחזרה בתשובה של עולים מברית המועצות לשעבר. 

הארגון נוסד בשנת 2000 על ידי הרב יצחק זילבר, שעלה מברית המועצות ועל ידי תלמידיו, מבוגרי ישיבת "תורת חיים" במוסקבה, במטרה להקים קהילות דתיות לציבור העולים מברית המועצות בארץ. הארגון הוקם בעידודם של הרב יוסף שלום אלישיב, הרב שמואל אויערבאך, הרב אהרן לייב שטיינמן, הרב חיים קנייבסקי, הרב עובדיה יוסף והרב מרדכי אליהו.

לארגון מגוון רחב של פעילויות: רשת כוללי ערב לגברים, שיעורי תורה לנשים, הוצאת ספרים, ישיבה, גמ"ח, סמינרים לבעלי תשובה, תמיכה בפרויקטים לקירוב עולים מרוסיה ליהדות, ובאמצעות אתר האינטרנט "toldot.ru" (תולדות.רו): פרסום שו"ת, שיעורי תורה, הרצאות ומאמרים.

מנהיגו הרוחני של הארגון כיום הוא הרב בן-ציון חיים זילבר בנו של הרב יצחק. מנכ"ל הארגון הוא אברהם כהן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תולדות ישורון** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של תולדות ישורון
* תולדות ישורון, באתר "גיידסטאר ישראל"
* תולדות ישורון - ארגון אברכים דוברי רוסית, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007269069205171

 |
**קרלוס וידאל** (בספרדית: **Carlos Vidal**;‏ 24 בפברואר 1902 – 7 ביוני 1982) היה כדורגלן צ'יליאני, ששיחק בעמדת החלוץ בנבחרת צ'ילה במונדיאל 1930.

ביוגרפיה
--------

וידאל נולד בואלדיביה שבצ'ילה ב-24 בפברואר 1902. הוא התחיל את קריירת הכדורגל בקולו-קולו וב-1933 עשה סיבוב הופעות ארוך ברחבי אמריקה עם אאודקס איטליאנו. הסיבוב התחיל ב-29 בינואר 1933 והסתיים עם חזרת הצוות מניו יורק ב-25 באוקטובר אותה שנה. מאוחר יותר ב-1934 וידאל עבר למגאיאנס, תמורת סכום יוצא דופן לאותה תקופה של 17,000 פזו, וזכה עימה פעמיים ברציפות באליפות צ'ילה מאז שהגיעה ועזב אותה.

במדי נבחרת צ'ילה השתתף לראשונה במונדיאל 1930. וידאל עשה היסטוריה כשכבש את השער הראשון לזכות הנבחרת בטורניר המונדיאל, בניצחון 0–3 על מקסיקו אותו סיים עם צמד. במשחק הבא הוא החמיץ פנדל בניצחון 0–1 נגד צרפת וצ'ילה סיימה את הטורניר בשלב הבתים עם הפסד במשחק העלייה לארגנטינה. וידאל נקרא שוב לשחק בקופה אמריקה 1935 בו צ'ילה הפסידה את כל המשחקים.

תארים
-----

קולו-קולו
* אליפות סנטיאגו (לא רשמי): 1930

מגאיאנס
* אליפות צ'ילה (2): 1934, 1935

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרלוס וידאל** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
**לונדון החיצונית** (באנגלית: **Outer London**) הוא כינוי האזור הגאוגרפי הכולל את רובעי לונדון שאינם נכללים בשטח לונדון הפנימית. רבעים אלה לא היו חלק ממחוז לונדון והפכו לחלק מלונדון רבתי בשנת 1965 (למעט אזור צפון וולוויץ' שהיה חלק ממחוז לונדון והועבר לרובע ניוהאם בשנת 1965 ולכן מהווה חלק מלונדון החיצונית).

אזור לונדון החיצונית כולל את הרבעים:

* אילינג
* אנפילד
* בארקינג ודאגנהאם
* בארנט
* בקסלי
* ברומלי
* ברנט
* האונסלו
* הארינגיי
* הארו
* הברינג
* הילינגדון
* וולת'אם פורסט
* מרטון
* ניוהאם
* סאטון
* הרובע המלכותי קינגסטון שעל התמזה
* קרוידון
* רדברידג'
* ריצ'מונד שעל התמזה

הגדרת משרד הסטטיסטיקות הלאומי הבריטי
------------------------------------

הגדרת משרד הסטטיסטיקות הלאומי של לונדון החיצונית אינה כוללת את הרבעים ניוהאם והארינגיי אולם כוללת את רובע גריניץ'. לפי הגדרה זו לונדון החיצונית כוללת את הרבעים: בארקינג ודאגנהאם, בארנט, בקסלי, ברנט, ברומלי, קרוידון, אילינג, אנפילד, גריניץ', הארו, האברינג, הילינגדון, האנסלו, קינגסטון שעל התמזה, מרטון, רדברידג', ריצ'מונד שעל התמזה, סאטון ויער וולת'אם.

בין השנים 1990–2000 היה לרובעי לונדון החיצונית קידומת טלפון נפרדת מאשר זו של רובעי לונדון הפנימית, אולם הגדרת אזורי הטלפון הייתה שונה מגבולות הרבעים.

**אוכלוסיית לונדון החיצונית לאורך ההיסטוריה**:

| שנה | אוכלוסייה |
| --- | --- |
| 1891 | 1,083,770 |
| 1901 | 1,647,396 |
| 1911 | 2,162,288 |
| 1921 | 2,413,978 |
| 1931 | 3,217,219 |
| 1939 | 4,250,788 |
| 1951 | 4,517,588 |
| 1961 | 4,499,737 |
| 1971 | 4,420,585 |
| 1981 | 4,254,900 |
| 1991 | 4,230,000 |
| 2001 | 4,463,000 |
| 2003 | 4,483,300 |
| 2004 | 4,498,200 |
| 2005 | 4,532,100 |

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל לונדון** |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לונדון החיצונית** בוויקישיתוף