recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**היה שלום קולומבוס** (באנגלית: **Goodbye, Columbus**) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה קומית משנת 1969, בבימויו של לארי פירס, עם ריצ'רד בנג'מין ואלי מק'גרו בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס על רב המכר "שלום לך, קולומבוס" של פיליפ רות משנת 1959. זה סרטה הראשון של אלי מק'גרו שזכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית חדשה.

תקציר העלילה
------------

ניל קלוגמן (ריצ'רד בנג'מין) הוא צעיר יהודי שעובד לאחר שחרורו מהצבא, כפקיד בספריה עירונית בניו יורק. הוריו גרים באריזונה והוא גר אצל דודו ודודתו. יום אחד מזמינה אותו בת דודתו דוריס (קיי קמינגס) לקאנטרי קלאב פרטי של המעמד הגבוה בוסטרצ'ר. שם הוא נפגש בברנדה פטימקין (אלי מק'גרו) ומתחיל לחזר אחריה.

ברנדה היא סטודנטית במכללת רדקליף היוקרתית בקיימברידג'. היא מזמינה את ניל לארוחה עם משפחתה. יש לה אח גדול, רון (מייקל מאיירס) ואחות קטנה, ג'ולי (לורי של).

האב, בן פטימקין (ג'ק קלוגמן) הוא נובו ריש שעשה הון מעסק לציוד אינסטלציה. לפני כן הם גרו בדירה עלובה בברונקס. גב' פטימקין (נאן מרטין) היא סנובית וניל חסר האמצעים והעתיד, לא מוצא חן בעיניה.

בן פטימקין הוא חסר השכלה אקדמאית ובז לכל אלה הלומדים בקולג'ים. הוא מתפאר כל הזמן על מה שהקים במו ידיו ללא השכלה אקדמית. בנו הבכור רון, הוא בוגר אוניברסיטת המדינה של אוהיו בקולומבוס, שם הצטיין כשחקן כדורסל. לאחר סיום לימודיו מכריח אותו אביו לעבוד בעסק המשפחתי למורת רוחו. בן שונא את עבודתו ומדי פעם מאזין להקלטת טקס הפרידה מהאוניברסיטה כשהקריין מקריא את שמו ואומר לבסוף "היה שלום קולומבוס" (מכאן שם הספר והסרט).

ברנדה מזמינה את ניל לשבועיים לבית המשפחה ואמה נוזפת בה קשות על כך שלא בקשה אישור ממנה.

ניל מתגנב בלילה לחדרה של ברנדה והם מקיימים יחסים בחשאי. כאשר ברנדה אומרת לו שאינה לוקחת גלולות למניעת הריון שגורמות לה לבחילות, הוא מבקש ממש להצטייד בדיאפרגמה.

רון מתחתן עם חברתו מהאוניבסיטה בחתונה יהודית שבה כולם רוקדים, סובאים ועושים עסקים.

ברנדה חוזרת לרדקליף ומזמינה את ניל למלון בבוסטון שם היא מגלה לו כי הוריה מצאו את הדיאפרגמה בחדרה וכי כעת לא תוכל להמשיך את יחסיה אתו כי היא קשורה יותר להוריה. ניל מאשים אותה שהשאירה את הדיאפרגמה בכוונה כדי להיפרד ממנו ועוזב את החדר.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ריצ'רד בנג'מין | ניל קלוגמן |  |
| אלי מק'גרו | ברנדה פטימקין |  |
| ג'ק קלוגמן | בן פטימקין |  |
| נאן מרטין | גב' פטימקין |  |
| מייקל מאיירס | רון פטימקין |  |
| לורי של | ג'ולי פטימקין |  |
| קיי קמינגס | דוריס קלוגמן |  |

פרסים
-----

### זכיות

* פרס גילדת הכותבים של אמריקה - ארנולד שולמן
* Laurel Awards - פרס לשחקנית חדשה - אלי מק'גרו
* פרס גלובוס הזהב לשחקנית חדשה - אלי מק'גרו

### מועמדויות

* פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר - ארנולד שולמן
* פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי - לארי פירס
* פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה ג'ק קלוגמן
* פרס באפט"א לשחקנית החדשה הטובה ביותר - אלי מק'גרו
* פרס באפט"א לתסריט הטוב ביותר - ארנולד שולמן
* פרפרס גילדת הבמאים של אמריקה - לארי פירס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היה שלום קולומבוס** בוויקישיתוף

* "היה שלום קולומבוס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "היה שלום קולומבוס", באתר AllMovie (באנגלית)
* "היה שלום קולומבוס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "היה שלום קולומבוס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון להיה שלום קולומבוס, באתר יוטיוב
* היה שלום קולומבוס, באתר TCM
**ניל מכסיף** (שם מדעי: *Indigofera articulata*) הוא מין נדיר מהסוג ניל, צמח טרופי ממשפחת הפרפרניים. הצמח גדל כיום באזור בקעת הירדן כצמח בר או פליט תרבות.

שימוש בניל להפקת צבע בעת העתיקה
-------------------------------

מין זה כנראה גודל בעבר לצורך הפקת הצבע אינדיגו. לפי מסורת הזיהוי מתקופת הגאונים ולפי מספר חוקרים, ניתן לזהות את הצבען אינדיגו שהופק מהניל עם 'קלא אילן' הנזכר בספרות חז"ל. לדעת יהודה פליקס, הניל המכסיף הובא לארץ ישראל בשלהי תקופת הבית השני, והוא שיער שגידלו אותו באזור בקעת ים המלח ועמק הירדן. אישוש להנחה זו התקבל עם מציאתם של 276 זרעים מפוחמים של ניל בעין גדי, סמוך לבית הכנסת מהתקופה הביזנטית. לפי זיהוי הזרעים, מדובר בניל מכסיף או בניל מכחיל (Indigofera ceorula). פליקס אף הציע שמתקנים שהתגלו בסמוך לארמון החשמונאים ביריחו (שני בורות גדולים), שימשו לצביעת אריגים בחומרים שהופקו מצמח זה.

בחפירות שנערכו בעין בוקק, נחשף בית מלאכה שפעל החל מהתקופה ההרודיאנית ועד לתקופת מרד בר כוכבא. בדיקות שנערכו באפר האתר הראו על המצאות הצבען ניל. החוקרים דוד אילוז וזהר עמר מאוניברסיטת בר-אילן הציעו שייתכן שממצא זה מה מעיד על הפקה של צבע האינדיגו באתר מהצמחים שגודלו באזור.

עדויות ברורות לגידול הניל בתקופה הערבית הקדומה נמצאו בצוער, יריח ובית שאן. גידולו נמשך עד למאה התשע עשרה, ובראשית המאה העשרים הוחלף בחומרים סינתטיים וזולים יותר לצביעה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניל מכסיף** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TPL
* EOL
* ARKive
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* צמחיית ישראל ברשת
* צמח השדה
* Tropicos
 |

* משום קלא אילן – איסטיס וניל הצבעים באתר פורטל הדף היומי

הערות שוליים
------------

1. ↑  קלא אילן באתר ויקישיבה
2. ↑  דוד אילוז וזהר עמר, "מתקן התעשייה בעין בוקק: מפעל להפקת אינדיגו מהצמח ניל?", **מחקרי יהודה ושומרון** יח, אריאל, תשס"ט, עמ' 223-230.
**סרגיוס הראשון** (בלטינית: **Sergius I**;‏ 650 בערך – 8 בספטמבר 701) היה האפיפיור מ-15 בדצמבר 687 ועד מותו בשנת 701. תקופת כהונתו התאפיינה במתיחות רבה מול יוסטיניאנוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית. מתיחות זו הייתה כה גדולה, עד אשר הקיסר הורה לחטוף את האפיפיור לקונסטנטינופול - דבר אשר נמנע בשל התנגדות מיליציות איטלקיות. מוגדר כקדוש בכנסייה הקתולית.

סרגיוס נולד בשנת 650 למשפחה אשר היגרה מאנטיוכיה שבסוריה והתיישבה בפלרמו שבסיציליה, שם סרגיוס נולד. סרגיוס היגר לרומא בזמן כהונתו של אדאודטוס השני.

ב-21 בספטמבר 687 נפטר האפיפיור קונון לאחר מחלה ממושכת וכהונה בת פחות משנה. לאחר בחירות מסוכסכות, סרגיוס נבחר לכהן כאפיפיור. בזמן כהונתו, פעל סרגיוס לפיתוח ויה דל קורסו. 

הוא מת ב-8 בספטמבר 701 והוחלף על ידי יוחנן השישי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סרגיוס הראשון** בוויקישיתוף
* סרגיוס הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**קונון** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**יוחנן השישי** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007397567505171
* CiNii: DA04351481
* GND: 100960499
* ISNI: 0000 0000 0252 5020
* LCCN: nb2007020895
* NKC: kup19980000090033
* VIAF: 66823090
* WorldCat: viaf-66823090

 |
א/ק "**קָרנָארוֹ**" (S/S ***Carnaro***) הייתה אוניית נוסעים ומשא איטלקית שערכה הפלגות סדירות באגן המזרחי של הים התיכון מ-1919 עד 1938. היא זכורה בתולדות היישוב כמי שהביאה לארץ ישראל רבים מבני העליות הרביעית והחמישית. ב-1938 טבעה האונייה בסערה בים סוף.

קורותיה
-------

האונייה נבנתה בגלאזגו, סקוטלנד, עבור חברת הספנות המלכותית האוסטרו-הונגרית "אַדְרִיָה" שבפיומה (כיום ריאקה), והושקה ב-1 באוקטובר 1913 בשם "פרנץ יוזף קיראי" (Ferenc József király, הקיסר פרנץ יוזף הראשון). הייתה זו אוניית קיטור מעורבת להובלת נוסעים ומשא, שערכה הפלגות סדירות במזרח הים התיכון. ב-1925 נקנתה האונייה על ידי חברת הספנות לויד טריאסטינו. היא הוסיפה להפליג באגן המזרחי של הים התיכון, וערכה הפלגות סדירות בין נמלי איטליה, יוון, קפריסין, טורקיה, ארץ ישראל ומצרים. 

רבים מבני העלייה הרביעית ובעיקר העלייה החמישית הגיעו ארצה על סיפונה, והיא נזכרת רבות בספרות הזכרונות של התקופה. בקיבוץ עין החורש נחשבת ה"קרנארו" למעין "מייפלאואר". מייסדי וראשוני הקיבוץ עלו בה ארצה משנת 1929 ועד אמצע שנות השלושים.

האונייה הייתה אחד מאמצעי התחבורה והקשר העיקריים בין ארץ ישראל לאירופה והמזרח הקרוב. בעיתוני התקופה, כמו "דבר" ו"הארץ", נתפרסמו באופן קבוע לוחות הזמנים של הפלגות האונייה ויעדיהן. ידיעה ב"דבר" מ-23 ביוני 1932 מספרת, כי "באניה 'קרנרו' נשלחו אתמול מן הארץ, בעוון פעולות קומוניסטיות, יוסף מורגנשטרן מחיפה (היה אסור כחצי שנה), וזאב דרורי מתל אביב. באניה זו שולח גם וילהלם ג'וקל, גרמני-נוצרי שנכנס לארץ בלי רישיון והיה חשוד גם הוא בקומוניזם". ידיעות אחרות מספרות על אזכרה לתאודור הרצל שערכו נוסעים על סיפונה, על הבאת תיירים ארצה, על התרמת הנוסעים בה לקרן הקיימת לישראל ועוד.

ב-3 באפריל 1938 נטרפה האונייה בסערה בים סוף, 100 מייל דרומית לנמל פורט סודאן.

קישורים חיצוניים
----------------

* SS *Carnaro* באתר: wrecksite.eu
* אוניות החברה Lloyd Triestino באתר The Ships List
* Adria Royal Hungarian Sea Nav. Co. Ltd. - Budapest/Fiume - 1881-1920 באתר Hjo-Register
* SS *Ferencz Jozsef Kiraly* באתר Clydebuilt database
**ניל** הוא סוג המונה כ-700 מיני צמחים בעלי פרחים שונים. רוב המינים הם שיחים למעט מספר מינים עשבוניים ומספר עצים בגובה של מטרים ספורים. מרבית המינים משירים את עליהם בחורף. העלים מסודרים בשורות סדורות במבנה דמוי נוצה, עם עלה בקצהו.

זחליהם של מספר עשים ניזונים מעליו של צמח הניל.

שימושים בתעשייה
---------------

שני מינים של ניל, ניל הצבעים (Indigofera tinctoria) וניל אניל (Indigofera suffruticosa) שימשו להפקת הצבע אינדיגו. הצמח הובא לאדמת דרום קרוליינה מאיי הקריביים באמצע המאה ה-18. לאחר מספר הצלבות מבוקרות נשתלו בקרוליינה שדות ניל למטרת הפקת הצבע, והגידול הפך למקור ההכנסה החקלאי השני בגודלו באזור, לאחר אורז.

ניל אניל (שנקרא לעיתים "אינדיגו בר") שימש להפקה ראשונה של אנילין, חומר בסיס למספר רב של צבעים המצוי בשימוש רצוף בתעשייה.

בישראל
------

כיום גדלים בארץ ישראל בר, כנראה כפליטי תרבות, פרטים בודדים של שני מינים: ניל מכסיף (Indigofera articulata) וניל דל-עלים (Indigofera oblongifolia).‏

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניל** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* צמחיית ישראל ברשת
* Tropicos
 |

* ניל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ניל, באתר "צמחיית ישראל ברשת"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007532170505171

 |
**סרג'י גומס אי סולה** (בקטלאנית-ספרדית: **Sergi Gómez i Solà**, נולד ב-28 במרץ 1992 בארניס דה מר שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי-קטלאני המשחק בעמדת הבלם באספניול. גומס גדל במחלקת הנוער של ברצלונה, ולאחר ששיחק מספר עונות במדי קבוצת המילואים שלה, עבר לסלטה ויגו.

קריירה
------

גומס הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה ב-2006 והוא התקדם במהרה בין דרגיה השונים. את עונת 2009/2010 החל בקבוצת הנוער, אך לקראת סוף העונה זומן על ידי לואיס אנריקה כדי להחליף את אנדראו פונטאס בהגנת ברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון ששיחקה באותה עונה בליגה השלישית. הוא פתח בשלושה מארבעת ממחזורי הסיום של העונה ואף הבקיע שער, ולאחר מכן השתתף בכל משחקי פלייאוף ההעפלה לליגה השנייה, בהם הצליחה ברצלונה ב' במשימתה ועלתה ליגה.

בקיץ 2010 הופיע במדי הקבוצה הבוגרת, אותה אימן ז'וזפ גוארדיולה, במספר משחקי ידידות. במשחק הראשון של הסופר קאפ הספרדי מול סביליה, שנערך ב-14 באוגוסט, נעדרו מספר שחקנים של ברצלונה בשל השתתפותם במשחקי נבחרות זמן קצר לפני המשחק. בשל כך פתח גומס בהרכב ברצלונה והוא היה שותף להפסד 3-1. בגומלין, בו גומס לא לקח חלק, ניצחה ברצלונה 0–4 וזכתה בתואר. הנהלת המועדון החליטה להשאיר את גומס בקבוצת הנוער לעונת 2010/2011 ולשלבו בהדרגה בקבוצת המילואים. הוא עזר לקבוצת הנוער לזכות באליפות ספרד לנוער, והוא אף פתח במשחק הגמר מול ריאל מדריד בו ניצחה קבוצתו 3-1. במקביל, ערך במהלך העונה 9 הופעות בליגה השנייה במדי ברצלונה ב'. בעונה הבאה, תחת המאמן אוסביו סקריסטן, ערך גומס 21 הופעות בליגה השנייה, וקבוצתו הגיעה למקום ה-8.

בקיץ 2012 השתתף פעם נוספת עם הקבוצה במשחקי הידידות שערכה במהלך הקיץ, והוא כבש במשחק מול רג'ה קזבלנקה בו ניצחה ברצלונה 0–8. גומס נשאר בקבוצת המילואים של ברצלונה, והוא כבש שערים ראשונים בליגה השנייה - הראשון בניצחון 1–4 על וסקה ב-31 באוקטובר והשני בתיקו 1-1 על אלקורקון ב-18 במאי 2013. בסוף העונה הגיעה ברצלונה ב' למקום ה-9 בליגה השנייה. בעונה הבאה, עונת 2013/2014, היה מעמודי התווך של הקבוצה שהגיעה להישא שיא בתולדותיה - מקום 3 בליגה השנייה. במהלך העונה הופיע גומס 36 פעמים.

ב-30 ביוני 2014 חתם במדי סלטה ויגו שמהליגה הראשונה בספרד, שם הצטרף לחברו מברצלונה ב', קרלס פלאנס. בעונתו הראשונה בקבוצה החדשה, תחת המאמן אדוארדו בריסו, ערך 22 הופעות, מתוכן 14 בהרכב, והוא סייע לסלטה ויגו להגיע למקום ה-8 בסוף העונה.

תארים
-----

ברצלונה
* הסופר קאפ הספרדי: 2010

סביליה
* הליגה האירופית: 2019/2020

נבחרת ספרד עד גיל 19
* אליפות אירופה עד גיל 19: 2011

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סרג'י גומס** בוויקישיתוף
* סרג'י גומס, ברשת החברתית טוויטר
* סרג'י גומס, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  S. Roberto i Gómez, renovats fins al 2012, האתר הרשמי של ברצלונה, 23.6.2010
2. ↑  El triplete de Sergi Gómez, מונדו דפורטיבו, 26.6.2010
3. ↑  Debutan Miño, Sergi Gómez, Romeu y Adriano,‏האתר הרשמי של ברצלונה, 14.8.2010
4. ↑  Repaso al Madrid y título para el juvenil del Barça, ספורט, 7.5.2011
5. ↑  Sergi Gómez, al Celta,‏ האתר הרשמי של ברצלונה, 2.7.2014
**סנונית סגולה** (שם מדעי: ***Progne subis***) היא מין של ציפור ממשפחת הסנוניתיים החיה ברחבי אמריקה הצפונית, ובחלק מאמריקה הדרומית.

אורך סנונית זו 20 סנטימטרים והיא בעלת גוף סגול-כחול, כנפיים שחורות וראש גדול כחול עם אזור העיניים כהה יותר משאר הגוף. המקור בהיר והרגליים קטנות. הסנונית בעלת כנפיים גדולות העוזרות לה לנווט באוויר במהירות בעקבות טרף מעופף כמו זבובים ופרפרים. הנקבות דומות לזכרים, אך קטנות יותר וצבעם אפור עם גוון כחול בכנף.

הסנונית חיה ברחבי אמריקה הצפונית מקולומביה הבריטית עד מקסיקו, ובחורף היא נודדת דרומה עד אגן האמזונאס בברזיל.

מאז המאה ה-20 החלו התושבים ברחבי ארצות הברית להכין לסנוניות קנים מלאכותיים בעלי קיר הגנה מפני טורפים. כתוצאה מכך הסנונית החלה להתרבות במהירות והכפילה את מספרה ביבשת.

תת-מינים
--------

* *Progne subis subis*
* *Progne subis hesperia*
* *Progne subis arboricola*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סנונית סגולה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IBC
 |

  

* 
* 
* 
*

הערות שוליים
------------

1. ↑  סנונית סגולה באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007550904105171

 |
**Loaded** הוא אלבומה הרביעי של להקת הוולווט אנדרגראונד. הוא יצא בספטמבר 1970, חודש לאחר עזיבתו של לו ריד את הלהקה.

שם האלבום נוצר כתגובה לדרישתה של חברת התקליטים אטלנטיק ל"אלבום עמוס (Loaded) בלהיטים" ולהתרחקות נוספת מהסגנון הפרוע ומשירי הסקס והסמים של אלבום הבכורה. ריד חיבר את כל שירי האלבום ולאחר יציאתו התלונן על עריכתו ועריכת סדר השירים מחדש בניגוד להסכמתו, כולל הסרת בית שלם מן השיר "Sweet Jane". האלבום כולל שניים משיריה הידועים והמצליחים ביותר של הלהקה, "Sweet Jane" ו-"Rock and Roll" (שריד המשיך לבצע בהופעות עוד שנים רבות) והוא הפך לאלבומה הראשון של הוולווט אנדרגראונד שזכה להצלחה בולטת בתחנות הרדיו. הסולן הבא של הלהקה, דאג יול, שר כסולן מוביל בארבעה שירים בעידודו של ריד, ביניהם ב-"New Age" שהוא הומאז' סרקסטי לשחקנית הקולנוע קים נובאק. המתופפת מורין טאקר הייתה בהיריון בעת הקלטת האלבום והיא הוחלפה בידי בילי יול, אחיו הצעיר של דאג יול.

רשימת השירים
------------

### צד א'

1. Who Loves the Sun – 2:50
2. Sweet Jane – 3:55
3. Rock and Roll – 4:47
4. Cool It Down – 3:05
5. New Age – 5:20

### צד ב'

1. Head Held High – 2:52
2. Lonesome Cowboy Bill – 2:48
3. I Found a Reason – 4:15
4. Train Round the Bend – 3:20
5. Oh! Sweet Nuthin' – 7:23

קישורים חיצוניים
----------------

* ספוטיפיי Loaded באתר ספוטיפיי
* MusicBrainz Loaded באתר MusicBrainz
* Discogs Loaded באתר Discogs
* AllMusic Loaded באתר AllMusic

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 4be9d91f-6ed7-34b8-aa5e-45be79819273

 |
אחד מגיליונותיו האחרונים של ה"פלקישר באובכטר"
ה"**פֶלקישֶר בֶּאוֹבַּכטר**" (בגרמנית: *Völkischer Beobachter*; משמעות השם: "הצופה העממי") היה ביטאונה של המפלגה הנאצית בגרמניה החל משנת 1920.

העיתון החל את דרכו כביטאון התנועה הפאן-גרמנית בשנת 1887 במינכן ונקרא *Münchner Beobachter* ("הצופה של מינכן").  

עד אוגוסט 1919, עת הוחלף שמו ל"פלקישר באובכטר", החליף הביטאון את בעליו מספר פעמים. בשנת 1920 רכשה התנועה הנאצית את הזכויות על השם וההפצה. המוציא-לאור הראשון של הביטאון היה נאצי אנטישמי בשם דיטריך אֶקָרט, שהשתתף מאוחר יותר בפוטש במרתף הבירה ב-1923. לאחר האירוע ובעקבות המשפטים שנערכו לראשי הקושרים הופסקה זמנית הוצאת העיתון עד פברואר 1925.
המוציא לאור והעורך הראשי משנת 1923, עקב מותו של אקרט, היה אלפרד רוזנברג, ממייסדי התנועה הנאצית ומנהיגה בפועל בתקופה שבה היה אדולף היטלר כלוא לאחר ניסיון הפוטש. עורך בכיר נוסף והמו"ל האחרון (בשנים 1945-1938) היה וילהלם וייס.

תפוצת הביטאון עלתה מ-8,000 גיליונות ב-1920 ל-25,000 בשנת 1923. מפברואר שנה זו החל להופיע בכל יום. החל משנת 1926 החל העיתון להדפיס גם תמונות בנוסף לטקסט. עד שנת 1927 הופיע רק בדרום גרמניה, החל משנה זו החל להופיע בכל רחבי גרמניה.
מאוחר יותר נוצרו 3 מהדורות אזוריות - לדרום גרמניה, לצפונה ולאוסטריה. ב-1933, לפני עלות הנאצים לשלטון, הגיעה התפוצה ל-120,000.
בשנת 1944 הגיע העיתון לשיא תפוצתו - כ-1.7 מיליון עותקים.
ה"פלקישר באובכטר" חדל להופיע בסוף אפריל 1945.

תוכן וסגנון
-----------

כשופרה של המפלגה הנאצית שימש העיתון מלכתחילה לפרסום אירועים, הפגנות ומדיניות. מאוחר יותר שימש כאחד מכלי התעמולה החשובים להפצת האידאולוגיה הנאצית. סגנון הכתיבה היה ברור ופשוט ובעל אופי רשמי, כאשר קהל היעד היה עממי בעיקר.
העיתון השתלח בחריפות בדמוקרטיה בכלל וברפובליקת ויימאר בעיקר ונקט בטון אנטישמי קיצוני (נגד "היהדות העולמית") יותר מכל עיתון אחר.

ב-6 ביוני 1940 פורסם בעיתון ריאיון עם הנס פרנק, מושל פולין הכבושה (הגנרלגוברנמן), שבו נדון דבר הוצאתם להורג של שבעה סטודנטים צ'כים. דבריו של המושל משקפים את הלך הרוחות של התנועה הנאצית, כמו גם של ביטאונה:

> 
> "אילו הייתי צריך להדפיס מודעה על כל שבעה פולנים שנתתי הוראה לירות בהם, לא היו מספיק עצים בפולין כדי לספק נייר."
> 
> 
> 
> — Davies, Norman (2003). *Rising '44 : the battle for Warsaw*. London: Macmillan. p. 84. ISBN 9780333905685.
>

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פלקישר באובכטר** בוויקישיתוף
* פרטים על העיתון, באתר המוזיאון להיסטוריה גרמנית, בגרמנית
* פלקישר באובכטר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007420238705171
* NKC: unn2012737459
* SUDOC: 05986785X
* VIAF: 185205845
* WorldCat (עם VIAF): 185205845

 |
**מרקו קולטליני** (באיטלקית **Marco Coltellini**; ‏ 13 באוקטובר 1719[דרושה הבהרה] – נובמבר 1777) היה לבריתן אופרה ומדפיס איטלקי.

חייו
----

קולטליני נולד במונטפולצ'אנו והחל בקריירה כנסייתית, אבל נאלץ להתפטר אחרי שהיה לאב לארבע בנות. הוא פתח בית דפוס להוצאת יצירות של דמויות מעידן האורות, כגון פרנצ'סקו אלגארוטי וצ'זארה בקאריה. קולטליני גילה עניין רב באופרה והתוודע אל מטסטאזיו (הלבריתן הראשון במעלה בתחום האופרה סריה), כמו גם אל גלוק, רניירי דה קלצאביג'י וג'אקומו דוראצו, שלקחו חלק ברפורמה של האופרה האיטלקית. בשנת 1763 תפסקולטליני את מקומו של מטסטאזיו כמשורר הקיסרי בחצר המלכות בווינה. הוא כתב לבריות לגלוק, האסה "פיראמו וטיסבה") וסליירי, וכן ערך ושיכתב את "לה פינטה סמפליצ'ה" של קרלו גולדוני כדי להתאימה להלחנת מוצרט. עבודתו המשותפת שלו עם טראאטה, "איפיגניה באאוליס" (1763), פיתחה את החידושים האופראיים של "אורפאו ואורידיצ'ה" של גלוק. קולטליני פוטר מעבודתו בשנת 1772 כשאחת הסאטירות שלו הכעיסה את הקיסרית מריה תרזה. הוא התמנה לתפקיד הלבריתן הרשמי בתיאטרון הקיסרי בסנקט פטרבורג שברוסיה. כאן כתב טקסטים לפאיזיילו וטרטה (אנטיגונה). גם כאן הסתבך בצרות ויצאה שמועה, שמותו הפתאומי היה תוצאה של הרעלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרקו קולטליני** בוויקישיתוף

* מרקו קולטליני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* מרקו קולטליני, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* מרקו קולטליני, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007259929405171
* BIBSYS: 1089872
* BNE: XX1613722
* BnF: cb122304115 (data)
* GND: 130374202
* ICCU: CFIV023251
* ISNI: 0000 0001 2283 4215
* LCCN: n82151194
* LNB: 000090612
* MusicBrainz: d1a35231-c34a-4769-8e7c-98741072d688
* NKC: xx0052599
* NLA: 35101682
* NTA: 15650362X
* RERO: 02-A003120544
* SNAC: w6cn75vq
* SUDOC: 068868383
* Trove: 826876
* VIAF: 100173751
* WorldCat: lccn-n82151194

 |
**מרטין לאטמן** (בגרמנית: **Martin Lattmann**‏; 10 בפברואר 1896 – 11 באוגוסט 1976) היה גנרל בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחר המלחמה שירת בצבא גרמניה המזרחית.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

לאטמן נולד ב-10 בפברואר 1896 בפרייבורג, לחבר בית הנבחרים הפרוסי וילהלם לאטמן, ובשנת 1914 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-18, עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה שבה הועלה לדרגת לויטננט. לאחר המלחמה הצטרף לאטמן לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה, ב-1 באוקטובר 1930 הוא הועלה לדרגת האופטמן, ובשנת 1933 הוא הצטרף למפלגה הנאצית. ב-1 בדצמבר 1935 הוא הועלה לדרגת מיור, זמן קצר לאחר שמונה למדריך בבסיס ההדרכה של הארטילריה. באוגוסט 1938 הוא מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הארטילריה ה-110, וב-1 בינואר 1939 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.

### מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-430, וב-25 בספטמבר 1939 מונה לקצין הארטילריה של הארמייה הראשונה. ב-25 באוגוסט 1940 הוא מונה למדריך בבסיס ההדרכה של הארטילריה, וב-25 באוקטובר אותה שנה הועלה לדרגת אוברסט. ב-10 במאי 1942 מונה למפקד רגימנט הארטילריה המשוריין ה-16, ולחם עמו כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-14 במהלך מבצע מקרה כחול ובקרב סטלינגרד. ב-26 בנובמבר 1942 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-14, וב-1 בינואר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-19 בינואר הוא מונה גם למפקד הדיוויזיה ה-389, ופיקד על הדיוויזיות עד לכניעתן ב-2 בפברואר 1943.

### שהותו בשבי

במהלך השהייה בשבי הוא הצטרף אל ליגת הקצינים הגרמנים והיה אחד החברים הפעילים בה. השתתף בשידורי התעמולה של תחנת הרדיו של הארגון ופרסם מאמרים רבים בעיתון של הארגון, אשר הופץ בעורף הגרמני.

### לאחר המלחמה

בשנת 1949 הוא חזר לגרמניה, שם היה חבר ב-SED, ובשנת 1952 הצטרף למשטרת העם הגרמנית. לאחר מכן מונה לסגן מפקד יחידות הטנקים תחת ארנו פון לנסקי בדרגת גנרל מיור, ובשנת 1956 הוא פרש לגמלאות ולא התקבל לצבא העם הלאומי. לאחר מכן עבד לאטמן באזור הכלכלי המרכזי של גרמניה המזרחית, והיה בין השנים 1956–1958 ראש מחלקת ציוד תעשייתי / ייצוא במשרד התעשייה הכבדה. מינואר 1958 עד שנת 1972 היה סגן יו"ר איגוד הקצינים לשעבר.

ב-11 באוגוסט 1976 מת בביתו בברלין המזרחית.

קישורים חיצוניים
----------------

* מרטין לאטמן באתר geocities

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 124728332
* ISNI: 0000 0000 1422 2318
* VIAF: 52630506
* WorldCat: viaf-52630506

 |
**פזאי הבקר** (שם מדעי: *Molothrus*) הוא סוג של ציפורי שיר ממשפחת הפזאיים החיים ביבשת אמריקה.

עופות אלה מגיעים לאורך 185–200 ס"מ והם בעלי אפור עד כחול כהה ושחור, ולכמה מינים עורף אדמוני. הם בעלי מקור לבן עד אפור קצר ודמוי חרוט. ציפורים אלה חיות בין העצים והשיחים וניזונות מחרקים. לעיתים הם מנהלים סימביוזה עם מיני בקר, כשהם "רועים" על גבם של פרות או ביזונים שעל גופם יש הרבה חרקים, ומכאן קיבלו את שמם. העופות מנקים את הפרות בתמורה לתזונתם.

עופות אלה מצויים בכל רחבי האמריקות והם טפילי תטולה המטילים ביצים בקינים של עופות אחרים, בעיקר סבכיים, דרוריים או פרושיים.

מינים
-----

* Molothrus rufoaxillaris
* Molothrus oryzivorus
* Molothrus aeneus
* Molothrus bonariensis
* Molothrus ater

פזאי בקר עומדים על ביזון אמריקני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פזאי הבקר** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* פזאי הבקר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531273105171
* LCCN: sh85033635

 |
**פזוסירן** (שם מדעי: ***Pezosiren***; מילולית: "סירנה רגלית") הוא סוג נכחד קדום בן בסדרת התחשאים שחי בתחילת האאוקן שלפני 50 מיליון שנה במונטיגו ביי שבאי ג'מייקה. השלד נחשף בידי החוקר דריל דומנינג (Daryl Domning) ממשלחת של אוניברסיטת הווארד, וושינגטון די. סי. לג'מייקה. הוא כלל שלד שהתאבן במצב שימור כמעט שלם, טוב בהרבה ממרבית מאובני יונקי הים שנתגלו.

הפזוסירן תואר לראשונה ב-2001 וכלל מין יחיד - *Pezosiren portelli*. הוא השתייך למשפחה הקדומה Prorastomidae, לצד הפרורסטומוס שחי גם כן באזור ג'מייקה. שני הסוגים נחשבים לראשוני התחשים אך הם התפתחו מאבות יבשתיים.

מאפיינים
--------

הפזוסירן היה שונה מכל שאר התחשאים, ובין הבודדים שהיה יכול לנוע על היבשה. הוא הגיע לאורך שני מטרים ולמשקל 150 קילוגרם, אך היה נמוך מאוד בשל רגליו הקצרות. רגליו לא דמו לסנפירים והיו בעלות אצבעות רחבות דמויות-פרסה. הפזוסירן היה בעל גוף עגלגל, בדומה להיפופוטם, לסתותיו התעקלו מטה ויכלו ללקט צמחייה עשבונית ודמו בצורתם ללסתות של תחשי נהרות מודרניים.

לתחש קדום זה היה זנב קצר ורגליים קצרות שהותאמו לחיים במים רדודים, כך שלא היה מסוגל לשחות בים הפתוח, אלא רק בשוליו, בדומה להיפופוטם. ההימצאות שלו באי ג'מייקה נובעת, ככל הנראה, מקיומו של גשר יבשתי קדום בין מרכז אמריקה והאיים הקריביים, דרכו עברו מספר יצורים. עם הזמן נסגר הגשר והתחשים החיים בו "נתקעו" על האי, ואולי כך פיתחו את יכולת השחייה המפותחת.

לצידו של הפזוסירן התגלו מינים שונים של חסרי חוליות ימיים, תנינאים, דגים, כמה פרימטים, ואף סוג נמוך של יונק דמוי-קרנף - ההיראצ'יוס. כל אלה נכחדו עם סוף האאוקן.

**שלדי פזוסירן**:

* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פזוסירן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**סנודוניה** (בוולשית: **Eryri**; באנגלית: **Snowdonia**) הוא פארק לאומי ואזור גאוגרפי בצפון-מערב ויילס שבממלכה המאוחדת.

האזור הוכרז כפארק לאומי בשנת 1951, כאשר רוב שטח השמורה נמצא במחוז גוויניד' ורק החלק הצפון-מערבי נמצא במחוז קונווי.

סרטון אווירי של סנודוניה, 2014

הפארק הלאומי סנודוניה
---------------------

כאמור, בשנת 1951 סנודוניה הפכה באופן רשמי לפארק הלאומי השלישי שהוכרז בממלכה המאוחדת (אחרי אזור האגמים ואזור הפסגות בצפון ומרכז אנגליה). שטח השמורה כולל 2,130 קילומטרים רבועים ונכללים בה הרי סנודון, הנחלים, הנהרות והעמקים שסביבם ורצועת חוף באורך 60 ק"מ בצד הצפון-מערבי של ויילס, שנמצאת בשימור.

השמורה נקראת כך על שם הרי סנודון, אשר הפסגה הגבוהה ברכס נמצאת באזור הצפון-מערבי שלה. בדומה לפארקים לאומיים אחרים בבריטניה (ובשונה מהנהוג בשאר העולם), הפארק הלאומי מורכב משטחים בבעלות פרטית (כ-69.9%) לצד ארגוני שימור לאומיים בהם נציבות היערות (15.8%) וקרן השימור הלאומית (National Trust; כ-8.9%). עד לשנת 1998, כל שטחי הפארק היו במחוז גוויניד' אשר היה גם אחראי לניהולם. משנה זו חלק מהשטח הועבר למחוז קונווי וניהול השמורה משותף לשני מחוזות אלו לצד האספה הלאומית של ויילס, כאשר הניהול מתבצע באמצעות 'הרשות הלאומית של פארק סנודוניה'.

בפארק מבקרים כ-6 מיליון מטיילים בשנה, מה שהופך אותו לפארק השלישי הכי פופולרי באנגליה וויילס. במיוחד נפוצים בשטחי הפארק טיולי שטח וטיולי הרים.

גאוגרפיה
--------

רוב שטחי סנודוניה מאופיינים באזורים הרריים ורכסי הרים, בהם ההרים הגבוהים ביותר בוויילס ומהגבוהים בבריטניה. בין רכסי ההרים ישנם גם עמקים, נהרות ונחלים; בהם נהר הקונווי ונהר המאודאך וכן מספר אגמים וביניהם אגם באלה (גוף המים הטבעי הגדול ביותר בוויילס), אגם טראוספיניד' ואגם טריוורין.

מרכיב נוסף בפארק הוא רצועת החוף שהוגדרה כשטח שימור מיוחד. החוף באורך של 60 ק"מ מתחיל בחצי האי ל'ין בצפון ויילס ומגיע לאורך החוף המערבי, עד למרכז ויילס. בין היתר כוללים החופים מערכות דיונות ייחודיות לצד טבע וחי ייחודי. השימור לאורך החוף מגביל את הפיתוח והבנייה, דבר התורם להגנה על הטבע הייחודי ברצועת החוף.

אף על פי שרוב שטחי הפארק אינם מיושבים, בסנודוניה ישנן מספר עיירות קטנות. במרכז הפארק נמצא שטח שהופרד ממנו כדי לאפשר פיתוח תעשייתי סביב פסטיניוג שבעבר כללה מספר מכרות צפחה. מבחינת התחבורה, מספר כבישים עיקריים עוברים דרך סנודוניה, בהם A5 החוצה אותה בצפון, A470 העובר פחות או יותר לאורך המרכז מצפון לדרום ו-A494 החוצה את שטח הפארק בדרום.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **סנודוניה** |

* האתר הרשמי של הפארק הלאומי.

| הפארקים הלאומיים של הממלכה המאוחדת |
| --- |
| אנגליה | אזור הפסגות (1951) • אזור האגמים (1951) • דארטמור (1951) • צפון יורק מורס (1952) • יורקשייר דיילס (1954) • אקסמור (1954) • נורת'מברלנד (1956) • הברודס (1988) • ניו פורסט (2005) • הדאונס הדרומיים (2010) | מפת הפארקים ואזורי היופי יוצא הדופן |
| ויילס | סנודוניה (1951) • חופי פמברוקשייר (1952) • ברקון ביקונס (1957) |
| סקוטלנד | לוך לומונד וטרוסקס (2002) • קרנגורמס (2003) |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007551048705171
* LCCN: sh85123798
* NKC: ge130871
* VIAF: 240850021
* WorldCat: lccn-no2005103533

 |
**סורת א-רום** (בערבית: **سورة الروم**, בתרגום: **פרשת הרומאים**). הנה הסורה ה-30 במניין הסורות בקוראן.

שם
--

שם הסורה הנה א-רום דהיינו הרומיים נגזרת משמה המקורי של האימפריה הביזנטית, היא האימפריה הרומית המזרחית, שבמלחמתה עוסקת הסורה.

חלק מהחוקרים שתרגמו את הקוראן לשפות שונות, בחרו לתרגם את שם הסורה ל"ביזנטיון" או "סורת היוונים" שכן האימפריה הביזנטית, הייתה באופייה הרבה יותר יוונית מאשר רומית.

תוכן
----

הסורה עוסקת בעיקר במאבקי הרומיים (האימפריה הביזנטית), כנגד האימפריה הפרסית (האימפריה הסאסאנית), לאורך מלחמות פרס-ביזנטיון בין 600 לספירה עד שנת 614, ועל תמיכתם של הערבים-הפגנים שבמכה באימפריה הפרסית.

סגנון
-----

על-פי המסורת המוסלמית, הסורה הורדה במכה, אך בניגוד למרבית הסורות שירדו במכה שאופיים הוא קצר-ופיוטי, סורת א-רום הנה אחת מהסורות הארוכות שירדו במכה ואורכה 60 פסוקים (איאת).

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיטקסט טקסט בוויקיטקסט: **קטגוריה:הקוראן סורה 30** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **סורת א-רום** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| הסורה הקודמת:**סורת אל-ענכבות** | **הקוראן** | הסורה הבאה:**סורת לוקמאן** |
| **סורה 30** |
| 1
2
3
4
5
6
7
8
9
10
11
12
13
14
15
16
17
18
19
20
21
22
23
24
25
26
27
28
29
30
31
32
33
34
35
36
37
38
39
40
41
42
43
44
45
46
47
48
49
50
51
52
53
54
55
56
57
58
59
60
61
62
63
64
65
66
67
68
69
70
71
72
73
74
75
76
77
78
79
80
81
82
83
84
85
86
87
88
89
90
91
92
93
94
95
96
97
98
99
100
101
102
103
104
105
106
107
108
109
110
111
112
113
114 |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987008877424005171
* LCCN: n85386395
* SUDOC: 241144620
* TDVİA: rum-suresi
* VIAF: 179460761
* WorldCat (עם VIAF): 179460761

 |
בית הספר לאנגלית וול סטריט
**בית הספר לאנגלית וול סטריט** (באנגלית: **Wall Street Institution**) הוא אחד מבתי הספר הגדולים בעולם, העוסק בהוראת אנגלית לילדים, למבוגרים וללקוחות עסקיים. בית הספר מונה למעלה מ-450 מרכזי לימודים, המפוזרים בכ-30 מדינות ברחבי העולם. מדי שנה לומדים בבית הספר וול סטריט למעלה מ-200 אלף תלמידים, ועד כה בית הספר סייע ל-2 מיליון תלמידים בעולם ללמוד אנגלית. 

שיטת הלימוד של וול סטריט משלבת תוכני לימוד קלאסיים לצד חוויות מחיי היומיום ומעולם העסקים, והיא כוללת שיעורי מולטימדיה, שיעורים בכיתות קטנות, ופעילויות העשרה מחוץ לכיתה. הלמידה מותאמת להתקדמות האישית של כל תלמיד, כשהמורים והצוות בכל מרכזי הלימוד של וול סטריט בעולם מדברים אך ורק באנגלית, כחלק משיטת הלימוד אשר מכוונת את התלמידים לחשוב באנגלית.

החל מ-2010, בית הספר וול סטריט הוא חלק מקבוצת Pearson, חברת ההשכלה הגדולה בעולם.

היסטוריה
--------

חברת וול סטריט ללימודי אנגלית נוסדה ב-1972 במילאנו שבאיטליה, על ידי לואיג'י טיציאנו פצ'ניני (Luigi Tiziano Peccenini), ושמו ניתן לו על ידי פרסומאי איטלקי בשם אנג'לו אדריצי, על מנת לקשור את אזור ההשקעות המפורסם בניו יורק: וול סטריט, בהשקעה המבורכת שבלימוד השפה האנגלית. 

בעת הקמת בית הספר הוא הפעיל 4 מרכזי לימוד באיטליה, לאחר שנתיים נפתחו 24 סניפים נוספים ברחבי המדינה, וב-1983 התרחב בית הספר ברחבי אירופה. במהלך שנות ה-90 התרחבה פעילות בית ספר גם לדרום אמריקה, המזרח התיכון ואסיה.

ב-2007 שיטת הלימוד של וול סטריט: "השיטה הטבעית" הוכרה על ידי אוניברסיטת קיימברידג' כשיטה הטובה ביותר בעולם ללימוד שפה חדשה. השיטה נותנת דגש רב לכישורי השפה השונים: דיבור, שמיעה, קריאה וכתיבה, לצד סט נרחב של כלים ותכנים נוספים.

וול סטריט בישראל
----------------

וול סטריט החל לפעול בישראל בשנת 1998, וכיום מונה 11 מרכזי לימוד המפוזרים בקניונים ברחבי הארץ. ב - 19 במאי 2020 נכנס לקשיים כלכליים, וביקש מבית המשפט להגיע להסדר עם נושיו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וול סטריט** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של וול סטריט
* הסכם פשרה בתובענה ייצוגית בעניין אפשרות ביטול לימודי אנגלית בוול סטריט, 2018.
* אתר וול סטריט ישראל
* אתר Wall Street Institute העולמי

הערות שוליים
------------

1. ↑  ליטל דוברוביצקי, רשת וול סטריט ללימודי אנגלית הגישה בקשה להסדר עם נושיה, באתר כלכליסט, 19 במאי 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0004 0449 022X
* VIAF: 139406738
* WorldCat: viaf-139406738

 |
עמוד מהקוראן המציג חלק מסורת א-נמל.
**סורת א-נמל** (בערבית: **سورة النمل**, "הנמלים") היא הסורה ה-27 בקוראן. הסורה מונה 93 פסוקים, ושמה נגזר מפסוק 18. הסורה נקראת "הנמלים" מפני שמסופר בה סיפור הקשור לשלמה המלך ולנמלים. סורת א-נמל נקראת גם סורת סולימאן (سليمان، "שלמה"), וגם טא.סין (ط.س) מפני שהיא נפתחת באותיות הללו.

הסורה מספרת גם את סיפוריהם של הנביאים משה, דוד, צאלח ולוט. עוד מדובר בסורה על אללה, מונותאיזם ותחיית המתים.

עבור השיעים, פסוק 62 מסורה זו הוא בעל חשיבות גבוהה, מפני שלפי המסורת שלהם הפסוק הזה מדבר על המהדי.

תוכן הסורה
----------

פסוקים 1–6 גורסים כי מי שאינו מאמין בקוראן, אינו יכול להפיק ממנו תועלת. פסוקים 7–14 עוסקים בסיפורם של משה ופרעה. פסוקים 15–44 מגוללים את סיפורם של שלמה ומלכת שבא. פסוקים 45–53 מספרים את סיפורם של צאלח ובני עמו. פסוקים 54–58 מזכירים את לוט ובני עמו. פסוקים 59–75 מתמקדים באמונתם של הערבים הפוליתאיסטים בתקופת הקדם-אסלאם. פסוקים 76–78 גורסים כי הנאמר בקוראן הוא אמת. פסוקים 76–81 טוענים כי ישנם אנשים שלא יכולים לזכות בהדרכה אלוהית, מפני שהם לכאורה עוורים מבחינה רוחנית. פסוקים 82–93 עוסקים ביום הדין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סורת א-נמל** בוויקישיתוף- ויקיטקסט סורת א-נמל, בתרגום הרמן רקנדורף, באתר ויקיטקסט

הערות שוליים
------------

1. ↑  TheLastDialogue, Surah An Naml Summary, The Last Dialogue, ‏6 במרץ 2019 (באנגלית)
2. ↑  Surah An-Naml, Chapter 27, Al-Islam.org, ‏24 בינואר 2014 (באנגלית)
3. ↑  Surah Naml Archives, Know The Mahdi (a.s.) (באנגלית)
4. ↑  Sura al-Naml, WikiShia (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| הסורה הקודמת:**סורת א-שעראא** | **הקוראן** | הסורה הבאה:**סורת אל-קצץ** |
| **סורה 27** |
| 1
2
3
4
5
6
7
8
9
10
11
12
13
14
15
16
17
18
19
20
21
22
23
24
25
26
27
28
29
30
31
32
33
34
35
36
37
38
39
40
41
42
43
44
45
46
47
48
49
50
51
52
53
54
55
56
57
58
59
60
61
62
63
64
65
66
67
68
69
70
71
72
73
74
75
76
77
78
79
80
81
82
83
84
85
86
87
88
89
90
91
92
93
94
95
96
97
98
99
100
101
102
103
104
105
106
107
108
109
110
111
112
113
114 |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987008877423005171
* GND: 1118541758
* LCCN: n93067712
* SUDOC: 241143845
* TDVİA: neml-suresi
* VIAF: 3642147907528979210006
* WorldCat (עם VIAF): 3642147907528979210006

 |
**וולאגו אטו** (שם מדעי: ***Wallago attu***) הוא מין של דג גרם גדול ממשפחת הסילוריים שבסדרת השפמנונאים, החי בדרום אסיה ודרום-מזרח אסיה והוא המין היחידי בסוגו.

לעיתים מתבלבלים בינו לבין קרוב שלו, המצוי באותה סביבה ובעבר השתייך לסוגו - שפמנון הליקופטר שיכול להגיע למשקל 95 קילוגרם. למעשה נוהגים לכנות אותו גם בתור "שפמנון הליקופטר" באנגלית.

שפמנון זה חי בנהרות ואגמים מפקיסטן, איראן והודו עד לדרום מזרח אסיה עד למלזיה ואינדונזיה.

שפמנון זה מגיע לאורך ממוצע של 75 סנטימטרים אך יכול להגיע לאורך של מטר ומשקל 20 עד 30 קילוגרם. נטען שהוא יכול להגיע לאורך 240 סנטימטרים ולמשקל 100 קילוגרם, אך ייתכן שאלו נתונים של מינים קרובים. השפמנון בעל לסתות גדולות שבקצותיהם זיפי "שפם" העוזרים לחוש את סביבתו והוא בעל סנפירים קצרים ובשרניים עם סנפיר גבי נמוך. לרוב הוא מצוי על קרקעית הנהרות בהם הוא חי. הוא צייד של דגים אחרים, הכוללים בעיקר קרפיוניים קטני ממדים ואשקופיים נוסף לחסילונים. הוא ניזון גם מנבלות. השפמנון ניצוד דרך קבע בידי תושבי הנהרות לצידם הוא חי. הוא מצוי בסכנת הכחדה עקב דיג יתר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וולאגו אטו** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* FB
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  וולאגו אטו באתר הרשימה האדומה של IUCN
אסופה של כלים נאוליתיים כגון: צמידים, ראש גרזן, אזמלים וכלים להברקה.
בארכאולוגיה, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה, המונח **תרבות חומרית** (מהמילה חומר) מתייחס להיבט המוחשי-מעשי של תרבות מסוימת, בניגוד לתרבות הרוחנית שאינה חומרית.

התרבות החומרית היא מכלול החפצים הגשמיים (כלים, ציוד, יצירות אמנות וכדומה) והתהליכים שנוצרו על ידי בני אדם שהשתייכו לתרבות מסוימת או שימשו אותם לביצוע משימות משותפות או אישיות וכן הטכנולוגיה בה יוצרו. לדוגמה: מבנים (אוהל או וילה), לבוש, כלים (תנור מיקרוגל, מזגן).

כל חברה מייצרת חפצים לשימושה, יכולות הייצור ומידת התחכום מתפתחות עם הזמן עקב פיתוח ואימוץ טכנולוגיות והתפתחות המדע. הטכנולוגיה משקפת את הידע שהחברה צברה ומיישמת כדי להתקיים בסביבה הפיזית שלה [האוהל הבדואי, האינטרנט – כשפת תקשורת בחברות בינלאומיות]. 

ההיבט החומרי נותן בעיקר מענה לצרכים האינסטרומנטליים של האנשים, עוזר בארגון החיים, בכלכלה ובהישרדות.

תרבויות בודדות קופאות על שמריהן ולא מפתחות טכנולוגיות חדשות, אולם רוב החברות מייצרות לעצמן מוצרים על פי צורכי חבריהן.

בכל תקופה ובכל תרבות שיא כושר הייצור שונה מאשר בתרבויות ובתקופות אחרות, ולכן יש לבחון כל תרבות חומרית בהתאם לתקופתה ודרך החשיבה של התרבות אותה בוחנים.

על סמך תוצריה החומריים של חברה, ניתן להסיק מסקנות לגבי תרבותה הלא חומרית, וזאת מאחר שחפצים נועדו לענות על צורך או רצון, ברצונות ובצרכים גלומים רכיבי תרבות כמו נורמות, ערכים ואמונות, ובמימושם גלום הידע הצבור בחברה הנדונה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תרבות חומרית** בוויקישיתוף
* תרבות חומרית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4051157-1
* LNB: 000054700
* NARA: 10638723
* NKC: ph122679

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 

**אבו עבד אללה מוחמד בן אסמאעיל** או בקיצור **מוחמד הרביעי** (בערבית: أبو عبد الله محمد بن إسماعيل; 1315 - 25 באוגוסט 1333) היה הסולטאן השישי של השושלת הנסרית אשר שלטה על ממלכת גרנדה שבאל-אנדלוס (חצי האי האיברי). הוא היה בנו של אסמאעיל הראשון, ממנו הוא ירש את הממלכה בעודו נער בן 10. הוא מלך משנת 1325 ועד לשנת 1333, אז נרצח בהתנקשות. יורשו היה אחיו הצעיר, יוסוף הראשון.

חייו
----

מוחמד היה הבכור מבין ארבעת ילדיו של אסמאעיל הראשון, ובנערותו נודע כפרש מעולה. בגלל צעירותו היה נתון מוחמד הרביעי להשפעתם של שרי הממלכה וכן להשפעתה של סבתו, פאטמה. ב-1325 נרצח אביו, אסמאעיל הראשון, ומוחמד הרביעי ירש את המלוכה. בין השנים 1325-1329 מלך מוחמד תחת עוצרותו של החג'יב איבן אל-מחרוק (ابن المحروق).

ציור מהמאה ה-15 של קרב טבה שהתרחש באוגוסט 1330
בשנת 1325 הכריז אלפונסו האחד עשר, מלך קסטיליה מלחמה על ממלכת גרנדה (כחלק מהרקונקיסטה), וקרא למלכים נוצרים נוספים להצטרף אליו. אמנם לא הייתה היענות לקריאה, אך למרות זאת פתח אלפונסו מערכה נגד גרנדה בגבולה המערבי. ב-1327 הצליח אלפונסו לכבוש את המבצרים של אולוורה, פרונה וטורה אלחכים. ב-25 באוגוסט 1330 התרחש קרב טבה ליד העיירה טבה, שהסתיים בניצחון קסטיליאני ובכיבוש העיר.

מוחמד הרביעי כרת ברית עם השליט המריני אבו אל-חסן עלי איבן עות'מאן, מלך מרוקו, ושניהם הטילו מצור משותף על גיברלטר (בין פברואר-יוני 1333), שהייתה נתונה ב-24 השנים הקודמות תחת שליטה קסטיליאנית. ב-17 ביוני נכנע חיל המצב וגיברלטר עברה לידיים מוסלמיות. אלפונסו האחד עשר לא אבה לוותר על השליטה במקום, ובסוף יוני שלח צבא קסטיליאני להטיל מצור על גיברלטר. בתום חודשיים של לוחמה, כאשר שני הצדדים לא הצליחו להגיע לידי הכרעה, חתמו מוחמד הרביעי ואלפונסו האחד עשר על הסכם הפסקת אש ל-4 שנים תוך כדי שהם מסבים לארוחה דשנה ומחליפים ביניהם מתנות. על פי המסופר העניק מוחמד הרביעי לאלפונסו חרב עם נדן זהב, משובצת באיזמרגדים, באבני אודם ובאבני ספיר וכן קסדה משובצת בשני איזמרגדים, כל אחד מהם "בגודל של ערמון", ואילו אלפונסו העניק למוחמד דאובלט (סוג של בגד מימי הביניים שנלבש על ידי גברים).

בלילה שלאחר החתימה על הפסקת האש נרצח מוחמד הרביעי על ידי שניים מאציליו שכעסו על כך שהסולטאן אכל עם נוצרים וחששו שמא התנצר. הוא נקבר במאלגה ב-25 באוגוסט 1333.
**אמיר שלח** (נולד ב-11 ביולי 1970) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם. במרבית הקריירה שיחק שלח במכבי תל אביב, עימה זכה ב-3 אליפויות, 3 גביעי מדינה וגביע טוטו אחד. כמו כן שיחק שלח בנבחרת ישראל ואף החזיק בעבר בתואר שיאן ההופעות של הנבחרת.

קריירה
------

שלח החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב. בעונת 1989/1990 שיחק במכבי הרצליה ששיחקה אז בליגה השלישית, ובעונה שלאחר מכן חזר למכבי תל אביב, שם שיחק עד סוף עונת 1997/1998. באותן שנים היה שלח חלק מחוליית הגנה שכללה את גדי ברומר, אלכסנדר פולוקארוב ואבי כהן "הירושלמי". בעונת עונת 1991/1992 זכה עם הקבוצה באליפות ראשונה לאחר 13 שנים בהן לא זכתה הקבוצה בתואר. שלח שיחק כמעט לאורך כל עונת 1993/1994, בה זכתה קבוצתו בגביע המדינה, אך לא שותף בניצחון 2–0 בדרבי מול הפועל תל אביב במשחק הגמר בעקבות פציעה שהשביתה אותו בחודש האחרון של העונה.

בעונת 1994/1995 זכה שלח באליפות השנייה שלו עם הקבוצה.

בעונת 1995/1996 זכה שלח עם מכבי תל אביב בדאבל. כמות השערים הנמוכה שספגה הקבוצה באותה עונה הייתה חסרת תקדים: 16 שערים בלבד ב-30 משחקים. שלח, שהחמיץ משחק אחד בלבד בליגה, הציג כושר שיא תחת המאמן דרור קשטן, ובמחזור השישי של העונה גם כבש שער נדיר מבחינתו, בניצחון 0-3 על מכבי פתח תקווה.

ב-1998 עזב את מכבי תל אביב ושיחק עונה אחת בבית"ר ירושלים ועונה אחת בהפועל חיפה לפני שחזר למכבי תל אביב בעונת 2000/2001 וזכה עמה בגביע נוסף. בסוף הקריירה שלו שיחק שלח שנתיים במכבי נתניה ובשנת 2004 פרש ממשחק פעיל.

### נבחרת ישראל

את הופעת הבכורה בנבחרת ישראל ערך שלח ב-12 בפברואר 1992 במשחק ידידות נגד נבחרת חבר המדינות העצמאיות, בו הפסידה ישראל 1–2. בהמשך הקריירה שלו שיחק שלח משחקים רבים בנבחרת וב-15 באוגוסט 2001, בהתמודדות מול נבחרת ליטא, שבר את שיא ההופעות בנבחרת שהיה שייך עד אז למוטל'ה שפיגלר ולניר קלינגר. לאחר מכן שיחק שלח רק עוד משחק אחד בנבחרת, מול נבחרת בוסניה והרצגובינה במסגרת מוקדמות הגביע העולמי 2002. בסך הכל צבר שלח 85 הופעות במדי נבחרת ישראל המציבות אותו כיום במקום הרביעי, אחרי אריק בנדו, יוסי בניון ואלון חרזי.

### קריירת האימון

בינואר 2007 מונה שלח לעוזרו של מאמן מכבי נתניה דאז, ראובן עטר, אולם לאחר כ-4 חודשים בלבד, במאי 2007, פוטר מתפקידו. בעונת 2012/13 מונה למאמן קבוצת נערים א' של בית"ר טוברוק, בה שיחק באותה עת בנו טום.

חיים אישיים
-----------

שלח הוא בנו של הכדורסלן והמאמן שמעון שלח. הוא היה נשוי לעדי שום, בתו של שחקן העבר והמאמן יצחק שום. אשתו הנוכחית היא הדוגמנית ויקי מקריאניס. בנו הוא הכדורגלן טום שלח.

לאחר פרישתו מכדורגל החל שלח לעסוק באדריכלות פנים.

תארים
-----

* אליפויות (3): 1991/1992, 1994/1995, 1995/1996
* גביעי מדינה (3): 1993/1994, 1995/1996, 2000/2001
* גביעי טוטו (1): 1992/1993

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* עמוד השחקן באתר הרשמי של מכבי תל אביב
* יוליה פריליק-ניב, ‏משחק בית, באתר ‏מאקו‏‏, ‏28 במאי 2015‏

הערות שוליים
------------

1. ↑  מועדון שחקני העבר: אמיר שלח, באתר הרשמי של מכבי תל אביב
**אמירות ג'בל שמיר** (בערבית: **إِمَارَة جَبَل شَمَّر**), שנודעה גם כ**אמירות חאיל** (**إِمَارَة حَائِل**) ו**אמירות ראשידי** (**إِمَارَة آل رَشِيْد**), הייתה מדינה בחלק הצפוני של חצי האי ערב, כולל נג'ד, שהתקיימה מאמצע המאה התשע-עשרה עד 1921. בירת האמירות הייתה חאיל (אנ'), ונשלטה על ידי שושלת רשידי. האמירות כללה חלקים מערב הסעודית, עיראק וירדן.

היסטוריה
--------

 תצלום של עבדול עזיז בן מוטיב, המכונה "אל-ג'נזה", האמיר השישי של ג'בל שמאר
האמירות הוקמה בשנת 1836 כמדינה וואסלית של אמירות נג'ד כאשר השליט הראשון האמירות עבדאללה בן ראשיד מונה כמושל חאיל על ידי האימאם הסעודי פייסל בן טורקי. אולם לאחר היחלשות המדינה הסעודית השנייה, הצליחו הרשידים, להביס ולכבוש בקרב מולאידה ב-1891 את אמירות נג'ד, ושילבו את שטחה בג'בל שמאר. לאחר הבסת בית סעוד, האמירות יצרה קשרי ידידות עם האימפריה העות'מאנית שמצפון לו. ברית זו הפכה פחות ופחות רווחית במהלך המאה ה-19 כאשר העות'מאנים איבדו השפעה ולגיטימציה.

בשנת 1902, הצליח עבדולעזיז אבן סעוד, הראש של בית סעוד, לכבוש מחדש את ריאד, והחל במסע לכיבוש חצי האי ערב. לאחר מספר עימותים, הרשידים והסעודים נכנסו למלחמה בקנה מידה מלא על אזור קאסים, שהביאה ב-1907 לתבוסת של הרשידים ולמותו של האמיר הרשידי עבדול עזיז בן מיטאב אל-רשיד.

לאחר מות האמיר, האמירות ירדה בהדרגה, שהוחמרה עם החלשותו פטרונה העות'מאני במלחמת העולם הראשונה. אבן סעוד, בעל ברית עם האימפריה הבריטית כמשקל נגד לתמיכת העות'מאנים בג'בל שממר, התחזק בעקבות תוצאות המלחמה, והאמירות נכנעה לסעודים ב-2 בנובמבר 1921, ולאחר מכן שולבה בסולטנות נג'ד.

בירת האמירויות, חאיל, שימשה נקודת עצירה חשובה בין הערים מכה ואל-מדינה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמירות ג'בל שמר** בוויקישיתוף
* אמירות ג'בל שמר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  *The Geographical Journal* (באנגלית). Royal Geographical Society. 1911. p. 269.
2. 1 2  J. A. Hammerton. *Peoples Of All Nations: Their Life Today And Story Of Their Past (in 14 Volumes)*. Concept Publishing Company, 2007. Pp. 193.
3. ↑  Wynbrandt, James (2014-05-14). *A Brief History of Saudi Arabia* (באנגלית). Infobase Publishing. ISBN 978-1-4381-0830-8.
4. ↑  "Jabal Shammar". Encyclopedia.com.
**וולארו** או **קנגורו הסלע** (באנגלית: "Wallaroo"), הוא כינוי לקבוצה לא טקסונומית של 3 חיות כיס בסוג קנגורו בגודל בינוני עד גדול האנדמיות לאוסטרליה, ומהוות צורת ביניים בין קבוצת הוולבי לקבוצת הקנגורו. המינים בקבוצה משויכים לתת-הסוג *Osphranter*. המין הקרוב אליהם מבחינה גנטית הוא קנגורו אדום שמרכיב יחד איתם את תת-הסוג. פירוש השם וולארו הוא "קנגורו סלע" ומתייחס לבית הגידול העיקרי של המינים, אם כי התאוריה הרווחת היא שהשם מהווה קומבינציה בין הכינוי וולאבי לכינוי קנגורו כדי להצביע על הדמיון שלו לשניהם. הוולארואים נעדרים מהחלק הדרומי של אוסטרליה, מטסמניה ומאיים דרומיים אחרים.

מאפיינים
--------

באופן כללי, יונק כיס מהקנגוריים שמתאפיין בגוף גדול, זקוף ורזה יחסית וחי במישורים פתוחים נקרא "קנגורו", בעוד שיונק כיס קטן עד בינוני שמתאפיין בגוף עבה וקומפקטי וחי באזורי סבך נקרא "וולאבי". הוולארו לעומת זאת חולק מאפיינים של שתי הקבוצות הללו; מצד אחד מרבית מיני הקבוצה קטנים יותר מהקנגורו ומבנה גופם עגלגל ועבה למדי בדומה לוולאבי, אולם מאידך הוולארו דומה לקנגורו בכך שהוא די גדול ומוצק לעומת הוולאבי, בעל אוזניים גדולות, ונוטה לעיתים לחיות גם במישורי עשב. במבט שטחי, הוולארואים דומים יותר לקנגורו.

קבוצת הוולארואים מתאפיינת בדברים הבאים: הפרווה שלהם גסה ומדובללת, פרקי הידיים שלהם מורמים וקצרים, המרפקים והשוקיים תחובים בתוך הגוף, העמידה שלהם זקופה בניגוד לעמידה הכפופה של הוולאבי, והמאפיין העיקרי - החוטם שלהם חשוף משיער בניגוד לקנגורו. בנוסף יש להם זנב עבה שנראה קצר מעט ביחס לגופם, ורגליהם האחוריות קצרות וחזקות. מין אחד מתאפיין בחוטם רחב ומרובע כשל הקנגורו, בעוד ששני המינים האחרים יתאפיינו בחוטם משולש במקצת וקטן יותר. 

הוולארואים פעילים בשעות הבוקר ואחר הצהריים, ואת רוב שעות היום הם יבלו במנוחה באזורים מוצלים מתחת לסלעים ועצים. הם נוטים לחיות בבדידות או בקבוצות בינוניות - תלוי במין. תזונתם מורכבת מעשבים ושיחים. הם משמיעים שריקה חדה כאשר הם מאוימים. נקבת הוולארו ממליטה צאצא יחיד לאחר תקופת הריון קצרצרה, ובמהלך הזמן שהוא גודל בכיס האם תוכל ל"הקפיא" את העובר שנמצא ברחמה בתהליך ייחודי עד שהגור שבכיס יגדל.

מינים
-----

* **וולארו מצוי** (Macropus robustus) - המין הנפוץ והבינוני בסוג. מצוי במגוון בתי גידול מיערות וסלעים, עד גבעות ומדבריות לאורך רחבי אוסטרליה. הפרווה שלו משתנה באופן ניכר על פני תפוצתו, אולם לרוב היא בצבע אדמוני בהיר עם גוונים אפרפרים או חומים.
* **וולארו שחור** (Macropus bernardus) - המין הקטן והנדיר. אנדמי לאזורים מסולעים בארץ ארנהם שבצפון אוסטרליה. הוא מתאפיין בפרווה בצבע חום שוקולד עד שחור בעוד שהנקבות יהיו אפרפרות עם פנים כהות. במבנה גופו הקומפקטי הוא מזכיר יותר את הוולאבי. זהו מין מאוד זהיר, ובשילוב עם בית הגידול המרוחק והמחוספס שלו ידוע עליו מעט מאוד.
* **וולארו האנטילופה** (Macropus antilopinus) - המין הגדול והחריג שבסוג. מבחינה חיצונית הוא דומה יותר לקנגורו, וניתן אף להתבלבל בנקל בינו לבין הקנגורו האדום. מבנה גופו גדול וארוך, והוא בעל פרווה בצבע כתמתם-אדמדם בהיר. הוא חי לאורך האזור הצפוני של אוסטרליה, ובית גידולו מורכב מחורשים ומישורי עשב. הוא נוטה להיות חברותי יותר ולחיות בקבוצות לעומת שני המינים האחרים שחיים בבדידות. בגלל הבדלים אלה הוא משויך לעיתים לקבוצת הקנגורו ומוכר יותר בשם "קנגורו האנטילופה".

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על הוולארו (1)
* מידע על הוולארו (2)
| חלוקת איטליה לנפות, לפי רפורמת 2014 |
| --- |
| 

לחצו כדי להקטין חזרה

לחצו להגדלה

 |

**נפות איטליה** (באיטלקית: **Province d'Italia**) הן הישויות המרכיבות את הרפובליקה האיטלקית ברמת ביניים בין עירייה או מועצה מקומית (comune, קומונה) למחוז (regioni). מאז 2015, סווגו הנפות כ"גופים מוסדיים ברמה השנייה" (secondo livello e istituisce).

כיום ישנם באיטליה 107 גופים מוסדיים ברמה השנייה, הכוללים 80 נפות רגילות, 2 נפות אוטונומיות, 4 ישויות ביזור אזוריות (decentramento regionale)‏, 6 קונסורציונים עירוניים חופשיים (liberi consorzi comunali)‏, ו-14 ערים מטרופוליניות, בנוסף למחוז ואל ד'אוסטה (שמפעיל גם את הסמכויות של נפה).

הנפה עצמה מתחלקת לקומונות קטנות. מספר הנפות הולך וגדל, כאשר נפות חדשות נוצרות מדי פעם, עקב גידול האוכלוסייה. בשנת 2014, נחקקה רפורמה בחלוקת הנפות, למרות אי שביעות רצון מצד מושלי המחוזות.

הנפה מנוהלת על ידי נציב (הנקרא *presidente*, שמשמעו "נשיא") ומועצה הנבחרים בבחירות ישירות, ומנהל הממונה על ידי המועצה והנציב. בנוסף, לכל נפה ממונה נציג מטעם הממשלה, הנקרא prefetto.

תפקיד הנפה הוא מתן אישורי בנייה ותכנון הערים, אחריות על שירותי הביטחון וההצלה ורגולציית התחבורה (רישיונות נהיגה, תחזוקת הדרכים ועוד).

| מספר הנפות במשך השנים |
| --- |
| שנה | מספר הנפות |
| **1861** | 59 |
| **1866** | 68 |
| **1870** | 69 |
| **1920** | 70 |
| **1923** | 73 |
| **1924** | 76 |
| **1927** | 93 |
| **1934** | 94 |
| **1935** | 95 |
| **1941** | 98 |
| **1945** | 96 |
| **1947** | 91 |
| **1954** | 92 |
| **1968** | 93 |
| **1970** | 94 |
| **1974** | 95 |
| **1992** | 103 |
| **2001** | 107 |
| **2004** | 110 |
| **2014** | 107 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נפות איטליה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Addio alle vecchie Province, è legge il Ddl Delrio. Forza Italia: è un golpe
2. ↑  הודעה על הרפורמה באתר הממשלה.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007291083805171
* LCCN: sh00002373

 |