recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**איוויצה דראגוטינוביץ'** (בסרבית: **Ивица Драгутиновић**; נולד ב-13 בנובמבר 1975) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק במעדת המגן השמאלי.

קריירת מועדונים
---------------

דראגוטינוביץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פולימליה. בקיץ 1993 הצטרף לבור מהליגה היוגוסלבית השנייה. כעבור שנה חתם בבוראץ' צ'צ'אק עמה עלה לליגת העל היוגוסלבית בסיום העונה הראשונה.

בקיץ 1996 הצטרף לגנט מליגת העל הבלגית. ב-10 באוגוסט 1996 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-3 נגד שרלרואה. בקיץ 2000 הצטרף לסטנדרד לייז'.

ב-31 באוגוסט 2005 דראגוטינוביץ' חתם בסביליה מליגת העל הספרדית. בשתי עונותיו הראשונים במועדון, רשם שתי זכיות בגביע אופ"א, אחת בגביע המלך הספרדי, הסופר קאפ הספרדי והסופר קאפ האירופי. ב-25 באוגוסט 2007 היה זה שנתן את הטיפול הראשוני לחברו לקבוצה אנטוניו פוארטה שהתמוטט במהלך משחק הליגה נגד דפורטיבו לה קורוניה ובכך הציל את חייו, אך פוארטה נפטר בבית החולים שלושה ימים לאחר מכן.

ב-24 בנובמבר 2009, דראגוטינוביץ' הבקיע שער עצמי בהפסד 1-0 לאוניראה אורזיצ'ני במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות. בתחילת עונת 2010/2011 נפצע וחזר לשחק כדורגל רק ב-11 במאי 2011 במשחק החוץ נגד אוססונה. ב-26 במאי הודיע על עזיבת המועדון ויותר מאוחר פרש מכדורגל.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-13 בדצמבר 2000 דראגוטינוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יוגוסלביה בתיקו 1-1 נגד יוון. במהלך קמפיין מוקדמות מונדיאל 2006, דראגוטינוביץ' היה חלק מרביעיית ההגנה שספגה רק שער אחד במהלך הקמפיין וסיימה במקום הראשון בבית המוקדם.

ב-12 בספטמבר 2007 נקלע לעימות עם מאמן פורטוגל לואיס פליפה סקולארי במהלך המשחק בין שתי הנבחרות, שהביא להרחקת השחקן לשני משחקים. את מונדיאל 2010, דראגוטינוביץ' החמיץ בגלל פציעה בגיד האכילס.

תארים
-----

סביליה
* גביע המלך הספרדי: 2006/2007, 2009/2010
* הסופר קאפ הספרדי: 2007
* גביע אופ"א: 2005/2006, 2006/2007
* הסופר קאפ האירופי: 2006

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

| **נבחרת סרביה ומונטנגרו – מונדיאל 2006** |
| --- |
| 1 יבריץ' • 
2 ארגיץ' • 
3 דראגוטינוביץ' • 
4 דולאיי • 
5 וידיץ' • 
6 גברנצ'יץ' • 
7 קורומאן • 
8 קז'מן • 
9 מילושביץ' • 
10 סטנקוביץ' • 
11 פ. דורדביץ' • 
12 קובאצ'ביץ' •
13 באסטה • 
14 נ. דורדביץ' •
15 דודיץ' •
16 ד. פטקוביץ' •
17 נאד •
18 וקיץ' •
19 ז'יגיץ' •
20 קרסטאיץ' •
21 לובויה •
22 איליץ' •
23 סטויקוביץ' •
מאמן: סרביה ומונטנגרוסרביה ומונטנגרו א. פטקוביץ' | סרביה ומונטנגרוסרביה ומונטנגרו |
**קתרין שאן** (בצרפתית: **Catherine Shan**; 23 בספטמבר 1952–11 בספטמבר 2018) היא סופרת, עיתונאית וקולנוענית צרפתייה.

ביוגרפיה
--------

בתם של אם צרפתייה ואב סנגלי, היא נולדה בשם **קתרין נ'דיאייה** וגדלה במקומות שונים באפריקה, ביניהם סנגל, ניז'ר, וולטה העליונה (כעת בורקינה פאסו), קונגו, ומדגסקר. לאחר מכן חזרה לצרפת. מ-1975 עד 1981, היא הייתה פרופסור לפילוסופיה. מ-1982 עד 1983, היא עבדה במשרד מנכ"ל אונסק"ו. שאן אז עבדה כעיתונאית בקבוצת "Jeune Afrique", במגזין *Géo*, וב-Radio Nederlands. היא גם כתבה וביימה מספר סרטים.

ספרה *Gens de sable*, שיצא ב-1984, הוא נרטיב המתאר את החיים בסנגל ב-33 ציורים, שהוא בעצם הסיפור על התרבותיות הכפולות של היוצרת. ספרה *Sa vie africaine*, אשר יצא ב-2007, חוזר לאותה התמה מזווית אחרת. הספר מספר על אישה המבקשת להבין את אמה, וגם את ההבדלים ביניהן. הספר מצייר דיוקן של אישה צרפתייה אשר נישאה לאפריקאי, ועבור בתה החזרה לצרפת הוא משום גלות. בין שתי עבודות אלה, יצא ספרה, *La vie à deux*, המתאר את חייהם של זוג והמשברים שגורמים להם בסוף להיפרד. הנרטיב הוא בקולו של הגבר. בשנות ה-1990, היא הקדישה את זמנה לכתיבה קולנועית, וכתבה מספר תסריטים, ואז בשנים 1998 ו-2005, היא יצרה וביימה סרטים על ריקוד, ובמיוחד על הכוריאוגרפית האמריקאית אשר עבדה בפריז, סוזן בירג'.

פרסומים נבחרים
--------------

* *Gens de sable*, רומן אוטוביוגרפי ‏(1984)
* *La coquetterie ou la passion du détail*, מאסה ‏(1987)
* *La vie à deux*, רומן‏ (1998)
* *Sa vie africaine*, רומן ‏(2007)

סרטים נבחרים
------------

* *Un dimanche à Paris* ‏(1994), תסריט
* *Emmanuel Bove* ‏(1996), תסריט (בשיתוף)
* *Le cycle des saisons* ‏(1998), במאית
* *L'atelier de Susan*, סרט תיעודי (2005), במאית
* *L'œil de la forêt* ‏(2005), במאית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קתרין שאן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Catherine N'Diaye" (בצרפתית). Les éditions P.O.L.
2. ↑  "Catherine Shan N'Diaye". University of Western Australia.
3. ↑  Stéphane Guibourgé (14 באוקטובר 2007). "L'Afrique au corps". *Le Figaro*. `{{cite news}}`:  (עזרה)
4. ↑  Christine Rousseau (11 בספטמבר 1998). "Murmures intimes". *Le Monde*. `{{cite news}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007280025605171
* BnF: cb12014827v (data)
* ISNI: 0000 0000 2985 5281
* LCCN: n85011991
* NTA: 074305735
* SUDOC: 028279646
* VIAF: 73864187
* WorldCat: lccn-n85011991

 |
ברוך שוב 2016
**ברוך שׁוּבּ** (3 במרץ 1924 – 18 בדצמבר 2020) היה פרטיזן בתקופת מלחמת העולם השנייה ויושב ראש ארגון הפרטיזנים, לוחמי המחתרות ומורדי הגטאות בישראל, חבר בהנהלת יד ושם, בוועדת חסידי אומות העולם, בדירקטוריון ועידת התביעות ובמרכז הארגונים של ניצולי השואה בישראל.

בתקופת השואה
------------

שוב נולד ליוסף–חיים ולרבקה במשפחה דתית-חסידית אמידה בת ארבעה ילדים בווילנה, ליטא. למד בגימנסיה עברית וסיים לימודיו בתעודת בגרות פולנית.
לאחר כיבוש וילנה על ידי ברית המועצות בשנת 1939, ועם סיפוחה בשנת 1940, הרשויות הקומוניסטיות הלאימו את העסק של אביו, אולם ליהודים הותר לרכוש השכלה גבוהה. שוב ניצל זאת ולמד הנדסת מכונות בבית הספר הטכני הגבוה בעיר. עם כיבוש וילנה על ידי הגרמנים ביוני 1941 ותחילת רצח יהודי העיר בפונאר השיג שוב עבודה במוסך צבאי גרמני. לאחר כליאת יהודי העיר בגטו, בספטמבר, ברח לרדושקוביצה, שם המשיך לעבוד במוסך צבאי גרמני. באביב 1942 היה מיוזמי הקמתה של מחתרת בגטו. הוא קיבל מידע לפיו אמו עדיין חיה בווילנה ושב לווילנה, שם המשיך לעבוד במפעלים גרמניים. הוא הקים קבוצת מחתרת, היה שותף ברכישת אקדחים והצטרף לארגון הפרטיזנים המאוחד. לאחר אקציות שהתרחשו בספטמבר 1943 עזב ליער רודניקי, שם לחם עם חבריו בשורות הפרטיזנים. לאחר מכן הצטרף ליחידה של הצבא האדום והשתתף בפעולות קרביות.

ביולי 1944 שב שוב לווילנה עם שחרורה אך לא מצא איש מבני משפחתו, שנרצחו בשואה. שוב הצטרף לצבא האדום, לחם ונפצע.

לאחר השואה
----------

שוב הגיע למחנה דרור של המוסד לעלייה ב', ששכן ליד העיר בארי באיטליה. שם פגש את אשתו לעתיד, נלי (קורנליה) לבית רינג, ילידת טשין ששרדה את השואה כשקפצה מהרכבת שהובילה את הוריה למחנה מוות. שניהם עלו לארץ ישראל באוקטובר 1945 באוניית המעפילים "פטר ב". הוא שירת ב"הגנה" ובמלחמת העצמאות היה טכנאי מטוסים בחיל האוויר. לאחר המלחמה עבד ב"אל על", היה מהנדס טיס ולימים מנהל מהנדסי הטיס ב"אל על" וכן עובד בכיר במגוון תפקידים עד פרישתו.

שוב היה יושב ראש ארגון הפרטיזנים, לוחמי המחתרות ומורדי הגטאות בישראל, חבר בהנהלת יד ושם, בוועדה הציבורית לציון חסידי אומות העולם, בדירקטוריון ועידת התביעות ובמרכז הארגונים של ניצולי השואה. בשנת 2010 הדליק משואה בטקס הממלכתי בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה ביד ושם.

בשנת 1995 יצא לאור בהוצאת מורשת - בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ', ספרו האוטוביוגרפי "מעבר לשמי העננה"

לשוב ולרעייתו נולדו שני בנים, שהיו טייסי קרב בחיל האוויר ואחר כך קברניטים ב"אל על". בנו, ד"ר יוסי שוב, הוא יו"ר איגוד הטייסים הישראלי.

שוב נפטר ב-18 בדצמבר 2020 בגיל 96.

לקריאה נוספת
------------

* ברוך שוב, **מעבר לשמי העננה**, הוצאת מורשת - בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ', 1995.

קישורים חיצוניים
----------------

* עדותו של שוב, בערוץ יוטיוב של מרכז הארגונים של ניצולי השואה
* סרטונים של ברוך שוב למודי שניר בערוץ היוטיוב של עמותת "תולדות ישראל" לתיעוד דור תש"ח
* ברוך שוב, ניצול שואה, בערוץ יוטיוב של מגמת קולנוע תיכון אילון
* ברוך (בורקה) שוב - מהמלחמה בנאצים עד להקמת חיל האוויר, באתר יוטיוב
* זכרונותיו של שוב באתר אל על
* מרדכי חיימוביץ, ‏הנוקמים: משפחת שוב שרדה את השואה וכבשה את חיל האוויר, באתר מעריב אונליין, 7 במאי 2017
* אתר למנויים בלבד איתי שטרן, "אני עדיין חולם על זה, אבל לא הפכתי למשוגע", באתר הארץ, 19 באפריל 2020
* איתמר אייכנר, ברוך שוב, מיוזמי הקמת מחתרת הפרטיזנים בגטו וילנה, הלך לעולמו, באתר ynet, 19 בדצמבר 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  סיפור הפלגת 'פטר ב', באתר הפלי"ם וההעפלה
2. ↑  מדליקי המשואות תש"ע (2010): ברוך שוב, בערוץ יוטיוב של יד ושם
**שרירי מיתר הברך** (באנגלית: **Hamstring**) נמצאים בחלקה האחורי של הירך. אלו הם שלושה שרירים שונים עם אזורי אחז דומים ועיצבוב זהה הפועלים יחדיו בכיפוף הברך ובפשיטה של מפרק הירך. המונח האנגלי משלב בין המונחים Ham או Hom (שקע או כיפוף הברך באנגלית עתיקה) ו-String המתאר גיד.

אנטומיה
-------

שרירי מיתר הברך מהווים את התכולה השרירית של המדור האחורי של הירך ובחלקם המרוחק הם מגדירים את הדפנות העליונות של גומץ בית הברך (שני ראשיו של שריר הסובך מגדירים את הדפנות התחתונות). שלושת השרירים, שריר הירך הדו ראשי, השריר החצי קרומי והשריר החצי גידי, נאחזים בגבששת השת ("עצם הישיבה") כנקודת מוצאם ובחלק העליון של השוקה כנקודת האחז המרוחקת. השרירים מעוצבבים שלושתם על ידי חטיבת השוקה של עצב השת. יוצא מהכלל הוא הראש הקצר של שריר הירך הדו ראשי שנאחז בעצם הירך ומעוצבב על ידי חטיבת השוקיתי המשותף של עצב השת.

תפקודים
-------

קבוצת השרירים עוברת מעל לשני מפרקים, מתחילה בנקודה מקורבת למפרק הירך ונאחזת בנקודה מרוחקת לברך, ולכן אין ביכולתה להניע את שני המפרקים, למלוא טווח פעולתם, בה בעת. שרירי מיתר הברך מניעים את הירך לכיוון פשיטה או את הברך לכיוון כפיפה. כאשר הברך כפופה למחצה, יכולים השרירים לסובב את השוק לכיוון חיצוני (הירך הדו ראשי) או לכיוון פנימי (החצי קרומי והחצי גידי).

בעת הליכה לשרירי מיתר הברך תפקיד חשוב כאנטגוניסטים (בעלי פעולה הפוכה) של השריר הארבע ראשי המתבטא בהאטה של תנועת השוק קדימה.

חשיבות היסטורית
---------------

בלוחמה נגד פרשים בעזרת כלי נשק קרים, שימשה פגיעה בעזרת חרב במיתר הברך של הסוסים להפלתם. חיתוך מיתר הברך של לוחמים רגליים מנע את יכולתם לנוע במהירות בשדה הקרב. חיתוך מיתר הברך שימש גם כאמצעי למניעת בריחה של עבדים או כענישה גופנית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שרירי מיתר הברך** בוויקישיתוף
הכיכר בשנות ה-40. הכיכר שונתה לגמרי ב-1972.
חשמליות ומבני ה"פטריות" בכיכר
"ארמון הדואר", הסמוך לכיכר
**כיכר סֵֵל קָלמָן** (בהונגרית: **Széll Kálmán tér**) היא מרכז תחבורה מרכזי וסואן בבודה (חלקה המערבי של בודפשט, בירת הונגריה). בין 1951 ל-2011 נקראה **כיכר מוסקבה** (**Moszkva tér**), ושם זה נותר שגור בפי תושבי בודפשט.

היסטוריה
--------

הכיכר, אתר ששימש באופן היסטורי לתחרויות ספורט תחת כיפת השמיים, נקראה ב-1929 על שם ראש ממשלת הונגריה קלמן סל. עוד לפני כן, ב-1925 הוקם במקום מבנה גדול שתוכנן על ידי האדריכל גיולה סנדי עבור המטה הראשי של הדואר.

ב-1938 הוקמה בכיכר תחנה מרכזית והיא הפכה למרכז חשוב לתנועת חשמליות ולהחלפת קווים. בשנת 1945 התחוללו באזור קרבות בין כוחות הצבא האדום לכוחות צבא הונגריה והוורמאכט הנסוגים מערבה.

בעת המרד ההונגרי בשנת 1956 ניסו כוחות סובייטים לכבוש את הכיכר ולהחזיק בה. 

בשנת 1972 הורחבה הכיכר ואורגנה מחדש. בין היתר נבנו בה סככות בטון מאסיביות הנקראות "פטריות" ונקבעה בה תחנה בקו הקו האדום של הרכבת התחתית של בודפשט. 

עם השנים הפך המקום למוזנח ושימש חסרי-בית, רוכלי סדקית ומחפשי עבודה בשכר יומי וכן בני נוער שהתגודדו במקום, בעיקר בשעות הלילה, יחד עם היותה מרכז תחבורתי הומה בשעות היום. אווירת בני הנוער בכיכר בשלהי שנות השמונים תועדה בסרט "Moszkva tér" (כיכר מוסקבה) משנת 2001‏.

מאז 2011 נעשים ניסיונות לשקם את הכיכר מבחינה פיזית ולהפוך את האתר למסביר פנים יותר ומוקד אורבני מודרני, כשחלקו מוסב לפארק ולמרכז מפגש שבילי אופניים עם החשמליות והרכבת התחתית.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **כיכר סל קלמן** |

* מאמר על ההיסטוריה והתרבות סביב הכיכר (בהונגרית)
* מאמר מפורט על ההיסטוריה של הכיכר (בהונגרית)

הערות שוליים
------------

1. ↑   "כיכר מוסקבה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
2. ↑  תוכניות השיקום (בהונגרית)
**YARA** הוא כלי לאיתור וזיהוי תוכנות זדוניות (או קבצים אחרים) על ידי יצירת סט כללים וחוקים המחפשים מאפיינים ספציפיים שיסייעו לזיהוי התוכנה כזדונית. YARA פותח כפרויקט קוד פתוח על ידי ויקטור אלווארז מחברת virusTotal והוא פועל בצורה של איתור התוכנות הזדוניות על סמך תבניות טקסטואליות או בינאריות, כאשר במקרה שתוכנה זדונית תענה לאחד מהכללים שיצוין באותן תבניות, היא תזוהה כתוכנה זדונית.

תיאור כללי
----------

YARA נוצר לראשונה בנובמבר 2013 על ידי ויקטור אלווארז ונכתב בשפת C. מקור השם YARA הוא ראשי תיבות של Yet Another Recursive Acronym (עוד ראשי תיבות רקורסיביים) או של Yet Another Ridiculous Acronym (עוד ראשי תיבות מגוחכים). תחביר הטקסט של שפת התכנות של YARA המשמשת לכתיבת התבניות הטקסטואליות או הבינאריות זהה ברובו לתחביר של שפת C.

**תחביר בסיסי של YARA:** 

```
rule Example
{

 condition:
 falsh

}

```

הסבר:

בשורת הקוד הראשונה אנו מציינים את שם הכלל/החוק, לאחר כתיבת המילה השמורה rule. שם זה ישמש כמזהה הכלל. תחביר מילות המפתח מחויב להתאים למוסכמות הלקסיקליות של שפת C, כך שהן יכולות להכיל כל תו אלפאנומרי (אות או מספר) או קו תחתון, אך התו הראשון לא יכול להיות ספרה, הן רגישות לאותיות רישיות ואינן יכולות לעלות על 128 תווים. כמו כן, קיימות מילים רבות שמהוות מילות שמורות וחל איסור להשתמש בהן כמילות מפתח.

לאחר מכן, תחת המילה השמורה **condition**, אנו מציינים ביטוי או ערך בוליאני שיקבע את המקרים בהם קובץ שהמאפיינים שצוינו יימצאו בו יזוהה כתוכנה זדונית. בדוגמת הקוד שהוכנסה לעיל, לא צוין אף מאפיין לקוד זדוני ועל כן תחת condition לא ציינו אף ביטוי בוליאני, אלא את הערך הבוליאני Falsh.

שתי שדות אלו (rule וcondition) הן שדות חובה לבניית תבנית בYARA, אך לרוב כמעט ולא יהיה ניתן למצוא שימוש בתבנית YARA ללא שימוש גם בשדה string, בו אנו מנסחים את המחרוזות הטקסטואליות או הבינאריות שישמשו כמאפיינים של התוכנות הזדוניות ובנוגע אליהן, תחת condition, נגדיר את התנאים.

**דוגמה לתחביר של YARA עם ציון מזהים:** 

```
rule Example
{
 strings:
 $example\_text\_string = "Here you enter text"
 $example\_hex\_string = { E2 34 A1 C8 23 FB }

 condition:
 $example\_text\_string or $example\_hex\_string
}

```

הסבר:

תחת rule הגדרנו את מזהה הכלל. כעת פתחנו את בלוק התבנית עם סוגריים מסולסלים וציינו שני מזהים לתוכנות זדוניות, האחד עם תווי טקסט והשני עם תווים הקסדצימלים. לאחר מכן, תחת condition הגדרנו מהן התנאים בהן אם נזהה בקובץ מסוים את המאפיינים שתחת string הוא יזוהה כקובץ זדוני. במקרה הספציפי הזה קבענו שאם נמצא קובץ שיימצא בו אחד משני המאפיינים שצוינו, הוא יזוהה כקובץ זדוני. במקרים אחרים, היינו יכולים להגדיר תחת condition תחביר של and ולא or וכך, רק אם שני המאפיינים שצוינו תחת string זוהו בקובץ הזדוני, הוא יוגדר כקובץ זדוני. לדוגמה: 

```
$example\_text\_string and $example\_hex\_string

```

ל-YARA תחביר רחב, הכולל גם שימוש בלולאות, תגי meta ועוד ובערך זה נסקר התחביר הבסיסי שלה בלבד.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Yara (באנגלית)
* פרוייקט YARA בGitHub
* התיעוד של פרוייקט YARA
* עורך קוד ייעודי עבור YARA
* כתיבת כללי yara באמצעות פייתון

הערות שוליים
------------

1. ↑  תשובתו של ויקטור אלווארז למשתמש בtwitter, באתר Twitter
2. ↑  כללי התחביר בשפת C
3. ↑  Writing YARA rules — yara 3.6.0 documentation, yara.readthedocs.io
**אהוביה מלכין** (מאי 1917 - ט"ז בכסלו תשע"ד, 19 בדצמבר 2013) היה סופר, עורך ואיש חינוך ישראלי.

אודות
-----

מלכין נולד בראש פינה לאביו, שבתאי מלכין, ששימש רופא בגליל מטעם פיק"א, ולאימו רחל מלכין. שמו "אהוביה", ניתן לו על ידי מורה לזכרה של "אהובה", אחותה של אימו. הוא היה חניך המחנות העולים באותה הכשרה של מנשה הראל, ואף שימש כמזכיר של התנועה. כמו כן היה מראשוני קיבוץ בית השיטה.

מלכין שימש כקריין הראשון בשידורי קול ישראל של ההגנה בשנת 1940. הוא התגייס בשנת 1943 לפלמ"ח. הוא שירת בפלוגה ו' עד לשנת 1945, תחת פיקודו של יצחק רבין. הוא שימש במלחמת העצמאות כקצין התרבות של חזית הדרום. עם הקמת צה"ל שימש כראש ענף הסברה בצה"ל וכממלא-מקום קצין חינוך ראשי במקום יוסף קריב. הוא השתחרר בדרגת סגן-אלוף .

לאחר שחרורו שימש כמנהל חינוכי של בית-ברל. כעבור עשור פרש מהתפקיד והחל לשמש כעורך בהוצאת הספרים "עם עובד" וכן ייסד וערך את "ספרית אופקים". בשנת 1989 ייסד את כתב העת אלפיים ושימש כעורכו הראשון.

היה אחד מתשעת המייסדים של "צוות - ארגון גמלאי צה"ל", בשנת 1960.

בשנת 2007 יצא ספרו "האקטיביסט" אודות אליהו גולומב, בהוצאת עם עובד. לדבריו הרעיון לכתיבת הספר הגיע מבקשה של דוד, בנו של גולומב.

אהוביה היה נשוי לשרה, בתו של הסופר זלמן יצחק אנכי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אהוביה מלכין** בוויקישיתוף
* סרטון על מייסדי מדינת ישראל, סרטון באתר יוטיוב מתוך עמוד היוטיוב של עמותת "תולדות ישראל" לתיעוד דור תש"ח
* סרטונים סדרת ראיונות של אהוביה מלכין למודי שניר בערוץ היוטיוב של עמותת "תולדות ישראל" לתיעוד דור תש"ח
* עופר אדרת, הקריין הראשון של קול ישראל, באתר הארץ, 26 בדצמבר 2013
* נפרדים מאהוביה מלכין באתר "זמרשת"
* האקטיביסט מאת אהוביה מלכין. עם עובד 2007

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר "Billiongraves"
2. ↑  אהוביה מלכין, טעות דפוס, דבר, 4 במרץ 1977

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300425605171
* BnF: cb161659630 (data)
* ISNI: 0000 0000 7328 7162
* LCCN: n83126266
* SUDOC: 240221222
* VIAF: 62921419
* WorldCat: lccn-n83126266

 |
**אשלי הינסון** (באנגלית: **Ashley Hinson**; נולדה ב-27 ביוני 1983) היא פוליטיקאית אמריקאית המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת איווה, מאז 2021. קודם לכן הייתה חברת בית הנבחרים המדינתי באיווה מטעם מחוז הבחירה ה-67 של המדינה. בנובמבר 2020 נבחרה אל הקונגרס של ארצות הברית במחוז הקונגרס הראשון. הינסון הושבעה לתפקידה ב-3 בינואר 2021, עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

הינסון, שנולדה בדה מוין בירת איווה, היא בוגרת בית הספר התיכון ואלי השוכן בעיר מערב דה מוין. את לימודיה הגבוהים השלימה באוניברסיטת איווה ובאוניברסיטת דרום קליפורניה, שם למדה עיתונות משודרת. כסטודנטית הייתה חברה באחוות "פאי בטא פי". הינסון החלה את דרכה כמגישת חדשות ב-KCRG-TV, תחנת טלוויזיה בבעלות משותפת של התאגידים ABC News ו-MyNetworkTV.

בבחירות 2016 החליטה הינסון להתמודד לבית הנבחרים של מדינת איווה, הבית התחתון בבית המחוקקים של המדינה, מטעם מחוז הבחירה ה-67. בבחירות הכלליות היא גברה על מארק זיידל, מועמד המפלגה הדמוקרטית ברוב בן 62.5% מקולות הבוחרים. מחוז פרוורי זה של סידר ראפידס הוא תחרותי מאוד מבחינה פוליטית. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, המועמדת הדמוקרטית הילרי קלינטון, גברה על יריבה דונלד טראמפ בפער של שני אחוזים בלבד.

בבחירות אמצע הכהונה ב-2018 ניצבה הינסון בפני מסע בחירות תחרותי לבית הנבחרים של איווה, שכולל תעמולת בחירות בטלוויזיה, נגד המורה אריק ג'דרה. בסופו של דבר היא ניצחה עם 52% מהקולות. החל מינואר 2019 הינסון כיהנה במספר ועדות בבית הנבחרים המדינתי: ועדת המשפט, הוועדה לבטיחות הציבור, ובוועדת התחבורה אשר בה מכהנת כיושבת הראש.

ב-13 במאי 2019 הכריזה על התמודדותה לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של איווה, נגד נציגת המחוז המכהנת אבי פינקנאוור. מחוז קונגרס זה, שבשטחו 20 ממחוזות איווה, עבר לשליטה דמוקרטית ב-2018. הינסון הוגדרה בידי ועדת הקמפיין הרפובליקנית לקונגרס כ"טוענת לכתר", בשל התחרות הצמודה במחוז זה. כמו כן, היא זכתה לתמיכתה של המושלת קים ריינולדס וסגנה אדם גרג. ב-2 ביוני 2020 זכתה הינסון בבחירות המקדימות הרפובליקניות, וביום הבחירות הכלליות גברה על פינקנאוור המכהנת. הינסון החלה את כהונתה בקונגרס האמריקאי בינואר 2021.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אשלי הינסון** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של אשלי הינסון לבית הנבחרים האמריקאי (באנגלית)
* אשלי הינסון, ברשת החברתית פייסבוק

* אשלי הינסון, ברשת החברתית טוויטר

* אשלי הינסון, ברשת החברתית אינסטגרם

* אשלי הינסון, סרטונים בערוץ היוטיוב
* אשלי הינסון באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אדם קארוס, Rep. Hinson considering run for Congress, באתר KCRG-TV9‏, 18 בינואר 2020 (באנגלית)
2. ↑  Ashley Hinson Files For 1st District Run Against Abby Finkenauer, באתר Iowa Starting Life‏, 13 במאי 2019 (באנגלית)
3. ↑  ג'יימס ק. לינץ', Ashley Hinson, Abby Finkenauer raise $3 million in 2019 for Iowa's 1st District race, באתר The Gazzete‏, 8 בינואר 2020 (באנגלית)
4. ↑  House Latest: GOP’s Hinson ousts US Rep. Finkenauer in Iowa, באתר AP‏, 4 בנובמבר 2020 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* SNAC: w6873716
* US Congress: H001091

 |
כיכר סקנדרבג, מבט מצפון
**כיכר סקנדרבג** (באלבנית: **Sheshi Skënderbej**) היא הכיכר המרכזית של טירנה, בירת אלבניה.

מבנה
----

צורתה של הכיכר אינה מוגדרת, ורוחבה ואורכה אינם אחידים. היא מנקזת אליה שמונה רחובות, בהם רחוב דורס, המהווה את דרך הכניסה הראשית לעיר ממערב, שדרות זוגו הראשון, המוליכות לתחנת הרכבת, ושדרות דשמורט א קומביט המוליכות לבלוקו, לשעבר רובע המגורים של צמרת השלטון האלבנית ולאוניברסיטת טירנה.

בכיכר וסביבה מספר מבנים בולטים. מעט דרומית למרכזה פסל של סקנדרבג, הגיבור הלאומי האלבני, רכוב על סוס. הפסל עשוי ברונזה והוא ניצב על משטח אבן. הוא הוצב בכיכר בשנת 1968, לציון 500 שנה למותו, ואז גם נקראה הכיכר על שמו. בעבר ניצב בכיכר גם פסל בגובה 10 מטרים של אנוור הוג'ה, אך הוא הופל בידי ההמונים ב-1991. 

דרומית לכיכר מבנים ממשלתיים צבועים צהוב ובורדו, ובהם המטה הכללי של צבא אלבניה. ממזרח לכיכר מסגד אטהם ביי, שבנייתו החלה ב-1789, מגדל השעון שנבנה ב-1822, והיכל התרבות (הכולל את הספרייה הלאומית והאופרה והבלט הלאומיים), שהוקם כמתנה מברית המועצות בין 1960 ל-1966. מצפון לכיכר המוזיאון הלאומי להיסטוריה, שאת חזיתו מעטר פסיפס ובו לוחמים אלבנים החל מממלכת איליריה ועד מלחמת העולם השנייה.

בשנת 2010 הוחל בשיפוץ הכיכר, במימון ממשלת כווית.

* תצפית לכיכר ממגדל השעוןתצפית לכיכר ממגדל השעון
* פסלו של סקנדרבג ומבני הממשלה מדרום לכיכרפסלו של סקנדרבג ומבני הממשלה מדרום לכיכר
* פסלו של סקנדרבג, מסגד אטהם ביי ומגדל השעוןפסלו של סקנדרבג, מסגד אטהם ביי ומגדל השעון
* בניין עיריית טירנה (Bashkia) מימין, ומסגד אטהם ביי יחד עם מגדל השעון, משמאלבניין עיריית טירנה (Bashkia) מימין, ומסגד אטהם ביי יחד עם מגדל השעון, משמאל
* אופרה (היכל התרבות), מלון אינטרנשיונל של טירנה (הבניין הלבן הגבוה), והמוזיאון הלאומי להיסטוריה, משמאלאופרה (היכל התרבות), מלון אינטרנשיונל של טירנה (הבניין הלבן הגבוה), והמוזיאון הלאומי להיסטוריה, משמאל
* גן בכיכר וממולו "שדרות המרטירים של האומה" (דשמורט א קומביט) המוליכות דרומה ל"כיכר האם תרזה" ולאוניברסיטת טירנהגן בכיכר וממולו "שדרות המרטירים של האומה" (דשמורט א קומביט) המוליכות דרומה ל"כיכר האם תרזה" ולאוניברסיטת טירנה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כיכר סקנדרבג** בוויקישיתוף



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 7157151778232718130008
* WorldCat (עם VIAF): 7157151778232718130008

 |
**דוכסות ג'נובה** (באיטלקית: **Ducato di Genova**; בליגורית: **Ducâto de Zêna**) הייתה מדינה המורכבת משטחי הרפובליקה של ג'נובה לשעבר.

היסטוריה
--------

הדוכסות הוקמה כאשר השטחים לשעבר של הרפובליקה של ג'נובה ניתנו לממלכת סרדיניה בשנת 1815 כתוצאה מקונגרס וינה, והתפרקה לאחר האיחוד המושלם של 1848.

העם הליגורי, עם המסורות העצמאיות והרפובליקניות שלהם, מעולם לא אהב את מעמדם הפוליטי החדש, ולעיתים התפרצו מהומות בג'נובה.

המדינה השתמשה בלירה האיטלקית כמטבע שלה, אם כי מטבעת ג'נובה נותרה בפעולה על ידי הנפקת מטבעות.

לאחר הפירוק ב-1848, שטחי הדוכסות לשעבר חולקו בין המחוזות (שנקראו מאוחר יותר פרובינציות) של ג'נובה וניס.

מנהל
----

במקום החקיקה הצרפתית בתוקף, הוכנס קוד שהוכנס במיוחד, שנקרא: "תקנת ה-SM לעניינים אזרחיים ופליליים של דוכסות ג'נובה" (באיטלקית: "Il regolamento de S.M. per li materie civili e criminali, di Ducato di Genova"), שהוכרז ב-13 במאי 1815 כשהסנאט של ג'נובה הורה לרשום אותו ולאכוף אותו.

צו ב-1822 הורה שהמשפט, תלוי בסנאט של גנואה, יהיה מנוהל על ידי 7 בתי משפט במחוזות: גנואה, בוביו, צ'יאווארי, פינאלה מרינה, נובי ליגורה, סרזאנה וסבונה.

בשנת 1833, דוכסות ג'נובה הייתה אחת משמונת המחוזות הכלליים של המדינות היבשתיות שהיו באותו זמן דיוויזיות צבאיות. היא כללה את מחוזות ג'נובה, סבונה, קיירו מונטנוטה, אלבנגה, פינאלה מרינה, גבי, בוביו, צ'יאווארי, לה ספציה וסרזנה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  M. Cipolla, Carlo. *Le avventure della lira* (באיטלקית). Il Mulino.
פירוש נוסף ערך זה עוסק באי סמוך לכרתים. אם התכוונתם לאי סמוך לוונציה שנקרא בעבר ספינלונגה, ראו ג'ודקה.

המבצר הוונציאני בספינלונגה
סמל האריה הוונציאני המכונף במבצר ספינלונגה
השער של ספינלונגה
**ספינלונגה** (ביוונית: **Σπιναλόγκα**) הוא אי סלעי קטן במפרץ אלונדה, ליד החוף הצפון-מזרחי של כרתים, שבעבר שכנה בו מושבת מצורעים. שטחו של האי הוא 0.085 קמ"ר (85 דונם). הוונציאנים ששלטו באזור קראו לו כך כי הוא דומה לקוץ (spina) ארוך (longa). הם קראו כך גם לאי בצורה דומה בוונציה (כיום הוא נקרא ג'ודקה). כדי להבדיל בין שני האיים קבעה ממשלת יוון לאי את השם **קאלידון** (Καλυδών), אך השם הקודם עדיין פופולרי ביוון ומחוץ לה.

היסטוריה
--------

ספינלונגה נמצא בקצהו של חצי אי ספינלונגה הגדולה. בעבר הוא היה מחובר ליבשה אבל הוונציאנים שהשתלטו על המקום בעיקר בגלל מכרות מלח, ניתקו את האי מהיבשה ובנו עליו ב-1578 מבצר גדול הקיים עד היום. בשנת 1630 היו במבצר 35 תותחים.

הטורקים העות'מאנים כבשו את כרתים ב-1669, אך הוונציאנים החזיקו בספינלונגה עד 1715 שאז המבצר הועבר לטורקים בהסכם. הטורקים גורשו מכרתים ב-1897 אבל כ-1,100 תושבים טורקים ברחו לספינלונגה וסירבו לעזוב. הם עזבו ב-1903 כאשר היוונים החלו לשלוח לאי חולי צרעת.

צרעת נחשבת כמחלה מידבקת המועברת על ידי תרסיסי חיידקים מהאף ומדרכי הנשימה. לא היה טיפול למחלה זו, שפגעה בעיקר בעור ובמערכת העצבים. החולים הושטו למקום בסירות ועברו דרך שער במבצר שנקרא "שער דנטה", היות שחשבו שהתופת מחכה להם בפנים, אבל למעשה מצבם הוטב באי. הם לא נחשפו להתעללות מצד בריאים והממשלה דאגה לשלוח להם אספקה שוטפת דרך הים. המצורעים ניהלו משטר פנימי עם מנהיגים נבחרים. עם הזמן נשלחו לאי גם מצורעים מיוון. עם פינוי האי היו גם כאלה שסירבו להתפנות.

הגרמנים, ששלטו באי במלחמת העולם השנייה בשנים 1941–1945, לא העזו לעלות לאי ולהתערב בחיי המצורעים.

עם תחילת השימוש בתרופות יעילות נגד הצרעת פסקו החולים להיות מדבקים ופסק הצורך לבודדם. משנת 1950 לא נשלחו יותר חולים לאי. החולה האחרון עזב ב-1957. האחרון שעזב את האי היה הכומר, בשנת 1962, בהתאם למסורת הכנסייה היוונית-אורתודוקסית האומרת שיש לעלות לקברו של המת עד לאחר חמש שנים ממותו.

כיום משמש ספינלונגה כאתר תיירות פופולרי בכרתים. הפופולריות שלו עלתה לאחר פרסום ספרה של הסופרת הבריטית ויקטוריה היסלופ שתורגם לעברית בשם "האי של סופייה". בספר יש תיאור נרחב של חיי קהילת המצורעים בספינלונגה. על האי אין שירותי הארחה והתיירים מגיעים בקבוצות עם מדריך ומסיירים במבצר, בכנסייה ובבתים הנטושים.

לקריאה נוספת
------------

* **ויקטוריה היסלופ: האי של סופייה** הוצאת ידיעות ספרים, 2007

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ספינלונגה** בוויקישיתוף
* רונית סבירסקי, השיבה מאי המצורעים, באתר Photour
* משה גלעד, ספינלונגה: עונה בוערת באי המצורעים, באתר הארץ, 1 בספטמבר 2018
* ספינלונגה במפת גוגל
* ספינלונגה באתר "טרקר"
* מבצר ספינלונגה-טקסט ותמונות

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007554492205171
* BnF: cb11933491f (data)
* GND: 4761326-9
* LCCN: sh2009008369
* NLG: 11016
* SUDOC: 027251616
* VIAF: 144249147
* WorldCat: lccn-n80142267

 |
גבריאל דגן
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
**גבריאל (פטיה) דגן** (1922 - 28 במרץ 2008) היה במאי, שחקן, סופר, מחזאי, תסריטאי ופסיכולוג ישראלי.

קורות חיים
----------

נולד בשם **פטר פישל** בעיר הראדץ קראלובה בצ'כוסלובקיה. כשהנאצים השתלטו על צ'כיה במרץ 1939 היה בן 17 וחווה את כל גזירות ההשפלה על היהודים מאיסור החזקת מקלטי רדיו עד לנשיאת הטלאי הצהוב.

הוא נשלח למחנה הריכוז טרזין שם ביים והשתתף במספר הצגות עד שנשלח לאושוויץ שם שרד את החיים במחנה וצעדת המוות בינואר 1945.

לאחר המלחמה חזר לפראג, למד משחק, שיחק בתיאטרון ועבד כתסריטאי בטלוויזיה הצ'כית. ב-1949, לאחר השתלטות הקומוניזם על צ'כוסלובקיה, הצליח לברוח לישראל. תחילה חי בקיבוץ גבעת חיים ואחר כך עבר לתל אביב. היה חבר בוועדת הרפרטואר של התיאטרון הקאמרי, ביים הצגות בתיאטרון, בלהקות צבאיות ובחוגים דרמטיים. ביחד עם השחקנים איזי אברהמי וזהרירה חריפאי הקים קבוצת תיאטרון "המקור" ואחר כך "האשנב".

ב-1957 הוא ביים בתיאטרון זירה את ההצגה "פרנסואה ראש גזר" שזכתה להצלחה גדולה.

ב-1960 השתתף בכתיבת התסריט לסרט הם היו עשרה ואף שיחק בו. ב-1963 השתתף בכתיבת התסריט לסרט אף מילה למורגנשטיין.

בשנות ה-60 עבר עם אשתו בטי לארצות הברית, שם למד לתואר שני בפסיכולוגיה ועבד כמטפל. הם חזרו לישראל ב-1968. בנוסף לעבודתו כמטפל, הוא כתב מספר מחזות וספרים העוסקים בעיקר בשואה. ביחד עם אחיו הסופר אביגדור דגן פרסם את הספר "השען מסמטת המזלות", שסיפר על שען ניצול שואה המתגורר ביפו. 

ב-1975 הקדיש לו עמוס אטינגר תוכנית חיים שכאלה שחלק גדול ממנה היה על השואה בכלל ומחנה טרזין בפרט. 

בסוף שנות ה-70 הוא הופיע בסדרת הטלוויזיה "מצב משפחתי" בתור פסיכולוג יועץ.

הופעתו האחרונה כשחקן הייתה ב-1983 בתיאטרון נווה צדק בהצגה "גירושים מאוחרים" של שוש אביגל לפי ספרו של א.ב. יהושע.

ב-1985 הופק הסרט הקצר "שואה טובה" בביומה של אורנה בן דור ותסריט של קובי ניב לפי סיפור של גבריאל דגן שאף השתתף בסרט.

קישורים חיצוניים
----------------

* גבריאל דגן, חיים שכאלה חלק א', באתר יוטיוב
* גבריאל דגן, חיים שכאלה חלק ב', באתר יוטיוב
* גבריאל דגן, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
* גבריאל דגן, באתר "מערכת לחיפוש אנשי במה".
* שירי לב-ארי, מת המחזאי והסופר גבריאל דגן, באתר הארץ, 31 במרץ 2008

הערות שוליים
------------

1. ↑  "אשנב", - תיאטרון למחזה המקורי, חרות, 4 במרץ 1960
2. ↑  מצב משפחתי בהשתתפות גבריאל דגן, באתר יוטיוב
3. ↑  שואה טובה, באתר "כיפה"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260002305171
* BnF: cb15065869g (data)
* GND: 1095779591
* ISNI: 0000 0001 0786 5304
* LCCN: n88103023
* NKC: jo2008418986
* NTA: 269129928
* SUDOC: 098962620
* VIAF: 84196319
* WorldCat: lccn-n93121233

 |
**סְפָּרוּס מָצוּי** (שם מדעי: *Pagrus caeruleostictus*) המוכר בשמו העממי **פארידה**, הוא דג טורף ממשפחת הספרוסיים שתפוצתו בים התיכון ובמזרח האוקיינוס האטלנטי, מפורטוגל ומיצרי גיברלטר ועד אנגולה.

תיאור
-----

שיניו החזקות של ספרוס מצוי משמשות לפיצוח צדפות. הכתם הצהוב סביב פיו מצביע על כך שזהו זכר בעונת החיזור.
ספרוס מצוי נפוץ באורך 50 ס"מ ועשוי להגיע עד 90 ס"מ ולמשקל מקסימלי של 11.6 ק"ג, אולם המשקל השכיח הוא כ-1-2 ק"ג. נפוץ בעומקים של בין 20–50 מטר אולם עשוי להימצא בעומקים של עד כ-200 מטר. צבעו של ספרוס מצוי הוא ורדרד-כסף, לגופו נקודות כחלחלות מעל ומתחת למערכת קו הצד. שיניו הפנימיות חזקות מאוד דמויי שיני הכלביים, 4 בלסת העליונה ו-7 בתחתונה ואחריהן שיניים כהות יותר הדומות לשיניים טוחנות. סנפיר הגב מתחיל בשני קוצים קצרים מאוד ואחריהם שלושה קוצים בולטים באופן ניכר מהיתר כשהראשון הוא הארוך ביותר. בפרטים מבוגרים וגדולים מתפתחת טפיחה גדולה באזור המצח, והשפתיים הופכות לבשרניות ובולטות יותר.

תפוצה ורבייה
------------

ספרוס מצוי נמצא באזור הסובטרופי, בדרך כלל נמצא בסביבת קרקע קשה (שוניות, סלעים, שברי אבנים וספינות טרופות) כשהוא יעדיף את האזור החולי המקיף אותם בזמן הרבייה. פרטים בוגרים יימצאו באזורים עמוקים יותר והצעירים בקרבת החוף. ספרוס מצוי מגיע לבגרות מינית בגיל שנתיים ובאורך של בין 17–23 ס"מ, ולרוב מתקיים בשלב זה שינוי הזוויג מנקבה לזכר. הגירת הדג לצורך השרצה מתרחשת במקביל לחוף ולסירוגין בין האביב לסתיו מעל קרקע רכה במים רדודים. אצל הזכרים בתקופת החיזור צבע הראש מסביב לאזור הפה ישתנה לצהבהב.

תזונה
-----

ספרוס מצוי הוא דג טורף הניזון בעיקר מצדפות אותן הוא מפצח באמצעות שיניו החזקות, מסרטנאים דיונונים, ודגים קטנים.

דג מאכל
-------

כדג מאכל נחשב מבין הדגים הטעימים בים התיכון בשל בשרו המשובח והעדין, נמכר כדג טרי ומחירו גבוה יחסית. השם הנפוץ של הדג בקרב דייגים, מסעדות וחנויות לממכר דגים הוא **פארידה**, אם כי נעשה שימוש בשם זה גם לגבי מינים נוספים ממשפחת הספרוסיים כגון שינן הניבים (*Dentex dentex*)(אנ').
ספרוס מצוי נידוג בארצנו באופן מסחרי ועל ידי חובבי דיג.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ספרוס מצוי** |

* ספרוס מצוי, באתר ITIS (באנגלית)
* ספרוס מצוי, באתר NCBI (באנגלית)
* ספרוס מצוי, באתר FishBase (באנגלית)
* ספרוס מצוי, באתר GBIF (באנגלית)
* גיל ססובר, הפארידה: חבר של כבוד בשילוש הקדוש של הים, באתר הארץ, 9 ביולי 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספרוס מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
תצלום אוויר של הפארק
שעון השמש בפארק
**גן בריץ** (בגרמנית: **Britzer Garten** – "בריצר גארטן") הוא פארק ציבורי בדרומה של העיר ברלין, בירת גרמניה. הפארק נמצא בשכונת בריץ של רובע נויקלן של העיר, ונקרא על שם השכונה.

היסטוריה
--------

הפארק הוקם בשנת 1985 בשל ניתוקם של תושבי אזור זה של ברלין משטחי הכפר שסביבם (בשל הקמת חומת ברלין שהקיפה את ברלין המערבית) ועל מנת לשמש אתר נופש ופנאי לתשובי אזור דרום מערב ברלין. שטחו של הפארק 900 דונמים והוא כולל גן ורדים, גני משחקים, שטחים מיוערים, אגמים, וערוגות פרחים.

בגן הוקם שעון שמש שקוטרו 99 מטרים, והוא הגדול ביותר באירופה. השעון תוכנן על ידי האדריכלים יירגן דירק צילינג, יאספר האלפמן וקלאוס ציליך.

בית הקפה בפארק (Café am See) הוקם בשנת 1985 בתכנונו של האדריכל אנגלברט קרמזר תוך שימוש בטכנולוגיה ידידותית לסביבה.

בפארק נערכים אירועים ציבוריים כגון קונצרטים ומופעים, וכן מופעי זיקוקים.

בכניסה לפארק ממוקם הפסל המכונה "Fette Henne" מעשה ידי הפסל רולף שימנסקי.

הפארק מנוהל על ידי חברת הפארקים והגנים של ברלין הירוקה בע"מ (**Grün Berlin Park und Garten GmbH**) – חברה בבעלות עיריית ברלין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גן בריץ** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של גן בריץ
* גן בריץ, ברשת החברתית פייסבוק

* גן בריץ, ברשת החברתית אינסטגרם

* גן בריץ, סרטונים בערוץ היוטיוב

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **ברלין** |

| פארקים בברלין |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| גן בריץ • הגן הבוטני • גני העולם • פארק ארנסט תלמאן • לוסטגארטן • פארק החומה • אי הטווסים • טירגארטן • פארק טרפטו • פארק ויקטוריה |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 783ec13d-96c3-4d22-ae10-e6082a63bb74

 |
דוכן המטיף של קפיסטרנו בקתדרלת סטפנוס הקדוש, וינה
**ג'ובאני דה קפסטראנו** (באיטלקית: **Giovanni da Capestrano**‏; מכונה גם יוהנס קפיסטרנוס, יוהנס פון קפסטראנו, יאן או יוהאן קפיסטרן, יוהאן (יוהנס) דה קפיסטרנו; 24 ביוני 1386 – 23 באוקטובר 1456), הנחשב לקדוש נוצרי, היה נזיר, מטיף פרנציסקני איטלקי, תאולוג ואינקוויזיטור.

ג'ובאני דה קפסטראנו נולד בכפר קפסטראנו שבמחוז אברוצו (בממלכת נאפולי). אביו הגיע לנאפולי יחד עם חצרו של לואי הראשון. הוא התחיל את חייו כמשכיל חילוני, ולמד משפטים בפרוג'ה תחת שרביטו של המשפטן בלדוס דה אובלדיס. הוא נשא אישה והפך לפקיד בית משפט. ב-1412 מינה אותו לדיסלאו מנאפולי למושל פרוג'ה. כשפרצה מלחמה בין פרוג'ה וסיגיסמונדו מבית מלטסטה ב-1416 הוא נשלח כשגריר להשכין שלום, אך תחת זאת הושלך על ידי המלטסטים לכלא.

ג'ובאני דה קפסטראנו השתמש בכוחו הרטורי על מנת לעודד תמיכה במסעות צלב ותקיפתם של "כופרים" לא נוצרים. הוא היה מעורב במהלכים צבאיים רבים והצליח להוביל את דלת העם להילחם נגד העות'מאנים במצור על בלגרד.

בשנת 1417 החל לנהל מסע הטפה רצוף השמצות נגד היהודים, שהייתה לו השפעה ניכרת בחצרות הנסיכים והאפיפיור. בין היתר, הגה תוכנית לבנות אנייה ענקית, ולהושיב בה את כל יהודי רומא ולשלוח אותם מעבר לים. הוא גם הפיץ את שנאת ישראל לארצות אחרות באירופה.
הוא פעל בקנאות נגד היהודים, ובכל מקום אליו נדד יזם פוגרומים נגד היהודים, שימש כאינקוויזיטור והוציא רבים מהם להורג בשריפה על המוקד. לפולין הוזמן על ידי בני האצולה כדי להטיף נגד היהודים; בין 1420–1422 הביא לגירוש יהודי רגנסבורג. ב-1427 הביא את האפיפיור להוצאת גזירת הים, לפיה יהודים איטלקיים לא הורשו יותר לשוט על ספינות בים התיכון לכיוון ארץ ישראל. ב-4 ביולי 1453 הורה להעלות על המוקד 41 יהודים בברסלאו בעקבות עלילת דם, מתוך כ-318 שנעצרו ועונו. בפדובה גרם ב-1456 לגירוש ראשי הקהילה. לימים כונה "שוט היהודים".

הוא מת באילוק, ליד ווקובאר (כיום בקרואטיה) כתוצאה ממחלת הדבר. ב-1690 הוכרז כקדוש על ידי האפיפיור אלכסנדר השמיני, ויום חגו חל ב-23 באוקטובר.

אפונים
------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ובאני דה קפסטראנו** בוויקישיתוף
* ג'ובאני דה קפסטראנו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הערך באנציקלופדיה העברית נקרא **קפיסטרנו, ג'ובני דה**.
2. ↑  יוסף נדבה, "יהודי הרנסאנס", בתוך: **התקופות הגדולות בהיסטוריה של תרבויות העולם: הרנסאנס**, סדרת "טיים-לייף", עמ' 183.
3. ↑  ג'ובאני דה קפיסטרנו באתר אנציקלופדיית בריטניקה.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007301830405171
* BIBSYS: 8072669
* BNE: XX5338816
* BnF: cb10603462k (data)
* CANTIC: a11123217
* GND: 118712632
* ICCU: CFIV037427
* ISNI: 0000 0001 1029 3132
* LCCN: n85319312
* NKC: jn20020903032
* NLA: 49866031
* NLP: A24132433
* NTA: 197160166
* RERO: 02-A018835401
* SNAC: w6ns113s
* SUDOC: 107700638
* Trove: 1526951
* ULAN: 500353731
* VcBA: 495/24013
* VIAF: 72188800
* WorldCat: lccn-n85319312

 |
**הר קירסארג'** (באנגלית: **Mount Kearsarge**) הוא הר הממוקם בווילמוט ובוורנר, ניו המפשייר, ארצות הברית. שני פארקים ממלכתיים ממוקמים בבסיסו הצפוני והדרומי של ההר - פארק המדינה ווינסלו ופארק המדינה רולינס, בהתאמה - וההר כולו נמצא בתוך יער מדינת קירסארג'. ביום בהיר מאוד, נראים ממגדל האש שעל הפסגה גורדי השחקים של העיר בוסטון - במרחק של 130 קילומטרים. הפסגה נותרה חשופה מאז שריפת יער ב-1796.

שמו של ההר התפתח משנת 1652 עם השם המקומי, Carasarga, שניתן לו על ידי שבט ה-Pennacook. לפי ההערכות פירושו "הר מחורץ של אורנים".

גאוגרפיה
--------

קירסארג' הוא הר בדד, ולמרות שגובהו מתון בלבד, הבידוד שלו נותן לו גובה יחסי של 640 מטרים מעל הקרקע הנמוכה המפרידה בינו לבין ההרים הגבוהים יותר מצפון. זה הופך את קירסארג' לאחד משנים עשר ההרים בניו המפשייר עם נישאות טופוגרפית של מעל 610 מטרים (2,000 רגל).

הר קירסארג' ניצב בתוך אגן הניקוז של נהר מרימאק (אנ'), המתנקז למפרץ מיין. המדרונות המערביים של ההר מתנקזים לתוך Cascade Brook, שזורם צפונה אל נהר בלאקווטר (אנ'), נהר הזורם סביב הבסיס הצפוני והמזרחי של קירסארג', בסופו של דבר מתנקז לנהר קונטוקוק (אנ'), יובל של מרימאק. המדרונות הצפוניים והמזרחיים של ההר מתנקזים ישירות יותר לנהר בלאקווטר. פניו הדרומיים של הר קירסארג' מתנקזים אל מדו ברוק, יובל של נהר וורנר (אנ'), הזורם לדרום מזרח לנהר קונטוקוק.

קירסארג' הוא יעד פופולרי לטיולים. הפסגה היא הנקודה הגבוהה לאורך מסלול ההליכה Sunapee-Ragged-Kearsarge Greenway באורך 120 קילומטרים המקשר בין 10 עיירות ומקיף את אזור Kearsarge-Lake Sunapee במערב ניו המפשייר. הדרך המהירה ביותר לפסגה היא מאזור הפיקניק של Rollins State Park על הרכס הדרומי של ההר, הנגיש דרך "דרך הר קירסארג'" מהעיר וורנר. הגישה בצד המערבי של ההר היא מאזור הפיקניק של Winslow State Park דרך Winslow Trail (1.8 מייל) או Barlow Trail (2.6 ק"מ), שנבנה בשנת 1997 על ידי Trailwrights, קבוצת שבילים מתנדבת, עבור SRK Greenway. הטיול המלא בקטע גרינוויי בהר קירסארג' משתרע על פני 5.8 מיילים (9.3 ק"מ) מאזור הפיקניק ווינסלו דרך שביל בארלו לפסגה ודרך שבילי רולינס ולינקולן בדרום-מערב לכביש עמק קירסארג' בצפון סאטון.

שביל ווינסלו והפארק הלאומי בצד וילמוט נקראים על שמו של אדמירל ג'ון ווינסלו, מפקד ה-USS Kearsarge, שביוני 1864 הטביע את ה-CSS אלבמה בתעלת למאנש בקרב ימי מפורסם של מלחמת האזרחים האמריקאית. באופן ישיר יותר, הפארק נקרא על שמו של מלון שניצב בשטח, בית ווינסלו, אתר הפיקניק הנוכחי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הר קירסארג'** בוויקישיתוף

* "Mount Kearsarge (Sunapee Region)". SummitPost.org.
* "Rollins State Park". New Hampshire State Parks.
* "Winslow State Park". New Hampshire State Parks
* Trail 11 - Winslow State Park to Kearsarge Valley Road (SRKG)
* Mount Kearsarge - New Hampshire

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Mount Kearsarge, New Hampshire". Peakbagger.com. Retrieved 2013-01-31.
2. ↑  "Rollins State Park". New Hampshire State Parks. Retrieved August 27, 2018.
3. ↑  "New Hampshire County Prominence Peaks". Peakbagger.com. Retrieved 2013-01-31.
4. ↑  "History of Rollins and Winslow State Parks" (PDF). NH State Parks. Retrieved January 29, 2020.
5. ↑  "History of Rollins and Winslow State Parks" (PDF). NH Division of Parks and Recreation. Retrieved October 12, 2012.
**ואסיל קריצ'בסקי** (באוקראינית: **Василь Кричевський**;‏  12 בינואר 1873 – 15 בנובמבר 1952) היה צייר אוקראיני, ממוצא יהודי. חוקר קולנוע, ארכיטקט, מורה לאמנות שימושית ודקורטיבית. הוא המעצב של סמל אוקראינה משנת 1918, חותמות מדינה, שטרות כסף. הוא היה אחיו של הצייר האוקראיני פדיר קריצ'בסקי.

קורות חיים
----------

ואסיל קריצ'בסקי נולד בכפר וורוז'בה, ליד לבדין, למשפחה בת שמונה ילדים בה היה הבכור. אביו יקימוביץ' קריצ'בסקי היה רופא ממלכתי מחוזי ממוצא יהודי שהמיר את דתו לנצרות אורתודוקסית והתחתן עם אישה אוקראינית.

לקריצ'בסקי הייתה השכלה פורמלית מעטה, אך היה לו עניין עמוק בפולקלור ובהיסטוריה של האמנות האוקראינית. במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוא היה ממייסדי האקדמיה הממלכתית האוקראינית לאמנויות. בשנות ה-20 לימד במכון קייב לאמנויות פלסטיות, המכון לאדריכלות קייב. לאחר מכן לימד בבית הספר לאמנות באודסה ושימש במחלקה לאדריכלות של המכון הלאומי לאמנות קייב עד 1941.

קריצ'בסקי עבר ללבוב ב-1943, שם מונה לרקטור של בית ספר חדש לאמנות אוקראיני, שהפך בסופו של דבר לאקדמיה הלאומית לאמנויות של לבוב. לאחר מלחמת העולם השנייה, הוא התגורר זמן קצר בפריז לפני שהיגר לדרום אמריקה ב-1948.

הוא מת בקראקס, בירת ונצואלה ב-15 בנובמבר 1952.

קריירה אמנותית
--------------

קריצ'בסקי זכה לראשונה להכרה ציבורית בשנת 1903 כאשר זכה בתחרות האדריכלות לבניית בניין המוזיאון ללימודים אזוריים של פולטבה. עיצוב המבנה שלו התבסס על מסורות האדריכלות העממית האוקראינית.

כצייר, הוא יצר בסך הכל כ-3000 ציורים, רישומים, עיצובי נוי, כריכות ספרים. עבודתו הושפעה מהאימפרסיוניזם הצרפתי.

לבקשת הנשיא מיכאילו חרשבסקי עיצב קריצ'בסקי את סמלי המדינה והחותמות של הרפובליקה העממית האוקראינית וכן את שטרות הכסף של הרפובליקה. קריצ'בסקי היה אספן ותלמיד לאמנות עממית אוקראינית, וקידם עבודות יד כאלה בקרב אנשים פשוטים.

מ-1907 עד 1910 עיצב קריצ'בסקי תפאורות ותלבושות ליותר מ-15 מחזות ואופרות, כולל בוגדן חמלניצקי מאת מיכאילו סטרצקי. מ-1917 עד 18 עבד עם התיאטרון הלאומי האוקראיני.

מכלול העבודות הגדול ביותר שלו נמצא במוזיאון האוקראיני בניו יורק.

גלריה
-----

* סמל אוקראינהסמל אוקראינה
* שטר כסף, 1918שטר כסף, 1918
* בניין המוזאון בפולטבהבניין המוזאון בפולטבה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ואסיל קריצ'בסקי** בוויקישיתוף
* ואסיל קריצ'בסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Krychevsky, Vasyl H. www.encyclopediaofukraine.com
2. ↑  Bilokin, Serhii (1993). "Ukrainian State Academy of Arts". *Encyclopedia of Ukraine*.
3. ↑  Hordynsky, Sviatoslav; Vadym Pavlovsky (1989). "Vasyl Krychevsky". *Encyclopedia of Ukraine*.
4. ↑  Hamm, Michael F. (1993). *Kiev: A Portrait, 1800-1917*. Princeton University Press. p. 114.
5. ↑  Hordynsky, Sviatoslav. "Impressionalism". Encyclopedia of Ukraine.
6. ↑  Zhukovsky, Arkadii (1993). "Trident". Encyclopedia of Ukraine.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1024794660
* ISNI: 0000 0000 7105 404X
* LCCN: nr94018869
* NKC: js2017955105
* SNAC: w62c0ws9
* ULAN: 500056123
* VIAF: 96056176
* WorldCat: lccn-nr94018869

 |
אליסטר (משמאל) וג'ונתן בראונלי
בראונלי במהלך תחרות ב-2011
**אליסטר אדוארד בראונלי** (באנגלית: **Alistair Edward Brownlee**; נולד ב-23 באפריל 1988) הוא טריאתלט בריטי, פעמיים ברציפות האלוף האולימפי (לונדון 2012 וריו דה ז'ניירו 2016), פעמיים אלוף העולם (2009 ו-2011) ושלוש פעמים אלוף אירופה (2010, 2011 ו-2014).

קריירה
------

בראונלי נולד ביורקשייר מערב באנגליה ולמד בברדפורד. אמו קייטי הייתה שחיינית ואביו קית' רץ, הם נהגו לקחת אותו ואת אחיו הצעיר ג'ונתן (שנהיה לטריאתלט מצטיין בפני עצמו), לריצות ביערות ובהרים (fell), רכיבות ממושכות על אופניים ושחיות, כנער הצטיין בריצות קרוס קאנטרי. לטריאתלון הגיע בעקבות דודו טריאתלט בעצמו. בגיל שמונה השתתף לראשונה בתחרות דואתלון, זמן קצר לאחר שהחל את שלב הריצה איבד את נעלו, אך בחר להמשיך ולא לעצור עד סוף התחרות. ב-2002 השתתף לראשונה באליפות אירופה לצעירים. הוא זכה באליפות העולם לנוער ב-2006, ובמדליית ארד באליפות אירופה לנוער באותה שנה. ב-2007 זכה באליפות אירופה לנוער וב-2008 זכה באליפות העולם עד גיל 23. הוא ייצג את בריטניה באולימפיאדת בייג'ינג וסיים במקום ה-12, לאחר שהוביל את המירוץ 3 קילומטרים מתחילת קטע הריצה.

את הפריצה שלו עשה ב-2009 כשזכה באליפות העולם לבוגרים, הוא זכה בכל חמש התחרויות בהן השתתף מתוך שמונה תחרויות הסבב, כולל באירוע הגראנד פינאלה. באליפות אירופה באותה שנה זכה במקום השני. בתחילת 2010 סבל מפציעה ונעדר מתחרויות במשך שלושה חודשים, הוא חזר להשתתף בסבב אליפות העולם שנערך ביוני במדריד וזכה במקום הראשון, בהמשך העונה ניצח גם בתחרות הגראנד פינאלה שנערכה בבודפשט, בדירוג הסופי של אליפות העולם הגיע למקום השישי. באליפות אירופה ב-2010 זכה במקום הראשון. ב-2011 זכה בפעם השנייה באליפות העולם לאחר שניצח בארבע תחרויות מתוך שבע התחרויות בסבב כולל אירוע הסיום, כמו זכה פעם שנייה באליפות אירופה. בפברואר 2012 קרע את גיד אכילס במהלך אימון ונעדר מהתחרויות במשך 4 חודשים. ביוני חזר להתחרות וניצח בפעם ה-12 בתחרות אליפות העולם שנערכה בקיצביהל.

באולימפיאדת לונדון זכה במדליית זהב לאחר שסיים בזמן של 1:46:25 שעות, וגבר על חאבייר גומס הספרדי שסיים שני ואחיו ג'ונתן שזכה במדליית הארד. בעקבות הישגיו הוענק לו ב-2013 תואר חבר במסדר האימפריה הבריטית.

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הגן על תוארו וזכה במדליית זהב בזמן של 1:45:01 שעות, לפני אחיו ג'ונתן והנרי שומאן הדרום אפריקאי.

בראונלי בעל תואר ראשון במדעי הספורט ופיזיולוגיה מאוניברסיטת לידס.

אחיו, ג'ונתן בראונלי זכה במדליית כסף אחרי אליסטר, הן באליפות העולם ב-2011 והן באליפות אירופה באותה שנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אליסטר בראונלי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אליסטר בראונלי
* אליסטר בראונלי, ברשת החברתית טוויטר

* אליסטר בראונלי, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי

* אליסטר בראונלי, באתר olympedia.org

* אליסטר בראונלי, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* אמיר ענבר, טריאתלון: יחד. כל הדרך, באתר הארץ, 25 ביוני 2011
* London 2012: How Alistair and Jonny Brownlee took on the world, אתר BBC, ‏31 במאי 2012
* פרופיל באתר BBC

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 14367424
* ISNI: 0000 0004 3657 5295
* LCCN: no2014088317
* NLP: A2879638X
* VIAF: 310520986
* WorldCat: lccn-no2014088317

 |
**מרי דיגנם** (באנגלית: **Mary Dignam**; ‏13 בינואר 1857 – 6 בספטמבר 1938) הייתה ציירת, מורה ומארגנת אמנות קנדית (אנ') הזכורה בעיקר כמייסדת והנשיאה הראשונה של איגוד האמנות לנשים של קנדה (אנ') (WAAC).

ביוגרפיה
--------

מרי אלה ויליאמס נולדה בפורט בורוול (אנ'), מערב קנדה. היא למדה אמנות בבית הספר לאמנות ועיצוב בלונדון, אונטריו. ב-1886 היא נסעה לניו יורק כדי להמשיך את הכשרתה בליגת הסטודנטים לאמנות (אנ'), ואחריה לפריז, צרפת, בסדנת האמן בהנהלת רפאל קולין (אנ') (1850–1916) ולוק-אוליבייה מרסון (1846–1920).

ב-1886 הקימה דיגנם את מועדון האמנות לנשים, שהתפתח מאוחר יותר ל-WAAC. בתקופות הנשיאות שלה (1887–1913, 1935–1938), דינאם הייתה הכוח המניע מאחורי הפקת סט הצלחות הקנדי לארוחת הערב הממלכתית (אנ') להנצחה של קבוט. זו הייתה ארוחת ערב עם שמונה מנות, 24 אנשים. הסט צויר על כלי חרס ומייצג נושאים קנדיים, שהוכן על ידי חברי WAAC לציון יום השנה ה-400 לגילוי קנדה של ג'ון קאבוט.

לאחר חזרתה לקנדה ב-1891, היא לימדה בבית ספר לאמנות לנשים בטורונטו, אונטריו ומאוחר יותר ארגנה את האולפנים הראשונים לאמנות של קולג' הנשים של מולטון באוניברסיטת מקמסטר. בשנת 1898, דיגנם וליידי אדגר (אנ'), אשתו של יושב ראש בית הנבחרים (אנ'), ארגנו לחברי הבית והסנאט מנוי של 1,000 דולר לרכישת הסט, שהוצג רשמית לליידי אברדין (אנ') לרגל סיום בעלה את תפקידו כמושל הכללי של קנדה. מאוחר יותר היא עזרה לארגן את האגודה הבינלאומית של נשים ציירות ופסלות, ובשנת 1900, ייסדה את תערוכת האמנות הבינלאומית הראשונה של כל הנשים, הקוראת לחברי האגודה לאמנות נשים ולאמנות בינלאומית של נשים.

דיגנם הייתה חברה באיגוד האמנות של מונטריאול (1886–1931) (לימים מוזיאון מונטריאול לאמנויות יפות (אנ') (MMFA)), באגודת האמנים של אונטריו (אנ') (OSA) (1912–1883), באקדמיה המלכותית הקנדית לאמנויות (אנ') (RCA) (1924–1883) ובתערוכה הלאומית של קנדה (אנ') (CNE) (1900–1891). עבודותיה הוצגו ברחבי קנדה וניו יורק, לונדון ופריז. היא הציגה את עבודתה בארמון האמנויות היפות בתערוכה העולמית הקולומביאנית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.

### מוות

היא מתה ב-6 בספטמבר 1938 בטורונטו, אונטריו.

גלריה
-----

* עיר נמלעיר נמל
* הזקן וגנוהזקן וגנו
* טבע דומםטבע דומם
* שושנות מיםשושנות מים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרי דיגנם** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "Mary Ella Dignam". Canadian Encyclopedia. Historica Canada.
2. ↑  "Presidents". Women's Art of Canada. Women's Art Association of Canada. Archived from the original on 2 April 2015.
3. ↑  "Mary Ella Dignam (1857-1938)". Women's Art of Canada. Women's Art Association of Canada. Archived from the original on 2 April 2015.
4. ↑  "Artist Database: Canadian Women Artists History Initiative". Canadian Women Artists History Initiative.
5. ↑  Elwood, Marie (Spring 1997). The State Dinner Service of Canada, 1898 (PDF). Ottawa: Droits reserves au nom de la couronne.
6. ↑  Nichols, K. L. "Women's Art at the World's Columbian Fair & Exposition, Chicago 1893"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no00075425
* RKD: 103020
* VIAF: 4479448
* WorldCat: lccn-no00075425

 |