recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**תאוסודון** (שם מדעי: ***Theosodon***) הוא סוג של יונק פרהיסטורי גדול בן לסדרת הליטופטרנה, אשר חי באמריקה הדרומית במהלך תקופת המיוקן בטווח זמן שלפני 17.5 עד 11.8 מיליון שנה מזמננו. סוג זה הכיל מספר מינים שחלקם נתונים במחלוקת גדולה. רק שבעה עד עשרה מינים מקובלים על החוקרים וב-2014 הפרידו כמה מהמינים לסוגים אחרים כמו *Paraunauchenia* וב-2018 הוסיפו לסוג את המין *Theosodon arozquetai*.

הוא נודע ממאובנים שהתגלו במאה ה-19 משרידים בתצורות סנטה קרוז (אנ') שבפטגוניה, ארגנטינה. סוג זה הוגדר בשנת 1887 בידי החוקר פלורנטינו אמגינו (אנ'). משמעות שמו המדעית מיוונית הוא: "שן האל", כשלא ברור מה הסיבה להענקת שם זה.

המאובנים של התאוסודון התגלו בארגנטינה, בוליביה, צ'ילה, קולומביה ופרו.

מאפיינים
--------

התאוסודון היה פרסתן דרום אמריקאי שדמה במראהו ללמה או לגואנקו אך היה רחוק מהם מאוד. הוא היה קרובה של המקרוקניה בעלת החדק המוזר ואין למינים אלה אף יונק חי קרוב. האורך המוערך של היונק הגיע ל-2 מטרים ומשקלו הגיע ל-130 ק"ג בממוצע. הוא היה בעל צוואר ארוך ובעל גולגולת חרוטית בעלת לסתות צרות שהכילו שורות רבות של טוחנות אשר התאימו לרעיית עשב. הרגליים היו ארוכות ובקצותיהם היו 3 אצבעות עוטות פרסות בדומה לרגלי הטפירים והקרנפים.

יונק זה היה דומה בצורה שטחית ללמה והיה בעל נחיריים מוגבהים שהזכירו גולגולת ג'ירפים ואולי מבנה זה עזר ליונק לאכול צמחים דו-פסיגיים. הוא חי בגדות היערות ובמישורי המיוקן האמריקאים בעדרים אשר משכו טורפים כמו הפורוסרקוס או הבוריהאינה.

גלריה
-----

* 
* 
* איור של נקבת תאוסודון מגוננת על צאצאה מבוריהאינותאיור של נקבת תאוסודון מגוננת על צאצאה מבוריהאינות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תאוסודון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
מסך הפתיחה בגרסה העברית של אובונטו
**מרכז התוכנה של אובונטו** (Ubuntu Software Center) הוא תוכנת מחשב המשמשת להתקנת ולהסרת חבילות תוכנה מהתקנות של גנו/לינוקס בהפצת אובונטו. התוכנה משמשת כממשק גרפי למערכת ניהול החבילות APT, והיא הכלי הגרפי שמשמש לצורך זה כברירת מחדל בהפצת אובונטו, לצד כלי בשם aptitude המשמש לאותו צורך בממשק שורת הפקודה.

מטרת התוכנה לשמש ממשק למאגר תוכנה גדול שמנוהל על ידי קנוניקל - החברה שמפיצה את אובונטו. המאגר מוחזק על שרתים ושרתי מראה, ו־"מרכז התוכנה" מחזיק רשימה של שרתים אלו, אליהם הוא מתקשר כדי להציג למשתמש את רשימת התוכנות הזמינות. רוב התוכנות המוחזקות על השרתים הללו הן חופשיות. המשתמש יכול להוסיף לרשימה של מרכז התוכנה שרתים נוספים, שאינם מנוהלים על ידי קנוניקל, ובהם יכולות להימצא תוכנות נוספות, ולפעמים גם תוכנה קניינית. מרכז התוכנה נכתב בשפת פייתון.

ראו גם
------

* מעדכן התוכנה - תוכנת העדכונים של ההפצה
* PPA - דרך להוספת מקורות למרכז התוכנה של אובונטו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרכז התוכנה של אובונטו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מרכז התוכנה של אובונטו (באנגלית)
**ציטרבין** (לועזית: **Cytarabine**, נקרא גם **ציטוזין**) היא תרופה כימותרפית המשמשת לטיפול בלוקמיה מיאלואידית חריפה (AML), לוקמיה לימפוציטית חריפה (ALL), לוקמיה מיאלואידית כרונית (CML) ולימפומה שאינה הודג'קין. התרופה ניתנת דרך הוריד, מתחת לעור או בנוזל צרברוספינלי. 

תופעות לוואי שכיחות כוללות דיכוי מח עצם, הקאות, שלשולים, בעיות בכבד, פריחה, פצעים בפה ודימום. תופעות לוואי משמעותיות אחרות כוללת איבוד הכרה, מחלת ריאה ותגובה אלרגית. השימוש במהלך ההריון עשוי לפגוע עובר. ציטרבין היא תרופה אנטימטבולית ואנלוג נוקלאוזידי. פעולתה היא על ידי חסימת פעילותו של הדנ"א פולימארז.

ציטרבין נרשמה כפטנט בשנת 1960 ואושרה לשימוש רפואי בשנת 1969. התרופה נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.

תופעות לוואי
------------

אחת מהרעילויות הייחודיות לציטרבין היא רעילות סרברלית שעשויה להתרחש כשהתרופה ניתנת במינונים גבוהים, ועלולה להוביל לאטקסיה. ציטרבין עשויה לגרום לגרנולוציטופניה, זיהומים ותרומובציטופניה שעשויה לגרום לדימום. 

תופעות לוואי נוספות כוללות ליקופניה, אנמיה, הפרעות במערכת העיכול, סטומטיטיס, דלקת הלחמית, פנאומוניטיס, דרמטיטיס וסנדרום יד-רגל (תופעת לוואי ייחודית כתוצאה ממתן כימותרפיה). לעיתים רחוקות עלולה להתפתח מילופתיה כתוצאה ממינונים גבוהים או מתן אינטרה-טקלי לעיתים קרובות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ציטרבין** בוויקישיתוף

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**מלווה בריבית** הוא מקצועו של אדם המלווה את כספו לאחרים (ללוֹוים) בתמורה לריבית המשולמת לו. בימינו מדובר על פי רוב באדם שעושה זאת שלא במסגרת המערכת הפיננסית הממוסדת (שעיקרה בנקים או גופים מוכרים אחרים בשוק ההון הפועלים כחוק).

במערכת הכלכלית המודרנית בישראל ובמדינות העולם, המקור הראשי לקבלת הלוואה בריבית, כמו גם אשראי מסוג אחר, הוא הבנק. אי לכך, פרטים שהבנק סירב להעמיד להם אשראי הם בסיס הלקוחות העיקרי של המלווה בריבית בימינו שאינו משתייך לגוף ממוסד וחוקי. לקוח טיפוסי של מלווה בריבית הוא לרוב מי שכבר שקוע בחובות אחרים, או שאין בידיו מקורות איתנים שיפרע מהם את ההלוואה, ולכן בחרה המערכת הבנקאית לדחותו. המלווה בריבית מסכים לתת ללקוח כגון זה את ההלוואה תמורת ריבית גבוהה במיוחד, המגלמת בתוכה את הסיכון שלא תיפרע.

בישראל קרויה פעילותם של המלווים בריבית בשם "השוק האפור".

יש חברות שהמקצוע נחשב בהן למגונה, בפרט במדינות דתיות אשר דת המדינה בהן כוללת איסור על עיסוק בהלוואות בריבית.

יהודים כמלווים בריבית
---------------------

בימי הביניים ועד למאה ה-19 עסקו יהודים רבים בהלוואה בריבית. מאחר שהכנסייה אסרה על נוצרים לעסוק בתחום זה, מצאו בו יהודים רבים את פרנסתם. הריבית שהייתה נהוגה על הלוואותיהם הייתה גבוהה מאוד, על מנת לפצות על הסיכון הגדול הכרוך בה, ולפיכך עוררה בלווים טינה רבה כלפי נושיהם היהודים.

יהודי אירופה לא נכנסו לעסקי ההלוואה בריבית להמונים מרצונם, אלא נדחקו אליהם שלא בטובתם. עד המאה ה-11, עסקו בעיקר במסחר ונהנו בתחום זה מבלעדיות על פי רוב. אולם החל בתקופה זו, עמדו מול תחרות עזה מצד הסוחרים הנוצריים, אף בתחום הסחר הבינלאומי, שגם בו לא עמדו להם עוד יתרונותיהם של היהודים בתחום ידיעת השפות וקשריהם הטובים עם יהודים תושבי המזרח. מתחריהם הסוחרים האיטלקיים הנוצרים העמידו ציים, תחנות סחר מסביב לים התיכון והון עצום, וכך דחקו את היהודים מתחומי המסחר.[דרוש מקור]

המאה ה-12 הייתה תקופה של פריחה כלכלית ותרבותית, אולם דווקא בה מצאו עצמם היהודים מוגבלים באפשרויות התעסוקה שלהם. מהמסחר נדחקו כאמור, והדרך לתעסוקה כבעלי מלאכה או מקצוע, הייתה חסומה מבפניהם מפני שלא התקבלו כחברים בגילדות המקצועיות.[דרוש מקור] גם באוניברסיטאות נאסר עליהם ללמוד. כל שנותר ליהודים היה לפנות להלוואה בריבית, שם הגן עליהם האיסור הכנסייתי, שלא חל עליהם, מתחרות. בתחילה הלוו כספים למלכים ולאצולה הגבוהה, אולם גם מעיסוק זה נדחקו על ידי הסוחרים האיטלקיים והגרמנים.[דרושה הבהרה] בלית ברירה החלו להלוות כספים בריבית גבוהה לאנשים בעלי הכנסה דלה. עיסוקם זה עורר כלפיהם שנאה עזה, אף בעידודה של הכנסייה, שהוקיעה את ההלוואה בריבית כמעשה נבלה.

הדמות שיילוק, במחזה "הסוחר מוונציה" של ויליאם שייקספיר, מהווה דוגמה בולטת לסטריאוטיפ שדבק ביהודים מלווי הריבית.

ראו גם
------

* איסור ריבית ביהדות ובאסלאם

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **הלואה ברבית** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מלוה ברבית** |
|  |
| --- |
|  **הסכסוך הביזנטי-גאורגי** |
| **מקור הסכסוך** |
| **אישים**: דוד השלישי | גורגן | בגרט השלישי |
| **שטחים במחלוקת**: טאו | תאודוסיופוליס | פאסיאן | ימת ואן |
| **מלחמת גיאורגי בבסיליוס (1015-1022)** |
| **קרבות**: קרב שירימני | קרב סוונדכס |
| **שליטים**: גיאורגי הראשון | בסיליוס השני |
| **כללי**: המשמר הורנגי | התמה של איבריה |
| **מרידות ליפריט, דוכס קלדקארי** |
| **קרבות**: קרב סאסירתי |
| **מעורבים**: ליפריט הרביעי | בגרט הרביעי |
| רומנוס השלישי | קונסטנטינוס השמיני |
|  |
| **ראו גם: ממלכת גאורגיה והאימפריה הביזנטית** |

**קרב שירימני** (בגאורגית: **შირიმნის ბრძოლა**) הידוע גם כ**קרב פַּלאקַזיוֹ** התנהל בין צבא האימפריה הביזנטית לבין צבא ממלכת גאורגיה בשירימני שעל גדות אגם פלאקזיו ב-11 בספטמבר 1021.

רקע
---

לקרב שירימני קדם סכסוך בן שני עשורים על ירושת דוד השלישי, שנאלץ לוותר על מחוז טאו באסיה הקטנה והשטחים הסמוכים לו, וזאת בעקבות מרידת הנפל שלו בבסיליוס השני. כל מאמציו של אביו של גיאורגי, בגרט השלישי, למנוע את סיפוח השטחים האלה בידי הביזנטים עלו בתוהו. כיבוש השטחים השנויים במחלוקת בכוח על ידי גיאורגי הראשון, בשנת 1014–1016 גרם לפריצת מלחמה כוללת. גיאורגי הגדיל לעשות וכרת ברית עם הח'ליף הפטאמי של מצרים, אל-חכים (996-1021), שהניאה את בסיליוס מלהגיב מיידית למתקפה של גיאורגי. כמו כן היו הביזנטים מעורבים במלחמה קשה כנגד הבולגרים, שהגבילה את פעולותיהם למערב, אולם מיד עם השלמת כיבוש בולגריה, ועם מותו של אל-חכים, בשנת 1021, הוביל בסיליוס השני את צבאו כנגד הממלכה הגאורגית.

הקרב
----

שני הצבאות, הביזנטי והגאורגי, הובלו בידי שליטי הממלכות. צבאו של בסיליוס כלל רבים מחיילי המשמר הוורנגי, כאשר גיאורגי מצידו תיגבר את צבאו בארמנים שהצטרפו לצבאו. בקרב היו הגאורגים קרובים לניצחון, אך התקפת נגד של בסיליוס הכריעה את הקרב. שני מצביאים גאורגיים נהרגו בקרב זה: ראטי בר'וואבשי וחורסי. בעקבות מסע הניצחון בזז הקיסר את האדמות השכנות והחזיר את שליטתו באזור.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  באותם ימים שירימני (შირიმნი) שבגאורגיה וכיום שילדיר (Çildir) שבטורקיה
2. ↑  Rapp, Stephen H. **Corpus scriptorum christianorum orientalium: Subsidia**. Peeters Publishers, 2003. מסת"ב 9042913185 עמוד 363, סעיף 58
**מרכז ההקשה** הוא הנקודה באובייקט בעל מסה המחובר לציר, שבו אם תינתן מכה בכיוון המשיק לציר לא ייגרם עומס עליו. מרכז כלי הקשה לעיתים קרובות נדון בהקשר של מחבט, דלת, חרב או אובייקטים אחרים המוחזקים בקצה אחד.

משמעות הדבר היא, שאם ניקח לדוגמה מטוטלת, אשר כל המסה שלה מרוכזת באותה נקודה, יהיו אותן תנודות כמו האובייקט המורכב.

הסבר
----

ההשפעות של המכה על קורה תלויה. CP היא מרכז כלי הקשה, CM הוא מרכז המסה של הקורה.

חישוב מרכז הקשה
---------------

עבור קורה חופשית וקשה, מתקף {\displaystyle Fdt} הפועל בזווית ישרה במרחק b ממרכז המסה יביא לשינוי במהירות מרכז המסה {\displaystyle dv\_{cm}} לפי היחס:

{\displaystyle F=M{\frac {dv\_{cm}}{dt}},}

כש-M היא המסה של הקורה. באופן דומה, המומנט שיוצר הכוח סביב מרכז המסה ישנה את המהירות הזוויתית \omega  לפי:

{\displaystyle Fb=I{\frac {d\omega }{dt}},}

כש-I הוא מומנט האינרציה מסביב למרכז המסה.

עבור כל נקודה P במרחק p מנקודת הפגיעה, בצד השני של מרכז המסה, נוכל לחשב את שינוי המהירות הכוללת (העתקית + סיבובית):

{\displaystyle dv\_{net}=dv\_{cm}-pd\omega \,}

כש-p הוא המרחק של P ממרכז המסה. ומכאן, התאוצה הנגרמת על ידי המכה בנקודה היא:

{\displaystyle {\frac {dv\_{net}}{dt}}=\left({\frac {1}{M}}-{\frac {pb}{I}}\right)F}.

כאשר התאוצה היא אפס, b מגדיר את מרכז ההקשה. לכן, המרחק בין מרכז ההקשה למרכז המסה,{\displaystyle CP=b}, ניתן על ידי: 

{\displaystyle b={\frac {I}{pM}}}.

שימו לב כי P, ציר הסיבוב, לא חייב להיות בקצה הקורה, וניתן להציבו בכל מרחק p.

מרכז ההקשה של קורה אחידה
------------------------

במקרה המיוחד של קורה בצפיפות אחידה באורך L, מומנט האינרציה מסביב למרכז המסה הוא:

{\displaystyle I={\frac {1}{12}}ML^{2}}

כך שבעבור סיבוב עם משענת בקצה, {\displaystyle p=L/2}. לכן ניתן להסיק ש-:

{\displaystyle b={\frac {L^{2}}{12p}}={\frac {1}{6}}L}.

כך שנובע מכאן:

{\displaystyle b={\frac {L^{2}}{12p}}={\frac {1}{6}}L}.

כלומר מרכז ההקשה (CP) ממוקם במרחק 2/3 מהאורך של קורה אחידה (L) מהקצה המקובע שלה.

המרחק {\displaystyle b+p} מגדיר גם את מרכז התנודה של מטוטלת פיזיקלית.

יישומים
-------

לדוגמה, דלת נטרקת שנעצרת על ידי מעצור-דלת הממוקם במרחק 2/3 מהציר שלה תיבלם עם חריקה מינימלית בציר מכיוון שעל הצלע המקובעת לא יפעל כוח תגובה.

קישורים חיצוניים
----------------
מנורת לבה בעודה מתחממת
סרטון של מנורת לבה

**מנורת לבה** היא גוף תאורה דקורטיבי, המשמש בעיקר כקישוט. תנועתן של בועות שעווה צמיגות במכל הזכוכית של המנורה מזכירה את זרימת הלבה. מנורות לבה מיוצרות במגוון מכלים, צבעי שעווה ונוזלים.

אופן הפעולה
-----------

מנורת הלבה מורכבת מנורה חשמלית, מכל זכוכית המכיל שמן, שעווה וקפיץ מתכתי. מכל הזכוכית ממוקם על גבי הנורה, אשר הפעלתה מחממת את תכולתו. הקפיץ המתכתי מוסווה בבסיס המנורה. השעווה מעט צפופה מהשמן בטמפרטורת החדר, ומעט פחות צפופה ממנו בטמפרטורה מעט גבוהה יותר - זאת משום שהתפשטותה של השעווה רבה יותר לעומת זו של השמן בתנאי חום. כאשר מנורת הלבה דולקת, הנורה מחממת את תחתית מכל הזכוכית ואת הקפיץ המתכתי שמחמם את תכולת המכל כתוצאה מכך.

השעווה בתחתית המכל מתחממת עד אשר היא ניתכת, ובסופו של דבר צפיפותה קטנה מזו של הנוזל שמעליה, מה שגורם לפיסה מן השעווה המותכת להתרומם במעלה המכל. בקצהו העליון של המכל, הרחק ממקור החום, השעווה מתקררת, וככל שצפיפותה גדלה היא שוקעת שוב אל תחתית המכל, וחוזר חלילה. למעשה, מנורת הלבה מהווה ביטוי לתופעת ההסעה (קיומם המחזורי של זרמים בנוזלים או גזים כתוצאה משינויי צפיפות הנגרמים מחום). התנועה המחזורית ממקור החום ואליו מתרחשת גם ברמה המולקולרית של הנוזל במכל. הפרש הטמפרטורות בין תחתית המכל לבין קצהו העליון הוא מעלות בודדות.

בועת שעווה מסוימת עשויה להתרומם בד בבד עם שקיעתה של בועת שעווה אחרת. קפיץ המתכת שבבסיס המנורה מקל על גיבושן של בועות השעווה השוקעות לכדי מקשה אחת. תנועתן המחזורית של בועות השעווה נמשכת כל עוד בסיס המכל מפיץ חום וקצהו נותר קריר. הטמפרטורה הממוצעת הנדרשת לפעילותה של מנורת לבה היא 60 מעלות צלזיוס. אם הספק הנורה גבוה או נמוך מדי, תיפסק פעולתה המחזורית של המנורה - השעווה לא תותך (קר מדי) או שתצוף (חם מדי).

זרימת השעווה מציגה התנהגות כאוטית. צורתה הוויזואלית של הזרימה, המזכירה זרימת לבה, היא שהעניקה למנורה את שמה הפופולרי.

היסטוריה
--------

המצאתה של מנורת הלבה, בשנות ה-60, מיוחסת לאדוארד קרייבן ווקר האנגלי. ווקר כינה אותה "אסטרולייט" או "מנורת אסטרו" והציג אותה בתערוכת הסחר בהמבורג בשנת 1965, שם הבחין בה היזם אדולף ורטהיימר. ורטהיימר ושותפו רכשו את הזכויות לייצור המנורה והחלו לייצר אותה בשם "לבה לייט", באמצעות תאגיד בשם "האגרטי תעשיות", ולשווק אותה תחת המותג "לבה וורלד אינטרנשיונל". מנורת הלבה הייתה לאחד האייקונים של שנות ה-60. בשנת 1968 רשם אותה ווקר כפטנט מס' 3,570,156 בארצות הברית ("אביזר תצוגה"). בשנות התשעים, מכר ווקר את זכויותיו לקרסידה גריינג'ר, בעלת חברת "מת'מוס", אשר ממשיכה בייצור מנורות הלבה, לרבות מוצרים נלווים.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מנורת לבה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מנורת לבה** |

* 
* מנורת לבה מפפריקה, סרטון בערוץ "מכון דוידסון - סרטוני מדע", באתר יוטיוב (אורך: 02:46)
**קלארנס ליאונידאס "ליאו" פנדר**  (באנגלית: **Clarence Leonidas "Leo" Fender**;‏ 10 באוגוסט 1909, קליפורניה – 21 במרץ 1991) היה ממציא ויצרן אמריקאי של כלי מיתר אלקטרוניים.

חייו
----

בתחילת הקריירה שלו עבד פנדר על גיטרות ומגברים בעבודת יד. עם הזמן החל לעבוד על גיטרות עם שליטה בטון ושליטה בווליום. בשנת 1951 הוא החל לייצר את ה-Broadcaster, הגיטרה הראשונה שנעשתה מגוף מלא והותה הצלחה מסחרית (הגיטרה הראשונה שנעשתה מגוף מלא הייתה ה-"Frying Pan" של ריקנבאקר). שמה של ה-Broadcaster שונה בהמשך לטלקסטר, בעקבות תביעה של חברת גרץ', שהשם broadcaster היה השם של מערכת תופים
שלה.

בשנת 1954 פנדר החל לשווק לייצור את הסטראטוקסטר, שלימים הפכה לגיטרה הנמכרת (ומועתקת) ביותר בעולם.
על שם פנדר נקראה חברת הענק של הגיטרות פנדר.

בשנת 1951 פנדר בנה ושיווק את גיטרת הבס הראשונה שלו הידועה כיום כפנדר פרסיז'ן בס והיה הראשון שיצר גיטרה זו כגרסה קטנה, נוחה ואלקטרונית לקונטרבס ביצור המוני.

בשנת 1965 החליט ליאו למכור את החברה בגלל שלא אהב את הכיוון אליו התקדמה.

בתחילת שנות השבעים ליאו פנדר עזר לממן את חברת טריסוניקס (Tri-Sonix) שנקראה מאוחר יותר מאוחר מיוזיק מן Music man. חברה זאת פיתחה את גיטרת הבס האקטיבית הראשונה בייצור סדרתי, הסטינגריי Stingray שנחשבה חדשנית בשימוש בפיקאפים אקטיביים והייתה בשימוש בסיסטים משפיעים רבים. בנוסף ייצרה חברה זאת גם מגברים ואפקטים לגיטרה.

לקראת סוף שנות השבעים עבד פנדר עם ג'ורג' פולרטון, (על שמם נקראה החברה G&L) ויצר גיטרות שהיו העתקים של הסטראטוקסטר המקורית, אך לא נפלו ממנה באיכותן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ליאו פנדר** בוויקישיתוף

* ליאו פנדר, באתר Justia
* ליאו פנדר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ליאו פנדר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007454643905171
* BnF: cb15098785s (data)
* GND: 124775888
* ISNI: 0000 0000 3665 0049
* LCCN: n94037479
* NDL: 00761394
* SNAC: w6sv9rc1
* VIAF: 67408498
* WorldCat: lccn-n94037479

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במנהיג במרד הגדול. אם התכוונתם לתנא בתקופת הבית השני, בנו של התנא חנניה בן חזקיה, ראו רבי אלעזר בן חנניה.
**אלעזר בן חנניה**, מנהיג יהודי בימי המרד הגדול ובנו של חנניה בן נדבאי, הכהן הגדול.

ביוגרפיה
--------

אלעזר היה פקיד בבית המקדש, ככל הנראה בתפקיד הסגן, בימי נציבותו של גסיוס פלורוס, בשנת 66. לאחר שניסה פלורוס לגנוב את אוצרות בית המקדש, ונתקל בהתקוממות עממית בירושלים, היה עדיין סיכוי להשקיט את המרידה. אגריפס השני ועמו הכהנים ניסו להרגיע את הרוחות. את המצב החמירה פעולתו של מנחם בן יהודה, ראש הסיקריקיים, אשר כבש מידי הרומאים את המבצר מצדה והרג את חיל המצב שם. בד בבד, שכנע אלעזר בן חנניה את הכוהנים, כי יסרבו לקבל מידי הנוכרים זבח לשלום הקיסר בבית המקדש, כפי שהיה מקובל הדבר מזה שנים. פעולה זו הייתה סמלית בעיקרה, וסימלה כי עול משמעתה של רומא הוסר, וכי המדובר במרד גלוי.

מעתה ואילך, נשמעו הכוהנים, ועמם העם החפץ במרד בירושלים, לפקודתו של אלעזר, המתואר על ידי יוסף בן מתתיהו כ"צעיר נועז ביותר". המלך אגריפס השני, שלח מממלכתו שבצפון, תגבורת בת שלושת אלפים איש. חיילים אלו מצאו כי הר הבית והעיר התחתונה מצויים בידי המורדים בהנהגת אלעזר בן חנניה, והתבצרו במצודת אנטוניה ובעיר העליונה, מקום בו היה מצוי עדיין חיל משמר רומי.

העם הסתער על החיילים, כבש את העיר העליונה, שרף את ארמונות המלך אגריפס, וכן בתי כוהנים ועשירים, ואת הארכיון בו היו שטרי החוב. אנשיו של אגריפס ואנשי צבא רומי התבצרו במצודת אנטוניה. לאחר מצור, קיבלו היהודים וחיילי אגריפס רשות לעזוב את המצודה, אך הרומאים נותרו נצורים.

בימים אלו הגיע לירושלים מנחם, מנהיג הסיקריקיים, ולקח את הפיקוד על המרידה. הוא נהג בגינוני מלכות, ואף הרג את חנניה, הכהן הגדול, אביו של אלעזר. שלטונו היה קצר ימים ואכזרי. לאחר שהמאיס עצמו על ההמון הירושלמי, התנפלו ההמונים על אנשיו של מנחם ורצחו אותו. אלו מאנשיו של מנחם שנותרו בחיים, ובהם אלעזר בן יאיר נמלטו אל מצדה והתבצרו בה.

לאחר שביצר את מעמדו מבחינה פנימית, המשיך אלעזר במרידה כנגד הרומאים. הוא שלח אל הרומאים המתבצרים שליחים, אשר פיתו אותם להיכנע. משנכנעו הרומאים והניחו את נשקם, הרגו אותם אנשי אלעזר. יוסף בן מתתיהו, מתעדה החשוב ביותר של תקופה זו, כותב כי רצח הרומאים לאחר שנכנעו היה שגיאה, שהפכה את המאבק למאבק דמים אלים, בו לא תתקבל כניעתו של צד כלשהו, אלא עליו להמשך עד המוות.

עד מהרה הפכה המרידה, אשר מרכזה בירושלים, למרידה בכל רחבי הארץ. תנועת הקנאים, אשר בתחילה היה אלעזר למנהיגה, הפכה לתנועה עממית, ורבים, כשמעון בר גיורא הצטרפו אל המרידה. לאחר שסולקו הרומאים מן הארץ, בעקבות תבוסת קסטיוס גאלוס החלה מושלת אספה עממית. אספה זו מינתה את אלעזר בן חנניה למפקד הכוחות באדום.

לעומת יוסף בן מתתיהו, הגמרא מייחסת בשני מקומות שונים את הפסקת קורבן הקיסר למנהיג אחר של המורדים: רבי זכריה בן אבקילוס.

לקריאה נוספת
------------

* צבי גרץ, **דברי ימי ישראל** (תרגום ד"ר ש.א. קמנצקי), הוצאת יזרעאל, 1955.
* יוסף בן מתתיהו, **תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים**, הוצאת מסדה, 1968.

הערות שוליים
------------

1. ↑  יוסף בן מתתיהו, **תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים**, הערות ובאורים (תרגום שמחוני), ספר ב', י"ז, ב': "פקיד הבית היה אחד מטובי הכהנים ומשׂרָתו הייתה אחת החשובות ביותר."
2. ↑  יוסף בן מתתיהו, **מלחמת היהודים**, ספר ב, פרק יז, פסקה ב, סעיף 409, לפי תרגומי ליזה אולמן ושמואל חגי. לפי תרגום יעקב נפתלי שמחוני התיאור הוא "צעיר עז פנים".
הרב **אברהם אלישיב** (וכן: **אלישוב**; בכתיב יידי: **עליאשאוו**; תרל"ז, 1877 בערך - ד' בחשוון תש"ג, אוקטובר 1942) היה רבה של הומל שבבלארוס, ולאחר עלייתו לארץ ישראל מייסד ורב "תפארת בחורים" בירושלים. אביו של הרב יוסף שלום אלישיב.

תולדות חייו
-----------

נולד בשאולאי, ליטא, בשם **אברהם לוינסון**, בנם של חנה ורבי משה לוינסון מהעיר אראן ("ר' משה אראנר") שנודע בצדיקותו. בצעירותו למד בישיבת ראדין הסמוכה לאראן, אצל החפץ חיים. כמו כן נחשב תלמידו של המגיד הרב אליקום גצל לויטן.

בשנת תרנ"ג (1893) נשא את חיה מושא, בתו של המקובל הרב שלמה אלישיב. בשנת תרנ"ז (1897) הדפיס את ספרו "ביכורי אברהם". בראש חודש ניסן תר"ע (1910), שבע עשרה שנה לאחר נישואיהם, נולד בנם היחיד יוסף שלום.

בתקופת מלחמת העולם הראשונה עבר עם משפחתו ועם חותנו משאוול להומל. כיהן כרב העיר, ועל שמה כונה "דער האמלער רב" ("הרב של הומל"). בשנת תרע"ד (1914) הוציא את הספר "הלכות בית הכנסת ובית המדרש".

בשנת תרפ"ד (1924), עלה עם משפחתו ועם חותנו לארץ ישראל והמשפחה התגוררה בשכונת מאה שערים בירושלים. לצורך העלייה שינה את שם משפחתו מלוינסון לאלישיב, כשם חותנו. שינוי השם נעשה בעצת החפץ חיים, ולשם השגת הסרטיפיקט נעזרה המשפחה ברב קוק. בשנת תרפ"ה (1925) הוציא כרך נוסף בספרו "ביכורי אברהם".

הרב אלישיב ייסד את חברת "תפארת בחורים", עבור צעירים ירושלמים שעבדו לפרנסתם. היה מוסר להם שיעורי תורה יומיים וכן שיעורים ודרשות מדי שבת. עסק בהוצאת ספריו של חותנו "לשם שבו ואחלמה".

נקבר בבית הקברות הר הזיתים, לצד חמיו. בנו, הרב יוסף שלום אלישיב, מונה כממלא מקומו ב"תפארת בחורים".

אחותו דינה הייתה אשת הרב ניסן בן ציון שמושקוביץ, שכיהן כרב בכמה קהילות בליטא ולאחר עלייתו לארץ ישראל בשנת תרצ"ה שימש רב בחיפה. בנם הוא הרב מנחם מאיר ציוני, אב"ד בתל אביב (אביו של הרב פרץ ציוני, רבה של עפולה).

קישורים חיצוניים
----------------

* כרטיס הקבר של אברהם אלישיב, באתר הר הזיתים
* אברהם בן משה אלישוב (נפטר 1942), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ירחון "תבונה", חשוון תש"ג: "והוא כבן שישים וחמש שנים במותו".
2. ↑  יש אומרים ששם משפחתו היה פופקא. השקדן, עמ' 19.
3. ↑  לפי גרסה אחרת, הוא נישא בשנת תרנ"ט, 1899. ולפי זה בנם יוסף שלום נולד לאחר אחת עשרה שנות נישואים. כמו כן, לפי זה הוא חיבר את ספרו "ביכורי אברהם" לפני נישואיו. - אתר "תולדות ושורשים".
4. ↑  מודעה שבה מופיע הרב בשם "הרב מהאמלע".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007307984005171

 |
**רשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי** (באנגלית: **WHO Model List of Essential Medicines**) היא רשימה שמפורסמת על ידי ארגון הבריאות העולמי WHO המכילה את התרופות הנחשבות כיעילות ביותר והבטיחותיות ביותר עבור מערכת הבריאות. הרשימה משמשת לעיתים קרובות כדי לעזור למדינות לפתח רשימת תרופות חיוניות מקומית משלהן.

הרשימה מחולקת לתרופות ליבה ותרופות משלימות. תרופות הליבה נחשבות לבעלות יחס העלות-תועלת הטוב ביותר לפתרון בעיות בריאותיות מרכזיות, והשימוש בהן אינו מצריך משאבים נוספים ממערכת הבריאות. התרופות המשלימות דורשות תשתיות נוספות כגון ספקי שירותי בריאות ייחודיים או ציון אבחון או שהן בעלות יחס עלות-תועלת נמוך יותר. כ-25% מהתרופות נמצאות ברשימה המשלימה. חלק מהתרופות מופיעות גם ברשימת הליבה וגם ברשימה המשלימה, בקטגוריות שונות. אף שרוב התרופות ברשימה הן תרופות גנריות, תרופה שעדיין רשומה כפטנט יכולה להיכנס אף היא לרשימה.

הרשימה הראשונה פורסמה בשנת 1977 וכללה 212 תרופות. ארגון הבריאות העולמי מעדכן את הרשימה מדי שנתיים. המהדורה ה-20 פורסמה בשנת 2017, והיא מכילה 433 תרופות.

תרופות הרדמה וחמצן
------------------

קטמין
לידוקאין
### תרופות להרדמה כללית וחמצן

#### תרופות ליבה

* הלותן
* איזופלורן
* חמצן דו-חנקני
* חמצן
* קטמין
* פרופופול

### תרופות להרדמה מקומית

#### תרופות ליבה

* בופיבקאין
* לידוקאין
* לידוקאין בשילוב עם אפינפרין

#### תרופות משלימות

* אפדרין

### תרופות טרום-ניתוחיות ותרופות להרדמה קצרת-טווח

#### תרופות ליבה

* אטרופין
* מידאזולאם
* מורפין

תרופות לטיפול בכאב ולטיפול פליאטיבי
-----------------------------------

פרצטמול
קודאין
דיאזפאם
### תרופות נוגדות-דלקת שאינן סטרואידים

#### תרופות ליבה

* אספירין
* איבופרופן
* פרצטמול

### משככי כאבים אופיאדיים

#### תרופות ליבה

* קודאין
* פנטניל
* מורפין

#### תרופות משלימות

* מתאדון

### תרופות לתסמינים נפוצים אחרים בטיפול פליאטיבי

#### תרופות ליבה

* אמיטריפטילין
* ציקליזין
* דקסמטזון
* דיאזפאם
* דוקוסט סודיום
* פלואוקסטין
* הלופרידול
* היוסין בוטילברומיד
* היוסין הידרוברומיד
* לקטולוז
* לופרמיד
* מטוקלופראמיד
* מידאזולאם
* אונדנסטרון
* סנה

תרופות אנטי-אלרגיות ותרופות לטיפול באנפילקסיס
---------------------------------------------

אפינפרין
#### תרופות ליבה

* דקסמטזון
* אפינפרין
* הידרוקורטיזון
* לורטאדין
* פרדניזולון

נוגדנים וחומרים נוספים המשמשים לטיפול בהרעלות
---------------------------------------------

נלוקסון
אטרופין
#### תרופות ליבה

* פחם פעיל
* אצטיל ציסטאין
* אטרופין
* קלציום גלוקונט
* מתילן כחול
* נלוקסון
* פניצילאמין
* כחול פרוסי
* סודיום ניטריט
* סודיום תיוסולפט

#### תרופות משלימות

* דפרוקסמין
* דימרקפרול
* פומפיזול
* סודיום קלציום
* חומצה דימרקפטו-סוקסינית

תרופות נוגדות-פרכוס
-------------------

קארבאמזפין
#### תרופות ליבה

* קארבאמזפין
* דיאזפאם
* למוטריג'ין
* לוראזפאם
* מגנזיום סולפט
* מידאזולאם
* פנוברביטל
* פניטואין
* חומצה ולפרואית

#### תרופות משלימות

* אתוסוקסימיד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של רשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  רשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי משנת 2017
**מרכז חסידי נדבורנה - היכלי רוזנטל** הוא שמו הרשמי של בניין בית המדרש ובית הכנסת המרכזי ומוסדותיה של חסידות נדבורנה בקריית נדבורנה בבני ברק. מבתי הכנסת הגדולים בבני ברק.

בית המדרש וביתו של האדמו"ר הסמוך לו נבנו במתחם בפינת הרחובות עזרא וחזון איש, שבו הוקמו גם מבני מגורים ומוסדות חינוך. לאחר הקמתו שונה שמו של הקטע האחרון ברחוב עזרא לרחוב האדמו"ר מנדבורנה. גג הקשתות הגבוה של המבנה בולט ונצפה מאזורים גדולים בסביבתו.

בניית בית המדרש ופעילותו
------------------------

המבנה הוקם בתרומתו של איש העסקים היהודי מאיר רוזנטל מפרנקפורט, ונקרא על שמו: 'היכלי רוזנטל'.

אבן הפינה הונחה בי' בסיוון תשמ"ד, בניית המבנה ארכה כ-16 שנה וחנוכת הבית נערכה בניסן תשנ"ב (1992).

המבנה תוכנן על ידי האדריכל ישעיהו אילן, הידוע ביצירת הקשתות למניעת עמוד באמצע אולם בית הכנסת הגדול.
ביציקת הבטון השתתף האדמו"ר, רבי יעקב ישכר בער רוזנבוים, והכניס ליציקה חפצי קדושה בעלי סגולה, האדמו"ר היה מעורב גם בתכנון ובעיצוב בית המדרש.

גובהו של המבנה יותר מ-15 מטר. תשומת לב רבה הופנתה לתחום האקוסטיקה, כך שניתן יהיה לשמוע את שליח הציבור ואת קריאת התורה בכל היציעים.

בית המדרש הגדול נמצא בחלקו הימני של הבניין משמש לתפילה בשבתות ובחגים. בשאר ימות השבוע מתקיימות התפילות בקומות התחתונות של המבנה. בנוסף ישנם במבנה אולם לעריכת הטישים, ספרייה תורנית גדולה, מקוה טהרה גדול וחדרי לימוד. נמצאים בו גם משרדי החסידות וחדר האדמו"ר, את בית המדרש סובבת חצר היכולה להכיל אלפי אנשים ובה נערכים שמחות ואירועים מיוחדים בחסידות.

היכל התפילה
-----------

היכל עזרת הגברים מונה כ-450 מקומות ישיבה. מאירות אותו 3 נברשות ענק. בשורות הראשונות יושבים התורמים והרבנים הבולטים. בבית המדרש שתי גלריות המשמשות למקום ישיבה לנשים.
ארון הקודש המפואר גובהו 10 מטר ורוחבו כ-8 מטר. הוא עשוי שיש ועץ, ומכיל כ-15 ספרי תורה.

גלריית תמונות
-------------

* ארון הקודש בבית המדרש הגדול נדבורנהארון הקודש בבית המדרש הגדול נדבורנה
* כך נראה בית המדרש מהגלריהכך נראה בית המדרש מהגלריה
* מקומו של האדמו"ר בבית הכנסתמקומו של האדמו"ר בבית הכנסת
* כך נראה הבניין מרחוב האדמו"ר מנדבורנהכך נראה הבניין מרחוב האדמו"ר מנדבורנה
* נדבורנה בהכנסת ספר תורה לבית המדרשנדבורנה בהכנסת ספר תורה לבית המדרש
* טיש בחסידות נדבורנהטיש בחסידות נדבורנה

קישורים חיצוניים
----------------

* מיכאל יעקובסון, סיבוב בשני בתי כנסת בתכנון ישעיהו אילן: בבני ברק ובחיפה, בבלוג "חלון אחורי"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007303139505171
* LCCN: nr93008192
* VIAF: 154047886
* WorldCat: lccn-nr93008192

 |
**גיורי וינה** היה כינויה של סדרת גיורים שביצע בית דין אורתודוקסי בווינה בירת אוסטריה, בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20. לפי פרסומים בעיתונות התגיירו במסגרת בית דין זה רבים מהעולים מברית המועצות בשנות ה-70 לבקשת הסוכנות היהודית. בדיעבד עוררו גיורים אלו מחלוקת חריפה, רבנים מחברי הרבנות הראשית לישראל, בעיקר חרדים, טענו שהגיורים נעשים בסיטונאות ובלי אפשרות לוודא כי המתגיירים מתכוונים לקיים מצוות, תנאי שלדעתם הכרחי לכשרות הגיור; טענו כי חברי בית הדין אינם אורתודוקסים וכי חלקם נעדרי הסמכה לרבנות והכשרה לדיינות.

השתלשלות הפרשה
--------------

בית דין אורתודוקסי גייר חלק מיוצאי ברית המועצות בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 בווינה בירת אוסטריה, לבקשת הסוכנות היהודית. מאחר שחלק מהמתגיירים המשיכו מווינה לישראל, נזקקה הרבנות הראשית לסוגיה זו. משלחת רבנים שכללה את הרב שמואל ברוך ורנר ראש בית הדין הרבני בתל אביב, והרב יצחק קוליץ, אז אב בית דין בתל אביב ולימים רבה של ירושלים, יצאה לווינה כדי לעמוד על סדרי הדין בבית הדין ולהיפגש עם אנשיו. עם חזרתם ארצה המליצו הרבנים שלא להכיר בגיורים אלו ובכך למעשה להביא להפסקתם. הרב הצבאי הראשי שלמה גורן תבע להכשיר באופן גורף את כל גיורי בית הדין. התעוררה סערה פוליטית סביב הפרשייה והיא נידונה גם בישיבת הממשלה.

בראשית מרץ 1971 התכנסה מועצת הרבנות הראשית לדון בעניינם של 54 עולים שהתגיירו במסגרת בית הדין בווינה, בהחלטת הרבנות נקבע כי "הואיל ולפי דו"ח השליחים נתברר שבגיורים בווינה ישנם עניינים שצריכים בירור או תיקון, לכן בתי הדין הרבניים שבארץ ידונו על העניינים של המתגיירים הנמצאים באזור שלהם ויבררו אם אין בהם פגם מצד הדין, ובמקרים הצריכים תיקון יעשו את הדרוש בלי דיחוי", בנוסף קבעה ההחלטה כי לא יבוצעו מכאן ולהבא גיורים בצורה זו שבה נעשו בווינה כי "לא תתכן הפקרות בתחום זה".

בעיתונות נכתב כי למעשה קיבלה הרבנות את עמדת המחמירים שתבעו לבדוק בנפרד את כשרותו של כל תיק גיור ובעצם לא לקבל את סמכותו של בית הדין הווינאי, עמדה זו הובלה במועצה בידי הרבנים אליעזר גולדשמידט, שאול ישראלי ושלמה יוסף זוין, בניגוד לעמדתו של הרב הראשי איסר יהודה אונטרמן שנטה להקל יותר. הנוסח המרוכך של ההודעה נועד כדי להביא לקבלתה פה אחד, להוציא קולו של הרב גורן שהחרים את הישיבה במחאה, בשל תוצאותיה שהיו ידועות לו מראש.

בסוף מרץ קיבלה מועצת הרבנות הראשית החלטה לפיה יימשכו הגיורים בווינה אך באמצעות בית דין מסודר עליו יפקחו שלושה רבנים מטעם הרבנות.

בהמשך התפרסם כי הרב אונטרמן שלח לשליחי הסוכנות היהודית בווינה מכתב המאשר דה פקטו את הגיורים, הרב אונטרמן הכחיש את הידיעה בראיון שהעניק לעיתונאי לוי יצחק הירושלמי.

לקריאה נוספת
------------

* ועד הרבנים העולמי לענייני גיור, **שערוריית הגיורים המזויפים**: על תעלולי הגיור הסיטוני במסוה הלכתי במדינת ישראל, ירושלים תשמ"ט, **פרק ה: השערורייה בווינה**, עמ' 89-74. (ספר הסברה של מתנגדי הגיורים בווינה)

קישורים חיצוניים
----------------

* "מועצת גדולי התורה" תדון בגיורי-וינה, מעריב, 2 במרץ 1971
* סופר מעריב בירושלים (נח זבולוני), הרבנות החליטה לא להכיר בגיורי וינה, מעריב, 3 במרץ 1971
* שמעון פינס, אונטרמן: אין לבטל לגמרי גיורי וינה, דבר, 7 במרץ 1971

הערות שוליים
------------

1. ↑  ⁨גיורי וינה יידונו לגופם ⁩ | ⁨דבר⁩ | 3 March 1971 | Newspapers | The National Library of Israel, באתר www.nli.org.il (באנגלית)
2. ↑  הרבנות החליטה להקל בגיור, דבר, 25 במרץ 1971.
3. ↑  לוי יצחק הירושלמי, "אין מכתב שלי המאשר את 'גיורי וינה'", מעריב, 9 באפריל 1971.
מהגרים סינים על סיפונה של ספינת קיטור, בדרכם לסן פרנסיסקו, איור משנת 1876.
**הגירה המונית** היא תופעה בה קבוצות גדולות של אנשים מהגרים מאזור גאוגרפי אחד למשנהו. הגירה המונית שונה מהגירה של בודדים או של קבוצות קטנות, וכן מהגירה עונתית (אנ') המתרחשת באופן קבוע בקהילות חקלאיות.

במהלך ההיסטוריה אירעו מקרים רבים של הגירה המונית שכונו בשם **"ההגירה הגדולה"** או בשמות דומים, בהם:

* נדידת העמים, הגירת שבטים גרמאניים וסלאביים באירופה, בין המאה הרביעית לבין המאה התשיעית.
* סחר העבדים האטלנטי, מהמאה ה-16 ועד המאה ה-19.
* ההגירה של סוחרי פרוות וציידים לשביל אורגון בשנת 1843
* הטרק הגדול, גל הגירה המוני של אפריקאנרים באמצע המאה ה-19.
* העלייה ההמונית לישראל, לאחר קום המדינה.

בשנים 1846 עד 1914 התרחשו גלי הגירה המונית רבים בעולם. היסטוריונים זיהו שלושה גורמים עיקריים לגלי ההגירה הללו: התפתחות התחבורה, שגרמה לירידה דרמטית בעלות ההגירה; פיתוח כלכלי מואץ בארצות הברית ובאירופה, שעודדו הגירה אליהן; וגבולות פתוחים בין המדינות. בתקופה זו היו הגירות המוניות גם באזורים נוספים בעולם, בהן גם הגירה פנימית. בסין, רבים היגרו מהכפרים ההרריים לערי החוף, וכן סינים רבים היגרו למטעי תה ומפעלי טקסטיל בהודו, ולאזורי תעשייה בצפון אירופה. במצרים, פרויקטים כמו הקמת תעלת סואץ ופיתוח חקלאי לגידולי כותנה משכו כמויות גדולות של מהגרים משאר אזורי המדינה.

רוב ההיסטוריונים כוללים במונח "הגירה המונית" גם מקרים של הגירה בכפייה וטרנספר, כמו סחר העבדים האטלנטי, חלוקת הודו ואפילו יציאת מצרים.

בארצות הברית החלה להתפתח בשנת 1825 תפיסה בשם "נייטיביזם" המתנגדת תקיפות להגירה המונית. תפיסה זו קיימת עד היום ומהווה חלק מהשיח הפוליטי הציבורי בארצות הברית. בין השאר גרמה תפיסת הנייטיביזם לכך שארצות הברית נעלה את שעריה בפני פליטים יהודים מגרמניה הנאצית שניסו להימלט מהשואה.

ראו גם
------

* טרנספר
* בהלה לזהב

הערות שוליים
------------

1. ↑  Global Migration, 1846-1940, מאמר בכתב העת Journal of World History. (באנגלית).
ילד בעל עיניים שחורות
**הילדים עם העיניים השחורות** (או **הילדים שחורי העיניים**) הם אגדה אורבנית על יצורים על טבעיים בדמות ילדים בגילאים 6 עד 16 לערך, עם עור לבן חיוור ועיניים שחורות נטולות אישונים, שלפי דיווחים נראו מבקשים טרמפים או מקבצים נדבות, או נצפו בפתחי בתי מגורים. סיפורים על ילדים שחורי עיניים הופיעו בתרבות הפופולרית מאז סוף שנות התשעים.

היסטוריה
--------

ישנה טענה שמקור האגדה הוא בשנות השמונים, מפרסומים שנכתבו על ידי הכתב בריאן בית'אל על "רשימת תפוצה הקשורות לרוחות רפאים" הנוגעת למפגשים לכאורה עם "ילדים שחורי עיניים" באבילין, טקסס, פורטלנד ואורגון. עם זאת, מרב המקורות העוסקים בתופעה החלו להופיע בסוף שנות התשעים.

בשנת 2012, הופק סרט האימה "הילדים שחורי העיניים" בעזרת פרויקט מימון המונים שנעשה באתר Kickstarter, מנהלו של הפרויקט ציין כי הילדים שחורי העיניים הם "אגדה אורבנית שכבר מרחפת באינטרנט שנים, אני תמיד חשבתי שזה סיפור מרתק".

בסוף ספטמבר 2014, הציג הצהובון הבריטי "הדיילי סטאר" בעמודו הראשון שלושה סיפורים על תצפיות לכאורה של ילדים שחורי עיניים. התצפיות נלקחו ברצינות על ידי ציידי רפאים, חלקם מאמינים שילדים אלו יכולים להיות חייזרים, ערפדים או רוחות רפאים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הילדים עם העיניים השחורות** בוויקישיתוף
* מאמר באתר skeptoid בנושא

הערות שוליים
------------

1. ↑  Legend: Mysterious black-eyed children show up at the homes of unsuspecting residents Snopes.com
2. ↑  Hill, Sharon. "Behind black eyes: Reports of spooky black-eyed kids". *JREF*. randi.org. נבדק ב-30 בספטמבר 2014. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  Smith, Patrick (3 Oct 2014). Everything You Need To Know About Black-Eyed Ghost Children, *BuzzFeed*
4. ↑  (19 November 2013). Black eyed children: Real, or just a creepy myth?
5. ↑  Romano, Aja. "The definitive guide to creepypasta—the Internet's scariest urban legends". *dailydot.com*. The Daily Dot. נבדק ב-21 בנובמבר 2014. `{{cite web}}`:  (עזרה)
6. ↑  Smith, Patrick (2014-10-03). "Everything You Need To Know About Black-Eyed Ghost Children". *BuzzFeed*. נבדק ב-2019-03-11.
7. ↑  קבוצות Google, באתר groups.google.com
8. ↑  Black Eyed Children, Know Your Meme
**מאיר כהן** (1936 – 28 בדצמבר 2021) היה עיתונאי ופרשן שפעל בקול ישראל, ברשות השידור ברדיו ובטלוויזיה ובגלי צה"ל.

ביוגרפיה
--------

מאיר כהן נולד לעליזה ולגרשון כהן (שכונה "חכם גרשון מנחלת שמעון"), למשפחה בת 9 ילדים (אחיו מרדכי כהן שירת כמפקד משמר הכנסת בשנים 1989–1995 ואחיו יונה כהן היה עיתונאי וסופר), וגדל בירושלים בשכונת נחלת שמעון בסמוך לקבר שמעון הצדיק. אביו, שעלה לישראל מעיראק, היה רב וחזן במקצועו, לימד ב"בית תלמוד תורה", שם למד כהן עד כיתה ג'. לאחר מכן למד בבית הספר "תלמוד תורה מזרחי" ובתיכון "גבע" עד גיוסו לצה"ל.

את שירותו בצה"ל החל בשנת 1954, ושירת בגבעתי. לאחר שחרורו מצה"ל עבד במשרד האוצר ובמקביל היה עיתונאי לענייני תעופה וחלל. בשנת 1976 עזב את משרד האוצר, והתמסר לתחום העיתונות ככתב חוקר מומחה לענייני תעופה וחלל.

כהן עבד כפרשן בקול ישראל, רשות השידור ברדיו ובטלוויזיה ובגלי צה"ל. בנוסף היה פרשן וכתב בתוכנית הטלוויזיה "מבט שני" בערוץ הראשון, וגם ב-BBC. בנוסף כתב בעיתונים: ידיעות אחרונות, הארץ, מעריב, מעריב לנוער, ובשבועון כותרת ראשית. במקביל ערך חוגי תעופה וחלל. 

כהן כתב 15 ספרים בענייני תעופה חלל וביטחון ישראל. הוא היה מרצה בכנסים וימי עיון של חברות וארגונים, חוגי בית פרטיים, בתי ספר, ימי עיון וסמינרים בישראל ומחוצה לה.

מאיר כהן נפטר ב-28 בדצמבר 2021. הותיר אחריו אישה, רבקה, וארבעה ילדים. התגורר בירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מאיר כהן
* רשימת הפרסומים של מאיר כהן, בקטלוג הספרייה הלאומית
* מאיר כהן (1936-2021), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑   מבט שני: חשיפה: הפלת מיג 25 סורי בלבנון 1982 על ידי מערכת ההוק - כתבה מלאה, סרטון באתר יוטיוב
2. 1 2  אלי אלון, מת העיתונאי לענייני תעופה מאיר כהן, באתר News1 מחלקה ראשונה‏, 30 בדצמבר 2021
3. ↑  כתבה של כהן בכותרת ראשית - תחליפים ללביא, כותרת ראשית, 3 בספטמבר 1986

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007305508005171
* GND: 1112167730
* LCCN: n88231820
* VIAF: 97231846
* WorldCat: viaf-97231846

 |
**הגירוש הגדול של מרץ** - שם למבצע של משרד לביטחון המדינה הסובייטי באסטוניה הסובייטית, לטביה הסובייטית וליטא הסובייטית במהלכו גורשו כ-100 אלף אזרחים לסיביר. המבצע נערך במרץ 1949.

רקע
---

בעקבות מהפכת אוקטובר ומלחמת האזרחים ברוסיה לאורך חוף הים הבלטי הוקמו מדינות עצמאיות אסטוניה, לטביה וליטא. בשנת 1940 כתוצאה מסיכומים של הסכם ריבנטרופ–מולוטוב לשטחי מדינות אלו הוכנסו יחידות של הצבא האדום, משטרים דמוקרטיים הוחלפו בממשלות תומכות בברית המועצות ובסופו של תהליך המדינות סופחו לברית המועצות. כבר בתחילת יוני 1941 בוצע גירוש המוני של אזרחים לסיביר. במהלך מלחמת העולם השנייה השטח נכבש על ידי ורמאכט. תושבים לא מעטים הצטרפו לצבא הנאצי ולחמו נגד הצבא האדום. לאחר קריסת המשטר הנאצי ביערות הסתתרו מתנגדי הכיבוש הסובייטי ומספר שנים הם ניהלו מאבק מזוין נגד השלטון.

הכנות למבצע
-----------

בהתאם להחלטת הממשל הסובייטי מ-29 בינואר 1949 החלו הכנות לגירוש איכרים מבוססים ומשפחותיהם, משפחות מתנגדי המשטר, תומכי מתנגדי המשטר וכו'. ב-12 במרץ הוצא צו שר הפנים של ברית המועצות על ביצוע הגירוש. המבצע היה באחריות משרד לביטחון המדינה בראשות ויקטור אבאקומוב ומשרד הפנים היה היחידה המסייעת. לצורך המבצע לאזור הובאו יחידות צבא נוספות בהיקף של כ-10 אלף חיילים. הגירוש עצמו בוצע על ידי יחידות של 9-10 איש שכללו שלושה סוכני ק.ג.ב, 2 חיילים ו-4-5 פעילים מקומיים. בניגוד למבצע גירוש של יוני 1941 המשפחות לא הופרדו וכול חברי המשפחה הובאו לאותו מקום הגליה.

תוצאות המבצע
------------

בסך הכול גורשו כ-94 אלף אזרחים, מתוכם 72% נשים וילדים. מאסטוניה גורשו 21,000 אזרחים, מלטביה 42,000 אזרחים ומליטא 31 אלף אזרחים. היקף המגורשים הגיע לכ-2-3% מכלל אוכלוסיית הרפובליקות. רוב הגירוש התרחש ב-25 במרץ, והשלמות קטנות התבצעו בימים לאחר מכן. כל המגורשים חתמו על מסמך לפיו קיבלו מעמד תושב מיוחד ללא זכות לחזור ועונש של 20 שנות עבודת פרך אם ינסו לברוח. הם היו צריכים להתייצב במשרד מקומי של משרד הפנים פעם בחודש. המגורשים התיישבו במחוז אמור, מחוז אירקוטסק, מחוז קרסנויארסק, מחוז נובוסיבירסק, מחוז אומסק ומחוז טומסק.

בהתאם לצו של הסובייט העליון קיבלו 75 עובדי מערכת הביטחון את עיטור הדגל האדום, ועוד 17 אנשים קיבלו עיטורים אחרים על הצטיינות בביצוע הגירוש.

לאחר פטירת יוסיף סטלין בשנת 1953 וקבלת הרשאה לחזור בשנת 1957 החל לזרום זרם חוזרים מסיביר ועד לתחילת שנות ה-60 חזרו כל המגורשים שנותרו בחיים. לפי הערכה כ-12% מהמגורשים נפטרו.

בתחילת המאה ה-21 נערכו באסטוניה משפטים נגד מבצעי הגירוש, והם נשפטו למספר שנות מאסר.
**גלינה גורוחובה** (ברוסית: **Галина Евгеньевна Горохова**;‏ 31 באוגוסט 1938) הייתה סייפת סובייטית. אלופה אולימפית (רומא 1960, מקסיקו 1968 ומינכן 1972), בעלת 9 מדליות זהב באליפויות העולם. 

גלינה גורוחובה נולדה במוסקבה. בילדותה גורוחובה חלמה על הים ואף סיימה את בית הספר לימאות ונכללה בסגל אונייה שהפליגה בנהרות. בשנת 1953 היא הגיעה לאימוני סיף. במהלך כל הקריירה היא התאמנה לצד אלכסנדרה זאבלינה, גם היא אלופה אולימפית. בשנת 1965 ובשנת 1970 גורוחובה הייתה אלופת עולם במקצוע אישי. 

גורוחובה הייתה חברה בנבחרת ברית המועצות עד לשנת 1972 וזכתה ב-3 אולימפיאדות בתחרות קבוצתית. בטוקיו 1964 גורוחובה עם קבוצתה זכתה במדליית כסף. במהלך תחרות אישית של מקסיקו סיטי 1968 גורוחובה ניצחה את ילנה בלובה, אך בסופה של תחרות בלובה זכתה במדליית זהב וגורוחובה נותרה ללא מדליה אישית. מינכן 1972 היא זכתה במדליית ארד אישית.

בנוסף לכך גורוחובה זכתה כמה פעמים בתחרויות אירופאיות ו-22 פעמים הייתה אלופת ברית המועצות.

בשנת 1973 לאחר לידת ביתה היא חזרה להתאמן, אך בעקבות תאונת דרכים החליטה לעזוב סופית את הספורט. בשנת 1975 היא החלה לאמן ובמשך שנים הייתה מאמנת נבחרת ברית המועצות. היא כהנה בתפקיד זה עד לשנת 1992.

גלינה גורוחובה סיימה לימודים במכון לספורט במוסקבה ובשנת 1973 קיבלה תואר דוקטור תוך התמחות בהיסטוריה.

בשנת 1991 גורוחובה נבחרה ליושב ראש איגוד הספורטאים הרוסי. הארגון מטפל בהגנה סוציאלית של הספורטאים ומאמנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גלינה גורוחובה** בוויקישיתוף

* גלינה גורוחובה, באתר olympedia.org
**הגילוח הגדול** הוא סרט קצר (שאורכו 5 דקות ו-11 שניות) משנת 1967, בבימויו של מרטין סקורסזה. הסרט ידוע גם בשם "**וייט 67'**".

עלילת הסרט
----------

פיטר ברנות הוא ה"מתגלח", דמות העומדת ומתגלחת במקלחת. ברנות חוזר על פעולת הגילוח שוב ושוב עד לפציעה עצמית חוזרת ונשנית ועד לזוב דם. זאת, מאחר שבשלב מסוים המתגלח מגלח גם את עורו, ולא רק את שיער פניו.

הפקה
----

הסרט בוים על ידי מרטין סקורסזה באוניברסיטת ניו יורק במגמת הקולנוע, כחלק משיעור. הסרט צולם על פילם של 16 מילימטר.

מוזיקה
------

המוזיקה המלווה את הסרט היא השיר "אני לא יכול להתחיל", של "Bunny Berigan", שנכתב ב-1937.

ביקורות
-------

מבקרי קולנוע רבים פירשו את התנהגות הצעיר כתהליך של פגיעה עצמית הבאה כמטפורה על ההרס העצמי שמביאה איתה המעורבות של ארצות הברית במלחמת וייטנאם.

סקורסזה שלח את התסריט לפסטיבל סרטים בבלגיה ("Knokke België festival"). מפיקי הפסטיבל אהבו את התסריט ומימנו את הסרט. הסרט זכה בפרס "Le Prix de L’age D’or".

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* "הגילוח הגדול", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "הגילוח הגדול", באתר AllMovie (באנגלית)

* "הגילוח הגדול", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* הגילוח הגדול, בביצוע Link to the film, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  The New York Times, The Big Shave (הקישור אינו פעיל, 1 בינואר 2019)
2. ↑  Steven De Foer, Martin Scorsese vocht 32 jaar voor "Gangs of New York", *De Standaard* (בהולנדית)
**סאונדקס** הוא אלגוריתם פונטי שמאפשר לזהות שמות לפי צלילם ואופן הגייתם, ובכך להתגבר על הבדלי כתיב לא משמעותיים, העלולים לנבוע משגיאות כתיב נפוצות. סאונדקס הוא הנפוץ מבין האלגוריתמים הפונטיים.

סאונדקס פותח בארצות הברית על ידי רוברט ראסל ומרגרט אודל, ונרשם כפטנט בשנים 1918 ו-1922 (פטנט אמריקאי מס' 1,261,167 ופטנט אמריקאי מס' 1,435,663). וריאציה של האלגוריתם, הקרויה "סאונדקס אמריקאי", פותחה בשנות השלושים של המאה העשרים לשם ניתוח תוצאות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנים 1890 עד 1920. אלגוריתם סאונדקס בלט בשנות השישים, כאשר פורסמו מאמרים אחדים העוסקים בו, בכתבי העת Communications of the ACM ו-Journal of the ACM, ובפרט כאשר תואר על ידי דונלד קנות' בספריו The Art of Computer Programming.

אלגוריתם סאונדקס מתאים לכל שם קוד בן ארבעה תווים: אות ואחריה שלוש ספרות. האות היא האות הראשונה של השם, והספרות הן פונקציה של יתר העיצורים שבשם. לעיצורים בעלי צליל דומה מותאמת אותה ספרה. כך, למשל, העיצורים השפתיים B, F, P, V מקודדים כולם כ-1. אמות קריאה עשויות להשפיע על הקידוד, אך הן מקודדות באופן ישיר רק כאשר הן האות הראשונה בשם.

האלגוריתם במלואו:

1. השאר את האות הראשונה של השם.
2. מיתר האותיות של השם סלק את כל המופעים של התנועות a, e, h, i, o, u, w, y.
3. לאותיות שנותרו, פרט לאות הראשונה, החלף את העיצורים בספרות כדלקמן:
	* **1** <= b, f, p, v - האותיות המייצגות עיצורים הנהגים באמצעות השפתיים והשיניים
	* **2** <= c, g, j, k, q, s, x, z - האותיות המייצגות את העיצורים הגרוניים והשורקים
	* **3** <= d, t - האותיות המייצגות עיצורים הנהגים בעזרת השיניים
	* **4** <= l - האות המייצגת עיצורים הנהגים בעזרת החיך
	* **5** <= m, n - האותיות המייצגות עיצורים הנהגים באמצעות השפתיים והאף
	* **6** <= r - האות המייצגת עיצורים הנהגים באמצעות הלשון והאף
4. אם שתי אותיות או יותר שלהן הותאמה אותה ספרה סמוכות בשם המקורי, התעלם מכולן מלבד הראשונה.
5. החזר את ארבעת התווים הראשונים שהתקבלו. אם יש פחות מארבעה תווים, השלם את הספרות באפסים.

באלגוריתם זה, השמות Robert ו-Rupert מקבלים קוד זהה, R163, ואילו Rubin מקבל את הקוד R150. 

האלגוריתם מאפשר להתגבר על טעויות שמיעה, טעויות לשוניות וטעויות הקלדה, שעלולות להיווצר בעת איסוף והקלדה של נתונים העוסקים בבני אדם, ששמם הוא מרכיב חשוב בזיהוים. 

מטבעו האלגוריתם תלוי בשפה. מובן שהוא דורש התאמה לשימוש בשפה שאיננה נכתבת באלפבית לטיני, וגם כאשר השפה נכתבת באלפבית לטיני, כללי ההגייה שלה עשויים להיות שונים מאלה של האנגלית. באמצע שנות השישים פותח בישראל אלגוריתם סאונדקס לשמות עבריים, על ידי העוסקים בעיבוד נתוני מרשם התושבים. 

אלגוריתם סאונדקס המתואר לעיל יוצר יחס שקילות בקבוצת השמות (שני שמות הם שקולים כאשר האלגוריתם מתאים להם קוד זהה). לכל שני שמות נתונים ייתכן אחד משני מצבים אפשריים: הם שקולים זה לזה, או שאינם שקולים זה לזה. תשובות מגוונות יותר מתקבלות מאלגוריתם המגדיר מרחק (מטריקה) בין שני שמות. דוגמה לאלגוריתם כזה הוא מרחק המינג. אלגוריתם נוסף המחזיר מרחק בין שמות, בשם Graphex, פותח בצה"ל על ידי אסא כשר, בעת שהיה חייל בשירות סדיר. המשתמש באלגוריתם מסוג זה יכול להחליט על המרחק הרצוי לו (אולי לפי מידע נוסף שיש לפניו).

לקריאה נוספת
------------

* פנחס שטרן, "האם אפשר לתרגם את הסאונדקס לעברית?", **קובץ ההרצאות - הכנס הארצי לעיבוד נתונים 1966**.
* אסא כשר, "GRAPHEX", **קובץ ההרצאות - הכנס הארצי לעיבוד נתונים 1966**.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **סאונדקס** |
עצמות כף יד שמאל. בתמונה, עצמות המסרק מחוברות זו לזו בקפיצים והגלילים נראים בהמשך להן.
עצמות כף רגל שמאל. גם כאן, מחוברות עצמות המסרק בקפיצים מתכתיים והגלילים נמצאים בהמשכן. אפשר לראות שלבוהן הגדולה שני גלילים בלבד.
השם **גלילים** (TA: Ossa digitorum; Phalanges) ניתן לעצמות המרכיבות את שלד אצבעות הידיים ואצבעות כף הרגל. בפרימטים, דוגמת האדם והקופים, לאגודל ולבוהן ברגל שני גלילים וליתר האצבעות שלושה גלילים. גלילים מסווגים כעצמות ארוכות.

אין לכל גליל שם משלו. הגלילים נקראים לפי האצבעות שהם מרכיבים. בנוסף, מכונים הגלילים לפי מרחקם מהגוף. כך למשל, הגליל שנמצא בקצה הזרת, מכונה **הגליל המרוחק** של האצבע החמישית (האגודל הוא האצבע הראשונה, האצבע המורה היא האצבע השנייה וכן הלאה) ובהמשך לו, לכיוון הגוף, יתר גלילי האצבע החמישית: **הגליל האמצעי** ו**הגליל המקורב** (הקרוב ביותר לגוף, המופרק עם עצם המסרק החמישית).

הגלילים מחולקים לשלוש שורות:

* **השורה המקורבת** - כוללת את כל הגלילים המופרקים עם עצמות המסרק (של כף היד ושל כף הרגל).
* **השורה האמצעית** - הגלילים בהמשך לגלילים של השורה המקורבת. מופרקים בשני קצוותיהם עם השורה המקורבת והשורה המרוחקת. לאגודל ולבוהן של כף הרגל אין גליל אמצעי.
* **השורה המרוחקת** - הגלילים שבקצות כל האצבעות. מופרקים עם הגלילים של השורה האמצעית.

הגלילים של כף הרגל מקבילים בצורתם לגלילים של כף היד, אך אלו של כף הרגל, קצרים יותר מאלו של כף היד.

ראו גם
------

* אנטומיה - מונחים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גלילים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007537684805171
* BnF: cb13509599w (data)
* LCCN: sh2005020094

 |
הברון **קרל תיאודור צו גוטנברג** (נולד ב-5 בדצמבר 1971) לבית גוטנברג, הוא פוליטיקאי גרמני מטעם המפלגה הנוצרית-סוציאלית בבוואריה (CSU).

לימודיו
-------

בשנת 1991 לאחר סיום לימודי התיכון ברוזנהיים, הצטרף גוטנברג לצבא גרמניה לחטיבת חיל רגלים מספר 23 בשירות הסדיר, בסיום שירותו הוא עזב את הצבא בדרגת סמל.

בשנת 1999 קיבל גוטנברג את תוארו בחוק ומשפט מאוניברסיטת ביירוית בביירוית שבגרמניה, אך לא המשיך לבחינות הארציות בנושא.

בשנת 2011 הצטרף גוטנברג למרכז ללימודים אסטרטגיים ובין-לאומיים כמדינאי נכבד. כמו כן הוא מייעץ כסגן נשיא הנציבות האירופית לקידום חופש האינטרנט בנושאי שאלות החוץ.

פוליטיקה
--------

כחבר הבונדסטאג משנת 2002 עד מרץ 2011, גוטנברג החזיק לתקופה קצרה את תפקיד המזכיר הכללי של מפלגתו, לפני שמונה לשר הפדרלי לכלכלה וטכנולוגיה בחודשים האחרונים של הקבינט הראשון של אנגלה מרקל ב-10 בפברואר 2009. לאחר שנכנס לתפקידו בקבינט, הוא הפך במהרה לאחד הפוליטיקאים הפופולריים ביותר של גרמניה. מ-28 באוקטובר 2009 שימש גוטנברג כשר ההגנה של גרמניה בקבינט השני של מרקל. בעקבות גילוי של הביקורת הציבורית על תארו הלימודי בוטל הדוקטורט שקיבל בעברו, ופרשה זו הובילה להתפטרותו מתפקיד שר הביטחון ב-1 במרץ 2011.

משפחה
-----

הברון קרל תיאודור צו גוטנברג נשוי לרוזנת שטפני פון ביסמרק שונהאוזן. השניים נפגשו בפסטיבל "מצעד האהבה" בברלין בשנת 1995, ונישאו ב-12 בפברואר 2000. יש להם שתי בנות, שנולדו בשנים 2001 ו-2002.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרל-תיאודור צו גוטנברג** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של קרל-תיאודור צו גוטנברג (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007401458905171
* GND: 129602434
* ISNI: 0000 0000 8266 3422
* LCCN: no2010136878
* NLP: A2967170X
* NTA: 069977283
* SUDOC: 148086225
* VIAF: 74936324
* WorldCat: lccn-no2010136878

 |
**סאווה** (גרמנית **Save** או **Sau**, קרואטית, בוסנית וסלובנית **Sava**, סרבית **Сава**, הונגרית **Száva**) הוא יובל ימני והשופע ביותר של נהר הדנובה בחבל הבלקן באירופה.

גאוגרפיה
--------

הסאווה ניזון משני יובלים - סאווה דולינקה (Sava Dolinka - "של העמק") וסאווה בוהינקה (Sava Bohinjka - "של אזור בוהין") - המתאחדים בתחומי סלובניה בין העיירות לסצה (Lesce) ורדובלייצה (Radovljica). מנקודה זו ועד לשפכו אל הדנובה בבלגרד, בירת סרביה, אורכו של הנהר הוא 945 ק"מ, או 990 ק"מ מנקודת השפיעה של יובלו הארוך יותר - הסאווה דולינקה.

תחילתו של נהר הסאווה דולינקה בנקיק נדיז'ה (Nadiža). לאחר מכן זורם הנהר דרך נתיב תת-קרקעי שאורכו 5 ק"מ, ומגיח שוב בגובה של 842 מטר סמוך לעיירת הסקי והנופש קרנסקה גורה (Kranjska Gora). תחילתו של היובל האחר, הסאווה בוהינקה שאורכו 31 ק"מ, בגובה של 805 מטר בתחומי הפארק הלאומי היחיד בסלובניה - הפארק הלאומי טריגלב. הנהר המכונה בחלקו זה "סביצה" (Savica - "הסאווה הקטנה"), מאבד 60 מטר מגובהו במפלי סביצה (Slap Savica) ולאחר מכן חוצה את אגם בוהין.

גליל מימיו של הסאווה משתרע על 95,719 קמ"ר בחלקים ניכרים של בוסניה והרצגובינה, סלובניה וקרואטיה.
ספיקתו מתגברת מ-255 מ"ק לשנייה ליד זאגרב ל-1,722 מ"ק לשנייה בבלגרד, ועומקו המקסימלי מגיע ל-28 עד 30 מטר. לחלקו העליון של הנהר פוטנציאל הידרו-חשמלי רב, ובתחומי סלובניה הוקמו שלושה מפעלים להפקת חשמל מכוח מימיו, ואחרים נמצאים בשלבים שונים של הקמה.

השטחים המישוריים שסביב הנהר חשופים להצפות, והסאווה הציף חלקים מבלגרד ב-1981 וב-2006. יישומם של הסכמים לפיקוח על עוצמת זרימתו של הנהר, להקמת נתיב שיט לכל סוגי כלי השיט עד לזאגרב, ולהגנה על סביבתו האקולוגית, נעצר עם התפרקות יוגוסלביה ב-1991.

הסאווה פתוח לשיט לאורך 593 ק"מ משפכו אל הדנובה ועד למפגשו עם אחד מיובליו, הקופה בסמוך לסיסק. כלי שיט קטנים יותר יכולים להמשיך עד לזאגרב. הסאווה פתוח לשיט בינלאומי ועמק הנהר משמש כפרוזדור תעבורתי לכביש המהיר A3 ולמסילת הרכבת בין זאגרב לבלגרד. בשל כך שהעמק מיושב בצפיפות, הנהר סובל מבעיות זיהום קשות. הסאווה מתווה את מרבית גבולה הצפוני של בוסניה והרצגובינה (עם קרואטיה).

גלריה
-----

* מפל סביצהמפל סביצה
* אגם בוהיןאגם בוהין
* שפך הסאווה אל הדנובה בבלגרדשפך הסאווה אל הדנובה בבלגרד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סאווה** בוויקישיתוף
* סאווה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16716117v (data)
* GND: 4250545-8
* NKC: ge800212
* SUDOC: 132634872
* VIAF: 110144647643939724008
* WorldCat (עם VIAF): 110144647643939724008

 |