recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
יפןיפן
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא נודה. 
**יושיהיקו נודה** (ביפנית: **野田 佳彦**; נולד ב-20 במאי 1957) הוא ראש ממשלת יפן לשעבר.

ביוגרפיה
--------

נודה נולד בעיר פיואנבאשי במחוז צ'יבה, בנו של צנחן בכוחות ההגנה העצמית של יפן. הוא בוגר לימודי תואר ראשון בבית הספר למדעי המדינה וכלכלה של אוניברסיטת ואסדה ובוגר המחזור הראשון של מכון מאטסושיטה לממשל וניהול. במקביל עבד כקורא מוני גז, בין השאר על מנת להכיר טוב יותר את אוכלוסיית המחוז שלו לקראת כניסה לפוליטיקה.

את הקריירה הפוליטית שלו החל בבחירות למועצת הנבחרים של מחוז צ'יבה ב-1987, הוא התמודד כמועמד עצמאי ללא תמיכה של מפלגה פוליטית והחל בכהונתו הראשונה באפריל 1987, ב-1991 נבחר לכהונה נוספת. לאחר הקמתה של מפלגת JNP הצטרף אליה, התמודד על מקום בדיאט של יפן, ונבחר ב-1993 לכהן כנציג המחוז הרביעי של צ'יבה בבית הנבחרים התחתון. הוא הפסיד בבחירות ב-1996, אך שב וניצח בשנת 2000 ומאז נבחר לתפקיד עוד 3 פעמים. בדיאט כיהן כיו"ר ועדת התקציבים.

נודה הצטרף למפלגה הדמוקרטית של יפן והתמודד בבחירות המקדימות לנשיאות ב-2002. מטעם המפלגה כיהן כאחראי על הרפורמות הרגולוטריות ושר האוצר בממשלת הצללים, יו"ר ועדת יחסי הציבור של המפלגה ומזכ"ל המפלגה בפועל. בספטמבר 2009 מונה לסגן שר האוצר בממשלתו של יוקיו הטויאמה וביוני 2010 מונה לשר האוצר בקבינט של נאוטו קאן. כשר אוצר נקט במדיניות של ריסון פיסקלי, שכללה צמצום בהוצאות הציבוריות, הורדת החוב הציבורי של יפן והעלאת מיסים הוא התערב במדיניות המוניטרית ופעל להורדת שער הין על מנת לסייע בייצוא. הוא תומך נלהב בתוכנית החלל של יפן.

לאחר התפטרותו של קאן באוגוסט 2011, בחרה המפלגה הדמוקרטית בנודה כיורשו של קאן כמנהיג המפלגה ובתפקיד ראש ממשלת יפן, נודה זכה לרוב בפרלמנט ומונה על ידי הקיסר לתפקיד ראש הממשלה ב-2 בספטמבר. נודה ציין כי האתגרים הגדולים ביותר העומדים בפניו הם שיקום יפן בעקבות רעידת האדמה והצונמי בסנדאי (2011), סיום המשבר הגרעיני בעקבות הפגיעה בתחנת הכוח הגרעינית פוקושימה 1 והתמודדות עם שער הין המתחזק.

נודה נשוי ואב לשני ילדים, הוא בעל חגורה שחורה בג'ודו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יושיהיקו נודה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של יושיהיקו נודה (ביפנית)
* יושיהיקו נודה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* יושיהיקו נודה, ברשת החברתית טוויטר
* פרופיל באתר המפלגה הדמוקרטית
* Yoshihiko Noda Is Low-Key Politician With Hawkish Bent, וול סטריט ג'ורנל, 30 באוגוסט 2011

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**נאוטו קאן** | **ראש ממשלת יפן(רשימה)** | **הבא**:**שינזו אבה** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 7176 2089
* LCCN: no2009159738
* NDL: 01162161
* VIAF: 101490007
* WorldCat: lccn-no2009159738

 |
**ג'וזף ד. קירנן** (באנגלית: **Joseph D. "Joe" Kernan**‏; 4 בפברואר 1955) הוא תת אדמירל בדימוס בצי האמריקאי, אשר שימש כמפקד פיקוד הלוחמה המיוחדת של הצי וכסגן מפקד פיקוד דרום של ארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

קירנן נולד בבסיס חיל האוויר האמריקני טראוויס, קליפורניה. בשנת 1977 השלים את לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית. בסיום לימודיו הוסמך כקצין בצי ארצות הברית.

קריירה
------

קירנן שירת תחילה כקצין ימי במשחתת "USS Horne" וב-1982 התנדב ליחידת הקומנדו הימי האמריקני, "אריות הים" (Navy SEALs), שם שימש כלוחם ומפקד. קירנן שימש במגוון תפקידי מטה ופיקוד בצוותי הקומנדו הימי. בשנים 1994–1996 פיקד על צוות 2 ובשנים 1999–2003 שימש כמפקד צוות 6 (צוות הלוחמה בטרור הנחשב למעולה שבצוותים), והוביל אותו במלחמת אפגניסטן ובמלחמת עיראק. בשנת 2007 מונה למפקד פיקוד הלוחמה המיוחדת של הצי. לאחר מכן שימש כעוזר מיוחד לשר ההגנה כמפקד הצי הרביעי של ארצות הברית וכסגן מפקד פיקוד דרום של ארצות הברית. בשנת 2013 פרש לגמלאות.
מונה על ידי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לתת-שר ההגנה למודיעין. הוא כיהן בתפקיד עד נובמבר 2020.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'וזף קירנן** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה באתר הצי.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Thom Shanker and Eric Schmitt, Special Operations Veterans Rise in Hierarchy, The New York Times, August 8, 2011.
2. ↑  שון ניילור "**יום שלא טוב למות בו**", תל אביב: המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה - המכון - לחקר הטקטיקה, הוצאת משרד הביטחון, 2007, עמוד 24.
מקהלת הנערים של וינה, אגודת הזמר הווינאית, המקהלה הפילהרמונית ברטיסלאבה, התזמורת הממלכתית של ברלין – מוזיקפריין
**מקהלת הנערים של וינה** (בגרמנית: **Wiener Sängerknaben**) היא מקהלה של נערים בקולות סופרן ואלט, השוכנת בווינה, אוסטריה. היא אחת ממקהלות הנערים הנודעות ביותר בעולם. הנערים נבחרים בעיקר מאוסטריה אך גם מארצות אחרות בעולם, לאחר ראיון אישי.

המקהלה, שהתפרסמה באיכותה הווקאלית היוצאת מן הכלל, עבדה בשנות קיומה עם מוזיקאים כמו וולפגנג אמדאוס מוצרט, אנטוניו קאלדארה, אנטוניו סאליירי, היינריך איזאק, פאול הופהיימר, היינריך איגנץ ביבר, יוהאן יוזף פוקס, כריסטוף ויליבלד גלוק ואנטון ברוקנר.

תולדות המקהלה
-------------

המקהלה היא הממשיכה המודרנית של מקהלות הנערים של חצר המלוכה הוינאית, שראשיתן בימי הביניים המאוחרים. המקהלה נוסדה, למטרות מעשיות, באמצעות מכתב שהוציא מקסימיליאן הראשון ב-7 ביולי 1498. במכתב הורה הקיסר לפקידי החצר להעסיק מורה לזמרה, שני בסים ושישה נערים. סלובני בשם יורי סלטקוניה היה למדריך ההרכב הזה.

תפקיד המקהלה (שמנתה בין ארבעה-עשר לעשרים נערים) היה לספק ליווי מוזיקלי למיסה הכנסייתית.

הילדים קיבלו השכלה מוזיקלית נרחבת, שברוב המקרים הייתה לה השפעה משמעותית על שארית חייהם, שכן רבים מהם המשיכו בדרך זו והיו למוזיקאים מקצועיים. המלחינים יעקובוס גאלוס ופרנץ שוברט והמנצחים הנס ריכטר, פליקס מוטל וקלמנס קראוס היו חברים במקהלה.

בשנת 1920 התפרקה קבוצת נגני החצר, אבל הרקטור באותה תקופה, יוזף שניט, ביקש להמשיך במסורת. ב-1924 נוסדה באופן רשמי "מקהלת נערי וינה" והתרחבה עד להיותה קבוצה מוזיקלית מקצועית. משנת 1948 משמש ארמון אוגרטן (Palais Augarten) כאתר חזרות ופנימייה מגיל גן ילדים עד גיל חטיבת ביניים.

המקהלה היא ארגון פרטי שלא למטרות רווח. יש כ-100 זמרים, בני עשר עד ארבע-עשרה. הנערים נחלקים לארבע מקהלות מסיירות, המופיעות בכ-300 קונצרטים בשנה לפני קרוב ל-500,000 איש. כל קבוצה יוצאת לסיורים של בין תשעה לאחד-עשר שבועות.

ד"ר אויגן יסר היה לנשיא המקהלה בשנת 2001 ולמנהלה בשנת 2003. ג'רלד וירת היה למנהלה האמנותי של המקהלה בשנת 2001.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקהלת הנערים של וינה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מקהלת הנערים של וינה (באנגלית ובגרמנית)

* מקהלת הנערים של וינה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* מקהלת הנערים של וינה, באתר AllMusic (באנגלית)

* מקהלת הנערים של וינה, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* מקהלת הנערים של וינה, באתר Discogs (באנגלית)

* מקהלת הנערים של וינה, באתר Songkick (באנגלית)

* מקהלת הנערים של וינה, באתר בילבורד (באנגלית)

* תולדות מקהלת הנערים של וינה באתר hofmusikkapelle(הקישור אינו פעיל)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309637705171
* BnF: cb13907499t (data)
* CiNii: DA06747257
* GND: 801286-6
* ISNI: 0000 0001 2189 2333
* LCCN: n82099714
* MusicBrainz: 7badcc14-8d16-4734-acda-40645d156602
* NKC: ko2005263785
* SUDOC: 083440631
* VIAF: 154292264
* WorldCat: lccn-n82099714

 |
**ג'וזף סיידו מומו** (באנגלית: **Joseph Saidu Momoh**;‏ 26 בינואר 1937 – 3 באוגוסט 2003) הוא פוליטיקאי אשר כיהן כנשיא סיירה לאון בשנים 1985–1992.

ביוגרפיה
--------

מומו נולד בצפון סיירה לאון הבריטית בשנת 1937 למשפחה נוצרית ובנערותו קבל חינוך מתודיסטי. מומו היה אתלטי מאוד ונהנה לשחק טניס, כדורסל וכדורעף. לאחר לימדיו, החל מומו לעבוד כפקיד בשירות הציבורי. הוא התפטר מתפקיד זה בשנת 1958 על מנת להצטרף לכוחות המזוינים. בשנת 1971 הוענק למומו אות מסדר האימפריה הבריטית. בכוחות המזוינים הגיע בשנת 1983 לדרגת מייג'ור-גנרל (המקבילה לדרגת אלוף). משנת 1974 כיהן מומו כחבר בקבינט הלאומי. בשנת 1985 ירש את כס הנשיאות לאחר שהיה המועמד היחיד בבחירות. מומו הכריז על מצב חירום כלכלי בתחילת שלטונו, והעניק לעצמו שליטה רבה יותר בכלכלת המדינה. הוא ירש כלכלה מתפרקת מקודמו והוא לא הצליח לעצור את המגמה. מטבע המדינה ירד בערכו. יבוא הנפט נעצר, מה שגרם להפסקות חשמל ארוכות ורבות.

בשנת 1987 התגלתה מזימה לחסל את מומו, מה שגרם לגל מעצרים רחב במדינה. סגן הנשיא ו-17 אחרים נידונו למוות. בשנת 1991, לאחר פרוץ מלחמת האזרחים בסיירה לאון, מומו הציג חוקה חדשה שהפסיקה את שלטונו החד-מפלגתי. למרות הניסיונות לרפורמה, מומו הודח בהפיכה צבאית באפריל 1992. לאחר ההפיכה, מומו ברח לגינאה ושם קיבל מעמד של פליט מדיני על ידי הנשיא לנסנה קונטה.

נפטר בשנת 2003 בקונאקרי, גינאה בגיל 66.

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'וזף סיידו מומו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1286826489
* LCCN: no91011525
* SNAC: w6995szp
* VIAF: 70952326
* WorldCat: lccn-no91011525

 |
**ג'וזף סטפנו** (באנגלית: **Joseph Stefano**;‏ 5 במאי 1922 - 25 באוגוסט 2006) היה תסריטאי ובמאי אמריקאי.

קורות חיים
----------

סטפנו החל לכתוב תסריטי קולנוע ב-1950. לפני כן שיחק בהפקות תיאטרון מסחריות וכתב שירי פופ. הסרטים הראשוניים להם כתב את התסריט היו סרטים אמנותיים שהופקו במקור לטלוויזיה. ב-1959 כתב את התסריט לסרט "הסחלב השחור" בבימויו של מרטין ריט. ב-1960 הוזמן על ידי אלפרד היצ'קוק לחבר את התסריט ל"פסיכו". משהיה הסרט להצלחה קופתית, נתבקש על ידי היצ'קוק לחבר את התסריט לסרטו החדש "הציפורים". בשנות השבעים, סטפנו כתב כמה פרקים לפרנסתו ב"מסע בין כוכבים".

ב-1990 נשכר על ידי אולפני יוניברסל לכתוב תסריט לסרט "פסיכו 4: ההתחלה". סטפנו, שלא אהב את שני הסרטים הקודמים בסדרה, "פסיכו 2" ו"פסיכו 3" הפך את מערכת היחסים ההרסנית בין נורמן בייטס לאמו לנושא המרכזי של הסרט. ב-1998 שב לכתוב לקולנוע כשחיבר את תסריט הרימייק ל"פסיכו" שבוים על ידי גאס ואן סנט, אם כי חלק על דרך הבימוי של ואן סנט.

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'וזף סטפנו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ג'וזף סטפנו, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* ג'וזף סטפנו, באתר AllMovie (באנגלית)
* ג'וזף סטפנו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007449715605171
* BNE: XX1328459
* BnF: cb14039320z (data)
* GND: 113318650
* ISNI: 0000 0001 1934 1508
* LCCN: no00075538
* NLP: A29528781
* NTA: 070621225
* SNAC: w67h1r30
* SUDOC: 066862906
* VIAF: 46961739
* WorldCat: lccn-no00075538

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה, העוסק בעיר בגינאה, עם הערך "קינדייה (מחוז)", העוסק במחוז בגינאה.

**קינדייה** (בצרפתית: **Kindia**) היא העיר ה-4 בגודלה בגינאה. העיר משמשת גם כבירת המחוז קינדייה (Kindia Region) שבגינאה. העיר נוסדה ב-1904 כנקודת מפגש על מסילת הרכבת בין קונאקרי לקאנקאן.

גאוגרפיה
--------

קינדייה ממוקמת כ-112 ק"מ מבירת המדינה קונאקרי.

תנועה ותחבורה
-------------

העיר ממוקמת ליד הכבישים הלאומיים N1 ו-N24.

אקלים
-----

הטמפרטורה הממוצעת היא 24 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מרץ (29 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא יולי (18 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 2,002 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש הגשום ביותר (531 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש היבש ביותר (1 מ"מ גשם).

מוסדות בעיר
-----------

בעיר יש תחנת דלק, סניף דואר, 2 בתי קולנוע, ומספר רב של מסגדים, כנסיות, סניפי בנק, מרכזי קניות, בתי מלון, ברים ומסעדות.

כלכלה וחקלאות
-------------

אחד מהענפים הכלכליים והחשובים בעיר הוא גידול הדרים, אננסים, שמן דקלים, אורז, בננות, אגוזים ובעלי חיים.

תיירות
------

האטרקציות המקומיות והמרכזיות בעיר הן הר גנגאן (Mount Gangan) ומפלי מריאה (Mariée Falls).

אוכלוסייה
---------

על פי מפקד האוכלוסין ב-2014, חיים בעיר 138,695 איש. העיר משמשת גם כבית המסורתי של הקבוצות האתניות סוסו (אנ') ומנדינקה. כ-9,000 אנשים שנולדו בסיירה לאון מתגוררים בעיר, רבים מהם קיבלו אזרחות גינאית. שפת הסוסו (אנ') היא השפה המדוברת ביותר בקינדייה והיא מובנת על ידי רוב האוכלוסייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קינדייה** בוויקישיתוף
* קינדייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

* WMO, World Weather Information Service, World Weather Information Service (באנגלית)
* Sää Kindia, Guinea - Ilmatieteen laitos, ilmatieteenlaitos.fi
* Kikala Sofair (2014-11-04), *Kindia 2015 Le documentaire Guinée*, נבדק ב-2019-03-16

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Guinea: Regionen & Städte - Einwohnerzahlen, Karten, Grafiken, Wetter und Web-Informationen, www.citypopulation.de
2. ↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb121541199 (data)
* GND: 7596807-1
* VIAF: 233918710
* WorldCat (עם VIAF): 233918710

 |
**לפידוסיביום פלבוברוניום** (שם מדעי: *Lepidocybium flavobrunneum*) היא מין של דג גרם ממשפחת הגמפיליים והמין היחידי בסוגו המצוי לאורך האוקיינוסים הטרופיים והסובטרופיים בעומקים של 220 עד 885 מטרים מתחת לפני הים. הוא תואר בשנת 1843 בידי המדען הסקוטי אנדרו סמית.

תיאור
-----

דג זה הוא קרובו של השופינון השמנוני והוא יכול להגיע לאורך של 2 מטרים ומשקל של מעל 45 ק"ג. הוא בעל גוונים כהים בדומה לדגי מצולות רבים. הגוף מוארך עם לסתות חדות וארוכות, המזכירות לסתות מקרל ובעלי שיניים חדות והוא בעל סנפירים חדים וארוכים העוזרים לו לשחות במהירות במים. העיניים גדולות, בעלות טבעות שחורות סביבם והם מותאמות לראיית חשיכה. הדג יכול גם לכנס אותם מעט פנימה כדי להגן עליהם מתקיפות.

זהו דג מאכל באזורים שונים בעולם. עם זאת בשרו מכיל חומרים רעילים מסוג אסטר היכולים לגרום לבחילות וצריבות לאחר אכילתו או להוצאות שומן בצואה ושלשולים חריגים. בנוסף הוא יכול לגרום להרעלה מסוג steatorrhea או gempylotoxism. לא ברור אם בישול או הקפאת הבשר מונעת את התופעות האלה.

מספר מדינות כמו יפן והונג קונג החליטו לאסור מכירת בשר של הדג עקב תופעות אלה, אך מדינות אחרות כמו קנדה מסתפקות בתוויות אזהרה על המוצר במקום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לפידוסיביום פלבוברוניום** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  לפידוסיביום פלבוברוניום באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007563030105171

 |
הרב **אליקים גצל רוזנבלט** (1933 – 27 במרץ 2019) היה רב אמריקאי אורתודוקסי, המייסד וראש ישיבה של ישיבת כתר תורה ברובע קווינס בניו יורק.

ביוגרפיה
--------

רוזנבלט נולד בשנת 1933 באזור ברוקלין בניו יורק. סבו מצד אמו היה יעקב אייזר דוברוב, רב קהילת "קשר ישראל" בעיר וושינגטון. הוא למד בגיל היסודי ובתיכון בישיבת רבי חיים ברלין, אחר כך למד בישיבת טלז בקליבלנד ובישיבת חפץ חיים בוויליאמסבורג, ברוקלין. בשל רצונו בפנימייה, בשנת 1951, בגיל 18, הלך ללמוד בישיבת לייקווד בלייקווד, ניו ג'רזי והפך לתלמידו של הרב אהרן קוטלר, אליו הגיש תה מדי יום. בזמן לימודו בישיבה, מונה לאחראי על השכמת הבחורים בבוקר לתפילת שחרית. בין התלמידים שהעיר מדי יום היה הרב שמואל קמנצקי. שם במשך זמן מה היה חברותא של הרב שלמה קרליבך בשנת 1958 התחתן עם טרני רוזנבלט, שלימים יכנה אותה רוזנבלט כ"שותפתי לתורה". בגיל 27, חזר רוזנבלט לישיבת חפץ חיים, שהייתה אז בקווינס, ניו יורק, והפך לתלמידו של הרב אלתר חנוך הניך ליבוביץ.

רוזנבלט נשאר בישיבת חפץ חיים, שם היה רב מוסר של כיתה ט'. בין תלמידיו מישיבת חפץ חיים נמנה דוד האריס. לאחר מכן רוזנבלט כיהן כרב בשכונת קורונה ברובע קווינס שבניו יורק, שם הוא ואשתו עוררו השראה ליהודים שאינם דתיים, לימדו תורה ואירחו אותם לארוחות שבת. בשנות ה-70 דחקו בו תלמידיו בשכונת קורונה לפתוח ישיבה, אז פתח רוזנבלט את ישיבת 'כתר תורה' בשכונת בריארווד בקווינס. פנימיית הישיבה נוספה בשנת 1980. בשנת 1994 הציע רב בישיבה שהישיבה תעבור ל שכונת קיו גרדן הילס בקווינס, שם יוכלו למשוך יותר אנשים, ולצורך כך נרכשה חלקה במרכז הקהילה היהודית של קיו גרדנס הילס.

השיעורים שלו בישיבת "כתר תורה" היו מכוונים ליהודים מכל הרקעים והמקצועות. מעל כ-500 שיעורים שלו זמינים בחינם באינטרנט.

רוזנבלט נפטר בכ' אדר תשע"ט, 27 במרץ 2019. הלווייתו נערכה בישיבת כתר תורה באותו יום, והוא נקבר בבית העלמין "בית דוד" שבאלמונט, ניו יורק.

פועלו
-----

רוזנבלט חיבר ארבעה ספרים על התורה בשם "אור לנתיבתי". רוזנבלט היה ידוע כמוזיקלי מאוד. מסופר כי הרב אהרן קוטלר ביקש ממנו ומשני תלמידים נוספים בישיבת לייקווד לשיר בסעודה שלישית. הוא הלחין שירים רבים אשר זמינים על הדיסקים שלו "שער הנגינה".

קישורים חיצוניים
----------------

* שיעורים של הרב אליקים רוזנבלט בנושא "תורה בכל עת".

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Garber, Susie. "Remembering Rabbi Elyakim Getzel Rosenblatt On His First Yahrzeit". *Queens Jewish Link | Connecting the Queens Jewish Community*.
2. ↑  "Rabbi Yaakov Aizer Dubrow - A Pioneer of Chabad in the U.S." *www.chabad.org*.
3. 1 2 3  Rabbi Yair Hoffman, Rav Elyakim Getzel Rosenblatt, zt’l: An Appreciation
4. 1 2  Garber, Susie. "Queens Community Mourns The Passing Of HaRav Elyakim Getzel Rosenblatt, Rav Of Yeshiva Kesser Torah". *Queens Jewish Link | Connecting the Queens Jewish Community*.
5. ↑  Y. W. (28 במרץ 2019). "Levaya of HaRav Elyakim Rosenblatt ZATZAL, Rosh Yeshiva of Kesser Torah In Queens". `{{cite web}}`:  (עזרה)
6. 1 2  "Rav Eliyakim Rosenblatt zt"l | Matzav.com".
7. ↑  "TorahAnytime.com". *www.torahanytime.com*.
8. ↑  "Rabbi Elyakim ROSENBLATT Obituary - Forest Hills, NY". *Dignity Memorial*.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007267113205171
* LCCN: nr2004002127
* VIAF: 297840078
* WorldCat (עם VIAF): 297840078

 |
המרכז לטניס בישראל - קריית שמונה
**המרכז לטניס בישראל - קריית שמונה**, הוא אחד מ-14 המרכזים ברחבי הארץ של המרכז לטניס בישראל.

היסטוריה
--------

המרכז נפתח באוקטובר 1979 לרווחת ילדי קריית שמונה והגליל העליון שסבלו באותן שנים מירי קטיושות ובילו לא מעט שעות במקלטים. באזור לא היו באותה התקופה פעילויות רבות למען הילדים ופתיחת המרכז יצרה התלהבות רבה כאשר קרוב לאלף ילדים בשבוע הגיעו לשחק טניס, ענף שלא היה אז פופולרי ומוכר דיו בפריפריה הצפונית. תלמידי בתי הספר נהגו להגיע בבוקר לשיעורי טניס במסגרת שיעור ההתעמלות ובערב הגיעו מבוגרים רבים כדי לשחק. מלבד ילדים, הגיעו למרכז גם חיילים רבים ששירתו באזור או חזרו משירות ממושך בלבנון ובעזרת מתנדבים במרכז הטניס יכלו ליהנות מכיבוד, שתייה חמה, מקלחת ומנוחה וגם מאסקפיזם בדמות זמן איכות של טניס על המגרש. חיילים רבים שלחו למרכז מכתבי תודה והערכה על האירוח החם. גם תושבים מדרום לבנון היו עוברים את הגבול דרך "הגדר הטובה" ומגיעים לשחק. 

בנובמבר 2012 אירח המרכז לראשונה תחרות בינלאומית בטניס, ITF לנוער (רמה 5), שהייתה לכבוד ג'פרי מרשל בחסות משפחת מרשל מארצות הברית שתרמה לקיומה. היסטוריה נוספת נרשמה כאשר לראשונה בישראל התקיימו משחקים רבים, ביניהם חצאי הגמר והגמר, באולם סגור בזכות חידושם של שלושת המגרשים המקורים. לתחרות זו הגיעו כ-70 שחקנים ושחקניות מישראל וממדינות נוספות, כאשר על אף שבאותם ימים התקיים בישראל מבצע "עמוד ענן" ועשרות שחקנים זרים עזבו את הארץ כשלושה ימים לפני התחרות, עדיין נותרו כעשרה זרים, מאמניהם ומשפחותיהם שלא נרתעו מהמצב הביטחוני והגיעו להשתתף בתחרות.

הפעילות במרכז
-------------

במרכז קיימת תוכנית תחרותית לילדים המוכשרים מהאזור שחלקם גם משחק בתחרויות הארציות. מהמרכז בקרית שמונה צמחו שני שחקני נבחרת הדייוויס של ישראל: דודי סלע, שהגיע בשיאו למקום ה-29 בדירוג העולמי ואחיו עופר סלע שהגיע בשיאו למקום ה-236. במרכז תוכניות למען הקהילה בזכות תרומות של אנשים יקרים מישראל ומחו"ל, מרביתם יהודים: תוכנית "חבק" להעצמת בני נוער שהחלה בקרית שמונה בשנת 2003 ותוכנית לילדים ומבוגרים בעלי צרכים מיוחדים.

המרכז מקיים תוכניות טניס מגוונות לילדים (מגיל 3 עד 18) למתחילים ולמתקדמים מגיל 18 ומעלה, תוכנית למנויים והשכרת מגרשים. במרכז 8 מגרשים מוארים, מתוכם 3 מגרשים מקורים מחודשים, קיר אימון גדול, חדר כושר, מקלחות ושירותים, מועדון לילדים, מקלט, חניה, גישה לנכים ושרות שזירת מחבטים. המנהל הראשון של המרכז היה האמריקני בוב פדרס ממושב בית הילל שהיה שחקן כדורסל בגליל עליון, אחריו מונה איתן שטרן מקיבוץ כפר בלום ובשנת 1988 מונה יליד העיר שאול זוהר. מנהל המרכז הוא טל אמסלם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המרכז לטניס בישראל - קריית שמונה** בוויקישיתוף
* המרכז לטניס בישראל - קריית שמונה, באתר **המרכז לטניס בישראל**
**קינומקס** (ברוסית: **Киномакс**) היא מפעילת רשת בתי קולנוע רוסית. הרשת מאגדת 36 בתי קולנוע ב-24 ערי רוסיה. לפי Nevafilm Research, החברה מדורגת במקום הרביעי מבחינת מספר בתי הקולנוע ברוסיה.

היסטוריה
--------

באמצע שנות ה-90 הציע טום גרמן, מנהל הנציגות הרוסית של חברת קודאק, ליצור רשת בתי קולנוע ברוסיה. בשנת 1996 נפתח במוסקבה קולנוע קודאק קינומיר. קודאק רצתה לפתוח בתי קולנוע במוסקבה ובסנקט פטרבורג, ולפתח רשת אזורית ליצירת חברה בשיתוף עם החברה הרוסית Tekhsoyuz, העוסקת בהפצת מוצרי צילום.

עקב המשבר הכלכלי שפרץ ברוסיה ב-1998 והירידה במכירות הסרטים, קודאק שינתה את אסטרטגיית הפיתוח שלה וזנחה את פרויקט הקולנוע. מייסדי חברת Tekhsoyuz בוריס אסרייב ואיגור אניסימוב החליטו לפתח בעצמם את עסקי הקולנוע ובשנת 1999 נרשמה חברת המניות קינומקס. קולנוע "קינומיר" הפך לחלק מהרשת המתהווה. ב-1999, לאחר בנייה מחדש, פתחה חברת קינומקס את קולנוע אורל בצ'ליאבינסק, שהפך לפרויקט העצמאי הראשון של הרשת.

בתחילת פעילותה, קינומקס רכשה או שכרה בתי קולנוע סובייטיים ישנים ושיפצה אותם. עם התפתחות הקמת מתחמי קניות ובילוי, החלה החברה לשכור שטחים לטווח ארוך לארגון הקרנת סרט בהם, וכן להשקיע בהקמת בתי קולנוע בשלב התכנון או הבנייה הראשונית של קניון הקולנוע. החברה גם הזמינה בתי קולנוע אחרים להצטרף לרשת שלה על בסיס זיכיון.

פעילות
------

נכון ל-1 בדצמבר 2016 היו 211 אולמות אודיטוריום ל-30 בתי קולנוע של קינומקס, שהיוו 5% מסך בתי הקולנוע במדינה. בנוסף לבתי קולנוע, החברה כוללת מחלקת רפרטואר, מחלקת פרסום ומחלקת פיתוח.

לדברי בוריס אסרייב, הכנסות החברה בשנת 2005 התבססו על פי החלוקה הבאה: הקרנת סרטים – 50%, מזון ומשקאות – 35% (כולל בית הקפה סאן ופיצריית PizzaMax בבעלות קינומקס), אטרקציות – 5–7%, פרסום – 7%. בשנת 2013 הסתכמו הכנסות החברה ב־2.46 מיליארד רובל, ובשנת 2012 – 611.79 מיליון רובל, רווח נקי – 56.5 ו-22 מיליון רובל בהתאמה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של קינומקס
* קינומקס, ברשת החברתית טוויטר

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Крупнейшие российские киносети". Коммерсантъ. אורכב מ-המקור ב-2017-03-12. נבדק ב-2021-12-07.
2. ↑  Иван Филиппов (2006-08-02). "Интервью: Борис Асриев, президент «Киномакса»". Ведомости. אורכב מ-המקור ב-2021-12-07. נבדק ב-2021-12-07.
3. 1 2 3  Марина Ховратович (2007-11-19). "Громкие имена: «Киномаксы» для киноманов". Ведомости. אורכב מ-המקור ב-2021-12-07. נבדק ב-2021-12-07.
4. ↑  "Крупнейшие российские киносети". Коммерсантъ. אורכב מ-המקור ב-2021-12-07. נבדק ב-2021-12-07.
5. ↑  Иван Филиппов (2006-10-31). "Сила в попкорне". Ведомости. אורכב מ-המקור ב-2021-12-07. נבדק ב-2021-12-07.
**לטימריה אינדונזית** (שם מדעי: *Latimeria menadoensis*) הוא מין דג מהסוג לטימריה השייך למחלקת בעלי סנפירים בשרניים. דג זה נחשב לנכחד אך התגלה בשנת 1997 וכיום מסווג מצבו כ"פגיע". כפי שמעיד שמו, מצוי דג זה בארכיפלג אינדונזיה. הפרט הראשון נמצא בשוק על האי סולאווסי. בעבר הלטימריה האינדונזית נחשבה לחלק מהמין לטימריה אפריקנית (*Latimeria chalumnae*) אך סווגה ב-2005 כמין עצמאי.

מאפיינים
--------

אורכו של הלטימריה הגדולה ביותר שנמצאה הגיע ל-1.4 מטרים ומשקלה ל-29 ק"ג. ללטימריה סנפירים מגושמים וגדולים המזכירים רגליים, ראש גדול עם זימים בולטים ולסתות ענקיות. צבעה העיקרי הוא חום מנומר בכתום או שחור. היא נפוצה סביב שוניות באינדונזיה ויוצאת לחפש טרף בלילות. כמעט ולא נראו פרטים חיים שלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לטימריה אינדונזית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* FB
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  לטימריה אינדונזית באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  Washingtonpost.com: Horizon Section, web.archive.org, ‏2005-09-16
שער הכניסה למרכז הטניס בחיפה
**המרכז לטניס בישראל - אטנברג חיפה** הוא אחד מ-14 המרכזים ברחבי הארץ של המרכז לטניס בישראל.

היסטוריה
--------

המרכז נפתח בשנת 1981 במבואות הדרומיים של חיפה, סמוך לטירת כרמל, במטרה לתת נגישות לאוכלוסייה הקרובה בעלת המצב הסוציו אקונומי הקשה. זה התחיל עם שני מגרשים בלבד, גדל לאחר שנה לשמונה וכיום יש 20 מגרשים. אהרון שפירא, נציג עיריית חיפה, היה האדם העיקרי שדחף את הפרויקט קדימה יחד עם התרומות הרבות של יהודים אמריקנים, בעיקר משפחות רוזנברג, ברוד, גולדסטין ובוריס. המנהל הראשון של המרכז היה דני ברקוביץ', אחריו רוני סנדר, שחר פרקיס ומשנת 2005 המנהל הוא לילו צרפתי.

הפעילות במרכז
-------------

כיום משרת המרכז כ-1,000 ילדים ומבוגרים מדי שבוע ומלבד 20 המגרשים קיים קיר אימונים מקורה, כיתת לימוד, וגישה לנכים. המרכז מקיים תוכניות מגוונות לילדים, נוער ומבוגרים: תוכנית פיתוח מוטורי לגילאי 4-6, תוכנית מיני טניס לגילאי 6-8, תוכניות טניס לגילאי 8-18 ותוכנית תחרותית המשלבת אימוני כושר וטניס. לגילאי 18 ומעלה מתקיימים חוגי טניס למתחילים ומתקדמים. בנוסף מתקיימת במרכז תוכנית לחינוך לתנועה ולאורח חיים בריא המועברת בגני ילדים על ידי מורים לחינוך גופני עם התמחות לגיל הרך. בשנת 2013 הוקמו במרכז שני מגרשים מקורים, מהיחידים בארץ, לכבוד יהדות שיקגו בתרומת לסטר ונורמה רוזנברג. מגרשים אלה משמשים את הילדים והמבוגרים בתנאי מזג אוויר קשים. 

במרכז תוכניות רבות למען הקהילה שממומנות על ידי תורמים מהארץ ומחו"ל: תוכניות למען ילדים ומבוגרים בעלי צרכים ייחודיים, תוכנית לנכי צה"ל, תוכנית העצמה לנערות בסיכון ותוכנית לילדים יוצאי אתיופיה.

תחרויות במרכז ובוגרים מפורסמים
------------------------------

המרכז מארח תחרויות טניס בינלאומיות, ארציות ואזוריות במשך כל השנה וגידל במהלך השנים שחקנים ושחקניות שזכו באליפות ישראל לבוגרים ולנוער וייצגו את ישראל בנבחרת ובתחרויות בינלאומיות. שניים מהבוגרים המפורסמים ביותר הם יוני ארליך, שיחד עם אנדי רם, זכה באליפות אוסטרליה הפתוחה וייצג את ישראל בשלוש אולימפיאדות ונועם אוקון שדורג בשיאו במקום ה-95 בעולם. שחקנים בולטים נוספים: ליאור מור (שימש כקפטן נבחרת גביע הפדרציה של ישראל), שירי בורשטיין, הילה רוזן, אוהד ויינברג, דקל ולצר, ניר ולגרין, לימור זלץ, חלי ברגיל, נטלי כהנא ותומר דנק (מאמן נבחרת גביע הפדרציה של ישראל).

גלריית תמונות
-------------

|  |
| --- |
| * לוגו מרכז הטניס הישראלי בחיפה על שם סלמה ואירוונינג אטנברגלוגו מרכז הטניס הישראלי בחיפה על שם סלמה ואירוונינג אטנברג
* מגרשי טניס צפוניים מגרשי טניס צפוניים
* מגרשי טניס דרומייםמגרשי טניס דרומיים
* צילמים על הקיר בתוך המבנהצילמים על הקיר בתוך המבנה
 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המרכז לטניס בישראל - חיפה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של המרכז לטניס בישראל - חיפה
פיונית בעלה של צמח העגבנייה, שצולמה באמצעות מיקרוסקופ אלקטרונים סורק
**דִּיּוּת** (בלועזית: **טרנספירציה**, Transpiration) היא אידוי מים משטח גופו של צמח דרך הפיוניות.

דיות בצמחים
-----------

דיות בצמחים מתבצעת כאשר פיוניות הצמחים נפתחות לשם קיום פוטוסינתזה, המים מתאדים דרכן. 
עם גורמי האקלים המשפיעים על הדיות נמנים עוצמת קרינה, טמפרטורה, לחות יחסית, עוצמת האור, ריכוז הפחמן הדו-חמצני, פוטנציאל המים בעלה ומהירות הרוח. הדיות מתקיימת בכל הצמחים שיש בהם תאי פיונית.

הדיות נמדדת במ"ל למ"ר לשנייה. המכשיר למדידת דיות של עלה בודד נקרא פורומטר.
בדיות מתנדפות מולקולות המים דרך הפיוניות לאטמוספירה. איבוד המים אינו תהליך רצוי מבחינת הצמח אלא למעשה מחיר אותו "משלם" הצמח על קליטת הפחמן הדו-חמצני מהאוויר דרך אותן פיוניות. עם זאת, הדיות ניתנת לוויסות, על ידי סגירת או פתיחת הפיוניות שבצמח.

אורגניזמים מתמודדים עם דיות מופרזת באמצעים שונים, ראו גורם מגביל.

קישורים חיצוניים
----------------

* דיות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 00575039

 |
**הגדרה מעגלית** היא הגדרה המשתמשת במושג שאותו מבקשים להגדיר, באופן המונע מההגדרה להיות אינפורמטיבית. למשל: "הגדרה מעגלית היא הגדרה מעגלית" או "כלב הוא חיה בעלת ארבע רגליים הנובחת ככלב". לעומת זאת "טלפון אלחוטי הוא טלפון הפועל ללא חוט" אינה מעגלית, משום שהיא סומכת את המושג המוגדר ("אלחוטי") על מושגים אחרים ("פעולה" ו"חוט").

יש להבחין בין:

1. 'הגדרה מעגלית' שהיא **הגדרה** בעלת מבנה מסוים.
2. הסבר מעגלי, שהוא הסבר של **תופעה** על ידי התופעה כשלעצמה: "ומדוע נקרא שמה של הכרוכיה 'כרוכיה'? משום שצווחת ככרוכיה" (ספר הבדיחה והחידוד לדרויאנוב).
3. 'הגיון מעגלי' שהוא נימוק ה**צורך** או ה**רצון** לעשות דבר מה במונחי עצמו ("למה הממשלה החליטה על תוכנית ההתנתקות?" "משום שתוכנית ההתנתקות נקבעה בהחלטת ממשלה"; "למה את רוצה דווקא את הסוכרייה האדומה?" "כי אני רוצה").

קרובה להגדרה המעגלית היא הגדרה רקורסיבית (אשר משתמשת במושג שאותו מבקשים להגדיר, אבל מחילה אותו על אובייקט אחר באופן אפקטיבי). "יהודי הוא מי שאחיו יהודי" היא הגדרה מעגלית, בעוד ש"יהודי הוא מי שנולד לאם יהודיה" אינה מעגלית אלא רקורסיבית.

כשבוחנים קבוצת הגדרות, ייתכן שאף אחת מהן אינה מעגלית כשלעצמה, אבל הקבוצה כולה מספקת הגדרה מעגלית. לדוגמה: "מזח הוא אותו חלק בנמל המאונך לרציף", ו"רציף הוא חלק בנמל המאונך למזח". קבוצות כאלה נפוצות במילוני-כיס; למשל: "רוח: נפש, נשמה", "נשמה: רוח, נפש", "נפש: נשמה, רוח". קבוצות כאלה יכולות ללמד אותנו על הקשרים בין המונחים המוגדרים, אבל ללא ידע מוקדם על אף אחד מהמושגים החדשים, לא ניתן לחלץ מהם הגדרה מסודרת.

אפשר לטעון שקבוצת כל ההגדרות במילון היא קבוצה מעגלית - הרי היא מגדירה את כל המילים תוך שימוש באותן מילים טעונות-הגדרה. זוהי אכן בעיה עקרונית, הנידונה במסגרת הפילוסופיה של השפה. במישור המעשי, מחברי מילונים עושים מאמץ להימנע ממעגליות על ידי הגדרת כל מושג במונחי מושגים 'פשוטים' יותר (אם "טלפון אלחוטי הוא טלפון הפועל ללא חוט", יש צורך למצוא הגדרות של "טלפון" ושל "חוט" שלא יסתמכו על הבנת המושג "טלפון אלחוטי").

ראו גם
------

* התייחסות עצמית

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **הגדרה מעגלית** |
**המרכז לחקר כוח המגן (מייסודו של ישראל גלילי)** היא עמותה רשומה אשר הוקמה בשנת 1985 ביוזמתו ובעידודו של ישראל גלילי, על ידי הארגון הארצי של חברי ההגנה, אגודת דור הפלמ"ח, ויד טבנקין. מטרת הקמת העמותה היא לתעד, לחקור, לפרסם וללמד את נושא ביטחון ישראל על כל מגוון הנושאים הכלולים בו. המרכז חוקר את נושאי הביטחון, תוך שימת דגש על גיבושו וצמיחתו של כוח המגן במדינה.

עם חילופי השלטון בשנת 1977, פרש ישראל גלילי מפעילות מדינית. הוא קבע את לשכתו בסמינר אפעל, שם התמסר לפעולות חינוך, מחקר, והסברה. בשנת 1982, העלה לראשונה את הרעיון להקים מכון מחקר, אשר יתעד ויחקור את חלקה של תנועת העבודה בהקמתו ועיצובו של הצבא של המדינה שבדרך. גלילי שפעל רבות בצורה עקבית ובמשך שנים רבות בתחום הביטחוני של מדינת ישראל, ראה ביוזמתו להקמת המכון, פרק מסכם בשורה של יוזמות ומעשים שלו בעיצובו ובניינו של כוח המגן של היישוב היהודי בארץ, עוד מן התקופה של טרום הקמת המדינה. בפועל היה פרק זה גם הפרק האחרון במסכת חייו של גלילי, שנפטר זמן קצר לאחר הקמת המכון.

קישורים חיצוניים
----------------

* המרכז לחקר כוח המגן, באתר "גיידסטאר ישראל"
* מכון ישראל גלילי לחקר מדיניות ההתיישבות, הביטחון והחוץ, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  עמוס שיפריס, '**ישראל גלילי: שומר המסד ונוטה הקו'**, הוצאת יד טבנקין, 2010, עמודים: 479–480
2. ↑  **צבא המדינה בדרך: פרקים בתולדות כוח המגן העברי**, יד טבנקין - המרכז המחקרי, רעיוני, תיעודי ומוזיאלי של התנועה הקיבוצית ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, עמ' 8–9, רעננה, 1988

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007311640105171
* LCCN: n88192572
* VIAF: 149034053
* WorldCat (עם VIAF): 149034053

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במונח מההלכה היהודית. אם התכוונתם להתנהגות המתאפיינת בדחייה, ראו דחיינות.
בהלכה, **דיחוי** פירושו שלאחר שנדחתה ופקעה מדבר כל שהוא חלות, נדחתה החלות ויותר לא תשוב. בלשון הגמרא "הואיל ונדחה ידחה".

דיחוי בקדושה
------------

מדבר שחלה עליו קדושה, נדחה ואינו ראוי עוד מלשמש לאותו דבר לו הוקדש, הוא נדחה מקדושתו, והקדושה אינה חוזרת גם כאשר הבעיה איננה קיימת עוד.

בגדר הלכה זו קיימות מחלוקות רבות ומהן: האם בעלי חיים נדחים, או שמא דחוי הוא רק על בשר או דבר אחר ולא על דבר חי, האם "דיחוי מעיקרא" נחשב לדיחוי, כלומר דבר שמעולם לא היה ראוי לקדושה שתחול עליו, כמו למשל המקדיש בעל חיים להקרבה בזמן שאין המזבח קיים - האם דיחוי כזה, נחשב לדיחוי.

### דיחוי למצוות

למרות המחלוקות הרבות בנושא, קיימת הסכמה כללית, כי אין דיחוי למצוות; כלומר, כאשר לא מדובר במצווה הבאה מכוח קדושה שחלה על חפץ, אלא מצווה המונחת על הגברא - האדם עצמו, לא שייך שהמצווה תפקע, שכן אין היא חלות ממשית, ואין היא נפקעת.

מסיבה זו, נפסקה ההלכה, כי אדם ששחט בעל חיים וכיסה את דמו כנדרש, והרוח גילתה שוב את הדם, אין לומר שמכיוון שבאותו זמן בו היה הדם מכוסה, נפטר האדם מהמצווה, ושוב לא יהיה מחויב בה, אלא אם כיסהו ונתגלה חייב לכסות את הדם אפילו מאה פעמים.

דיחוי לאיסורים
--------------

שאלה אחרת, הדומה לשאלת הדיחוי במצוות, היא בעניין איסורי שבת. בהלכות מלאכת הוצאה, קיים כלל המגביל את האיסור רק אם נעשתה הוצאה בשיעור מסוים, שבו המלאכה נחשבת למלאכה חשובה, ולא לפעולה חסרת ערך. השאלה שנשאלה היא האם יש "דיחוי" לחצי שבת, במקרה שהגרגיר שהוצאה לרשות אחת לא היה בו שיעור מספק כנדרש לפי כללי הלכות מלאכת הוצאה, לאחר מכן צמק וחזר ותפח, האם בכך שהגרגיר צמק נדחתה ופקעה דין המלאכה ושוב אינו חוזר למרות שחזר ותפח, או שמא אנו אומרים ש"אין דיחוי לחצי שבת".

ראו גם
------

* הרב אברהם סתיו, 'דיחוי בקדשים - תהליך או מציאות', בכתב העת 'מעלין בקדש'

הערות שוליים
------------

1. ↑  תלמוד בבלי, מסכת זבחים, דף י"ב, עמוד א'.
2. ↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף צ"א, עמוד א'.
|  |
| --- |
| "הנה היא עולה" |
|  |
| השנה היא אחת אחרי אלפיים
עוד עונה עברה לה וחלפה
ושוב רואים את הירוק שבעיניים
כי מכבי חַיפָה האלופה |

"**הנה היא עולה**" הוא שיר אליפות של מועדון הכדורגל מכבי חיפה. השיר נכתב והולחן על ידי עוזי חיטמן לרגל זכייתה של חיפה באליפות המדינה לעונת עונת 2000/2001, ובוצע על ידי חיטמן עצמו בליווי שחקני הקבוצה.

רקע
---

לאחר זכייתה של חיפה באליפות בעונת 1993/1994, כתב והלחין חיטמן את שיר האליפות "ירוק בעיניים". חיטמן התלבט אז אם לבצע את השיר בעצמו, אך לבסוף פנה לזמר חיים משה שנענה להצעה, והשיר זכה להצלחה רבה.

בעונת 2000/2001 זכתה חיפה באליפות פעם נוספת לאחר בצורת בת שבע עונות שבהן לא הצליחה לזכות בתואר זה. בתום העונה הוזמן חיטמן ליצור שוב שיר אליפות עבור הקבוצה, וכך נכתב השיר "הנה היא עולה". חיטמן, שסבר כי יצא מתחת ידיו שיר שיהיה ללהיט בקרב אוהדי הכדורגל, החליט הפעם לבצע את השיר בעצמו.

תוכן השיר
---------

השיר מורכב מארבעה בתים ומפזמון חוזר. בתי השיר רצופים קלישאות וביטויים מעולם הכדורגל, כמו "הטבלה לא משקרת", "חיים משבת לשבת", "כל משחק מתחיל ב-0:0" ו"הכדור עגול", המשווים לעובדה המופיעה לצדם - "מכבי חיפה האלופה" - נופך אקסיומטי, כאילו הייתה מובנת מאליה, מצב קבוע שלא ניתן לחלוק עליו. בבית האחרון שיבץ חיטמן הֶרְמֵז לשיר האליפות הקודם שכתב לקבוצה, "ירוק בעיניים" - "השנה היא אחת אחרי אלפיים; עוד עונה עברה לה וחלפה; ושוב רואים את הירוק שבעיניים; כי מכבי חיפה האלופה".

לאחר צאת השיר
-------------

חיפה זכתה באליפות נוספת בעונה העוקבת, עונת 2001/2002. ראשי המועדון סברו כי אין טעם להוציא שיר אליפות חדש בהפרש של שנה, ו"הנה היא עולה" ליווה גם את אירועי ציונה של האליפות השנייה ברציפות.

השיר זכה להצלחה והוא מושמע מדי פעם בפעם במשחקי הבית של מכבי חיפה גם בחלוף שני עשורים מצאתו. בניגוד לסברה של חיטמן, השיר לא עלה על קודמו "ירוק בעיניים", שהפך לשיר המזוהה ביותר עם המועדון ומושר מדי פעם מפי אוהדים במהלך משחקי הקבוצה.

במצעד שירי הספורט שערכו מספר אתרי ספורט ישראליים בעשורים הראשונים לשנות האלפיים הוזכר "ירוק בעיניים" בין עשרים "שירי הספורט הגדולים בכל הזמנים בישראל".

קישורים חיצוניים
----------------

* "הנה היא עולה" באתר של אקו"ם
* מילות השיר "הנה היא עולה" באתר שירונט
* מילות השיר "הנה היא עולה", באתר הרשמי של מכבי חיפה

הערות שוליים
------------

1. ↑  דודי פטימר, ‏בוקר טוב, ליגת העל יוצאת לדרך: פרויקט מיוחד, באתר מעריב אונליין, 20 באוגוסט 2016
2. ↑  "זוכרים את עוזי חיטמן", באתר הרשמי של מכבי חיפה, 4 בדצמבר 2014  
"אבא היה אוהד בלב ובנשמה", באתר הרשמי של מכבי חיפה, 21 באוקטובר 2018
3. ↑  "אבא היה אוהד בלב ובנשמה", באתר הרשמי של מכבי חיפה, 21 באוקטובר 2018
4. ↑  השיר שלנו: 20 שירי הספורט הגדולים בישראל, באתר ערוץ הספורט, ‏18 במאי 2019
**פיליפ איחה** (נולד ב-19 באפריל 1982 בפלזן שבצ'כיה) הוא שחקן כדוריד צ'כי המשחק בעמדת המקשר השמאלי בברצלונה ובנבחרת צ'כיה בכדוריד. בשנת 2010 נבחר איחה על ידי IHF לשחקן העונה בעולם.

קריירה
------

פיליפ איחה התחיל את הקריירה שלו בדוקלה פראג, ומאוחר יותר עבר לסט. גאלן (כדוריד), שם הוא סבל משבר באגודל באפריל 2005, ושהה מחוץ לסגל זמן רב. בעונת 2005/2006, עבר איחה לTBV לאמגו כשחקן בעמדת מקשר שמאלי. ב-20 ביוני 2007 חתם פיליפ איחה בקיל, והחל לשחק שם מעונת 2007/2008. הוא קיבל חוזה עד יולי 2011 תמורת 400 אלף דולר. בקיל הוא הפך לשחקן הצ'כי הראשון שזוכה בליגת האלופות. ב-16 ביולי 2012 הוא האריך את החוזה שלו בקיל לשנתיים, עד יולי 2014. בספטמבר 2000, זומן איחה לראשונה לסגל נבחרת צ'כיה. הבכורה שלו הייתה נגד נבחרת סלובקיה במשחק ידידות, כאשר הבקיע 2 שערים.

הכינוי שלו בגרמניה הוא "פאבל", גובהו 2.01 מטר והוא שוקל 103 ק"ג. בקבוצתו, קיל הוא לובש את הספרה 39 ובנבחרת הלאומית שלו, צ'כיה, הוא לובש את הספרה 9.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיליפ איחה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פיליפ איחה

* פיליפ איחה, באתר פדרציית הכדוריד האירופאית

איחה במדי TBV לאמגו, מרץ 2007
**What Are You Doing New Year's Eve?‎** הוא שיר פופולרי שנכתב על ידי פרנק לוסר בשנת 1947, ויצא לאור כשיר עצמאי שלא נכתב עבור מחזה זמר כלשהו, בשונה מרוב יצירותיו של לוסר.

השיר הוקלט לראשונה על ידי מרגרט וויטינג בשנת 1947, ודורג לראשונה תחת הביצוע של להקת הרית'ם אנד בלוז האמריקאית The Orioles, שגרסתה הגיעה למקום התשיעי במצעד "Best-Selling Retail Rhythm & Blues" של המגזין בילבורד בדצמבר 1949.

השיר הוקלט על ידי אמנים רבים, ביניהם ברברה סטרייסנד, בט מידלר, הארי קוניק ג'וניור, אנדי ויליאמס, אלה פיצג'רלד, דוני אוסמונד, ויק דיימון, הקרפנטרז, קתרין מקפי, קייסי מאסגרייבס ואזיליה בנקס.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "What Are You Doing New Year's Eve?" באתר מיוזיק בריינז
* גרסאות נוספות ל"What Are You Doing New Year's Eve?" באתר SecondHandSongs

הערות שוליים
------------

1. 1 2  'What Are You Doing New Year's Eve?': Pick the best version -- POLL, EW.com (באנגלית)
2. ↑  Cover versions of What Are You Doing New Year's Eve written by Frank Loesser | SecondHandSongs, secondhandsongs.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: fabd7618-9dc1-37a4-b4f5-9265198aa1c5

 |
**אוטו פון פליסקו** (בגרמנית: **Otto von Plüskow**; 20 ביוני 1852 – 26 במרץ 1925), היה גנרל גרמני, שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה
--------

### תחילת הקריירה

פון פליסקו נולד ב-20 ביוני 1852, בויימאר שהשתייכה לדוכסות הגדולה של סקסוניה-ויימאר-אייזנך. ב-1872 התגייס פון פליסקו לצבא הפרוסי והצטרף לרגימנט המשמר ה-1. בהמשך מילא פון פליסקו תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1905 הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד רגימנט משמר הגרנדירים ה-1 (אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה). בשנת 190 הועלה לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד חטיבת המשמר ה-1. בשנת 1911 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-25 (הדוכסות הגדולה של הסן). בשנת 1914 הועלה פון פליסקו לדרגת גנרל חיל הרגלים, ומונה למפקד הקורפוס ה-11.

### מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון פליסקו מפקד הקורפוס ה-11 שהיה חלק מהארמייה השלישית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות. לאחר מכן הועבר לחזית המזרחית, שם לחם פון בקרב הראשון על האגמים המזוריים, ולאחר מכן בקרבות שונים, ביניהם מתקפת גורליצה-טרנוב והנסיגה הגדולה. בשנת 1917 הועבר שוב לחזית המערבית, וב-12 במרץ 1917 מונה למפקד הקורפוס ה-8. ב-10 במאי 1917 פרש לביתו עקב בריאותו הלקויה, וב-16 באוגוסט 1917 קיבל את עיטור הפור לה מריט.

פון פליסקו נפטר בקאסל ב-26 במרץ 1925 והוא בן 73 שנים.

ראו גם
------

* הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוטו פון פליסקו** בוויקישיתוף
* אוטו פון פליסקו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1153375281
* VIAF: 103152025911703600001
* WorldCat (עם VIAF): 103152025911703600001

 |
**Wer da gläubet und getauft wird** (בעברית: המאמין ונטבל), רי"ב 37, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה בחג העלייה, שחל ב-18 במאי 1724.

היסטוריה
--------

קנטטה זו הייתה השש עשרה שהלחין באך באותה שנה, לאחר שבשנה הקודמת הלחין עשרים וחמש קנטטות. הקנטטה הקודמת שהלחין היא רי"ב 86.

ב-1857 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 7 של פרסומיה.

מילים ומוזיקה
-------------

סדר הקריאה לחג העלייה כולל את תיאור עליית ישו השמימה, מתוך מעשי השליחים ופסוקים מהבשורה על-פי מרקוס המתארים את הוראותיו של ישו לשליחים להפיץ את הבשורה ולהטביל את המאמינים. שם הקנטטה והחלק הראשון בה, לקוח מתוך דבריו אלה של ישו על פי מרקוס: "הַמַּאֲמִין וְנִטְבָּל יִוָּשַׁע, וּמִי שֶׁלֹּא יַאֲמִין יֶאְשַׁם". לברית הקנטטה נכתבה על ידי מחבר לא ידוע. היא מורכבת ממעין שני חלקים שכל אחד מהם מסתיים בכורל: הכורל שבחלק השלישי לקוח ממזמור של התאולוג והמשורר פיליפ ניקולאי בן המאה ה-16 פיליפ ניקולאי (אנ'), והכוראל שבחלק האחרון לקוח ממזמור של המשורר יוהאן קולרוס (אנ'), אף הוא בן המאה ה-16. חציה הראשון (חלקים 1–3) עוסק באהבת ישו הכרוכה באמונה בו. חציה השני (חלקים 4–6) עוסק בחשיבות האמונה, מעבר למעשים הטובים.

הקנטטה נועדה לביצוע על ידי סולני סופרן, אלט, טנור ובס בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, ובתזמור של שני אבובי ד'אמורה, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו. לקנטטה שישה פרקים:

1. מקהלה: *Wer da gläubet und getauft wird* (המאמין ונטבל)
2. אריה לטנור: *Der Glaube ist das Pfand der Liebe* (אמונה היא ערבון לאהבה)
3. כורל לסופרן ולאלט: *Herr Gott Vater, mein starker Held* (אדון אלהים, אב גיבור אדיר)
4. רצ'יטטיב לבס: *Ihr Sterblichen, verlanget ihr* (אתם בני תמותה, אתם מבקשים)
5. אריה לבס: *Der Glaube schafft der Seele Flügel* (אמונה נותנת לנפש כנפיים)
6. כורל: *Den Glauben mir verleihe* (הענק לי אמונה)

הקלטות
------

היצירה הוקלטה במלואה 18 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את הלמוט רילינג (ב-1979), טון קופמן (ב-1998) וג'ון אליוט גרדינר (ב-1993 ושוב ב-2012).

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Wer da gläubet und getauft wird, רי"ב 37" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על הקומפוזיציה "Wer da gläubet und getauft wird, רי"ב 37" באתר AllMusic
* פרטי הקנטטה באתר קנטטות באך
* טקסט הקנטטה באתר קנטטות באך (בתרגום לעברית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  רשימת פרסומי באך באתר IMSLP
2. ↑  מעשי השליחים א', 1-11
3. ↑  מרקוס ט"ז, 14-20
4. ↑  רשימת ההקלטות באתר קנטטות באך

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007576986705171
* BnF: cb13909584j (data)
* MusicBrainz work: 76c43df9-8ba4-49d5-9c3c-f046a086e5c5
* VIAF: 178638021
* WorldCat (עם VIAF): 178638021

 |
**אוטו פאהר** (בגרמנית: **Otto Fahr**;‏ 19 באוגוסט 1892 – 28 בפברואר 1969) היה שחיין גרמני, סגן אלוף אולימפי (סטוקהולם 1912) במשחה ל-100 מטר גב.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד וגדל בשטוטגרט.

### שיאן עולם

בתחרות שנערכה במגדבורג, גרמניה ב-3 באפריל 1912 קבע במשחה ל-200 מטר גב שיא עולם חדש של 2:48.4 דקות. שיפור לשיא של הרמן פנץ מגרמניה (2:50.6 דקות). שיאו זה החזיק מעמד 14 שנים ונשבר על ידי ולטר לופר מארצות הברית (2:47.1 דקות). שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרות נוספת שנערכה במגדבורג, ב-29 באפריל קבע במשחה ל-100 מטר גב שיא עולם חדש של 1:15.6 דקות, שיפור לשיא בן שלושה שבועות של אוסקר שילה מגרמניה (1:18.4 דקות). שיאו זה החזיק מעמד 8 שנים ונשבר על ידי וורן קילואה מארצות הברית (1:14.8 דקות).

### סגן אלוף אולימפי

באולימפיאדת סטוקהולם 1912 שנערכה ביולי זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:22.4 דקות, אחרי, הארי הבנר מארצות הברית (1:21.2 דקות) ולפני פאול קלנר חברו לנבחרת (1:24.0 דקות).

פהר למד הנדסת מכונות באוניברסיטת שטוטגרט. הוא שרת כלוטננט במלחמת העולם הראשונה וסיים את לימודיו ב-1919 ולאחר מכן קיבל את הדוקטורט שלו. הוא היה חבר במפלגה הנאצית ומנהיג הכלכלה הצבאית אך שמר על קשר עם קרל פרידריך גרדלר במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-1945, היה אחד היזמים של שטוטגרט שפעלו כדי להבטיח שהנאצים לא יהרסו את כל החברות באזור שטוטגרט. בשנת 1948, בהליכי ועדת הבוררות, סווג כלא מואשם בגלל התנגדות אקטיבית.

ראו גם
------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

* התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר גב
* התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר גב

קישורים חיצוניים
----------------

* אוטו פאר, באתר olympedia.org

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 128514604
* ISNI: 0000 0000 1627 025X
* VIAF: 35510428
* WorldCat: viaf-35510428

 |
**דיתיראמבוס** היה מזמור שהושר ביוון העתיקה לכבוד האל דיוניסוס. סגנונו של המזמור היה אקסטטי ופרוע, במטרה לעודד את המזמרים להשתתף בחגיגות של האל (בניגוד לסגנון המכובד של מזמור ה**פאאן** שהושר לאל אפולון). 

על פי אריסטו, מזמור זה היה המקור של הטרגדיה בתיאטרון ביוון העתיקה: 

> 
> "מכל מקום, הטרגדיה צמחה מראשית מאולתרת, גם היא וגם הקומדיה, הראשונה מאלה אשר הובילו את הדיתיראמבוס, האחרת מאלה שהובילו את ההופעות הפאליות"
> 
> 
> 
> — פואטיקה שורה א1449
> 

.

אופן שירת המזמור
----------------

הדיתיראמבוס הושר על ידי מקהלה של 50 גברים או נערים שעמדו או רקדו במעגל. לסברה המודרנית שהם היו לבושים כסטירים, אין ראיות היסטוריות. הדיתראמבוס שהושר תיאר אירוע מחייו של האל דיוניסוס. ראש המקהלה (ה**אָכּסארכוֹס**) היה הפרוטגוניסט, ונוצר דיאלוג בינו לבין שאר המקהלה, באמצעותו סופר האירוע המיתולוגי מחיי האל.

במהלך הפסטיבלים לכבוד האל - הדיוניסיה והלנאיה נערכו תחרויות בין הקבוצות ששרו את הדיתראמבוס. שמן של הקבוצות תועד בתעודות הרשמיות של העיר בהן נערכה התחרות (אולם שם המשוררים אשר כתבו את המזמורים לא תועד).

לזוכה בתחרות הותר להקים (בכספו הוא) אנדרטה ציבורית המנציחה את ניצחון קבוצתו בתחרות.

היסטוריה
--------

ככל הנראה הדיתיראמבוסים הראשונים נכתבו באתונה, במאה השביעית לפנה"ס. לא ברור מה מקורם של שירים אלה, וייתכן כי המקור אינו יווני. מקור השם דיתיראמבוס אינו ידוע, וככל הנראה אינו יווני. 

המשורר אריון הוסיף את אלמנט הדיאלוג למזמור על ידי כך שהפריד בין ראש המקהלה לכלל המקהלה והפך את הדיתיראמבוס למין בלדה המספרת סיפור.
צורה שירית זו התפשטה במהירות בערי המדינה של יוון. בין המשוררים שכתבו דיתיראמבוסים ניתן למנות את סימונידס, פינדר ובאכילידס.

על פי אריסטו, אף לאחר התפתחות הדיתיראמבוסים לטרגדיה היוונית, המשיכו תחרות הדיתיראמבוסים להתקיים לצד תחרויות הטרגדיות.

במאה הרביעית לפנה"ס פסק כמעט לחלוטין השימוש בצורה ספרותית זו, אף שמספר מועט של תחרויות דיתיראמבוסים התקיים עד הכיבוש הרומי של יוון.

לקריאה נוספת
------------

* Sourvinou-Inwood, Christiane, **Tragedy and Athenian Religion**, Oxford University Press, 2003.
* Wiles, David, **The Masked Menander: Sign and Meaning in Greek and Roman Performance**, 1991.

קישורים חיצוניים
----------------

* דיתיראמבוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007557952105171
* BNE: XX5501324
* BnF: cb11978214g (data)
* GND: 4150302-8
* LCCN: sh85038562

 |
**סטניסלב סרוקובסקי** (בפולנית: **Stanislaw Srokowski**; נולד ב-29 ביוני 1936) הוא סופר, משורר, מחזאי, מבקר ספרות, מתרגם ופעיל חברתי–תרבותי פולני.

ביוגרפיה
--------

נולד להורים חקלאים בכפר הנליץ (Hnilcze) ליד פודאיאץ (Podhajec), כיום אוקראינה, בספר המזרחי של פולין. ב- 1945 הוגלתה המשפחה למיאסקוביצ'ה (Mieszkowice) עיירה במחוז שצ'צ'ין. בתיכון למד בעיירה דֶמְבְּנוֹ (Dębno) ולאחר מכן - פילולוגיה פולנית באוניברסיטה הפדגוגית של אופולה. בין השנים 1960-1968 עבד כמורה בלגניצה. לאחר אירועי מרץ 1968 (אנ'), בהם היה מעורב במחאה נגד הממשל הקומוניסטי, נעצר וסולק מעבודתו. בשנה שלאחר מכן ניהל מועדון קשישים בורוצלב. בין השנים 1970–1981 עבד כעיתונאי בעיתון "חדשות" (wiadomości). לאחר שהוכרז ממשל צבאי הוא פוטר והיה מובטל כשנתיים. בין השנים 1983-1989 שהה בגלות באזור לובלין. בין השנים 1990-1993 הרצה באוניברסיטת ורוצלב. מ-1995 משמש כעורך העיתון "פנים חדשות" (Nowe Twarze) לילדים ובני נוער.

היה מעורב בסולידריות (תנועה) גם בעת שפעלה במחתרת. היה חבר שנים רבות באיגוד הסופרים הפולני (Związek Literatów Polskich) ובאיגוד לשמירת זכויות סופרים ויוצרים (Association ZAiKS). לאחר סגירת ארגונים אלה על ידי הממשל הקומוניסטי נשאר חבר בארגון המתרגמים הפולנים (Polish Translators Association). היה מעורב בהקמת האגודה הבין תרבותית פולין – אוקראינה, מייסד והנשיא הראשון של אגודה בין תרבותית יוון–פולין, נשיא החברה לידידי תרבות הספר, ועוד.

יצירתו
------

כתב כארבעים ספרים למבוגרים, בני נוער וילדים וספרי שירה רבים. תרגם יצירות מיוונית, מאוקראינית ומרוסית לפולנית. יצירותיו תורגמו לשפות רבות כמו: אנגלית, יפנית, הודית ושפות אירופה השונות. זכה במספר פרסים מקומיים ובינלאומיים.

בשנת 2009 יצא לראשונה לאור תרגום לעברית של ספרו "שנאה" בתרגומו של שמואל רוטברד. הספר עוסק בתיאור החיים המשותפים בין עמים שונים בכפרי הספר המזרחי ובאכזריותם של כנופיות אוקראינים ופולנים כלפי היהודים וכלפי זרים אחרים בתקופת השואה.

לקריאה נוספת
------------

* סטניסלב סרוקובסקי, **שנאה**, בהוצאת אוריון, 2009.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטניסלב סרוקובסקי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של סטניסלב סרוקובסקי
* סטניסלב סרוקובסקי באתר Encyklopedii Solidarności
* הרצאות של סטניסלב סרוקובסקי, סרטון באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007277563205171
* BnF: cb14652705x (data)
* CiNii: DA1668012X
* GND: 12281973X
* ISNI: 0000 0001 2031 7193
* LCCN: n85330458
* NKC: jx20110509023
* NLA: 35878421
* NTA: 114420149
* RERO: 02-A008741182
* SUDOC: 088991644
* VIAF: 101742172
* WorldCat: lccn-n85330458

 |