recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
סמל הקבוצה בעבר
**ספרטק פרימוריה וולדיווסטוק** (ברוסית: **Спартак-Приморье**) היא קבוצת כדורסל רוסית מהעיר ולדיווסטוק במזרח רוסיה, שייצגה את מחוז פרימוריה. עד 2003 נקראה בשם "ספרטק וגוא"ס". התקיימה עד 2021.

היסטוריה
--------

הקבוצה הוקמה בשנת 1999 ושיחקה באליפויות אזוריות ובליגת המשנה הרוסית בכדורסל עד 2004.

בעונת 2005 הקבוצה שיחקה בליגת העל הרוסית בכדורסל, ב-2007 העפילה ליורוקאפ, אך בשל הדרישה לארח את משחקי הבית במוסקבה סירבה הקבוצה להשתתף במפעל האירופי ולא שיחקה בו. בעונת 2008/09 סיימה במקום ה-11 בליגה הסדירה וסירבה לשחק בטורניר הכרעה על מקומות 9–12 והורדה למקום ה-12 והודחה לליגת המשנה.

בעונת 2010/2011 העפילה הקבוצה לפלייאוף ליגת המשנה הרוסית וניצחה בגמר את אוניברסיטט יוגרה סורגוט והייתה לאלופת ליגת המשנה הרוסית, מה שהבטיח את העפלתה לליגה הבכירה וחזרה לליגת העל, זאת על חשבון דינמו מוסקבה שהודחה.

בעונת 2011/12, הגיעה הקבוצה עד לגמר גביע הרוסי והפסידה לקבוצת קרסניה קריליה סמרה בתוצאה 84:62. בעונת 2013/14 שבה להתמודד בליגת המשנה הרוסית בכדורסל. בעונת 2016/2017 סיימה במקום השלישי ובעונת 2017/2018 זכתה באליפות הסופרליגה הרוסית בכדורסל, לאחר שגברה על סמרה בסדרת הגמר.

את עונת 2019/2020 הקבוצה סיימה במקום הראשון בעונה הסדירה של הסופרליגה הרוסית בכדורסל והתאחדות הכדורסל הרוסית אולצה להפסיק את העונה בעקבות התפרצות מגפת הקורונה והעונה נעצרה. בהמשך הוכרזה ספרטק-פרימוריה לאלופת הליגה.

בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה ממשלת פרימוריה הודיעה על הפסקת תקצוב הספורט המקצועני, במה שהותיר את ספרטק פרימוריה ללא מימון לעונת 2020/2021.

הישגים לפי עונה
---------------

| עונה | ליגה | מיקום |
| --- | --- | --- |
| 1999/00 | **אליפות אזורית** | ‏1 |
| 2000/01 | **הליגה הבכירה** | 4 |
| 2001/02 | **אליפות אזורית** | ‏1 |
| 2002/03 | **הליגה הבכירה** | 2 |
| 2003/04 | **סופרליגה ב'** | 4 |
| 2004/05 | ‏1 |
| 2005/06 | **ליגת העל** | 9 |
| 2006/07 | 7 |
| 2007/08 | 8 |
| 2008/09 | 12 |
| 2009/10 | **סופרליגה** | 5 |
| 2010/11 | ‏1 |
| 2011/12 | **ליגת העל** | 7 |
| 2012/13 | 9 |
| 2013/14 | **סופרליגה** | 3 |
| 2014/15 | 2 |
| 2015/16 | 6 |
| 2016/17 | 3 |
| 2017/18 | ‏1 |
| 2018/19 | 9 |
| 2019/20 | ‏1 |
|

תארים והישגים
-------------

**הסופרליגה הרוסית בכדורסל**

* **אלופת הליגה (4):** 2004/2005, 2010/2011, 2017/2018, 2019/2020

**הגביע הרוסי**:

* **גמר:** 2012

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של ספרטק פרימוריה ולדיווסטוק
* ספרטק פרימוריה ולדיווסטוק, ברשת החברתית פייסבוק

* ספרטק פרימוריה ולדיווסטוק, ברשת החברתית טוויטר

* ספרטק פרימוריה ולדיווסטוק, ברשת החברתית אינסטגרם

* ספרטק פרימוריה ולדיווסטוק, ברשת החברתית VK

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Восток-65" стал шестым в Суперлиге, чемпион — "Спартак-Приморье"
2. ↑  Правительство Приморского края // Новости // Заключение контрактов с игроками в профессиональных спортклубах Приморья в сезоне 2020-2021 приостанавливается
**אליז ריווה**, הידועה גם בשם **מר מארי אליזבת דה ל'אוכריסטי** (בצרפתית: **Élise Rivet**, ‏ **Mère Marie Élisabeth de l'Eucharistie**;‏ 19 בינואר 1890, דרריה, אלג'יריה – 30 במרץ 1945, מחנה הריכוז ראוונסבריק, גרמניה) הייתה נזירה קתולית וגיבורת מלחמת העולם השנייה. ריווה התנדבה ללכת לתא הגז, במקום אם לילדים שנשלחה לתא הגזים, במחנה ראוונסבריק, מספר שבועות לפני שחרור המחנה.

ביוגרפיה
--------

ריווה נולדה לאם אלזסית ואב לקצין הצי הצרפתי באלג'יריה. לאחר מות אביה בשנת 1910, עברה עם אמה לליון. היא עבדה זמן במספרה לפני שהצטרפה למנזר האחיות "Notre Dame de Compassion" בליון בשנת 1912. בשנת 1933 שינתה את שמה לאם מארי אליזבת דה ל'אוכריסטי, אם המנזר.

מלחמת העולם השנייה
------------------

לאחר נפילת הרפובליקה הצרפתית השלישית בידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, היא החלה להסתיר פליטים מהגסטפו ובסופו של דבר השתמשה במנזר שלה לאחסון נשק ותחמושת של הרזיסטאנס (MUR) לבקשתו של אלברט צ'מבונט.

ב־24 במרץ 1944, היא ועוזרתה נעצרו על ידי הגסטפו ונלקחו לכלא מונטלוק בליון. משם היא הובלה לרומאנוויל, לפני שנשלחה למחנה הריכוז ראוונסבריק בגרמניה. שם, הפשיטו אותה מבגדיה הדתיים והיא נשלחה לעבודות כפייה. ב-30 במרץ 1945, התנדבה ריווה ללכת לתא הגזים, במקום אם לילדים רק שבועות לפני שגרמניה נכנעה ללא תנאי. היא הייתה בת 55 במותה.

הנצחה
-----

בשנת 1961 כיבדה אותה ממשלת צרפת את דיוקנה על בול דואר "הגיבורים של ההתנגדות". רחוב הנושא את שמה נחנך בבריגנאי (ליון) ב-2 בדצמבר 1979. בשנת 1996 הוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם. בשנת 1997 הוענקה לה לאחר מכן בשם "Médaille des Justes" (מדליית הצדק). בשנת 1999, נקרא אולם הרצאות במכון למדעי דה לום בליון לכבודה "Salle Élise Rivet."

ראו גם
------

* מקסימיליאן קולבה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אליז ריווה** בוויקישיתוף
* אליז ריווה, באתר "יד ושם" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  catholique à Lyon
2. ↑  Saidel, Rochelle G. (2004). *The Jewish Women of Ravensbrück Concentration Camp*. University of Wisconsin Press. p. 32. ISBN 978-0-299-19860-2.
3. ↑  Curvat, Serge (2003). *Les lieux secrets de la Résistance: Lyon, 1940-1944*. Editions Xavier Lejeune. p. 204. ISBN 978-2-907608-41-1.
4. ↑  University of Minnesota Centre for Holocaust and Genocide Studies
5. ↑  Cabanel, Patrick (22 בפברואר 2012). *Histoire des Justes en France*. Armand Colin. p. 24. ISBN 978-2-200-27683-6. `{{cite book}}`:  (עזרה)
6. ↑  Yadvashem. "The Righteous Among The Nations, Rivet Elisabeth". *db.yadvashem.org*.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb151236673 (data)
* GND: 119402343
* ISNI: 0000 0000 1390 8553
* SUDOC: 103591346
* VIAF: 40187540
* WorldCat: viaf-40187540

 |
**במנטל** (בגרמנית: **Bammental**) היא עיירה במחוז ריין-נקר שבמדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה. העיירה שוכנת במרחק של 9 ק"מ מדרום-מזרח להיידלברג ו-13 ק"מ מצפון-מערב לסינסהיים שבעמק הנהר אלזנץ, בין הכפר מאוור לבין העיירה נקרגמונד. בתחומיה של במנטל שוכן גם הרובע ריילסהיים.

היסטוריה
--------

האזור בו שוכנת במנטל היה מיושב כבר בתקופות הפרהיסטוריות. במאוור השכנה נתגלו שרידים של מין האדם הומו היידלברגנסיס שחי באזור במנטל בתקופה של 500,000 עד 600,000 לפני זמננו. שרידי הדרך והמבנים הרומיים מהווים עדות ליישוב רומי במקום.

היישוב ריילסהיים מוזכר לראשונה במסמך שקרוי "קודקס לורש" (Lorscher Codex) משנת 769 תחת השם Risolfesheim. ריילסהיים הוא אחד היישובים העתיקים ביותר בעמק הנהר אלזנץ, שככל הנראה נוסדו במהלך השלטון הפרנקוני במאה ה-6 או ה-7. מריילסהיים התפצלו מספר יישובי לוויין, כולל במנטל שהוקמה במאה ה-8 או ה-9. בשטר הקניין הנושא את התאריך 29 ביוני 1016, מוזכרת לראשונה Benemaden. מסמכים אמינים בהם מוזכרת במנטל קיימים רק החל מהמאה ה-12. שני היישובים שהיו נפרדים זה מזה הפכו להיות יחידה מנהלית מאוחדת במאה ה-13. ב-1325 הוזכר כבר שמו של ראש עיר משותף. ריילסהיים ובמנטל צמחו יחדיו ובין החלקים העתיקים שלהן צמח שטח מיושב חדש, החל מטחנת הקמח באלזנץ ב-1628 וכלה בהקמת מפעל הטפטים ב-1862. השטח שבין שתי העיירות מהווה כיום את מרכזה של במנטל ובו שוכנים בניין העירייה והמרכז המסחרי.

במנטל-ריילסהיים השתייכו בימי הביניים לחבל אלזס ולאחר מכן הן נוהלו על ידי פוגט של האימפריה הרומית הקדושה שישב בווימפפן. בין השנים 1330 – 1803 היה האזור חלק מנסיכות הבוחר מפפאלץ. למספר מנזרים ולאצילים מהירשהורן היו נחלות בריילסהיים ובבמנטל, אך יותר משני שלישים מהאדמות החקלאיות היו בבעלות חופשית של החוואים. במאה ה-18 התפתחה במנטל בעקבות ההגירה של האיכרים והייתה לגדולה מבין שתי העיירות. ב-1803 עברה במנטל לשליטתה של מדינת באדן. לאחר 1831 ניסתה ריילסהיים באופן זמני להיות עיירה עצמאית, אך בסופו של דבר, ב-1841 נדחתה בקשתה.

עד לעיצומה של המאה ה-19 הושפעה כלכלתה של במנטל מהחקלאות ומהייעור. המפעל התעשייתי החשוב הראשון של העיירה היה המפעל לייצור טפטים ונייר של האחים שרר שנפתח ב-1863 וב-1888 הועסקו בו כבר 200 עובדים. בנוסף תפס ענף ייצור הסיגרים חשיבות בכלכלת העיירה.

לאחר מלחמת העולם השנייה נקלטו בבמנטל יותר מאלף תושבים חדשים, בעיקר משטחי גרמניה המזרחית לשעבר, מצ'כיה, מהונגריה ומיוגוסלביה. מהלך זה הוביל לעליה חדה באוכלוסיית העיירה ובפיתוחם של אזורי מגורים חדשים. ענפי הכלכלה המסורתיים, כמו ייצור הנייר והסיגרים, איבדו את חשיבותם, אך ענפים חדשים נפתחו במהלך שנות הנס הכלכלי. עד ל-1973 השתייכה במנטל למחוז היידלברג. עם פירוקו של מחוז זה עברה העיירה לשטח שיפוטו של מחוז ריין-נקר

ערים תאומות
-----------

* צרפתצרפת ורטוס, צרפת
.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **במנטל** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של במנטל

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555029005171
* GND: 7730706-9
* LCCN: n81104930
* VIAF: 124347269
* WorldCat: lccn-n81104930

 |
"כוכב הטוויסטר הענק" מאת ליימן ויטקר - פסל קינטי עם תנועה ממשית במרחב, המבוסס על רוח ואיזון עדין
פסל דו-ממדי מאת ויקטור וסרלי, אשליית התנועה נוצרת בתודעת הצופה
**אמנות קינטית** (מהמילה היוונית κίνηση, תנועה) היא סוגה באמנות פלסטית שהמרכיב המרכזי בה הוא תנועה או התפתחות אמיתית או מדומה של צורות בחלל לאורך זמן. התנועה יכולה להיווצר על ידי ניצול כוחות וגורמים פיזיקליים עם או ללא מגע של הצופה (כגון שימוש במגנט, רוח, מטוטלות, שיווי משקל, מנועים חשמליים או אחרים, מנגנונים המבוססים על התזת מים, אנרגיה סולארית ועוד), לרוב תוך ניצול תגובות שרשרת וזיקות בין תנועות שונות במרחב. גישה אחרת לאמנות הקינטית היא השגת תחושה של תנועה בדרך של אשליה אופטית. אופן נוסף להגדיר אמנות קינטית הוא כ"יצירה בארבעה ממדים", כאשר המימד הרביעי הוא הזמן.

האמנות הקינטית היא תוצר של המאה ה-20 ומהווה התמודדות וניצול של המפגש בין אמנות וטכנולוגיה. האמנות הקינטית באה לידי ביטוי במספר אסכולות שונות שצמחו במאה ה-20 בהם הפוטוריזם, שהדגיש את הזיקה למכונה, למקצב ולתנועה אמיתית של אלמנטים תלת־ממדיים מחד והאסכולה של אופ ארט, העושה שימוש באשליה אופטית ליצירת אשליה של תנועה בציורים ועבודות גרפיקה דו-ממדיים, מאידך. בנוסף, משיקה האמנות הקינטית לגישת שיתוף הצופה ביצירה, כמניע אותה או כמי שאשליית התנועה נוצרת ברוחו. 

היצירה הקינטית הראשונה הייתה גלגל אופניים מאת מרסל דושאן, אף שהוא לא הגדיר אותה ככזו. היה זה הפוטוריסט נחום גאבו (Naum Gabo) שיצר ב-1920 את היצירה הקינטית המודעת הראשונה, "מבנה קינטי ("גל עומד"). 

האמן אלכסנדר קלדר היה הראשון שמרכז עשייתו היה אמנות קינטית. משנת 1931 יצר מוביילים אמנותיים והיה הראשון ליצור יצירות מסוג זה. בעקבות קלדר יצרו אמני הדאדא יצירות מובייל מחפצים יומיומיים (רדי מייד) כאמנות קינטית. יצירתו החשובה הנוספת היא "יקום" (1934), מודל של היקום המונע על ידי מנוע. 

ב-1955 פרסם ויקטור וסרלי את "המניפסט הצהוב", המגדיר את האמנות הקינטית הבנויה על אשליה אופטית. יצירותיו הדו-ממדיות יוצרות, יחד עם תודעת הצופה, אשליה של תנועה.

יעקב אגם שילב ביצירה הקינטית מרכיבים חדשים כאלומות אור, אש, מים, נגינת מוזיקה ועוד.

לקריאה נוספת
------------

* **אמנות בעידן הטכנולוגי**, יחידות 5,6, האוניברסיטה הפתוחה רמת אביב, 1982

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **אמנות קינטית** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אמנות קינטית** |

פסל קינטי בגבעת רם, בהפרש של דקה
* הגדרה באתר רשת אורט
* הגדרה באתר רשת עמל
* אמנות קינטית, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  אמנות קינטית במילון אמנותי
2. ↑  "יקום" מאת קלדר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007543425705171
* BnF: cb119693483 (data)
* LCCN: sh85072384
* LNB: 000067016

 |
"**במראַה ובחידות**" (1986) היא סדרה בת שבעה ציורים מאת האמן הישראלי משה גרשוני. הסדרה מכונה באנגלית "Through a Glass, Darkly" והיא מצוירת בטכניקה מעורבת על ניירות באורך 140 ס"מ וברוחב של 100 ס"מ. הסדרה נמצאת, נכון לשנת 2010 באוסף הפניקס חברה לביטוח.

הסדרה מהווה חלק מקבוצת יצירות המתייחסות אל היצירה "ארבעה שירים רציניים" מאת יוהנס ברהמס. האיקונוגרפיה של "במראה ובחידות" מתייחסת באופן פרטני אל אחד מן השירים הללו ובו מופיע טקסט מתוך האיגרת הראשונה אל הקורינתים שבהברית החדשה (בעיקר אל פרק יג' א-ג; יב-יד). ה"אהבה" מתוארת בפסוקים כמכשיר מרכזי להתקרבות ולידיעה של האל הנוצרי. גרשוני מצטט בציורים קטעים מתוך הטקסט. באחד מציורי הסדרה, לדוגמה, מצוטט הפסוק "אם בלשונות אנשים ומלאכים אדבר ואין בי האהבה הייתי כנחשת הומה או כצלצל תרועה" כשהוא מופיע בתוך מעין אלמנטים מתפתלים. לעיתים נדמים אלמנטים מתפתלים אלו למעין סרט בד מתנופף. 

לבד מן הטקסט מופיעים בציורים אלמנטים נוספים אשר היו אופייניים ליצירתו של גרשוני בתקופה זו כגון כוכבים, פנטגרם, סימני שאלה ועוד. אלמנט איקונוגרפי מעניין המופיע בחלק מציורי הסדרה היא הספרה 8. הדימוי הזה, אשר הופיע קודם לכן ביצירתו של אריה ארוך, מסמל את האינסוף. סמן איקונוגרפי אחר של כפילות עולה מתוך הקומפוזיציה של הציורים. ברבים מהם מופיעות צורות דומות או סמלים בצמדים.

הפרשנות האפשרית העולה מן האיקונוגרפיה שבעבודות אלו מצביעה על ניסיון של חיפוש זהות. בתוך המוטיבים והקומפוזיציה הבארוקית של העבודות, מתוך האקספרסיביות המתפרצת של משיכות המכחול מביע הטקסט את השאיפה לידע של "אהבה" ושל תשוקה גופנית אל הנשגב. "כי כעת מביטים אנחנו במראה ובחידות ואז פנים אל פנים: כעת יודע אני קצתו ואז כאשר נודעתי אדע אף אני: ועתה שלוש אלה תעמודנה האמונה והתקוה והאהבה והגדולה שבהן היא האהבה". 

| **משה גרשוני** |
| --- |
| פיסול | הנייר נראה לבן מבחוץ אבל בפנים הוא שחור (1970) • אבי זקני (1970) • יד ענוגה (1978) • מי ציוני ומי לא (1979) • בדם ליבי (1980) • אטימה אדומה: תיאטרון (1980) • חייל! חייל! (1981) • תשיר, חייל: (1981) • איזה חייל נהדר (1982) • ח"י רקפות (1984) • אבינו מלכנו (1984) • קדיש (1984) • יצחק יצחק (1985) • במראה ובחידות (1986) • י"ג תחריטים לשירי חיים נחמן ביאליק (1987) • בודפשט (1988-1987) • צדק לפניו יהלך (1988-1987) • ללא כותרת (מגן דוד שחור) (1992) • ללא כותרת (אל מלא רחמים) (1996-1995) |  |
Giorgio de Chirico, *Cavalli* (foto Paolo Monti. Fondo Paolo Monti, BEIC).
**אמנות מטאפיזית** הייתה סגנון ציור שפרח בעיקר בין השנים 1911 ו-1920 בעבודותיהם של האמנים האיטלקיים ג'ורג'ו דה קיריקו וקארלו קארה. התנועה החלה עם דה קיריקו, שלעבודותיו החלומיות, עם ניגודי האור והצל החדים שבהן, הייתה תכונה מסתורית ומעט מאיימת. דה קיריקו, אחיו הצעיר אלברטו סאביניו וקארה יצרו באופן רשמי את האסכולה ואת עקרונותיה בשנת 1917.

התפתחות הז'אנר
--------------

בעוד שסגנון הפוטוריזם דחה בעיקשות את העבר, תנועות מודרניות אחרות הושפעו בעבודותיהן דווקא מנוסטלגיה כלפי ההדר הקלאסי של איטליה. ג'ורג'ו דה קיריקו פיתח לראשונה את הסגנון לו הוא קרא מאוחר יותר "ציור מטאפיזי" בעודו במילאנו. עם זאת, היה זה באזור הרגוע יותר של פירנצה שבו הוא פיתח לבסוף את הדגש שלו על חללים מוזרים ומצמררים, אותו הוא ביסס על הפיאצה האיטלקית. רבות מעבודותיו של דה קיריקו מתקופתו בפירנצה מעוררות תחושה של ניתוק בין העבר להווה, בין מושא הציור לחלל שהוא מאכלס. עבודות אלה משכו אליהן במהרה את תשומת לבם של אמנים אחרים כגון קארלו קארה וג'יורג'יו מורנדי.
בציורו "מלנכוליית טורין" מ-1915, לדוגמה, הוא השתמש בניגודים חדים, באופן בלתי-טבעי כמעט, של אור וצל, שמעניקים לציור אווירה נוגעת ללב, אך גם מאיימת ומסתורית. החלל הפרספקטיבי העמוק והשמיים הכהים בציור הם כלים אופייניים בעבודותיו המוזרות והמעוררות של דה קיריקו. הוא העניק לציוריו כותרות אניגמטיות, כמו "הנוסטלגיה של האינסופי" (1913-1914), "כיבושו של הפילוסוף" (1914) ו-"גמולו של הידעוני" (1913), שתרמו לרושם הקריפטי שלהם.
אמנים מטאפיזיים נוספים הם פיליפו דה פיסיס ומריו סירוני.
האסכולה המטאפיזית לא החזיקה מעמד זמן רב. היא התפרקה בשנת 1951 לערך, בגלל ויכוח בין דה קיריקו לבין קארה לגבי מי מהם ייסד את הקבוצה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמנות מטאפיזית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007529319805171
* BNE: XX546326
* LCCN: sh85084285

 |
קדמוס זורע את שיני הדרקון
**ספרטוי** (ביוונית עתיקה: **Σπαρτοί** משמעות השם "האנשים שנזרעו") הם לוחמים אגדיים מהמיתולוגיה היוונית. הם נוצרו כאשר קדמוס זרע באדמה שיני דרקון.

הגיבור קדמוס נצטווה בידי האורקל מדלפי לחפש פרה ולייסד עיר במקום שבו ילכוד אותה. בסופו של דבר הוא ייסד את העיר תבאי. קדמוס רצה להקריב את הפרה כקרבן לאתנה, ולכן ביקש ממלוויו להביא מים, הם הלכו למעיין קסטליה הסמוך אך דרקון המים ששמר על המעיין הרג אותם. כשראה זאת קדמוס הוא נלחם בדרקון והרגו. אתנה הורתה לו לקחת את שיני הדרקון ולזרוע אותן באדמה. לפתע קפצו מתוך האדמה הספרטוי - לוחמים משוריינים וחמושים. קדמוס ידע שאין לו סיכוי נגדם, ועל כן השליך ביניהם אבן יקרה. הם נלחמו ביניהם עד שכולם נהרגו למעט חמישה. אותם חמישה הסכימו לכרות ברית עם קדמוס וסייעו לו בהקמתה של תבאי. על פי המסורת היוונית הם היו אבות חמש המשפחות הוותיקות ביותר בתבאי.

אתנה לקחה את השיניים שקדמוס לא זרע, והעניקה אותן לאייטס מלך קולכיס (אביה של מדיאה). אייטס גרם ליאסון לזרוע אותם. הספרטוי ניסו להילחם ביאסון, אולם יאסון שחזר את התעלול של קדמוס והשליך אבן יקרה ביניהם. הם נלחמו זה בזה ואיש מהם לא שרד.

מיתוס אחר אומר כי הדרקון היה צאצא של אל המלחמה ארס, ולאחר שקדמוס הרג את הדרקון הוא היה עבד של ארס למשך שמונה שנים.

סטפנוס מביזנטיון (המאה ה-6 לספירה) ציין במילונו הגאוגרפי, שעל פי קלאודיוס יולאוס (Claudius Iolaus, חי לא לפני ייסוד קיסריה), מקור השם של ארץ יהודה הוא באודאיוס (Udaeus), "אחד (מחמשת) 'האנשים שנזרעו' בתבאי, שהיה בין בני לווייתו הצבאיים של דיוניסוס". ייתכן וניתן להסביר את הקשר בין השם המיתולוגי "אודאיוס" לשם "יהודה" (נהגית ביוונית: "יודאיה") בדמיון הצלילי ביניהם. ייתכן וקשר זה מקורו במסורת הידידות בין היהודים וספרטה, שהופיעה בתקופה ההלניסטית (כפי שמסופר בספר מכבים), כמו גם מתוך סיפור הגירתם של הספרטוי לספרטה.

בספרו של ריק ריירדן "פרסי ג'קסון וקללת הטיטאן", אשר הוא השלישי בסדרת "פרסי ג'קסון והאולימפיים", נמלטים הגיבורים מהספרטוי הרודפים אחריהם בשירות הטיטאנים. הספרטוי מופיעים גם בסדרת ההמשך "גיבורי האולימפוס", בספר השני בסדרה: "בן נפטון". הספרטוי מופיעים גם בספרו של מייקל סקוט, "האשפית" - האחרון בסדרת "הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות".

הערות שוליים
------------

1. ↑  **ביבליותקה**, 3,4.
2. ↑  Smith, **Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology**, "SPARTI", 1873
3. ↑  theoi.com/Olympios/AresWrath.html#kadmos
4. ↑  מנחם שטרן - Menahem Stern, **Greek and Latin Authors on Jews and Judaism**, Jerusalem, 1976, Vol. I, LXXXVII. Claudius Iolaus, pp. 534-535
**אליזבת' גרין, אשת החסידה** (באנגלית: **Elizabeth Green the Stork Woman**; ‏10 באוקטובר 1905, ספרינגפילד, מסצ'וסטס, ארצות הברית - 9 במאי 2001), הידועה גם בשם **בטי גרין** (**Betty Green**), הייתה אמנית מופעי שוליים אמריקאית שהוצגה לקהל כ"חסידה אנושית" במופעים בראשית המאה ה-20.

אף על פי שהפרעה גנטית היא הסיבה לעיוותה הגופני, היא סבלה גם מפיגור שכלי קל. עם זאת, לא היו לה בעיות רפואיות אחרות. הכינוי "אשת חסידה" מקורו באף הגדול והארוך שלה ובמבנה העצמות הדק.

גרין הייתה הראשונה שהופיעה במופעי השוליים בשם הבמה "קו-קו אשת הציפור", במסגרת קרקס האחים רינגלינג. המופע שלה היה בעיקרו מופע קומי, ובו רקדה בבגד גוף מכוסה בנוצות, לרגליה "רגלי ציפור" גדולות ועל ראשה נוצה ארוכה. יש הטוענים כי גרין הייתה אחת מאלו שעמדו בכניסה לקרקס והזמינו את העוברים והשבים להיכנס למופע, בשל היותה אחת מ"פריקים" שנראו יחסית "פחות מוזרים". היא כונתה גם בשם "מולינה ראש הסיכה", אם כי ייתכן ששם זה נבע רק מהרצון להבדיל בינה ובין קו-קו אשת הציפור, שהופיעה לצדה בסט של הסרט "פריקס", ושהייתה בתפקיד דומה.

היא ידועה בעיקר בשל הופעתה בסרט "פריקס" בבימויו של טוד בראונינג משנת 1932, בתפקיד "אשת החסידה". בערך בזמן שבו לוהקה לתפקיד, לוהקה לסרט גם מיני וולסי (Minnie Woolsey), אמנית הקרקס שהייתה ידועה בשם קו-קו אשת הציפור. לא ידוע מה הייתה תגובתה של גרין ל"תחרות" החדשה שלה, אך לאחר מכן היא חזרה להופיע תחת השם קו-קו אשת הציפור. מיני, ולא אליזבת' גרין, היא זו שמזוהה בדרך כלל עם שם הבמה "קו-קו אשת הציפור", מאחר שהיא זו שרקדה על שולחן הסעודה בסצנה המפורסמת בסרט.

קישורים חיצוניים
----------------

* ביוגרפיה, באתר Phreeque.com
**האישה הבוכה** (באנגלית: **The Weeping Woman**) היא ציור שמן על בד של הצייר פבלו פיקאסו אשר צויר בצרפת ב-1937.

אודות הציור
-----------

"האישה הבוכה" היה נושא שעניין את פיקאסו רבות וכתוצאה מכך חזר על כך רבות באותה השנה בסדרות ציורים. ציור זה, שנוצר ב-26 באוקטובר 1937, היה הציור המפורט ביותר בסדרה זו. הציור נכלל באוסף של מוזיאון טייט מודרן בלונדון מאז 1987.

סדרת האישה הבוכה נחשבת כהמשך לטרגדיה המתוארת בציור גרניקה. בכך שהתמקד בדימוי של אישה בוכה, פיקאסו כבר לא צייר את ההשפעות הישירות של מלחמת האזרחים בספרד, אלא התייחס לדימוי אוניברסלי יחיד של סבל.

בציור מוצגת דמותה של דורה מאר - פילגשו של פיקאסו בין השנים 1936 ל-1944. במהלך הקשר ביניהם, פיקאסו נהג לצייר אותה בכמה סגנונות שונים, חלקם ריאליסטיים, חלקם שפירים, אחרים מעונים או מאיימים.  
 פיקאסו הסביר:

> 
> "בשבילי דורה היא האישה הבוכה. במשך שנים הצגתי אותה כמעונה, לא בשל סדיזם, וגם לא בהנאה; רק מתוך ציות לחזון שכפה עצמו עלי. זאת הייתה המציאות העמוקה, לא המלאכותית".
> 
> 
> 
> 

פיקאסו הוסיף ואמר: 

> 
> "דורה, בשבילי, הייתה תמיד אשה בוכה... וזה חשוב, כי נשים הן מכונות שסובלות".
> 
> 
> 
> 

האישה הבוכה בגלריה טייט הייתה אחת מסדרת ציורים של פיקאסו המתארת את הנושא. גרסה נוספת של שני ציורים שצוירו ב־18 באוקטובר 1937, נגנבה מהגלריה הלאומית של ויקטוריה במלבורן שבאוסטרליה באוגוסט 1986, ונמצאה בתא בתחנת רכבת במלבורן מאוחר יותר באותו חודש. דרישת הגנבים, בין היתר, הייתה להגביר את מימון האמנות.

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **פבלו פיקאסו** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פבלו פיקאסו** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Léal, Brigitte: "Portraits of Dora Maar", *Picasso and Portraiture*, page 396. Harry N. Abrams, 1996.
2. ↑  Robinson, William H. Jordi Falgàs, Carmen Belen Lord, Robert Hughes, and Josefina Alix (2006). *Barcelona and Modernity: Picasso, Gaudí, Miró, Dalí*. Yale University Press. p. 466.
3. ↑  The Weeping Woman, 1937 by Pablo Picasso, Pablo Picasso
4. ↑  Léal, page 406,1996.
5. ↑  Léal, page 395, 1996.
6. ↑  Malraux, André: "*Picasso's Mask*, page 138. Holt, Rinehart and Winston, 1976.
7. ↑

| פבלו פיקאסו |
| --- |
| תקופות באמנות | התקופה הכחולה • התקופה הוורודה • מודרניזם • קוביזם • סוריאליזם |  |
| יצירות אמנות מפורסמות | העלמות מאביניון • גרניקה • הטרגדיה • נער עם מקטרת • דורה מאר עם חתול • האישה הבוכה |
| בנות זוג | אולגה קוקלובה • מארי-תרז וולטר • דורה מאר • פרנסואז ז'ילו • ז'קלין רוק |
| מוזיאונים | מוזיאון פיקאסו (פריז) • מוזיאון פיקאסו (ברצלונה) • מוזיאון פיקאסו (אנטיב) |
| בתרבות הפופולרית | תעלומת פיקאסו • אהבותיו של פיקאסו • נקמתו המתוקה של פיקאסו • מגדל פיקאסו |
מועדון הכדורגל **"ספרטק צ'וקוטקה" מוסקבה** (ברוסית: **Футбольный клуб «Спартак-Чукотка» Москва**) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר מוסקבה, שפעל כקבוצת מילואים עבור "ספרטק". חרף שמה הקבוצה לא הייתה ממוקמת בצ'וקוטקה ושמה נובע מהחסות שהוענקה לה על ידי ממשלת המחוז המרוחק (בגבול עם אלסקה). תנאי מזג האוויר הקיצוניים במחוז במרבית השנה אינם מאפשרים תחזוק יאות של אצטדיוני כדורגל.

היסטוריה
--------

הקבוצה נוסדה בשנת 1998 ביוזמה של המאמן ונשיא "ספרטק" אולג רומנצב ואנטולי שלסט (שכיהן במקביל גם כנשיא הקבוצה וגם כמאמן בשנה הראשונה לקיומה) ומושל צ'וקוטקה אלכסנדר נזרוב. בתום העונה הקבוצה עלתה לליגה השנייה. ב-1999 זכתה במקום הראשון ב"אזור מרכז" והעפילה לליגת המשנה. הישג השיא של הקבוצה בגביע הרוסי היה שלב שמינית גמר הגביע בעונת 1999/2000.

ב-2 באוגוסט 2000 המועדון סירב להמשיך להשתתף בתחרותיות מקצועניות בשל היעדר בכספים הדרושים. בסוף העונה סיימה במקום ה-19 ופורקה.

הישגים לפי עונה
---------------

| שנה | טורניר | מיקום | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998 | ליגה שלישית, אזור מרכז, מוסקבה, שלב 1 | 1 Increase | 20 | 19 | 0 | 11 | 96-8 | העפילה לליגה השנייה |
| שלב 2 | 1 | 4 | 3 | 1 | 0 | 11-2 |
| גמר | 1 | 2 | 2 | 0 | 0 | 4-2 |
| טורניר גמר | 3 | 5 | 4 | 1 | 0 | 11-3 |
| 1999 | ליגה שנייה, אזור דרום | 1 Increase | 36 | 25 | 8 | 3 | 70-28 | ניצחון במשחקי מבחן |
| משחקי מבחן | 1-3 | 2 | 1 | 1 | 0 | 5-2 |
| 2000 | ליגת המשנה | 19 | 19 | 4 | 4 | 30 | 29-115 | Decrease איבדה את מעמדה כקבוצה מקצוענית |

מאמנים
------

| שם | שנה |
| --- | --- |
| אנטולי שלסט | 1998-1999 |
| אנטולי קורובוצ'קה | 1999-2000 |
|

קישורים חיצוניים
----------------

* סטטיסטיקה באתר Klisf (ברוסית)
* ספרטק צ'וקוטקה באתר sportbox.ru
* ספרטק צ'וקוטקה באתר wildstat.ru
* ספרטק צ'וקוטקה באתר footballfacts.ru

הערות שוליים
------------

1. ↑  «Спартак-Чукотка» снялся с чемпионата
**האפיפיור בנדיקטוס השני** (בלטינית: **Benedictus II**;‏ 625 – 8 במאי 685) היה האפיפיור מ-26 ביוני 684 עד מותו. יום חגו של האפיפיור בנדיקטוס השני הוא 7 במאי.

ביוגרפיה
--------

בנדיקטוס נולד ברומא בשנת 635. ייתכן שהוא היה חבר במשפחת סאוולי, אם כי זה לא בטוח. בצעירותו הוא נשלח *לקנטורום שולה*, והתבלט ביודעו את כתבי הקודש ועל ידי שירותו.

הבישופים של רומא נבחרו על ידי הכמורה ואנשי רומא, על פי הנוהג באותם זמנים: הקיסרים הנוצרים היו ראשי העם, ולכן נדרשה הסכמתם לבחירה. אבל בשל היותם מתגוררים במזרח, מצב זה הפיק עיכובים ממושכים ומספר רב של אי-נוחות. אף שנבחר בשנת 683, הוא לא הוכתר עד לשנת 684, בשל המתנתו לאישורו של הקיסר קונסטנטינוס הרביעי. על פי *ה"דיאורנוס ליבר"*, הוא השיג מן הקיסר צו אשר ביטל לחלוטין אישורים אימפריאליים או נתן להם אפשרות להשגה מהאקסרכיה של רוונה. בנדיקטוס אימץ באופן סמלי את שני בניו של קונסטנטינוס, יוסטיניאנוס והרקליוס.

כדי לעזור לדכא את המונותליטיזם, הוא השתדל להשיג את החתימות של הבישופים של היספניה לפסיקות של ועידת קונסטנטינופול השלישית של 680/1, ולהביא את ההכנעה לצווי מקאריוס, הבישוף המודח של אנטיוכיה.

שחזור של כנסיות רבות ברומא מיוחס לשלטונו של בנדיקטוס שנמשך פחות משנה. לאחר ששלט 11 חודשים, מת האפיפיור בנדיקטוס השני ב-8 במאי 685 ונקבר בסנט פטרוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בנדיקטוס השני** בוויקישיתוף
* בנדיקטוס השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Butler, Alban. *The Lives of the Saints*. 1866

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**לאו השני** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**יוחנן החמישי** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1143204
* BnF: cb110464131 (data)
* GND: 100937586
* ISNI: 0000 0000 5614 0417
* NKC: kup19980000006473
* NTA: 074279556
* VcBA: 495/45890
* VIAF: 84482371
* WorldCat: viaf-84482371

 |
**הפארק הפרובינציאלי הר רובסון** (באנגלית: **Mount Robson Provincial Park**) הוא פארק פרובינציאלי הנמצא בחלק הקנדי של הרי הרוקי, ומשתרע על פני 2,249 קמ"ר שכולם בשטחה של קולומביה הבריטית. הפארק גובל בפארק הלאומי ג'ספר שבאלברטה.

מאז תחילת המאה ה-19 עברו בשטח שבו הוקם הפארק ציידים, חוקרים, ומחפשי אוצרות טבע, והם נעזרו רבות בתושבי האזור הילידים. הפארק עצמו הוקם ב-1913 על פי חוק שהועבר בממשלת קולומביה הבריטית, והוא היה השני מסוגו בפרובינציה. באותה שנה הפך מטפס ההרים האוסטרי קונרד קיין לאדם הראשון שמצליח להעפיל לפסגת הר רובסון שבשטח הפארק ומהווה את הנקודה הגבוהה ביותר בחלק הקנדי של הרי הרוקי. שבט הטקסקאלט שיישב בעבר את האזור כינה את הר רובסון ""יוה-האי-האס-קון", שמשמעותו היא "ההר של הדרך הספירלית". הסיבה לשם זה היא ככל הנראה המראה השכבתי של ההר.

מלבד הר רובסון נמצאים בפארק גם תצורות סלע גדולות אחרות, בעיקר בגבול עם הפארק הלאומי ג'אספר, נהרות, בתי גידול מימיים, אגמים ואזורים אלפיניים רחבים. במעבר פרייזר הנמצא בפינה הדרום-מזרחית של הפארק נמצאים מקורותיו של נהר פרייזר, שזורם לאורך 100 קילומטרים בפארק ומתנקז לאוקיינוס הפסיפי ליד ונקובר שמרוחקת מהפארק כ-1,200 קילומטרים.

עד כה תועדו בפארק 42 מינים של יונקים, 4 מינים של דו-חיים, זוחל אחד ו-182 מינים של עופות. בפארק יש ארבעה אזורים ביו-גאו-אקלימיים, ובכל אחד מהם יש בתי גידול של בעלי חיים שונים. חלק מבעלי החיים, כגון דובי גריזלי, אינם מוגבלים לאזור אחד. בעלי חיים נוספים הגדלים בפארק הם אייל פרדי שחור-זנב, אייל קורא, אייל קנדי, דוב שחור אמריקני וזאב ערבות. באביב מתחילות נקבות האייליים לגונן ביתר שאת על צאצאיהן, ובסתיו אלו הזכרים שנוטים להיות יותר מגוננים. עונת הייחום היא בין ספטמבר לאוקטובר. קיימת מסורת בפארק ולפיה בחודש יוני מתאספים בפארק צפרים רבים על מנת לצפות באוכלוסיית העופות המקומית.

ב-1984 נכלל הפארק באתר המורשת העולמית "הפארקים בהרי הרוקי הקנדיים", שהוכרז על ידי אונסק"ו. כיום עוברים בו הכביש המהיר הלאומי מספר 16, חלק ממערכת הסיבים האופטיים של קנדה, וצינור מים ראשי שמחבר בין האוקיינוס הפסיפי ובין הערבות הקנדיות. דרכי התעבורה דרך הפארק ממוקמות אך ורק בתוך עמק צר, וזאת על מנת להגן על שאר חלקי הפארק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הפארק הפרובינציאלי הר רובסון** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הפארק הפרובינציאלי הר רובסון (באנגלית קנדית)

| Flag of CanadaFlag of Canada סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בקנדה |
| --- |
| הפארקים בהרי הרוקי הקנדיים | באנף, ג'ספר, קוטניי, יוהו (פצלי ברג'ס), האמבר, הפארק הפרובינציאלי הר אסיניבוין והפארק הפרובינציאלי הר רובסון |
| בשיתוף עם ארצות הברית | קלואן, הפארק הלאומי ראנגל-סנט אליאס, הפארק הלאומי גליישר ביי, טאטשנשיני-אלסק • פארק השלום הבין-לאומי ווטרטון-גליישר |
| פארקים לאומיים ופרובינציאליים | דינוזאור • גרוס מורן • מיגואשה • נאהאני • ווד באפלו • מיסטייקן פוינט • רייטינג-און-סטון/אייסינאיפי |
| אתרי טבע | צוקי מאובני ג'וגינס |
| אתרי תרבות | ל'אנס או מדוז • המרכז ההיסטורי בקוויבק סיטי • הד סמאשד אין • לוננבורג • תעלת רידו • נינסטינטס • גראן פרה • תחנת ציידי הלווייתנים הבאסקים ברד ביי |
| אתרים מעורבים | פימצ'יואין אקי |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548445305171
* GND: 4496921-1
* LCCN: sh85087761
* VIAF: 238763649
* WorldCat (עם VIAF): 238763649

 |
**האישה לבית פורסייט** (באנגלית: **That Forsyte Woman**) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1949 בצבעי טכניקולור עם גריר גרסון, וולטר פידג'ן, ארול פלין, רוברט יאנג וג'נט לי בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס על הספר הראשון, "בעל הנכסים" ("The Man of Property") של סדרת הרומנים ההגדה לבית פורסייט מאת ג'ון גולסוורתי.

הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר.

תקציר העלילה
------------

משפחת פורסייט היא משפחה עשירה של כמה דורות בשנות ה-80 של המאה ה-19 בלונדון. כל חדש המצטרף למשפחה צריך לעבור אישור על ידי הדודות והדודים הקשישים. סומס פורסייט (ארול פלין) מחזר אחרי איירין (גריר גרסון), מרה לפסנתר שמצבה הכלכלית והחברתי נחות ממנו. סומס הוא אדם נוקשה וחסר רגשות. הוא מחזר בעקשנות אחרי איירין והיא דוחה אותו.

בן דודו, ג'וליאן פורסייט הצעיר (וולטר פידג'ן) הוא "הכבשה השחורה" של המשפחה לאחר שהתגרש מאשתו, זנח את בתו ג'ון וברח עם משרתת לפריז. ג'ון פורסייט (ג'נט לי) היא חברתה הקרובה ואשת סודה של איירין. ג'וליאן הוא צייר ומגיע ללונדון לתערוכה שם נפגשת איתו איירין. הוא מעניק לסומס ציור דיוקנה של איירין אך סומס קורע אותו ומשליך אותו לפח.

לבסוף נענית איירין לסומס. הוא מזמין אותה לחגיגת יום הולדות השמונים של הדוד ג'וליאן הזקן (הארי דבנפורט) שם בוחנות אותה הדודות הזקנות ומרכלות ביניהן. ג'וליאן הזקן מאשר אותה. הנישואים לא עולים יפה, סומס מתייחס לאיירין כרכושו. הוא קר ולא מביע לעברה כל רגשות וגם היא מתייחסת אליו באדישות וסובלת בשקט.

ג'ון מאורסת לאדריכל צעיר בשם פיליפ בסיני (רוברט יאנג). כדי לרצות את איירין מציע סומס לבנות להם בית קיט ומטיל את המלאכה על בסיני.

במשך הזמן מתאהב בסיני באיירין למרות שהיא נשואה ובעלת מעמד גבוה משלו. זה רומן אסור שסופו להתנפץ. כאשר מגלה סומס את הרומן הוא סוטר לאיירין (בספר הוא אונס אותה). היא בורחת לסטודיו של בסיני ומחכה לו שם.
בינתיים מזמן סומס את בוסיני, מאיים עליו ומפטר אותו. בסיני הנסער רץ לסטודיו שלו בתוך הערפל ועגלת סוסים מוחצת אותו למוות.

לבסוף איירין מתגרשת מסומס ונשאת לג'וליאן. הם עוברים לפריז ושם הופך ג'וליאן לצייר מפורסם. בסצנה האחרונה מגיע סומס לתערוכה של ג'וליאן בפריז והיא מתפייסת איתו ונותנת לו את תמונת דיוקנה כמתנה.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| גריר גרסון | איירין פורסייט |  |
| ארול פלין | סומס פורסייט |  |
| וולטר פידג'ן | ג'וליאן פורסייט הצעיר | עוזר של פייר |
| רוברט יאנג | פיליפ בסיני | אדריכל |
| ג'נט לי | ג'ון פורסייט | בתו של ג'וליאן |
| הארי דבנפורט | ג'וליאן פורסייט הזקן |  |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האישה לבית פורסייט** בוויקישיתוף

* "האישה לבית פורסייט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "האישה לבית פורסייט", באתר AllMovie (באנגלית)
* "האישה לבית פורסייט", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "האישה לבית פורסייט", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לאישה לבית פורסייט, באתר יוטיוב
* האישה לבית פורסייט, באתר TCM
**בנדיקוט קוצני קלרה** או **בנדיקוט קוצני לבן-שפתיים** (שם מדעי: ***Echymipera clara***), הוא מין כיסאי בסוג בנדיקוט קוצני שאנדמי לצפון גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1932 על ידי הזואולוג הגרמני גאורג הרמן וילהלם שטיין.

מידע כללי
---------

לבנדיקוט קלרה מבנה גוף מסורבל וגוצי, צוואר קצר וחרטום מחודד ומוארך בדומה ליתר המינים בסוגו. הגולגולת שלו מסיבית ומפותחת עם ניבים ארוכים מאוד וטוחנות חזקות יותר מקרוביו. הפרווה של הבנדיקוט צפופה, זיפית וקוצנית, וצבעה הכללי חום כהה או חום מהגוני. היא נוטה להתכהות יותר באזור הגב, והופכת ללבנבנה בצד התחתון. סוליות הכפות האחוריות בצבע שחור. השפתיים הלבנות הן סימן ההיכר של המין. אורך ראשו וגופו של בנדיקוט קלרה 27–41 סנטימטרים, אורך זנבו 10.5-8 סנטימטרים ומשקלו 1.7-0.8 קילוגרם. המין מפגין דו-צורתיות זוויגית בולטת במיוחד, והזכר עשוי לשקול חצי קילוגרם יותר מן הנקבה.

בנדיקוט קלרה אנדמי לצפון גינאה החדשה הן בצד של פפואה והן בצד של אינדונזיה. הוא מצוי גם על האי יאפן השייך לאינדונזיה. בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי ראשוני ומשני לאורך השפלה הגינאית הצפונית ורכסי ההרים המבודדים באזור (הרי טוריצ'ילי והרי פוג'ה), בגבהים של 300 עד 1,700 מטר מעל פני הים.

בנדיקוט קלרה פעיל בשעות הלילה, ומבלה את שעות היום בשינה בקינים קרקעיים תחת פסולת עלים, שכבות טחב ופלורה נמוכה אחרת על אדמת היער. למרות שהמין אוכל-כל וניזון מחסרי חוליות בסבירות גבוהה, בקיבתם של הפרטים שנלכדו נמצאו רק פירות. לנקבה יש 6 פטמות בכיס, אך לרוב היא ממליטה ולד אחד או תאומים בחודש ינואר עד יולי.

מצב
---

בנדיקוט קלרה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור **ללא חשש** (LC), על בסיס ההנחה שאוכלוסייתו גדולה למדי בהתחשב בטווח התפוצה הרחב, ובשל העובדה שחלקים גדולים מהתפוצה שלו אינם מאוכלסים על ידי האדם או מאוכלסים בדלילות. אין איומים משמעותיים על המין, למרות ציד לבשר שמתרחש על ידי התושבים המקומיים. בנדיקוט קלרה מצוי במספר אזורים מוגנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בנדיקוט קוצני קלרה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  בנדיקוט קוצני קלרה באתר הרשימה האדומה של IUCN

| בנדיקוטאים |
| --- |
| בילביים |
| בילבי | בילבי ענק |  |
| בנדיקוטיים |
| בנדיקוט קצר-חוטם | בנדיקוט זהוב • בנדיקוט חום צפוני • בנדיקוט חום דרומי |
| בנדיקוט | בנדיקוט סרוג מערבי • בנדיקוט סרוג מזרחי • בנדיקוט חוטמני |
| בנדיקוט ניו-גינאי | בנדיקוט ענק • בנדיקוט ראפראי |
| בנדיקוט קוצני | בנדיקוט קוצני מצוי • בנדיקוט קוצני אדמוני • בנדיקוט קוצני קלרה • בנדיקוט קוצני מנזיס • בנדיקוט קוצני דוד |
| בנדיקוט ננסי | בנדיקוט ננסי מפוספס • בנדיקוט ננסי ארפקי • בנדיקוט ננסי פפואני • בנדיקוט עכברי |
| בנדיקוט סראם (סוג ומין יחיד) | בנדיקוט סראם |
במתמטיקה, **הלמה של גרנוול** (על שמו של המתמטיקאי השוודי תומאס ה. גרנוול - Grönwall) היא אי-שוויון, המשמש בין היתר להוכחת היחידות במשפט הקיום והיחידות עבור הפתרונות של משוואה דיפרנציאלית רגילה.

ניסוח הלמה
----------

תהי {\displaystyle \ f(x)\geq 0} פונקציה רציפה ואי-שלילית, המקיימת עבור קבוע \ A ועבור {\displaystyle \ x>x\_{0}} את האי-שוויון הבא:



f
(
x
)
≤
A

∫

x

0

x

f
(
t
)
d
t

{\displaystyle f(x)\leq A\int \_{x\_{0}}^{x}f(t)dt}

{\displaystyle f(x)\leq A\int _{x_{0}}^{x}f(t)dt}אזי פונקציה זו היא בהכרח פונקציית האפס - {\displaystyle \ f(x)\equiv 0}.

הוכחה
-----

ברור שמתקיים {\displaystyle A\geq 0} כי אם לא נקבל באגף ימין ביטוי שלילי, כעת על ידי העברת אגף ימין ניתן לראות כי:

{\displaystyle \ f(x)-A\int \_{x\_{0}}^{x}f(t)dt\leq 0}
זוהי משוואה דיפרנציאלית עבור:
* {\displaystyle \ g(x)=\int \_{x\_{0}}^{x}f(t)dt}
* {\displaystyle \ g'(x)=f(x)} (לפי המשפט היסודי של החשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי)

  

על ידי כפל בגורם אינטגרציה {\displaystyle \ e^{-Ax}} תתקבל המד"ר הבאה:
  

{\displaystyle \ e^{-Ax}g'(x)-A\cdot g(x)e^{-Ax}=(e^{-Ax}g(x))'\leq 0}
על ידי ביצוע אינטגרציה {\displaystyle \ \int \_{x\_{0}}^{x}dt} על שני צידי האי שוויון נקבל:
  

{\displaystyle \ e^{-Ax}g(x)=e^{-Ax}\int \_{x\_{0}}^{x}f(t)dt\leq 0}
  

פונקציית האקספוננט היא אי-שלילית ({\displaystyle \ e^{h(x)}\geq 0} לכל {\displaystyle \ h(x)}) ולכן המסקנה היא:
  

{\displaystyle \int \_{x\_{0}}^{x}f(t)dt\leq 0}
  

ולפי ההנחה מתקיים: {\displaystyle f(x)\leq A\int \_{x\_{0}}^{x}f(t)dt\leq 0}
  

אבל ההנחה היא גם כי {\displaystyle \ f(x)\geq 0} ולכן בהכרח \ f(x)=0.
שעון של גוסטב בקר.
**גוסטב אדוארד בקר** (בגרמנית: Gustav Eduard Becker) הוא שען גרמני שחי בין השנים 2 במאי 1819 - 17 בספטמבר 1885, הוא גם ידוע כסמל המסחרי של המותג גוסטב בקר.

חייו
----

### למידת שענות

בקר למד שענות בשלזיה והעשיר את יכולות השענות שלו מלמידה משענים בכל רחבי גרמניה, אשר באותה תקופה, הייתה המדינה החשובה ביותר בתעשיית השעונים. יכולותיו המולדות ביחד עם למידת השענות משענים רבים בגרמניה נתנו לו את היכולת לתקן שעונים ברמה הגבוהה ביותר.
בעת שהותו בווינה החל לרצות להקים מפעל שעונים.

### קריירה מוקדמת

בקר חזר לשלזיה בשנת 1845, שם התחתן.
בשנת 1847 הוא התיישב בפרייבורג, ובאפריל פתח חנות שעונים קטנה, הוא העסיק מעט עובדים, אותם לימד שענות, תחילה, ייצר שעונים קטנים במודל וינאי, ובשל הצלחתו, ב-1850 העביר את העסק שלו למרכז עסקים גדול יותר.

### הצלחה

פריצת הדרך הגיעה בשנת 1852 ביריד השעונים השלזים, היה שם קהל רב שצפה בשעוניו בשל איכותם, ובקר קיבל את מדליית הזהב לשעונים הטובים ביותר ביריד.
ובשנת 1854 קיבל הזמנות גדולות של שעונים מהדואר המלכותי וממשרד הטלגרפיה של שלזיה. בעקבות ההזמנה קיבל ממון רב מהדוכס מרטיבור, עם הכסף, הוא יכל לממן יצור בתי שעון לתחנות רכבת.
משנות ה-60 של המאה ה-19, החל ליצור את דגמי גוסטב בקר הקלאסיים, משעונים פשוטים יחסית, הפכו השעונים למסובכים, ומאוד מקושטים, והביקוש לשעונים שלו הגיע לשיא בשנת 1875, עם מעל 300,000 הזמנות של שעונים ממנו, והוא ניצח בתחרויות של ירידי שעונים בלונדון, פריז, סידני, מלבורן, ברלין ואמסטרדם.

### תחרות עם שעני היער השחור

בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19, שעני היער השחור החלו להתחרות עם בקר, משום שהיו איכותיים יחסית אך זולים הרבה יותר ויוצרו בצורה המונית יותר, שעוני היער השחור כללו גם את שעוני הקוקייה המפורסמים.
עקב הירידה החדה במכירות, גוסטב בקר הפסיק עם יצור השעונים המתוחכמים והמקושטים שלו, והפך את השעונים לזולים ופשוטים יותר.

### מותו

גוסטב בקר מת ב-14 בספטמבר 1885 בברשטסגדן בעת שהותו בבואריה, ונקבר שלושה ימים לאחר שמת.

חברת השעונים גוסטב בקר
----------------------

החברה הוקמה בשנת 1899, ובשנת 1930 התאחדו עם חברת יונגהנס.
כשמלחמת העולם ה-2 נגמרה, החברה סיימה לייצר שעונים, וכיום, לא מייצרים יותר שעוני גוסטב בקר.

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל גרמניה** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גוסטב בקר** בוויקישיתוף
* קניית שעוני גוסטב בקר ב-ebay.
* מידע על שעוני גוסטב בקר ב-Antique Clock Guy.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 135904536
* KulturNav: 13ba3bb8-f69a-4651-852f-5302c5f8807d
* VIAF: 80341438
* WorldCat (עם VIAF): 80341438

 |
**הלם תרמי** הוא מצב שבו חומר נשבר או נסדק עקב חימום או קירור מהיר מדי.

כאשר חומר מחומם או מקורר באופן לא אחיד, החום עובר מאזור חם יותר לאזור קר יותר, בקצב שנקבע על פי המוליכות התרמית שלו. אזורים חמים וקרים מתפשטים באופן שונה, על פי הפרש הטמפרטורות ומקדם המוליכות התרמית של החומר. הבדלים של התפשטות בחומר גורמים למאמצים בחומר. כאשר מאמצים אלו יותר גדולים מהחוזק של החומר, הוא נשבר.

ככלל, הלם תרמי ייגרם עקב שילוב של התנאים הבאים: הפרש טמפרטורות גדול, מוליכות תרמית נמוכה, חוזק נמוך של החומר, ותנאים נוספים אשר מפורטים בהמשך.

דוגמאות
-------

כאשר זורקים קובית קרח לתוך מים חמים (או אפילו פושרים), החוזק הנמוך של קרח ביתי, מקדם ההולכה הנמוך והפרש הטמפרטורות הגדול גורמים לקרח להסדק או להתנפץ. התופעה נובעת מכך שהצד החיצוני של הקרח מתחמם מהר מאוד ומתכווץ, והצד הפנימי נשאר כפי שהיה, וזה גורם למאמצים בתוך הקרח אשר גורמים לשבירתו. יש לציין שקרח (בטמפרטורה הקרובה ל-0 מעלות צלזיוס), בניגוד למרבית החומרים, מתכווץ עם עליית הטמפרטורה (ראו האנומליה של המים).

בחישול של מתכות מקררים במהירות מתכת חמה על מנת לקבל חוזק גבוה ותכונות רצויות אחרות. עם זאת, ישנם תקנים אשר מגדירים במדויק כיצד יש לקרר את המתכת, שכן קירור מהיר מדי יביא לסדיקה.

מניעה של הלם תרמי
-----------------

הלם תרמי ניתן להפחית באמצעות שינוי התנאים:

* הפרש טמפרטורות קטן יותר, או חימום וקירור איטיים יותר
* הכנסת מאמצים מכוונים בתוך החומר (כמו בזכוכית מחוסמת), אשר יתקזזו עם המאמצים הנגרמים במהלך החימום
* שינוי תכונות החומר או שימוש בחומר אחר, בעל:

* מוליכות תרמית גבוהה יותר
* מקדם התפשטות תרמית קטן יותר
* חוזק גדול יותר
* מודול יאנג קטן יותר - גורם למאמצים קטנים יותר עבור אותה התפשטות
* קשיחות (toughness) גדולה יותר - גורמת לחומר לספוג מאמצים באופן פלסטי

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007534021505171
* BnF: cb119421740 (data)
* LCCN: sh85134764

 |
זברה מצויה בתחומי הפארק.
נוף של הצוקים דמויי ה"שערים" בפארק
**הפארק הלאומי שער הגיהנום** (באנגלית: **Hell's Gate National Park**) הוא פארק לאומי שנמצא מדרום לאגם נאיוואשה (אנ') בקניה ו-90 ק"מ מצפון-מערב לניירובי, בירת קניה. הפארק הוקם בשנת 1984.

הפארק ידוע בשל חיות הבר והנופים הפראיים שבו וגם על שם העמודים הנישאים ויש בו מרכז תרבות חשוב לבני שבט המסאי. את שמו הוא קיבל עקב מעבר צר בין הצוקים הנישאים, שבעבר היה יובל של אגם פרהיסטורי, ממנו חיו אנשים קדומים ועקב הר הגעש לונגונוט (Mount Longonot) הפעיל (הניצב לאורך הבקע הסורי-אפריקני) שסביבתו מכוסה באפר ובמים מבעבעים חמים ביותר. הר הגעש והגייזרים והמעיינות החמים מייצרים כוח ל-3 תחנות חשמל גיאותרמית גדולות.

גאוגרפיה
--------

הפארק משתרע על יותר מ-68 ק"מ, גודל קטן ביחס לפארקים לאומיים באפריקה, וגובהו 1,900 מ' מעל פני הים. הוא מצוי מדרום לאגם נאיוואשה. בתוך הפארק 2 הרי געש כבויים: אולקריה והובלי. בצפון ישנם צוקים אדומים המכילים שני שקעים וולקנים ושקע מעבר נוסף המוביל דרומה לסביבת מעיינות חמים ביותר. האקלים בפארק חם ויבש ובעל נופי סוואנה עם עצי שיטה רבים.

### בעלי חיים

בפארק זה ישנם חיות רבות אך האוכלוסיות שלהם קטנות, דבר שנכון בעיקר על הטורפים הגדולים כמו האריות, הנמרים והברדלסים. בפארק ישנם אוכלוסיות של שפנים, חזירי יבלות, תאואים, זברות, איילנדים, בובאלים אייליים, צבאי תומסון וצבאיים נוספים וחתולי סרוואל וכן להקות צבועים וחבורות בבונים. הפארק הוא גם ביתו של צבי הסלעים ושל צבי סוף ההרים מתת-המין *Redunca fulvorufula chanleri*.

בפארק ישנם יותר מ-103 מיני עופות ביניהם נשרים, עקבים (כמו עקב אוגור ועקב תני) ועיטים שחורים וכן עופות קטנים יותר. הפארק היה בעבר בית חשוב לאוכלוסיית הפרסים.

תיירות
------

הפארק הוא אתר פופולרי לתיירות עקב קרבתו היחסית לעיר הבירה ניירובי ועקב מחיר הכניסה הנמוך שלו. בפארק ישנם אפשרויות של רכיבת אופניים, אופנועים, טיולי הליכה ואפילו קמפינג - אחד משני הפארקים בקניה בהם הדבר מותר. ישנם חוויות טיפוס על הצוקים בפארק ושיט באגם נאיוואשה. כמו כן ישנו מרכז חינוך על תרבות בני המסאי.

הפארק ידוע כאתר ההשראה לסרטו המצליח של וולט דיסני מ-1994, "מלך האריות". כמה מיוצרי הסרט הגיעו לפארק במטרה לאייר מקרוב את נופיו המרשימים ואת החיות שבו. מרבית הנופים בסרט שאבו השראה מנופי הפארק, למעט "צוק התקווה".

בפארק גם צולם הסרט "טומב ריידר 2: סוד החיים" משנת 2003.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הפארק הלאומי שער הגיהנום** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הפארק הלאומי שער הגיהנום (באנגלית)
**ג'וזף סמפולינסקי** (באנגלית: **Joseph Sempolinski**; נולד ב-10 בפברואר 1983) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-23 של מדינת ניו יורק. סמפולינסקי, חבר המפלגה הרפובליקנית, נבחר לקונגרס בבחירות מיוחדות שנערכו באוגוסט 2022, ופרש מהקונגרס בינואר 2023.

ביוגרפיה
--------

סמפולינסקי נולד באלמירה שבניו יורק, והשלים את לימודיו התיכוניים בתיכון "קורנינג-פיינטד פוסט וסט" (Corning-Painted Post West) השוכן בעיירה פיינטד פוסט. לסמפולינסקי תואר ראשון מאוניברסיטת ג'ורג'טאון ותואר שני בפילוסופיה מאוניברסיטת ייל. בשנים 2010–2015 עבד סמפולינסקי בלשכתו של חבר הקונגרס טום ריד כמנהל מחוזי. בנוסף היה יושב ראש סניף המפלגה הרפובליקנית במחוז סטובן.

ב-10 במאי 2022 התפטר ריד מתפקידו כנציג מחוז הקונגרס ה-23 של ניו יורק, לאחר שהצהיר מבעוד מועד כי לא יתמודד אליו מחדש בבחירות 2022, ולפיכך הותיר מושב בלתי-מאויש בקונגרס ה-117. גבולות המחוז היו אמורים להיות משורטטים מחדש על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2020. אף על פי ששני מתממודדים רפובליקנים הכריזו על התמודדותם במחוז המחודש, קרל פלדינו והמנצח בפריימריז ניק לאנגוורת'י, התגוררו שניהם מחוץ לגבולות המחוז שזה עתה נקבעו, והחליטו שלא להתמודד בבחירתו המיוחדות להחלפתו של ריד. בעקבות זאת, הוועדה הרפובליקנית של מדינת ניו יורק בחרה בסמפולינסקי כמועמדה בבחירות המיוחדות.

בבחירות המיוחדות ניצח סמפולינסקי את מקס דלה פיה, מועמד המפלגה הדמוקרטית הן בבחירות המיוחדות והן בבחירות הכלליות, בהפרש בן 53%–47%. כבר בעת יום הבחירות המיוחדות הצהיר סמפולינסקי כי אין בכוונתו להתמודד לתקופת כהונה מלאה בבחירתו הכלליות בנובמבר. ב-13 בספטמבר 2022 סמפולינסקי הושבע לתפקידו כחבר בית הנבחרים האמריקאי, וכהונתו תמה עם התפזרות הקונגרס ה-117 ב-3 בינואר 2023.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ו סמפולינסקי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של ג'ו סמפולינסקי (באנגלית)
* ג'ו סמפולינסקי, ברשת החברתית טוויטר
* ג'ו סמפולינסקי, ברשת החברתית טוויטר
* ג'ו סמפולינסקי באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ג'ף סמית', Joe Sempolinski, former aide to Tom Reed, announces run for Congress in 2022, באתר The Leader‏, 21 ביולי 2021 (באנגלית)
2. ↑  מ. ג'. סטפורד, Della Pia, Sempolinski State Case For Short Term, באתר post-journal.com‏, 20 באוגוסט 2022 (באנגלית)
3. ↑  ביל מאהוני, A House candidate in New York may be in Congress for just four months. And he's fine with it. באתר Yahoo!‏, 17 באוגוסט 2022 (באנגלית)
4. ↑  ניקולס פנדוס, Republican Wins Special House Election in Rural New York, באתר הניו יורק טיימס, 24 באוגוסט 2022 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* US Congress: S001219

 |
עדשות פקולית
**פקולית** הוא מחדר פלוטוני הנוצר מחדירת מאגמה לסלעי הליתוספירה והתגבשותה לסלע פלוטוני בין שכבות סלע קיימות. פקוליתים הם גופי חדירה תואמים, כלומר הם חודרים במקביל לשכבות סלעי הסביבה ומתגבשים ביניהם.

השם
---

הראשון לקבוע את השם "פקולית" לסוג זה של גוף חדירה היה הגאולוג והפטרולוג האנגלי אלפרד הרקר (Alfred Harker‏, 1859-1939), שעסק בהיווצרות מאגמה ובתוצריה. בשנת 1909 כתב ב"The natural history of igneous rocks" על הבחירה בשם:

> 
> מאחר ונראה שנדרש שם מסוים, נוכל לקרוא להם **פקוליטים**. השם לקוליט משמש לרוב בהרחבה וכולל גופים כאלה, אך דבר זה מבלבל בין שני גופים שונים באופן קיצוני.
> 
> 
> 
> 

האיות של הארקר לשני הגופים שונה מהמקובל כיום: הסיומת lite משמשת בשמם של מינרלים, במקרה זה פקוליט (Phacolite) מקבוצת הזאוליט, ו-lith (מיוונית: אבן) כאשר מדובר בסלע.

היווצרות
--------

קורנדון היל
פקולית נוצר בין שכבות קימוט של קמרים וקערים קיימים, ומקבל על כן מבנה דמוי עדשה המהווה את פסגתם של הקמרים ואת תחתיתם של הקערים.

המאגמה חודרת בין השכבות לאזורים של חולשה לאורך ציר הקימוט, הנובעים מירידת לחץ באזורים שעברו קימוט אינטנסיבי.

פקולית נוצר באופן דומה גם מחדירה של מאגמה בין מישורי פצילות של סלעים לאחר שעברו קימוט.

במקרים נדירים עשוי להיות מגע בין אזורי החולשה בראש קמר ובתחתית קער סמוך. במקרים אלה יתמשך הפקולית, ובחתך רוחב ייראה כאות S מוטה על צדה.

מאפיינים
--------

הר אלטש
פקוליתים נחשפים לאחר שהסלעים אליהם חדרו נסחפו. חשיפה זו מציגה רבים מהם כהרים בולטים בנוף.

כמה גופים כאלה, בהרי האלפים ובמקומות אחרים, מגיעים לממדים גדולים. הר אלטש (Aletschhorn) בשווייץ, שקיבל את שמו מקרחון אלטש המצוי למרגלותיו, הוא פקולית שאורכו כ-30 ק"מ ועוביו הנראה לעין מגיע ליותר מ-900 מטרים. לעומתו, אורכו של מסיב סנט גוטהרד (St. Gotthard) הסמוך עולה על 70 ק"מ ורוחבו על 4 ק"מ.

פקולית נוסף הוא גבעת קורנדון (Corndon) על גבול אנגליה-ויילס, שפסגתה מתנשאת לגובה של 513 מטרים מעל פני הים. הפקולית – המצוי סמוך לציר הקימוט – מורכב מסלעי דולריט. פקולית זה נוצר בראש קמר מחדירת מאגמה לסלעי פצלים מהאורדוביק.

ראו גם
------

* גאולוגיה - מונחים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פקולית** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  על פקולית – אלפרד הרקר, "The natural history of igneous rocks", עמ' 77, לקריאה מקוונת
2. ↑  The Vulcanicity of the lake district, עמ' 180
3. ↑  פקוליט באתר מינדט
4. ↑  הרקר, עמ' 78
5. ↑  Pdaeomagnetic survey of the (Palaeozoic) Shelve inlier and Berwyn Hills, Welsh Borderlands - Piper - 2007 - Geophysical Journal of the Royal Astronomical Society - Wiley Onlin...
**אמיל בארה** (במקור **באראך - Barach**, בהונגרית: **Baré Emil**; וינה, 8 בספטמבר 1870 – בודפשט, 29 במרץ 1943) היה כנר וירטואוז ומורה, פרופסור למוזיקה. הוא ניגן את כינור הסולו בביצוע המלא הראשון של יצירת המלחין בלה ברטוק "שני דיוקנאות".

ביוגרפיה
--------

אמיל באראך נולד במשפחה יהודית-הונגרית כבנם של זיגמונד ברך (1842–?), רופא יליד באצ'קה טופולה (אז ממלכת הונגריה כיום בסרביה), ושל רוזה גוטלוב (1841–1913) ילידת מורביה, שהייתה מחנכת וסופרת תחת השם הבדוי ד"ר מריה לאַבֵרָה. אמיל בארה שינה את שמו לבארה כשהיה בן שש עשרה.

אמיל בארה היה תלמידו של יוזף הלמסברגר הבן בקונסרבטוריון של Gesellschaft der Musikfreunde בווינה, ולאחר מכן המשיך את הכשרתו אצל לאמבר מסאר (אנ') בקונסרבטואר של פריז.

בפריז הוא ניגן בתזמורת למורו (אנ'), בתזמורות של האופרה הגדולה ובתיאטראות הזמר הגרמניים, ובין 1897 לבין 1902 הוא היה "סגן הקונצרטמאסטר" של התזמורת הסימפונית של שיקגו. הוא הגיע לבודפשט לאחר שהותו בארצות הברית. ב-1903 הפך לקונצרטמאסטר (כנר ראשי) של תזמורת בית האופרה של בודפשט ולמורה ב"מוזיקה לאומית". ב-24 ביוני 1906, בבודפשט, נשא את אמה ראדו, בתם של וילמוש ראדו ושל רגינה גולדשטיין, שהייתה צעירה ממנו ב-15 שנים. ב-20 באפריל 1916, שני הפרקים של "שני דיוקנאות" של ברטוק בוצעו לראשונה בסולו הכינור שלו, בניצוחו של אישטוואן שטרסר ובהשתתפות תזמורת האופרה. (החלק הראשון הוצג כבר ב-1911 על ידי אימרה ואלדבאואר) ב-1919, הוא המיר את דתו היהודית לדת הקתולית.

חברותו באופרה הסתיימה ב-1933 לאחר שלושה עשורים, הוא לימד ב"מוזיקה לאומית" כפרופסור לכינור עד 1935. תלמידו המפורסם ביותר היה ליקו אמאר.

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון יהודי הונגרי
* לקסיקון התיאטרון ההונגרי
* בנצה סאבולצ'י – אלדאר טוט : לקסיקון מוזיקה. עורך ראשי: דנש ברטה. בודפשט, 1965. הוצאת מוזיקה.
* אילן היוחסין שלו באתר geni.com

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמיל בארה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Österreich, Niederösterreich, Wien, Matriken der Israelitischen Kultusgemeinde, 1784-1911," images, FamilySearch ( : hozzáférés 2014. november 16.), 15. Bezirk (Fünfhaus-Sechshaus) > Geburtsbücher > Geburtsbuch 1868-1892 > image 35 of 435; Bécs Város és Tartomány Levéltára, Bécs.
2. ↑  Halálesete bejegyezve a Bp. VI. ker. állami halotti akv. 307/1943. folyószáma alatt.
3. ↑  "Frauen in Bewegung 1848–1938". אורכב מ-המקור ב-2014-11-29. נבדק ב-2014-11-16.
4. ↑  Staudacher, Anna L.: *„… meldet den Austritt aus dem mosaischen Glauben"*. Frankfurt am Main, 2009. Peter Lang מסת"ב 9783631558324
5. ↑  Musicians of the Chicago Symphony Orchestra from 1891 – today
6. ↑  A házasságkötés bejegyezve a Bp. VI. ker. állami házassági akv. 736/1906. folyószáma alatt.
7. ↑  www.musicologie.org
8. ↑  A budapest-belvárosi plébánia hiv. 1702/1919. sz. áttérési bizonyítványa szerint.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 9783 4108
* VIAF: 144805519
* WorldCat: viaf-144805519

 |