recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אריקה בארת-צוּכוֹלְד** (בגרמנית: **Erica Barth-Zuchold**;‏ 19 במרץ 1947 – 22 באוגוסט 2015) הייתה מתעמלת מזרח-גרמנייה. הייתה סגנית אלופה אולימפית (מקסיקו סיטי 1968 ומינכן 1972) בעלת 5 מדליות, מהן 4 כסף ו-1 ארד, ואלופת עולם (ליובליאנה 1970) בעלת 6 מדליות, מהן 2 זהב ו-4 כסף.

צוכולד הייתה האישה הראשונה שביצעה את אלמנט הפליק-פלאק על מכשיר הקורה באליפות העולם (דורטמונד 1966). נוסף לכך, הייתה אחת משתי הנשים הראשונות, ביחד עם ורה צ'סלבסקה שביצעה את תרגיל קפיצת הידיים (front handspring) על מכשיר הקורה.

ביוגרפיה
--------

צוכולד נולדה בשם **אריקה בארת** בלוקה שבתורינגיה.

ביחד עם קארין יאנץ הייתה אחת משתי המתעמלות המזרח גרמניות הבולטות של דורה, בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70.

באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בדורטמונד, אותה העת מערב גרמניה בשנת 1966 זכתה צוכולד בשתי מדליות כסף, בתחרות קרב-רב אישי ובתרגיל על סוס הקפיצות.

באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכתה צוכולד בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בתרגיל על סוס הקפיצות ומדליית ארד בתחרות קרב-רב קבוצתי.

### אלופת עולם

נקודת השיא שלה הייתה באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בליובליאנה שבסלובניה בשנת 1970 בה זכתה צוכולד ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב בתרגיל על סוס הקפיצות ובתרגיל על הקורה, ההישג האחרון היה שנוי במחלוקת ויש שטענו שהאמריקאית קתי ריגבי הייתה צריכה לזכות בו. מדליות כסף בתחרות קרב-רב קבוצתית ובתחרות קרב-רב אישי, אחרי לודמילה טורישצ'בה מברית המועצות.

באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה צוכולד ב-3 מדליות כסף, בתחרות קרב-רב קבוצתי, בתרגיל על סוס קפיצות ובתרגיל על מקבילים מדורגים.

משפרשה מקריירת ההתעמלות, עסקה צוכולד בכמה פעילויות וקריירות שונות בכללן: אקרובטית טרפז, אוצרת, מחנכת, וציירת בסגנון אבסטרקטי.

נפטרה ב-22 באוגוסט 2015.

תארים והישגים
-------------

ב-2005 נבחרה צוכולד להיכל התהילה של ההתעמלות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אריקה צוכולד** בוויקישיתוף

* אריקה צוכולד, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* אריקה צוכולד, באתר olympedia.org
* אריקה צוכולד, באתר התאחדות ההתעמלות הבין-לאומית
* ביוגרפיה של אריקה צוכולד באתר gymn-forum.net
* חלוצות בהתעמלות באתר gymn-forum.net

הערות שוליים
------------

1. ↑  אריקה צוכולד באתר International Gymnastics Hall of Fame

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 106184708X
* VIAF: 312620406
* WorldCat: viaf-312620406

 |
**ראובן מרדכי חזק** (נולד ב-29 בינואר 1938) היה איש מערכת הביטחון, שכיהן כסגן ראש השב"כ ולאחר מכן כמנכ"ל עיריית ירושלים, ואשר נודע בשל חלקו בפרשת קו 300. כיום עוסק בפיסול.

ביוגרפיה
--------

נולד ביפו לצייר אברהם חזק ולפרידה לבית חילביץ, ילידי אסטוניה שעלו לארץ ב-1933. אחיו הבכור היה איש העסקים הישראלי-אמריקאי נחמיה חזק.

את לימודיו התיכוניים עשה בבית חינוך תיכון (לימים עירוני ד') והיה פעיל בתנועה המאוחדת. עם סיום לימודיו הצטרף לגרעין נח"ל ושירותו הצבאי היה בחטיבת הצנחנים.

לאחר שירותו הצבאי למד סוציולוגיה וגאוגרפיה באוניברסיטה העברית, המשיך לתואר שני בגאוגרפיה עירונית, והיה למרצה זוטר. התגייס לשב"כ בשנת 1964, החל את שירותו ביחידה למניעת ריגול סובייטי והתקדם בסולם הדרגות הארגוני. ב–1979 פרש מהשירות, ובשנים 1980–1981 כיהן כמנכ"ל עיריית ירושלים. לאחר מכן שב לשב"כ, והתמנה לסגן ראש השירות וממלא מקומו. בתקופה זו השתתף בלכידת המחתרת היהודית.

בנובמבר 1985, פנה חזק, יחד עם חבריו לשירות פלג רדי ורפי מלכא, לראש השירות אברהם שלום בדרישה לחשוף את פרטי פרשת קו 300 או להתפטר מתפקידו. שלום סירב והשלושה הורחקו מהשירות. בפברואר 1986 פנה חזק עם פרטי הפרשה למשנׇה לפרקליט המדינה, דורית ביניש, ולאחר מכן ליועץ המשפטי לממשלה, יצחק זמיר – מה שהוביל, לאחר אי-אילו השתלשלויות, לפתיחת חקירה פלילית של הפרשה.

לאחר פרישתם של השלושה מהשב"כ, הקימו יחד את חברת האבטחה "שפרן".

בשנת 1988 מונה חזק לראש מטה הבחירות של רשימתו של טדי קולק, "ירושלים אחת", ואף הוזכר כמי שעשוי להחליף את קולק כראש העירייה בעתיד. בשנת 1996 הושאל מחברת "שפרן" לחברת NDS שם עסק בתחום ההגנה האקטיבית, ולימים הפך לסגן נשיא החברה.

בשנות ה-90 של המאה ה-20 החל חזק לעסוק בפיסול באבן והציג מעבודותיו בסימפוזיונים בינלאומיים לפיסול במעלות-תרשיחא ובאשדוד. בדצמבר 2019 הציג את תערוכת הבכורה שלו, "ראש ולענה", במוזיאון "על התפר" בירושלים.

בעשור השני של המאה ה-21, התנדב חזק בעמותת "בדרך להחלמה", העוסקת בהעברת חולים פלסטינים לבתי חולים בארץ,

בשנת 2021 השתתף עם חבריו רדי ומלכא בסרט "הרעות" של הבמאי יונתן פז.

חיים אישיים
-----------

נשוי לנירה ואב לשלושה. מתגורר בשכונת צהלה בתל אביב.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "מילים ומשפטים" עם דינה זילבר, באתר גל"צ, ‏21 באוקטובר 2021
2. ↑  תיק העלייה של משפחת חזק לארץ, באתר ארכיון המדינה
3. ↑  ענת טנר, חזקים במועדון, באתר ynet, 4 במרץ 2014
4. ↑  Nehemiah Hasak Obituary - Wilmette, IL, Dignity Memorial (באנגלית)
5. ↑  צבי זינגר, ראובן חזק יפרוש מתפקידו כמנכ"ל עיריית ירושלים, באתר מעריב, ‏6 בפברואר 1981
6. 1 2  אמנון לורד, גרעין במחיר כסת"ח: הרומן של הציבור הישראלי עם הפנטגון, באתר ישראל היום, ‏15 ביולי 2021
7. 1 2  רוני ליפשיץ, חזק באבטחה, באתר גלובס, ‏22 ביולי 1999
8. ↑  אריק בנדר, ראובן חזק ינהל את מערכת הבחירות לסיעתו של טדי קולק, באתר מעריב, ‏10 באפריל 1988
9. ↑  אתר מרכז המידע לאמנות ישראלית
10. ↑  נעמה ריבה, בכיר שב"כ לשעבר הציב 12 פסלים מטרידים בירושלים: "פני הדור כפני הכלב", באתר הארץ, ‏8 בדצמבר 2019
11. ↑  אוהד חמו, השב"כניק שמסייע לילדי עזה, באתר חדשות 12, ‏18 ביולי 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007527155205171

 |
**מרתון שיקגו** (**Chicago Marathon**) היא ריצת מרתון המתקיימת מדי שנה במהלך אוקטובר בשיקגו שבארצות הברית. התחרות משתייכת לסבב המרתונים המרכזיים העולמי. מרתון שיקגו מתנהל במסלול המהיר והשטוח בעולם. ההתחלה והסיום המסורתיים ממוקמים בגרנט פארק שבקולומבוס דרייב, בסמוך למזרקת בקינגהאם. במירוץ משתתפים באופן קבוע יותר מ-40,000 רצים מכל 50 המדינות בארצות הברית ו-140 מדינות מרחבי העולם.

המרתון הראשון במתכונתו הנוכחית התקיים ב-25 בספטמבר 1977, והוא ממשיך מסורת של תחרויות מרתון בעיר, הראשונה שבהן התקיימה ב-23 בספטמבר 1905. במרתון האחרון שהתקיים ב-2017 סיימו את הריצה 44,508 משתתפים.

בשיא המסלול מחזיק הקנייתי דניס קימטו שקבע זמן של 2:03:45 שעות במרתון 2013. בין הנשים, קבעה הקנייתית בריגי׳יד קוסגיי שיא עולם בתוצאה של 2:14:04 שעות במרתון 2019.

מרוץ המרתון של שיקגו ב-2020 בוטל עקב מגפת הקורונה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרתון שיקגו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מרתון שיקגו (באנגלית)
* מרתון שיקגו, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* אתר התחרות
* מרתון שיקגו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  2020 Chicago Marathon, chiff.com
באר עינות ניסנית
 **באר עינות ניסנית** הוא שמה של באר עתיקה מהתקופה הנאוליתית הנמצאת ליד צומת כביש הגישה למושב היוגב. זוהי אחת הבארות הקדומות ביותר שנתגלו עד כה בארץ ישראל.

גילוי הבאר
----------

הבאר היא חלק מאתר ארכאולוגי הנקרא "עינות ניסנית" השוכן על שוליו המערביים של עמק יזרעאל משני צידי כביש 66, הכביש מיקנעם למגידו, מצפון מערב לתל מגידו. בשנת 2003 נערכה באתר חפירת הצלה ונתגלה אתר רב-תקופתי. בשנת 2012 נערכה באתר חפירת הצלה נוספת מטעם רשות העתיקות בראשותו של יותם טפר, בה התגלתה הבאר. הבאר מיועדת לשימור כאתר ארכאולוגי.

על פי ממצאי החפירה, הבאר היא בעומק של 8 מטר עם פתח סגלגל קוטר של 1.3 מטר. חלקה העליון הסמוך לקרקע בנוי מאבני גוויל בגודל בינוני בגובה מטר, חלקה התחתון של הבאר בעומק 7 מטר חצוב בסלע. הבאר נחצבה עד מפלס מי התהום. הבאר נחשפה במרכזו של מפלס חיים, והייתה כנראה חלק מיישוב חקלאי קדום. על פי הבאר נמצאו שתי אבנים גדולות שהצרו את פתחה.

הממצאים שנמצאו במפלס החיים ליד הבאר ובתוכה כוללים להבי צור בעלי שינון עמוק ששימשו כנראה לקציר אשר על פי הארכאולוגים הם אופייניים לתרבות הירמוכית. בנוסף נמצאו ראשי חץ וכלי אבן, וחומר אורגני הכולל עצמות בעלי חיים. בתחתית הבאר נמצאו עצמות של אישה וגבר.

תיארוך הבאר
-----------

במפלסי החפירה השונים לא נמצאו כלי חרס, העדרם הביא את החופרים להשערה שהבאר והיישוב סביבה התקיימו בתקופה הנאוליתית קדם קרמית ג' (האלף השביעי לפנה"ס). בכוונת החופרים לבצע בדיקות תיארוך פחמן-14 לממצאים האורגניים שהתגלו בתוך הבאר, על מנת לתארך אותה בדיוק רב יותר.

חשיבות הבאר
-----------

באר מתקופה זו, מעידה על יכולת ארגונית של תושבי היישוב ועל ידע בהידרולוגיה וגאולוגיה שאפשרו את חפירתה. בארץ ישראל נמצאו שתי בארות נוספות מהתקופה הנאוליתית, אחת באתר הטבוע עתלית-ים המתוארכת לתקופה הנאוליתית הקדם-קרמית ג', ובאר מאוחרת במקצת, מהתרבות הירמוכית של התקופה הנאוליתית הקראמית באתר שער הגולן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **באר עינות ניסנית** בוויקישיתוף
* שלמה פיוטרקובסקי, באר מהקדומות בעולם נחשפה ב'עינות ניסנית', באתר ערוץ 7, 8 בנובמבר 2012
* נחשפה באר מים נדירה, מהקדומות שנתגלו בעולם: שימשה את החקלאים הראשונים של עמק יזרעאל (נובמבר 2012) באתר רשות העתיקות
* זיו ריינשטיין, באר מים מהעתיקות בעולם נחשפה בעמק יזרעאל, 8 בנובמבר 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  יותם טפר, ‏עינות ניסנית (צומת היוגב) - דוח סופי, באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גיליון 119, 8 בנובמבר 2007
2. ↑  תקציר ההרצאה על גילוי הבאר בכנס חפירות ומחקרים בצפון הארץ, אוניברסיטת חיפה 2012
3. ↑  יוסף גרפינקל, **שער הגולן - אמנות קדומה בעמק הירדן**, הוצאת החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה בשיתוף מוזיאון התרבות הירמוכית ע"ש יהודה רות בקיבוץ שער הגולן, והמכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, 2002, 184 עמ'.
**אהרׂן שְבוׂ** (נולד ב-30 באוגוסט 1943 בעזה) הוא מעצב גרפי ישראלי המעצב בולים, סמלים, מטבעות, ספרים וקריקטורות.

שבו עיצב בולים, מדליות ומטבעות עבור בנק ישראל והחברה הממשלתית למדליות ולמטבעות.

ביוגרפיה
--------

שבו נולד בשם אהרן שוורץ, בהיידובסרמן שבמחוז היידו בייאר שבהונגריה. אביו היה אמן רב תחומי שניגן, זימר וצייר; הוא נספה בשואה לאחר שנלקח לעבודות כפייה בטרם לידתו של שבו. בהיותו בן עשרה חודשים הועלה שבו לרכבת לאושוויץ עם אמו, אחיו ואחותו הגדולים, לצד עוד מאות משפחות מהונגריה. שבו ניצל מאושוויץ כאשר לאחר המתנה של 3 ימים הוחזרה הרכבת על יושביה לווינה.

אחרי המלחמה נשארה המשפחה בהונגריה ושבו החל ללמוד בחדר (גן ילדים) ובכתה א' רפורמי נוצרי. בשנת 1951, כשהיה בן 7, עלה עם משפחתו לישראל. המשפחה גרה בתחילה 5 שנים במעברת מחנה דוד בחיפה, ואחר כך לרכסים (שליד כפר חסידים), ולאחר מכן לשכונת נווה שאנן בעיר. בגיל 15 זכה בתחרות במסגרת העיתון "מעריב לנוער", כאשר עיצב שטרות כסף בנושא נוער. 

שבו לא סיים את לימודי בית הספר התיכון משום שנאלץ לעבוד ולהתפרנס במהלך היום ולעבור ללימודי ערב. לאחר מכן החל ללמוד גרפיקה באקדמיה הגבוהה לאומנות בצלאל במסגרת העתודה האקדמית, וסיים את לימודיו בהצטיינות, זכה במלגת לימודים מקרן תרבות אמריקה ישראל. בהמשך שירות סדיר בצה"ל ועיצב כרזות עבור ענף פרסומים של המטכ"ל, ואחר כך במילואים שירת כחובש קרבי. 

לאחר שרותו הצבאי המשיך ללמוד עיצוב בניו יורק, בבית הספר School of Visual Arts. כשחזר לישראל החל לעסוק בעיצוב גרפי במגוון תחומים. הוא אייר ספרים עבור הוצאות ספרים שונות, במיוחד ספרי ילדים ובתחמי התנ"ך והיודאיקה. כן אייר בולים עבור השרות הבולאי, ויצר מטבעות ומדליונים עבור בנק ישראל והחברה הממשלתית למדליות ומטבעות. חלק מעבודותיו יצר בשיתוף עם המעצב גד אלמליח מסטודיו TheDesignLab בבוסטון.

בנוסף עסק שבו בהוראת עיצוב גרפי במכללות, כגון מכללת אמונה בירושלים, וייסד מגמת אנימציה באקדמיה לעיצוב ויצו בחיפה. 

לשבו חמישה ילדים. מתגורר במושב בית גמליאל.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של אהרן שבו
* אהרן שבו, ברשת החברתית פייסבוק
* אהרן שבו, דף שער בספרייה הלאומית
* הספרים של אהרן שבו, באתר "סימניה"
* חגית ריטרמן, עיצוב תודעה - בגליון השבוע, ריאיון עם אהרן שבו, באתר ערוץ 7, 4 במאי 2006
* מדליית וגר זאב עם כבש, באתר החברה הישראלית למדליות ולמטבעות

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007271424305171
* VIAF: 27151897173524071562
* WorldCat (עם VIAF): 27151897173524071562

 |
**פרס פּוּלִיצֶר** (באנגלית: **Pulitzer Prize**) הוא פרס אמריקאי שנתי לעיתונאות כתובה, ספרות והלחנה. בתחום העיתונות הכתובה נחשב פרס הפוליצר ליוקרתי ביותר. פרסי פוליצר הראשונים חולקו ב־4 ביוני 1917, לאחר שהעיתונאי והמו"ל ג'וזף פוליצר ייסד בצוואתו את הפרס. הזוכים בפרס בן 10,000 דולר נבחרים על ידי ועדה עצמאית, בחסות בית הספר לעיתונאות (אנ') באוניברסיטת קולומביה. רשימת הזוכים השנתית מתפרסמת בחודש אפריל.

זכייה בפרס
----------

בשביל להיות מועמד לפרס, אדם צריך להתאים לפחות לקטגוריה אחת (אדם לא יכול להתמודד רק מעצם היותו סופר או עיתונאי). אדם יכול להיות מועמד בלא יותר משתי קטגוריות.

בכל שנה נבחרים 102 שופטים על ידי הדירקטוריון. הדירקטוריון מונה 20 חברים שמתוכם שישה אנשי אקדמיה (כולל נשיא אוניברסיטת קולומביה, ודיקן בית הספר לעיתונאות של אוניברסיטה זו), ועיתונאים. הדירקטוריון הוא זה שבוחר את חבריו לקדנציה של שלוש שנים.

102 השופטים בוחרים שלושה מועמדים ב־21 קטגוריות - בכל הצוותים יש חמישה שופטים, מלבד הצוות שבוחר את הפרס על הפרשנות שבו שבעה שופטים. שופטים אלה בוחרים שלושה מועמדים לכל קטגוריה. הדירקטוריון הוא זה שבוחר את הזוכים. הוא זכאי גם להחליט שלא להעניק פרס מסוים.
קנדריק לאמאר הוא הראפר היחיד שזכה בפרס זה ששמור בדרך כלל למוזיקאים קלאסיים, פרס זה הוענק לו על אלבומו DAMN.

קטגוריות הפרס העיקריות
----------------------

|  |  |
| --- | --- |
| עיתונות (עיתונות אמריקנית)
* סדרת כתבות
* סדרת כתבות מקומית
* צילום מקומי
* תחקיר
* פרשנות
* ביקורת
* קריקטורה
* כתיבת מערכת
* כתיבה בענייני חוץ
* כתיבה בעניינים לאומיים
 | ספרות
* אוטוביוגרפיה או ביוגרפיה (סופר אמריקני)
* סיפורת שעוסקת בחיים האמריקנים (סופר אמריקני)
* כללי (סופר אמריקני)
* היסטוריה אמריקנית
* שירה (משורר אמריקני)

אמנות
* דרמה (לכותב מחזה, משנת 1918)
* מוזיקה (למלחין, משנת 1943)
 |

ביקורת על הפרס
--------------

חלק מהמבקרים על הפרס האשימו את מעניקי הפרס בנטייה פוליטית. לטענתם רוב הזוכים הם בעלי עמדות ליברליות ואנטי-שמרניות.

מחקר אקדמי משנת 2012 מצא "שרק 27% מזוכי פרס פוליצר מאז 1991 היו נשים".

ראו גם
------

* זוכי פרס פוליצר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרס פוליצר** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פרס פוליצר (באנגלית)
* פרס פוליצר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* איתמר זהר, הסופר קולסון וייטהד, רויטרס ו"ניו יורק טיימס" בין זוכי הפוליצר השנה, באתר הארץ, 5 במאי 2020
* פרס פוליצר לעיתונים שחשפו את מסמכי סנודן, באתר וואלה!‏
* פרסי פוליצר, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  Yong Z Volz, Francis LF Lee, "Who wins the Pulitzer Prize in international reporting? Cumulative advantage and social stratification in journalism", Journalism 14(5), July 2013, pp. 587-605

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548665705171
* GND: 4129243-1
* LCCN: sh85108985
* NKC: ph115063

 |
**רנאטה ויגנו** (באיטלקית: **Renata Vigano**; ‏1900 – 1976) הייתה סופרת איטלקייה, אחות במקצועה. 

בנעוריה כתבה שירה ואף הוציאה קובצי שירה. אך בשל מצבה הדחוק הייתה חייבת לעבוד כאחות בית חולים בבולוניה, ואל הכתיבה שבה רק מאוחר יותר.

בימי מלחמת העולם השנייה ובעת הכיבוש הגרמני, הצטרפה אל הפרטיזנים בהרים שבצפון איטליה ולחמה בשורותיהם כחברה במפלגה הקומוניסטית האיטלקית. בשנת 1937 נישאה לסופר הקומוניסט האיטלקי אנטוניו מלוצ'י וביתם בבולוניה הפך למרכז לאנשי רוח ויוצרים בעלי השקפות שמאליות, לא רק מבולוניה העיר אלא מכל איטליה. היא ובעלה עבדו בביטאון הקומוניסטי הנודע "ל'אוניטה" והיו מקורבים מאוד לאנטוניו גראמשי, ממנהיגי הקומוניסטים האיטלקיים.

ספריה עוסקים בנושאים הללו של לחימת נשים וחיי נשים במלחמה. ספרה הידוע, שבשלו התפרסמה, הוא "אנייזה הולכת למות", 1949. הרומן תורגם ללשונות רבות ובהן גם עברית, בידי לאה גולדברג, 1951. והוא נחשב לאחד מציוני הדרך הספרותיים החשובים של הזרם האמנותי הנאו-ריאליסטי. הספר גם הוסרט וזכה להצלחה רבה.

ספרה היחיד בעברית
-----------------

* אנייזה הולכת למות, תרגמה מאיטלקית לאה גולדברג 1951.

מספריה
------

(בתרגום מקורב)

רנאטה ויגנו פרסמה ספרים רבים. כאן מובאים רק אחדים מהם
* חתונה פרטיזנית, סיפורים.
* המלחמה שלי
* סטאפטה (כינוי לנשים נועזות שהיו המקשרות של הפרטיזנים בעת מלחמת העולם השנייה)
* סיפורה של בחורה
* דגל אדום

קישורים חיצוניים
----------------

* מאמר ב**עברית** על לאה גולדברג כמתרגמת ועל הספר, מאת שירלי פינצי לב כאן
* סיפורה של ויגנו, חתונה פרטיזנית, **באנגלית** וכן ביוגרפיה שלה ביבליוגרפיה והערות רבות ניתן לקרוא כאן

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007515325905171
* BnF: cb119627324 (data)
* GND: 119352192
* ICCU: CFIV037535
* ISNI: 0000 0001 1821 8874
* LCCN: n84158896
* LNB: 000130022
* NKC: kup20030000107183
* NLA: 35689749
* NLP: a0000002182243
* NTA: 071019219
* SUDOC: 027627136
* Trove: 1043849
* VcBA: 495/314204
* VIAF: 99417264
* WorldCat: lccn-n84158896

 |
**הממשלה האוטונומית המאוחדת של המונגולים** (בסינית: **蒙古联盟自治政府**) הייתה מדינת בובות של האימפריה היפנית במונגוליה הפנימית שהתקיימה מ-1937 ועד 1939.

היסטוריה
--------

בעקבות תקרית גשר מרקו פולו, חיילים יפנים היו להוטים לכבוש את מונגוליה הפנימית ואכן, ב-14 באוקטובר 1937 כבשו היפנים את חוחחוט. כבר ב-27 באוקטובר התקיימה הוועידה המונגולית השנייה בעיר הוהוט (וועדה שהתקיימה לאחר לחצים יפנים) והממשלה האוטונומית המונגולית המאוחדת הוקמה יום לאחר מכן.

יחד עם ממשלות בובות אחרות במונגוליה, כמו הממשלה האוטונומית של דרום צ'האר והממשלה האוטונומית של צפון שאנשי, הקימו את הוועדה המשותפת המונגולית-ג'יאנגסו לניהול עניינים כלליים בתוך מונגוליה הפנימית ושאנשי. ב-1 בספטמבר 1939 אוחדו 3 המדינות לתוך מדינת מנגג'יאנג, אף היא הייתה מדינת בובות של האימפריה היפנית.

ראו גם
------

* מנצ'וקוו
* מונגוליה הפנימית

הערות שוליים
------------

1. ↑  "第二节　伪蒙疆政府，内蒙古区情网，2011-4-14 [Section 2: Puppet Mengjiang Government, Inner Mongolia District, 2011-4-14]". אורכב מ-המקור ב-2017-02-17.
2. ↑  Jinhai, Sudebilike (2007). *History of Inner Mongolia*. Inner Mongolia University Press. p. 151.
3. ↑  Qi, Jianmin (2002). *日本陆军与"蒙疆联合委员会" [Japanese Army and "Mengjiang Joint Committee"]*. Research on the War of Resistance against Japan, Issue 2.
**הקָאדֶר הירוק** (בסרבו-קרואטית: **Zeleni kadar**, בגרמנית: **Grüner Kader**) היה כינוי שניתן לקבוצה גדולה של חיילים ממוצא קרואטי שערקו מהצבא האוסטרו-הונגרי, בעיקר בשלהי מלחמת העולם הראשונה. כינויים ניתן להם בשל צבע מדיהם ומאפייני פעולתם דמו לאלו של הפרייקור.

עם התמשכות הלחימה בחזיתות השונות והחמרת מצבו של הצבא האוסטרו-הונגרי בעיקר בתחום האספקה, ערקו אלפי חיילים ממוצא קרואטי מצבא האימפריה, הסתתרו ביערות באזורי וויבודינה וקרואטיה והוגדרו כפורעי חוק. עריקים אלו זכו ליחס אוהד ולאספקת מזון מחלק מבני האוכלוסייה המקומית, אך ביצעו מעשי ביזה בעיקר בקרב יישובים קטנים יחסית ובמהלכם נרצחו תושבים מקומיים אשר סירבו לשתף פעולה.

במרבית המקרים היו בני הקהילות היהודיות הנפגעים הראשונים מההתקפות של העריקים הקרואטים. תועדו פרעות בקהילות היהודיות באילוק ובדָארוּבָאר וכפרי הסביבה. בווירוביטיצה, בפאקראץ ובסלאבונסקה פוז'גה בוצעו מעשי שוד רבים ובכלל זה של תשמישי קדושה. נגרם נזק כבד לרכוש אך לא היו אבדות בנפש. הפגיעה הקשה ביותר הייתה ביהודים שהתגוררו במחוז סרם אשר בוויבודינה. יהודים מכפרים ועיירות קטנות במחוז ברחו לנובי סאד ורובם לא שבו לבתיהם לאחר המלחמה.

בפברואר 1918, הורה הפיקוד האוסטרו-הונגרי לגנרל סטפן סרקוטיץ' פון לובצ'ן להתערב בנעשה ולהשליט סדר וזאת בשל התרבות מעשי הביזה, האנרכיה שהשליטו אנשי "הקאדר הירוק" תוך ששלטו בפועל באזורים מסוימים. לאחר קרב ויטוריו ונטו גדל מאוד מספר העריקים שנטשו את החזית. חלקם טענו מאוחר יותר שהם מילאו אחר פקודותיו של הגנרל סבטוזר בורוייביץ' ולכן לא נחשבו עריקים. עם סיום המלחמה וכינון ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים הוקם ארגון "הוועדה הקרואטית" ששם לו למטרה להתנגד לכינון הממלכה ונסמך על כ-50,000 חמושי "הקאדר הירוק".

קישורים חיצוניים
----------------

* טימוסלאב בוגדאנוביץ', Categories of Austro-Hungarian Army deserters in 1918, (so-called Green Cadres, as they hid in the woods) and their activities in Podravina and Prigorje, באתר hrcak.srce.hr, אוחזר ב-5 באוקטובר 2014 (בקרואטית) קובץ PDF

הערות שוליים
------------

1. ↑  **הקהילות היהודיות באילוק, דארובר, וירוביטיצה, נובי סאד**, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמודים 33, 88, 122, 183.
2. ↑  Ivo Banac, ‏The National Question in Yugoslavia: Origins, History, Politics, הוצאת אוניברסיטת קורנל, 1988, עמוד 127, באתר גוגל ספרים, אוחזר ב-5 באוקטובר 2014 (באנגלית).
**מרגרטה, דוכסית טירול** או **מרגרטה מאולטש** (בגרמנית: **Margarete Maultasch**;‏ 1318 - 3 באוקטובר 1369) הייתה הרוזנת האחרונה של טירול משושלת מיינהרדינר מגוריציה. עם מותה, אוחדה טירול עם אדמות בית הבסבורג.

ביוגרפיה
--------

מרגרטה הייתה בתו השורדת היחידה של היינריך, מלך בוהמיה, אז דוכס קרינתיה והרוזן של טירול, ואשתו השנייה אדלייד, בתו של היינריך הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג. מכיוון ששלושת נישואיו של אביה לא הניבו יורשים זכרים, בשנת 1330 הוא הגיע להסכם עם קיסר האימפריה הרומית הקדושה לודוויג הרביעי, שאיפשרה למרגרטה לרשת אותו ואת נכסיו. כשהייתה בגיל 12 נישאה ליאן ז'ינדריך, מרקיז מורביה, בנו הצעיר בן ה-8 של יוהאן, מלך בוהמיה ואחיו של קרל הרביעי המלך העתידי של בוהמיה.

דמותה במדיה האומנותית
---------------------

### בציור

ככל הנראה, היצירה "הדוכסית המכוערת" של הצייר הפלמי קווינטן מאסיס משנת 1513 לערך, מתבססת על דיוקנה של הדוכסית שהייתה ידועה לשמצה בתור "האישה המכוערת ביותר בעולם", ואשר לפי השערות של חוקרים בתחום הרפואה הייתה אולי חולה במחלת פאג'ט (מחלה הגורמת לעיוות בעצמות). היצירה גם היוותה מקור השראה לאיורו של ג'ון טניאל משנת 1869 של "הדוכסית המכוערת" בספרו של לואיס קרול, "עליסה בארץ הפלאות"

### בספרות

הדוכסית הייתה גיבורת הרומן של ליון פויכטוונגר, "הדוכסית המכוערת".(Die häßliche Herzogin) משנת 1923.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרגרטה, רוזנת טירול** בוויקישיתוף
* מרגרטה, רוזנת טירול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* מרגרטה, רוזנת טירול, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלי אשד, "הדוכסית המכוערת", באתר "ארץ הצבי"
2. ↑  מארק בראון, "נפתרה התעלומה: הדוכסית המכוערת והקשר שלה לדה וינצ'י", עיתון הגארדיאן, 11 באוקטובר 2008

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007281438105171
* BnF: cb13321649r (data)
* GND: 119140268
* ISNI: 0000 0000 7819 1215
* LCCN: n95038313
* NKC: jn20000701160
* SELIBR: 262645
* SUDOC: 128411708
* VcBA: 495/130908
* VIAF: 65716018
* WorldCat: lccn-n95038313

 |
**Family Office** (גם **פמילי אופיס**; בתרגום מילולי לעברית: **משרד משפחתי**) הוא שם כולל לחברות המספקות למשפחות עשירות שירותי ניהול לכלל הנכסים שלהן. בעזרתן יכולות המשפחות לנהל את עושרן באופן מקצועי ומסודר כאילו היו חברת השקעות או משקיע מוסדי.

מטרות
-----

הפמילי אופיס מנהל את נכסי המשפחה בראייה ארוכת טווח, תוך שאיפה לשמר אותם עבור הדורות הבאים. בתחום ההשקעות, השירות מרכז עבור המשפחה את הקשר מול השחקנים הפיננסיים השונים (בנקים, בתי השקעות, קרנות גידור וקרנות השקעה) ומגבש אסטרטגיית השקעה כוללת. בתחום המשפט האישי, הוא עוסק בתכנון בין דורי, ובכלל זה צוואות, עזבונות, והסכמי ממון. במקרים רבים, המשרד המשפחתי מנהל גם את הפעילות הפילנתרופית של המשפחה.

הפמילי אופיס נוהג להחזיק ביכולות מקצועיות הדומות לאלו של משקיע מוסדי, כמו מודלים להקצאת הנכסים, יכולת ביצוע עסקאות בשוק ההון ועסקאות נדל"ן והשקעה בחברות פרטיות, יכולות בקרה וניהול סיכונים, וייעול היבטי המס של ההשקעה. בנוסף, לפמילי אופיס יכולות הקשורות בהעברת הון בין-דורית (כמו הקמת וניהול נאמנויות) והסדרת ניהול ההון לדורות הבאים.

על מנת למנוע ניגודי עניינים, מקור הרווח העיקרי של הפמילי אופיס אמור להיות העמלה המשולמת על ידי הלקוח. חלק מהפמילי אופיס גם מקבלים עמלות מגורמים שהלקוח משקיע בהם (kickback), או שיש להם גם שירותים פיננסים נוספים כמו ניהול תיקים עליהם הם גובים תשלום נוסף. כך, עלול להיווצר ניגוד עניינים בין הלקוח ובין הפמילי אופיס. חלק מהפמילי אופיסס מקבלים תמורה לפי ביצועי תיק ההשקעות, אך הסיכון בכך שהם עלולים לדחוף את הלקוח לסיכונים שאינם מתאימים לו.

סוגים
-----

Single Family Office היא חברה שהוקמה כדי לנהל את נכסיה של משפחה אחת, ונמצאת בבעלותה של המשפחה. החברות הראשונות מסוג זה הוקמו באירופה לניהול נכסיהם של בתי המלוכה והאצולה הגבוהה. המשפחות מורגן ורוקפלר היו הראשונות שהקימו חברות מסוג זה בארצות הברית, במאה ה-19. נהוג להקים חברה כזו כאשר נכסי המשפחה עולים על 100 מיליון דולר. כ-750 חברות מסוג זה פועלות באירופה.

Multi Family Office היא חברה המעניקה שרותי משרד משפחתי לכמה משפחות, בדרך כלל עשר עד עשרים. כ-2,000 חברות מסוג זה פועלות באירופה.

מחלקות Family Office בבנקים, משרדי עורכי דין ומשרדי רואי חשבון, מעניקות שרותי משרד משפחתי, מלאים או חלקיים, גם למשפחות בעלות הון קטן יותר.

מחלקה ראשונה מסוג זה נפתחה בשנת 1971 במלון פייננשל.

קישורים חיצוניים
----------------

* ‏Creating a Single Family Office for Wealth Creation and Family Legacy Sustainability, מאת אנג'לו רובלס, איגוד משרדים משפחתיים
* ‏Single Family Offices: Private Wealth Management in the Family Context, מחקר מאת רפאל עמית, היינריך ליכטנשטיין, מ. חוליה פראטס, טוד מיליי וליירד פ. פנדלטון, באתר בית הספר למנהל עסקים וורטון
* רימונה פרקש, ניהול נכסים אישי לכל מיליונר, באתר כלכליסט, 11 באוגוסט 2008
* פמילי אופיס זו לא תוכנה של מיקרוסופט, באתר גלובס, 17 באוקטובר 2010
* רון שטיינבלט, ‏מיוחד: כך מנהלות המשפחות העשירות בישראל את כספן, באתר גלובס, 20 במאי 2011
* אסא ששון ונועם בר, מיהם אנשי הסוד ששומרים על מעמד המולטי-מיליונרים הישראלים?, באתר TheMarker‏, 14 באפריל 2011
* אתר למנויים בלבד ג'ניה וולינסקי, הכל נשאר במשפחה? המציאות מאחורי פריחת שירותי ה"פמילי אופיס", באתר TheMarker‏, 13 ביוני 2021
* אתר למנויים בלבד ג'ניה וולינסקי, כמה טיפים מהאנשים שמשקיעים עבור עשירים, באתר TheMarker‏, 5 ספטמבר 2021
**מחשבות** היה כתב עת להגות ולמדע שיצא לאור בהוצאתה של חברת יבמ ישראל ובעריכתו של צבי ינאי.

כתב העת החל לצאת לאור בשנת 1961, ובראשית דרכו היה בעל אופי שיווקי-מסחרי, ונועד לקדם את פעילותה העסקית של IBM בישראל. את ארבעת הגיליונות הראשונים ערך אהרון לוין, ואת גיליונות 5–15 ערך דניס שיפרין. החל מגיליון 16 ערך את כתב העת צבי ינאי, שגם כתב חלק ניכר מהמאמרים בו, והחל מגיליון 18 החל כתב העת, ביוזמת ינאי ובעידודו של דוד כהן, לשנות את אופיו והפך בהדרגה לכתב עת העוסק בנושאי הגות ומדע. בכמה גליונות שימש ד"ר אילן עמית כעורך-שותף. שמו של כתב העת נובע מדרישה של תומאס ווטסון להציג בכל חלל עבודה בחברת IBM שלט עם המילה "Think" ("חשוֹב!"). ביטאון החברה באנגלית נשא אף הוא את השם Think, ובהסבתו לעברית נקרא "מחשבות".

בכתב העת, שיצא לאור באופן לא סדיר בתדירות של גיליון או שניים בשנה, התפרסמו ראיונות ושיחות עם בכירי החוקרים בישראל, בהם הפרופסורים ישעיהו ליבוביץ, מישל רבל, אסא כשר, מיכאל רבין, ישראל אומן ויהושע בר-הלל, ועם אנשי רוח בולטים כחיים גורי ודליה רביקוביץ ורבים אחרים. ראיונות ושיחות אלה התפרסמו בשנות השבעים והשמונים, והיו במה חשובה להבאת הגותם של הוגים אלה לציבור הרחב.

אוסף מאמרים שפורסמו ב"מחשבות" יצא לאור בחמישה כרכים בשנת 1978, ושמותיהם משקפים את עושר הנושאים בהם עסק כתב העת:

* חיים, דת ומדע
* אמנות וקולנוע
* פיזיקה, מתמטיקה ומחשבים
* מדע, חינוך והיסטוריה
* מדע, הגות ואמנות

בסוף שנות השמונים ובתחילת שנות התשעים ערך צבי ינאי, עורך כתב העת, מפגשים אחדים בשם "מחשבות בעל פה" שהתקיימו במוזיאון תל אביב. תוכן ההרצאות שנישאו במפגשים פורסם בגיליונות כתב העת. בשנת 1996, לאחר שיצאו לאור 68 גיליונות, חדל כתב העת להופיע. בשנת 2000 יצאה לאור חוברת מיוחדת: "קובץ היובל ליבמ ישראל 50 שנה 1949–1999".

כתב העת, שזכה לביקוש רב, לא נמכר בחנויות, אלא חולק חינם לעובדי חברת יבמ ישראל, ללקוחותיה, וכן למי שפנה למערכת בבקשה לקבל אותו. ביוני 2015 הועלו כל גליונות "מחשבות" לרשת על ידי בת זוגו של צבי – דליה הוכברג, והם פתוחים לצפייה חופשית.

קישורים חיצוניים
----------------

* ארכיון של כל גליונות "מחשבות"
* , בקטלוג המאוחד לכתבי-עת (ULS)
* אבי בליזובסקי, ‏חוקרים ואנשי תקשורת: כך "מחשבות" השפיע עלי \* שנה למותו של צבי ינאי, באתר "הידען", 23 בדצמבר 2014
* אתר למנויים בלבד אריאנה מלמד, "מחשבות": כתב עת לאנשים חושבים, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  אליהו הכהן, "כתבי העת העבריים הראשונים לעיבוד נתונים", **מעשה חושב**, אוקטובר 1990
אלפי מפגינים בעיר קזבלנקה
**ההפגנות במרוקו** הן סדרה של הפגנות מחאה שהחלו במרוקו ב-20 בפברואר 2011, נגד המשטר המונרכי במדינה ונגד המלך מוחמד השישי. ההפגנות החלו כחלק מאפקט הדומינו של גל המחאות בארצות ערב (2011-2010).

ב-20 בפברואר צעדו אלפי מפגינים בעיר רבאט ודרשו מהמלך להעביר חלק מסמכויותיו לפרלמנט ולשנות את החוקה. הפגנות דומות התרחשו לאחר מכן בערים קזבלנקה, מרקש, טנג'יר, פאס, תטואן, אל-ג'דידה ועוד.

ב-5 ביוני מספר המפגינים במדינה הגיע לשיא של כל הזמנים כש-60,000 מפגינים הפגינו בעיקר בערים רבאט וקזבלנקה בדרישה לרפורמות בחוקה.

בעקבות ההפגנות המתמשכות נגדו, ב-17 ביוני פנה המלך מוחמד השישי בנאום לעם בטלוויזיה והודיע כי יתבצע משאל עם על רפורמות בחוקה ב-1 ביולי. הרפורמות המיוחסות בחוקה הן:

* הפרדת כוחות בין המלך לראש הממשלה, כשהמלך יתחייב לבחור בראש הממשלה מהמפלגה הכי גדולה בפרלמנט.
* העברת חלק מהיכולות הפוליטיות מהמונרך אל ראש הממשלה, כולל היכולת לפזר את הפרלמנט.
* העברת היכולת של נתינת חנינה מהמלך אל ידי הפרלמנט.
* הפיכת השפות הברבריות (תמאזיגת) לשפה רשמית במרוקו, לצד השפה הערבית.

כמו כן, הודיע המלך כי יתקיימו בחירות מוקדמות לפרלמנט ב-7 באוקטובר 2011. ב-2 ביולי אישרו אזרחי מרוקו במשאל עם ברוב גדול את השינויים בחוקה לפיהם הועברו סמכויות מהמלך לידי הממשלה.

ב-25 בנובמבר החלו הבחירות לפרלמנט במרוקו, כשמפלגות איסלאמיות מתונות מתמודדות נגד מפלגות חילוניות במדינה. חלק מהמפגינים במרוקו קראו להחרמת הבחירות, שלטענתם התוצאות בה מתוכננות מראש על ידי המלך.

מפלגת "הצדק והפיתוח" האסלאמיסטית (בערבית: "חיזב אל-עדאלה ואל-תנמיה" حركة العدالة والتنمية) אשר מזוהה עם ארגון האחים המוסלמים, ניצחה בבחירות הכלליות לפרלמנט שנערכו במדינה וקיבלה 107 מתוך 395 המושבים בפרלמנט. התיקון לחוקה שהתקבל ב-2011 קובע שהממשלה תורכב על ידי יושב ראש המפלגה שזכתה במספר הגדול ביותר של מושבים. לפיכך, ימנה המלך מוחמד השישי את יושב ראש מפלגת הצדק והפיתוח, עבד אל-אילה בן כיראן (בערבית: عبد الإله بن كيران), להרכיב את הממשלה. "הצדק והפיתוח" היא הזרוע הפוליטית של תנועת הייחוד והרפורמה (בערבית: חרכת אל-תווחיד ואל-איסלאח حركة التوحيد والإصلاح), המהווה שלוחה של תנועת האחים המוסלמים במרוקו, אשר השיגה בבחירות אלה ניצחון נוסף, במסגרת שינויי השלטון שחלו כתוצאה מגל המחאות בארצות ערב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ההפגנות במרוקו** בוויקישיתוף
* יהונתן דחוח הלוי, זאב בעור של כבש - ניצחון המפלגה מפלגת הצדק והפיתוח האסלאמית במרוקו, באתר המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה
* ההפגנות במרוקו, ברשת החברתית פייסבוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  האם הרפורמות במרוקו יצילו את המלך מזעם ההמון?, באתר וואלה!‏, 2 ביולי 2011
2. ↑  בחירות לפרלמנט במרוקו, צעירים קוראים להחרמה על הבחירות, וואלה!, 25 בנובמבר 2011

| האביב הערבי |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  איראןאיראן איראן • אלג'יריהאלג'יריה אלג'יריה • בחרייןבחריין בחריין • ירדןירדן ירדן • לובלוב לוב • מצריםמצרים מצרים • מרוקומרוקו מרוקוסוריהסוריה סוריה • תוניסיהתוניסיה תוניסיה • תימןתימן תימן | מפגין מצרי |

 |
**דני ון בירן** (נולד ב-1966) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כקצין מילואים ראשי. בשנת 2023 הקים את תנועת הימין נקראים לדגל על רקע המחאה נגד הרפורמה המשפטית.

ביוגרפיה
--------

ון בירן נולד בירושלים. ב-1984 התגייס לצה"ל ושירת בחיל השריון. לאחר קורס קצינים שימש מפקד בקורס קציני שריון, מפקד מחלקה, סגן מפקד פלוגה ומפקד פלוגה בחטיבה 401. ב-1989 השתחרר משירות הקבע בדרגת סרן. במילואים שימש מפקד פלוגת שריון, ב-1995 מונה למפקד גדוד שריון במילואים ובשנים 2000 עד 2004 שימש מפקד חטיבה 278. במאי 2005 מונה לקצין מילואים ראשי בדרגת תת-אלוף, שירת בתפקיד עד ספטמבר 2008.

ון בירן סיים ב-1994 תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן, התמחה במשרד עורכי הדין "גרנות, שטראוס, גורפיין" וב-1995 הוסמך כעורך דין. בשנים 1998 עד 2005 שימש שותף במשרד עורכי דין "חכם, ון בירן, לנדרס" ועסק בליטיגציה, משפט מסחרי ומקרקעין.

יחד עם רעייתו הקים את חברת Jumboard העוסקת בתחום משחקי הילדים.

נשוי לרחלי ואב לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דני ון בירן** בוויקישיתוף
* עומר שיקלר, מערך המילואים הינו חוד החנית של החברה בישראל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 5 ביולי 2005

הערות שוליים
------------

1. ↑  רועי גולדנברג, ‏משחק ילדים: המקלדת שתקל על ילדיכם בגישה למחשב, באתר גלובס, 4 ביולי 2012

| קציני המילואים הראשיים של צה"ל |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אריאל היימן • דני ון בירן • שוקי בן-ענת • הושע פרידמן בן-שלום • ארי סינגר • בני בן ארי |

 |
עץ שניטע ביד ושם לכבוד חסיד אומות העולם דניאל טרוקמה
**דניאל טרוקמה** (בצרפתית: **Daniel Trocmé**;‏ 1910 – 1944), היה חסיד אומות העולם מצרפת שנרצח על ידי הנאצים.

טרוקמה היה מורה לפיזיקה, כימיה וביולוגיה בלה רוש (Les Roches), פנימייה פרוטסטנטית בוורניי שעל האוור (אנ').

פעילותו בתקופת השואה להצלת יהודים
---------------------------------

ב-1941 ביקש ממנו דודו, האב אנדרה טרוקמה, לנהל פנימייה לילדים פליטים יהודים שהקימו קווייקרים אמריקאים בלה שמבון-סור-ליניון, כפר שבו ובסביבתו הוסתרו ילדים יהודים רבים בתקופת משטר וישי ובתקופת הכיבוש הגרמני שבא בעקבות זאת, עד 1944.

טרוקמה סבל ממחלת לב, אך למרות זאת טיפל בצרכיהם של הילדים היהודים שהוסתרו בפנימייה, תיקן את בגדיהם ודאג לתזונתם. בין היתר היה מעביר כמויות מזון גדולות בעגלה, על פני מרחקים של קילומטרים, כדי לספק מזון לילדים היהודים הבלתי חוקיים ששהו בפנימייה. טרוקמה ניסה להיות מורה לילדים אלה, לא רק בתחומי המקצוע הרשמיים שלו אלא גם בתחומי הרוח והספרות.

ג'ונתן גאלי, שמצא בגיל 16 מחסה בלה גריון זוכר את טרוקמה בתור אדם מרתק ובעל עומק תרבותי רב. "דניאל טרוקמה אף פעם לא דאג לעצמו. הוא היה אדם בעל מצפון. בשעות הלילה יכולת למצוא אותו יושב לאור תאורה עמומה ומתקן את נעלי הילדים עם חתיכות גומי." בבקרים חורפיים טרוקמה נהג לבשל מרק בתוך סיר גדול. על אף שסבל ממחלת לב, הוא עצמו היה מעמיס את המרק בשביל התלמידים על גבי מריצה ודוחף אותה למרחק של שני קילומטרים במדרון תלול. טרוקמה נהג להקריא לתלמידיו סיפורים לפני השינה ואחר כך היה משוחח איתם עליהם.

לאחר מספר חודשים עבר טרוקמה לנהל בית ספר אחר בכפר לה שמבון סור ליניון, והמשיך להסתיר ילדים יהודים. ביוני 1943 היה טרוקמה יעד לניסיון מעצר של הגסטפו, אך לא היה בבית הספר בעת ניסיון המעצר. ב-29 ביוני 1943, המשטרה הגרמנית עצרה 18 מתלמידיו של טרוקמה, 5 מתוכם זוהו כיהודים ונשלחו לאושוויץ, שם נספו.Le Chambon-sur-Lignon, encyclopedia.ushmm.org (באנגלית) למרות שידע שהוא מבוקש, שב טרוקמה לבית הספר ואז נעצר על ידי הגסטפו, עם כמה מתלמידיו היהודים. הוא הועבר למעצר בעיר מולן. הוא הואשם בהסתרת ילדים יהודים, הודה במעשיו והצדיק אותם. באוגוסט 1943 נשלח למחנה הריכוז קומפיין, ולאחר מכן נשלח למחנה דורה-מיטלבאו ומשם למיידנק, שם נספה באפריל 1944.

הנצחה
-----

ב-1976 הכיר יד ושם בדניאל טרוקמה בתור חסיד אומות העולם.

קישורים חיצוניים
----------------

* על דניאל טרוקמה, באתר יד ושם

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* SUDOC: 260546577
* VIAF: 3901165326577916290000
* WorldCat (עם VIAF): 3901165326577916290000

 |



קטגוריה:נספים במחנה ההשמדה מיידנק
ביתו של ישעיהו ירחע בסמטת בית השואבה 4, בתל אביב, 1936
**ישעיהו ירחע** (באנגלית: **Isaiah Jarcho**;‏ 1 במרץ 1873 - 4 במרץ 1941) היה מהנדס שתכנן את המושבה רעננה והקים מספר בתים בתל אביב.

קורותיו
-------

נולד בשנת 1873 לגולדה אסתר ואהרון יעקב בסלוצק, אז חלק מן האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), למשפחה בת שמונה ילדים (שישה אחים ושתי אחיות).
ירחע הגיע לניו יורק ב-1891 בהזמנת בן-הדוד של אימו שעבד שם כקבלן. ב-1897 זכה לאזרחות אמריקנית. הוריו ויתר האחים היגרו גם הם בשנת 1900 לערך לארצות הברית והמשפחה התאחדה שם.
ירחע שימש כמהנדס בעיריית ניו-יורק.

בשנת 1920 הגיע לארץ יחד עם יהודה לייב קזן (קסין) מטעם חברת "אחוזה א' ניו יורק" על מנת לברר את אפשרויות רכישת קרקעות להקמת מושבה חקלאית.
בנוסף, הוא הביא עמו סכום עצום לאותה עת של מאה אלף דולרים, שמסרו לו אחיו העשירים למטרות השקעה.
ירחע וקזן חיפשו בארץ ישראל במשך כשמונה חודשים אחר שטח האדמה המתאים ביותר להקמה מושבה חקלאית. לבסוף מצאו שטח מתאים בקרבת כפר סבא.
בתחילת אפריל 1922 יצא עם ראשוני החלוצים ברגל לשטח רעננה ומונה כמנהל המושבה מטעם "אחוזה".
ירחע מדד את הקרקע בעזרת מכונת מדידה שהביא עמו מארצות הברית וחילק את השטח לחלקות בנות כ-50 דונם כל אחת. הוא תכנן את המושבה כרחוב ראשי ארוך, ומשני צידיו חלקות המגורים הצרות והמוארכות, אשר בחזיתם בתי המגורים ומאחור שטחי החקלאות. ירחע יצא לירושלים, כדי לקבל חוות דעת מקצועית אילו גידולים כדאיים לטיפוח במושבה. הוא נפגש עם שמואל ברוזה, שנחשב בזמנו כגדול המומחים לחקלאות בארץ.

ירחע רכש בתחילת 1922 מגרש ברחוב אלנבי 92א' בתל אביב מאדמת "חברה חדשה" בשותפות עם אליעזר כץ-שטרשונסקי. לימים נקרא הרחוב סמטת בית השואבה 4 (בסמוך למפעל המים העירוני).
על המגרש נבנה בשנת 1926 ביתו של ישעיהו ירחע, שתכנן האדריכל והמהנדס יעקב אורנשטיין. מאוחר יותר הושכר חלק מן הבית ל"מלון אלנבי". מטה המכביה הראשונה פעל בבית במרץ 1932.
בשנים 1923–1924 רכש ירחע מספר מגרשים. אחד מהם, חלקה גדולה (6127 מ"ר) בשכונת תל נורדאו, קנה בעבור מאתיים לירות מנדטוריות. המגרש הוחכר בהמשך לד"ר יוסף סורקיס (1872 - 1941) למטרת הקמת ראינוע. התנאי שהציב ירחע לעסקה היה שהראינוע יקרא על שם בתו הבכורה, רינה, שעבדה זמן מה כמורה לאנגלית בגימנסיה הרצליה. "גן רינה" תוכנן גם הוא בידי האדריכל יעקב אורנשטיין, נבנה מול בית העם ונפתח בשנת 1929. הראינוע הפך למוסד תרבות בעיר ופעל בה במשך 31 שנים עד שנת 1960. על מגרש אחר נבנה בשנת 1934 הבניין החדש של בית הספר תל נורדאו. בסמוך לבית הספר תוכננו עוד חמישה בתי דירות.

לאחר הפצצת חיל האוויר האיטלקי על תל אביב בספטמבר 1940, עזבו בני המשפחה את הארץ ושבו לארצות הברית באוניה.

ירחע היה נשוי לאנה לבית לוין. הפרופסור לרפואה והחוקר יוליוס ירחע (מייסד הספרייה הרפואית של האוניברסיטה העברית בירושלים) הוא אחיו.

ישעיהו ירחע נפטר בי"א באדר תש"א (1941) מהתקף לב ונטמן בבית הקברות נחלת יצחק. הותיר אחריו שתי בנות ובן.

קישורים חיצוניים
----------------

* דני רכט, ביוגרפיה ותמונות, באנציקלופדיה העירונית של תל אביב
* פרטים (אורכב 16.10.2019 בארכיון Wayback Machine), באתר מורשת רעננה
* מאמר לזכרו, הארץ, 06 באפריל 1941

הערות שוליים
------------

1. ↑  על פי אתר GENI; על פי אתר חברה קדישא נולד ב-1874; על פי דני רכט, נולד ב-1872.
2. ↑
**אביעד פּוֹהוֹרִילֵס** (נולד ב-3 בנובמבר 1965) הוא עיתונאי ישראלי, המשמש כפרשן בערוץ הספורט.

ביוגרפיה
--------

אביעד פוהורילס נולד ביפו, וגדל בחולון. שיחק בקבוצת הנערים בכדורסל של הפועל חולון, בהדרכתו של פיני גרשון. תפקידו הראשון בתקשורת היה ככתב ספורט בעיתון מעריב בשנת 1983, לפני גיוסו לצה"ל. שירת בצה"ל בחיל הקשר, המשיך לכתוב במעריב וסיים לעבוד בעיתון בשנת 1989.

בשנים 1989–2004 היה כתב בעיתון ידיעות אחרונות, והיה במשך 10 שנים בעל הטור "אזור הצבע". ככתב העיתון חשף את זהות המחזיק בגביע שנעלם בתום משחק גמר הגביע בשנת 1947 ומקום הימצאו לא נודע משך שנים.

בשנת 2004 חזר לעיתון מעריב ככתב ספורט ועבד בו עד לסגירתו בשנת 2014. בנוסף, הוא שימש כמבקר הטלוויזיה של העיתון. בשנת 2011 הוא מונה לכתב והפרשן הסביבתי של העיתון. ככתב מעריב הוא יזם את הבאתו של אריק איינשטיין לכתוב טור במעריב. לאחר מותו של איינשטיין פורסם טורו היחיד שהספיק לכתוב, שאותו ערך פוהורילס.

בשנת 2008 שודר בערוץ 10 סרטו התיעודי "להיות איתך אבי נמני" בו התלווה פוהורילס במשך שנה שלמה לאבי נמני כשחקן מכבי תל אביב בשנתו האחרונה כשחקן.

בשנת 2013 שודר בערוץ 1 של רשות השידור סרטו השני "הקרב האחרון של אריק זאבי" בו שימש גם כבמאי. בסרט זה התלווה לאריק זאבי בהכנות שלו לקראת האולימפיאדה בלונדון, בה הפסיד בסיבוב הראשון.

בשנת 2014 עבר לכתוב באתר האינטרנט nrg.

פוהורילס שימש כעורך התוכנית עושים ספורט בגלי צה"ל במשך עשר שנים, והגיש את התוכנית במשך שנה אחת יחד עם אלי ישראלי. בנוסף, שימש כפרשן ספורט בערוץ 1 של רשות השידור, ומשמש כיום כפרשן בערוץ הספורט. בנוסף הוא מנחה אירועי שבתרבות.

בסך הכל סיקר פוהורילס 2 אולימפיאדות ו-5 מונדיאלים. 

ב-2017 יצא לאור ספרו "100 הכדורגלנים הישראלים הגדולים בכל הזמנים".

בספטמבר 2017 החל לכתוב ב"ישראל היום".

חיים אישיים
-----------

לפוהורילס תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת תל אביב, ותואר ראשון במשפטים מהמרכז הבינתחומי הרצליה. מתגורר בתל אביב ואב לשתיים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אביעד פוהורילס, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספורט - אביעד פוהורילס, באתר nrg
2. ↑  לי-אור אברבך,
 אביעד פוהורילס יהיה הפרשן הסביבתי של "מעריב", באתר גלובס, 6 בדצמבר 2011
3. ↑  אלכסנדר כץ, נפרדים מאריק איינשטיין: שעות לפני שנפטר - הוא שייף את הטור ל'מעריב', באתר אייס, 27 בנובמבר 2013
4. ↑  אביעד פוהורילס, סיימתי לערוך את הטור של אריק, ונסעתי לבי"ח, באתר nrg‏, 26 בנובמבר 2015
5. ↑  "להיות איתך אבי נמני": הערב הסרט בערוץ 10, באתר nrg‏, 7 בספטמבר 2008
6. ↑  חמי אוזן‏, אבי נמני - עכשיו הסרט, באתר וואלה!‏, 23 באוגוסט 2007
7. ↑  דורון ברוש, "הקרב האחרון של אריק זאבי": ללא קלישאה, עשיר רגש, עשיר ביטוי, באתר מעריב, 30 במרץ 2013
8. ↑  מערכת וואלה ספורט‏, אריק זאבי: "איך הפסדתי לחרא הזה?", באתר וואלה!‏, 24 במרץ 2013
9. ↑  אלכסנדר כץ, לאחר עשור ב'מעריב': אביעד פוהורילס מצטרף לאתר nrg של 'מקור ראשון', באתר אייס, 8 בספטמבר 2014
10. ↑  שבתרבות בהנחיית העיתונאי – אביעד פוהורילס, באתר המועצה אזורית גן רווה, 26 במרץ 2017

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987008553295005171

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במייסד בנק דיסקונט. אם התכוונתם לנכדו, איש העסקים, ראו ליאון רקנאטי (הנכד).

**ליאון יהודה רקנאטי** (ביוונית: **Λεόν Ρεκανάτι**; ‏ 18 בדצמבר 1890 – 14 באוקטובר 1945) היה בנקאי, מייסד בנק דיסקונט, ומנהלו הראשון, מייסדה של משפחת רקנאטי.

קורות חיים
----------

נולד בסלוניקי שביוון, לשמואל, סוחר. למד בבית ספר למסחר, השתלב בעסקי המשפחה וניהל בית חרושת לטבק. בסלוניקי היה נשיא הקהילה היהודית, ציר מטעמה בסוכנות היהודית וחבר הקונגרס הציוני העולמי, וכן נשיא לשכת בני ברית.

ב-1934 עלה לארץ ישראל יחד עם אשתו מטילדה וילדיו, ועם אחיו אברהם שמואל רקנאטי, שהיה אז סגן ראש עיריית סלוניקי, ולימים חבר הכנסת מטעם חרות. 

בניו הארי, דניאל, רפאל ויעקב ניהלו את הבנק אחרי פטירתו.

### פעילות עסקית

ב-1935 ייסד עם שותפיו משה קרסו, אברהם חסידוף ויוסף אלבו, את בנק דיסקונט, שעסק בעיקר בהלוואות ליוצאי קהילת סלוניקי בארץ. מהשותפות המקורית בבנק נותרו רק משפחות רקנאטי וקרסו אשר באו ביניהם בקשרי חיתון. משפחת רקנאטי בראשות ליאון עסקה בניהול השוטף ומשפחת קרסו נותרה כבעלת מניות. הבנק הקטן התרחב במהירות בניהולו של רקנאטי השותף הבכיר, ותוך שנים אחדות היה לאחד הבנקים הגדולים של ארץ ישראל ב-שנות ה-40.

### פעילות ציבורית

בנוסף לפעילותו העסקית היה פעיל במערכת ענפה של פעילות ציבורית ולאומית כחבר ההנהלה של קרן היסוד, חבר הנהלת אגודת שוחרי האוניברסיטה העברית בירושלים, יו"ר מועצת העדה הספרדית בתל אביב, מייסד ויו"ר החברה בנים לגבולם שפעלה למען התיישבות יהודים ספרדים על הקרקע, חבר פעיל במסדר "בני ברית", יו"ר הנהלת הקרן למתלמדים שיסד לשם תמיכה בתלמידים כישרוניים מחוסרי אמצעים.

הנצחה
-----

על שמו נקראים:

* בית הספר לניהול באוניברסיטת תל אביב
* המכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי באוניברסיטת חיפה
* בית אבות ודיור מוגן, ליאון רקנאטי, בקריית מטלון
* בית הכנסת היכל יהודה בצפון תל אביב
* מוזאון תל אביב לאמנות, אודיטוריום - אולם רקנאטי, ומבואה.

קישורים חיצוניים
----------------

* על הקמת בנק דיסקונט – באתר הקטר.
* שלומית לן, השושלות - דנקנר ורקנאטי, גלובס, 2 באוקטובר 2005.
* הפקולטה לניהול - בית הספר למוסמכים במנהל עסקים ע"ש ליאון רקנאטי

הערות שוליים
------------

1. ↑  ל. יהודה רקנאטי ז"ל, הצופה, 14 באוקטובר 1945
2. ↑  בית אבות ודיור מוגן ליאון רקנאטי לאוכלוסיה המבוגרת, באתר קבוצת מוריה, ‏2018-02-13
3. ↑  אולמות למופעים | מוזיאון תל אביב לאמנות, באתר tamuseum.indexm.co.il

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007580109305171
* VIAF: 555146461530727730928
* WorldCat: viaf-555146461530727730928

 |
**טור-כריסטיאן קרלסן** (נולד ב-15 ביוני 1975) הוא סקאוט ומנהל ספורטיבי נורווגי.

קריירה
------

טור-כריסטיאן קרלסן, החל בתפקיד ראש מערך הסקאוטינג של קבוצת גראסהופרס ציריך השווייצרית. לאחר כשנתיים בתפקיד עבר קרלסן לאנגליה והיה לראש מערך הסקאוטינג של ווטפורד מחוץ לאנגליה. במהלך דרכו כסקאוט עבד קרלסן בגרמניה כסקאוט הראשי של באייר לברקוזן והנובר 96 כשלאחר מכן עבד כסקאוט אחראי בזניט סנט פטרסבורג מהליגה הרוסית. בספטמבר 2008, חתם קרלסן על חוזה לארבע שנים כמנהל הספורטיבי של קבוצת פרדריקסטאד הנורווגית, אך ב-22 בינואר 2009, עזב את התפקיד לאחר חילוקי דעות עם מאמנה הראשי של הקבוצה. ב-12 במרץ 2012, מונה קרלסן לתפקיד מנהלה הספורטיבי של מונקו הצרפתית, כשב-10 בספטמבר הוחלט במונקו לקדם את קרלסן לתפקיד מנכ"ל המועדון. בחודש ינואר 2013, התפטר קרלסן מתפקידו כמנכ"ל מונקו מסיבות אישיות.

במקביל לעבודתו כסקאוט ברחבי אירופה וכמנהל ספורטיבי, עבד קרלסן גם כפרשן ומנתח בערוץ TV 2 הנורווגי, ה-BBC רדיו, FIFA מגזין, ספורט בילד, האינדיפנדנט והטיימס.

ב-11 במאי 2016, הודיעה רשמית מכבי חיפה כי קרלסן מונה לתפקיד המנהל הספורטיבי של המועדון וייכנס לתפקידו באופן רשמי החל מעונת 2016/17. במועד ההודעה על הצטרפותו למועדון וגם לאחר שנכנס לתפקידו חיפה לא הודיעה מפורשות מהי חלוקת הסמכויות בין קרלסן למאמן הקבוצה רוני לוי. בסוף חודש יולי, עוד בטרם נפתחה עונת המשחקים, פוטר לוי מאימון הקבוצה, בין היתר בעקבות מחלוקות שהתגלעו בינו לבין קרלסן בעניין חלוקת הסמכויות בין השניים ועל האחרון הוטלה המשימה לבחור את המאמן החדש שיעבוד תחתיו. ב-9 באוגוסט 2016 מינה קרלסן את רנה מולנסטיין למאמן מכבי חיפה, אך עקב חוסר ההצלחה המקצועית של הקבוצה פוטר מולנסטיין טרם סיום העונה ובמקומו מונה כמאמן גיא לוזון.

בסוף עונת 2016/17 עזב קרלסן את מכבי חיפה עקב חילוקי דעות עם הנהלת המועדון ועם לוזון עצמו. באוגוסט 2017 מונה למנהלה המקצועי של קבוצת סטארט מהליגה הנורווגית.

קישורים חיצוניים
----------------

* אורי קופר, "הכל מקצועי", הבשורה תצא מחיפה?, באתר ynet, 12 במאי 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  ההכנות לעונה הבאה החלו – הודעת נשיא המועדון, באתר Maccabi Haifa FC - The Official Page
2. ↑  תומר לוי, ‏"בקיץ ידעתי שאכלנו אותה. לא האמנתי שזו ההתנהלות", באתר ערוץ הספורט, 18 ביוני 2016
3. ↑  יענקל'ה, מצד שני, ראיון עם יעקב שחר בבלוג "מצד שני"
4. ↑  דור בלך, רוני לוי פוטר מאימון מכבי חיפה, באתר הארץ, 27 ביולי 2016
5. ↑  שמעון אלבז, מאמן חדש למכבי חיפה: רנה מולנסטין, באתר ynet‏, 9 באוגוסט 2016
6. ↑  יניב טוכמן, מכבי חיפה: רנה מולנסטיין פוטר. שחר: "חבל שהגענו לרגע הזה, יש צורך בשינוי", באתר וואלה!, 13 בפברואר 2017
7. ↑  יניב טוכמן, גיא לוזון מונה למאמן מכבי חיפה: "זה אתגר גדול, פסגת הקריירה", באתר וואלה!, 13 בפברואר 2017
8. ↑  שמעון אלבז, קרלסן: "לא הרגשתי בנוח כשגיא לוזון מונה", באתר ynet‏, 10 במאי 2017
9. ↑  שמעון אלבז, מצא בית חדש: קרלסן חתם בסטארט הנורווגית, באתר mako‏, 3 באוגוסט 2017
**קָטֹנְתִּי** הוא סינגל מסוגת מוזיקה חסידית בביצוע של יונתן רזאל, שיצא בשנת 2012 ונכנס לאלבומו בין הצלילים. השיר זכה להצלחה גדולה במגזר הדתי, ואף זכה בפרס פרס אקו"ם בשנת 2013. השיר הפך לריקוד עם על־ידי הכוראוגרף אורן אשכנזי.

השיר
----

השיר בנוי משלושה פסוקים, שני פסוקים סמוכים בספר בראשית ופסוק מספר תהילים: "קָטֹנְתִּי מִכֹּל הַחֲסָדִים וּמִכָּל הָאֱמֶת אֲשֶׁר עָשִׂיתָ אֶת עַבְדֶּךָ, כִּי בְמַקְלִי עָבַרְתִּי אֶת הַיַּרְדֵּן הַזֶּה וְעַתָּה הָיִיתִי לִשְׁנֵי מַחֲנוֹת. הַצִּילֵנִי נָא" (ספר בראשית, פרק ל"ב, פסוקים י"א–י"ב) ו-"כִּי חַסְדְּךָ גָּדוֹל עָלָי וְהִצַּלְתָּ נַפְשִׁי מִשְּׁאוֹל תַּחְתִּיָּה." מספר תהילים, פרק פ"ו, פסוק י"ג).

את השיר הלחין רזאל בעקבות החלמתה של בתו שנפצעה באורח קשה מפגיעת ראש בתאונה ביתית בערב יום העצמאות ה'תש"ע.

הצלחת השיר
----------

במצעד הפזמונים העברי השנתי של תחנת הרדיו גלגלצ לשנת תשע"ג, הגיע השיר למקום 13 ומקום ארבעים ברשת ג'.

השיר נבחר לשיר השנה לשנת 2013 מטעם אקו"ם.

במצעד העשור של רדיו קול ברמה הגיע השיר למקום העשירי, ובמצעד של רדיו קול חי מיוזיק הגיע השיר למקום ה-12.

השיר בוצע על ידי אברהם פריד, ז'אק הודק, רבקה זהר ולירון לב.

נכון לנובמבר 2021 לשיר למעלה מ-12 מיליון צפיות ביוטיוב. פזמון השיר זכה להתייחסות פארודית בשיר "אשפיל אפי" של ארץ נהדרת.

קישורים חיצוניים
----------------

* סרטון השיר "קטנתי" באתר יוטיוב
* מילות השיר "קטנתי" באתר שירונט
* יאיר טוקר, ‏בעקבות החלמת בתו: יונתן רזאל בסינגל מרגש, באתר כיכר השבת, 11 ביוני 2012
* לדף השיר באתר הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורן אשכנזי, קטונתי, באתר מגזין רוקדים, ‏2013
2. ↑  קובי נחשוני, מתפללים לרפואת רבקה בת יעל ויונתן רזאל, באתר ynet, 21 באפריל, 2010
3. ↑  המצעד השנתי הישראלי תשע"ג, באתר גלגלצ
4. ↑  באתר כאן גימל
5. ↑   מצעד העשור של 'קול ברמה': הדירוג המלא - שיר העשור, זמר העשור ופריצת העשור, סרטון בערוץ "בחזית", באתר יוטיוב (אורך: 02:51:11)
6. ↑   צפו: מצעד העשור של המוסיקה היהודית בהגשת מנחם טוקר, סרטון בערוץ "קול חי מיוזיק", באתר יוטיוב (אורך: 03:59:38)
7. ↑  קטונתי - יהונתן רזאל ואברהם פריד ביוטיוב
8. ↑  לירון נגלר-כהן, קבלת שבת אירוויזיונית: כשהכוכב הקרואטי שר "קטנתי", באתר ynet, 12 במאי 2019
9. ↑  רבקה זוהר ולירון לב - קטונתי ביוטיוב
10. ↑   אשפיל אפי, בביצוע ארץ נהדרת, סרטון באתר יוטיוב
**יהודה חיים הכהן פרחיה** (1886 – 1970) היה איש ציבור ופעיל ציוני יליד יוון, סוחר ועיתונאי, משורר, מחזאי וסופר.

קורות חיים
----------

נולד בחודש מרץ 1886 בסלוניקי שביוון (אז בשליטת האימפריה העות'מאנית) לאהרון פרחיה ולאסתר אלבו, בן למשפחת רבנים מיוחסת שגורשה מספרד.

בילדותו למד בבית ספר המקומי של כל ישראל חברים, ואת לימודיו התיכוניים סיים בשנת 1907. במשך תקופת לימודיו רכש ארבע שפות: צרפתית, טורקית, יוונית ולאדינו,

בסיום לימודיו עבר להתגורר בקוואלה שבחבל תראקיה. לפרנסתו עבד שם במפעל לייצור טבק, ואט אט התקדם בתפקידו, עד שהפך למזכירו של נשיא החברה. במקביל לעבודתו נמנה עם פעילי התנועה הציונית ביוון, והרבה לפרסם מאמרים בעיתונות היהודית בעיר.

בשנת 1912 ייסד בקוואלה את "אגודת בוגרי בית ספר כי"ח", ובשנת 1914 החל להוציא לאור עיתון בלאדינו בשם "הציונית", בעזרתו הפיץ את רעיונות הציונות ותחיית ישראל בקרב יהודי יוון. בין היתר שימש כחבר בוועד הקהילות ולקח חלק בפעילות וועד בית הכנסת ומוסדות הסעד המקומיים.

הודות לתפקידיו הניהוליים בחברת הטבק, נאלץ לנסוע רבות מחוץ לעירו, ומדי פעם התגורר בערים שונות ברחבי העולם. בארץ ישראל ביקר מספר פעמים, ולמשך תקופה התגורר באלכסנדריה שבמצרים. החל מראשית המאה ה-20 עבר להתגורר בקסנתי שבחבל תארקיה, וניהל מפעל טבק עד לסיום מלחמת העולם השנייה. בעיר זו נמנה עם עשירי הקהילה היהודית, תמך רבות בנזקקים וסייע במימון מוסדות הקהילה, ואף של הקהילה השכנה בקומוטיני.

כש-4000 מיהודי קסנתי הובלו ברכבות למחנה ההשמדה טרבלינקה בשנת 1943, ניצלו חייו בשל מחלה שהכריחה אותו לשהות בקוואלה. מיד לאחר מכן נמלט לאתונה יחד עם משפחתו בסיוע מנהלת הבית שלו, ושהה במחבוא בבית דודה עד לסיום המלחמה, אז חזר לקסנתי בשנת 1945 והמשיך לעבוד בחברת הטבק. במקביל שב לפעול עבור צורכי הקהילה היהודית בעיר, ודאג להנציח את בני הקהילה שנספו בשואה.

בשנת 1965 פרש לגמלאות, ולמרות בקשות מצד בני משפחתו בארצות הברית, בישראל ובקוואלה לבוא ולהתגורר לידם, העדיף להמשיך לחיות בקסנתי ליד מנהלת הבית שלו ובני משפחתה, שדאגו לו עד לפטירתו.

במשך חייו פרסם 85 מאמרים וכתבות בעיתונים, 21 נובלות, 44 שירים בלאדינו וכ־25 שירים על השמדת הקהילה היהודית-ספרדית בשואה.

הלך לעולמו ב-25 ביולי 1970, ונקבר בבית הקברות היהודי החדש בסלוניקי.

ארכיונו הפרטי, שנתרם לספריית מכון יד יצחק בן-צבי, כולל בין היתר אוסף של גלויות ותמונות מסלוניקי וסביבתה. רוב התמונות צולמו לפני שנת 1917, בה פרצה שרפה שכילתה את מרבית בתי העיר, והן מספקות עדות היסטורית לחיי הקהילה היהודית בפרט - שהושמדה ברובה בשואה, ולעיר בכלל - לפני שנשרפה.

לקריאה נוספת
------------

* סוזי גרוס, **יהודה חיים פרחיה הכהן (1886 - 1970): איש קסנתי ויצירתו בלאדינו:** מונוגרפיה, רמת גן, 2011

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יהודה חיים פרחיה** בוויקישיתוף   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**
* משה דוד גאון, "יהודה חיים פרחיה", **יהודי המזרח בארץ ישראל** ח"ב, ירושלים, תרצ"ח, עמ' 576–577, באתר היברובוקס
* אלבומו ותמונותיו של יהודה חיים פרחיה, באתר ישראל נגלית לעין

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310144205171
* VIAF: 239259915
* WorldCat: viaf-239259915

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"יהודה חיים פרחיה"**.