recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אָרְטֵם דוֹבְבִּיק** (באוקראינית: **Артем Олександрович Довбик**;‏ 21 ביוני 1997 בצ'רקאסי שבאוקראינה) הוא כדורגלן אוקראיני, המשחק בעמדת החלוץ בקבוצה ז'ירונה מהלה ליגה, ובנבחרת אוקראינה.

קריירה
------

דובביק, יליד צ'רקאסי שבאוקראינה, הוא תוצר של אקדמיית הכדורגל צ'רקסי דניפרו אליה הגיע לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר המקומי. בעונת 2014/2015 זכה עם צ'רקסי דניפרו בליגה האוקראינית השנייה וכבש שבעה שערים. אחר כך נשלח דובביק להשאלה לשלושה חודשים במועדון המולדובי זאריה בלץ, עמו זכה בגביע המקומי בשנת 2016.

הוא שב לאוקראינה בקיץ 2016 ממולדובה וחתם על חוזה עם דניפרו באוגוסט אותה שנה. דובביק כבש שישה שערים בעונת הליגה הבכירה 2016/2017 וזכה בתואר השחקן הצעיר המצטיין בה. דבר זה גרם למאמן נבחרת אוקראינה, אנדריי שבצ'נקו, לקרוא לו לשחק במוקדמות מונדיאל 2018.

כאשר דניפרו ירדה ליגה עקב היווצרות חוב, דובביק נשאר במועדון. הוא המשיך לכבוש 12 שערים ב-13 משחקים בליגה השנייה, תוך שהוא זוכה להתעניינות מצד מועדונים זרים וביניהם מיטיולן הדנית אליה הצטרף בהעברה חופשית בשנת 2018. דובביק זכה בעונת 2017/2018 בליגה הדנית ובעונה שלאחר מכן בגביע המקומי. ב-2 בספטמבר 2019 הוא הושאל לסונדרייסקה, עמה זכה בגביע הדני השני ברציפות שלו.

נבחרת אוקראינה
--------------

דובביק זומן למחנה האימונים של הנבחרת הלאומית עד גיל 19 באוקראינה, אך לא שיחק שום משחק בה.

עם הנבחרת עד גיל 21 השתתף באליפות אירופה כבן 19 וגם במוקדמות אליפות אירופה לשנת 2019.

כשהוא בן 19 דובביק קיבל את קריאתו הראשונה לנבחרת אוקראינה הבוגרת, והיה בסגל לראשונה ב-5 בספטמבר 2016 נגד איסלנד, אך לא נכנס לשחק.

דובביק עשה את הופעת הבכורה בבוגרים ב-31 במרץ 2021 במסגרת מוקדמות המונדיאל נגד קזחסטן.

כשחקן מחליף ביורו 2020 החליף דובביק את אנדריי ירמולנקו בהארכה של שמינית הגמר נגד שוודיה. רגע לפני שהמשחק הולך לבעיטות עונשין מהנקודה הלבנה לאחר תוצאת 1–1, דובביק כבש בדקה האחרונה את שער הניצחון לזכות אוקראינה שבזכותו העפילו לרבע הגמר והבטיחו ניצחון של 1–2.

תארים
-----

צ'רקסי דניפרו
* הליגה האוקראינית השנייה: 2014/2015

זאריה בלץ
* הגביע המולדובי: 2016

מיטיולן
* אליפות דנמרק: 2017/2018
* הגביע הדני: 2018/2019

סונדרייסקה
* הגביע הדני: 2019/2020

אישיים
* השחקן הצעיר הטוב ביותר בליגה האוקראינית: 2016/2017

קישורים חיצוניים
----------------

* ארטם דובביק, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

| **נבחרת אוקראינה – יורו 2020** |
| --- |
| 1 בוצ'אן • 
2 סובול • 
3 סודאקוב • 
4 קריבצוב • 
5 סידורצ'וק • 
6 סטפננקו • 
7 ירמולנקו • 
8 מלינובסקי • 
9 יארמצ'וק • 
10 שפרנקו • 
11 מרלוס • 
12 פיאטוב •
13 זבארני • 
14 מקרנקו •
15 ציהנקוב •
16 מיקולנקו •
17 זינצ'נקו •
18 בזוס •
19 בסדין •
20 זובקוב •
21 קרוואייב •
22 מטוויינקו •
23 טרובין •
24 טימצ'יק •
25 פופוב •
26 דובביק •
מאמן: שבצ'נקו | אוקראינהאוקראינה |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**ולדיסלאב קולאץ'** | **מלך השערים של ליגת העל האוקראינית** 2022 | **הבא**: |
**חיים שפיר** (נולד ב-5 במרץ 1950) הוא סופר ומפתח משחקים ישראלי.

חייו
----

נולד בחיפה. למד תואר ראשון בפקולטה להנדסת חקלאית בטכניון. לאחר שנתיים של עבודה כמהנדס שכיר, עזב את עבודתו ופיתח צעצועי עץ עם ידידו אבי ינאי. לאחר כשנה, החל לפתח ולייצר משחקים תחת שם המותג "משחקי שפיר" שהוחלף בשנת 2013 ל"המשחקים של חיים שפיר". שפיר מתמחה בעיקר במשחקי חברה, למנעד גיל רחב ופיתח למעלה מ-100 משחקים הנמכרים בכ-25 ארצות. בין משחקיו המפורסמים: טאקי, פיקולו, לוגי, קוקוטאקי, שמונה וחצי, אוצרות או צרות, תפוס ת'כוס, קלאק קלאק וגרסת משחק קופסה למשחק "ארץ עיר". 

שפיר כתב גם ספרים לילדים, בהם "ארץ האין", "ארץ עכשיו" ו"פנסים".

בשנת 2018 שיחק שפיר בתפקיד עצמו בעונה השנייה של סדרת הילדים והנוער "צפוף".

שפיר נשוי ואב לשני בנים, השותפים עימו בניהול החברה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של חיים שפיר
* תמר רותם, למרות המחשב והוידיאו: משחקי הקופסה עדיין כאן, באתר הארץ, 22 בפברואר 2009
* אהוד מקסימוב, מקור ראשון, שיחק אותה: ריאיון עם האיש שהמציא את הטאקי, באתר nrg‏, 8 באוקטובר 2014
* שרה פני עוזרי, דוכן לימונדה בסהרה, באתר ערוץ 7, 29 באוגוסט 2019
* חיים שפיר, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310914705171
* LCCN: no2002094816
* RERO: 02-A019105645
* SUDOC: 17140548X
* VIAF: 4547156075624553980002
* WorldCat: viaf-4547156075624553980002

 |
**משה ליבר** (נולד ב-1957) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כראש מועצה אזורית חבל יבנה מדצמבר 2013 ועד למרץ 2024.

ביוגרפיה
--------

ליבר הגיע כנער בן 15 (ב-1972) לקבוצת יבנה, ומאז הוא חבר הקיבוץ. לפני בחירתו לראשות המועצה, הוא כיהן כרכז המשק. ליבר התמודד לראשונה בבחירות שנערכו ב-24 בדצמבר 2013 לאחר 19 שנות כהונה של אליעזר ביננפלד מבני דרום, שלא התמודד לכהונה נוספת. בבחירות אלו התמודדו מול ליבר אריאל בריח מבית גמליאל ויעקב קליין מניר גלים. הוא ניצח בבחירות עם רוב של כ-62%. בבחירות 2018 התמודד בשנית על התפקיד, מול אבי פוקס מבני דרום. הוא נבחר לקדנציה שנייה בתפקיד ברוב של 60.1%, שהם 1,732 קולות.

ליבר התמודד לכהונה שלישית בבחירות 2024. מולו התמודדו סגנו – סגן-אלוף במילואים יששכר מקונן מניר גלים, שמתמודד מטעם סיעת הציונות הדתית, אריאל בריח ואבי פוקס. פוקס זכה בכ-51% מהקולות, וניצח את ליבר.

הערות שוליים
------------

1. ↑  דבר ראש המועצה, באתר מועצה אזורית חבל יבנה
2. ↑  משה ליבר יתמודד לראשות מועצת חבל יבנה, באתר News1 מחלקה ראשונה, ‏21 בנובמבר 2013
3. ↑  ראש מועצת חבל יבנה הנבחר: "הגיע הזמן לאחד כוחות ולהתחיל לעבוד קשה", באתר כיפה, 25 בדצמבר 2013
4. ↑  הציונות הדתית תריץ מועמד לראשות חבל יבנה, באתר ערוץ 7, 1 במאי 2023
רבי **אליעזר ליפמן הכהן קאהן** (תר"ג 1842 - תרצ"ז 1936) היה רבה של הקהילה היהודית האורתודוקסית הנפרדת בוויסבאדן ומייסדה.

תולדות חייו
-----------

קאהן נולד בג' בתשרי (צום גדליה) שנת תר"ג (ספטמבר 1842) לרבי יצחק הכהן בזולצבורג שבמחוז באדן, ממשפחת הרב יצחק הכהן רבה של זולצבורג. הוא למד תחילה בישיבתו של רבי יוסף אלטמן בקרלסרוהה ובהמשך עבר לישיבת וירצבורג בראשותו של רבי יצחק דב במברגר. הוא היה גם תלמידם של רבי מנחם מנדל קרגוי בעל "גידולי טהרה" ורבי בנימין וולף המבורגר, ושל רבי עזריאל הילדסהיימר בברלין.

קאהן נישא לבת דודו שרה (לבית דוקאס). בגיל 27 הגיע לכהן כרב בוויסבאדן ולייסד קהילה אורתודוקסית במקום, שהייתה הקהילה הראשונה שנוסדה בדרך הרב שמשון רפאל הירש בגרמניה. עם בואו הקים בית כנסת ובית ספר ושאר דברים הנצרכים לקהילה היהודית במקום.

בשנת תר"ס (בערך) כתב את הקונטרס "תולדות קהלת עדת ישורון בויסאבדן". חידושי תורה שחידש יצאו לאור בשנת תשל"ז על ידי בצלאל יוסף קאהן.עוד מכתביו נמצאים במוזיאון של קרן "פולו לזרוס".

נפטר בוויסבאדן בי"ב בחשון תרצ"ז (28 באוקטובר 1936) ונקבר שם.

חתנו הוא הרב פינחס במברגר, רב בהמבורג.

לקריאה נוספת
------------

* הרב בצלאל קהאן, **רבי אליעזר ליפמן הכהן קאהן זצ"ל**, ירושתנו, כרך ג', עמ' שע"ו-שפ"ד.

קישורים חיצוניים
----------------

* שלמה במברגר, **מזקנים אתבונן**, תרגומים אודותיו מעיתונות גרמנית
* פגישת הרב אליעזר ליפמן קאהן עם הרב לוי יצחק שניאורסון

הערות שוליים
------------

1. ↑  באתר הספרייה הלאומית
2. ↑  Paul Lazarus Stiftung, Rabbi Dr. Leo Kahn Bequest

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987010026341805171
* VIAF: 694162723687461290001
* WorldCat (עם VIAF): 694162723687461290001

 |
**ג'ק בבשוף ג'וניור** (באנגלית: **.Jack Babashoff Jr**; נולד ב-13 ביולי 1955) הוא שחיין עבר אמריקאי, סגן אלוף אולימפי (מונטריאול 1976) במשחה ל-100 מטר חופשי ושותף לשיא עולם במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי.

ג'ק בבשוף הוא אחיהם הבכור של השחייניות שירלי בבשוף אלופה אולימפית ואלופת עולם ושל דבי בבשוף זוכת מדליית ארד באליפות עולם.

ביוגרפיה
--------

בבשוף התאמן באוניברסיטת אלבמה.

### 1975

במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי, מקסיקו באוקטובר 1975 הוא זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחי שליחים 4x100 מטר חופשי ו-4x100 מטר מעורב. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.26 שניות.

### 1976

#### סגן אלוף אולימפי

באולימפיאדת מונטריאול זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.81 שניות, אחרי בן ג'ים מונטגומרי שקבע שיא עולם חדש של 49.99 שניות ולפני פיטר נוקה מגרמניה המערבית (51.31 שניות). לרוע מזלו לא נערך משחה שליחים 4x100 מטר חופשי באולימפיאדה זו. בנוסף הוא השתתף בשלב המוקדמות במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש של 3:47.28 דקות, כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 50.58 שניות. שיפור לשיא בן 4 השנים של הנבחרת האמריקאית מאולימפיאדת מינכן (3:48.16 דקות). שיא זה נשבר במשחה הגמר (3:42.22 דקות). באותה העת שחיינים ששחו בשלב המוקדמות ונבחרתם זכתה במדליה לא זכו במדליה.

### 1977

#### שיאן עולם

בתחרות בין נבחרת גרמניה המזרחית לארצות הברית שנערכה במזרח ברלין ב-28 באוגוסט 1977 הוא קבע במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם ג'ו בוטם, ריק דמונט וג'ים מונטגומרי שיא עולם חדש של 3:21.11 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 50.31 שניות.

### 1978

#### אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה במערב ברלין, גרמניה המערבית בשנת 1978 הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם ראודי גיינס, ג'ים מונטגומרי ודייוויד מקאג בשיא עולם חדש של 3:19.74 דקות, לפני גרמניה המערבית (3:26.65 דקות) ושוודיה (3:26.95 דקות), כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 51.30 שניות.

### 1979

במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסן חואן, פוארטו ריקו בשנת 1979 הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (3:23.71 דקות).

ראו גם
------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'ק בבשוף, באתר olympedia.org
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 


קדם-מגבר של מערכת שמע (סטריאו)
**קדם-מגבר** או **מגבר קדם** (באנגלית: **Preamplifier** או **Preamp**) בדרך כלל המגבר הראשון בשרשרת במערכות שונות, נקרא 'מגבר קדם', מגבר עם ספרת רחש נמוכה. קדם מגבר משמש לרוב להכנה של אות חשמלי חלש מאוד, כגון מוצא של מיקרופון, ראש של פטיפון או אנטנה, לעיבוד או להגברה נוספת.

אותות חלשים הם רגישים מאוד לרעש (ההשפעה של תוספת רעש על יחס אות לרעש משמעותית יותר ככל שהאות חלש יותר), ולכן רצוי שהמגבר הראשון בשרשרת יהיה איכותי (בעל ספרת רחש נמוכה ככל האפשר, והגבר גבוה ככל האפשר). איכות נמוכה של מגבר הקדם תגרום לעיבוד והפקה טובים פחות - בהמשך השרשרת.

מידת ההשפעה של ספרת הרחש של מגבר הקדם על שאר המערכת מתוארת על ידי חוק פרי לרעש (אנ'):


F
=

F

1

+

F

2

−
1

G

1

+

F

n

−
1

G

1

⋯

G

n
−
1


{\displaystyle F=F\_{1}+{\frac {F\_{2}-1}{G\_{1}}}+{\frac {F\_{n}-1}{G\_{1}\cdots G\_{n-1}}}}

{\displaystyle F=F_{1}+{\frac {F_{2}-1}{G_{1}}}+{\frac {F_{n}-1}{G_{1}\cdots G_{n-1}}}}
כאשר F הן ספרות הרחש של המערכת הכוללת ושל מרכיביה, ו-G הן ההגברים של מרכיבי המערכת.

קדם-מגבר מותקן בדופן של גיטרה "חשמלית-אקוסטית"
מגברי קדם נפוצים במערכות שמע, הן כחלק ממערכות משולבות (במוצרי צריכה) והן כרכיבים בדידים (במערכות מקצועיות). המוצא של מגבר קדם הוא אות חזק יחסית, אשר יכול להזין מגבר הספק, מערבל אותות (מיקסר), אקולייזר ורכיבים אחרים.

מגברי קדם נפוצים גם במערכות תקשורת, לדוגמה לצורך הגברת אות המוצא של אנטנה והזנתו לדרגה הבאה.

קדם-מגברים מותקנים גם ליד מקור האות ממכשיר או מכלי נגינה. בגיטרה חשמלית או "חשמלית אקוסטית", האות מופק על ידי פיק-אפ, ובדרך-כלל מוגבר על-ידי קדם-מגבר המותקן על הגיטרה, לפני שהוא מועבר להגברה נוספת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קדם-מגבר** בוויקישיתוף
**שרגא פייבל (פייבוס) קנול** (Phoebus Knoll; ט"ז בחשוון תר"פ, 9 בנובמבר 1919 - כ"א בשבט תשע"ב, 14 בפברואר 2012) היה איש עסקים, מלונאי ופילנתרופ יהודי.

קורות חיים
----------

נולד בווינה כבנם הצעיר של צבי ודבורה קנול, שהיגרו מגליציה לאוסטריה בעקבות מלחמת העולם הראשונה.

הועסק בקליניקה של דוצנג שטיין בעיר וינה כטכנאי שיניים. עם עליית הנאצים לשלטון ולאחר שחוו את מאורעות ליל הבדולח, עזבו בני המשפחה את אוסטריה בדרכים שונות והתיישבו בקראקס, ונצואלה, והיו ממניחי היסודות לקהילה היהודית המקומית.

(עיין ספרו של מנחם גלרטר - ציוני לכל החיים/זכרונות ומעשים - ..." "סליחות" אמרתי בביתם של משפחת קנול, אשר שלחה לי מדי בוקר בבוקר אוטו הדור ואחרי תפלת "שחרית" החזירני אל המלון. בביתם של משפחת קנול, שעמד באחד הפרברים, היה "מנין" בכל ימות השנה, ו"לימים הנוראים" זימנו חזן מניו יורק")

קנול ניצל את הידע המקצועי שרכש ועסק בשיווק ציוד רפואי, בין השאר הוא היה הראשון ליבא לוונצואלה מכונות רנטגן. בהמשך התפרס לתחומי השקעה נוספים וזכה להצלחה רבה בעסקיו. לאחר כעשרים שנה עלה מקראקס לישראל והתיישב בתל אביב. בשנת 1964 חנך יחד עם אחיו מנחם מנדל את "מלון דבורה" ברחוב בן-יהודה בתל אביב כמלון יוקרתי כשר למהדרין, שהציג לראשונה בישראל מעלית שבת. שם המלון הנציח את אמו המנוחה דבורה. המבנה, שהיה בשעתו אחד המבנים הגבוהים בתל אביב, זכה לסיקור בכתב העת הבינלאומי "Time Magazine", שאף הציג תצלום של האחים קנול בעת קריאת התורה בבית הכנסת המהודר שבמלון.

קנול עסק בפעילות פילנתרופית, בתחומים רבים, סייע והקים בתי מדרש כוללים וישיבות, היה פעיל בהיקפים גדולים בחלוקת ערכות מזון לנזקקים מדי חודש בחודשו, ובפעילויות רבות נוספות שרק חלק מהן נחשפו לציבור.

מיזם נוסף שמומן על ידו, הוא הוצאתו לאור של מהדורת ארבעה טורים השלם בהוצאת 'מכון שירת דבורה' (22 כרכים). המיזם, ההדרת ספר ארבעה טורים על פי כתבי יד, שהעבודה עליו החלה במכון ירושלים - נקלע לקשיים, בהותירו כעשרת אלפים מנויים מאוכזבים. קנול רכש את המיזם ובהשקעה לא מבוטלת איפשר את המשך עבודת הההדרה עד לסיום המהדורה ושיווקה.

פעילות הארגון "בינינו" מוקדשת לזכרו.

נטמן בחלקת הרבנים בהר המנוחות, לצד הוריו ואחיו.

**משפחתו:**

לקנול ארבעה ילדים שלושה בנים ובת, בתו דבורה עציוני שנישאה לאליעזר עציוני, עו"ד ויזם נדל"ן המשמש גם כמזכיר ועד הישיבות, בנו צבי קנול, עו"ד ומשומרי הגחלת הדתית בתל אביב, בנו יששכר קנול, מקורבם של גדולי ישראל, איש עסקים ופילנטרופ ובנו ראובן קנול

קישורים חיצוניים
----------------

* נועם דביר, מלון דבורה בת"א עלול לאבד את אופיו המודרניסטי, באתר הארץ, 18 באפריל 2012
* הודעה על פטירתו, באתר בחדרי חרדים
* Judaism: Synagogue with Bedrooms, באתר טיים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007498523905171
* ISNI: 0000 0004 3603 7139
* LCCN: n2014043372
* VIAF: 308255288
* WorldCat: lccn-n2014043372

 |
**פתחי וזמרי בעם** היא תוכנית רדיו המגדירה עצמה כתוכנית פאנטואליה (הלחם של fun ואקטואליה) שפועלת מאז יוני 2016. את התוכנית מגישים שדרני הרדיו והסאטיריקאנים נועם פתחי ויותם זמרי. התוכנית משודרת ברדיו גלי ישראל, רדיו דרום ורדיו חיפה. התוכנית זכתה בפרס אגודת העיתונאים לשנת 2018 בקטגוריית תוכנית המלל הטובה ביותר.

על התוכנית
----------

התוכנית החלה את דרכה ברדיו גלי ישראל ביוני 2016. בתוכנית מתראיינים בקביעות שרים, חברי כנסת, אישי ציבור ומובילי דעת קהל נוספים, לצד פרשנים צבאיים ופוליטיים וכדומה.

התוכנית מועברת גם בשידור חי בדף הפייסבוק של התוכנית, ובדף הפייסבוק האישי של נועם פתחי ויותם זמרי. השעה הראשונה מוקדשת בדרך כלל לאקטואליה, פוליטיקה ונושאי ביטחון וכוללת פתיח פובליציסטי או הומוריסטי, ואחריו ראיון עם פוליטיקאי או עם עיתונאי או פרשן מדיני, פוליטי או צבאי. השעה השנייה קלילה יותר ומוקדשת לנושאי תרבות, בידור, הומור, רשתות חברתיות וכו'. לעיתים יש גם פעילות בה מעלים מאזינים על הקו ושואלים אותם שאלות שונות, חלקן נושאות פרסים. את התוכנית נוהגים השניים לסיים באמירה: "האזנתם לתוכנית הפאנטואליה שקובעת את סדר היום אחרי שכולם עשו את זה פחות טוב".

שיר הפתיח נכתב על ידי פתחי וזמרי, והולחן על ידי ישי רזיאל. הביצוע של גילן שחף ומיכל שפירא.

את פינת המוזיקה של התוכנית מגיש דודי פטימר.

לעיתים משמשת מגישת הטלוויזיה ליטל שמש כמגישה אורחת בתוכנית, בהיעדרו של אחד מהם.

בימי חמישי בדרך כלל מושמעת בתוכנית פינת התניא עם שחר טנג'י.

העיתונאי רביב דרוקר הגיש נגד המגישים ותחנת גלי ישראל, וכנגד עוד מספר אישיים וכלי תקשורת נוספים, תביעת דיבה בגובה מיליון וחצי שקל בטענה על "ביצוע עבירה פלילית של סחיטה באיומים כלפי שר הביטחון בני גנץ", זאת בעקבות טור שפרסם בעיתון "הארץ". מנגד בכתב ההגנה נטען שתביעה זו היא "ניסיון פסול ונפסד לגדוע את הזכות הבסיסית לחופש ביטוי והבעה של הנתבעים".

### פרס אגודת העיתונאים

בטקס פרס אגודת העיתונאים תל אביב שהתקיים במסגרת כנס אילת ה-12 לעיתונות 2018, הכריזה ועדת הרדיו, בראשות אמנון נדב, על התוכנית "פתחי וזמרי בעם" כזוכת הפרס בקטגוריית תוכנית המלל שאינה אקטואליה הטובה ביותר.

לפי הודעת השופטים, הסיבה לזכייה היא היות התוכנית "בגובה העיניים, המשקפת מזווית ראייתם את המתרחש בזירה הדיגיטלית, "כיכר העיר" של ימינו. פתחי וזמרי מובילים סגנון תקשורתי השונה מהמקובל בתקשורת המסורתית – בלי כפפות ובלי פוליטיקלי קורקט. לתוכנית מאות אלפי עוקבים שהפכו למאזינים פעילים, מגיבים, משתפים ומדברים".

קישורים חיצוניים
----------------

* הדס צורי – עכשיו מגזין, ריאיון זוגי עם פתחי וזמרי, הזוג שעושה לכם את הרדיו, באתר עכשיו 14, 14 בפברואר 2023
* רשת 13, אל תפילו את המיליון, עונה 1, פרק 7: פתחי וזמרי, באתר חדשות 13, 21 באוגוסט 2021
* רשת 13, פתחי וזמרי בעם: צמד חדש לימין השפוי הגיע לרדיו, באתר חדשות 13, 8 באוגוסט 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  ישי רזיאל הלחין את הפתיח של תוכנית הרדיו 'פתחי וזמרי בעם' | מזבלה, באתר מזבלה, ‏5 ביוני 2016
2. ↑  מתן וסרמן, ‏"לא נתקפל": תחנת גלי ישראל תוקפת בעקבות התביעה של רביב דרוקר, באתר מעריב אונליין, 3 בינואר 2022
3. ↑  פרס תכנית הרדיו הטובה ל'פתחי וזמרי בעם", באתר "סרוגים", 28 באוקטובר 2018
**בית סולווה** (הולנדית: **Hotel Solvay**, צרפתית: **Hôtel Solvay**) הוא בית עירוני בסגנון האר נובו שנבנה על ידי ויקטור הורטה בשדרת לואיז שבבריסל. בניית הבית הוזמנה על ידי ארמנד סולווה, שהיה בנו של הכימאי והתעשיין הבלגי העשיר ארנסט סולווה. בניית הבית החלה ב-1895 והסתיימה ב-1898, כאשר ריהוט הבית הסתיים רק ב-1903. האורוות של הבית תוכננו על ידי ס. בוסמן וה. ונדרוולד, והיא החלה ב-1899.

המבנה
-----

בזכות עושרו של סולווה הורטה היה יכול להקדיש סכום כסף גדול על מנת לבנות את הבית בצורה מפוארת. הורטה עיצב את כל הפרטים בבית: ריהוט, שטיחים, תאורה, כלי השולחן ואפילו פעמון הדלת. הורטה השתמש בחומרים יקרים כגון שיש, שוהם, ברונזה, עצים טרופיים וכדומה. לצורך קישוט המדרגות הורטה שיתף פעולה עם הצייר הבלגי הפוינטיליסטפ תאו ון רייזלברג.

חזית הבית בנויה מאבן, ואילו הצד הפונה אל הגן בנוי מלבנים. בבניין יש מרתף, קומת ראשית, קומה עבור ההורים, קומה עבור הילדים וקומה למגורי הצוות. שטחו של הבית גדול בהשוואה לזה של בית טאסל, ובקומות הגבוהות יש שלושה חדרים בצד הפונה אל הרחוב וחלונות קשתיים בצד הפונה אל הגן. בקומה הראשית יש סלון שבצידו הפונה אל הרחוב מצויה מרפסת, ואילו בצד הפונה אל הגן נמצא חדר האוכל. מעבר הכניסה, השוכן בצד השמאלי של חזית הבית, מתחיל ברחוב ומסתיים בגן, באמצע המעבר יש מעבר נוסף הנפתח לאזור שנקרא הול ד'הונור, שממנו ניתן להגיע אל גרם המדרגות הראשי של הבית.

משפחת סולווה הייתה הבעלים של הבית עד 1957, כאשר הוא נרכש על ידי משפחת ויטאמר שמנעה את הריסתו. משפחת ויטאמר הפכה את הבית למקום המשכן של בית האופנה שלהם וערכה בו מספר שינויים. קיר זכוכית שנשבר ב-1942 נסגר על ידי קומות אטליה. לאחר שמשפחת ויטאמר העבירה את בית האופנה למקום אחר בשנת 1980 הם החלו להשקיע רבות בשיפוץ ושימור הבית, והודות לכך הבית ותכולתו נותרו במצב טוב. משפחת ויטאמר עדיין מחזיקה בבעלות על הבית, וניתן לבקר בו רק בתיאום מראש.

בית סולווה הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 2000, ביחד עם בית טאסל, בית ון אטוולדה ובית הורטה שנבנו כולם על ידי ויקטור הורטה.

לקריאה נוספת
------------

* Françoise Aubry and Jos Vandenbreeden, *Horta, Art Nouveau to Modernism*, Ludion Press Ghent - Harry N. Abrams Publishers New York, 1996.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית סולווה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של בית סולווה
* בית סולווה, ברשת החברתית פייסבוק

* בית סולווה, ברשת החברתית אינסטגרם

| Flag of BelgiumFlag of Belgium סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בבלגיה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| מגדלי הפעמונים של בלגיה וצרפת (בשיתוף עם צרפת) • הכיכר הגדולה בבריסל • הבגינאז'ים הפלמיים • המרכז ההיסטורי בברוז' • הבתים העירוניים הראשיים של האדריכל ויקטור הורטה: בית טאסל, בית סולווה, בית ון אטוולדה, הבית והאטליה של הורטה • מכרות הצור הנאוליתיים בספיין (מונס) • ארבע המעליות בקנאל דו סנטר וסביבתן • מוזיאון פלנטן מורטוס • קתדרלת נוטרדם בטורנה • בית סטוקלט • אתרי המכרות העיקריים בוולוניה • העבודה האדריכלית של לה קורבוזיה (עם שש מדינות אחרות) • יערות האשור העתיקים והבראשיתיים של הרי הקרפטים ושל אזורים אחרים באירופה (עם שבע עשרה מדינות נוספות) • ערי הספא הגדולות של אירופה (יחד עם שש מדינות): ספא • מושבות החסד (יחד עם הולנד) • אתרי קבורה וזיכרון של מלחמת העולם הראשונה (החזית המערבית) (בשיתוף עם צרפת) |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 252655626
* WorldCat: viaf-252655626

 |
**הוטוויר** (באנגלית: **Hotwire**) הוא אתר אינטרנטי להזמנת כרטיסי טיסה, חדרי מלון, השכרת רכבים וחבילות תיירות במחירים מוזלים על בסיס מלאי שלא נמכר בחברות השונות.

מטה החברה נמצא בסן פרנסיסקו. הוטוויר היא חלק מתאגיד אקספידיה, חברה ציבורית הנסחרת בנאסד"ק, שמעבר לאתר הבית שלה expedia.com היא מפעילה גם את אתר hotels.com.

היסטוריה
--------

הוטוויר הוקמה בשנת 2000 על ידי גרג ברוקווי, אריק גרוס, קרל פטרסון וספנסר רסקוף בשיתוף עם 6 חברות תעופה מרכזיות: אמריקן איירליינס, נורתווסט איירליינס, דלתא, יונטייטד, אמריקן וקונטיננטל (נרכשה על ידי יונייטד). החברה מומנה על ידי קרן הון סיכון פרטית בהשקעה ראשונית של 75 מיליון דולר. בתחילת דרכם, שם הקוד לשירות של הוטוויר היה ״שד סגול״.

בספטמבר 2003, חברת IAC/InterActiveCorp הודיעה על רכישת הוטוויר במחיר של 663 מיליון דולר. רכישה זו אפשרה לחברה גישה לשותפי ענק חדשים כדוגמת טיקט-מאסטר לרכישת כרטיסים.. בתחילת דרכה, הוטוויר מכרה כרטיסי טיסה בלבד, אך עם התרחבותה החלה למכור בנוסף לינה במלונות והשכרת רכבים.

שיטות עבודה ותפעול
------------------

הוטוויר מציעה כרטיסי טיסה, חדרי מלון ורכבים שכורים אשר לא נמכרו סמוך לזמן הנקוב. לדוגמה, אם לרשת מלונות מסוימת יש עדיין מלאי גדול של מקומות לינה לקראת מועד ההזמנה, הוטוויר יציעו חלק ממקומות לינה אלו במחירים מוזלים. החברות אשר עובדות עם הוטוויר מזרימות לה את המידע הזה וכך הוא מוצג באתר. הוטוויר לא מציגים לגולשים את החברה שמציעה את המחירים המוזלים כדי שהיא לא תתחרה בינה לבין עצמה במקומות אחרים בהם המוצרים שלה נמכרים. שיטת מכירה זו נקראת ״Opaque״. שיטה זו מאפשרת להוטוויר למכור מוצרים שבלעדיה יכולים לא להמכר בכלל.

שיטות קידום מכירות
------------------

בדומה לרשת הסכם השותפים של ענקית הנסיעות אקספדיה
גם לחברת הוטוויר עצמה יש תוכניות שותפים. בדרך זה מציעה החברה מגוון אפשרויות לקידום המוצרים שלה. הראשונה היא שימוש במנוע החיפוש של הוטוויר באתרים מורשים אחרים והשנייה היא הפניה לאתר דרך כתבות, סקירות או אתרים העוסקים בעולמות התיירות.

הנהלה וחברה
-----------

קרל פטרסון, אחד ממייסדי הוטוויר, היה המנכ״ל הראשון של החברה. בתחילה החברה מנתה 4 עובדים אך תוך מספר חודשים החברה גדלה וכיום מועסקים בחברה 300 עובדים. כיום עומד בראש החברה הנריק קלברג, שהגיע מניהול רשת השותפים של ענקית התיירות אקספדיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הוטוויר** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הוטוויר (באנגלית)
* הוטוויר, ברשת החברתית פייסבוק

* הוטוויר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* הוטוויר, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  מערכת חדשות תעופה, הזמנת מלונות זולים בחו״ל בדקה ה-90 באמצעות אתר הוטוויר (Hotwire), באתר חדשות תעופה, ‏2022-07-18
2. ↑  "הוטוויר מציעים דרך נוספת לרכישת כרטיסי טיסה זולים".
3. ↑  "האם השד הסגול יכול ללמוד מהטעויות של אורביץ?". אורכב מ-המקור ב-2018-06-24. נבדק ב-2017-09-19.
4. ↑  "InterActiveCorp מעמיקה את האחיזה שלה בהוטוויר".
5. ↑  "רשת השותפים של אקספדיה".
6. ↑  "תוכנית השותפים של הוטוויר".
7. ↑  "דוגמה שת״פ שיווקי מול הוטוויר".
8. ↑  "הנהלת הוטוויר".
**יעקב (קובי) בלדב** (נולד ב-14 באוקטובר 1965) הוא כדורגלן עבר ישראלי בעמדת השוער במכבי נתניה, אשר שימש גם כמנהל כללי ויושב ראש המועדון.

קריירה
------

בלדב החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל נצרת עילית ועלה לקבוצה הבוגרת ב-1982. ב-1984 עבר למכבי נתניה כשוער מחליף. באותה העונה, בהיותו קפטן נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 19, היה חלק מפרשת קובלנץ, והורחק לשנה מהנבחרת. ב-1986 תפס את מקומו של אריה חביב כשוער הראשון. בלדב הופיע במדי נתניה ב-251 משחקי ליגה, והיה שותף לעליה לגמר גביע הטוטו ב-1988/1989. ב-1995 עבר למכבי הרצליה ושם שיחק עונה אחת לפני שפרש ממשחק פעיל.

לאחר פרישתו חזר בלדב למכבי נתניה ומונה כמנהל הכללי של המועדון עד 2007, בה עזב את התפקיד אך נשאר במועדון כחבר הנהלה. במהלך התקופה הזאת מונה גם כעוזר מאמן ב-2002 ושימש בתפקיד כמספר חודשים. ב-2010, עקב עזיבתו של דניאל יאמר, מונה כבעלים משותף ויושב ראש המועדון.

חיים אישיים
-----------

בלדב נשוי לאשת התקשורת לשעבר עו"ד לימור בלדב, וכיום הוא הבעלים של סוכנות ביטוח ויזמות עסקית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  מכבי נתניה: יעקב בלדב מונה כעוזר מאמן, באתר ynet, 25 במרץ 2002
2. ↑  נרי ברנר, יאמר: אני עוזב בלב שלם, היתה לי תקופה נהדרת, באתר ynet, 21 ביוני 2011
**Airfix Dogfighter** הוא משחק וידאו למחשבים אישיים המדמה טיסה. פותח על ידי החברות Unique Development Studios ו-Paradox Interactive, והופץ על ידי חברת EON Digital Entertainment. המשחק מבוסס על המותג הפופולרי Airfix של מודלי מטוסים מפלסטיק. יצא לאור לראשונה ב-14 בינואר שנת 2000, בצפון אמריקה ואירופה.

מבט כולל
--------

המשחק משוחק מזווית המציגה את מטוס השחקן מאחוריו, או מלמעלה לו. חמישה עשר סוגי מטוסים ממלחמת העולם השנייה עומדים לרשות השחקן, וניתן לעצב את ההדפס שעל גבי המטוסים באופן אישי. המשחק מתבצע בסביבת בית תלת־ממדי, בסגנון שנות ה-50, כשכל הכלים המשתתפים במשחק הם מיניאטורות של כלים צבאיים. במשחק פזורים חפצים שבירים, המאפשרים לשחקן לקבל כתוצאה משבירתם הטבות שונות. קיימות 20 משימות, וכל עשר מהן מיועדות כנגד הצבא שב-10 האחרות, בחלקים השונים של הבית.

טריטוריות
---------

לרוב החדרים נדרש מפתח כדי להיכנס, והוא מתגלה במהלך המשחק ובהתאם למשימה. כשהשחקן שייך לכוחות שבקומה העליונה. הוא אינו יכול לרדת במדרגות ליותר ממספר שניות, משם שטיל אקראי יפגע בו והוא יושמד. הדבר תקף גם למתחיל בקומה התחתונה שאינו יכול לעלות. בשלב האחרון של מסע המלחמה של אחד מהצדדים, ניתן לסייר בכל הבית באופן חופשי.

נשק
---

מנוע המשחק תומך ב-9 סוגי נשק. מכונת הירייה, הרקטה, הפצצה, והתותח, זמינים לשני הצדדים, ויכולים להשתדרג ב-4 רמות, בשל אכילת אלמנטים המיועדים לכך. לכל צד יש שני כלי נשק ייחודיים לו, במשחק מול המחשב.

צד אחד יכול להשתמש בטילים מונחים, ובלייזר של קרן חלקיקים, כשלעומתו הצד השני משתמש בפצצות מוצנחות, ובסלילי טסלה המסוגלים להכות יחידות מרובות במקביל. בשתי המשימות האחרונות של סיום מסעי המלחמה, שני הצדדים מקבלים יכולת כשחקנים אנושיים להפעיל פצצה גרעינית. כלי הנשק הייחודיים אינם ניתנים לשדרוג.

### טנקים

במהלך המלחמה הלוחמה מתבצעת מול טנקים שהיו פופולריים במלחמת העולם השנייה, כדוגמת הצ'רציל, הטיגר, וה-M4 שרמן.

### כלים נוספים

בנוסף לכלים שהוזכרו למעלה, ניתן לפגוש במשחק בצוללות, צפלינים, ג'יפים, ומתקני בליסטיקה שונים.

עריכה אישית
-----------

במדור מיוחד במשחק, ניתן לערוך הן את ההדפסים והסמלים שעל גבי המטוסים, והן את תוך הבית על כל חפציו. בנוסף ניתן להגדיר התנהלות של חפצים בהתאם לשלב הנבנה, כגון גילוי מפתח לדלת בזמן פיצוץ חפץ מסוים.

ראו גם
------

* Flight Simulator X
* כוכב כחול

קישורים חיצוניים
----------------

* Airfix Dogfighter, באתר PCGamingWiki (באנגלית)
* the last remaining fansite

הערות שוליים
------------

1. ↑  Airfix: Dogfighter for Windows (2000), MobyGames
2. ↑  Airfix Dogfighter, GameSpot (באנגלית)
3. ↑  Search | com.com, com.com
4. ↑  Airfix Dogfighter for PC - GameRankings, www.gamerankings.com
5. ↑  Airfix Dogfighter - PC - GameSpy, pc.gamespy.com
6. ↑  בהתאם לבחירת השחקן
7. ↑  משימה אחת לכל צד
**בניין הבורסה** (ברוסית: **Зда́ние би́ржи**) הוא המבנה המרכזי באי וסילי שסנקט פטרבורג. הוא נבנה עבור הבורסה העירונית, אך לימים שימש לצרכים אחרים. במשך זמן רב שוכן בבניין תערוכת המוזיאון המרכזי של הצי (לפני שזה עבר לצריף קריוקוב). בשנת 2014 הועבר הבניין לאחריות מוזיאון ארמיטאז'.

היסטוריה
--------

 הבורסה הלא גמורה של קווארנגי
 פיודור אלכסייב: מבט על הבורסה והאדמירליות ממבצר הפטרופאבלי, 1810
ההחלטה לשפר את השטח הלא מפותח של האי וסילי התקבלה על ידי הוועדה למבנים עירוניים בצורה של תוכנית שאושרה בשנת 1767. השטח הריק היה צריך להיות מעוצב לכיכר בצורת פרסה. במשך שש שנים, בשנים 1783–1789, על פי פרויקט של ג'אקומו קווארנגי, הבניין הראשי של האקדמיה למדעים, כמו גם החלק הקעור של המחסן הצפוני (1795–1797) נבנו על גדות נייבה הגדולה. לפיכך, נבנו בניינים משמאל וימין.

הבנייה החלה בשנת 1783, אך בשנת 1787 הוקפאה הבנייה בשל העובדה שהבניין שהוקם אינו תואם את מראה התכנון העירוני. על פיתוח הפרויקט החדש הופקד האדריכל דה תומון. בשנת 1805–1810 האדריכל תומאס דה תומון בנה על שטח ריק בין בנייני בניין הבורסה החדש העונה על צורכי הכלכלה הצומחת של רוסיה, אך הבניין לא הושלם בגלל המלחמה עם נפוליאון.

בחזית הבניין התקין האדריכל שני עמודים רסטרליים עם פסלי דל אלי ים. בשנות השישים של המאה העשרים התעוררה אגדה בקרב מדריכי התיירות לפיה הפסלים סימלו את הנהרות הרוסים הגדולים: הוולגה, הדנייפר, נייבה ונהר וולחוב. מאוחר יותר, בשנים 1826–1832, האדריכל איוואן לוקיני יזם בניית בנייני המחסנים הדרומיים והצפוניים ומבנה המכס, שהשלים בכך את ההרכב האדריכלי של הכיכר.

בשנים 1939–1941, בבניין שכן המוזיאון המרכזי של הצי. בשנות האלפיים תכנן מינהל העיר סנקט פטרבורג לפנות את המוזיאון ולהעביר את הבניין לאחריות בורסת הסחורות.

בסופו של דבר, הוועדה לפיקוח, שימוש והגנה על מונומנטים (KGIOP) בקיץ 2007 החלה לפתור את נושא העברת המוזיאון לבניין צריף קריוקוב (המהלך בוצע בשנת 2010).

בדצמבר 2013 החליט מושל סנקט פטרבורג גאורגי פולטאבצ'נקו כי בניין הבורסה יועבר לידי מוזיאון ארמיטאז' הממלכתי כדי ליצור את מוזיאון הגווארדיה הרוסית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בניין הבורסה** בוויקישיתוף
* נושא העברת הבניין באתר RIA Novosti, דיווח משנת 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Эрмитаж возобновляет реставрацию здания Биржи". Журнал «The Art Newspaper». 2020-06-18. נבדק ב-2020-08-10.
2. ↑  Ростральные колонны – символ морских побед | № 2, 2000 год | Журнал «Наука и жизнь»
3. ↑  Здание биржи в историческом центре Петербурга передадут Эрмитажу
**דיוקנו של חואן דה פארחה** (אנגלית: **Portrait of Juan de Pareja**) הוא ציור מאת האמן הספרדי דייגו ולסקס, שצויר בסביבות 1650, ומוצג במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.

היסטוריה
--------

ב-1648, כאספן יצירות אמנות מטעם פיליפ הרביעי, מלך ספרד, נשלח הצייר דייגו ולסקס לרומא, איטליה, כדי לרכוש יצירות אמנות עבור ארמון המלך במדריד. ולסקס הביא איתו את העבד חואן דה פארחה (Juan De Pareja), ששימש כעוזר בסדנת העבודה שלו. במהלך שהותו ברומא, פרסם ולסקס דיוקן בצבעי שמן של חואן דה פארחה, שהוצגה כחלק מתערוכת ציורים ב-19 במרץ 1650. הציור היה מפתיע בתוכנו: דיוקן של אדם שחור, לבוש בבגדים מכובדים, דבר שהיה יוצא דופן לתקופתו. בביוגרפיה של ולסקס, שכתב לימים הסופר אנטוניו פאלומינו, הוא תיאר את השבחים שקצר הציור על ידי הציירים השונים בתערוכה. נאמר על ציור זה כי שאר הציורים באותה תערוכה היו אמנות, אך ציור זה בלבד היה "אמיתי".

ולסקס תיאר בציור זה את דיוקנו של חואן דה פארחה, אדם שחור ממוצא מורי, כשהוא עומד בסדנת העבודה שלו, כתרגיל ההכנה הרשמי לציור דיוקנו של אינוקנטיוס העשירי, האפיפיור באותה תקופה.

ציור דיוקנו של האפיפיור אינוקנטיוס העשירי, בעל הפנים הזעופות וגלימתו הוורודה, שדמותו בוהקת על רקע הארגמן, היווה אתגר מורכב למדי מבחינת הצבעים והקומפוזיציה. בנוסף, מאחר שרצה לתאר אירוע מהחיים, בעודו מבקר במקום, ולא ניתן היה להשתמש באפיפיור המכובד עצמו כמודל, נדרש ולסקס לתפוס את מהות הקומפוזיציה והצבעים של הדמות במהירות, לצורך ציור דיוקנו של האפיפיור. הציור "דיוקנו של חואן דה פארחה", שנועד להוות הכנה לציור אחר, פורסם והוא בעל חשיבות רבה בזכות עצמו.

הציור
-----

בציור "דיוקנו של חואן דה פארחה", צייר ולסקס את העבד, ששימש כעוזרו האישי בסדנה, תוך התנסות באתגרי הציור, החל מהצבעים וכלה בהעמדה. כדי לפצות על טווח הצבעים המצומצם, אימץ ולסקס סגנון כמעט אימפרסיוניסטי של המכחול, שנים רבות לפני המצאת המושג, כדי להביא חיות, עניין ועוצמה לציור.
עיניו של חואן דה פארחה המצויר, מביטות באופן גאה ונוקב, ונראה כי האדם שבתמונה הוא המתבונן בצופים. עצם השימוש באדם שחור כמודל, הלבוש בבגדים מכובדים, אשר מרים את ראשו בגאווה ונועץ מבט נוקב, הוא דבר שנחווה כיוצא דופן ואולי אף מתריס לתקופתו. אתגר הצבעים בציור נראה מרשים גם כיום: למרות צבעיו הכהים מאוד של הציור, המתאר אדם כהה עור, הלבוש בגלימה שחורה, עומד על רקע כהה, עם מיעוט של צבע לבן בצווארון, הציור הוא עדיין מעורר, מסקרן ומלא חיים.

חואן דה פארחה הפך לאמן בזכות עצמו, לאחר שבשנת 1654 שוחרר מהעבדות על ידי ולסקס.

הציור "דיוקנו של חואן דה פארחה" נרכש על ידי מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בשנת 1971. מחיר הרכישה, שהיה מעל 5.5 מיליון דולר, קבע שיא חדש לאותה תקופה עבור רכישת ציורים במכירה פומבית. ההוצאה הכספית הגדולה לזמנה היוותה מקור לביקורת על הנהלת המוזיאון. כיום מהווה התמונה חלק חשוב ויוקרתי מאוסף הציורים במוזיאון.

ראו גם
------

* דיוקן של אישה שחורה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיוקנו של חואן דה פארחה** בוויקישיתוף
*
**המוזיאון לאמנות מודרנית בוורשה** (בפולנית: **Muzeum Sztuki Nowoczesnej w Warszawie**) הוא מוזיאון בעיר ורשה בירת פולין המוקדש לאמנות מודרנית פולנית תוך השמת דגש על הקשרים בינלאומיים.

היסטוריה
--------

המוזיאון הוקם בשנת 2005 וזמן קצר לאחר פתיחתו נערכה תחרות אדריכלים לתכנון בניין חדש למוזיאון. לתחרות הוגשו 119 הצעות והצעתו של האדריכל השווייצרי כריסטיאן קרץ זכתה בפרס הראשון לביצוע. לאחר שקידום הפרויקט התעכב, הוחלף האדריכל והעבודה נמסרה למשרדו של האדריכל האמריקאי תומאס פייפר. על פי לוח הזמנים שנקבע, צפוי הבניין להיות מושלם בשנת 2020. מאז פתיחתו שוכן המוזיאון במבנים זמניים עד שיוקם מבנה הקבע. כיום כולל המוזיאון שני אולמות תצוגה רחבים הפונים לרחוב הראשי של ורשה, וכן שני אולמות תצוגה קטנים, חנות ספרים ובית קפה.

המוזיאון שואף להציג את הישגי האמנות הפולנית של המאה העשרים והמאה העשרים ואחת בהקשר בינלאומי; מאז 2008 הוא יוצר בהדרגה אוסף אמנות המונה כיום כ-250 עבודות. לבד מהתערוכות הנערכות בתחומיו, מארגן המוזיאון גם סדרות של הרצאות, תערוכות ואירועים שחלקם נערכים מחוץ לשטחו ומטרתם להעלות את רמת הידע והעניין באמנויות. בפעילויותיו המגוונות מציג המוזיאון תופעות משמעותיות בתחום האמנות החזותית, הקולנוע, התיאטרון, האדריכלות והמוזיקה, כמו גם פעילויות חינוכיות ומחקריות מובילות. על פי מטרותיו, שואף המוזיאון להיות פלטפורמה לדיאלוג בין מסורת ובין זרמים חדשים.

* בית הקפה וחנות הספרים בכניסה למוזיאוןבית הקפה וחנות הספרים בכניסה למוזיאון
* חזית בניין המוזיאוןחזית בניין המוזיאון
* ארמון התרבות והמדע כפי שנצפה מהמוזיאוןארמון התרבות והמדע כפי שנצפה מהמוזיאון
* תצוגה במוזיאוןתצוגה במוזיאון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המוזיאון לאמנות מודרנית בוורשה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון לאמנות מודרנית בוורשה
* מיכאל יעקובסון, התיכון כמוזיאון: כיתות שייהרסו מארחות תערוכה על התחדשות עירונית, באתר Xnet‏, 3 בנובמבר 2015

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007424775305171
* GND: 6528698-4
* ISNI: 0000 0001 2218 6182
* LCCN: no2010004942
* VIAF: 312676979
* WorldCat (עם VIAF): 312676979

 |
**אוקוורד** (באנגלית: **Awkward**, בתרגום חופשי: **מביך**) היא סדרת נעורים אמריקאית ששודרה בין ה-19 ביולי 2011 עד 24 במאי 2016. הסדרה שודרה בישראל בערוץ MTV ובyes.

רקע
---

הסדרה עוקבת אחרי חייה של **ג'נה המילטון** (אשלי ריקארדס). בדיוק בתחילת השנה בה סימנה לעצמה מטרה לשנות ולשדרג את חייה, היא מעורבת בתאונה מוזרה שמשאירה אותה מגובסת בידה. ההתמודדות של ג'נה עם חבריה לשכבה Uעם הוריה הלא מבינים, והחיזורים אחרי מאטי מקיבן (בו מירצ'וף), החתיך של בית הספר, מובילה אותה לשנה המאתגרת בחייה, שבסופה היא תהפוך לבחורה אחרת לגמרי.

דמויות
------

ג׳נה המילטון (אשלי ריקארדס) - 
היא הילדה "המגושמת", החסודה עם השקפה אופטימית על החיים. הסדרה מתחילה עם קבלת מכתב אכזרי, אשר דוחק בה להיות פחות נראית. ג'נה מאבדת את בתוליה ויש לה מערכת יחסים מורכבת עם מאטי מקיבן. היא גם סופר שאפתנית והחברות הכי טובות שלה הן תמרה קפלן ומינג הואנג.

לייס המילטון (ניקי דלוץ') - אמא של ג'נה. היא נכנסה להריון בגיל צעיר. במהלך הסדרה היא נכנסת עוד פעם להריון. החברה הכי טובה שלה זו אלי אותה הכירה בתיכון.

מתיו "מאטי" מקיבן (בו מירצ'וף) -
האהבה העיקרית של ג'נה. בתחילה הוא נראה כתלמיד פופולרי טיפוסי אבל במהלך הסדרה מגלה צד עמוק ורגיש יותר. יש לו מערכת יחסים מסובכת עם הוריו, ובאמצע הסדרה הוא מגלה שהוא מאומץ. מאוחר יותר הוא פוגש את אביו הביולוגי, אשר כמו הוריה של ג'נה, הביא את מאטי בגיל צעיר מאוד. החבר הכי טוב של מאטי הוא ג'ייק רוזטי.

ג׳ייק רוזטי (בראט דבורן) - החבר הכי טוב של מאטי. בתחילת הסדרה יצא עם ליסה, ובהמשך עם ג'נה, תמרה וגבי. בעונות הראשונות ג'ייק היה יו"ר מועצת התלמידים.

תמרה קפלן (ג'יליאן רוז ריד) - החברה הכי טובה של ג'נה. היא מעודדת בבית הספר ויצאה עם ג'ייק.

סיידי סקסטון (מולי טרלוב) - האויבת של ג'נה. החברה הכי טובה של ליסה. במהלך העונה הראשונה חיבבה את מאטי. היא יצאה עם ריקי ועם סרג'יו. אחרי שריקי מת חשבו שהיא זו שרצחה אותו.

ליסה (גריר גראמר)

קולין ג׳נינגס (נולן ג'רארד פאנק)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוקוורד** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אוקוורד
* אוקוורד, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* "אוקוורד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "אוקוורד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "אוקוורד", באתר Metacritic (באנגלית)

* "אוקוורד", באתר Hulu סדרות (באנגלית)

* "אוקוורד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**חדושים ובאורים** הוא שמה של סדרת הספרים של הרב חיים גריינימן. כרכי הסדרה מכילים דיונים הלכתיים במגוון נושאים ובד בבד מהווים פירוש על עיקרי הספרות ההלכתית: על התלמוד הבבלי והירושלמי, על משנה תורה לרמב"ם, ועל השולחן ערוך.

סגנון הספר
----------

הסדרה כתובה בדמיון מובהק לשיטת הלימוד והכתיבה של סדרת ספרי "חזון איש", ומובאות בה הנהגות ושמועות רבות מתורתו והנהגותיו של ה"חזון איש", רבו המובהק של המחבר. הסדרה בולטת בהיקפה, היא מסודרת על כל מסכתות התלמוד והמשניות (בשונה מהחזון איש שלא פרסם ספרים על כל המסכתות, ובשונה משאר כל פרשני הש"ס שאף אחד מהם, למעט הרש"ש, לא פרסם על כל המסכתות). זו היצירה הפרשנית מהגדולות ביותר שפורסמו אי פעם (למעלה מ-32 מיליון תווים[דרוש מקור]). ספרי הסדרה הם אבן יסוד בלימוד הישיבתי של הישיבות הלומדות בדרך החזון איש, כמו ישיבת זיכרון מיכאל בזכרון יעקב וסניפיה וישיבת סלבודקה, ובפסיקת הלכה בקרב חלק מחוג חזון איש.

בשם הספר לא נרמז שם המחבר, שלא כמקובל בספרים רבים ואף בספרו של החזון איש. על פי דברי בנו הרב אברהם ישעיהו בהספדו נקבע השם על ידי החזון איש בעצמו מתוך עניין לבטא צניעות.

מהדורות הספר
------------

### המהדורה הראשונה

הספר במהדורתו הראשונה, נדפס לפי סדר שיטתי שבו כל ספר עוסק במסכת אחת. הכרך הראשון על מסכת נדה יצא לאור בהוראת החזון איש (מילי דהספידא חלק ב עמ פח), אשר גם שלח מכתב ארוך בנדון הלכתי אודות עניין בספר, וזה מופיע בראש הספר. בכרך השלישי הוסיף המחבר גם מדור הערות על הלכות אבלות לזכר אביו הרב שמואל גריינימן שנפטר באותה השנה. בשנים האחרונות עסקו בסידור הספרים ומיפתוחם חלק מבניו ונכדיו. 

הרב גריינימן הרבה להזכיר הערות בשם בניו בספריו, ואף מכמה מנכדיו, וכן מכמה תלמידי חכמים ממקורביו ובהם הרב דוב לנדו, הרב חיים קניבסקי, הרב יחזקאל ברטלר הרב יצחק מאיר רוטנברג והרב יהודה בויאר. 

**בסדרה זו, יצא בחיי החזון איש רק כרך בודד:**

1. **חדושים וביאורים** - במסכת נדה. בני ברק: תשי"ב (1952)

### המהדורה הנוכחית

בערוב ימיו, סודרו הספרים מחדש כשעל כל מסכת ישנם שני מדורים, אחד לפי סדר דפי המסכת והשני לפי סדר הסוגיות בהם למד המחבר את הנושאים. בסדרה זו מופיעים הספרים בשבעה עשר כרכים עבים. 
בדומה לספרי החזון איש, גם בסדרה זו מופיעים מכתבים מהמחבר בסמוך לקטעים עליהם נסוב המכתב, או לפי סדר המסכת.

מכתבי התעוררות
--------------

למרות שמכתבים רבים העוסקים בעניינים תורניים מופיעים בתוך הסדרה "חדושים וביאורים", היות שישנם מכתבים רבים שכתב שאינם עוסקים בעניינים תורניים, הוציאו בני המחבר לאחר פטירתו, כהשלמה לסדרת הספרים הזו, שני כרכים בשם **מכתבי התעוררות** ובהם לקט ממכתביו המרכזים את יסודות הגותו של הרב גריינימן בתחומי מחשבת ישראל. בניגוד לקובץ אגרות חזון איש המכתבים אינם מופיעים בהם במלואם, אלא נלקטו קטעים קטעים מתוך המכתבים לפי נושאים, על מנת להציג את הדברים באופן שיטתי, כך שהספר מהווה תיעוד רחב להשקפת עולמו של המחבר בקשת רחבה של נושאים. החלקים שנדפסו עוסקים בעיקר בנושאי: אמונה, עמל התורה, מוסר והלכה, חינוך, עידוד לצעירים, מידות ולשון הרע. כרכי מכתבים אלו נדפסו בכמה מהדורות.

לקריאה נוספת
------------

* מילי דהספידא: **הספדים שנאמרו על הרב חיים שאול גריינימן**, מהדורה חדשה, בני ברק: אי"ש טויב, תשע"ו 2016, הספדו של הרב יוסף חיים בן דוב עמ' צ–צד, והספדו של הרב אליהו בן שלמה עמ' קנט–קסא.

קישורים חיצוניים
----------------

* יהושע ענבל, לדמותו של חדושים וביאורים, **חצי גיבורים**, עמ' תקפה, כרך ט תשע"ו, באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  **חדושים וביאורים - בני ברק תשי"ב**, באתר היברובוקס.
**רונית לוינשטיין מלץ** (2 במאי 1960, ה' באייר ה'תש"ך - 30 בנובמבר 2015, י"ח בכסלו ה'תשע"ו) הייתה מורה וסופרת ישראלית.

לאומי]], שנה כקומונרית באילת ושנה במדרשה ליהדות בעפרה. למדה לתואר ראשון ושני בתנ"ך וסוציולוגיה. במשך כ-20 שנה לימדה בבתי ספר תיכוניים ובמכללות למורים.

נישאה לרב יגאל לוינשטיין, מראשי המכינה קדם-צבאית בני דוד, והתגוררה ביישוב עלי, ולהם חמש בנות.

בגיל 43, בזמן שלימדה באולפנת עפרה, התגלתה אצלה מחלת סרטן השד. עקב המחלה חדלה לעסוק בהוראה, וכתבה את ספרה הראשון, "תריסים ירוקים פתוחים". לאחר שהחלימה פרסמה ספרים רבים נוספים.

נפטרה בגיל 55 ממחלת הסרטן ונטמנה בהר המנוחות.

יצירתה
------

מלץ יצרה את סדרת הספרים לילדים "מסע בעקבות שמי", בהם גיבור הסיפור מתעמק בשמו ומגלה סיפורים על הוריו, משפחתו ועמו לאורך ההיסטוריה ועד היום. "נס של אהבה", אחד מהספרים בסדרה, זכה בפרס יד ושם לספרות ילדים ונוער.

בשנת 2010 יצא לאור ספרה "וקראתם דרור". הספר עוסק בדמותו של אל"ם דרור וינברג שנהרג בשנת 2002 במהלך הפיגוע בציר המתפללים בהיותו מח"ט חברון.

מלץ יצרה גם את סדרת הספרים לילדים "סודות בירושלים". הסדרה מספרת על רועי, שחקן צעיר המשחק בסרטים על ירושלים. במהלך הצילומים רועי מגלה סיפורים וסודות על ירושלים. מלץ כתבה שני ספרים בסדרה, והמשכה נקטע על ידי פטירתה.

בחודשים שלפני פטירתה עבדה מלץ על כתיבת ספר חדש בסדרה "מסע בעקבות שמי" שהיה אמור לעסוק בחייו של איני עבאדי, יליד דמשק ותושב דגניה. לאחר פטירתה נתנה המשפחה את החומר לסופרת בת שבע סדן, שהוסיפה לספר רקע עלילתי המספר על ילד ששמו "אלירז", שתוך כדי המסע בעקבות שמו נפטרה הסופרת. הספר יצא תחת השם "מסע בעקבות שמי - הספר האחרון".

לאחר פטירתה ליקטו וסידרו בנותיה את כתביה בחוברת "תורת אמך", המחולקת לשבתות השנה.

ספריה
-----

כל ספריה של רונית לוינשטיין מלץ יצאו לאור בהוצאת משכל.

* תריסים ירוקים פתוחים (2008)
* מעבר לפינה (2009)
* נס של אהבה (2009)
* וקראתם דרור (2010)
* בין ים לים (2011)
* 13 אדום (2011)
* מבצע אחים (2012)
* סודות בירושלים (2013)
* הזדמנות לעבר חדש (2014)
* סודות בירושלים 2 - הדבר הכי גדול בעולם (2015)
* מסע בעקבות שמי - הספר האחרון (2019) - עובד על ידי בת שבע סדן

קישורים חיצוניים
----------------

* מסע בעקבות שמי, האתר של סדרת הספרים
* סרטונים רונית לוינשטיין מלץ, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל
* ריאיון עם רונית לוינשטיין מלץ, באתר מועדון תרבות
* מידע על רונית לוינשטיין מלץ בקטלוג הספרייה הלאומית
* רונית לוינשטיין מלץ, מצעד הספרים המקוון 11.5.15, סרטון בערוץ "משרד החינוך", באתר יוטיוב (אורך: 37:41)

הערות שוליים
------------

1. ↑  על המחברת, באתר של סדרת ספרי "מסע בעקבות שמי"
2. ↑  אורנית עצר, הסופרת רונית לוינשטיין מלץ הלכה לעולמה, באתר ערוץ 7, 30 בנובמבר 2015
3. ↑  רונית לוינשטיין-מלץ, מורה שהפכה לסופרת, כתבה באתר הסתדרות המורים (עותק ארכיון), ‏אוקטובר 2008
4. ↑  סיפורים מהחיים, באתר ערוץ 7, 4 ביוני 2015
5. ↑  ערוץ 7, ספרה האחרון של סופרת הילדים רונית לוינשטיין מלץ ז"ל, באתר ערוץ 7, 29 במאי 2019

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007513244105171
* ISNI: 0000 0000 6694 0063
* LCCN: n2008060968
* VIAF: 19157843
* WorldCat: lccn-n2008060968

 |
**צֶ'חוצ'ינֶק** (בפולנית: **Ciechocinek**) היא עיירת ספא במחוז קויאוויה-פומרניה שבפולין, כ-20 ק"מ דרומית-מזרחית לטורון, על הגדה השמאלית של הויסלה. מספר תושביה כ-11,000 (2006).

העיירה, הידועה כאחד מאתרי המרפא הגדולים בפולין, שוכנת מעל מאגר תת-קרקעי של מים מלוחים עשירים במינרלים, ויש בה עשרות מלונות לספא וטיפולים שונים אליהם מגיעים נופשים ומתרפאים מארצות שונות כולל מישראל. עם זאת, היא ידועה כאתר תיירותי בשל מגדלי האידוי שבה, שהם גם סמל העיירה.

מגדלי האידוי
------------

צ'חוצ'ינק ידועה במגדלי האידוי הגדולים בה, מהראשונים באירופה. מגדל אידוי הוא מבנה מעץ בגובה של 15 מטר. המים המלוחים נשאבים למעלה וזורמים בתעלה בראש המבנה. הם מטפטפים משם על מעטפת המגדל הבנויה מענפים ועלים של שיחים שונים. חלק מהמים מתגבשים על הענפים וחלקם נוטף בטיפות קטנות ויוצר מעין מיקרואקלים למטה. האנשים פוסעים ונושמים את האוויר הספוג בטיפות אלה העשירות בברום ויוד. 

נטען ששאיפת האוויר המלוח תורמת לייצוב לחץ הדם, ותומכת בבעיות של כלי הנשימה ובלוטת התריס. להליכה בתוך הערפל המלוח יש אפקט הרגעתי.

המגדלים בצ'חוצ'ינק הם הראשונים והגדולים מסוגם באירופה. המגדל הראשון נבנה ב-1824. ואחריו נבנו עוד שני מגדלים באורך כולל של 2 ק"מ. מגדלי אידוי נמצאים גם בגרמניה ובאוסטריה.

יהודי צ'חוצ'ינק
---------------

יהודים התיישבו בעיירה בראשית המאה ה-19, ועם פיתוחה כעיירת מרפא, נטלו חלק מרכזי בתעשייה זו. עד ראשית המאה ה-20 השתייכו יהודי העיירה לקהילת סלוז'בו הסמוכה. בעיירה פעלו בית מדרש ושטיבל של חסידות גור, ומראשית המאה ה-20 התקיימה בה פעילות ציונית. בשנת 1923 הוקם בעיירה בית ספר מרשת בית יעקב. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 769 יהודים.

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו מהעיירה רבים מיהודיה, אך חלקם נאלצו לשוב אליה. עם סיפוח אזור העיירה לרייך השלישי, באוקטובר 1939, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת תשלום סכומי כופר, חובת ענידת טלאי צהוב, הגבלות תנועה וחובת התייצבות לעבודות כפייה, לרבות על נשים ועל קשישים, תוך ביצוע מעשי התעללות בעובדים. בד בבד הוחרמו עסקי היהודים בעיירה, ויהודים רבים סולקו מבתיהם.

בסוף אוקטובר 1939 גורשו כל יהודי העיירה לשטח הגנרל גוברנמן, למעט כ-120 יהודים שהוחזקו בצפיפות וברעב בבית אחד בעיירה, ואשר שולחו ב-19 באפריל 1942 למחנה ההשמדה חלמנו.

  

* שעון פרחים בצ'חוצ'ינקשעון פרחים בצ'חוצ'ינק
* הגן המרכזי בצ'חוצ'ינקהגן המרכזי בצ'חוצ'ינק
* קונכיית הופעות בצ'חוצ'ינקקונכיית הופעות בצ'חוצ'ינק

מגדל האידוי בצ'חוצ'ינק

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'חוצ'ינק** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של צ'חוצ'ינק
* מגדלי האידוי בפולין, באתר לשכת התיירות הפולנית
* צ'חוצ'ינק, באתר Stay Poland
* רשימת עיירות הספא בפולין
* צ'ייחוצ'ינק באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "צ'חוצ'ינק", באתר השטעטל הווירטואלי
* "צ'חוצ'ינק", באתר JewishGen (באנגלית)
* אוולין צגנהאגן וסמואל פישמן, צ'חוצ'ינק, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק A, עמ' 48–49), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555260305171
* GND: 4287784-2
* LCCN: n82167582
* MusicBrainz: 300cdfd5-f266-47c0-afd2-855ed3114a51
* VIAF: 134896773
* WorldCat: lccn-n82167582

 |
**חסן פדלאללה** (בערבית:**حسن فضل الله، حسن**, בתעתיק מדויק: **חסן פצ'ל אללה**; נולד ב-1967) הוא פוליטיקאי שיעי לבנוני. החל משנת 2005 הוא חבר הפרלמנט הלבנוני המייצג את מחוז בינת ג'בייל. הוא חבר מחנה 8 במרץ של חזבאללה.

ביוגרפיה
--------

פדלאללה נולד בעיינתא שבדרום לבנון. את השכלתו היסודית והתיכונית קיבל במספר בתי ספר בעיינתא ובביירות. הוא סיים את התיכון הציבורי בורג' אל-בראג'נה ב-1985. הוא החל ללמוד בפקולטה לתקשורת המונים באוניברסיטת לבנון, וקיבל תואר בעיתונאות ב-1989. הוא קיבל תואר שני בחינוך מאוניברסיטת סן-ז'וזף ב־1999. הוא קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת סן-ז'וזף בביירות ב-2009. פדלאללה מרצה באוניברסיטת לבנון, הפקולטה לתקשורת המונים, לתואר שני.

החל מסוף שנות ה-80 הוא עומד בראש מחלקת התקשורת של חזבאללה. הוא שימש כמנהל חדשות ומנכ"ל של רדיו נור מ-1988 עד 1998, היה העורך הראשי של העיתון אל-עהד ב-1995, והיה מנהל החדשות של תחנת הטלוויזיה אל-מנאר מ-2001 עד 2005.

הוא מונה לחבר במועצה המדינית של חזבאללה במשך שתי קדנציות רצופות, ושימש בתפקיד מ-1998 עד 2004. בשנת 2005 נבחר כחבר הלשכה המדינית של חזבאללה במחוז בינת ג'ביל, ובשנת 2009 נבחר מחדש.

בנוסף, הוא משמש כיו"ר ועדת התקשורת בפרלמנט הלבנוני וחבר ועדות הכספים, התקציב, החינוך, ההשכלה הגבוהה והתרבות.

### חיים אישיים

נשוי לאישה ממשפחת פקיה, ואב לארבעה ילדים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Testing How Long the Mideast Cease-Fire Can Last
2. ↑  גורם בחיזבאללה: ישראל תשלם על הפשעים שלה בדרום לבנון, באתר ynet, 15 בפברואר 2024
3. ↑  שמעון מיג'אן, נעלם מתחילת המלחמה: איפה נסראללה?, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 22 באוקטובר 2023
4. ↑  רועי נחמיאס, חיזבאללה: לא ניסוג, לא נתפרק מהנשק, באתר ynet, 16 באוגוסט 2006

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007594899705171
* GND: 1095515780
* ISNI: 0000 0000 4914 2393
* LCCN: nr96036057
* NTA: 217095739
* VIAF: 44199474
* WorldCat: lccn-nr96036057

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"חסן פדלאללה"**.
**חן מצגר-אדר** (נולד ב-2 באוגוסט 1986) הוא מפיק מוזיקלי, מעבד מוזיקלי ומלחין.

ביוגרפיה
--------

חן מצגר נולד וגדל באורנית, הצעיר מבין שלושה אחים. אמו גננת ואביו איש עסקים החי ברומניה. לאחר מותו סבו מצד אמו ב-2003, הוסיף חן, את שם משפחת הסב, "אדר", לשם משפחתו. בוגר תיכון אלון ברמת השרון.

שירת בלהקת פיקוד העורף, ובמספר להקות בחיל החינוך והנוער כמנהל מוזיקלי, כקמ"ט הפקות וכן כמנהל המוזיקלי והמתזמר של התזמורת הקאמרית של חיל החינוך.

בוגר בית הספר רימון במגמת הלחנה ועיבוד (2007–2009). מאז שחרורו מצה"ל ועד 2019 המשיך מצגר-אדר לעבוד עם צה"ל במסגרת שירות המילואים והיה ספק של משרד הביטחון בענף תרבות של חיל החינוך.

עבד כמנהל המוזיקלי של נבחרת ישראל בהתעמלות אומנותית, ובעקבות כך של נבחרות נוספות. בהמשך הפך למנהלה המוזיקלי של נבחרת רוסיה, ולחבר בוועד המנהל של עילם, עמותה ישראלית לזכויות מוסיקאים מבצעים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חן מצגר-אדר** בוויקישיתוף
* חן מצגר-אדר, ברשת החברתית פייסבוק
* חן מצגר-אדר, סרטונים בערוץ היוטיוב
* חן מצגר-אדר, דף שער בספרייה הלאומית
* ליאון קיכלר, ‏חן מצגר-אדר על מורן מזור והאירוויזיון, באתר ‏מאקו‏, 26 באפריל 2013
* "שירי האהבה משנות ה-80 עושים קאמבק עברי", באתר ynet, 13 בינואר 2015
* צבי גורן, ‏TOP SECRET – שלוש פנים לאשה אחת, באתר הבמה, 3 באוגוסט 2011
* עדי נגר, ‏פרויקט ביטי: כך הופכים נערה למותג פופ מלוטש, באתר ‏מאקו‏, 31 במאי 2014
* אסף נבו, ‏"אהבה עולמית": לירון רמתי ועדי כהן שרים שפקס, באתר ‏מאקו‏, 13 בינואר 2015

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007601754305171
* VIAF: 115148036045387972625
* WorldCat: viaf-115148036045387972625

 |
**לזאר צ'ירקוביץ'** (בסרבית: **Лазар Ћирковић**; נולד ב-22 באוגוסט 1992) הוא כדורגלן סרבי, המשחק בעמדת הבלם.

קריירה
------

צ'ירקוביץ' התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של פיליפ פיליפוביץ' ניש. בהמשך עבר לפרטיזן בלגרד ובגיל 16 הצטרף ליריבה העירונית, ראד. ב-23 באפריל 2011, צ'ירקוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 נגד ספרטק סובוטיצה. בעונת 2012/2013, צ'ירקוביץ' הצליח להשתלב בהרכב הקבוצה. ב-3 באפריל 2013, צ'ירקוביץ' הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0–2 נגד דוניי סרם.

ב-20 באוגוסט 2014, צ'ירקוביץ' חתם בפרטיזן בלגרד עד לסיום העונה. ב-18 בספטמבר 2014, צ'ירקוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד טוטנהאם הוטספר במסגרת הליגה האירופית.

ב-23 בינואר 2018, צ'ירקוביץ' חתם בלוצרן מליגת העל השווייצרית. ב-18 בפברואר 2018, צ'ירקוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד ציריך.

ב-6 בפברואר 2020, צ'ירקוביץ' חתם במכבי נתניה מליגת העל. בסיום העונה שוחרר מהקבוצה.

בינואר 2021, צ'ירקוביץ' חתם בקישווארדה מליגת העל ההונגרית.

ב-28 ביולי 2022 צ'ירקוביץ' חתם בבודפשט הונבד.

ב-16 בספטמבר 2023 צ'ירקוביץ' חתם בצ'נאיין מליגת העל ההודית.

תארים
-----

פרטיזן בלגרד
* ליגת העל: 2014/2015, 2016/2017
* הגביע הסרבי: 2016/2017

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  מאור רחמני, ‏הסגל הושלם: לזאר צ'ירקוביץ' חתם במכבי נתניה, באתר ONE‏, 6 בפברואר 2020

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"לזאר צ'ירקוביץ'"**.