recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
הרב **אשר ניסן לוינזון** (נפטר ה'תרל"ט, 1879) היה רב ליטאי. כיהן כרבה של בירז' במשך קרוב ל-40 שנה, נודע בעיקר בשל ספרו **גן נעול** שהיה אחד הניצנים הראשונים לדרך הלמדנות החדשה של ישיבות ליטא.

ביוגרפיה
--------

נולד לרב יהודה ליב לוינזון רבה של מריאמפולה. הוא ואחיו משה שלמה, לימים רבה של פרצוב, למדו בצעירותם מפי אביהם. נישא לפרומה בתו של הרב שמעון מערקיל שפירא אב"ד בירז', גרושתו של הרב שמואל סלנט.

בשנת ה'תר"ב, 1842, התמנה כרבה של בירז' שבליטא, ונשא בתפקיד זה עד פטירתו.

בנו נחום נתן התפרסם בעולם התורני בתואר "העילוי מבירז'" והתהלכו אודותיו אגדות עממיות, גם רבי ישראל מסלנט בא לבקר את העילוי בביתו. פטירתו הפתאומית בשנת ה'תרכ"ג (1863), שברה את אביו. הוא הוציא לזכרו ספר הספדים ודרשות בשם "צפנת פענח" (וילנה תרל"ח), ואף הנציח את שם בנו בשם ספרו המפורסם "גן נעול", בראשי התיבות: **ג**און **נ**חום **נ**תן **ע**לה **ו**נתרומם **ל**מרום.

הוא לא התאושש מפטירת בנו, והכניס לעבודת הרבנות לצדו את רבי יוסף זונדל, מחבר "זיר יצחק". רב זה החליף אותו כרבה של העיר לאחר פטירתו.

למרות חולשתו, המשיך לנהל את ענייני הרוח הציבוריים בעיר, ואף כפה את סגירת החדר המתוקן בעיר.

הוא נפטר בשנת ה'תרל"ט (1879), אלמנתו עלייה לארץ ישראל ונפטרה בירושלים בשנת ה'תרנ"ד. היא נקברה בבית הקברות היהודי בהר הזיתים

כתביו
-----

מלבד ספרו המפורסם "גן נעול" (וילנה תרל"ד) והספר "צפנת פענח" (וילנה תרל"ח), הדפיס גם את קובץ הדרשות שלו "לקוטי שושנים" (וילנה תרל"ה), ו"לקוטים מספרי אפיקי יהודה".

הספר "אפיקי יהודה" עצמו נותר בכתובים. בנוסף לו השאיר אחריו שאלות ותשובות בהלכה, וקובץ גדול של חידושי תורה.

קישורים חיצוניים
----------------

* משה צינוביץ, ****הגאון ר' אשר ניסן לוינסון****, בתוך **פנקס בירז'**, בני ברק ה'תשכ"ה, עמ' 29, באתר אוצר החכמה

הערות שוליים
------------

1. ↑  לפי משה צינוביץ, להלן "קישורים חיצוניים".
2. ↑  לפי צינוביץ, להלן "קישורים חיצוניים" הוא נישא לבתו של הרב שמעון זרחי. על טעות זו ראו: הוספה חדשה בסוף מאמר על ר' שמואל סלנט בבלוג הגנאלוגי "תולדות ושורשים - עצי משפחה". וראו להלן קישור לנוסח מצבת הקבר שלה בספר "חלקת מחוקק".
3. ↑  אשר לייב בריסק, **חלקת מחוקק - ב**, חלקה ח' (חלקת הרבנים) שורה יא פריט יב, באתר היברובוקס.
|  |
| --- |
| **ערך מחפש מקורות** |
| רובו של ערך זה אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא עזרו לשפר את אמינות הערך באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הערך בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.אם אתם סבורים כי ניתן להסיר את התבנית, ניתן לציין זאת בדף השיחה. |

אזור הלחימה
**הפלישה הרוסית לקווקז**, המוכרת יותר כ**המלחמה הקווקזית** (ברוסית: **Кавказская война**), היא סדרת כיבושים של האימפריה הרוסית בשנים 1817–1864 כנגד צ'צ'ניה, דאגסטן וצפון מערב הקווקז (צ'רקסיה).

ככל מעצמות המערב באותה התקופה ביקשו גם הרוסים ליצור לעצמם אימפריה על ידי כיבושים. רצון זה התבטא בכיבושים רבים לאורך הגבולות. חלק מרצונות ההתפשטות הרוסים באו גם על חשבון ארצות הקווקז. 
אלא שעם תחילת הפלישה הבינו הרוסים שכיבוש ארצות הקווקז לא יהיה פשוט כשחשבו, שכן הפלישה נתקלה בהתנגדות אלימה וחזקה במיוחד. לפי התארוך המקובל הסתיימה התקופה הראשונה של המלחמה עם מותו של אלכסנדר הראשון ומרד הדקבריסטים בשנת 1825. עד אז השיג הצבא הרוסי מספר הצלחות נגד מה שהצאר הגדיר "המון פראי אדם". 

בשנים 1825–1830 קטנו היקף הסכסוך והפעילות המלחמתית, מאחר שלרוסיה היו באותן השנים חזיתות מלחמה נוספות: המלחמה עם האימפריה העות'מאנית ופרס. לאחר ההצלחות בשתי מלחמות אלו, חידשה רוסיה את פעילותה בקווקז, ושוב נתקלה בהתנגדות מחתרתית, שהאחראים העיקריים להן היו "גחי מולא", "גמזט בק", ו"אדג'י מורד". הם הונהגו בידי האימאם שאמיל, שהוביל את פעולות ההתנגדות בשנים 1834–1859 ושנתמך חלקית על ידי פרס.

החלק השני במלחמה החל בחודש מרץ 1855, כאשר רוסיה והאימאם שאמיל חתמו על הסכם הפוגה בלחימה, את ההסכם יזמו הרוסים בשל הצורך שלהם לתגבר את הכוחות שלהם במלחמת קרים. ההפוגה לא נמשכה זמן רב והמלחמה חודשה עוד באותה השנה.

מלחמת הקווקז נסתיימה עם כיבוש צפון הקווקז, כאשר נשבע האימאם שאמיל אמונים לצאר ועבר לחיות במרכז רוסיה. המלחמה הסתיימה באופן רשמי ב-2 ביוני 1864, על ידי הכרזה של הצאר.

שלושה צארים רוסיים עמדו מאחורי המתקפה הזו; אלכסנדר הראשון, ניקולאי הראשון, ואלכסנדר השני. המפקדים הרוסיים העיקריים מאחורי המתקפה היו אלכסיי פטרוביץ' ירמולוב (בשנים 1816–1827), מיכאיל סיומונביץ' וורונצוב (1844–1853), ואלכסנדר ביירטינסקי (1853–1856). הסופרים מיכאיל לרמונטוב ולב טולסטוי השתתפו בקרבות וכתבו עליהם, והמשורר הרוסי אלכסנדר פושקין התייחס למלחמה בפואמה האירונית שלו, "האסיר הקווקזי" (1821).

ראו גם
------

* העימות הרוסי-צ'צ'ני
* גלות הצ'רקסים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלחמת הקווקז** בוויקישיתוף
* "מלחמת הצי הרוסי בצ'רקסים - 1860". "הכרמל", 28 ביוני 1860, עמ' 4. העתקה דיגיטלית בתוך: שפת הים, ים וספנות בעיתוני ההשכלה והתחייה, 1856–1948

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007398299105171
* LCCN: sh2016001972
* NKC: ph119372

 |
מרי בוכטר-סכוטה, בראם פאיס וטינה סטרובוס ביום קבלת התואר קבלת התואר בפיזיקה של בראם ב-1941
**טינה סטרובוס** (בהולנדית: **Tina Strobos**, ובמקור - **Tineke Buchte**r)‏ (19 במאי 1920 – 27 בפברואר 2012) הייתה פעילת המחתרת ההולנדית בתקופת מלחמת העולם השנייה וחסידת אומות העולם מהולנד.

סטרובוס באה ממשפחת אתאיסטים סוציאליסטים שקלטו פליטים בלגים ואוסטרים בשנות מלחמת העולם הראשונה.

סטרובוס דיברה גרמנית שוטפת. לתקופה קצרה, היא הייתה מאורסת לפיזיקאי יהודי בשם אברהם (בראם) פאיס, אך אירוסיהם בוטלו בשנת 1943. למרות ביטול האירוסין שניהם נשארו חברים טובים וטינה ארגנה את הסתרתו של אברהם ב-19 במרץ 1943. טינה גם הצליחה להסתיר את הוריו בחווה, שם היא ביקרה אותם לעיתים קרובות.

פעילותה בתקופת השואה להצלת יהודים
---------------------------------

בשנות מלחמת העולם השנייה הייתה טינה סטרובוס סטודנטית לרפואה באמסטרדם שבהולנד. ביחד עם אמה וסבתה היא סייעה במציאת מקלט ליותר ממאה פליטים יהודים - ארבעה או חמישה בכל פעם - במסגרת פעילותה במחתרת ההולנדית שהתנגדה לכיבוש הנאצי. כך היא הצילה למעלה מ - 100 יהודים, ביניהם היה האמן היהודי מרטין מוניקנדם (אנ'). הפליטים השתכנו לתקופת מה בביתה, ששכן כעשר דקות הליכה מביתה של אנה פרנק. כמו כן, היא העבירה ליהודים שהסתתרו בחוות מחוץ לעיר תלושי מזון וידיעות, וכן העבירה לפעילי המחתרת ההולנדית מכשירי רדיו וכלי נשק.

היא נתפסה על ידי הגסטפו ונחקרה תשע פעמים במהלך המלחמה, אך היא לא מסרה כל מידע ושוחררה מפאת חוסר ראיות.

לאחר המלחמה
-----------

לאחר המלחמה היגרה סטרובוס לארצות הברית והייתה רופאה ופסיכיאטרית ילדים.

הוקרה
-----

* בשנת 1989 הכיר יד ושם בטינה סטרובוס ובאמה, מרי סכוטה (Marie Schotte), כחסידות אומות העולם.
* בשנת 1998 זכתה במדליית אליזבת בלקוול (אנ').

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טינה סטרובוס** בוויקישיתוף
* טינה סטרובוס, באתר "יד ושם" (באנגלית)
* סרטון דוקומנטרי על טינה סטרובוס - HHREC - Tina Strobos Tribute Video.
* כתבה על דיוקנה של ד"ר טינה סטרובוס.
* כתבה באנגלית על ד"ר טינה סטרובוס.
* כתבת עיתון מ-2009 על ד"ר טינה סטרובוס.(הקישור אינו פעיל)
* סרטון הנאום של טינה סטרובוס ב HHREC, סרטון באתר יוטיוב
* כתבה על טינה סטרובוס.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Elizabeth Blackwell Award, The American Medical Women’s Association

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BPN: 86850034
* ISNI: 0000 0004 4389 3670
* LCCN: no2015040800
* VIAF: 311831350
* WorldCat: lccn-no2015040800

 |
**רנה קורנרייך גליסן** (באנגלית: **Rena Kornreich Gelissen**, נולדה בשם **רנה קורנרייך**; 24 באוגוסט 1920 – 8 באוגוסט 2006) הייתה יהודייה ילידת פולין, שהתפרסמה בספר זכרונותיה, "הבטחתה של רנה: סיפורן של אחיות באושוויץ", סיפור הישרדותה במחנות הריכוז הנאציים עם אחותה דנקה.

ביוגרפיה
--------

רנה נולדה בפולין קטן שבפולין לחיים ושרה קורנרייך. היו לה שלוש אחיות: גרטרוד, זוסיה ודנקה. היא ואחותה גדלו בטיליץ (אנ'), אך לאחר הפלישה הנאצית ברחו לסלובקיה. כדי להגן על האנשים שהסתירו אותה, היא הסגירה את עצמה לשלטונות הנאציים ונשלחה לאושוויץ. היא הייתה בטרנספורט הראשון של נשים יהודיות שיצא למחנה הריכוז אושוויץ, ב-25 במרץ 1942, טרנספורט שהגיע למחנה זה ב-26 במרץ. שם קועקעה במספר 1716, בהיותה האישה מספר 716 שנכנסה למחנה. שלושה ימים לאחר מכן הצטרפה אליה אחותה דנקה, שם התחשל ביניהן קשר חזק של אהבה וחמלה, שעזר להם לשרוד למעלה משלוש שנות כליאתן במחנה בתנאי רעב, עבודת פרך והתעללות. בשנים אלה חמקו רנה ואחותה בקושי מהניסויים הנאציים, עברו עבודות כפייה ובינואר 1945 הוצעדו בצעדת מוות למחנה הריכוז רוונסברוק.

רנה ודנקה שוחררו בנוישטטט-גלווה (Neustadt-Glewe) (אנ') ב-2 במאי 1945. ההערכה היא כי הוריהם נרצחו באושוויץ. גורלה של אחותן זוסיה וילדיה לא ידוע. אחותם הבכורה, גרטרוד, היגרה לארצות הברית בשנת 1921. רנה ודנקה נסעו להולנד ועבדו עבור הצלב האדום הבינלאומי. ב-29 ביולי 1947 התחתנה רנה עם ג'ון גליסן, שהיה מפקד צוות הסיוע של הצלב האדום שהעניק לרנה ואחותה אוכל ומקלט בשנת 1945. בשנת 1954 היגרו רנה ומשפחתה לארצות הברית. בשנת 1951 היגרו דנקה ובעלה אליאס ברנדל לארצות הברית. הן נימקו זאת ברצונן לא לחיות באירופה של המלחמה הקרה או בכל מקום שבו תצטרכנה להתמודד שוב עם מלחמה או אלימות.

בשיתוף עם הסופרת הת'ר דיון מקאדם, סיפרה רנה את סיפור הישרדותה במחנות הריכוז הנאצים הגרמנים עם אחותה הצעירה דנקה. הסיפור נעשה לספר שכותרתו "הבטחתה של רנה: סיפורן של אחיות באושוויץ", שיצא לאור בשנת 1995. הספר התקבל היטב, תורגם להולנדית בשם Rena's belofte, לסלובקית בשם Sestrin slub, וכן לגרמנית, ליפנית, ולטורקית, ורנה התראיינה רבות בנושא.

רנה נפטרה בשנת 2006, יותר מ-60 שנה לאחר שחרורה, בקונטיקט, בגיל 85. רנה הותירה אחריה את בתה, סילביה ושלושת בניה, ג'וזף, פיטר ורוברט. היא קבורה בבית אל, קונטיקט. ארבע שנים אחר כך, בשנת 2010, נפטר בעלה של רנה, ג'ון, ונקבר לצידה. אחותה, דנקה, נפטרה ב-21 בנובמבר 2012.

לקריאה נוספת
------------

* Gelissen, Rena Kornreich; Macadam, Heather Dune (1995). *Rena's Promise: A Story of Sisters in Auschwitz*. Boston, Mass.: Beacon Press. ISBN 978-0-8070-7068-0. OCLC 45728966.

קישורים חיצוניים
----------------

* מאמר ב-The History Place
* מאמר, באתר של הת'ר דיון מקאדם
* ראיון שנתנה גליסן לקרן השואה של אוניברסיטת דרום קליפורניה, 1996

הערות שוליים
------------

1. ↑  Times Online Obituary
2. ↑  הספרים בספריית יד ושם
3. ↑  Heather Dune Macadam, Rena’s Promise - site

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007261651005171
* GND: 119447045
* ISNI: 0000 0003 8536 9669
* LCCN: n95022384
* NKC: js20191041773
* NTA: 175191883
* VIAF: 198369259
* WorldCat: lccn-n95022384

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"רנה קורנרייך גליסן"**.
דורית בר אור בסרטו של ינקול גולדווסר "אין לה אלוהים", 2006
**דורית (דוֹדוֹ) בר-אור** (נולדה ב-19 במאי 1976) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ומעצבת אופנה ישראלית.

ביוגרפיה
--------

בר-אור למדה משחק בסורבון בפריז (1994). בשנים 1996–2000 למדה בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין, לימודים במהלכם השתתפה בהצגות כמו "מארה סאד" ו"אהבה ושרידי אנוש". לאחר לימודיה אלו הופיעה במופע המערכונים של יהושע סובול בתיאטרון הרצליה. כן הופיעה בהצגות "מירל'ה אפרת" ו"מילאנו" בתיאטרון הקאמרי.

בשנים 1999–2000 הופיעה בר-אור בקומדיית המצבים "שמש" בתור סיוון, ארוסתו של שמש, לצד צביקה הדר וגלית גיאת. לאחר מכן הופיעה בדרמת הטלוויזיה "כן או לא" בערוץ הראשון לצד אסי דיין. ב-2000 הופיעה בסדרת הטלוויזיה של איתן פוקס "פלורנטין". ב-2004 שיחקה לצד דנה מודן וגל זייד בסדרת הדרמה "אהבה זה כואב".

ב-2005 הופיעה בסרט הקולנוע של ג'ולי שלז "מוכרחים להיות שמח" לצד סיגלית פוקס וקרן מור. ב-2006 החלה להנחות את תוכנית המציאות של זכיינית השידור קשת, "48 שעות", לצד עידו רוזנבלום והשתתפה בסדרת הטלוויזיה של רני בלייר "פרשת השבוע" לצד דני גבע.

ב-2008 שיחקה בסדרה "על קצות האצבעות" (שגם השתתפה ביצירתה) בערוץ 2. באותה שנה השתתפה בסדרה רד בנד.

כמו כן השתתפה בתוכנית הדוקו-ריאליטי "פעם בחיים" לצד יעל פוליאקוב.

ב-2009 כיכבה בסרטו של יגאל בורשטיין "אצבע אלוהים" לצד משה איבגי, ואלון אבוטבול. בשנת 2010 השתתפה בסדרה "חסמבה דור 3".

בין השנים 2012–2017 גילמה את מלי אברהמי (המקבילה לפג באנדי) בגרסה הישראלית לסדרה "נשואים פלוס", לה צולמו שתי עונות. ב-2019 הופיעה בסדרה "הנוכלות" לצד יעל פוליאקוב ואילן פלד.

חיים אישיים
-----------

בר-אור נשואה לזיו שני. במרץ 2011 נולדה בתם הבכורה. בספטמבר 2013 נולדה בתם השנייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דורית בר-אור** בוויקישיתוף

* דורית בר-אור, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* דורית בר-אור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* דורון חלוץ, הנה היא באה, באתר הארץ, 10 באפריל 2008
* לירון שוורץ, מוחלטת בהחלט: ריאיון עם דורית בר-אור, באתר nrg‏, 30 באוקטובר 2010
* מיקי בוגנים‏, פגי בנדי, מאחורייך, באתר וואלה!‏, 17 באוקטובר 2011
* איילת שני, ויווה לה דיווה, שיחה עם דורית בר אור, באתר הארץ, 6 ביולי 2012
* מלי זיידמן, דורית בר אור: "בשנים האחרונות אין לי הפרעות אכילה", באתר nrg‏, 24 במאי 2013
* אתר למנויים בלבד שחר אטואן, דורית בר אור: מעצבת אופנה או "מעצבת אופנה"?, באתר הארץ, 9 באפריל 2015
* הילה רגב, טורנדוֹדוֹ, באתר את, 30 באפריל 2015
* מלי זיידמן, אור לגויים: דורית בר-אור כובשת את עולם האופנה הבינלאומי, באתר ynet, 22 בספטמבר 2016
* חגית רון רבינוביץ', המושכת בחוטים, באתר ישראל היום, 29 ביוני 2017

הערות שוליים
------------

1. ↑  לא כשרות לפסח: דורית בר-אור ואילנה ברקוביץ' פותחות פה, באתר nrg‏, 26 במרץ 2010
**דונאטס בניוניס** (בליטאית: **Donatas Banionis**;‏ 28 באפריל 1924 - 4 בספטמבר 2014) היה שחקן תיאטרון וקולנוע ליטאי.  

היה בעל תואר האמן העממי של ברית המועצות (1974) ופעמיים זכה בפרס ברית המועצות. בתקופת ליטא העצמאית זכה במספר עיטורים עבור פעילותו הציבורית ופעילותו לקידום התיאטרון בליטא. בהיותו אזרח ליטאי, קיבל בניוניס מהממשל הרוסי מספר עיטורים על קידום התרבות בתקופה הסובייטית.

ביוגרפיה
--------

דונאטס בניוניס נולד בקובנו למשפחת פועלים. הוריו ראו את נטיית בנם לתיאטרון אך עמדו על כך שתחילה ירכוש מקצוע מעשי. דונאטס למד בבית הספר מקצועי ובמקביל השתתף בהצגות חובבים במסגרות שונות.

בשנת 1941 הוא התקבל לתיאטרון העירוני של העיר פנבז'יס שבליטא שהוקם זמן קצר לפני כן. בשנת 1944 הוא סיים בית הספר למשחק ליד התיאטרון והפך להיות שחקן מקצועי.

דונאטס בניוניס גילם יותר מ-100 תפקידים בהצגות תיאטרון. החל משנת 1980 הוא היה המנהל האמנותי של התיאטרון. בשנות ה-70 זכה התיאטרון בפנבז'יס לפופולריות רבה בעיקר הודות להשתתפותו של בניוניס בהצגותיו. לאחר שליטא זכתה לעצמאות, המשיך בניוניס להופיע בתיאטרון שלו בפנבז'יס, אך גם שיחק במספר סרטים שצולמו ברוסיה.

קולנוע
------

בסוף שנות ה-50 בניוניס החל לשחק בסרטי קולנוע מתוצרת מקומית אך ללא הצלחה. הסרט הראשון שזכה לפופולריות רבה היה סרט "אף אחד לא רצה למות" ( Никто не хотел умирать") על מאבקם של לאומנים ליטאים נגד השלטון הסובייטי בשנות ה-50 המוקדמות. בסרט זה הוא שיחק לצד השחקנית הלטבית, ויה ארטמנה. בשנות ה-60 הוא שיחק במספר סרטים בשפה הרוסית שצולמו במוסקבה וזכו להצלחה כלל-ארצית בברית המועצות. בשנת 1972 גילם בניוניס את התפקיד הראשי בסרט של אנדריי טרקובסקי "סולאריס" סרט זה זכה בפרס מיוחד בפסטיבל הקולנוע בקאן. 

בשנות ה-70 שיחק בניוניס במספר סרטים של במאים מגרמניה המזרחית.

בסך הכול השתתף בניוניס בכ-70 סרטים, האחרון שבהם צולם בשנת 2007. כיוון שלבניוניס היה מבטא זר, הוא דובב בכל הסרטים ברוסית על ידי שחקנים אחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דונאטס בניוניס** בוויקישיתוף

* דונאטס בניוניס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* דונאטס בניוניס, באתר AllMovie (באנגלית)
* דונאטס בניוניס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* דונאטס בניוניס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987010482940305171
* BNE: XX1255401
* BnF: cb14017758v (data)
* GND: 132225166
* ISNI: 0000 0001 1483 1188
* LCCN: no2003054860
* NKC: xx0160597
* NTA: 079131085
* SUDOC: 09409716X
* VIAF: 163529692
* WorldCat: lccn-no2003054860

 |
**דירק ג'נטלי** (באנגלית: **Dirk Gently**) הוא דמות ספרותית, שיצר דאגלס אדמס ומופיעה בספריו **סוכנות הבילוש של דירק ג'נטלי** ו**שעת התה הארוכה והאפלה של הנפש**. חלק מספר נוסף בסדרה שלא הושלם, הופיע בספר **סלמון הספק** שיצא לאור לאחר מותו.

על פי הגדרתו שלו, דירק הוא בלש פרטי הוליסטי המפעיל סוכנות בילוש, הפועלת על פי גישה הוליסטית המבוססת על ראיית מכלול ההקשרים בין הדברים. דירק ג'נטלי אינו עוסק ב"דברים קטנוניים כמו אבקה לטביעות אצבעות, דבלולי צמר אוצרי סוד בכיסים וטביעות רגליים מטופשות", אלא מאמין כי "הפתרון לכל בעיה, טמון בדפוס ובמארג של המכלול". לכן, שיטות העבודה שלו משלבות את מכניקת הקוונטים עם מעשי קסמים, היפנוזה, ותקשור.

קשה להגדיר בדיוק את ספרי סדרת דירק ג'נטלי, ובוודאי אין להגדירם כספרי בלש קלאסיים. בשני הספרים מאת אדמס בהם מככב דירק ג'נטלי, ישנן כמה עלילות מקבילות הנקשרות זו בזו עם התקדמות הספר, על פני מישורי זמן שונים ואף ביקומים מקבילים. בשניהם נקלע דירק ג'נטלי לתעלומה הנראית יומיומית ופשוטה, ומתבררת כלא פשוטה כלל וכלל. פרטים רבים המפוזרים לאורך העלילה ונראים לכאורה מיותרים, מתלכדים בסופו של דבר לסיפור אחד. הספרים, על עלילתם המפותלת, ההומור והשנינות מהווים דוגמה מהנה לסגנונו המובהק של אדמס ולכישרונו הרב.

דירק ג'נטלי הוא מתוחכם ומשעשע, ומאופיין במנהגיו המוזרים. הוא לבוש תמיד במעיל עור ארוך ובכובע אדום ומכוער, אוכל בעיקר פיצה, והרגלי ההיגיינה, העישון והתזונה שלו מוזרים בהחלט. גם יחסיו עם לקוחותיו ועם מזכירתו, מיס פירס, הם לא שגרתיים כלל. שמו המקורי הוא סְבְלַאד שְצְ'יֶילי, ואף על פי שהוא אינו מרוצה מהם כלל, יש לו כוחות מיוחדים המסייעים בידו לפתור את התעלומות. מן המסופר בספר הראשון בסדרה, דירק ג'נטלי גילה את כוחותיו המיוחדים כבר במהלך לימודיו באוניברסיטת קיימברידג'. לקראת אחת הבחינות, הפיץ שמועות כי הוא יוכל לחזות את השאלות שיופיעו בבחינה. לאחר שקיבל לא מעט כסף ומתנות כדי שיחלוק את המידע, כתב את הבחינה בהסתמך על מבחנים קודמים וניחושים. הבחינה, בסופו של דבר, הייתה זהה מילה במילה לזו שכתב, והתעלול הוביל לגירושו מן האוניברסיטה.

דמויות נוספות בסדרת הספרים הן **מיס ג'ניס פירס** (באנגלית: **Janice Pearce**), מזכירתו של דירק, וסמל המשטרה **ג'ילקס** (באנגלית: **Sergeant Gilks**), המגרש את דירק בעקביות מזירות הפשע אליהן הוא מגיע.

פירוש המילה "דירק" (מילה סקוטית) הוא למעשה סוג של סכין ובצורת הפועל זוהי מילה נרדפת ארכאית שמשמעותה "לדקור"; לכן התרגום המילולי של השם "דירק ג'נטלי" יהיה למעשה הביטוי המשונה "לדקור בעדינות".

עיבודים
-------

מייקל בייואטר שיחק את דירק בסרט הדוקומנטרי "בלי פאניקה" ששודר ב־1992.

ב־2010 הBBC הפיק מיני סדרה בריטית בשם "דירק ג'נטלי", שהתבססה על סדרת הספרים. בסדרה כיכבו סטיבן מנגן ודארן בויד.
ב־2016 סדרה נוספת הופקה על ידי הענף האמריקאי של הBBC, ויצאה לנטפליקס בשם: "סוכנות הבילוש ההוליסטית של דירק ג'נטלי". הסדרה זכתה לביקורות מעורבות. נעשה בסדרה שימוש באופי הדמות המקורית שיצר דאגלס אדמס, אך העלילה חדשה לחלוטין ונכתבה במיוחד בשביל הסדרה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דירק ג'נטלי** בוויקישיתוףדף סדרת הטלוויזיה "סוכנות הבילוש ההוליסטית של דירק ג'נטלי" באתר IMDb.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007556741905171

 |
**האתיקה של קיר הברזל** (רוסית: **Этика железной стены**) הוא מאמר עמדה, שכתב זאב ז'בוטינסקי, והופיע לראשונה ב-11 בנובמבר 1923 בברלין בעיתון הציוני בשפה הרוסית "ראזסווייט". זהו מאמר המשך למאמרו על קיר הברזל, אשר פורסם שבוע לפני כן, ב-4 בנובמבר. המאמר השני דן בשאלות המוסר של המדיניות אותה מציע המאמר הראשון. במקור נכתב ברוסית, ז'בוטיסנקי פרסם תרגום של המאמר ליידיש ב-1933.

תוכן
----

המאמר ממשיך את הרעיון אותו הציג זאב ז'בוטינסקי במאמרו הקודם, על קיר הברזל. מאמר זה דן בשאלות המוסר של התנועה הציונית בפרט וכן בקולוניזציה בכלל.

הכותב מזכיר את תוכנית הלסינגפורס, שהוא עצמו היה בין מנסחיה וטוען שהיא שמה את זכויות המיעוטים בין סדרי העדיפויות והוא עצמו רואה חשיבות בשמירה על זכויות אלו. אבל עם זאת, הוא אינו מטיל ספק בכך שהאוכלוסייה הערבית של ארץ ישראל אינה מעוניינת בחיים משותפים עם היישוב העברי, בו המוסלמים יהיו המיעוט. ז'בוטינסקי מנמק זאת בכך שמיעוטים סובלים תחת שלטון של הרוב ומביא מספר דוגמאות.

> 
> בראש ובראשונה, אפילו אם האמינו הערבים בחיים בצוותא, ביחסי שכנות טובה, עדיין נשארת השאלה הראשונה והעיקרית: האם הם רוצים ב׳שכנים׳, ואפילו טובים, בארץ שהם רואים כשייכת להם. שהרי נוכחותה של אומה אחת בארץ נוחה מזו של אומות רבות — את זאת הרי לא יעזו להכחיש אפילו בעלי הקול המהפנט ביותר בקרב המומחים שלנו ללחשים ולהשבעות. למה זה יסכים עם, המרוצה בהחלט מבדידותו, להכניס לארצו מרצונו מספר רב כל כך של שכנים טובים? ׳לא מדובשך ולא מעוקצך׳ - זו תהיה תשובתו הטבעית.
> 
> 
> 
> 

בהמשך, המאמר טוען כי ויתורים ופשרות מצד היהודים כלפי הערבים דורשים קודם כל הכרה בזכויות היהודים להקים מדינה עברית. הוא מונה את הפשרות האפשרויות, כגון: ויתור על רוב יהודי, פיקוח ערבי על היקף העלייה, פרלמנט עם רוב ערבי, צירוף של פלשתינה לפדרציה ערבית, ואז פוסל את כולם כמנוגדות כלל לחזון הציוני. הפתרון שהוא מציע זהה למאמרו הקודם, הקמת "קיר ברזל", כלומר מציאות שתאלץ את הערבים לקבל את קיומה של מדינה עברית.

המאמר ממשיך בדיון בשאלת המוסר של המדיניות שבאה לכפות על האוכלוסייה המקומית להפוך למיעוט וליישב את ארץ ישראל בכוח, למרת רוחם של הערבים החיים בה. הוא פוסל את תוכנית אוגנדה, מכיוון שהיא אינה יותר מוסרית מתוכנית יישוב של פלשתינה בשום דרך, כמו שיישוב של כל חבל ארץ אחר אינו יותר מוסרי מיישוב של פלשתינה. מכיוון שכל פיסת קרקע בעולם כבר משויכת לאומה כלשהי, אז עצם השאיפה של אומה חסרת קרקע להקים בית לאומי מנוגדת לאינטרס של אומה כלשהי.
הוא מצביע על הבעייתיות של גישה מוסרית זו, שבאה לשמר את האינטרסים של בעלי הקרקע ולמנוע מחסרי הקרקע להגשים את השאיפות הלאומיות שלהם.

המאמר מסיים במסקנה שלפיה הפקעת חבל ארץ שמהווה כחצי אחוז מכלל השטחים עליהם חיים ערבים היא מעשה של צדק, מכיוון שהיא מעניקה את אותו חבל הארץ לרשותם של אלו שאין להם ארץ כלל. ואם באופן טבעי העם הערבי אינו מעוניין לוותר על שטח זה, אז יש לאלץ אותו בכוח.

קישורים חיצוניים
----------------

* האתיקה של קיר הברזל, מרכז מורשת מנחם בגין
* המוסריות של חומת הברזל, אתר מכון ז'בוטינסקי
* Этика железной стены (Жаботинский), המקור ברוסית באתר ויקיטקסט

הערות שוליים
------------

1. ↑  ארץ ישראל - א, אתר מכון ז'בוטינסקי
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
הרב **בנימין פַּאלֶער** (באנגלית: **Binyomin Paler**; ‏~ה'תרס"ח, 1908 - ה' באב ה'תש"ס, 6 באוגוסט 2000) היה ראש ישיבה אמריקאי ממוצא ליטאי, מתלמידי רבי יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק מבריסק. ראש ישיבת "מקור חיים" בניו יורק.

ביוגרפיה
--------

נולד בבריסק לדבורה ולרב יצחק פאלער, למדן מקומי שלמד בבתי מדרש בעיר. ומצאצאי רבי משה פאלייר מקוברין, כבחור הוכר כבעל זיכרון טוב, והתפרסם בשל התמדתו. הוא למד בתחילה בישיבת תורת חסד בבריסק אצל רבי משה סוקולובסקי מחבר הספר "אמרי משה". אחר כך החל ללמוד אצל רב העיר, רבי יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק.

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גלה לווילנה משם נמלט עם רבים מתלמידי ישיבת מיר ברכבת הטרנס-סיבירית לאורכה של ברית המועצות, לוולדיווסטוק וממנה לקובה שביפן, באמצעות אשרות הכניסה שהנפיק הקונסול היפני בקובנה, חסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה. 
הוא הצטרף לתלמידי ישיבת מיר ולמד לצדם. בהמשך הצליח כמו אחרים להגר לארצות הברית והצטרף לקבוצת בני הישיבות שבראשה עמדו רבי אריה ליב מאלין ואחרים שיסדו את ישיבת בית התלמוד.

לאחר שנה בארצות הברית, נישא לבתו של הרב שמואל ארנפלד ממטרסדורף, בין גיסיו: הרב עקיבא ארנפלד (אנ'), נשיא קריית מטרסדורף בירושלים; הרב אליהו שמחה שוסטל; והרב ישראל מאיר קגן ראש ישיבת "תורת חיים" בדנוור. מיד לאחר נישואיו החל להעביר שיעורים בתלמוד בישיבת "חתן סופר" שבנשיאותה עמד חמיו.

בשנת ה'תשכ"ה, 1965, יסד את ישיבתו בניו יורק, הוא קרא לישיבתו "מקור חיים" על שם רבי חיים הלוי סולובייצ'יק, לפי הצעתו של הרב משה פיינשטיין. שם זה בא להדגיש את שיטת הלימוד בישיבה שהייתה בשיטת בריסק מיסודו של רבי חיים מבריסק.

הוא נפטר לאחר עשרות שנות הרבצת תורה, בה' באב ה'תש"ס, 6 באוגוסט 2000.

בניו, הרבנים: יצחק, שמחה בונים וזכריה פאלער המשיכו את דרכו ופתחו סניפים נוספים לישיבתו.

קישורים חיצוניים
----------------

* ****קונטרס "אמרי בנימין" לזכרו של הגאון רבי בנימין פאלער זצ"ל****, בתוך: ישורון, כרך ט, עמ' רנא-שצו, באתר היברובוקס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007349283705171
* LCCN: n2017055508
* VIAF: 302149066714865601427
* WorldCat: lccn-n2017055508

 |
**סטפני הולנשטיין** (בגרמנית: **Stephanie Hollenstein**‏;  18 ביולי 1886 – 24 במאי 1944) הייתה ציירת נוף אקספרסיוניסטית וציירת טבע דומם אוסטרית. אף על פי שהייתה חברה במפלגה הנאצית, היא ניסתה להגן על אמנים עמיתים נגד האשמות כי אמנותם הייתה "אמנות מנוונת", אם כי בדרך כלל ללא הצלחה.

ביוגרפיה
--------

נולדה למשפחה של איכרים ועבדה בתחילה כרועה. הציורים הראשונים שלה נעשו באותה תקופה, ובהם ציירת בעלי חיים ורועים, עם מכחולים שעשויים משיער בעלי חיים וצבעים של פירות יער. בשנת 1904 היא התקבלה לאקדמיה לציור במינכן, גרמניה בזכות הרישומים שהציגה כדוגמאות. לאחר שסיימה את הקורסים שם בשנת 1908, היא פתחה בית ספר קטן לציור בשוואבינג, שפעל במשך שנתיים. בשנת 1913, על פי המלצתו של פרנץ פון דפרגר, הוענקה לה מלגה שאיפשרה לה ללמוד במשך שנה באיטליה.

### במלחמת העולם הראשונה

בראשית מלחמת העולם הראשונה היא עברה קורס הכשרה רפואית, ובשנת 1915 נסעה לוורלברג, שם הצטרפה לכוחות הלוחמים, והתחזתה לאדם בשם "סטפן הולנשטיין". אף שחבריה לנשק היו מודעים להתחזות שלה, הממונים עליה לא גילו זאת במשך מספר חודשים. שהתגלתה - היא נשלחה הביתה.

אולם אירוע זה משך תשומת לב ציבורית, והיא הוצבה כציירת מלחמה עבור לשכת העיתונות המלחמתית. בתפקיד זה היא נשלחה לחזית בשלוש הזדמנויות, ובשנת 1916 הייתה בין המקבלים הראשונים של אות כבוד צבאי. מאוחר יותר קיבלה עבודות רבות מהמוזיאון להיסטוריה צבאית.

לאחר המלחמה היא התגוררה בווינה עם בת זוגה פרנציסקה גרוס (1900–1973), שלימים הפכה לרופאה, והשתתפה במספר תערוכות בווינה. פעילותה הופרעה לזמן מה בשנת 1928, בעקבות תאונה שהביאה לשבר כפול בקרסול, אך הצליחה לקבל טיפול טוב, התאוששה לחלוטין, ועשתה מסעות נרחבים דרך גרמניה ואיטליה.

### התקופה הנאצית

בשנות השלושים הולנשטיין נמשכה לאידיאלים הצבאיים שקידמו הפשיסטים. היא הפכה לחברה סודית במפלגה הנאצית באוסטריה (כשעוד נאסרה רשמית באוסטריה), ואז הצטרפה בגלוי לאחר האנשלוס. מאותה תקופה ועד 1943 הייתה יושבת ראש "אגודת האמניות של רייכסגאו באוסטריה". במהלך כהונתה, היא הגנה על הפסל אלברט בכטולד ואחרים נגד האשמות כי אמנותם הייתה "אמנות מנוונת", הגנה ללא הצלחה מרובה.

בקשתה לתואר "פרופסור" נדחתה בטענה שהיא אמנית מקומית שעבודתה לעיתים קרובות לא הייתה דוגמה טובה. היא התפטרה מתפקידה מטעמי בריאות.

ב-1944 לקתה בהתקף לב ומתה זמן קצר לאחר מכן.

גלריה עירונית לאמנות שנקראה לכבודה נפתחה בשנת 1971.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטפני הולנשטיין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  DOCK20, Brief biography, DOCK20 (בגרמנית)
2. ↑  Stephanie Hollenstein, www.neue-ordnung.at

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 119159082
* ISNI: 0000 0000 3729 6301
* LCCN: nb2001064603
* RKD: 39191
* VIAF: 8191627
* WorldCat: lccn-nb2001064603

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"סטפני הולנשטיין"**.
**מרכוס אדוארדס** (באנגלית: **Marcus Edwards**; נולד ב-3 בדצמבר 1998 בלונדון שבאנגליה) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית.

קריירת מועדונים
---------------

אדוארדס נולד בלונדון שבאנגליה וגדל במחלקת הנוער של טוטנהאם הוטספר. ב-21 בספטמבר 2016 ערך את הופעתו היחידה בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0–5 על ג'ילינגהאם במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הפוטבול ליג לעונת 2016/2017.

ב-15 בינואר 2018 הושאל אדוארדס לנוריץ' סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-30 במרץ ערך את הופעתו היחידה במדי המועדון, בהפסד 0–2 לפולהאם במסגרת המחזור ה-39 בליגה לעונת 2017/2018. ב-10 באפריל חזר לטוטנהאם הוטספר.

ב-30 באוגוסט 2018 הושאל אדוארדס למשך עונה אחת לאקסלסיור רוטרדם מליגת העל ההולנדית. ב-1 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בהפסד 2–4 לדן האג במסגרת המחזור הרביעי בליגה לעונת 2018/2019. ב-18 בינואר 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2–3 לוויטסה ארנהם במסגרת המחזור ה-18 בליגה. בסך הכל ערך אדוארדס 25 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה שלו במועדון, בהן הבקיע שני שערים.

ב-2 בספטמבר 2019 חתם אדוארס על חוזה לארבע עונות בוויטוריה דה גימארייש מליגת העל הפורטוגלית. הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות, בהן ערך 77 הופעות ליגה והבקיע 17 שערים.

ב-31 בינואר 2022 חתם אדוארדס בספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית. ב-2 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–4 על בלננסש במסגרת המחזור ה-20 בליגה לעונת 2021/2022. ב-9 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשנכנס כמחליף בתיקו 0-0 נגד מנצ'סטר סיטי במסגרת שלב שמינית הגמר לעונת 2021/2022. ב-19 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–3 על ויטוריה דה גימארייש במסגרת המחזור ה-27 בליגה. בחצי העונה הראשונה שלו במועדון ערך אדוארדס 12 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים. ב-7 בספטמבר הבקיע אדוארס את שער הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 0–3 על איינטרכט פרנקפורט במסגרת שלב הבתים לעונת 2022/2023.

תארים
-----

נבחרת אנגליה עד גיל 19
* אליפות אירופה עד גיל 19 (1): 2017

קישורים חיצוניים
----------------

* מרכוס אדוארדס, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Tottenham’s Marcus Edwards joins Norwich City on loan for rest of season באתר הגרדיאן, 15 בינואר 2018 (באנגלית)
2. ↑  Tottenham wonderkid Marcus Edwards has attitude and mentality questioned as Norwich loan cut short באתר The Daily Telegraph, ‏ 11 באפריל 2018 (באנגלית)
3. ↑  Tottenham’s Marcus Edwards joins Excelsior on loan in push to ignite career באתר הגרדיאן, 30 באוגוסט 2018 (באנגלית)
4. ↑  Marcus Edwards é reforço באתר הרשמי של ויטוריה דה גימארייש, 2 בספטמבר 2019 (בפורטוגזית)
5. ↑  Marcus Edwards assina pelo Sporting CP באתר הרשמי של ויטוריה דה גימארייש, 1 בפברואר 2022 (בפורטוגזית)
**5BX** (ראשי תיבות באנגלית של: **Five Basic Exercises**; חמישה תרגילים בסיסיים) הוא שמה של תוכנית אימונים לשמירה על כושר גופני, שפותחה עבור חיל האוויר המלכותי הקנדי (RCAF) בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 ופורסמה לראשונה ב-1961.

תוכנית 5BX מורכבת משישה תרגילי אימון בסיסיים, תוך עליה ברמת האינטנסיביות והמאמץ. כל תרגיל מורכב מחמישה תרגילי משנה, המבוצעים בתוך 11 דקות. ארבעת התרגילים הראשונים הם התעמלות, ולאחריהם פעילות אירובית. תהליך השיפור אצל המתאמן מלווה בגידול של כמות החזרות המבוצעות בכל תרגיל ובעליה ברמת העומס שלהן.

התוכנית פותחה בידי ביל אורבן (אנ'), והיא נוצרה במקור עבור גברים. במקביל פותחה תוכנית תואמת לנשים, שנקראה XBX (עשרה תרגילים בסיסיים).

החל משנת 2008 התוכנית אינה מבוצעת בחיל האוויר המלכותי הקנדי, ואינה מומלצת כפעילות גופנית לביצוע בלא השגחה של מאמן כושר מוסמך.

תרגילים
-------

התוכנית לכל אורכה בנויה מסדרה קבועה של חמישה תרגילים ברמת קושי משתנה, שהולכת וגוברת בהתאם להתקדמות כל מתאמן.

* מתיחה
* התיישבות (Sit-up, וריאציה של כפיפת בטן)
* תרגיל גב (Back extension)
* שכיבות סמיכה
* ריצה במקום (משמשת כאימון שרירי רגלים, ולא כפעילות אירובית)

שלב הריצה יכול להיות מוחלף בהליכה נמרצת, המרחקים שיש לעבור וזמן ההליכה מצוינים אף הם בתוכנית.

היסטוריה
--------

חיל האוויר המלכותי הקנדי ביקש מאורבן לפתח תוכנית כושר לטייסי החיל, שרבים מהם נחשבו באותו זמן כבעלי כושר לקוי. התוכנית הייתה חדשנית בשני מובנים שהעניקו לה יתרונות: 

* היא איננה דורשת גישה לציוד כושר; טייסים רבים של חיל האוויר המלכותי מוצבים דרך קבע בבסיסים מרוחקים בצפון קנדה, בהם אין להם גישה לחדר כושר ואביזרים אחרים, ולכן חשוב היה להציע אמצעי לשמירה על הכושר הגופני, שאינו דורש שימוש במתקנים כלשהם.
* התוכנית דרשה רק 11 דקות ביום כדי לבצע את כל התרגילים.

אורבן הבחין בעת מחקר שביצע באילינוי שצריכת החמצן אינה משתפרת באימונים גופניים ממושכים, והוא הגיע למסקנה שעצימות הפעילות חשובה יותר לשיפור הכושר מאשר משך הזמן המושקע באימון. היבט זה של התוכנית גרר ביקורת ממומחים אחרים בתחום, אבל לאחר שלוש שנות בדיקות שביצע חיל האוויר המלכותי בטרם אימץ את התוכנית, נראו יתרונות ברורים למי שביצעו במסגרת הניסוי את תוכנית 5BX, והיא אומצה.

עשרים ושלושה מיליון עותקים של חוברת התוכנית נמכרו, היא תורגמה לשלוש עשרה שפות והפכה לפופולרית ברחבי העולם. אורבן, שיצר את התוכנית כעובד ציבור, לא זכה להכנסה נוספת בשל הצלחת התוכנית.

קישורים חיצוניים
----------------

* חוברת התוכנית
* סקירת התוכנית (באנגלית)
* The 11-minute RAF workout (באנגלית)
קינז'ל
**חַנְגָּ'אלִי** (באדיגית: **Къамэ או Сэ**, בגאורגית: **ხანჯალი**, או **קינז'ל** (Кинжал) ברוסית) הוא פגיון, בעל להב דו־צדי, לרוב עם חריץ אחד שקוע בכל צד של הלהב. הצורה של הנשק דומה לחרב הרומית העתיקה גלדיוס, לדירק(אנ') הסקוטי ולחרב הפלדה היוונית העתיקה קסיפוס, והיא בשימוש כנשק משני בגאורגיה והקווקז מאז ימי קדם.

פגיונות כאלה ונְדָנֵיהֶם חרוטים בדרך כלל בעיצובי זהב או כסף, ולעיתים כוללים אבני חן משובצות. בדרך כלל הנדן כולל הארכת נקודת כדור בקצה, והידית עשויה בדרך כלל מחומרים כמו עץ או שנהב.

אף על פי שחלק מהתלבושת המסורתית לגברים הגאורגים, הצ'רקסים והקוזאקים של קובאן (אנ'), בין היתר, חגרו את הנשק הזה, יחד עם מעיל הפרווה הקווקזי - הבורקה (אנ'). הפגיון הצ'רקסי מכונה "אדיגה גקאמה".

המשוררים הרוסים אלכסנדר פושקין ומיכאיל לרמונטוב כתבו שירי הלל לנשק זה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חנג'אלי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  בורקה (אנ') - מעיל פרווה נפוץ בקווקז.
2. ↑  הפואמה של פושקין "קינז'ל", (ברוסית)
3. ↑  הפואמה של לרמונוטוב "קינז'ל", (ברוסית)
**רפאל אריה** (באיטלקית: **Raffaele Arié**, בבולגרית: **Рафаэль Арие**‏; 22 באוגוסט 1920 - 17 במרץ 1988) היה זמר בס אופראי יהודי ממוצא בולגרי.

קורותיו
-------

נולד בעיר סופיה והחל בלימודי כינור שם. אולם, הבריטון הבולגרי חריסטו בראמברוב התרשם מקולו ושכנע אותו להתחיל בלימודי זמרה. הופיע לראשונה בתפקיד בס באורטוריה משיח של הנדל ב-1939. בשנת 1945 התקבל לאופרה של סופיה.
בעקבות זכייה במקום הראשון בתחרות שירה בינלאומית בז'נבה ב-1946, השתקע בעיר והמשיך בלימודי זמרה באיטליה.
בשנת 1947 התקבל לאופרה לה סקאלה במילנו. הופעת הבכורה שלו הייתה באופרה אהבה לשלושה תפוזים של פרוקופייב.
בשנת 1950 הופיע לראשונה בישראל בקונצרט באולם "אהל שם" בתל אביב.
בשנת 1951 השתתף בהופעת הבכורה העולמית של האופרה דרכו של הולל של סטרווינסקי בוונציה, בתפקיד אביה של אן.
בשנות ה-50 הקליט אופרות ספורות בחברת התקליטים דקה.
בשנים 1960, 1961 הופיע במסגרת פסטיבל זלצבורג באופרה דון קרלו.
בשנת 1965 הופיע בפסטיבל ישראל עם היצירה "עבודת הקודש" של בלוך.
בין התפקידים הרבים שמילא ניתן למנות את אוסמין (בחטיפה מן ההרמון), דון פדרו (דון ג'ובאני), זרסטרו (חליל הקסם), וארלאם ובוריס גודונוב ( בוריס גודונוב), מפיסטופלס באופרה "פאוסט" של גונו, יקובו פייסקו בסימון בוקנגרה של ורדי.

הופיע כאמן אורח בבתי אופרה בגרמניה, צרפת וארצות הברית בין היתר באופרה של וינה, באופרה גרנייה בפריז וכן השתתף בפסטיבלים רבים באירופה, בהם באקס-אן-פרובאנס ובזלצבורג.

לאחר יציאתו לגמלאות ב-1978 עלה לישראל עם רעייתו והצטרף לסגל המורים של האקדמיה למוזיקה בתל אביב. הוא התגורר בבית שהקים עוד בשנות ה-60 בהרצליה פיתוח.
ניסה להקים בישראל סדנת אופרה אולם לא זכה לתמיכה כספית מן המוסדות.

רפאל אריה לקה בלבו ונפטר בז'נבה. נטמן בבית העלמין שם. הותיר אחריו את רעייתו. בן דודו הוא זמר האופרה ניקולא תג'ר.

הקלטות
------

* לה בוהם, בניצוחו של אלברטו ארדה עם רנאטה טבאלדי ואחרים (אולפן), 1950
* לוצ'יה די למרמור עם מריה קאלאס, טיטו גובי, ג'וזפה די סטפנו ואחרים, בניצוחו של טוליו סראפין (אולפן), 1953
* דון ג'ובאני, עם אליזבת שוורצקופף ואחרים, בניצוחו של וילהלם פורטוונגלר, 1953
* ייבגני אונייגין, מילנו, 1953
* וילהלם טל, מילנו, 1954
* דון ג'ובאני, בניצוחו של הנס רוזבאוד, פסטיבל אקס-אן-פרובאנס, 1956
* פאוסט, עם התזמורת והמקהלה של תיאטרון סן קרלו מנאפולי, 1956
* הפוריטנים, בניצוחו של מריו רוסי, עם אנה מופו ואחרים, 1959
* נבוקו, אוביידו, 1963
* לואיזה מילר, פלרמו, 1963
* לואיזה מילר, בניצוחו של פטר מאג, עם לוצ'יאנו פברוטי ואחרים המקהלה והתזמורת של RAI מטורינו, 1974

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רפאל אריה** בוויקישיתוף

* רפאל אריה, באתר AllMusic (באנגלית)
* רפאל אריה, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* רפאל אריה, באתר Discogs (באנגלית)

* רונית שגב, הבאס הישראלי של לה-סקאלה (אורכב 15.05.2017 בארכיון Wayback Machine), באתר המגזין "אופוס"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1513606
* BnF: cb13922269j (data)
* CiNii: DA08039076
* GND: 116340371
* ISNI: 0000 0001 0859 5537
* LCCN: n83155694
* MusicBrainz: 43c25386-cb37-4b6d-8a56-98ff2a1e0a30
* SUDOC: 059776323
* VIAF: 100245099
* WorldCat: lccn-n83155694

 |
ינשוף השאול - מותאם לחיים בחשיכה מוחלטת
**בעלי חיים ליליים** או **פעילי לילה** הם מינים של בעלי חיים הפעילים בשעות הלילה ובשעות הדמדומים ולא בשעות היום, בהן הם ישנים. חיות נוספות פעילות הן בשעות היום והן בשעות הלילה וגם נחות בין הזמנים. כך למשל עושים האריות.

בעלי חיים כאלה מעדיפים לפעול בשעות החשיכה ולא בשעות היום המוארות. חלקם עושים את זה כדי להפחית היתקלות עם טורפים פעילים - טורפים כמו דורסי יום צריכים את אור השמש כדי לאתר את טרפם, טורפים קרי דם מתקשים לפעול ביעילות בשעות הקרירות (אם כי חלקם גם פעילים בשעות הלילה) וטורפים נוספים מתמקדים בטרף הפעיל במהלך היום, מה שעוזר למינים נטרפים לצאת בשעות החשיכה לחפש מזון - למשל עטלפים. 

חיות אחרות יוצאות בגלל מזג אוויר חם ויבש במהלך היום - דבר הבולט בעיקר במדבר ובאזורי יובש, אז במהלך היום המדבר שומם אך בלילה יוצאים מינים רבים לרבות שועלי פנק, קיפודים, חולדות ואפילו דו-חיים מדבריים. גם באזורים לא מדבריים, הטמפרטורה יורדת בלילה כשאין שמש מחממת והרבה חיות יוצאות רק אז.

לחיות הלילה חושים יעילים שונים העוזרים להן לפעול בשעות החשיכה: לחלקן שכבה בעיניהן המחזירה אור ועוזרת להן לקלוט אותו טוב יותר. לחיות רבות העיניים גם מאירות את הסביבה כמו פנסים. יצורים ימיים מסוימים הצליחו לפתח תאי אור הפעילים כרצונם ועוזרים להם להתמצא. לחיות אחרות ישנם אוזניים ענקיות העוזרות להם לאתר גלי קול מהסביבה. חיות כאלה כמו בילבי ענק, פנק או ארנב וכן בני משפחת הירבועניים מצליחים להתנהל בלילות חשוכים בלי כל בעיה. העטלפים משתמשים בנוסף באקולוקציה - גלי קול חזקים ביותר המתנגשים בעצמים בסביבה וחוזרים אל העטלף, הפולט קריאות כאלה ללא הרף במעופו. כך הוא מצליח לתפוס עשים וחרקים ליליים בתעופה. חיות אחרות מסתמכות על חוש ריח חזק או על חוש מישוש מפותח, ולחלקם ישנם אפילו חושים שאין לבני אדם כמו לנחשים המרגישים את חום גופו של קורבנם על ידי גומות וכך מאתרים אותו בחשיכה מוחלטת.

במהלך היום המינים האלה נחים בין העצים, במאורה באדמה או במערות ויעדיפו אזורים כמה שיותר חשוכים, המדמים את שעות פעילותם. עם זאת חלקם פעילים גם במהלך היום או שאינם ישנים כלל כמו החדף.

גלריה
-----

* חתול הבית עם עיניים זוהרותחתול הבית עם עיניים זוהרות
* כיסנאי דואהכיסנאי דואה
* גחן הכףגחן הכף
* ערפד מצויערפד מצוי

ראו גם
------

* בעלי חיים יומיים
* בעלי חיים פעילי דמדומים
* חיי לילה
* רשימה של חיות ליליות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פעילי לילה** בוויקישיתוף
אישה בחיל הים האמריקאי מושכת מטען בחבל באמצעות כוח השרירים
**כוח גופני** הוא יכולתו של בעל חיים להפעיל כוח על עצמים באמצעות השרירים על ידי כוח בלימה או כוח דחיפה. שיפור כוח גופני הוא המטרה של אימוני כוח.

הקשר לסוגי שרירים
-----------------

הכוח הגופני של אדם או של בעל חיים נקבע על פי שני גורמים: גנטיקה של סוגי סיבי שריר ושל דרגתם, והעומס המופעל עליהם תדיר.

אדם או בעל חיים עם יחס גבוה של סיבים איטיים מסוג I יהיה חלש יותר מאותו אדם או בעל חיים עם יחס גבוה של סיבים מהירים מסוג II, אבל יהיה לו פוטנציאל טוב יותר לסיבולת גופנית[דרוש מקור].
הגנטיקה של סוגי סיבי שריר קובעת את הפוטנציאל המרבי לכוח גופני אפשרי.
באמצעות ביופסיה ניתן לבדוק את היחסים בין סוגי הסיבים בשרירים. היכולת לפתח שרירים משתנה מאדם לאדם ומבוססת, מלבד הגנוטיפ, גם על המזון, המין, הבריאות והגיל.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **כוח גופני** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **כוח גופני** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007553203505171
* GND: 4170859-3
* LCCN: sh85088685
* NDL: 00572554

 |
השייח'ה **אל-מיאסה בנת חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני** (בערבית: **الشيخة المياسة بنت حمد بن خليفة آل ثاني**; נולדה ב-1983) היא בתו ה-14 של חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, האמיר לשעבר של קטר. היא בתו הבכירה של האמיר מאשתו השנייה, אחותו של האמיר הנוכחי תמים בן חמד אאל ת'אני. היא תוארה כ"אישה המשפיעה ביותר בעולם האמנות".

השכלה וקריירה
-------------

לשייח'ה אל-מיאסה יש תואר ראשון במדע המדינה וספרות מאוניברסיטת דיוק, אותו קיבלה ב-2005. בזמן שלמדה באוניברסיטת דיוק היא כיהנה כסגנית נשיא של האגודה הבינלאומית, סגנית נשיא של החזית העיראקית לדיאלוג לאומי והייתה נציגת במודל האו"ם בין השנים 2001-2000.

בין השנים 2004-2003 היא למדה באוניברסיטת פריז-1 (פנתאון-סורבון) והמכון למדע המדינה פריז.

עם סיום לימודיה הקימה את עמותת "Reach Out To Asia", ארגון פילנתרופי המגיש סיוע לקורבנות אסונות הטבע האחרונים באסיה על ידי מתן חינוך איכותי. אל-מיאסה מכהנת גם בראש רשות המוזיאונים של קטר ומכון קולנוע דוחה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר למנויים בלבד שני ליטמן, הנסיכה הקטארית שמניעה את עולם האמנות הבינלאומית, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2016
* אל-מיאסה בנת חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Art and the Middle East: Qatar’s culture queen, "אקונומיסט", 31 במרץ 2012
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 



|  |
| --- |
| **ערך מחפש מקורות** |
| רובו של ערך זה אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא עזרו לשפר את אמינות הערך באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הערך בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.אם אתם סבורים כי ניתן להסיר את התבנית, ניתן לציין זאת בדף השיחה. |

**סִיבּוֹלֶת לב-ריאה** (נקראת גם **סיבולת ארוכת-טווח** או **סיבולת קרדיו-וסקולרית**) היא היכולת של המערכות המרכזיות (מערכת הלב וכלי הדם, מערכת הדם, מערכת הנשימה והעצבים) בעיקר בזו המפעילה את קבוצות שרירי השלד הגדולות, לפעול ביציבות **לאורך זמן**. זמן פעילות ארוך דורש אספקת חמצן וגלוקוז וסילוק פסולת הנוצרת במהלך הפעלת השרירים.

סיבולת לב-ריאה היא אחד מתוך עשרת מרכיבי הכושר הגופני הנחשב כחיוני ביותר לשמירה על בריאות האדם ועל כושרו הגופני הכללי. היא מהווה את יכולתו של האדם להתמיד בפעילות גופנית לזמן ממושך. אנשים המעוניינים להיות ספורטאים צריכים לשפר מרכיב זה.

סיבולת לב-ריאה היא יכולתו של הגוף לקלוט כמויות גדולות יותר של חמצן מהאוויר במינימום זמן במהלך פעילות מאומצת, ולהעבירו באמצעות הדם לכל התאים הצורכים אותו. בו זמנית התאים מפרישים חומרי פסולת המועברים חזרה על ידי הדם למערכות אחרות בגוף ונפלטים החוצה. במילים אחרות, בזמן פעילות גופנית עובדות מספר מערכות הפועלות בצורה משולבת. חולשה או רפיון של איבר אחד במערכת יגרמו לחולשה גופנית כללית. חולשה גופנית יכולה להתבטא בעייפות, כאבי ראש, סחרחורת, בחילה וסימנים אחרים.

סיבולת לב-ריאה תורמת לגוף: שיפור זרימת הדם, חיזוק שרירי הלב, הנמכת דופק מנוחה, זירוז תהליכי התאוששות, ירידה בלחץ הדם לנורמה, עלייה ברמת ה-HDL במקביל לירידה ברמות ה-LDL, ירידה במשקל ועוד.

בנוסף, הוכח מדעית כי אנשים בעלי סיבולת לב-ריאה גבוהה יותר חולים פחות במחלות לב וכלי הדם מאשר אנשים בעלי סיבולת לב-ריאה נמוכה יותר.

סיבולת לב-ריאה ניתן לשפר על ידי מאמץ גופני מתון לאורך זמן, כמו ריצה מתונה, שחיה, הליכה מהירה, קפיצה בחבל, רכיבה על אופניים (רגילים או נייחים), ירידה ועלייה במדרגות או על גבי שרפרף ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

* רפואת ספורט באתר "דוקטורס"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4143502-3

 |
**סן פדרו סולה** (בספרדית: **San Pedro Sula**) היא בירת מחוז קורטס בהונדורס. העיר נמצאת בעמק סולה, בצפון מערב הונדורס ובמרחק של 244 קילומטרים מבירת הונדורס טגוסיגלפה.

היסטוריה
--------

העיר נוסדה ב-27 ביוני 1536 על ידי פדרו דה אלוואראדו תחת השם וייה דה סן פדרו דה פוארטו קבאיוס. השם שונה מספר פעמים עד שהתקבע על סן פדרו סולה במאה ה-18.

בשנותיה הראשונות בעיר הייתה מטבעה אליה הובא זהב ממכרות באזור. המטבעה הועברה לעיר גרסיאס באזור שנת 1550. העיר הותקפה ונבזזה על ידי שודדי ים אנגלים, צרפתים והולנדים, מה שאילץ את התושבים הספרדים להזיז את העיר למיקומה הנוכחי. המעבר גרם לדעיכת העיר, כשרוב האנשים העדיפו להתיישב באזורים הגבוהים יותר בעמק סולה.

במחצית השנייה של המאה ה-19 התחילו לגדל בננות לייצוא באזור, מה שגרם לגדילת העיר. גידול הבננות גם גרם ליצירת יחסים טובים עם איש העסקים היהודי-אמריקאי סם זמוריי, שיזם בניית מסילה לעיר הנמל החשובה פוארטו קורטס, שנבנתה מ-1869 עד 1874. העיר קיבלה מעמד רשמי של עיר מהקונגרס הלאומי של הונדורס ב-1902.

חינוך
-----

בסן פדרו סולה נמצאות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת סן פדרו סולה, וכמו כן קמפוסים של אוניברסיטאות מרכזיות בהונדורס כמו האוניברסיטה הטכנולוגית של הונדורס והאוניברסיטה הקתולית של הונדורס.

תחבורה
------

את סן פדרו סולה משרת נמל התעופה הבינלאומי רמון ויידה מורלס הנמצא במרחק של כ-11 קילומטרים מהעיר ומציע טיסות ליעדים בתוך הונדורס ומחוצה לה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סן פדרו סולה** בוויקישיתוף
* אתר למנויים בלבד הניו יורק טיימס, עם חברי הכנופיות בהונדורס: "או שנהרוג, או שיהרגו אותנו", באתר הארץ, 24 במאי 2019
* סן פדרו סולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562472305171
* GND: 7564725-4
* LCCN: n85245065
* MusicBrainz: ff625196-1763-4718-88e9-88eed7587781
* NARA: 10037365
* VIAF: 240125446
* WorldCat: lccn-n85245065

 |
**הנס כריסטיאן גראם** (בדנית: **Hans Christian Joachim Gram**‏; 13 בספטמבר 1853 - 14 בנובמבר 1938) היה רופא ובקטריולוג דני, שעל שמו קרויה **צביעת גראם**, שיטה המשמשת להבדלה ראשונית בין חיידקים ואחת השיטות השכיחות ביותר שפותחו במדע המיקרוביולוגיה עד היום.

ביוגרפיה
--------

הנס כריסטיאן גראם היה בנו של פרדריק טרקל יוליוס גראם (Frederik Terkel Julius Gram), פרופסור למשפטים ולואיז כריסטיאן רולונד (Louise Christiane Roulund).

גראם למד בוטניקה באוניברסיטת קופנהגן והיה עוזר בתחום הבוטניקה לזואולוג יפטוס סטיינסטרופ (Japetus Steenstrup). תוך כדי מחקריו על הצמחים הוא התמחה ביסודות הפרמקולוגיה ובשימוש במיקרוסקופ.

הוא החל ללמוד בבית ספר לרפואה של אוניברסיטת קופנהגן וקיבל את תואר הרופא (MD) בשנת 1878.

בין השנים 1878 ל-1883 עבד כרופא מתמחה בבית החולים העירוני של קופנהגן (Kommunehospitalet).

גראם טייל ברחבי אירופה בין 1883 ל-1885, כשהוא לומד פרמקולוגיה בשטרסבורג, מרבורג וברלין. עבודת המחקר הראשונה שלו עסקה במחקר תאי דם אדומים בגברים. הוא היה בין הראשונים להבחין שמקרוציטים היו מאפיינים של אנמיה ממארת.

ב-1884, כאשר עבד בבית החולים העירוני של ברלין יחד עם קרל פרידלנדר (Carl Friedländer‏; 1887-1847) הוא פיתח שיטה להבחנה בין שתי מחלקות עיקריות של חיידקים. שיטה זו, צביעת גראם ממשיכה להיות פרוצדורה תקנית במיקרוביולוגיה רפואית.

ב-1891 החל לעבוד במרצה בפרמקולוגיה, ומאוחר יותר באותה שנה מונה לפרופסור באוניברסיטת קופנהגן.

ב-1900 הוא התפטר ממשרתו כפרופסור בפרמקולוגיה, על מנת לקבל משרת פרופסור לרפואה.

לאחר מינויו לפרופסור לרפואה ב-1900, פרסם גראם ארבעה כרכים של הרצאות קליניות, בהם נעשה שימוש נרחב בדנמרק.

ב-1923 הוא פרש לגמלאות.

### צביעת גראם

 ערך מורחב – **צביעת גראם**  

העבודה שפרסמה אותו בעולם הייתה פיתוח השיטה לצבוע חיידקים. הצביעה מילאה אחר כך תפקיד מרכזי בסיווג חיידקים. גראם היה איש צנוע, בפרסום הראשון של השיטה הוא ציין "משום כך פרסמתי את השיטה, אם כי היא עדיין לקויה מאוד ופגומה, אך אני מקווה גם שתחת ידיהם של חוקרים אחרים היא תהפך למועילה". צביעת גראם נעשית בעזרת גביש סגול. חיידקים הנצבעים בסגול מכונים "חיידקים גראם-חיוביים", וחיידקים שאינם נצבעים מכונים חיידקים גראם-שליליים (-g) כלומר בעלי דופן-תא עבה או דקה, בהתאמה. הצביעה הנגדית, המאפשרת לראות גם את החיידקים הגראם-שליליים באדום, הוספה מאוחר יותר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנס כריסטיאן גראם** בוויקישיתוף
* הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון יום הולדתו ה-166 של גראם, באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Hans Christian Joachim Gram, באתר "WhoNamedIt.com" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 11755328X
* ISNI: 0000 0000 7857 7353
* NKC: xx0106219
* NTA: 123502543
* VIAF: 32776800
* WorldCat: viaf-32776800

 |
**אוּרֵקי** (בגאורגית: **ურეკი**) היא עיירה במחוז גוריה שבמערב גאורגיה; העיירה נמצאת בנפת אוזורגתי שבדרום-מערב המחוז.

אורקי ממוקמת במישור קולכתי, לחוף הים השחור שממערבהּ, בין שפכי שני נהרות לים (סופסה מצפון וספה מדרום), בגובה ארבעה מטרים מעל פני הים.

לפי נתונים משנת 2014, אוכלוסיית אורקי מנתה 1166 נפש (94,9% גאורגים, 2,7% רוסים).

אורקי נמצאת במרחק 26 קילומטרים מבירת מחוז גוריה, אוזורגתי, שמדרום-מזרחהּ. העיירה מקושרת באמצעות הכביש הבין-מחוזי ס-2 (ს-2) לעיר פותי שבמרחק 22 קילומטרים מצפונהּ ולעיר בתומי שבמרחק 49 קילומטרים מדרומהּ. אורקי מקושרת לבתומי גם על ידי קו הרכבת סמטרדיה-בתומי; בעיירה ישנה תחנת רכבת בקו זה.

בשנים 1930-1929, כאשר אורקי עוד הייתה כפר, הוקמו סביבה מטעי לימונים ומנדרינות על שטח של 490 הקטאר.

נופש
----

אורקי מוכרת כעיירת נופש בזכות החול השחור של חוף הים שלה; צבע החול נקבע על ידי הריכוז הגבוה של המגנטיט בו - שניים עד שבעה אחוזים.

אורך חוף המגנטיט באורקי הוא כ-1,5 ק"מ ורוחבו 60–80 מטרים (המגנטיט נמצא גם מחוץ לחוף המוסדר - השטח הכולל, שבו המינרל מרוכז, משתרע לאורך כ-2,5 קילומטרים ורוחבו 500–600 מטרים).

לטענת המאמינים במגנטותרפיה, החול עם המגנטיט יוצר שדות מגנטיים בעלי סגולות רפואיות.

בעבור המתרחצים שאינם שוחים, חוף הים באורקי הוא מהבטיחותיים ביותר בין חופי הים השחור בגאורגיה מבחינת מפלס מי הים; באורקי אדם בוגר יכול להיכנס לים עד למרחק של 20–40 מטרים מבלי להתכסות במים.

באורקי פועלים מספר בתי מלון ואכסניות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אורקי** בוויקישיתוף