recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**בית החולים לילדים פסטר** היה אחד מבתי החולים הגדולים לילדים בסנקט פטרבורג. במרבית שנות קיומו נקרא בשם "בית החולים יליזבטה" (Елизаветинская клиническая больница) על שם הדוכסית יליזבטה מיכאילובנה.

היסטוריה
--------

### המאה ה-19

בית החולים הוקם בשנת 1844 על ידי ארגון צדקה פרטי, בראשות קצין הצבא הרוסי והמדינאי פיודור ברג. הקמת בית החולים אושרה בצו של ניקולאי הראשון מ-13 באוקטובר (25) 1844. בהתאם לצו הקיסרי מיום 8 במרץ (18) 1845, בית החולים קיבל את שמו לכבוד הדוכסית המנוחה יליזבטה מיכאילובנה. ניקולאי הראשון לקח את בית החולים תחת חסותו ומינה את הנאמן הראשי שלו, הדוכסית ילנה פבלובנה למנהלת. לאחר מותה בשנת 1873, הדוכסית הגדולה יקטרינה מיכאילובנה הפכה לנאמנית הראשית.

בית החולים נפתח בבניין שהותאם לביתו של ראש העירייה איוואן פיודורוביץ ז'רבין בכיכר מיכאילובסקאיה (כיום כיכר האמנויות, בניין 2), שם שכן "המוזיאון הרוסי" של פ. סווינין. ארנסט (יוליוס) אלכסנדרוביץ' מאייר (1810-1872) מונה לרופא הראשי. כאן שכן בית החולים עד 1848. ואז, עד 1862, בית החולים היה ממוקם בבית מספר 2 ברחוב הפלוגה העשירית של גדוד איזמאילובסקי, הרופא הראשי בשנים אלה היה ד"ר תיאובלד אדולף (פיודור קרלוביץ') פון וקסמן (1822-1868).

בשנת 1862, עקב התדרדרות במצב המבנה, בית החולים נסגר באופן זמני ועד 1871 נשלחו ילדים חולים לטיפול בקהילות שונות. ב-21 במאי (2 ביוני), 1871, נחנך בניין חדש על גדת נהר פונטנקה 146 בגשר קאלינקין.

### המאה ה-20

בשנת 1918 - שם בית החולים שונה לבית החולים הקליני על שם לואי פסטר ועיקר התמחותו היא רפואת ילדים.

### המאה ה-21

לאחר התפרקות ברית המועצות בית החולים הפך לבית חולים עירוני המתוקצב על ידי מינהל העיר סנקט פטרבורג בשם "מחלקה לטיפול בשחפת מספר 12" (Противотуберкулёзный диспансер № 12).

לקריאה נוספת
------------

* Редакция журнала. Елизаветинская клиническая больница для детей в Санкт-Петербурге // Всемирная иллюстрация : журнал. — 1894. — Т. 51, № 1320. — С. 330.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית החולים יליזבטה** בוויקישיתוף
* בית חולים הקליני לילדים

הערות שוליים
------------

1. ↑  Елена Павловна, Великая княгиня — основательница сестринского дела в России
2. ↑  Дом И. Ф. Жербина
3. ↑  *Петрова Е. Н.* Павел Свиньин и его «Русский музеум»
4. ↑  Весь Петербург в кармане. Сост.: Алексей Греч. 1851 г.
5. ↑  База данных Эрика Амбургера
6. ↑  Российский медицинский список на 1853 год
7. ↑  Адрес-календаль. Общая роспись всех чиновных особ в государстве (1859—1860).
8. ↑  Новый путеводитель по Петербургу и его окрестностям. 1875 г.
9. ↑  Елизаветинская клиническая больница для малолетних детей. Клинический корпус (здание бывшей Александро-Мариининской лечебницы для приходящих больных) — Больница им. Л. Пастера
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**אריאל אפרים אשבל** (נולד ב-31 במאי 1982 בתל אביב) הוא במאי תיאטרון עצמאי ישראלי.

אשבל הוא בוגר מגמת התיאטרון של תיכון עירוני א' לאמנויות בתל אביב (2000), בית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים (2006) ואוניברסיטת תל אביב, בה למד לתואר ראשון בפילוסופיה והיסטוריה (2010). ביים בפסטיבלי עכו את ההצגות "הדיבוק – בין שני עולמות" (2000), "קוראז'" (2001), "גרעינים" (זוכת הפרס הראשון 2003), "מלתעות" (2006) ו"GIANT" (בשיתוף איזבל לואיס, 2012). יזם ואצר בתיאטרון תמונע את האירועים "קרב-רב", "כלבלב" (2005) ו"עור לבן מסכות שחורות" (2007).

בנוסף לעבודתו כבמאי, אשבל מעצב תאורה למופעי תיאטרון, מחול ומוזיקה. אשבל שיתף פעולה בין היתר עם הכוריאוגרפים רונית זיו, שרון צוקרמן וענת דניאלי, להקת המחול "מוזע", להקות הרוק "הבילויים" ו"דפנה והעוגיות", עם המוזיקאים/פרפורמרים מאיה דוניץ, יוני סילבר, מיכל אופנהיים-לנדאו וכן עם מקהלת גבעול ואנסמבל "רפלקס" של המלחינה קרן רוזנבאום. הופיע בעבודותיהן של הכוריאוגרפיות ענבל בן זקן (תיאטרון תמונע 2002) ואסנת קלנר ("גוונים במחול" 2003).

שימש בין היתר דרמטורג בעבודתו של הכוריאוגרף ברק מרשל "מונגר" (2008) ובמאי שותף בעבודתו של האמן הבינתחומי דניאל לנדאו "One Dimensional man". בשנים 2000–2003 היה תאורן הבית של תיאטרון תמונע, לקח חלק בסדנאות "תמונע" בהנחיית נאוה צוקרמן והיה חבר בוועדה האמנותית של התיאטרון. בין השנים 2008–2010 ניהל אמנותית לצד צוקרמן את פסטיבל המחול השנתי "אינטימדאנס".

זכה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל בשנים 2003/4, 2004/5, 2005/6 ו-2007/8, במענק היצירה ליוצר מבטיח מטעם הקרן בשיתוף תיאטרון תמונע בשנת 2003, בפרס ראש עיריית ירושלים ותיאטרון הזירה הבין-תחומית לשנת 2006, מלגת קרן "מורשה" בשנת 2007, והשתתף בתוכנית האירוח לבמאים צעירים מטעם מכון גתה וארגון התיאטרון הבינ"ל ב-2011.

אשבל הוא בנו של הפובליציסט ישעיהו אשבל ואחיה של השחקנית רותם אבוהב. משנת 2011 הוא מתגורר בברלין, גרמניה עם בן-זוגו, השחקן והפרפורמר יאן-סבסטיאן שובה. השניים נישאו בעיריית ניו יורק באוגוסט 2011.

קישורים חיצוניים
----------------

* בלוג/אתר רשמי
* מרט פרחומובסקי, ‏חובת נוכחות – ריאיון עם אריאל אפרים אשבל, באתר "במחשבה שנייה", 1 בנובמבר 2009
* רוני דורי, עכבר העיר אונליין, בלי דרמות מיותרות, באתר הארץ, 10 במרץ 2009
* **גרעינים**, תיאטרון, אתר הבמה, אוקטובר 2003
צעצוע פופיט
צעצועי פופיט בשלל גדלים וצורות
**פופיט** או **פופ איט** (מאנגלית: **Pop it**) הוא צעצוע שזכה לפופולריות רבה בשנת 2021. הצעצוע עשוי מסיליקון ומיוצר בשלל צורות וגדלים, שבכולם שורות צבעוניות של בועות, שניתן להעבירן שוב ושוב מצד אל צד. הוא משווק כמפחית דחק. הצעצוע הוא מעין גרסה רב-פעמית למשחק בפלסטיק בועות. בנוסף לשימוש בו כצעצוע ליחיד, ניתן להשתמש בו כמשחק נים לשני שחקנים.

הצעצוע נוצר בשנת 1975 על ידי תיאו ואורה קוסטר, זוג ממציאי צעצועים ומשחקים ישראלי, בעלי המותג "תאורה". אורה קוסטר סיפרה כיצד הציגה לתיאו את צורת המשחק: "ביקשתי מתיאו להרכיב לי מודל עגול מפלסטיק שיכלול שדה של שדיים שיעמדו יפה, ושאפשר יהיה ללחוץ עליהם בקלות מצד לצד. תיאו עשה בדיוק מה שביקשתי, שדיים עם פטמות נפלאות, אבל החומרים אז היו נוקשים והלחיצה לא הייתה נעימה". רק בשנת 2012 נמצא יצרן שהסכים לייצר ולהפיץ את הצעצוע - חברת FoxMind ממונטריאול שבקנדה, שבשליטת הישראלי לשעבר דוד קפון. החברה יצרה וריאציות אחדות של האב טיפוס, והחלה להפיץ גרסה עגולה מסיליקון נעים למגע, ששווקה כווריאציה של נים בשם "אחרון מפסיד" (Last Mouse Lost). בשנת 2014 נוצרה גרסה נוספת, מרובעת, שנמכרה בשם GoBong!. בשנת 2019 יצרה החברה שותפות עם חברת Buffalo Toys, וזו השיגה חוזה הפצה בלעדי עם רשת הקמעונאות האמריקאית טארגט, שבה נמכר הצעצוע בשם "Pop It!" וזכה לפופולריות. היצרנים פרסמו את הצעצוע ברשתות החברתיות, והוא זכה לפופולריות רבה לאחר פרסום סרטון ויראלי ברשת טיקטוק שבו גייטליין, קופה מסוג קפוצ'ין, משחקת בצעצוע.

הצעצוע נמכר במאות מיליוני עותקים, מרביתם חיקויים מתוצרת סין ויצרנים נוספים במזרח הרחוק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פופיט** בוויקישיתוף
* דורון אביגד, ‏הסיפור שמתחיל ב-12 מקלות של ארטיק ונגמר במשחק ישראלי שמשגע את העולם, באתר גלובס, 26 במרץ 2021
* אתר למנויים בלבד שירה מייקין, המתכון לסנסציה עולמית: ממציאים ישראלים, מרבד של שדיים וקוֹפה אחת, באתר TheMarker‏, 15 בספטמבר 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד דפנה ארד, חלוצי תעשיית המשחקים הישראלית מסכמים 50 שנות חידושים והמצאות, באתר הארץ, 12 באפריל 2015
**בית החולים פארקלנד ממוריאל** הוא בית חולים ציבורי הממוקם בצפון מערב העיר דאלאס במדינת טקסס שבארצות הברית. נמצאות בו 862 מיטות אשפוז.

היסטוריה
--------

בית החולים נוסד בשנת 1894 במבנה עץ שהוקם בשטח מיוער (Parkland) כקילומטר וחצי ממקומו הנוכחי של בית החולים. ב-1913 הוכנס לשימוש מבנה לבנים שהוקם באותו אתר.

ב-1954 עבר בית החולים למבנה סמוך למקומו הנוכחי.

בית החולים התפרסם בנובמבר 1963 כאשר טופלו בו שלושה פצועים שהיו קשורים ברצח הנשיא קנדי: הנשיא עצמו, שהובא ירוי לבית החולים ומותו נקבע שם 30 דקות לאחר ההתנקשות, ועמו הובא מושל טקסס ג'ון קונלי שנפצע באותה התנקשות, ובהמשך לי הארווי אוסוואלד, החשוד ברצח הנשיא, שהובא לבית החולים אחרי שנורה על ידי ג'ק רובי ומת על שולחן הניתוחים. גם רוצחו של אוסוואלד אושפז בהמשך בבית החולים.

עומס המבקרים בבית החולים הלך וגדל עם השנים, עד שהתקבלה ההחלטה להקים לבית החולים קמפוס חדש ומודרני ליד הקמפוס הישן. עבודות ההקמה החלו בסתיו 2010, ובקיץ 2015 החל בית החולים לפעול במשכנו החדש. הוקמו בו בניין אשפוז בעל 17 מפלסים בשטח של 160 אלף מטר רבוע, מבנה מרפאות בשטח של 35 אלף מ"ר, מבנה משרדים בשטח של 25.5 אלף מ"ר וחניון בקיבולת של 6,000 מכוניות. עלות הקמתו הגיעה ל-1.27 מיליארד דולר.

פעילות רפואית ולימודית
----------------------

פארקלנד הוא בית חולים אוניברסיטאי, אחד מבתי החולים המסונפים למרכז הרפואי דרום-מערב של אוניברסיטת טקסס.(אנ') הוא עוסק בכל תחומי הרפואה ומהווה מרכז רפואי שלישוני. הוא מהווה מרכז טראומה בדרגה I, אחד מארבעה בעיר דאלאס. נמצאת בו אחת מיחידות הכוויות הגדולות ביותר בארצות הברית.

בנוסף לקמפוס המרכזי שלו מפעיל בית החולים מרפאות-חוץ רבות ברחבי העיר דאלאס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית החולים פארקלנד ממוריאל** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בית החולים פארקלנד ממוריאל (באנגלית)
* אתר בית החולים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007604292105171
* ISNI: 0000 0004 0429 5571
* LCCN: n93805164
* VIAF: 263604278
* WorldCat: lccn-n93805164

 |
**קבוצת בית רימון** הייתה קבוצת נוער שהורכבה מתלמידי הגימנסיה הגרמנית בעיר ריגה, שהוקמה כדי ליצור מסגרת לחינוך עצמי לעבודה ציונית לאומית. קבוצת בית רימון הייתה אחת מארבע קבוצות שהיו יחדיו הגרעין המייסד של תנועת בית"ר.

הקמת הקבוצה
-----------

קבוצת רימון הוקמה בעקבות ביקור של זאב ז'בוטינסקי בריגה, לטביה, בנובמבר 1923, במהלכו העביר סדרה של הרצאות בענייני אקטיביזם יהודי. הפעולה הראשונה של קבוצת בית רימון התקיימה בשבת, ה-5 בינואר 1924. הפעולות של הקבוצה, שהתקיימו שלוש פעמים בשבוע, כללו הרצאות בנושא דברי ימי ישראל, תולדות הציונות וספרות עברית. בנוסף כללו הפעולות גם התעמלות, תרגילי סדר ושירה בציבור.

הקמת הסתדרות טרומפלדור
----------------------

ב-27 בדצמבר 1923 התאחדה הקבוצה עם עוד שלוש קבוצות נוער נוספות שהורכבו מתלמידי בתי הספר התיכוניים בריגה לגוף אחד, שקיבל את השם "הסתדרות הנוער הציוני-אקטיביסטי על שם יוסף טרומפלדור" או בקיצור "הסתדרות טרומפלדור", שמאוחר יותר הפך לתנועת בית"ר.

נטישת חברים להקמת השומר הצעיר
-----------------------------

בשנת 1924 נפגשו אנשי הקבוצה עם נציג שנשלח במיוחד על מנת להעבירם אל תנועת נוער סוציאליסטית. בעקבות הפגישה השתכנעו חלק מחברי הקבוצה לפרוש. הפורשים ייסדו את תנועת השומר הצעיר בלטביה.

עלייה לארץ ישראל
----------------

בשנת 1925 החליטה הקבוצה לעבור לפסים אקטיביים, והחבר גרשון שץ נשלח מטעם הקבוצה לעלות לארץ ישראל, כדי להקים בה פלוגות עבודה עבריות.

קישורים חיצוניים
----------------

* צילום קבוצתי של מייסדי הקבוצה
|  |
| --- |
| **סולטאני אוסה** |
| **שושלת מודאיטו** |
| קאדהאפו |
| קאדהאפו מוחמד אבן קאדהאפו |
| אידאהיס אבן קאדהאפו מוחמד |
| אידאהיס אבן מוחמד אבן אידאהיס |
| האנפאדה אבן אידאהיס |
| מוחמד אבן האנפאדה |
| מוחמד אבן אידאהיס אבן האנפאדה |
| יאייו אבן מומחד אבן האנפאדה |
| מוחמד יאייו |
| עלי מיראה האנפאדה |

**סולטנות אוסה** הייתה מדינה בצפון מזרחה של אתיופיה, מדינה זו הייתה מדינתם של העפרים וגבלה בצפונה באריתריאה, ובמערבה ודרומה בשאר אתיופיה.

היסטוריה
--------

הסולטנות הייתה היורשת של אימאת אוסה, שהתפרקה בשנת 1577 כאשר מוחמד ג'אסה העביר את בירתו מהעיר הרר לעיר אוסה, מוחמד ג'אסה מת בשנת 1672 והאימאם עומר דין בן אדם ירש אותו. בפועל הסולטנות הוקמה על ידי הסולטאן קאדהאפו בשנת 1734. הסמל הראשי של הסולטאן היה שרביט כסף, שהיה בעל תכונות קסומות.

הסולטאן מוחמד אבן האנפאדה הביס והרג את וורנר מונזינגאר ב-1875 כאשר הוביל את צבא מצרים לתוך אתיופיה. ב-1865 איטליה שאוחדה לא מזמן קנתה את העיר עסב מהסולטאן מוחמד (שנהפכה למושבת אריתריאה בשנת 1890), והוליכה את הסולטאן מוחמד לחתום על כמה אמנות עם איטליה. כתוצאה מכך, הקיסר האתיופי מנליק השני הציב חייל מצב ליד העיר אוסה "על מנת לוודא שסולטאן אוסה לא יכבד את הסכמיו עם איטליה" במשך המלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה.

במשך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, הסולטאן מוחמד יאייו הסכים לשתף פעולה עם הפולשים האיטלקיים. כתוצאה מכך ב-1943 הממשלה האתיופית החדשה שלחה את הצבא שלכד את הסולטאן מוחמד, והכריזה על סולטאן אחר מבני משפחתו. בעקבות שלטון הדרג באתיופיה בשנת 1975 הסולטאן עלי מיראה האנפאדה גורש לערב הסעודית אך חזר לאחר הפלת משטר זה בשנת 1991, והמשיך את שלטונו בין 1995 עד 1996. כיום סולטנות זו הפכה למחוז עפר המודרני שהוא דמוקרטי, שושלת הסולטאנים ששלטה באזור ירדה מהשלטון בשנת 1996, מושל עפר הנוכחי הוא ישמעאל עלי סירו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סולטנות אוסה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mordechai Abir, The era of the princes: the challenge of Islam and the re-unification of the Christian empire, 1769-1855 (London: Longmans, 1968), p. 23. מסת"ב 0582645174
2. ↑  Abir, pp. 23-26.
3. ↑  J. Spencer Trimingham, Islam in Ethiopia (Oxford: Geoffrey Cumberlege for the University Press, 1952), p. 262. מסת"ב 9780415446730
4. ↑  Edward Ullendorff, The Ethiopians: An Introduction to Country and People, second edition (London: Oxford University Press, 1965), p. 90. מסת"ב 0-19-285061-X
5. ↑  Chris Proutky, Empress Taytu and Menilek II (Trenton: The Red Sea Press, 1986), p. 143. מסת"ב 0-932415-11-3
6. ↑  Anthony Mockler, Haile Selassie's War (Brooklyn: Olive Branch Press, 2003), p. 111. מסת"ב 9781566564731
7. ↑  Trimingham, p. 172.
**אוגוסט פון וילה** (בגרמנית: **August von Wille**‏: 18 באפריל 1828 – 31 במרץ 1887) היה צייר נוף רומנטי ומאוחר יותר צייר ז'אנר.

ביוגרפיה
--------

וילה הגיע ממשפחה אצולה בהסן והיה הצעיר מבין שמונה ילדיו של חבר המועצה הממשלתית פרידריך פון וילה (1776–1837).

וילה היה האמן הראשון במשפחתו. הוא למד באקדמיה בקאסל בין השנים 1843–1847 לפני שנכנס לשיעור הנוף של יוהאן וילהלם שירמר באקדמיה לאמנות בדיסלדורף בשנת 1847. לאחר השירות הצבאי בין השנים 1851–1852, המשיך את הכשרתו אצל שירמר עד לשנת 1854. בשנת 1849 הוא חבר באגודת האמנים דיסלדורף מלקסטן.

וילה התגורר בויימאר בשנים 1859–1863 לאחר שהדוכס הגדול קארל-אלכסנדר פון זקסן-וויימר-אייזנאך מינה אותו כמורה בבית הספר המקומי לאמנות. בשנת 1863 חזר לדיסלדורף עם משפחתו. הוא עבד כצייר דיוקנאות, נוף, אדריכלות וז'אנר. בין היתר נסע לתורינגיה, הסן, הריין התיכון והמוזל. הוא בעיקר צייר בחוץ את נופיו בפורמט קטן.

הוא התחתן עם ציירת החיות קלרה פון וילה ( 1837-1883) ב-31 במאי 1859 ברודסהיים. בנם היה צייר הנוף פריץ פון וילה (1860–1941).

יצירה
-----

מבחינת הסגנון, וילה הלך בעקבות מורו שירמר, אך התנתק מהריאליזם המפורט שלו. עד סוף הקריירה שלו נשאר במסורת בית הספר של דיסלדורף, כולל את נופיו האטמוספיריים. לעיתים קרובות הוא צייר גם מוטיבים עירוניים ואדריכליים רומנטיים, כמו רחובות ציוריים, מפותלים, טירה וחורבות מנזר, לעיתים קרובות עם דמויות. סצינות לאור ירח אופייניות ליצירתו. סצינות היער מעידות על פנייתו לרומנטיקה.

וילה העביר את ציור הנוף ההיסטורי של קרל פרידריך לסינג לפורמט הקטן ולסגנון אידילי. מאוחר יותר החל וילה לצייר נושאי ז'אנר. בנוסף לציורי הנוף והז'אנר, ידועים כמה פורטרטים מצוירים היטב.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוגוסט פון וילה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Historische Commission bei der königl. Akademie der Wissenschaften, **Allgemeine Deutsche Biographie, Bd. 43**, München/Leipzig: Duncker & Humblot, 1. 1898, Allgemeine Deutsche Biographie, עמ' 254
2. ↑  Lexikon der Düsseldorfer Malerschule 1819 - 1918, Vol.3, Munich 1998, pg.422–426

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 117387479
* ISNI: 0000 0000 6674 4185
* RKD: 84586
* SUDOC: 249064677
* ULAN: 500022975
* VIAF: 788844
* WorldCat: viaf-788844

 |
קולר הוא מאפיין מובהק של בדס"מ
**קולר** הוא התקן, אשר נענד סביב צוואר בן הזוג הנשלט כייצוג ל"שייכותו" לבן זוגו השולט בקרב חובבי הBDSM. לעיתים, נוסף קולר וירטואלי בדמות כיתוב קצר של שם השולט ליד הכינוי של הנשלט במידה ששניהם חברים באתר בדס"מי אחד.

לקולר משמעות סמלית עמוקה בקהילת ה-BDSM. שימוש בקולר מסמל את היותו של העונד שייך לקבוצת הנשלטים. לבישת הקולר יכולה גם לסמל שאדם זה הוא רכושו של השולט ונמצא במערכת יחסים.

בזמן משחקי תפקידים נהוג לייחס לקולר משמעות משפילה המדמה את עונדו לחיית מחמד או לבהמה. כאשר במשחקי השליטה מעורבות קשירות, הקולר משמש ככלי ריסון ונהוג לאבטח בעזרתו את ראשו של הנשלט לחפץ נייח או להובילו בעזרת רצועה.

קולרים עשויים לרוב מעור, מגומי, מ-PVC וממתכת. הקולרים מעוצבים בכמה אופנים שבדרך כלל כוללים נקודות קשירה כגון אבזמים, רצועות, טבעות מתכת, ווים, מנעולים ושאר אמצעים המאפשרים לחבר רצועות לקולר. אנשים רבים משתמשים בקולרי כלבים עם אבזם כתחליף לקולרים מעוצבים.

ענידת הקולר בפעם הראשונה כדרך לסימול היחסים בין בני הזוג נקראת **קילור**.
לפעמים אנשים מקיימים את טקס הקילור מיד לאחר חתונתם כדרך לציין את קשר ה-BDSM בחייהם. לעיתים, כאשר בני הזוג נוהגים להתחלף בתפקידי שולט ונשלט, הם עונדים קולרים בעלי מנעול. מאחר שהורדת הקולר איננה אפשרית ללא המפתח, החזקת המפתח מסמלת את השולט באותו הרגע.

אנשים מעטים עונדים את הקולר בכל שעות היממה. אלו שעושים זאת בוחרים בדרך כלל לענוד קולר הנראה גם כפריט אופנתי.

סוגי קולרים
-----------

### קולר יציבה (Posture Collar)

אישה עם קולר יציבה מגומי
קולר זה עשוי מחומר קשיח ורחב מספיק כדי לתמוך בסנטר מלמעלה ובכתפיים מלמטה. קולר מסוג זה מגביל מאוד את יכולת התזוזה של הצוואר ומכריח את העונד לתנוחה שבה ראשו זקוף קדימה ומעלה. שדה הראייה של העונד מצומצם להתרחשויות בגובה עיניו בלבד מכיוון שהוא איננו מסוגל להרכין מבט מטה ואינו יכול לסובב ראשו לצדדים מבלי לסובב את כל גופו וכתפיו.

### קולר טורין (Turian collar)

קולר העשוי ממתכת קשיחה בצורת חישוק. המונח הוטבע על ידי הסופר ג'ון נורמן בסדרת ספריו גור. לחישוק המתכת הברגה פנימית מאחור או מנעול קטן והוא אינו צמוד לצוואר העונד. קולר זה משמש כקולר סמלי ונחשב כפריט אופנתי יותר משאר הסוגים.

### רצועה

רצועה היא חתיכת חבל, עור, שרשרת או כל חומר גמיש אחר אשר מתחברת לקולר הנשלט או מקיפה את צווארו ישירות. הרצועה הנפוצה ביותר היא רצועת לולאה בעלת טבעת קטנה בקצה כך שניתן להשחיל צד אחד בטבעת וליצור לולאה אשר תקיף את הצוואר. משיכת רצועת הלולאה מהדקת את הלולאה סביב צוואר הנשלט ומאפשרת לשולט להכריח את הנשלט לעשות כרצונו או להענישו כראות עיניו.
מטרת הרצועה:

* להוביל את הנשלט בצורה משפילה.
* לחזק את תחושת חוסר האונים של הנשלט.
* לשלוט פיזית בתנוחתו של הנשלט.

היסטוריה
--------

קולרי מתכת שימשו בעת העתיקה בעיקר כאמצעי ריסון לעבדים. ברומא נהוג היה לסמן עבדים בעזרת קולר ואפילו לסמנו עם כתובת בעליו כך שאם העבד יברח וייתפס יתאפשר למצוא את בעליו בקלות.
שימוש בקולרי עבדים נעשה גם במאה ה-18 לזיהוי עבדים בבריטניה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קולר** בוויקישיתוף
**רודולף שדו** (בגרמנית: **Rudolf Schadow**;‏ 1786, רומא – 1822, רומא) היה פסל יהודי גרמני.

משמאל לימין:רודולף שדו, ברטל תורוואלסן, וילהלם פון שדו בציור של וילהלם פרידריך פון שדו

קורות חיים
----------

בנם הבכור של הפסל יוהאן גוטפריד שדו ומריאן דה וידל היהודיה.

בהיותו בן שנתיים, אימו נפטרה בגיל 56 בעת לידת אחיו וילהלם פרידריך שדו.

החל את הכשרתו אצל אביו בברלין.

בשנת 1810 בעזרתם של אנטוניו קנובה וברטל תורוואלסן עברו רודולף ואחיו הצעיר וילהלם פרידריך פון שדו לרומא. רודולף למד בסטודיו של כריסטיאן דניאל ראוך.

בניגוד לאחיו וילהלם ופליקס (שנולד בהמשך לאשתו השנייה של אביו) שבחרו ללמוד ציור, רודולף בחר בפיסול.

רודולף חזר לברלין לזמן קצר ובשנת 1812 שב לרומא, חבר לכריסטיאן דניאל ראוך והתנצר.

בשנת 1812 דחה הצעה למשרה מטעם האקדמיה לאמנות של דיסלדורף.

שדו נפטר בגיל 36 ונקבר בסנט אנדראה דלה פראטה.

גלריה
-----

* נערה מסובבת את גופה בארמיטאז'נערה מסובבת את גופה בארמיטאז'
* קושרת הסנדל בבגלריה הלאומית הישנה בברליןקושרת הסנדל בבגלריה הלאומית הישנה בברלין
* נערה עם יונה בבגלריה הלאומית הישנה בברליןנערה עם יונה בבגלריה הלאומית הישנה בברלין

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רודולף שדו** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14518157z (data)
* GND: 117094943
* ISNI: 0000 0000 6676 1567
* KulturNav: 4ee18c89-6bf6-4106-a24f-c9c75c129c2d
* LCCN: nr2001032227
* RKD: 255101
* SUDOC: 058935592
* ULAN: 500087977
* VIAF: 30304461
* WorldCat: lccn-nr2001032227

 |
**רודולף רדר** (**Rudolf Reder**;‏ 4 באפריל 1881 – 1968) היה כימאי יהודי שנכלא במחנה ההשמדה בלז'ץ, והוא מהמעטים בו ששרדו ממנו.

ביוגרפיה
--------

רודולף רדר נולד בלבוב ב-4 באפריל 1881.

במקצועו היה כימאי - יצרן סבון.

ב-16 באוגוסט 1942 נלקח מלבוב לבלז'ץ. הגיע למחנה השמדה בלזץ כאסיר יהודי, פחח, בין הבודדים שעבדו במחנה השמדה בלז'ץ במשך ארבעה חודשים עד שניצל הזדמנות וברח על נפשו בנובמבר 1942. הוא מצא מסתור אצל ידידה בלבוב שם כתב על שהתרחש בבלז'ץ.

הוא סיפר כיצד ברח:

"בסוף חודש נובמבר הלכו ונסתיימו ארבעה חודשים לשהותי במקום ההריגה בלז'ץ. הרוצח אירמאן הודיע לי בוקר אחד, שלמחנה דרוש פח, הרבה פח… נסעתי במכונית בלוויית ארבעה אנשי אס אס ושוטר. בלבוב, לאחר יום עבודה בהטענת פח, נשארתי במכונית, שמור בידי רוצח אחד; האחרים הלכו לבלות את הזמן. ישבתי שעות אחדות ללא עניין וללא תנועה. ראיתי במקרה, שהשומר שלי נרדם, והוא נוחר. בתנועה ספונטאנית, בלי שחשבתי על כך אף לרגע, גלשתי מהמכונית; הרוצח ישן. עליתי על המדרכה, עשיתי את עצמי רגע, כאילו אני מחטט במשהו על-יד הפח; לאט לאט יצאתי לרחוב לגיונוב, שם הייתה תנועה מרובה. כיסיתי את פני בכובעי, ברחובות הייתה האפלה, אף אחד לא ראה אותי. זכרתי איפה גרה פולניה, בעלת הבית שלי, הלכתי אליה. הסתירה אותי…"
הוא הסתתר בלבוב עד לכניסתו של הצבא האדום ביולי 1944. בו בחודש נחקר על ידי התובע הרוסי, יו"ר הוועדה המיוחדת לחקר פשעי הגרמנים, ומסר דו"ח על האירועים שחזה בהם לסופר הרוסי ולדימיר בילייבוב. בינואר 1946 הוא מסר דין וחשבון לוועדה ראשית לחקר פשעי הגרמנים בקרקוב, בפני יושב ראש הוועדה, השופט ד"ר זן (Sehn).

לאחר המלחמה נישא לידידה שאצלה הסתתר ונשאר לחיות בלבוב. עדותו היא בין הבודדות מבלז'ץ ויש לה חשיבות רבה בשל כך.

עדותו התפרסמה בפולנית ובאנגלית בספר "בלז'ץ".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רודולף רדר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  הוועדה ההיסטורית היהודית המרכזית ליד הוועד המרכזי של יהודי פולין - הסניף בקרקוב, עדותו של רדר, נתקבלה על ידי ד"ר נלה רוסט (Dr. Nella Rostowa)
2. ↑  רודולף רדר – עדות ממחנה ההשמדה בלזץ – צ׳ורטקוב
3. ↑  yuvalav, שניים מתוך חצי מיליון, באתר קול לובלין, ‏1 ביוני 2012

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007267067405171
* BIBSYS: 8042790
* BnF: cb13616071s (data)
* GND: 107211450X
* ISNI: 0000 0001 1453 0369
* LCCN: no00036767
* NLP: A23364440
* NTA: 369414853
* VIAF: 98143069
* WorldCat: lccn-no00036767

 |
**צמרן צהוב-זנב** (שם מדעי: ***Oreonax flavicauda***) הוא מין של קוף ממשפחת קופי עכביש החי ביערות גשם טרופיים והוא המין היחיד בסוגו. בעבר היה שייך לסוג צמרן. קוף זה אנדמי לפרו בסמוך להרי האנדים.

מאפיינים
--------

אורכו של הצמרן 51–53 ס"מ עם זנב באורך 63 ס"מ וגוף ששוקל עד 8 ק"ג בממוצע. הזכרים גדולים מהנקבות. פרוותו חומה ולעיתים גם כתומה עם פנים כהות וחוטם ושפתיים לבנות. הוא שעיר ובעל רעמת פנים קטנה והוא בעל זנב ארוך ולופתני כמו קוף העכביש. הוא מצוי בין העצים ביער ומסוגל לקפוץ למרחק של 15 מטרים.

הצמרן חי בקבוצות קטנות של עד 23 פרטים המכילים זכרים ונקבות הנעים יחדיו ביער. הוא ניזון בעיקר מעלים אך מגוון בפרחים, פירות, אגוזים וזרעים, ביצים, חרקים וחסרי חוליות אחרים. קולו נשמע כמו קול כלב ומשמש לאזעקה, הרתעת יריבים או לחיזור.

צמרן זה נעשה נדיר מאוד בטבע וייתכן ששרדו רק 250 פרטים בוגרים שלו. הוא נמצא בסכנת הכחדה חמורה עקב הפגיעה ביער ועקב ציד וילודה נמוכה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צמרן צהוב-זנב** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ADW
* ARKive
* ITIS
* GBIF
 |
**אד בניס** (באנגלית: **Ed Benes**) הוא שם העט של מאייר הקומיקס **חוזה אדילבנז בזרה דה מורה** (José Edilbenes Bezerra de Moura). בניס הוא אחד ממאיירי העפרון הבולטים של חברת DC קומיקס (החל מ-2002) ובעבר עבד גם במארוול קומיקס. הוא אייר סדרות כגון "איירון מן", "קפטן אמריקה", "ציפורי הטרף", "סופרגירל", "סופרמן", ו"ליגת הצדק".

ביוגרפיה
--------

בניס נולד בשנת 1972 בסיארה, ברזיל, וחי מ-1986 בלימואירו (Limoeiro). הוא החל מתעניין ועוסק בקומיקס משנת 1989, אז הוא העתיק דמויות מחוברות קומיקס השייכות לאחיו. עבודת הקומיקס המקצועית הראשונה שעשה הייתה בשנת 1993, בקומיקס הקרוי "סאמורי" (Samuree), יחד עם ניל אדמס.

עבודתו בקומיקס
--------------

בניס עלה לשורה הראשונה של מאיירי הקומיקס עם עבודתו באיור עפרון של הקומיקס "Gen¹³", שהופץ בקנה מידה גדול משמעותית מעבודותיו הקודמות. העובדה כי בניס אינו דובר אנגלית כי אם פורטוגזית בלבד דרשה מכותבי קומיקס כגון בראד מלצר לפרט ברמה מילולית מדויקת את הנדרש בסצנה המאוירת (במקרה של מלצר, סצנה מתוך ההרצה השנייה לחוברות "ליגת הצדק"). לאחר תרגום של הוראותיו על ידי מתורגמן, העיר מלצר כי הסצנה הייתה מדויקת לחלוטין.

לאחר עבודתו על "סופרגירל", הוצע לו לראשונה חוזה בלעדיות עם DC, שבמסגרתו יאייר את "Birds of Prey".

בניס מעיד על עצמו כי הוא מעדיף[דרוש מקור] לאייר דמויות של גיבורי על, במיוחד "סופרמן", "ספיידרמן", "אקס מן" ועוד. בנעוריו הוא נהג לקרוא חוברות של "קונאן הברברי" בעיקר. לרוב הוא מעדיף[דרוש מקור] לצייר נשים, אך גם יצורים מסוגת הפנטזיה. לרבות מדמויותיו קווים סגנוניים דומים.

רשימת חוברות ומותגי קומיקס באיורו
---------------------------------

* איירון מן (המיני סדרה *Heroes Reborn*)
* קפטן אמריקה (המיני סדרה *Heroes Reborn*)
* ליגת הצדק (החל מסדרת *Justice League of America vol. 2*)
* סופר גירל
* Birds of Prey
* אקס מן
* קפטן מארוול (DC קומיקס)
* Samuree
* Deathstroke
* Gunfire
* Artemis
* Glory
* Wildcats
* Sci tech
* Darkchylde
* Gen¹³
* Lady Death
* Chastity
* Thundercats
* Codename: Knockout

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אד בניס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אד בניס
* אד בניס, ברשת החברתית אינסטגרם
* האתר הרשמי של בניס
* גלריית עבודות של בניס ב-deviantART

הערות שוליים
------------

1. ↑  הביוגרפיה של אד בניס, באתר הרשמי שלו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1207237
* BnF: cb16645208c (data)
* CANTIC: a11191600
* GND: 1242131957
* ISNI: 0000 0001 2025 2238
* LCCN: n2003048908
* NKC: xx0174417
* NTA: 387562532
* VIAF: 47850480
* WorldCat: lccn-n2003048908

 |
**אוגוסט מרסייה** (בצרפתית: **Auguste Mercier**‏; 8 בדצמבר 1833 – 3 במרץ 1921) היה גנרל צרפתי.

קריירה צבאית
------------

הוא נולד בעיר אראס שבחבל נור-פה דה קאלה בצפון צרפת. ב-1852 התקבל לאקול פוליטקניק שהיה ברובע הלטיני של פריז. הצטיין בלימודיו ובחר לשרת בחיל התותחנים. הוא שירת במקסיקו במשך ההרפתקה הצבאית של צרפת במדינה זו (1863–1867), ולקח חלק במלחמת צרפת–פרוסיה (1870). ב-1884 התמנה לבריגדיר גנרל, ב-1888 - למנהל כללי של שירותי המלחמה, ב-1889 - למפקד חטיבה (בצבא הצרפתי - דרגה גבוהה מזו של בריגדיר גנרל) וב-1893 - לשר המלחמה. יצאו לו מוניטין כאיש צבא פיקח, מדבר בקצרה ובעל זיכרון יוצא מן הכלל.

חלקו בפרשת דרייפוס
------------------

בקיץ 1894 נודע לו כי המודיעין הצרפתי חשף איגרת שנשלחה אל השגרירות הגרמנית בפריז, ובה פירוט של מסמכים צבאיים חסויים צרפתיים. ב-7 באוקטובר של אותה שנה, על סמך פענוח מסמכים אלה בעזרתו של המומחה לגרפולוגיה אלפונס ברטיון, החליט כי אלפרד דרייפוס, שהיה היהודי היחיד ששירת במטה הכללי, אשם בבגידה. אחרי שדרייפוס נידון למאסר עולם באי השדים, הגנרל מרסייה הציע לשנות את החוק כדי לאפשר גזר דין מוות על בגידה.

ב-1895 דרש להשמיד את המסמכים הסודיים שבעטיים דרייפוס נמצא אשם בדין, ומשלא נענה בחיוב נאלץ להתפטר מתפקידו כשר המלחמה, אך נשאר גנרל חשוב בצבא. במשפטו החוזר של דרייפוס שנערך בעיר רן שבחבל ברטאן (8 באוגוסט 1899), שימש כעד הראשי נגד דרייפוס, שנמצא אשם שנית אך שוחרר כעבור עשרה ימים בשל חנינה מנשיא הרפובליקה אמיל לובה.

ב-1906 בית המשפט זיכה את דרייפוס מכל אשמה, שמו טוהר והוא הוחזר לצבא בדרגת רב-סרן, למרות התנגדותו הנחרצת של הגנרל מרסייה שלא חדל עד יומו האחרון מלהאשים את דרייפוס בבגידה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוגוסט מרסייה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12462606k (data)
* GND: 1038836573
* ISNI: 0000 0000 0193 5204
* The Léonore id LH//1831/29 is not valid.
* SNAC: w6qw87zs
* SUDOC: 076152030
* VIAF: 37015017
* WorldCat: viaf-37015017

 |
שמורת ראס מוחמד מסומנת בירוק
ראס מוחמד
**ראס מוחמד** (בערבית: **رأس محمد**, תעתיק: ראס מֻחַמַּד), הוא לשון יבשה במצרים הנמצאת בנקודה הדרומית ביותר של חצי האי סיני וחודרת בכיוון דרום-מזרח, למרחק של כשמונה קילומטרים, אל תוך הים האדום. הקצה הדרומי של הלשון נמצא כ-20 קילומטרים מדרום לשארם א-שייח'. ממערב ללשון נמצא מפרץ סואץ וממזרח לה נמצא מפרץ אילת. באזור נמצאת שונית אלמוגים מן העשירות באזור והוא נחשב אחד מאתרי הצלילה הטובים בעולם.

היסטוריה
--------

לשון היבשה בשמה היווני-רומי, פוסידון (על שם אל הימים במיתולוגיה היוונית), נזכרת לראשונה בחיבורו של הגאוגרף סטרבון מראשית המאה ה-1. במאה ה-12 היה הגאוגרף מוחמד אל-אדריסי הראשון אשר כינה את המקום בשמו הערבי "ראס אבו מוחמד". 

למן תחילת המאה ה-16 ועד תחילת המאה ה-20, שלטה האימפריה העות'מאנית בחצי האי סיני. במאבק הכוחות שהתרחש בתחילת המאה ה-20 בין הטורקים ובין האימפריה הבריטית על סיני, הציעו הטורקים לחלק את חצי האי על בסיס קו אל עריש-ראס מוחמד. הצעה זו נדחתה על ידי הבריטים. ב-1956, בעת מבצע קדש, כבשה ישראל את האזור, אך נסוגה ממנו תוך מספר חודשים. ב-1967, במלחמת ששת הימים כבשה ישראל שנית את חצי האי סיני ושהתה באזור עד תחילת 1980. אז שורטט מחדש, במפות ובשטח, קו אל עריש-ראס מוחמד שהיה קו ביניים בנסיגת ישראל לגבול הבינלאומי, כפי שהוסכם בהסכם השלום בין ישראל למצרים. 

ב-1983 הוכרז האזור כשמורת טבע ימית על ידי הסוכנות לענייני הסביבה של מצרים. גודל השמורה הוא 480 קמ"ר. אופי ואקלים שטח הלשון הוא מדברי. חלקו מישור טרשי המכוסה חול וחלוקים וחלקו גבעות נמוכות. הנקודה הגבוהה באזור מגיעה לגובה של 73 מטר מעל פני הים. בחלקים הצפוניים יותר של השמורה מצויים גם ואדיות ודיונות חול. בחלק מהחופים מצויים ריכוזי צמחיית מנגרובים מסוג Avicennia marina ‏. 

יותר מ-200 מיני אלמוגים מצויים בשוניות שבאזור. מתוכם, 125 הם אלמוגים רכים. סביב אותן שוניות ניתן למצוא יותר מ-1,000 מיני דגים, 40 מיני כוכבי ים, 25 מיני קיפודי ים, 100 מיני רכיכות ו-150 מיני סרטנאים. מבין צבי הים הנמצאים באזור, ניתן לציין את צב הים הירוק וצב הים הקרני הנצפים באזור באופן סדיר.

אזור ראס מוחמד מפורסם בכרישים אשר מגיעים אליו לעיתים מהים האדום. על שם אותם כרישים נקרא חוף הצלילה המפורסם "Shark Reef" וגבעת התצפית שמעליו "Shark Observatory". כרישים אלו נחשבים כלא מסוכנים לאדם, אולם ידוע על מקרים נדירים בהם הותקפו מתרחצים וצוללים. לא רק כרישים מגיעים מהים האדום, אלא גם דולפינים, ברקודות ודגים גדולים אחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ראס מוחמד** בוויקישיתוף
* שמורת הטבע ראס מוחמד

הערות שוליים
------------

1. ↑  זאב וילנאי, **סיני עבר והווה**, הוצאת אחיעבר, 1969
2. ↑  וילנאי, שם
3. ↑  סוכנויות הידיעות, שארם א-שיח': תיירת מתה מתקיפת כריש, באתר nrg‏, 5 בדצמבר 2010
**אנג'לו יאנק** (בגרמנית: **Angelo Jank**‏; 30 באוקטובר 1868 – 9 באוקטובר 1940) היה צייר בעלי חיים גרמני, מאייר וחבר הזצסיון במינכן. הוא התמחה בסצינות עם סוסים ורוכבים.

ביוגרפיה
--------

לאחר שסיים את לימודיו בגמנסיה בשנת 1888, למד באקדמיה לאמנויות יפות בין השנים 1891–1896 אצל לודוויג פון לפץ (אנ') ופאול הקר והציג יחד עם כמה חברות אמנות בארמון הזכוכית. בשנת 1898 הוא הופיע לראשונה עם חברי הזצסיון במינכן.

בין השנים 1899 עד 1907 היה מורה באקדמיה לנשים של התאחדות האמנים במינכן. לאחר מכן מונה לפרופסור באקדמיה לאמנויות יפות, במקומו של וילהלם פון דיץ (אנ'). בשנת 1922, לאחר פרישתו של היינריך פון ציגל, ירש אותו יאנק כפרופסור לציור בעלי חיים. מאוחר יותר הוא נבחר ליו"ר הראשון של "אגודת האמנים החזותיים" ועמד בראש תערוכותיהם בגלספלאסט.

במשך שנים רבות הוא הועסק גם כמאייר במגזינים "יוגנד" וגם היה מדריך באקדמיה לאמנויות יפות, שם בין היתר לימד את קרל גטרמן הצעיר.

הוא היה נשוי לברונית אנה פון תונגן, ממשפחת אצילים ותיקה, שחלק מחבריה הסתבכו במפלגה הנאצית. בתו נישאה לברון ברטרם ריידסל צו אייזנבך. ילד נוסף היה בנם הנס יאנק (אשתו הייתה מרתה, לבית לארסון), שבתו אנג'לה נישאה לנסיך אלברכט מאוטינגן-שפילברג.

מרומן שהיה לו עם הציירת מארי שניר נולד בן בשם קלאוס. מאוחר יותר חתמה שניר על נישואי נוחות עם פרנץ מארק כדי לספק לגיטימציה לילד.

בנוסף לציורים, הוא צייר ציורי קיר ב"יוסטיזפלסט" וסצנות מההיסטוריה בבניין הרייכסטאג בברלין. בין תלמידיו הידועים ביותר היו לואי גרל, ארמה בוסי, נינה ארבור, פרנץ קסבר סטאל, הנריק גוטליב, קאטה לאסן, קרל רבוס ואדולף ציגלר.

עבודתו הייתה גם חלק מאירוע הציור בתחרות האמנות באולימפיאדת הקיץ של 1936.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנג'לו יאנק** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Richard Braungart: *Angelo Jank – München.* In: *Deutsche Kunst und Dekoration*, Bd. 29, Okt. 1911–März 1912, S. 30–44. (בגרמנית)
2. ↑  Brigitte Salmen, Maria Marc. Leben und Lebenswerk, from: Maria Marc im Kreis des "Blauen Reiter" (exhibition catalog), Schloßmuseum Murnau, 2004 (בגרמנית)
3. ↑  Olympedia – Angelo Jank, www.olympedia.org

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007499285905171
* BnF: cb14970187w (data)
* GND: 117078778
* ISNI: 0000 0000 6661 7346
* KulturNav: 89530468-1bc4-4cdc-a261-88a784f0a773
* NKC: xx0057567
* NTA: 152626301
* RKD: 41671
* ULAN: 500074383
* VIAF: 34728454
* WorldCat: viaf-34728454

 |
**ספר חיים ושלום** הוא ספר שאלות ותשובות בנושאים השייכים לסדר אבן העזר בטור ובשולחן ערוך בשני חלקים שחיבר רבי חיים פאלאג'י. הספר התפרסם במיוחד בשל התשובה המופיעה בספר המתיר לכפות גירושין לאחר 18 חודשי מריבה בין בני הזוג. לספר יצאו מספר מהדורות צילום מאז הדפסתו הראשונה, בין השאר בירושלים ה'תש"ם ובאשדוד ה'תשנ"ז.

תוכן ומבנה
----------

בחיבור חקירות שונות (שלא כתגובה למקרה מסוים), ושאלות ממקומות שונים, מלבד אלו שמאזמיר, עירו של המחבר, ניתן למצוא שאלות מטבריה, מרודוס מאת רבי מיכאל יעקב ישראל, מפאדובה, מטראבולוס מאת אברהם חיים אדאדי, מאלמדייה מאת רבי ישועה אלקאים, מארג'יל מאת רבי שלמה זוראפה, מאדריאנופולי ועוד.

### שם הספר

הספר נקרא חיים ושלום משני טעמים, האחד: "למען נזכה ונחיה לעסוק בתורה לשמה ולהיות מתלמידיו של **אהרן** אוהב שלום ורודף שלום", והשני הוא על פי הגמרא בכתובות דף נ', שמסבירה את הפסוק "וראה בנים לבניך שלום על ישראל" כך: "רשב"ן אמר כיון שבנים לבניך, שלום על דייני ישראל ולא אתו לאינצויי", כלומר בתפילה שנזכה לשלום בין איש ואשתו ולא להגיע לידי חליצה ויבום.

היחס לעגונות
------------

החבי"ף התייחס בחומרה וברצינות רבה מאוד לנושא פתרון בעיית העגינות:

> 
> ועוד נראה טעם כעיקר שהחיוב מוטל על חכם בעל הוראה להשתדל בזה לפי מה שמצינו רבותינו בש"ס שקראו לנשי ישראל בשם בנות ישראל… נראה שבאו ללמדנו שירחם הדיין והב"ד וכל מי שהוא חכם ובעל הוראה להשתדל על נשי ישראל כאילו הם בנותיו שיצאו מיריכו ובכן בבא עליהן צרה וצוקה שנעלמו בעליהן באיזה אופן שיהיה ותהיינה צרורות, שישים כל מגמתו לחפש בספרי הפוסקים חיפוש מחיפוש עד מקום שידו מגעת וידיעתו מכרעת בינו לשמים אם המצא ימצא להפוך בזכותן כאלו היתה בתו ממש כדי שלא תשאר עגונה כמו שמשתדל אב על בתו...
> 
> 
> 
> — חיים ושלום, חלק ב סימן א
> 

בדומה לדבריו אלה, הוא התיר לבית הדין לכפות את הבעל לתת גט כאשר סכסוך שפרץ בין בני הזוג לא נפתר לאחר שמונה עשר חודשים:

> 
> כשיהיה קטטה ומריבה בין איש ואשתו, ולא ניתן יהיה להשכין שלום ביניהם, ימתינו עד זמן ח"י חדשים. ואם בינם לשמים נראה לבית דין שלא יש תקווה לשום שלום ביניהם, יפרידו הזיווג, ולכופם לתת גט, עד שיאמרו: רוצה אני
> 
> 
> 
> — חלק ב' סימן קי"ב
> 

תשובה זו נידונה רבות בבתי הדין הרבניים ובספרי הפוסקים.

ראו גם
------

* שו"ת לב חיים
* שו"ת חיים ביד

קישורים חיצוניים
----------------

* חיים ושלום חלק א', גישה מקוונת באתר הספרייה הממלכתית של רוסיה
* רבי חיים פאלאג'י, **חיים ושלום חלק א'**, אזמיר תרי"ז, באתר היברובוקס
* רבי חיים פאלאג'י, **חיים ושלום חלק ב'**, אזמיר תרל"ב, באתר היברובוקס
* חיים ושלום, שני כרכים, גישה מקוונת באתר הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  חלק ב' סימן קיב
2. ↑  חלק א' סימן א'
3. ↑  חלק א' סימנים ו-ז
4. ↑  חלק א' סימן ט
5. ↑  חלק א' סימנים כא-כב
6. ↑  חלק א' סימן כ"ה
7. ↑  חלק א' סימנים לא-לב
8. ↑  הקדמת הספר
9. ↑  הגר"ע בצרי שליט"א (פד"ר כרך יב עמ' 206), פס"ד של הגר"ש גורן זצ"ל (פד"ר כרך ט, 213), פס"ד של הגר"י ניסים, הגרי"ש אלישיב והגר"ב ז'ולטי זצ"ל, כרך ז' עמ' 111 ואילך, פסקי דין רבניים (חלק יג, עמוד 362) בפס"ד של הגר"א וולדינברג, הגר"י קוליץ והגר"א שפירא זצ"ל ועוד ועיין סיכום הדעות ב*ד%20פתח%20תקווה.docx פס"ד תיק 1264292/1*
10. ↑  שו"ת תעלומות לב, חלק ב אבן העזר, הלכות גטין סימן א, דף לד ע"ב, שו"ת יביע אומר חלק ג, אבן העזר, סימן יח, אות יג, בסוף התשובה, שו"ת ציץ אליעזר, חלק ו, סימן מב, קונטרס אורחות המשפטים, פרק א, ד"ה ואגב; שם, חלק יז, סימן נב, ה, "אבני משפט" ח"י עמ' 48 ועוד
**אנג'לו דה גוברנטיס** (באיטלקית: **Angelo de Gubernatis**;‏ 7 באפריל 1840, טורינו – 26 בפברואר 1913) היה בלשן, משורר ומחזאי איטלקי. הוא היה מועמד לקבלת פרס נובל לספרות מספר פעמים.

ביוגרפיה
--------

אנג'לו דה גוברנטיס נולד בטורינו למשפחה אצילה מפרובנס. הוא למד באוניברסיטת טורינו וקיבל מלגה להמשך לימודי סנסקריט בברלין. בשנת 1862 הוא קיבל מינוי של פרופסור לסנסקריט באוניברסיטת פירנצה. בעקבות חתונתו לקרובת משפחה של מיכאיל בקונין והתקרב לדעותיו ועזב את העבודה. לאחר שנה דה גוברנטיס התגרש וחזר ללמד. בשנת 1886 הוא הקים בפירנצה מוזיאון שמוקדש להודו.

בשנת 1891 הוא עבר לספיאנצה – אוניברסיטת רומא. דה גוברנטיס הקים מספר כתבי עת מדעים בתחום מזרחנות. בשנת 1887 הוא מונה למנהל של Giornale della società asiatica.

בנוסף לפעילות מדעית, אנג'לו דה גוברנטיס עסק בכתיבת שירה והקים ירחון לנשים Cordelia. הוא כתב 15 מחזות.

דה גוברנטיס היה עורך של אנציקלופדיה Storia universale della letteratura (1882–1885). הוא חקר שירה איטלקית עתיקה ובין היתר גילה מחדש את איזבלה די מורה לקהל הרחב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנג'לו דה גוברנטיס** בוויקישיתוף
* עבודות של דה גוברנטיס
* ביוגרפיה
* כתבי אנג'לו דה גוברנטיס בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298736705171
* BIBSYS: 2034870
* BNE: XX1178120
* BnF: cb12075083m (data)
* CANTIC: a10390133
* CiNii: DA04545375
* GND: 119454270
* ICCU: CFIV034928
* ISNI: 0000 0001 0889 5126
* LCCN: n84052818
* NKC: jn20000601287
* NLA: 36183200
* NLG: 75915
* NSK: 000121315
* NTA: 067713505
* RERO: 02-A000047799
* SELIBR: 57673
* SNAC: w6p28x4q
* SUDOC: 029041686
* Trove: 1225430
* VcBA: 495/15691
* VIAF: 39401211
* WorldCat: lccn-n84052818

 |
**אוגוסט אדולף אדוארד אבֶּרהארד קונדט** (בגרמנית: **August Adolf Eduard Eberhard Kundt** ; ‏18 בנובמבר 1839 - 21 במאי 1894) היה פיזיקאי גרמני בן המאה ה-19, אשר התפרסם במחקריו בתנאי היווצרותם של גלים עומדים בגזים, ובחקר התוצא המגנטו-אופטי והנפיצה האנומלית.

ביוגרפיה
--------

אוגוסט קונדט נולד בשווֶרין שבמקלנבורג-שוורין, גרמניה. את פרק לימודיו המדעיים החל בלייפציג, אך עבר מאוחר יותר, לאוניברסיטת ברלין. שם, הקדיש את עצמו תחילה, ללימודי אסטרונומיה, אבל פנה ללימודי פיזיקה בהשפעת היינריך מגנוס, ואת לימודיו לתואר שלישי סיים ב-1864, כאשר תיזת המחקר שלו הייתה הדפולריזציה של אור.

ב-1867 התמנה קונדט באוניברסיטת ברלין, ושנה לאחר מכן, קיבל משרת פרופסור לפיזיקה במכון הפוליטכני הפדרלי בציריך, שם היה גם מורו של וילהלם קונראד רנטגן. כעבור כשנתיים בווירצבורג, הוא נקרא ב-1872 לשטראסבורג, שם נטל חלק רב בארגונה של אוניברסיטה חדשה, ועסק בהקמתו של המכון לפיזיקה שם. ב-1888 הוא שב לברלין כיורשו של הרמן פון הלמהולץ כמנהל המכון לפיזיקה של ברלין וכמחזיק הקתדרא של פיזיקה ניסויית שם. הוא נפטר לאחר מחלה, בישראלדורף, ליד ליבק, ב-21 במאי 1894.

כאיש מחקר מקורי, קונדט הצליח במיוחד בחקר טיבם של גלי קול וגלי אור. ב-1866 הוא פיתח שיטה חשובה ביותר לחקר גלי הקול המופקים באוויר הכלוא בצינורות חלולים. שיטה זו התבססה על העובדה שאבקה דקה, כמו ליקופודיום, המפוזרת בחללה הפנימי של שפופרת, בו יוצר רטט בעמוד אוויר, נוטה להצטבר בתלוליות באזורי צמתים, כאשר את המרחקים ביניהם ניתן, לפיכך, למדוד ישירות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוגוסט קונדט** בוויקישיתוף

* אוגוסט קונדט, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* אוגוסט קונדט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb134891142 (data)
* GND: 11661031X
* ISNI: 0000 0001 2102 144X
* LCCN: nr2001031398
* MGP: 123973
* NTA: 28300875X
* SNAC: w6mw2n3b
* SUDOC: 035793864
* VIAF: 69083441
* WorldCat: lccn-nr2001031398

 |
**חיים חרמש** (4 בינואר 1919 - 23 במרץ 2007) היה מצנחני היישוב, פעיל פוליטי ולוחם אנטי-פשיסטי ישראלי, יליד הונגריה.

חייו
----

חרמש נולד בהונגריה בעיר וספרם בשם **מיכאי קאסאש** (Mihály Kaszás). חרמש היה בין מנהיגי "הנוער הציוני" בהונגריה ויחד עם אשתו דינה עלה לישראל בשנת 1940 באניית המעפילים "LIBERTAD". חיים נכלא על ידי הבריטים בעוון עלייה בלתי לגאלית במחנה המעצר בעתלית למשך שנה תמימה.

במלחמת העולם השנייה, ב-1944, התנדב חיים חרמש לפעולת צנחני היישוב באירופה וצנח פעמיים ביוגוסלביה ובצ'כוסלובקיה.

חבריו חביבה רייק, צבי בן יעקב ורפי רייס שצנחו איתו, לא שבו. 
במשך שנה, בזמן שנילחם במחיצת הפרטיזנים באויב הגרמני, ניתק הקשר עמו ורק לאחר שנה כאשר שב לארץ, נודע כי הוא עדיין בחיים. את הקורות אותו תיעד בספר "מבצע אמסטרדם".

שירת כמזכיר כללי של תנועת הנוער הציוני העולמית.
את ספרו השני "בצל המצודה" כתב תוך כדי מחקר שורשים אודות המשפחה.
נפטר בקיבוצו כפר גליקסון במרץ 2007 לאחר מחלה בגיל 88.

ראו גם
------

* צנחני הישוב


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007514970305171
* ISNI: 0000 0000 2763 3028
* LCCN: n87920922
* NKC: jo2015861180
* VIAF: 70462226
* WorldCat: lccn-n87920922

 |

קישורים חיצוניים
----------------

* כתבי חיים חרמש בפרויקט בן-יהודה
קברו של רמי פייג
**רמי פייג** (9 בנובמבר 1967 - 22 ביולי 2017) היה מהנדס אלקטרוניקה ישראלי, ראש מחלקת אלקטרוניקה ביחידה הטכנולוגית של אגף המודיעין ויזם היי-טק. חתן פרס ביטחון ישראל לשנת 2005.

ביוגרפיה
--------

רמי פייג גדל ברמת אביב ולמד בבית הספר להנדסאים. בשנים 1991–1994 למד הנדסת חשמל בטכניון וב-2001 סיים תואר שני בתחום באוניברסיטת תל אביב.

שירת בצה"ל במשך 26 שנים, ובתפקידו האחרון, בשנים 2010–2014, היה ראש מחלקת אלקטרוניקה ביחידה הטכנולוגית של אגף המודיעין בדרגת אלוף-משנה. במסגרת שירותו קיבל בשנת 2005 את פרס ביטחון ישראל.

לאחר שחרורו מצה"ל, נמנה, בשנת 2016, עם מקימי חברת "יוניספקטרל", שעסקה בפיתוח מצלמה דיגיטלית בעלת יכולת לנתח את תכונות החומר המצולם, וכמנכ"ל החברה הוביל אותה תוך חודשים אחדים לגיוס הון של 7.5 מיליון דולר. בהמשך אותה שנה נמנה עם מקימי חברת "היילו" (Hailo), העוסקת בבינה מלאכותית בתחום האינטרנט של הדברים.

ניגן בגיטרה חשמלית והשתתף בהרכבים מוזיקליים אחדים.

נישא לגילה ונולדו להם שלושה ילדים. בשנת 2015 נישא בשנית לבלה קפשייב, שאותה הכיר במהלך שירותם המשותף באגף המודיעין. 

ב-22 ביולי 2017 טבע למוות בחוף הבונים. נטמן בבית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא.

קישורים חיצוניים
----------------

* הגר רבט, רמי פייג, סטארטאפיסט וחתן פרס בטחון ישראל, טבע בים, באתר כלכליסט, 23 ביולי 2017
* יעל ולצר וקרן נתנזון ויץ, נפרדים ממנכ"ל יוניספקטרל לשעבר שטבע בחוף דור, באתר ynet, 23 ביולי 2017
* אורית מרלין-רוזנצוייג, בעלה רמי ואמיר פרישר-גוטמן טבעו באותו יום. 'בגיל 33 אני אלמנה. הזוי', באתר Xnet‏, 27 באוגוסט 2017

* סרטונים Rami Feig - CEO of Unispectral, ILTV ISRAEL DAILY, May 25 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  Rami Feig, באתר Crunchbase
2. ↑  אלירן רובין, בדרך לדור חדש של צילום דיגיטלי: הסטארט-אפ הישראלי יוניספקטרל גייס 7.5 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 5 באפריל 2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007517278005171

 |
לוח זיכרון לאנג'לו רוטה בבודפשט
שמו של רוטה מונצח על לוח זיכרון לראול ולנברג ולמצילי יהודים נוספים, בחצר בית הכנסת הגדול של בודפשט
**אנג'לו רוטה** (באיטלקית: **Angelo Rotta**;‏ 9 באוגוסט 1872 – 1 בפברואר 1965), יליד מילאנו, היה שגריר הוותיקן (נונציו) בהונגריה בשלהי מלחמת העולם השנייה וחסיד אומות העולם.

פועלו
-----

בתקופת שירותו מטעם הוותיקן בבולגריה, נחשף לסבלם של יהודי אירופה תחת השלטון הנאצי והיה שותף למאמץ להשגת אישור עלייה (סרטיפיקטים) לארץ ישראל לכמה שיותר מיהודי בולגריה.

ב-24 במרץ יעץ רוטה לממשלת הונגריה למתן את תוכניותיה ביחס ליהודים. ביום התחלת הגירושים להשמדה (15 במאי 1944) מחה רוטה בשם האפיפיור נגד הגירוש המתוכנן, אך ללא הועיל.

ב-26 ביוני 1944, לאחר שקיבל לידיו את דו"ח ורבה-וצלר המתאר את ההשמדה באושוויץ, מסר רוטה, כנציג האפיפיור בהונגריה, מכתב מחאה מטעם האפיפיור פיוס ה-12 נגד גירוש יהודי הונגריה לעוצר הכתר ההונגרי, מיקלוש הורטי. אף שהניסוח היה חמקמק, הייתה זאת הפעם הראשונה שהאפיפיור יצא נגד רצח היהודים שהתרחש ברחבי אירופה באותה עת. באותו יום וכפי הנראה בהשפעת המכתב, התכנסה מועצת הכתר ההונגרי וקיבלה החלטה על הגירה של 7,800 יהודים בעלי סרטיפיקטים.

לאחר עליית מפלגת "צלב החץ" בהונגריה, שתמכה במדיניות הנאצית, התרבו מחאותיו של רוטה בפני השלטון.

בין השאר, פעל להשגת מסמכי הצלה שונים ליהודים יחד עם דיפלומטים נוספים מארצות נייטרליות, (שהוכרו אף הם, בתום המלחמה, כחסידי אומות העולם) בהם ג'ורג'ו פרלסקה איש העסקים האיטלקי שפעל בשגרירות הספרדית, פרידריך בורן, הציר השווייצרי בארגון הצלב האדום וקרל לוץ דיפלומט שווייצרי, והצליח להשיג מסמכי הגנה מטעם הוותיקן לכ-2,500 יהודים. הסתייע רבות במזכירו האישי ג'נארו ורולינו שזכה אף הוא להכרה כחסיד אומות העולם.

ראו גם
------

* הצלת יהודים במהלך השואה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנג'לו רוטה** בוויקישיתוף
* דמותו של פיוס ה- 12 ופועלו, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
* הפצת דו"ח אושוויץ ודו"ח שואת יהודי הונגריה והשפעותיה(הקישור אינו פעיל)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007511356605171
* GND: 1047399229
* ISNI: 0000 0004 2569 3552
* LCCN: no2014001494
* VIAF: 306129872
* WorldCat: lccn-no2014001494

 |
אנג'ליקה באלאבנוב, 1917
אנג'ליקה באלאבנוב מבקרת את ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון במשרד ראש הממשלה בתל אביב-יפו, 1962
**אנג'ליקה באלאבנוב** (ברוסית: **Анжелика Балабанова** ידועה גם כבאלאבנובה, או באלאבנוף) (1878 – 25 בנובמבר 1965) הייתה מהפכנית קומוניסטית יהודייה-אוקראינית איטלקית, הידועה אף בשל השפעתה על בניטו מוסוליני בתחילת דרכו, בטרם אימץ את הפאשיזם.

ביוגרפיה
--------

באלאבנוב נולדה בעיר צ'רניגוב באוקראינה, ונחשפה לפעילות מהפכנית וקומוניסטית בעת שהייתה תלמידה באוניברסיטה החופשית של בריסל. היא התיישבה ברומא והחלה לארגן פועלים במפעלי הטקסטיל. בשנת 1900 הצטרפה למפלגה הסוציאליסטית האיטלקית, והייתה מקורבת למנהיגיה כאנטוניו לבריולה ג'אסינטו מנוטי סראטי, פיליפו טוראטי ואף בניטו מוסוליני אותו הדריכה בתורת המרקסיזם. בניגוד למיתוס הרווח, מעולם לא הייתה מאהבתו של מוסוליני.

במהלך מלחמת העולם הראשונה הקצינו דעותיה לשמאל, והיא הפכה לפעילה ב"תנועת צימרוולד", אינטרנציונל קומוניסטי שהתכנס בשווייץ, והביע התנגדות למלחמה. זמן רב בילתה בשווייץ הנייטרלית, והפכה לפעילה בתנועות השמאל שם.

ב-1917 הצטרפה למפלגה הבולשביסטית ברוסיה והפכה למזכירת הקומינטרן בין השנים 1919 ל-1920. היא עבדה לצידם של לנין, ליאון טרוצקי וגריגורי זינובייב, כמו גם לצד אמה גולדמן ורבים אחרים. ב-1922 עזבה את רוסיה עקב חילוקי דעות עם הנהגת המפלגה. היא שבה לאיטליה והצטרפה לסראטי בסירובו לציית להוראות הקומינטרן.

באיטליה הנהיגה את "התנועה המקסימליסטית" (מקסימליזם הוא כלל הדרישות שאם תושגנה ניתן יהיה לומר שהושג הסוציאליזם בניגוד ל"דרישות המינימום" שהועלו על ידי ה-SPD למשל, בגרמניה, המהוות אך שלב ביניים ונועדו לפתור מצוקות מיידיות). היא המשיכה להנהיג את התנועה גם לאחר עזיבתו של סראטי, ששב לשורות הקומוניסטים. עם עליית הפאשיזם נאלצה להימלט, בתחילה לשווייץ, ולאחר מכן לפריז ומשם לניו יורק. לאחר מלחמת העולם השנייה שבה לאיטליה.

אחרי 1947 תמכה בג'וזפה סרגאט לאחר שסירב לקבל את בריתה של המפלגה הסוציאליסטית עם הקומוניסטים, והצטרפה אליו להקמת "מפלגת העובדים הסוציאליסטית", שלאחר גלגולים ושינויים היא כיום "המפלגה הסוציאליסטית הדמוקרטית האיטלקית", מפלגת שמאל קטנה, המיוצגת בפרלמנט.

ב-1965 מתה ברומא ונקברה בבית הקברות הפרוטסטנטי של רומא.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנג'ליקה באלאבנוב** בוויקישיתוף
* ארכיב האינטרנט של באלאבנוב
* Uomini di Pace
* מרתה אקלסברג, **אנג'ליקה באלאבנוב**, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית)
* יוסף נדבה, ‏על אנג׳ליקה באלאבאנובה : פגישות ורשמים, **מולד** 247–248, 1976, עמ' 439–447
* אנג'ליקה בלבנוב (1878-1965), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007258123005171
* BIBSYS: 90390304
* BnF: cb118899391 (data)
* CiNii: DA00944459
* GND: 118945572
* HDS: 027588
* ICCU: RAVV031285
* ISNI: 0000 0001 2018 1783
* LCCN: n50017669
* NDL: 00432148
* NKC: skuk0000059
* NLA: 35012560
* NLP: A37059579
* NSK: 000677005
* NTA: 067679153
* RERO: 02-A002962453
* SNAC: w6tm7jrm
* SUDOC: 026701693
* Trove: 789529
* VcBA: 495/95777
* VIAF: 64001205
* WorldCat: lccn-n50017669

 |