recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
זכר בתצוגה
נקבת השכווי
**שכווי הצווארון** (שם מדעי: *Bonasa umbellus*) הוא מין של שכווי יחידי בסוגו. מין זה קבוע במקום חיותו ואינו נודד והוא נפוץ ברחבי אמריקה בהרי האפלאצ'ים מקנדה עד לאלסקה. הוא הציפור הלאומית של מדינת פנסילבניה.

התת-מינים של השכווי הם:

* *B. u. yukonensis*
* *B. u. umbelloides*
* *B. u. labradorensis*
* *B. u. castanea*
* *B. u. affinis*
* *B. u. obscura*
* *B. u. sabini*
* *B. u. brunnescens*
* *B. u. togata*
* *B. u. mediana*
* *B. u. phaios*
* *B. u. incana*
* *B. u. monticola*
* *B. u. umbellus*

השכווי שוקל בממוצע כ-450-750 גרם ואורכו 40-50 ס"מ. מוטת כנפיו 50-64 ס"מ. השכווי חום-אפור ומנוקד בנקודות כחולות, עם זנב מניפתי לבן שלאורכו עובר פס שחור גדול. הוא גם יכול לנפח את צווארו המקושט לגודל מרשים ומכאן שמו. חזהו יותר בהיר משאר הגוף ורגליו. הנקבות מוסוות וצבעם חום-בהיר ולבן עם כתמים. לשני המינים יש ציצה מאחורי ראשם, אך אצל הזכר היא גדולה בהרבה וזקורה.

כמו רוב התרנגולאים הוא אוכל-כול הניזון מגרגירים, זרעים, פירות שונים וחסרי חוליות קטנים. מזונו המגוון מאפשר לו להסתגל למגוון בתי גידול מערבות עשב ויערות, לטונדרות ומורדות הרים.

בעונת הרבייה הם מתנהלים יותר שקט ממינים אחרים של שכווים ואינם קוראים אלא מתופפים לנקבות.

טורפיהם הנפוצים הם שועלים, דובים, שונרים, סמורים, ראקונים ועופות דורסים. כשהם מותקפים הם מסתתרים בצמחייה ורק כמוצא אחרון יעופו לעבר ענפי עצים.

ראו גם
------

* שכווי הלענה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שכווי הצווארון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IBC
 |

* שכווי הצווארון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  שכווי הצווארון באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548542505171
* NARA: 10676250

 |
**מותו של איוואן איליץ'** (ברוסית: Смерть Ивана Ильича) הוא נובלה שכתב הסופר הרוסי לב טולסטוי. הסיפור פורסם בשנת 1886 ומאז תורגם לשפות רבות, ובכללן מספר פעמים לעברית. הסיפור הוא אחת מיצירות המופת של ספרות העולם והריאליזם הקלאסי ואחת מיצירותיו החשובות של הסופר.

עלילה
-----

עלילת הסיפור נפתחת כשנודע מותו של איוואן איליץ לחבריו במקום עבודתו בבית המשפט. הבשורה מתקבלת באדישות ובהקלה, נוכח הקידום שלו יכולים כמה מהם לצפות בעקבות מותו. אחד מהם, פיוטר איוונוביץ׳ נאלץ לבקר בבית המת, שם הוא פוגש באלמנתו, אותה מעסיקה בעיקר האפשרות להוציא סכום כסף נוסף מאוצר המדינה. 

מכאן שב הסיפור אל ילדותו של איוואן איליץ׳ ומתאר את מהלך חייו, שעמדו בסימן שאיפתו להסתפח אל העשירים ובעלי המעמד, ליהנות מהשררה שמזמן לו תפקידו המשפטי, לבלות ולהשתעשע, ועיקר העיקרים, להימנע מכל ״אי נעימות״ או מכל קיצוניות שתשבש את הליכתו השלווה בתלם. בצוק העתים, כשהוא מבין כי מסלול ההתקדמות שלו מוגבל, מחליט איוואן איליץ׳ להשיג לו משרה בשכר גבוה יותר בבירה, ואחרי השגתה הוא מרהט ומעצב את בית המשפחה החדש בקפידה. 

לרוע מזלו של איוואן איליץ׳ כשהוא מנחה את עושה הטפטים במלאכתו, הוא נחבל בצידו. פגיעה זו, הנראית תחילה זניחה, מולידה עם הזמן כאב עמום, ההופך בהדרגה למחלה המכלה את כוחו של איוואן איליץ׳. כשהוא נופל למשכב, מתהפך עולמו. אותה אדישות שהפגין כל חייו לגורלם של בני משפחתו והסובבים אותו, שנתפשו בעיניו רק כמי שמפריעים או אינם מפריעים לחייו הקלים והנעימים, שבה אליו בדמות אותה אדישות ממש כשהיא מופנית כלפיו: בתו מוטרדת מכך שגוויעתו המזוויעה משבשת את תוכניותיה לצאת לתיאטרון, אשתו בוחנת את משטר התרופות שלו בעיקר מצד הרצון להאריך את חייו כך או כך כדי להמשיך וליהנות ממשכורתו. רק בנו הקטן מפגין עדיין מידה של חמלה אנושית כלפיו. באופן דומה, אותה שררת שרד ואותם שקרים ששמע והשמיע בבית המשפט, מתוך ביטחון גמור כי כך דרכו של עולם, שב איוואן איליץ׳ ושומע מפי הרופאים השונים בהם הוא נועץ. כל חייו, הוא נוכח לדעת, היו קודש למניעת חדירתה של ״אי נעימות״ לתוכם, וככל שהוא שוקע עמוק אל תוך מחלתו ומותו הופך וודאי יותר הוא הולך ונלכד באי יכולתו לפרוץ את מחסום ״אי הנעימות״ הזו של השקר המוסכם. היחידי שמאפשר לו הצצה לאפשרות אחרת הוא המשרת גראסים, איכר שעבר העירה, ומשרת אותו במסירות שאינה מסתירה את הבנתו שמדובר בשירות למי שיעבור מן העולם עד מהרה. הסיפור נגמר במותו מתוך הבנה כי כל חייו חי בשקר.

תרגומים לעברית
--------------

* מות איבן איליץ', לב טולסטוי, תרגום: אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ, יפו : יפת, תרע"ב-תרע"ג, 1913.
* מותו של איוון איליץ', לב טולסטוי, תירגמה מרים ברנשטיין-כהן. כרוך יחד עם *השבוי מקווקז*, סיפור נוסף של טולסטוי, 144 עמ', ספריית תרמיל, 1965.
* איוואן איליץ' ואחרים, ל.נ. טולסטוי, תרגום: פטר קריקסונוב, 320 עמ׳, תשנ"ט / 1999. הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד/ספרי סימן קריאה.
* מותו של איוואן איליץ, לב ניקולאייביץ טולסטוי, הוצאת דביר, 195 עמ׳, תרגום: א"ד יציב, 2005. הספר כולל עוד שתי נובלות: האב סרגי והשטן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מותו של איוואן איליץ'** בוויקישיתוף
* מותו של איוואן איליץ', באתר OCLC (באנגלית)
* מות איבן איליץ' בתרגום אז״ר בפרויקט בן-יהודה
* מותו של איוואן איליץ', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4352332-8
* LCCN: no2016017651
* MusicBrainz work: 76e90977-a7cd-4517-b4f4-9f4f4eaf7de1
* VIAF: 208709165
* WorldCat (עם VIAF): 208709165

 |
**ארנסט אוגוסט, נסיך הנובר** (בגרמנית: **Ernst August von Hanover**; ‏נולד ב-19 ביולי 1983), הוא בנו של ארנסט אוגוסט החמישי, נסיך הנובר והוא הראשון בסדר הירושה של בית הנובר.

ביוגרפיה
--------

ארנסט אוגוסט נולד בהילדסהיים ב-19 ביולי 1983, לארנסט אוגוסט, נסיך הנובר ולשנטאל הוכולי, בתם של יוהאן גוסטב הוכולי ורוזמרי למבק. עד אמצע שנות העשרה שלו חיו ארנסט אוגוסט ואחיו בהארלינגהם לודג' בלונדון. ארנסט אוגוסט למד במלברן קולג' בבריטניה, ולאחר מכן בניו יורק, וכיום (2017) הוא מתגורר בלונדון ועוסק בתחום הבנקאות.

בשנת 2004 העביר לו אביו את ניהול נחלות ונכסי בית הנובר, שנשארו בידי המשפחה לאחר סיפוח ממלכת הנובר לפרוסיה בשנת 1866. בשנת 2014 השאיל ארנסט אוגוסט מספר ציורים וחפצים לתערוכה של סקסוניה התחתית, על שליטי בריטניה מבית הנובר, ואשר נערכה בחסות צ'ארלס, נסיך ויילס, ונתרמו לה למעלה מ-1,000 פריטים על ידי אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת.

ארנסט אוגוסט ואשתו יקטרינה מאלישבה לאחר חתונתם
בקיץ 2016 התארס ארנסט אוגוסט עם יקטרינה מאלישבה, מעצבת אופנה רוסית. שבוע לפני החתונה הביע אביו ארנסט אוגוסט החמישי, נסיך הנובר התנגדות לחתונה משום שחשש להשפעות שליליות שלה על נכסי המשפחה. אף על פי כן התחתנו השניים ב-6 ביולי 2017 בבית העירייה החדש של הנובר, בטקס אשר נוהל על ידי שטפן שוסטוק ראש עיריית הנובר, וב-8 ביולי נערך טקס החתונה הדתי במרקטקירכה בעיר. בחתונה השתתפו הרבה מבני האצולה האירופיים, אולם אבי החתן נעדר מהחתונה.

משפחתו
------

ביולי 2017 התחתן ארנסט אוגוסט עם יקטרינה מאלישבה, ממנה נולדו לו שתי בנות ובן:

* אליזבת, נסיכת הנובר (נולדה ב-2018)
* ולף אוגוסט, נסיך הנובר (נולד ב-2019)
* אלאונורה, נסיכת הנובר (נולדה ב-2021)

אילן יוחסין
-----------


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג |   | ויקטוריה לואיזה, נסיכת פרוסיה |   | אלברכט, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג |   | הרטה, נסיכת איזנבורג-בידינגן |   |  |  |  |   |  |  |  |
|   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |   |   |   |   |   |   |   |  |   |
|
|   |   | ארנסט אוגוסט, נסיך הנובר |   |   |   |   |   | אורטרוד, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג |   |   |   |   |   | יוהאן גוסטב הוכולי |   |   |   |   |   | רוזמרי למבק |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   | ארנסט אוגוסט, נסיך הנובר |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | שנטאל הוכולי |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | **ארנסט אוגוסט, נסיך הנובר** |
|

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארנסט אוגוסט, נסיך הנובר** בוויקישיתוף
* האתר הרשמי של בית הנובר (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1034742922
* VIAF: 302704496
* WorldCat (עם VIAF): 302704496

 |
**שכבת הרשת** (Network) היא השכבה השלישית במודל ה-OSI והיא אחראית על מיפוי לוגי של הרשת והעברת נתונים על פי מיפוי זה. היא מספקת שירותים לשכבת התעבורה ומשתמשת בשירותיה של שכבת הקו על מנת להעביר את הנתונים על גבי הרשת.

שכבת הרשת היא השכבה בה מתבצעות כל ההחלטות הנוגעות לדרך בה יועברו הנתונים על גבי הרשת, היא זו שתקבע האם קיים קשר בין המקור ליעד, היא תבחר באיזו דרך יעברו הנתונים (בהנחה שקיימת יותר מדרך אחת בין המקור ליעד) על פי שיקולים שונים, ביניהם מהירות, זמינות ויכולת יצירת קשר, יעילות, עומס ועלויות.

שכבת הרשת אחראית גם על חלוקת כתובות לוגיות לכל התחנות ברשת. כתובות לוגיות (כיום בדרך כלל כתובות IP) הן כתובות שניתנות על פי היגיון מסוים, בדרך כלל בצורה מדרגית, על מנת שאפשר יהיה לאתר כל תחנה בקלות יחסית. לא יכול להתקיים מצב בו לשתי תחנות באותה רשת יש אותה כתובת לוגית.

פרוטוקולים של שכבת הרשת
-----------------------

את הפרוטוקולים הפועלים בשכבת הרשת נהוג לחלק לשני סוגים - פרוטוקולים מנתבים ופרוטוקולים מנותבים:

פרוטוקולים מנתביםאלו הם הפרוטוקולים המשמשים את הנתבים בבואם לבחור את התחנה הבאה אליה תועבר החבילה. פרוטוקולים מנתבים דואגים בדרך כלל גם להעברת מידע בין נתבים כך שאלו יוכלו "ללמוד" את מבנה הרשת, ובכך לבצע החלטות טובות יותר בבואם לבצע החלטות ניתוב. דוגמאות לפרוטוקולים מנתבים: RIP ,BGP ,IGRP ו-EIGRP.
פרוטוקולים מנותביםאלו הם הפרוטוקולים בהם משתמשות התחנות ברשת על מנת לסמן את חבילות המידע (Packets) שהן מעבירות כך שתחנות אחרות יוכלו לדעת לאן צריך להעביר את החבילה. פרוטוקולים אלו יתארו בדרך כלל את מבנה החבילה והנתונים שהיא צריכה להכיל, כמו גם שיטת סימון הכתובות הלוגיות. כדי להעביר מידע בין שתי תחנות ברשת חייב להיות פרוטוקול מנותב משותף לכל התחנות שהחבילה צריכה לעבור בדרכה מהמקור אל היעד. דוגמאות לפרוטוקולים מנותבים: IP ו-IPX.

רכיבים המתפקדים בשכבת הרשת
--------------------------

נתב מבצע החלטות ניתוב על פי כתובות לוגיות, הוא משתמש בפרוטוקולים מנתבים ומבצע החלטות על פי כתובות לוגיות שניתנו על ידי פרוטוקולים מנותבים ולכן הוא נחשב לרכיב המתפקד בשכבת הרשת של מודל ה-OSI.

ראו גם
------

* מונחים ברשת מחשבים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שכבת הרשת של מודל ה-OSI** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של שכבת הרשת של מודל ה-OSI

| סיווג פרוטוקולים על פי מודל ה־OSI |
| --- |
| שכבת היישום | HTTP • SMTP • FTP • RTP • IRC • SNMP • SIP • DNS • DHCP |
| שכבת הייצוג | MIME • ASCII • Unicode • TLS |
| שכבת השיחה | ASP • PPTP • SSH • NFS • RPC • SOCKS |
| שכבת התעבורה | TCP • UDP • SCTP • DCCP |
| שכבת הרשת | IP (IPv4 • IPv6) • ICMP • IPX • ניתוב |
| שכבת הקו | אתרנט • Token ring • FDDI |
| השכבה הפיזית | E1 • 10Base-T • RS-232 • DSL • SONET |
**קארל דאגלס** (נולד כ**קרלטון ג'ורג' דאגלס** ב-10 במאי 1942) הוא זמר-יוצר ג'מייקני, הידוע בעיקר בשל להיט הדיסקו "Kung Fu Fighting" משנת 1974.

ביוגרפיה
--------

דאגלס נולד בקינגסטון במושבת ג'מייקה שהייתה תחת שלטון בריטניה. מאוחר יותר עבר לקליפורניה בארצות הברית, וכנער עבר שוב ללונדון, בירת אנגליה. כנער באנגליה העביר את זמנו במשחק כדורגל ובפיתוח קול, והוכשר כזמר טנור. הוא פיתח תשוקה למוזיקת ג'אז (מאוחר יותר הזכיר את סאם קוק ואוטיס רדינג כמקורות ההשפעה החזקים ביותר שלו כמוזיקאי), והיה שר שירי דת בכנסייה.

ב-1974 הוציא את הסינגל "Kung Fu Fighting" שדורג במקום הראשון הן במצעד הבריטי והן במצעד בילבורד 100. הסינגל מכר 11 מיליון עותקים ברחבי העולם, ובכך הפך לאחד הסינגלים המצליחים ביותר אי פעם מבחינת מכירות. ב-27 בנובמבר אותה שנה קיבל הסינגל מעמד של סינגל זהב מידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.

הסינגל, שהיה מחווה לסרטי אמנויות לחימה, היה לשיא מובהק בקריירה שלו, והאפיל על יתר הקריירה שלו. כמו כן השתתף בהקלטות נוספות של השיר בידי אמנים אחרים. בארצות הברית נחשב דאגלס לזמר של להיט אחד, כיוון שהוא ידוע רק בשל סינגל זה, וסינגל ההמשך "Dance the Kung Fu" הגיע רק למקום ה-48 במצעד הבילבורד. בבריטניה בה פעל הוציא שני סינגלים נוספים שהגיעו למקומות גבוהים יותר - "Dance the Kung Fu", שהגיע למקום ה-35 במצעדים, ו-"Run Back" שהגיע למקום ה-25.

אחד ממנהליו היה אריק וולפסון, שבהמשך הפך לכותב השירים העיקרי של הפרויקט של אלן פרסונס.

ב-1998 יצאה הקלטה מחודשת של "Kung Fu Fighting", בביצוע של הרכב הדאנס הבריטית באס סטופ, עם קטעים מסומפלים מהסינגל המקורי של דאגלס, והגיעה למקום השמיני במצעד הבריטי. הסינגל "Dance the Kung Fu" סומפל בשיר "Cuda nie widy" משנת 2001 של הלהקה הפולנית "אגו" ושוב ב-2007 ברמיקס "Classic (Better Than I've Ever Been)" של די ג'יי פרמייר, שהוציא במסגרת 25 שנה לנעל "אייר פורס ואן" של נייקי, ובו השתתפו קניה וסט, נאז, KRS-One וראקים.

כיום מיוצג דאגלס על ידי חברת ההפצה המוזיקלית Schacht Musikverlage ‏(SMV) בהמבורג, גרמניה.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קארל דאגלס

* קארל דאגלס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* קארל דאגלס, באתר ספוטיפיי

* קארל דאגלס, באתר AllMusic (באנגלית)

* קארל דאגלס, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* קארל דאגלס, באתר Yandex.Music (ברוסית)

* קארל דאגלס, באתר Discogs (באנגלית)

* קארל דאגלס, באתר Songkick (באנגלית)

* קארל דאגלס, באתר SecondHandSongs

* קארל דאגלס, באתר בילבורד (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Thompson, Dave (2001). *Funk*. San Francisco: Backbeat Books. pp. 117–118. ISBN 0-87930-629-7 – via Google Books.
2. ↑  "Carl douglas a Jamaican Veteran. Sample August 2011". YouTube. נבדק ב-13 באוקטובר 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 43726
* BnF: cb139426692 (data)
* GND: 134361628
* ISNI: 0000 0000 6309 7365
* LCCN: n95097622
* MusicBrainz: 2100ca6c-5a1d-463e-b50b-7e649debc454
* NLA: 35339133
* SUDOC: 159722039
* Trove: 917407
* VIAF: 37106800
* WorldCat: lccn-n95097622

 |
**בובכר ברנאר קמארה** (בצרפתית: **Boubacar Bernard Kamara**; נולד ב-23 בנובמבר 1999 במרסיי שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת אסטון וילה.

קריירת מועדונים
---------------

קמארה גדל במחלקת הנוער של אולימפיק מרסיי. ב-13 בדצמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד לסושו במסגרת גביע הליגה הצרפתית. ב-29 באוקטובר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, בניצחון 0–1 על ליל במסגרת המחזור ה-11 לעונת 2017/2018.

ב-23 במאי 2022 חתם על חוזה לחמש שנים בקבוצת הפרמיירליג אסטון וילה. ב-6 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה בהפסד 0–2 לבורנמות'.

קריירה בינלאומית
----------------

קמארה היה חלק מסגל נבחרת צרפת עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2021, וערך הופעה אחת בטורניר. ב-6 בווני 2022 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת הבוגרת בתוקו 1-1 נגד קרואטיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בובכר קמארה** בוויקישיתוף
* בובכר קמארה, ברשת החברתית טוויטר
* בובכר קמארה, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל, באתר ESPN
**קארל גרינג** (בגרמנית: **Carl Theodor Göring (Goering)**;‏ 28 באפריל 1841, ברוהיים – 2 באפריל 1879, אייזנאך) היה שחמטאי גרמני. בשיאו היה במקום ה-12 בעולם. 

בשנת 1870 הגיע גרינג למקום השלישי בתחרות הראשונה של הקונגרס האוסטרי שהתקיימה בגראץ (ניצח: יוהאן ברגר). בשנת 1871 הגיע למקום הרביעי בתחרות קרפלד (הקונגרס התשיעי של מערב גרמניה, ניצח: לואיס פאולסן ), הגיע שלישי בתחרות לייפציג (הקונגרס הראשון של מרכז גרמניה, ניצח: אדולף אנדרסן), ניצח בתחרות ויסבאדן, הגיע למקום הרביעי בתחרות באד אמס (ניצח: שמואל מיזס ). 

בשנת 1872 הגיע גרינג למקום השלישי בתחרות אלטונה (הקונגרס השלישי של צפון גרמניה, ניצח: אדולף אנדרסן, הגיע שני בתחרות לייפציג 1876 (הקונגרס השני של מרכז גרמניה, ניצח: אדולף אנדרסן, הגיע חמישי בתחרות לייפציג 1877 (ניצח: לואיס פאולסן), הגיע חמישי בתחרות קלן 1877 (ניצח: יוהנס צוקרטורט) .

על שמו נקראת הסתעפות בפתיחה הסקוטית, גמביט גרינג. 1. ה4 ה5 2. פו3 פג6 3. ד4 ה:ד4 4. ג3

גרינג היה פרופסור ופילוסוף. הוא התאבד בשנת 1879.

קישורים חיצוניים
----------------

* קארל גרינג, באתר צ'סגיימס (באנגלית)
* על גמביט גרינג
* מידע כללי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 116722282
* ISNI: 0000 0004 0871 1317
* NLP: A12238867
* NTA: 162475896
* SUDOC: 081675356
* VIAF: 235984447
* WorldCat: viaf-235984447

 |
**תזמורת המוצרטיאום של זלצבורג** היא התזמורת הסימפונית הראשית בעיר ובמחוז זלצבורג, אוסטריה. התזמורת נוסדה בשנת 1841 וקיבלה את שמה הנוכחי בשנת 1908. היא מחשובי המשתתפים בפסטיבל זלצבורג.

התזמורת על 91 נגניה היא אחת התזמורות הראשונות במעלה באוסטריה. מאז 2017 מכהן ריקארדו מיאסי כמנצח הראשי, ומופיעים עמה מנצחים אורחים ידועי-שם כמארק מינקובסקי, מרק אלדר ואדו דה וארט.

התזמורת מתמקדת בעיקר במוזיקה מן האסכולה הווינאית הקלאסית, שאותה היא מבצעת - כשגרירה המוזיקלית של זלצבורג - גם בסיורי קונצרטים בינלאומיים, כמו גם בשחריות מוצרט בפסטיבל זלצבורג ובפסטיבל זלצבורג השנתי.

לצד רפרטואר הליבה הזה, הקשת הסגנונית הרחבה כוללת הפקות אופרה בפסטיבל זלצבורג. בשנת 2007 נחלה "ארמידה" של היידן ניצחון סוחף ובשנת 2008 ניצח הקנדי הצעיר יאניק נזה-סגין על התזמורת בהופעת הבכורה שלו בזלצבורג, בביצוע של "רומיאו ויוליה" של גונו.

בסדרת המנויים של התזמורת, התוכנית כוללת לא פעם יצירות חדשות או נדירות בביצוע. עונת 2008-2007 הציעה סדרת קונצרטים שהתמקדה בריכרד שטראוס ובהקטור ברליוז, והמוטו שלה היה "הספירה הקסומה של הלילה". בעונת 2009-2008 התמקד מחזור הקונצרטים בלודוויג ואן בטהובן.

בתוכנית ה-Salzburger Kulturvereinigung, מבצעת התזמורת יצירות מן הרפרטואר הסימפוני הגדול, ובמסגרת ה-Salzburger Landestheater - הפקות מקיפות טווח רחב, הכולל גרנד אופרה, בלט, אופרטה ומחזמר. כן מתמקדת התזמורת ביצירות בנות זמננו; בסתיו 2008 בוצעה יצירה ראשונה שהוזמנה מקורט שוורציק לשילוב של תזמורת מקצועית עם נגנים צעירים.

הקלטות רבות של התזמורת זמינות על תקליטורים, בהן יצירות רבות מאת מוצרט וסדרה מתמשכת של סימפוניות מאת ברוקנר. הקלטות של האורטוריות של היידן, העונות ובריאת העולם, בניצוח איבור בולטון, נחלו הצלחה בינלאומית.

מנצחים ראשיים
-------------

* ריקארדו מיאסי (2017 - ממשיך)
* איבור בולטון (2004 - 2016)
* הוברט זודאנט (1994-2004)
* הנס גראף (1984-1994)
* ראלף וייכרט (1981-1984)
* לאופולד האגר (1969-1981)

ראו גם
------

אוניברסיטת מוצרטיאום

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תזמורת המוצרטיאום של זלצבורג** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של תזמורת המוצרטיאום של זלצבורג (בגרמנית)
* תזמורת המוצרטיאום של זלצבורג, ברשת החברתית פייסבוק

* תזמורת המוצרטיאום של זלצבורג, ברשת החברתית טוויטר

* תזמורת המוצרטיאום של זלצבורג, באתר ספוטיפיי

* תזמורת המוצרטיאום של זלצבורג, באתר AllMusic (באנגלית)

* תזמורת המוצרטיאום של זלצבורג, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* תזמורת המוצרטיאום של זלצבורג, באתר Discogs (באנגלית)

* Article
* Article (in German)(הקישור אינו פעיל, 19.11.2018)
* Mozarteum Orchestra of Salzburg on Dilettante(הקישור אינו פעיל, 19.11.2018)

הערות שוליים
------------

1. ↑  orchestra-mn00 תולדות התזמורת באתר אולמיוזיק(הקישור אינו פעיל, 19.11.2018)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007604688405171
* BnF: cb139051160 (data)
* CiNii: DA0834849X
* GND: 815182-9
* ICCU: UFIV106582
* ISNI: 0000 0001 2259 563X
* LCCN: n83153305
* MusicBrainz: a027c92f-0fe9-4a6d-af45-6f5fd18ed544
* NKC: pna2005259497
* SUDOC: 080667260
* VIAF: 123660915
* WorldCat: lccn-n83153305

 |
**קארל פרנץ גבהרדט** (בגרמנית: **Karl Franz Gebhardt**; ‏ 23 בנובמבר 1897 – 2 ביוני 1948) היה פושע מלחמה, רופא גרמני ששימש כרופאו האישי של היינריך הימלר והיה בין מתאמי ומבצעי הניסויים הרפואיים שנערכו באסירים במחנות הריכוז ראוונסבריק ואושוויץ.

קורות חיים
----------

גבהרדט נולד בהאג שבמחוז בוואריה. בשנת 1919 החל לימודי רפואה במינכן. הוא הצטיין בלימודיו ובשנת 1936 מונה כמרצה לאורתופדיה בברלין. 

גבהרדט הצטרף למפלגה הנאצית ב-1 במאי 1933. שנתיים לאחר מכן הצטרף גם לשורות האס אס ומונה לרופא הראשי של בית ההבראה באוקרמרק, אותו הוא הפך מקליניקה לחולי שחפת לקליניקה אורתופדית, ולאחר מכן, במלחמת העולם השנייה, לבית חולים עבור הוואפן אס אס. בשנת 1938 נתמנה לרופאו האישי של היינריך הימלר. 

גבהרדט טיפל באלברט שפר בתחילת 1944 בשל פציעה והתנפחות בברך. במהלך הטיפול כמעט והרג את שפר, שהימלר ראה בו מתחרה, והוא הוחלף ברופא אחר.

גבהרדט התקדם בדרגות האס אס והגיע לדרגת גרופנפיהרר.

בין אם הורה על ביצועם או שביצע אותם בעצמו, גבהרדט היה אחראי ישירות למספר רב של ניסויים רפואיים שנערכו על אסירים במחנות ריכוז. הוא היה פעיל במיוחד במחנה הנשים בראוונסבריק ובמחנה אושוויץ.

במהלך מלחמת העולם השנייה, גבהרדט שימש לזמן מה כנשיא הצלב האדום הגרמני.

ב-22 באפריל 1945 התקרבו הסובייטים לברלין, ויוזף גבלס הביא את אשתו וילדיו לפיהררבונקר (הבונקר של היטלר). אדולף היטלר ומספר קצינים נאמנים לו נשארו בבונקר כדי לנהל את מתקפת ההגנה האחרונה על ברלין. גבהרדט, בתור נשיא הצלב האדום, פנה לגבלס ויעץ לו לעזוב עמו את ברלין, אך זה סירב.

### לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר המלחמה הועמד גבהרדט לדין יחד עם 22 רופאים נוספים בפני בית משפט צבאי אמריקאי במשפט שנודע כ"משפט הרופאים", ונמצא אשם בפשעי מלחמה ובפשעים נגד האנושות. גבהרדט נשפט למוות ב-20 באוגוסט 1947. הוא הוצא להורג בתלייה ב-2 ביוני 1948 בכלא לנדסברג שבבוואריה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קארל גבהרדט** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  נשיא הצלב האדום הגרמני נידון כפושע, המשקיף, 20 באוגוסט 1947

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 119200805
* ISNI: 0000 0000 8392 1251
* LCCN: no2002102137
* NKC: xx0184891
* NLP: A20606357
* SUDOC: 088987116
* VIAF: 302825088
* WorldCat: lccn-no2002102137

 |
**תזמורת הבידור של קול ישראל** הוקמה בשנת 1960 ופעלה עד תחילת 1965, לשם נגינת מוזיקה קלה שתלווה מופעים של "קול ישראל", ותשודר ב"גל הקל". 

להקמתת התזמורת הוזמן לישראל המנצח ההולנדי דולף ון דר לינדן (אנ'), שצבר ניסיון כמי שניצח על התזמורות שליוו את מתחרי האירוויזיון. הוא שהה בישראל כחצי שנה, והקים את תזמורת הבידור, שמנתה 34 נגנים. במקביל הכשיר את משה וילנסקי ומלחינים נוספים בהכנת עיבודים לתזמורת. 

התזמורת הופיעה מדי שבועיים, בדרך כלל באולם "אהל שם" בתל אביב, במופע שנקרא "בידור 60" (החל מפברואר 1960), ואחר כך "בידור 61", "בידור 62" וכו'. עם מנצחי התזמורת נמנו גארי ברתיני, משה עצמון, ליאון אלפסי, משה וילנסקי, יצחק גרציאני, אריה לבנון, לסלו רוט, שמעון כהן ואלי רובינשטיין. את המופעים הנחתה עפרה סמואל, שאליה הצטרפו לעיתים עזריה רפפורט ורבקה מיכאלי. בכל מופע ניגנה התזמורת עיבוד לשיר מוכר, וליוותה אמנים אחדים. כל מופע נמשך כשעתיים, והוא שודר בשני חלקים ביום רביעי. בעקבות הצלחת התוכנית היא נערכה אחת לחודש בהיכל התרבות.

בנוסף להופעות הפומביות עסקה התזמורת גם בהקלטת יצירות מוזיקליות. 

בשנת 1962 החלה התזמורת בהופעות בתוכנית נוספת מדי שבועיים, "השרביט מורם", בניהולו המוזיקלי של אדי הלפרן ובהנחיית עפרה סמואל. התוכנית כללה מוזיקה קלאסית קלה, מחזות זמר, עיבודים תזמורתיים ונעימות. גם תוכנית זו שודרה בגל הקל בימי רביעי. התוכנית הופסקה לאחר כשנתיים. 

בשנת 1963 הפיק העיתון "הארץ" תקליט בשם "'עד אור הבוקר", ובו תריסר נעימות בביצוע התזמורת. 

בנובמבר 1964 פתחו חברי התזמורת בשביתה, בדרישה שתינתן להם קביעות. בתגובה קיבלו נגני התזמורת הודעות פיטורים, ובפברואר 1965 פורקה התזמורת. היא הוחלפה בהרכב קטן יותר שנקרא "תזמורת ההקלטות של קול ישראל", שהמשיכה במופעי "בידור 65".

לקריאה נוספת
------------

* איזי מן, **קול ישראל מירושלים: מדינה מאחורי המיקרופון**, רשות השידור ופרינטיב, 2008.
* מרדכי נאור, **ימי הרדיו שלנו: 40 השנים הראשונות, 1972-1932**, ספריית יהודה דקל והמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2022.

קישורים חיצוניים
----------------

* ארנון וגדעון גרייף, תזמורת הבידור של קול ישראל: פרק נשכח בתולדות המוזיקה הישראלית, בבלוג "עונג שבת", 1 באפריל 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  בא מנצח לתזמורת הבידור של "קול ישראל", הארץ, 6 באוקטובר 1963
2. ↑  דוגמאות:  

	* מודעה, השרביט מורם, מעריב, 26 בנובמבר 1962
	* מודעה, השרביט מורם, מעריב, 18 בפברואר 1963
3. ↑  תזמורת הבידור של "קול־ישראל" תשבות כמחאה על אי־מתן קביעות, למרחב, 12 בנובמבר 1964;  
טלילה בן-זכאי, תזמורת הבידור של "קול ישראל" שובתת - בוטל מופע שנועד להערב, מעריב, 15 בנובמבר 1964;  
סגלית פריאל, קובלנות בלתי־מבדרות בפי נגני תזמורת הבידור, הַבֹּקֶר, 9 בדצמבר 1964
4. ↑  פוטרו נגני תזמורת הבידור ב"קול ישראל", הַבֹּקֶר, 4 בדצמבר 1964
5. ↑  תמר אבידר, "תזמורת הבידור" ניגנה את "שירת הברבור" ל...עצמה, מעריב, 22 בפברואר 1965
קרב צרצרים הוא דוגמה לקרב חרקים פולולרי.
**קרבות חרקים** (באנגלית: **Insect fighting**) הוא סוג של ענף ספורט, במסגרתו משסים חרקים זה בזה.

סוגים שונים של קרבות חרקים מוגדרים כספורט רשמי באזורים מסוימים בסין, יפן, וייטנאם ותאילנד. לרוב, הקרבות כוללים אלמנט של הימורים.

לקרבות חרקים היסטוריה ארוכה, לדוגמה לקרב צרצרים מסורת סינית מימי שושלת טאנג (907-618). קרבות צרצרים היו במקור תחביב של הקיסרים, אך בתקופה מאוחרת יותר הפכו לתחביב של פשוטי העם. ביפן, נפוצים קרבות חיפושיות.

כיום לקרבות חרקים יש קהילת מעריצים הצופה בהם בצורה מקוונת. אחת הסדרות הבולטות היא "קרבות חרקים יפניים" (世界最強虫王決定戦) הכוללת 58 חלקים של קרבות בהשתתפות חרקים שונים, עכבישנים ויצורים נוספים הנלחמים זה בזה עד מוות בזירת פלסטיק קטנה. בכל קרב משתתפים שני חרקים ולרוב הוא מסתיים כאשר אחד הורג את משנהו. במקרים מסוימים הקרבות מסתיימים בתיקו אם אף אחד לא מצליח להרוג את השני.

קישורים חיצוניים
----------------

* קרלה הרטנברגר, Bug Fights, Hot Trend, האתר thetyee, ‏31 במרץ 2008 (באנגלית)
* רויטרס, אם אין מונדיאל נצפה בחרקים: יפן מכורה לקרבות, באתר ynet, 19 ביולי 2010
**אנט לנגן** (בגרמנית: **Annette Langen**; נולדה ב-29 באפריל 1967) היא סופרת גרמנייה הכותבת ספרי מבוגרים וילדים. היא ידועה בעיקר בשל סדרת הספרים "פליקס".

חייה
----

אנט לנגן נולדה בלברקוזן שבגרמניה. לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר התיכון, היא עברה לארצות הברית על מנת לעבור שם קורס (Radcliffe Publishing Course). כשחזרה לגרמניה היא החלה לעבוד כאחראית על בחירת הספרים שיוצאו לאור בבית הוצאות לאור, במקביל היא החלה לכתוב את ספריה הראשונים, ובשנת 2000 החלה לעבוד כעצמאית. יש לה בן ובת והיא מתגוררת בקלן שבגרמניה.

קריירה
------

לנגן כתבה מעל ל-60 ספרים שתורגמו ליותר מ-29 שפות. ספר הילדים הראשון שלה פורסם ב-1989. הפריצה של לנגן כסופרת באה עם כתיבת סדרת הספרים "פליקס" המתארת את קורותיו של פליקס, בובת ארנב קטנה השייכת לסופי, המטייל בעולם כולו ומספר את חוויותיו במכתבים. רבים מהסיפורים והרעיונות בסדרה לקוחים מחייה של לנגן, שנהגה לטייל בעולם עם משפחתה עוד בילדותה.

ספרי ילדים שכתבה
----------------

כל הספרים הללו הוצאו לאור בהוצאת שוקן

* מכתבים מפליקס (2000)
* פליקס במנהרת הזמן (2001)
* פליקס חוקר את כדור הארץ (2002)
* תיבת ההפתעות של פליקס (2002)
* פליקס במזוודה המעופפת (2003)
* כאשר פליקס חולם (2003)
* פליקס, מה השעה? (2004)
* לכיתה א' עם פליקס (2004)
* פליקס מבקר ילדים בעולם (2005)
* מסיבת המוצץ של תמר (2009)

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **אנט לנגן** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אנט לנגן** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אנט לנגן
* אנט לנגן (1967-), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300854505171
* BnF: cb129958604 (data)
* GND: 120543311
* ISNI: 0000 0001 1678 2121
* LCCN: n2005014556
* MusicBrainz: 5671f351-73fb-400c-b5ca-5e0087b955ce
* NKC: mzk2003210359
* NLK: KAC200004911
* NTA: 120009986
* SUDOC: 154247987
* VIAF: 57743699
* WorldCat: lccn-n2005014556

 |
הרב דוקטור **יוסף חיים ברזיס** (ברומנית: Iosef Haim Brezis)‏; 1887–1930, היה רב, פעיל ציוני ופובליציסט פורה ברומניה, בן של רב וסבו של המתמטיקאי חיים ברזיס.

חיים ברזיס למד יהדות מאביו, יהודה אריה ברזיס, שהיה רב בפלוישט, רומניה ובסיוע כספי של יהדות פלוישט, שם כיהן אביו כרב, המשיך לימודי תאולוגיה ופילוסופיה בבית המדרש הרבני של צרפת, בפריז, שם השיג את תואר הדוקטור בפילוסופיה ובתאולוגיה. ב-1908, כשאביו נפטר, ראשי קהילת אביו יצרו איתו קשר, כדי לשכור אותו במקום אביו, בתנאי שיסיים את לימודיו. ב-11 ביוני 1911, לאחר סיום לימודיו, התחיל לכהן כרב של פלוישט.

במהלך כהונתו כרב ראשי של פלוישט ברזיס כיהן גם כחבר בוועדות קהילתיות שונות, כולל ועד בתי הספר, קידם את לימודי העברית ויזם את ארגון הנוער היהודי ציוני "בני עזרא". הוא גם פרסם מאמרים רבים בעיתונות היהודית. הרב הראשי של יהדות רומניה, יעקב יצחק נימירובר, ביטא את הערכתו לרב ברזיס בכך שכינה אותו "סופר רב".

לאחר 11 שנות כהונה בפלוישט עבר ברזיס לבוקרשט, שם התמנה למנהל קרן קיימת לישראל.

לקריאה נוספת
------------

* "נוכחויות רבניות במרחב הרומני", מאת ברוך טרקטין ולוציאן-זאב הרשקוביץ', הוצאת HASEFER, בוקרשט, 2008, עמודים 104 - 105. (ברומנית)
* Evrei din România - breviar biobibliografic, Hasefer, 2008, עמוד 84 (ברומנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "נוכחויות רבניות במרחב הרומני", מאת ברוך טרקטין ולוציאן-זאב הרשקוביץ', הוצאת HASEFER, בוקרשט, 2008, עמוד 106 (ברומנית)
**מבנה יצירה** הוא מערכת מתמטית המאפשרת לאפיין קבוצה של משפטים בשפה פורמלית. שימוש (משתמע או מפורש) בשיטה זו מצוי ברוב ענפי המתמטיקה, ובפרט, בלוגיקה המתמטית.

מקרה פרטי חשוב של מבנה יצירה, הוא אלגברת יצירה חופשית, בה לכל עצם נוצר יש בנייה יחידה.

דיון פורמלי
-----------

**מבנה יצירה** הוא מערכת בעלת המרכיבים הבאים:

א. קבוצה לא ריקה K (המכונה "העולם של המבנה", אבריה מכונים "עצמים").
ב. קבוצה {\displaystyle D\subseteq K} (איבריה מכונים "היוצרים של המבנה").
ג. קבוצה יחסים על K שכל אחד מהם דו-מקומי לפחות (מכונים בקיצור "היחסים").
נגדיר גם:

1. **פונקציה במבנה** – כינוי ליחס n+1 מקומי במבנה, אשר הוא פונקציה n-מקומית.
2. **פעולה במבנה** – פונקציה במבנה המוגדרת על כל העולם של המבנה.
3. **עץ בניה במבנה** – עץ G המיושב באיברים של K, בו כל {\displaystyle x\in G} מקיים:
א. אם x עלה, אז ב-x יושב איבר של D.
ב. אם ל-x יש n>0 בנים, ב-x יושב עצם a, ובבן ה-i-י יושב עצם {\displaystyle \ b\_{i}} - אז קיים במבנה יחס R כך ש-{\displaystyle (b\_{1},b\_{2},...b\_{i},a)\in R}.
4. **עצם נוצר** – איבר של K שיש לו עץ-בנייה.
על העצמים הנוצרים במבנה-יצירה, ניתן להוכיח טענות באינדוקציה על הבנייה שלהם.

אם כל יחס במבנה יצירה הוא פעולה, אומרים שמבנה היצירה הוא **אלגברת יצירה**, ואם גם כל עצם הנוצר במבנה הוא בעצמו יוצר, או שקיימים: מספר טבעי יחיד n>0, עצמים נוצרים יחידים {\displaystyle (b\_{1},b\_{2},...b\_{n})} ופעולה n-מקומית יחידה F במבנה, שעבורם {\displaystyle (a=F(b\_{1},b\_{2},...b\_{n}} - אז אלגברת היצירה מכונה **אלגברת יצירה חופשית**.

באלגברת יצירה חופשית, לכל עצם נוצר עץ בנייה-יחיד, וכך ניתן להגדיר היטב פונקציות ברקורסיה על הפעולות של מבנה-היצירה.

דוגמאות
-------

* מבנה יצירה של מערכת היסק בשפת תחשיב הפסוקים – הוא מבנה שעולמו הוא קבוצת כל הפסוקים, קבוצת היוצרים שלו היא קבוצת האקסיומות הלוגיות, והיחסים בו הם כללי ההיסק. זו אינה אלגברת-יצירה חופשית (מכיוון שלמשפט אחד יכולות להיות כמה הוכחות שונות).

* מבנה יצירה של המספרים הטבעיים מ-0 – הוא מבנה שעולמו קבוצת כל המספרים הממשיים, יש לו רק יוצר אחד, שהוא 0, וקבוצת היחסים בו כוללת רק פעולה אחת, והיא פעולת העוקב: S(x)=x+1. מבנה זה הוא אלגברת-יצירה חופשית.

* מבנה היוצר תת-מרחב וקטורי – הוא מבנה שעולמו הוא מרחב-וקטורי n ממדי, יש בו k יוצרים שהם וקטורים במרחב, ופעולותיו הם: פעולה דו-מקומית שהיא חיבור וקטורי, ופעולה חד-מקומית לכל מספר a בשדה מעליו מוגדר המרחב, שהיא הכפל ב-a. מבנה זה הוא אלגברת-יצירה-חופשית אם ורק אם הווקטורים הם בלתי-תלויים ליניארית במרחב.

ראו גם
------

* לוגיקה מתמטית
* שפה פורמלית
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "יוסי אשכנזי" או "יהוסף אשכנזי".

הרב **יוסף אשכנזי** (איזמיר, כ"א בחשון ה'תרפ"ח - כ' בשבט ה'תשל"ד, 16 בנובמבר 1927 - 12 בפברואר 1974) היה רבה של העיר איזמיר שבטורקיה ואב בית הדין בה, נבחר לכהן כרב העיר יהוד בישראל.

ביוגרפיה
--------

נולד באיזמיר לרב דוד יום טוב אשכנזי (1949-1878), שכיהן כרב העיר, ולשרה מרים, המכונה בכורה, בת אחיו, הרב נסים אברהם אשכנזי (1947-1861). משפחתו היא משפחת רבנים מפורסמת מזה דורות רבים באיזמיר, שראשיתה ברבי יוסף ב"ר גרשון אשכנזי, שהגיע מבודפשט לאיזמיר בסביבות שנת ה'תס"ט, לאחר שמשפחתו גורשה מווינה. על משפחה זו נמנו מחשובי רבני איזמיר, בהם דוד אביו, הרב ניסים אברהם אשכנזי ועוד.

אביו נפטר בשנת ה'תש"י, ואחריו כיהן הוא כרב ראשי, אב בית דין ושוחט של העיר עד עלייתו לארץ ישראל בשנת ה'תשל"ב (1972).

בשנת ה'תשל"ד נבחר לכהן כרבה של העיר יהוד, אך ביום מינויו לתפקיד, כ' בשבט, נהרג יחד עם אחותו לונה סול עמנואל בתאונת דרכים בסמטאות העיר יהוד. הותיר אחריו אשה וארבעה ילדים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  שמעון ואנונו, **אנציקלופדיה לחכמי טורקיה**, ירושלים תשס"ו, עמ' 315-316.
2. ↑  מחבר ספר "נחמד למראה" ד' חלקים.
**חיים בר לפקין** (1872 - 4 ביוני 1956) היה סוחר עתיקות ומראשי הקהילה היהודית בירושלים שלפני קום המדינה.

קורות חיים
----------

חיים לפקין נולד בחברון, ילד רביעי להוריו יצחק לפקין (הידוע בכינוי "אבו באסל"), בונה שכונות שערי ירושלים ואהל שלמה, מן השכונות היהודיות הראשונות של ירושלים מחוץ לחומה, ואיטה טוייבה (לבית שמרלינג).

בגיל שש עשרה נישא לגלה שלנק בתו של יוחנן צבי שלנק מראשי כולל הו"ד. לזוג נולדו שבעה ילדים: חנה צביה (1892–1918), פרידה (1894–1978), מרדכי אברהם (1896–1979), שלמה (1899–1973), צבי (1902–1965), יונה (1904–1960) ואדם (1914–1936).

לאחר נישואיו עבר להתגורר בעיר העתיקה בירושלים והחל לעסוק במסחר. תחילה סחר בתוצרת חקלאית, ואחר כך עבר לסחר עתיקות והרחיב את מסחרו לזירה הבינלאומית. לפקין רכש מטבעות שנמצאו באתרים עתיקים ומכר אותן למוזיאונים ברחבי העולם, ביניהם המוזיאון הבריטי. היו לו קשרים מקצועיים ואישיים עם ליאופולד המבורגר, אבי הנומיסמטיקה היהודית. כמו כן היה לו חלק נכבד בתפוצת הגניזה הקהירית. לצורך עסקיו נסע לאירופה לעיתים קרובות.

בתחילת המאה העשרים עבר חיים לפקין עם משפחתו לבית בשכונת נחלת שבעה, שהוריש חותנו יוחנן צבי שלנק. מאוחר יותר עבר עם משפחתו לבית בשכונת אהל שלמה. לאחר שבנו הצעיר אדם נהרג ב-1936 עבר עם אשתו להתגורר בתל אביב, קרוב לבניו שלמה וצבי. לאחר פטירתו נטמן בבית העלמין קריית שאול.

פעילות ציבורית
--------------

לפקין טיפח אוסף פרטי של מטבעות יהודיים עתיקים, אותו הוריש לבית הנכות בצלאל בירושלים אותו ניהל מרדכי נרקיס. כשנפתח מוזיאון ישראל ב־1965, עבר האוסף של לפקין אליו.

לפקין, מעשירי ירושלים, נכנס לפעילות ציבורית עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, משפשה רעב בעיר. הוא היה חבר ב"וועד הרעב," עזר ברכישת וחלוקת מזון לתושבים, והיה בין מנהלי ומחלקי כספי הסיוע שהגיעו מיהדות ארצות הברית. כשארתור רופין הגיע לארץ עם כספי תמיכה מהתנועה הציונית, לפקין נסע איתו לחורן שבירדן, ובעזרת קשריו המסחריים עם שייחים אזוריים קנה בכספים אלה חיטה בעבור היישוב היהודי בארץ. אחרי המלחמה נבחר למועצת העיר ירושלים, כאחד הנציגים היהודים.

לפקין וגלה אשתו תרמו בקביעות למוסדות צדקה שתמכו בנזקקים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  לקוח מעץ המשפחה שכתב נכדו יעקב לפקין.
2. ↑  בין השאר מכר למוזיאון הבריטי רבע שקל מתקופת המרד הראשון, מטבע יחיד מסוגו בעולם.
3. ↑  עוד על ליאופולד המבורגר.
4. ↑  להספד שכתב על לפקין מרדכי נרקיס ראה הארץ, 16 ביולי 1956, עמ' 6.
**רשימה שחורה** (**Blacklist**) בטכנולוגיית המידע בכלל ובאבטחת מערכות מידע בפרט היא מנגנון בסיסי ביותר להגבלת גישה לשירות או למשאב מערכת באמצעות רשימת משוללי הרשאות מוגדרת מראש. מי שאינו נמנה עם הרשימה זכאי לגשת למשאב. רשימת משוללי ההרשאות נקראת "הרשימה השחורה" והיא מכילה מזהים של משוללי ההרשאות בהתאם לאופן פעולת המערכת ויכולתה לסנן את הבקשות לשירות.

השיטה המקבילה לרשימה שחורה היא רשימה לבנה (Whitelist) השוללת את הגישה מכולם, פרט לאלו הנמנים עם הרשימה. לעיתים משתמשים ברשימה אפורה (Graylist) כדי לאחסן באופן זמני רשומות של משוללי גישה ברשימה שחורה או לחלופין של מאושרי גישה ברשימה לבנה. על הרשימה האפורה יכולים לעבור מנהלי המערכת ולהחליט בנוגע לעתיד הנמנים עליה - האם להוציאם מהרשימה או לחלופין להעבירם לרשימות הקבועות.

רשימה שחורה יכולה תאורטית למנוע גישה מכל אובייקט או משתמש לגשת לכל משאב או שירות בתנאי שקיימת נקודה בין הראשונים לשניים שבה ניתן לבצע את החסימה על פי המזהים שפורטו ברשימה. 

ארגונים יכולים לממש רשימה שחורה על תוכנות מחשב או אתרי אינטרנט כדי לשלוט על התכנים שנצרכים במסגרת הארגון אך לאפשר גישה לכל מה שלא נשלל במפורש. הסינון יכול להתבצע על המחשבים האישיים עצמם או בשרת מרכזי דוגמת פרוקסי ארגוני. דוגמה אחרת היא ויקיפדיה המאפשרת לכל אחד לערוך את האנציקלופדיה, למעט משתמשים וכתובות IP בעלי עבר זדוני. הסינון של המשתמשים במקרה זה נעשה על שרתי האתר.

האינטרנט הכשר ממומש באמצעות רשימה שחורה של אתרי אינטרנט ובאופן דומה גם פועלות שיטות שונות ללחימה בדואר זבל אלקטרוני. 

שימוש לא תקשורתי ברשימות שחורות ניתן למצוא בתהליכי אקטיבציה של יישומים שונים. במקרה זה הסינון נעשה על ידי המספר הסידורי של התוכנה, כך שבמידה ולחברה המפיצה נודע על פריצת מספר סידורי מסוים - לא תתאפשר אקטיבציה נוספת עבורו.

רשימה אפורה
-----------

רשימה אפורה היא סוג של צנזורה (בדומה לרשימה שחורה) שהיא סוג של השראה מהרשימה השחורה.

רשימה אפורה בדומה לרשימה שחורה ועוסקת גם היא בצנזורה אך בניגוד לרשימה שחורה היא פחות מגבילה.

קל להגיד שזה אותו דבר אך מדובר שני דברים שונים אך דומים.

רשימה שחורה היא צנזורה מלאה שבדרך כלל מגבילה חוץ מהדברים ברשימה אפורה (שיצוינו בהמשך) מגבילה גם תוכן כמו:

תגובות באתרים

סרטונים המאכילים שפת "רחוב"

רשימה אפורה לאומת זאת חוסמת בעיקר:

תוכני פורנוגרפיה

אלימות

קללות

סמים

ותכנים יותר קיצוניים מאשר התכנים ה"מתונים" שמגבילה הרשימה השחורה.
**רשימות היכל הקש לבחינת הדקויות** (סינית מפושטת: 阅微草堂笔记, סינית מסורתית: 閱微草堂筆記, פין-יין: yuè wēi cǎo táng bǐ jì) הן אוסף של סיפורים קצרים מוזרים מתקופת שושלת צ'ינג. האוסף חובר החל משנת 1789, השנה ה-54 לשלטונו של הקיסר צ'יינלונג, ועד שנת 1798, השנה השלישית לשלטונו של הקיסר ג'יאצ'ינג, בידי גִ'י יוּ'ן הקרוי גם גִ'י שְׂיָאולָאן, בן למשפחת מתלמדים מצטייני בחינות מאקדמיית האנלין.

הספר מורכב ממקטעים קצרים, וזכה לתהילה דומה לזו של ספר אחר הכתוב באותה צורה: "החכם לא ידבר" של יְוֵּ'אן מֵיי. למעשה הספרים קיבלו את השם המשותף "יו'אן מהדרום וג'י מהצפון". שני הספרים גם כוללים לא מעט סיפורים זהים.

"רשימות היכל הקש לבחינת הדקויות" התרכז באיסוף מעשיות התקופה העוסקות בשדים ורוחות, בענייני קארמה ובצדק פואטי, כמו גם סיפורים בעלי אופי יוצא דופן על עניינים שונים אשר שמע המחבר מפי מקורביו. התפוצה הגאוגרפית המוצגת בסיפורים נרחבת מאוד, ומגיעה מיִינִינְג בקצה צפון מערב סין של היום, ועד לדְייֵנְצְ'ייֵן בדרום סין של היום, ולטאיוון וארצות דרום-מזרח אסיה במזרח.

ביקורת ספרותית
--------------

ב"קווים להיסטוריה של הרומן בסין" מביע לו שו'ן הערכה רבה כלפי "רשימות היכל הקש לבחינת הדקויות", וטוען כי סגנון הכתיבה של ג'י יו'ן מחושב, מתוחכם, לעיתים אף משעשע, וכולל תובנות. השפה הטבעית והשפע המרתק תרמו, לדבריו למקום המשמעותי של היצירה בדורות מאוחרים יותר.

חלקי היצירה
-----------

היצירה מתחלקת לחמישה ספרים, בעשרים וארבע מגילות. ישנם בספר 1208 מקטעים המורכבים מ-400 אלף סימנים.

אלו הם חמשת החלקים:

| מספר | שם ספר | כמות מגילות | מספרי מגילות ביצירה כולה | שנת פרסום |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | רשומות חופשת הקיץ בלְווָאן-יָאנְג | 6 | 1-6 | 1789 |
| 2 | כך שמעתי | 4 | 7-10 | 1791 |
| 3 | שלל התיעודים של חְווָאיְשִׂי | 4 | 11-14 | 1792 |
| 4 | אשר הקשבתי לו בלי חשבון | 4 | 15-18 | 1793 |
| 5 | המשך רישומי לְווָאן-יָאנְג | 6 | 19-24 | 1798 |

תרגומים
-------

סיפורים מתוך הספר תורגמו לאנגלית בשני ספרים אשר מכילים מאה סיפורים כל אחד. ישנו גם תרגום לאיטלקית של חלק מהסיפורים.

מעולם לא יצא לאור תרגום של הספר לעברית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רשימות היכל הקש לבחינת הדקויות** בוויקישיתוף
* קטעים מתורגמים מתוך הספר בדף התרגומים מסינית של עופר ולדמן.

הערות שוליים
------------

1. ↑  紀昀
2. ↑  紀曉嵐
3. ↑  南袁北紀
4. ↑  中国小说史略
5. ↑  《鲁迅全集》 （9） 　《中国小说史略》第二十二篇 《清之拟晋唐小说及其支流》 מסת"ב 7-02-001532-8/Z·116
**וושינגטוניה** (שם מדעי: **Washingtonia**) הוא סוג במשפחת הדקליים. מוצאו של הוושינגטוניה בדרום-מערב ארצות הברית (דרום קליפורניה, דרום-מערב אריזונה וטקסס) וצפון-מערב מקסיקו. 

סוג דקלים זה נקרא על שמו של ג'ורג' וושינגטון.

מאפיינים
--------

פרחי הוושינגטוניה הם דו-מיניים, ויושבים בצמוד לענפי התפרחת. הם שמוטים כלפי מטה ואינם חורגים בהרבה מקו הנוף. הגביע והכותרת צינוריים, בעלי שלוש אונות כל אחד. לכל צמח קיימים שישה אבקנים. השחלה היא עילית. אורך הפרי כ־8 מ"מ, דמוי בית-גלעין וצבעו חום. טעמם של הפירות מזכיר את זה של תמרים. ניתן לאכול אותם או לבשל מהם ריבה. הילידים במקסיקו נהגו לטחון את הזרעים לקמח.

זרעי הוושינגטוניה החסונה מופצים על ידי ציפורים האוכלות את הפירות, ונובטים בקלות במקום נפילתם. הנבט הצעיר מגדל במהירות שורש שיפודי מעמיק אשר מקשה מאוד על עקירתו, עוד בטרם נפרש העלה הראשון. ההפצה למרחק והנביטה הקלה של הזרעים הופכת את הוושינגטוניה לעץ פולש לבתי גידול מושקים, שדות וגינות. בקליפורניה, בה האקלים דומה לאקלים בארץ ישראל, הוגדרה הוושינגטוניה כעץ פולש המהווה איום ברמה בינונית על השטחים הפתוחים.

הוושינגטוניה החסונה כשמה כן היא, עץ חסון שנחשב עמיד לפגעי שרב, קור ורסס מי-הים. המינים יכולים ליצור בני כלאיים ביניהם. השימוש העיקרי בוושינגטוניה הוא כצמח נוי, והיא הוא נפוץ גם ברחבי העולם. על אף ששני מיני העצים דומים מאוד, הוושינגטוניה החסונה היא בעלת גזע מאוד צר לעומת גזע עבה פי 3 בחוטית. הוושינגטוניה החסונה עמידה מעט פחות בפני קור מאשר קרובתה החוטית, אבל חובבת לחות ואפילו מעט מליחות. החוטית מעט רגישה ללחות.

מינים
-----

* וושינגטוניה חוטית (Washingtonia filifera) – מתנשא לגובה של עד 23 מטר, עליה גדולים ובעלי פטוטרת של עד 2 מטרים. אורך התפרחת עד 5 מטרים, והפרחים לבנים.
* וושינגטוניה חסונה (Washingtonia robust*a*) – מגיע בגובהו עד ל-25 מטר. עליה הם בעלי פּטוֹטֶרת שאורכה עד מטר, וטָרָף שאורכו אף הוא עד מטר. אורכה של התפרחת הוא עד שלושה מטרים, ועליה מספר רב של פרחים קטנים שצבעם לבן-ורדרד בהיר.

ראו גם
------

* שדרת הוושינגטוניות (טירת צבי) – המוכרת כאתר מורשת לאומית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וושינגטוניה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
 |

* וושינגטוניה חסונה Washingtonia robusta וושינגטוניה חוטית Washingtonia filifera, צמחי הגן של סימה באתר מינהל המחקר המדעי, מכון וולקני
**מיטיארו** (במאורית: **Mitiaro**) הוא האי הרביעי בגודלו באיי קוק. האי הוא ממוצא געשי וניצב בפסגת הר תת-מימי בגובה של 4500 מטרים מעל קרקעית האוקיינוס. אורכו של האי הוא 6.4 ק"מ בנקודה הרחבה ביותר.

גאוגרפיה
--------

מיטיארו הוא חלק מקבוצת איים שנוצרה מהר געש שהפך לאטול אלמוגים. האי מוקף בחגורת אלמוגים מאובנים בגובה של 6–9 מטרים המאפיינת את האיים בקבוצה הדרומית של איי קוק. מרכז האי שטוח, ביצתי ואף נמצאים בו שני אגמים מים מתוקים בהם שורצים צלופחאים ודגי אמנון שיובאו מאפריקה. אין הרבה חופים באי אך המים צלולים ואידיאלים לשחיה.

באי קיימים ארבעה כפרים הממוקמים כולם זה בקרבת זה והם שוכנים בצידו המערבי. באחד הכפרים פועל בית הספר של האי ובחלקו הצפוני פועל שדה תעופה.

היסטוריה
--------

בעידן שלפני גילוי האי על ידי האירופאים הוטרדו ושועבדו תושבי האי על ידי תושבי האי אטיו וכתוצאה מכך היו הרבה מקרי מוות באי. האי התגלה על ידי המיסיונר ג'ון ויליאמס (John Williams) ב-20 ביוני 1823 שהחדיר את האמונה הנוצרית לאי ועודד את התושבים לנטוש את אמונתם המקורית. גודל האוכלוסייה המשוער בתקופה זו עמד על 100 תושבים.

בשנות הארבעים של המאה ה-19 הותקף האי שוב על ידי תושבי אטיו. ב-31 באוקטובר 1888 הניפה אוניית הצי המלכותי אה"מ "הייסינת'" (HMS Hyacinth) את הדגל הבריטי באי. בהמשך סופח האי לאיי קוק וב-1901 לניו זילנד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיטיארו** בוויקישיתוף
* History of villages and districts
* Mitiaro, Cook Islands Cookislands.org.uk
* Mitiaro, New Zealand Electronic Text Centre
* מיטיארו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 235244364
* WorldCat (עם VIAF): 235244364

 |
**ג'ורג' חאווי** (בערבית: **جورج حاوي**; 5 בנובמבר 1938 – 21 ביוני 2005) היה פוליטיקאי לבנוני והמזכ"ל לשעבר של המפלגה הקומוניסטית הלבנונית. נרצח ב-21 ביוני 2005.

ביוגרפיה
--------

נולד בעיירה בתע'רין שבלבנון בשנת 1938, למשפחה נוצרית יוונית-אורתודוקסית והפך לאתאיסט מוצהר.

בשנות לימודיו המוקדמות באוניברסיטה, החל להיות פעיל בפוליטיקה, השתתף בשביתות והפגנות. הוא הצטרף לתנועה הקומוניסטית הלבנונית בשנת 1955 והפך לאחד ממנהיגי הזרם הסטודנטיאלי שלה עד סוף העשור. 

בשנת 1964 נכלא בשל מעורבותו בהפגנה כנגד תאגיד הטבק המוביל של לבנון. בשנת 1969 הוא נכנס לכלא פעם נוספת, בעקבות הפגנה פרו-פלסטינית שנערכה ב-23 באפריל אותה שנה. חאווי נכלא שוב בשנת 1970 על חלקו בהתקפה על מוצב צבאי.

חאווי גורש מהמפלגה הקומוניסטית הלבנונית בשנת 1967 בעקבות קריאתו לעצמאות המפלגה מול מדיניות ברית המועצות. הוא חזר למפלגה בשנת 1979 ונבחר למזכיר הכללי, תפקיד אותו מילא עד שנת 1993.

במהלך מלחמת האזרחים בלבנון, יסד מיליציה למפלגתו, שנקראה "מיליצית ה-LCP" (קיצור של Lebanese Communist party) אשר שיתפה פעולה עם המיליציה הדרוזית של כמאל ג'ונבלאט שנקראה התנועה הלאומית הלבנונית, ויחד הם נאבקו במיליציות המרוניות והמיליציות שבתמיכת הממשלה.
המיליציה הייתה פעילה גם בלחימה מול ישראל וצד"ל לאחר פלישת ישראל לדרום לבנון בשנת 1982. במהלך הפלישה חאווי יצר את חזית ההתנגדות הלבנונית הלאומית יחד עם מחסן אברהים. החזית הונהגה על ידי אליאס עטאללה. בשלבים מאוחרים יותר של המלחמה, המפלגה הקומוניסטית כרתה ברית עם סוריה, שפלשה ללבנון בשנת 1976 ונותרה בה עד מלחמת הארזים.

לאחר פרישתו מהמפלגה הקומוניסטית בשנת 2000, הפך למבקר בולט של הנוכחות הסורית בלבנון. בשנת 2004 תמך בייסוד תנועת השמאל הדמוקרטי, אשר התנגדה לנוכחות הסורית והשתתפה במהפכת הארזים. שותפו להקמת הארגון היה העיתונאי סמיר קציר.

### ההתנקשות

במכוניתו הוטמן מטען בשלט רחוק. מהלך נסיעתו בשכונת ואטה מוסיתבי בביירות אירע פיצוץ במכוניתו והוא מת. קואליציית 14 במרץ הפרו-מערבית והתקשורת המערבית הפנו את האצבע המאשימה כלפי סוריה בנוגע לרציחתו והתנקשויות אחרות בבירה, בעוד בנו של חאווי הפנה את האצבע המאשימה לעבר ישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ורג' חאווי** בוויקישיתוף
* ג'ורג' חאווי, לקחי השמאל בלבנון, שמאל, מס' 22, פברואר-מרס 1984
* ג'ורג' חאווי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007285826105171
* GND: 136441033
* ISNI: 0000 0000 9938 9116
* LCCN: nr93029126
* SUDOC: 253652200
* VIAF: 4804430
* WorldCat: lccn-nr93029126

 |
**תל נחל**
(למפת חיפה מוגדלת)תל נחל**תל נחל**(למפת חיפה רגילה)תל נחל**תל נחל**(למפת הגליל המערבי רגילה)תל נחל**תל נחל**(למפת הגליל המערבי מוגדלת)תל נחל**תל נחל**
תל א-נַּחְל באזור התעשייה של מפרץ חיפה, אשר יש המזהים אותו עם העיר מִשְׁאָל המקראית
**מִשְׁאָל** הייתה עיר כנענית, שנכבשה בתקופת ההתנחלות ונמסרה לנחלת שבט אָשֵׁר, על פי המסופר בספר יהושע:

"וַיֵּצֵא הַגּוֹרָל הַחֲמִישִׁי לְמַטֵּה בְנֵי אָשֵׁר לְמִשְׁפְּחוֹתָם: ... וְאַלַמֶּלֶךְ וְעַמְעָד וּ**מִשְׁאָל** וּפָגַע בְּכַרְמֶל הַיָּמָּה וּבְשִׁיחוֹר לִבְנָת".

מִשְׁאָל נכללה גם ברשימת ערי הלויים, שנמסרו לבני גֵרְשׁוֹן מידי בני אָשֵׁר.

אזכור בתעודות מצריות
--------------------

מִשְׁאָל נזכרת במספר כתבים מצרים קדומים. כך היא נזכרת בשם ""משאאא" בכתבי המארות, בשם "משאר" ברשימת ערי הארץ של פרעה תחותמס השלישי, וגם ברשימה מימי פרעה אמנחותפ השני ובה שמות ערים בארץ שקיבלו אספקת תבואה ובירה לשליחי המלך. בכל המקרים הללו נזכרה מִשְׁאָל יחד עם אַכְשָׁף, גם היא עיר בנחלת אָשֵׁר המזוהה בדרך כלל עם תֵּל כִּיסוֹן שבאזור עמק עכו.

זיהוי האתר
----------

ברשימת ערי אָשֵׁר, מִשְׁאָל נזכרת בתיאור הגבול הדרומי של הנחלה יחד עם ערים נוספות שזוהו באזור דרום עמק עכו, כשאחריה נאמר שהגבול הגיע עד הים באזור הכרמל (ראו בציטוט למעלה). האתר המדויק של העיר לא זוהה, והוצעו כמה תלים באזור זה שבהם נמצאו ממצאים מתקופת המקרא. הזיהוי המקובל יותר הוא עם תל-נחל\א-נַּחְל, הנמצא כיום באזור התעשייה של מפרץ חיפה. תל נחל הוא תל עגול קטן (בקוטר של כ-80–100 מטר), ונמצאו בו חרסים מהתקופה הכנענית (ברונזה), הישראלית (ברזל) והפרסית, וגם מתקופות מאוחרות יותר כולל מהתקופות הביזנטית, הערבית, הצלבנית, הממלוכית והעות'מאנית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר יהושע, פרק י"ט, פסוק כ"ו.
2. ↑  ספר יהושע, פרק כ"א, פסוק ל'.
3. ↑  **אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו**, הוצאת מוסד ביאליק, הערך על מִשְׁאָל, כרך ה', עמ' 481
4. ↑  יוחנן אהרוני, **ארץ ישראל בתקופת המקרא: גאוגרפיה היסטורית**, הוצאת יד בן-צבי, 1987, עמ' 135-130
5. ↑  עולם התנ"ך, ספר יהושע, מאת גרשון גליל ויאיר זקוביץ. "דברי הימים" הוצאה לאור בע"מ, 1999, עמ' 185.
6. ↑  **אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו**, הוצאת מוסד ביאליק, הערך על מִשְׁאָל, כרך ה', עמ' 482
7. ↑  הערך על תל א-נחל מתוך אתר הסקר הארכאולוגי של ישראל
**ג'ורג' ווטסון** (באנגלית: **George Watson**;‏ 1767 – 24 באוגוסט 1837) היה צייר דיוקנאות סקוטי והנשיא הראשון של האקדמיה הסקוטית המלכותית.

ביוגרפיה
--------

ווטסון נולד באחוזת אביו, ברוויקשייר, בשנת 1767. הוא רכש את השכלתו המוקדמת באדינבורו, וקיבל הדרכה בציור מאלכסנדר נסמית', אבל כשהיה בן 18 הוא נסע ללונדון תוך היכרות עם סר ג'ושוע ריינולדס, שקיבל אותו כתלמיד. לאחר שנתיים בסטודיו של ריינולדס, הוא חזר לאדינבורו, והתבסס כצייר דיוקנאות.

בשנת 1808 הוא נקשר עם ציירים אחרים בהקמת אגודת אמנים, אשר התקיימה רק שנים ספורות. הוא הציג תכופות באקדמיה המלכותית ובמוסד הבריטי, ובערך ב-1815 הוזמן ללונדון לצייר מספר דיוקנאות, כולל אלה של דיקן קנטרברי ובנג'מין ווסט. ב-1820, למרות התנגדות רבה מצד המוסד המלכותי, נוסדה האקדמיה הסקוטית, ווטסון, שהיה נשיא החברה הקודמת, נבחר לאותו תפקיד, שהצלחתו נבעה בעיקרה מהיכולות שלו. הוא המשיך כנשיא עד מותו, והאקדמיה קיבלה את האמנה המלכותית שלה כמה חודשים לאחר מכן.

אומרים שהוא שמר זמן רב על יריבות מכובדת עם הנרי רייבורן. כוחו הביצועי היה ניכר ועבודתו הייתה משובחת אבל דיוקניו חסרו אישות. הוא מיוצג בגלריה הלאומית של סקוטלנד על ידי דיוקנאות של שני אמנים - בנג'מין ווסט ושניים של ארצ'יבלד סקירבינג; ובגלריית הדיוקנאות הסקוטית הוא מיוצג על ידי מספר דיוקנאות, כולל אחד שלו, ואחד של ויליאם סמלי, שיש הרואים בה את היצירה הטובה ביותר שלו.

זמן קצר לאחר שובו מביקורו הראשון בלונדון נישא לרבקה סמלי, בתו של ויליאם סמלי, שהיה מוציא לאור, חוקר טבע, והיו להם חמישה ילדים.

ווטסון נפטר בביתו באדינבורו ב-24 באוגוסט 1837.

### משפחה

בנו, ויליאם סמלי ווטסון (1796–1874), נולד באדינבורו, וכמו אביו ובן דודו, סר ג'ון ווטסון גורדון הפך לצייר דיוקנאות. הוא היה תלמיד של אביו, למד באקדמיית הנאמנים, ומשנת 1815, במשך חמש שנים, בבתי הספר של האקדמיה המלכותית של לונדון, ועבד שנה עם סר דייוויד וילקי.

כשחזר לאדינבורו, הוא נודע כצייר דיוקנאות, הפך לאחד ממייסדי האקדמיה הסקוטית, ובמשך כמעט 50 שנה הציג בקביעות בלתי פוסקת. הוא הסתפק אך ורק בציורי דיוקן.

הוא מת באדינבורו ב-6 בנובמבר 1874. הוא נקבר עם הוריו בסנט קאת'ברטס.

הוא היה סטודנט מסור לתולדות הטבע, במיוחד צפרות, ויצר אוסף נרחב של דגימות, שאותו הוריש לאוניברסיטת אדינבורו. לווטסון יש יותר מ-35 ציורים באוספים ציבוריים בבריטניה.

גלריה
-----

* גנרל ריידגנרל רייד
* אשת הצייראשת הצייר
* אן רוטפורדאן רוטפורד
* ג'ון רסקיןג'ון רסקין

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ורג' ווטסון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Watson, George (1767-1837)". Dictionary of National Biography. London: Smith, Elder & Co. 1885–1900.
2. ↑  Artworks by or after George Watson at the Art UK site
3. ↑  Grant's Old and New Edinburgh vol III

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 132258390
* ISNI: 0000 0000 6688 2289
* RKD: 83038
* SNAC: w6ww9v12
* ULAN: 500004678
* VIAF: 60237146
* WorldCat: viaf-60237146

 |