recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**גיום לקה** (בצרפתית: **Guillaume Lekeu**;‏ 20 בינואר 1870 – 21 בינואר 1894) היה מלחין בלגי בתחום המוזיקה הקלאסית.

ביוגרפיה
--------

לקה נולד בכפר ליד ורווייה, עיר קטנה במחוז לייז'. למד פסנתר ותאוריה של המוזיקה אצל אלפונז ווס בקונסרבטוריון המקומי.

ב-1879 עבר עם משפחתו לפואטייה, צרפת ולמד שם מוזיקה באופן עצמאי אצל אוקטב גריסר. הוא התחיל להלחין בגיל 15, ובהתחלה כתב בעיקר מוזיקה קאמרית.

ב-1888 עבר עם משפחתו לפריז ולמד פילוספיה עם תאודור דה ויזבה (אנ'). באוגוסט 1889 יצא לביירוית לראות את הטטרלוגיה "טבעת הניבלונגים" של ואגנר.

בחזרתו לפריז למד קונטרפונקט אצל סזר פרנק. עם מותו של פרנק ב-1890 עבר בעצתו של ויזבה לכיתתו של ונסן ד'אנדי, שם למד בעיקר תזמור.

כשנה לאחר מכן, ב-1891, זכה במקום השני בפרס רומא הבלגי, על יצירתו הקנטטה "אנדרומדה".

ב-1892 התוודע לקה בעזרת ד'אנדי לכנר הנודע אז'ן איזאיי, אשר הזמין ממנו את יצירתו המפורסמת ביותר - הסונטה לכינור ופסנתר בסול מז'ור.

לקה נדבק בטיפוס באוקטובר 1893, ממנו לא הצליח להתאושש. הוא נפטר יום אחד לאחר יום הולדתו העשרים וארבעה, ב-21 בינואר 1894.

סגנונו המוזיקלי
---------------

ב-1887 כתב כך: "עדיף שהמוזיקה תהיה מוזרה, עצבנית, נוראית ולא דומה לשום דבר המוכר לנו, ובלבד שתהיה מקורית".

ביצירותיו ניתן לשמוע את השפעותיהם של בטהובן, ואגנר וסזר פרנק. סגנון הכתיבה שלו הצטיין במלודיות ארוכות ומלנכוליות, עם הרמוניות אימפרסיוניסטיות.

המבנים המוזיקליים ביצירותיו הם לרוב מחזוריים (ציקליים), וחוקרים נוטים כי מדובר בהשפעה מיצירתו הספרותית של מרסל פרוסט - "בעקבות הזמן האבוד".

יצירותיו
--------

לקה כתב כ-50 יצירות, חלקן לא גמורות. שתיים מהן -סונטה לצ'לו ורביעיית פסנתר, הושלמו על ידי ד'אנדי. ביצירותיו יש יסודות המבשרים על מלחינים צרפתיים שבאו אחריו, כדוגמת אריק סאטי ודריוס מיו.

את רשימת יצירותיו ניתן למצוא בדף המקביל בוויקיפדיה האנגלית (אנ'), כולל מספר סידורי (על פי קטלוג לוק ורדבו - V), ז'אנר ותאריך.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גיום לקה** בוויקישיתוף

* גיום לקה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* גיום לקה, באתר ספוטיפיי
* גיום לקה, באתר AllMusic (באנגלית)
* גיום לקה, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* גיום לקה, באתר דיזר
* גיום לקה, באתר Discogs (באנגלית)
* גיום לקה, באתר Songkick (באנגלית)
* גיום לקה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Chihiro Ichikawa, Guillaume LEKEU, ‏10/05/97
2. ↑  [ CENTENAIRE DE LA MORT DE
GUILLAUME LEKEU],
3. ↑  Jonathan Woolf, [ Guillaume LEKEU (1870-1894)
Complete Works], musicweb-international.com
4. ↑  Luc Verdebout , Guillaume Lekeu, Correspondance, books.google.co.il, ‏1993

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007282704305171
* BNE: XX1118780
* BnF: cb12360380h (data)
* CiNii: DA09832873
* GND: 119281961
* ICCU: PARV294280
* ISNI: 0000 0000 8081 9606
* LCCN: n79127796
* MusicBrainz: 08e88d33-fbc7-42d8-9fbf-c14f552f1277
* NDL: 01082340
* NKC: xx0030806
* NLK: KAC201216049
* NTA: 096895861
* SNAC: w67p9t6x
* SUDOC: 032606427
* VIAF: 2548606
* WorldCat: lccn-n79127796

 |
**ליבי ער** הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית יובל דיין, מתוך אלבומה השני, ליבי ער. השיר יצא לאור ב-12 בדצמבר 2015, על ידי חברות התקליטים הליקון וארומה מיוזיק, כסינגל השני מתוך האלבום וכשיר הנושא מתוכו.

השיר הגיע למקום הראשון במצעד של רדיו אמצע הדרך, ובמצעד של רשת ג'.

רקע וכתיבה
----------

השיר נכתב והולחן על ידי יובל דיין עצמה, והופק על ידה ועל ידי גלעד שמואלי. השיר הוא שיר בסגנון הפופ המאפיין שירים נוספים מתוך האלבום. יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב ואף העניק לו ציון של ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל.

שם השיר והפזמון הם הרמז מקראי לשיר השירים.

> 
> "אֲנִי יְשֵׁנָה, וְלִבִּי עֵר; קוֹל דּוֹדִי דוֹפֵק, פִּתְחִי-לִי אֲחֹתִי רַעְיָתִי יוֹנָתִי תַמָּתִי--שֶׁרֹּאשִׁי נִמְלָא-טָל, קְוֻצּוֹתַי רְסִיסֵי לָיְלָה." (שיר השירים ה', פסוק ב')
> 
> 
> 
> — שיר השירים ה', פסוק ב'
>

וידאו קליפ
----------

טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה יובל דיין לערוץ היוטיוב שלה את האודיו הרשמי של השיר, בו ניתן לראות את עטיפתו של הסינגל. בנוסף לכך, זכה השיר להצלחה רבה ביוטיוב כאשר הפך לאחד מהסרטונים הנצפים ביותר של דיין.

נכון למאי 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-4 מיליון צפיות.

מיקומי שיא
----------

| 
‏‏‏  **מצעדים ודירוגים (2015-16)** |
| --- |
| מדינה | מצעד | מיקום שיא |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 1 |
| רדיו אמצע הדרך | 1 |
| רשת ג' | 1 |
| גלגלצ | 2 |

| 
‏‏‏  **מצעדי סוף שנה (2015-16)** |
| --- |
| מדינה | מצעד | מיקום שיא |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 27 |
| רשת ג' | 12 |
| גלגלצ | 28 |

קישורים חיצוניים
----------------

* סרטון השיר "ליבי ער" באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  ליבי ער, יוסי חרסונסקי
2. 1 2  www.yosmusic.com
3. ↑  רדיו 90FM - ארכיון המצעדים, באתר www.90fm.co.il (ארכיון)
4. ↑  31.12.2015 – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
5. 1 2 3 4 5  Yuval Dayan (2015-12-12), *יובל דיין - ליבי ער*, נבדק ב-2019-05-29
6. ↑  www.yosmusic.com
סוחוי 47 ממריא בסלון האווירי במוסקבה
**סוחוי Su-47** (ברוסית: **Су-47**, קוד דיווח נאט"ו: "ברקוט", "BERKUT"), אשר מוכר גם בשמות s-32 ו-s-37‏, הוא מטוס קרב רוסי.

המטוס משמש לתצוגה וכמדגים טכנולוגי ויוצר על ידי חברת סוחוי. בינתיים לא ידוע על תוכניות להפוך אותו למטוס קרב מבצעי בחיל האוויר הרוסי.

מאפיין תכנוני בולט של המטוס הוא הכנפיים המשוכות קדימה, הייחודיות למטוס קרב זה. מהירות המטוס מגיעה לכ-2.35 מאך. הטיסה הראשונה בוצעה בשנת 1997. ההחלטה לעצב כנפיים "הפוכות" - המשוכות קדימה - באו לאחר שבניסויים נראה כי המטוס בעל כושר תמרונים קיצוניים גבוהים יותר, מאשר באופן המסורתי. למעלה מ-90% מן הכנף מורכבת מחומרים מרוכבים ומתקדמים. עיצוב הכנפיים המשוכות קדימה נועד לפזר את החום שנוצר בטיסות מהירות אל מאחורי המנוע (במקום לחיבורים שבין הכנפיים לגוף המטוס, כפי שהדבר מתרחש בשאר מטוסי הקרב).

המטוס מבוסס חלקית (זנב, חרטום וחופה) על סוחוי Su-35. המנועים, מדגם ליולקה D30-F6, נלקחו ממטוס המיג-31. המטוס מוגדר כמטוס ניסוי בלבד, אך למרות זאת יכול לשאת נשק ב-12 נקודות תלייה מתחת לגוף ולכנפיים.

בשל עלותו היקרה ואי-יעילותו המבצעית, המיזם בוטל. הניסיון שנרכש במסגרת מיזם זה נוצל בבניית מטוס סוחוי T-50 ובבניית מטוס המיג 1.44.

מפרט טכני
---------

* צוות: 1
* גובה : 6.4 מטר
* אורך: 22.6 מטר
* מוטת כנפיים: 16.7 מטר
* משקל: 24 טון (34 טון עם דלק מלא)
* מהירות מרבית: 1,350 קשר
* גובה טיסה מרבי: 60,000 רגל (18 ק"מ)

חימוש
-----

* טילי אוויר-אוויר: R-73 Archer, R-77 Adder
* טילי אוויר-קרקע: כל הטילים אוויר-קרקע, נ"ט, ונ"ס מתוצרת רוסיה
* פצצות במשקל 500–1500 ק"ג.
* משקל אמצעי לחימה מקסימלי :8 טון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סוחוי Su-47** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  לעיתים מבלבלים בין מטוס זה לבין סוחוי Su-37, שכן בשם שניהם המספר 37. ההבדל ביניהם הוא שב-s-37 האות s מסמלת כי המטוס עדיין תחת פיתוח, והצירוף su מסמל כי המטוס כבר הוכנס לשירות

| מטוסים תוצרת סוחוי  |
| --- |
| מטוסי קרב | סוחוי 9 • סוחוי 11 • סוחוי 15 • סוחוי 27 • סוחוי 30 • סוחוי 33 • סוחוי 35 • סוחוי 37 • סוחוי 47 • סוחוי-57 • סוחוי 75 | סוחוי 27 |
| מטוסי תקיפה | סוחוי 2 • סוחוי 4 • סוחוי 7 • סוחוי 17/20/22 • סוחוי 24 • סוחוי 25 • סוחוי 34 |
| מטוסי ביון | סוחוי 12 |
| כלי טיס בלתי מאוישים | סוחוי S-70 |
| אבות טיפוס | סוחוי P-1 • סוחוי T-4 • סוחוי Su-47 • סוחוי FGFA |
| מטוסי אימון | סוחוי 28 • סוחוי 29 |
| מטוסי נוסעים | Su-38 • Su-80 • סופרג'ט 100 • KR-860 • סופרג'ט ניו |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007572798005171
* LCCN: sh2013002395

 |
**המרכז הלאומי לתלבושות במה** הוא מוזיאון במולן, שבצרפת, המוקדש לתלבושות (אנ'), שהוצגו על במות התיאטרון.

המוזיאון הוקם ב-2006 על ידי שר התרבות של צרפת, ראש עיריית מולן ומעצב האופנה כריסטיאן לקרואה.

הוא ממוקם באזור העתיק של מולן ומכיל בתוכו מבנה היסטורי שנהרס חלקית במלחמת העולם השנייה ושוחזר על ידי האדריכל פרנסואה וואנשט.

המוזיאון מכיל בתוכו אוסף של כ-10,000 תלבושות של תיאטרון, אופרה ובלט, הוא גם מכיל ציורים שהושאלו מהספרייה הלאומית של צרפת, מהקומדי פראנסז ומהאופרה הלאומית של פריז.

המוזיאון מחולק לארבע מחלקות: אזור השמורים, אולם התצוגה, הספרייה ומרכז ההדרכה, בנוסף ישנו במקום אודיטוריום וארכיון מסמכים.

מספר תיאטראות ובתי אופרה בצרפת שולחים את תלבושותיהם למקום לאחר ההופעה האחרונה, זאת במטרה לשמר ולהציג אותן, המקום גם מהווה מרכז לחוקרים וסטודנטים בתחום האופנה והתיאטרון.

המקום מכיל את אוסף התלבושות של רקדן הבלט רודולף נורייב, האוסף מכיל בין היתר את תלבושת הנסיך אותו שיחק בהפקה של אגם הברבורים.

במקום הוצגו בין היתר תערוכות של תאודור דה באנוויל, של האופרה הרוסית ושל המעצב ז'אן-פול גוטייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המרכז הלאומי לתלבושות במה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של המרכז הלאומי לתלבושות במה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb15086474m (data)
* ISNI: 0000 0001 2181 9670
* SUDOC: 110645642
* VIAF: 149324385
* WorldCat: lccn-n2007003207

 |
**אנה בן מרדכי-רזיאל** היא קצינת משטרה ישראלית בדרגת תת ניצב, שמשרתת בתפקיד סגן ראש אגף התנועה. בתפקידיה הקודמים ראש חטיבת שיטור, קהילה ומתנדבים באגף המבצעים, מזכירה הביטחונית של השר לביטחון הפנים.

ביוגרפיה
--------

בן מרדכי-רזיאל ילידת ירושלים, שירתה כקצינה בצה"ל, שימשה כקצינת מבצעים בצאלים וסגן מפקד פלוגה בקורס קצינות אג"ם והשתחררה בדרגת סגן.

ב-1994 התגייסה למשטרת ישראל. היא החלה את שירותה ביחידה המרכזית של מחוז ירושלים והייתה האישה הראשונה בתפקיד ראש צוות סמויה בימ"ר. שימשה כקצינת האזנות סתר ארצית וראש חוליית תשתיות סיגינטיות במחלקת איסוף וטכנולוגיה במטה הארצי. בשנים 2013–2016 שירתה כמפקדת תחנת הראל במחוז ירושלים, קודם לתפקיד זה שימשה ראש ענף מודיעין במחוז ירושלים. שירתה כראש תחום אג״מ וסגן מזכיר ביטחוני במשרד לביטחון הפנים וב-2020 קודמה לדרגת תת-ניצב ומונתה למזכיר ביטחוני לשר לביטחון הפנים. נכון לשנת 2021 משרתת בתפקיד ראש חטיבת שיטור קהילה ומתנדבים באגף המבצעים.

בן מרדכי בעלת תואר ראשון בהיסטוריה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני במשפטים מהקריה האקדמית אונו ותואר שני בקרימינולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. היא מתגוררת בירושלים ואם לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנה בן מרדכי** בוויקישיתוף
* אנה בן מרדכי, ברשת החברתית פייסבוק
* האם זו תהיה האישה הראשונה במחוז ירושלים שתכהן בתפקיד הבכיר ביותר?
* סנ"צ אנה בן מרדכי-רזיאל, באתר סופרסונס

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנה בן מרדכי-רזיאל, פייסבוק משטרת ישראל
2. ↑  סבב מינויים לפיקוד הבכיר במשטרת ישראל בדרגת תת-ניצב, אתר משטרת ישראל
**דניאלה פשטובה** (בצ'כית: **Daniela Peštová**; נולדה ב-14 באוקטובר 1970) היא דוגמנית צ'כית.

ביוגרפיה
--------

פשטובה נולדה בטפליצה, היא התגלתה בתיאטרון בפראג. היא תכננה ללכת ללמוד בקולג' לימודי שפה במטרה להיות מורה, אך לאחר שזכתה בתחרות דוגמנות עברה לפריז על מנת לדגמן שם.

היא הופיעה בשערי המגזינים: GQ, מארי קלייר, קוסמופוליטן, גלאמור ו-Elle.היא דגמנה ללוריאל ונבחרה למלאכית של ויקטוריה'ס סיקרט, בין הבולטות שהיו.

היא כיכבה פעמים רבות משנות התשעים ועד תחילת שנות האלפיים בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד ומתוכם הייתה שלוש פעמים על שער הגיליון.

חיים אישיים
-----------

פשטובה נישאה לטומאסו בוטי (לשעבר מנכ"ל של 'Fashion Cafe') בשנת 1995, אך הם התגרשו בשנת 1998. לזוג בן אחד (נולד בשנת 1996).

יש לה בת (נולדה ב-21 ביולי 2002) ובן (נולד בשנת 2009) מבן זוגה הנוכחי, הזמר הסלובקי פאבול הברה, סולן הלהקה הסלובקית "TEAM".

פסטובה זכתה לכינוי "הזיקית" על ששינתה ללא הרף את המראה שלה. היא דוברת רוסית, אנגלית, צרפתית, איטלקית באופן שוטף, וכמו כן צ'כית, שפת האם שלה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **דניאלה פשטובה** |

* דניאלה פשטובה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 5702 0900
* NKC: js20080222009
* VIAF: 84269627
* WorldCat (עם VIAF): 84269627

 |
**משיכת יתר** הייתה להקת ג'אז - פיוז'ן ישראלית, שפעלה בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20. הלהקה מנתה חמישה חברים, כולם מוזיקאים מהבכירים בתעשייה. במרוצת הזמן כל חברי ההרכב היו מרצים ומנהלים בבית הספר רימון.

ביוגרפיה
--------

### עיקר הפעילות

הלהקה הוקמה בשנת 1987 על ידי חמישה מוזיקאים, חלקם כבר מרצים ומנהלים בבית הספר רימון, שהוקם שנתיים קודם לכן. הלהקה שאפה ליצור שפה מוזיקלית חדשה: ג'אז ישראלי, ושילבה את הג'אז המסורתי עם פיוז'ן, מוזיקה לטינית ומוזיקה ים - תיכונית.

אלבומם הראשון, "התחלה מתוקה" יצא באביב 1989, ואף היה אלבום הג'אז הראשון בארץ שיצא בפורמט של דיסק. האלבום כלל קטעים מקוריים מעת חברי הלהקה, וזכה לשבחים וביקורות חיוביות רבות. הלהקה הופיעה, בין השאר, בפסטיבל הג'אז באילת מספר פעמים בשנים 1990, 1992 ו-1995.

ב-1992, הקליטו את האלבום "בריזה" אשר נגנז ולא יצא לאור, על אף שהשירים מתוכו נוגנו תכופות בהופעותיהם.

הלהקה התפרקה בסוף שנות ה-90, בעקבות רצונם של חבריה להמשיך הלאה ולהתקדם כל אחד בקריירה המוזיקלית שלו.

### האיחוד

בשנת 2016, 19 שנים לאחר הפירוק, התאחדו חברי ההרכב המקורי בעקבות בקשת המנהל המוזיקלי של פסטיבל הג'אז באילת, אלי דג'יברי, להופיע בו. עם האיחוד, הלהקה הופיעה עוד מספר פעמים, בין היתר במועדון השבלול ובבית היוצר, ובכך סיימה, לבינתיים, את פעילותה.

לקראת הפסטיבל, הוציאו אלבום כפול בשם Double Exposure, הכלל בדיסק הראשון את האלבום הגנוז ובשני את אלבום הבכורה.

חברי ההרכב
----------

* עמיקם קימלמן - סקסופון טנור, סקסופון אלט, סקסופון סופרן
* גורי אגמון - סקסופון אלט, סקסופון סופרן, סקסופון בריטון, חליל
* ירון גוטפריד - פסנתר, סינטיסייזר
* אריה וולניץ - גיטרה בס
* רוני הולן - תופים, כלי הקשה

רשימת שירים
-----------

להלן רשימת השירים שראו אור, לפי הסדר באלבום משנת 2016, Double Exposure.

| רצועה | מלחין | אורך |
| --- | --- | --- |
| **דיסק ראשון Breeza (1992)** |  |  |
| Zone A | עמיקם קימלמן | 9:14 |
| Renovation | גורי אגמון | 8:41 |
| Breeza | אריה וולניץ | 7:34 |
| Don't Know Why | ירון גוטפריד | 6:52 |
| Tzutzik | גורי אגמון | 7:22 |
| Personal Changes | עמיקם קימלמן | 9:35 |
|  |  |  |
| **דיסק שני Sweet Begining (1989)** |  |  |
| Sweet Pianola | גורי אגמון | 6:57 |
| Spring of '83 | גורי אגמון | 10:07 |
| Empty Space | ירון גוטפריד | 5:21 |
| Riga Blues | עמיקם קימלמן | 7:01 |
| Panti | אריה וולניץ | 9:06 |
| Red Life | עמיקם קימלמן | 5:08 |
| Dr. Berman | גורי אגמון | 7:07 |

ישנם עוד מספר שירים אשר לא הוקלטו ויצאו לאור, אך בוצעו בהופעות חיות: Some Other Time, Engagement, Moment of Eternity.

ראו גם
------

* ג'אז ישראלי
* פיוז'ן
* רימון בית ספר למוסיקה
* ג'אז

קישורים חיצוניים
----------------

* משיכת יתר, ברשת החברתית פייסבוק
* משיכת יתר, באתר ספוטיפיי
* ארבעה ימים, 30 הופעות, בריזה מעולה וים אדום אחד באתר דבר
* Panti, באתר יוטיוב
* ריאיון עם חברי הלהקה, באתר יוטיוב
מחיות קארי בצבעים שונים
אבקת **קארי** הוא כינוי מסחרי מערבי למספר נוסחאות לתערובות תבלינים המבוססת על המטבח ההודי והמטבח התאילנדי. השימוש במונח "**קארי**" לציון אבקה, תערובת תבלינים או משחה אינו מקובל במטבחים אלה; המונח המקביל בקירוב הוא מסאלה, לדוגמה בצירוף גאראם מסאלה, או "תערובת תבלינים מחממת".

מקור המילה האנגלית curry הוא במילה הטמילית "kari", שמשמעותה רוטב לתיבול תבשיל אורז.

בישראל נמכרות מספר תערובות תבלינים בשם קארי או קארי צהוב והן כוללות לרוב כורכום, כמון וזנגביל יבש טחון, ותבלינים נוספים בהתאם למקור, בדומה לחוויאג' התימני או ראס אל חנות הצפון-אפריקאי. בנוסף נמכרות גם מחיות קארי השאולות מהמטבח התאילנדי. אלו מסווגות לרוב לשלושה צבעים, אדום, ירוק וצהוב, ותמיד יכללו פלפל חריף (בצבע המחית) ומרכיבים דרום-מזרח אסייתים נוספים כגון עשב לימון, גלנגל, זנגביל ועוד.
נ.ב לכבשים בשם שחף ועילאי מסוכן מאוד קשרי.

לקריאה נוספת
------------

* גרג ג'נר, **שאל היסטוריון - תשובות מרתקות לשאלות מפתיעות**, כתר ספרים, 2022, הפרק "בן כמה הקארי?", עמ' 96–103

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קארי** בוויקישיתוף

* Collingham, Lizzie (2006). *Curry: A Tale of Cooks and Conquerors*. New York: Oxford University Press.

* קארי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Douglas Harper, Curry, Online Etymology Dictionary

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007544060205171
* BnF: cb12500947f (data)
* LCCN: sh87005185

 |
קופסה ריקה עשויית קרטון
**קופסה** או תיבה היא מכולה וכלי קיבול המשמשת לאחסון או להעברת תוכן.

קופסות בנויות בדרך כלל מחומרים עמידים, כגון עץ, מתכת, קרטון, פלסטיק, כתלות בשימוש לו הן מיועדות. גודל הקופסה יכול להשתנות, ממספר סנטימטרים (למשל קופסת גפרורים) עד מטרים בודדים (למשל מכולות). לקופסות בדרך כלל צורת תיבה גאומטרית - פאותיה הן מלבנים, אך ישנן קופסות במגוון צורות, כגון קובייה, גליל מעגלי או אליפטי. לתיבות דקורטיביות או תיבות לאחסון יש לעיתים מכסה, אשר ניתן לפתוח בעזרת משיכה, הזזה, הברגה או הרמה. המכסה עשוי להיות מאובזר בצירים, אבזם או מנעול.

שימושים
-------

ארכיונים מאחסנים תיקי מסמכים בקופסות קרטון, הנושאות סימני זיהוי ותיוג. פריטים אשר נמצאים בקופסות מחומרים קשיחים עשויים להישמר זמן רב יותר מאשר בקרטון, לכן נהוג להשתמש בקופסות אלו למטרת אחסון לתקופות ארוכות כמו במקרים מסוימים של קפסולת זמן.

קופסות קרטון הן אמצעי אריזה מקובל לאריזת תכולת דירה לצורך מעבר דירה.

מוצרי מזון ומוצרי צריכה רבים נמכרים כשהם ארוזים בקופסות ממותגות, ביניהם ממתקים, דגני בוקר, פסטה, אבקת כביסה, רדיד אלומיניום הארוזים בקופסאות קרטון, גבינות, ארוחות מנה חמה בקופסאות פלסטיק.
בקבוקי יין יוקרתיים נמכרים בתיבות עץ, לעיתים בריפוד קש.

תכשיטים נארזים בקופסות מרופדות, לעיתים עשויות עץ או מצופות קטיפה.

מגירה היא קופסה המורכבת על מסילות בתוך רהיט.

ראו גם
------

* ארגז
* משחק קופסה
* קופסה שחורה
* קלפי
* תיבה להחזרת ספרים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קופסה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007283985705171
* LCCN: sh85016182
* NDL: 00576479

 |
**פולימסטיה בולטיפורמיס** (שם מדעי: *Polymastia boletiformis*) היא מין של ספוג ים. תוארה על ידי החוקר ז'אן-בטיסט דה לאמארק בשנת 1815.

מאפיינים
--------

תחום התפוצה של ספוג זה הוא מערב ומזרח האוקיינוס האטלנטי, והאוקיינוס הארקטי שלחופי אמריקה הצפונית ואירופה, כולל מפרץ מיין, מפרץ ביסקאיה, צרפת, הולנד והאיים הבריטיים. הוא חי במים ממוזגים וקרים, על גבי סלעים, בשפכי נהרות ובריכות סלעיים, בעומק של 30 מטרים ואף עד 2,300 מטר במקרים נדירים יותר.

פולימסטיה בולטיפורמיס יוצרת כריות קטנות או מסות רחבות של רקמה בקוטר של עד 10 סנטימטרים, שנצמדות בחוזקה למצע שעליו היא גדלה. מספר פפילות חלולות וגליליות באורך של עד 3 ס"מ מבצבצות מהמשטח העליון, עם פתחי יציאה, ויש לה נקבוביות שאיפה קטנות רבות בצדי הפפילות. המזוהיל (אנ'), שכבה דמוית ג'לי בדופן הגוף, מוקשחת על ידי מחטי שלד (אנ') מינרליים. המרקם של הספוג הזה חלק ומוצק אך גמיש, וצבעו צהוב, אפור או כתום. הפפילות מתכווצות ומתכופפות אם אוחזים בספוג; צבעם זהה לשאר הספוג, מה שעוזר להבחין בין המין הזה לבין המינים Polymastia penicillus, Polymastia mamillaris ו־Ciocalypta penicillus.

ספוג זה חי בסימביוזה לצד הידרתים וחיטחבים, וניזון בעזרת סינון המים מפיטופלנקטון וחיידקים. הטורפים העיקריים של ספוג זה הם חלזונות ימיים. הספוג מתרבה במהלך עונת הקיץ. מטבוליטים משניים שמקורם בספוג זה מראים פעילות מיקרוביאלית. תמציות שמקורן ממין זה מכילות סטרואידים וחומצת אמינו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פולימסטיה בולטיפורמיס** בוויקישיתוף
* פולימסטיה בולטיפורמיס, באתר ITIS (באנגלית)
* פולימסטיה בולטיפורמיס, באתר NCBI (באנגלית)
* פולימסטיה בולטיפורמיס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* פולימסטיה בולטיפורמיס, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Polymastia boletiformis | DORIS, doris.ffessm.fr
2. ↑  Polymastia boletiformis - Marine Life Encyclopedia, www.habitas.org.uk
3. ↑  Kong, Fangming & Andersen, Raymond (1993). "Polymastiamide A, a novel steroid/amino acid conjugate isolated from the Norwegian marine sponge Polymastia boletiformis (Lamarck, 1815)". Journal of Organic Chemistry. 58 (24): 6924–6927. doi:10.1021/jo00076a073.

1. ↑  מבנים מוארכים וצרים, ראו למשל: יפתח דיבון, פלאי הלשון החתולית, במדור "חדשות מדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 12 בדצמבר 2018
**ניווליר** (ברוסית:**Нивелир**, מאזנת) היא סדרת לוויינים מתורצת רוסיה לצרכים צבאיים. באופן רשמי היא מיועדת לבדיקת וביצוע תיקונים בלוויינים שנמצאים במסלול סביב כדור הארץ. לפי השארה המקובלת הם מיועדים להיות נשק נגד לוויינים.

בתקופת ברית המועצות פעלה תוכנית לפיתוח נשק נגד לוויינים ובוצעו שיגורי ניסיון. התוכנית הוקפאה לאחר התפרקות ברית המועצות.

בשנת 2011 מכון לפיתוח טכנולוגיות חדשות במוסקבה קיבל הזמנה לפיתוח לוויינים שמסוגלים להתקרב ללוויינים אחרים, לבצע בדיקות ותיקונים במידת הצורך. הדבר חריג כי ככלל הזמנות מבוצעות על ידי משרד ההגנה של רוסיה מרוסקוסמוס.

שיגורי ניסיון של לוויינים ראשונים בוצעו החל משנת 2013.

בדצמבר 2013 שוגר לוויין "קוסמוס 2491". לא שוחרר מידע על מטרות השיגור. הוא נהרס תוך זמן קצר.

במאי 2014 שוגר לוויין "קוסמוס 2499". באותו שיגור היו לוויינים נוספים. הלוויין ביצע תמרונים במהירויות שונות והתקרב ללוויינים אחרים.

במרץ 2015 שוגר לוויין "קוסמוס 2504". הוא ביצע מספר תמרונים במהירויות שונות. בשנת 2017 הוא עבר ליד שרידי לוויין סיני שהושמד על ידי נשק נגד לוויינים. 

בשנת 2017 שוגר לוויין "קוסמוס 2523". תוך זמן קצר הוא שחרר לוויין "קוסמוס 2521". לכאורה היה צפוי שהלוויין ששוחרר מלוויין האם יבדוק את מצבו. אמנם לוויין "קוסמוס 2523" שינה את גובה המסלול בכ-100 ק"מ ולא התקרב לאף לוויין אחר.

באוגוסט 2019 משרד הביטחון הכיר בקיום התוכנית. 

בנובמבר 2019 שוגר לוויין "קוסמוס 2542". לאחר 11 ימי טיסה הוא שחרר לוויין "קוסמוס 2543". בדצמבר לוויין "קוסמוס 2542" מיקם את עצמו כמה עשרות קילומטרים מלוויין ריגול אמריקאי מסדרה KH-11 KENNEN.

רשימת שיגורים
-------------

כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק.

|  |  |
| --- | --- |
| תאריך שיגור | לוויין |
| 25 בדצמבר 2013 | קוסמוס 2491 |
| 23 במאי 2014 | קוסמוס 2499 |
| 31 במרץ 2015 | קוסמוס 2504 |
| 23 ביוני 2017 | קוסמוס 2521 |
| 25 בנובמבר 2019 | קוסמוס 2542 |

קישורים חיצוניים
----------------

* פעילות קוסמוס 2504
* פעילות קוסמוס 2542
* פעילות קוסמוס 2543
* פעילות קוסמוס 2523

הערות שוליים
------------

1. ↑  תחילת פיתוח
צריף הראשונים לאחר מלחמת העולם השנייה
מוצגים במוזיאון
**הצריף הראשון** בהוד השרון הוא המבנה הראשון שהוקם במגדיאל בשנת 1924. כיום ניצב הצריף ברחוב סוקולוב 6, כמאה מטרים מצפון לכיכר אוסישקין ולבית הכנסת המרכזי במגדיאל.

היסטוריה
--------

מגדיאל הוקמה בחודש יולי 1924 לפי החלטת שנים עשר מייסדיה, אשר התכנסו בתל אביב. המייסדים פנו לחברת הכשרת היישוב והחליטו לקנות 4,000 דונם באזור הכפר הערבי ביאר עדס. השטח נקנה מהשייח' אבו כישכ, ועל הגבעה הקימו חיים ומינדל קולטון, עולים מפולין שהגיעו ארצה מספר חודשים קודם, את הצריף הראשון. צריף העץ של משפחת חיים קולטון, כמו צריפים אחרים במושבות, נקנה מחיל האוויר הבריטי בסוף מלחמת העולם הראשונה. הוא פורק והובל למגדיאל על גבי חמורים, והורכב בה מחדש. אחד משלושת חדרי הצריף הושכר ונחשב לבית המלון הראשון במגדיאל. במשך כשנה הייתה משפחת קולטון המשפחה היחידה במושבה, ויתר המייסדים עזרו לעבד את האדמה אך התגוררו בכפר סבא. לימים פתחה אשתו של חיים קולטון מסעדת פועלים בצריף, ובו נערך סדר הפסח הראשון במושבה, חתונות ואסיפות. עם ההכרזה על הקמת ישראל בשנת 1948 היה הצריף למקום בו התקיימו החגיגות. באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20, בשל הקשיים הכלכליים, מכר קולטון את נכסיו, ועבר להתגורר בפתח תקווה. הצריף עבר מיד ליד, ובין היתר שימש כחנות המכולת של היישוב, וכבית קפה שפעל עד סוף שנות ה-50 של המאה ה-20. לאחר מכן הושכר למישפחת סנדק שגרו בו עד סוף שנות ה-70. לאחר עזיבתם הצריף ננטש ומצבו התדרדר.

המקום כיום
----------

בשנת 2003 שוחזר הצריף, ובמרץ 2005 נחנך בו "מוזיאון הראשונים" לתולדות הוד השרון. במקום מוצגים כלים, חפצים, מסמכים ותמונות, והוא מספר על חיי התושבים בשנותיה הראשונות של מגדיאל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הצריף הראשון** בוויקישיתוף
* אודות המקום באתר עיריית הוד השרון
* באתר פיקיוויקי
* הצריף הראשון, באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
* שלומית צור, הכפר הולך ונעלם, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 21 ביולי 2008
* צאלה קוטלר, ‏שפת רחוב, באתר גלובס, 24 באפריל 2012
**וילה יוסף מודיאנו** (ביוונית: **Βίλα Γιοσέφ Μοδιάνο**) הוא מבנה מגורים שהיה אחד ממבני המגורים של בני משפחת מודיאנו היהודית-איטלקית, אחת ממשפחות ה'פראנקוס' העשירות והחשובות בסלוניקי, יוון.

המבנה היה בבעלות התעשיין היהודי יוסף (ג'וזפה) מודיאנו.

המבנה ממוקם ברובע הדרומי של פירג'יט, בשדרות וסיליסיס אולגאס מס' 5, ברובע אקסוכון.

היסטוריה
--------

בשנת 1899 רכש התעשיין יוסף מודיאנו את המגרש ובנה בתחילה בית חרושת לטקסטיל, ובהמשך וילה בת שתי קומות כבית מגורים למשפחתו.

לאחר מותו של התעשיין עבר הבית ליורשיו. החל משנת 1918 שימשה הווילה כבניין עזר לצורכי בית הספר התיכון הראשון לגברים בסלוניקי. ב-1931 נמכרה הוילה לגביר יעקב מולו.

משנות ה-30 של המאה ה-20 המבנה שימש כבית הספר התיכון הראשון לגברים בסלוניקי.

במהלך מלחמת העולם השנייה, הבניין היה בבעלות מינהל הכיבוש הגרמני. לאחר המלחמה נמסר המבנה לידי ממשלת יוון כרכוש מדינת אויב. בין השנים 1946 ו-1958 שוכנו בווילה 15 עד 22 משפחות פליטים.

לאחר 1960 נהרסה החומה שהפרידה בין וילה "מודיאנו" לבין בית חאג'ימיסב השכן, שהוא הבניין הראשי של בית הספר התיכון הראשון לזכר סלוניקי לצורך איחודם לקומפלקס אחד המשמש בית ספר תיכון בו בית מודיאנו הוא הוא המשני מבין המבנים. לאחר מכן נהרסו מפעל המשי והחממה שמאחורי הבית.

וילה יוסף מודיאנו נפגעה קשות במהלך רעידת האדמה בסלוניקי ב-1978 ופונה.

במסגרת הכרזתה של סלוניקי כבירת התרבות האירופאית לשנת 1997 החלו עבודות השיקום של וילה חאג'ימיסב. בשנת 1998, הרשויות המקומיות, מתוקף סמכותם ואחריותם על מבנים מסוכנים, ובהיותן בעלות המבנה הכמעט בלעדיות, החליטו לשחזר גם את וילה יוסף מודיאנו. אולם האישור הסופי ניתן רק בשנת 2004 והעבודות בפועל החלו רק כעשור מאוחר יותר.

בשנת 2014 החל שיקום הוילה שננטשה בעבר. השיפוץ היה נרחב, וכלל שיקום התקרות שקרסו, מדרגות ורצפות. במרץ 2016 שוחזרה הווילה. הבניין חזר לשמש כבניין עזר לתיכון. הוחלט להוסיף מספר קטן של כיתות לשטח החצר.

ארכיטקטורה
----------

מבחינה אדריכלית מדובר בבניין מלבני המורכב ממרתף ושתי קומות. ישנם 15 חדרים ו-3 סלונים המשמשים לאירוח המשפחה. המבנה סימטרי ביחס לשני הצירים, והציר האנכי מודגש בכניסה ובמרפסת הפנימית.

העמודים בעלי כותרות קורינתיות ובקצוות המבנה קרניז היקפי עם מעקה מובנה. בפנים המבנה יש ציורי קיר וציורי תקרה שהוסרו, נשלחו לאתונה לשיקום והוחזרו למקומם. לכל חדר יש מוטיבים קישוטיים אחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וילה יוסף מודיאנו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Villa Joseph Modiano
2. ↑  הגבירים לבית מודיאנו ובהם התעשיין יוסף מודיאנו תורמים לבניית בית חולים בעיר סאלוניקי, יוון. בעיתון חבצלת⁩⁩, 16 בנובמבר 1894 באתר עיתונות יהודית היסטורית.
3. ↑  הגביר ג'וזף מודיאנו בקהילת סאלוניקי, יוון בעיתון ⁨⁨Compte Rendu⁩⁩, 1 בינואר 1879 באתר עיתונות יהודית היסטורית.
4. 1 2  1ο Γυμνάσιο Αρρένων Θεσσαλονίκης, Βίλα Γιοσέφ Μοδιάνο, Thessalonikiartsandculture.gr (ביוונית)
5. ↑  THESSARCHITECTURE Γιόσεφ Μοδιάνο
**חאן שאטיר** (בקזחית: **Хан Шатыр**) הוא מרכז קניות ובילויים ענק הנמצא במרכז העיר אסטנה בירת קזחסטן. המרכז בנוי בצורה של אוהל מחודד שגובהו 150 מטר ותוכנן על ידי האדריכל הבריטי נורמן פוסטר. המרכז נחנך בשנת 2010. הוא הוקם במסגרת תנופת הבנייה רחבת ההיקף שעברה אסטנה מאז שהוכרזה לבירה בשנת 1997.

ממוקם בקצה הצפוני של העיר, המבנה התורן מתנשא 150 מטר מבסיס אליפטי בגודל 200 X 195 מטר ויוצר אחד הפסגות הגבוהות ביותר בקו הרקיע של אסטנה. סוגר שטח העולה על 100,000 מ"ר, הוא כולל פארק עירוני עם מסלול ריצה של 450 מטר, יחד עם מגוון רחב של מתקני קניות ופנאי, כולל מסעדות, בתי קולנוע וחללי בילוי שיכולים להכיל תוכנית מגוונת של אירועים ותערוכות. הפארק מגביר את גובה הבניין בטרסות גליות ופארק מים, עם בריכות גלים ומגלשות, מתפתל בנוף. שטחו 100,000 מ"ר, שווה לשטחם של 10 אצטדיוני כדורגל, והוא מכיל חנויות רבות, חוף ים מלאכותי, נהר ובו ניתן לשוט בסירות, מיני-גולף ועוד. המרכז משמש את תושבי העיר ותיירים והוא ממוזג כל ימות השנה. חשיבותו רבה לנוכח האקלים של העיר המתאפיין בקיץ חם במיוחד ובחורף קר מאוד. מתחמים ספציפיים בתוך המעטפה הם ממוזגים, אך אזורי המחזור הפתוח הם מחוסמים בסביבה, עם טמפרטורות יעד של 14+ מעלות צלזיוס בחורף ו-29− מעלות בקיץ. סילונים ברמה נמוכה מכוונים אוויר קריר על פני החלל, ואילו פתחי האוורור בקודקוד גורמים לאוורור טבעי. האתגר בחורף הוא למנוע קרח שנוצר בחלק הפנימי של המעטפה. זה מושג על ידי שילוב של בקרת טמפרטורה והפניית זרמי אוויר חמים מעל פני הבד הפנימי, אסטרטגיה המונעת גם נפילות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חאן שאטיר** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של חאן שאטיר
* גלריית תמונות של המרכז מתוך אתר מתכנני המבנה(הקישור אינו פעיל)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Khan Shatyr Entertainment Center, www.fosterandpartners.com
פירוש נוסף ערך זה עוסק בארמון בסמוך לעיר פדובה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו פאלאצו ג'וסטי.

החדר שבו נחתם הסכם שביתת הנשק, ובמרכזו השולחן עליו נחתם ההסכם
**וילה ג'וסטי** (באיטלקית: **Villa Giusti**) או **וילה ג'וסטי דל ג'ארדינו** (באיטלקית: **Villa Giusti del Giardino**) היא ארמון הממוקם בסמוך לעיר פדובה באזור ונטו שבצפון איטליה.

היסטוריה
--------

### היסטוריה של המבנה

המבנה המקורי באתר נבנה על ידי משפחת זאמבליני במחצית הראשונה של המאה ה-17. בראשית המאה ה-19 עבר האזור לבעלות ג'ירולמו אסיניו מולין (Girolamo Ascanio Molin).
הווילה הייתה במקורה בבית חווה חקלאית השייכת לווילה מולין הסמוכה, שהייתה שייכת למשפחת קאפודיליסטה (Capodilista). המבנה הפך לארמון בשנת 1875 ביוזמת לאורה פיזאני צוסטו (Laura Pisani Zusto) ובעלה הרוזן ג'ירולמו ג'וסטי דל ג'ארדינו. 

הארמון נבנה בסגנון אקלקטי. 

למבנה שתי קומות, למעט במרכז המבנה בה יש קומה שלישית קטנה, שלה גג משולש ומשני צידיה קמרונות.

### ההיסטוריה של הגנים

בחלקו האחורי של המבנה גן חורף שתוכנן ונשתל בשנת 1880. לארמון מבנה חממה עשוי זכוכית, בסגנון אופייני לווילות באזור ונטו.

### הסכם שביתת הנשק של וילה ג'וסטי

הווילה ידועה בכך שבה נחתם הסכם שביתת הנשק של וילה ג'וסטי (אנ') שנחתמה ב-3 בנובמבר 1918 - אשר סיימה את מלחמת העולם הראשונה בחזית איטליה, וסיימה את הקרבות בין איטליה והאימפריה האוסטרו הונגרית. 

בשל כך מכונה הווילה גם "**וילת שביתת הנשק**" (באיטלקית: **Villa Armistizio**).

הדיונים בין הצדדים החלו ב-1 בנובמבר, שביתת הנשק נכנסה לתוקפה לאחר 24 שעות, ב-4 בנובמבר, בשעה 15:00.

לפני החתימה על הסכם שביתת הנשק, בין נובמבר 1917 וינואר 1918, שימשה הווילה למגורי המלך ויטוריו אמנואלה השלישי, אשר גר בווילה בשל ההפצצות האוויריות של העיר פאדובה. 

הווילה שימשה כמפקדת הצבא האיטלקי בתקופת מגורי המלך בווילה. בחדר שבו נחתם הסכם שביתת הנשק נותרו הרהיטים המקוריים לזכר האירוע.

ראו גם
------

* וילה מולין - וילה סמוכה בה נערך המשא ומתן לקראת הסכם שביתת הנשק של וילה ג'וסטי

לקריאה נוספת
------------

• Antonello Biagini, Giovanna Motta, **The First World War: Analysis and Interpretation, Volume 1, Volume 1**, P 100
• John Gooch, **The Italian Army and the First World War**, P 299
• Bullitt Lowry, **Armistice 1918**, P 112
• Manfried Rauchensteiner, **The First World War and the End of the Habsburg Monarchy, 1914-1918**, P 1005

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **וילה ג'וסטי** |

* אתר האינטרנט הרשמי של וילה ג'וסטי (באיטלקית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  ההיסטוריה של הסכם שביתת הנשק (באיטלקית)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  היסטוריה של המבנה ותיאור המבנה (באיטלקית)
3. ↑  מראה הוילה בעת החתימה על הסכם שביתת הנשק
**סטייסי בנט** (באנגלית: **Stacey Bent**) היא פרופסור להנדסה כימית, סגנית פרובוסט (Provost) לתארים מתקדמים וענייני פוסט-דוקטורט (VPGE) באוניברסיטת סטנפורד. נוסף על כך, היא חברה באקדמיה הלאומית להנדסה בארצות הברית.

היא הייתה המנהלת של מרכז "תומקט" (TomKat) לאנרגיה מתחדשת באוניברסיטת סטנפורד ודיקנית עמית בכירה בבית הספר להנדסה באוניברסיטת סטנפורד עד שנת 2019.

בנט זכתה בפרסים רבים על מחקריה, והיא ידועה בעיקר בזכות תרומתה הרבה בתחומים של הנדסת חומרים, מדע פני השטח ועיבוד מוליכים למחצה. עבודתה כיום מיושמת במוליכים למחצה, פאנלים סולאריים וזרזים.

חינוך וקריירה
-------------

בנט סיימה את לימודי התואר השני בהנדסה כימית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1987 וסיימה את עבודת הדוקטורט שלה באוניברסיטת סטנפורד בשנת 1992.

בנט קיבלה מאוניברסיטת סטנפורד תואר דוקטור לשם כבוד מהמחלקות להנדסה וכימיה של חומרים, הנדסת חשמל וכימיה.

בנוסף, היא הייתה יושבת ראש המחלקה להנדסה כימית בסטנפורד מ-2015 עד 2016 ומקורבת דיקן בבית הספר להנדסה בסטנפורד בשנים 2016 עד 2019, לפני עבודתה הנוכחית כסגנית ראש האוניברסיטה.

הייתה מנהלת מרכז Tomcat לאנרגיה מתחדשת בשנים 2010 עד 2019. בנוסף היא עמיתה בכירה במכון סטנפורד על שם "פרקורוט" לאנרגיה ועמיתה בקהילת הכימיה האמריקאית (ACS) ובקהילת הוואקום האמריקאית (AVS). היא מנהלת לשעבר של המרכז להמרה לאנרגיה יעילה (CNEEC) 

בנט נבחרה כחברה בארגון האקדמי להנדסה בארצות הברית בשנת 2020.

חיים אישיים
-----------

בנט נשואה לברוס, ולהם שני ילדים ביולוגים - רייצ'ל ודרו, ושני ילדים חורגים - דניאל ואנדרו.

מחקר
----

עבודתה של בנט מתמקדת בעיקר בכימיה וסינתזה של חומרים עם יישומים בייצור מוליכים למחצה, ננוטכנולוגיה, מיקרואלקטרוניקה ואנרגיה מתחדשת.

התזה שלה עסקה בהבנת הדינמיקה של אטומי מימן בסביבות עשויות סיליקון, והיא ממלאת תפקיד משמעותי בנושא זה.

בנט מנהלת קבוצת מחקר אשר מתמקדת בהבנה ובשליטה בכימיה העילית ויישום אלה על מגוון בעיות בייצור מוליכים למחצה, מיקרו-אלקטרוניקה, ננו-אלקטרוניקה, ננו-טכנולוגיה אנרגיה מתחדשת, ומשתמשת במערכות הנחת שכבה אטומית (ALD), משטחי מוליכים למחצה, חומרים בקנה מידה מיקרוסקופי לספיגת אור ופיתוח זרזים אלקטריים.

פרסים
-----

בנט קיבלה פרסים רבים בזכות מחקריה ועבודתה, ביניהם פרס בקמן יונג לחוקרים, פרס המורה של קמיל דרייפוס, פרס הזיכרון לפיטר מארק, פרס ארגון הכימיה של ארצות הברית לקריירה, פרס טאו בטא פאי עבור מצוינות בהוראת תואר ראשון והפרס בכימיה עילית של החברה הכימית בארצות הברית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  מידע על סגל בית הספר להנדסה, באתר אוניברסיטת סטנפורד (נדלה מאתר WaybackMachine), ‏11 במרץ 2018
2. ↑  סטייסי בנט, דף הבית, באתר אוניברסיטת סטנפורד

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סטייסי בנט (באנגלית)
* סטייסי בנט, ברשת החברתית LinkedIn

* סטייסי בנט, באתר גוגל סקולר
* סטייסי בנט דף הבית
* מידע על הסגל בבית הספר להנדסה באוניברסיטת סטנפורד, האתר של סטנפורד
* Stanford University מידע מאתר האוניברסיטה


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2010057590
* ORCID: 0000-0002-1084-5336
* VIAF: 120527690
* WorldCat (עם VIAF): 120527690

 |
**טירת אגסקוב** (בדנית: **Egeskov Slot**, נהגה:אייסקואו) היא טירה הנמצאת בדרום האי פין, דנמרק. זוהי טירת המים שנשתמרה בצורה הטובה ביותר באירופה מתקופת הרנסאנס.

היסטוריה
--------

טירת אגסקוב נבנתה על ידי פרנדס ברוקנהוס (Frands Brockenhuus) בשנת 1554, קודם לכן הייתה במקום חוה חקלאית המתוארכת למאה ה-15.

בעקבות תקופת אי השקט של "מאבק הרוזנים" (בדנית Grevens fejde) ומלחמת האזרחים של המעבר לרפורמציה הפרוטסטנטית, מרבית אנשי האצולה הדנית בנו את בתיהם כמבצרים. הטירה ממוקמת בתוך אגם קטן שעומקו המרבי מגיע ל-5 מטרים. במקור, הכניסה היחידה אליו הייתה בעזרת גשר מתרומם.

לפי האגדה, נדרש יער שלם של אלונים כדי לבנות את היסודות, ומכאן שמה של הטירה, *אגסקוב*, שפירושה "יער אלונים".

אדריכלות ועיצוב
---------------

הטירה בנויה משני בניינים המחוברים בעזרת חומה כפולה ועבה, המאפשרת למגנים עליה לנטוש בית אחד ולהמשיך להילחם מהבית השני. החומה הכפולה בעובי מטר ומכילה באר וגרמי מדרגות נסתרים. המגנים יכלו להתקיף את שורות האויב משני מגדלים פינתיים עגולים. הגנות אחרות מימי הביניים כוללים חרכי ירי, משיקולי ותחנות עגינה לארטילריה. הטירה בנויה על גזעי אלון התקועים בקרקע ומשמשים יסודות. הלבנים מהם בנויה הטירה הם לבנים גדולות מהרגיל שנקראו לעיתים "לבני נזירים". המגדלים החרוטיים בנויים מסדרת פנלים נפרדים.

המבנה מכיל דגם של מערכת ביוב ראשונית, מהראשונות שנעשה בהם שימוש באירופה, בעלת פירים אנכיים לפסולת. החומה העבה כוללת בתוכה באר, שניתן להגיע אליו ממטבח המשרתים בחלק המזרחי של הבניין.

הטירה מכילה תיבת ברזל מסיבית מתחילת המאה ה-16, שהגיעה מטירת הבדהולם, שהייתה שייכת בעבר לאחוזת אגסקוב, שנמצאת כ-10 ק"מ מערבית לטירה.

בתוך הטירה נמצאים ציורי שמן רבים כולל ציור גדול באולם הראשי שבקומה הראשונה של האדמירל הדני נילס ג'ואל, שהביס את הכוחות השוודים בקרב על מפרץ קוגה בשנת 1677.

גלריה
-----

* מבט חיצוני על הטירהמבט חיצוני על הטירה
* מבט צידי על הטירהמבט צידי על הטירה
* מבט חיצוני על הטירהמבט חיצוני על הטירה
* מבט חיצוני על הטירהמבט חיצוני על הטירה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טירת אגסקוב** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של טירת אגסקוב

* האתר הרשמי בדנית
**אייל חנקין** (נולד ב-3 בנובמבר 1969) הוא איש עסקים ישראלי המכהן כמנכ"ל קבוצת עזריאלי מאז 1 בינואר 2018. קודם לכן כיהן כמנכ"ל בחברת הבת של הקבוצה, סופרגז מ-2010.

ביוגרפיה
--------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
חנקין הוא מוסמך EMBA מתוכנית קלוג-רקנאטי של אוניברסיטת נורת'ווסטרן ואוניברסיטת תל אביב ובעל תואר ראשון במדעי המחשב וניהול מאוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1998–2000 שימש כסמנכ"ל שיווק ומכירות בחברת NAMS, חברת סטארט-אפ המתמחה בפתרונות תקשורת, בילינג ושירותים אחרים. בין השנים 2000–2007 שימש כסמנכ"ל שיווק ופיתוח עסקי בחברת Airwell (מקבוצת אלקו). בין השנים 2007–2009 שימש כמנכ"ל קבוצת שחר, קבוצה המתמחה בשירותי ערך מוסף בתחומי הביטוח השונים, בהם רפואה, תשתיות ואלקטרוניקה.

בינואר 2010 מונה למנכ"ל חברת סופרגז.

ב-2013 נקבע שישלם קנס אישי של 100,000 ש"ח בגין אי העברת נתונים לרשות ההגבלים העסקיים. הייתה זו הפעם הראשונה שהוטל על נושא משרה קנס אישי ללא אפשרות שיפוי בגין אי העברת נתונים.

ב-26 באוקטובר 2017 אישר דירקטוריון קבוצת עזריאלי את מינוי חנקין למנכ"ל, זאת לאחר התפטרותו של יובל ברונשטיין. ב-1 בינואר 2018 נכנס חנקין לתפקידו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורן פרוינד, "זו היתה פסגת חיי. לא רואה עצמי ממנכ"ל חברה אחרת", באתר כלכליסט, 23 באוקטובר 2017
2. ↑  מינוי מנכ"ל-אייל חנקין, אתר מאיה
3. ↑  ליאור גוטמן, אייל חנקין מונה למנכ"ל סופרגז, באתר כלכליסט, 6 בספטמבר 2010
4. ↑  אתר למנויים בלבד אורה קורן, מנכ"ל סופרגז ישלם קנס אישי בגין אי העברת נתונים לרשות ההגבלים, באתר TheMarker‏, 1 בספטמבר 2013
מראה הטירה מקדימה
**טירת גריפסהולם** (בשוודית: **Gripsholms slott**) היא טירה במרייפרד בחבל סדרמנלנד שבשוודיה. הטירה ממוקמת ליד אגם מלארן בדרום מרכז שוודיה, תחת תחום השיפוט של סטרנגנס, כ-60 ק"מ מערבית לסטוקהולם.

היסטוריה
--------

מצודה נבנתה במקום בשנת 1380 על ידי בו ג'ונסון גריפ, והייתה שייכת למשפחתו, עד שהוחרמה על ידי גוסטב ואסה, מלך שוודיה בשנת 1526. המלך הרס את המבנה ובנה טירה מבוצרת עם מגדלי שמירה וחומה לצורכי הגנה. מהמצודה המקורית נשאר רק חזית של קיר.

מאז גוסטב ואסה, גריפסהולם הייתה שייכת לארמון המלוכה השוודי, והם השתמשו בו לצורכי מגורים עד לשנת 1713. בין השנים 1563 ל-1567, המלך אריק ה-14 כלא את אחיו ג'ון ואת רעייתו, קתרין ג'גילון, בטירה. זוהי גם אחת הטירות שהמלך אריק נכלא בהם כאשר אחיו ג'ון השתלט על המלוכה. בנו של ג'ון, סיגיסמונד, שמאוחר יותר נהפך למלך פולין ושוודיה, נולד בטירה בשנת 1566.

שנים מאוחרות
------------

הטירה שימשה שוב ככלא בין השנים 1713 ל-1773, לפני שהיא שופצה על ידי גוסטב השלישי, מלך שוודיה ורעייתו סופיה מגדלנה. בנוסף נבנה תיאטרון באחד המגדלים. גוסטב הרביעי אדולף ומשפחתו נכלאו גם כן בטירה בשנת 1809, לאחר שהועבר מהמלוכה. הוא נאלץ לחתום על כתב הוויתור שם.

בין השנים 1889–1894, הטירה עברה שחזור מסיבי ומעורר מחלוקת על ידי האדריכל פרדריק ליליקויסט, במהלכה הוסרו פריטים רבים מהמאה ה-17 וה-18. השינוי הגדול ביותר היה הוספה של קומה שלישית, הריסת אגף מתוכננת לא יצאה לפועל לבסוף.

הטירה משמשת כיום כמוזיאון הפתוח לציבור, ובו תמונות ועבודות אמנות. חלק מהטירה משמש משכנה של הגלריה הלאומית לדיוקנאות (Statens porträttsamlingar), אחד האוספים הישנים ביותר של דיוקנאות בעולם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טירת גריפסהולם** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של טירת גריפסהולם (באנגלית)
* לירן לוטקר, אל תתבצרו בבית: חמש טירות מהאגדות, באתר ynet, 30 באוקטובר 2013

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4086806-0
* VIAF: 256474380
* WorldCat (עם VIAF): 256474380

 |
**טירת קנטרברי** (באנגלית: **Canterbury Castle**) היא טירה אנגלית נורמנית ימי ביניימית בעיר קנטרברי, קנט, אנגליה.

טירת קנטרברי היא אחת משלוש הטירות המלכותיות המקוריות של קנט (לצד טירת דובר וטירת רוצ'סטר), שנבנו כולן זמן קצר לאחר קרב הייסטינגס, על הדרך הראשית בין דובר ולונדון (דרך ווטלינג סטריט). דרך זו נכבשה על ידי ויליאם הכובש באוקטובר 1066 ולאורכה נבנו הטירות כ"טירות מוטה וביילי" (אנ') (טירת הגנה הבנויה על גבעה) על מנת לשמור ולהגן על דרך ווטלינג סטריט באזור קנט.

שלבי הבנייה והתפתחות הטירה
--------------------------

### התקופה הנורמנית

טירת "מוטה וביילי" עשויה עץ הוקמה בשנת 1066, ככל הנראה על הגבעה על יד גני דיין ג'ון, בסמוך לחומת טירת האבן המאוחרת יותר (אף שהגבעה יכולה גם להיות קבר רומי), כשהשם דיין ג'ון (באנגלית Dane John) נגזר מהמילה בצרפתית קדומה donjon, שפירושה מגדל העוז.

### טירת אבן

מגדל העוז הגדול הבנוי מאבן נבנה על ידי המלך הנרי בוקלרק, או הנרי הראשון, כאחד משלוש הטירות המלכותיות של קנט. המבנה העצום הזה, כ-30 מטרים אורכו ו-25 מטרים רוחבו, היה כלל הנראה בגובה של כ-24 מטרים (לשם השוואה, בסיס מגדל הביג בן בוסטמיניסטר בלונדון הוא כ-12 מטרים). הוא היה בנוי בעיקר משברי אבן צור ואבן חול. במהלך המאה ה-13 הטירה הוסבה לבית סוהר האזורי. היא נכנעה לפולשים הצרפתים במלחמת הברונים הראשונה. בשנת 1380 נבנה שער חדש.

במהלך המאה ה-19 היא נרכשה על ידי חברת גז שהשתמשה בטירה לאחסון במשך שנים רבות, דבר שגם להרס הקומה העליונה של המגדל.

### אתר תיירותי

כיום (המאה ה-21) הטירה שייכת לשלטון המקומי בקנטרברי ופתוחה לקהל בכל ימות השנה והיא אחת המקומות הפופולריים ביותר בעיר, מלבד הקתדרלה.

מפקדי חיל-המצב של טירת קנטרברי
------------------------------

מפקדי חיל המצב של טירת קנטרברי היו אחראים על תחזוקת וביטחון הטירה, שעברה לידיים פרטיות בסוף תקופת שלטונו של המלך ג'יימס הראשון (בשנת 1625). להלן רשימה חלקית:

* 1216-1232 הוברט דה בורג (אנ') (תחת המלכים ג'ון והנרי השלישי). שימש בתפקיד השופט העליון (אנ'), תפקיד הדומה במקצת בתפקידו לתפקיד ראש הממשלה כיום (כמובן תחת המלך). פיקד במקביל גם על טירת דובר ועל טירת רוצ'סטר.
* 1232-1234 סטיבן דה סגרווה (אנ') (תחת המלך הנרי השלישי). גם הוא תיפקד כשופט העליון, ופיקד במקביל על טירת רוצ'סטר.
* 1247-? ניקולס דה מולס (אנ') (תחת המלך הנרי השלישי). כאביר החצר של הנרי השלישי פיקד לאורך חייו על טירות ומבצרים רבים ברחבי אנגליה, בהם טירת וינצ'סטר, טירת פמברוק, טירת רוצ'סטר, השריף של המפשייר ועוד.
* 1261-1262 רוברט ולרנד (אנ') (תחת המלך הנרי השלישי). פיקד כמו קודמיו על טירות ומבצרים רבים, ובין היתר מונה ב-9 ביולי 1261 לשריף של קנט ולאחר מכן גם כמפקד הטירות רוצ'סטר וקנטרברי עד ה-23 בספטמבר 1262. לאחר מכן תפקד בשלל תפקידים צבאיים נוספים עד מותו בשנת 1273.
* החל מהמאה ה-13 הטירה הוסבה לבית סוהר וחדלה לשמש כחיל מצב.

גלריה
-----

* טירת קנטרברי נבנתה בין 1100–1135טירת קנטרברי נבנתה בין 1100–1135
* מגדל העוז של טירת קנטרברימגדל העוז של טירת קנטרברי
* הגבעה בגני דיין ג'וןהגבעה בגני דיין ג'ון
* טירת קנטרבריטירת קנטרברי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טירת קנטרברי** בוויקישיתוף
* הסבר היסטורי על הטירה באתר British History, (באנגלית)
* הסבר היסטורי על הטירה באתר Canterbury Archaeology, (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מידע על טירת קנטרברי, (באנגלית)
**ליברלנד**, או **הרפובליקה החופשית של ליברלנד** (בצ'כית: **Svobodná republika Liberland**) היא מדינה לכאורה במזרח אירופה, אשר עצמאותה הוכרזה ב-13 באפריל 2015 על ידי ויט ידליצ'קה. היא הוקמה על אזור של כ-7 קמ"ר בגדה המערבית של נהר הדנובה בין קרואטיה וסרביה, בשיתוף גבול יבשתי עם סרביה. מאז מלחמות יוגוסלביה, כמה שטחים על הגבול מהווים מוקד למחלוקות, כגון האי של ווקובר; עם זאת, אזור זה (הידוע גם בשם גורנייה סיגה) נותר ללא דורש.

ידליצ'קה הוא חבר במפלגת האזרחים החופשיים הצ'כית, אשר מבססת את ערכיה על הליברליזם הקלסי, על אידאולוגיה זו הוא ביסס את חוקת ליברלנד. הוא טוען שקיבל תגובות חיוביות ליוזמה, בעיקר ממפלגתו שלו ובנוסף לכך גם מחלק מחברי המפלגה הדמוקרטית ומפלגת הפיראטים צ'כית.

הכרה
----

אף מדינה אינה מכירה בליברלנד. השטח הוא בפועל תחת שליטה של קרואטיה, אשר מונעת גישה אליו מאנשים הקשורים לליברלנד וטוענים לריבונות עליו. ויט ידליצ'קה, נשיא ליברלנד, טוען שלא סרביה, קרואטיה או כל מדינה אחרת טוענת ריבונות בשטח ולכן היא שטח הפקר (טרה נוליוס). הגבול מוגדר בהתאם לשתי טענות גבול, קרואטית וסרבית, ואינו מתערב בריבונותה של מדינה אחרת. ידליצ'קה הודיע כי הצהרה דיפלומטית רשמית תישלח בעתיד לקרואטיה ולסרביה, ומאוחר יותר לכל המדינות האחרות, עם בקשה רשמית להכרה בינלאומית.

לטענת הנשיא באוגוסט 2017, עד מועד זה נרשמו כ-450 אלף אנשים לקבלת אזרחות.

חוקה
----

לפי הצהרותיו של ויט ידליצ'קה ולפי אתר האינטרנט של ליברלנד, המדינה דוגלת במוטו "חיה ותן לחיות" ובחופש אישי וכלכלי לתושביה. מטרת המקימים היא לאפשר לאנשים ישרים לשגשג ללא דיכוי של ממשלות המטילות מגבלות ומיסים בלתי נחוצים. המקימים מתכננים לפרסם חוקה וקובץ חוקים, וכן להקים ממשלה שתכלול 10–20 חברים שייבחרו באופן דמוקרטי תוך שימוש בהצבעה אלקטרונית, כמו גם ליישם אלמנטים של דמוקרטיה ישירה. בנוסף, קיימת תוכנית להשיק מטבע מבוזר כדוגמת ביטקוין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ליברלנד** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של ליברלנד
* ליברלנד, ברשת החברתית פייסבוק

* ליברלנד, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* ליברלנד, ברשת החברתית אינסטגרם

* ליברלנד, ברשת החברתית LinkedIn
* בלי מסים וצבא: ארץ חדשה באירופה, באתר ynet, 18 באפריל 2015
* עמית מזרחי, נשיא "ליברלנד" בראיון מיוחד ל"ישראל היום", באתר ישראל היום, 2 באוגוסט 2017
* רועי קצירי, ‏על גדות הדנובה ייסדתי את ארץ הקריפטו: נשיא מדינת הבלוקצ'יין ליברלנד אופטימי גם לאחר נפילת הביטקוין, באתר גלובס, 15 בנובמבר 2018
* The libertarian about to launch a hostile takeover of Europe's newest 'country',‏ בעיתון האינדיפנדנט, 18 באפריל 2016 (באנגלית)
* אתר למנויים בלבד סוכנויות הידיעות, מדינה חדשה באירופה: ליברלנד; לחובבי חופש כלכלי ושונאי מס, באתר TheMarker‏, 5 במאי 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  עמית מזרחי, רחוק מהצרות: 1,000 ישראלים יקבלו אזרחות בליברלנד, באתר nrg‏, 2 באוגוסט 2017
2. ↑  ווינט, בלי מסים וצבא: ארץ חדשה באירופה, באתר ynet, 18 באפריל 2015
3. ↑  About Liberland (ארכיון)
**טירת קרייגדארוך** (באנגלית: **Craigdarroch Castle**) היא אחוזה היסטורית מהתקופה הוויקטוריאנית, הבנויה בסגנון אדריכלות סקוטית ברוניאלית, הממוקמת בוויקטוריה, קולומביה הבריטית, קנדה. המבנה הוא אתר היסטורי לאומי של קנדה בזכות היותו נקודת ציון ובעל חשיבות היסטורית בעיר ויקטוריה.

תיאור
-----

נבנה בסוף המאה ה-19 כבית מגוריהם של ברון הפחם העשיר, רוברט דאנסמויר (Robert Dunsmuir), ואשתו, ג'ואן. המבנה בעל 39 חדרים ומשתרע על פני 2,300 מטרים רבועיים. באפריל 1889, 17 חודשים לפני השלמת הבנייה, נפטר רוברט ואת מלאכת השלמת הבנייה לקחו שני בניו, אלכסנדר וג'יימס. האדריכל, וורן הייווד ויליאמס, נפטר גם הוא בטרם השלמת בניית הטירה. את מלאכת השלמת התכנון והפיקוח לקח עמיתו, ארתור ל. סמית', בשנת 1890. ג'יימס דאנסמויר הזמין מאוחר יותר את בניית הטירה השנייה של ויקטוריה, טירת הטלי, הממוקמת בקולווד, קולומביה הבריטית.

עלות בנייתה של טירת קרייגדארוך מוערכת בכ-500,000 דולר אמריקאי (במונחים כלכליים של סוף המאה-19), והיא כללה גרניט מקולומביה הבריטית, אריחים מסן פרנסיסקו וגרם מדרגות טרומי מעץ אלון שיוצר בשיקגו. שטח המגרש המקורי עליו נבנתה היה בגודל של כ-110,000 מטרים רבועיים שכללו גנים רשמיים בשכונת רוקלנד. 

עם מותה של אלמנתו של רוברט דונסמואר, ג'ואן, נמכרה טירת קרייגדארוך לגריפית' יוז (Griffith Hughes) תמורת 38 אלף דולר. היא חילקה את שטח האחוזה למגרשים קטנים לבנייה. כדי לעורר עניין במכירת המגרשים בתקופה בה שוק הנדל"ן דשדש, הודיעה גריפית שמבין כל רוכשי הקרקעות תיערך הגרלה שהזוכה בה יהיה זכאי לרכוש גם את הטירה עצמה. המנצח, סולומון קמרון, משכן את הטירה כדי לממן מיזמים ספקולטיביים אחרים אשר נכשלו, והשאירו אותו עם חובות כבדים. בשנת 1919 עברה הבעלות על הטירה לבנק מונטריאול, אחד מנושיו של קמרון.

בארבע קומותיה של טירת קרייגארוך מוצג ריהוט מפואר משנות ה-90 של המאה ה-19 והיא ידועה בזכות הויטראז'ים ועבודת הנגרות המורכבת שבה. הטירה נמצאת בבעלות "חברת המוזיאון ההיסטורי טירת קרייגדארוך" - חברה פרטית ללא כוונת רווח, והיא פתוחה לציבור. הטירה היא מוקד משיכה תיירותי ומקבלת כ-150 אלף מבקרים בשנה.

המכון לויטראז בקנדה תיעד את חלונות הויטראז' בטירת קרייגדארוך.

* ויטראז' בטירת קרייגדארוך (ויקטוריה, קולומביה הבריטית)ויטראז' בטירת קרייגדארוך (ויקטוריה, קולומביה הבריטית)
* ויטראז' בטירת קרייגדארוך (ויקטוריה, קולומביה הבריטית)ויטראז' בטירת קרייגדארוך (ויקטוריה, קולומביה הבריטית)
* חדר הביליארד בקומה העליונהחדר הביליארד בקומה העליונה

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של טירת קרייגדארוך (באנגלית)

הערות שוליים
------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טירת קרייגדארוך** בוויקישיתוף

1. ↑  "A SHORT HISTORY OF CRAIGDARROCH CASTLE" (PDF). www.thecastle.ca. Archived from the original (PDF) on 2013-02-06. Retrieved 2013-09-24.
2. ↑  Craigdarroch Castle. Canadian Register of Historic Places. Retrieved 30 October 2011.
3. ↑  "Hatley Castle Website". www.hatleycastle.com. Retrieved 2013-09-24.
4. ↑  Segger, Martin and Franklin, Douglas, Victoria; A Primer for Regional History in Architecture, Victoria; Heritage Architectural Guides, p. 285
5. ↑  Segger and Franklin, p. 287
6. ↑  Reksten, Terry, The Dunsmuir Saga, Vancouver; Douglas & McIntyre, 1991, p. 200.
7. ↑  Reksten, p. 200
8. ↑  "Craigdarroch Castle". www.stainedglasscanada.ca. Retrieved 2013-09-24.