recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**טיסה 981 של פליי דובאי** הייתה טיסה של חברת התעופה הזולה פליי דובאי שהייתה בדרכה מדובאי שבאיחוד האמירויות הערביות לרוסטוב על הדון שברוסיה. הטיסה התרסקה ב-19 במרץ 2016 מעל רוסטוב, כנראה בשל תנאי מזג אוויר לקויים. כל 62 הנוסעים ואנשי הצוות נספו.

הטיסה
-----

טיסה 981 של פליי דובאי הייתה אמורה להמריא מנמל התעופה הבינלאומי דובאי בשעה 21:45 שעון מקומי (UTC+4) ב-18 במרץ 2016, ולנחות בשדה התעופה ברוסטוב על הדון מאוחר יותר באותו לילה, בשעה 1:20 שעון מקומי (UTC+3) של 19 במרץ. בפועל המריאה הטיסה מדובאי רק בשעה 22:20 שעון מקומי והגיעה באיחור לרוסטוב. ניסיון הנחיתה הראשון של המטוס בוטל בשל הראות הלקויה באזור הנחיתה, והוא נכנס לעמדת המתנה סמוך לשדה התעופה במשך השעות הבאות, ממתין לשיפור בתנאי מזג האוויר. בין ניסיונות הנחיתה הראשון והשני של טיסה 981, עשו מטוסים אחרים ניסיונות נחיתה בשדה התעופה, שתי טיסות אחרות נחתו בהצלחה.

המטוס התרסק במהלך סיבוב לקראת ניסיון נחיתה שני, בסביבות השעה 03:42, אז דיווחה בקרת התנועה האווירית של שדה התעופה לשירותי החירום המקומיים על התרסקות המטוס.

תמונות מהאירוע
--------------

* אתר ההתרסקותאתר ההתרסקות
* שרידי המטוס על המסלולשרידי המטוס על המסלול
* צוותי ההצלה בוחנים את הריסות המטוסצוותי ההצלה בוחנים את הריסות המטוס
* סוכני פס"ב חוקרים את נסיבות ההתרסקות בזירת הארועסוכני פס"ב חוקרים את נסיבות ההתרסקות בזירת הארוע
* פינת הנצחה מאולתרת לנספים בשדה התעופהפינת הנצחה מאולתרת לנספים בשדה התעופה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טיסה 981 של פליי דובאי** בוויקישיתוף
* תיק התאונה והיסטוריית המטוס של טיסה 981 של פליי דובאי, באתר Aviation Safety Network (באנגלית)
17 בפברואר 1949, הנשיא הראשון חיים ויצמן נשבע אמונים בבניין המוסדות הלאומיים
במסגרת **בחירת נשיא מדינת ישראל** בוחרת הכנסת את נשיא מדינת ישראל.

הליך בחירת הנשיא מוסדר בחוק יסוד: נשיא המדינה. כל 120 חברי הכנסת רשאים להציע מועמד שהוא אזרח ישראל ותושב ישראל לתפקיד הנשיא. ההצבעה נערכת בין חברי הכנסת, והיא הצבעה חשאית, זאת על מנת להבטיח כי חברי הכנסת יצביעו לפי שיקול דעתם האישי, ולא לפי שיקולים מפלגתיים ולחצים קואליציוניים. ההצבעה החשאית גרמה למספר הפתעות בעבר. בשנת 1983 גבר חיים הרצוג על מועמד הקואליציה מנחם אלון, ובשנת 2000 ניצח משה קצב את שמעון פרס.

סעיף 8 לחוק יסוד: נשיא המדינה קובע כי על הנשיא להיבחר ברוב של 61 חברי כנסת, בין אם הוא מועמד יחיד, ובין אם מתמודדים מולו מועמדים נוספים. אם אף אחד מהמועמדים לא השיג את הרוב הדרוש, נערכת הצבעה נוספת. כך אירע בשנת 2000, כאשר בסיבוב ההצבעה הראשון קיבל משה קצב 60 קולות, לעומת 57 לשמעון פרס, ורק בסיבוב ההצבעה השני השיג קצב את הרוב הדרוש. 

על פי תיקון מס' 9 לחוק, אם אף אחד מהמועמדים לא השיג את הרוב הדרוש, נערכת הצבעה נוספת שבה משתתפים רק שני המועמדים שקיבלו את קולותיהם של מספר חברי הכנסת הגדול ביותר בהצבעה הראשונה. המועמד שקיבל בהצבעה השנייה את רוב הקולות של חברי הכנסת המשתתפים בהצבעה ומצביעים בעד אחד המועמדים - הוא הנבחר; קיבלו שני מועמדים מספר קולות שווה, חוזרים על ההצבעה. 

בשנת 2003 תוקן סעיף 8, ונוספה בו הוראה הקובעת כי אם גם בסיבוב שבו נותר מועמד יחיד הוא אינו מצליח להשיג את הרוב הדרוש, ההצבעה נדחית ב-30 ימים. במקרה זה, ניתן להציע מועמדים נוספים. מטרת התיקון להבטיח את בחירתו של הנשיא תוך תמיכה רחבה ככל האפשר של הכנסת, ולמנוע מצב שבו נשיא המדינה נבחר על ידי מיעוט של חברי הכנסת. הוראה דומה נקבעה במקביל גם באשר למבקר המדינה. 

עם בחירתו, מתחיל הנשיא בכהונה אחת בת שבע שנים (לפי הלוח העברי). בעבר הייתה תקופת הכהונה חמש שנים, ולא הייתה הגבלה על מספר הכהונות, אך חוק היסוד תוקן בעניין זה ב-1998. מטרת התיקון הייתה למנוע הישנות המקרה שאירע בבחירת הנשיא באותה שנה, בהן מועמד נוסף (שאול עמור) הציג את עצמו לבחירה אל מול נשיא מכהן (עזר ויצמן).

קישורים חיצוניים
----------------

* חוק יסוד: נשיא המדינה

הערות שוליים
------------

1. ↑  חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון מס' 9), ס"ח 2411 מ-7 בנובמבר 2013
2. ↑  חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון מס' 7), ס"ח 1898 מ-5 באוגוסט 2003
3. ↑  חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון מס 5), ס"ח 1696 מ-30 בדצמבר 1998

| בחירת נשיא מדינת ישראל |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 1949 • 1951\* • 1952 • 1957\* • 1962\* • 1963 • 1968\* • 1973 • 1978\* • 1983 • 1988\* • 1993 • 1998 • 2000 • 2007 • 2014 • 2021 \*מועמד יחיד |  |

 |
**טיסה 911 של בריטיש אוברסיז איירוויס** (**Speedbird 911**), הייתה טיסה מסביב לעולם שהפעילה חברת התעופה הבריטית (BOAC)‏ British Overseas Airways Corporation. ב-5 במרץ 1966 הופעלה טיסה זו במטוס בואינג 707, מספר שלדה G-APFE.

זמן קצר לאחר ההמראה מנמל התעופה טוקיו האנדה בדרכה לנמל התעופה קאי טאק שבהונג קונג התרסק המטוס להר פוג'י. כל 113 הנוסעים ו-11 אנשי הצוות נספו, בהם קבוצה של 75 אמריקנים עובדי חברת "Thermo King" שהיו בדרכם למספר מדינות בדרום-מזרח אסיה. בקבוצה היו 26 זוגות נשואים, שהותירו 63 ילדים יתומים.

אסון זה היה אסון התעופה הקטלני השלישי בתוך חודש באזור טוקיו בלבד. ב-4 בפברואר נספו 133 בעת שמטוס בואינג 727 שהיה בטיסה 60 של אול ניפון איירוויז צלל למפרץ טוקיו בעת ההכנות לנחיתה. וב-4 במרץ התרסק על המסלול בהאנדה מטוס דאגלס DC-8 שהיה בטיסה 402 של קנדה פסיפיק איירליינס, 64 מתוך 72 שהיו על סיפון המטוס נהרגו.

הגורמים לאסון
-------------

המטוס שהתרסק הגיע לטוקיו בשעה 12:40 שעון מקומי, לאחר שהופנה אל נמל התעופה פוקואוקה יום לפני כן, בשל מזג האוויר הקשה ששרר בטוקיו. מזג האוויר לא השתפר, והטייסים תודרכו לטוס בגובה 31,000 רגל, ולהשתמש בכללי טיסת מכשירים (IFR). נתיב הטיסה שנקבע היה דרומה, לכיוון האי איזו אושימה.

בשעה 13:42 קיבלו הטייסים אישור להפעיל מנועים, המטוס החל בהסעה בשעה 13:50, ובשעה 13:58 הוא המריא. עקב תנאי מזג האוויר שהשתפרו, קיבל הטייס ברנרד דובסון אישור לטיסה מערבה לכיוון הר פוג'י, על מנת לאפשר לנוסעים לראות את ההר מלמעלה.

בעודו מתקדם לעבר ההר נתקל המטוס במערבולות אוויר קשות, מה שגרם להתמוטטות גוף המטוס. בעת התאונה, נמדדו בפסגת ההר רוחות במהירות שבין 60 ל-70 קשר. 

הצי האמריקני שלח מטוס A-4 סקייהוק זמן קצר לאחר התאונה, כדי לעזור בחיפושים אחר ניצולים. אולם לאחר שנתקל ברוחות קיצוניות באזור, הוא נאלץ לנחות. מטוסים רבים שעברו באותו היום ליד ההר, דיווחו על רוחות עזות.

התאונה צולמה על ידי חייל בצבא יפן שהיה בתרגיל סמוך למקום התאונה. עדי ראייה דיווחו שראו את המטוס צולל כלפי מטה, כשאחריו נגרר עשן לבן. לאחר התאונה נקבע כי ה"עשן" היה דלק סילוני שפרץ בעוצמה.

סרט צילום ובו תמונות שצילם אחד הנוסעים במטוס שרד את התאונה. התמונות שפותחו הראו שבעת האסון המטוס נקלע למערבולת חזקה. במטוס לא הייתה קופסה שחורה, ולא התקבלו מהמטוס אותות מצוקה.

שרידי המטוס נמצאו בשטח של 16 קילומטרים. ניתוח מיקום ההריסות, איפשר לחוקרים לקבוע כי המייצב האנכי קרס ראשון, אחריו קרס המייצב האופקי. זמן קצר לאחר מכן ניתק גחון המטוס, וארבעת המנועים כבו. תא הטייס וקדמת המטוס ניתקו זמן קצר לפני הפגיעה בקרקע.

קישורים חיצוניים
----------------

* BOTC 911 באתר pilotfriend.com (באנגלית)
* תיק התאונה והיסטוריית המטוס של טיסה 911 של תאגיד בריטיש אוברסיז איירוויס, באתר Aviation Safety Network (באנגלית)
בשנת 1929 אואן יאנג נבחר לאיש השנה של השבועון טיים בשל תפקידו בוועידת הפיצויים.
**אואן יאנג** (באנגלית: Owen D. Young;‏ 27 באוקטובר 1874 - 11 ביולי 1962) היה איש עסקים ותעשיין אמריקני, עורך דין ודיפלומט אשר ייצג את אמריקה בוועידת הפיצויים השנייה בשנת 1929 וגיבש את תוכנית פריסת חובות הפיצויים של גרמניה הידועה כתוכנית יאנג.

בשנת 1924 יאנג השתתף לצידו של צ'ארלס דוז בוועידה שהביאה להצגת תוכנית דוז.

בפברואר 1929 נשלח יאנג לשאת ולתת על הסדר פיצויים נוסף. הוועידה התכנסה בפריז וזו הפעם נבחר אואן יאנג לעמוד בראשה, כשהוא נושא ונותן עם נשיא הרייכסבנק היילמאר שאכט. במאי 1929 התפרסמה "תוכנית יאנג" - יאנג המליץ על הקטנה נוספת ומשמעותית של סכום הפיצויים, ולהסדר תשלומים נדיב שהשתרע עד לשנת 1988, בנוסף להסדרים פיסקליים ובנקאיים במשק הגרמני שנועדו לייצבו ולהעלותו על פסים של צמיחה כלכלית. תוכנית זו נדחתה על ידי הלאומנים הגרמנים ובראשם אלפרד הוגנברג והנאצים ובראשם אדולף היטלר, ואף הביאה לפרישתו של שאכט (שהיה נאצי קנאי) מן הרייכסבנק, אך התקבלה על ידי הממשלה הגרמנית.

בסמוך לאחר קבלת התוכנית אירעו אירועים ששינו את התמונה לחלוטין. מותו של גוסטב שטרזמן אשר היה הכח המניע מאחורי המגעים שהביאו לתוכנית דוז ולתוכנית יאנג, ב-3 באוקטובר 1929 לווה ב-29 באוקטובר בקריסת הבורסה בארצות הברית שהביאה למשבר כלכלי עולמי. התוכנית עדיין התבצעה עד שנת 1931 עת נאלצה הממשלה הגרמנית להפסיק את התשלומים. במאמץ אחרון לסייע לרפובליקה הגרמנית הכריז הנשיא הרברט קלרק הובר על הפסקה זמנית בתשלומים, אך בשנת 1933 עם עליית הנאצים לשלטון הכריז היטלר כי גרמניה לא תשלם פיצויי מלחמה נוספים.

בשנת 1931 הוא המליץ לסנאט של ארצות הברית להגביר את הפיקוח של הפדרל ריזרב על הבנקים בארצות הברית.

בין יתר פעילויותיו נמנה יאנג עם מייסדי חברת האלקטרוניקה האמריקנית RCA בשנת 1919 והיה יו"ר החברה עד לשנת 1933. בשנים 1922–1939 היה גם יו"ר חברת ג'נרל אלקטריק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אואן יאנג** בוויקישיתוף
* אואן יאנג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* אואן יאנג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מחבר תכנית יאנג דורש תיקון בשיטת הבנקים באמריקה, דואר היום, 22 בפברואר 1931

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007596958305171
* BnF: cb10340199p (data)
* GND: 118808176
* ISNI: 0000 0000 8224 1318
* LCCN: n80149451
* NKC: vse20201070542
* NTA: 134028600
* SNAC: w6mp557d
* SUDOC: 156251310
* VIAF: 45098619
* WorldCat: lccn-n80149451

 |
**בט"ר ניצנים** (**מחנה יהושע**) הוא בסיס טירונים צבאי השייך למערך מגל בצה"ל. בבט"ר מוכשרים טירונים לרמת רובאות 02 ורובאות 03.

הבסיס שוכן בשמורת הטבע חולות ניצנים במישור החוף הדרומי. בשמו הרשמי נקרא "מחנה יהושע" על שמו של האלוף יהושע גלוברמן. עד 1995 שימש הבסיס את חיל השריון. ב-1997 עבר הבסיס לאחריות מערך מגל, והוא משמש להכשרות כלל צה"ליות (עורפיות), בהן הכשרות שהתבצעו קודם לכן במחנה חורון מדרום לשכם (בה"ד 3).

בבסיס חמש פלוגות טירונים המוכשרים לרובאות 02 במשך ארבעה עד שבעה שבועות: מגן, גפן, אביב, דקל והראל. פלוגת אילן הייתה בעבר פלוגה נפרדת עבור חיילים בני ישיבות, וכיום מבצעת גם הכשרה מתקדמת (הכוללת רובאי 03) למאבטחי מתקנים. פלוגת טירונות נוספת, גולן, נועדה להכשרת רובאי 03 במשך 10 שבועות, ומיועדת להכשרת פרמדיקים, חניכי תוכנית חבצלות, קציני לוגיסטיקה, צוערי מסלול "צמרת", מאבטחי הקריה ועוד. מדי שנה מוכשרים בבסיס כ-6,500 טירונים. ברוב הפלוגות בבסיס, בפרט באלו המכשירות הכשרה קצרה לרובאות 02, משובצים חיילים או חיילות בנפרד, אך צוות המפקדים הוא מעורב.

קישורים חיצוניים
----------------

* בט"ר ניצנים באתר מתגייסים של צה"ל
* יאיר נתיב, ‏טירונות: מבט מבפנים, באתר ‏מאקו‏‏, ‏31 באוגוסט 2011‏

הערות שוליים
------------

1. ↑  תוכנית חבצלות – שלבי ההכשרה, באתר חבצלות
**בנג'מין שמפני** ( באנגלית:**Benjamin Champney** ‏;  20 בנובמבר 1817- 11 בדצמבר 1907) היה צייר אמריקאי, ששמו הפך לשם נרדף לאמנות ״ההרים הלבנים״ במאה ה -19 והיה מייסד מועדון האמנות של בוסטון.

ביוגרפיה
--------

שמפני נולד בניו איפסוויץ', ניו המפשייר. הוא ביקר לראשונה בקונווי בשנת 1838.

בשנת 1841, שמפני נסע לצרפת ללמוד, וחזר לבוסטון בשנת 1846, ואז חזר לאירופה כדי לצייר פנורמה של נהר הריין. הוא שב לבוסטון בשנת 1848 והציג את הפנורמה שם בדצמבר. לאחר מכן היא הוצגה בווסטר, מסצ'וסטס, ניו הייבן, קונטיקט וניו יורק. בשנת 1854 הוא נסע עם ג'ון פרדריק קנסט למסע ציור לגרמניה ושווייץ. הפנורמה נהרסה בשריפה בעיר ניו יורק באוקטובר 1857.

בשנת 1850 חזר שמפני להרים הלבנים עם חברו ג'ון קנסט. ההתלהבות והציורים שלהם משכו מספר גדול של אמנים מבוסטון וניו יורק לאזור קונווי.

בשנת 1853 התחתן שמפני וקנה בית בקונווי. זה היה בית הקיץ שלו במשך יותר מחמישים שנה. הסטודיו שלו היה מרכז חברתי ידוע, וביקרו בו אנשים רבים מכל רחבי הארץ.

בשנת 1855 הפך שמפני למייסד מועדון האמנות של בוסטון, ובשנת 1856 לנשיא שלו.

בשנת 1900 פרסם אוטוביוגרפיה, זיכרונות שישים שנה לאמנות ואמנים.

שמפני נפטר בביתו בוובורן, מסצ'וסטס, ב־11 בדצמבר1907.

דוגמאות לציוריו ניתן לראות היום בחברה ההיסטורית של ניו המפשייר בקונקורד, ניו המפשייר. מוזיאון קורייר לאמנות במנצ'סטר, ניו המפשייר. בספרייה הציבורית וובורן בוובורן, מסצ'וסטס ומוזיאון ההרים הלבנים ועוד.

כהוקרה על תרומתו הייחודית והמתמשכת לאמנויות ולתרבות של בוסטון, נקראה לכבודו סמטת אבן מרוצפת, ״שמפני פלייס״, בביקון היל ההיסטורית, בוסטון. הוא מוזכר בסמן היסטורי בניו המפשייר, לאורך כביש 16 בניו המפשייר בקונוויי.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בנג'מין שמפני** בוויקישיתוף
* בנג'מין שמפני, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  **The National Cyclopedia of American Biography, Being the History of the United States as Illustrated in the Lives of the Founders, Builders, and Defenders of the Republic, and of the Men and Women who are Doing the Work and Moulding the Thought of the Present Time**, J. T. White, 1893. (באנגלית)
2. ↑  "Clipped From The Boston Globe". *The Boston Globe*. 1907-12-12. p. 16. נבדק ב-2021-06-01.
3. ↑  NHHS | Consuming Views | 06, nhhistory.org
4. ↑  Currier Museum of Art - Picnic on "Artists Ledge" Overlooking Conway Meadows, NH, collections.currier.org
5. ↑  "List of Markers by Marker Number"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007453442205171
* BIBSYS: 90377820
* ISNI: 0000 0000 6708 4473
* LCCN: nr88010387
* RKD: 16310
* SNAC: w6dr3h5q
* SUDOC: 177911808
* ULAN: 500030529
* VIAF: 71234634
* WorldCat: lccn-nr88010387

 |
**אנשים - יוצרים חברה** היא עמותה שהוקמה בשנת 2013, אשר פועלת למען אנשים המתמודדים עם קשיים חברתיים ובעלי צרכים מיוחדים ליצירת מקום חברתי עבורם.

היסטוריה
--------

העמותה התחילה את פעילותה עם יוזמת הפרויקט "יוצרים זוגיות" (ספידייט) - ערבי היכרויות לאנשים בעלי קושי חברתי, לדוגמה: אנשים המתמודדים עם אספרגר, אוכלוסיות שיקום, פגועי נפש וכן הלאה. עם הזמן, "אנשים יוצרים חברה" הרחיבה את פעילותה במיזמים חברתיים מגוונים במסגרת הפרויקט "פעם בחודש משהו": אחת לחודש מתקיימות פעילויות חברתיות במקומות שונים ברחבי הארץ כדוגמת מסיבות, פיקניקים וטיולים, באמצעות יצירת קשרים ושיתופי פעולה עם עמותות וגורמים נוספים. בנוסף, ישנן קבוצות חברתיות בגילאים שונים הנפגשות פעם בשבוע, כמו גם סדנאות וחונכות אישית. בראש העמותה עומד אדר פילו, בוגר תואר ראשון בעבודה סוציאלית ופילוסופיה, שיזם את הקמתה.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אנשים – יוצרים חברה
* אנשים – יוצרים חברה, ברשת החברתית פייסבוק
* אנשים – יוצרים חברה, באתר "גיידסטאר ישראל"

הערות שוליים
------------

1. ↑  מוכר לפעמים גם כ**אנשים יוצרים חברה** ללא מקף
2. 1 2  אנשים - יוצרים חברה
3. 1 2  אנשים - יוצרים חברה בפייסבוק
**דזוגסטרל** (באנגלית: **Desogestrel**) הנמכרת בישראל תחת השמות המסחריים "סרזט", "פומיניק", "דיאמילה" (Cerezette,‏ Fominic,‏ Diamilla) היא נגזרת סינתטית של הורמון המין הנקבי, פרוגסטרון (Progesterone). משמשת למניעת הריון בעיקר בנשים מניקות, ולהקלת תסמינים הורמונאליים בנשים בגיל המעבר. נלקחת פומית.
מהווה אגוניסט לרצפטור לפרוגסטרון. מאושרת לשימוש על ידי ה-FDA. דזוגסטרל היא אחת מהנגזרות הבודדות של פרוגסטרון המהווה אמצעי פוטנטי ויעיל לשימוש ללא שילוב עם אסטרוגן (progesterone-only).

מבנה כימי
---------

  

דזוגסטרל

מנגנון הפעילות
--------------

דזוגסטרל היא קדם-תרופה של אטונוגסטרל (Etonogestrel) שהוא המטבוליט הפעיל בגוף.
פעילות אטונוגסטרל, המטבוליט הפעיל, נגרמת בשל קישורו לרצפטור הפרוגסטרוני (PR) באפיניות גבוהה מאד (300% בהשוואה לפרוגסטרון). הוא יעיל בעיבוי רירית הרחם כך שהיא לא מתאימה להשרשה של ביצית מופרית וכן במניעת ביוץ ובכך מביא למניעת הריון אף במינונים נמוכים. הזמינות שלו בנטילה פומית היא 40%–100%, בממוצע 76%. ריכוז השיא של המטובליט הפעיל אטונוגסטרל מתקבל 1.5 שעות לאחר נטילת דזוגסטרל.
מצב יציב של ריכוז תרופה מושג תוך 8–10 ימי נטילה, ובהתאם רק אחרי פרק זמן זה, מושגת יעילות במניעת הריון. זמן מחצית החיים של דזוגסטרל, תרופת הקדם קצר ועומד על 1.5 שעות בלבד, זמן מחצית החיים של האטונוגסטרל, המטבוליט הפעיל ארוך ועומד על 21–38 שעות. פינוי התרופה נעשה דרך השתן והצואה.

  

אטונוגסטרל, המטבוליט הפעיל של דזוגסטרל

תופעות לוואי והתוויות נגד
-------------------------

### מצבים הדורשים התייחסות מיוחדת והתווית נגד

* הריון;
* סרטן השד ו/או סרטן שחלות;
* מחלת כבד או צהבת;
* פקקת ורידים או תסחיף ריאתי;
* סוכרת;
* אפילפסיה;
* שחפת;
* לחץ דם גבוה;
* דימום ואגינאלי לא מוסבר;
* אלרגיה לפרוגסטרון;

### תופעות לוואי

* שכיחות – שינויים במצב הרוח, מצב רוח דיכאוני, ירידה בחשק המיני, כאבי ראש, בחילה, כאבי גב רגישות בשד, אי סדירות במחזור, אקנה, עליה במשקל, שיעור יתר, שינויים ברמות הכולסטרול, דלקת גרון;
* שאינן שכיחות – זיהום וגינלי, יובש עיני, הקאות, נשירת שיער, עייפות, כאבי ווסת, ציסטות בשחלה, תסמינים דמויי שפעת;
* נדירות – פריחה, חרלת, אריתמה נודוזום;

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דזוגסטרל** בוויקישיתוף
* דזוגסטרל, באתר משרד הבריאות

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph376369

 |

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**אליהו מפרארה** (או **אליהו מפררה** או **אליהו מפירארא**) היה יהודי-איטלקי מהעיר פרארה אשר נסע לארץ ישראל בתחילת המאה ה-15.

מסעו בארץ ישראל
---------------

מפה ארץ ישראל והמזרח התיכון, 1550
הוא הגיע אל ירושלים ביום כ"ו באייר קצ"ה 1435, לאחר מסע סוער, שבמהלכו איבד את בנו ונכדו. הביבליוגרף אברהם יערי, כתב: "סמוך לבואו באו אליו נכבדי הקהל בירושלים וביקשוהו ללמד לעם בבית הכנסת פרק במשנה תורה להרמב"ם וגם הלכה בבית-המדרש. ואחר כך מינוהו לדיין".

הוא כתב כמה מכתבים אל אשתו וילדיו, אותם השאיר בעירו פרארה, אך רק אחת מהאיגרות הללו, המתוארכת לשנת 1438 השתמרה. 
איגרתו, שנכתבה בפרוזה קלה, פורסמה מאוחר יותר באוסף "דברי חכמים" (מץ, 1853) ותורגמה על ידי כרמולי, תחת הכותרת "אהבת ציון". באיגרת הוא נותן תיאור של ירושלים, מספר על האגדות העכשוויות על בני ישראל, עשרת השבטים ונהר סמבטיון וכן מצהיר על כוונתו לבקר בחלקים אחרים של ארץ ישראל ומבטיח לשלוח תיאור של מה שראה שם. 
קטע של מכתב נוסף השתמר, ופורסם על ידי יצחק אקריש בספרו "קול המבשר" (קונסטנטינופול, 1577). 
מדבריו באיגרתו הנודעת על מגפת "דבר גדול" שהתפשטה בארץ ישראל ובסביבתה, ומידע נוסף הכלול במכתב הנוסף שלו שהשתמר, ביחס לפרקטיקה רפואית בירושלים, ניתן להסיק כי אליהו היה בעל ידיעה ברפואה. דבריו של אליהו נכללו גם בקובץ של יהודה דוד אייזנשטיין "אוצר מסעות", אשר ראה אור בשנת 1927.

ראו גם
------

* יהדות העולם על ביתא ישראל: המאה ה-9 - המאה ה-15

לקריאה נוספת
------------

* איגרת ר' אליהו מפירארה, מירושלים, קצ"ה (1435), בתוך: אברהם יערי (עורך), **אגרות ארץ ישראל**, גבעתיים, הוצאת מסדה, 1971, עמ' 88-86.

  

* Steinschneider, Cat. Bodl. col. 929
* Luncz, Jerusalem, iii. 48
* Munk, Palestine, p. 643
* Carmoly, Itinéraires, pp. 329-337
* Grätz, Gesch. 2d ed. viii. 277

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'י.אם סל, ‏ELIJAH OF FERRARA:, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרב מנחם ולדמן, דעת חכמי ישראל על יהודי אתיופיה, הרב אליהו מפירארא.
2. ↑  אברהם יערי, **אגרות ארץ ישראל**, גבעתיים, הוצאת מסדה, 1971, עמ' 86.
3. ↑  *Itinéeraires*, עמ' 331-337.
4. ↑  אברהם יערי, **אגרות ארץ ישראל**, גבעתיים, הוצאת מסדה, 1971, עמ' 87.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0003 7324 8229
* LCCN: nb2007017564
* VIAF: 182162664546655002647
* WorldCat (עם VIAF): 182162664546655002647

 |
הספינה קורינתיה מביאה עולים לארץ ישראל ביולי 1947. התמונה צולמה בדרך בנמל אלכסנדריה, על סיפונה עולים לגליים ביחד עם עולים בלתי לגליים שעלו בעלייה ד'
**קורינתיה** (ביוונית: **Κορινθία**) הייתה ספינה יוונית שהובילה נוסעים לארץ ישראל בסוף שנות הארבעים של המאה העשרים. במקורות עבריים אחדים נקראה הספינה בשם "קורינטיה".

היסטוריה
--------

הספינה קורינתיה בת 7,500 טון הפליגה בקו מרסיי - חיפה. מסלול הפלגתה, שארכה כשבוע, היה מרסיי - פיראוס - אלכסנדריה - חיפה וחזור. הקורינתיה הייתה אחת מן הספינות שעלו בהן, לאחר תום מלחמת העולם השנייה, בין יתר נוסעיהן, גם עולי עלייה ד'. עלייה זו הייתה עלייה גלויה, לגלית לכאורה, אך למעשה הייתה זו צורה של ההעפלה של עולים שעלו בעזרת מסמכים מזויפים או בזהויות בדויות, בעזרת תעודות שזוויפו או דרכונים אמיתיים שהוחלפה בהם התמונה. חלק מהעולים בעלייה זאת עלו עם תעודות של חיילי הבריגדה היהודית שנשארו באירופה לצורך פעולות הבריחה, או כאלו שהתחזו לחיילים ארץ ישראלים בצבא הבריטי היוצאים לחופשה בארץ.

מאחר שהספינה הובילה לארץ, בגלוי, עולים לגליים (או שנחזו כלגליים), פורסמו בעיתונות התקופה מעת לעת מספרי העולים שהגיעו לארץ בכל הפלגה. לסיקור מיוחד זכתה הגעתו לארץ, על סיפון הקורינתיה, ב 29 באפריל 1947 של יצחק צוקרמן ממפקדי מרד גטו ורשה.

עם גבור המאבק נגד המנדט הבריטי החלו בריטים, בראשית חודש פברואר 1947 במבצע להוצאת האזרחים הבריטים מן הארץ, נשים וגברים ובעיקר נשותיהם וילדיהם של פקידי המנדט. המבצע כונה בשם מבצע פולי (Operation Polly). בתחילה רוכזו המפונים במחנות מעבר בצריפין ובחיפה ולאחר מכן הם שולחו מן הארץ. אלו מן הפקידים הבריטים שרצו למנוע את משלוח נשיהם וילדיהם, העבירו אותם ללבנון "עד יעבור זעם". משהתארכה השהייה בלבנון והמצב בארץ לא חזר לקדמותו, נאבקו המפונים על החזרתם לארץ ו- 17 מן הנשים והילדים קיימו שביתת שבת בצד הלבנוני של הגבול ליד ראש הנקרה. העניין הגיע עד למשרד המושבות בלונדון ולבסוף ב 30 בספטמבר 1947 הוחלט להתיר לאלו מן המפונים הרוצים בכך, שנמצאו בבריטניה ובכל מקום אחר לשוב לארץ ישראל. בכללם היו הנשים והילדים ששהו בלבנון. הקבוצה הראשונה של 20 מן השבים הגיעה לנמל חיפה ב 4 בנובמבר 1947 על סיפון הספינה קורינתיה.

עם הכרזת המדינה הסתיים תפקידה של האונייה קורינתיה בהובלת עולים לארץ. העלייה ההמונית של ראשית תקופת המדינה הגיעה כבר למדינת ישראל על גבי ספינות ישראליות.

|  |
| --- |
| * תעודת עולה עליה ד' שעלה באנייה קורינתיה. שם העולה הוא השם בו עלה. ניתן לראות ששם המשפחה של האישה והילדים שעלו ליגלית שונה
* צידה החיצוני של התעודה. העולה יועד לקיבוץ גברעם
 |
מיקומה של לוקאניה -מחוז בזיליקטה של ימינו
מפת חבל לוקאניה
**הלוקאנים** הם עם איטלי עתיק שישב בחבל לוקאניה, כיום מחוז בזיליקטה.

הלוקאנים פלשו לאזור בסביבות המאה ה-5 לפנה"ס וגירשו את תושביו המקוריים אל ההרים שמצפון. הפולשים התיישבו במרכז האזור, וזאת עקב היותם של חופי המחוז מיושבים בצפיפות על ידי קולוניות יווניות חזקות. 
הלוקאנים דיברו שפה הדומה לשפת תושבי איטליה הקדומים. לפי תיאוריו של ההיסטוריון סטראבון, ניהלו הלוקאנים דמוקרטיה חוקתית. בקומץ הכתבים והמטבעות אשר נמצאו באזור ומתוארכים לתקופת הלוקאנים נעשה שימוש ביוונית כשפת הכתיבה. החל מהמאה ה-3 לפנה"ס החלו הלוקאנים סובלים מהטרדות מצד שכניהם היוונים, אשר נהנו מתמיכת מדינת אפירוס.

בשנת 298 לפנה"ס כרתו הלוקאנים ברית עם רומא, שהחלה להשפיע על התרבות הלוקאנית. אולם בשנת 281, כאשר נחת פירוס מלך אפירוס בחופי איטליה, חזרו הלוקאנים בהם והיו הראשונים להודיע על תמיכתם בו. משעזב פירוס במפתיע השתעבדה לוקאניה לרומא במלחמה אשר נמשכה כ-10 שנים.

האיבה לרומא, שהפכה לטבעם של הלוקאנים, הביאה אותם לתמוך בצבאותיו של חניבעל במהלך המלחמה הפונית השנייה (216 לפנה"ס), תמיכה שהביאה הרס רב על המחוז מצד שני הצבאות אשר ניהלו בו חלק מקרבותיהם. 

במלחמת בעלות הברית בשנים 90 -89 לפנה"ס שוב חברו הלוקאנים לאויבי רומא, ולחמו ברומא לצד שבטים אחרים, כמו הסאמניטים, ועד מהרה הוכרעו.
לוקאניה מעולם לא התאוששה מהאסונות שניחתו עליה במהלך המלחמות. נטישת היוונים את מושבותיהם, והמלריה אשר החלה פושטת בדרום איטליה, הביאו את המחוז לשפל כלכלי ותרבותי אשר נמשך למעשה עד לימינו.

קישורים חיצוניים
----------------
השוואה של קוריתוזאורים לאדם
**קוריתוזאורוס** (שם מדעי: *Corythosaurus*) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת ההדרוזאוריים שחי באזור אמריקה הצפונית של ימינו לפני 76 מיליון שנים, לקראת סוף תקופת הקרטיקון.

מאפיינים
--------

מרבית מאובניו של הקוריתוזאורוס התגלו בארצות הברית ובקנדה. פירוש שמו הוא "לטאת קסדה" והשם ניתן לו בזכות הכרבולת שעל ראשו שהזכירה קסדה.

בעבר תוארו שבעה מיני קוריתוזאורוס, אך מחקר שערך פיטר דודסון ב-1975 מצא שההבדלים בין המינים היו למעשה גיוון ביולוגי טבעי שנבעו מגורמים כמו גיל או זוויג (זכר או נקבה). כיום רק מין אחד נותר סיווג תקף והוא *Corythosaurus casuarius*.

לקוריתוזאורוס הייתה בליטה קרנית דמוית כרבולת על ראשו, ובעזרתה השמיע קולות לחבריו בעדר. כמו שאר ההדרוזאוריים היה לקוריתוזאורוס מקור שטוח דמויי-ברווז שעימו תלש צמחים, אותם לעס בלחייו שבחלק האחורי של הפה, שהיו מצוידות במאות שיניים טוחנות. אורכו הגיע לכעשרה מטרים ומשקלו לכארבע טונות.

בתרבות
------

הקוריתוזאורוס נראה בסרט פארק היורה 3, בו עדר הכולל גם פרטי פרזאורולופוסים נמלטים מהחבורה שנמלטת מרפטורים רודפים. הוא מופיע גם בפארק היורה: העולם האבוד על גיליון אחד. בנוסף הוא נראה גם במשחקי מחשב של הסדרה, כמו פארק היורה 3: בניית פארק, Jurassic Park: Operation Genesis, עולם היורה: המשחק, Jurassic World Evolution 2 וJurassic World Evolution. 

בנוסף נראים מספר פרטים בסדרות רכבת הדינוזאורים, דינו דן והדינוזאורים!.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוריתוזאורוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

* איוראיור
* איור ראשאיור ראש
* גולגולתגולגולת
* שלדשלד
* מאובןמאובן
*
הרב אליהו לנדא, 2021
הרב **חיים אברהם אליהו לנדא** (נולד בכ"ו בתמוז ה'תרצ"ח) הוא מראשי ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית בישראל בכפר חב"ד.

ביוגרפיה
--------

נולד בבני ברק, לחיה מינא ולרב העיר הרב יעקב לנדא. למד בישיבת אור ישראל בפתח תקווה, בישיבת פוניבז' ולאחר מכן בישיבת תומכי תמימים בלוד. עוד לפני נישואיו מונה לשמש כר"מ בישיבות אחי תמימים בראשון לציון ותומכי תמימים המרכזית בלוד וכפר חב"ד. גם לאחר פטירת אביו, עזר לאחיו בניהול מערכת הכשרות עד לפטירת אחיו[דרוש מקור].

מראשי ישיבת תומכי תמימים המרכזית בכפר חב"ד.

הרב לנדא אב לשישה. אחיו הוא הרב משה יהודא ליב לנדא. בעבר היה חבר במערכת הכשרות של הכשר הרב לנדא.

הרב לנדא הוא מראשי המתנגדים בחב"ד להסדר הגיוס שחתמו רבנים חב"דיים עם צה"ל, שלפיו יותר לתלמידי חב"ד ללמוד שנה במרכז חב"ד בניו יורק תמורת התחייבות על גיוסם עד גיל 24.

עץ משפחתי
---------

| **עץ משפחת לנדא** |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   | משה יהודאליב לנדא |   | גיטא פיגא |   |
|   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   | הרב יעקבלנדא |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
| הרב אליהולנדא |   | הרב משהיהודא ליב לנדא |   | גיטא |   | הרב שלמהנח קרול |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |
|   |   | הרב יצחקאייזיק לנדא |   | נחמה דינה |   | הרב יוסףיצחק בלינוב |   |
|   |

 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  "בשם כולם, אנו מבקשים מחילה" COL
2. ↑  הגר"א לנדא ראש ישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד, חרדים10
3. ↑  יין לנדא בהכשר הרב לנדא
4. ↑  ביקורת חריפה בחב"ד על ההסכם עם הצבא בעולמם של חרדים; ראשי הישיבות נגד ההסכם; נאומו המלא של מרן הגאון ראש ישיבת כפר חב"ד רבי אלי' לנדא קובע בתקיפות הבית דין אינם בעלי בתים על התמימים! בעולמם של חרדים; הגר"א לנדא במתקפה נגד מנהלי ישיבות ובית דין רבני חב"ד, חרדים10
גנרל **ז'וזף אנטואן סילבן ראול דה ורדיליאק** (בצרפתית: **Joseph Antoine Sylvain Raoul de Verdilhac** - שם המשפחה נכתב לעיתים גם בצורה "de Verdillac"); ‏ 1883–1963) היה קצין צרפתי ששימש בזמן מלחמת העולם השנייה כמפקד צבא צרפת של וישי בגזרת הלבנט בזמן המערכה בסוריה ולבנון.

ביוגרפיה
--------

דה ורדיליאק שירת בצבא צרפת בתפקידים שונים, ובשנת 1940 בעת המערכה על צרפת היה מפקד הדיוויזיה הצפון אפריקנית ה-6. הוא נפל בשבי ושוחרר בשנת 1941.

בסוף מאי 1941 נשלח למלא את מקומו של הגנרל פוז'ר (François-Marie-Jacques Fougère) מפקד צבא צרפת של וישי בסוריה ובלבנון שהגיע לגיל הפרישה. עם זאת, כפי הנראה הגיע דה ורדיליאק לאזור מכיוון שנהנה מאמונו של המרשל אנרי פיליפ פטן. בתפקיד זה היה דה ורדיליאק כפוף לנציב גנרל אנרי פרנאן דנץ.

בעת שהגיע דה ורדיליאק אל הלבאנט היה האזור שרוי במשבר ומוכן לתחילת לוחמה פעילה בין אנשי וישי ששלטו בסוריה ובלבנון לבין אנשי בעלות הברית. מדיניותו של דנץ כנציב העלתה בלב בעלות הברית חשש כי הוא יביא לנפילת סוריה ולבנון לידי מדינות הציר. מסיבה זו יצאו למבצע לכיבוש סוריה ולבנון בכוחות צבא צרפת החופשית והצבא הבריטי וצבאות מהמושבות והדומיניונים. המערכה נתקלה בהתנגדות עזה ובלתי צפויה של אנשי וישי, והוכרעה רק כעבור לחימה קשה.

לאחר כיבוש סוריה ולבנון על ידי בעלות הברית, ניהל דה ורדיליאק בשם דנץ את המשא ומתן לכניעה שהסתיים בחתימת הסכם הכניעה ב-14 ביולי בעכו. דנץ עצמו סירב להשתתף במגעים, שכן סירב לשאת ולתת עם אנשי צרפת החופשית, אך דה ורדיליאק מצא שפה משותפת עם מפקד אנשי צרפת החופשית בלבאנט ז'ורז' קאטרו. דה ורדיליאק חתם על הסכם הכניעה לצד המפקד הבריטי הגנרל הנרי מייטלנד וילסון. זמן מה שימש כראש וועדת שביתת הנשק האחראית על יישום תנאי ההסכם. במסגרת תפקיד זה ניהל משא ומתן מסובך, במסגרתו הוחזרו ללבאנט שבויים צרפתים ובריטים שנפלו בידי אנשי וישי במהלך הלחימה והועברו לצרפת. במסגרת זו נעצרו מספר קצינים גבוהים, וביניהם דנץ, והוחזקו כבני ערובה עד לאחר החזרת הקצינים.

לאחר הכניעה שב דה ורדיליאק לצרפת. ב-1942 סייע לגנרל אנרי ז'ירו בבריחתו ממבצר קניגשטיין הסמוכה לדרזדן. נפטר ב-1963.

דה ורדיליאק הוא אביו של הסופר איב דה ורדיליאק, הידוע בשם העט סרז' דאלן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'וזף דה ורדיליאק** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה ותמונה אתר "הגנרלים של מלחמת העולם השנייה".

הערות שוליים
------------

1. ↑  ז'וזף אנטואן סילבן ראול דה ורדיליאק אתר "הגנרלים של מלחמת העולם השנייה
2. ↑  Vichy swaps syrian GOC's, פלסטיין פוסט, 28 במאי 1941
3. ↑  הודעת הממשלה: סוריה והלבנון שטח האויב, דבר, 29 במאי 1941
4. ↑  British fair play in syria, פלסטיין פוסט, 18 ביולי 1941
5. ↑  Armistice installed: peace comes to syria, פלסטיין פוסט, 14 ביולי 1941
6. ↑  ההסכם בעניין הפסקת פעולות האיבה, דבר, 16 ביולי 1941
7. ↑  הוחזרו כמה קצינים שבויים, דבר, 17 באוגוסט 1941

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* Léonore: 19800035/821/93382

 |
**ז'וזה פראסיו** (בפורטוגזית: **José Perácio**;‏ 2 בנובמבר 1917 – 10 במרץ 1977) היה כדורגלן ברזילאי, ששיחק בעמדת החלוץ.

ביוגרפיה
--------

פראסיו נולד ב-2 בנובמבר 1917 בנובה לימה שבברזיל. הוא התחיל את הקריירה במועדון וילה נובה מעיר הולדתו ולאחר מכן בשתיים מתוך ארבעת המועדונים הגדולים של ריו דה ז'ניירו, בוטפוגו ופלמנגו. במדי פלמנגו כבש 97 שערים ב-123 שערים.

במדי נבחרת ברזיל ערך את הופעת הבכורה בשמינית גמר מונדיאל 1938 נגד פולין, משחק בו כבש צמד בניצחון שלה 5–6. בהמשך הטורניר פראסיו היה זה שגרם לפציעתו של שוער צ'כוסלובקיה, פרנטישק פלניצ'קה, במשחק רבע הגמר שזה שבר את זרועו השמאלית ואת עצם הבריח. בחצי הגמר ברזיל הפסידה לאיטליה ובמשחק על המקום השלישי הוא כבש בניצחון 2–4 על שוודיה. לאחר המונדיאל שיחק גם בקופה רוקה בשנת 1939 ובקופה ריו ברנקו ב-1940.

תארים
-----

וילה נובה
* אליפות מינאס ז'ראיס (3): 1933, 1934, 1935

פלמנגו
* אליפות ריו דה ז'ניירו (3): 1942, 1943, 1944

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
**דזם** (בהולנדית: **Desem**, "מחמצת") הוא סוג בצק מקדים המיוצר מקמח חיטה מלא, מקמח כוסמין או מדגני מורשת לסוגיהם (כגון קמוט, דורום או אמר) ומים. הלחם המופק מדזם הוא למעשה לחם מחמצת המורכב מ-100% דגנים מלאים ובעל ארומה אגוזית ומתקתקה יותר מלחם המחמצת הקלאסי והחמצמץ. זוהי טכניקת התססה הנפוצה בצרפת שיובאה על ידי מהגרים בלגים.

מקור השם הוא בהולנדית ופלמית ומשמעותו הוא פשוט "מחמצת" או "תסס". הטכניקה המובחנת המשמשת להכנתו הפכה את הדזם לבצק מקדים המובחן משיטות אחרות. הדזם שימש לאורך ההיסטוריה על מנת להכין לחמים בריאים יותר ועשירים בחומרים מזינים. התוצר הסופי - לחם המחמצת המופק מדזם, מכונה אף הוא "דזם". הוא לחם אוורירי בהרבה מלחמים הדומים לו ובעל קרום פריך וטעמים אגוזיים. הוא נשמר לאורך זמן וקל במיוחד לעיכול.

הכנה
----

### הכנת הבצק המקדים

ההכנה הייחודית טמונה בתהליך ההתססה האיטי והאחסון המוקפד. להבדיל ממחמצות קשות ובצקים מקדימים אחרים, התססת הדזם אינה מושפעת מאוויר ובקטריות בסביבתו, אלא אך ורק מהבקטריות המצויות בדגנים העשירים המשמשים להכנתו. כדי לממש זאת, בצק הדזם נקבר בכלי קמח ומתפתח כשהוא מכוסה בקמח לאורך כל תהליך ההכנה. גם טמפרטורת ההכנה הנמוכה יחסית למחמצות - 10–17 מעלות, מאפשרת צמיחה איטית ובמינימום חשיפה. במקרים רבים, הדזם מספק כוח התפחה עוצמתי בהרבה מזה של מחמצות נוזליות או קשות אחרות.

בשל התהליך המוקפד והמדויק, מומלץ להשתמש בקמחים אורגניים וטריים, שנטחנו באבן זמן קצר לפני ההכנה, כדי למצות את המיטב מיתרונותיו הקולינריים והבריאותיים.

הכנת הדזם מתחילה בהכנת בצק מקדים ב-80% הידרציה. כלומר, עיסה אשר היחס בין הקמח למים הוא 4:1. את כדור הבצק הנוקשה, קוברים לאחר לישה אינטנסיבית בכלי קמח בטמפרטורה נמוכה.

יומיים לאחר מכן, יוצר הכדור מהקמח וניתן להבחין כי נוצר קרום נוקשה עליו מופיעים סדקים ובקיעים. הקרום מקולף והתוך הרך והתוסס נחשף. את הבצק המותסס, לשים אל תוך תערובת בצק טרייה באותו יחס.

תהליך זה חוזר על עצמו עוד פעם או פעמיים ולאחר מכן ניתן לשמור את הדזם בקירור ו"להאכילו" אחת לשבוע. על ידי הפרשת חלק יחסי מהדזם והכנת בצק, יתקבל לחם בתהליך התססה טבעי המכיל שמרי בר ובקטריות טבעיות בלבד.

דזם - בצק מקדיםדזם מותסס
### שיטות אפייה

הכנת לחמי דזם דומה למדי במהותה להכנת לחמי מחמצת אחרים. יש לאפות אותו בטמפרטורות גבוהות יחסית, של 200–240 מעלות, לחרוץ ולעשות שימוש באדים בשלב האפייה הראשוני.

יתרונות בריאותיים
-----------------

טכניקת ההתססה גורמת לייצור מוגבר של חומצה לקטית המסייעת לתהליכי העיכול ולמניעת תהליכים דלקתיים. המיקרוביום העשיר והמגוון של המחמצת משפר את האיזון החיידקי במעי ומגביר את ריכוז הבקטריות הידידותיות. בנוסף, תהליכי ההתססה מפרקים את החומצה הפיטית בקמחים ומורידים את ריכוז הגלוטן והערך הגליקמי של הלחם.

קישורים חיצוניים
----------------

* הכנת לחם דזם
* הוראות מפורטות להכנת דזם

הערות שוליים
------------

1. ↑  מלא לחם: כל ההתחלות כולן-מחמצת בייגה פוליש ועוד... באתר מלא לחם
2. ↑  בצקים מקדימים | Oldough, באתר oldough.com (ארכיון)
3. ↑  Desem Bread • a traditional life, a traditional life, ‏2017-02-15 (באנגלית)
**דוד מרדכי אפלבאום** (פולנית: **Mieczysław Apfelbaum**) היה לוחם יהודי פולני במלחמת העולם השנייה. אפלבאום היה ממנהיגי אצ"י בעת מרד גטו ורשה. נהרג ב-28 באפריל 1943 לאחר פציעה קשה באחד מקרבות המרד.

מלחמת העולם השנייה
------------------

אפלבאום שירת בצבא הפולני בעת הפלישה הנאצית לפולין בדרגת לוטננט, ולחם בקרב על הגנת ורשה. כפעיל בתנועת בית"ר הצטרף לאחר כיבוש העיר לארגון הצבאי היהודי (אצ"י) והצליח להשיג קשר עם קצינים פולנים שעזרו לחברי המחתרת. בשנת 1942 פיקד על פלוגה של כ-50 אנשי מחתרת שהיו מצוידים היטב בנשק מסוגים שונים שהוברח אל תוך הגטו מהצד הארי. אפלבאום לקח חלק פעיל בקרבות המרד ובהעלאת רוח הלוחמים, ביניהם הוביל קבוצת לוחמים שתקפה נאצים ברחוב מוראנובסקה ופגעה במספר נאצים ללא שנגרם פגע לאחד מחייליו. ב-26 באפריל 1943 הגיעה ידיעה למפקדה שאפלבאום נפצע קשה בקרב עם נאצים, למחרת בבוקר מת מפצעיו.

שאלת קיומו
----------

ישנם חוקרים המפקפקים בקיומו של אפלבאום. לא ידועים פרטים ביוגרפיים על אפלבאום קודם למלחמה, בנוסף לא מוכרת תמונה שלו, וכן הוא מושמט מחלק מעדויות אנשי אצ"י. לטענתם הפולנים המציאו את דמותו כדי לייצר אתוס של מורד פולני שהצליח למרוד במשטר הנאצי. מנגד, הסוברים שמדובר בדמות אמיתית טוענים שעקב מיעוט השורדים מקרב אצ"י חסר מידע על דמותו של אפלבאום, בניגוד למורדים מאי"ל עליהם יש מידע רב עקב ריבוי הניצולים היחסי.

הנצחה
-----

בורשה ישנה אנדרטה לזכרם של אפלבאום ופאוול פרנקל ברחוב סטניסלבה, כחלק מאבני ההנצחה של "נתיב הזיכרון לשואה ולגבורת היהודים". בנוסף קיימת כיכר בעיר לזכר אפלבאום ברובע וולה (Wola) בין הרחובות: סמוצ'ה, פאוויה, דזילנה.

לקריאת נוספת
------------

* משה ארנס, **דגלים מעל הגטו - סיפורו של מרד גטו ורשה**, ידיעות ספרים, 2009
* חיים לזר, **מצדה של ורשה: הארגון הצבאי היהודי במרד גיטו ורשה Z.Z.W.** תל אביב: מכון ז'בוטינסקי, 1963.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אגדת דוד אפלבאום, באתר הארץ, 6 ביוני 2007
**ז'וזף ז'וֹפוֹ** (בצרפתית: **Joseph Joffo** ;‏ 2 באפריל 1931 – 6 בדצמבר 2018) היה סופר, תסריטאי ושחקן יהודי-צרפתי. נודע בעיקר בשל סיפור ילדותו כילד יהודי בזמן הכיבוש הגרמני שאותו סיפר ברומן "שקית של גולות" (1973).

ביוגרפיה
--------

ז'ופו נולד בפריז בשנת 1931. אביו, רומן ז'ופו, היה ספר אשר ברח בעקבות הפוגרומים שנערכו ברוסיה והגיע לצרפת. אמו, אנה מרקוף, הייתה כנרת. ז'ופו נולד וגדל ברובע ה-18 של פריז, שם למד בבית הספר היסודי השכונתי. את ילדותו לפני השואה תיאר ברומן שלו *Agates et Calots* שפורסם בשנת 1995. 

בזמן המלחמה והכיבוש הפכה משפחת ז'ופו קורבן לרדיפות נגד היהודים. שני אחיו המבוגרים של ז'וזף ברחו מפריז לצרפת של וישי, ומאוחר יותר נשלחו גם ז'וזף ואחיו בן ה-12, מוריס, לדרום צרפת. זמן קצר לאחר הגיעם לשם ואיחודה של המשפחה מחדש כבשו הגרמנים גם את דרום צרפת לאחר מבצע לפיד של בעלות הברית. הגרמנים ערכו חיפושים נרחבים אחר יהודי האזור, במהלכם נתפסו מוריס וז'וזף. הם הצליחו להשתחרר מן הכלא אחרי ששכנעו את עוצריהם שאינם יהודים, ושבו בסוף המלחמה לביתם בפריז, שם התאחדו עם משפחתם אך גילו שאביהם גורש ונרצח באושוויץ ב-20 בנובמבר 1943. על התקופה הזו מספר ז'וזף בפירוט בספרו "שקית של גולות".

בגיל 14 הפסיק ז'וזף את לימודיו והחל לעבוד במספרה המשפחתית. 

רק 26 שנים לאחר המלחמה החליט ז'ופו לספר את סיפורו בספר. ספרו "שקית של גולות" נדחה על ידי ארבעה מוציאים לאור, אך משהתפרסם על ידי הוצאת Jean-Claude Lattès הפך לרב-מכר. מכירות הספר בצרפת הגיעו ללמעלה מ-20 מיליון עותקים והספר תורגם ל-20 שפות ועלה לאקרנים פעמיים: לראשונה בשנת 1975, ועיבוד נוסף בשנת 2017, בהשתתפות השחקן היהודי פטריק ברואל, המגלם את אביו.

ז'ופו כתב ספרים נוספים, ובהם **אנה ותזמורתה**, שיצא לאור בשנת 1975 ומספר את סיפורה של אמו, פליטה מרוסיה המגיעה לפריז, ו**בייבי-פוט**, בו הוא מספר על השנים שלאחר המלחמה ואת התפשטות התרבות האמריקנית בצרפת.

נפטר ב-6 בדצמבר 2018.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'וזף ז'ופו** בוויקישיתוף

* ז'וזף ז'ופו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007263565405171
* BIBSYS: 90564940
* BNE: XX1057209
* BnF: cb11908878x (data)
* CiNii: DA13514135
* GND: 119178222
* ISNI: 0000 0000 8115 1783
* LCCN: n50038341
* NKC: kup19970000044885
* NTA: 069717982
* SELIBR: 226989
* SUDOC: 026938928
* VIAF: 36920151
* WorldCat: lccn-n50038341

 |
קפה ג'מייקה בלו מאונטיין
**קפה ג'מייקה בלו מאונטיין** הוא מין בסוג קפה שגדל בהרים הכחולים של ג'מייקה. הקפה ידוע בטעמו העדין ובחוסר המרירות שלו. בעשורים האחרונים, צבר המוניטין של הקפה תאוצה והביקוש לו גדל ובכך הפך לאחד מהיקרים והנחשקים ביותר בעולם. למעלה מ-80% מכלל הקפה מיוצא ליפן שם יש קהילה של צרכני קפה שמוכנה להשקיע בהשגת סוגי קפה משובחים ואקזוטיים. פולי הקפה משמשים גם להכנת ליקר הקפה "טיה מריה".

קפה ג'מייקה בלו מאונטיין הוא כינוי מקור ורק קפה שמוכר על ידי מועצת תעשיית הקפה של ג'מייקה יכול לקבל את תו הקפה ולסמן את מוצריו כקפה ג'מייקה בלו מאונטיין.

ההרים הכחולים ממוקמים בין הבירה קינגסטון בדרום המדינה ולבין פורט אנטוניו אשר בצפונה. ההרים מתנשאים לגובה 2,300 מטרים (7,500 רגל), והם בין רכסי ההרים הגבוהים ביותר בקריביים. האקלים באזור קר, ערפילי ועתיר גשמים. האדמה באזור עשירה ובעלת ניקוז מצוין, שילוב שנחשב לאידיאלי לגידול קפה.

אסדרה בתעשיית הקפה בג'מייקה
---------------------------

בשל הביקוש הרב לקפה, הסדירה ממשלת ג'מייקה את תעשיית הקפה המקומית בכל האמור באילו סוגי קפה יכולים לשאת כינוי מקור של קפה ג'מייקה בלו מאונטן.

בהגדרה רחבה, רק קפה שנקטף במחוזות סיינט אנדרו, סיינט תומאס, פורטלנד, סיינט מארי יכול להחשב לקפה בלו מאונטן.
באופן מסורתי, רק קפה שגדל באזור פסגות ההרים, בגובה של בין 3,000 ל-5,000 רגל (1,700 מטרים) נקרא קפה ג'מייקה בלו מאונטן. קפה שגדל בגבהים בין 1,500 ל-3,000 רגל (910 מטרים) נקראים ג'מייקה היי מאונטיין וקפה שגדל בגבהים הנמוכים מ-1,500 רגל (460 מטרים) נקראים ג'מייקה סוּפּרים או ג'מייקה לואו מאונטיין.

ההרים הגבוהים מ-5,500 רגל הם יערות שמורים ועל כן לא מגדלים בהם קפה.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קפה ג'מייקה בלו מאונטיין
**דזמונד דויל** (באנגלית: **Desmond Doyle**; ‏ 1924–1986) היה מעצב וצייר אירי, שילדיו נלקחו למשמורת על ידי האגודה הלאומית למניעת התאכזרות לילדים (NSPCC) לאחר שאשתו שרלוט ברחה ממנו ב-1953. דזמונד נאבק בבתי המשפט להשבת ילדיו, ובהכרעת בית המשפט העליון של אירלנד הושבו לו ילדיו ונפסק כי חוק הילדים האירי (Children's Act) סותר את החוקה האירית.

לאחר לקיחת הילדים למשמורת (אוולין, מוריס, נואל, ג 'ון, קווין דרמוט), באופן זמני להבנתו של דויל, עבר דויל לעבודה באנגליה. במהלך שהותו שם פגש את ג'סי קנינגהם, שהייתה בעלת הבית שלו ושבה עמו חזרה לאירלנד כסוכנת הבית שלו. עם שובו למולדתו בסתיו 1954, עתר דויל להחזרת ילדיו. עם זאת, הממשלה סירבה לבקשתו, ונימקה זאת בטובתם של הילדים. לאחר מכן ניהל קרב משפטי להשיב את המשמורת עליהם, בניגוד להוראות חוק הילדים האירי. על פי חוק זה מנוע אב מטיפול בילדיו בהיעדר אמם, אלא אם היא חיה ונתנה לו אישור בכתב לעשות זאת. דויל היה מעורב בתיק שהוגש לפני בית המשפט העליון של אירלנד שבו נטען כי חוק הילדים האירי נוגד קטעים של החוקה האירית. בחודש דצמבר 1955, פסק בית המשפט העליון לטובת דזמונד דויל, והורה כי הילדים יוחזרו לו וכי הממשלה תממן לו את הוצאות המשפט.

הסרט והספר אוולין
-----------------

האירועים שהובילו להחלטה של בית המשפט העליון תועדו בספר **אוולין - סיפור אמיתי**, על ידי הבת הבכורה אוולין דויל, ובסרט "אוולין" (2002), בכיכובו של פירס ברוסנן (המגלם את דזמונד), ג'וליאנה מרגוליס, איידן קווין בבימויו של ברוס ברספורד. הסרט הציג רק שלושה ילדים, אוולין שני אחים (מוריס דרמוט), במקום את כל ששת ילדי המשפחה כמו בסיפור האמיתי.

הערות שוליים
------------

1. ↑  מאת אנג'לה דוסון, אב טוב מספיק, באתר הארץ, 1 בינואר 2003
2. ↑  David Hencke וRob Evans, Hollywood gloss conceals scandal of the war children, The Guardian, ‏6 בפברואר 2003
**קורין סוטר** (בגרמנית: **Corinne Suter**; נולדה ב-28 בספטמבר 1994) היא גולשת סקי אלפיני שווייצרית,אלופה אולימפית מאולימפיאדת בייג'ינג (2022), אלופת עולם, בעלת שתי מדליות כסף ומדליות ארד באליפויות העולם בסקי אלפיני.

סוטר, זכתה ב-3 ניצחונות במסגרת גביע העולם, ובגביע העולמי בסופר G ובגלישה במורד בשנת 2020.

ביוגרפיה
--------

סוטר נולדה בשציץ, השוכנת בקנטון.
באליפות העולם שנערכה באורה בפברואר 2019 היא זכתה בשתי מדליות, אחת מכסף ואחת מארד. מדליית כסף בגלישה במורד אחרי אילקה שטואץ מסלובניה ולפני לינדזי וון מארצות הברית ומדליית ארד בסופר g אחרי סופיה גוגיה מאיטליה ומיקיילה שיפרין מארצות הברית שזכתה בזהב.
באליפות העולם שנערכה בקורטינה ד'אמפצו בפברואר 2021 היא זכתה בשתי מדליות זהב בגלישה במורד לפני קירה ויידל מגרמניה ולארה גוט-בהראמי משווייץ ובמדליית הכסף בסופר g אחרי גוט ולפני שיפרין.

דירוג עונה בגביע העולם
----------------------

| עונה | גיל | כללי | סלאלום | סלאלום ענק | סופר G | גלישה במורד | משולב |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|
| 2015 | *20* | 117 | — | — | 54 | 48 | — |
| 2016 | *21* | 29 | — | — | 18 | 9 | — |
| 2017 | *22* | 34 | — | — | 13 | 15 | — |
| 2018 | *23* | 34 | — | — | 15 | 20 | — |
| 2019 | *24* | 18 | — | — | 16 | 6 | — |
| 2020 | *25* | 4 | — | — | 1 | 1 | — |
|

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קורין סוטר** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קורין סוטר (בגרמנית)

* קורין סוטר, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי

* קורין סוטר, באתר olympedia.org
לוחית זיכרון לאליהו סיגד (סיגרד) בתל אביב
**אליהו סיגָד (סיגָרד)** (1901 – 30 במרץ 1975) היה צייר ישראלי.

קורות חיים
----------

נולד בעיר פוניבז' בליטא. בשנים 1919–1922 למד אדריכלות ורישום בריגה.

ב-1925 עלה לארץ ישראל, השתתף בתערוכות קבוצתיות ויצר תפאורות לתיאטרון.

ב-1929 נסע לפריז לשלוש שנים שבמהלכן למד באקדמיית קולארוסי (Académie Colarossi) ובאקדמיית גרנד שומייר (Académie de la Grande Chaumière).

לאחר שובו ארצה הצטרף לאגודת הציירים והפסלים ונבחר לכהן בוועד שלה במשך כעשרים שנה. לפרנסתו לימד ציור בבתי הספר היסודיים בתל אביב, "תל נורדאו" (בין תלמידיו שם היה האמן דני קרוון), "אחד העם" ו"הכרמל".
בשנות ה-40 הצטרף לארגון ההגנה והשתתף במלחמת העצמאות.

הוא השתתף בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות ביריד המזרח (1925, 1929) במוזיאון תל אביב (1933, 1950) בביתן הלנה רובינשטיין (1960), בתערוכת העשור (1958) ועוד. כן נטל חלק בתערוכות של אמנים ישראלים בארצות הברית, בקנדה, בדרום אפריקה ועוד.

נפטר ב-30 במרץ 1975, בגיל 74. הותיר אישה, רינה.

יצירתו
------

בעבודותיו ניכרת ההשפעה הצרפתית האפיינית לשנות ה-30. רבים מציוריו משקפים את ההווי ונוף הארץ והוא נחשב לאמן "ארץ ישראלי". הוא סירב לפנות לאמנות מושגית שהפכה לזרם המוביל באמנות הישראלית ולפיכך הפך מאמן מרכזי ומוערך לאמן הנמצא בשולי הזירה האמנותית בארץ.

פרסים
-----

בין הפרסים שבהם זכה:

* 1945 – פרס דיזנגוף
* 1959 – פרס עיריית רמת גן.

הנצחה
-----

במסגרת פרויקט הנצחת אמנים בתל אביב נקבעה לוחית זיכרון על ביתו ברחוב סירקין 35.

לקריאה נוספת
------------

* **פה גר, עיר בעקבות אמניה**, הוצאת עיריית תל אביב, עמ' 118, 2015

קישורים חיצוניים
----------------

* אליהו סיגד, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
* מידע לאספנים אודות אליהו סיגד, באתר עסקי אמנות
* אריה כנרתי, תערוכת-זכרון לאליהו סיגד, דבר, 28 באפריל 1976

הערות שוליים
------------

1. ↑  אריה כנרתי, תערוכת-זכרון לאליהו סיגד, דבר, 28 באפריל 1976.
2. ↑  פורטל אבל אינפו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 275436
* NLI: 987007513297805171
* VIAF: 308267251
* WorldCat: lccn-no2018096007

 |
**מרד קאחתי-חבסורתי** (בגאורגית: **კახეთ-ხევსურეთის აჯანყება**) היה מרד כנגד הכוחות הבולשביקים בעקבות פלישת הצבא האדום לגאורגיה, שהתרחש בשנת 1922 במחוזות קאחתי וחבסורתי בגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה).

מרד החל אחרי מרד שהתרחש באותה שנה במחוז ההררי סוואנתי ונקרא מרד סוואנתי, ואורגן על ידי הוועד לעצמאות גאורגיה והוועדה הצבאית שלו, שהורכבה מקצינים לשעבר ברפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה. מנהיג המרד היה הנסיך ככוצה צ'ולוקאשווילי, קולונל בצבא הגאורגי, פולקובניק (полко́вник) (קולונל) בצבא האימפריה הרוסית וגיבור קרב סארקמיס (Sarıkamış) במהלך מלחמת העולם הראשונה. מאביב 1921 החל צ'ולוק'שווילי לארגן מיליציה חזקה בקאחתי וחבסורתי, מהאצילים הגאורגים שברחו בעקבות פלישת הצבא האדום לגאורגיה ובכללם מ. לשקראשווילי, סימון בגרטיון-מוחרנלי, ל. לקווינדזה, ס. אנדרוניקאשווילי, א. סומבאטאשווילי, ש. ואצ'נדזה, פ. שלוואנדישווילי, ש. שלוואנדישווילי ועוד. למיליציה היה קשר קרוב לפטריארך הקתולי, אמברוסה ונהנה מתמיכתם של השבטים ההרריים של מזרח גאורגיה.

הקרבות
------

בתחילה חסמה המיליציה את כל כבישי המובילים לתושתי, פשאבי וחבסורתי ולאחר הניצחון בקרב בז'ינוואלי, עבר הצבא לחבסורתי. הבולשביקים השתמשו בצורה נרחבת בחיילים לא מנוסים ובכללם שימוש במטוסי קרב, כנגד אנשי המיליציה וסבלו אבדות כבדות בנפש כאשר לכוחותיו של צ'ולוק'שווילי היו מעט אבדות ואף, בכמה מן המקרים, ללא אבדות.

ההנגשות הראשונה התרחשה ליד העיר סיר'נגי ביוני 1922. בקיץ של אותה שנה, צ'ולוק'שווילי ותומכיו ארגנו מרד כפריים במחוז ההיסטורי חבסורתי. היחידות של הצבא הסובייטי שרפו כמה כפרים עד לאפר, אולם צ'ולוק'שווילי ארגן את בריחתם לשכניהם הצ'צ'נים.

בסופו של דבר נחלש המרד, כתוצאה משתי סיבות. הראשונה הייתה חילוקי דעות שנתגלעו בין המפלגות הפוליטיות השונות בגאורגיה. בין יתר הוויכוחים סברו הסוציאל-דמוקרטים כי צ'ולוק'שווילי, עקב היותו אציל, לא צריך להנהיג את הצבא הפרטיזני. הסיבה השנייה הייתה פעילותם המוצלחת של הבולשביקים במעצר והוצאתם להורג של תומכי המיליציה בכארתלי ובקאחתי והעבירו דיוויזיות נוספות לאזור מגרוזני.

שילוב של עוינות של צ'ה קה (קדם לק.ג.ב.) כנגד האוכלוסייה בגאורגיה והוויכוחים בין המפלגות הפוליטיות השונות, הכריח, כאמור, את צ'ולוק'שווילי לברוח לצ'צ'ניה השכנה. הוא חזר בנובמבר, ערך מספר פלישות ותקף את הכוחות הבולשביקים שוב. אחיו סווימון צ'ולוק'שווילי נהרג באחד הקרבות. חברי משפחת צ'ולוק'שווילי נעצרו ואביו החורג הוצא להורג בידי הסובייטים. הפלישות מנעו מהבולשביקים את האפשרות לקנות אחיזה בהרי מזרח גאורגיה לפני המרד הגדול באוגוסט 1924.

מקורות
------

* סטיפן ג'ונס (1988), "התבססות הכוח הסובייטי בעבר הקווקז: המקרה של גאורגיה 1921-1928", ביטאון לימודי סובייטיות 40, No. 4: 616-639
* אקקי סורגולדזה ופ. סורגולדזה, "היסטוריה של גאורגיה, 1783-1990", טביליסי, 1992
* ולרי בנידזה (1991), "מרד 1924 בגאורגיה", עמ' 10, טביליסי, סמשובלו, (בגאורגית)
ד"ר **אנדריה דיאק** (בסרבית קירילית: **Андрија Деак**; בסרבית באותיות לטיניות: **Andreja Deak**; ‏9 במאי 1889, סיגטוואר, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 6 במאי 1980, בלגרד, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי-הונגרי, חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה, וגנרל-מאיור בצבא העממי היוגוסלבי.

קורות חייו
----------

נולד בעיירה סיגטוואר, הסמוכה לפץ' (בשטחי הונגריה המודרנית). למד רפואה באוניברסיטת בודפשט ובאוניברסיטת וינה והוסמך ב-1915. דיאק שב להונגריה, וב-1919 שירת כרופא צבאי במהלך האירועים האלימים בהונגריה שלאחר מלחמת העולם הראשונה (אנ'). בהמשך היגר לווינה ומאוחר יותר לממלכת יוגוסלביה ובה התגייס לחיל הרפואה של צבא הממלכה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה כיהן כמנהל בית החולים הצבאי בנובי סאד בדרגת קולונל. לאחר הפלישה ליוגוסלביה נעצר ונשלח לעבודות כפייה באזור הונגריה.

בהמשך, הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה וחבר לכוחות הפרטיזנים של טיטו. הוא ניהל את היחידה למחלות זיהומיות בבית החולים הצבאי המרכזי בוויבודינה. בהמשך מונה למפקד האקדמיה לרפואה של צבא יוגוסלביה והועלה לדרגת גנרל-מאיור. ב-1956 סיים את שירותו הצבאי. לאורך הקריירה שלו פרסם ספרים ומאמרים רבים בתחום עיסוקו בסרבית, בהונגרית ובגרמנית וכן ספר העוסק בטבח בדרום באצ'קה. לאחר שחרורו מצבא יוגוסלביה השתקע בבלגרד וכיהן כנשיא הקהילה היהודית בעיר.

הערות שוליים
------------

1. ↑  **הקהילה היהודית בנובי-סאד**, בתוך: פנקס הקהילות יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 192.
2. ↑  יהודים נודעים בסרביה, עמודים 78–79 (בסרבית).

| גנרלים יהודים בצבא יוגוסלביה יוגוסלביהיוגוסלביה |
| --- |
|  | מישה דאנון • אנדריה דיאק • ארווין זלצברגר • וויו טודורוביץ' • מירקו לוי • סלומון לוי • מירקו נחמיאס • איזידור פאפו • רוזה פאפו • משה פיאדה • הרברט קראוס • סולומון רומנו • בנו רוסו • סטייפן שטיינר |  |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 305474692
* WorldCat: viaf-305474692

 |