recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ישראל: סיפור הצלחה** הוא ספר עיון העוסק בהיסטוריה, כלכלה, ופוליטיקה של מדינת ישראל. הספר נכתב על ידי אדם רויטר ונגה קינן ויצא לאור במאי 2017 בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר.

הספר
----

הספר טוען להפרכה של מה שהוא רואה כדעות הקדומות שהתקבעו ביחס למדינת ישראל ותושביה באמצעות הטיעונים הבאים:

* הישראלים מושחתים יותר? לא.
* המיסים בישראל מנופחים? לא, המיסים בישראל נמוכים מאשר ברוב המדינות המפותחות.
* מערכת הבריאות בישראל כושלת? היא מצוינת בכל השוואה בינלאומית.
* הכלכלה הישראלית? פורחת. תמשיך לצמוח. בוודאי ביחס לעולם.

המחברים, הכלכלנים אדם רויטר ונגה קינן מציגים שורה ארוכה של נתונים כלכליים המצביעים על מגמה ברורה: המשק הישראלי צומח בשיעורים מרשימים ומוכיח חוסן כלכלי ויציבות, למרות כל האתגרים הקשים. התיזה המרכזית שלהם היא כי המצב בישראל טוב בהרבה מכפי שמצטייר באמצעי התקשורת, ביחס למה שקורה במדינות המפותחות. 

רויטר וקינן הישוו בין ישראל לבין המדינות המפותחות, במשך שבע השנים שקדמו ליציאת ספרם לאור. הם הוסיפו ציטוטים מתוך פגישות אישיות שערכו עם יותר ממאה מומחים ישראליים בתחומים שונים ומגוונים והם מצאו כי ישראל עולה על מרבית המדינות המפותחות, הן בכלכלה והן בביטחון, בבריאות, בחינוך ובמדע. הצמיחה מרשימה, האוכלוסייה בגידול מתמיד, יתרות המט"ח גבוהות, יחס החוב מתכווץ, האבטלה נמוכה, האזרחים מאושרים יותר, חלה עלייה בתוצאות בחינות הבגרות כמו גם בשוויון המגדרי ויש אף פריחה בהופעות מחו"ל.

לטענתם, חלק גדול מההצלחה אפשר לייחס לאופיו של העם היהודי, כפי שהתפתח לאורך הדורות, ולאופן שבו הוטמע האופי הזה בישראל. והם מוסיפים לכך, שמדינת ישראל חוזרת וממציאה את עצמה מחדש כל הזמן. מסקנתם הסופית מתבטאת בשמו של הספר, ישראל היא סיפור הצלחה, שאף ילך ויגדל עם השנים.

ב-2019 המחברים עדכנו את הספר לאור ההתפתחויות שעברו ישראל והעולם בשנים שלאחר צאתו לאור ובאפריל 2021 שבו ופרסמו עדכון נוסף הכולל גם את השפעות הקורונה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר למנויים בלבד רוית הכט, "ישראל: סיפור הצלחה": ספר שהוא אמצעי לשימור שיטת ההון-שלטון, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2017
* עפר דרורי, ישראל סיפור הצלחה, באתר News1 מחלקה ראשונה‏, 15 באוקטובר 2017
* "ישראל סיפור הצלחה", באתר "בקיצור", 2 באוגוסט 2017

הערות שוליים
------------

1. ↑  עדכון 2019
2. ↑  סרטון יוטיוב

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ישראל: סיפור הצלחה"**.
**ישראל בן שמריהו הירשפלד** (סוף המאה ה-19 - יולי 1957) היה צייר וגרפיקאי ישראלי יליד האימפריה הרוסית.

ביוגרפיה
--------

ישראל הירשפלד, בן לשמריה ובריינה, נולד בשלהי המאה ה-19 בברשאד, האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) במשפחה חרדית. בעקבות פוגרומים היגרה המשפחה לשיקגו, ארצות הברית. בשנת 1914 בקירוב עלה לארץ ישראל והתגורר בשכונה יהודית מחוץ לחומות העיר ירושלים. אחיו, צבי הירשפלד, היה ממקימי נהלל. בתקופת מלחמת העולם הראשונה נאלץ להסתתר מהצבא הטורקי בעליית הגג, ביחד עם אחיו, בשל אזרחותם האמריקאית.

בין השנים 1915–17 למד אמנות ב'בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות'. היו אלו שנים קשות לבית הספר, שהתמיכה הכספית בו הצטמצמה במידה ניכרת עקב מלחמת העולם הראשונה. בסתיו 1916 נסגר בית הספר בגלל מגיפות והתלמידים, וכנראה הירשפלד בכללם, נשלחו לעבודות חקלאיות במושבות העבריות. בשנת 1917 הצטרף, כמו מרבית תלמידי בצלאל, ל"גדודים העבריים". בהמלצת בוריס שץ נשלח בשנת 1920 ללימודי ליתוגרפיה בווינה ואף הוצע לו ללמד בבית הספר. בשנות ה-20, היה ממקימי שכונת בית הכרם. שם, פגש את רעיתו אדל (לבובנה) ירוסלבסקי. בשנת 1922 התמנה כחבר וועד של "אגודת אמנים עברית". נראה שבתקופה זו הקים בית-מלאכה לתפאורה בירושלים. בין השנים 1924–1926 השתתף בתערוכות האגודה במסגרת "תערוכות מגדל דוד". לאחר מכן מיעט לעסוק באמנות. בשנת 1929 למד הנהלת חשבונות ועסק בכך בחברות 'הכשרת היישוב', בחברה הבריטית ICI, וב-18 השנים האחרונות לחייו בחברת 'משען'. הירשפלד נהרג בשנת 1957 בתאונת דרכים. מעבודותיו באוסף מוזיאון ישראל.

גלריה
-----

* דמות קבצןשנות ה-20 של המאה ה-20 (?)הדפסגובה 11.7 ס"מ, רוחב 9.3 ס"מעיזבון האמןדמות קבצן  
שנות ה-20 של המאה ה-20 (?)  
הדפס  
גובה 11.7 ס"מ, רוחב 9.3 ס"מ  
עיזבון האמן
* המכבי - עיתון לעיניני התעמלות, ספורט וצופיותבלי תאריךהדפסגובה 9.1 ס"מ, רוחב 18 ס"מעיזבון האמןהמכבי - עיתון לעיניני התעמלות, ספורט וצופיות  
בלי תאריך  
הדפס  
גובה 9.1 ס"מ, רוחב 18 ס"מ  
עיזבון האמן
* ערביהבלי תאריךצבע מים על ניירגובה 7.3 ס"מ, רוחב 15.2 ס"מעיזבון האמןערביה  
בלי תאריך  
צבע מים על נייר  
גובה 7.3 ס"מ, רוחב 15.2 ס"מ  
עיזבון האמן
* ‏O.T.E.S.Aשנות ה-20 של המאה ה-20 (?)דיות וגרפיט על ניירגובה 12.8 ס"מ, רוחב 10.5 ס"מעיזבון האמן‏O.T.E.S.A  
שנות ה-20 של המאה ה-20 (?)  
דיות וגרפיט על נייר  
גובה 12.8 ס"מ, רוחב 10.5 ס"מ  
עיזבון האמן
* דמות קבצןשנות ה-20 של המאה ה-20 (?)הדפסעיזבון האמןדמות קבצן  
שנות ה-20 של המאה ה-20 (?)  
הדפס  
עיזבון האמן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ישראל הירשפלד** בוויקישיתוף
* ישראל הירשפלד, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
* ישראל הירשפלד נספה בתאונת דרכים, דבר, 17 ביולי 1957

הערות שוליים
------------

1. ↑  שמואל דיין, צבי הירשפלד (שבעה למותו), דבר, 25 במרץ 1962
2. ↑  שילה כהן, נורית, **"בצלאל" של שץ**, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1980, עמ' 89.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 553542

 |
**עצמאות או מוות!** ציור המוכר גם בשם **זעקת איפירנגה**. צויר בשנת 1888 בידי פדרו אמריקו. מוצג ב-O Museu Paulista da Universidade de São Paulo
**עצמאות ברזיל** היא התהליך שבמהלכו ברזיל התנתקה פוליטית מהאימפריה הפורטוגזית בתחילת המאה ה-19. באופן רשמי, בברזיל חוגגים את עצמאות המדינה ב-7 בספטמבר, התאריך בו אירעה בשנת 1822 הכרזת העצמאות על ידי דום פדרו הראשון- אירוע המוכר גם כ**זעקת איפירנגה** (על שם הנהר שעל גדותיו התחולל האירוע).

נסיבות
------

בתחילת שנות העשרים של המאה ה-19, עם סיום הכיבוש הנפוליאוני של חצי האי האיברי, חזר ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל, מגלותו הזמנית בממלכה הברזילאית לפורטוגל. זכויות היתר מהן נהנתה ברזיל בזמן ששהתה בה משפחת המלוכה הפורטוגלית בוטלו, וביטולן עורר את זעמם של לאומנים מקומיים. דום פדרו, יורש העצר הפורטוגלי שנשאר במצוות אביו כעוצר של ברזיל, צידד בלאומנים, תמך במורדים ואף סירב לשוב לפורטוגל. על שום כך הודח דום פדרו מתפקידו כעוצר ומונה כנציגה של משפחת המלוכה בברזיל.

זעקת איפירנגה
-------------

החדשות אודות הדחתו הגיעו לדום פדרו ב-7 בספטמבר 1822, עת הגיע לסאו פאולו מביקור בנמל העיר סנטוס. על גדות נהר האיפירנגה שלף דום פדרו את חרבו וקרא "עצמאות או מוות!" והכריז על עצמאותה של ברזיל מפורטוגל. ב-12 באוקטובר הוכרז דום פדרו כקיסר של האימפריה הברזילאית, והוכתר רשמית ב-1 בדצמבר. בכך הפך מ"פדרו הרביעי מפורטוגל" ל"פדרו הראשון".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עצמאות ברזיל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  נהר האיפירנגה (Ipiranga) נמצא כיום בשכונה בשם זה בעיר סאו פאולו. משמעות השם איפירנגה בשפת הטופי-גוארני הוא "נהר אדום".
2. ↑  בשנת 1807, עם פלישת נפוליון לשטח פורטוגל, הועלתה ברזיל ממעמד של מושבה פורטוגלית מעבר לים, למעמד של ממלכה מאוחדת עם ממלכת האם, פורטוגל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007282656205171
* LCCN: sh85016560

 |
עצמות השמע
עצמות השמע והרצועות שלהן
**עצמות השמע** או **עצמימי השמע** (TA: Ossicula auditus; Ossicula auditoria), הן שלוש עצמות זעירות בתוך האוזן התיכונה, והן העצמות הקטנות ביותר בגוף האנושי. עצמות השמע המכונות פטיש, סדן וארכוף מעבירות תנודות מכניות מעור התוף למבוך שבאוזן הפנימית. הארכיטקטורה של העצמות מאפשרת להן לפעול כמגבר לתנודות שיוצרים צלילים בעור התוף.

העדרן של העצמות או תת-תפקוד שלהם מוביל לפגיעה בינונית עד חמורה בשמיעה.

אנטומיה ותפקוד
--------------

שמותיהן של עצמות השמע ניתנו לפי צורתן המזכירה **פטיש** (Malleus), **סדן** (Incus) ו**ארכוף** או **משוורת** (Stapes; מבנה בצורת טבעת בצד האוכף המותאם לכף רגלו של הרוכב).

עצמות השמע יוצרות שרשרת בין האוזן החיצונית לאוזן הפנימית. עצם הפטיש, החיצונית מבין העצמות, מחוברת בצידה המכונה "ידית הפטיש" (Manubrium mallei) לעור התוף, ומתמפרקת עם הסדן בצידה השני. עצם הסדן מופרקת בצידה המרוחק מהפטיש עם הארכוף, ועצם הארכוף מותאמת לחלון הפרוזדור (Fenestra vestibuli; "החלון האובלי"), אחד מפתחיה של האוזן הפנימית.

קולות המגיעים לאוזן ופוגעים בעור התוף, גורמים לתנודות בעור התוף המועברות ממנו לפטיש, מהפטיש לסדן, מהסדן לארכוף ומהארכוף לתוך האוזן הפנימית. תנודות הארכוף מועברות לנוזל שבשבלול האוזן הפנימית ותנודות הנוזל מגיעות לחיישני הקול המתרגמים את התנודות לדחפים עצביים המועברים אל המוח.

כמערכת של מנופים, עצמות השמע מגבירות את עוצמת הרעידות המועברות מהשטח הגדול יותר של עור התוף לשטח של חלון הפרוזדור, עוצמת הרעידות בחלון הפרוזדור חזקה עשרה מונים מזו שבעור התוף. תנועת העצמות יכולה להיות מבוקרת על ידי השריר מותח התוף הנאחז בפטיש ועל ידי שריר המשוורת הנאחז בארכוף. כיווץ השרירים מפחית את עוצמת התנודות המועברות על ידי עצמות השמע ומאפשר להגן על החיישנים באוזן הפנימית מעוצמת קול חזקה מדי ומאידך, שיתוק של השרירים גורם לרגישות יתר לצלילים. ייתכן שפעולת השרירים מאפשרת הפרדה מדויקת יותר בין צלילים גבוהים על ידי הפחתת מעבר צלילים נמוכים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עצמות השמע** בוויקישיתוף

* The middle ear and the ossicles


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4771419-0
* TA98: A02.1.17.001

 |
**ז'ורז' בלנשאר** (בצרפתית: **Georges Blanchard**;‏ 1877–23 בנובמבר 1954) היה גנרל צרפתי, אשר שירת בצבא הצרפתי במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית, ובמלחמת העולם השנייה היה מפקד הארמייה הראשונה, אשר התקדמה לתוך בלגיה במהלך הקרב של בלגיה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

בלנשאר נולד באורליאן בשנת 1877, למשפחה שהוציאה מקרבה סופרים ואמנים. באוגוסט 1897 התגייס בלנשאר, ובשנת 1899 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית לארטילריה ולהנדסה. בשנת 1913 הוא נכנס ללמוד בבית הספר הצבאי העליון של צרפת. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, הוא פיקד על רגימנט הארטילריה ה-56, והשתתף עמו בקרבות. במרץ 1915 הוא מונה לקצין מטה בקורפוס ה-16, וביולי אותה שנה הוא מונה לקצין מטה בארמייה הרביעית. במרץ 1918 הוא נפגע בהתקפת גז, ובמאי 1918 הוא מונה לקצין מטה במפקדתו של ז'וזף ז'ופר, שם שירת עד סוף המלחמה.

### בין שתי מלחמות העולם

בין השנים 1927–1930 שימש בלנשאר כראש מטה הצבא הצרפתי על הריין, ובין השנים 1930–1932 היה ראש המטה של גנרל אדולף גיומא. בשנת 1932 הוא הועלה לדרגת גנרל, ומונה למפקד הארטילריה של המחוז הצבאי השני. בין השנים 1935–1938 הוא פיקד על המחוז הצבאי השביעי, ובין השנים 1938–1939 הוא היה חבר מועצת המלחמה העליונה של צרפת.

### מלחמת העולם השנייה

בלנשאר מונה למפקד הארמייה הראשונה ב-2 בספטמבר 1939, שהגנה על צרפת במקום בו חדל קו מאז'ינו מדרום לגבול הבלגי. על פי תוכנית המבצע הצרפתית היה על הארמייה של בלנשאר להיכנס אל בלגיה ולתפוס עמדות באזור שנקרא "פער ז'אמבלו" סמוך לעיר נאמור. עם הפלישה הגרמנית אכן חדרה הארמייה הראשונה ותפסה את העמדות שיועדו לה, ולחמה שם בקרבות קשים להדיפת השריון הנאצי, אך התמוטטות הקו הצרפתי, והמבקע הגרמני בסדאן אל תעלת למאנש איימו לכתר את הארמייה שנאלצה לסגת מעמדותיה. ב-19 במאי 1940, תשעה ימים לאחר תחילת הפלישה הגרמנית, נפצע מפקד קבוצת הארמיות גסטון ביוט בתאונת דרכים, ומת כעבור יומיים. בלנשאר תפס את מקומו, אך לא הצליח למנוע את כיתור קבוצת הארמיות והשמדתה. חלק מקבוצת הארמיות, כוח המשלוח הבריטי בראשות לורד גורט וכן מספר רב של חיילים צרפתים הצליחו לחצות את התעלה לבריטניה דרך דנקרק במבצע דינמו.
בתחילת יוני 1940 הוענק לו עיטור הצלב הגדול של לגיון הכבוד על ידי ראש הממשלה הצרפתי פול ריינו על פי המלצתו של המפקד העליון של צבא צרפת הגנרל מקסים וייגאן, בזכות פעולותיו על יד דנקרק. לפני כניעת צרפת הוא עוד הספיק לשמש לתקופה קצרה כמפקד המחוזות הצבאיים ה-9 וה-12.

ב-23 בנובמבר 1954 הוא מת בביתו בניי-סיר-סן.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הגנרל בלאנשאר, הארץ, 13 ביוני 1940
2. ↑  Ammentorp, Steen. "Blanchard, Georges-Maurice-Jean, General". generals.dk. נבדק ב-21 באוגוסט 2012. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  הודעת צ'רצ'יל בבית הנבחרים על המצב, הַבֹּקֶר, 28 במאי 1940
4. ↑  המצביא ויגאן מתכונן לפעולה בדרום, הַבֹּקֶר, 30 במאי 1940
5. ↑  תודת נשיא צרפת למפקד חיל הצפון, הארץ, 2 ביוני 1940  
אותות הצטיינות לגיניראלים בלאנשאר ופיראו, הצופה, 4 ביוני 1940
6. ↑  "2 Generals of France Honored". *Gettysburg Times*. 3 ביוני 1940. `{{cite news}}`:  (עזרה)
7. ↑  "Georges Blanchard". *Toledo Blade*. 24 בנובמבר 1954. `{{cite news}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb157130407 (data)
* Léonore: 19800035/195/25529

 |
**ז'ורז' שחאדה** (בערבית: **جورج شحادة**, בצרפתית: **Georges Schehadé**; ‏2 בנובמבר 1905, אלכסנדריה - 17 בינואר 1989, פריז) היה משורר ומחזאי לבנוני. הוא כתב בצרפתית, והיה מקורב לסוריאליזם.

חייו
----

שחאדה היה בנם השני מתוך שישה ילדים של משפחה אמידה שחזרה ללבנון מאלכסנדריה, לאחר שירדה מנכסיה. הוא למד משפטים והחל לעבוד במערכת השלטון הצרפתית.

בשנת 1951 הוא התחתן, ובשנת 1977 הוא התיישב בפריז בגלל מלחמת האזרחים בלבנון.

יצירתו
------

תחילה הזכירה יצירתו את פול ורלן וארתור רמבו. מבקר אחד כתב, ששחאדה לא כותב את השירים, אלא שומר על לידתם. סן-ג'ון פרס היה זה שפרסם את שחאדה בשנת 1931. בנסיעתו לצרפת בשנת 1933 הוא הכיר את פרס, מקס ז'אקוב ואת ז'ול סופרויאל.

בשנת 1951 זכה מחזהו "Monsieur Bob'le" לבכורה בתיאטרון Théâtre de la Huchette. אותו Monsieur Bob'le מחליט יום אחד להתיישב במקום בשם Paola Scala, והתושבים של כפר שכוח אל זה מתייחסים אליו כאל קדוש. את שני המחזות הבאים ביים ז'אן-לואי בארו. ב- "La Soirée des proverbes" יש כביכול עלילת מתח של רצח, אך זה כלל לא הנושא של המחזה. המשורר שם במרכז את השפה ואת משמעות החיים. המחזה Histoire de Vasco תורגם ל-25 שפות, וגם מחזותיו הבאים זכו להצלחה.

קישורים חיצוניים
----------------

* על הדמויות של מחזותיו (בצרפתית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Danielle Baglione, Albert Dichy: Georges Schehadé. Poète des deux rives. 1905-1989, Paris: Éditions de l'IMEC, Éditions Dar An-Nahar 1999, S. 83

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007509692905171
* BNE: XX1450568
* BnF: cb11923933f (data)
* GND: 118913441
* ISNI: 0000 0001 2130 6920
* LCCN: n50021624
* NKC: xx0157415
* NTA: 074494589
* SELIBR: 334825
* SUDOC: 027125718
* VIAF: 45100730
* WorldCat: lccn-n50021624

 |
**ז'ורז' פיקאר** (בצרפתית: **Georges Picquart**;‏ 6 בספטמבר 1854 – 18 בינואר 1914) היה קצין בצבא צרפת שנאבק בנחישות להוכחת חפותו של אלפרד דרייפוס, בימי הפרשה שנקראה על שמו. מאוחר יותר כיהן פיקאר כשר המלחמה בממשלתו של ז'ורז' קלמנסו.

חייו
----

ז'ורז' פיקאר נולד בשטרסבורג, בירת חבל אלזאס ב-1854. הוא פנה לקריירה צבאית, נתגלה כקצין מוכשר והגיע לדרגת קולונל. ב-1895 נתמנה לראש מחלקת המודיעין הצבאי ("המשרד השני"). בתפקידו זה, הגיעו לידיו קרעי נייר של מזכר בכתב יד, שעובדת המודיעין הצרפתי מצאה בלשכת הנספח הצבאי של גרמניה בצרפת; מהמזכר המשוחזר עלה כי בוגד צרפתי פועל בשליחות הגרמנים, וזה היה הבסיס להאשמתו של אלפרד דרייפוס בבגידה. פיקאר הניח כי סיבת הרשעתו של דרייפוס הייתה היותו הקצין היהודי היחיד במטה הכללי של צבא צרפת; תרמה לכך העובדה כי כתב ידו היה דומה, לכאורה, לכתב היד במזכר המרשיע.

לאחר חקירה מעמיקה הגיע פיקאר למסקנה כי המזכר, ששימש כעדות המרשיעה, נכתב על ידי הקצין פרדיננד אסטרהאזי. פיקאר הביא את הפרטים הללו לידיעת הממונים עליו, אך הם הזהירו אותו שלא לחשוף את הגילויים ואף הרחיקוהו מצרפת כשב-1896 הוצב לשרת בתוניס. פיקאר היה מנוע, כקצין צבא, מלחשוף גילוייו בפומבי, אך בהיותו בחופשה בפריז נתן תצהיר חתום בידי עורך דין ממיודעיו. התצהיר פורסם ופיקאר נשפט בגין התנהגות בלתי הולמת, פוטר מהצבא, ונדון לשנת מאסר.

ב-13 ביולי 1906 קיבל בית הנבחרים החלטה להחזיר הן את פיקאר והן את דרייפוס לשירות פעיל בצבא צרפת, תוך קידומם לדרגות בהן היו זוכים לו היו משרתים במהלך שתים עשרה השנים שחלפו מאז החלה הפרשה (פיקאר לגנרל, ודרייפוס לרב-סרן). לימים הגיע פיקאר למשרת שר המלחמה בממשלתו של ז'ורז' קלמנסו. פיקאר נפטר לאחר שנפצע בעת נפילה מסוסו ב-1914, בעיר אמיין, בגיל 59.

ברברה טוכמן כותבת כי פיקאר לא פעל ממניעים פוליטיים אלא ממניעים של יושר וכבוד, ומשגילה כי המזכר שהפליל את דרייפוס מזויף, חש חובה לחשוף את האמת - ולו במחיר אישי כבד. לדברי טוכמן פיקאר היה, כרבים מבני דורו, נגוע באנטישמיות, אך המחשבה שאדם חף מפשע נענש על דבר שלא עשה - לא נתנה לו מנוח, תהא דתו של אותו אדם אשר תהא.

פיקאר ופרשת דרייפוס בתרבות
--------------------------

בשנת 2019 עלה לאקרנים הסרט קצין ומרגל המבוסס על הספר בעל אותו השם. עלילת הסרט סובבת סביב מאבקו האישי והציבורי של פיקאר בגילומו של השחקן ז'אן דוז'רדן מרגע מינויו למנהל המשרד השני, ומסתיים בכהונתו כגנרל וכשר המלחמה.

ראו גם
------

* אלפרד דרייפוס

לקריאה נוספת
------------

* ברברה טוכמן, **המגדל הגאה**, הוצאת דביר, 1998.
* ז`אן דני ברדן, **פרשת דרייפוס**, הוצאת עם עובד, 2003
* רוברט האריס, "קצין ומרגל", הוצאת כנרת זמורה-דביר, 2015

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'ורז' פיקאר** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007266554005171
* BnF: cb132117516 (data)
* GND: 118742426
* ISNI: 0000 0000 6651 7353
* LCCN: no2009111970
* The Léonore id LH//2150/38 is not valid.
* NTA: 134290194
* SNAC: w60r9rd9
* SUDOC: 05694442X
* VIAF: 37060670
* WorldCat: lccn-no2009111970

 |
**ז'ורז' פרידל** (בצרפתית: **Georges Friedel**‏; 19 ביולי 1865 במילוז – 11 בדצמבר 1933 בשטרסבורג) היה מינרלוג וקריסטלוגרף צרפתי. על שמו חוק פרידל ומלח פרידל.

ביוגרפיה
--------

ז'ורז' פרידל היה בנו של הכימאי הנודע שארל פרידל שהיה חבר בקולז' דה פראנס כפרופסור למינרלוגיה ולכימיה אורגנית בפקולטה למדעים. שארל פרידל היה גם אחראי על האוספים של מינרלוגיה בבית הספר הלאומי למכרות (École nationale supérieure des Mines) שבפריז, ובתוקף תפקידו זה קיבל במוסד דירה ובה התגורר עד 1880. ז'ורז' פרידל נולד אומנם במילוז, אך ילדותו ונעוריו עד גיל 15 עברו במוסד זה. בין השנים 1885 ל-1887 למד פרידל באקול פוליטקניק שבפריז והמשיך אחר כך ללימודי הנדסה בבית הספר למכרות. מורהו בתקופה זו היה המינרלוג והקריסטלוגרף פרנסואה ארנסט מאלאר. אביו של פרידל היה עדיין האחראי על האוספים במוסד והשניים ערכו מחקרים על מינרלים יחד.

פרידל סיים את לימודיו ב-1891 והתמנה למהנדס האחראי על המכרות במולן (Moulins). ב-1893 הוא הצטרף לסגל ההוראה של בית הספר למכרות בסנט אטיין, כיום École Nationale Supérieure des Mines de Saint-Étienne, תחילה כמרצה לאבחון מינרלים ולמטלורגיה ואחר כך כמרצה לפיזיקה, מינרלוגיה, גאולוגיה ויישומי חשמל בהנדסת מכרות. תוך כדי כך המשיך פרידל לעסוק בתפקידו כאחראי על הנדסת המכרות עד אפריל 1894. מ-1899 הרצה פרידל על מינרלוגיה וגאולוגיה בלבד, ומ-1907, לאחר שנתמנה למנהל בית הספר למכרות, הוא הרצה על מינרלוגיה בלבד.

עם סיום מלחמת העולם הראשונה חזרה אלזס לשליטה צרפתית. פרידל, יליד אלזס, שדחה בעבר הצעות לקבלת משרה בבית הספר הלאומי למכרות בפריז, רצה לחזור למחוז מולדתו והציע עצמו למשרה באוניברסיטת שטרסבורג. ב-1919 הוא מונה למנהל המכון למדעי הגאולוגיה באוניברסיטה, והעביר קורסים במינרלוגיה וקריסטלוגרפיה. בשל בריאותו הרופפת, הוא פרש לגמלאות מוקדמות ב-1930, ומת ב-1933.

פרידל היה נשוי ואב לחמישה ילדים.

עבודתו המדעית
-------------

כמו מאלאר שהיה המורה שלו, התרכז פרידל בתאוריות של אוגוסט בראבה, מחלוצי הקריסטלוגרפיה. פרידל הצליח להוכיח את ההשערות התאורטיות של בראבה (סריגי בראבה) בעזרת ניסויים שנערכו על גבישים בטכניקה של קריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן. אחת התגליות החשובות ביותר שלו היה חוק פרידל הנושא כיום את שמו.

מלח פרידל
---------

ב-1897 הצליח פרידל לבצע סינתזה ולזהות את הקלציום כלורואלומינט (Ca2Al(OH)6(Cl, OH) • 2 H2O), מינרל מחליף יונים הקרוי על שמו **מלח פרידל**. פרידל הצליח גם לבצע סינתזה של קלציום אלומינט ב-1903 במסגרת עבודתו על התאוריה של גבישים תאומים.

מספריו
------

* *Groupements cristallins* (1904)
* *Études sur les lois de Bravais* (1907)
* *Les états mésomorphes de la matière* (1922)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'ורז' פרידל** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה וסקירת עבודתו המדעית (בצרפתית)
* Georges Friedel et les phases mésomorphes de la matière (בצרפתית)
* ז'ורז' פרידל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרידל גילה את המינרל וורציט, סוג של ספלריט, ועל שמו המינרל פרידליט
2. ↑  ב-1870, 5 שנים לאחר שפרידל נולד, סופחה העיר לקיסרות הגרמנית בעקבות תבוסת הצרפתים במלחמת צרפת–פרוסיה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb123284770 (data)
* GND: 121295885
* ISNI: 0000 0000 6646 9072
* LCCN: n88037691
* Léonore: 19800035/443/59294
* SUDOC: 092032451
* VIAF: 41910626
* WorldCat: lccn-n88037691

 |
**צב יבשה רוסי** או **צב יבשה מרכז-אסייתי** (שם מדעי: ***Testudo horsfieldii***) הוא מין של צב מהמשפחה צבים יבשתיים החי בערבות של רוסיה ומרכז אסיה והוא מצוי בטבע בסכנת הכחדה. הוא משויך לסוג צב יבשה, אך חלק מהחוקרים רואים בו מין יחיד בסוגו בסוג **Agrionemys**. הצב קרוי על שם החוקר תומאס הורספילד (אנ').

צב זה קטן יחסית, מגיע לאורך של 13 עד 25 סנטימטרים בזכרים ו-15 עד 25 סנטימטרים בנקבות. הצב בעל דו-צורתיות זוויגית, והזכרים בעלי זנבות ארוכים יותר מלנקבות, להם חריץ קטן דמוי-כוכב בקצה הזנב, טפרים רחבים יותר וגודלם קטן יותר במעט. הצבים יכולים לחיות עד 100 שנה.

צבע השריון הוא לרוב חום-אדמדם עד שחור, כשסביב הלוחיות הצבע צהוב-קש. הרגליים גדולות ואפורות והראש קצר ובקצהו לסתות צהובות-בהירות נוקשות. העיניים שחורות והזנב כהה.

הצב מצוי בטבע במרכז אסיה מדרום רוסיה עד איראן ופקיסטן ומזרחה עד לשינג'יאנג שבסין. הוא מצוי בסביבות יבשות לרבות באזורי מדבר ובקייצים חמים הוא נכנס לתרדמת קיץ, בה הוא ישן במשך תשעה חודשים. הוא צמחוני לחלוטין וניזון מצמחייה קרקעית. בשבי הוא נוהג לאכול בעיקר חסה, לחך ופרחי *Valerianella* או שן הארי.

צב יבשה רוסי הוא חית גידול ביתי פופולרית. ניתן לגדל אותו בפנים הבית או מחוץ לו. לרוב, בוחרים בגידול פנים בית למרות ששטח הגידור צריך להיות רחב יותר. עם גידור מותאם, משטח, לחות, תאורה ושמירה על טמפרטורה נכונה הצב יחיה בתנאים טובים.

תת-מינים
--------

במין זה ישנם 3 תת-מינים:

* *Testudo horsfieldii horsfieldii*
* *Testudo horsfieldii kazachstanica*
* *Testudo horsfieldii rustamovi*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צב יבשה רוסי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* בית לגידול צב רוסי, באתר Alltortoise **(באנגלית)**

הערות שוליים
------------

1. ↑  צב יבשה רוסי באתר הרשימה האדומה של IUCN
Gopherus berlandieri
**צב גופר** (שם מדעי: *Gopherus*) הוא סוג של צבים ממשפחת צבים יבשתיים. צבים אלו ידועים ביכולתם לחפור בחול. הם חיים באמריקה הצפונית והם הצבים היחידים ממשפחה זו ביבשת.

צבים אלה חיים בדרומה של אמריקה הצפונית ממדבר מוהאבי בקליפורניה ועד פלורידה ודרומה למקסיקו. הם חיים בתחומי מחיה מדבריים או ערבות ויערות חמימים. הם מותאמים לאגור שומן בגופם ולצום לאורך זמן. הם צמחוניים וניזונים בעיקר מעשבים ועלים.

אורך צבים אלה 20-50 ס"מ והם בעלי שריון כבד אך מוארך היכול להתחפר באדמה בקלות. הצבים יכולים לחפור מחילות בעומק של 12 מ' בהם מתחבאים מגוון בעלי חיים מפגיעות כמו שריפות ומזג אוויר קיצוני.

### מינים

* צב ערבות (Gopherus agassizii)
* Gopherus berlandieri
* Gopherus evgoodei
* Gopherus flavomarginatus
* Gopherus morafkai
* צב גופרי (Gopherus polyphemus)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צב גופר** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  ע"פ האקדמיה ללשון העברית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007533755205171

 |
**טוטואבה** (שם מדעי: ***Totoaba macdonaldi***) הוא מין דג גדול ממשפחת המסריים והוא המין היחיד בסוגו. הדג מצוי בסכנת הכחדה חמורה עקב דיג יתר. הוא חי רק במפרץ קליפורניה שלחופי מקסיקו, ובעבר חי בדלתת הקולורדו.

מאפיינים
--------

דג זה יכול להגיע לאורך שני מטרים ולשקול מעל 136 קילוגרם, והוא הגדול שבמיני המסריים. צבעו כחול-פלדה. הוא יכול לחיות מעל 15 שנה ומגיע לבגרות מינית בגילאי 6–7. צעירי הטוטואבה חיים סביב המים המליחים של דלתת הקולורדו, אך לאחר הפגיעה בנהר באמצעות סכרים נפגעו הצעירים הללו. הבוגרים חיים במים עמוקים וחוזרים למימי הדלתה כדי להשריץ.

דגים אלה נפגעו עקב הקמת סכר קניון גלן וסכר הובר במאה ה-20. הסכרים גרמו לירידת מי הנהר בצורה הרסנית, ורק 4% מהמים שחלפו בנהר לפני הקמת הסכרים המשיכו לזרום. סכנות אחרות הם דיג בשביל בשרם ובייחוד בשביל שלפוחית השחייה שלהם הנחשבת למעדן במטבח הסיני. הדיג הלא-חוקי (מאז שנאסר במקסיקו ב-1975) באמצעות רשתות פוגע גם בלווייתן הקטן ואקיטה שגם הוא נמצא בסכנת הכחדה.

על פי הרשימה האדומה של IUCN הדג נמצא בסכנת הכחדה חמורה בטבע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טוטואבה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  טוטואבה באתר הרשימה האדומה של IUCN
פטוניות מקשטות את מכון ויצמן למדע.
ורד
**צמח נוי** הוא שם כולל לצמחים ממינים שונים המקובלים לשימוש לשם יופיים, בבית ובסביבה המיושבת. לרוב אלו צמחים בעלי פרחים מיוחדים, שבזכות יופיים הם משמשים לקישוט הסביבה. לעיתים אלו צמחים שייחודים מתבטא בעליהם, בגבעול, בגזע, בפרי ואף בריח שהם מפיצים. צמחים אחרים משמשים לשם סידור פרחים, כמתנות ולשימוש אמנותי. על-כן, צמחי-הנוי נבדלים מצמחים המשמשים לחקלאות, אך למרות זאת צמח מסוים יכול לשמש הן כצמח-נוי והן לחקלאות, כמו למשל הלבנדר.

צמחים רבים משמשים כצמחי-נוי, כמו עצים ושיחים, אך השימוש הרווח ביותר הוא בצמחים בעלי פרחים שלהם צורות וצבעים שונים התורמים לקישוט הסביבה. צמחי-נוי מסוג אחר הם כאלו המשמשים לגיזום אמנותי ולאמנות הבונסאי, בהם מבצעים שינוי במבנהו של הצמח לשם השגת התכונה הרצויה.

צמחי-נוי דורשים השקעה מיוחדת אשר מבוצעת לרוב על ידי גנן. לעיתים, כאשר השקעה בצמח מסוים מופסקת, הצמח עלול לאבד מיופיו ומהגדרתו כצמח נוי.

צמחי-נוי ידועים המקובלים גם בארץ הם לנטנה ססגונית, ורד, פטוניה, פלומריה, כובע הנזיר, היביסקוס, לוע הארי, וינקה ועוד רבים.

לעיתים צמחי נוי המיובאים מארצות שונות הופכים למין פולשני בארץ אליה יובאו. בישראל מינים כאלה כוללים חמציץ נטוי, כובע הנזיר, לנטנה ססגונית ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **צמחי-נוי** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007553325105171
* BNE: XX526361
* BnF: cb11936446b (data)
* GND: 4067764-3
* LCCN: sh85103022
* LNB: 000054829
* NKC: ph135700

 |
"**צמיחה**" (1959) הוא פסל מאת הפסל הישראלי דב פייגין. 

הפסל "צמיחה" עשוי ממבנה של משולשי ברזל מכופפים, היוצרים מבנה תלת־ממדי. על אף הצורה המופשטת של העבודה הצביע גדעון עפרת, בחיבורו אודות קבוצת "אופקים חדשים", על הקשר שבין הציור והפיסול של "אופקים חדשים" לבין האמנות של הקבוצה ה"כנענית" בכל הקשור לייחס אל הנוף הארץ ישראלי. הדבר מתבטא כאן בבחירת שם העבודה על ידי פייגין, המעיד על העניין בהפשטה של תנועה, לצד רמיזה על מוטיב צמחי. 

עותק אחד של הפסל נמצא באוסף המשכן לאמנות על שם חיים אתר בעין חרוד מאוחד. עותק שני, צבוע בצבע אדום ומתוארך לשנת 1987, נמצא באוסף מוזיאון פתח תקווה לאמנות ומוצב בחזיתו. צבעו האדום של עותק זה אופייני לתקופה המאוחרת בעבודתו של פייגין, בה הרבה להגדיל יצירות מוקדמות שלו.

גלריה
-----

* צמיחה, 1987ברזל צבועמוזיאון פתח תקווה לאמנותצמיחה, 1987  
ברזל צבוע  
מוזיאון פתח תקווה לאמנות
* "צמיחה" בחזית מוזיאון פתח תקווה לאמנות"צמיחה" בחזית מוזיאון פתח תקווה לאמנות

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: גדעון עפרת, "הכנעניות הסודית של "אופקים חדשים", **ביקורי אמנות**, 2005.
לוחות שבבית בציפוי פורניר
**שבבית** (באנגלית: **Particleboard**), נקראת לרוב **סיבית**, הוא לוח עץ תעשייתי המורכב משבבי עץ, נסורת, ופסולת עץ, הנגרסים יחדיו ומעורבבים עם דבק על בסיס פנולים. התערובת נכבשת ונדחסת בתהליך של שיחול (אקסטרוזיה) ללוחות שטוחים. בחתך בלוח שבבית, בניגוד ללוח MDF ניתן לראות בבירור את שבבי העץ.

תכונות
------

בהשוואה ללוח עץ לבוד (דיקט, סנדוויץ'), השבבית זולה יותר, דחוסה, כבדה, ופשוטה יותר לייצור. לכן היא מהווה תחליף לדיקט במצבים בהם נדרש מחיר זול יותר לעבודת העץ.

לשבבית מספר חסרונות:

* השבבית מתפוררת בקלות ומצריכה שימוש באמצעי חיבור וברגים מיוחדים. לצורך הגנת הלוח, מצפים אותו במהלך הייצור בציפוי כגון מלמין או פורניר. כמו כן בטרם השימוש הסופי בה, יש צורך לצפות אותה מכל צדיה בצורה מקצועית.
* השבבית סופגת מים, מתנפחת ונהרסת במגע עם לחות, ולכן לא כדאי להשתמש בה במקומות לחים (כמו מטבחים או חדרי רחצה).

היסטוריה
--------

עץ לבוד שימש כבר במאה ה-19 כתחליף ללוחות עץ מלא. במלחמת העולם השנייה, כשהיה מחסור בעץ, חיפשו לו תחליף.

השבבית הומצאה ב-1932, על ידי מקס הימלהבר הגרמני אך רק במלחמת העולם השנייה החל הייצור המסחרי שלה בברמן שבגרמניה, כניצול של פסולת עץ ללוחות שימושיים.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **שבבית** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **שבבית** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  *CH182058A - Wood-like mass and process for its production. - Google Patents*, נבדק ב-2023-03-15 (תאריך הגשת הפטנט: 1932-07-11)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007565495705171
* GND: 4122201-5
* LCCN: sh85098363
* LNB: 000189289
* NDL: 00575628
* NKC: ph114406

 |
**תומאס בורר** (בגרמנית: **Thomas Borer**; נולד בשנת 1957) הוא דיפלומט שווייצרי.

ביוגרפיה
--------

בורר נולד בבזל ולמד משפטים באוניברסיטת בזל, הוא ביצע את התזה שלו בנושא יחסי חוץ.

ב-1987 החל לעבוד כדיפלומט במחלקה השווייצרית ליחסי חוץ ועבד במספר ערים במדינה. בשנת 1993 מונ למזכיר לעניינים משפטיים ויחסים פוליטיים בשגרירות שווייץ בוושינגטון הבירה.

ב-1996 מועצת המדינה של שווייץ מינתה אותו לעמוד בראש הפרויקט "שווייץ-מלחמת העולם השנייה" במסגרתו נבחן תפקיד שווייץ כמרכז פיננסי בתקופה הנאצית, פרויקט זה תרם רבות לתביעה של הקונגרס היהודי העולמי כנגד הבנקים השווייצריים שהחלה ב-1995, לאחר המשפט נחתם הסכם שהבנקים בשווייץ יעניקו פיצויים לקורבנות השואה.

בשנת 1999 נבחר לכהן כשגריר שווייץ בגרמניה, תפקיד אותו ביצע עד 2002, בסוף כהונתו הואשם כי ניהל רומן מחוץ לנישואים וקיים פגישות ליליות בבית השגרירות עם אשת מכירות ודוגמנית עירום לשעבר מברלין וכי אינו ראוי לשמש בתפקיד ייצוגי, לאחר מכן חזר למדינתו והחל לשמש כיועץ אסטרטגי של האוליגרך ויקטור וקסלברג.

הוא התראיין רבות במדיות השונות בנושאים כלכליים ועל יחסי גרמניה-שווייץ.

ב-1999 נישא לשון פילדינג, דוגמנית ילידת טקסס, במהלך כהונתו כשגריר התעוררה שערורייה כאשר הצטלמה פילדינג בלבוש חושפני ונועז על רקע דגל שווייץ.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תומאס בורר** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של תומאס בורר

הערות שוליים
------------

1. ↑  סמנכ"ל משרד החוץ השווייצרי: רווחי הבנקים ייפגעו מפרשת הפקדונות, באתר גלובס, ‏1997-04-15
2. ↑  Shawne Fielding; Thomas Borer, Plaintiffs-appellants, v. Hubert Burda Media, Inc.; et al. Defendants,hubert Burda Media, Inc.; Hubert Burda Digital, Inc.; Burda Media, Inc.; Burda Publications, Inc.; Burda Entertainment Verlag Gmbh; Hubert Burda, Individually; Bertelsmann Ag; Bertelsmann, Inc.; Gruner & Jahr Ag; Gruner & Jahr Ag & Co. Kg; Stern De Gmbh; Tip-verlag Gmbh, Defendants-appellees, 415 F.3d 419 (5th Cir. 2005), Justia Law (באנגלית)
3. ↑  סערה בשוויץ בעקבות פרסום תמונות נועזות של אשת השגריר בגרמניה, באתר וואלה! חדשות, ‏2001-05-04

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 124525180
* ISNI: 0000 0000 5541 3575
* LCCN: no2005016953
* NTA: 072311177
* SUDOC: 087479214
* VIAF: 36643882
* WorldCat (עם VIAF): 36643882

 |
רבי **ישראל אברהם מזל** מצ'רני-אוסטראה (ה'תקל"ה - כ"א בטבת ה'תקע"ד) בנו של רבי משולם זושא מאניפולי, היה רב ואדמו"ר חסידי בעיר צ'רני-אוסטראה.

קורות חייו
----------

נולד באניפולי שבאוקראינה לרבי זושא מאניפולי, והענדיל, אשתו מהזיווג השני. 

נישא לרבנית ציזיא חנה בתו של רבי זאב וולף מצ'רני-אוסטראה, לאחר נישואיו עבר להתגורר בעיר חמיו צ'רני-אוסטראה. הוא כינה את משפחתו מז"ל על שם אביו בראשי תיבות: **מ**שולם **ז**ושא בן **ל**יפא. 

בשנת ה'תק"נ לאחר עליית חמיו לארץ ישראל מונה לממלא מקומו ברבנות העיר ובאדמו"רות. בשנת ה'תקנ"ד הדפיס מחדש את ספרו של דודו רבי אלימלך מליז'נסק - נועם אלימלך, עם הסכמת אביו. בהקדמת ספרו של אביו מנורת זהב שנכתבה על ידי נכדו בשלהי המאה ה-19, מובא כי אביו, רבי זושא, טען כי נשמתו הועברה אליו מנשמת חזקיהו מלך יהודה. 

נפטר בכ"א בטבת ה'תקע"ד בגיל 42 ונטמן בעירו צ'רני-אוסטראה. לאחר פטירתו מילאה אשתו ציזיא חנה את מקומו באדמו"רות, ובנו רבי פנחס מילא את מקומו ברבנות העיר צ'רני אוסטראה. 

תורותיו ותולדותיו נדפסו בקונטרס "נזר ישראל ועטרת אברהם" שבספר "תקיפא דארעא ישראל". בין תלמידיו היה רבי לייבוש מאושיצא.

צאצאיו
------

לרבי ישראל אברהם היו ארבעה בנים ובת.

* רבי פנחס, חתן רבי משה מסלאוויטא, ממלא מקום אביו.
* הר"הח גדליה מזל
* רבי יחיאל מיכל מזל חתן בזיווג ראשון של רבי מנחם מנדל מקוסוב.
* רבי אלימלך מצ'רני-אוסטראה
* יענטע דבורה אשת רבי דוד טברסקי מטולנה.

קישורים חיצוניים
----------------

* מאמר מקיף אודותיו בגיליון "עלים לתרופה".קובץ PDF

הערות שוליים
------------

1. ↑  מתוך רישומי מפקד אוכלוסין שנערכה באניפולי בשנת תקנ"ה
2. ↑  יצחק אלפסי, **טרקליני החסידות**, כרך א, מכון "טרקליני החסידות", עמ' 287
3. ↑  המידע מתוך ההקדמה לספר "מנורת זהב" עמ' י' - י"ד.
וולוו 36 PV
וולוו 36 PV
וולוו 36 PV (אטמים מעל לגלגלים האחוריים)
וולוו 36 PV
וולוו 36 PV בשירות משטרת שוודיה
**וולוו PV 36 (קריוקה)** היא מכונית סלון מפוארת אשר הוצגה במרץ 1935 על ידי יצרנית הרכב השוודית **וולוו** אשר יוצרה עד יוני 1938. 

יוצרו כ-500 יחידות. חלק ניכר מהייצור יוצא לברזיל ויוון.

דגם "וולוו PV 36" התבסס על דגם מכונית הקונספט וולוו ונוס בילו שהוצגה בשנת 1933.

וולוו PV 36 - היסטוריה
----------------------

משטרת שוודיה רכשה 18 יחידות, בצבע כחול-כהה, בקיץ 1936.

המכונית האחרונה מקווי הייצור נמכרה לשגריר שוודיה פון Heidenstamsgatan ב- טהראן (איראן) בספטמבר 1938. 

מחירה של הוולוו PV 36, בשוודיה בשנת 1935 היה כ- 8,500 קרונות שוודים. 

הוולוו PV 36 הייתה קרויה גם "קריוקה" (ריקוד דרום אמריקאי שהיה פופולרי באמצע שנות השלושים).

הוולוו PV 36 הייתה מכונית יוצאת דופן לתקופתה (במכניקה ובפאר), מה שגרם לקונים תחושה כי קנו את "מכונית המחר".

וולוו PV 36 מפרט טכני ומידות
----------------------------

* 4 דלתות
* מנוע קדמי, 6 צילינדרים, 3,670 סמ"ק המפיק 80 כ"ס ו- 84 כ"ס
* תמסורת ידנית - 3 מהירויות
* מתלה קדמי - עצמאי
* שמשה קדמית - מחולקת לשתי שמשות שטוחות
* אטמים מעל לגלגלים האחוריים
* אורך הרכב - 5,000 מ"מ
* בסיס גלגלים - 2,950 מ"מ
* משקל - 1,660 ק"ג

ראו גם
------

* וולוו
* וולוו PV51
* וולוו PV 60
* וולוו PV444 / PV544
* וולוו Duett
* וולוו L340
* וולוו אמזון
* וולוו 343
* וולוו 142
* וולוו 144
* וולוו 145
* וולוו 164
* וולוו 1800 p
* וולוו C30

לקריאה נוספת
------------

* וולוו PV 36  (1:36 דקות), יו-טיוב
* וולוו PV 36 - תמונות  (נט קאר שואו)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וולוו PV 36** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  וולוו PV 36
קוטאב מינאר, דוגמה לסגנון הבנייה בתקופת שלטונה של השושלת
**השושלת הממלוכית** (אורדו: **خاندان غلاماں**), או שושלת ע'ולאם, הייתה שושלת השליטים הראשונה בסולטנות דלהי שבהודו בין 1206 ל-1290. קוטב א-דין אייבכ (באורדו: قطب الدین ایبک)(אנ'), מייסד השושלת, היה עבד טורקי לשעבר משבט אייבאכ, שהתחיל את הקריירה כע'ולאם (غُلاَم, רבים: غلمان - עבדים זרים שנרכשו בצעירותם וחונכו על ברכי האסלאם כקציני צבא ממלוכיים) והגיע לעמדת פיקוד על הצבא ולניהול הטריטוריה של מוחמד מגהור בהודו.

לאחר מותו של מוחמד ע'ורי בשנת 1206 ללא יורש עצר, קוטב א-דין אייבכ נלחם נגד יריביו ותפס את השלטון באימפריה. הוא קבע את עיר הבירה הראשונה שלו בלאהור, ומאוחר יותר בדלהי, שהייתה המקום שבו התחיל לבנות את מתחם קוטאב מינאר בו נמצא מגדל הניצחון קוטוב מינאר.

קוטב א-דין מת באופן פתאומי ב-1210, ומאבק הירושה שהתחולל לאחר מכן הסתיים בניצחונו של שמס אל-דין אלתותמש, שהיה גם הוא עבד ע'למאני לשעבר. אלתותמש התחתן עם בתו של קוטב א-דין אייבכ, וכל הסולטאנים שבאו אחריו (מלבד האחרון) הם צאצאיו, כולל בתו רדיה סלטאנה ששלטה במשך ארבע שנים. הסולטאן ע'יאס אל-דין בלבן, גם הוא עבד ממלוכי לשעבר, שפיקד על הצבא של נאצר א-דין, התנגד למוגולים, ובסופו של דבר זכה בכתר בעצמו. לאחר תקופת שלטונם הקצרה של ע'יאס אל-דין בלבן ונינו, השושלת הממלוכית הודחה על ידי ג'אלאל א-דין פירוז ח'ילג'י משושלת ח'ילג'י, שביססו את עצמם בביהר ובבנגל בתקופת שלטונו של מוחמד מע'ור.

רשימת הסולטאנים
---------------

* קוטב א-דין אייבכ (1206–1210)
* אראם שאה (1210–1211)
* שמס אל-דין אלתותמש (1211–1236) - חתנו של קוטב א-דין אייבכ
* רוכן א-דין פירוז (1236) - בנו של אלתותמש
* רדיה סלטאנה (1236–1240)
* מועיז א-דין בהראם (1240–1242)
* עלאא א-דין מסעוד (1242–1246)
* נאצר א-דין מחמוד (1246-1266)
* ע'יאס אל-דין בלבן (1266–1286) - עבד לשעבר וחתנו של אלתותמש
* מועיז א-דין כאי-קבאד (1286–1290) - נכדו של ע'יאס א-דין בלבן
* כאיומארס מדלהי (1290) - בנו של מועיז א-דין כאי-קבאד
* קוטאב מינאר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **השושלת הממלוכית של דלהי** בוויקישיתוף
* ממלוכים - שושלת העבדים הצבאית (אורכב 12.09.2019 בארכיון Wayback Machine)
* השושלת הממלוכית של דלהי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מפת אזורי העולם ביחס לזמן אוניברסלי מתואם
‏ מפת אירופה לפי אזורי זמן:
±0  שעון מערב אירופה (WET) / שעון גריניץ' (GMT) (UTC) 
±0  שעון מערב אירופה (WET) / שעון גריניץ' (GMT) 
1+ שעון הקיץ של מערב אירופה (WEST) / שעון הקיץ של בריטניה (BST) / שעון אירלנד (IST) 
1+  שעון מרכז אירופה (CET) 
2+  שעון הקיץ של מרכז אירופה (CEST) 
2+  שעון מזרח אירופה (EET) / שעון קלנינגרד 
2+  שעון מזרח אירופה 
3+  שעון הקיץ של מזרח אירופה (EEST) 
3+  שעון מוסקבה (MSK) / זמן טורקיה 
4+  זמן ארמניה / זמן אזרבייג'ן / זמן גאורגיה (MSD) 

**זמן אוניברסלי מתואם** או **UTC** (באנגלית: **Coordinated Universal Time**; בצרפתית: **Temps Universel Coordonné**) הוא תקן הזמן העיקרי לפיו נמדדים ומתואמים השעונים במדינות השונות. אזורי זמן מסביב לעולם מתוארים ביחס לתקן זה. לדוגמה: אזור הזמן בישראל הוא UTC+2 בחורף, ו-UTC+3 בשעון הקיץ.

שמו הקודם והנפוץ של ה-UTC הוא GMT - Greenwich Mean Time או בעברית שעון גריניץ' (מילולית: השעה הממוצעת בגריניץ'). שינוי השם נובע משתי סיבות. ראשית, כדי לא להשתמש בשמו של מקום מסוים, מכיוון שהמדידות נעשות על ידי מספר גורמים בינלאומיים. שנית, עם המעבר ל-UTC הזמן החל להימדד על ידי שעונים אטומיים ולא באמצעות צפייה בגרמי השמיים, כפי שנעשה במאות השנים הקודמות. על אף שינוי השם ושינוי שיטת המדידה, UTC עדיין מבוסס על השעה הממוצעת בקו האורך 0° העובר במצפה הכוכבים הישן של גריניץ'. ראשי התיבות UTC נוצרו כפשרה בין ראשי התיבות באנגלית (CUT) וראשי התיבות בצרפתית (TUC).

בהקשרים תעופתיים וימיים, לרוב נקרא זמן UTC "זמן זולו" - Zulu time, והשעה מצוינת בתוספת Z: למשל השעה 23:20 UTC ב"זמן זולו" תיכתב כ-2320Z.

דקה מעוברת
----------

 ערך מורחב – **דקה מעוברת**  

כיוון שקצב הסיבוב של כדור הארץ אינו קבוע, וחלים בו שינויים קלים, נוצר מעת לעת פער בין השעה הנמדדת בשעונים האטומיים לשעה המתקבלת בתצפיות אסטרונומיות. פער זה אינו עולה בדרך כלל על שבר של שנייה, והוא מתוקן ב-UTC על ידי הוספת שנייה מדי כמה שנים, כאשר הפער, ברוב השעונים בעולם המשתתפים בקביעת UTC, עולה על 0.9 שנייה. הוספת השנייה היא בעצם עצירת השעונים האטומיים לשנייה אחת, או קביעת דקה בת 61 שניות. בפעם האחרונה נוספה שנייה כזו ב-31 בדצמבר 2016. לפני כן, שניות הוספו בממוצע מדי שנה וחצי.

UTC מתוחזק על ידי מספר מדינות בחסות ארגונים בינלאומיים שמודדים באופן מדויק מאוד הן את מעבר הזמן והן את השינויים בתנועת כדור הארץ.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זמן אוניברסלי מתואם** בוויקישיתוף
* אתר המציג את אזורי הזמן השונים בעולם
* אמיתי זיו, הכירו את האחראית על השעון הלאומי של ישראל, באתר TheMarker‏, 7 בנובמבר 2014
* קרני אלדד, ‏"אם לא נשמור על זמן מדויק, יהיה כאוס", בעיתון מקור ראשון, 23 בספטמבר 2018
* זמן אוניברסלי מתואם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**ארץ מריבה** (באנגלית: **Up Country**) הוא רומן מתח משנת 2002 מאת הסופר האמריקאי נלסון דה מיל. זהו הרומן השני בהשתתפות הגיבור פול ברנר.

תקציר העלילה
------------

אחד הדברים האחרונים שרצה הסמל הבכיר פול ברנר לעשות הוא לחזור לעבוד בחטיבת החקירות הפליליות של צבא ארצות הברית, ארגון שהודה לו על שירותו המסור רב השנים בכך שאילץ אותו לצאת לפנסיה מוקדמת. אבל כשהבוס לשעבר שלו מזמין טובות בשווי הקריירה, פול מוצא את עצמו נאלץ לעשות את הדבר האחרון שאי פעם רצה - לחזור לווייטנאם.

המשימה שלו: לחקור רצח שהתרחש במהלך המלחמה, שלושים שנה לפני כן. אבל כמעט ברגע שהוא חוזר לווייטנאם, מדינה שעדיין רודפת אותו, הוא מגלה שיש בחקירה הזו הרבה יותר מרצח שנשכח. ברנר, לוחם לשעבר, שוב מוצא את עצמו בקרב על הישרדות כשהוא נכנס לעולם של שחיתות, שבו, בפעם השנייה בחייו, הוא אינו יכול להבחין בין חבר לאויב.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ארץ מריבה
* ארץ מריבה, באתר OCLC (באנגלית)
* ארץ מריבה ב-NelsonDeMille.net
* תמליל ראיון עם המחבר ב-17 בפברואר 2002 עם CNN

הערות שוליים
------------

1. ↑  Hewitson, Michele (31 בינואר 2002). "Nelson Demille: Up Country". *The New Zealand Herald*. נבדק ב-27 בדצמבר 2021. `{{cite news}}`:  (עזרה)
2. ↑  Delatiner, Barbara (27 בינואר 2002). "For New Novel, DeMille Visits His Past". *הניו יורק טיימס*. נבדק ב-27 בדצמבר 2021. `{{cite news}}`:  (עזרה)
3. ↑  "Up Country". *Nelson DeMille's Official Website*.
**אננקוס** (שם מדעי: ***Anancus***; מיוונית: "an" - רחב, מלטינית: "ancus" - מעוקל. כלומר: "עיקול רחב", שם המתייחס למבנה השיניים) הוא סוג של פילאי נכחד, אשר חי במשך הנאוגן עד הפליסטוקן שלפני 7-1.8 מיליון שנה מהיום. המאובנים שלו התגלו ברחבי אפריקה (בדרום ומזרח היבשת), אירופה (בבולגריה, יוון, ספרד, איטליה, מולדובה, רומניה, סלובקיה, סלובניה, אוקראינה וצרפת) ואסיה (בהודו, טורקיה וקזחסטן). הוא הוגדר לראשונה ב-1855 ובסוג הוגדרו מינים רבים.

במראהו פילאי זה היה קרוב לבני משפחת הגומפותריומיים והשתייך למשפחה ובהמשך הועבר למשפחת הפיליים הקיימים. כיום (החל מ-2009) מקבצים אותו תחת משפחה חדשה בשם אננקידיים, אף שיש המסווגים אותו כחלק מהגומפתריומים עד היום.

האננקוס דמה יחסית לפיל מודרני והגיע לגובה 3 מטרים בכתפיים ולמשקל של 5 טון בממוצע. ואולם הרגליים שלו היו די קצרות ומבנה החטים שלו היו ארוכים מאוד - עד 4 מטרים והיו ישרים בשיפוע כלפי מטה. ייתכן כי שימשו לפיל זה כהגנה.

מבנה שיניו מרמז שהוא ניזון מליחוך עלים של שיחים ועצים ולא ניזון מעשב. הדבר התאים במהלך רוב המיוקן והפליוקן אך נראה שבפליסטוקן הערבות השופעות פינו את מקומם לשטחי עשב יבשים יותר ואולי הדבר הוביל להכחדתו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אננקוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**נמל התעופה הבין-לאומי חוסה מארטי** (בספרדית: **Aeropuerto International José Martí**) שוכן כ-11 ק"מ מדרום למרכז העיר הוואנה, בירת קובה, בתחומי רובע בויירוס (Boyeros), והוא נמל התעופה העיקרי במדינה. הנמל נקרא על שם חוסה מארטי, מנהיג התנועה לעצמאות קובה הנחשב לגיבור לאומי ולאבי האומה.

הנמל מופעל על ידי "אקאסה" (ECASA, Empresa Cubana de Aeropuertos y Servicios Aeronauticos S.A - החברה הקובנית לשדות תעופה ולשירותים אוויריים בע"מ), והוא משמש כבסיס הפעולה המרכזי של חברות התעופה קובאנה דה אוויאסיון, אָאֶרוֹגָאוְויוֹטָה ואָאֶרוֹקָארִיבֶּאָן. נמל התעופה משרת 25 חברות תעופה, המפעילות קווים ל-60 יעדים ברחבי העולם. 3 חברות התעופה הקובניות מפעילות קווים ל-16 יעדים בקובה עצמה.

בשדה התעופה ארבעה טרמינלים ומסוף מטען - טרמינל 1 משרת את טיסות הפנים; טרמינל 2 משרת קווי שכר וקווים סדירים למיאמי ולניו יורק; טרמינל 3 משרת את רוב התנועה האווירית בשדה, וטרמינל 5 משרת את חברת אארוקאריבאן. בשדה מסלול בודד באורך של 4,000 מטר (06/24).

מראה הצד האווירי של טרמינל 1 המשמש לטיסות פנים
השדה נחנך באופן רשמי ב-24 בפברואר 1930, שנה לאחר שהקמתו אושרה, והוא החליף את שדה התעופה הקודם של העיר (שדה התעופה קולומביה). ב-1943 הוקם מגדל הפיקוח בשדה אשר היה גם הראשון שהוקם במדינה כולה. ב-15 באפריל 1961 ויומיים לפני הפלישה הכושלת למפרץ החזירים הופצץ השדה על ידי מטוסים אמריקאים, ועם הטלת האמברגו האמריקאי על המדינה בהמשך השנה, חדלו חברות אמריקאיות לטוס להוואנה.

רק בשנות ה-90 אישרה ארצות הברית את הפעלתן של טיסות שכר מיוחדות בין מיאמי לקובה, ואלה שירתו אזרחים קובניים שהתגוררו בארצות הברית ואשר היו להם קרובי משפחה בקובה. כיום מפעילות קונטיננטל איירליינס, אמריקן איירליינס וחברת השכר סקיי קינג קווים בין הוואנה לבין ומיאמי, ובסוף שנת 2006 החלה האחרונה להפעיל קו תעופה גם לנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי בניו יורק.

ב-1998 נחנך בשדה טרמינל 3 אשר נבנה בסיוע קנדי. הטרמינל החליף את טרמינל 1 הישן שיוחד מאותה עת לטיסות פנים. בטרמינל זה מותקנים שמונה גשרי עלייה למטוסים והוא הטרמינל החדיש והמודרני בשדה התעופה. ארבע שנים לאחר מכן, בשנת 2002, נחנך בשדה טרמינל מטען חדש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נמל התעופה חוסה מארטי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי חוסה מארטי
נילסון בתפקיד אופליה, קריקטורה של אנדרה גיל, 1868
תצלום של כריסטינה נילסון בחתימת ידה
**כריסטינה נילסון** (בשוודית: **Kristina Nilsson**‏; 20 באוגוסט 1843 – 20 בנובמבר 1921) הייתה זמרת סופרן אופראית שוודית.

ביוגרפיה
--------

נילסון נולדה בשם **כריסטינה יונאסדוטר** בכפר בקרבת וקשה, בחבל סמולנד, לאיכרים האריסים יונאס נילסון וקייסה-סטינה מונסדוטר. כשהייתה בת ארבע-עשרה וניגנה בכינור בשוק בעיירה יונגבי, גילה אותה עובד מדינה בכיר. האיש היה לפטרונה ואיפשר לה לקבל הדרכה ווקאלית.

בשנת 1860 הופיעה נילסון בקונצרטים בסטוקהולם ובאופסלה. אחרי ארבע שנות לימודים בפריז, הופיעה לראשונה באופרה בשנת 1864, בתפקיד "ויולטה" בלה טרוויאטה של ג'וזפה ורדי, ואחר כך בתפקיד מלכת הלילה בחליל הקסם של מוצרט בתיאטרון הלירי בפריז.

אחרי ההצלחה הזו היא שרה בבתי אופרה חשובים בלונדון, בסנקט פטרבורג, בווינה ובניו יורק. בשנת 1868 השתתפה בבכורה של "המלט" מאת אמברואז תומא בתפקיד אופליה. היא שרה במופע חנוכת הבית של המטרופוליטן אופרה ב-22 באוקטובר 1883, ב"פאוסט" של גונו.

נילסון נישאה לבנקאי הצרפתי אוגוסט רוזו, שמת בשנת 1882. בשנת 1887 נישאה לאנחל ראמון מריה ואלחו אי מירנדה, רוזן דה קאזה מירנדה. הרוזן הלך לעולמו בשנת 1902. במכתבים נהגה נילסון לחתום בשם כריסטין ובחלק האחרון של חייה נודעה על פי רוב כרוזנת דה קאזה מירנדה.

קולה של נילסון הצטיין בצלילות גבישית, בגמישות ובניקיון מופתי בכל המשלבים. תקופת חייה הקבילה בדיוק לזו של יריבתה הגדולה, הסופרן אדלינה פאטי.

יש דמיון רב בין נילסון לבין אופייה של כריסטין דאה בפנטום האופרה, רומן מאת גסטון לרו, ורבים סבורים שלרו ביסס את הדמות הבדויה שלו על נילסון, אף כי אין ראיה לדבר.

לצייר ההולנדי אנטון פיק (1895–1987) יש איור של תמונת רחוב, שבה אדם נושא שלטי פרסום המודיעים על הצגת "לוצ'יה די למרמור" של גאטנו דוניצטי בבית האופרה, בכיכובה של כריסטין נילסון.

לקריאה נוספת
------------

* *The Compelling: A Performance-Oriented Study of the Singer Christina Nilsson*, Ingegerd Björklund, Göteborg, 2001
	+ *Die Goede Oude Tyd*, by Anton Pieck and Leonhard Huizinga, Zuid-Hollandsche Uitgeversmaatschappy, Amsterdam, 1980, page 31.
	+ *De Werelde van Anton Pieck*, text by Hans Vogelesang, La Riviere & Voorhoeve, Kampen, 1987, page 197.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריסטינה נילסון** בוויקישיתוף

* כריסטינה נילסון, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* כריסטינה נילסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 10082402
* BNE: XX4825900
* BnF: cb14409231d (data)
* GND: 117021156
* ISNI: 0000 0000 7142 8865
* LCCN: no90011275
* MusicBrainz: 99f728d5-ecea-49f2-928d-f8e2986f395b
* NLP: A36598641
* NTA: 202500713
* SELIBR: 206413
* SNAC: w64x5kwz
* SUDOC: 059377623
* VIAF: 35223286
* WorldCat: lccn-no90011275

 |
**ישראל אדלר** (תרע"א, 1911 – 8 בפברואר 2001) היה קבלן בניין ויזם ישראלי, מקים שכונות בני ברק: רמת אהרון, רמת אלחנן ונחלת משה. יקיר העיר בני ברק.

ביוגרפיה
--------

אדלר נולד בפולין, בנם של יהודה לייב (לייבוש) ושרה אדלר. בשנת תרפ"ד (1924) עלה לארץ ישראל עם משפחתו, והם נמנו עם מייסדי בני ברק. אביו היה קבלן בניין ובנה את הבית הראשון במושבה.

הקים את "ישראל אדלר חברה לבניין בע"מ" ואת "ישראל אדלר ובנו חברה להשקעות בע"מ". בשנות ה-60 בנה שיכונים בעיר לוד. בשנות ה-70 הקים ביוזמת צעירי אגודת ישראל את השכונות שלאורך רחוב השומר: רמת אהרון, רמת אלחנן, ובשנות ה-80 את שכונת נחלת משה. בבעלותו היה חלק משטח הפרדס שבפאתי רחוב חזון איש, ולאחר שהופשר נבנה שם פרויקט "מרום שיר". הקים במרכז המסחרי של שכונת נחלת משה את "כיכר אדלר" על שם הוריו.

היה נשוי לאביבה והתגורר ברמת גן. אחיו הוא הקבלן יצחק אדלר.

ישראל אדלר נפטר בט"ו בשבט תשס"א, ונקבר בבית העלמין קריית שאול. לאחר מותו, המשיך בנו צור אדלר את בניית השכונות שעדיין היו בבנייה והגדולה שבהם בנצר סירני.

קישורים חיצוניים
----------------

* ישראל אדלר מעלה הילוך, באתר גלובס, 5 ביולי 1999
* בעל מניות בחברת ישראל אדלר: בעלי השליטה מנסים לרוקן החברה מנכסיה, באתר גלובס, 23 בינואר 2001

הערות שוליים
------------

1. ↑  ישראל אדלר באתר GRAVEZ
פירוש נוסף ערך זה עוסק בהר בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו הר באקלי.

**הר באקלי** (באנגלית: **Mount Buckley**) הוא ההר הגבוה ביותר במסיב באקלי בשטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.

ההר אינו מכוסה קרח.

גובהו של ההר 2,645 מטרים מעל פני הים; ההר הוא הגבוה בהרי המסיב, שבראשו של קרחון בירדמור.

היסטוריה
--------

### גילוי ההר

ההר התגלה בדצמבר 1908 על ידי משלחת נמרוד, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909.

### מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי אנשי משלחת נמרוד בדצמבר 1908.

ההר נקרא על שמו של ג'ורג' באקלי (George Buckley) מניו זילנד, שהיה התומך של משלחת נמרוד, והפליג עם המשלחת על האוניה "*נמרוד*" עד הגיעם למדף הקרח רוס, עת שהמשלחת המשיכה, ובאקלי שב בספינה *קוניה*.

לקריאה נוספת
------------

• David J. Cantrill, Imogen Poole, **The Vegetation of Antarctica Through Geological Time**, P 8
• M.J. Hambrey, P.F. Barker, P.J. Barrett, V. Bowman, B. Davies, J.L. Smellie, M. Trantern, **Antarctic Palaeoenvironments and Earth-Surface Processes**, P 68
• Nicholas O'Flaherty, **Finding the oldest forest fossils in Antarctica - 280 million years old!**, 01 February, 2018

קישורים חיצוניים
----------------

* הר באקלי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* הר באקלי באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד
* הר באקלי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה

הערות שוליים
------------

1. ↑  גאזט השמות האנטארקטיים של ארצות הברית
2. 1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי
3. 1 2 3 4  מידע היסטורי על גילוי ההר ומתן שמו
פירוש נוסף ערך זה עוסק בהר בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו הר בייקר.

אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה, העוסק בהר בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה, עם הערך "הר בקר", העוסק בהר בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה, ועם הערך הר באקר העוסק בהר באדמת מק. רוברטסון שבאנטארקטיקה.

**הר בייקר** (באנגלית: **Mount Baker**) הוא הר בהרי הנסיך אולף בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.

ההר ממוקם בחלק הדרום-מזרחי של גבעות גברו, בסמוך לחוף מדף הקרח רוס.

ההר ממוקם 11 קילומטרים ממזרח לפסגת אמפיבול.

גובהו של ההר 1,480 מטרים מעל פני הים; לפי מקור אחר, גובהו של הר בייקר 1,000 מטרים מעל פני הים, והוא ההר ה-2,170 בגובהו באנטארקטיקה.

היסטוריה
--------

### גילוי ומיפוי ההר

ההר התגלה על ידי משלחת חציית מדף הקרח רוס האמריקאית (U.S. Ross Ice Shelf Traverse Party), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958), בפיקודו של א. פ. קרארי (A.P. Crary).

### מקור השם

ההר נקרא על שמה של גלאדיס אי. בייקר (Gladys E. Baker), שסייעה בניתוח, סיווג ודיווח על חזזיות עבור משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה שנערכה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1933–1935.

קישורים חיצוניים
----------------

* הר בייקר באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* הר בייקר וכן מרחקים לאתרים סמוכים, באתר peakery

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי והיסטורי
2. 1 2 3  מידע על גובה ההר