recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**חוק האי-סתירה** הוא חוק בסיסי בלוגיקה ובמטפיזיקה הקובע כי קביעה א' תהיה לא נכונה אם נטען בה כי גם קביעה ב' וגם היפוכה, קביעה לא-ב', נכונות בו-זמנית. 

מקובל לראות את הניסוח הקונקרטי הראשון של חוק זה (או של כלל השלישי מן הנמנע, השקול לו) בפרגמנטים שנותרו מכתבי פרמנידס: "מהן דרכי החקר היחידות להכרה: האחת שהוה ואי-אפשר לא להיות,... האחרת, שאיננו וחיוב הוא לא להיות". שתי הדרכים מעמידות אלטרנטיבה ממצה (של ההכרחי): קיים, או לא-קיים. 

ניסוח מופשט ומדויק אפשר למצוא מאוחר יותר אצל אפלטון (פוליטיאה ד', 436 לפי הוצאת סטפנוס): "ברור שאותו הדבר עצמו לא יעשה או יסבול בעת ובעונה אחת דבר והיפוכו, על כל פנים לא מאותה בחינה עצמה ולגבי אותו העניין עצמו; ולפיכך, אם נמצא שכך יארע בהללו, נדע שאינם אותו הדבר עצמו, אלא מרובים".

ואולם הראשון שעמד על מרכזיותו של חוק זה היה אריסטו, וכך הוא ב"מטפיזיקה" 1005b:

"לא אפשרי לאותה תכונה להשתייך ולא להשתייך לאותו דבר בו זמנית ובאותו יחס... אף אחד אינו יכול להניח כי אותו דבר הוא ואינו... ואם לא אפשרי לתכונות סותרות להשתייך בו זמנית לאותו עצם... ואם דעה הסותרת דעה אחרת מנוגדת לה, ברור כי אין זה אפשרי... להניח שדבר מסוים הוא ואינו בו זמנית וביחס לאותו עצם... ומכאן שכל אדם המדגים דבר כלשהו, מתייחס לעיקרון זה כהנחה הראשונית, משום שזוהי מטבע הדברים נקודת המוצא לכל שאר האקסיומות"
חוק האי-סתירה וחוק הזהות (או "א' היא א'"), שממנו הוא נובע, נחשבים ליסוד הבסיסי והחשוב ביותר לחשיבה, לפילוסופיה ולהגות הרציונליסטית. חשיבותו נטועה בקביעה של אריסטו כי דבר אינו יכול להיות בו זמנית ובאותו מובן דבר אחר, שממנו משתמעת שלילה של פילוסופיה המבוססת על אקסיומות מיסטיות. חשיבות גדולה לא פחות יש לקביעתו של אריסטו כי זוהי אקסיומה בסיסית, "נקודת המוצא לכל שאר האקסיומות" ולא ייתכן שיהיה דבר, או שתהיה אקסיומה אחרת הקודמת לה. קביעה זו של אריסטו שוללת למעשה את התפישות השונות, מאפלטון ועד קאנט ויורשיו, כי קיים יסוד אפריורי לא טריוויאלי המוטמע באדם מראשיתו, כלומר, שישנה ידיעה או ידע הקודמים (וסותרים) את "חוק האי-סתירה" ו"חוק הזהות".

ראו גם
------

* חוק הזהות

קישורים חיצוניים
----------------

* חוק האי-סתירה, באתר MathWorld (באנגלית)
בתורת המספרים, **קונגרואנציה ליניארית** היא משוואה מודולרית מן הצורה


a

1

x

1

+

a

2

x

2

+
⋯
+

a

m

x

m

≡
b


(
mod

n
)

{\displaystyle a\_{1}x\_{1}+a\_{2}x\_{2}+\cdots +a\_{m}x\_{m}\equiv b\!\!\!{\pmod {n}}}

{\displaystyle a_{1}x_{1}+a_{2}x_{2}+\cdots +a_{m}x_{m}\equiv b\!\!\!{\pmod {n}}}
למשוואה זו קיים פתרון אם ורק אם {\displaystyle d\mid b}, כאשר {\displaystyle d=\gcd\{a\_{1},\ldots ,a\_{m},n\}}.

משתנה יחיד
----------

לקונגרואנציה {\displaystyle ax\equiv b\!\!\!{\pmod {n}}} קיים פתרון אם ורק אם {\displaystyle d\mid b}, כאשר {\displaystyle d=\gcd\{a,n\}}. במקרה זה זהו גם מספר הפתרונות השונים מודולו {\displaystyle n}.

### הוכחה

קונגרואנציה זו שקולה למשוואה דיופנטית מהצורה {\displaystyle ax-ny=b}, אשר לה קיים פתרון אם ורק אם {\displaystyle d\mid b}.  

אם {\displaystyle (x\_{0},y\_{0})} פתרון למשוואה זו, אזי כל פתרונות המשוואה הם מהצורה {\displaystyle (x,y)=\left(x\_{0}+t{\frac {n}{d}},y\_{0}+t{\frac {a}{d}}\right)} כאשר {\displaystyle t\in \mathbb {Z} }.

נוכיח כי עבור {\displaystyle 0\leq t\leq d-1} הפתרונות {\displaystyle x=x\_{0}+t{\frac {n}{d}}} שונים מודולו {\displaystyle n}:  

נניח בשלילה כי שנים מהם שקולים זה לזה. נקבל כי

{\displaystyle {\begin{aligned}x\_{0}+t\_{1}{\frac {n}{d}}&\equiv x\_{0}+t\_{2}{\frac {n}{d}}\!\!\!{\pmod {n}},\qquad :0\leq t\_{1}<t\_{2}\leq d-1\\t\_{1}{\frac {n}{d}}&\equiv t\_{2}{\frac {n}{d}}\!\!\!{\pmod {n}},\qquad \qquad :\gcd \!\left\{{\frac {n}{d}},n\right\}={\frac {n}{d}}\\t\_{1}&\equiv t\_{2}\!\!\!{\pmod {d}}\end{aligned}}}
כלומר {\displaystyle d\mid (t\_{2}-t\_{1})}. אבל {\displaystyle 1<t\_{2}-t\_{1}<d}, בסתירה.

נוכיח עתה כי לכל {\displaystyle t\in \mathbb {Z} } שאר פתרונות המשוואה שקולים לאיברי קבוצה מצומצמת זו:  

לפי אלגוריתם החילוק קיימים מספרים שלמים {\displaystyle q,r} עבורם מתקיים {\displaystyle t=qd+r} כאשר {\displaystyle 0\leq r\leq d-1}. נקבל כי

{\displaystyle {\begin{aligned}x\_{0}+t{\frac {n}{d}}&=x\_{0}+(qd+r){\frac {n}{d}}\\&=x\_{0}+qn+r{\frac {n}{d}}\\&\equiv x\_{0}+r{\frac {n}{d}}\!\!\!{\pmod {d}}\end{aligned}}}

ראו גם
------

* משוואה דיופנטית
* חשבון מודולרי
* משפט השאריות הסיני

קישורים חיצוניים
----------------

* קונגרואנציה ליניארית, באתר MathWorld (באנגלית)
**הר שחורת** הוא חלק מרכס הרי אילת, ונמצא בין נחל שחורת לנחל רודד. הוא נקרא כך בשל הסלעים השחורים הנמצאים בחלקו התחתון ותוחמים את נחל שחורת העובר למרגלותיו.

מבנה
----

הר שחורת הוא גוש נטוי המופרד בכל עבריו בקווי שבירה. חציו מורכב בעיקר מסלעי גיר ימיים ואילו חציו השני עשוי סלעי יסוד. המדרון הצפוני של ההר יורד בשיפוע מתון יחסית אל נחל שחורת ואילו מדרונו הדרומי צונח אל נחל רודד. בבסיסו של ההר יש שכבות אבן חול צבעונית.

גובה
----

נקודתו הגבוהה ביותר של ההר מתנשאת לגובה של כ-586 מטרים מעל פני הים.

תצפית
-----

בחלקו הגבוה של ההר נמצאת נקודה לתצפית אזורית מקיפה שכוללת את הרי אדום, דרום הערבה, הרי אילת, מפרץ אילת והערים עקבה ואילת. בצפון נחסם הנוף על ידי קו הרכס של הר שלמה והר יהורם. ממזרח אפשר לראות את חלקה הדרומי של הערבה ואת הרי אדום. התצפית מזרחה מתחילה ממורדות ההר וממשיכה לאזור מרכז הערבה-שמחולק באזור זה למספר עמקים (מלחות). מעבר למלחת עברונה אפשר לראות את נמל התעופה הירדני בבירור, מדרום לנמל ומעליו נמצאת גבעת ג'בל בקר שהיא אחת מהפסגות הגבוהות בירדן. במורדות ההר, מדרום לשדה התעופה הירדני, נראית העיר עקבה שבתיה נבנו על גבי נחל ואדי אל-יתם התוחם את ג'בל בקר מדרומו.

קישורים חיצוניים
----------------

* תצפית מהר שחורת

הערות שוליים
------------

1. 1 2  שם הספר:"אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל",מחבר:זאב וילנאי אריאל
2. 1 2 3  אתר מסלולרי,שם המאמר:תצפית מהר שחורת, הוצאה לאור:8/2/2018.
3. ↑  מחבר:יעקב דפני, שם הספר:"הרי אילת"
4. 1 2  שם הספר:"אנצקלופדיה מפה,כל היישובים וכל האתרים בישראל"
**מולאי אִסמאעיל בן שריף** (ערבית: **مولاي إسماعيل بن الشريف**; תעתיק מדויק: **מולאי אסמאעיל בן אלשריף**; סביבות 1646 – 22 במרץ 1727) היה מלך מרוקו בשנים 1672-1727, היה המלך השני בשושלת העלאווית שמלכה במרוקו מאמצע המאה ה-17. נחשב אחד החשובים במלכי מרוקו.

שלטונו
------

אסמאעיל נולד סביבות 1646 לשריף אבן עלי מהשושלת העלאווית. ב-1672, בהיותו בן 26, הוכתר מולאי אסמאעיל למלך, לאחר שירש את כסאו של אחיו ראשיד. הוא הכיר היטב את העיר מקנס, שבה היה מושל בהמתינו לכס המלוכה, והחליט להפוך אותה לעיר הבירה. הוא נזקק לעשרים שנים נוספות בשלטון, כדי ליצב את ממלכתו ולאחד את השבטים מהם הייתה בנויה הממלכה. רק אז התפנה להגן על מרוקו מפני האויבים מבחוץ. ספרד, ששלטה בצפון מרוקו, פורטוגל ששלטה בעיר מוגדור (כיום אסואירה), אנגליה שהפציצה את טנג'יר בתותחים וצרפת שחייליה התיישבו לחוף הים התיכון.

צבא בסגנון הצבא העות'מאני
-------------------------

מולאי אסמאעיל הקים צבא מקצועי וחזק שמנה 150,000 לוחמים, לרשותם עמדו 12,000 סוסים. צבא זה הורכב משבטים בהם התקיימה נאמנות חזקה לראש השבט ונאמנות למלך, אך תמיד היה חשש ממרידה במלכות. כדי להבטיח את שלטונו, הקים, בנוסף לכך, גם צבא שהושפע מתפיסת צבא האימפריה העות'מאנית וכלל יחידות יניצ'רים שהיוו את יחידות העילית של הצבא. הגדודים הללו היו מורכבים מילדים בעלי עור כהה, בני 10-18 שנים, שנלקחו מהוריהם באזור טימבוקטו שבמאלי, או ילדים של שבויי מלחמה או עבדים מאזור הסהרה. ילדים אלו אוסלמו, עברו אימונים מפרכים על מנת לחשל את גופם וגויסו לצבא בגיל 20. הם חיו בנפרד מהאוכלוסייה ובתמורה לנאמנותם בלב ובנפש למלך קבלו טובות הנאה רבות. כאשר השתחררו מהצבא, זכו לפנסיה והשתלבו היטב באוכלוסייה המקומית. לצבא זה היו הצלחות רבות בשמירה על גבולות הממלכה.

קשרים טובים עם לואי ה-14 מלך צרפת
---------------------------------

למולאי אסמעיל היו קשרים מצוינים עם מלך צרפת לואי ה-14 האויב הגדול של ספרד. שתי המדינות חתמו ב-29 בינואר 1682 על קשרים דפלומטים בארמון de Saint-Germain-en-Laye.
הוא ביקש להתחתן עם נסיכה צרפתית אך המלך הצרפתי סירב. המלך הצרפתי שלח קצינים למרוקו לאמן את הצבא וכן להדריך את הבנאים בבניה ציבורית, בעזרתו של מלך צרפת מולאי אסמאעיל בנה בירה לתפארת לרשותו עמדו 25,000 עבדים שבנו את העיר כולל הארמון וההרמון שמנה 500 נשים. מולאי אסמאעיל נחשב כאיש בעל מספר הילדים הרב ביותר בהיסטוריה: 888 ילדים, וב-2015 זכה מחקר העוסק בכיצד גידל מספר כזה של ילדים בפרס איג נובל למתמטיקה.

אחרי מותו, המשיך בנו, שעלה לשלטון אחריו, את הבניה המואצת בעיר. ב-1755 חרב הארמון המפואר במקנס ברעידת אדמה. ב-1757 נכדו של מולאי אסמאעיל, מוחמד השלישי, העביר את עיר הבירה למרקש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אסמאעיל, מלך מרוקו** בוויקישיתוף
* מדיניות סחר העבדים של מולאי אסמאעיל, מתוך מאמר באתר "מסע אחר"
* אסמאעיל, מלך מרוקו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Genetics and strange biology
2. ↑  בסאטירה "קנדיד" מאת וולטר מוזכרים בניו הרבים של אסמעיל: "כל אחד מחמישים בניו... הקים סיעה משלו, וחמישים מלחמות אחים שונות התנהלו ביניהם במקביל."

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007465486705171
* BNE: XX1042682
* BnF: cb12650072c (data)
* GND: 11878532X
* ISNI: 0000 0000 7822 0119
* LCCN: n83003510
* NTA: 102200300
* SUDOC: 050575910
* VIAF: 91897604
* WorldCat: lccn-n83003510

 |
**גוסטב מארק גילברט** (באנגלית: **Gustave Mark Gilbert**.‏ 30 בספטמבר 1911 – 6 בפברואר 1977) היה פסיכולוג אמריקאי ממוצא יהודי שהתפרסם בחיבוריו על ראשי המשטר הנאצי שנכתבו על סמך תצפיות ושיחות שניהל עם הנאשמים במשפטי נירנברג.

ביוגרפיה
--------

גילברט נולד במדינת ניו יורק ב-1911 למשפחת מהגרים יהודית מאוסטריה. בשנת 1939 קיבל תואר דוקטור בפסיכולוגיה מאוניברסיטת קולומביה, ובנוסף, הוסמך על ידי הוועד האמריקני לבוחנים ופסיכולוגים מקצועיים. 

במהלך מלחמת העולם השנייה שירת כפסיכולוג צבאי בדרגת לוטננט, ולאחר מכן נשלח מעבר לים כקצין מודיעין, בשל ידיעתו את השפה הגרמנית. 

ב-1945 נקרא לשמש כפסיכולוג עבור בכירי הממשל הנאצי שהואשמו בפשעי מלחמה ועמדו למשפט של בית הדין הבינלאומי בנירנברג. תפקידו היה לפקח על מצבם הנפשי של הנידונים, לעמוד על מצב רוח ולהבטיח ניהול תקין של המשפט. מלבד בדיקות פסיכולוגיות שנדרשו כדי לוודא את כשירותם לעמוד למשפט, ניהל גילברט שיחות ארוכות עם הבכירים הנאצים במהלך המשפט. שיחות אלו התקיימו על בסיס יום-יומי, בעת ההפסקות בדיונים, במפגשים ליליים ארוכים בתאי הנידונים וכן בסופי שבוע ובפגרות. את השיחות הללו תיעד ביומנו האישי, שכלל גם מובאות מדברי הנאשמים. תיעוד זה נעשה לאחר קיום השיחות אך לא במהלכן. בין השאר ניסה גילברט לעמוד על מניעיהם הנפשיים של הנאצים ועל יחסם לפשעים ולעדויות הקשות שנחשפו במהלך המשפט. תחילה הסתיר גילברט את זהותו היהודית מהבכירים הנאצים, אך בהמשך חשף אותה בפניהם. לדבריו, לא הייתה לכך כמעט השפעה על היחסים ביניהם והם המשיכו לשתף עמו פעולה.

פרסום ראשון של חלק מהיומן נעשה ב-1947, תחת השם "יומן נירנברג". הספר תורגם לעברית ויצא לאור בישראל בשנת 1961. באותה שנה העיד גילברט במשפט אייכמן שנערך בישראל. ב-1950 פרסם את הספר "הפסיכולוגיה של הדיקטטורה". בספר זה עשה גילברט ניסיון לצייר פרופיל פסיכולוגי של אדולף היטלר, בהתבסס על תצפיותיו ושיחותיו עם ראשי ממשלו של היטלר שישבו בכלא בנירנברג. ספר נוסף של גילברט על הרמן גרינג יצא לאור ב-1948.

לאחר מלחמת העולם השנייה טיפל גילברט באנשי צבא שסבלו מבעיות נפשיות בעקבות המלחמה ושימש כפרופסור לפסיכולוגיה בכמה אוניברסיטאות בארצות הברית. הוא נפטר ב-6 בפברואר 1977.

דמותו של גילברט זכתה לייצוג בסרטים ובסדרות טלוויזיה שעסקו במשפטי נירנברג.

מספריו
------

* (1947). The Nuremberg Diary. Farrar, Straus and Company: New York.
* (1948). Hermann Göring: Amiable Psychopath. Journal of Abnormal and Social Psychology, 43, 211-229.
* (1950). The Psychology of Dictatorship; Based on an examination of the leaders of Nazi Germany. New York: The Ronald Press Company.
* (1951). Stereotype persistence and change among college students. Journal of Abnormal and Social Psychology, 46, 245-254.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גוסטב מארק גילברט** בוויקישיתוף
* גוסטב מארק גילברט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  עדות גוסטב גילברט (א)  
 משפט אייכמן - ישיבה 55, סרטון באתר יוטיוב
2. ↑  גוסטב גילברט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007261595205171
* BIBSYS: 90964871
* BnF: cb12910002w (data)
* CiNii: DA03448602
* GND: 118539264
* ICCU: PALV029900
* ISNI: 0000 0001 0959 8262
* LCCN: n79065045
* LNB: 000052122
* NKC: jx20050927010
* NLA: 50002953
* NTA: 068920555
* RERO: 02-A003296029
* SNAC: w61836n1
* SUDOC: 097548758
* VIAF: 22932983
* WorldCat: lccn-n79065045

 |
**סימון תומאס** (באנגלית: **Simon Thomas**; נולד ב-26 בינואר 1973) הוא מגיש טלוויזיה בריטי, שהתפרסם כמנחה תוכניות ילדים ותוכניות ספורט.

ביוגרפיה
--------

סימון תומאס נולד בנוריץ' ועבר עם משפחתו בין מספר ערים בנורפוק. לאחר סיום בית הספר הוא למד באוניברסיטת בירמינגהאם וסיים אותה עם תואר בהיסטוריה.

לאחר מספר ניסיונות ב-8 בינואר 1999 הוא התקבל לתוכנית ילדים Blue Peter של ה-BBC. בתקופת הגשת התוכנית הוא פעמיים השתתף במרתון לונדון, טיפס על קילימנג'רו ומון בלאן וביצע 40 קפיצות עם מצנח ביחד עם אנשי חיל האוויר המלכותי. במהלך ביקורה של מכלת אליזבת באולפני התוכנית תואמס העניק לה אות כבוד וציין שמעתה היא יכולה לבקר במצודת לונדון חופשי ללא הגבלה. בינואר 2005 הוא הודיע על רצונו לעזוב את התוכנית ובאפריל אותה שנה הוחלף על ידי גתין ג'ונס.

לאחר BBC תואמס נקלט ב-Sky Sports והחל להנחות שידורי כדורגל. תקופה ארוכה הוא היה מנחה של שידורי משחקי הליגה הראשונה של הפוטבול ליג. החל משנת 2016 הוא היה המנחה הראשי של שידורי פרמייר ליג בערוץ. הוא הגיש את השידורים לצד גריים סונס, ג'יימי רדנאפ ותיירי הנרי.

בשנת 2017 בעקבות פטירת אשתו שנפטרה שלושה ימים בלבד לאחר שהובחנה כחולת סרטן, תומאס עזב את Sky Sports. הוא כתב ספר בו הוא תיאר את הרגשותיו לאחר שינוי מהותי של חייו.

בשנת 2019 סימון תומאס הצטלם בסדרת טלוויזיה This Morning.

סימון תומאס מתגורר עם משפחתו ברדינג. ביולי 2021 הוא התחתן בפעם השנייה.

חיים אישיים
-----------

בשנת 2017 אשתו נפטרה, כשלושה ימים לאחר שהובחנה כחולה במחלת הסרטן. ביולי 2021 הוא התחתן בפעם השנייה, ומתגורר ברדינג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סימון תומאס** בוויקישיתוף

* סימון תומאס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* תיאור חייו של סימון תומאס

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑
**ניקיטה איליץ' חייקין** (ברוסית: **Никита Ильич Хайкин**; נולד ב-11 ביולי 1995) הוא כדורגלן רוסי יליד-ישראל, המשחק בעמדת השוער בבודה/גלימט מהליגת העל הנורווגית.

קריירת מועדונים
---------------

חייקין נולד בנתניה, ישראל, לאביו איש העסקים איליה חייקין. כתינוק בן שנתיים ירד עם משפחתו בחזרה לרוסיה.התחיל לשחק כדורגל בגיל 7 בקבוצת הילדים של FShM מוסקבה עד שבגיל 14 הצטרף לדינמו מוסקבה. כעבור חצי שנה, הצטרף למחלקת הנוער של צ'לסי שבאנגליה, ובהמשך שיחק באלו של פורטסמות', רדינג ונסיונל מדיירה.

בקיץ 2014 חייקין הצטרף למרבייה. בשנת 2015, חייקין חזר לליגה ברוסיה והצטרף למורדוביה סרנסק, ממנה עבר לקובאן קרסנודאר הרוסית. 

ב-26 באוגוסט 2016 חייקין חזר לישראל וחתם בבני יהודה תל אביב מליגת העל. ב-25 בפברואר 2017, חייקין ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-0 למכבי תל אביב.

ב-15 באוגוסט 2017 חייקין הצטרף להפועל כפר סבא מהליגה הלאומית. חייקין התחיל כשוער ראשון במועדון, אך אחרי המחזור השמיני איבד את מקומו בהרכב, ובסיום העונה שוחרר מהמועדון.

ב-11 במרץ 2019 חתם בבודה/גלימט מליגת העל הנורווגית, אחרי חצי שנה כשחקן חופשי. ב-24 בנובמבר 2019, חייקין רשם את הופעתו היחידה לעונת 2019 בניצחון 0-3 נגד כריסטיאנסוד. את עונת 2020 חייקין התחיל כשוער ראשון, אך כעבור שלושה משחקים חזר לשמש כשוער שני. אולם במחזור ה-14 של אותה עונה הפך לשוער הראשון של המועדון וסייע לה לזכות באליפות הראשונה בתולדותיה. שותף במשחק בו קבוצתו הנורווגית בודה/גלימט ניצחו 6-1 את רומא האיטלקית במסגרת משחק בקונפרנס ליג של אופ"א.

בינואר 2023 חתם עד לתום העונה בבריסטול סיטי מליגת המשנה האנגלית, הצ'מפיונשיפ, בה הוא משמש כשוער מחליף.

נבחרות רוסיה
------------

לרשותו שלוש הופעות בהרכבי נבחרות הנערים והנוער של רוסיה, ושתי הופעות בנבחרת הצעירה עד גיל 21 של רוסיה.

באוקטובר 2021 זומן לסגל הבוגר של נבחרת רוסיה, להמשך משחקיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022 - אירופה (אופ"א) מול קפריסין ומול קרואטיה, ונכלל בסגל המורחב שכלל 41 כדורגלנים, כשבשני המשחקים ישב על הספסל הרוסי כשוער מחליף.

תארים
-----

בני יהודה תל אביב
* גביע המדינה: 2016/2017

בודה/גלימט
* ליגת העל הנורווגית: 2020, 2021

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. 1 2
2. ↑  עמית גולדשטיין‏, ניקיטה חייקין יחתום בבני יהודה תל אביב. גורמים במועדון: "אביו יתרום כסף", באתר וואלה!‏, 22 באוגוסט 2016
3. ↑  רועי זריהן, ‏השוער ניקיטה חייקין חתם לעונה בבני יהודה, באתר ערוץ הספורט, 26 באוגוסט 2016
4. ↑  אודי כהן, דן עזריה, טום שלח וניקיטה חייקין חתמו בכפר סבא, באתר צומת השרון, 15 באוגוסט 2017
5. ↑  "Nikita Haikin: Bristol City sign goalkeeper on deal until end of season - BBC Sport". *BBC Sport* (באנגלית בריטית). 25 בינואר 2023. נבדק ב-2023-03-11. `{{cite news}}`:  (עזרה)
6. ↑
**שמואל סנדלר** (נולד ב-3 במרץ 1947) הוא נשיא מכללת אמונה אפרתה, פרופסור אמריטוס במחלקה למדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן.

ביוגרפיה
--------

סנלדר נולד בולדז' בפולין, הוא גדל בחיפה ולמד בתיכון הדתי יבנה. הוא בוגר תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה (1970) ותואר שני מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1973). את הדוקטורט השלים באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בארצות הברית (1977).

עם סיום לימודיו הצטרף סנדלר כחבר סגל למחלקה למדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן. במהלך השנים כיהן במספר רב של תפקידים: ראש המחלקה למדע המדינה (1998–2001), דקן הפקולטה למדעי החברה (2006–2010), ראש הקתדרה לדת ופוליטיקה ע"ש יהודה אבנר (2011-2015), וראש מערך המכללות של האוניברסיטה (2011–2016). כמו כן כיהן כחוקר בכיר במרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים, וכעמית מחקר במרכז ירושלמי לענייני ציבור ומדינה. בשנת 2016 מונה לנשיא מכללת אמונה אפרתה.

מחקר וכתיבה
-----------

תחומי המחקר של פרופסור סנדלר הם יחסים בינלאומיים, פוליטיקה פנימית ומדיניות חוץ, פוליטיקה אתנית/דתית במדיניות החוץ הישראלית, דת ויחסים בינלאומיים, והמימד היהודי במדיניות החוץ הישראלית. סנלדר פרסם לאורך הקריירה שלו עשרות ספרים ומאמרים.

בין הספרים שכתב:

* סנדלר, ש. **מדינת הלאום**, תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 1999

* Shmuel Sandler and Hillel Frisch, **Israel, the Palestinians and the West Bank: A Study in Intercommunal Conflict**. (Lexington, MA: Lexington Books, 1984).
* Shmuel Sandler, **The State of Israel, The Land of Israel: Statist and Ethnonational Dimensions of Foreign Policy**. (Westport, CT: Greenwood Publishing, 1993).
* Hemda Ben-Yehuda and Shmuel Sandler, **The Arab-Israel Conflict Transformed: Fifty Years of Interstate and Ethnic Crises**. (New York: State University of New York Press, 2002).
* Jonathan Fox and Shmuel Sandler, **Bringing Religion into International Rlations**, (Palgrave, NY: 2004).
* Shmuel Sandler, **The Jewish Origins of Israeli Foreign Policy: A Study in Tradition and Survival**. (London: Routledge, 2018).

חיים אישיים
-----------

סנדלר נשוי, אב לארבעה ומתגורר בירושלים.
**סוף שבוע מטורף** הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת קומדיה מטורפת משנת 1986 בבמויו של אילן מושנזון, עם אוסי הלל, דליק ווליניץ ודורון צפריר בתפקידים הראשיים.

העלילה היא על חלילנית המקבלת הודעה כי ימיה ספורים, נוסעת למלון ומחליטה להתאבד, שם היא עוברת חוויות מטורפות.

הסרט ספג ביקורות שליליות, וירד מהמסכים לאחר זמן קצר.

תקציר העלילה
------------

נגה נרקיס (אוסי הלל) היא חלילנית מקצועית הנמצאת כעת בתחרות חלילנים. היא מגיעה לקליניקה של ד"ר תקווה (שמואל וולף). הוא מתבונן בצילום הגולגולת שלה ומראה לה שיש לה גידול ממאיר במוח. היא מתעלפת במקום, לאחר מכן היא יוצאת ונשכבת על הכביש במטרה להידרס אך לא מצליחה בכך ונאספת על ידי אנשים.

יניל (דליק ווליניץ) עוקב אחריה בתור בלש פרטי שנשכר על ידי אמה החורגת (אופליה שטראל) כדי לגלות היכן נמצא כל כספו של בעלה המנוח, אביגדור.

בינתיים מגלה ד"ר תקווה כי הגוש אותו אבחן כגידול אינו אלא חתיכת מיונז שנזל מהסנדביץ' של מזכירתו נחמה.

בינתיים מגיעה נגה למלון השרון בקבוצה של תיירות ונרשמת לחדר של תיירת שלא הגיעה. היא עולה לקומה גבוהה ומוכנה לקפוץ אלא שדייר בחדר צמוד רואה אותה ומשכנע אותה שלא תקפוץ. הוא עיתונאי מפוטר בשם נפתלי (דורון צפריר) והוא מחפש סקופים כדי לחזור לעבודה. הוא עומד לצלם את נגה אך במקום זה הוא נופל מגובה על יריעת בד וניצל.

מנהל המלון הוא אלחנן (גדעון שמר) ופקיד הקבלה הוא ציון (דב נבון). אלחנן רודה בציון ועל כל טעות הוא מצווה עליו לעמוד על שרפרף ואז סוטר לו.

במלון מסתובב גם מחבל ערבי (שאול מזרחי) ומחפש מקום להניח בו פצצה. משגיח הכשרות לייבל'ה (אריה מוסקונה) גונב מזון מהמלון בעזרת העבריין הרצל (איציק בן מלך) שגם חוטף תינוק כדי למסרו בכסף לאחת התיירות במלון. לייבל'ה משבית מדי פעם את חדר האוכל בגלל בעיות כשרות והמלון מאבד כוכבים.

במלון מתארח גם שר התיירות פרויקה (אבנר חזקיהו) שמסרב לתת ראיון לנפתלי.

יניל מגלה לנגה כי היא בריאה ומוצא בחליל שלה פתק עם מספר החלקה של אביה. האלמנה טוענת כי בעלה מכר את כל הרכוש שלהם ובכסף שקיבל רכש יהלום יקר ובלע אותו לפני מותו.

בסוף נפגשים כולם בבית הקברות שם כבר נמצאת האלמנה שחופרת בקבר. הרצל שמצא את הפצצה במלון ממהר ומניח את הפצצה בקבר החפור. כולם בורחים, אך לאחר הפיצוץ פורץ במקום נפט ונמצא היהלום היקר.

לבסוף מופיעה בכתובית כי האם החורגת קנתה בכספי הנפט את המלון והחזירה לו את כל הכוכבים. יניל ונגה באים להתארח במלון. כעת ציון הוא המנהל והוא זה שסוטר לאלחנן על טעויות.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אוסי הלל | נגה נרקיס |  |
| דליק ווליניץ | יניל | בלש פרטי |
| דורון צפריר | נפתלי | עתונאי |
| דב נבון | ציון | פקיד קבלה |
| גדעון שמר | אלחנן | מנהל מלון |
| אריה מוסקונה | לייבל'ה | משגיח כשרות |
| אופליה שטראל | גב' נרקיס | אלמנה |
| איציק בן מלך | הרצל | עבריין |
| שאול מזרחי |  | מחבל |
| שמואל וולף | ד"ר תקווה | רופא |
| אבנר חזקיהו | פרויקה | שר התיירות |

קישורים חיצוניים
----------------

* "סוף שבוע מטורף", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "סוף שבוע מטורף", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "סוף שבוע מטורף", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* "סוף שבוע מטורף", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית

הערות שוליים
------------

1. ↑  מאיר שניצר, נחותון, חדשות, 18 בפברואר 1986
2. ↑  ירון פריד, נפילה - "סוף שבוע מטורף" סגר שבוע אחד של הקרנה, חדשות, 23 בפברואר 1986
**יאן רוסטם** (בארמנית: **Յան Ռուստամ**; ‏  21 ביוני 1762–1835) היה צייר ממוצא ארמני שחי ופעל בשטחי חבר העמים הפולני-ליטאי. בעיקר צייר דיוקנאות, הוא הוזמן לבצע דיוקנאות של אישים בולטים בתקופתו. במשך שנים רבות היה פרופסור באוניברסיטת וילנה.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד בקונסטנטינופול. כילד יתום נתמך על ידי אדם קז'ימייז' צ'ארטוריסקי, שהזמין אותו למדינות חבר העמים בסביבות 1774.

צ'ארטוריסקי שילם עבור לימודיו בוורשה, שם בין מוריו היו ז'אן-פייר נורבלין דה לה גורדיין ואחרים.

דיוקן
בין 1788 ל-1790 עבר לגרמניה, שם הצטרף לבונים החופשיים. כעבור שנתיים חזר לחבר העמים הליטאי-פולני והתגורר זמן מה בוורשה, לאחר מכן עבר לוילנה.

בעקבות החלוקה של חבר העמים, החל רוסטם לעבוד באוניברסיטת וילנה, כעוזר לפרנצישק סמוגלביץ'. לאחר מותו של סמוגלביץ', הוענק פרופסורה לאמנות יפה ב-1810 לאנגלי, ג'וזף סונדרס ורוסטם שיתף פעולה איתו.

ב-1811 הפך רוסטם לפרופסור לרישום וב-1819 הפך לפרופסור לציור.

רוסטם פרש ב-1826, אך המשיך לתת הרצאות עד מותו.

בין תלמידיו המצליחים היו טאראס שבצ'נקו, יוזף אולשקביץ', קאנוטי רוסייצקי ומיכל קולשה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יאן רוסטם** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Od starożytności do współczesności - Malarstwo i rzeźba, Wydawnictwo Naukowe PWN S.A. Warszawa 2006
2. ↑  Malarstwo Polskie w zbiorach za granicą, Stefania Krzysztofowicz-Kozakowska, Wydawnictwo Kluszczyński, 2003,
3. ↑  Rustem, Jan, webart: malarstwo polskie

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16965600n (data)
* GND: 128793260
* ISNI: 0000 0000 6682 1590
* LCCN: n2006057047
* NLP: a0000002902648
* RKD: 68992
* SUDOC: 253196841
* ULAN: 500084995
* VIAF: 40438095
* WorldCat: lccn-n2006057047

 |
**פקודות מטכ"ל** (ובראשי תיבות: **פ"מ**) הן פקודות כלליות שמוציא הרמטכ"ל, והקובעות פרטים בנושאים האמורים בהוראות הפיקוד העליון. חייל הפועל בניגוד לפקודת מטכ"ל עובר עבירה ועלול לעמוד עליה לדין משמעתי או בפני בית דין צבאי. 

פקודות מטכ"ל הן כאמור פירוט של הוראות עקרוניות מדרג גבוה יותר, ועוסקות בנושאים שונים ומגונים, ביניהם ארגון הצבא, המינהל, המשטר והמשמעת והבטחת הפעילות התקינה של הצבא. פקודות מטכ"ל מהוות מקור חשוב ועיקרי, אם כי לא יחיד, הקובע זכויות וחובות של חיילים (ראו למשל: שינה בצה"ל).

פקודת מטכ"ל 33.0101 מחייבת לאפשר לכל חייל שיבקש, לעיין בפקודות והוראות הצבא. צה"ל מחויב להמציא הפקודות וההוראות לעיון החייל ולאפשר מקום וזמן לעיון בהן. חובתם של קציני השלישות ביחידה לסייע לדרישה לעיין בפקודות והוראות הצבא.

לכל אחת מהפקודות יש מספר ושם, המאפשרים התייחסות אליה.

מעמדן של פקודות המטכ"ל במדרג הנורמטיבי הוא מתחת להוראות הפיקוד העליון (הפ"ע), חוק השיפוט הצבאי (חש"צ), וחוקי היסוד, אך פקודות מטכ"ל עדיפות על הוראות כלליות אחרות.

קישורים חיצוניים
----------------

* פקודות מטכ"ל, באתר צה"ל
* רונן פרי, ‏ההיררכיה הנורמטיבית של פקודות הצבא: עיון נוסף בבג"ץ 652/93 שמואלי נ' שר הביטחון, **משפט וצבא** 18, התשס"ו, עמ' 287–292
**מוכתר דיאקאבי** (בצרפתית: **Mouctar Diakhaby**; נולד ב-19 בדצמבר 1996 בוונדום שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ולנסיה מליגת העל הספרדית ובנבחרת גינאה.

קריירת מועדונים
---------------

דיאקאבי גדל במחלקות הנוער של USSR ורטו ושל נאנט, ובשנת 2013 הגיע למחלקת הנוער של אולימפיק ליון מליגת העל הצרפתית. בשנת 2014 החל דיאקאבי לשחק באולימפיק ליון ב', קבוצת המילואים של המועדון. ב-10 בספטמבר 2016 ערך דיאקאבי את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 1–3 לז'ירונדן דה בורדו במסגרת המחזור הרביעי בליגה. ב-18 באוקטובר ערך דיאקאבי את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כששיחק 90 דקות בהפסד 0–1 ליובנטוס במסגרת המחזור השלישי בשלב הבתים לעונת 2016/2017. דיאקאבי ערך שלוש הופעות בשלב הבתים, אולימפיק ליון נכשלה לשלב שמינית הגמר של המפעל, וסיימה שלישית, כשמקדימות אותה בבית יובנטוס וסביליה ואחריה נמצאת דינמו זאגרב. ב-30 בנובמבר הבקיע דיאקאבי את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-75 בניצחון 0–6 על נאנט במסגרת המחזור ה-15 בליגה.

ב-28 ביוני 2018 חתם דיאקבי בולנסיה לחמש שנים.
במרץ 2024 נפצע במהלך משחק של קבוצתו נגג ריאל מדריד הליגה הספרדית. דיאקבי סובל מפריקה מלאה של הברך לאחר שנפל על רגלו של אורליאן טשואמני במהלך אותו משחק.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-5 ביוני 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה, בהפסד 1-0 לנבחרת מצרים במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023. ב-27 בספטמבר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 3-1 לנבחרת חוף השנהב במשחק ידידות.

נכלל בסגל נבחרת גינאה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוכתר דיאקאבי** בוויקישיתוף
* מוכתר דיאקאבי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל, באתר ESPN

הערות שוליים
------------

1. ↑  Liste des 25 pour la CAN 2023 בחשבון הטוויטר הרשמי של פדרציית הכדורגל הגינאית, 23 בדצמבר 2023 (בצרפתית)

| **נבחרת גינאה – גביע אפריקה לאומות 2023** |
| --- |
| 1 ע. קייטה • 
2 א. קונט • 
3 א. סילה • 
4 סו • 
5 דיאקאבי • 
6 דיאוורה • 
7 גילאבוגי • 
8 נ. קייטה • 
9 גיראסי • 
10 מוריבה • 
11 באיו • 
12 דיאקיטה •
13 מוח. קמארה • 
14 כ. סיסה •
15 ס. סיסה •
16 מוס. קמארה •
17 ז'נווייה •
18 א. קמארה •
19 קמאנו •
20 קונאטה •
21 ס. סילה •
22 קונה •
23 טורה •
24 קאנטה •
25 פ. קונט •
מאמן: ק. דיאוורה | גינאהגינאה |
**שמעון סוסן** (נולד בשנת 1959) הוא ראש המועצה האזורית חבל מודיעין משנת 2004.

ביוגרפיה
--------

נולד ב-1959 במושב עזריקם להורים שעלו ממרוקו כחמש שנים קודם לכן. ברשות המשפחה הייתה רפת קטנה.

בשנת 1981 החל לעבוד בכפר הנוער בן שמן, תחילה כאב בית ובהמשך כקַנְיָן, והיה יו"ר ועד עובדי הכפר. במקביל השקיע בעסקים, והוא מחזיק ב-55% מחברת ש.י.ר (לשעבר "אחים סוסן") המחזיקה בשטחי מסחר על יד קריית מלאכי. באותה העת, החל להיות פעיל שטח במפלגת הליכוד, וב-1998 נבחר כחבר המועצה האזורית חבל מודיעין.

בינואר 2004 נבחר לראשות מועצה האזורית חבל מודיעין, כשגבר על פנחס עידן מאחיסמך. הוא זכה גם בבחירות ב-2008 כשגבר על טימי ברנרד מלפיד, וב-2013 איש לא התמודד מולו. הוא צמצם את הגירעונות של המועצה ופיתח את אזור התעשייה חמ"ן (חבל מודיעין) סמוך לשוהם המניב למועצה הכנסות גבוהות מארנונה. בתקופתו, הוכרזה חבל מודיעין כ"רשות איתנה" על ידי שרת הפנים איילת שקד. סוסן נחשב למקורב לפוליטקאים ברמה הארצית, בהם ישראל כ"ץ ודוד ביטן ובעיקר למשה כחלון, ואף היה פעיל מרכזי בהקמתה של מפלגת כולנו ושימש יו"ר עמית בקק"ל מטעמה.

בדצמבר 2017 נחקר סוסן בפרשת השחיתות המכונה תיק 1803 בחשד למעורבות בשוחד, אך לא נעצר. באפריל 2018 נעצר סוסן, יחד עם בכירים נוספים במועצה, בחשד לעבירות שונות, אך לאחר חקירה, באוקטובר התברר כי החשדות אינן נכונות והמשטרה החליטה להמליץ לסגור את התיק נגדו מחוסר אשמה.

בבחירות לרשויות המקומיות ב-2018 ניצח את רוני אזרק מבית עריף, ונבחר לכהונה רביעית. בבחירות 2024 התמודד כמועמד יחיד לראשות המועצה.

חיים אישיים
-----------

נשוי ואב ל-3. מתגורר במושב בן שמן. אשתו של סוסן קרובת משפחה של דוד יפרח, ראש מועצה אזורית שדות דן הסמוכה.

קישורים חיצוניים
----------------

* שמעון סוסן, ברשת החברתית פייסבוק
* שמעון סוסן, ברשת החברתית פייסבוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  יוסי מלול, שמעון סוסן – ראש המועצה האזורית חבל מודיעין: איש עשייה מוצלחת במרחב הכפרי, באתר כנס מדיה, 14 במרץ 2021
2. 1 2 3  אתר למנויים בלבד שוקי שדה, החשדות, הקשרים והקבלנים: כך הסתבך שמעון סוסן, מקורבו של שר האוצר כחלון, באתר TheMarker‏, 13 באפריל 2018
3. ↑  תוצאות הבחירות לראשי המועצות האזוריות, באתר ערוץ 7, 28 בינואר 2004
4. ↑  איילת שקד מכריזה על 7 רשויות מוספות כ"איתנות", פורטל "רשויות", 21 בדצמבר 2021
5. ↑  אלון חכמון, ‏שמעון סוסן, המקורב לח"כ ביטן, הוא ראש המועצה שנחקר בפרשת 1803, באתר מעריב אונליין, 8 בדצמבר 2017
6. ↑  אתר למנויים בלבד גור מגידו ושוקי שדה, הותר לפרסום: מקורבו של כחלון ואחיה של פרח לרנר נעצרו בחשד לשוחד, הטיית מכרזים והלבנת הון, באתר TheMarker‏, 9 באפריל 2018
7. ↑  מלכה רדוזקוביץ', ‏הקשר לכחלון, כ"ץ ומימון: מיהם הנחקרים החדשים בפרשת ביטן, באתר גלובס, 9 בדצמבר 2017
8. ↑  מנחם שטאובר, ‏המשטרה ממליצה לסגור את התיק נגד ראש מועצת חבל מודיעין שמעון סוסן, באתר גלובס, 16 באוקטובר 2018
**קוסובה** (בבלארוסית: **Косава**; בפולנית: **Kossów**; ברוסית: **Ко́ссово**; נקראה גם קוסוב-פולֶסקי) היא עיירה קטנה בבלארוס במחוז ברסט, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

לפני מלחמת העולם הראשונה השתייכה קוסובה לאימפריה הרוסית. בין שתי מלחמות העולם הייתה קוסובה חלק מהרפובליקה הפולנית השנייה. לאחר מלחמת העולם השנייה עברה קוסובה לשליטת ברית המועצות וב-1991, לאחר התפרקות ברית המועצות, נכללה העיירה בתחום בלארוס העצמאית.

יהודי היישוב
------------

יהודים הגיעו לעיירה עוד במאה ה-16, ועסקו במלאכה ובמסחר זעיר, והחזיקו משקי עזר קטנים. בסוף המאה ה-19 התגוררו בעיירה כ-3,000 תושבים, מהם כשני שלישים יהודים.

בשנת תק"ל התמנה לרב בקוסובה הרב אפרים מרדכי הלוי אפשטיין, נכדו של בעל הפרדס הרב אריה לייב הלוי אפשטיין. לאחר מותו של הרב אפרים מרדכי התמנה תחתיו חתנו הרב יהודה מאיר בשנת תקס"ח. בתקופה מאוחרת יותר, בשנת 1858 התמנה לרב העיירה הרב שאול קצנלנבוגן. הרב קצנלנבוגן עזב את העיירה בשנת 1882 בעלותו על כס הרבנות בקוברין, ואת מקומו ירש חתנו הרב שמריהו יוסף קרליץ (אביו של החזון איש). במקביל נתמנה לרב בעיירה הרב מנחם מנדל שרשבסקי, חתנו של הרב שמואל סלונימסקי שהיה רב בעיירה. הרב שרשבסקי כיהן כרב במשך 43 שנה עד לעלייתו לארץ ישראל ב-1927. לאחר עלייתו של הרב שרשבסקי לירושלים ב-תרפ"ז כיהן תחתיו כרב בעיירה חתנו, הרב מאיר לייקין, ולאחר פטירת הרב קרליץ ב-1916 כיהן כרב בעיירה חתנו, הרב אבא סוויאטיצקי, ולאחריו בנו, הרב יצחק קרליץ. שלושתם נספו בשואה.

### בשואה

עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים ב-1 ביולי 1941, הטילו אלו גזירות שונות על יהודיה, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת תשלום סכומי כופר. 12 מחברי היודנרט שמונה בעיירה הוצאו להורג בפומבי זמן לא רב לאחר מינויים. עם הבאת יהודים מהסביבה לעיירה, הגיע מספר יהודיה לכ-2,250 איש, ומאות מהם הועסקו בעבודות כפייה, תוך הוצאה להורג של יהודים שהפרו כללים שונים. בין הנרצחים היה הרב יצחק קרליץ, שסירב לצאת מן העיירה בשבת מחמת איסור תחומין.

באמצע יוני 1942 רוכזו יהודי העיירה בשלושה גטאות שהוקמו בה. ב-24 ביולי 1942 רצחו הגרמנים את המאושפזים בבית החולים היהודי בעיירה, ולמחרת רצחו בבורות ירי כ-1,200 מיהודי הגטאות. כ-200 יהודים שהתגלו במקומות מסתור נרצחו כעבור זמן מה.

ב-2 באוגוסט 1942 השתלטו על העיירה פרטיזנים סובייטיים, וכמה עשרות יהודים הצטרפו אליהם. עם שובם של הגרמנים למקום, רצחו את כל היהודים שנותרו בו. מקהילת קוסובה שרדו את השואה 26 יהודים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוסובה** בוויקישיתוף
* "קוסובה (עיירה)", באתר JewishGen (באנגלית)
* קוסוב פולסקי (Kosów Poleski), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
* קוסוב פולסקי באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "קוסוב פולסקי", באתר השטעטל הווירטואלי
* לאוניד סמילוביצקי (רו') ומרטין דין (אנ'), קוסוב פולסקי, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1214–1216), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
* ‏Kosava castle (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  קונטרס גבעת שאול באתר Hebrewbooks
2. ↑  יהודה לפידות, ‏**על חומותייך** - שער ראשון, באתר "דעת"
3. ↑  פנינה מייזליש, סויאטיצ'קי,Swiatichki,אבא, קרליץ (קארליץ),Karelic,יצחק, בן שמריהו יוסף (איצ'ה קוסובר), לייקין,Leikin,מאיר, "רבנים שנספו בשואה"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2011004155
* VIAF: 166341128
* WorldCat (עם VIAF): 166341128

 |
**קלפי המיקוח הלבנונים** הוא כינוי לקבוצה של 21 אזרחים לבנונים שנכלאו בישראל לתקופות של בין 10 ל-14 שנים כבני ערובה האמורים לשמש "קלפי מיקוח" במשא ומתן עתידי לשחרורו של רון ארד.

המוכרים מבין "קלפי המיקוח" הם עבד אל-כרים עובייד, בכיר בחזבאללה שנחטף ב-1989, ומוסטפא דיראני, שהיה פעיל באמל, החזיק ברון ארד לתקופה מסוימת, ונחטף ב-1994. שניהם הוחזקו במתקן הכליאה 1391.

שאר בני הערובה נכלאו בין השנים 1994-1986, רובם נעצרו כשהם בני פחות מ-20, כך לפי פסק הדין בעניינם. כולם נכלאו באגף מיוחד בכלא רמלה.[דרוש מקור]

במשך השנים, עשרה מהם הועמדו למשפט בגין "חברות בארגון עוין", וקיבלו עונשי מאסר קצרים של בין שנה וחצי לארבע שנים. לאחר תום תקופת העונש לא שוחררו העשרה מהכלא, אלא נותרו בו במעצר מנהלי. שאר "קלפי המיקוח" לא הועמדו מעולם למשפט.

הביקורת כלפי המאסר
------------------

במהלך השנים ארגוני זכויות אדם שבו והעלו את הטענה כי החטיפה והמאסר אינם חוקיים ואינם מוסריים. ארגונים אלו עשו את ההבחנה בין עובייד ודיראני לבין שאר בני הערובה, אשר רובם - לטענתם - שמעו על רון ארד לראשונה בכלא הישראלי. לטענתם, העובדה כי במהלך השנים חזבאללה מעולם לא הביע בהם התעניינות ולא דרש את שחרורם - גם במסגרת עסקות חילופי שבויים - מעידה על חוסר התועלת שבהחזקתם. לפי גישה זו, פרשת "קלפי המיקוח" לא רק שלא הצליחה לפתור את תעלומת רון ארד, אלא גם יצרה 19 אנשים נוספים במצבו.

מתוך גישה זו הגיש **צבי ריש**, עורך דינם של הלבנונים, מספר עתירות לבתי המשפט בישראל, הנוגעות לחוקיותם ומוסריותם של המאסרים. ב-1999 אמר עמי אילון, ראש השב"כ דאז, כי "המשך החזקתם במעצר מנהלי של 19 לבנונים כקלף מיקוח כדי לשחרר שבויים ונעדרים לא תרם או יתרום לכך. מדובר בהחזקה בלתי מוסרית שאין בה תועלת". איילון לא התייחס בהודעתו זו אל עובייד ודיראני. גם אליקים רובינשטיין, היועץ המשפטי לממשלה דאז, תמך בשחרורם של בני הערובה.

השחרור
------

בדצמבר 1999 שוחררו שישה מהחטופים, ובאפריל 2000 פסק בג"ץ כי גם המשך מאסרם של השאר אינו חוקי, מאחר שאינם מהווים סכנה מיידית לביטחון המדינה. בעקבות פסיקה זו שוחררו רוב העצורים, אך המדינה, שהייתה מעוניינת להמשיך ולהחזיק בדיראני ועובייד, העבירה בכנסת בדיעבד חוק בשם "חוק כליאתם של לוחמים בלתי חוקיים", שאפשר לה להמשיך ולהחזיק בהם. בסופו של דבר שוחררו גם הם במסגרת עסקת חילופי שבויים ב-2004, בתמורה לאלחנן טננבוים ולגופותיהם של שלושת החיילים שנחטפו בהר דב.

ראו גם
------

* פרשת קלפי המיקוח

לקריאה נוספת
------------

* אביב לביא, קלפי מיקוח אנושיים, הארץ, 17 בדצמבר 1999

קישורים חיצוניים
----------------

* דנ"פ 7048/97 פלונים נ' שר הביטחון, ניתן ב־12 באפריל 2000
* **חוק כליאתם של לוחמים בלתי חוקיים, התשס״ב–2002**, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט

* "על גבולותיו (הנוכחיים?) של המעצר המינהלי: 'קלפי המיקוח' הלבנונים"
* עודד מודריק, ‏החזקת 'מובאים' במעצר מנהלי כ-'קלפי מיקוח', **משפט וצבא** 16, תשס"ג, עמ' 813

הערות שוליים
------------

1. ↑  פסק דין, דנ"פ7048/97
2. 1 2  אביב לביא, קלפי מיקוח אנושיים, הארץ, 17 בדצמבר 1999
**אנציקלופדיה יודאיקה** (**Encyclopaedia Judaica**) היא אנציקלופדיה המתמקדת בנושאי עם ישראל: יהדות, מדעי היהדות ותולדות עם ישראל שיצאה לאור בגרמנית בשנים 1928–1934, ולא הושלמה עקב עליית הנאצים לשלטון בגרמניה.

בשנת 1926 הציגו נחום גולדמן ויעקב קלצקין את תוכנית האנציקלופדיה שהייתה אמורה לצאת במקביל בעברית ובגרמנית. העורך הראשי היה יעקב קלצקין ולצדו כיהנו כמזכירים ראשיים: יעקב נפתלי שמחוני ומקס סולובייצ'יק. בפרסום נמנו ארבעה עשר מדורים ועורכיה:

1. המזרח בימי קדם - נפתלי הרץ טור-סיני
2. דברי ימי ישראל עד חתימת התלמוד - יעקב נפתלי שמחוני
3. דברי ימי ישראל בימי הביניים והעת החדשה - יצחק משה אלבוגן ומארק וישניצר
4. הספרות התלמודית - יהושע גוטמן
5. הספרות הרבנית - ד"ר י. פריימאן
6. העבודה והתפילה - יצחק משה אלבוגן
7. הספרות ערבית והאסלאם - פרופ' נ. ווייל
8. פילוסופיה - יעקב קלצקין
9. תולדות הדתות - נפתלי הרץ טור-סיני
10. חקר הלשונות השמיות - נפתלי הרץ טור-סיני
11. הספרות העברית החדשה - מרדכי אהרנפרייז
12. היסטוריה חברתית וכלכלית - מארק וישניצר
13. שאלת ההווה בישראל - נחום גולדמן
14. מדעי הטבע - ד"ר פ. כהן

בשנים 1928–1934 יצאה לאור בברלין, בהוצאת "אשכול" של נחום גולדמן, אנציקלופדיה יודאיקה, שנכתבה בגרמנית. עורכיה הראשיים היו יעקב קלצקין ואיסמר אלבוגן. בין הכותבים נמנו נפתלי הרץ טור-סיני, אלתר דרויאנוב, יהושע גוטמן וחיים ברודי. ד"ר שאול טשרניחובסקי ערך את מדור חכמת הטבע והרפואה.. 

עשרה כרכים, מהערך Aach עד הערך Lyra, יצאו לאור עד להפסקת המיזם עקב עליית הנאצים לשלטון. כן יצאו לאור שני כרכים בעברית שנודעו כאנציקלופדיית אשכול. האנציקלופדיה לוותה בתרשימים רבים, אך המפות נעדרו ממנה כמעט לגמרי.

הכרך השני בגרמנית יצא ביולי 1928 וכלל ערכים מ"אקדמיה" עד אבוסטזיה". הכרך השלישי יצא בתחילת 1929. הכרך החמישי יצא בתחילת 1930. הכרך התשיעי יצא לאור לקראת סוף 1932.

הכרך הראשון של האנציקלופדיה בעברית, בשם "אשכול - אנציקלופדיה ישראלית", יצא בשנת 1929 והכרך השני באמצע שנת 1931.

בעל המשמר תוארה האנציקלופדיה: "ניסיון גדול וחשוב מכל הבחינות - ניסיון ששימש דוגמה טובה למבצעי האנציקלופדיה העברית החדשה".

אחדים מהערכים של אנציקלופדיה זו, (וכן חלק מכספי השילומים לגולדמן), שימשו בהכנת "אנציקלופדיה יודאיקה" באנגלית שיצאה לאור ב-1972.

ראו גם
------

* הלקסיקון היהודי

קישורים חיצוניים
----------------

* אנציקלופדיה יודאיקה, באתר OCLC (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אשכול, דואר היום, 22 באפריל 1926
2. 1 2  האנציקלופדיה מיסודו של אשכול, דואר היום, 25 במרץ 1929
3. ↑  זיוה גולן, חביבה יונאי, "שאול טשריחובסקי - ביבליוגרפיה", מכון כץ לחקר הספרות העברית באוניברסיטת תל אביב, ומכון ההדרכה לספריות ציבוריות, תשמ"א, עמוד 5,
4. ↑  האנציקלופדיה העברית, דבר, 28 בנובמבר 1947
5. ↑  הלל בירגר, אני תובעת את עלבוני!, דבר, 11 בספטמבר 1938
6. ↑  בהוצאת אשכול, דואר היום, 6 ביולי 1928
7. ↑  האנציקלופדיה של אשכול, דואר היום, 6 באפריל 1930
8. ↑  כרך תשיעי לאנציקלופדיה יודאיקא, דבר, 19 באוקטובר 1932
9. ↑  נתקבל למערכת, דבר, 29 בנובמבר 1929
10. ↑  אנציקלופדיה אשכול, כרך ב', דבר, 15 ביוני 1931
11. ↑  אחיבבל, הילד בשמו, על המשמר, 5 באוגוסט 1949
**מפלגת הרפובליקה האסלאמית** (בפרסית: **حزب جمهوری اسلامی**, "חזב ג'מהורי אסלאמי"; באנגלית ידועה גם כ־IRP) הייתה מפלגה אסלאמיסטית באיראן, שהוקמה באמצע שנת 1979 כדי לסייע למהפכה האיראנית ולאייתוללה ח'ומייני לייסד תאוקרטיה באיראן. היא פורקה במאי 1987 לאחר שמטרותיה הושגו.

מייסדים ומאפיינים
-----------------

המפלגה הוקמה על ידי מוחמד-ג'וואד באהונר, מוחמד בהשתי, עלי ח'אמנאי, אכבר האשמי רפסנג'אני ועבד אלכרים מוסווי ארדבילי, אייתוללות הקרובים לח'ומייני, כדי לארגן תמיכה עממית לרעיון הרפובליקה האסלאמית.

האייתוללות המהפכניים הללו השתמשו במפלגה במקור כדי ליצור מונופול על המדינה האיראנית התאוקרטית של אחרי המהפכה.
במאבקה עם כוחות אזרחיים השתמשה המפלגה בקשריה עם משמרות המהפכה האסלאמית ועם החזבאללה.

הפיגוע במשרדי המפלגה
--------------------

ביוני 1981 אירע הפיגוע בשבעה בתיר, המיוחס לארגון המוג'אהדין ח'לק, שבו נרצחו 74 פעילים במפלגה. בין ההרוגים היו מספר שרים והבכיר שבהם היה מוחמד בהשתי, שהיה שני לח'ומייני.

סיבות הפירוק
------------

בסוף שנות השמונים של המאה ה־20 התגברה הפלגנות במפלגה; הבעיות העיקריות שעמדו על הפרק היו מלחמת איראן–עיראק, הדילמה האם להיפתח למדינות זרות או להישאר מבודדים, והמדיניות הכלכלית. היות שכל המפלגות המתחרות הושעו, המפלגה "לא עשתה כמעט דבר והיה לה תמריץ מועט לעשות משהו.״

לפי אחמד מניסאי,

> ״בעוד שהיו פה אחד ברעיון המדינה האסלאמית המאוחדת תחת מפלגה אחת, מפלגת הרפובליקה האסלאמית [הימין הדתי] היו חלוקים ביניהם על מספר נושאים, כגון מידת הדת בחיים הפוליטיים.״
> 
> 

לפי דניאל ברומברג, פירוק המפלגה היה תגובה למחלוקת בין הנשיא עלי ח'אמנאי לבין ראש הממשלה העממי מיר-חוסיין מוסאווי – מפלגת הרפובליקה האסלאמית שירתה כ״מעוז האקטיביזם הרדיקלי״ התומך במוסאווי
.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מפלגת הרפובליקה האסלאמית** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  נבחר מזכ"ל למפלגת השלטון באיראן, דבר, 2 בספטמבר 1981
2. ↑  ניקי, קדי, ״איראן המודרנית״, 2003, עמודים 259–260
3. ↑  Mneisi, Ahmad. 2004. "The Powershift within Iran's right wing"
4. ↑  Brumberg, Daniel, *Reinventing Khomeini : The Struggle for Reform in Iran*, University of Chicago Press, 2001, p.134

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 249114620
* WorldCat: viaf-249114620

 |
**משה מרכוס** (נולד ב-22 ביולי 1961) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי, ששיחק בעמדת השוער במכבי תל אביב ובנבחרת ישראל.

קריירה ככדורגלן
---------------

מרכוס גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב והשתייך לנבחרת הנוער. בגיל 16 הצטרף לקבוצת הבוגרים (עונת 1977–1978) ושיחק ב-7 המשחקים האחרונים של העונה. בעונת 1978–1979 שיחק רק בקבוצת הנוער ולא היה שותף לעונת האליפות של הבוגרים. בעונות 1979–1984 שיחק כשוער ראשון במכבי תל אביב. בעונת 1982–1983 הופיע מרכוס בנבחרת העונה.

בעונת 1984–1985 הושאל לקבוצת מכבי פתח תקווה, איתה שיחק שתי עונות בליגה הלאומית. את עונת 1986–1987 התחיל ללא קבוצה ונסע לנסות מזלו בארצות הברית, משם חזר לאחר כחודש ימים. מרכוס היה מעוניין בהעברה ולא בהשאלה ולזה קבוצת האם שלו מכבי תל אביב סרבה.

בינואר 1987 הצטרף להפועל ירושלים בליגה הארצית וסיים איתה במקום השני.

בעונת 1986–1987 חזר למכבי תל אביב ולאחר עונה מוצלחת שבסיומה זכה עם קבוצתו בגביע המדינה, חתם לשלוש עונות נוספות. בנובמבר 1988 הגיע גם הזימון של המאמנים שניאור וגרונדמן לנבחרת ישראל.

בעונת 1988–1989 שבר את ידו ונעדר מספר שבועות מהמשחקים. בעונת 1989–1990 שוב שבר את ידו בחודש מרץ וגמר את העונה. מרכוס חזר לשחק רק במחזור הרביעי של עונת 1990–1991.

בעונת 1991–1992 הצטרף לסקציה נס ציונה מהליגה הארצית. בעונת 1993–1994 עבר למכבי יבנה. בהמשך שיחק בבית"ר לוד ומ.ס. גבעת שמואל בליגות הנמוכות. מרכוס פרש ממשחק בסוף עונת 1998–1999 בגיל 38.

קריירה כמאמן שוערים
-------------------

מאז פרישתו ממשחק אימן שוערים בקבוצות: הפועל בני לוד, בית"ר תל אביב רמלה והפועל ראשון לציון. מאז 2019 משמש מרכוס כמאמן השוערים במכבי עירוני אשדוד בליגה א'.

חיים אישיים
-----------

מרכוס מתגורר ביבנה ונשוי לרותי. אחיו הצעיר הוא שוער העבר עדלי מרכוס, שהיה בעבר מנכ"ל מנהלת ליגת העל בכדורסל וכיום מנכ"ל מכבי תל אביב בכדורסל.

תארים כשחקן
-----------

* במכבי תל אביב
	+ **גביע המדינה** (1): 1988
	+ אלוף האלופים (3): 1978, 1980, 1989
	+ גביע ליליאן (1): 1988

קישורים חיצוניים
----------------

* משה מרכוס, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* משה מרכוס באתר "מכביפדיה"

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלכס פרלסמן, נבחרת עונת 1982/93, מעריב, 30 במאי 1983
2. ↑  אלי קמיר, מרכוס יוצא הבוקר לארה"ב, מעריב, 25 בספטמבר 1986
3. ↑  אלי קמיר, יושב על הגדר, מעריב, 2 באוקטובר 1986
4. ↑  יוסי לוי, מרכוס להפועל י־ם, מעריב, 9 בינואר 1987
5. ↑  אלכס פרלסמן, משה מרכוס: עוד 3 שנים במכבי ת"א, מעריב, 26 ביולי 1988
6. ↑  מאיר ריפמן, עטר, אהרוני ומרכוס הכח החדש של נבחרת ישראל, מעריב, 27 בנובמבר 1988
7. ↑  מאיר ריפמן, מרכוס שבר את ידו, מעריב, 16 בינואר 1989
8. ↑  אלכס פרלסמן, מכבי ת"א בצרות - השוער משה מרכוס שבר את ידו, מעריב, 8 במרץ 1990
9. ↑  תמונה מחתונת משה ורותי, מעריב, 15 בספטמבר 1986
**בינגורו קמארה** (בצרפתית: **Bingourou Kamara**; נולד ב-21 באוקטובר 1996 בלונז'ומו שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת השוער.

קריירת מועדונים
---------------

קמארה גדל במחלקות הנוער של סאן-ז'נבייב ספורט ושל ברטיני פוט. בשנת 2012 הגיע למחלקת הנוער של טור מהליגה הצרפתית השנייה. לקראת סוף עונת 2013/2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים של המועדון, טור II. ב-31 באוקטובר 2014 ערך קמארה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 1–2 לסטאד לאוואל במסגרת המחזור ה-13 בליגה. בעונת 2014/2015, בה סיימה טור במקום ה-15 בליגה, ערך קמארה 26 הופעות ליגה, ובעונת 2015/2016, בה סיימה טור במקום התשיעי בליגה, ערך קמארה 30 הופעות ליגה.

בינואר 2021 הושאל לשרלרואה עד לתום העונה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בינגורו קמארה** בוויקישיתוף
* בינגורו קמארה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"בינגורו קמארה"**.
הקפלה של קאסארי ובית העלמין הסמוך
**קאסארי** (באסטונית: Kassari) הוא אי קטן באסטוניה. הוא ממוקם בים הבלטי, דרומית-מזרחית ובצמוד לאי היומאה. קאסארי שייך למחוז היו, לנפת קיינה.

היסטוריה
--------

האי מוזכר בכתובים לראשונה בשנת 1564 בשם **קסקסארה** (Kaskesara). מבין המבנים הראשונים שנבנו באי ושרדו עד ימינו נמנית הקפלה, שהוקמה ככל הנראה במהלך המאה ה-18 במקום מבנה עץ ישן יותר. זוהי הקפלה היחידה באסטוניה שגגה מכוסה בקש. 
במאה ה-18 נבנתה באי אחוזה גדולה, אך המבנים היחידים ששרדו ממנה הם בית הגנן, בית האמן, ושרידי חומות שתחמו את הגנים, אשר באופן אירוני, הם אלו שדווקא נבנו בתקופה יותר מאוחרת (סוף המאה ה-19). 

בשנת 1863 נבנה באי בית-ספר במקום בו מקודם עמדה חווה, צמוד לספריה.
מתחילת המאה ה-19 התפתח בכפר אוריאקו שבמערב האי נמל קבע. הנמל משמש כיום גם כמרינה. 

כיום מתגוררים באי כ-300 תושבי קבע בארבעה כפרים.

באי שוכן מוזיאון לזכרה של הסופרת הפינית איינו קאלאס וכן מוזיאון למורשת האי.

גאוגרפיה
--------

שטח האי הוא 19.3 קמ"ר, החוף נמתח לאורך של 59 קילומטרים והנקודה הגבוהה בעיר מגיע ל-15 מטרים מעל פני הים.
כביש בשם דרך אוריאקו מחבר את האי להיומאה. 
ככל הנראה נגלה האי לפני כ-3,000 שנים עקב שקיעת מפלס הים. לפני כ-1,000 שנים היה האי הנוכחי למעשה שני איים שהים הפריד ביניהם.
באי מפרצים רבים, והוא מוקף בארבעה איים ובכ-20 איונים קטנים יותר, אשר רובם סלעים קטנים. ישנם רק 90 בתים בכל האי. קאסארי קרוב מאוד להיומאה והכביש מחבר אותו להיומאה ממזרח וממערב, לכן, רבים לא מחשיבים אותו לאי. 

באי אין יערות צפופים, שלא כמו היומאה, אלא עצים מפוזרים. בדרום-מערב האי ישנה רוח חזקה מאוד, אך מימיו הם מהחמים באסטוניה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קאסארי** בוויקישיתוף
* מידע רחב על קאסארי, לתיירים ולמתעניינים (באנגלית)
**נאו-פגאנית שמית** היא שם לקבוצה רופפת של ניסיונות להקים גרסאות חדשות של הדתות השמיות העתיקות שמלפני היהדות המונותאיסטית. דתות נאו-פגאניות אלו נפוצות בעיקר בקרב אשכנזים בארצות הברית.

נאו-פגאניזם יהודי
-----------------

 ערך מורחב – **מיתולוגיה כנענית**  

 ערך מורחב – **מקורות היהדות**  

המרכזיים העיקריים של נאו-פגניות יהודית הם ארצות הברית, ישראל ולבנון.
רעיונות בדבר דת פגאנית מקורית שממנה צמחה היהדות המונותאיסטית החלו להיות פופולארים בעקבות כתביו של רפאל פטאי בשנות ה-60 של המאה ה-20. בספרו "האלה היהודית" מתוארות קבוצות שסגדו לשכינה (או אשרה) כאלה האם בבית-המקדש בתקופת שלמה המלך.
במהלך הצמיחה הנאו-פגאנית בארצות הברית בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 צמחו גם קבוצות קטנות של דתות נאו-פגאניות כנעניות ויהודיות. רובן כללו אלמנטים מדתות נאו-פגאניות גרמאניות, כמו אסאטרו ווויקה.

בשנת 2003 יצא-לאור הספר "המיתולוגיה היהודית" מעת החוקר חגי דגן. ספר זה מתאר את הצדדים הפולקלוריסטים, עממים, פוליתאיסטים, שמאניים ומאגיים של היהדות לאורך התקופות, החל מהגרסאות הכנעניות שלה עד לעת המודרנית, באופן מקביל לסיפור התנ"כי ובשימוש בלשון ציורית. ספר זה מזכיר במובנים אלו את הספרים של התנועה הנאו-פגנית הגרמאנית המוקדמת. בניגוד לתנועה זו, נראה שהספר לא מוותר על ניסיונות לאוניברסליזם, ושומר על המהות האוניברסלית של היהדות.

בהתאם למחקר שהתגבש בעקבות ספרים אלו, הדת היהודית המוקדמת, שבתקופה זו (עידן הברונזה) עוד לא נקראה יהדות, הייתה דומה לשאר דתות כנען, ואופיינה במסגדים מקומיים, פולחן פוליתאיסטי וסגידה לאלה האם. יהוה היה אל-מקומי מאזור הר שעיר, של עם שמי, שעם הזמן נהיה לשבטי-ישראל ולדת היהודית. בעקבות גלות בבל והספיגה של אלמנטים מהדת הזרטוסטריאנית הדת היהודית נהייתה יותר ויותר מונותאיסטית והתרכזה בפולחן יהוה, לימוד ספר התורה, אמונה בישראל כעם נבחר ועמידה במצוות. מקור תנועה חברתית זו היה באימוץ של עקרונות אלו מגולי-בבל בידי מעמד בעלי-הקרקעות תוך ברית עם מעמד הכהונה בכנען בעידן הברזל המאוחר.

הדת הנאו-פגאנית היהודית כוללת בתוכה את התנועה של הכישוף היהודי (אנגלית: Jewitchery) דתות אלו מושפעות מפמיניזם יהודי ומתרכזות בעבודת האשרה בדת העתיקה של עמי כנען והסביבה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נאו-פגניות שמית** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Hebrew Goddess, Rafael patai
2. ↑  המיתולוגיה היהודית, חגי דגן, הוצאת מפה, 2003
3. ↑  ראו לעיל