recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**יקנה חומת-כנף** (שם מדעי: *Metopidius indicus*) היא מין של עוף מים אסיאתי ממשפחת היקאניים. זהו מין יחיד בסוגו. תחום תפוצתן של היקאנות חומות-הכנף מתפרש על פני דרום-מזרח אסיה והודו.

אצבעות רגליה, המותאמות להליכה על צמחייה צפה
בית הגידול המועדף על היקאנות הוא בריכות וביצות. אצבעותיהן ורגליהן המוארכות מתאימות במיוחד להליכה על פני הצמחייה הצפה של הבריכה או הביצה. היקאנות ניזונות מחרקים ומחסרי חוליות אחרים, שאותן הן מוצאות על הצמחייה הצפה או על פני המים.

אורכה של היקנה הוא כ-29 ס"מ, בעוד הנקבות גדולות מהזכרים. אצל יקנות בוגרות רוב הגוף צבוע בכחול בוהק, חוץ מכנפיהן החומות, רצועת הגבה הלבנה, רגליהן האפורות ומקורן הצהוב. לעומתן, רוב גופן של היקאנות הצעירות צבוע בחום, חוץ מצווארן הלבנבן, מקורן הצהוב ורגליהן האפורות.

היקאנות חומות-הכנף הן פוליאנדריות, וכל טריטוריה של נקבה מוקפת בטריטוריות של עד כארבעה זכרים, בעוד הנקבות נלחמות אחת עם השנייה על הזכות להטיל ביצים בקינו של זכר או כמה זכרים; כך הנקבות "כובשות" לעצמן את טריטוריות הזכרים הסמוכות. הזכרים נוהגים לקרוא לנקבות בעונת הרבייה בקריאות מיוחדות, המכונות "צעקות", על מנת שאלה יזדווגו איתן. מחקרים הוכיחו שהנקבות מזדווגות הכי הרבה עם הזכרים ש"צועקים" הכי חזק, כך שעוצמת הקריאות מהווה עבור הנקבה ראייה לבריאותו וחוזקו של הזכר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יקנה חומת-כנף** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  יקנה חומת-כנף באתר הרשימה האדומה של IUCN
**קורפוס הפרשים הראשון** (בגרמנית: **Höhere Kavallerie-Kommando Nr 1** תרגום מילולי: "פיקוד הפרשים הגבוה מס' 1") היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית. הקורפוס לחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק ב-1918.

היסטוריה
--------

הקורפוס הוקם באוגוסט 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, וכמפקדו מונה מנפרד פון ריכטהופן (לא לבלבל עם הברון האדום). הקורפוס כלל בשלב ראשון את דיוויזיית הפרשים של המשמר ואת דיוויזיית הפרשים ה-5, ונכלל במסגרת הארמייה השלישית של מקס פון האוזן. הקורפוס נפרס בחזית המערבית ולקח חלק במערכה על הגבולות, ובקרב הראשון על המארן. ב-6 בנובמבר 1914 הועבר הקורפוס לחזית המזרחית, כחלק מהארמייה התשיעית, ונטל חלק חשוב יחד עם קורפוס המילואים ה-25 בקרב לודז'. ב-22 באפריל 1915 נכלל הקורפוס במסגרת פלגת הארמייה לאוונשטיין, והשתתף במתקפת גורליצה-טרנוב ובכיבוש קורלנד.

עם זאת, בהדרגה נוכח הפיקוד העליון הגרמני שהפרשים אינם יעילים במיוחד במלחמת חפירות, והקורפוס הוסב בהדרגה להיות קורפוס חי"ר. ב-20 בנובמבר 1916 פורק הקורפוס ועל בסיסו הוקם הקורפוס ה-56. הקורפוס המשיך ללחום בחזית המזרחית, עד שפורק ב-3 במרץ 1918 עם החתימה על הסכם ברסט-ליטובסק.

מפקדים
------

* גנרל חיל הפרשים מנפרד פון ריכטהופן (2 באוגוסט 1914 - 23 בספטמבר 1916)
* גנרל חיל הפרשים גוץ פון קינג (23 בספטמבר 1916 - 3 במרץ 1918)

קישורים חיצוניים
----------------

* קורפוסי הפרשים של הצבא הקיסרי באתר Die höchsten Kommandostellen des Heeres (בגרמנית)
**יקנה תרנגולית** (שם מדעי: *Irediparra gallinacea*) היא מין עוף מים יחיד בסוגו במשפחת היקניים. ככל מיני היקניים, היקנה התרנגולית מותאמת לחיים על הצמחייה הצפה במקווי מים מתוקים שבדרום-מזרח אסיה וצפון אוסטרליה. 

היקנה ניזונה בעיקר מחרקים, שאותם היא תופסת על פני המים, אך גם מזרעים ומצמחייה מימית. היקנות עוברות לעיתים מאזור אחד לאחר, במהלך החיפוש אחר מזון.

מאפיינים
--------

העורף והכיפה שחורים, ועל הכיפה יש מעין "כרבולת" אדומה, שהעניקה למין את שמו. על חלקו התחתון של החזה יש פס שחור, הפנים, הגרון והצוואר לבנים. הבטן לבנה; הגב והכנפיים חומים-אפרפרים. הרגליים ארוכות מאוד יחסית לגודל הגוף, ואצבעות הרגליים ארוכות אף הן. אורך הזכר כ-20 עד 22 ס"מ, ומשקלו כ-68 עד 84 גרם. הנקבה גדולה מעט מהזכר, אורכה כ-24 עד 27 ס"מ ומשקלה כ-120 עד 150 גרם. מוטת הכנפיים של היקנה היא כ-39 עד 46 ס"מ.

היקנה מצויה בדרום-מזרח בורנאו, דרום הפיליפינים, סולאווסי, איי מאלוקו, איי סונדה הקטנים, בריטניה החדשה וגינאה החדשה, בנוסף לצפון ולמזרח אוסטרליה. בתי הגידול המועדפים על היקאנות הם ביצות עם צמחייה צפה, כמו נופריים ויקינתוני מים, שיוצרת מעין משטח על פני המים.

שיטת הרבייה היא פוליאנדריה (נקבה אחת מזדווגת עם זכרים רבים), שנדירה יחסית אצל העופות. הזכר בונה את הקן, על גבי צמחייה צפה. הנקבה מטילה 4 ביצים חומות-בהירות, שמכוסות בכתמים שחורים. הזכר דוגר על הביצים, והאפרוחים בוקעים מהביצה עצמאיים יחסית ועוזבים את הקן זמן קצר לאחר בקיעתם. אם נשקפת להם סכנה הזכר מכנס אותם מתחת לכנפיו כדי להגן עליהם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יקנה תרנגולית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* יקנה תרנגולית באתר Birds In Backyard

הערות שוליים
------------

1. ↑  יקנה תרנגולית באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531903705171

 |
**סורת אל-כהף** (בערבית: **سورة الكهف**, "סורת המערה") היא הסורה ה-18 בקוראן, המונה 110 פסוקים. בסורה מתוארים ארבעה סיפורים שונים. לפי המסורת האסלאמית, סורה זו ירדה למוחמד בעיר מכה.

תוכן הסורה
----------

פסוקים 9–26 מגוללים את סיפורם של שבעת הישנים של אפסוס, מנקודת מבט אסלאמית: קבוצת צעירים בורחת מרדיפות דתיות בעיר ומסתתרת במערה יחד עם כלבם, ונופלת שם לתרדמת. כשהצעירים מתעוררים לאחר שנים רבות, הם מגלים שתושבי העיר הפכו למאמינים.

פסוקים 32–45 מציגים משל המתאר שני אנשים, האחד בורך בידי אללה והוא עשיר, והשני עני. העשיר מתחיל לנהוג ברברבנות, ומספר לחברו העני כי הוא מפקפק בקיומו של יום הדין. אללה מעניש את העשיר ומחריב את עושרו.

פסוקים 60–82 מספרים על מסעו של משה בעקבות ידע, אותו הוא מקווה להשיג מאדם חכם ששמו אינו מוזכר בסורה. המסורת האסלאמית מזהה אותו כאל-חד'ר.

פסוקים 83–102 מספרים על ד'ו אל-קרניין, מלך ישר ועובד אלוהים שטייל בארץ ממזרח למערב (ומכאן שמו, "בעל שתי הקרניים"). ד'ו אל-קרניין מגיע לשבט השוכן בין שני הרים. השבט מבקש ממנו לבנות חומה שתפריד ביניהם לאנשי גוג ומגוג (יג'וג' ומג'וג'), שמזיקים לו, וד'ו אל-קרניין נענה לבקשת השבט.

בחדית'
------

לפי עדותו של אבי סעיד אל-ח'דרי בחדית', מוחמד אמר כי "זה שקרא את סורת אל-כהף ביום שישי, יאיר לו האור בין שני ימי השישי".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סורת אל-כהף** בוויקישיתוף- ויקיטקסט סורת אל-כהף, בתרגום הרמן רקנדורף, באתר ויקיטקסט

הערות שוליים
------------

1. ↑  آخر سورة نزلت في مكة المكرمة באתר سطور (סוטור)
2. ↑  Sura al-Kahf, WikiShia (באנגלית)
3. ↑  בערבית: من قرأ سورةَ الكهفِ في يومِ الجمعةِ ، أضاء له من النورِ ما بين الجمُعتَينِ, ר' כאן
4. ↑  Surah Al-Kahf, Chapter 18, Al-Islam.org, ‏24 בינואר 2014 (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| הסורה הקודמת:**סורת אל-אסראא** | **הקוראן** | הסורה הבאה:**סורת מרים** |
| **סורה 18** |
| 1
2
3
4
5
6
7
8
9
10
11
12
13
14
15
16
17
18
19
20
21
22
23
24
25
26
27
28
29
30
31
32
33
34
35
36
37
38
39
40
41
42
43
44
45
46
47
48
49
50
51
52
53
54
55
56
57
58
59
60
61
62
63
64
65
66
67
68
69
70
71
72
73
74
75
76
77
78
79
80
81
82
83
84
85
86
87
88
89
90
91
92
93
94
95
96
97
98
99
100
101
102
103
104
105
106
107
108
109
110
111
112
113
114 |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987008877445605171
* BnF: cb16715039n (data)
* GND: 4468150-1
* LCCN: n85018932
* SUDOC: 233237291
* TDVİA: kehf-suresi
* VIAF: 214768418
* WorldCat (עם VIAF): 214768418

 |
**קורפוס המילואים ה-40** (בגרמנית: **XXXX. Reserve-Korps**) היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.

היסטוריה
--------

הקורפוס הוקם ב-24 בדצמבר 1914 כחלק מהגל השני של הגיוס במלחמת העולם הראשונה, כמפקדו הראשון מונה קרל ליצמן, והוא כלל את דיוויזיות המילואים ה-79 וה-80. הקורפוס נערך בחזית המזרחית כחלק מהארמייה השמינית ונטל חלק במהלך הקרב השני על האגמים המזוריים, ובשנת 1915 כבש את קובנה. בשנת 1916 לחם הקורפוס במהלך מתקפת אגם נארוץ', ובדצמבר 1916 הועבר לחזית המערבית ולחם בקרב ורדן ובארטואה. בקיץ 1917 הוא חזר למזרח, ובמהלך מתקפת קרנסקי לחם תחת פיקוד הארמייה האוסטרית השלישית. בסוף ינואר 1918 שוב חזר הקורפוס למערב, באביב 1918 הוא השתתף במבצע מיכאל, כחלק ממתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן לחם נגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.

מפקדים
------

* קרל ליצמן (24 בדצמבר 1914–6 באוגוסט 1918)
* פאול גרינרט (6 באוגוסט 1918 1918–סוף נובמבר 1918)

קישורים חיצוניים
----------------

* הקורפוסים של הצבא הקיסרי במהלך מלחמת העולם הראשונה באתר Die höchsten Kommandostellen des Heeres (בגרמנית)
**מסאה אואנו** (ביפנית: **上野雅恵**; באנגלית: **Masae Ueno**;‏ נולדה ב-17 בינואר 1979) היא ג'ודוקא עבר יפנית אשר התחרתה בקטגוריית המשקל עד 70 ק"ג.

אואנו התחרתה שלוש פעמים במשחקים האולימפיים בשנים 2000, 2004 ו-2008. באתונה 2004 היא זכתה במדליית הזהב. בקרב הראשון היא ניצחה באיפון את סליטה שוטס האמריקאית, בשמינית הגמר היא ניצחה באיפון את ראשה סראקה הסלובנית וברבע הגמר ניצחה שוב באיפון את קתרין ז'אק הבלגית לאחר תרגיל אוצ'י-גרי. בחצי הגמר היא ניצחה בניקוד ווזארי את קת'רין ארלוב האוסטרלית לאחר תרגיל אוסוטו-גרי ובגמר אואנו גברה שוב בווזארי על אדית בוש ההולנדית לאחר תרגיל בשם סודה-צוריקומי-גושי.

בבייג'ינג 2008 אואנו זכתה שוב במדליית הזהב. את שני קרבותיה הראשונים מול יריבות מקוריאה הדרומית וסין היא ניצחה באיפון. ברבע הגמר היא ניצחה בווזארי את אנט מסרוש ההונגרייה ובחצי הגמר ניצחה שוב בווזארי את אדית בוש ההולנדית לאחר תרגיל סיאו-נגי. בקרב הגמר אואנו התמודדה מול אנאיסיס הרננדז הקובנית וניצחה באיפון 46 שניות מפתיחת הקרב לאחר תרגיל קוצ'יקי טאושי.

אואנו מחזיקה בשתי מדליות זהב מאליפויות העולם מהשנים 2001 ו-2003. במשחקי אסיה היא זכתה במדליית זהב (2006) ומדליית ארד (2002) ובאליפויות אסיה היא זכתה בשלוש מדליות זהב (2000, 2004 ו-2008).

במהלך הקריירה אואנו זכתה במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי וביניהן מדליות זהב מטורנירי טוקיו ופריז היוקרתיים. מסאה היא אחותה הבוגרת של יושיאה אואנו, פעמיים אלופת עולם.

הישגים בטורנירים בסבב העולמי
----------------------------

| שנה | טורניר | מקום | קטגוריית משקל |
| --- | --- | --- | --- |
| 1999 | Fukuoka tournament Japan | 3 | עד 70 ק"ג |
| 1999 | World Masters Munich | 3 | עד 70 ק"ג |
| 2000 | World Masters Munich | 3 | עד 70 ק"ג |
| 2001 | Tournoi de Paris | 2 | עד 70 ק"ג |
| 2001 | Grand Prix Sevilla | 3 | עד 70 ק"ג |
| 2002 | Super A-Tournament Tournoi de Paris | 1 | עד 70 ק"ג |
| 2002 | Fukuoka tournament Japan | 3 | עד 70 ק"ג |
| 2003 | Fukuoka tournament Japan | 1 | עד 70 ק"ג |
| 2005 | Super World Cup Tournoi de Paris | 2 | עד 70 ק"ג |
| 2006 | Fukuoka tournament Japan | 2 | עד 70 ק"ג |
| 2007 | Jigoro Kano Cup Tokyo | 1 | עד 70 ק"ג |
| 2008 | Super World Cup Tournoi de Paris | 3 | עד 70 ק"ג |

קישורים חיצוניים
----------------

* מסאה אואנו, באתר olympedia.org
* מסאה אואנו, באתר איגוד הג'ודו העולמי
* מסאה אואנו, באתר JudoInside.com

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
2. ↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
פירוש נוסף ערך זה עוסק בעיירה באוקראינה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו טורצ'ין (פירושונים).

אנדרטה לזכר יהודי טורצ'ין והסביבה שנהרגו בשואה.
**טורצ'ין** (באוקראינית: **Торчин**; בפולנית: **Torczyn**; ביידיש: **טאָרטשין**) היא עיירה במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

היישוב נזכר לראשונה בשנת 1093, ובשנת 1504 הוענקו לו זכויות עיר. בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1921 נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי טורצ'ין
-------------

בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה 2,629 יהודים, ובין מלחמות העולם נמנו בה כ-1,500 יהודים, כמחצית תושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ופעילות של הבונד. בעת הכיבוש הסובייטי בתחילת מלחמת העולם השנייה הוסב בית הספר העברי בעיירה לבית ספר יידי.

ב-25 ביוני 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע וחובת ביצוע עבודות כפייה. בחודשים שלאחר מכן נרצחו כ-300 מיהודי היישוב.

בתחילת 1942 הובאו לעיירה כ-1,500 יהודים שגורשו מיישובי הסביבה דוגמת אוזדיוטיץ, ועל יהודי העיירה הוטל לשלם סכום כופר גבוה. בהמשך, רוכזו כ-3,000 יהודי העיירה בגטו שהוקם בה. 150 צעירים שנשלחו מהגטו לעבודות כפייה בקייב נרצחו בה.

ב-23 באוגוסט 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציה בידי גרמנים ואוקראינים, בה נרצחו כל יושביו בבית העלמין היהודי המקומי. במהלך הרצח, מספר יהודים מהעיירה ניסו להתנגד לגרמנים ולאוקראינים, וכמה עשרות מהם הצליחו להימלט מהעיירה. חלקם הצטרפו בהמשך ליחידות פרטיזנים סובייטיות. לאחר המלחמה שבו לעיירה 14 יהודים בלבד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טורצ'ין** בוויקישיתוף
* טורצ'ין באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* טורצ'ין (Torczyn), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* "טורצ'ין", באתר JewishGen (באנגלית)
* אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין (אנ'), טורצ'ין, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1484), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007465766705171

 |
**יונה זרצקי** (1928 – 11 בפברואר 1988) היה במאי ומפיק עצמאי, בעל חברה להפקת סרטים.

חייו
----

נולד בגרודנו שבפולין. למד בימוי והפקה בצרפת ב"אידק" ובמכון לפילמולוגיה באוניברסיטת פריז.

בשנת 1949 עלה לישראל. את דרכו בארץ התחיל כצלם ביחידת ההסרטה של הגדנ"ע. אחר-כך עבד שנים אחדות במכון לפריון העבודה והייצור. התמחותו בנושאי חקלאות ותעשייה הקנתה לו מעמד מיוחד בתחום זה.

בשנת 1968 ביים, והפיק בשיתוף עם מוטי סלונים, את הסרט העלילתי "אסירי החופש". ייחודו של הסרט בכך שמשתתף בו לראשונה בקולנוע הישראלי, בצורה בולטת ומשמעותית, שחקן ערבי (יוסף פרח) והעלילה עוסקת בנושא ערבי. הסיפור סובב סביב שלושה אסירים שיצאו מבית הסוהר לחופשה בת 24 שעות, בהם אסיר ערבי החוזר לכפרו ולמשפחתו. הסרט זכה להדים חיוביים והוצג בפסטיבלים ברחבי העולם: בברלין, אדינבורו, מלבורן, ובפסטיבל סרטים בנושא זכויות האדם בשטרסבורג. כן שודר בתוכנית יוקרה של ה-BBC, "הקולנוע העולמי". הסרט זכה בפרס בפסטיבל פנום פן.
בזכות "אסירי החופש" הפך יונה זרצקי להיות מעין מומחה לנושאים ערביים והוא ביים עשרות סרטי שירות על נושאים ערביים לטלוויזיה.

בין הסרטים הדוקומנטריים שהפיק וביים:

* "המפגש" (על התעשייה הכימית בישראל),
* "שחור על גבי לבן" (על דפוס ופועלי דפוס),
* "המחשב ואנחנו",
* "חקלאי של המאה העשרים",
* "העיקר הבריאות",
* "בלי ידיים",
* "הזמן עושה את שלו".
* "שני צדי האשנב", צילום: יעקב יונילוביץ', 1962
* "דיוקנו של אמן - מרדכי ארדון, 1980.
* "דיוקנו של אמן - משה קסטל, (תסריט ובימוי), 1984.

התמחותו בשטח החקלאי הביאה לו הזמנה מטעם ממשלת תאילנד, שעבורה הפיק שלושה סרטים על נושאי הפיתוח החקלאי.

עסק גם בנושאי אמנות והפיק עבור שירות הסרטים הישראלי סרטים על הציירים ראובן רובין, נחום גוטמן, משה קסטל ומרדכי ארדון.

יונה זרצקי נפטר בישראל מהתקף לב בגיל 60 בשנת 1988.

לקריאה נוספת
------------

* נתן ויעקב גרוס, **הסרט העברי** – פרקים בתולדות הקולנוע והראינוע בישראל, הוצאת המחברים, 1991

קישורים חיצוניים
----------------

* יונה זרצקי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* יונה זרצקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* יונה זרצקי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* יונה זרצקי, באתר ספר הקולנוע הישראלי

סרטים בבימויו של יונה זרצקי מתוך אתר ארכיון שפילברג

* קסטל-מסע אל המקורות, סרטון באתר יוטיוב
* המאבק הנצחי, סרטון באתר יוטיוב
* נחום גוטמן ועולמו, סרטון באתר יוטיוב
* רישומי הגליל, סרטון באתר יוטיוב
* דיוקני מדבר הנגב, סרטון באתר יוטיוב
* ראובן: מכחולו של משורר, סרטון באתר יוטיוב
* הלב החם של טבריה, סרטון באתר יוטיוב
* חלונות ארדון, סרטון באתר יוטיוב
**סורת אל-גִ'ן** (בערבית: **سورة الجن**), הנקראת בעברית "חזון השדים", היא סורה מספר 72 בקוראן, והיא מונה 18 פסוקים.

הרקע לסורה
----------

לפי חלק מפרשני הקוראן, יום אחד הנביא מוחמד חזר מטאיף, מאוכזב מכך שאנשים שם לא הסכימו לקבל על עצמם את האסלאם. הוא החל לקרוא את הקוראן במקום המכונה "עמק השדים", וקבוצה של שדים שהקשיבו לו החליטו להתאסלם ולהזמין שדים נוספים אל האסלאם.
לפי עבדאללה אבן מסעוד, באחד הלילות הנביא נעלם לזמן מה, וכאשר הוא חזר הוא סיפר לחבריו שאחד מהשדים הזמין אותו לקרוא להם את הקוראן, ולכן הוא הלך אליהם והקריא להם.

לפי עבדאללה אבן עבאס, קבוצה של שדים יצאו לכאורה לחפש את הסיבה שבגלל הם הפסיקו לקבל מידע מעולמות עליונים, וכשהם ראו ושמעו את מוחמד קורא קוראן, הם הסיקו לכאורה שזאת הסיבה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סורת אל-ג'ן** בוויקישיתוף- ויקיטקסט סורת אל-ג'ן, בתרגום הרמן רקנדורף, באתר ויקיטקסט

הערות שוליים
------------

1. ↑  הקוראן סורה 72 (תרגום רקנדורף) – ויקיטקסט, באתר wikisource.org
2. ↑  Sura al-Jinn, WikiShia (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| הסורה הקודמת:**סורת נוח** | **הקוראן** | הסורה הבאה:**סורת אל-מוזמיל** |
| **סורה 72** |
| 1
2
3
4
5
6
7
8
9
10
11
12
13
14
15
16
17
18
19
20
21
22
23
24
25
26
27
28
29
30
31
32
33
34
35
36
37
38
39
40
41
42
43
44
45
46
47
48
49
50
51
52
53
54
55
56
57
58
59
60
61
62
63
64
65
66
67
68
69
70
71
72
73
74
75
76
77
78
79
80
81
82
83
84
85
86
87
88
89
90
91
92
93
94
95
96
97
98
99
100
101
102
103
104
105
106
107
108
109
110
111
112
113
114 |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n97835064
* SUDOC: 241157706
* TDVİA: cin-suresi
* VIAF: 181156236
* WorldCat (עם VIAF): 181156236

 |
טורפדו מאויש איטלקי מסוג .S.S.B
**טורפדו מאויש** הוא כלי שיט תת-ימי צבאי שהופעל לראשונה במלחמת העולם השנייה על ידי הקומנדו הימי של איטליה ומטרתו השמדת כלי שיט של האויב באמצעות חומרי נפץ.

היתרון של הטורפדו המאויש על פני התקפה רגילה של צוללים, הוא שהטורפדו מגדיל את הטווח והמהירות של הצוללים, וגם את "כוח האש" שלהם, הודות לראש הנפץ הגדול מאוד של הטורפדו לעומת המוקשים שצוללים יכולים לשאת על גופם, ויכול לטבע אוניות גדולות מאוד, ואף אוניית מערכה.

הטורפדו המאויש נקרא כך משום שהוא נבנה על בסיס טורפדו רגיל שהוסב לשמש ככלי שיט מאויש המצויד במושבים לאנשי הצוות, אמצעי היגוי, ארגז כלי עבודה, מוקשים, ועוד.

במשימה אופיינית, מספר טורפדות מאוישים מובאים למרחק מספר קילומטרים מהיעד על ידי צוללת שהותאמה במיוחד לנשיאתם. הם מפליגים בצלילה אל היעד, כל צוות מגיע אל מתחת לספינת המטרה "שלו", ראש הנפץ הנתיק הגדול של הטורפדו המאויש מוצמד אל תחתית הספינה, הצוות מפליג משם בצלילה, וכעבור זמן מרעום ההשהיה של ראש הנפץ מתפוצץ ומטביע את הספינה. 

גרסאות נוספות של טורפדו מאויש שפותחו בהמשך מלחמת העולם השנייה היו כאלו שנשאו טורפדו רגיל מתחת הטורפדו המאויש (פותח בגרמניה), או הגרסה היפנית שהייתה טורפדו קמיקאזה שהמפעיל שלו מתאבד על ידי התנגשות עם ספינת המטרה שמפוצצת אותה ואותו.

הדגם המוצלח ביותר במלחמת העולם השנייה היה הדגם המקורי, האיטלקי, שכונה "חזיר", ובין השאר הטביע בדצמבר 1941 שתי ספינות מערכה גדולות של הצי הבריטי בנמל אלכסנדריה.

כלי שיט תת-ימיים המבוססים על הטורפדו המאויש, אם כי ללא ראש הנפץ הגדול הדרוש להשמדת ספינות גדולות, קיימים ביחידות קומנדו ימי בעולם גם כיום (בהם "חזיר" בחיל הים הישראלי).

סירת סנונית מזוודת ומותקנת כסירת נפץ 'פצחן', אוקטובר 1973

בחיל הים הישראלי
----------------

במהלך מלחמת העצמאות, ב-22 באוקטובר 1948, טובעה אוניית הדגל של הצי המצרי, "האמיר פארוק", על ידי יחידת קומנדו ימי של חיל הים הישראלי, בפיקוד יוחאי בן-נון, שכללה שלוש סירות נפץ וסירת איסוף אחת.

בתחילת שנות ה-70 החל בשייטת 13 פיתוח דגם חדש של סירת נפץ שכונה "פצחן", והתבסס על סירת "סנונית" שנשאה 270 ק"ג חומר נפץ. 
במבצע מגבית 15, שנערך על ידי שייטת 13 במהלך מלחמת יום הכיפורים, בלילה שבין 19 ל-20 באוקטובר, נעשה שימוש בשני "פצחנים" זאת על אף שהניסויים בכלי טרם הושלמו, והכלי עדיין לא הוכרז מבצעי, לתקיפת סטי"לים במעגן ע'רדקה. 

לוחם שייטת השיט את סירת הנפץ הראשונה אך לאחר שנפלט ממנה לקראת פיצוצה החלה זו לשוט ללא שליטה בתוך המעגן כשהיא חולפת פעמיים ליד הכוח ומסכנת אותו. לבסוף התפוצצה הסירה פיצוץ עצמי וחשפה בכך את הכוח. המצרים פתחו באש על הכוח ובתוך כך שוחררה סירת הנפץ השנייה, שפגעה במזח וגרמה לו לנזק רב.

ראו גם
------

* צוללת רטובה
* חזיר (כלי ימי)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טורפדו מאויש** בוויקישיתוף
* י. ד. הארינגטון, **קאיטן - הטורפדו המאויש של יפן**, 'מערכות ים' 60, יולי 1962, עמ' 16.
סכין הטלה
**סכין הטלה** (או **פגיון הטלה**) היא כלי נשק לקרב פנים אל פנים. צורתה דומה מאוד לזו של סכין רגיל, והשימוש בה הוא באמצעות זריקה. בימינו משמשת סכין ההטלה בעיקר לספורט ותחביב ולא ככלי נשק. בעיני רבים נחשבת הטלת הסכין לאומנות ומטיל הסכינים נקרא לרוב אמן סכינים.

מבנה
----

קיימים סוגים רבים של סכיני הטלה, בעלי מאפיינים שונים ומבנים שונים. כל כלי מצריך טכניקת זריקה שונה. עם זאת, ישנו מבנה כללי המאפיין את רוב סכיני ההטלה.
על פי רוב מבנה הסכין הוא מפיסת מתכת אחידה. בניגוד לשאר הסכינים אין לסכין ההטלה ידית מצופה אלא רק אזור לא מושחז הנקרא "אזור אחיזה". סכין הטלה צריכה להיות בעלת משקל נמוך יחסית לגודלה ועל נקודת שיווי המשקל שלה להיות קרובה יחסית למרכז. 

ישנם סוגים של סכיני הטלה בהם יש משקולת במרכז הסכין הניתנת להזזה. הזזה זו גורמת לשינוי בנקודת שיווי המשקל, דבר המשנה את אופי הזריקה ואופי התזוזה של הסכין באוויר.

משקלים שונים של סכיני הטלה נעים בעיקר בין 100 גרם ל-250 ומעלה, כאשר לסכין כבדה יותר, טווח ודיוק גבוהים יותר.

הטלה
----

### אחיזה

רוב הסכינים אינן סימטריות, כלומר נקודת שיווי המשקל איננה בגבול בין הלהב לקת ובמקרים רבים נקודת שיווי המשקל נמצאת על הקת, משמע הלהב קל יותר. את הסכין יש לאחוז בצידה הקל, כלומר לרוב בצד הלהב. האחיזה נעשית בעזרת האצבע המורה והאגודל.

### ההטלה

את הסכין מטילים בתנועה אחידה, יציבה, ומהירה. כשרוב התנועה נעשית על ידי הזרוע והגוף ואילו מפרק היד נשאר מקובע. תנועת הזרוע היא קשתית מעל הראש עד אשר היד מאונכת לגוף. העת בה נעזבת הסכין שונה בין מטיל למטיל ובין סכין לסכין, אך במקרה הפשוט ביותר הסכין משוחררת כשהיא מול המטרה.

### התנועה באוויר

הסכין מבצעת בעת המעוף הן תנועה בליסטית והן תנועה מעגלית במעגל זקוף. כדי שהסכין תנעץ במטרה על הלהב להיות בכיוון המטרה בעת הפגיעה, כלומר על המטיל לקבוע בכל הטלה את מספר הרוטציות של הסכין באוויר לפי המרחק מן המטרה או לפי נוחיותו.
כדי שמעוף הסכין יהיה יציב על הסכין להסתובב באוויר, הטלה ללא סיבוב קשה מאוד ממרחקים גדולים.

ראו גם
------

* גרזן הטלה
* שוריקן
* אמנות לחימה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סכין הטלה** בוויקישיתוף
* הטלה ספורטיבית
**טורפנודון** (שם מדעי: *Turfanodon*) הוא סוג של זוחל תראפסיד מהקבוצה דיצינודונטים, אשר התקיים בסוף הפרם בסין שלפני 254 עד 252.3 מיליון שנה מזמננו.

המאובנים של זוחל זה התגלו בתצורות נאובאוגו (Naobaogou Formation) שבשינג'יאנג, צפון סין בהם התגלו עוד מספר תראפסידים. הסוג תואר ב-1973 למדע אך התבטל ב-1988 עקב דמיונו לדיכינודון (Dicynodon). עם זאת הוא הוחזר ב-2011.

בסוג זה נכללו 2 מינים: *Turfanodon bogdaensis* שהתגלה בממצאי נאובאוגו כשמין נוסף, *Turfanodon jiufengensis*, התגלה במונגוליה הפנימית ב-2021 בידי Jun Liu.

הטורפנודון היה בינוני ביחס לקבוצת הדיצינודונטים והגיע עד לאורך של 2 מטרים, גדול בהרבה מקרוביו שחיו בסביבתו. הוא היה בעל ראש עבה בעל לסתות ארוכות שהסתיימו במעטה קרני כשל צב ומצידי הלסת העליונה בלטו זוג ניבים ארוכים. הוא היה בעל גוף חביתי, זנב קצר וחסון ורגליים עבות וקצרות.

מבנה גופו דמה לזה של הדפטוצפלוס (Daptocephalus) מדרום אפריקה וכמותו היה אוכל צמחייה קשיחה וקרקעית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טורפנודון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  ing, G. M. (1988). "Anomodontia". Stuttgart: Gustav Fischer Verlag.
**סורת אל-הֻמַזַה** (ערבית: **سورة الهمزة**), או **סורת המלעיז**, היא סורה מספר 104 בקוראן. סורה קצרה זו מונה תשעה פסוקים (אַיַא֫ת), ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְריל (جبريل) במכה. לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'יל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת אל-קיאמה ולפני סורת אל-מרסלאת.

מרביתם של פרשני הקוראן סברו שהסורה עוסקת בשני מתנגדים עיקריים לנביא מוחמד: הראשון הוא אח'נס אבן שורייק א-ת'קאפי (נרצח בשנת 625), אחד ממנהיגי מכה בן זמנו של מוחמד. המתנגד השני הוא אל-וליד בן אל-מע'ירה (נפטר בשנת 622), שנחשב לאחד העשירים הבולטים בעיר מכה.

הסורה מגנה את אלו המלעיזים ומשמיצים אחרים, בין בדיבורם ובין במעשיהם, ואשר מדמיינים כי עושרם שלהם יעניק להם חסינות מפני המוות. הסורה טוענת כי במקום זאת "יושלך [המלעיז] אל תוך המרסקת". יש פרשנים המפרשים את המילה מרסקת (בערבית ٱلْحُطَمَةِ, אלחֻטַמַה) כאש הגיהנום. מתואר כי "אש האלוהים" תאפוף את לבבות המלעיזים ותסגור עליהם.

בביטוי "מלעיז חורץ לשון", כך לפי בן לווייתו ובן דודו של מוחמד אבן אל-עבאס (נפטר בשנת 687) אשר אבן כאתִ'ר (נפטר בשנת 1372) מתבסס עליו, מתייחסת המילה הראשונה להוצאת דיבה בדיבור, ואילו זו השנייה - למעשה. פרשנים אחרים, כגון מוג'אהד בן ג'בר (נפטר בשנת 722), העניקו למילים בביטוי זה הסבר זהה, אך הפוך.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סורת אל-המזה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  מובא אצל אורי רובין, "נספח א: סדר התגלות פרקי הקוראן", **הקוראן**, תרגם מערבית אורי רובין, אוניברסיטת תל אביב, 2005, עמ' 552. כל הציטוטים להלן הם מתרגום זה.
2. ↑  ראו פירוש זה למשל בתפסיר אבן עבאס לאיה הראשונה ובתפסיר אל-ג'לאלין לאיה זו.
3. ↑  ראו למשל בפירוש תפסיר אבן עבאס לאיה התשיעית
4. ↑  תפסיר אל-ג'ללאין מציין כי שריפת הלבבות מצוינת משום שהיא כואבת יותר משריפת חלקים אחרים בגוף האדם. ראו כאן בתפסיר לאיה השביעית.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| הסורה הקודמת:**סורת אל-עצר** | **הקוראן** | הסורה הבאה:**סורת אל-פיל** |
| **סורה 104** |
| 1
2
3
4
5
6
7
8
9
10
11
12
13
14
15
16
17
18
19
20
21
22
23
24
25
26
27
28
29
30
31
32
33
34
35
36
37
38
39
40
41
42
43
44
45
46
47
48
49
50
51
52
53
54
55
56
57
58
59
60
61
62
63
64
65
66
67
68
69
70
71
72
73
74
75
76
77
78
79
80
81
82
83
84
85
86
87
88
89
90
91
92
93
94
95
96
97
98
99
100
101
102
103
104
105
106
107
108
109
110
111
112
113
114 |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TDVİA: humeze-suresi
* VIAF: 209163510104010930040
* WorldCat (עם VIAF): 209163510104010930040

 |
**יקיר פלסנר** (18 בינואר 1935 – 11 באוגוסט 2014) היה כלכלן ישראלי, שהיה משנה לנגיד בנק ישראל ושימש כיועץ לבנק העולמי, לשר האוצר, למשרד הביטחון ולמשרד החקלאות האירני; פרופסור וראש המחלקה לכלכלה חקלאית בפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה של האוניברסיטה העברית ברחובות.

ביוגרפיה
--------

פלסנר נולד בשכונת הדר הכרמל חיפה למאיר פלסנר, שהיה מזרחן ופילולוג יהודי-גרמני, אשר חקר את תולדות המדעים באסלאם, וחיבר את ספר הלימוד הראשון לערבית לבתי ספר עבריים.

פלסנר סיים את לימודי התואר הראשון והשני בפקולטה לחקלאות באוניברסיטת העברית בירושלים (בשנים 1961 ו-1963) בהתאמה, וקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת המדינה של איווה בארצותה ברית בשנת 1965.

לימד במשך עשרות שנים כלכלה במחלקה לכלכלה חקלאית ומינהל בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות.

בשנות ה-70 של המאה ה-20 כיהן כיועץ לבנק העולמי. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, מונה ליועצו הכלכלי של שר האוצר, יורם ארידור וקידם את תוכנית ה"דולריזציה" שמטרתה הייתה להצמיד את השקל לערכו של הדולר. בשנת 1982 מונה למשרת המשנה לנגיד בנק ישראל, בשיא משבר מניות הבנקים.   
 פלסנר התפטר מבנק ישראל ב-1985, חזר לאקדמיה ושימש פרשן כלכלי.

בשנת 1990 יצא לאור ספרו, "יסודות הכלכלה נוסח ישראל" בהוצאת האוניברסיטה המשודרת. בנוסף, כתב ביקורות ספרים.

בין השנים 2013–2014 כיהן כיושב ראש עמותת "מוניטור האקדמיה הישראלית".

אחותו, פרופסור חגית לבסקי, היא היסטוריונית החוקרת את תולדות היישוב וציונות יהודי גרמניה.

היה נשוי לאורה, ואב לבן ולבת, סב ל-4 נכדים. התגורר ברחובות.

הנצחה
-----

משנת 2018 הכנס השנתי של עמותת "מוניטור האקדמיה הישראלית" מוקדש לזכרו.

קישורים חיצוניים
----------------

* דף לזכרו של יקיר פלסנר, באתר הפקולטה לחקלאות מזון וסביבה באוניברסיטה העברית
* מוטי בסוק, מת פרופ' יקיר פלסנר, לשעבר המשנה לנגיד בנק ישראל, באתר TheMarker‏, 11 באוגוסט 2014
* רן ברץ, פרידה מפרופסור יקיר פלסנר, באתר מידה, 12 באוגוסט 2014
* ראיון עם יקיר פלסנר בתוכנית "אפקט הפרפר", בערוץ "קבלה לעם", באתר יוטיוב
* יקיר פלסנר (1935-2014), דף שער בספרייה הלאומית

### מאמרים

* מאמרים שפרסם יקיר פלסנר, באתר מידה
* אשרי האיש שיודע לעשות דווקא, באתר גלובס, 10 באוקטובר 2002
* מאמרים שפרסם יקיר פלסנר, באתר גלובס, בין השנים 2008–2011
* המינהל הוא מונופול שרירותי שפועל למטרות רווח ולא "לטובת הציבור", באתר קרן קיימת לישראל, 08 באוקטובר 2009
* יבוא חלב? לא כל כך מהר, באתר יצרני החלב, יולי 2011
* פרופ' פלסנר: "ב-1997 היה יותר קשה לקנות פה דירה", באתר גלובס, 22 ביולי 2012
* האם המחקר המדעי בישראל מדרדר?, באתר המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, 28 בינואר 2013
* חושבים שעדיף לקנות דירה מאשר לשכור? אתם טועים, באתר גלובס, 12 במרץ 2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007272733005171
* GND: 170397068
* LCCN: n87824915
* VIAF: 113940502
* WorldCat: lccn-n87824915

 |
|  |
| --- |
| שמו של סכיר־הר **בכתב חרטומים** |
|  |

**סכּיר־הר** (תורגם כ"שכר של הר (יישות)" או גם: **"שכר־אל"** שכן המילים "הר" ו"אל" נכתבות באותה הצורה בהירוגליפים) היה פרעה חיקסוסי אלמוני שהוצע כי היה מבין שלושת מלכי החיקסוס הראשונים של השושלת ה־15 במהלך המאה ה־16 לפנה"ס. הוצע כי מלך לאחריו השליט החיקסוסי החזק, חיאן, אך טענה זאת איננה מבוססת דיה מכיוון שאין אינדיקציה איפה בדיוק למקם את סכיר־הר בתוך השושלת ה־15.

העדות היחידה שנתגלתה לקיומו היא משקוף דלת מתל אל־דבע שנתגלה בחפירות במהלך שנות ה־90 של המאה ה־20 על ידי המשלחת של מנפרד ביטק שהכיל שם מלכותי שהורכב מהכינויים הבאים: "נבטי (סמל המלכות על מצרים התחתונה ומצרים העליונה יחדיו) הורוס מוזהב ושם נרדף למלך". כיום מופיע המשקוף במוזיאון בקהיר תחת שם המיצג: Cairo TD-8316.

לפי האגיפטולוג הדני קים ריולט המשקוף מכיל את הטקסט הבא: "[הורוס ש...] האוחז בוודג'ת ונחבת אוריאוס שהכניעו את תשע הקשתות. חורוס המוזהב שביסס את גבולו. חוקק ארץ הגבעות, סכיר־הר".

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ryholt, pp.127-128
2. ↑  Jürgen von Beckerath, Handbuch der ägyptischen Königsnamen (= Münchner ägyptologische Studien, vol 46), Mainz am Rhein: Verlag Philipp von Zabern, 1999. מסת"ב 3-8053-2310-7, pp.116-17. Jump up
3. ↑  Kim Ryholt, The Political Situation in Egypt during the Second Intermediate Period c.1800-1550 B.C. Museum Tuscalanum Press, 1997. p.120 Jump up
4. ↑  Ryholt, p.123
5. ↑  Charlotte Booth, The Hyksos period in Egypt, A Shire Egyptology Book, 2005. p.31
**יונה גורן** (7 בפברואר 1921 – 26 בדצמבר 1996) היה עורך דין, פעיל בלשכת עורכי הדין בישראל, חבר מועצת העיר אשקלון ופעיל טבעוני וחברתי.

ביוגרפיה
--------

יונה גורן נולד ב-7 בפברואר 1921 בעיירה דליטין בגליציה המזרחית שבפולין. בספטמבר 1935 עלה עם משפחתו לארץ ישראל, בה התגוררו בתל אביב. בנובמבר 1947 נישא לחנה (לבית אחבר), ולזוג נולדו שישה ילדים.

בסוף שנת 1947, ערב מלחמת העצמאות, גויס לתפקיד אלחוטאי בחיל האוויר לאור הידע שרכש קודם לכן בטלגרפיה ומורס מתוקף עבודתו בדואר פלשתינה א"י. פעמיים כיהן כחבר הוועד המרכזי של לשכת עורכי הדין ופעמיים כחבר המועצה הארצית של הלשכה. בשנת 1953 עבר לאשקלון, שם עבד, ומילא שורה של תפקידים ציבוריים. בשנת 1953 סיים את לימודיו במחזור הראשון של הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1955 הוסמך כעורך דין מטעם לשכת עורכי הדין בישראל. 

נפטר בט"ז בטבת תשנ"ז, 26 בדצמבר 1996 בהיותו כבן 75 שנים. השאיר אחריו 6 צאצאים שנים מהם עורכי דין. אחד מבניו הוא הרב עמי גורן שחזר בתשובה בצעירותו, ומשמש כיום כרב קהילה חרדית "אור שמואל" בצפת.

פעילותו
-------

היה חבר מועצת העיר אשקלון, כיהן כיו"ר החוג לתרבות וחברה במשך 15 שנים, שימש יו"ר האגודה לשיקום האסיר והעבריין באזור הדרום, יו"ר ועדת הערעורים של מס רכוש וקרן פיצויים רחובות, יו"ר ארגון יוצאי פולין באשקלון, מרכז הוועדה לעידוד התיירות באשקלון. היה חבר העמותה של שוחרי בית החולים ברזילי באשקלון. כיהן כיו"ר ועדת יקיר אשקלון. היה משתתף קבוע בשבועון "סקופ דרום".

היה חבר הוועד המרכזי של תנועת הצמחונים והטבעונים בישראל ושליח תנועת הצמחונים בקונגרסים בינלאומיים. יזם והקים את המרכז הטבעוני הגדול ביותר בישראל (מלון "איתני הטבע").

היה חבר מועדון "רוטרי", חבר "בני ברית" ו"הבונים החופשיים". היה פעיל באגודת אל סם, שופט בבתי הדין המשמעתיים של עורכי הדין, יזם של קופת גמ"ח וסעד לנזקקים, חבר בהנהלת האגודה לטיפוח תרבות וחברה של יהודי תימן בישראל ויו"ר האגודה לגרי-צדק.

הנצחה
-----

על שמו נקרא רחוב "יונה גורן" באשקלון.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל גנאלוגי

הערות שוליים
------------

1. ↑  קונגרס בין-לאומי של טבעונים יקיים בישראל, למרחב, 11 בדצמבר 1967
2. ↑  לשכת עורכי הדין, באתר www.israelbar.org.il
3. ↑  יעשה לגיור בני יפאן, דבר, 11 בנובמבר 1959
4. ↑  להלן במפת אשקלון.
במסגרת התוכנית "מכירה פומבית" ולקראת תחילת מבצע חורף חם לקשישים על ידי עמותת "עם יפה עם אחד" התאספו כל הפעילות של העמותה בבית הנשיא עזר ויצמן ורעייתו ראומה שנתנה חסותה למבצע. בתמונה מופיעים (מימין לשמאל): יו"ר העמותה נעמי שדמי, נשיא בית המשפט העליון בדימוס משה לנדוי, אשת נשיא המדינה ראומה ויצמן ומפיקת התוכנית ברדיו רחל הרמתי, ובידם הדפס של טריפטיך של מרדכי ארדון, שנתרם למכירה הפומבית.
שידורה של תוכנית הרדיו האינטראקטיבית "**מכירה פומבית**" החל ב-1970 ברשת ב' של קול ישראל, והיווה מעין מהפכה בגישה לתוכניות רדיו טלפוניות אינטראקטיביות. הוגי התוכנית ויוזמיה, שמואל שי וזאב ענר, הציעו לערוך מכירה פומבית רדיופונית, ובאמצעותה לאסוף כסף למטרה חברתית בעלת חשיבות לאומית. השניים פנו לדב בן מאיר (לימים חבר הכנסת) מנכ"ל "האגודה למלחמה בסרטן" שנלהב לרעיון ומינה את לאה מרדור, יד ימינו אז במבצעים גדולים, לעמוד בראש הצוות שילווה את התוכנית.

מתנדבות "האגודה למלחמה בסרטן" אספו את הפריטים שהוצעו למכירה, חלקם הגדול פריטים בעלי ערך נוסטלגי אך גם מסחריים, והפריטים הוצעו למכירה למאזינים בשיטה של מכירה פומבית כאשר על הקו התחרו בעת ובעונה אחת כמה מאזינים. מתנדבות האגודה קיבלו את מאות הטלפונים של המאזינים, שחלקם אף תרמו שוב את הפריט למכירה. התוכנית שודרה במשך כמה שעות אחת לחודש, והכסף הרב שנאסף בשידורים הללו, שנמשכו שלוש שנים, סייע בהקמת ההוסטל של "האגודה למלחמה בסרטן" בגבעתיים.

הצלחת התוכנית הביאה לכך שהנהלת "קול ישראל" החליטה לחדשה בשנת 1989 והשידור הופקד בידי זאב ענר כמגיש ורחל הרמתי כמפיקה. התוכנית הראשונה בסבב החדש שודרה ב-18 במאי 1989 והכנסותיה הוקדשו לארגון נכי צה"ל. התוכנית הייתה עד מהרה לאחת מתוכניות הדגל של "קול ישראל", ובין האגודות והעמותות שלמענן נאסף הכסף במכירה הפומבית היו: "אל סם", "אגודת יד ביד", "אגודת ניצן", "שמע", "אקים - גג לילד המפגר", בתי החולים של תל אביב, "ארגון נשי הדסה בישראל", "עם יפה עם אחד", "המועצה לישראל יפה", ועוד.

בין הפריטים המעניינים שנאספו היו: מעטפת בולים יקרת ערך תרומת הנשיא חיים הרצוג; סוס עץ ובקבוק שמן זית מעשי ידיו של ח"כ רפאל איתן ותרומתו; מרבד בוליביאני תרומת ח"כ שלמה הלל; תכשיט שקיבלה ראומה ויצמן בעת ביקור של עזר ויצמן במצרים; מסגרת עץ עבודת יד שקיבל שמעון פרס מיו"ר הפרלמנט בנפאל; מגילת אסתר כתובה על קלף מהמאה ה-18 תרומת "סותבי'ס"; האוטוביוגרפיה של מנחם בגין "המרד" בחתימתו; פורטרט של טדי קולק שצייר חיים טופול שגם תרם את הציור לתוכנית; פסל עץ שקיבל השר מוטה גור ממובוטו נשיא קונגו; מגילת היסוד של המושבה מגדיאל תרומת ח"כ גדליה גל; משקפת חד עינית שקיבל משה דיין מיפן עם הקדשה "לשימושו האישי של שר הביטחון" – תרומת רחל דיין; פסל של מאנה כץ; ליתוגרפיה של יעקב אגם; כדורסל ועליו חתימות כל שחקני מכבי תל אביב תרומת אריה ברנוביץ; עמוס מנסדורף נפרד מהמחבט האחרון שלו בחתימת ידו.

בין האמנים והאישים שנרתמו לעזרת האגודות והעמותות ובאו לאולפן להמריץ את המאזינים לרכוש את הפריטים: יהורם גאון, חיים טופול, ציפי שביט, דודו דותן, חנה לסלאו, דורון ג'מצ'י.
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**יונה חיה בנדיקט** (תרס"א 1901 - י"ג בחשוון תשנ"ו נובמבר 1995) הייתה מהנשים הראשונות ביישוב העברי ששימשה כמורה למקרא.[דרוש מקור]

חייה
----

יונה חיה בנדיקט נולדה ברוסיה בעיר בילה צרקווה, אחות לשמחה נהיר. אביה, צבי נהיר-קופשטיק, שכיהן כרב העיר, התנגד לשלוח את ילדיו לבית ספר תיכון חילוני והעדיף להחזיק מורים פרטיים למדעים הדרושים. היא עלתה לארץ באמצע שנות העשרים. נרשמה לכיתה י"א בגימנסיה הרצליה. היא סיימה את לימודיה התיכוניים בהצטיינות, למרות הלימודים הלא פורמליים עליהם התחנכה בחו"ל. למדה באוניברסיטה העברית בירושלים, והייתה בת המחזור הראשון של האוניברסיטה. חרף הצטיינותה לא הצליחה להשיג עבודה בהוראת מקצועות היהדות, בהיותה אישה, אף שחיים נחמן ביאליק ופרופ' יוסף קלאוזנר התערבו למענה. על פי עצת אחד המפקחים היא לקחה על עצמה תפקיד של ממלאת מקום זמנית בבית הספר "הדרום" של תל אביב, מתוך מטרה שיכירו אותה ובהמשך ימצא תפקיד קבוע. ואמנם כשרונותיה כמורה באו לידי ביטוי, ובהמשך היא התקבלה כמורה בבית הספר התיכון עירוני א' בתל אביב.

ב-1943 בנדיקט נישאה לרב פרופ' בנימין זאב בנדיקט ופעלה יחד איתו בקהילת אחוזה שבחיפה למעלה מ-45 שנה.

בנדיקט העבירה שעורים שבועיים בביתה לנשות הקהילה, ושיעורים בתלמוד לנוער. אחד מהאירועים המרכזיים של שעורים אלו היו הרצאותיה של בנדיקט בשבת הגדול ובשבת שובה בבית הכנסת אליהו הנביא שבאחוזה בהשתתפות מאות רבות מאנשי ונשות הקהילה ומהסביבה. נשים ישבו בעזרת גברים והגברים בעזרת נשים.

באחד הכנסים הראשונים לתורה שבע"פ שערך מוסד הרב קוק, בהשתתפות הרב והרבנית בנדיקט, הוזמן ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון להרצות. כאשר הפחית בן-גוריון במהלך הרצאתו בחשיבות מצוות המקווה בימים אלה, מחתה בנדיקט על דבריו. בתום המושב שיבח אותה הרב צבי יהודה קוק על מחאתה.

לקריאה נוספת
------------

|  |  |
| --- | --- |
| פורטלפורטל | **ראו גם פורטל חיפה** |

* יהודה עזריאלי, **פיה פתחה בחכמה**, לדמותה של הרבנית יונה בנדיקט ע"ה, אריאל מפעלי תורה יהדות וחברה בישראל, ירושלים תשנ"ח.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרב צבי נהיר-קופשטיק, הצופה, 27.07.1960
2. ↑  עדה כהן, שבשבת, באתר www.jpress.nli.org.il, מתוך עיתון מעריב, ‏30/03/1990
3. ↑  מתן תעודות הגמר לגומרים הראשונים של האוניברסיטה העברית, עיתון הארץ, 26 בינואר 1932.
4. ↑  נרשמו לנישואים, באתר www.jpress.nli.org.il, מתוך עיתון הצופה, ‏05/04/1943
5. ↑  אליעזר מלמד, רבנות חיפאית בהדרת כבוד אירופאית - רביבים, באתר ערוץ 7, ‏03.06.2010
**יהודה בכר** (1894 - 30 במרץ 1963) היה ממייסדי המושבה אבן יהודה, ראש ועד המושבה וראש המועצה הראשון שלה.

ביוגרפיה
--------

בכר נולד בבולגריה ובהיותו בן ארבע עלה לארץ ישראל עם הוריו שהיו ממיסדי המושבה הר-טוב. הוא למד הוראה בסמינר בירושלים והיה מורה בטבריה, צפת והר-טוב. בשנת 1932 היה ממקימי אבן יהודה ומאז ועד הקמת המועצה המקומית היה יו"ר ועד המושבה. במקביל הקים את חברת "טנא" וניהל אותה מיום הווסדה ועד מותו. כן היה ממנהלי ו"הספקה" ועסקן בהתאחדות האכרים.

כמו כן היה פעיל במפלגת הציונים הכלליים. במאי 1950, עם הקמת מועצה מקומית אבן יהודה, מונה לראש המועצה הראשון. בבחירות למועצה המקומית בשנת 1950 התמודד בראשות הרשימה למען אבן יהודה שהייתה מזוהה עם הציונים הכלליים וזכה בשלושה מנדטים מתוך תשעה. הוא הקים קואליציה עם רשימת מפא"י, בראשות ישראל הוכמן, שהותיר בידיו את ראשות המועצה. בבחירות למועצה המקומית בשנת 1955 הוא התפצל מחבריו לשעבר, התמודד בראשות הרשימה הפרוגרסיבית, שזכתה ב-1 מתוך 9 מקומות במועצה. בעקבות זאת עברה ראשות המעוצה לידי יחיאל זלינגר.

ב-30 במרץ 1963 נמצאה גופתו צפה על המים על שפת הים במכמורת. הוא הובא למנוחות ב-31 במרץ 1963. על שמו הוקמו גינה ציבורית, חדר קריאה ועיון במושבה אבן יהודה וקרן מלגות בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה.

משפחתו
------

בכר הניח אחריו אשה, שתי בנות ובן.

קישורים חיצוניים
----------------

* מרדכי ח. שטרן, לזכרו של יהודה בכר ז"ל, הַבֹּקֶר, 21 ביוני 1963

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  י. בכר, מנהל <טגא> נמצא ללא רוח חיים, הארץ, 31 במרץ 1963
2. 1 2  תולדות המושבה הר־טוב, הד-המזרח, 24 בדצמבר 1943
3. ↑  להתיישבות בני בנימין, דבר, 27 ביולי 1933
4. ↑  אלכס ינאי, קורותיו של "מיסטר אבן יהודה", מעריב, 7 במאי 1963
5. ↑  רשימת המועמדים של הסתדרות הציונים הכלליים, הארץ, 25 באוקטובר 1946
6. ↑  אכן יהודה מונה 1700 תושבים, חרות, 26 במאי 1950
7. ↑  הודעה בדבר הבחירות למועצה המקומית אבן יהודה, 17 בנובמבר 1950, ילקוט הפרסומים 130, עמוד 389
8. ↑  יהודה בכר - ראש מועצת אבן יהודה, הַבֹּקֶר, 2 בינואר 1951
9. ↑  הודעה בדבר הבחירות למועצה המקומית אבן יהודה, ילקוט הפרסומים 437, 28 באוגוסט 1955, עמ' 1229
10. ↑  י. זלינגר בראש מועצת אבן יהודה, הארץ, 17 באוקטובר 1955
11. ↑  י. בכר ז״ל למנוחות, הארץ, 1 באפריל 1963
12. ↑  אזכרה ליהודה בכר ז"ל, מעריב, 19 במרץ 1964
13. ↑  מפעל לזכר יהודה בכר ז"ל, מעריב, 5 בפברואר 1964
14. ↑  קרן מלגות ע"ש יהודה בכר, הַבֹּקֶר, 14 באפריל 1964
**TCO** הם ראשי תיבות של **Total Cost of Ownership**, ובתרגום לעברית: **עלות הבעלות הכוללת**, מהווה שיטת הערכה כלכלית המיועדת לעזור לצרכנים ומנהלי מפעלים לשערך את העלויות הישירות והעקיפות המתייחסות לרכישה של (אבל לא רק) תוכנה או חומרה של מחשבים. הערכת TCO אידיאלית מציעה סיכום המשקף לא רק את עלות הרכישה אלא את כל ההיבטים של השימוש העתידי ותחזוקת הציוד, המכשיר או המערכת הנשקלת. 

עלות הבעלות הכוללת מביאה בחשבון, בין השאר, את עלויות אימון אנשי תמיכה ומשתמשי המערכת, עלויות הקשורות בתקלות או השבתות (יזומות ושאינן כאלה), מקרים של ביצועים ירודים (למשל אם משתמשים ממתינים זמן רב), עלויות של פריצות אבטחה (אובדן מוניטין ועלות השחזור), עלויות מוכנות לאסון והתאוששות ממנו, שטח נדרש, חשמל, הוצאות פיתוח, מערך בדיקה, בקרת איכות, הוצאות גדילה, ועוד. מכאן שלעיתים TCO נחשב כראשי תיבות של **Total Cost of Operation**, כלומר "עלות תפעול כוללת". כאשר TCO מיושמת כחלק מחישובי כדאיות (כגון ROI, IRR, EVA, ROIT, RJE), ה-TCO מספק את הבסיס לעלות כדי להחליט על הערך הכלכלי של ההשקעה.

לדוגמה, ההחלטה לקנות מחשב יכולה להיות מלווה בניתוח TCO הבא: העלות הגבוהה של מחשב חזק מיצרן ידוע, מתאזנת אל מול עלויות התיקונים וההחלפה המוקדמת של מחשב זול יותר מיצרן נחות. בשקלול שאר הגורמים מחיר הרכישה הוא רק הצעד הראשון בחישוב העלויות לאורך חיי המוצר.

שיטה זו הומצאה לראשונה על ידי חברת המחקר גרטנר בשנת 1987 ומאז פותחה במספר מתודולוגיות וכלי תוכנה שונים. רכישת ציוד יכולה לכלול מחיר רכישה, תיקונים, תחזוקה, שדרוגים, שירות ותמיכה, רשת תקשורת, אבטחה, הכשרת משתמשים ורישוי תוכנה בין שאר ההוצאות.

תעשיית הרכב עושה שימוש נרחב בעקרון ה-TCO. בהקשר זה, ה-TCO מאפיין את מחיר הבעלות על רכב מרגע הרכישה, דרך אחזקתו ולבסוף במכירתו כרכב משומש. מחקרי TCO השוואתיים בן דגמים שונים של מכוניות עוזרים לצרכנים לבחור את המכונית שתתאים לצרכיהם ולתקציבם.

צרכנים רבים, ארגונים וממשלות נכשלים בהבנת וחישוב ה-TCO, ובמקום זאת נשענים על TCA (מחיר רכישה כולל) כדי לקבל את ההחלטות לגבי רכישה. כמו כן, בכמה מקרים, קניינים לא מביאים בחשבון את כל העלויות המיוחסות ל-TCO, מאחר שיחידות אחרות בארגון נושאות בעלויות אלו (מושג הקרוי הזזת עלות). קורה לא אחת שתוצאות חישוב ה-TCO סותרות באופן משמעותי חישובי TCA, והוא הרבה יותר רלוונטי בהחלטה לגבי הנחיצות של כל השקעת הון, במיוחד בשוקי אשראי מודרניים. בנוסף בהתייחס גם להערכת עלויות של עסק עם כל הפרויקטים והתהליכים שלו, מפיקים על ידי ה-TCO את הריווחיות של העסק.

"עלות בעלות כוללת" כנגד "עלות שימוש כוללת"
------------------------------------------

מאחר שאין "בעלות" על תוכנה (אלא רישיון לשימוש), קיימת טענה ש-TCO הוא מושג מטעה בהקשר זה. יש הטוענים כי "עלות שימוש כוללת" או "עלות שכירות כוללת" הם מושגים מתאימים יותר בהקשר זה.
**יונה אליאן** (1923 בערך – 17 ביוני 2011) היה רופא ישראלי, שבשנות ה-50 וה-60 נטל חלק, במסגרת מקצועו, בפעולות חשאיות של המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.

ביוגרפיה
--------

אליאן נולד ברומניה. הוא עלה לארץ ישראל לאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר קום המדינה החל לעבוד בבית החולים תל השומר כרופא מרדים, ולימים מונה למנהל מחלקת ההרדמה בבית החולים.

גויס לפעילות ב"מוסד" על ידי רפי איתן, שהיה איש יחידת המבצעים המשותפת של "המוסד" והשב"כ ולימים עמד בראש היחידה. אליאן השתתף בפעולות רבות של היחידה עד לסוף שנות ה-60, במקביל לעבודתו הרגילה בבית החולים.

הפעולה הידועה ביותר שבה השתתף הייתה לכידת הפושע הנאצי הנמלט אדולף אייכמן בארגנטינה בשנת 1960. הוא בדק את אייכמן לאחר שנלכד, והזריק לו חומרי הרדמה כדי לטשטשו ולאפשר להעלות אותו בבואנוס איירס למטוס שיצא לישראל.

פעולה שאליאן היה מעורב בה ושהסתיימה בכישלון הייתה מבצע ברן שהתרחש בשנת 1954. במהלך המבצע נחטף בחו"ל סרן אלכסנדר (אבנר) ישראל, מהנדס בחיל הים לשעבר, על ידי יחידת המבצעים של המוסד והשב"כ, לאחר שנודע בישראל כי פנה לשגרירות של מצרים במערב אירופה בהצעה למסור למצרים מידע צבאי. ישראל הוכנס לארגז שהועלה על מטוס שנשלח מישראל להביאו ארצה, אך במהלך הטיסה מת. גורמי המוות היו מינון יתר של חומר הרדמה שהזריק לו כנראה אליאן בשילוב עם הטמפרטורה הנמוכה ששררה במטוס. לפי הוראתו של איסר הראל המריא המטוס שוב עם הגופה שהושלכה אחר כך למימי הים התיכון.
במשך שנים רבות שמר אליאן על שתיקה ביחס לפעילותו במוסד וחשף את עובדת השתתפותו בפעולה ללכידת אייכמן רק כשלוש שנים לפני מותו.

אליאן שם קץ לחייו בתל אביב ב-17 ביוני 2011, בגיל 88 הוא נקבר בבית העלמין במושבה כנרת.

יונה אליאן היה אחיינו של ז'אק אליאס.

קישורים חיצוניים
----------------

* יוסי מלמן, מת ד"ר יונה אליאן, הרופא שהשתתף בלכידת אדולף אייכמן, באתר הארץ, 17 ביוני 2011
* מיטל יסעור-בית אור, מת הרופא שהרדים את אייכמן בארגנטינה, באתר ynet, 17 ביוני 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  יוסי מלמן ודן רביב, "**מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין**", הוצאת ידיעות ספרים, 2012, עמודים 46–50.
2. ↑  אבי אשכנזי, הרופא שהרדים את אייכמן שם קץ לחייו, באתר nrg‏, 17 ביוני 2011
**TED Notepad** היא תוכנה חינמית ניידת, לעריכת טקסט התואמת למערכות ההפעלה חלונות. התוכנה פותחה במקור כמיזם בית ספר על ידי יוראי שימלוביץ' ב-2001.

מראהָ החיצוני של התוכנה דומה לעורך הטקסט פנקס רשימות, אך היא מספקת תכונות רבות ומתקדמות נוספות, אשר חלקן אף ניסיוניות, כגון השלמת שורה אוטומטית, ועוד.

מבט כולל
--------

התכונות העיקריות של TED Notepad כוללות ממשק פשוט המבוסס על טקסט בלבד, מגוון רחב של כלי עיבוד טקסט, לוחות עריכת טקסט משלימים, נגישות גבוהה באמצעות מקשי קיצור, ומספר גדול של הגדרות ואפשרויות. היישום מציע תכונות חדשניות וניסויים שונים כמו חיפוש משני, או השלמת מילים אוטומטית.

בין התכונות החדשניות קיים חיפוש יסודי, המאפשר לחפש שני דברים שונים בעת ובעונה אחת. עורך הטקסט מאפשר גם לבחור את טקסט המופע הבא במהלך חיפוש. תכונה נוספת יוצאת דופן היא הוספת תיבת דו-שיח, המציעה לבחור טקסט ביחס למיקומו הנוכחי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **TED Notepad** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של TED Notepad

הערות שוליים
------------

1. ↑  TED Notepad download page
**ריח מטאל** הוא אלבום הבכורה משנת 2005 של להקת הבי מטאל ישראלית Metal ScenT, שהיא עצמה באותו הזמן נקראה גם "ריח מטאל". הרעיון שלשמו הוקמה הלהקה היה לשלב בין סגנון המטאל לבין הסגנון הים תיכוני. האלבום מכיל גרסאות כיסוי לשירים ים תיכוניים ידועים בסגנון כבד.

שם הלהקה והאלבום שלה הוא על משקל שם תוכנית הטלוויזיה המתעסקת עם מוזיקה ים תיכונית - ריח מנטה. התוכנית עצמה קידמה את החיבור בין הלהקה לזמרים, ונתנה להם במה. לשם כך, גייסו חברי הלהקה מספר אמנים מתחום הזמר הים תיכוני, ויחד איתם חידשו להיטי זמר ים תיכוני בסגנון הבי מטאל. הלהקה עבדה על האלבום במשך ארבע שנים, ולבסוף ראה האלבום אור בשנת 2005.

באלבום ישנם 10 שירים, כשבכל אחד מהם מתארח זמר ים תיכוני מפורסם אחר בדואט לצד סולן הלהקה, רמי שלמון. בין הזמרים שאיתם שרה הלהקה היו ניסים סרוסי, אביבה אבידן, שלומי שבת ושימי תבורי.

רשימת השירים באלבום
-------------------

1. "אני קורא בשמך" - 3:34
2. "איני יכול" - 3:45
3. "יהיה בסדר" - 4:11
4. "לילה בלי כוכב" - 4:39
5. "פני מלאך" - 4:02
6. "חומות חימר" - 4:15
7. "מה לך ילדה" - 4:00
8. "מנגן ושר" - 2:57
9. "מתוקים" - 3:33
10. "בדד" - 3:48

מבצעים
------

חברי הלהקה
* רמי שלמון - שירה
* אמיר גרינברג - גיטרה
* דרור יקר - גיטרה
* ניר צינמון - גיטרה בס
* רונן ציוני - תופים

זמרים אורחים
* איציק קלה (בשיר "אני קורא בשמך")
* ניסים סרוסי (בשיר "איני יכול")
* אביבה אבידן (בשיר "יהיה בסדר")
* שימי תבורי (בשיר "לילה בלי כוכב")
* יואב יצחק (בשיר "פני מלאך")
* מרגלית צנעני (בשיר "חומות חימר")
* חיים אוליאל (בשיר "מה לך ילדה")
* אבנר גדסי (בשיר "מנגן ושר")
* שלומי שבת (בשיר "מתוקים")
* אלי לוזון (בשיר "בדד")

קישורים חיצוניים
----------------

* MusicBrainz ריח מטאל באתר MusicBrainz

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 6c7c11be-4e56-4c1d-9e48-e93a49ecbea6

 |
פוריסודה
**פוריסודה** (בקאנג'י 振袖, ברומאג'י furisode) הוא סוג של קימונו. זהו הסגנון הפורמלי ביותר של קימונו שנלבש על ידי נשים לא נשואות ביפן. הפוריסודה נתפר ממשי צבוע בצבעים בהירים, והוא בדרך כלל נשכר או נקנה על ידי ההורים בעבור הבת, ללבוש בחגיגות הסאיג'ין שיקי (יום ההגעה לבגרות) בשנה שבה הן מגיעות לגיל 20. באמצעות לבישת הפוריסודה הצעירה מסמנת שהיא רווקה ושהיא בוגרת באופן חוקי, ועל כן מוכנה לנישואים. הפוריסודה דומה לשמלת ערב שנלבשת לדבוטאנט (ערב היציאה לחברה) במערב.

פוריסודה מובחנים על ידי השרוולים הארוכים, בדרך כלל באורך של 39–42 אינץ'. השם פוריסודה מתורגם באופן מילולי לשרוולים (sode) מטלטלים (furi). הפוריסודה נלבש בדרך כלל באירועים חברתיים רשמיים כמו טקס התה וחתונות של בני משפחה.
מאחר שהפוריסודה היא פריט לבוש יקר מאוד, הוא נשכר בדרך כלל בעבור אירוע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פוריסודה** בוויקישיתוף

| לבוש יפני |
| --- |
| לבוש מסורתי | אוואגי • אובי • ג'וניהיטו • ג'ינביי • האנטן • האפי • האקאמה • טומסודה • יוקאטה • סאמואה • סוקוטאי • פונדושי • פוריסודה • קימונו • שאקו |  |
| לבוש מודרני | אופנת לוליטה • תלבושת אחידה ביפן |
| הנעלה | אוואבאקי • גטה • ג'יקה-טאבי • ואראג'י • זורי • טאבי |
שטר של דולר אמריקאי
בתורת המשחקים, **מכירה פומבית של דולר** היא משחק שהוצע בידי הכלכלן מרטין שוביק, ומתאר סיטואציה פרדוקסלית לכאורה בה שרשרת של פעולות רציונליות לכאורה מובילה לתוצאה לא רציונלית.

תיאור המשחק
-----------

המשחק מבוסס על מכירה פומבית בה מוצע למכירה שטר של דולר אחד, אך בתוספת הכלל הבא: לאחר שהוחלט על הזוכה במכירה, גם הוא וגם מציע ההצעה השנייה בגובהה צריכים לשלם את הסכום שהציעו, אך רק הזוכה מקבל את השטר.

בשל כלל זה, המשחק עלול להתפתח באופן הבא: נניח שאחד מהמשתתפים הציע סנט בודד בעד השטר. הדבר כדאי לו, שכן אם יזכה במכירה, ירוויח בצורה זו 99 סנט. עם זאת, מיד לאחר מכן מציע משתתף אחר שני סנט בעד הדולר (מכיוון שכך הוא מבטיח לעצמו רווח של 98 סנט), ובכך גורם למשתתף הראשון להישאר עם הפסד של סנט (שכן הצעתו היא השנייה בגודלה).

המשתתף הראשון, כדי להימנע מהפסד הכסף, יציע סכום גבוה יותר, למשל שלושה סנט, ועל פי אותו היגיון יימשך המשחק עד אשר יציע אחד השחקנים הצעה בגובה 99 סנט (נניח כי ההפרש בין שתי הצעות חייב להיות לכל הפחות סנט).

כעת עומדת בפני השחקן השני הבחירה הבאה: או שיפסיד סכום כלשהו, או שיציע עבור השטר דולר. אם הצעתו תתקבל, הוא אמנם לא ירוויח כלום, אך גם לא יפסיד. עם זאת, הדבר יגרום לשחקן השני להפסיד 99 סנט, ולכן הוא יציע הצעה נוספת, ה**גדולה** מדולר - נאמר, דולר וסנט בודד. כך הוא אמנם מפסיד סנט, אך הפסד זה עדיף לו מאשר הפסד של 99 סנט.

עם זאת, המשחק אינו נגמר כאן; למעשה, ניתן להמשיך אותו על פי היגיון זה ללא הפסקה, כאשר הסכומים שאותם מציעים הצדדים הולכים וגדלים ללא חסם (פרט לחסם שנגזר מכמות הכסף שיש למשתתפים). כך מגיע המשחק לתוצאה אבסורדית, שבה שני השחקנים מפסידים בשל ההשתתפות במכירה הפומבית. המסקנה העולה מניתוח זה היא שההתנהגות הרציונלית היחידה האפשרית ביחס למשחק היא לא להשתתף בו כלל (ואם מישהו כבר משתתף במשחק - הדבר הרציונלי ביותר שהוא יכול לעשות הוא לפרוש מיד). תשובה נוספת אפשרית היא שהראשון שמציע יציע דולר וכך אף אחד אחר לא ירצה להציע אפילו לא סנט נוסף כי הרי הוא מיד יפסיד את מה שהוא מציע. ( אלא אם כן יש כוונה למציע השני להכשיל את הראשון ולשלם סנט אחד בעוד חברו יפסיד דולר שלם ואז המשחק יהפוך להכשלת האחר וכן הלאה..)

לקריאה נוספת
------------

* Martin Shubik: "The Dollar Auction Game: A Paradox in Noncooperative Behavior and Escalation" The Journal of Conflict Resolution, 15, 1, 1971, 109-111

* ויליאם פאונדסטון, **דילמת האסיר**, הוצאת זמורה ביתן, 2000.
* חיים שפירא, "שיחות על תורת המשחקים", הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2008.