recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אור אלון ישראלוב** (נולד ב-2 בספטמבר 2004) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם בהפועל תל אביב מליגת העל ובנבחרת ישראל לנוער עד גיל 19 ועד גיל 20.

קריירת מועדונים
---------------

ישראלוב נולד בשוהם, לעידית ואלדד ישראלוב. החל לשחק כדורגל במחלקת הילדים של מכבי שוהם. בשנת 2015 עבר למחלקת הנוער של הפועל תל אביב.

ב-1 באוגוסט 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של של הפועל תל אביב, כשהחליף את דורון ליידנר בדקה ה-80 בניצחון 0–1 על מכבי פתח תקווה במסגרת גביע הטוטו 2021/2022. ב-25 בדצמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשהחליף את שי אליאס בדקה ה-73 בניצחון 0–2 על עירוני קריית שמונה במסגרת עונת 2021/2022. בסך הכל ערך שבע הופעות בליגת העל, במסגרת עונת הבכורה שלו עמה.

נבחרות ישראל
------------

מאז 2021 ישראלוב משחק בנבחרת ישראל עד גיל 19, והיה שותף להעפלתה של הנבחרת לטורניר הסופי של אליפות אירופה בשנת 2022 בפעם השנייה בתולדותיה. ישראלוב שיחק בארבעה משחקי הנבחרת מתוך החמישה בטורניר הסופי, כולל בהפסד 1–3 לנבחרת אנגליה בגמר, במשחק שהסתיים בניצחון לנבחרת האנגלית לאחר הארכה בתוצאה 1–3.

בסך הכל, לזכותו של ישראלוב 20 הופעות במדי מדי נבחרת הנוער של ישראל עד גיל 19 בכל המסגרות.

לזכותו של ישראלוב גם 6 הופעות במדי נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 20 כששיחק בהרכבה במונדיאליטו 2023, ואף העפיל עמה עד לחצי-הגמר מול נבחרת אורוגוואי עד גיל 20 שנגמר בהפסד 0–1.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אור ישראלוב** בוויקישיתוף
* אור ישראלוב, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר ESPN

הערות שוליים
------------

1. ↑  רענן ברנובסקי‏, "ווינרים אמיתיים": הורי נבחרת הנוער מתגאים בהישג ההיסטורי, באתר וואלה!‏, 3 ביולי 2022
2. 1 2 3  ההתאחדות לכדורגל בישראל - שחקן נבחרות ישראל - אור אלון ישראלוב, באתר www.football.org.il
פירוש נוסף ערך זה עוסק בתת מקלע רוסי. אם התכוונתם למפלגה הסוציאליסטית הפולנית, ראו מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית.

**פפ"ס** (ברוסית: **ППС**; מבטאים - פֶּ.פֶּ.אֶס) הוא תת מקלע תוצרת ברית המועצות, אשר היה בשימוש של הצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה. השם הוא ראשי תיבות של "פיסטולט פולמיוט סודייבה" (Пистолет-пулемёт Судаева - "תת מקלע של סודייב"), והוא קרוי על שם מתכננו אלכסיי סודייב.

פיתוח ושימוש
------------

תת מקלע פפ"ס פותח בשנת 1942 על ידי אלכסיי סודייב, מהנדס שעבד במפעלי הנשק "ססטרורצק" בלנינגרד. מטרתו של התמ"ק פפ"ס היה להיות כלי נשק קומפקטי, המסוגל לירות בקצב אש דומה לקצב אש של תמ"ק פפ"ש – התמ"ק התקני של הצבא האדום באותם הימים. פפ"ס יועד לצוותי טנקים, צנחנים ולוחמי יחידות הסיור. כמו כן בשל ממדיו פפ"ס התאים ללוחמה בשטח בנוי יותר מפפ"ש.

בנוסף לתכונות אלו פפ"ס היה גם זול יותר בייצור לעומת הפפ"ש - הן מבחינת שעות העבודה והן מבחינת כמויות חומרי גלם ליחידה. אחת הסיבות לחסכון בשעות העבודה בייצור פפ"ס היא העובדה כי הורכב מחלקי מתכת בלבד, אשר יוצרו על ידי מכונות, לעומת פפ"ש, שהכיל גם חלקים מעץ שהצריכו עבודה ידנית.

הייצור של פפ"ס החל בנובמבר 1942, היחידות הראשונות סופקו לכוחות שהגנו על לנינגרד. בקיץ 1943 הוכנס לייצור דגם משופר, אשר כונה פפ"ס-43. עד לסיום המלחמה יוצרו כ-500,000 פפ"ס משני הדגמים.

לאחר המלחמה הופסק ייצור פפ"ס, אך הוא נשאר בשירות הצבא הסובייטי (בעיקר ביחידות מיוחדות) עד לאמצע שנות ה-60, אז הוחלף ב-AKMS.

בשנות ה-40 סופק הפפ"ס גם לחלק מבעלות בריתה (באותם הימים) של ברית המועצות - סין, קוריאה הצפונית ופולין. משמר הגבול הפולני השתמש בתמ"קי פפ"ס עד לאמצע שנות ה-80. 
כמו כן מכרה ברית המועצות את הרישיון לייצור פפ"ס לכמה מדינות: פינלנד (שם יוצר תחת השם M-44 ), סין (יוצר תחת השם "דגם 54") וספרד (שם יוצר תחת השם DUX-53).

לאחר התפרקות ברית המועצות נותרו מלאי גדולים של תמ"ק פפ"ס ברוסיה, אוקראינה ובלארוס. לפי מספר מקורות משטרת בלארוס השתמשה בהם עד לסוף שנות ה-90. במשטרת אוקראינה הם היו בשימוש עד לשנת 2005. במהלך הלחימה במזרח אוקראינה נצפה שימוש בתמ"ק פפ"ס על ידי הבדלנים הפרו-רוסים וגם על ידי יחידות מתנדבים של צבא אוקראינה.

נתונים טכניים
-------------

חיילי משמר הגבול הפולני חמושים בתמ"קי פפ"ס. צילום מ-1964.
* תחמושת - 7.62x25 מילימטר
* משקל (ריק) - 3.04 ק"ג
* אורך כולל - 615 מילימטר (820 מ"מ עם קת פתוחה)
* אורך הקנה - 272 מילימטר
* קצב אש - 700 כדור בדקה
* הזנה - מחסנית של 35 כדורים
* טווח מעשי מקסימלי - 200 מטר
* מהירות לוע - 500 מטר לשנייה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פפ"ס** בוויקישיתוף
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה, העוסק בעלון שבת לציבור הדתי, עם הערך "מצב רוח".
עמוד השער של גיליון 135
**מצב הרוח** הוא עלון שבת פופולרי בציבור הדתי-לאומי. עורך העיתון הוא חגי הוברמן. העלון החל לצאת מסוף שנת 2008.

העלון המודפס מופץ בבתי הכנסת בכל רחבי הארץ, ובנוסף במדיה הדיגיטלית לעשרות אלפי מנויים. יו"ר העלון הוא שאול יהלום ומנכ"לי העלון הם אלי עציון ושוקי גולובינסקי בעלי משרד הפרסום אשדיר. לצד הכתבות הרבות מתפרסמות מודעות לציבור ומדורים של רבנים ורבניות. בעיתון יש טורים של מנחם רהט, עמיעד טאוב, נחמן שפירא (שמשמש גם כרכז המערכת), פרופסור אשר כהן ויהונתן דובוב. שאול יהלום כותב בכל שבוע בדף האחורי את מדור ביקורת המסעדות של העלון. מדי שבוע מחולקים כ-45,000 גיליונות של העלון בבתי כנסת של הציבור הדתי לאומי.

ביקורת על העלון
---------------

מכיוון שהעלון מגדיר את עצמו כעיתון הוא מפרסם כתבות ומדורי פובליציסטיקה, שאינם מדורים קלאסיים בעלוני שבת. באתר כיפה, בטור "המעלעל", שסוקר את עלוני השבת השונים, נמתחה ביקורת על מדורים אלו מכיוון שלדעת הכותב אין מקומם של מדורים מסוג זה בבתי הכנסת.

ב-6 בפברואר 2012, בעקבות פרסומים בתקשורת על כך שאמון הציבור בבית המשפט העליון הולך ויורד, התלוננה דורית ביניש, נשיאת בית המשפט העליון לשעבר, על כך שעלוני השבת מסיתים את הציבור נגדה. בתגובה לדבריה של ביניש אמר חגי הוברמן, עורך העלון, "אם אמירת אמת נחשבת להסתה אז אין ספק כי אנחנו נמשיך להסית".

קישורים חיצוניים
----------------

* מצב הרוח, ברשת החברתית פייסבוק
* כתבה בעלון מצב הרוח על שירות לאומי
* גיליונות מצב הרוח

הערות שוליים
------------

1. 1 2  פרסום בעיתון "מצב הרוח" באמצעות דיוק פרסום
2. ↑  יונתן אוריך, השבוע מקונן המעלעל על העלונים החדשים, וחושף מה שבר את גבאי בית הכנסת, ‏י"ד אלול ה'תשס"ח
3. ↑  יקי אדמקר, בייניש מתלוננת: "עלוני השבת מסיתים נגדי", פרסום באתר בחדרי חרדים, ‏6 בפברואר 2012
דה פיליפס בשנת 1949
**מריה תרזה דה פיליפיס** (11 בנובמבר 1926 – 8 בינואר 2016) הייתה נהגת מרוצים איטלקית, והאישה הראשונה שהתחרתה במרוץ פורמולה 1. הופעת הבכורה שלה בפורמולה 1 הייתה ב-18 במאי 1958, אך היא השתתפה בחמישה מרוצי גרנד פרי בלבד. אף שקריירת המרוצים שלה בפורמולה 1 הייתה קצרה, היא זכורה כחלוצה בתחום הספורט המוטורי ולרשותה עומדים ניצחונות במרוצים בכלי רכב אחרים.

ילדותה
------

דה פיליפיס נולדה ב-11 בנובמבר 1926 בנאפולי שבאיטליה, הצעירה מבין חמישה ילדים של רוזן איטלקי ואם ספרדייה. אביה היה הבעלים של פאלאצו מריגליאנו, טירה מהמאה ה-16 בנאפולי ושל פאלאזו ביאנקו (הארמון הלבן) ליד קסרטה. בנערותה הייתה רוכבת סוסים וטניסאית נלהבת.

בגיל 22 החלה דה פיליפיס בקריירת המרוצים שלה. שניים מאחיה אמרו לה שהיא לא תוכל להתקדם, וניסו להכשיל אותה ולהמר שתהיה איטית. היא ניצחה במירוץ הראשון שלה, כשהיא נוהגת על פיאט 500 בנסיעה של 10 ק"מ בין סלרנו לקאווה דה טירני. היא המשיכה לנהוג באליפות איטליה לרכבי ספורט, וסיימה במקום השני בעונת 1954. מזראטי הביאה אותה כנהגת מותג כשראה את הפוטנציאל שלה.

דה פיליפיס לקחה חלק באירועי מרוץ מוטוריים שונים, כולל מרוצי גבעות וסיבולת, לפני שניתנה לה הזדמנות לנהוג על פורמולה 1. היא סיימה במקום השני במירוץ מכוניות ספורט בגראנד פרי בנאפולי בשנת 1956, כשהיא נוהגת על מזארטי 200S.

פורמולה 1
---------

מזארתי הייתה יצרנית שילדות פורמולה 1 מצליחה שהעמידה מספר צוותים מנצחים לתחרויות בשנות ה-50. ב-1957 זכה חואן מנואל פאנגיו עם מזראטי 250F באליפותו החמישית והאחרונה. הקבוצה נסוגה רשמית מהספוט בסוף אותה השנה, אך רבים מהרכבים נותרו כשהם משמשים נהגים פרטיים. ב-18 במאי 1958 ניתנה לדה פיליפס הזדמנות להתמודד בגראנד פרי מונקו, בסיבוב השני של עונת פורמולה 1 על אחד המזראטי 250F. מבין 31 המשתתפים רק מחצית אמורים היו להעפיל לאליפות, ודה פיליפס פיגרה ב-5.8 שניות ולא הצליחה. באותה השנה בגרנד פרי הבלגי הורשו כלל הנהגים להתחרות, ודה פיליפס הגיעה למקום האחרון, כ-34 שניות אחרי טוני ברוקס. באותו המרוץ הייתה האישה היחידה בין 82 נהגים גברים.

במהלך הקריירה שלה היא השתתפה בשבעה מרוצי גרנד פרי, מתוכם חמישה מקצי מוקדמות, שמהם העפילה ל-3 מרוצים, אך לא הצליחה לזכות בניקוד בסבב האליפות. המקום הכי גבוה שלה היה החמישי, במרוץ סירקוזה באיטליה.

פרישה
-----

שנת 1958 הייתה שנה טרגית בה נהרגו מספר נהגי פורמולה 1 במהלך התחרויות. ב-1 במרץ 1959 נהרג גם ראש צוות פורשה, ז'אן בהרה. דה פיליפס שאמורה הייתה להתחרות באותה האירוע החליטה לעזוב את ענף הספורט לאחר כ-20 שנים של נהיגת מרוצים.

בסביבות שנת 1960 התחתנה עם הכימאי האוסטרי תיאודור חוסק והקימה משפחה. היא התרחקה מכל צורות המרוצים המוטוריים עד שנת 1979 אז הצטרפה למועדון הבינלאומי של נהגי F1 לשעבר גרנד פרי, והמשיכה לתפקיד סגנית הנשיא בשנת 1997. היא הייתה גם חברה מייסדת במועדון מזראטי בשנת 2004, והייתה ליושבת הראש שלו.

ב-8 בינואר 2016 נפטרה דה פיליפס בגיל 89.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מריה תרזה דה פיליפיס** |

* ליאור ברטל, ‏עשתה היסטוריה: הנהגת הראשונה במרוצי הפורמולה 1, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 4 ביולי 2020

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2014036477
* VIAF: 308181218
* WorldCat: lccn-no2014036477

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מריה תרזה דה פיליפיס"**.
**צַבתָן נקוד** או **צבתן מצוי** (שם מדעי: *Forficula smyrnensis*), המכונה גם **חרק מספריים** או **חיית מספריים**, הוא חרק מסוג צבתן השייך למשפחת הצבתניים.

הצבתן הוא חרק לילי בעל גלגול חסר. אורכו בין 16 ל-26 מילימטרים, כולל הצבת. כנפי החפיה של הצבתן קצרות מאוד, כרבע מאורך הבטן בלבד, ובמרכזן כתם לבנבן - הכתמים שעל שמם נקרא הצבתן "נקוד". כנפי התעופה גדולות, אולם במנוחה הן מקופלות מספר פעמים לאורך ולרוחב, עד שהן נראות כזוג נוסף של כתמים לבנים המבצבץ מתחת לכנפי החפיה. צבע גופו של הצבתן חום אך ראשו, חזהו ורגליו בהירים יותר. לראשו שני מחושים בעלי עשרה מקטעים. לזכר גוף ארוך מלנקבה, צבת רחבה יותר בבסיסה ומעוקלת יותר. לנקבה צבת דקה יותר וישרה, בדומה לצבת הנימפות. בטנו של הזכר מחולקת לעשרה מקטעים כולל הצבת, ולנקבה רק 8 מקטעים.

מזון
----

בדומה לשאר בני משפחתו, הצבתן הנקוד ניזון בעיקר מצמחים ומפרחים כגון דליה, ציפורן וורד, אך לעיתים הוא צד גם חרקים קטנים כגון כנימות, דגיגי כסף ואחרים.

התנהגות
-------

כרוב בני משפחתו, הצבתן הנקוד מעדיף מקומות אפלים, מוגנים וחשוכים. בשעות היום הוא מסתתר בסדקים ובחריצים אפלים ולחים, ובלילה הוא יוצא לחפש מזון. כאשר הוא מרגיש מאוים או בשעת ציד, הצבתן מקמר את הצבת מעל גבו.

בחורף מטילות הנקבות צבר ביצים לבנות במקום אפלולי, כדוגמת חללים תחת אבנים, בין עלי שלכת או בסדקים בקיר. בשונה מרוב החרקים, הנקבה שומרת על הנימפות לאחר בקיעתן ומאכילה אותן כחודש וחצי, עד שהן עומדות ברשות עצמן. במהלך תקופה זו הנימפות משילות את עורן כארבע פעמים. 

תפוצה: הצבתן הנקוד הוא מין מזרח תיכוני. התפוצה בישראל: צפון הארץ ומרכזה, כל השנה, בעיקר בחורף.

נזקים לאדם
----------

למרות מראהו המאיים, הצבתן אינו מהווה סכנה לאדם ואינו מזיק לו.

תמונות
------

* 
* זכר מחפש מזוןזכר מחפש מזון
* זכר מחפש מזוןזכר מחפש מזון
* זכר נימפהזכר נימפה
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צבתן נקוד** בוויקישיתוף
* צבתן נקוד, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* צבתן נקוד, באתר GBIF (באנגלית)
**וינצ'נצו קמפוריני** (באיטלקית: **Mario Arpino**‏; נולד ב-21 ביוני 1946) הוא גנרל בדימוס בחיל האוויר האיטלקי, אשר כיהן כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 2008-2011.

ביוגרפיה
--------

קמפוריני נולד בקומו ב-21 ביוני 1946. ב-1965 הוא התגייס לחיל האוויר האיטלקי, ועבר הכשרה כטייס קרבי. ב-1985 הוא הועלה לדרגת קולונלו, וב-1988 מונה למפקד יחידת הטיסה הניסויית של פראטיקה די מארה. ב-1993 הוא הועלה לדרגת גנרל של בריגדה אווירית, ובאפריל 1996 מונה למפקח התעופה הימית בחיל האוויר. בנובמבר 1997 הוא הועלה לדרגת גנרל של דיוויזיה אווירית ומונה למפקח חיל האוויר לבטיחות טיסה. באפריל 2001 הוא מונה לסגן ראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) וכיהן בתפקיד עד פברואר 2004. ב-20 בספטמבר 2006 הוא מונה למפקד חיל האוויר. ב-11 בפברואר 2008 הוא מונה לראש מטה ההגנה. הוא כיהן בתפקיד עד 17 בינואר 2011, ולאחר מכן מונה ליועץ לשר החוץ פרנקו פראטיני.

במהלך הבחירות באיטליה ב-2018, קמפוריני התמודד על מקום בסנאט מטעם מפלגת אירופה פלוס. הוא התמודד על מחוז הבחירה של קומו, אולם לא נבחר. הוא חבר במכון לעניינים בינלאומיים (IAI) ובקרן איטליה-ארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וינצ'נצו קמפוריני** בוויקישיתוף   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**
* וינצ'נצו קמפוריני באתר משרד ההגנה האיטלקי
**דמוקרטיה חדשה** (ביוונית: **Νέα Δημοκρατία**; בקיצור **ND**) היא מפלגה שמרנית-ליברלית ביוון, שמכהנת כמפלגת השלטון. במפה הפוליטית המפלגה מוגדרת כמפלגת מרכז ימין. לאורך שנים רבות נאבקה על השלטון עם יריבתה העיקרית, התנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית. 

המפלגה נוסדה בשנת 1974 על ידי קונסטנדינוס קרמנליס ובאותה שנה קמה ממשלת יוון הראשונה במהלך הרפובליקה ההלנית השלישית בראשותה. המפלגה היא חברה במפלגת העם האירופית ונכון לשנת 2019 היא מחזיקה ב-158 מושבים (מתוך 300) בפרלמנט ההלני ואילו בפרלמנט האירופי היא מחזיקה ב-8 מתוך 21 מושביה של יוון.

המפלגה זכתה בבחירות הכלליות ביוון בשנת 2012 והקימה ממשלה בראשותו של מנהיג המפלגה אנטוניס סמאראס. לאחר הבחירות הכלליות ביוון - ינואר 2015 המפלגה הפסידה למפלגת השמאל סיריזה ונותרה כמפלגה הגדולה ביותר באופוזיציה. עם זאת, בשנת 2015 נבחר פרוקופיס פבלופולוס ממפלגה זו כנשיא יוון, תפקיד סמלי מעיקרו.

בבחירות שנערכו ב-7 ביולי 2019, הפסיד ציפראס ומפלגתו "סיריזה" למועמד מפלגת דמוקרטיה חדשה קיריאקוס מיצוטאקיס**,** שהחליף אותו כראש ממשלת יוון כאשר המפלגה השיגה רוב מוחלט של 158 מושבים בפרלמנט ההלני.

אידאולוגיות
-----------

מצעה של המפלגה בבחירות הכלליות ביוון בשנת 2012 כלל גלגול החובות כחלק ממשבר החוב של יוון, קיצוץ ההוצאה הציבורית ב-11.7 מיליארד אירו עד 2016 במקום עד 2013-2012 כפי שיוון הבטיחה בשנים קודמות ותמיכה בהפחתת מיסים והרחבת משך הזמן לקבלת דמי אבטלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דמוקרטיה חדשה** בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דמוקרטיה חדשה (ביוונית)

* דמוקרטיה חדשה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מפלגת "הדמוקרטיה החדשה" זכתה בבחירות ביוון; "נשארים בגוש היורו", באתר TheMarker
2. ↑  הבחירות ביוון: מפלגת השמאל סיריזה תקים ממשלה עם מפלגת היוונים העצמאים הימנית, באתר הארץ

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7643836-3

 |
**קלארנס ראלף הובנר** (באנגלית: **Clarence Ralph Huebner**‏; 24 בנובמבר 1888 – 23 בספטמבר 1972) היה גנרל בצבא ארצות הברית, אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייו

הובנר נולד ב-24 בנובמבר 1888 בבאשטון, קנזס, ובשנת 1910 התגייס לצבא ארצות הברית. הובנר שירת ברגימנט הרגלים ה-18, ובשנת 1916 קודם לדרגת סמל.

במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם הובנר כחלק מרגימנט הרגלים ה-28, שהשתייך לדיוויזיה ה-1, ולחם עמו בקרב סן-מייל ובמתקפת מז-ארגון. במהלך הקרבות נהרג מפקד הגדוד ה-2 של הרגימנט, והובנר מונה למחליפו. על פעולותיו בקרבות קיבל הובנר את עיטורי צלב השירות המצוין (2 פעמים), מדליית השירות המצוין וכוכב הכסף.

לאחר המלחמה מילא הובנר תפקידי מטה והדרכה שונים, ובין השנים 1929–1933 פיקד על פורט-לינוורת'.

### מלחמת העולם השנייה

בשנת 1943 מונה הובנר למפקד הדיוויזיה ה-1, לאחר שמפקדה טרי אלן הודח בשל חוסר משמעת בדיוויזיה. הובנר שיקם את המשמעת בדיוויזיה, והוביל אותה במהלך הפלישה לנורמנדי בלחימה בחוף אומהה. לאחר מכן פיקד הובנר על הדיוויזיה במהלך מבצע קוברה, בקרב על אאכן ובקרב יער הורטגן. בינואר 1945 מונה הובנר למפקד הקורפוס ה-5 במקום לאונרד ג'רואו, ופיקד עליו במהלך פלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה, וכוחותיו היו הראשונים שיצרו קשר עם הצבא האדום על נהר האלבה.

### לאחר המלחמה

במהלך שנת 1949 היה הובנר מפקד כוחות הכיבוש האמריקנים בגרמניה, ובשנת 1950 פרש מהצבא. לאחר מכן מונה למפקד ההגנה האזרחית בניו יורק, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1961.

ב-23 בספטמבר 1972 מת הובנר בביתו בוושינגטון די. סי. ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון, וירג'יניה, יחד עם שתי נשותיו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קלארנס הובנר** בוויקישיתוף
* קלארנס הובנר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2013096940
* NARA: 17407935
* SNAC: w6bm7fhw
* VIAF: 308180908
* WorldCat: lccn-no2013096940

 |
**ניסן צור** (נולד ב-15 בינואר 1973) הוא עיתונאי ישראלי המשמש ככתב חדשות החוץ של העיתון "מעריב" והאתרים "ערוץ 7" ו"דבר ראשון", ומדווח מאירופה למספר כלי תקשורת נוספים בישראל ובעולם. כמו כן מפרסם צור מאמרים וכתבות באתר "וואלה! NEWS" ובעיתון "מקור ראשון". צור מתגורר בפולין.

בשנת 2013 היה צור מועמד לתואר "עיתונאי השנה" בפולין, וכתבתו "קדיש על מיליוני דולרים" אף זכתה בפרס היוקרתי "כתבת התחקיר הטובה ביותר בפולין בשנת 2013" מטעם איגוד העיתונאים הפולני (פול')‏[דרוש מקור].

צור הוא הבעלים של אתר החדשות "Nissnews" המתמקד בכתבות בנושאי יהדות וישראל, החיים היהודיים בעולם וגילויים בלעדיים הקשורים לעולם היהודי במחוץ לישראל .

ביוגרפיה
--------

צור נולד בכפר סבא. הוא סיים בשנת 1995 לימודי תקשורת ועיתונאות בבית הספר ללימודי תקשורת של נתן ברון, בבית ציוני אמריקה. לאחר מכן המשיך ללימודי "קופרייטינג, פרסום ויחסי ציבור" ב"הבצפר" של חברות הפרסום והדיגיטל. הוא החל את קריירת העיתונאות שלו כאשר כתב עבור השבועון "ערים" בשנת 1994. בשנת 2005 הוא עבר להתגורר בפולין והחל משנת 2007 משמש ככתב חדשות החוץ של עיתון "מעריב" באירופה. לאחר מכן החל לשמש גם ככתב חדשות חוץ עבור אתר "ערוץ 7". בעבר דיווח צור עבור כלי תקשורת רבים נוספים בישראל ובעולם ובהם אתר "nrg", הרדיו הממלכתי הפולני, השבועון הבריטי "ג'ואיש כרוניקל", אתר "זמני ישראל", וכן עבור כלי התקשורת האלקטרוניים ובהם "רדיו ללא הפסקה", גלי צה"ל, "כאן ב'" ועוד.

בשנת 2013 היה צור מועמד לתואר "עיתונאי השנה" בפולין, ולאחר מכן זכה בפרס "כתבת התחקיר הטובה ביותר בפולין בשנת 2013" עבור כתבתו "קדיש על מיליוני דולרים" יחד עם העיתונאי הפולני ווייצ'ך סורמץ'.

צור מרצה בחוג ללימודי תקשורת ועיתונאות במספר אוניברסיטאות בפולין[דרוש מקור].

חיים אישיים
-----------

צור נשוי לאזרחית פולין אב לבת ומתגורר בעיר קראקוב, אחיו הוא יועץ התקשורת (וחבר הכנסת לשעבר) רונן צור.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של ניסן צור
* יום הזיכרון לשואה ולגבורה - ניסן צור גר בפולין: "הופתעתי לטובה מהיחס שלהם כלפיי", ראיון אצל גבי גזית ברדיו ללא הפסקה, 8 באפריל 2013
* ניסן צור, למה החלטתי לעזוב את התקשורת הישראלית, באתר העין השביעית, 22 באוקטובר 2017
* ריאיון עם ניסן צור (בפולנית)
* ניסן צור, Collegium Civitas

הערות שוליים
------------

1. ↑  „Forbes" nominowany do nagrody Grand Press (בפולנית)
2. ↑  קדיש על מיליוני דולרים
3. ↑  Prize from Polish Journalist's Union(הקישור אינו פעיל)
4. ↑  רדיו ללא הפסקה
5. ↑  Lecturer of our Department won a prize of Polish Journalist Union, University of Rzeszow
6. ↑  Collegium Civitas

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007390415505171

 |
**רונאלד ג'ייסון "רון" אלדרד** (באנגלית: **Ronald Jason "Ron" Eldard**; נולד ב-20 בפברואר 1965) הוא שחקן קולנוע אמריקאי. 
התפרסם בתפקידיו בסרטים "בלאק הוק דאון", "בית של חול וערפל", "פגיעה קטלנית" ו"סליפרס".

ביוגרפיה
--------

אלדרד נולד בלונג איילנד, ניו יורק, הצעיר מבין שבעה אחים ואחיות. משפחתו מרקע נוצרי ממוצא אירי וסקוטי.

אמו של אלדרד נהרגה בתאונת דרכים כשהיה ילד והוא נשלח לחיות עם קרובי משפחה.

סיים בהצטיינות לימודי הדרמה שלו ב"תיכון פיורלו לאגוארדיה לאומנות ולמוזיקה" שבניו יורק.

לפני שנכנס לתחום המשחק היה אלדרד מתאגרף מקצועי.

קריירה
------

הופיע לראשונה בתפקיד ראשי בקומדיה "אהבת אמת" ומשני בקומדיה "תתפגר פרד".

ב-1992 השתתף בדרמה "ניחוח אישה" בה גילם את השוטר גור.

אלדרד התפרסם באמצע שנות ה-90 בעונה השנייה של סדרת הדרמה "ER" בתור הפרמדיק ריי שפרד המנהל מערכת יחסים עם האחות קרול האת'וויי אותה מגלמת ג'וליאנה מרגוליס.

שיחק בתפקידים משמעותיים בדרמת הפשע של בארי לוינסון "סליפרס" בתפקיד ההרוצח השכיר ג'ון ריילי, בקומדיה השחורה "ארוחת הערב האחרונה" לצידן של קמרון דיאז ואנבת' גיש בתור האקדמאי הליברלי פיט ובסרטה הראשון של אנג'ליקה יוסטון כבמאית "לברוח מקרולינה". שיחק בסוף שנות ה-90 בסרט מותחן האסונות שובר הקופות בהפקתו של סטיבן ספילברג "פגיעה קטלנית" בתור ד"ר אורן מונש, מפקד מעבורת החלל "המשיח". קיבל שבחים על תפקידו הראשי בתור הטוראי דייוויד מאנינג בסרט המלחמה של HBO "כשנדם קול החצוצרות", המבוסס בעיקרו על הקרב על יער הורטגן ועל השלכותיו.

בשנת 2001 שיחק אלדרד את טייס מסוק ה"UH-60 בלק הוק" השבוי מייקל דוראנט בדרמת המלחמה של רידלי סקוט "בלאק הוק דאון".

בשנת 2002 שיחק בסרט האימה "ספינת רפאים" בתור דוג' מצוות מחלצי הספינות של קפטן שון מרפי אותו מגלם גבריאל ביירן.

קיבל את התפקיד המפורסם והמוצלח בקריירה שלו ב-2003 בדרמה "בית של חול וערפל" בתור השריף לסטר בורדון שעוזר לקתי ניקולו אותה מגלמת ג'ניפר קונלי, להשיב את ביתה לאחר שהוא נמכר למשפחת גולים אירניים.

ב-2005 גילם את התפקיד הראשי של בלש משטרת ניו יורק ג'ים דונבאר בסדרת המשטרה "צדק עיוור".

ב-2006 שיחק בדרמה הספרותית "שקרים באפלה" בתפקיד השוטר הגזען דני מרטין.

פילמוגרפיה נבחרת
----------------

* אהבת אמת (1989)
* פרד המתפגר (1991)
* ניחוח אישה (1992)
* ארוחת הערב האחרונה (1995)
* מנוולת מקרוליינה (1996)
* סליפרס (1996)
* פגיעה קטלנית (1998)
* *The Runner* ‏(1999)
* מיסטרי, אלסקה (1999)
* בלאק הוק דאון (2001)
* ספינת רפאים (2002)
* רק נשיקה (2002)
* בית של חול וערפל (2003)
* שקרים באפלה (2006)
* דיגרס (2007)
* מת מזמן (2007)
* סופר 8 (2011)
* *Poker Night*‏ (2014)
* *Higher Power*‏ (2018)

### טלוויזיה

* הממזרה מקרולינה (1996) - סרט טלוויזיה
* כשנדם קול החצוצרות (1998) - סרט טלוויזיה
* צדק עיוור (2005)
* אבות ובנים (2005) - סרט טלוויזיה
* המעגל העשירי (2008) - סרט טלוויזיה

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של רון אלדרד

* רון אלדרד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* רון אלדרד, באתר AllMovie (באנגלית)

* רון אלדרד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007389356905171
* BnF: cb141748533 (data)
* GND: 142149691
* ISNI: 0000 0000 4957 9624
* LCCN: nr97036761
* NKC: xx0157596
* NTA: 184607426
* SUDOC: 079948472
* VIAF: 56819645
* WorldCat: lccn-nr97036761

 |
**הוועד המרכזי של יהודי פולין** (ביידיש: **צענטראל קאָמיטעט פון די יידן אין פוילן**; בפולנית: **Centralny Komitet Żydów w Polsce** או **Centralny Komitet Żydów Polskich**) היה הארגון שייצג את יהודי פולין במחצית השנייה של שנות ה-40, משלהי מלחמת העולם השנייה.

בתקופת המלחמה התפתחה התארגנות יהודית במהירות רבה בפולין המשוחררת, עוד לפני תום המלחמה בשטח פולין. בלובלין, המקום שבו היה המרכז הזמני של המדינה הפולנית החדשה, החלו להתקבץ שרידי היהודים מן השטחים המשוחררים, בקבוצות קטנות. אחד המשרדים הראשונים שקמו ליד "הוועד הפולני" היה "המדור לסיוע לאוכלוסייה היהודית".

בשנת 1944 הוקם 'הוועד המרכזי הזמני של יהודי פולין'. הרכבו הראשון היה: ד"ר שלמה הירשנהורן (יו"ר), ד"ר ראובן פלדשוה (בן-שם), מרדכי זונשיין ומנדל (מקס) קוסובר. אחר-כך צורפו אליו יונס טורקוב ואחרים. לאחר מכן, צורף גם הקומוניסט מארק ביטר. בארגון היו נציגים מהפלגים הציוניים, הקומוניסטים, הבונד, הפרטיזנים היהודים והדמוקרטים היהודים.

בנובמבר 1944, לאחר שד"ר אמיל זומרשטיין הסכים להתייצב בראש הוועד המרכזי, הוקם המוסד באופן פורמלי, תחת השם 'הוועד היהודי המרכזי הזמני'. לאחר הקמת הוועד, פורסמו הודעות על כך בעיתונות הפולנית, ויהודים מרחבי פולין הוזמנו ללובלין, וקיבלו כתבי מינוי שהסמיכום לפעול כחברי הוועד במקומותיהם. הנציגים קיבלו גם תמיכה כספית לנצרכים, בגדים לחלוקה וגיליונות לרישום שמות היהודים במקומותיהם.

כמוסד דמוקרטי, נקראו כל נציגי הוועדים המקומיים לוועידה בלובלין בנובמבר 1944, במטרה לבחור את הוועד המרכזי. הוועידה אישרה בלי הצבעה את הרכב הוועד שפעל לפני הבחירות. הוועד הקים מחלקות: חיפוש קרובים ורישום, עזרה רפואית, ילדים ונוער, עזרה במזון ובביגוד, פרודוקטיביזציה וייעוץ משפטי.

לאחר הוועידה הסכימה ממשלת פולין כי לא תיעשה מעתה שום פעולה בענייני היהודים בלי ידיעת הוועד.

בינואר 1945, עם שחרורה של ורשה, העתיק הוועד את מושבו אל הבירה ורשה.

הוועד המרכזי של יהודי פולין קידם תחייה כלכלית, חברתית ותרבותית של הקהילה היהודית בפולין בעידוד ממשלת פולין ובתמיכה מיהודי ארצות הברית. הוועד סייע להתיישבות יהודים במערבי פולין, בעיקר בשלזיה תחתית. הוועד סייע בחידוש חינוכם של ילדים יהודים ביידיש ובפולנית, וסייע לחקלאות ולתעשייה יהודית. הוועד סייע בהקמת מרפאות ובתי יתומים, בניסיון להתמודד עם צורכי ניצולי השואה, בהם בית הילדים באוטבוצק. 

הוועד סייע בהוצאה לאור של כתבי עת יהודיים ובהקמת תיאטראות ביידיש וארגוני תרבות. הוועד תמך בוועדה ההיסטורית היהודית.

ראו גם
------

* הקואורדינציה הציונית לגאולת ילדים יהודים

קישורים חיצוניים
----------------

* אנדז'יי ז'ביקובסקי, הוועד היהודי המרכזי של יהודי פולין (אורכב 28.05.2020 בארכיון Wayback Machine), באתר המכון ההיסטורי היהודי בוורשה, 12 בנובמבר 2013 (באנגלית)
* נטליה אלקסיון, הוועד המרכזי של יהודי פולין, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית)
* נחום בוגנר, הקואורדינציה הציונית לגאולת ילדים יהודים, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
* צענטראל קאמיטעט פון די יידן אין פוילן, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  **The World Reacts to the Holocaust**, David S. Wyman, Charles H. Rosenzveig (eds.), p. 109-110

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007259515705171
* BnF: cb150769487 (data)
* GND: 1230563-7
* ISNI: 0000 0001 2189 0813
* LCCN: nr90027089
* NKC: kn20050408034
* SUDOC: 109160886
* VIAF: 153970843
* WorldCat: lccn-nr90027089

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:נק"ל   
פרמטרים [ שנות שירות ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

מקלע RPD
**מקלע RPD** (מרוסית: **Ручной пулемёт Дегтярева**, מבוטא כ"**Ruchnoy Pulemyot Degtyaryova**", בתרגום חופשי לעברית: מקלע קל של דגטיאריוב) הוא מקלע קל שפותח בברית המועצות.

פיתוח ושימוש
------------

המקלע פותח בשנת 1944 על ידי וסילי דגטיאריוב. המקלע נועד להחליף את מקלע DP (שגם אותו תכנן וסילי), אשר היה עד אז מקלע כיתתי תקני ביחידות חיל הרגלים של הצבא האדום. המקלע עבר סדרת ניסויים בשדה הקרב בשלהי מלחמת העולם השנייה והחל משנת 1949 הוכנס לשירות בצבא ברית המועצות. המקלע סופק גם למדינות ברית ורשה ולסין (שם גם יוצר תחת השם "דגם 56"). במשך שנות ה-60 הוצא מקלע RPD מהשירות בצבא הסובייטי והוחלף במקלע RPK.

מקלעי RPD סופקו לווייטנאם, למדינות ערב (מצרים, סוריה, עיראק), למדינות אפריקה, בהן שלטו משטרים קומוניסטיים ולארגוני מחבלים, דוגמת אש"ף. במקלעי RPD (תוצרת סין) השתמשו המורדים במלחמת אפגניסטן. במדינות רבות באפריקה ובאסיה מקלע זה נמצא בשימוש עד היום.

חייל מצרי עם מקלע RPD במהלך תמרון רב לאומי Bright Star '85 בשנת 1985
מקלעי RPD רבים נתפסו על ידי צה"ל במהלך מלחמת ששת הימים, מלחמת יום הכיפורים ומלחמת לבנון הראשונה. המקלע היה בשימוש של יחידות מיוחדות בצה"ל עד השנים האחרונות - כך למשל יחידת אגוז השתמשה במקלעים אלו בכל תקופת פעילות ברצועת הביטחון בדרום לבנון.

הנדסה ומבנה
-----------

ה-RPD הוא מקלע אוטומטי הניזון בשרשיר תחמושת ממתכת שלא ניזוק גם בתנאים קשים. שרשיר התחמושת למקלע מכיל 50 כדורים. ניתן לחבר מספר שרשירים זה לזה בעזרת כדור, שמוכנס לתוך הקצוות של השרשירים. השרשירים מוכנסים לתוך תוף מתכת, אשר יכול להכיל עד שני שרשירים (100 כדורים). תוף התחמושת מולבש על המקלע ומזין את הכדורים מצידו השמאלי של המקלע. קת המקלע עשויה עץ, ישנה ידית אחיזה בדומה לזו של אקדח והדק מכני אשר מתפעל את המקלע. חצובה מתקפלת בעלת 2 רגליים מורכבת קרוב לקצה הקנה. כוונות מובנות מורכבות על המקלע, אחת מלפנים ואחת מאחור.

נתונים טכניים
-------------

* קליבר: 7.62x39 מ"מ
* משקל: 7.4 ק"ג (ריק), עם תוף מלא - 8.9 ק"ג
* אורך כללי: 1037 מ"מ
* אורך קנה: 520 מ"מ
* הזנה: חגורת תחמושת 100 כדורים
* קצב אש: כ-650 כדורים לדקה
* מהירות לוע: 735 מטר לשנייה
* טווח יעיל: 800 מטר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקלע RPD** בוויקישיתוף
* - מקלע RPD באתר world.guns
**נסרוללה מועין נג'אפבאדי** (בפרסית: **نصرالله معین**; נולד ב-19 בינואר 1952), הידוע תחת שם הבמה **מועין** (בפרסית: **معین**; באנגלית: **Moein**), הוא זמר פופ איראני. בגיל 18 הוא החל את הקריירה שלו במוזיקה ובשירה. הסינגל "Yeki Ra Doost Midaram*",* שפורסם ב-1979, זכה להצלחה רבה והפך אותו למפורסם. לאחר המהפכה האיראנית היגר מועין לארצות הברית, כתוצאה מהטלת הגבלות על פעילי מוזיקה. שם המשיך את הקריירה שלו עם יציאת אלבומו הרשמי הראשון בשם "Miparstam".

תחילת חייו וקריירה
------------------

מועין נולד בנג'פאבאד, עיר במחוז איספהאן שבאיראן, למשפחה דתית ממעמד הביניים. מאז ילדותו מועין התעניין במוזיקה. מועין החל את הקריירה שלו בגיל 18. מועין הוציא את השיר הראשון שלו ב-1979 בטהראן עם הכותרת "Yeki Ra Doost Midaram".

הוא החל את הקריירה האמנותית שלו כזמר ברדיו והוציא מספר אלבומים לפני שהוציא לאור ב-1983 את האלבום "Miparastam", שזכה לתשומת לב רבה באיראן. בשנים האחרונות, מועין זכה להערכה רבה באיראן והוא ניגן בקונצרטים ברחבי העולם. למועין יש מיומנות בהצגת יצירות רומנטיות ועצובות, שקשורה לצריבה ולעצב החבוי בקולו.

חיים אישיים
-----------

בגיל 38 הוא התחתן עם ספרדייה. שנתיים לאחר מכן נולד ילדו הראשון.

מועין נפרד מאשתו וחי לבד במשך זמן מה. הוא התחתן בפעם השנייה. אשתו השנייה היא איראנית בשם פנתיאה, איתה יש לו בת.

מועין הוא כיום תושב אמריקה ומתגורר באנסינו, לוס אנג'לס.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מועין

* אתר האינטרנט הרשמי של מועין
* ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מועין** בוויקישיתוף
* מועין, ברשת החברתית פייסבוק

* מועין, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* מועין, ביישום טלגרם

* מועין, ברשת החברתית אינסטגרם

* מועין, סרטונים בערוץ היוטיוב

* מועין, באתר אייטונס (באנגלית)

* מועין, באתר ספוטיפיי

* מועין, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* מועין, באתר דיזר

* מועין, באתר Discogs (באנגלית)

* מועין, באתר Songkick (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "BBCPersian.com". *www.bbc.com*. נבדק ב-2023-05-14.
2. ↑  "گفتگو با معین ۱". *BBC News فارسی* (בפרסית). 2012-05-10. נבדק ב-2023-05-14.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 4021 5015
* LCCN: n2008216799
* MusicBrainz: 8db023aa-23b6-4c05-bfd7-6494aafdebde
* VIAF: 16710063
* WorldCat: lccn-n2008216799

 |
מפתח השיטה, ד"ר ויליאם בייטס
**שיטת בייטס** היא שיטה של רפואה אלטרנטיבית מהמאה ה-19, שלפי התומכים בה יכולה להביא לשיפור הראייה ללא משקפיים. השיטה מעולם לא הוכחה כמשפרת את יכולת הראייה, ואין מחקרים המוכיחים את יעילותה.

תיאור השיטה
-----------

השיטה פותחה בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 על ידי הרופא ד"ר ויליאם בייטס. לאחר תצפיות רבות בילדים ומבוגרים, הגיע ד"ר בייטס למסקנה שהמצב הנפשי והגופני משפיעים על הראייה. מצבי לחץ יכולים ליצור בעיות ראייה או להחמיר בעיות כאלה; ופעמים רבות הם מובילים לאימוץ הרגלי ראייה לקויים. השיטה של בייטס מבוססת על ההנחה שהעיניים באופן טבעי יודעות כיצד לתפקד באופן אופטימלי, גם ללא משקפיים.

בייטס מביא דוגמאות רבות לכך שאיכות הראייה משתנה בהתאם ליחסנו למידע שאנו קוראים או רואים, כך שייתכן שנראה במטושטש את הכתוב על הלוח בשיעור מתמטיקה, לדוגמה, ואילו בשיעור ספרות נראה בבירור את הכתוב, מאותו מרחק.

תרגיל כיסוי העיניים*.*
מתן מנוחה לעיניים, והרפייתן מהווים מרכיב חשוב בשיטה. אחד התרגילים הבסיסיים הוא כיסוי העיניים: הנחת הידיים על העיניים למשך חמש דקות או יותר, מספר פעמים ביום.

רופאי העיניים והאופטומטריסטים מתנגדים לשיטה זו, בין השאר כיוון שמצב העיניים משתנה מספר פעמים במהלך היום, ולכן ההסתמכות על מדידה בנקודת זמן אחת אינה מהימנה. טענה נוספת שעולה היא שלו הייתה שיטה כה יעילה, נגישה, זולה, פשוטה ואפשרית לתיקון הראייה, לא היה מספר רב כל-כך של אנשים לקויי ראייה הנזקקים לשירותיהם של רופאי העיניים והאופטומטריסטים.

ראו גם
------

* רפואה אלטרנטיבית
* רפואה אלטרנטיבית - מונחים

לקריאה נוספת
------------

* ד"ר בייטס, **שיטת ד"ר בייטס - ראיה משופרת ללא משקפיים** (הוצאת אור-עם)
* יעקב שלחין, **שיפור הראייה לפי שיטת בייטס** - ספר הדרכה שימושי לשיפור ראייה לקויה (הוצאת אסטרולוג)
* גבריאלה בר **כשרופאת העיניים מאבד משקפיים - ספר הדרכה לשיפור הראייה**,
* ד"ר מאיר שניידר **ריפוי עצמי בתנועה** (הוצאת מודן)
* סימה מיכאלי **לראות טוב יותר** (הוצאת מילוא)
* הארי בנג'מין **ראייה משופרת ללא משקפיים** (הוצאת אור-עם)
* ד"ר מאיר שניידר **מאיר עיניים** עשרה צעדים טבעיים לשיפור ראייה מיטבי יצא ב 9/2018 (הוצאת פוקוס)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שיטת בייטס** בוויקישיתוף
* תרגילי עיניים המבוססים על שיטת בייטס
* עדנה אברמסון, האיש שנולד עיוור ואימן את המוח שלו לראות, באתר ynet, 22 במאי 2011
* אהוד מקסימוב, ‏מבעד לעדשה: המטפל שריפא את עצמו מעיוורון, בעיתון מקור ראשון, 15 בנובמבר 2018

הערות שוליים
------------
**יוסף רביקוב** (ז' בשבט תרס"ג, 4 בפברואר 1903 – ח' באדר א' תשמ"א, 12 בפברואר 1981) היה סופר ומתרגם ישראלי.

ביוגרפיה
--------

נולד בסקידל שבפלך גרודנו של האימפריה הרוסית, ברוסיה הלבנה (כיום בבלארוס), לרבקה-לאה והרב משה יעקב רביקוב. בחודש ספטמבר 1913 עלה עם משפחתו לארץ ישראל, והמשפחה התיישבה בכפר אוריה. הרב קוק, שהיה אז רבן של יפו והמושבות, שכנע את אביו לעבור ליפו. הוא למד בבית הספר "תחכמוני" ביפו. בשנת 1920 החל ללמוד ב"בצלאל", בתמיכה כלכלית של "המזרחי", אולם לאחר שהתמיכה פסקה נאלץ להפסיק את לימודיו.

בשנת 1925 החל לפרסם מאמרים ב"הפועל הצעיר". בשנת 1926 תרגם עבור העיתון סיפור קצר של הרצל בשם "קנייני החיים". למד באוניברסיטה העברית בירושלים. החל משנות ה-20 ועד קום המדינה עסק בעבודות מנהל ומזכירות שונות, בין השאר באגודת הקומיסיונרים בתל אביב ובהתאחדות בעלי בתי המלון והפנסיונים בארץ ישראל.

משנות ה-50 הקדיש את כל זמנו לכתיבה, ובעיקר עסק בתרגום ועיבוד של ספרות ילדים ונוער. במשך השנים תרגם עשרות ספרים, רובם מספרות העולם הפופולרית באותה תקופה. בין תרגומיו: סדרת ספרי ז'ול ורן, וכן מספריהם של ויקטור הוגו, אמיל זולא, אונורה דה בלזק, ומסיפורי האחים גרים, הנס כריסטיאן אנדרסן ויוהנה ספירי. בשנת 1955 יצא לאור תרגומו של את אחת הגרסאות לספרו הנודע של מיגל דה סרוואנטס "דון קישוט" בשם "האברך המחונן דון קיחוט די לה מנשה".

פרסם רשימות ומאמרים וכן סיפורים קצרים בעיתונים שונים, ובהם "החברה", "יוזמה", "חרות". את הפיליטונים פרסם בשם העט "רב אשי".

רביקוב, כמו שלוש מאחיותיו, לא נישא מעולם.

מספריו ותרגומיו
---------------

* **הרצל** – פואמה מאת ברוך ירושלים (1956)
* **מאגדות ערב**
* **מאגדות טורקיה**
* **האברך המחונן דון קיחוט די לה מנשה** – מיגל דה סרוואנטס
* **מבחר המשלים** – ז'אן דה לה פונטן
* **פניני גרים** – מבחר אגדות וסיפורים
* **פניני אנדרסן** – מבחר אגדות וסיפורים
* **וינצי המוזיקאי הקטן** – יוהנה ספירי
* **היידי בת ההרים** – יוהנה ספירי
* **ילדי גריטלי** – יוהנה ספירי

### ספרי ז'ול ורן

* **המצודה על הרי הקרפטים**
* **הנמרים**
* **פיל הקיטור** (חלק שני של **הנמרים**)
* **הרפתקאותיו של עיקש**
* **מסעותיו והרפתקאותיו של קפיטן קוק**
* **מרטין פז**
* **סודו של מדען גרמני**
* **קלוביס דארדנטור**
* **הקרן הירוקה**
* **געש הזהב**
* **מלגה למסע**
* **האורינוקו המופלא**
* **מולדת שנייה**
* **משפחה בלי שם**

קישורים חיצוניים
----------------

* כתבי יוסף רביקוב בפרויקט בן-יהודה
* רשימת הפרסומים של יוסף רביקוב, בקטלוג הספרייה הלאומית
* דוד תדהר (עורך), "יוסף רביקוב", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך י (1959), עמ' 3484

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298231605171
* GND: 1219945293
* ISNI: 0000 0000 6695 5011
* LCCN: n99265941
* VIAF: 82303878
* WorldCat: lccn-n99265941

 |
**סועאד עאמירי** (בערבית: **سعاد العامري**; נולדה בשנת 1951) היא סופרת פלסטינית, אדריכלית, ופרופסורית לארכיטקטורה באוניברסיטת ביר זית.

ביוגרפיה
--------

הוריה של עאמירי ברחו מיפו במהלך מלחמת העצמאות ב-1948 אל עמאן שבירדן. שם נולדה וחיה עד שעזבה לביירות שבלבנון, כדי ללמוד אדריכלות באוניברסיטה האמריקנית בביירות, ובהמשך באוניברסיטת מישיגן ואוניברסיטת אדינבורו.
כשחזרה לביקור ברמאללה ב-1981, פגשה את סלים תמרי, סוציולוג מאוניברסיטת ביר זית, איתו נישאה מאוחר יותר, ונשארה.

בין השנים 1991 ל-1993 הייתה עאמירי חברה במשלחת שלום פלסטינית בוושינגטון. היא עוסקת בכמה יוזמות שלום מרכזיות של נשים פלסטיניות וישראליות.

היא מנהלת ומייסדת מרכז ריוואק (באנגלית: RIWAQ בערבית: رواق) לשימור אדריכלי, המרכז הוקם בשנת 1991 והיה הראשון מסוגו שעמל על שיקום והגנה על המורשת האדריכלית הפלסטינית.

ב-2006 מונתה עאמירי כסגנית יו"ר חבר הנאמנים של אוניברסיטת ביר זית.

מתגוררת בעיר רמאללה.

כתיבה
-----

ספרה "קפוצ'ינו ברמאללה (רשימות מן הסגר)" (יצא שוב באנגלית בשם: **Sharon and My Mother-in-Law: Ramallah Diaries**) תורגם ל-19 שפות כאשר התרגום לערבית היה רב-מכר בצרפת והספר אף זכה בשנת 2004 בפרס ויארג'ו היוקרתי באיטליה יחד עם הסופרת מנואלה דבירי. הספר מבוסס על אימיילים ומכתבים של עאמירי ובו היא מתארת את חיי היומיום של האנשים סביבה בעיר מגוריה, רמאללה, המנסים לחיות את חייהם, בעיקר תחת עשרת חודשי המצור על רמאללה ב-2002. זהו סיפורם של הנשים והגברים בבית וברחוב, ולא של הלוחמים או של המנהיגים.

ספרה האחרון, גולדה ישנה פה (באנגלית: **Golda slept here** בהוצאת בלומסברי), המתאר מה פירוש הדבר לאבד את הבית ולא "להרגיש בבית" שוב, זכה בפרס נונו האיטלקי (2014).

ספריה
-----

* 2003 - **"קפוצ'ינו ברמאללה (רשימות מן הסגר)"** תרגום: רוני מאירשטיין, הוצאת בבל
* 2010 - **Nothing to Lose But Your Life: An 18-Hour Journey With Murad**
* 2010 - **Menopausal Palestine: Women At The Edge**
* 2013 - **Golda Slept Here**

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סועאד עאמירי** בוויקישיתוף
* האתר של מרכז ריוואק לשימור אדריכלי
* אריאנה מלמד, קפה אצל סועאד, באתר ynet, ראיון עם סועאד עאמירי מ-24 ביוני 2003
* TED רמאללה, בביצוע סועאד עאמירי, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  אריאל שרון וחמותי, באתר הכל שקרים
2. ↑  Sharon and My Mother-In-Law: Ramallah Diaries by Suad Amiry, באתר BookDragon של Smithsonian Asian Pacific American Center (APAC)
3. ↑  Viareggio-Versilia International Prize
4. ↑  איך זה באמת ברמאללה מאת ד"ר נעמה כרמי, בבלוג שלה "קרוא וכתוב"
5. ↑  Suad Amiry  באתר של The Center for the Humanities
6. ↑  זיוה אלפסי, אשה קשוחה, דעתנית, אמיצה ופלסטינית גאה, באתר הארץ, 15 ביולי 2003  
בתיה גור, למה מותר לדפוק בסיר מאוחר בלילה?, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2003

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007361416505171
* BIBSYS: 90362166
* BNE: XX1706035
* CiNii: DA15085390
* GND: 129436631
* ICCU: CFIV096672
* ISNI: 0000 0000 6795 9057
* LCCN: nr91000083
* NTA: 283001763
* SUDOC: 119514834
* VIAF: 97622080
* WorldCat: lccn-nr91000083

 |
**אנדריס ואנינס** (בלטבית: **Andris Vaņins**; נולד ב-30 באפריל 1981) הוא כדורגלן עבר לטבי ששיחק בעמדת השוער. כיום משמש כמאמן של נבחרת לטביה עד גיל 19.

קריירה
------

ואנינס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ונטספילס ובגיל 17 הצטרף לקבוצה הבוגרת.

בשנת 2003 ואנינס חתם בפ.צ. מוסקבה והצטרף לקבוצת המילואים שלה. בשנת 2005 חזר ללטביה וחתם בוונטה, בה שיחק רק משחק אחד. במחצית השנייה של העונה, המועדון פורק וכל שחקנים שוחררו וואנינס חזר לקדנציה שנייה בוונטספילס.

בעונות 2006, 2007 ו-2008 נבחר לשוער העונה בלטביה. ב-2009, הוא התחיל לחפש מועדון בחו"ל, אך בסופו של דבר הוא נאלץ לפתוח את בעונה הבאה עם FK Ventspils, בגלל משא ומתן לא מוצלח. בפברואר 2009 הוא יצא למשפט עם מועדון ליגת העל הרוסי רובין קאזאן.

בקיץ 2009 חתם בפ.צ. סיון מליגת העל השווייצרית. ב-19 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–2 לפנרבחצ'ה.

ב-17 ביוני 2016, ואנינס חתם בפ.צ. ציריך לשלוש שנים. ב-25 ביולי 2016 ואנינס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–2 נגד וינטרטור. בשנת 2020 סיים את חוזהו במועדון, וחזר לפ.צ. סיון כמאמן שוערים.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-28 בפברואר 2001 ואנינס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת לטביה בניצחון 0–2 נגד ליכטנשטיין. לזכותו של ואנינס 100 הופעות בנבחרת והוא מדורג במקום ה-7 ברשימת שיאני ההופעות שלה בכל הזמנים.

תארים
-----

ונטספילס
* ליגת העל הלטבית: 2006, 2007, 2008
* הגביע הלטבי: 2007

פ.צ. סיון
* הגביע השווייצרי: 2010/2011, 2014/2015

פ.צ. ציריך
* הגביע השווייצרי: 2017/2018
* ליגת האתגר השווייצרית: 2016/2017

נבחרת לטביה
* הגביע הבלטי: 2008, 2012

אישיים
* שוער העונה בליגת העל הלטבית: 2006, 2007, 2008
* כדורגלן השנה בלטביה: 2008, 2013, 2015, 2016, 2017
* שוער העונה בליגת העל השווייצרית: 2009/2010, 2010/2011
* כדורגלן השנה בפ.צ. סיון: 2009/2010, 2010/2011, 2011/2012, 2012/2013

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדריס ואנינס** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 1638154137632915370001
* WorldCat (עם VIAF): 1638154137632915370001

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"אנדריס ואנינס"**.
**אירינה ולרייבנה שייחלאיסלאמובה** (ברוסית: **Ири́на Вале́рьевна Шайхлисла́мова**; ידועה בשם הבמה **אירינה שייק**; נולדה ב-6 בינואר 1986) היא דוגמנית-על רוסייה.

ביוגרפיה
--------

שייק נולדה בעיר ימנזלינסק שבמחוז צ'ליאבינסק שבברית המועצות דאז (רוסיה של ימינו), לאב וולגה-טטרי ולאם רוסייה. לאחר לימודיה התיכוניים החלה ללמוד שיווק, אך טרם סיום הלימודים היא פרשה ונרשמה יחד עם אחותה הגדולה לבית ספר ליופי. שם צד יופייה את עינו של סוכן דוגמניות. בשנת 2004 זכתה בתחרות היופי "מיס צ'ליאבינסק".

שייק החלה לדגמן בגיל 19 בפריז, ושימשה כפרזנטורית של חברת אינטימיסי במשך שלוש שנים, וכן הצטלמה לגיליון של ויקטוריה'ס סיקרט. בשנת 2009 חתמה על חוזה עם סוכנות הדוגמנות IMG.

שייק הופיעה חמש פעמים בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד והייתה לנערת שער שלו.

שייק תורמת כספים רבים לבית החולים שבעיר הולדתה ימנזלינסק וכן לפרויקטים שונים של צדקה ברוסיה.

ב-2011 ביקרה בישראל ודגמנה לדני מזרחי.

בשנת 2014 השתתפה בשתי סצנות בגרסה המחודשת ל"הרקולס", בכיכובו של דוויין "דה רוק" ג'ונסון.

חיים אישיים
-----------

בשנים 2010–2015 בן זוגה היה הכדורגלן הפורטוגלי כריסטיאנו רונאלדו. בינואר 2015 הם נפרדו.

באפריל 2015 החלה שייק במערכת יחסים עם השחקן האמריקאי בראדלי קופר, ב-21 במרץ 2017 נולדה בתם ליה. ביוני 2019 דווח כי קופר ושייק נפרדו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אירינה שייק** בוויקישיתוף
* 
* 

* אירינה שייק, ברשת החברתית פייסבוק

* אירינה שייק, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* אירינה שייק, ברשת החברתית אינסטגרם
* אירינה שייק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* נשות הכדורגלנים: אירינה שייק לכריסטיאנו רונאלדו, באתר וואלה!
* הדוגמנית אירינה שייק בארץ

הערות שוליים
------------

1. ↑  עידן יוסף-ימין, ‏דיווח: בראדלי קופר ואירינה שייק נפרדו רשמית, באתר ‏מאקו‏, 7 ביוני 2019

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX5601477
* VIAF: 188163332351202642114
* WorldCat (עם VIAF): 188163332351202642114

 |
חורבת מעלית פחם במפעל בנזין סינתטי מתקופת מלחמת העולם השנייה (אי גה פארבן; פוליצה, פולין)
**תהליך ברגיוס** הוא שיטה לייצור פחמימנים נוזליים לשימוש כדלק סינתטי, על ידי הידרוגנציה של ליגניט (פחם חום) בטמפרטורה ולחץ גבוהים. התהליך פותח לראשונה על ידי פרידריך ברגיוס ב-1913, שזכה בפרס נובל לכימיה בשנת 1931.

התהליך
------

ליגניט או פחם תת-ביטומני, נטחנים לאבקה דקה, ומעורבבים עם שמן תעשייתי כבד הממוחזר מהתהליך. בדרך כלל מוסיפים זרז כלשהו לתערובת. במהלך השנים פותחו מספר זרזים, ביניהם טונגסטן או מוליבדנום סולפיד, בדיל או ניקל אולאט ואחרים.

מכניסים את התערובת לכור (כלי התגובה). התגובה מתרחשת בטמפרטורה של 400 עד 500 מעלות צלזיוס, ולחץ גז מימן של 20 עד 70 פסקל. התגובה מייצרת שמנים כבדים, בינוניים, בנזין וגזים. ניתן לתאר את סך התגובה כך:

{\displaystyle n{\rm {C}}+(n+1){\rm {H}}\_{2}\rightarrow {\rm {C}}\_{n}{\rm {H}}\_{2n+2}}

ניתן להעביר את הפרקציות השונות לעיבוד נוסף (כמו פיצוח, רפורמציה קטליטית) לייצור דלק סינתטי באיכות הרצויה. בסך הכל, 97% מהפחמן בחומר התגובה מומר לדלק סינתטי. ניתן לייצר את המימן הדרוש לתהליך מפחם, בעזרת תהליך רפורמצית קיטור.

התהליך שימש את גרמניה הנאצית להפקת דלק נוזלי לשימושה בזמן מלחמת העולם השנייה - לגרמניה היו משאבי פחם גדולים, אך הסתמכה על יבוא נפט, ובעת המלחמה יבוא זה נפגע קשות. כיום, החברה הדרום אפריקנית סאסול משתמשת בתהליך דומה לייצור דלק נוזלי מפחם.

ראו גם
------

* תהליך פישר-טרופש
* תהליך קאריק

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תהליך ברגיוס** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה של פרידריך ברגיוס באתר קרן נובל
* דף מחלקת האנרגיה האמריקנית בנושא המרת פחם לדלק נוזלי
**נסיך אסטוריאס** (בספרדית: **Príncipe de Asturias**) או **נסיכת אסטוריאס** (בספרדית: **Princesa de Asturias**) הוא תואר המוענק ליורש העצר הספרדי, וקודם לכן ליורש העצר של כתר קסטיליה. נסיכת אסטוריאס הנוכחית היא הנסיכה לאונור, בתו של פליפה השישי, והיא מחזיקה בתואר זה מאז שנת 2014.

התואר נוצר בשנת 1388 במסגרת הסכם שנחתם בין חואן הראשון, מלך קסטיליה לבין ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר. בהסכם זה נקבע כי בנו של חואן הראשון יינשא לבתו של דוכס לנקסטר וכי יוענק תואר חדש, נסיך אסטוריאס, ליורש העצר של קסטיליה, בדומה לתארים דומים המוענקים ליורשי עצר בממלכות אחרות (כגון נסיך ויילס באנגליה והדופן בצרפת). וכך בנו של חואן הראשון, הנסיך אנריקה (לימים אנריקה השלישי, מלך קסטיליה), היה הראשון לשאת בתואר נסיך אסטוריאס.

בתחילה הקנה התואר למחזיקו את הבעלות על אדמות נסיכות אסטוריאס, ונסיך אסטוריאס רשאי היה למנות ראשי עיר, שופטים וכו' שייצגו אותו באסטוריאס. ואולם המלכים הקתוליים החליטו לשלול מהתואר את סמכויותיו ולהופכו לתואר כבוד סמלי בלבד, החלטה שקוימה גם על ידי מלכי ספרד שהשתייכו לבית הבסבורג ולבית בורבון (שושלת המלוכה הנוכחית בספרד).

בנוסף לתואר נסיך אסטוריאס, מחזיק יורש העצר הספרדי במספר תארים דומים: נסיך חירונה, נסיך ויאנה, דוכס מונטבלנק, רוזן סרברה ולורד בלגר. תארים אלו מוענקים לו מכוח היותו יורש העצר של ממלכת ספרד ולכן גם של הממלכות ההיסטוריות שאוחדו לממלכת ספרד.

נסיך אסטוריאס מחזיק בתוארו רק כל עוד הוא יורש העצר של מלך ספרד; אם למשל נולד אדם אחר שהופך ליורש העצר על פי סדר ההורשה, התואר עובר מיד אליו. דוגמה ייחודית לכך היא הנסיכה איזבל מבורבון, אשר פעמיים החזיקה בתואר נסיכת אסטוריאס ופעמיים איבדה אותו: בפעם הראשונה היא קיבלה את התואר מיד עם הולדתה ב-1851 והחזיקה בו עד שב-1857 נולד אחיה הצעיר, אלפונסו נסיך אסטוריאס. כאשר אלפונסו הוכתר ב-1875 כאלפונסו השנים עשר, היא הייתה שוב לנסיכת אסטוריאס עד שאיבדה את התואר לטובת בתו הבכורה של המלך, מרסדס, נסיכת אסטוריאס, שמלכה על ספרד במשך מספר חודשים בין פטירתו של אביה ללידתו של אחיה, שהוכתר מייד עם לידתו למלך אלפונסו השלושה עשר.

נסיכת אסטוריאס עומדת בראש קרן נסיך אסטוריאס המעניקה את פרסי נסיך אסטוריאס היוקרתיים, אשר בחלוקתם החל פליפה השישי בעת כהונתו כנסיך אסטוריאס. כמו כן, היא מעניקה בכל שנה את גביע נסיך אסטוריאס, גביע הליגה הספרדית השנייה בכדורסל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נסיך אסטוריאס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נסיך אסטוריאס
פירוש נוסף ערך זה עוסק בסל מטבעות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו אקו.

**יחידת המטבע האירופאית**, הנקראת גם **אקו** (מאנגלית **European Currency Unit - ECU**), היא סל מטבעות שהונהג על ידי השוק האירופי המשותף והאיחוד האירופי טרם להשקת האירו.

לאחר ביטול הסכם ברטון-וודס בשנת 1971, שקבע רצועת ניוד בשער החליפין של מטבעות שונים לעומת הדולר האמריקני, מדינות השוק האירופי המשותף החליטו על רצועת ניוד בין המטבעות השונים בשוק. הסכם רצועת הניוד היה קשה לאכיפה, במיוחד עבור המדינות החלשות. הממלכה המאוחדת, צרפת ואיטליה עזבו את ההסכם תוך שנים מעטות, וכך למעשה הוא קרס.

בשנת 1979 מדינות השוק האירופי המשותף החליטו על הקמת המערכת המוניטרית האירופית (EMS). בבסיסה של המערכת עמד מנגנון שער החליפין, שקבע רצועת ניוד של 2.25% (6% עבור הלירה האיטלקית) בין מטבעות השוק האירופי ליחידת מטבע חדשה, יחידת המטבע האירופית. יחידת המטבע האירופית הושקה ב-13 במרץ 1979 כסל מטבעות בהרכב ובערך זהים לאלה של יחידת החישוב האירופית שקדמה לה.

עם השנים גבר השימוש ביחידת המטבע האירופית, והתרחב לתחומים רבים, מסחר, איגרות חוב, סיוע בינלאומי, ועוד. יחידת המטבע האירופית שימשה כמטבע מרכזי לסחר בינלאומי, בזכות היתרון שלה כסל מטבעות לעומת מטבע שתלוי בבנק מרכזי אחד. עם זאת, יחידת המטבע האירופית מעולם לא שימשה ככסף מזומן (אם כי מפעם לפעם הוטבעו מטבעות זיכרון עם ערכים נקובים ביחידת המטבע האירופית).

ב-1 בינואר 1999 האירו החליף את יחידת המטבע האירופית, שער המטבע נקבע כ-1 אירו = 1 אקו. בניגוד ליחידת המטבע האירופית, האירו הוא מטבע בפני עצמו ולא סל מטבעות או יחידת מטבע. המטבעות שהרכיבו את יחידת המטבע האירופית, פרט ללירה שטרלינג, לקרונה הדנית ולדרכמא היוונית, הוצמדו לאירו בשער חליפין קבוע, יחד עם המרק הפיני והשילינג האוסטרי.

קישורים חיצוניים
----------------

* יחידת מטבע אירופית, דף שער בספרייה הלאומית

| מטבעות שקדמו לאירו ומטבעות נוספים של מדינות האיחוד האירופי |
| --- |
| מטבעות לאומיים של מדינות האיחוד שהוחלפו | שילינג אוסטרי • לירה איטלקית • פונט אירי • פרנק בלגי • מארק גרמני • גילדן הולנדי • גילדן דרום גרמני • דרכמה יוונית • פרנק לוקסמבורגי • לטס לטבי • ליטאס ליטאי • לירה מלטזית • טולר סלובני • קורונה סלובקית • פזטה ספרדית • אשקודו פורטוגלי • מרק פיני • פרנק צרפתי • לירה קפריסאית • קונה קרואטית • קרון אסטוני | EU Flag |
| מטבעות אחרים שהוחלפו | יחידת מטבע אירופית (אקו) • פרנק מונוגסקי • לירה סן מרינזית • לירת הוותיקן |
| מטבעות ב-ERM II | כתר דני |
| מטבעות אחרים שלא הוחלפו | ליש"ט בריטית • קורונה צ'כית • פורינט הונגרי • זלוטי פולני • קרונה שוודית • לב בולגרי • לאו רומני |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007536493105171
* BnF: cb12041757d (data)
* GND: 4131675-7
* HDS: 013668
* LCCN: sh87000584

 |