recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**רפאל חמיצר** (בגרמנית: **Raphael Chamizer**;‏ 10 במאי 1882 – 28 באוקטובר 1957) היה רופא ופסל גרמני-ישראלי.

קורות חיים
----------

חמיצר נולד בלייפציג שבגרמניה, לאגנס ולמזרחן מוריץ (מרדכי) חמיצר. אביו היה מזרחן, מנהל המחלקה המזרחנית בהוצאת בנש-דרוגולין (גר'). מוריו בבית הספר, שזיהו את כישרונו, ביקשו למושכו ללימודי אמנות או אדריכלות, אך הוא בחר ברפואה עם סיום לימודיו התיכוניים ב-1902. הוא למד רפואה באוניברסיטת לייפציג, ולאחר שעבר את מבחני המדינה בשנת 1907 התמחה בקליניקה האוניברסיטאית בלייפציג. בתום שנת התמחות קיבל הסמכה לעסוק ברפואה, ופתח מרפאה בלייפציג. באותה שנה קיבל גם תואר דוקטור, על תזה בנושא "הקשר הפיזיולוגי והפתולוגי בין בלוטות החלב הנשיות לתחום איברי המין" (Über den physiologischen und pathologischen Zusammenhang zwischen den weiblichen Brustdrüsen und der Genitalsphäre). את אמנות הפיסול גילה בעת ביקור באיטליה, שם התרשם מעבודותיו של גלברטי. עם שובו לגרמניה החל לפסל בלא שעבר הכשרה מסודרת. נושא עבודותיו היה דמויות מן המקורות כגון איוב, שלומית לצד יצירות כגון ה"פילוסוף", "הנביא" ועוד.
בשנת 1936 הופיעה בהוצאת ראובן מס מונוגרפיה על יצירתו מאת ארי אבן-זהב, שראתה אור בתרגום עברי ב-1937.

בשנת 1938 עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. בארץ עסק בפיסול לצד עבודתו כרופא.

בנו, עמנואל חמיצר, נהרג במלחמת העצמאות בקרב על ניצנים. נכדו הוא החידונאי דן חמיצר.

נפטר ב-1957. נקבר בבית העלמין קריית שאול.

לקריאה נוספת
------------

* ארי אבן-זהב, **רפאל חמיצר**, ירושלים: ר' מס, 1937.
* עפרת, גדעון, **מקורות הפיסול הארצישראליים**, הרצליה: מוזיאון הרצליה, 1990.

* Ari Ibn-Sahav, *Raphael Chamizer. das plastische werk*, Berlin: Rubin Mass, 1936.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רפאל חמיצר** בוויקישיתוף
* מ. ל. רופא ופסל (שנה לפטירתו), דבר, 7 בנובמבר 1958
* הפסל רפאל חמיצר – שנה לפטירתו, דבר, 7 בנובמבר 1958

* Dr. Andrea Lorz (Leipzig), Dr. med. Raphael Chamizer – Arzt, Literat, Bildhauer, *Ärzteblatt Sachsen* 2/2011, pp. 76-78 (בגרמנית)
* Raphael Chamizer, Arzt und Bildhauer, in: Hubert Lang, Leipzig (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ralf Julke, Eine Studioausstellung im Böttchergässchen erzählt die Geschichte der Familie von Raphael Chamizer aus Leipzig, Leipziger Internet Zeitung, 26. Juni 2019
2. ↑  Dr. med. Raphael Chamizer – Arzt, Literat, Bildhauer
3. ↑  רפאל חמיצר באתר חברה קדישא ת"א–יפו.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 722833
* NLI: 987007297110905171
* GND: 142817759
* ISNI: 0000 0001 0763 3060
* VcBA: 495/353427
* VIAF: 160311624
* WorldCat: viaf-160311624

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 

במתמטיקה, **שדה ארכימדי** הוא שדה סדור המקיים את תכונת ארכימדס, שפירושה הוא שאיברי השדה אינם יכולים להיות גדולים מכל מספר טבעי. לדוגמה, השדה הממשי הוא שדה ארכימדי, בעוד שהשדה \ \mathbb{R}((x)) של טורי לורן מעל השדה הממשי, אינו ארכימדי. ידוע שכל שדה ארכימדי הוא תת-שדה של שדה המספרים הממשיים.

תכונת ארכימדס ושדה ארכימדי קרויים על שם ארכימדס מסירקוזה, שקבע שניתן להשוות כל שני קטעים ממשיים: אם מניחים עותקים של הקטע הקצר בזה אחר זה, בסופו של דבר אפשר יהיה לעבור את הקטע הארוך. בניסוח מודרני, זוהי בדיוק תכונת הארכימדיות של השדה הממשי. 

מושג הארכימדיות יוחס לראשונה באופן מפורש לשדות בסביבות 1900, על ידי המתמטיקאי האוסטרי אוטו שטולץ (אנ') (1842-1905).

הגדרה
-----

כל שדה סדור הוא בעל מאפיין 0, ולכן מכיל עותק של המספרים הרציונליים והשלמים. 

התכונות הבאות שקולות זו לזו, ושדה סדור המקיים אותן הוא **ארכימדי**: 

* לכל איבר a בשדה, קיים מספר טבעי כך ש- {\displaystyle \ a<n}.
* לכל איבר חיובי a בשדה, קיים n טבעי כך ש- {\displaystyle \ 1/n<a}.
* קבוצת המספרים הטבעיים אינה חסומה בשדה.
* קבוצת המספרים הרציונליים צפופה בשדה (במובן של קבוצות סדורות: בין כל שני מספרים יש מספר רציונלי).

בתכונת ארכימדס משתמשים כדי לנסח מחדש מושגי יסוד באנליזה, כמו למשל התכנסות של סדרה. על-פי ההגדרה המקובלת, סדרה {\displaystyle \ \{a\_{n}\}} מתכנסת לגבול a אם לכל {\displaystyle \ 0<\epsilon }, מרחקם של אברי הסדרה מ- a, ממקום מסוים ואילך, קטן מ- \ \epsilon. הארכימדיות מאפשרת להחליף את \ \epsilon  במספר מהצורה \ 1/n, ובכך לבנות סדרות שבהן האיבר ה- n-י תלוי ב- n.

קשר לתכונות אחרות
-----------------

תכונת ארכימדס מתקיימת בכל שדה סדור שהוא שלם במובן של קיום חסם עליון, אבל אינה נובעת מן התכונה החלשה יותר, של שלמות במובן הטופולוגי. מצד שני, בשדה סדור ארכימדי, שני התנאים לשלמות מתלכדים. לפרטים, ראו שדה סדור שלם.

ארכימדיות עוברת בתורשה לתת-שדות (כל תת שדה של שדה ארכימדי הוא ארכימדי). 

שדה סדור שהוא גם שלם (במובן של חסמים, ולכן ארכימדי), לא ניתן להרחיב תוך שמירה על הארכימדיות:

**משפט**: אם {\displaystyle \ F\subseteq K} שניהם שדות סדורים ארכימדיים, ו- \ F שלם, אז {\displaystyle \ K=F}. 

**הוכחה**: נניח ש- {\displaystyle \ x\in K}. מן הארכימדיות של \ K נובע שהקבוצה {\displaystyle \ A=\{a\in F:a<x\}} חסומה על ידי מספר טבעי, ולכן היא חסומה גם ב- \ F. נסמן ב- {\displaystyle \ t\in F} את החסם העליון שלה. אם {\displaystyle \ x>t} אז קיים \ n טבעי כך ש- {\displaystyle \ x-t>1/n} ואז {\displaystyle \ t+1/n\in A}, סתירה להגדרת \ t. מצד שני אם {\displaystyle \ x<t} אז קיים \ n טבעי כך ש- {\displaystyle \ t-x>1/n} ואז {\displaystyle \ A\not \ni t-1/n}, שוב סתירה. לכן {\displaystyle \ x=t\in F}.

לכל שדה ארכימדי F אפשר לבנות את השדה {\displaystyle \ {\hat {F}}} של חתכי דדקינד ב-F. שדה זה הוא שלם (במובן של חסמים, ולכן ארכימדי), ו- F צפוף בו. על-פי ההגדרה, שדה המספרים הממשיים הוא ההשלמה {\displaystyle \ \mathbb {R} ={\hat {\mathbb {Q} }}} של שדה הרציונליים. מכיוון ש- F מכיל עותק של \ \mathbb{Q}, יש שיכון {\displaystyle \ \mathbb {R} ={\hat {\mathbb {Q} }}\hookrightarrow {\hat {F}}}. אבל כאן שני השדות שלמים; מן המשפט נובע ש- {\displaystyle \ F\subseteq {\hat {F}}\cong \mathbb {R} } - כלומר, כל שדה ארכימדי הוא תת שדה של השדה הממשי, ושדה זה הוא שדה חתכי דדקינד של כל אחד מהם.
**דגל המושל הכללי של ניו זילנד** הוא דגל ניו זילנדי רשמי אשר מונף בנוכחותו של המושל הכללי של ניו זילנד. הדגל בצורתו הנוכחית אומץ בשנת 2008 ועיצובו דגל כחול ובמרכז שלט האצולה של ניו זילנד מוכתר בכתר אדוארד הקדוש. 

הדגל מונף במקומות כגון מעונו הרשמי של המושל ועל כלי רכב רשמיים אשר בשימושו, כמו כן, הדגל נחשב מכובד יותר מהדגל הלאומי אך שני בחשיבותו לנס המלכותי.

היסטוריה
--------

### ניו זילנד כמושבה אוטונומית

דגל מושל ניו זילנד 1869–1874
בשנת 1869 משרד הימייה הכריז כי "למושלים... המנהלים את ממשלות המושבות הבריטיות ואת המשרדים, ניתן אישור להניף את היוניון ג'ק כאשר הוא מושחת בסמל או תג המושבה" בזמן זה למושבת ניו זילנד לא היה סמל משלה.

בהתאם להחלטה זו, באוקטובר 1869, הוחלט כי ביוניון ג'ק ישולב "הצלב הדרומי כפי שהוא מוצג בנס הכחול של המושבה: ארבעה כוכבים מחומשים אדומים בעלי גבולות לבנים על השדה: על הג'ק יוצגו ארבעה כוכבים מחומשים לבנים על רקעו האדום של צלב ג'ורג' הקדוש".

באוקטובר 1874, סר ג'יימס פרגוסון (מושל ניו זילנד) הכריז "...כי החותם או הסמל אשר ישולב ביוניון ג'ק אשר יהיה בשימושו של מושל ניו זילנד במסעותיו על כל ספינה או כלי אחר יהיה צלב הדרום אשר יוצג על ידי ארבעה כוכבים מחומשים אדומים על מגן לבן והאותיות **NZ** באדום במרכזו של צלב הדרום".

המושלים הבאים גילו כי הדגל היה נוח לשימוש והוא הפך עד מהרה לדגל סגן-המלך הרשמי.

### ניו זילנד כדומיניון ולאחר מכן כממלכה

דגל המושל הכללי של ניו זילנד 1953–2008
בשנת 1907 מעמדה של ניו זילנד השתנה ממושבה אוטונומית לדומיניון. על מנת לציין את העצמאות אשר ניתנה לה, ממשלת ניו זילנד ביקשה כי זר עלי הדפנה אשר על דגל המושל יוחלף בעלי השרך הכסוף אשר הוכר כבר כאחד מסמליה הלאומיים של ניו זילנד. במכתב מה-5 בינואר 1908 המושל ביקש כי זר הדפנה יוחלף הזר עלי שרך ובמכתבו התייחס ללזר עלי עץ האדר (המייפל) בדגל המושל הכללי של קנדה כתקדים. בקשה זו אושרה ללא כל שהיות כיוון ועל פי התקנות הנודעות לדגל ההתקן אשר משובץ על היוניון ג'ק יוקף ב"זר ירוק". סוג העלים לא צוין.

עיצוב חדש לדגל אושר בינואר 1931 על מנת לשקף את הצהרת בלפור (1926) אשר קבעה כי המושל הכללי הפך מנציג הממשלה הבריטית לנציגו של המונרך בדומיניון של ניו זילנד. התג הניו זילנדי הוחלף בציצה המלכותית והמילים "הדומיניון של ניו זילנד" הוצגו על מגילה מוזהבת מתחתיו.

כיוון השינוי לא היה לרוחם של המושל הכללי הלורד בלדיסלו וחברי הקבינט שלו, דגל המושל הישן היה בשימוש עד להגעתו של הלורד גאלוואי.

תיקוני עיצוב מזעריים אשר כללו את שינוי הכיתוב על המגילה ל"ניו זילנד" הוכנסו לדגל בשנת 1953.

ב-2 ביוני 2008 דגל בעל עיצוב חדש אומץ בתיזמון על יום הולדתה הרשמי של המלכה.

ראו גם
------

* הנס המלכותי של ניו זילנד
* סמל ניו זילנד
* דגל המושל הכללי של קנדה
* דגל המושל הכללי של אוסטרליה
* גלריית דגלי ניו זילנד

קישורים חיצוניים
----------------

* דגל המושל הכללי של ניו זילנד באתר דגלי העולם (באנגלית)
* אתר משרד התרבות והמסורת של ניו זילנד - דגלים ניו זילנדיים אחרים
* האנציקלופדיה של ניו זילנד 1966 - דגלים, נס ניו זילנד ודגלי הממשל

הערות שוליים
------------

1. ↑  דבר המלך במועצה, 7 באוגוסט 1869
2. ↑  New Zealand Gazette: Saturday October 23 1869
3. ↑   אתר המושל הכללי (ניו זילנד)

| דגלי ניו זילנד |
| --- |
| ניו זילנד | דגל ניו זילנד |  |
| דגלים אישיים | הנס המלכותי • דגל המושל הכללי |
| מדינות תלויות | איי קוק • טוקלאו • ניואה |
| נסים | הנס האדום • הנס הלבן • חיל האוויר המלכותי • התעופה האזרחית |
| היסטוריים | דגל השבטים המאוחדים |
הרב **רפאל יצחק ישראל** (ה'תקס"ט – ז' בתמוז ה'תרס"ב, 1809 – 1902) היה רבה של רודוס בין השנים ה'תרי"ג - ה'תרמ"ב ואב בית הדין הספרדי בירושלים.

ביוגרפיה
--------

רפאל יצחק ישראל נולד ברודוס, אביו היה הרב דוד ישראל. אשתו הייתה ציפורה ריינה בת הרב מיכאל יעקב ישראל, רבה הראשי של רודוס. בשנת ה'ת"ר (1840) התרחשה עלילת הדם ברודוס, חמיו, הרב מיכאל יעקב ישראל נעצר נחקר ועונה והואשם ברצח הנער הנוצרי. לבסוף שוחרר וזוכה מהאשמת שווא. בשנת ה'תרי"ג (1853) עלה הרב מיכאל יעקב ישראל לארץ ישראל, ומינה את הרב רפאל יצחק ישראל לרב הראשי של רודוס. בה'תרכ"א (1861) הדפיס באיזמיר את ספרו של הרב חיים שלמה טארסה "חיים שנים". בעקבות רעידת אדמה, שפקדה את האי, הוא יצא למסע גיוס כספים באירופה. בה'תרמ"ב (1881) עלה לארץ ישראל, ומונה לאב בית דין הספרדי בירושלים. בבית הדין ישבו גם הרב יוסף נסים בורלא, הרב יעקב שמעון מטאלון, הרב אברהם בן הרב שלמה מבורך והרב יחיאל בר אדון.

בשנת ה'תרמ"ג (1883) הדפיס באיזמיר את ספרו "בית היין" – דרשות. בשנת ה'תר"ן (1900) הדפיס בירושלים את חיבורו "קול קורא". פסיקותיו ומאמריו הובאו בספרים רבים בהם: "פתחי תשובה" לרב חזקיה שם טוב, "מטה לחם" לרב רפאל חיים פרנג'י, בספרי הרב חיים פלאג'י, ובנו הרב אברהם פלאג'י ובספרים "כבוד יעקב", "שערי רחמים", "וישב יוסף", ובנוסף פורסמו חידושי תורתו בכתבי עת תורניים, ובהם תורה מציון, והמאסף.

הרב רפאל יצחק ישראל נפטר ביום ז' בתמוז ה'תרנ"ב (1902).

משפחתו
------

* אשתו – ציפורה ריינה, בתו של הרב מיכאל יעקב ישראל.
* אשתו – אסתר, בתו של הרב יעקב ענתיבי. (נפטרה בג' בחשוון ה'תרס"ז)
* בנו – הרב חזקיהו משה דוד ישראל, נפטר בי"ז ככסלו ה'תרע"ח. נקבר בהר הזיתים.
* בתו – אסתר מזל-טוב פרנקו, הייתה נשואה לרב חיים רחמים יוסף פרנקו רבה של היישוב היהודי בחברון.

קישורים חיצוניים
----------------

* רפאל יצחק ישראל, **בית היין**, מהדורת איזמיר, תרל"ב, באתר היברובוקס
* רפאל יצחק ישראל, באתר "החכם היומי"

הערות שוליים
------------

1. ↑  סימן מה, באתר עיתונות יהודית היסטורית.
2. ↑  ירושלם, באתר עיתונות יהודית היסטורית

| תקופת חייו של הרב רפאל יצחק ישראל על ציר הזמן |
| --- |
| 
ציר הזמןציר הזמן

 |
**וולטר מלון** (באנגלית: **Walter Melon**; בצרפתית: **Achille Talon**) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית-צרפתית מונפשת, מסוגת קומדיה והרפתקאות, שמבוססת על הקומיקס הצרפתי-בלגי "Achille Talon". הסדרה בוימה והופקה על ידי ברונו ביאנצ'י, בשיתוף בין חברות ההפקה Saban Entertainment,‏ Saban International Paris, ‏ARD ו-Scottish Television Enterprises.

הסדרה שודרה במקור בצרפת בערוצים France 2 ו-+Canal בהתאמה, ובארצות הברית בערוץ Freeform בין השנים 1998–1999. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בשנת 2001 בערוץ Fox Kids. לסדרה הופקו 2 עונות ו-52 פרקים באורך 22 דקות, כאשר כל פרק מחולק לשני פרקים משניים באורך 11 דקות.

תקציר העלילה
------------

הסדרה עוקבת אחר וולטר מלון ועוזרו ביטרבוג שמנהלים חברה להשכרת גיבורים, אליה פונים בכל פעם שיש צורך בגיבור חילופי מפני שהגיבור המקורי מסתבך או נעלם. כשהם מחליפים גיבורים אף אחד לא מבחין בכך, אף על פי השינוי במראה. בתור גיבורים הם נלחמים נגד סנירו, הנבל הראשי של הסדרה שמייצג בכל פרק נבל שונה על פי הגיבורים שוולטר מלון וביטרבוג מחליפים. בחלק מההחלפות מצטרפת גם אמיליה, דמות נשית אשר מחליפה גיבורות.

בין הגיבורים שהדמויות החליפו נמצאים סופרמן, באטמן, ספיידרמן, הענק הירוק, אינדיאנה ג'ונס, ג'יימס טיבריוס קירק, ספוק, לוק סקייווקר, האן סולו, טרזן, מקס הזועם, שני פאוור ריינג'רס, המחסל, כיפה אדומה, אלאדין, פינוקיו, ג'ימיני הצרצר, מרטי מק'פליי והרקולס. בעונה השנייה, כדי להפוך את הסדרה לחינוכית, הדמויות החליפו גם אישים היסטוריים, ביניהם ג'ורג' וושינגטון, כריסטופר קולומבוס, מרקו פולו, תומאס אלווה אדיסון, לואיס וקלארק וז'ורז' מלייס.

דמויות
------

* **וולטר מלון** – גבר לבן עם גוף שמן, אף גדול ועגול וקירח. מנהל חברה להשכרת גיבורים.
* **ביטרבוג** – גבר לבן עם גוף דק ואף עגול וגדול. יש לו שפם קטן, ראש עגול, שיער שחור ודליל ומשקפיים. עוזר של וולטר מלון.
* **סנירו** – הנבל העיקרי של הסדרה. מוצג כחיוור מאוד ובעל שיער ירוק.
* **אמיליה** – אישה לבנה יפהפייה עם עיניים כחולות בהירות ושיער חום-אדמדם. מחליפה גיבורות נשיות בחברה להשכרת גיבורים.

מדבבים
------

הדיבוב המקורי בוים על ידי ג'יימי סימון, ואילו העברי בוים על ידי יפה גבאי והופק על ידי עוזי פוקס.

| שם הדמות | מדבב/ת באנגלית | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- | --- |
| וולטר מלון | בריאן ג'ורג' | רמי ברוך |
| ביטרבוג | ג'רמיה נגל (עונה 1)סמואל וינסנט (עונה 2) | דור צויגנבום |
| סנירו | מיכאל מקונוהי (עונה 1)לי טוקאר (עונה 2) | ניר רון |
| אמיליה | פרנסין אלקר | נורית בנאי קורן |

קישורים חיצוניים
----------------

* "וולטר מלון", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "וולטר מלון", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* וולטר מלון, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
הרב **רפאל זילברמן** (**ר' רפאל דיין**; תקצ"ט, 1839 – ו' בטבת תרע"ח, 1917) היה רבה הראשי של עדת האשכנזים בצפת.

תולדותיו
--------

נולד באומן שבאוקראינה, בנו של הרב מרדכי זילברמן. בשנת תר"י (1850), בהיותו בן 11, עלה עם הוריו לארץ ישראל והם התיישבו בצפת. אביו התמנה לרבה של צפת והוא למד תורה אצלו וכן בישיבות צפת. נהג להתבודד וללמוד תורה בבית המדרש שליד קבר רשב"י במירון. נישא להניה, בתו של הרב חיים ברוך מקישינב שעלה לארץ ישראל והתיישב בצפת. 

בשנת תר"כ (1860) התמנה לדיין ומו"צ של הקהילה האשכנזית בצפת. הובאו לפניו הבקשות מכוללות האשכנזים לבירור ולאישור. נהג לשנות את מקום לימודו, כדי שהאנשים לא ימצאוהו בקלות. בשנת תרל"ב (1872), לאחר פטירת אביו, התמנה תחתיו כרבה של צפת. נודע בחוכמתו ובגדלותו בתורה ואף הטורקים הכירו בחוכמתו והעניקו לו את התואר "חכם פאשה".

המשיך את המסורת של אביו ושימש כשליחם של אדמו"רי בויאן שהחזיקו בחזקת ההדלקה על גג ציון קברו של רשב"י בל"ג בעומר. 

בשנת תר"ע נפטרה אשתו. נפטר בשנת תרע"ח ונקבר בצפת. לאחר פטירתו התמנה נכדו, הרב אברהם לייב זילברמן, לרבה של צפת.

צאצאיו
------

אליעזר, יצחק דב - ראש הקהילה האשכנזית בצפת ואביו של הרב אברהם לייב זילברמן, רוחמה - אשת אלעזר יעקב פודהורצר (הוריו של משה פדהצור), מנוחה - אשת אברהם אלשטיין.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "רפאל זילברמן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 1008
* עץ משפחת פדהצור צפת

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007507907205171

 |
גנרל **קורט קאלמוקוף** (בגרמנית: **Kurt Kalmukoff**;‏ 10 בפברואר 1892 – 13 באוגוסט 1941) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

קאלמוקוף נולד ב-10 בפברואר 1892 בגראודנץ, שהשתייכה לקיסרות הגרמנית. בשנת 1910 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-128, עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-18 באוגוסט 1915 הועלה לדרגת אובר לויטננט, וב-18 באוגוסט 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה נשאר קאלמוקוף ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1931 הועלה לדרגת מיור, וב-1 באוגוסט 1933 מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-4. 1 באוקטובר 1934 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט, וב-1 באוקטובר 1936 מונה למפקד בסיס ההדרכה במינכן. ב-1 באפריל 1937 הועלה לדרגת אוברסט.

### מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה מונה קאלמוקוף למפקד רגימנט הרגלים ה-162, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-61 ולחם עמו במהלך הפלישה לפולין ובמהלך המערכה על צרפת. ב-1 באפריל 1941 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-22 במאי מונה למפקד הדיוויזיה ה-31. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-12 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, והשתתפה בקרב ביאליסטוק-מינסק ובקרב סמולנסק. ב-13 באוגוסט 1941 נהרג קאלמויקוף כשרכבו עלה על מוקש ליד סוונש, ולאחר מותו הועלה לדרגת גנרל לויטננט.

קישורים חיצוניים
----------------

* קורט קאלמוקוף באתר oocities
**קרל היינריך גראון** (בגרמנית: **Carl Heinrich Graun**;‏ 7 במאי 1704 – 8 באוגוסט 1759) היה מלחין וזמר טנור גרמני. גראון, כמו יוהאן אדולף האסה, היה בין המלחינים הגרמנים שחיברו אופרה איטלקית בתקופתו.

ביוגרפיה
--------

גראון נולד בווארנבריק שבברנדנבורג. הוא הלך בעקבות אחיו, יוהאן גוטליב גראון, שגם הוא היה למלחין, ולמד משנת 1714 בבית הספר הגבוה למוזיקה בדרזדן, שם שר במקהלה וניגן בצ'לו ובכלי מקלדת. בהמשך עבר לבראונשווייג, שם שר וכתב ללהקה שש אופרות. אחיו של גראון, יוהאן גוטליב, היה כנר ראשי בתזמורת של חצר פרידריך השני, יורש העצר ואחר מלך פרוסיה, (פרידריך הגדול). קרל היינריך הצטרף אל אחיו והיה משנה לכנר הראשי ואחר קאפלמייסטר, מאז עלייתו של פרידריך השני לכס המלוכה בשנת 1740 ועד מות גראון כעבור תשע-עשרה שנים בברלין.

גראון כתב מספר אופרות. האופרה שלו "קלאופטרה וקיסר" חנכה את בית האופרה של ברלין בשנת 1742. עוד אופרה היא "מונטזומה" (1755), לליברית של המלך פרידריך, יצירותיו אינן מבוצעות כיום לעיתים קרובות, אם כי הפסיון שלו, "מות ישו", מ-1755, הושמע לעיתים קרובות בגרמניה במשך שנים רבות אחרי מותו. שאר יצירותיו כוללות קונצ'רטי וטריו סונאטות. 

ג'ון ו. גרובס כתב ביוגרפיה ממצה וקטלוג על פי נושא, בשם The sacred Choral Music of the Graun Brothers ("היצירות הכנסייתיות למקהלה של האחים גראון").

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרל היינריך גראון** בוויקישיתוף

* קרל היינריך גראון, באתר AllMusic (באנגלית)
* קרל היינריך גראון, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* קרל היינריך גראון, באתר Yandex.Music (ברוסית)
* קרל היינריך גראון, באתר Discogs (באנגלית)
* קרל היינריך גראון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007284361905171
* BIBSYS: 90506991
* BNE: XX1639659
* BnF: cb13894671z (data)
* CANTIC: a12123146
* CiNii: DA07847224
* GND: 118541706
* ISNI: 0000 0001 2282 8026
* LCCN: n83160029
* LNB: 000141613
* MusicBrainz: 823c645e-a0b7-4048-ac3e-9dd7e989d168
* NKC: jn20000602325
* NLP: A1278123X
* NTA: 070680213
* SELIBR: 188617
* SNAC: w6sq95fh
* SUDOC: 11928345X
* Trove: 989229
* VcBA: 495/284265
* VIAF: 307168036
* WorldCat: lccn-n83160029

 |
קרל הייסלר
**קרל הייסלר** (בגרמנית: **Carl** or Karl **Heissler**;‏ 18 בינואר 1823 - 13 בנובמבר 1878) היה כנר וויולן אוסטרי.

חייו
----

הייסלר למד אצל יוזף הלמסברגר, מתיאס דורסט ויוזף בהם באקדמיה של "אגודת ידידי המוזיקה של וינה". ב-1841 התקבל לתזמורת האופרה של וינה ומשנת 1843 היה חבר גם בתזמורת החצר הקיסרית.

החל ב-1849 ניגן כינור שני ברביעיית לאופולד יאנזה. יוזף הלמסברגר הבן, בנו של מורו, הקים רביעייה ופיטר את קרל הייסלר כדי לצרף אותו לקבוצתו. הקבוצה החדשה נקראה רביעיית הלמסברגר.

הייסלר לימד בקונסרבטוריון של וינה, ובין תלמידיו היו יוליוס וינקלר, ארנולד רוזה, האנס וסלי ופרנץ שאלק.

הייזלר היה המנהל הראשון של האגודה התזמורתית של אגודת ידידי המוזיקה בווינה (1869), מי שבנתה את המוזיקפראיין הווינאי.

מחליפו בתפקיד היה אנטון רובינשטיין (1871) והבא אחריו יוהנס ברהמס.

לקריאה נוספת
------------

* 
* Johannes Brahms: Life and Letters / Selected and annotated by Styra Avins. — Oxford University Press, 2001. — Page 419.

קישורים חיצוניים
----------------

* קרל הייסלר, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* עץ מידע תמציתי על קרל הייסלר

הערות שוליים
------------

1. ↑  יוזף אייזינגר, "יוהנס ברהמס, חייו ומכתביו", 1997, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 13775339X
* ISNI: 0000 0000 5812 4269
* MusicBrainz: fc1a8377-166a-472d-be75-f861ee790e46
* VIAF: 81896227
* WorldCat: viaf-81896227

 |
**קורטו מלטזה** (באנגלית: **Corto Maltese**) הוא דמות בדיונית, מלח-הרפתקן, פרי עטו של סופר הקומיקס האיטלקי הוגו פראט. סדרות קורטו מלטזה תורגמו לשפות רבות. הספרים לא תורגמו לעברית.

קורטו מלטזה (קורטו ממלטה) הוא קפטן לקוני, שהרפתקאותיו מתרחשות בתחילת המאה ה-20 (עד שנות ה-20 שלה). מתואר כ"קשוח אך בעל לב זהב", אוהד ומגן החלשים. 

הוא נולד בוולטה בירת מלטה ב-10 ביולי 1887, בנו של מלח בריטי מקורנוול ושל מכשפה צועניה מגיברלטר. כנער, חרט את קו החיים שלו על אגרופו, כקביעה כי גורלו בידיו. למרות שהוא מציג עמדה נייטרלית, הוא מצדד אינסטינקטיבית בחלכאים ובמדוכאים. 

הדמות הוצגה לראשונה בסדרה "Una Ballata del Mare Salato" - "בלדת הים המלוח" שיצאה לאור ב-1967 ועסקה במבריחים ושודדי ים באיי האוקיינוס השקט בתקופת מלחמת העולם הראשונה. ב-1970 פראט החל סדרת סיפורי קורטו מלטזה קצרים למגזין קומיקס צרפתי, "Pif gadget". ב-1974 הוא חזר לסיפורים באורך מלא, ושלח את קורטו לסיביר של 1918 בספר "Corte sconta detta arcana" - "קורטו מלטזה בסיביר".

ההרפתקה הראשונה כרונולוגית של קורטו, "La giovinezza" - "השנים המוקדמות", מתרחשת בזמן מלחמת רוסיה–יפן. בכמה סיפורים קצרים (שכונסו בספרים "Les Éthiopiques" - "האתיופיים", "Les Celtiques" - "הקלטיים" ) את מלחמת העולם הראשונה הוא חווה במספר אתרים, משתתף במלחמת האזרחים ברוסיה לאחר מהפכת אוקטובר וצץ בשלבים המוקדמים של איטליה הפשיסטית. בסדרה אחרת, "Gli Scorpioni del Deserto" - "עקרבי המדבר" הוא מתואר כנעדר במהלך מלחמת האזרחים בספרד.

דמותו של קורטו מגלמת את הספקנות של פראט באשר לאמיתות לאומיות, אידאולוגיות ודתיות. קורטו מתיידד עם אנשים מכל קצווי הקשת, כולל רספוטין, דמות של רוסי רצחני (שאינו זהה לרספוטין ההיסטורי, מלבד כמה קווי דמיון פיזי ומספר תכונות אופייניות), היורש הבריטי טריסטן בנטם, כוהנת הוודו "פה זהב", והאקדמאי הצ'כי ג'רמיה סטיינר. הוא פוגש ומכיר גם מספר דמויות היסטוריות כמו ג'ק לונדון, ארנסט המינגוויי, הרמן הסה, בוץ' קסידי, הגנרל הרוסי רומן אונגרן פון סטרנברג ואנוור פאשה הטורקי. מכריו מתייחסים אליו בכבוד רב, כך למשל שיחת טלפון מסטלין משחררת אותו ממאסר ואיום בהוצאה להורג בגבול טורקיה וארמניה.

הספר האהוב על קורטו הוא "אוטופיה" של תומאס מור, אך הוא מעולם לא סיים לקרוא אותו. הוא קורא גם ספרים של ג'ק לונדון, הרמן מלוויל, ג'וזף קונרד, רוברט לואיס סטיבנסון, לאופולדו לוגונס. 

סיפורי קורטו מלטזה נעים בין הרפתקאות המבוססות היסטורית לבין רצפי חלום אוקולטיים. הוא נוכח בירי בברון האדום, עוזר לאינדיאנים בני "חיברו" בדרום אמריקה ובורח מהפשיסטים בוונציה, אך גם עוזר למרלין ולאוברון להגן על בריטניה ומבקר ביבשת האבודה "מו".

ב-1976 הספר "בלדת הים המלוח" זכה בפרס ל"ספר הקומיקס הריאליסטי הזר הטוב ביותר" בפסטיבל הקומיקס הבינלאומי ב-Angoulême (צרפת).

ב-2002 יצא לאקרנים סרט אנימציה דובר צרפתית המבוסס על הספר "קורטו מלטזה בסיביר".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קורטו מלטזה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קורטו מלטזה (באיטלקית)

* אתר למנויים בלבד שמואל רוקח, המלח האגדי קוֹרטוֹ מַלְטֶזֶה חוזר, באתר הארץ, 2 באפריל 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  בשל כך, שמותיהם בערך מובאים לפי המקור באיטלקית או בצרפתית, בליווי תרגום מילולי לעברית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb17006273b (data)
* LCCN: no2012073547
* VIAF: 250287351
* WorldCat (עם VIAF): 250287351

 |
**קורט שלזינגר** (בגרמנית: **Kurt Schlesinger**;‏ 17 בדצמבר 1902, שמלקלדן, גרמניה – 1964, ארצות הברית) היה מכונאי יהודי וניצול השואה, אסיר במחנה הריכוז וסטרבורק ובעל תפקיד מנהלתי בכיר במחנה זה מטעם השלטונות הנאציים.

חייו
----

בשנת 1937 נישא שלזינגר לתאה פרנסיס קליין (ילידת 1913) מנירנברג. בליל הבדולח ספגו בני הזוג איומים על חייהם וב-12 בינואר 1939 ברחו לאמסטרדם, שם הושמו במעצר, כאזרחי מדינת אויב, עד סוף השנה.

### בווסטרבורק

ב-6 במרץ 1940 נכלאו קורט שלזינגר ותאה במחנה המעבר וסטרבורק, שם עבד שלזינגר בתחילה ככורה.

בפברואר 1942 הועלה שלזינגר לדרגת קצין הראשי של שירות הסדר היהודי. סגנו היה היינץ טודטמן (גר'). משימתו העיקרית של שלזינגר הייתה ניהול מרשם האסירים והכנת רשימות הגירוש למשלוחי היהודים והצוענים מווסטרבורק למחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ, למחנה ההשמדה סוביבור ולגטו טרזיינשטט. האסירים הראשונים בווסטרבורק היו בעיקר יהודים-גרמנים. שלזינגר השתמש בעמדת ההנהגה שלו כדי להגן על בני ארצו, יהודים-גרמנים, מפני גירוש ובמקומם הציב בעיקר אסירים יהודים הולנדים ברשימות הגירוש.

שלזינגר נהג להתלבש בסגנון פרוסי - במכנסיים, מגפיים, מעיל עור וכובע קצינים. הוא לקח מדי פעם כסף וחפצי ערך בתמורה להגנה מפני גירוש או בתמורה לקביעת יעד גירוש חלופי ועדיף, למשל לטרזיינשטט במקום לאושוויץ. הוא ניהל את השוק השחור במחנה. אתי הילסום, עדה בת זמנו וקורבן אושוויץ, תיארה את שלזינגר כיד ימינו של מפקד המחנה. בימי הגירושים הוא הופיע עם שומרי האס אס על הרציף כדי לפקח על המשלוחים.

### לאחר השואה

ב-11 באפריל 1945 מסר אלברט גמקר את הנהלת המחנה לשלזינגר, שבאותו יום מסר את התפקיד לאדריאנוס ואן אס, נוצרי שעמד בראש מנהלת המזון במחנה מאז 1942. מחנה המעבר וסטרבורק שוחרר למחרת על ידי כוחות מהצבא הקנדי. האס-אס השמיד את רשימות הגירוש בימים שלפני השחרור, אולם שלזינגר הסתיר עותק שלהן ומסר את העותק לבעלות הברית. בשנת 1946 נפתחו הליכים נגד שלזינגר ובעלי תפקידים אחרים, אך הסתיימו ללא הרשעה. במשפט גמקר בשנת 1949 בפני בית הדין המיוחד בלייוורדן, העיד שלזינגר כעד מטעם ההגנה.

שלזינגר ואשתו תאה היגרו ב-19 בינואר 1951 באוניה מרוטרדם לניו יורק. בשנת 1973, כעשור לאחר מותו של שלזינגר, התנהל הליך נוסף נגד גמקר, לגביו סברו החוקרים שעדותו של שלזינגר רלוונטית. תאה שלזינגר סירבה להעיד נגד גמקר בקונסוליה הגרמנית. היא נפטרה בג'קסונוויל, פלורידה בשנת 2002.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קורט שלזינגר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  על מעמד העברת השליטה במחנה וסטרבורק, באתר יד ושם

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 122927345X
* VIAF: 8367161575649804730004
* WorldCat (עם VIAF): 8367161575649804730004

 |
**סצנת ראונדהיי גארדן** (באנגלית: **Roundhay Garden Scene**) הוא סרט אילם, קצר ותיעודי משנת 1888 שהוקלט על ידי הממציא הצרפתי לואי לה פרינס. הוא צולם באוקווד גריינג' בראונדהיי, לידס בצפון אנגליה ב-14 באוקטובר 1888, ומאמינים שזהו הסרט העתיק ביותר ששרד.

המצלמה בה נעשה שימוש נרשמה כפטנט בבריטניה ב-16 בנובמבר 1888.

סקירה כללית
-----------

על פי בנו של לה פרינס, אדולף, הסרט צולם באוקווד גריינג', ביתם של ג'וזף ושרה וויטלי, בראונדהיי, לידס, ווסט ריידינג אוף יורקשייר, אנגליה ב-14 באוקטובר 1888. בצילומים מופיעים בנו של לואי, אדולף לה פרינס, חמותו, שרה וויטלי (לבית רובינסון, 1816 – 24 באוקטובר 1888), חותנו, ג'וזף וויטלי (1817 – 12 בינואר 1891), ואנני הרטלי בגן של אוקווד גריינג', מסתובבים בנחת בגן. שרה נראית הולכת - או רוקדת - לאחור כשהיא מסתובבת, וזנבי המעיל של יוסף נראים עפים כשהוא מסתובב. ג'וזף ושרה וויטלי היו הוריה של אשתו של לה פרינס, אליזבת. מאמינים כי אנני הרטלי הייתה חברה של לה פרינס ואשתו. שרה וויטלי נפטרה עשרה ימים לאחר צילום הסצנה. אוקווד גריינג' נהרס בשנת 1972 ופותח מחדש עם דיור מודרני; השרידים היחידים הם קירות הגן בקצה שביל אוקווד גריינג'.

שימור
-----

רצף הפריימים המקורי הוקלט בסרט צילום מבוסס-נייר של איסטמן קודאק באמצעות מצלמת העדשה היחידה של לואי לה פרינס. בשנות השלושים של המאה העשרים ייצר המוזיאון הלאומי למדע בלונדון עותק צלחות זכוכית מצולם של 20 פריימים ששרדו מהנגטיב המקורי, לפני שאבד. המסגרות שהועתקו הושלמו מאוחר יותר לסרט של 35 מ"מ. אדולף לה פרינס הצהיר כי הרצף של ראונדהיי גארדן צולם ב-12 פריימים לשנייה, וסרט שני, תנועה חוצה את גשר לידס, ב-20 פריימים לשנייה; עם זאת, הדבר אינו מתבטא בניתוח הרצפים, מה שמצביע על קצב פריימים של 7 פריימים לשנייה לשניהם, שהייתה מהירות ההעתקה ששימשה בסרט התיעודי משנת 2015 על לה פרינס, The First Film.[דרוש מקור]

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סצנת ראונדהיי גארדן** בוויקישיתוף

* "סצנת ראונדהיי גארדן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "סצנת ראונדהיי גארדן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* סצנת ראונדהיי גארדן, סרטון באתר יוטיוב
* Roundhay Garden Scene, סרטון בערוץ "Denis Shiryaev", באתר יוטיוב
* מרכז לואי לה פרינס לקולנוע, צילום וטלוויזיה אוניברסיטת לידס. (האוניברסיטה קרובה לאתר בית המלאכה לשעבר של לה פרינס, שהיה ממוקם בצומת וודהאוס ליין ובלקמן ליין).

הערות שוליים
------------

1. ↑  Smith, Ian (10 בינואר 2016). ""Roundhay Garden Scene" recorded in 1888, is believed to be the oldest surviving film in existence". *The Vintage News*. נבדק ב-29 באוגוסט 2018. `{{cite news}}`:  (עזרה)
2. ↑  "First surviving film". *Guinness Word Records*. נבדק ב-31 ביולי 2020. `{{cite news}}`:  (עזרה)
3. ↑  Youngs, Ian (23 ביוני 2015). "Louis Le Prince, who shot the world's first film in Leeds". *BBC News*. BBC. נבדק ב-24 באוגוסט 2016. `{{cite news}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Monumental Inscriptions at St. John's Church, Roundhay, Leeds". אורכב מ-המקור ב-31 במאי 2015. נבדק ב-26 בינואר 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
5. ↑  "Roundhay Cottage – the scene of the first ever moving pictures". *www.loveoakwood.co.uk*. נבדק ב-19 באוגוסט 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה)
6. ↑  "Glass copy negative of Roundhay Garden Scene by Louis Le Prince | Science Museum Group Collection". *collection.sciencemuseumgroup.org.uk* (באנגלית). נבדק ב-2020-04-16.
**שון פארקר** (באנגלית: **Sean Parker**; נולד ב-3 בדצמבר 1979) הוא יזם אינטרנט אמריקאי. פארקר ייסד את נאפסטר במשותף עם שון פנינג, את הרשת החברתית פלקסו, את פלטפורמת ההתרמות קאוסס והוא היה חלק מהנהלת הרשת החברתית פייסבוק. הונו הוערך בתחילת 2012 ב-2.1 מיליארד דולר.

ביוגרפיה
--------

אביו החל ללמד אותו תכנות כשהיה בן שבע. בגיל 16, הוא נידון לעונש של שירות בקהילה עקב פריצה למחשב. סיים תיכון במחוז פיירפקס שבווירג'יניה בשנת 1998. 

בשנת 1999 ייסד פארקר במשותף עם שון פנינג את נאפסטר (באנגלית: Napster), מחלוצות שיתוף קובצי המוזיקה ברשת האינטרנט. נאפסטר משכה את זעמם של חברות התקליטים ושל איגוד תעשיית התקליטים האמריקאית. תביעות משפטיות מצד גורמי תעשיית המוזיקה גרמו לו בסופו של דבר לסגור את השירות. 

בחודש נובמבר 2002 הוא השיק את פלקסו, שהציעה שירות של ספר כתובות מקוון ושולבה בסופו של דבר בתוכנת הניהול Microsoft Outlook. הוא עזב את פלקסו עקב מחלוקת לא ידועה עם שני בעלי מניות של החברה.

בשנת 2004 החל פארקר לייעץ ליוצרי פייסבוק, הפך לנשיאה הראשון של החברה וקיבל 7% ממניותיה, כשהפכה לתאגיד באותה השנה. הוא נאלץ לעזוב את תפקידו לאחר שנעצר על אחזקת קוקאין. המשטרה תפסה סמים במסיבה שנערכה בבית ששכר במהלך טיול בצפון קרוליינה, אך הוא לא חויב בדין עקב חוסר ראיות. מי שדחף את הדחתו היה המשקיע הגדול ביותר של פייסבוק, ג'ים ברייר. פארקר ממשיך כיום לסייע לפייסבוק בתפקיד רשמי.

בשנת 2006 הצטרף למייסדים של קרן הון סיכון שבסיסה בסן פרנסיסקו.

בשנת 2010 התחייב לתרום 100,000 דולר לקמפיין לליגליזציה של מריחואנה בקליפורניה, הידועה כהצעה 19 של קליפורניה (שלא התקבלה לבסוף).

פעילותו של פארקר בחברת פייסבוק מתוארת בסרט "הרשת החברתית", שם הוא גולם על ידי ג'סטין טימברלייק.

בשנת 2014 פרקר ספג ביקורת כשהשתלט על יער ציבורי, שמורת טבע, והשחית אותו לצורכי החתונה שלו.

ב-2013 נשא לאישה את אלכסנדרה לנאס. לזוג בת ובן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שון פארקר** בוויקישיתוף
* שון פארקר, ברשת החברתית פייסבוק
* שון פארקר, ברשת החברתית טוויטר
* שון פארקר, ברשת החברתית LinkedIn
* שון פארקר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* פז חסדאי‏, מעושרים: ד"ר נאפסטר ומיסטר פייסבוק, באתר וואלה!‏, 12 באוגוסט 2013
* סטיבן ברטוני, "הילד הרע של האינטרנט" במיזם חדש: רוצה למצוא תרופה לאלרגיה, באתר "פורבס ישראל", 18 בדצמבר 2014
גנרל **קורט פלדט** (בגרמנית: **Kurt Feldt**;‏ 22 בנובמבר 1897 – 11 במרץ 1970), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

פלדט נולד ב-22 בנובמבר 1897 בשמנטאו, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, ובשנת 1908 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט האולאנים ה-4 (פומרניה ה-1), ולחם עמו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-25 בפברואר 1915 הוא הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-18 ביוני 1917 הוא הועלה לדרגת ריטמייסטר. על פעולותיו בקרבות קיבל פלדט את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף פלדט לפרייקור, ולאחר מכן הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בנובמבר 1930 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 במאי 1934 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באוקטובר 1934 הוא מונה למפקד רגימנט הפרשים ה-3, וב-1 באפריל 1936 הוא הועלה לדרגת אוברסט. וב-10 בנובמבר 1938 הוא מונה למפקד חטיבת הפרשים ה-1.

### מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה פיקד פלדט על חטיבת הפרשים ה-1, ולחם עמה במהלך המערכה בפולין כעתודת הארמייה השלישית. ב-25 באוקטובר 1939 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפרשים ה-1, אשר הוקמה על בסיס חטיבת הפרשים ה-1, וב-1 בפברואר 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. הדיוויזיה לחמה במהלך הקרב על הולנד, והיוותה את עתודת הארמייה ה-18, ולאחר מכן לחמה במהלך **מבצע אדום** כחלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה הרביעית. לאחר מכן הדיוויזיה נשארה ככוח כיבוש בצרפת, ובאוגוסט 1940 היא הועברה לפולין. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-24 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, וב-23 באוגוסט 1941 הוענק לו על פעולותיו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-28 בנובמבר 1941 הוסבה הדיוויזיה שבפיקודו לדיוויזיית הפאנצר ה-24, וב-1 בפברואר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-8 ביולי 1942 הוא מונה למפקד מחוז צבאי בדרום-מערב צרפת, וב-1 בפברואר 1944 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל השריון. בספטמבר 1944 הוא פיקד על כוחות במהלך מבצע מרקט גארדן, ובפברואר 1945 הוא נשלח לדנמרק, שם נפל בשבי בסוף המלחמה.

### לאחר המלחמה

בסוף שנת 1947 שוחרר פלדט מהשבי, ולאחר שחרורו הוא התגורר בברלין המערבית, עד למותו ב-11 במרץ 1970.

קישורים חיצוניים
----------------

* קורט פלדט באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0003 8950 5437
* NTA: 341589632
* VIAF: 282931948
* WorldCat (עם VIAF): 282931948

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק באי בים הקריבי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו סנט וינסנט (פירושונים).

קינגסטאון שבסנט וינסנט, שנות ה-90 של המאה ה-19
**סנט וינסנט** (אנגלית: Saint Vincent) הוא אי געשי בים הקריבי הממוקם בין האי סנט לוסיה לבין הגרנדינים, ומהווה חלק מן המדינה העצמאית סנט וינסנט והגרנדינים שבאנטילים הקטנים. שטח האי 345 קמ"ר.

היסטוריה
--------

מאז גילוי האי במהלך המאה ה-18, נאבקו המעצמות הקולוניאליות צרפת ובריטניה על השליטה בו והשטח היה שנוי במחלוקת. בשנת 1783 הסתיימה המחלוקת והאי נחכר לבריטניה. בשנת 1979 זכה האי לעצמאות.

כלכלה ואוכלוסייה
----------------

העיר הגדולה באי היא העיר קינגסטאון, בירת סנט וינסנט והגרנדינים, שבה מתגוררים כ-19,300 תושבים. זוהי עיר הנמל המרכזית של האי ומרכז הכלכלה והתקשורת בו.

בעיר צולם הסרט שודדי הקאריביים.

קינגסטאון, 2006

גאוגרפיה
--------

הגבוה בהרי האי הוא הר הגעש לה סופרייר (La Soufrière), שגובהו 1,234 מטרים. ההר התפרץ בשנים 1812 ו-1902. בהתפרצות שאירעה ב-1902 נהרגו כ-1,680 נפשות. התפרצויות נוספות אירעו בשנים 1971–1972 ו-2020–2021.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סנט וינסנט** בוויקישיתוף
* סנט וינסנט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007475983105171
* LCCN: n2004022707
* VIAF: 140923427
* WorldCat (עם VIAF): 140923427

 |
**ממפיס סלים** (אנגלית: **Memphis Slim** נולד בשם ג'ון לן צ'טמן (John Len Chatman);‏ 3 בספטמבר 1915 - 24 בפברואר 1988) היה זמר, פסנתרן ומלחין בלוז אמריקני. הוא היה אמן פורה שהקליט למעלה מ-500 תקליטים והוביל מספר הרכבי "ג'אמפ בלוז" (בלוז המשלב כלי נשיפה, גיטרה, פסנתר, תופים וקונטרבס).

תולדות חייו
-----------

סלים נולד בממפיס, טנסי, אביו היה נגן גיטרה ופסנתר. סלים הצעיר (שנקרא אז צ'טמן) הופיע במועדונים אפרו-אמריקאים בארקנסו ומיזורי לפני שעבר לשיקגו ב-1939. בשיקגו הרבה להופיע ולהקליט, ושם גם אימץ את שם הבמה "ממפיס סלים".

לאחר מלחמת העולם השנייה הוביל הרכב שלהיטו היה השיר "Rockin' the House" ("מרקידים ת'בית"), לפיכך נקרא ההרכב "Slim and the House Rockers" (סלים ומרקידי הבית), בהרכב זה, שליווה את סלים בהקלטותיו לחברת Mircle, השתתפו גם הזמר והמפיק וילי דיקסון והגיטריסט ביג ביל ברונזי. ההרכב, שהחל כהרכב בסיסי של פסנתר-גיטרה-בס-תופים, לא היה קבוע ונגניו התחלפו עם השנים, הוא גם הועשר מאוחר יותר בנגני סקסופון. 

ב-1948 הקליט אותם חוקר ואספן מוזיקת הפולק והפולקלוריסט אלן לומקס. ההקלטות שודרו ב-BBC בסדרת תוכניות שנקראו "אמנות הכושים" (The Art of the Negro), שהציגה את הבלוז לבריטניה, דבר לו הייתה השפעה על אמנים כאריק קלפטון, ג'ימי פייג', ג'ף בק ורבים אחרים. 

ב-1950 נסגרה חברת Mircle ולנרד צ'ס, מנהל חברת צ'ס רקורדס רכש את המאסטרים אותם הקליטו סלים ולהקתו בחברה זו. כך יצאו תקליטים רבים של ממפיס סלים ב"צ'ס" למרות שלא הוחתם בה מעולם.

ב-1960 יצא עם וילי דיקסון לסיבוב הופעות ארוך באירופה. ב-1962 החליט להשתקע בצרפת. הוא זכה להוקרה ממשרד התרבות של צרפת ולמינוי "שגריר של רצון טוב" מאת ממשלת ארצות הברית.

סלים נפטר בפריז ונקבר בממפיס, טנסי. בשנת 1989 נבחר, לאחר מותו, להיכל התהילה של הבלוז.

סלים הופיע מספר פעמים בישראל. בפעם הראשונה בתחילת שנות ה-60 במועדון "עומר כיאם" ביפו, ובפעם האחרונה בדצמבר 1982 במועדון "שבלול" שבתל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ממפיס סלים** בוויקישיתוף

* ממפיס סלים, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ממפיס סלים, באתר אייטונס (באנגלית)
* ממפיס סלים, באתר ספוטיפיי
* ממפיס סלים, באתר AllMusic (באנגלית)
* ממפיס סלים, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ממפיס סלים, באתר Discogs (באנגלית)
* ממפיס סלים, באתר בנדקמפ
* ביוגרפיה באתר All About Jazz (באנגלית)
* ממפיס סלים, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

* טלילה בן זכאי, הצועני המאושר, מעריב, 15 באפריל 1977
* יאיר לפיד, ממפיס סלים - בלוז אחרון, מעריב, 28 בפברואר 1988

הערות שוליים
------------

1. ↑  טלילה בן זכאי, הצועני המאושר, מעריב, 15 באפריל 1977
2. ↑  משה בן שאול, מי מה מתי, מעריב, 24 בדצמבר 1982

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007440392005171
* BIBSYS: 9005510
* BNE: XX874419
* BnF: cb169195458 (data)
* CiNii: DA16713921
* GND: 134460200
* ICCU: UBOV511664
* ISNI: 0000 0000 8015 7737
* LCCN: n82047870
* MusicBrainz: e4cfb284-9ab1-47f0-a725-082f84275a16
* NKC: js20040107026
* NSK: 000545558
* NTA: 099847965
* RERO: 02-A005780143
* SNAC: w6db8xwv
* SUDOC: 077443314
* VIAF: 287082717
* WorldCat: lccn-n82047870

 |
**סנט לואיס בומרס** (באנגלית: **St. Louis Bombers**) הייתה קבוצת כדורסל מהעיר סנט לואיס, מיזורי, ששיחקה בליגת ה-BAA וליגת ה-NBA בין השנים 1950-1946.

היסטוריה
--------

הקבוצה הוקמה בשנת 1946, כאחת מ-11 הקבוצות שהשתתפו בעונת הבכורה של ליגת ה-BAA. את עונת הבכורה שלה סיימה סנט לואיס עם המאזן השלישי בטיבו בליגה, 38-23, אך הפסידה כבר בסיבוב הפלייאוף הראשון לפילדלפיה ווריורס של ג'ו פולקס. בשתי העונות הבאות הודחו הבומרס בחצי גמר ורבע גמר ה-BAA, בהתאמה. לקראת עונת 1949/1950 התמזגה ליגת ה-BAA אל ליגת ה-NBA, בה שיחקה סנט לואיס בעונתה האחרונה. בדראפט 1949 בחרו הבומרס את הסנטר אד מקאולי, שהוביל את קלעי הקבוצה באותה עונה עם 16.1 נקודות למשחק. שני השחקנים הבולטים בקבוצה לאורך תקופתה היו הרכז ג'וני לוגן, שקלע 13.0 נקודות למשחק ונבחר 3 פעמים לחמישייה השנייה של העונה, והסנטר רד רוצ'ה שסיפק 11.6 נקודות למשחק.

בסיום עונת 1949/1950 התפרקו הבומרס, יחד עם חמש קבוצות נוספות, וליגת ה-NBA ערכה "דראפט פיזור" שבמסגרתו בחרו קבוצות הליגה הנותרות את שחקני הקבוצות שהתפרקו. אד מקאולי, שנבחר על ידי בוסטון סלטיקס, השתתף בהמשך הקריירה ב-7 משחקי אולסטאר, זכה עם הסלטיקס באליפות ה-NBA‏ (ב-1958) והוצג כחבר היכל התהילה של הכדורסל בשנת 1960.

בין עונות 1955/1956 ו-1967/1968 שיחקה בסנט לואיס קבוצת ה-NBA "סנט לואיס הוקס", שבהמשך עברה לעיר אטלנטה ושינתה את שמה לאטלנטה הוקס.

מאזנים לפני עונה
----------------

אד מקאולי, שחקן הקבוצה בעונת 1949/1950.

| עונה | ליגה | מאמן | ניצחונות | הפסדים | פלייאוף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1946/1947 | ‏ BAA | קן לופלר | 38 | 23 | רבע גמר ה-BAA |
| 1947/1948 | ‏ BAA | קן לופלר | 29 | 19 | חצי גמר ה-BAA |
| 1948/1949 | ‏ BAA | גריידי לואיס | 29 | 31 | רבע גמר ה-BAA |
| 1949/1950 | ‏ NBA | גריידי לואיס | 26 | 42 | לא העפילה |

קלעים מובילים
-------------

להלן חמשת הקלעים המובילים בתולדות המועדון:

* 1. ג'וני לוגן - 2,972
* 2. בלוס סמאולי - 2,545
* 3. רד רוצ'ה - 1,989
* 4. אריאל מאוהן - 1,202
* 5. אד מקאולי - 1,081

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סנט לואיס בומרס** בוויקישיתוף
* סיכום העונות של המועדון, באתר Basketball-reference.com

הערות שוליים
------------

1. ↑  סיכום סדרת הפלייאוף בין סנט לואיס לפילדלפיה, באתר basketball-reference.com
2. ↑  דף השחקן של מקאולי, באתר basketball-reference.com
3. ↑  דף השחקן של לוגן, באתר basketball-reference.com
4. ↑  דף השחקן של רוצ'ה, באתר basketball-reference.com
5. ↑  נבחרי דראפט הפיזור של סנט לואיס בומרס, באתר realgm.com
6. ↑  המובילים הסטטיסטיים של המועדון, באתר basketball-reference.com

| קבוצות ליגת ה-NBA שהתפרקו |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אינדיאנפוליס אולימפיאנס • אינדיאנפוליס ג'טס • אנדרסון פקרס • בולטימור בולטס • דטרויט פלקונס • דנוור נאגטס • ווטרלו הוקס • וושינגטון קפיטולסטורונטו האסקיז • סנט לואיס בומרס • פיטסבורג איירונמן • פרובידנס סטימרולרס • קליבלנד רבלס • שבויגן רד סקינס • שיקגו סטאגס |

 |
וולטר דאמרוש
**וולטר יוהנס דאמרוש** (בגרמנית: **Walter Johannes Damrosch**;‏ 30 בינואר 1862- 22 בדצמבר 1950), היה מנצח ומלחין אמריקאי.

ביוגרפיה
--------

דאמרוש נולד בברסלאו, פרוסיה (כיום ורוצלב, פולין). נודע בעיקר כמנצח על יצירות של ריכרד וגנר. כמו כן היה חלוץ בביצוע מוזיקה ברדיו, ובתור שכזה היה לאחד הגורמים העיקריים בקירוב מוזיקה קלאסית לציבור הרחב בארצות הברית.

אף כי דאמרוש זכור כיום בעיקר כמנצח, הרי לפני שידורי הרדיו שלו נודע בה במידה כמלחין. במהדורת 1911 של אנציקלופדיה בריטניקה נכתב עליו:

"דאמרוש... מנצחה הנודע של התזמורת הסימפונית של ניו יורק ושל מיזמים אופראיים שונים, ביסס את מעמדו כמלחין מקורי ופיוטי, לא רק באופרה שלו, "אות השני", אלא גם בשירים כמו "דני דיבר", בעל העוצמה הדרמטית המרשימה." 

דאמרוש כתב חמש אופרות, המבוססות על סיפורים כמו "סיראנו (אנ')" (1913) ו"האיש ללא ארץ" (1937). האופרות הללו כמעט שאינן מבוצעות עוד כיום. בשנת 1928 החל בסדרה משודרת של הרצאות פופולריות על מוזיקה, לסטודנטים. את הקלטות וגנר שלו אפשר להשיג עדיין היום. 

אחיו היה המנצח פרנק דאמרוש, מייסד ג'וליארד, ואחותו הייתה קלרה מאנס, פסנתרנית ומורה, שייסדה עם בעלה דייוויד מאנס את בית ספר מאנס למוזיקה במנהטן.

וולטר דאמרוש החליף את אביו, לאופולד דאמרוש, בניהול מוזיקלי של האגודה הסימפונית של ניו יורק, ואף הקים את "אגודת דאמרוש לאופרה", שהציגה אופרות של וגנר ברחבי אמריקה. בשנות מלחמת העולם הראשונה הדריך את חילות ארצות הברית במוזיקה צבאית. אחרי המלחמה יצא עם תזמורתו לסיור באירופה. 

וולטר דאמרוש מת בניו יורק בשנת 1950.

יצירות בברודוויי
----------------

* "יונת השלום" (1912) - אופרה/מחזמר - מלחין ושותף לליברית
* "אלקטרה" (הצגה מחודשת ב- 1918) - מחזה - הלחין מוזיקה תוכניתית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וולטר דאמרוש** בוויקישיתוף

* וולטר דאמרוש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* וולטר דאמרוש, באתר AllMovie (באנגלית)
* וולטר דאמרוש, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* וולטר דאמרוש, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* וולטר דאמרוש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* וולטר דאמרוש, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* ולטר דמרוש (1862-1950), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007281159605171
* BnF: cb13926903h (data)
* CiNii: DA08161819
* GND: 116020776
* ISNI: 0000 0001 1051 6519
* LCCN: no91016435
* MusicBrainz: 4cde7ce6-144b-41fa-aa8f-1836905e33b2
* NKC: xx0254099
* NTA: 06814167X
* SNAC: w6rv0nvb
* SUDOC: 085647624
* Trove: 982225
* VIAF: 32185765
* WorldCat: lccn-no91016435

 |
**טוקסיקודנדרון גריפיתי** (שם מדעי: ***Toxicodendron griffithii***, בכתב סיני **裂果漆**, בפין-יין: **Lièguǒ qī**), הוא מין צמח השייך למשפחת האלתיים. זהו עץ קטן, הגדל ברפובליקה העממית של סין.

תיאור
-----

טוקסיקודנדרון גריפיתי הוא עץ קטן. הענפים חשופים או מכוסים בפלומה קצרה.

אורך פטוטרת העלים 5.5–9 סנטימטרים והיא חשופה. הטרף הוא עלה המורכב מ-7–11 עלעלים נוגדים. פטוטרת העלעלים קצרה, אורכה 2–3 מילימטרים, והטרף שלהם מלבני מוארך ומרקמו דמוי עור. אורכו 9–25 סנטימטרים, ורוחבו 4–8 סנטימטרים. בסיס העלעלים דמוי יתד עד מעט מעוגל, ושולי העלעלים ישרים. בכל צד יש בין 15 ל-20 זוגות עורקים משניים המתחברים לעורק המרכזי.

התפרחת באורך 13–22 סנטימטרים. אורך עוקץ התפרחת 5–6. השחלה כדורית, מכוסה בפלומה צפופה. הפרי הוא בית גלעין תת-כדורי שקוטרו 8–10 מילימטרים. צבעו צהוב בהיר מכוסה פלומה זעירה. הקליפה מחורצת כשהפרי בשל. המעטפת עבה דמוית שעווה עם תעלות שרף אורכיות ומעטפת הגלעין דחוסה בעובי 3 × 5 מילימטרים.

תפוצה
-----

הצמח גדל ביערות ובסבך שיחים הרריים בגובה בין 1,400 ל-2,500 מטרים מעל גובה פני הים במחוזות סין העממית בדרום-מערב גוויג'ואו ויונאן וגם בדרג'ילינג בהודו.

טקסונומיה
---------

העץ תואר לראשונה על ידי הבוטנאי האנגלי ג'וזף דלטון הוקר (Joseph Dalton Hooker). את השם המדעי קבע הבוטנאי הגרמני אוטו קונצה (Carl Ernst Otto Kuntze).

### תת-מינים

לטוקסיקודנדרון גריפיתי יש שני תת-מינים:

* *T. g. Barbatum*
* *T. g. Microcarpum*

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TPL
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  השם העברי הוא תעתיק השם המדעי
2. 1 2 3 4  Toxicodendron griffithii, Flora of china Vol. 11 Page 348, 349
פירוש נוסף ערך זה עוסק בשכונה בלונדון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו סנט ג'יימס (פירושונים).

**סנט ג'יימס** (באנגלית: **St. James's**) היא שכונה במרכז רובע וסטמינסטר של העיר לונדון, בירת הממלכה המאוחדת.

השכונה גובלת בשכונת פיקדילי שמצפון לה, בגרין פארק שממערב לה, במאל ובפארק סנט ג'יימס שמדרום לה, ובהיימרקט שממזרח לה.

היסטוריה
--------

בטרם הוקמה השכונה היה אזור סנט ג'יימס חלק מפארק מלכותי (ששרידים ממנו נותרו כיום בגרין פארק ובפארק סנט ג'יימס). בשנות ה-60 של המאה ה-17 העניק המלך צ'ארלס השני זכויות להנרי ג'רמין הארל הראשון מסנט אלבנז לפתח את האזור כאזור מגורים יוקרתי.

שכונת המגורים נבנתה סביב כיכר סנט ג'יימס. עד מלחמת העולם השנייה נחשבה השכונה לאחת משכונות המגורים היוקרתיות ביותר בלונדון. בשכונה נמצאים ארמון סנט ג'יימס, בית קלארנס, בית מאלבורו, בית לנקסטר, בית ספנסר, בית שומברג ובית ברידג'ווטר.

החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20 הפך האזור לאזור משרדים יוקרתי ביותר. כיום נמצאות בשכונה ההנהלות העולמיות של בריטיש פטרוליום ושל חברת ריו טינטו (אנ'), וברחוב קינגס נמצא בית המכירות הפומביות כריסטיז.

החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19 התמקמו בשכונה רבים ממועדוני הג'נטלמנים של לונדון, אשר שימשו מקום מפגש לאנשי החברה הגבוהה. בשנת 1990 פוצץ מועדון קארלטון, מועדון ששימש מקום מפגש של חברי המפלגה השמרנית הבריטית, על ידי ארגון ה-IRA.

אתרים בעלי חשיבות
-----------------

בשכונה נמצאת כיכר סנט ג'יימס שהייתה בעבר אזור מגורים יוקרתי; כיום, מרבית מבני הכיכר הם המבנים המקוריים, אולם הם משמשים כמבני משרדים ולא כמבני מגורים. ספריית לונדון ממוקמת ברחוב ג'רמין. בפאל מאל ממוקמים רבים ממועדוני הג'נטלמנים של לונדון. טרסת בית קארלטון מכילה בתי טרסה שתוכננו על ידי האדריכל ג'ון נאש. מבנים אלה פונים לפארק סנט ג'יימס ומשמשים גם כיום למגורים.

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל לונדון** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סנט ג'יימס** בוויקישיתוף
* היסטוריה של השכונה
* מפת השכונה
* מידע על השכונה

| הסיטי של וסטמינסטר |
| --- |
| שכונות | בייזווטר • בלגרביה • הוברן • הייד פארק • וסט אנד • ליסון גרוב • מיידה וייל (ונציה הקטנה) • מייפייר • מילבנק • מרילבון • נייטסברידג' • סוהו וצ'יינה טאון • סנט ג'ונס ווד • סנט ג'יימס • פדינגטון • פימליקו • פיצרוביה • קובנט גרדן • קווינז פארק |  |
| אתרים בעלי חשיבות | ארמון בקינגהאם • בית הגילדות של מידלסקס • בית הסעודות • בית קלרנס • הגלריה הלאומית • וייטהול • כיכר טרפלגר • מוזיאון טייט בריטניה • מנזר וסטמינסטר • רחבת משמר הסוסים • קתדרלת וסטמינסטר • מגרש הקריקט לורדס • בית ברלינגטון • טייברן |
| פארקים | גני קנזינגטון • הייד פארק • גרין פארק • פארק סנט ג'יימס • ריג'נטס פארק |
| אזורי בחירה | ריג'נטס פארק וקנזינגטון צפון • הסיטי של לונדון והסיטי של וסטמינסטר |
| ראו גם | אתרים נוספים בווסטמינסטר |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007560267705171
* LCCN: n88062624
* NKC: ge295570
* VIAF: 141998327
* WorldCat: lccn-n88062624

 |
**וולטר גוטל** (באנגלית: **Walter Gotell**; ‏ 15 במרץ 1924 – 5 במאי 1997) היה שחקן גרמני, הידוע בשל תפקידו כגנרל גוגול, ראש הק.ג.ב. בסדרת סרטי ג'יימס בונד.

ביוגרפיה
--------

גוטל נולד בבון, גרמניה. משפחתו היגרה לבריטניה אחרי שהנאצים עלו לשלטון. כדובר אנגלית שוטפת הוא החל לשחק בסרטים ב-1942, בדרך כלל גילם את דמותם של פטריוטים גרמנים, כמו בסרט We Dive at Dawn מ-1943.

הוא החל לשחק בתפקידים משמעותיים יותר בראשית שנות החמישים, שיחק במלכה אפריקאית (1951) ‏, Ice-Cold in Alex‏ (1958), תותחי נברון (1961), 55 יום בפקין (1963), Lancelot and Guinevere‏ (1963),‏ המרגל שחזר מן הכפור (1965), לורד ג'ים (1965), יום ראשון השחור (1977), הנערים מברזיל (1978), וקובה (1979).

גוטל זכה בתפקיד גנרל הק.ג.ב. אנטול גוגול בסרט המרגלת שאהבה אותי, בשל דמיונו הרב לראש המשטרה החשאית לשעבר ברוסיה הסובייטית לברנטי בריה. תפקידו הראשון בסדרת סרטי ג'יימס בונד הגיע ב-1963, כשגילם את מורזני, עוזרו של הגיבור הרע בסרט מרוסיה באהבה. החל משלהי שנות השבעים הוא שיחק את התפקיד החוזר ונשנה של גנרל גוגול בסדרת סרטי ג'יימס בונד, החל מהמרגלת שאהבה אותי ב-1977. הדמות שבה במונרייקר (1979), לעינייך בלבד (1981), אוקטופוסי (1983), רצח בעיניים (1985) ו007 באזור המסוכן (1987). כשהמלחמה הקרה שככה, דמותו של ראש הק.ג.ב. נראתה משנה את גישתה כלפי המערב – ממתחרה ישירה למשתפת פעולה. בהופעתו האחרונה, כשהמלחמה הקרה נעשתה פחות משמעותית, הוא נראה עובר לתפקיד שונה, דיפלומטי יותר. גוטל הוא אחד השחקנים הבודדים ששיחקו הן רשע שמתמודד עם בונד והן את בעל בריתו (אחרים הם ג'ו דון בייקר וצ'ארלס גריי).

לאורך הקריירה שלו, גוטל גם הופיע בתפקידי אורח רבים במגוון רחב של סדרות טלוויזיה. הוא שיחק את Chief Constable Cullen ב- Softly, Softly: Taskforce לאורך תקופה של מעל חמש שנים החל מ-1969. הופעותיו כוללות סדרות שונות בכללן Danger Man, אביר על גלגלים, צוות לעניין, זאב מעופף, תיקים באפלה, Scarecrow and Mrs. King, מקגייוור, מסע בין כוכבים: הדור הבא, מיאמי וייס, קגני ולייסי, המלאך. 

גוטל היה איש עסקים בנוסף להיותו שחקן, והוא השתמש במשכורתו מהסרטים על מנת לממן את עסקיו. הוא הלך לעולמו ב-1997 מסרטן. יש לו בת אחת, קרול, שנולדה ב-1960.

קישורים חיצוניים
----------------

* וולטר גוטל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* וולטר גוטל, באתר AllMovie (באנגלית)
* וולטר גוטל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* וולטר גוטל ב-Memory Alpha ‏(Star Trek wiki)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תום ולאנס, "דברים לזכרו, וולטר גוטל", אינדיפנדנט, 20 ביוני 1997

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX5575187
* BnF: cb14182606r (data)
* GND: 1062020464
* ISNI: 0000 0000 0299 154X
* LCCN: no2013068941
* VIAF: 19890936
* WorldCat: lccn-no2013068941

 |