recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
"**זִ'יד**" (ברוסית, בלרוסית ואוקראינית: Жид; ברוסינית: Жыд; בפולנית: Żyd; בצ'כית וסלובקית: Žid) הוא כינוי גנאי או שם מקובל ליהודי בשפות סלאביות רבות. בשפות שונות למילה יש קונוטציה שונות, כך לדוגמה ברוסית ואוקראינית של היום המילה נחשבת לכינוי גנאי אנטישמי ובפולנית וצ'כית המילה ז'יד היא תרגום לגיטימי למילה "יהודי". המקבילה הנקבית למילה זי'ד היא "**ז'ידובקה**". המילה ז'יד מתורגמת לעברית כ"**יהודון**" לעיתים, ובפרט כשמתקבלת עם קונוטציה שלילית.

בשפות שונות
-----------

### רוסית

"הכה את הז'יד-הפוליטרוק. הפרצוף דורש לבנה". פלייר אנטישמי ממלחמת העולם השנייה הנפוץ על ידי גרמנים כחלק מתעמולת המלחמה.
רוסיה בלי מנהיג היא כמו ז'ידים בלי תלמוד. שלט בהלוכה של לאומנים רוסים, 2012
למילה ז'יד ברוסית של המאה ה-20 וה-21 יש הקשר שלילי מאוד המקושר לסטריאוטיפים אנטישמיים על יהודים של קמצנות. שם הפועל жидится המבוסס על שם העצם ז'יד משמעותו "להתקמצן". כת נוצרית שאימצה חלק מרעיונות היהדות קיבלה את הכינוי Е́ресь жидо́вствующих (רו') (בתרגום חופשי: "כפירה בסגנון הז'ידים"). תאוריית הקשר על הבונים החופשיים והיהודים נקראת жидомасонский заговор (בתרגום חופשי: "קנונית ז'ידים-מסונים"). היהודי הנודד מכונה ברוסית Вечный Жид ("הז'יד הנצחי").

המילה ז'יד מופיעה במספר פתגמים רוסים, בהקשרים שליליים:

* Жид крещеный, вор прощеный, конь леченый — одна цена: ז'יד מומר, גנב נסלח, סוס שנרפא - אותו מחיר.
* На каждого мирянина по семи жидовинов : על כל נוצרי יש שבעה ז'ידים.
* Родом дворянин, а делами жидовин : לפי המוצא אציל, לפי המעשים ז'יד.
* Живи, что брат, а торгуйся, как жид: חיה כמו אח, ותתמקח כמו ז'יד.
* Бей жидов спасай Россию - הכה את הז'ידים, הצל את רוסיה: סיסמה אנטישמית המיוחסת למספר קבוצות שפעלו במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה.
* Если в кране нет воды - значит, выпили жиды; Если в кране есть вода - значит, жид нассал туда - אם בברז אין מים, זה אומר שז'ידים שתו ממנו. אם בברז יש מים, זה אומר שז'יד השתין בתוכו.

עם זאת, היסטורית ניתן למצוא את השורש ז'יד ברוסית גם ללא הקשר שלילי ישיר. הוא הופיע במסמכים רשמיים והופיע רבות בספרות הרוסית ללא קונוטציות אנטישמיות.

### אוקראינית

בשפה האוקראינית בת ימנו, המילה ז'יד משמשת ככינוי גנאי גזעני ולא תקין פוליטית. כך לדוגמה ב-2012 פעיל של המפלגה הלאומנית "Свобода" טען כי מילה קוניס אינה אקראינית, אלא ז'ידובקה. טענה זו זכתה לביקורת ציבורית רבה וגינוי בקרב יהדות אוקראינה. משרד המשפטים דחה את הטענה כי מדובר באנטישמיות, אלא מדובר בכינוי ארכאי אך לגיטימי ליהודי.

### צ'כית

שלט של הרובע היהודי בטשביץ'
בשפה הצ'כית ז'יד היא המילה המקובלת ונפוצה ליהודי. כך הרובע היהודי בפראג, יוספוב מכונה "Židovské město" (רובע יהודי) בפי המקומיים והמוזיאון היהודי נקרא Židovské muzeum.

### פולנית

המילה ז'ידי (Żydzi) היא המילה הרשמית ליהודים, ללא הקשר שלילי כלשהו. עם זאת, קימות מילים משורש ז'יד עם קונוטציה של חמדנות וקמצנות. אוהדי מועדן הכדורגל קרקוביה קרקוב אלימים מכונים "Jude Gang".

הערות שוליים
------------

1. ↑  Статья «ЖИД» из "Словаря живого великорусского языка" В.И.Даля, אתר domnz
2. ↑  Targeted By Anti-Semitic Ukrainian Politician, אתר www.tmz.com
3. ↑  Ukraine okays ‘zhyd’ slur for Jews, אתר timesofisrael
4. ↑  המיזאון היהודי, אתר המוזיאון היהודי בפראג
5. ↑  The best of both worlds: Creating the Żyd–Polak, אתר tandfonline
6. ↑  żyd, אתר sjp.pwn.pl (בפולנית)
7. ↑  Jude Gang, אתר wikipasy
**ונזה** (Wanza), הנקרא גם **קורדיה אפריקאית** (שם מדעי: *Cordia africana*) הוא עץ פרי הגדל במהירות ברחבי יבשת אפריקה. העץ נפוץ ביערות אפריקה הטרופית והוא מגיע לגובה של 30 מטרים. פריחתו לבנה ופרחיו מלאי צוף ומושכים דבורים ולכן מניחים בקרבתו כוורות דבורים להפקת דבש. הפירות, בעלי צורת כדור, מבשילים בצבע צהוב הבשלת הפירות 3-5 חודשים אחרי הפריחה.[1]

שימושים
-------

הפירות משמשים כמזון לאדם ובעלי חיים נוספים, העלים משמשים למספוא ולדישון הקרקע, הגזע משמש ליצור רהיטים.

הונזה בישראל
------------

לישראל הגיעו זרעים של הוונזה בעיקר על ידי יוצאי איתיופיה ונעשו מספר ניסיונות מוצלחים לגדלו בישראל.

ביישוב יהודי בשומרון גדל עץ ונזה בהצלחה ומתנשא ליותר מ-7 מטר העץ בחורף תשפ"א החל העץ לפרוח .

רבייה בטבע ובחקלאות
-------------------

בטבע מופצים זרעי הוונזה על ידי עופות אוכלי פירות.

העץ מתרבה בקלות ברבייה וגטטיבית ויכול להתחיל להשריש במים תוך פחות מ-20 ימים.

איוור של עץ ונזה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ונזה** בוויקישיתוף
* ונזה, באתר NCBI (באנגלית)
* ונזה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* ונזה, באתר Tropicos (באנגלית)
* ונזה, באתר GBIF (באנגלית)
* ונזה, באתר The Plant List (באנגלית)
* ונזה, באתר IPNI (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ונזה באתר הרשימה האדומה של IUCN

[1]
מלון "גליה"
**מלון "גליה"** (ידוע גם בשם **סרדה** בדרום-מזרח אסיה) הוא זן מכלוא מסוג F1 של מלון מקבוצת רטיקולטוס. מקורו הוא בהכלאה של מלון מזן "העוגן" שהוא בעל ציפה ירוקה ומלון מזן "קרימקה" שהוא בעל קליפה מרושתת. הזן גליה פותח במרכז מחקר נווה יער של מכון וולקני בישראל על ידי דר' צבי קרחי, שהתמחה בטיפוח מיני דלועיים (אניקה גוברס ואברהם פנטי היו שותפים בפיתוח). הזן יצא לשוק ב-1973 ונקרא כך על שם של בתו של צבי קרחי. מלונים מטיפוס "גליה" מטופחים גם כיום (נכון ל-2013) על ידי חברות זרעים בינלאומיות ונמכרים למדינות שונות ברחבי העולם.

משקלו הממוצע של פרי בודד הוא קילוגרם אחד לערך. צורת הפרי היא עגולה וקליפתו מרושתת בקווים צפופים ומחוספסים. בהבשלה מלאה צבע הקליפה הוא צהוב. טעם מלון גליה נחשב כעשיר וארומטי והוא בעל תכולה גבוהה של מוצקים מסיסים (ערכים של עד 18% אפשריים, אם כי ערכים מעל 11% נחשבים כראויים לשיווק מסחרי). בשלותו נבחנת על ידי צבע הקליפה, רקמת ניתוק והריח, ולא על ידי רכות או יובש הגבעול כפי שנעשה לעיתים בדלועיים. אם נשמר שלם בטמפרטורת החדר, הפרי שומר על איכותו, אך לאחר שנחתך, חלקים שלא נאכלו צריכים להיעטף ולהישמר בקרור כדי לשמור על טעמם.

מלון הגליה נחשב כנוח לגידול ומגודל במדינות רבות ברחבי העולם, בהן: פקיסטן, ברזיל, צ'ילה, גואטמלה, פורטוגל, ספרד, מרוקו, מדינות הדרום בארצות הברית, קוסטה ריקה, פנמה, הונדורס, יוון, טורקיה, מצרים וישראל.

נכון לשנת 2002, היקף גידול מלון גליה בעולם היה כ-300–500 אלף טונות לשנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלון גליה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ילקוט הפרסומים, 5 בינואר 1978, עמ' 831
2. 1 2  רוני כהן, מנחם אדלשטיין, יוסי בורגר, הרי פריס - נווה יער; יוחנן מעוז - מרכז חקלאי העמק, מגדל העמק; ארתור שפר - מרכז וולקני, בית דגן, ההיסטוריה החדשה של המלון, האבטיח והמלפפון בישראל: מקור הזנים והפיכתם למובילי שוק בינלאומיים, "שדה וירק, גיליון מס' 254, מרץ 2013, עמ' 29
3. ↑  UF Develops Method To Grow Exotic Galia Muskmelons, באתר אוניברסיטת פלורידה,‏ 20 בפברואר 2002
פרטים בחזית
**בית עיריית לוון** (בפלמית: **Stadhuis van Leuven**) הוא מבנה בולט ונקודת ציון עירונית בעיר לוון שבבלגיה. הבניין ממוקם על כיכר השוק (Grote Markt) ממול לכנסיית פטרוס הקדוש. המבנה נבנה בסגנון האמנות הגותית המאוחרת הברבאנטית בין השנים 1448 ל-1469.

בית העירייה מרחוק

מבנה הבניין
-----------

לבניין שלוש קומות ראשיות, בעלות חלונות גותיים בשלושת צדדי הבניין הנראים מן הכיכר. למבנה גג מחודד שבקצותיו צריחים מתומנים בעלי חרכים המאפשרים מעבר של אור דרכם. 

פסלים הממוקמים בנישות מיוחדות מפוזרים בכל רחבי הבניין. התומכות של הפסלים מגולפים עם סצנות תנכיות. בעוד הנישות והתומכות מקוריים, 236 הפסלים חדשים יחסית, ומתוארכים אחרי שנת 1850. הפסלים של הקומה הראשונה מסמלים אישים חשובים בהיסטוריית העיר; אלו של הקומה השנייה, מסמלים קדושים פטרונים ודמויות סימבוליות; אלו של הקומה השלישית, את הדוכס של לוון ושל דוכסות בראבנט מתקופות שונות. 

בחזית הראשית קיים גרם מדרגות המובילות לכניסה, ושני שערים במרכז, אשר מעליהם מתנוססות הדמויות של פטרוס (השמאלי) והמדונה והילד (הימני). 

בחלק הפנימי קיים אוסף מעניין של עבודות אמנות, כולל פסלים של ז'ף לאמבו וקונסטנטין מונייה, כמו כן ניתן לראות בפנים את הדיוקנות של כל ראשי הערים משנת 1794.

היסטוריה
--------

הבניין הידוע כיום כבית העירייה היה הבניין הקדמי במתחם של בניינים עירוניים שבנייתם החלה בשנת 1439. האדריכל הראשון של הבניין מת זמן קצר אחרי תחילת הבנייה של האגפים האחוריים, והוא הוחלף על ידי אדריכל אחר, שמותו בשנת 1445 ציין את סוף השלב הראשון בבנייה. 

הפרויקט המשיך בשנת 1448. אבן הפינה הונחה ב-28 במרץ של אותה השנה. מרתפים של מספר בתים הרוסים סופחו למבנה, וניתן להגיע אליהם כיום דרך דלת קטנה בצידו השמאלי של בית העירייה. התוכניות הראשונות, שהושפעו מבית עיריית בריסל, כללו מגדל פעמונים באחת הפינות. התוכניות שונו לצריחים סימטריים, אותם ניתן לראות כיום. בניית התקרה והגג הסתיימו בשנת 1460, והבניין כולו הושלם בשנת 1469. 

במאה ה-19, בית העירייה עבר שיפוץ הכרחי כתוצאה של מאות שנים של התיישנות. הבניין נותר עומד לאחר ההפצצות הרבות על לוון במלחמת העולם הראשונה, וסבל מנזקים קלים בלבד. במלחמת העולם השנייה פצצה פגעה בפתח הבניין וגרמה לנזקים חמורים יותר, שתיקונם הושלם רק ב-1983.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית עיריית לוון** בוויקישיתוף
**ברוך הגר** (ביידיש: **האגער**; 2 בינואר 1898, צ'ודי (בוקובינה) – 2 ביוני 1985, בואנוס איירס) היה סופר יידי.

ביוגרפיה
--------

הגר בעיירה צ'ודין (או צ'ודיי (אנ')) בבוקובינה במחוז צ'רנוביץ. אביו הרב יעקב יצחק דוד הגר כיהן כרב בעיירת הולדתו וכאדמו"ר בסטורוז'ינץ. אביו היה בנו של האדמו"ר השני מוויז'ניץ – רבי ברוך הגר. אמו הייתה בת האדמו"ר רבי יששכר בעריש מדולינה.

עד גיל 15 התחנך במוסדות לימוד מסורתיים. בעשר השנים הבאות הוא למד בווינה. מ-1933 התגורר בבוקרשט שם החל בפרסום יצירותיו בעיתונות היידיש ובהדפסת ספריו. בזמן מלחמת העולם השנייה גורש למחנה עבודה בטרנסניסטריה. בסוף המלחמה חזר לבוקרשט. מסוף שנת 1947 ועד קיץ 1952 שהה בצרפת. אז עבר להתגורר בבואנוס איירס בה גר עד פטירתו. בבואנוס איירס היה חבר וועדת התרבות של הקהילה היהודית המקומית. בכל מקום שם התגורר היה פעיל בחוגי ספרות היידיש ופרסם ספרים ומאמרים ספרותיים בכתבי עת. עיקר יצירותיו התבססו על זיכרונות ילדותו וזיכרונות ממשפחתו המיוחסת על חיי החסידים ורבניהם.

הגר פרסם מאמרים בכתבי העת היידיים הבאים: בוקארעשטר זאמלביכער (בוקרשט), קיום (פריס), צוקונפט (אנ') (ניו יורק), די גאלדענע קייט (תל אביב).

נפטר בבואנוס איירס, בי"ג בסיון תשמ"ה -2 ביוני 1985 בגיל 87.

ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים

ספריו
-----

* אויפן וועג, בוקרשט, 1946
* אויף דער קאטש, בוקרשט, 1947
* מלכות - חסידות, בואנוס איירס, 1955
* אין גאולה-אוּם רוּה, תל אביב, 1969

לקריאה נוספת
------------

* חיים לייב פוקס, (בתוך) לעקסיקאן פון דער נייער יידישער ליטעראטור, ניו יורק, כרך 3, עמ' 3

קישורים חיצוניים
----------------

* ספריו בארכיון האינטרנט
* ברוך האגר (1898-1985), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ידיעה בדי גאלדענע קייט, תל אביב, 1985, כרך 116–117, עמ' 270
2. ↑  ארכיון ברוך הגר, באתר הספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007428668005171
* CiNii: DA19004200
* GND: 115806795X
* ISNI: 0000 0000 5212 2385
* LCCN: no00000781
* SELIBR: 235314
* VIAF: 2883561
* WorldCat: lccn-no00000781

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "X-2 סטארבסטר".


מבט מלפנים
מבט מאחור
ה-**סיקורסקי X-2** הוא מסוק משולב מהיר מאוד ניסיוני עם רוטורים קואקסיאליים, שפותח על ידי סיקורסקי איירקראפט, וביצע את הטיסה הראשונה שלו ב-2008 ופרש רשמית ב-2011.

עיצוב ופיתוח
------------

סיקורסקי פיתחה את מסוק X2 בתקציב של 50 מיליון דולר. העיצוב כולל ידע שנאסף מכמה פרויקטי עיצוב קודמים. הלהבים המתקדמים של S-69/XH-59A הוכיחו שמהירות גבוהה אפשרית עם מסוק קואקסיאלי כשמוסיפים הנעת עזר שסופקה באמצעות שני מנועי סילון, אך הרטט של המסוק וצריכת הדלק היו מוגזמים למדי.

המסוק הרחיב את הידע של החברה על ההיבטים הייחודיים של חוקי בקרת טיסה קואקסיאלית עם מערכת טוס על חוט; ו-RAH-66 Comanche פיתחו מומחיות ברוטורים מרוכבים ובתכנון מתקדם של הילוכים.

תכונות אחרות שלו כוללות: רוטורים קשיחים, רטט נגד כוח אקטיבי בהשראת הבלק הוק, ושימוש ברוב הכוח בטיסה קדימה עבור מדחף הדוחף קדימה ולא הרוטור. באופן חריג עבור מסוקים, הכוח הנדרש למדחף האחורי היה גדול יותר מהכוח הדרוש לרוטור. הטייס שלט בכוח המדחף עם גלגל אגודל (סוג של ג'ויסטיק) בקוקפיט. טיסות ניסוי וסימולציות טיסה שולבו כדי לשפר את הליך הבדיקה.

מערכת הטוס על חוט סופקה על ידי חברת Honeywell, הרוטור על ידי Eagle Aviation Technologies, טכנולוגיה נגד רעידות מבית Moog Inc, ומדחף אחורי על ידי Aero Composites. סיקורסקי רשמה מאז פטנט על "Standpipe" (צינור קבוע בין צירי רוטור מסתובבים) המתאים לציר מרכזי.

ה-X2 טס לראשונה ב-27 באוגוסט 2001. הטיסה נמשכה 30 דקות. כך החלה תוכנית ניסוי טיסה בת ארבעה שלבים, שהגיעה לשיאה בהגעה למהירות מרבית מתוכננת של 250 קשר. הוא השלים את השלב השלישי של הניסוי כשה-X-2 הגיע ל-181 קשר בטיסת מבחן בסוף מאי 2010. לאחר מכן, הצליח להגיע ל-290 מייל שעה (460 קמ"ש).

ב-4 במאי 2009, סיקורסקי חשפה דגם של נגזרת מסוק טקטי קל של ה-X-2, וחשפה אב טיפוס באוקטובר 2014.

ביוני 2014, סיקורסקי/בואינג הגישה את תכנון מסוק סיקורסקי–בואינג SB-1 Defiant לתוכנית "עילוי אנכי עתידי" המבוסס על עקרון ה-X-2, והפסידה לטובת המתחרה של בל, V-280 וולור.

### מאפיינים כלליים

* **צוות**: שניים
* **יחס גובה-רוחב**: 9.5
* **משקל ריק**: 5,300 פאונד (2,404 ק"ג)
* **משקל ברוטו**: 6,000 פאונד (2,722 ק"ג)
* **משקל המראה מרבי**: 5,300 פאונד (2,404 ק"ג) -6,000 פאונד (2,700 ק"ג).
* **קוטר הרוטור הראשי**: 8.05 מ'.
* **שטח הרוטור הראשי**: 50.9 מ"ר.
* **להבים ברוטור התחתון**: 4.
* **להבים ברוטור העליון**: 4.
* **מדחף (אחורי)**: 6 להבים.

### ביצועים

* **מהירות מרבית**: 290 מייל לשעה (460 קמ"ש).
* **טווח**: 35 מייל.

פרסים
-----

תאגיד המטוסים סיקורסקי וצוות המדגים הטכנולוגי X-2 זכו בגביע רוברט ג'יי קולייר לשנת 2010 על ידי האגודה הלאומית לאווירונאוטיקה "...על הדגמת מסוק מהפכני שיכול להגיע ל-460 קמ"ש, המסמל נקודת פתיחה עבור פיתוח עתידי של מסוקים על ידי הגדלת המהירות, יכולת התמרון והתועלת שלהם...". לשנת 2011, קיבל צוות ה-X-2 את הפרס על שם הווארד יוז (הפרס הוענק על ידי אגודת המסוקים האמריקאית).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סיקורסקי X-2** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Fastest Helicopter on Earth - IEEE Spectrum, spectrum.ieee.org (באנגלית)
2. ↑  Sikorsky and Boeing Team Submit New Army Helicopter Design, ‏June 17, 2014 2:00 PM
**ערפד חקיין** או **זיזף אוזנן שעיר**. (שם מדעי: *Vampyrum spectrum*) הוא מין עטלף גדול ביותר בתת-סדרת עטלפי חרקים שבסדרת העטלפים - היונקים המעופפים. הוא חי בטבע בג'ונגלים של דרום ומרכז אמריקה. למרות שמו הוא אינו שייך לקבוצת הערפדים, אלא לסוג יחידי דומה, אך הוא ניזון מיצורים קטנים כמותם - מה שנתן לו את שמו. הוא המין הגדול ביותר מבין עטלפי החרקים וכן הגדול ביותר מעטלפי העולם החדש.

אורכו של עטלף זה 12.5–13.5 ס"מ ומוטת הכנפיים 60–91 ס"מ. משקלו הממוצע 145–190 גרם, מה שהופך אותו לגדול שבעטלפי החרקים. הוא חום כהה או ערמוני מלמעלה ואפור חיוור או צהוב בהיר מלמטה והפרווה קצרה. יש לו רגליים חזקות ובעלות טפרים מעוקלים אבל אין לו זנב. הראש מוארך ומלא שיניים חדות והשפתיים וחלל האף והנחיריים גדולים. עיטור העלה האפי שלו מקומט לשני חלקים.

עטלף זה חי בעיקר ביערות שונים, כולל באזורי חופים באמריקה הלטינית ממקסיקו לפרו ואקוודור ועד לברזיל, סורינאם, גיאנה והאי טרינידד. הם יוצאים לצוד בלילות ועוקבים אחרי טרפם על ידי קולות וכנראה על ידי ריחות.

הוא ניזון מחיות קטנות (ולא רק מחרקים כמו עטלפים אחרים) בעיקר מיונקים קטנים, כולל עטלפים אחרים וכן עופות קטנים ולעיתים זוחלים ודו-חיים. הטרף נתפס מענפים או מגזעים חלולים. הם עוקבים בשקט אחרי טרפם ועטים עליו מלמעלה כמו ינשופים, תופסים אותו בטפרים והורגים על ידי נשיכה חזקה בצוואר. בלסתותיו החזקות הוא יכול להרים חיה שמשקלה כמעט כמשקלו. 
ואולם למרות שהוא אוכל בשר הוא אינו מוצץ דם כמו הערפדים האמיתיים.

ראו גם
------

* עטלף רפאים
* ערפדים
* עטלפי חרקים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ערפד חקיין** בוויקישיתוף
* ערפד חקיין, באתר ITIS (באנגלית)
* ערפד חקיין, באתר NCBI (באנגלית)
* ערפד חקיין, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* ערפד חקיין, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* ערפד חקיין, באתר GBIF (באנגלית)
* ערפד חקיין באתר batphile

הערות שוליים
------------

1. ↑  ערפד חקיין באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  תרגום של נשיונל גאוגרפיק ישראל
**דניאל מילטון ניוהאוס** (באנגלית: **Daniel Milton Newhouse**; נולד ב-10 ביולי 1955) הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת וושינגטון. טרם היבחרו לבית הנבחרים כיהן כמנהל מחלקת החקלאות של מדינת וושינגטון וכחבר בית הנבחרים של המדינה. ניוהאוס חבר המפלגה הרפובליקנית.

ביוגרפיה
--------

ניוהאוס גדל בחווה חקלאית בעיר סאניסייד השוכנת מזרחית ליאקימה, עם הוריו רות ואירב ניוהאוס, לצד ארבע אחיותיו ואחיו. אביו של ניוהאוס כיהן בשני בתי בית המחוקקים של וושינגטון בסך הכל 34 שנה, ופרש ב-1998. ב-1977 היה ניוהאוס לבוגר בכלכלה חקלאית מאוניברסיטת המדינה של וושינגטון. באוניברסיטה היה חבר באחווה החקלאית אלפא גמא רו. בנוסף, ניוהאוס הוא בוגר תוכנית המנהיגות לחקלאות ויערנות בוושינגטון.

הוא כיהן ארבע קדנציות בבית הנבחרים בוושינגטון מ-2003 עד 2009, כשהוא מייצג את מחוז הבחירה ה-15. בשנת 2009 מינתה אותו כריסטין גרגואר (Gregoire), אז מושלת מדינת וושינגטון מטעם המפלגה הדמוקרטית, את ניוהאוס הרפובליקני לעמוד בראש מחלקת החקלאות של המדינה. המושל שנבחר אחריה, ג'יי אינסלי, החליט שלא לחדש את מינויו את ניוהאוס כמנהל מחלקת החקלאות ב-2013.

בפברואר 2014, הצטרף ניוהאוס לבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית למועמדות המפלגה לבית הנבחרים האמריקאי מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של וושינגטון. דוק האסטינגס המכהן, שייצג מחוז זה בבית הנבחרים זה 20 שנה, בחר שלא להתמודד מחדש בבחירות 2014. הוא ועמיתו הרפובליקני קלינט דידייר הגיעו לבחירות הכלליות בנובמבר כיריבים לאחר שסיימו באוגוסט את הבחירות המקדימות בשני המקומות הראשונים. הייתה זו הפעם הראשונה ששני מועמדים מאותה המפלגה התייצבו זה מול זה בבחירות כלליות מאז אימצה מדינת וושינגטון את שיטת הבחירות שלה. יום הבחירות ב-4 בנובמבר היה קרוב מאוד, ונראה כקרב בין הזרמים במפלגה הרפובליקנית. ניוהאוס נחשב לנציג הזרם המרכזי והשולט במפלגה הרפובליקנית, ואילו דידייר הזדהה בגלוי עם תנועת מסיבת התה. ב-4 בנובמבר 2014 גבר ניוהאוס על דידייר בקושי בפער של 51% -49%.

ניוהאוס התמודד מול דידייר בשנית במהלך בחירות 2016 בארצות הברית. בבחירות המקדימות הביסו בקלות כשלו 44,720 קולות (45.77% מקולות הבוחרים) בעוד דידייר זכה ב-27.53% בלבד. בבחירות הכלליות, ניוהאוס הביס באופן מכריע את דידייר, עם 57% מקולות הבוחרים. במהלך בחירות 2018 נבחר שוב לבית הנבחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דן ניוהאוס** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של דן ניוהאוס (באנגלית)
* דן ניוהאוס, ברשת החברתית פייסבוק

* דן ניוהאוס, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* דן ניוהאוס, סרטונים בערוץ היוטיוב
* דן ניוהאוס באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* US Congress: N000189

 |
**איבון רידינג** (נולדה ב-14 בדצמבר 1962) היא מגישת טלוויזיה שוודית. מיס תבל 1984.

ביוגרפיה
--------

רידינג נולדה בשוודיה ובצעירותה עבדה כדוגמנית וכאחות בדיור מוגן.

ב-1984 נבחרה למיס שוודיה ובאותה שנה שייצגה את מדינתה בתחרות מיס תבל שנערכה בארצות הברית זכתה במקום הראשון, בשנים שלאחר זכייתה התגוררה בניו יורק ועבדה שם בתעשיית האופנה וב-1988 היא חזרה לארצה.

ב-1989 היא הנחתה את תחרות המלודיפסטיבלן והנחתה במהלך השנים מספר תוכניות בטלוויזיה השוודית.

ב-1997 ייסדה חברת קוסמטיקה וקו מוצרי טיפוח לעור הנקרא Y. Ryding.

ב-2007 השתתפה בגרסה השוודית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים".

ב-2009 שימשה כשופטת בתחרות "מיס תבל שוודיה" בפורמט הראשון מסוגו לבחירת נציגת שוודיה לתחרות.

ב-1986 היא נישאה לשחקן של ברגקוויסט ונולדו להם שתי בנות.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **איבון רידינג** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **איבון רידינג** |

* איבון רידינג, ברשת החברתית פייסבוק
* איבון רידינג, ברשת החברתית אינסטגרם
* איבון רידינג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1165838990
* ISNI: 0000 0000 5375 8836
* SELIBR: 306912
* VIAF: 24587261
* WorldCat: viaf-24587261

 |
**גוּאַנְשִׁי** (בסינית: **关系**, פין-יין: **guānxi**) הוא מונח נפוץ המתאר מעגלי השפעה חברתיים אישיים הניתנים לתיאור כיחסים שאנשים מטפחים עם אנשים אחרים. מקור המונח בסינית והוא מהווה מוטיב מרכזי בחברה הסינית.

בתקשורת המערבית המונח הפין-ייני תופס יותר ויותר משמעות במקום שני תרגומים נפוצים שלו שהיו בשימוש, "קשרים" ו"יחסים", מכיוון ששניהם לוקים בחסר בתיאור ההשלכות התרבותיות של גואנשי.

המקור של גואנשי מונח בפילוסופיית הקונפוציאניזם, אשר מדגישה את החשיבות של שיוך העצמי ביחס לאחרים מבחינה היררכית, על מנת לשמור על סדר חברתי וכלכלי. במיוחד, יש לשים דגש על מחויבות, הדדיות ואמון, אשר מהווים את יסודות רשתות הגואנשי.

לגואנשי יש גם השפעה גדולה על ניהול עסקים המבוססים בסין, ואף על עסקים בבעלות סינית מעבר לים, בדרום מזרח אסיה (שם נפוץ הכינוי "רשת במבוק").

תיאור ושימוש
------------

### בהקשר אישי

ברמה הבסיסית ביותר, גואנשי מתאר קשר אישי בין שני אנשים אשר אחד מסוגל להכריח את השני לבצע טובה או שירות, או להיות מוכרח. אין שני האנשים מחויבים להיות מאותו מעמד חברתי. גואנשי יכול לשמש גם כדי לתאר רשת של אנשי קשר, אשר אדם יכול להפעיל כאשר משהו צריך להיעשות, אשר דרכה הוא או היא יכולים להשפיע מטעם אדם אחר.

### בהקשר העסקי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
### בהקשר ממשלתי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Gold, Thomas, Douglas Guthrie, and David Wank. 2002. *Social Connections in China: Institutions, Culture and the Changing Nature of Guanxi.* Cambridge: Cambridge University Press.
2. ↑  Luo, Yadong, Ying Huang, and Stephanie Lu Wang. "Guanxi and Organisational Performance: A Meta-Analysis." *Management and Organization Review* 8.1 (2011): 139-72. Print.
3. ↑  H. W-c Yeung (2007). *Handbook of Research on Asian Business*. Edward Elgar Publishing. p. 412. ISBN 978-1-84720-318-2.
צפיפות אלקטרון מחושבת עבור אנילין.  
אזורי צפיפות גבוהים מצביעים על מיקומי אטומים  
אזורי צפיפות בינוניים מצביעים על קשרים כימיים  
אזורי צפיפות נמוכים מלמדים על צורת המולקולה ועל גודלה.
**צפיפות אלקטרון** (באנגלית: **Electron Density**) הוא מונח במכניקת הקוונטים המתאר את הסבירות של אלקטרון להימצא בנקודה מסוימת.

במולקולה, אזורים של צפיפות אלקטרונית נמצאים בדרך כלל סביב האטום והקשרים שלו. במערכת מצומדת, כמו פנול או בנזן ותרכובות כמו המוגלובין וכלורופיל, צפיפות האלקטרון מכסה את האזור כולו.

בחישובים קוונטיים, צפיפות האלקטרון {\displaystyle \rho (\mathbf {r} )} היא פונקציה של הקואורדינטות r מוגדר כך ש {\displaystyle \rho (\mathbf {r} )dr} הוא מספר האלקטרונים בנפח קטן {\displaystyle dr}.

עבור מולקולות "מלאות" (Closed Shell) כלומר שאינן חסרות אלקטרונים ניתן לכתוב את {\displaystyle \rho (\mathbf {r} )}:
{\displaystyle \rho (\mathbf {r} )=\sum \_{\mu }\sum \_{\nu }P\_{\mu \nu }\phi \_{\mu }(\mathbf {r} )\phi \_{\nu }(\mathbf {r} )}

צפיפות ספין
-----------

צפיפות ספין היא צפיפות אלקטרון בחישובים המשמשים רדיקלים חופשיים. היא מוגדרת כצפיפות האלקטרון הכוללת של אלקטרונים של ספין אחד פחות הצפיפות האלקטרונית הכוללת של אלקטרונים בעלי הספין הנגדי. אחת הדרכים למדוד צפיפות ספין היא על ידי שיטת "Spin Resonance", כאשר דיפרקציה של נייטרונים מאפשרת מיפוי צפיפות הספין בשלושה ממדים (3D).

ראו גם
------

* תורת פונקציונל הצפיפות

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007538460105171
* BnF: cb12286035j (data)
* GND: 4151864-0
* LCCN: sh85042206

 |
**חכימוללה מחסוד** (באורדו: **حكيم الله محسود**; 1979 – 1 בנובמבר 2013) היה אמיר ארגון הטליבאן בפקיסטן. לאחר מותו של המנהיג הקודם, בייטוללה מחסוד, בשנת 2009 ממתקפת טילים אמריקאית על ביתו, הפך למנהיג הארגון בפועל. ב-1 בנובמבר 2013 הוא חוסל בזמן שנסע ברכבו על ידי טילים שנורו ממל"ט תקיפה אמריקאי.

ביוגרפיה
--------

חכימוללה נולד בשם ג'משד מחסוד במחוז קוטקאי, ליד העיירה ג'נדולה שבדרום וזיריסטן, בשנת 1979. הוא רכש את השכלתו במדרסה בכפר קטן במחוז הנגו. בייטוללה מחסוד למד אף הוא באותו בית ספר, אך נשר ממנו בסופו של דבר. 

ג'משד הצטרף לאיש שבטו בייטוללה בג'יהאד, בהתחלה כעוזרו ושומר ראשו. הוא אימץ את הכינוי זולפקאר, ואחר כך שינה לשם חכימוללה, שפירושו בעל הידע. הוא זכה להכרה בתוך הטליבאן בעבור כישורי הלחימה שלו עם ה-AK-47 ועם טנדר הטויוטה. 

בשנת 2004 הוא נהפך להיות דובר בארגון. הוא ארגן מספר פשיטות נגד שיירות אמריקאיות בין השנים 2007–2008, שהכריחו את סגירת מעבר ח'ייבר 6 פעמים. בשנת 2008 הוא קיבל לידיו את הפיקוד על המחוזות אורקזאי, ח'ייבר ועמק קוראם. 

ב-22 באוגוסט 2009 הוא מונה להיות מפקד הטליבאן בפקיסטן על ידי 42 חברי שורה. הדבר אישש את דבר מותו של קודמו בתפקיד בתחילת חודש אוגוסט, בייטוללה מחסוד.

במהלך השנים הופצו מספר פעמים שמועות על מותו של חכימוללה, אך כולן הוכחו כלא נכונות.

ב-1 בנובמבר 2013 מל"ט תקיפה אמריקאי שיגר מספר טילים במקום בו שהה חכימוללה בצפון מחוז וזיריסטן, והוא נהרג יחד עם עוד 4 לוחמים.

קישורים חיצוניים
----------------

* רויטרס, ארה"ב חיסלה את מנהיג הטליבאן בפקיסטן, באתר ynet, 1 בנובמבר 2013
**מרית מייסלר** (נולדה ב-1974) היא מעצבת תעשייתית ישראלית.

ביוגרפיה
--------

מרית מייסלר נולדה ביפו העתיקה והיא בוגרת של המחלקה לעיצוב תעשייתי באקדמיה לאומנות ועיצוב בצלאל בירושלים (2000). ב-1995 למדה במרכז לעיצוב בתל אביב (ויטל) שנה כללית בעיצוב, וב-1996 למדה שנה כללית ב Central Saint Martins בלונדון.

היא לימדה במחלקה לעיצוב מוצר באוניברסיטת Pratt שבניו-יורק ולימדה בשנקר בית הספר הגבוה להנדסה ולעיצוב ובבצלאל אקדמיה לאומנות ועיצוב בירושלים.

מרית כיהנה כיושבת ראש ועד איגוד עמיתי ההוראה והמרצים מן החוץ שנקר.

בשנת 2006 מרית הקימה את חברת העיצוב ceMMent Design בברוקלין ניו-יורק. לאחר שהייה של שש שנים בניו-יורק חזרה לישראל וכיום הגלריה ממוקמת ביפו העתיקה. העיצובים שלה מיוצרים מבטון ומתכת ומשלבים איכויות ארכיטקטוניות בפריטים שימושיים. עבודותיה מוצגות במוזיאון היהודי של ניו יורק, ברלין, מינכן, סן פרנסיסקו, פילדלפיה ועוד. בשנת 2010 החנוכיה והמזוזה
נרכשו על ידי המוזיאון בניו-יורק לאוסף הקבוע של המוזיאון.

מרית היא בתו של האמן, פרנק מייסלר. מאז 2019 בחרה מרית להמשיך את מפעל חייהם של הוריה פרנק ובתיה מייסלר. מרית היא האומנית והבעלים של המותג "פרנק מייסלר" בו היא מתכננת ומייצרת פסלי מתכת חדשים, פורטרטים ומתנות יוקרה בהזמנה מיוחדת, ופסלים מהסדרות שתכנן ויצר אביה.

עבודתה
------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

פרסים
-----

* 1996 - פרס למצוינות בעיצוב The London Institute, Central Saint Martins College of Art and Design, לונדון, אנגליה.
* 1997 - פרס למצוינות בעיצוב תעשייתי המחלקה לעיצוב תעשייתי, האקדמיה לאומנות ועיצוב בצלאל.
* 1998 - פרס ברדנבורג המחלקה לעיצוב תעשייתי, האקדמיה לאומנות ועיצוב בצלאל.
* 2001-2003 - קרן התרבות אמריקה-ישראל פרס לעיצוב תעשייתי.

תערוכות קבוצתיות
----------------

* 2009-2010 - Reinventing Ritual: Contemporary Art and Design for Jewish Life, The Jewish Museum New York
* 2010 - יודאיקה טוויסט, חדשנות בעיצוב יודאיקה, בית התפוצות, תל אביב
* 2010 - Design Edition JM, מוזיאון ליהדות בניו-יורק לצד ריצ'רד מאיירס, קרים רשיד, אדם טיהאני, ג'ונתן אדלר ועוד
* 2012 - Design Tide Tokyo - Around a dinner table, המוזיאון לעיצוב בחולון. טוקיו, יפן

גלריה
-----

|  |  |
| --- | --- |
|  | * 
* 
* 
* 
* 
 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרית מייסלר** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מרית מייסלר
* מרית מייסלר, ברשת החברתית פייסבוק
* מרית מייסלר, ברשת החברתית LinkedIn
* עבודתה של מרית מייסלר בתערוכה Design Tide Tokyo - Around a dinner table
* Design Edition JM Opening Party
* עבודותיה של מרית מייסלר בבצלאל קטלוג

הערות שוליים
------------

1. ↑  עבודת החנוכיה
2. ↑  עבודת המזוזה
**גלעד אברו** (נולד ב-1981) הוא מוזיקאי, בסיסט (גיטרה בס וקונטרבס) ישראלי. מלמד מוזיקה בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב ובבית הספר מזמור, מוביל ומשתתף בשורת הרכבים בג'אז ובסצנת האינדי בישראל, כנגן ג'אז המושפע ונוגע בסגנונות נוספים, מזרמים במוזיקה אתנית דרך רוק ופופ ועד למוזיקה אלקטרונית ופסיכדליה. לאורך השנים ניגן עם אמני ג'אז ויוצרים חשובים בסצנת הג'אז העולמית, ביניהם אבישי כהן (בסיסט), קרטיס פולר, סלייד המפטון, רנדי ברקר וג'וני גריפין, וכן עם אמנים ישראלים בולטים, ביניהם ברי סחרוף, סקאזי, מארינה מקסימיליאן, מיכה שטרית, רונה קינן ואחרים.

ביוגרפיה
--------

אברו נולד בקייפטאון, שבדרום אפריקה, ועלה לישראל עם משפחתו בגיל 10.

בוגר תיכון אלון ברמת השרון.

כבר בסוף לימודיו בתיכון זכה להכרה וניגן עם בכירי הג'אזיסטים בארץ, ביניהם אלי דג'יברי, אבישי כהן (חצוצרן), עמיקם קימלמן ואחרים. לאחר מכן פנה ללימודי מוזיקה במסלול ליצירה רב תחומית באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. ב-2003 זכה במקום הראשון בתחרות נגן הג'אז של השנה של בית הספר רימון.

לאורך השנים למד אברו אצל מורים ומוזיקאים בולטים, ביניהם תדי קלינג, ברק מורי, מיכאל קלינגהופר, ריצ'רד דייוויס, עומר אביטל ואבישי כהן.

### קריירה

מאז תחילת הקריירה ועד היום השתתף אברו במגוון הרכבים בסצנת הג'אז הישראלית. בתחילת שנות האלפיים ניגן בהרכב "east quartet" יחד עם עמוס הופמן, שי זלמן ויובל כהן. בשנים 2005–2008 ניגן וכתב עיבודים בהרכב של והופיע עמו בבמות ברחבי העולם.

מאז 2010 משתתף אברו בהרכב LayerZ הפוסט-אלקטרו-פסיכדלי, יחד עם יונתן אלבלק ואביב כהן. ההרכב הוציא מיני-אלבום אחד ושני אלבומים מלאים ומקליט ומפיע באורח קבוע עם מארינה מקסימיליאן בלומין. בין האמנים הנוספים עמם מנגן אברו באופן קבוע נמנים דניאל זמיר, עומרי מור, ניתאי הרשקוביץ, אמיר ברסלר ואחרים.

בספטמבר 2019 יצא אלבומו האישי הראשון של אברו, "LEAF BOY". האלבום הופק על ידי ריג'ויסר במסגרת הסדרה "time groove selection" תחת הלייבל Raw Tapes. באלבום מנגנים ספי ציזלינג, ניתאי הרשקוביץ, אמיר ברסלר ו-nomok (נעם חבקין), ושרות קרולינה, אקו וקרן דוניץ.

קישורים חיצוניים
----------------

* גלעד אברו, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* גלעד אברו באתר הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה תל אביב
* גלעד אברו באתר ״ג'אז חם״
* דיסקוגרפיה חלקית של גלעד אברו באתר discogs

הערות שוליים
------------

1. ↑  רביעיית גלעד אברו, באתר הבמה
2. ↑  Gilad Abro, באתר של מיכאל קלינגהופר (ארכיון)
3. ↑  "גלעד אברו - הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה, תל אביב". *הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה, תל אביב*. נבדק ב-2018-09-17.
4. ↑  East Quartet, הבמה
5. ↑  אורי זר אביב, שלישיית "ליירז" מכוונת לנפש ולגוף, באתר הארץ, 1 באפריל 2012; גיא טנא, רחוק מגלגלץ, ביקורת מוזיקה באתר מגזין הבידור "להיטון"
6. ↑  דף האלבום, באתר הלייבל raw tapes

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 39e8592e-0a73-4501-991d-9da494d36723

 |
**הגילדן ההולנדי** היה ההילך החוקי של הולנד עד המעבר לאירו ב-2002. בתקן ISO 4217 סימנו הוא **NLG**. הולנד היא אחת מבין מספר מדינות ואזורים שהמטבע שלהן קרוי או היה קרוי "גילדן". בהולנדית מבוטא שם המטבע "חילדן".

מקור השם גילדן
--------------

מקור השם "גילדן" הוא במילה מרכז הולנדית שמשמעותה "מוזהב", שמקורו במתכות ממנו יוצרו המטבעות הראשונים-זהב וכסף. הסמל המקובל למטבע הגילדן הוא ƒ. הסמל נובע ממטבע ישן שנקרא פלורין.

היסטוריה
--------

גילדן הולנדי 1897, וילהלמינה. כסף
המטבעות ההולנדים הראשונים יוצרו מזהב ומכסף. ב-1581 הגילדן ההולנדי הכסוף הראשון הוטבע כמטבע של הרפובליקה ההולנדית. הגילדן הישן חולק ל-20 מטבעות קטנים שנקראו "סטיופרים" (בפ' רפה, F). כל סטיופר חולק לשמונה "דיוטים" ("דיוט" ביחיד), וכל דיוט חולק ל-2 "פנינג". בזמן הכיבוש הצרפתי בהולנד לא הונהג בה הגילדן ובמקומו הונהג הפרנק הצרפתי. בשנת 1814 אומץ הגילדן מחדש והפך למטבע הרשמי של הולנד.

ב-1817 החלה השיטה העשרונית להיכנס למחזור בהולנד ופחת שימושם של ה"דיוטים" וה"פנינגים" עד שב-1840 הופסק השימוש בהם לגמרי והם הוחלפו בסנט שהם מאית הגילדן. 
ב-1940 עקב הכיבוש הגרמני שונתה צורתו של הגילדן למרובעת והוא הוצמד למארק הגרמני בשער של גילדן וחצי למארק אחד. באוקטובר 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, חתמו הממשלות הגולות של הולנד ובלגיה על הסכם לקביעת שער החליפין בין הגילדן ופרנק בלגי וקבעו מנגנוני תמיכה במטבעות במקרה הצורך. כשבעלות הברית כבשו את הולנד חזרה הועמד הגילדן ביחס של דולר אחד ל-2.652 גילדן. 
ב-1949 הוחלף היחס לדולר אחד לכל 3.8 גילדן.

ב-2001 היה גילדן אחד שווה ערך ל-1.6 ש"ח לערך.

האירו החליף את הגילדן בשנת 2002. ניתן היה להחליף מטבעות של הגילדן לאירו עד 2007, ואת השטרות ניתן יהיה להחליף לאירו עד ינואר 2032.

כל המרת מטבע, שטר או סכום כסף מתבצעת ביחס אירו אחד לכל 2.20371 גילדן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גילדן הולנדי** בוויקישיתוף
* שטרות הגילדר על תקופותיו (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  worldpress.org, 2000 est
2. ↑  European Union Law and Defence Integration, page 13

| מטבעות שקדמו לאירו ומטבעות נוספים של מדינות האיחוד האירופי |
| --- |
| מטבעות לאומיים של מדינות האיחוד שהוחלפו | שילינג אוסטרי • לירה איטלקית • פונט אירי • פרנק בלגי • מארק גרמני • גילדן הולנדי • גילדן דרום גרמני • דרכמה יוונית • פרנק לוקסמבורגי • לטס לטבי • ליטאס ליטאי • לירה מלטזית • טולר סלובני • קורונה סלובקית • פזטה ספרדית • אשקודו פורטוגלי • מרק פיני • פרנק צרפתי • לירה קפריסאית • קונה קרואטית • קרון אסטוני | EU Flag |
| מטבעות אחרים שהוחלפו | יחידת מטבע אירופית (אקו) • פרנק מונוגסקי • לירה סן מרינזית • לירת הוותיקן |
| מטבעות ב-ERM II | כתר דני |
| מטבעות אחרים שלא הוחלפו | ליש"ט בריטית • קורונה צ'כית • פורינט הונגרי • זלוטי פולני • קרונה שוודית • לב בולגרי • לאו רומני |
**מחלף חולון מזרח** הוא מחלף המחבר את כביש 4 עם שדרות ירושלים במזרח חולון ועם אזור התעשייה והעסקים של העיר. בעתיד מתוכנן המחלף להתחבר לשכונת יהודה בראשון לציון.

היסטוריה
--------

תוכנית המחלף אושרה על ידי הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה בפברואר 2002, במטרה לאפשר כניסה מזרחית חדשה לחולון במקום הכניסות הבלתי מסודרות שהיו עד אז מכביש 4, ושגרמו לפקקי תנועה רבים בשעות העומס. במזרח התוכנית אושרה אפשרות להתחברות של שכונות סמוכות בראשון לציון למחלף. בנוסף התוכנית כללה גשר ושטח לצורך תכנון עתידי של דיפו של הקו הירוק של הרכבת הקלה, וכן תכנון עתידי של חניון חנה וסע לאזור הדרומי של מטרופולין תל אביב. ביולי 2003 בוצע קיצוץ בתקציב מע"ץ והמשך קידום בניית המחלף התעכב כשנתיים.

במאי 2005, לאחר שמנהלת אזור התעשייה בחולון השלימה את התכנון התחבורתי של הדרכים המובילות לגשר, פורסם מכרז הביצוע. במכרז זכתה חברת סולל בונה.

חלקו הראשון של המחלף, שכולל כניסה לחולון מכיוון דרום, באמצעות גשר מעל כביש 4, נפתח לתנועה ב-7 ביוני 2010‏. חודש לאחר מכן נפתחה רמפת ירידה משדרות ירושלים לכביש 4 בכיוון דרום. ב־25 בפברואר 2011 הסתיים שלב נוסף במחלף, כאשר נפתחה לתנועה רמפת עלייה לשדרות ירושלים ורחוב המרכבה, מכיוון צפון בכביש 4.

רמפת ירידה לכיוון צפון לא נבנתה יחד עם חלקיו האחרים של המחלף, עקב עיכוב בתכנון, שנבע מהתנגדות משרד התחבורה, שחשש כי בניית הרמפה תיצור תנועת מספריים מסוכנת בגלל כלי רכב הפונים לכיוון מחלף השבעה, שמרחקו ממחלף חולון מזרח עומד על קילומטר וחצי בלבד. נכון למרץ 2012, עיריית חולון קידמה תכנון חלופי לרמפה בשיתוף עם עיריית ראשון לציון, כך שתכלול לולאה שתפנה קודם לכיוון דרום, ורק לאחר מכן תשתלב בכביש 4 לכיוון צפון, דבר שיגדיל את המרחק בין נתיב ההשתלבות מהמחלף לכביש 4, לבין מחלף השבעה. לפי התכנון החדש, בנוסף לכניסה לחולון, תתאפשר כניסה ויציאה מהמחלף לשכונת נחלת יהודה אשר בראשון לציון.

לפי סקר תנועה על כניסות כלי רכב מדרום, נמצא כי למעלה מ-30,000 כלי רכב נכנסים ביממה לאזור התעשייה והעסקים ממחלף חולון מזרח.

ב-2021 החלו עבודות ההקמת של הדיפו המזרחי של הקו הירוק של הרכבת הקלה בתל אביב בסמוך למחלף, כמו כן החלה הרחבה של המחלף בעזרת הקמת כביש שיחבר את המחלף הן לשכונת נחלת יהודה בראשון לציון והן בעזרת הקמת כביש שיחבר את המחלף גם לקריה החקלאית בבית דגן.

גלריית תמונות
-------------

* המחלף מכיוון מרכז וולקניהמחלף מכיוון מרכז וולקני
* הגישה אל המחלף מכיוון חולוןהגישה אל המחלף מכיוון חולון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מחלף חולון מזרח** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  שרון קדמי, ‏אושר המחלף בתחנת הדלק הסיירים, באתר גלובס, 3 בפברואר 2002
2. ↑  גל ניסים, ‏הקיצוץ בתקציב מע"ץ: הוקפאו פרויקטים ב-270 מיליון ש' בדרום, באתר גלובס, 20 ביולי 2003
3. ↑  שרון קדמי, החל ביצוע מחלף הסיירים ופורסם המכרז להקמת הגשר מעל כביש 4 בהשקעה של כ-154 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 3 במאי 2005
4. ↑  גל ניסים, ‏סולל בונה תבצע עבודות במחלף חולון מזרח ב-35 מיליון ש', באתר גלובס, 3 ביולי 2005
5. ↑  נחנך מחלף "חולון מזרח" המחבר את כביש 4 עם העיר, באתר ynet, 7 ביוני 2010
6. ↑  מחלף חולון מזרח פרויקט היציאה צפונה
7. ↑  מחלף חולון מזרח
8. ↑  אתר למנויים בלבד מיכאל רוכוורגר, אלקטרה ושותפיה חתמו על ההסכם להקמת פרויקט הקו הירוק של הרכבת הקלה בגוש דן, באתר TheMarker‏, 17 במאי 2022

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**מחלף ראשון לציון** | **מחלפים בכביש 4** | **הבא**:**מחלף השבעה** |
**ואאל עאדל זועייתר** (בערבית: **وائل عادل زعيتر**; 1934 – 16 באוקטובר 1972) היה אינטלקטואל ומתורגמן ערבי-פלסטיני. הוא חוסל על ידי מתנקשים מן המוסד במסגרת מבצע זעם האל לאחר טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, בשל זיהויו על ידי ישראל כאחד מבכירי ארגון הטרור ספטמבר השחור. מקורות פלסטינים טוענים שלא היה מעורב בפעולות טרור, כולל בטבח במינכן, ושנרצח בשל טעות בהערכה הישראלית.

זועייתר נולד ב-1934 בשכם, בן לחמולת זועייתר, מהמשפחות הבולטות בעיר, בנו של עאדל זועייתר, מתרגם ערבי, עורך דין, מורה ומנהיג, ואחיינו של אכרם זועייתר, מנהיג פלסטיני-ירדני, שגריר ירדן ושר החוץ שלה.
הוא שהה תקופה בלוב ולאחר מכן עבר לעיראק שם למד פילוסופיה וספרות ערבית באוניברסיטת בגדד, לאחר לימודיו עבר לרומא, שם ייצג את האינטרסים של אש"ף ועבד כמתורגמן בשגרירות לוב באיטליה. במקביל עסק בתרגום ספרות ערבית לאיטלקית, בין תרגומיו המפורסמים – הספר "סיפורי אלף לילה ולילה".

בעקבות ניסיון לפגע במתקנים אסטרטגיים באיטליה הוא נעצר על ידי משטרת איטליה ונחקר על מעורבות אפשרית בפיגוע, אך בסופו של דבר שוחרר. בתחילת שנות ה-70 היה מראשי ארגון ספטמבר השחור באירופה ובין היתר היה אחראי על ניסיון פיגוע במטוס אל על שהיה בדרכו מרומא לתל אביב. לאחר הטבח באולימפיאדת מינכן חוסל זועייתר ביריות בפתח דירתו ברומא במסגרת מבצע זעם האל.

ב-2006 האמנית אמילי ג'אסיר יצרה עבודת וידאו המבוססת על אירוע ההתנקשות בזועייתר. בווידאו היא יורה בספרים משום שבזמן ההתנקשות הוא החזיק בידו את הספר "אלף לילה ולילה".

לקריאה נוספת
------------

* Janet Venn-Brown (Ed.), *For a Palestinian: A Memorial to Wael Zuaiter*, London: K. Paul International, 1984. (Translation of "Per un palestinese")

קישורים חיצוניים
----------------

* Wael Zuaiter, באתר Nablus Guide (באנגלית)
* מצוד באיטליה אחר רוצחיו של נציג 'פתח', דבר, 18 באוקטובר 1972, המשך
* התרגשות בשכם על רצח זועייתר, דבר, 18 באוקטובר 1972

הערות שוליים
------------

1. ↑  Johnson, Ken, "Material for a Palestinian’s Life and Death". New York Times, ‏February 12, 2009
2. ↑  ZU'AITER, ADEL (1897-1957); ZU’AITER, AKRAM (1909-1996), באתר PASSIA (באנגלית)
3. ↑  מיכאל בר-זוהר וניסים משעל, **המוסד: המבצעים הגדולים**, תל אביב: משכל, 2010, עמ' 175
4. ↑  Wise, Michael Z. (2009). "Emily Jacir's Border Crossings Between Art and Life". *The New York Times* (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2017-11-01.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007429707305171
* GND: 118966871
* ISNI: 0000 0000 2698 2226
* LCCN: n84202060
* VIAF: 47561508
* WorldCat: lccn-n84202060

 |
**לילות קיץ** (באנגלית: **Summer Nights**) הוא סרט קולנוע תיעודי ישראלי משנת 2021 אותו צילם וביים אוהד מילשטיין. הסרט זכה בתואר הסרט הישראלי הטוב ביותר בפסטיבל דוקאביב 2021, ובפרס אופיר לסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר לשנת 2021.

תקציר העלילה
------------

מה עובר בראשו של עלוה בן ה-6? כיצד הוא רואה את העולם? הסקרנות, הפחדים, האהבות, כפי שהם נגלים מנקודת מבט של ילד. מסע לילי אל תוך עולמו הפנימי של ילד תם, רגע לפני שהוא נרדם.

משתתפים
-------

* עלוה מילשטיין
* אבי מילשטיין

הפקה
----

הסרט הופק בתמיכת כאן - תאגיד השידור הישראלי, הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, מפעל הפיס.
הסרט הופק בסיוע משרד התרבות והספורט - המועצה הישראלית לקולנוע.

פרסים
-----

הסרט זכה בפרס הראשון בפסטיבל הקולנוע דוקאביב ביולי 2021. הסרט זכה בפרס אופיר, הסרט התעודי הטוב ביותר בהאקדמיה לקולנוע 2021. הסרט זכה בפרס הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר בפסטיבל קולנוע יהודי בברלין JFBB 2022.

הפצה
----

הסרט הוקרן בערוץ כאן 11 ביום רביעי ה-11 באוגוסט 2021, כחלק מרצועת כאן דוקו.

קישורים חיצוניים
----------------

* "לילות קיץ", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"לילות קיץ (סרט)"**.
מראה בטבחה
**עין שבע**, המכונה גם **טבח'ה** (**Tabgha**), היא בקעה המשתרעת בצפון-מערב הכנרת, סמוך לכפר נחום. שמה העברי "עין שבע" ניתן לה על שם שבעת המעיינות שנבעו בה בעבר, אך כיום נובעים במקום חמישה בלבד. השם היווני, אשר ממנו התגלגל השם "טבח'ה", נובע גם הוא מהקשר גאוגרפי זה (Hep**tapegon** שמשמעותו "שבעה מעיינות" הפך ל-Tabego ולבסוף Tabgha).

עין שבע ידועה בזכות נס הלחם והדגים, המוזכר בברית החדשה ובו לפי המתואר הצליח ישו להזין 5,000 איש, בחמש כיכרות לחם ושני דגים.

אתרים חשובים
------------

במקום התרחשות הנס, הוקמה במאה הרביעית **כנסיית הלחם והדגים**. הכנסייה הורחבה אך חרבה בידי הפרסים בתחילת המאה השביעית, וכיום עומדת באתר כנסייה מודרנית אשר משחזרת את הכנסייה העתיקה. בשנת 1932 נחשפה במקום בזיליקה ביזנטית ובה רצפת פסיפס מרשימה המתוארכת לזמנה של המאה ה-5 לספירה.

כנסייה נוספת בעין שבע היא **כנסיית הבכורה של פטרוס** או "כנסיית ההבטחה". זוהי כנסייה פרנציסקנית, ולפי המסורת, במקום זה נגלה ישו לשליחים לאחר קומו מן המתים, סעד עימם, והעניק לפטרוס את הבכורה. הכנסייה הראשונה שניצבה במקום הוקמה במאה ה-4 על ידי פלוויה יוליה הלנה, אימו של הקיסר קונסטנטינוס, אך חרבה בימי הביניים. הכנסייה הנוכחית הוקמה מאבני בזלת על ידי נזירים פרנציסקנים איטלקים אשר התיישבו במקום בשנת 1934. בעת ביקורו של האפיפיור פאולוס השישי בישראל בשנת 1964, פקד את הכנסייה והתפלל בה.

"עין איוב" הוא מעיין בבקעת טבח'ה, שיש הרואים בו מקום מקודש למוסלמים. על מקור מימי המעיין נבנתה בריכת אבן גדולה, שיש בה קומות וגרם מדרגות לולייני, ופתח ומבואה. המבנה מיוחס לתקופה הרומית, אך נראה שהוא מאוחר יותר, ובעיקרו שופץ במאה ה-18.

ב-1961 בנה האדריכל נחום זולוטוב את "בית תמרה" על שמה של תמרה כהן שגרה בטבחה בשנות החמישים, וניסתה להקים חווה חקלאית באזור. כהן נפטרה מסרטן בגיל 33 קודם שהצליחה להקים את החווה, ואמה היא שהקימה את הבית וגרה בו עד 1982. כיום עומד הבית נטוש בצמוד לכביש 87.

ראו גם
------

* כרי דשא

לקריאה נוספת
------------

* מחקר היסטורי על אודות האכסניה פילגרהאוס בטבחה: חיים גורן, תולדות האכסניה הגרמנית-קתולית בטבחה 1889-1925, 1983 (הספר בקטלוג ULI)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עין שבע** בוויקישיתוף
* גילי סופר, סובב כנרת: ישו זה כאן, באתר ynet, 10 בדצמבר 2004
* תמי עוז, קסם על חוף כנרת, באתר שמורות הטבע והגנים
* ספי בן-יוסף, חמאם איוב: בריאות לחופי הכנרת, באתר ynet, 15 בספטמבר 2005
* מיכאל יעקובסון, סקירה אדריכלית והיסטורית על "בית תמרה" בטבחה, באתר 'חלון אחורי', 10 ביולי 2014
* מידע על אתר עין שבע, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות
* מידע על אתר עין שבע, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות

הערות שוליים
------------

1. ↑  נירית שלו כליפא, **אל גן נעול: סיורים במנזרי הארץ**, הוצאת זמורה ביתן דביר, עמ' 209

| האתרים הנוצריים בצפון הכנרת |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| הר נחום: כנסיית הר האושר ודומוס גלילאה • עין שבע:  כנסיית הלחם והדגים והמנזר הבנדיקטיני וכנסיית הבכורה של פטרוסכפר נחום: כנסיית בית פטרוס וכנסיית שנים-עשר השליחים • הסירה מגינוסר • כורסי | הכיכרהכיכר |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4118937-1
* VIAF: 234636240
* WorldCat (עם VIAF): 234636240

 |
**הרברט לינדלר-וילסון** (באנגלית:**Herbert Lindlar**, ‏ 15 במרץ 1909 – 27 ביוני 2009), הידוע בעיקר בתור **הרברט לינדלר**, היה כימאי בריטי-שווייצרי. הוא ידוע במיוחד בעקבות פיתוח הזרז להידרוגנציה, "זרז לינדלר" (אנ'), הקרוי על שמו.

ביוגרפיה
--------

לינדלר נולד בשפילד, אנגליה במרץ 1909 ועבר לשווייץ עם משפחתו באותה שנה. הוא למד כימיה במכון הטכנולוגי של ציריך ובאוניברסיטת ברן וסיים את לימודיו ב-1939 עם תזה "על ההתנהגות של חומצות דיקרבוקסיליות בהיווצרות של אציל אוריאה (אנ')". לאחר מכן הצטרף לחברת התרופות הופמן לה רוש. למעט הפסקה אחת של ארבע שנים, הוא עבד בהופמן-לה רוש עד לפרישה ב-1974. במהלך ארבע השנים הללו בציריך ובבזל עבד לינדלר כסגן קונסול אנגלי.

בחודש מרץ של שנת 2009 הוא חגג מאה שנים להולדתו, וביוני של אותה שנה נפטר.

קישורים חיצוניים
----------------

* פעילות של זרז לינדלר

הערות שוליים
------------

1. ↑  Aus den Verhandlungen des Regierungsrates, baselland.ch (בגרמנית)
2. ↑  **The Etymology of Chemical Names: Tradition and Convenience vs. Rationality in Chemical Nomenclature**, Walter de Gruyter GmbH & Co KG, 2019-10-08, מסת"ב 978-3-11-061271-4. (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 125187009
* ISNI: 0000 0000 1450 2205
* VIAF: 208410996
* WorldCat: viaf-208410996

 |
**אולדזימיר אולדזימיראביץ' מאקיי** (בבלארוסית: **Уладзі́мір Уладзі́міравіч Маке́й**; ‏5 באוגוסט 1958 – 26 בנובמבר 2022) היה פוליטיקאי בלארוסי שכיהן כשר החוץ של בלארוס בשנים 2012–2022.

ביוגרפיה
--------

אולדזימיר מאקיי נולד בכפר נייקרשביצ'י (בלא'), שבמחוז המשנה קרליץ, שבהורדנה, בלארוס הסובייטית. הוא סיים את לימודיו במכון הפדגוגי לשפה זרה במינסק בשנת 1980. הוא שירת בכוחות המזוינים של ברית המועצות ובכוחות המזוינים של בלארוס לאחר פירוק ברית המועצות ופרש בשנת 1993 כקולונל.

בשנת 1993 סיים את לימודיו באקדמיה הדיפלומטית האוסטרית ושירת במשרד החוץ כמזכיר מספר מחלקות (מחלקת מידע ושיתוף פעולה הומניטרי, ניתוח ותחזית, לשכת השר, שירות פרוטוקול המדינה).

בשנים 1996–1999 עבד בשגרירות בלארוס בצרפת כיועץ וייצג במקביל את בלארוס במועצת אירופה.

בשנת 2000–2008 שימש כעוזרו של נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו ובשנים 2008–2012 היה ראש סגל הנשיא.

מאז 20 באוגוסט 2012 ועד לפטירתו הוא כיהן בקבינט כשר החוץ.

מאקיי נפטר במשרדו ב-26 בנובמבר 2022.

מאקיי היה דובר בלארוסית, רוסית, גרמנית ואנגלית.

ראו גם
------

* סרגיי לברוב

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אולדזימיר מאקיי** בוויקישיתוף
* אולדזימיר מאקיי, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Minister and Deputy Ministers
2. ↑  Reuters (2022-11-26). "Belarus foreign minister Makei dies - Belta". *Reuters* (באנגלית). נבדק ב-2022-11-26.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1274945402
* VIAF: 8062147967374484200006
* WorldCat: viaf-8062147967374484200006

 |
**מודיעין חזותי**, או **ויזינט** (VISINT, קיצור של Visual Intelligence), הוא מודיעין המתמקד במידע חזותי. 

מטוס הריגול U-2 משמש לאיסוף מודיעין חזותי
מקורות נפוצים למודיעין חזותי הם:

* תצלומים קרקעיים.
* תצפיות בידי חיילים (כפי שמבוצעת על ידי חיל האיסוף הקרבי בצה"ל, לדוגמה).
* תצפיות בעומק עורף האויב בידי יחידות סיור עמוק (Deep Reconnaissance). יחידות אלה הן יחידות עילית המאומנות בריגול, הסוואה והישרדות בשטח עוין.
* אימינט (IMINT, קיצור של Imagery Intelligence), הוא מונח המתאר תת-תחום במודיעין חזותי הכולל את המקורות הבאים:
	+ תצלומי אוויר, המצולמים באמצעות מטוס ריגול או באמצעות כלי טיס בלתי מאויש.
	+ תצלומי לוויין, המצולמים באמצעות לווין ריגול.

המודיעין החזותי מספק תמונה עדכנית מהשטח, מאפשר מעבר לניתוח הפריטים המופיעים בצילום, כולל הסקת מסקנות גאוגרפיות וגאולוגיות לגבי פני השטח, הקרקע וכדומה.

מודיעין חזותי בזמן אמת מאפשר גם איכון של המטרות וסגירה מהירה של מעגל ירי כאשר המודיעין מסמן את המטרה ואילו גורמי האש (בעיקר חיל האוויר או ארטילריה) מבצעים תקיפה מדויקת שלה. דוגמה לשימוש בוויזינט וסגירת מעגל ירי בזמן אמת היא הסיכול הממוקד של מייסד חמאס, אחמד יאסין, שאותר על ידי מזל"ט בעת שיצא ממסגד ונהרג לאחר מספר דקות על ידי מסוק אפאצ'י של חיל האוויר שירה טיל מדויק אל עבר המטרה שסימן לו המזל"ט.

בישראל
------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
במסגרת אגף המודיעין של צה"ל פועלת עוצבת מודיעין חזותי, העוסקת באיסוף מודיעין חזותי באמצעות יחידות אחדות, ובהן:

* **יחידת הלוויינות** - עוסקת באיסוף והפקת מודיעין באמצעות לוויינים.
* **מערך סיור האוויר** - מפעיל "סיירי אוויר", אשר מוטסים על גבי מטוסי "צופית" ו"חופית" של טייסת 100 בחיל האוויר. משימתם היא איסוף מודיעין מן האוויר.
* **יחידת המיפוי**
* **יחידה 9900** - יחידת החקירה הויזינטית המרכזית של אגף המודיעין, עוסקת בפענוח וחקירה באמצעות תצלומי אוויר.
* **אגו"ז** - מחקר מידע גאוגרפי, כולל ייצור בנק מטרות, ומחקר שוטף בתחומי צבא וטרור.

בחיל האוויר עוסקת יחידת שט"ל של להק המודיעין במודיעין חזותי. בעת שגרה תפקידה של שט"ל הוא לספק תשתית פענוח המאפשרת הערכת מצב על הפעילות הביטחונית בזירת המזרח התיכון, תוך חיפוש אחר פעילות בלתי-שגרתית. בחירום תפקידה לספק מטרות לתקיפה עבור חיל האוויר.

בכוחות היבשה פועלת יחידת רוכב שמים של חיל התותחנים, העוסקת בהפעלת כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) מסוג סקיילרק 1. המערכת, שמשקלה כ-50 ק"ג, נישאת על גב הלוחמים ומורכבת בשטח בעת הצורך. צוותים מהיחידה מצטרפים לכוחות יבשה ויחידות מובחרות ומספקים מודיעין חזותי לרמת הגדוד. לצוות יכולת הכוונה של מרגמות, ארטילריה, מסוקי קרב וכלי טיס שונים.

לקריאה נוספת
------------

* אפרים לפיד, **לוחמי הסתר - המודיעין הישראלי מבט מבפנים**, ידיעות ספרים, 2017, עמ' 87-82

קישורים חיצוניים
----------------

* אהרל'ה ויסברג, הצופים, באתר ישראל היום, 5 באפריל 2013
* אתר למנויים בלבד אמיתי זיו, האח הגדול - עזה: האמצעים הטכנולוגיים שצופים על הרצועה 24 שעות ביממה, באתר TheMarker‏, 2 באוגוסט 2014
* שינויים הרסניים במבנה חטיבת המחקר באגף המודיעין 1967–1997, סרטון באתר יוטיוב, 22 ביוני 2021
**קרסטן ברויאר** (בגרמנית: **Carsten Breuer**‏; נולד ב-1 בדצמבר 1964) הוא גנרל גרמני אשר מכהן כמפקח הכללי (מקביל לתפקיד הרמטכ"ל) ה-17 של הבונדסוור (צבא גרמניה).

ביוגרפיה
--------

ברויאר נולד ב-1 בדצמבר 1964 בעיר איסרלון שבנורדריין-וסטפאליה. ב-1984 התגייס לבונדסוור והוצב בגדוד ההגנה האווירית ה-11. הוא עבר הכשרה כקצין בבית הספר להגנה אווירית ברנדסבורג. לאחר מכן החל ללמוד חינוך צבאי באוניברסיטת הבונדסוור בהמבורג. ב-1988 הוא סיים תואר ראשון בחינוך. בין השנים 1989 עד 1992 הוצב ברויאר בזיגמרינגן, בתחילה כקצין S2 (ראש המחלקה האחראית על המודיעין הצבאי בסגל הרגימנטלי) ברגימנט ההגנה האווירית ה-10. לאחר מכן הועסק כשלישו של מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-10 וכקצין נוער. לאחר מכן הוא הפך למפקד הסוללה הרביעית של גדוד האימון ה-6 של ההגנה האווירית. בין השנים 1995–1997 שימש כמדריך הגנת נ"מ בבית הספר לשריון במינסטר.

בין 1997–1999 למד באקדמיה לפיקוד ומטה של הבונדסוור. לאחר מכן הוצב במשרד ההגנה עד 2001. לאחר מכן למד במכללת הפיקוד והמטה הכללי של צבא ארצות הברית בפורט ליונוורת', קנזס. ב-2002 הוא חזר לגרמניה ומונה לראש מטה בריגדת הפאנצרגרנדיר ה-41, כמו כן הוא מונה למפקד הכוחות הגרמניים בפריזרן שבקוסובו. בשנת 2004 מונה ברויאר למפקד גדוד הנ"מ ה-12 בהרדהיים, וב-2006 מונה לשלישו של מפקד זרוע היבשה הנס אוטו בודה. בשנת 2008 הוא הוצב במטה נאט"ו בבריסל. ב-2010 חזר לגרמניה ומילא תפקידים במשרד ההגנה. ב-1 בינואר 2013 הוא מונה למפקד בריגדת הפאנצרגרנדיר ה-37. בינואר 2004 הוא מונה למנהל המבצעים של כוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי בקאבול. ב-1 ביולי 2016 הוא מונה לראש מחלקת המבצעים של הצבא.

ב-10 בינואר 2018 מונה ברויאר למפקד פיקוד המשימות הטריטוריאליות של הבונדסוור בברלין. במהלך מגפת הקורונה בגרמניה, הוא השתמש בחייליו כדי לסייע למשרד הבריאות הגרמני בטיפול במגפה. בין היתר נשלחו חיילים כדי לסייע לאחים והרופאים במחלקות בתי החולים, ובהמשך כדי לסייע בחלוקת חיסונים. ב-30 בנובמבר 2021 מינה אותו הקנצלר אולף שולץ לראש צוות משבר הקורונה. בתפקיד זה, הוא היה אמון על המלחמה במגפה בכל רחבי גרמניה. הצוות פורק במאי 2022.

ב-26 בספטמבר 2022 הוקם הפיקוד הטריטוריאלי של הבונדסוור, וברויאר מונה למפקדו הראשון. ב-17 במרץ 2023 הוא מונה למפקח הכללי (מקביל לתפקיד הרמטכ"ל) ה-17 של הבונדסוור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרסטן ברויאר** בוויקישיתוף

* קרסטן ברויאר באתר הבונדסוור
* קרסטן ברויאר באתר משרד ההגנה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1246700824
* VIAF: 217589810
* WorldCat (עם VIAF): 217589810

 |