recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
נוף בפארק הלאומי קרוגר (2011)
**הקרב בקרוגר** (**Battle at Kruger**) הוא שמו של סרטון וידאו חובבני המתעד עימות המתפתח בין עדר תאואים אפריקנים לבין קבוצת אריות ותנין יאור אחד. הסרטון צולם על ידי דייוויד בוזדינסקי וג'ייסון שולסברג, בעת שהיו בסיור מודרך בפארק הלאומי קרוגר בדרום אפריקה.

קבוצת התיירים הגיעה לאחד ממקווי המים בשמורה, המשמשים את החיות לשתייה. בעודם יושבים ברכב הספארי הם צפו וצילמו מצידו השני של האגם עדר תאואים הניגש למים. בזמן שהעדר מתקרב לשפת האגם, התאואים מבחינים לפתע בקבוצת אריות שאורבים להם בין השיחים. האריות מזנקים לעבר התאואים שמתפזרים לכל עבר, ומצליחים ללכוד תאו צעיר שמועד אל תוך המים. בזמן שהאריות מנסים למשוך אותו החוצה מן המים, מופיע לפתע תנין היאור שאוחז בתאו בשיניו ומנסה למשוך אותו פנימה אל המים. לבסוף התנין נסוג, האריות מצליחים לזכות בתאו ומתכוננים לטרוף אותו, אך העדר מתארגן מחדש ומסתער על האריות בנגיחות ובעיטות. לאחר מאבק קצר, התאו הצעיר מצליח להימלט כאשר העדר המסתער רודף אחרי האריות הבורחים.

הסרטון המתאר את הקרב הנדיר הועלה לאתר YouTube בשנת 2007 והפך במהרה לאחד הסרטונים הפופולריים באינטרנט שצבר למעלה מ-85 מיליון צפיות. בעקבות כך, הסיפור על הקרב בקרוגר הופיע בעיתונים רבים ברחבי העולם וב-2008 יצר ערוץ הנשיונל ג'אוגרפיק סרט תעודי על המקרה.

ראו גם
------

* זולתנות (ביולוגיה)

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הקרב בקרוגר
* הקרב בקרוגר, הסרטון המקורי באתר YouTube.
**מאדי באומן** (באנגלית: **Maddie Bowman**; נולדה ב-10 בינואר 1994) היא גולשת סקי בסגנון חופשי אמריקאית, האלופה האולימפית בתחרות חצי צינור (סוצ'י 2014) ובעלת חמש מדליות זהב ממשחקי האקסטרים חורף.

ביוגרפיה
--------

באומן נולדה בסאות' לייק טאו בקליפורניה, בתם של ביל באומן וסו פרפול. אביה היה חבר נבחרת ארצות הברית בסקי והפך למאמן ואמה התחרתה בסקי וגם היא הייתה למאמנת.

בתקופת לימודי בתיכון סאות' טאו הייתה חברה בנבחרת הכדורגל נשים של בית הספר וזכתה עמה באליפות מדינת נבדה. היא מתאמנת בסקי מגיל שנתיים. ב-2012 זכתה במדליית כסף במשחקי האקסטרים חורף בתחרות הסופר-פייפ, ב-2013 זכתה במדליית זהב ומאז זכתה בעוד ארבע מדליות זהב ואחת ארד.

באולימפיאדת סוצ'י (2014) זכתה במדליית זהב בתחרות החצי צינור בענף סקי בסגנון חופשי, תחרות שנכנסה לראשונה למשחקי החורף האולימפיים בסוצ'י. באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) סיימה במקום ה-11.

קישורים חיצוניים
----------------

* מאדי באומן, ברשת החברתית פייסבוק
* מאדי באומן, ברשת החברתית טוויטר
* מאדי באומן, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* מאדי באומן, באתר olympedia.org
* מאדי באומן באתר התאחדות הסקי וגלישת השלג האמריקאית
* מאדי באומן באתר משחקי האקסטרים
* מאדי באומן באתר נבחרת ארצות הברית
**מאד'האוס** הייתה להקת יורודאנס צרפתית/הולנדית/טורקית שהורכבה ממוקנדי מ'במבי אדולף (די ג'יי, מפיק מוזיקלי), סטפן דוראנד (מפיק) וביוס אנלו (סולן; נולד ב-30 דצמבר 1981). הלהקה הייתה ידועה ביצירת גרסאות כיסוי לשיריה של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה. הלהקה הייתה פעילה רק במשך רוב שנת 2002; היא התפרקה באוקטובר.

סינגל הבכורה של הלהקה, "Like a Prayer", היה להיט בין-לאומי שהגיע למקום הראשון בגרמניה ובאירלנד.

היסטוריה
--------

מאד'האוס הוקמה באביב 2002, בהשראת והשפעת מאשאפ האינטרנט, "You Are Like a Prayer to Me" שכלל את מדונה ובלאק לג'נד (אנ').

סינגל הבכורה שלה, "Like a Prayer", נמכר בעשרות אלפי עותקים ברחבי אירופה. מאוחר יותר, הקליטה מאד'האוס את "Into the Groove" ו-"Holiday", שני סינגלים נוספים שהם גרסאות כיסוי לשיריה של מדונה. מתוך כוונה לנצל את ההצלחה בהולנד של סינגל הבכורה של הלהקה, "Like a Prayer", יצאה מאד'האוס בסופו של דבר לסיבוב הופעות ברחבי אירופה.

ב-3 בספטמבר 2002 הוציאה מאד'האוס את אלבום הבכורה והאולפן היחיד שלה, *Absolutely Mad* (במסגרתו הוקלטו "La Isla Bonita",‏ "Frozen" ושירים נוספים של מדונה).

באוקטובר 2002, מאד'האוס יצאה לסיבוב הופעות אך מעולם לא הופיעה מחוץ לרחבי אירופה. לאחר ההופעה האחרונה שלה, ביוס אנלו החליט לעזוב, להפסיק את הקריירה שלו ולעבור לגדל את הבן שלו; דמיאן אנג'לו ג'רונימו וירג'יליו, ב-17 באוגוסט באותה השנה (התאריך בה חדלה הלהקה לפעול).

דיסקוגרפיה
----------

### אלבומי אולפן

* 2002: *Absolutely Mad*

### סינגלים

* 2002: "Like a Prayer"
* 2002: "Holiday"
* 2002: "Into the Groove"

קישורים חיצוניים
----------------

* מאד'האוס, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* מאד'האוס, באתר Discogs (באנגלית)
* מאד'האוס, באתר בילבורד (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Mad'house, Discogs (באנגלית)
2. ↑  Mad'house | LetsSingIt Lyrics, LetsSingIt (באנגלית)
3. ↑  *Mad'house - Absolutely Mad* (באנגלית), נבדק ב-2022-07-31

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0001 2271 7748
* MusicBrainz: cc1716b5-3932-4fb9-855b-7c48624b01f6
* VIAF: 144561062
* WorldCat: lccn-no98015165

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 

**פתקיות** (נהגה בהטעמה על ההברה הראשונה), או **פתקים**, הוא משחק חברה, בו נדרשים המשתתפים (בזוגות או קבוצות) להעביר אחד לשני שמות של דמויות מפורסמות, הרשומות על פתקים, תחילה באמצעות רמזים מילוליים, לאחר מכן באמצעות פנטומימה ובשלב האחרון באמצעות מילה אחת בלבד (בגרסאות שונות סדר שני השלבים האחרונים הפוך). לאחר כל סיבוב, רושמים המשתתפים את מספר הפתקים שכל זוג הצליח לזהות.

מהלך המשחק
----------

בתחילת המשחק, רושם כל משתתף שמות של מספר מסוים של דמויות מפורסמות (בדרך כלל ארבע דמויות בארבעה פתקים) מכל תחומי החיים, אמיתיות ובדיוניות כאחד (לרוב מוסכם על ידי המשתתפים שיירשמו אך ורק שמות המוכרים לכלל המשתתפים).
לאחר מכן, מתחלקים המשתתפים לזוגות/קבוצות המתחרים זה בזה במשחק. בחלק מהגרסאות נהוג שהזוגות ישבו זה מול זה במעגל משתתפים, אולם יש הגורסים שאין זה נחוץ.

המשחק כולל 3 שלבים, כאשר בכל אחד מהם מספר סיבובים בני 45 שניות (עד שמסתיימים כל הפתקים).

  

### שלב ראשון

בסיבוב הראשון, מעבירים הזוגות אחד לשני את השמות הרשומים על הפתקים באמצעות רמזים מילוליים. אין כל מגבלה על דרך העברת השם, מלבד האיסור על שימוש בשם עצמו, או שימוש בחריזה (לדוגמה: להגיד זודה קוליקר במקום יהודה פוליקר).

### שלב שני

בסיבוב השני, מעבירים הזוגות אחד לשני את השמות הרשומים על הפתקים באמצעות פנטומימה. בסיבוב זה של המשחק נאסר על המשתתף להוציא כל הגה מפיו, ועליו להעביר את שם הדמות (שכעת, כבר ידועה לכלל המשתתפים לאחר חשיפתה בסיבוב הקודם) באמצעות תנועות בלבד. מותר למשתתף להסתובב בכל החדר ולעשות כל תנועה שעולה בראשו העשויה, לדעתו, לרמוז על זהותה של הדמות, כל עוד אינו אומר דבר.

### שלב שלישי

בסיבוב השלישי, מעבירים הזוגות אחד לשני את השמות הרשומים על הפתקים באמצעות מילה אחת בלבד. לאחר שהמילה נאמרה, לא ניתן להחליפה והיא נותרת הדרך היחידה עבור המשתתף להעביר את זהות הדמות עד תום הזמן שהוקצה לו. מותר למשתתף לומר את המילה בכל דרך שירצה: תוך כדי שירה, חיקוי הדמות ועוד.

### סיכום המשחק

לאחר תום שלושת הסיבובים, מסכמים את מספר הפתקים שכל זוג גילה במהלך שלושת הסיבובים, והזוג בעל מספר הפתקים הגבוה ביותר הוא המנצח.
"איטר בריטניארום", מוצג כמפת דרכים (אנ'). הדרכים והתחנות מוצגות בקירוב. מוצגות גם חומת אנטונינוס וחומת אדריאנוס.
דרכים בהיספניה.
**איטינראריום אנטונינוס** (בלטינית: **Itinerarium Antonini Augusti**, מילולית: "מסלול המסע של הקיסר אנטונינוס"; נתחבר סביב שנת 300 לספירה) הוא איטינראריום (אנ') מפורסם, רישום התחנות והמרחקים לאורך דרכים שונות. הוא מתאר את הדרכים ברומא העתיקה והאימפריה הרומית, ונראה כי הוא מבוסס על מסמכים רשמיים, אולי מתוך סקר שנערך תחת שלטון אוגוסטוס קיסר. בשל נדירותם של תיעודים אחרים מסוג זה ששרדו, זהו תיעוד היסטורי בעל ערך רב.

כמעט דבר לא ידוע על תאריכו או מחברו. חוקרים סבורים כי המהדורה המקורית הוכנה ככל הנראה בתחילת המאה ה-3 לספירה. אף על פי שהאיטינראריום מיוחס באופן מסורתי לחסותו של הקיסר אנטונינוס פיוס במאה ה-2, העותק העתיק ביותר ששרד יוחס לזמנו של הקיסר דיוקלטיאנוס והפטרון הקיסרי הסביר ביותר (אם אכן היה לאיטינראריום פטרון כזה), היה צריך להיות הקיסר קרקלה.

הוצע שחלקו המרכזי של האיטינראריום (סעיפים 123–162) משקף צו שפורסם ברומא, שהודיע על מסעו של קרקלה למזרח, דרך הבלקן ואנטוליה למצרים, בשנת 214.

האיטינראריום כולל גם שמות ומרחקים של יישובים בארץ ישראל: סיקמינה (Sycamina, ליד חיפה), קיסריה, דיוספוליס (לוד), ימניה (יבנה), אלותרופוליס (בית גוברין) ואשקלון. בין היישובים הנזכרים במצרים, מופיע גם השם "כפר היהודים" (Vico Iudaeorum), ממזרח לדלתת הנילוס.

איטר בריטניארום
---------------

החלק הבריטי באיטינראריום ידוע בשם "איטר בריטניארום" (Iter Britanniarum), וניתן לתארו כ"מפת הדרכים" של בריטניה הרומית. ישנם 15 מסלולי מסע כאלה במסמך, המתייחסים לאזורים גאוגרפיים שונים.

האיטינראריום מודד מרחקים במיל רומי, השווה 1,000 פאסום (אנ') רומיים. פאסום ("צעד") אחד היה בעצם צעד כפול: שמאל וימין. פאסום רומי לא היה זהה בכל מקום ולא ניתן לחשב אותו בדיוק ליחידות אורך מודרניות, אולם מיל רומי אחד שווה בקירוב ל-1,430 מטרים.

### דה סיטו בריטניאה

דה סיטו בריטניאה (אנ')‏ (De Situ Britanniae; בעברית: "תיאור בריטניה", מילולית: "על מצב בריטניה"), שפורסם באמצע המאה ה-18, היה מעשה זיוף שסיפק מידע מזויף רב על בריטניה הרומית, הכולל מסלולי מסע שחפפו את איטינראריום אנטונינוס הכשר, לפעמים עם מידע סותר. האותנטיות שלו אותגרה רק בשנת 1845 והוא עדיין צוטט כמקור סמכותי עד שלהי המאה ה-19. עד אז, המידע השגוי שבו כבר חדר כמעט לכל תיאור של ההיסטוריה העתיקה של בריטניה, ואומץ אל המפות של סקר אורדננס (אנ') (מילולית: "סקר חימוש"), כאשר גנרל ויליאם רוי (אנ') ויורשיו בתפקיד האמינו כי מדובר במקור מידע לגיטימי, באותה רמה עם איטינראריום אנטונינוס. למרות שהמסמך כבר אינו מצוטט, מאחר שהאותנטיות שלו הפכה לבלתי ניתנת להגנה, המידע שלו לא הוסר באופן שיטתי מחיבורים בעבר ובהווה.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  מנחם שטרן - Menahem Stern, **Greek and Latin Authors on Jews and Judaism**, Jerusalem 1980, Vol.2, CXXXI. Itinerarium Antonini Augusti, p. 488
2. ↑  Menahem Stern, **Greek and Latin Authors on Jews and Judaism**, Vol.2, CXXXI. Itinerarium Antonini Augusti, p. 490
3. ↑  Menahem Stern, **Greek and Latin Authors on Jews and Judaism**, Vol.2, CXXXI. Itinerarium Antonini Augusti, p. 489

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4480041-1
* HDS: 010305

 |
**אוטילה** (בספרדית: **Isla de Útila**) הוא האי השלישי בגודלו בקבוצת איי המפרץ שבהונדורס, אחרי רואטאן (Roatán) וגואנאחה (Guanaja). האי נמצא כ-50 ק"מ מהחוף הצפוני של הונדורס, וידוע כאזור מומלץ לצלילה בזכות שוניות האלמוגים הרבות הנמצאות בסביבתו.

היסטוריה
--------

שרידים שנמצאו באיים מעידים שהיו מיושבים לפני שהאירופים גילו את איי המפרץ בשנת 1502, במסעו הרביעי של כריסטופר קולומבוס. הקונקוויסטדורים הספרדים שבאו אחריו הפכו את התושבים לעבדים ושעבדו אותם במטעים בקובה ובמכרות הזהב והכסף של מקסיקו. בשנת 1528 כבר חוסלה לגמרי אוכלוסיית האיים.

עד 1550 נעשה האי בסיס לפעילות של שודדי ים שניצלו את המיקום כדי לשדוד ספינות מסע שהיו חולפות באזור בדרכן לאירופה. בין השנים 1550-1700 נשלטו האיים לסירוגין על ידי האנגלים והספרדים. 

במחצית המאה התשע עשרה נאלצו האנגלים להחזיר את האיים להונדורס ששלטה כ-150 שנה באיים. במהלך אותה תקופה נלחמו הספרדים ופיראטים אנגליים על השליטה באיים, ששימשו לאספקת מזון ועצים, לסחר בעבדים ולחניות ביניים. עבדים שנשארו באיים לאחר שסירבו לחזור עם שוביהם יישבו את המקום ונקראים בני ה"גריפונה" (guarifuna). תושבים אלו הושפעו פחות מהתרבות הספרדית באזור, וההשפעה האנגלית עליהם הייתה חזקה יותר.

שפה
---

בגלל השפעתם הרבה של האנגלים באיים שפת התושבים המדוברת היא אנגלית, יותר מספרדית, אך אנגלית זו כמעט ובלתי מובנת לתיירים (דומה מאוד לאנגלית הדרומית של ארצות הברית)

כלכלה
-----

עד תחילת שנות התשעים הכלכלה באי הייתה מבוססת על חקלאות ודיג.

תיירות
------

אוטילה עוברת תהליכים דומים לאלו שעברו על האי השכן רואטאן והופכת להיות אתר תיירות המושך צוללים רבים. קביעת הקונגרס הלאומי כי איים אלו יהיו חופשיים ממס, המריצה הקמת בתי ספר לצלילה. כיום ישנם באי כ-15 בתי ספר לצלילה, ועוד אתרי תיירות רבים. ישנם למעלה מ-60 אתרי צלילה הנמצאים סביב האי. קבוצת איי המפרץ ואוטילה בפרט נחשבת לאתר בו ניתן לצפות בכריש לוויתן במהלך השנה.
להבדיל מהאי השכן, רואטאן, אוטילה מושך אליו בעיקר תרמילאים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוטילה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NARA: 10037376

 |
**Datagram Congestion Control Protocol** (בראשי תיבות: **DCCP**; בתרגום חופשי: פרוטוקול שליטה בצפיפות חבילות מידע) הוא פרוטקול שכבת תעבורה מונחה הודעות לשליטה בתעבורת מידע, אשר נמצא בפיתוח על ידי ה־IETF.

יישומים אשר עשויים לעשות שימוש ב-DCCP הם לדוגמה ישומי טלפון מבוסס אינטרנט, וישומי זרימת מדיה (streaming media), שיש בהם אילוצי זמן על שליחת המידע.
שליטת צפיפות (congestion control) היא הדרך שבה פרוטוקול רשת מגלה מהי הקיבולת הזמינה ברשת בנתיב מסוים. המניע העיקרי בפיתוח ה־DCCP הוא הצורך לספק ליישומים דרך סטנדרטית לעבוד עם שליטה בצפיפות, בלי שיהיה צורך לפתח אותם עבור כל תוכנה מחדש.

DCCP מיועד ליישומים שדורשים סמנטיקה של הפרוטוקול TCP, אך אינם רוצים לעשות בו שימוש עבור שליחת מידע, או אשר רוצים שליטת צפיפות שונה מה־TCP. במקביל, DCCP מיועד ליישומים אשר אינם דורשים תכונות של SCTP כגון משלוחי מידע עוקבים בתוך מספר זרימות מידע.

נכון לעכשיו, רוב היישומים השתמשו ב־TCP, על הבעיות אשר נלוות אליו, או ב-UDP ויישמו שליטות צפיפות משל עצמם (או לא השתמשו בשליטת צפיפות בכלל). מטרת ה־DCCP היא לספק דרך סטנדרטית ליישום שליטת צפיפות ותיקשור של שליטת צפיפות בין יישום אחד לשני. בנוסף, DCCP מיישם הגדרת תצורה אמינה ליצירת חיבורים ולתיקשור.

חיבור DCCP מכיל מעבר נתונים ומעבר אישורים. האישורים מיידעים את השולח האם הגיעו חבילות המידע ששלח. האישורים נשלחים ברציפות לפי דרישת מנגנון שליטת הצפיפות, עד לרציפות מלאה.

קישורים חיצוניים
----------------

* טיוטות מפרט של ISOC

| סיווג פרוטוקולים על פי מודל ה־OSI |
| --- |
| שכבת היישום | HTTP • SMTP • FTP • RTP • IRC • SNMP • SIP • DNS • DHCP |
| שכבת הייצוג | MIME • ASCII • Unicode • TLS |
| שכבת השיחה | ASP • PPTP • SSH • NFS • RPC • SOCKS |
| שכבת התעבורה | TCP • UDP • SCTP • DCCP |
| שכבת הרשת | IP (IPv4 • IPv6) • ICMP • IPX • ניתוב |
| שכבת הקו | אתרנט • Token ring • FDDI |
| השכבה הפיזית | E1 • 10Base-T • RS-232 • DSL • SONET |

| פרוטוקולים במודל TCP/IP |
| --- |
| שכבת יישום | HTTP • SMTP • FTP • DNS • DHCP • SSH • RTP • RTSP • IRC • SNMP • SIP • IMAP4 • MIME • Telnet • RPC • SOAP • LDAP |
| שכבת תעבורה | TCP • UDP • SCTP • DCCP |
| שכבת רשת | IP • IPv4 • IPv6 • ICMP • IPX • IGMP |
| שכבת קשר | אתרנט • 10BASE-T • 802.11 WiFi • Token ring • FDDI • ARP |
**דייוויד גאריסון** (באנגלית: **David Garrison**; נולד ב-30 ביוני 1952) הוא שחקן תיאטרון וטלוויזיה אמריקאי. ידוע בעיקר מתפקידו בתור סטיב רודס מנשואים פלוס בשנים 1987–1992.

ביוגרפיה
--------

גאריסון נולד ב-1952 בלונג בראנץ' שבניו ג'רזי לארל ב. גאריסון, מנהל בית ספר ולמוד ב. גאריסון, מורה. למד בתיכון פרייהולד עד 1970 ולאחר מכן למד באוניברסיטת בוסטון שם סיים לימודי משחק בהצטיינות יתרה. לאחר לימודים עבר לוושינגטון.

גאריסון החל לשחק ב-1974 בתיאטרון במחזות זמר ואחרים ובהמשך עבר גם לתוכניות טלוויזיה שונות.

קריירת משחק
-----------

הוא הופיע בתיאטראות ברודוויי במנהטן במגוון הצגות כמו: מרשעת, טיטאניק, סיפור אהבה בשלושה פרקים, ללכת שבי אחריו, ברנשים וחתיכות, העטלף, קנדיד ועוד.

בנוסף על משחקו בתיאטרון הוא הופיע במספר סדרות טלוויזיה. בין 1984 עד 1985 שיחק את נורמן לאב בסדרה "זה המהלך שלך" וב-1987 שיחק בתפקידו הידוע בנשואים פלוס בתור סטיב רודס, שכנם של משפחת באנדי. הוא שיחק בתפקיד זה עד 1992, כשהוא העדיף את התיאטרון החי על הופעת סיטקום. מאז הוא הופיע בהופעות אורח בעוד עונות כשאת מקומו החליף טד מק'גינלי בתור ג'פרסון דארסי.

בנוסף על נשואים פלוס הוא הופיע בעוד סדרות ביניהם: קימי שמידט, מזכירת המדינה, הבית הלבן, רוק 30, חוק וסדר, הפרקליטים, ללא עקבות, כולם אוהבים את ריימונד, NYPD Blue, המשפט של איימי, מרפי בראון, פרקליטי אל איי, האשה הטובה וסדרת המוזיקה של רשת PBS "Great Performances".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דייוויד גאריסון** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דייוויד גאריסון (באנגלית)

* דייוויד גאריסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* דייוויד גאריסון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* דייוויד גאריסון, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* דייוויד גאריסון, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007351509205171
* BnF: cb139372151 (data)
* GND: 134630955
* ISNI: 0000 0000 8106 3046
* LCCN: nr94012605
* MusicBrainz: fdc90622-f4b1-447d-914a-e3a079f62dbe
* SNAC: w6rf7c8x
* SUDOC: 086269933
* VIAF: 27255921
* WorldCat: lccn-nr94012605

 |
**איסידרו קורבינוס פונטאקה** (בספרדית: **Isidro Corbinos Pontaque**; נולד ב-1894 בסרגוסה שבספרד, נפטר ב-30 בינואר 1966 בסנטיאגו שבצ'ילה) היה כדורגלן, עיתונאי ספורט ופרופסור ספרדי.

ביוגרפיה
--------

קורבינוס נולד בסרגוסה שבחבל אראגון, ובצעירותו עבר לקטלוניה, שם היה כדורגלן. בעונת 1914/1915 שיחק בשורות ברצלונה, במדיה שיחק בשני משחקים והבקיע שער אחד. לאחר מכן שיחק בקטלוניה דה מנרזה. קורבינוס החל את קריירת העיתונאות שלו בעריכת העיתון הקטלאני הקטן "טריבונה" (Tribuna). ב-1915 הוציא ספר על אגרוף בשם Boxeo. בהמשך כתב למספר עיתונים בקטלוניה, כגון מונדו דפורטיבו ולה ונגארדיה, שם גם התמנה לתפקיד עורך ראשי. ב-1923 ניהל את העיתון "לה חורנדה דפורטיבה" (La Jornada Deportiva). כמו כן, ערך וניהל את עיתון הספורט "אקסלסיור" שבבילבאו וכן ערך בעיתון "אאורה" (Ahora) שבמדריד.

במהלך מלחמת האזרחים הספרדית ברח קורבינוס מספרד לצרפת, שם היה במחנה ריכוז יחד עם עוד פליטים ספרדים. ב-1939 גלה יחד עם אשתו ובתו על ספינת ויניפג לצ'ילה. בצ'ילה המשיך בעבודת העיתונאות, עבד בעיתון "לס נוטיסיאס דה אולטימה אורה" (Las Noticias de Ultima Hora) ובמגזין "ארסיז'ה" (Ercilla). בנוסף, היה פרופסור בבית הספר לעיתונאות של אוניברסיטת צ'ילה. ב-30 בינואר 1966 הלך קורבינוס לעולמו, בגיל 71. על שמו נוסד הפרס הלאומי לעיתונאות ספורט ("Premio Nacional de Periodismo deportivo Isidro Corbinos"), המוענק לעיתונאי הספורט בולט בצ'ילה באותה שנה על ידי איגוד עיתונאי הספורט במדינה (Círculo de Periodistas Deportivos).

לקריאה נוספת
------------

* Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas (2015). *Gran diccionari de jugadors del Barça* (בקטלאנית). Editorial Base. ISBN 978-84-16166-62-6.

קישורים חיצוניים
----------------

* Por obra y gracia del Winnipeg,‏ Julio Gálvez Barraza,‏ Rediris

הערות שוליים
------------

1. ↑  Un libro de Corbinos,‏ מונדו דפורטיבו, 8.3.1915, עמ' 2
2. ↑  La Jornada Deportiva,‏ reportersgrafics.net

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007341689805171
* GND: 1057076678
* ISNI: 0000 0000 3444 6001
* LCCN: n97090501
* VIAF: 305128058
* WorldCat: lccn-n97090501

 |
**אוטמר ואלטר** (בגרמנית: **Ottmar Walter**; ‏6 במרץ 1924 – 16 ביוני 2013) היה כדורגלן גרמני ששיחק בעמדת החלוץ. זכה עם נבחרת גרמניה המערבית במונדיאל 1954. ואלטר העביר את מרבית קריירת המועדונים שלו בקייזרסלאוטרן.

אוטמר ואלטר הוא אחיו הצעיר של פריץ ואלטר, שנחשב אחד מגדולי הכדורגלנים הגרמנים בכל הזמנים.

ביוגרפיה
--------

ואלטר שיחק יחד עם אחיו, פריץ ואלטר, במועדון קייזרסלאוטרן של עיר הולדתם. הם שיחקו גם יחד בנבחרת גרמניה המערבית במונדיאל 1954 והפכו להיות לצמד האחים הראשונים שזוכים במונדיאל. ואלטר כבש ארבעה שערים בטורניר ובסך הכל הוא ערך 20 הופעות וכבש 10 שערים עבור גרמניה המערבית. במועדון קייזרסלאוטרן כבש 336 שערים ב-321 משחקי ליגה וגביע. ואלטר ערך את משחק הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים מול וולדהוף מנהיים ב-1942 בגיל 18.

במהלך מלחמת העולם השנייה גויס ואלטר לקרייגסמארין וסבל מפציעות כבדות בברכו הימנית. לאחר מספר פעולות הוא נאלץ לסיים את הקריירה שלו בשנת 1958. עם מות אחיו ואלטר היה מעורב בטקסים על סיפור הזכייה במונדיאל 1954, ולקראת סוף חייו היה במצב סיעודי בבית אבות בקייזרסלאוטרן עקב מחלת האלצהיימר. הוא נפטר בגיל 89 וכמו אחיו הוא נקבר בבית העלמין הראשי בעיר. ואלטר שהיה נשוי מ-1948 הותיר אחריו אישה, בן ושתי נכדות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוטמר ואלטר** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* אוטמר ואלטר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

| **נבחרת מערב גרמניה – מונדיאל 1954 (אלופת העולם)** |
| --- |
| 1 טורק • 
2 לאבנד • 
3 קולמאייר • 
4 באואר • 
5 ארהרדט • 
6 אקל • 
7 פוסיפאל • 
8 מאי • 
9 מבוס • 
10 ליבריך • 
11 מצנר • 
12 ראן •
13 מורלוק • 
14 קלודט •
15 א.ואלטר •
16 פ.ואלטר •
17 הרמן •
18 ביזניגר •
19 פפאף •
20 שפר •
21 קובש •
22 קוויאטקובסקי •
מאמן: הרברגר | מערב גרמניהמערב גרמניה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1031166416
* VIAF: 295997678
* WorldCat: viaf-295997678

 |
**יצחק "איטו" אבירם** (נולד ב-16 באוקטובר 1950) הוא סופר, עורך ועיתונאי ישראלי. מוכר בספריו הרבים לבני נוער וילדים, בעיקר שמונת ספרי הסדרה "יעל ואני", "מצמררים", "אני ליאור, ואתם?" ו"הקיץ האחרון של דן".

ביוגרפיה
--------

אבירם החל את קריירת הכתיבה בתור כתב נוער ב"מעריב לנוער" שם התפרסמה הסדרה שכתב "יעל ואני". הסדרה ההומוריסטית עסקה ברצינות בסיפורים אמיתיים מחייהם של בני זוג בגיל העשרה, בבעיות, תחושות, חוויות, רגשות ואירועים האופייניים למערכת יחסים כזו. 

ברבות השנים מונה אבירם לכתב הראשי של "מעריב לנוער" ולסגנו של העורך אמנון בירב. 

בעקבות הפופולריות לה זכו פינותיו של אבירם בעיתוני הנוער, המשיך אבירם בכתיבת סדרות שהפכו לספרים רבי-מכר.

בשנים 1992 עד 1994 יצא אבירם לשליחות בארצות הברית מטעם הסוכנות היהודית. לאחר חזרתו לישראל, מונה לערוך את "ראש1", מבית "ידיעות אחרונות". לדבריו, "התקופה הזו הייתה הרבה פחות מוצלחת ... לא הייתה שם אותה אווירה, ופתאום התחוור לי שהעורך, איך לומר, לא ממש עומד בראש העיתון. הייתה שם מנהלת, בחורה שלמדה שיווק, והיא נתנה את הטון וקיבלה גיבוי מ'ידיעות אחרונות'. הפכתי למין מנהל תוכן, לא יותר, שצריך להתיישר לפי רצונותיה של אשת שיווק".

לאחר "ראש1" ערך אבירם גם את העיתונים "ראש צעיר" ו"טבע הדברים".

בהמשך דרכו, הקים אבירם מחדש ואף ערך את עיתון הילדים "פילון", בשנים האחרונות מרצה אבירם במפגשים לילדים ונוער דרך "סל תרבות שטראוס" וסל תרבות ארצי ומופיע לבני נוער בתוכנית משותפת עם המשוררת ציפי שחרור. בתוכנית "בואו נתבגר על זה" ובתוכניות נוספות כמו "היכן שנגמרות המילים", אבירם פונה גם למבוגרים באמצעות סיפורים שהוא כותב לעיתון ג'רוזלם פוסט ובאתר אינטרנט בשם "התרשמות" העוסק בנושאי תיירות ונופש, קולינריה, תרבות בידור ופנאי, אשר פונה ברובו למבוגרים. 

איטו אבירם מלמד גם מבוגרים וגם בני נוער בסדנאות לכתיבה יוצרת ברחבי המדינה. בין השאר הוא לימד באוניברסיטת תל אביב וכן במכללות. בנוסף הוא מלמד במדרשה העירונית ברעננה, בקתדרה בפרדס חנה, בביתו ביישוב תל מונד, בהוד השרון ועוד. משנת 2016, הוא מלמד כתיבה יוצרת וכתיבת סיפור חיים גם בספריית יד לבנים בחיפה, מרכז הכרמל.

בשנות השבעים התחתן איטו אבירם עם יעל. לזוג נולדו שני ילדים, ולאחר כ-20 שנה הם התגרשו. הוא נישא בשנית ובשנת 2003 נולדו לו תאומים, אדר והשחקנית רומי אבירם.

קישורים חיצוניים
----------------

* סרטונים איטו אבירם, במיזם "סופרים קוראים" של מרכז הספר והספריות בישראל
* איטו אבירם (1950-), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  על עיתוני הילדים של פעם (והיום), מאת דודו כהן, 19 באוקטובר 2008.
2. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007299372105171
* LCCN: n87921295
* WorldCat (עם LCCN): n87-921295

 |
**ההפיכה הצבאית באוגנדה בשנת 1971** הייתה הפיכה צבאית בהובלתו של הגנרל אידי אמין נגד נשיא אוגנדה, מילטון אובוטה. ההפיכה בוצעה ב-25 בינואר 1971, והיא נחשבת דוגמה לפעולה מעמדית של הצבא, שבה צבא אוגנדה פעל נגד משטר סוציאליסטי שמדיניות הפנים שלו היוותה איום על זכויותיהם הכלכליות של אנשי הצבא.

רקע
---

סכסוך שהתגלע בין אמין לאובוטה הוחרף עקב התמיכה שרכש אמין בקרב הצבא לאחר שגייס לשורותיו חיילים מחבל מערב הנילוס, וכן עקב מעורבותו של אמין בתמיכה במלחמת האזרחים הסודאנית הראשונה וניסיון ההתנקשות בחייו של אובוטה בשנת 1969. באוקטובר 1970 השתלט אובוטה על הכוחות המזוינים, והסיט את אמין מתפקיד מפקד הכוחות המזוינים לתפקיד מפקד הצבא.

ההפיכה
------

לאחר שהבין כי אובוטה מתכנן לעצור אותו בגין מעילה בכספי הצבא, יצא אמין בהפיכה ב-25 בינואר 1971, בזמן שאובוטה נכח בוועידת פסגה של חבר העמים הבריטי בסינגפור. כוחות צבא ומשטרה צבאית הנאמנים לאמין נעו לעמדות אסטרטגיות מאובטחות סביב קמפלה ואנטבה. הכוחות צרו על נמל התעופה הבינלאומי אנטבה במטרה למנוע את שובו של אובוטה, וטנקים וחיילים ערכו סיורים ברחובות קמפלה ואנטבה. חיילים שהיו נאמנים לנשיא אובוטה וחברי יחידת השירות הכללית התנגדו לכוחות ההפיכה. חלק מהלחימה נערך במכללת המשטרה בקמפלה, וקרבות עזים התקיימו בג'ינג'ה, כ-80 ק"מ מקמפלה. מעונו של אובוטה כותר והדרכים הראשיות נחסמו. עוצר לילי הוטל על ידי כוחות ההפיכה. ככלל, הכוחות הנאמנים לאובוטה לא היו מאורגנים דיים להתנגד בצורה יעילה, והם הוכנעו בקלות. בשעה 16:30 הוכרז כי הצבא והמשטרה בהנהגתו של אמין השתלטו על המדינה כולה.

שידורי הרדיו באוגנדה האשימו את ממשל אובוטה בשחיתות, אמרו כי הצבא האמין כי מדיניותו של אובוטה הביאה לאלימות ואף האשימו אותו במתן יחס מועדף לאזורים מסוימים במדינה.

לאחר שהשתלט על הממשל, עבר אמין לטהר את הצבא מיריביו הפוליטיים, והורה לרצוח חיילים ממוצא אקולי ולנגו אשר חשד בהם כי נשארו נאמנים לאובוטה. בחלוף שנה נהרגו 5,000 מהם.

לאחר ההפיכה
-----------

לאחר שביסס את כוחו כרודן צבאי, הורה אמין על טיהורים פוליטיים רבים נגד מתנגדי משטר חשודים. כ-30–50 אלף אוגנדים נהרגו במהלך השנים שלאחר ההפיכה. אלפים ברחו לטנזניה, שם הצטרפו לתומכי אובוטה. באישורו של נשיא טנזניה, ג'וליוס נייררה, יצרו גולים אוגנדים אלה צבא גרילה קטן, אשר פלש לאוגנדה בשנת 1972. אלא שתקוותם להשיג התקוממות עממית נגד אמין לא התממשה, והפלישה נכשלה. עם זאת, הסכסוך הביא להידרדרות חדה ביחסי אוגנדה-טנזניה, שבסופו של דבר תרמו לפריצת מלחמת אוגנדה-טנזניה ולנפילתו של משטרו של אמין ב-1979.

ההפיכה בתרבות
-------------

בסרט המלך האחרון של סקוטלנד מוצגת ההפיכה, שבוצעה בתמיכת הבריטים, כעממית, ואמין כאדם הפועל למען העם. יריביו של אמין מתוארים כאנשיו של אובוטה.
**ההר הסגול** או **זיג'ין שאן** (בסינית: 紫金山, Zĭjīnshān, lit - "ההר הסגול-זהוב") הוא הר הנמצא בצד המזרחי של נאנג'ינג שבמחוז ג'יאנגסו, סין. גובהו 447.1 מטרים, והנקודה הנמוכה ביותר בו היא בגובה 30 מטרים. שטחו כ-20 קמ"ר בלבד.

פסגות ההר מוקפות לעיתים קרובות בעננים, מה שמשווה לו צבע סגול-זהוב עם שחר ובשעת בין ערביים, ומכאן שמו.

ההר הסגול מתקשר למספר אירועים היסטוריים, חלקם בתקופה העתיקה וחלקם מתקופת סין המודרנית. במקור ההר נקרא "ז'ונגשאן" (Zhōngshān) והיה ידוע גם כ"ג'יאנג" (Jiǎngshān) לאחר שסון קוון אמר שרוחו של ג'יאנג זיוון (שהיה מנהיג משושלת האן המזרחית) רודפת את ההר, כ"אלוהים של ההר", בתקופת שלוש הממלכות.

יותר ממאתיים אתרי מורשת ונוף ממוקמים בתוך או מסביב להר, מתוכם שלושה אתרים היסטוריים לאומיים, תשעה אתרים היסטוריים מחוזיים, ו-33 טריטוריות של השליטים הקודמים. ליד או בתוך ההר ממוקמים 12 מכוני מחקר ואוניברסיטאות.

בהר הסגול גדלים 621 זנים של צמחים וסקולריים.

ראו גם
------

* קבר שיאולינג

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ההר הסגול** בוויקישיתוף
* אתר מצפה הכוכבים של ההר הסגול
**איטל שפושניקוב** (נולדה ב-17 בספטמבר 2001) היא אלופת ישראל בשחייה (2018) במשחים ל-50 מטר פרפר ול-100 מטר פרפר.

ביוגרפיה
--------

שפושניקוב גדלה בערד. היא התאמנה בקבוצת הפועל ערד בהדרכתו של ירון אילתי ונכון לשנת 2019 שוחה בקבוצת הפועל ירושלים.

### 2017

בתחרויות השחייה לנוער של המכביה העשרים שנערכו ביולי 2017 זכתה שפושניקוב במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:04.56 דקות.

באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:04.61 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אישי חדש של 1:03.27 דקות, במקום שביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 28.83 שניות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 28.78 שניות, במקום עשירי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 27.99 שניות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 27.96 שניות ובמקום 11 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.40 שניות. 

### 2018

#### אלופת ישראל

באליפות ישראל שנערכה ביולי 2018 זכתה שפושניקוב ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 28.18 שניות, לפני ג'סיקה שפילקו מהפועל פליפר חדרה (28.27 שניות) וקטרין שפיר ממכבי נהריה (28.72 שניות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של (1:02.79 דקות), לפני מאי לווי ממכבי קריית אונו (1:02.93 דקות) וקטרין שפיר (1:03.07 דקות). בשלב המוקדמות היא קבעה במשחה ל-100 מטר פרפר שיא אישי חדש של 1:02.75 דקות. מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 26.52 שניות, אחרי זוהר שיקלר מהפועל דולפין נתניה (25.83 שניות) וג'סיקה שפילקו (26.06 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.33 שניות, אחרי זוהר שיקלר (57.63 שניות) ועדן פסקרה ממכבי פארק מים רעות (58.13 שניות). בשלב המוקדמות היא קבעה במשחה ל-100 מטרה חופשי שיא אישי חדש של 58.27 שניות.

באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) זכתה שפושניקוב ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 27.53 שניות, אחרי ג'סיקה שפילקו (27.41 שניות) ולפני מרטה קלנקוביצקי מהפועל דולפין נתניה (27.96 שניות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 1:00.80 דקות, אחרי לאה פולונסקי ממכבי חיפה (59.37 שניות) ולפני מאי לווי (1:01.19 דקות). מדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 56.67 שניות, אחרי אנדראה מורז מהפועל ירושלים (53.61 שניות) וזוהר שיקלר (55.65 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.23 שניות.

### 2019

באליפות נתניה הבינלאומית שנערכה בפברואר 2019 זכתה שפושניקוב ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב במשחה ל-50 מטר פרפר (28.18 שניות) ול-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 1:02.59 דקות. מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי (26.83 שניות) ול-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 58.22 שניות.

באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 1:02.40 דקות, אחרי לאה פולונסקי (1:00.48 דקות) ושרון שטיימן מהפועל פליפר חדרה (1:02.36 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 27.90 שניות, 2 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד, במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 27.03 שניות ובמקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.76 שניות, בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אישי חדש של 58.21 שניות.

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

* איטל שפושניקוב, באתר *Swimrankings* (באנגלית)
**רולאן ביקוב (קארדאנובסקי)** (ברוסית: **Ролан Антонович Быков**; בפולנית: **Rołan Bykow**; ‏ 12 בנובמבר 1929 – 6 באוקטובר 1998) היה שחקן ובמאי תיאטרון וקולנוע רוסי וסובייטי יהודי. זכה בפרס ברית המועצות בשנת 1986 ובשנת 1990 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות.

קורות חיים
----------

רולאן ביקוב נולד בקייב במשפחה יהודית. אביו סמיון מויסייביץ' קארדאנובסקי (יהודי מפולין) היה חייל בצבא האדום, ששירת תחת פיקודו של סמיון בודיוני והיה בעל השם הבדוי אנטון ביקוב. אמו אלה סיטנאקובסקי, הייתה שחקנית יהודייה מאוקראינה. את כישרון המשחק ירש מאימו השחקנית ואת החריצות והשאפתנות ירש מאביו. הוריו התגרשו זמן קצר לאחר תחילת נישואיהם ולהם שני בנים שגדלו אצל אמם.

בין השנים 1937–1947 למד בבית ספר במוסקבה בחוג תיאטרון. אז כתב יצירות רבות. הוא הכין מיני-מופעים אותם הציג בחצר בית הספר והזמין את ידידיו ומוריו לצפות בהם. הכישרון הרב שלו התבלט כבר בתקופה זו. עם זאת, הוא לא התקבל לאקדמיה הרוסית לאומנויות התיאטרון גיטיס.

בין השנים 1947–1951 למד בבית הספר הגבוה לתיאטרון שציוקין.

בין השנים 1951–1959 שיחק ושימש כבמאי בתיאטרון הנוער הרוסי, תיאטרון 'הצופה הצעיר'.

בין השנים 1951–1953 פתח רולאן תיאטרון חובבים, והופעת האולפן "אהבה שכזו" הפכה לכרטיס הביקור שלו ולבסוף נתנה לגיטימציה לקיומו של תיאטרון מסוג זה.

בין השנים 1959–1960 שימש ביקוב כמנהל בתיאטרון לנקום בלנינגרד.

במאי ושחקן קולנוע
-----------------

בשנת 1959 מילא ביקוב את התפקיד הראשי במחזה "המעיל" של ניקולאי גוגול בבימוי אלכסיי באטלוב (אנ'). הסרט עורר תגובות מעורבות בקרב המבקרים.

בין השנים 1960–1990 עבד באולפני מוספילם שם התנסה בתפקיד שחקן ובמאי. סרטו הראשון כבמאי נקרא "שבע מטפלות". סרט זה עסק בפסיכולוגיה של הילד. את רוב כישרונו ניתב רולאן לקולנוע ילדים.

ביקוב היה פעיל מאוד ושיחק ביותר מ-100 סרטי קולנוע ויותר מ-10 סרטים כבמאי. הסרטים המפורסמים ביותר שלו כבמאי: "איבוליט 66" (1966), "תשומת לב, צב" (1969), "דחליל" (1983), וכשחקן: "הקומיסרית" (1967), "אנדרי רובליוב" (1969), "בדיקת בכבישים" (1971). 

הוא לימד בקורסים הנחשבים ביותר לתסריטאים ובמאים.

בין השנים 1986–1990 היה מזכיר האיגוד לאנשי הקולנוע בברית המועצות.

משפחה
-----

קברו של רולאן ביקוב בבית העלמין נובודווציביקוב היה נשוי במשך 15 שנים ללידיה קניזבה, שחקנית. לא נולדו להם ילדים, אך הם אימצו את הילד אולג. אשתו השנייה היא השחקנית ילנה סנייבה (רו').

רולאן ביקוב נפטר ב-6 באוקטובר 1998 במוסקבה, מסרטן הריאות. הוא נטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רולאן ביקוב** בוויקישיתוף

* רולאן ביקוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* רולאן ביקוב, באתר AllMovie (באנגלית)
* רולאן ביקוב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* רולאן ביקוב, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אתר המציג תמונות המשפחה
* רולאן ביקוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Как Ролан Быков снимал свой первый фильм "Семь нянек" и почему женщины были от него без ума?". *ТВ Центр - Официальный сайт телекомпании* (ברוסית). נבדק ב-2018-05-11.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007411037505171
* BNE: XX4952280
* BnF: cb140532319 (data)
* GND: 119213435
* ISNI: 0000 0001 1944 5091
* LCCN: n89613498
* LNB: 000257145
* MusicBrainz: b6fd9f6b-746c-4fa2-8a2a-de8251b01859
* NKC: jo20000071121
* SNAC: w6h82v0b
* SUDOC: 168629224
* VIAF: 27269615
* WorldCat: lccn-n89613498

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במעמד. אם התכוונתם לחלק ממעגל החיים, ראו ג'אטי (בודהיזם).

אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "ג'אט (קבוצה אתנית)".
**ג'אטי** (טמילית: சாதி, סנסקריט: जाति) היא חלק ממערכת הקאסטות בהודו. התרגום המילולי של המילה ג'אטי הוא לידה, חיים, או דרגה. באופן מעשי זוהי קבוצת השתייכות חברתית המכתיבה אורח חיים ומקצוע.

קאסטה (שם אירופי למבנה החברתי ההודי) היא מערכת ריבוד המסווגת על פי קבוצת שארות. לתוכה נולד האדם, אליה הוא משתייך, בתוכה הוא מתחתן, והיא אף מכתיבה את מנהגי האבלות ומנהגי טומאה וטהרה. למערכת החברתית והמעמדית בהודו ישנה חלוקה ראשית לווארנות (מילולית "צבעים") המתחלקות בחלוקה משנית לאלפי ג'אטי.

יש מקרים רבים בהם שם הג'אטי הוא גם שם המשפחה של האדם וגם מקצועו, למשל אדם ששם משפחתו "דהובי" יהיה שייך לג'אטי הכובסים ויתפרנס ככובס, ושם המשפחה Dasa יעיד על האדם כי הוא משרת או צאצא למשרתים העוסק בעבודות שירות.

יש לעיתים גם חלוקת משנה בתוך ג'אטי, לתתי קבוצות נפרדות (קלאנים), ולכל תת-קבוצה יהיו מאפיינים נפרדים. בניגוד לאיסור הנישואים בין ג'אטי שונות (אנדוגמיה), לעיתים ייתכנו נישואין בין בני קלאנים שונים השייכים לאותו ג'אטי (אקסוגמיה).

קישורים חיצוניים
----------------

* על שיטת הקאסטות (באנגלית)
* ג'אטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**ג'אווהר מנארי** (בערבית: **جوهر مناري**; נולד ב-8 בנובמבר 1976 במונסתיר שבתוניסיה) הוא כדורגלן עבר תוניסאי ששיחק בעמדת הקשר ההגנתי. מנארי שיחק בעיקר בקבוצת אספרנס התוניסאית עמה זכה בשלוש אליפויות מקומיות, וכן בנירנברג הגרמנית עמה זכה בשנת 2007 בגביע הגרמני. לזכותו של מנארי 72 הופעות במדי בנבחרת תוניסיה.

קריירת מועדונים
---------------

מנארי גדל במועדון US מונסתיר בעיר הולדתו, ובשנת 2001 החל לשחק באספרנס, מהמועדונים הבכירים בתוניסיה. עם אספרנס זכה מנארי בשלוש אליפויות רצופות, בין השנים 2002 ו-2004. יכולתו הטובה, וזכייתו בגביע אפריקה לאומות 2004 עם נבחרת תוניסיה, הביאו להתעניינות של מועדונים אירופיים, ובשנת 2005 חתם מנארי בנירנברג. מנארי הפך לבורג חשוב בקישור הקבוצה עד מהרה, ושיתף פעולה בקישור הקבוצה עם יאן פולאק, תומאס גלאשק ומארק מינטאל. עונת 2006/07 הייתה עונת שיא עבור מנארי ונירנברג. הקבוצה סיימה במקום השישי בבונדסליגה, ואף זכתה בגביע הגרמני לאחר ניצחון 3-2 בגמר על שטוטגרט. מנארי ישב על הספסל בגמר זה ולא שותף. בעונת 2007/08, עונה אחת בלבד אחרי עונת השיא, נירנברג ומנארי נשרו אל הבונדסליגה השנייה, אך שבו לבונדסליגה כעבור עונה אחת בלבד. בעונת 2009/10 איבד מנארי את מקומו בהרכב נירנברג, ומיעט מאוד לשחק. בתום עונה זו עזב את הקבוצה, לאחר חמש עונות, בהן צבר 88 הופעות ליגה והבקיע ארבעה שערים, וחתם בפ.ס.וו. פרנקפורט. מנארי שיחק בקבוצה זו עונה אחת, אך מיעט מאוד לשחק. בתום עונה זו עזב את הקבוצה והפך לשחקן חופשי.

קריירה בינלאומית
----------------

מנארי החל לשחק בנבחרת תוניסיה בשנת 2002, והיה שותף לזכייתה בגביע אפריקה לאומות 2004, כאשר הבקיע את שער הניצחון לתוניסיה ברבע הגמר מול נבחרת סנגל, במשחק שהסתיים בתוצאה 1-0 לתוניסיה. מנארי השתתף גם במשחק הגמר של האליפות, בו ניצחה תוניסיה 2-1 את נבחרת מרוקו. 

בשנת 2005 השתתף מנארי עם תוניסיה בגביע הקונפדרציות 2005, שממנו הודחה תוניסיה בשלב הבתים. בשנת 2006 השתתף מנארי בגביע אפריקה לאומות 2006, שבו הודחה תוניסיה ברבע הגמר על ידי נבחרת ניגריה בבעיטות הכרעה. באותה שנה, השתתף מנארי עם תוניסיה במונדיאל 2006, והבקיע בשלב הבתים שער יתרון מפתיע מול נבחרת ספרד בדקה השמינית. יתרון זה החזיק מעמד עד הדקה ה-71, וספרד ניצחה לבסוף 3-1. תוניסיה הודחה מהמונדיאל בשלב הבתים. 

גביע אפריקה לאומות 2008 היה הטורניר הגדול האחרון בו השתתף מנארי. בטורניר זה הודחה תוניסיה ברבע הגמר לאחר הפסד 3-2 לנבחרת קמרון. לאחר טורניר זה מנארי לא זומן יותר לנבחרת, וסיים את הקריירה שלו עם 72 הופעות ושלושה שערים.

תארים
-----

עם אספרנס:

* אליפות ליגת העל התוניסאית (3): 2001/02, 2002/03, 2003/04

עם נירנברג:

* הגביע הגרמני: 2006/07

עם נבחרת תוניסיה:

* גביע אפריקה לאומות: 2004

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams

| **נבחרת תוניסיה – מונדיאל 2006** |
| --- |
| 1 בומניג'ל • 
2 אסדירי • 
3 חגוי • 
4 יחיא • 
5 ג'אזירי • 
6 ח.טרבלסי • 
7 גווממדייה • 
8 נפטי • 
9 שיחאווי • 
10 גודבן • 
11 סנטוס • 
12 מנארי •
13 בועזיזי • 
14 שדלי •
15 ג'אידי •
16 נפזי •
17 בן סעדה •
18 ג'מאלי •
19 עייארי •
20 נאמושי •
21 סעידי •
22 קסראווי •
23 מליטי •
מאמן: למר | תוניסיהתוניסיה |
**ארנסט-אנטון פון קרוסיג** (בגרמנית: **Ernst-Anton von Krosigk**;‏ 5 במרץ 1898 – 16 במרץ 1945) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

פון קרוסיג נולד ב-5 במרץ 1898 בברלין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1915 באמצע מלחמת העולם הראשונה התגייס פון קרוסיג לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לגדוד היגר של המשמר. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף פון קרוסיג לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במרץ 1936 הועלה פון קרוסיג לדרגת מיור, וב-6 באוקטובר 1936 מונה לקצין אג"ם של הדיוויזיה ה-28 בברסלאו. ב-1 באוגוסט 1938 מונה פון קרוסיג כמדריך באקדמיה הצבאית, וב-1 באפריל 1939 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה לקצין אג"ם של המחוז הצבאי השמיני בברסלאו.

### מלחמת העולם השנייה

ב-10 בספטמבר 1939 מונה פון קרוסיג לקצין אג"ם פלגת הארמייה A, שהייתה מוצבת בחזית המערבית, ולאחר פירוקה של פלגת הארמייה ב-25 באוקטובר 1939 כקצין אג"ם פיקוד הדרום בקרקוב. וב-1 בדצמבר 1939, מונה לקצין אג"ם של הקורפוס הממונע ה-22, והשתתף עמו במהלך המערכה על צרפת. ב-16 במרץ 1941 מונה פון קרוסיג לראש מטה אזור האבטחה האחורי ה-103, וב-1 באפריל 1941 הועלה לדרגת אוברסט. ב-26 בדצמבר 1941 מונה לראש מטה הקורפוס ה-1, וב-9 באוגוסט 1942 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-10 בפברואר 1943 מונה פון קרוסיג למפקד הדיוויזיה ה-24, שהייתה חלק מהקורפוס ה-50 במסגרת הארמייה ה-18, וב-1 ביולי 1943 מונה למפקד הדיוויזיה ה-1, שהייתה חלק מהקורפוס ה-26 במסגרת הארמייה ה-18. ב-1 בספטמבר 1943 הועלה פון קרוסיג לדרגת גנרל מיור, וב-12 בפברואר 1944 קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בפברואר 1944 הועברה הדיוויזיה שבפיקודו תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, ופעלה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-46, ולאחר מכן כחלק מהקורפוס ה-54. ב-1 במאי 1944 הועלה פון קרוסיג לדרגת גנרל לוטננט, וב-17 בדצמבר 1944 מונה למפקד הקורפוס ה-16, שהיה חלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. ב-30 בינואר 1945 הועלה פון קרוסיג לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-10 במרץ 1945 מונה למפקד הארמייה ה-16 שהייתה חלק מקבוצת ארמיות קורלנד. ב-16 במרץ 1945 נהרג פון קרוסיג בקרב על יד קאנדן, ולאחר מותו קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.

קישורים חיצוניים
----------------

* ארנסט-אנטון פון קרוסיג באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
**ברכה זק** (נולדה בשנת 1933) היא פרופסור אמריטה במחלקה למחשבת ישראל על שם גולדשטיין-גורן של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. מרבית מחקריה הוקדשו לחקר קבלתם של ר' שלמה הלוי אלקבץ ור' משה קורדובירו.

ביוגרפיה
--------

לאחר לימודי הוראה בבית המדרש למורים על שם דוד ילין למדה זק באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים לספרות עברית, היסטוריה של עם ישראל וחינוך.
ברכה זק השלימה את עבודת הדוקטור שלה: 'תורת הסוד של ר' שלמה הלוי אלקבץ' באוניברסיטת ברנדייס בהנחייתו של פרופ' אלכסנדר אלטמן.
ברכה זק הייתה ממקימי המחלקה למחשבת ישראל על שם גולדשטיין-גורן באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ולימדה בה במשך כשלושים שנה. ברכה זק ממשיכה לעסוק בלימוד ומחקר גם לאחר פרישתה לגמלאות.

מחקר
----

את מרבית מחקריה הקדישה ברכה זק לקבלת ר' משה קורדובירו שהיה מחשובי מקובלי צפת שחיו ופעלו במאה ה-16.
מחקריה מאופיינים בעיון טקסטואלי במכלול הקורפוס הרחב של קורדובירו ובכללו פירושו רחב היריעה לספרות הזוהר.
היא גם ההדירה מכתבי יד חלקים מחיבוריו של קורדובירו, כגון שני השערים הראשונים של ספר שיעור קומה וחלקים מספר אלימה.
בניגוד למחקרים כגון של יוסף בן-שלמה שבחנו תפיסות של קורדובירו רק על פי חלק מחיבוריו והדגישו את הצדדים התאולוגיים והפילוסופיים שלו, ברכה זק שכללה את תמונת המחקר. היא הציגה סוגיות רבות ומגוונות שעמדו במרכז חייו ויצירתו, כגון, יחסו לאדם, לתורה, ולתפילה.

ברכה זק הצביעה על מרכזיותה ועל חשיבותה הרבה של הספרות הזוהרית בקבלתם של קורדובירו וחבורתו.
כמו כן הצביעה על הקרבה של רעיונות לוריאניים לאלה של קורדובירו, ודנה גם בהשפעת קבלת קורדובירו על מקובלים כגון ר' שבתי שעפטל הורוויץ מפראג ועל הוגי החסידות.
בשנת 2018 פרסמה ברכה זק את המונוגרפיה הראשונה על ר' שלמה הלוי אלקבץ- בעל הפיוט הנודע 'לכה דודי'.

ספרים שחיברה
------------

* **בשערי הקבלה של ר' משה קורדובירו**, [באר-שבע] 1995
* **שומר הפרדס: המקובל ר' שבתי שעפטל הורוויץ מפראג**, באר-שבע 2002
* **מעיין עין יעקב: המעיין הרביעי מספר אלימה** עם מבואות מאת שפרה אסולין, אסתר ליבס, מלילה הלנר-אשד ולאה מוריס, באר-שבע 2009
* **ממעיינות ספר אלימה ומחקרים בקבלתו**, באר-שבע 2013
* **כרם היה לשלמה: האל, התורה וישראל בכתבי ר' שלמה הלוי אלקבץ**, באר-שבע 2018

קישורים חיצוניים
----------------

* רשימת מאמריה של ברכה זק על פי קטלוג רמב"י
* רשימת פרסומים (חלקית) נתפרסמה בשפע טל
* הרצאתה של פרופ' זק על שיעור קומת התפילה בכנס "התפילה בישראל היבטים חדשים" 2013
* ברכה זק (1933-), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007267315105171
* BnF: cb146278409 (data)
* GND: 137609256
* ISNI: 0000 0000 7843 9479
* LCCN: n85813539
* NTA: 25489982X
* SUDOC: 236755331
* VIAF: 10104004
* WorldCat: lccn-n85813539

 |
ד"ר **ברנהרד גולדמן** (**Bernard Goldmann**;‏ 20 בפברואר 1842, ורשה, פולין הקונגרסאית – 23 במרץ 1901, לבוב, גליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית) היה נציג לבוב בבית הנבחרים של גליציה, פעיל בקהילה היהודית, פטריוט פולני, מראשי זרם המתבוללים הפרו-פולני בגליציה. חבר מסדר פרנץ יוזף של האימפריה האוסטרו-הונגרית.

קורות חיים
----------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
גולדמן (גאָלדמאַן) נולד בשנת 1842 בעיר ורשה שבפולין הקונגרסאית. אביו, יצחק גולדמן, היה מראשוני תנועת ההשכלה היהודית בוורשה, צנזור, מתרגם ומו"ל עברי.

גולדמן התחנך בבית המדרש לרבנים בוורשה שנוהל אז על ידי המשכיל יעקב טוּגֶנדהוֹלד. היה זה מוסד חינוכי יהודי רפורמטורי לנערים מגיל 13–18, שבו נלמדו לימודי חול בשפה הפולנית לצד לימודי קודש בעברית.

באותה תקופה, סוף עידן פולין הקונגרסאית, ניסה השלטון הרוסי לפקח ביתר תשומת לב על מערכת החינוך כדי למנוע פעילות מחאה נגד האימפריה הרוסית. בפרוץ המרד הפולני בראשית שנת 1863 נעצר גולדמן בבית כנסת בעיר, ונגזרה עליו הגליה לסיביר. גם אחיו יֶז'י (Jerzy) הוגלה לסיביר, ואחר-כך הותר לו לשוב לוורשה, אך נאסר עליו לצמיתות לעבוד כרופא על אף שסיים הכשרתו במקצוע.

לבסוף שוחרר גולדמן, ולאחר שהות קצרה בפריז, השתקע ב-1870 בלבוב, בירת ממלכת גליציה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. שם התקבל לעבודה כבנקאי.

בלבוב המשיך בפעילותו בקהילה היהודית, היה חבר מועצת הקהילה היהודית ופעל לקידום החינוך היהודי.
כנגד זרם ההתבוללות הפרו-גרמני, גולדמן שאף לקרב את היהודים בגליציה לפולנים. הוא ייסד בלבוב את אגודת "דורשי שלום" (בפולנית: Zgoda, זְגוֹדָה), לשיתוף פעולה יהודי-נוצרי. על בסיס אגודה זו נוסדה בראשית שנות ה-80 של המאה ה-19 "אגודת אחים" (בפולנית: Przymierze Braci, פּזִ'ימְיֶיזֶ'ה בּרַאצ'י), שהוציאה את הביטאון *Ojczyzna* ("מולדת"), בפולנית ובעברית.

בשנת 1876 נבחר לפרלמנט של גליציה כנציג לבוב, ופעל לרווחתם של יהודי גליציה.

בשנת 1894 הכתירו הקיסר פרנץ יוזף הראשון כחבר מסדר פרנץ יוזף.

ברנהרד גולדמן נפטר בלבוב באביב 1901, בן 59 במותו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברנהרד גולדמן** בוויקישיתוף
* ברנהרד גולדמן, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
* ברנהרד גולדמן באתר השטעטל הווירטואלי (באנגלית)
* בערנהארד גאָלדמאן, המליץ, 16 באפריל 1901 (נקרולוג)

הערות שוליים
------------

1. ↑  רשימות ביבליוגרפיות: עתיקות היהודית, רבעון של החברה היהודית להיסטוריה ואטנוגרפיה, שנה ה', חוברת ד' (אוקטובר–דצמבר 1913), הצפירה, 23 בינואר 1914 (ביקורת; עמוד אחרון).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007517269705171
* GND: 1011378175
* ISNI: 0000 0001 1894 3822
* VIAF: 170030194
* WorldCat: viaf-170030194

 |
**ג'או בוגזה** (ברומנית: **Geo Bogza**;‏ 6 בפברואר 1908 - 14 בספטמבר 1993) היה עיתונאי, עורך, משורר וממייסדי סוגת הרפורטז'ה הספרותית ברומנית.

חייו
----

ג'או נולד בכפר **בלז'וי** (Blejoi), באזור פלוישט, ברומניה, כבנו של אלכסנדרו בוגזה ואח צעיר של אלכסנדרו בוגזה (מוזיקאי ופילוסוף רומני) ואח מבוגר יותר של ניקולאה בוגזה, ששינה בהמשך שמו לראדו טודוראן.

ג'או בוגזה למד בבית הספר היסודי בפלוישט מ-1915 עד 1919. בהמשך למד בבית הספר הימי בגאלאץ ובקונסטנצה עד שנת 1925. ב-1926 התיישב ב**בושטנאר**, בעמק הפרחובה וכבר ב-1928 ניהל וערך את כתב העת **Urmuz** (אורמוז). בין השנים 1929 - 1933 כתב בכמה מכתבי העת של התקופה וביניהם Vremea (העת), Cuvîntul liber (המילה החופשית), Unu (אחד), Bilete de papagal (כרטיסים של תוכי) ו-Azi (היום). בתקופה זו הופיעו שני כרכי שירה שלו, **Jurnal de sex**  (יומן סקס) ב-1929 ו-**Poemul invectivă** (פואמה פוגענית). חלק משיריו, בעלי התוכן הפרובוקטיבי, גררו האשמה בפורנוגרפיה וכמה מעצרים עד לזיכויו בבית המשפט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'או בוגזה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007258964205171
* BnF: cb121722034 (data)
* GND: 122987799
* ISNI: 0000 0001 0862 7420
* LCCN: n81142485
* NKC: jn19990000893
* NLG: 90227
* NTA: 072547375
* SUDOC: 030270529
* VIAF: 2513401
* WorldCat: lccn-n81142485

 |
**ברנהרד, מרקיז באדן** (בגרמנית: **Bernhard Max Friedrich August Gustav Louis Kraft Prinz und Markgraf von Baden**;‏ נולד ב-27 במאי 1970), הוא ראש בית צרינגן, בנו של מקסימיליאן, מרקיז באדן.

ביוגרפיה
--------

ברנהרד נולד בזאלם ב-27 במאי 1970, למקסימיליאן, מרקיז באדן ולולריה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של הוברט סלבטור, ארכידוכס אוסטריה ורוזמרי, נסיכת זאלם-זאלם. אביו מקסימיליאן הוא אחיינו של הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו ובן דודו של צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, וברנהרד הוא בן דוד שני של ויליאם, נסיך ויילס והנסיך הארי, דוכס סאסקס.

בשנות ה-90 נקלעו עסקי המשפחה לקשיים, וברנהרד, שהיה בעל תואר במנהל עסקים ומשפטים, היה ממונה על מכירת טירת אברשטיין, הטירה החדשה ומנזר זאלם.

לאחר המכירה של הטירות, נשארה בבעלות המשפחה רק טירת שטאופנברג עם יקבים הקשורים למשפחה. מאז 2003 ברנהרד הוא נשיא המועדון הבינלאומי E.V. אשר אירח את המירוץ הבינלאומי גאלופ באדן באדן באינפצהיים עד פשיטת הרגל שלו בשנת 2009.

ברנהרד הפך ידוע לציבור הרחב בשנת 2006, כאשר נמסר בתקשורת כי מדינת באדן-וירטמברג מתכננת למכור חלקים מאוסף כתבי היד של ספריית באדן בהיקף של 70 מיליון אירו, על מנת לממן את שימור נכסי בית באדן.

בשנת 1998 מונה ברנהרד על ידי אביו לממונה על ההון המשפחתי, ומאז הוא מנהל את עסקי המשפחה. הוא מנהל יערנות מודרנית עם מגוון אקולוגי, והוא מעורב בניהול אזור היין של באדן, לשימור מגוון ענבים.

ב-29 בדצמבר 2022, לאחר מות אביו, הפך ברנהרד לראש בית צרינגן.

משפחתו
------

ב-22 ביוני 2001 התחתן ברנהרד עם סטפני אן קאול, בתם של כריסטיאן קאול והנלורה של, ממנה נולדו לו 3 ילדים:

* לאופולד, נסיך באדן (נולד ב-2002)
* פרידריך, נסיך באדן (נולד ב-2004)
* קרל וילהלם, נסיך באדן (נולד ב-2006)

אילן יוחסין
-----------


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקסימיליאן, נסיך באדן |   | מריה לואיזה, נסיכת הנובר |   | אנדראס, נסיך יוון ודנמרק |   | אליס, נסיכת באטנברג |   | פרנץ סלבטור, ארכידוכס אוסטריה |   | מריה ולריה, ארכידוכסית אוסטריה |   | עמנואל, נסיך הכתר של זאלם-זאלם |   | מריה כריסטינה, ארכידוכסית אוסטריה |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   | ברטהולד, מרקיז באדן |   |   |   |   |   | תאודורה, נסיכת יוון ודנמרק |   |   |   |   |   | הוברט סלבטור, ארכידוכס אוסטריה |   |   |   |   |   | רוזמרי, נסיכת זאלם-זאלם |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   | מקסימיליאן, מרקיז באדן |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | ולריה, ארכידוכסית אוסטריה |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | **ברנהרד, נסיך הכתר של באדן** |
|

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברנהרד, מרקיז באדן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1017792321
* ISNI: 0000 0003 5980 7784
* SUDOC: 177416084
* VIAF: 220640615
* WorldCat: viaf-220640615

 |