recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**בארץ עתיקה** (באנגלית: **In An Ancient Land**) מאת אמיטאב גוש הוא ספר אנתרופולוגי והיסטורי הכתוב בגוף ראשון. הספר חוקר תמורות, עם חלוף תקופות ההיסטוריה, של סובלנות דתית, אתנית ולאומית.

תקציר הספר
----------

בעודו סטודנט באוקספורד, נתקל גוש במספר רשמים על סוחר יהודי בן המאה ה-12 ועבדו ההודי בהודו. גוש לא ידע עד אז על יהודים שחיו בהודו בתקופה זו, וסוקרן מאוד. לאחר שלמד ערבית, נרשם גוש ללימודים באוניברסיטת אלכסנדריה שבקהיר, ופרופסור שם ארגן לו מגורים בכפר עני בסביבה.

הספר מתאר שני סיפורים שונים:

1. חייו של הסוחר היהודי, אברהם בן ייג'ו, עבדו בומה, ודמויות אחרות באותה תקופה, במלבר שבהודו ובעדן שבתימן. המקורות הידועים על הדמויות, כולל מקורות שגוש מצא בעצמו בגניזת קהיר, אינם מספיקים לציור תמונה שלמה, ולכן גוש מציין מה האפשרויות השונות בהתאם למה שידוע על אותה תקופה.
2. חייו של גוש עצמו בכפר מצרי עני בתחילת שנות השמונים, ותיאור השינויים שעברו על הכפר ועל העולם הערבי בכלל כששב לביקור בסוף שנות השמונים.

נושאים
------

דרך שילוב שני הסיפורים, מנסה גוש לבחון את נקודות הדמיון והשוני של יחסה של חברה לשונים ממנה: יחסו של כפר המצרי בשנות השמונים אליו, היחס בהודו של המאה ה-12 למיעוטים אתניים, יחס היהודים לעמים אחרים, הלאומנות הערבית וההינדית בעת החדשה, ועוד.

תרגום לעברית
------------

הספר תרגום לעברית על ידי עדי גינצבורג-הירש ויצא לאור בשנת 2006 בהוצאת חרגול.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרק ראשון מתוך "בארץ עתיקה" מאתר Text

הערות שוליים
------------

1. ↑  סקירה: יצחק לאור, העורלה שבין דלהי לדמנהור, באתר הארץ, 31 בינואר 2006
**בובה תותי** הוא ספר ילדים מאויר מאת הסופר דויד גרוסמן. הספר יצא לאור בשנת 2017 על ידי "עם עובד", ומלווה באיוריו של גלעד סליקטר. הספר מעביר מסרים חינוכיים רבים, כמו כללי ההתנהגות עבור ילדים בגן ובחיים בכלל. הספר תורגם לערבית בשנת 2019.

עלילה
-----

לילך היא ילדה בגן, ולה בובה בשם "תותי" שהיא אוהבת מאוד. יום אחד תותי אבדה ולאחר חיפושים נמצאה במגירתה של עמליה, ילדה מהגן של לילך. לילך טענה כי עמליה גנבה אותה, אבל עמליה הכחישה וטענה כי הבובה שלה. בשלב זה הגננת התערבה וביררה את האירוע, אך לא הצליחה להבין למי שייכת הבובה. בהמשך הסיפור העלילה מסתבכת כייוון שילדים נוספים התערבו בעניין. לבסוף עמליה הודתה באשמה, והבובה הוחזרה ללילך. הסיפור מסתיים בסוף טוב, שבו לילך סלחה לעמליה והסכימה שתהיה לצידה ותלטף את תותי, וכך הן נרדמו יחדיו.

מניע עלילתי
-----------

דויד גרוסמן כתב את הסיפור "בובה תותי" בהשראת מקרה אמיתי שקרה לנכדתו לילך. גרוסמן לקח את הסיפור לכיוון מעט שונה כפי שסיפר באחד מראיונותיו: "הספר הוא על ילדה שמזהה שנעשה לה עוול, ולא מצליחה לבטא אותו. רציתי לתאר את המחנק הזה, שלא רק ילדים חווים כשצריך למחות על אי צדק".

פרשנות לסיפור וביקורת
---------------------

יש הטוענים שספר הילדים "בובה תותי", יכול להפוך בקלות ל"טקסט פוליטי". כאמור, אפשר לנתח את האסוציאציות הפוליטיות שעולות מ"בובה תותי" בסוגיות כמו מריבה ופיוס, פריבילגיות ויחסי כוחות. יש האומרים שהסיפור נוטה לצד "השמאלי" של מערכת הדמוקרטיה, כי הוא מדבר על פיוס, עשיית שלום וחלוקת הבובה (שטחים). כמו כן, הספר מדבר על כך שאם כולם יתרמו ויספרו את האמת, כל אחד יקבל חלק.

הסיטואציה שאליה נקלעה נכדתו של גרוסמן הזכירה לו את מערכת היחסים בין יהודים לערבים בישראל, ומכאן שאחד הרעיונות של הסיפור רומז על המצב התרבותי והמדיני בין היהודים לבין הערבים.

עיבוד לערבית
------------

הספר תורגם לערבית בשנת 2019 על־ידי מנאל סעאבנה. הסיפור תורגם ברגישות ובנאמנות למקור תוך יצירת ניגון מיוחד המותאם לשפה הערבית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  בובה תותי – ספרו החדש של דויד גרוסמן לילדים, באתר אוצר מילים, ‏27 באוקטובר 2017
2. 1 2  אתר למנויים בלבד עופרה רודנר, "בובה תותי": מזל שספר הילדים החדש של דויד גרוסמן הוא לא משל פוליטי על השמאל המנומס, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2017
3. ↑  אתר למנויים בלבד  איה אליה, 'בובה תותי' , ספר הילדים החדש של דויד גרוסמן, באתר "ידיעות אחרונות", 16 באוגוסט 2017
4. ↑   גרוסמן: "זה סיפור על ילדות בגן שרבות על בובה – רמז למה שמתרחש בינינו לבין הערבים", סרטון בערוץ "כאן | חדשות – תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 05:27)
5. ↑  الدُّمْيَةَ توتي בובה תותי (ערבית) / דויד גרוסמן – המגדלור ספרים, באתר המגדלור
**בית מאלאווליה** (באיטלקית: I Malavoglia) הוא רומן משנת 1881 פרי עטו של הסופר האיטלקי ג'ובאני ורגה. רומן זה, המשתייך לזרם הווריזמו (הוא הריאליזם האיטלקי), מהווה אבן דרך בספרות האיטלקית.

עלילה
-----

משפחת טוסקאנו, הידועה יותר בכינויה משפחת "מאלאווליה", היא משפחה של דייגים מהכפר אצ'י טְרֶצה שבסיציליה המחזיקה בבית ("בית עץ השסק") ובסירת דייגים בשם "Provvidenza" ("השגחה עליונה"). פאדרון 'נטוני הישיש, אביו של בסטיאנאצו אשר לו חמישה ילדים, קונה מטען גדול של תורמוסים על מנת לשלוח את בנו בסטיאנאצו לסחור בהם. הסירה, שהייתה מקור הפרנסה העיקרי של המשפחה טובעת על המטען שבה וטובע עמה אף בסטיאנאצו. זה הראשון מבין סדרה ארוכה של אסונות העתידים לפקוד את בית מאלאווליה; על מנת לפרוע את החובות שנוצרו עקב אסון התורמוסים נאלצים הם למכור את ביתם. לוקה, בנו השני של בסטיאנאצו, נופל בקרב ליסה ואילו מארוצה, אלמנתו של בסטיאנאצו, מתה במגפת הכולרה. המזל הרע פוקד אף את שאר בני המשפחה: 'נטוני, בנו הבכור של בסטיאנאצו, חובר לאנשים מפוקפקים ומתחיל לעסוק בהברחות ולבסוף נתפס ונכלא בבית הסוהר. ליה, הבת הצעירה, בורחת מביתה ונעלמת לאחר שמופצות עליה שמועות בדבר יחסיה כביכול עם דון מיכלה, רב-פקח ממשמר המכס. בהמשך הספר נודע כי זו החלה לעסוק בזנות. הבת הגדולה, מֶנה, עקב הקשיים הכלכליים אינה יכולה להתחתן עם אלפיו. גרעין המשפחה מתפרק לחלוטין עם מותו של פאדרון 'נטוני. 'נטוני הצעיר נוטש את אצ'יטרצה על מנת לנדוד הרחק משם. נותר אלֶסי, צעיר הבנים, שעליו לפדות את "בית עץ השסק" ולהמשיך במלאכתו של הסב.

קישורים חיצוניים
----------------

* בית מאלאווליה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12050535h (data)

 |
"**ברכת האדמה**" (בנורווגית: "**Markens Grøde**") הוא רומן מאת הסופר הנורווגי קנוט המסון. הספר זיכה את מחברו בפרס נובל לספרות לשנת 1920. תומאס מאן אמר על הספר: "ברכת האדמה הוא משהו חד־פעמי, מקרה בר־מזל ממדרגה ראשונה, יצירה של רב־אמן שתמיד תהיה לכבוד לספרות הסקנדינבית, לספרות האירופית כולה."

תוכן
----

"ברכת האדמה" הוא האפוס של עובד האדמה המסור יצחק ואשתו אינגיר המקימים יחדיו, בלב אחד האזורים המוריקים והמבודדים ביותר של נורווגיה, את אחוזתם הדלה "סילנארה". הזמן עובר, השנים חולפות, ולאחר הולדתם של הבנים אלישע וסיברט, נולדת בתם הראשונה. כאשר מבחינה אינגיר כי לילדה ישנה "שפת ארנבת" שסועה, כפי שיש לה עצמה, היא ממיתה אותה כדי שלא תסבול מחיצי החברה הלעגנית.

הדבר מתגלה, אינגיר מושמת במשך שש שנים במאסר בעיר רחוקה, ושם נולדת בתה השנייה. ימים אלו, בהם היא מבלה בכלא, הם לה הכרות ראשונה עם אנשים עירוניים, והיא לומדת מהם את גינוני החברה על הטוב והרע שבהם. כאשר היא משתחררת וחוזרת לביתה, אשר הורחב מאז צאתה עשרות מונים, יצחק מתקשה להכירה: היא תופרת במקום לעבוד בשדה, מבקשת ממנו טבעות זהב, נחה ארוכות בצהריים, דורשת משרתת ועוד. כאשר היא מבחינה כי אלישע, שגדל והיה כבר לגבר צעיר, חכם דיו כדי לעבוד בעיר, היא שולחת אותו לעבוד כפקיד בבית המהנדס. אלישע משחית את נפשו, מבקש סכומי כסף עצומים מהוריו, הולך אחר בנות העיר ונעשה ל'עירוניסט' של ממש. סיברט לעומתו נותר בבית יחד עם אביו, ועוזר לו במשק הגדל מיום ליום מתוך שמחה אמיתית של עבודת אדמה טהורה. 

עם הריחוק מהעיר הסואנת ומתוך הקרבה לשקט שמעניקה לה האחוזה, נעשית אינגיר דתייה אדוקה, מצטרפת במלא המרץ לעבודה בשדה, ואף מנסה לגרום לאלישע לחזור לדרך האמונה – אך ללא הועיל. בעוד היבולים פורחים, הבקר מתרבה, ו"סילאנרה" הופכת למעצמה אזורית בזכות התמקדותו של יצחק בחיי האדמה ללא פניות מיותרות, אלישע נאלץ לחזור הביתה לאחר שכילה את כל כוחותיו בעיר. הוא לא מוצא את עצמו בחווה, ומתוך רתיעה של ממש נמנע מעבודת כפיים. יצחק קונה עבורו בית-ממכר (שלא ברצון), אך במקום להשתקע בעבודה החדשה שוקע אלישע בתהליך דקדנטי הרסני שמוביל אותו לעוגמת נפש מהורהרת ולמאיסה בחיים. "אלישע אינו מתעניין במיוחד בנערות... ייתכן כי מעולם לא השתוקק לאהוב ממש... אדם מוזר מאוד בין אנשי האחוזות: אדון בעל ידיים ענוגות של פקיד, שנוטה כמנהג הנשים אחר תפנוקים, ומתהלך עם מטרייה וערדליים... הוא חי באווירה מלאכותית ואיבד את דרכו. מכל מקום, הוא עומד לפנינו – חלוש, אדיש, חסר-תאווה. היה עליו לקנא בכל גבר שבין האיכרים, אבל גם לכך לא מצא כוח." אלישע מחליט לנסוע לאמריקה, ממנה הוא לא ישוב עוד. הרומן נחתם בדמות בה נפתח, ביצחק, הזורע בשדות כשהוא שרוי בהרמוניה מושלמת עם הטבע ועם החיים. "הוא מפריח את השממה מטבעו, והוא איכר מכף רגל ועד ראש. אדם קדמון – שקם לתחיה ומביא אתו בשורה לעתיד, אדם מהתקופה הראשונה לעבודת-האדמה. הוא ידוע מאוד, מניין שנותיו הוא תשע מאות שנה [כאדם הראשון], אבל הוא בן זמננו."

מהדורות בעברית
--------------

* **ברכת האדמה**, תרגם ניסן טורוב, הוצאת שטיבל, 2 כרכים, 1922
* **ברכת האדמה**, תרגם ניסן טורוב, הוצאת שוקן, 363 עמודים, 1979.

לקריאה נוספת
------------

* גל אורן, **כשהטבע הופך לדת** (קנוט המסון ו"ברכת האדמה"), מוסף "שבת", מקור ראשון, 1.10.2010

קישורים חיצוניים
----------------

* ברכת האדמה, באתר OCLC (באנגלית)
**צ'יף יישומים ישראל בע"מ** היא חברת תוכנה ישראלית פרטית שהוקמה בשנת 1989, ושמתמחה בתחום הגיבוי, שחזור והצלת נתונים.

החברה נמנית עם החברות הראשונות בעולם שסיפקו שירותי Data Recovery - הצלת נתונים למערכות ממוחשבות כענף עיסוק עיקרי, ואף טבעה את המושג "הצלת נתונים" בעברית.

חברת צ'יף הייתה בין החלוצות בתחום שרידות המידע הממוחשב, והיא החברה הישראלית הראשונה אשר סיפקה שירותים ופתרונות להבטחת שרידות מידע והמשכיות השירות. כיום עיקר פעילות החברה הוא בתחום פיתוח תוכנה למניעת נזקי מידע ולגיבוי מערכות מחשב ונעשה ממשרדיה בנס ציונה.

שחזור נתונים
------------

שירות זה מסייע למשתמשי מחשב להשיב את עבודתם לאחר קרות נזק למערכת המחשב, שאינו מאפשר את אחזור הנתונים באמצעים רגילים. השירות ניתן פעמים רבות ללא תשלום או בתשלום סמלי בלבד.

תקשורת להמונים
--------------

בשנת 1991 הייתה צ'יף מהחברות הפרטיות הראשונות בישראל שסיפקו שירותי תקשורת מחשבים באמצעות פריסה ארצית של רשת מערכות BBS שנקראה CICS, לפני עידן האינטרנט. החברה סיפקה שירותים אלו לציבור הרחב ללא תשלום או בתשלום סמלי בלבד. פעילות זו מומנה באמצעות פרסום מודעות וקישורים לאתרי חברות כדוגמת אנשים ומחשבים, פרי אינטרנשיונל ועוד, גישה זו לא הייתה מקובלת בשנים אלו. מתכנתים צעירים רבים עשו שימוש בשירותים אלו ללימוד תכנות והורדת קטעי קודי מקור ממקורות רבים בעולם. בין היתר פיתחה החברה את תוכנת הצ'אט הראשונה בעברית עבור אתר סנונית. אחד משיאי הפעילות היה העברת כל מאגר המידע של חברת בורלנד לשרתים בארץ וחלוקתו החופשית. פעילות זו מומנה על ידי החברה ונציגי בורלנד בישראל לטובת כלל הציבור.

תוכנות חופשיות
--------------

צ'יף היא הראשונה בישראל לשווק מוצרי תוכנה בשיטת "נסה לפני שתקנה", והייתה הראשונה לייצג יצרן תוכנות שיתופיות אמריקאי בישראל במשך שנים רבות.

במהלך השנים פותחו על ידי החברה תוכנות רבות שחולקו לציבור הרחב כתוכנות חופשיות ושיתופיות, תוכנות אלו מופצות בכל רחבי העולם ככלי עזר, לטכנאים ואנשי מחשבים, למניעת תקלות ולזיהוי בעיות אובדן מידע בכלל ובדיסקים קשיחים בפרט. חלק מתוכנות אלו הפכו במהלך השנים למוצרי מדף.

מוצרי החברה
-----------

עם מוצרי החברה נמנים מערכת התאוששות BOS, מערכות התאוששות לשרתי נובל, מערכות התאוששות למערכות הפעלה בסביבת אמת, מערכות אחזור מידע לסביבות יוניקס ומקינטוש, ומערכות השמדת מידע מידיות בתנאי שדה למערכות נישאות ומוטסות.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של צ'יף יישומים ישראל
* שוקי גלילי, תור הזהב של רשתות ה-BBS: מסר מן העבר, באתר ynet, 1 באוקטובר 2004
* שוקי גלילי, עידן ה-BBS: השנים המאוחרות, באתר ynet, 2 באוקטובר 2004
* זומביט לעסקים - פרק 196: תוכנות שיתופיות
* זומביט לעסקים - פרק 244: טיפול במחשב האישי
**צ'מפיון מוטורס בע"מ** היא חברה פרטית ישראלית העוסקת ביבוא והפצה של כלי רכב פרטיים ומסחריים. החברה משמשת כנציגה הבלעדית בישראל של יצרניות הרכב פולקסווגן, אאודי, סקודה, סיאט וקופרה.

מנכ"ל החברה, החל משנת 2014, הוא דן אורנשטיין ויו"ר החברה הוא יצחק סוארי.

היסטוריה ופעילות
----------------

צ'מפיון מוטורס הוקמה במאי 1965 על ידי אהרן גוטווירט, איש עסקים יהודי-בלגי שנפטר ב-1980. היא הוקמה כחלק מחברת ההחזקות "אלייד". לאחר הקמתה, רכשה את זיכיון הייבוא ושיווק של מכוניות פולקסווגן בישראל מחברת "ויזרה" שפשטה את הרגל. בספטמבר 1976 רכשה את זיכיון הייבוא ושיווק של "מכוניות הדר החברה הישראלית ליבוא מכוניות בע"מ" והחלה לייבא לישראל את רכבי המותג "אאודי".

בדצמבר 1985 "דלק - השקעות ונכסים" רכשה כ-75% ממניות חברת "סעם אספניה אוטומורוס" אשר עסקה בייבוא לישראל של מכוניות מתוצרת "סיאט" הספרדית. ביוני 1990 צ'מפיון מוטורס רכשה מידי חברת "דלק - השקעות ונכסים" את פעילות יבוא המכוניות מתוצרת סיאט הספרדית. בנוסף לכך, היא רכשה ממנה גם את יתרת מניות חברת "אופרן", המציעה כלי רכב להשכרה.

ב-1991 שלמה שמלצר ושלומי פוגל, בעלי חברת סכו-קאר קיבלו לידם את זיכיון הייבוא של מכוניות סקודה לישראל. בשנת 2000 תאגיד פולקסווגן רכש את יצרנית המכוניות הצ'כית "סקודה", ובעקבות כך, זכיינית מותגי פולקסווגן בישראל, צ'מפיון מוטורס, רכשה כ-51% ממניות חברת "סכו קאר" ושינתה את שמה ל"צ'מפיון ס.כ.ו קאר". ביולי 2006 מכרו שמלצר ושלומי פוגל את יתרת מניותיהם בחברת ס.כ.ו לידי שותפתם צ'מפיון שהגיעה להחזקה מלאה בחברה.

מסוף המאה ה-20, צה"ל רוכש מידי החברה מכוניות מדגם פולקסווגן ומעניק אותם לכל אלוף בצבא. אתר החברה בעברית אינו מציין את פעולותיה של פולקסווגן בתקופת השואה, את הקשר שלה למשטר הנאצי, או את העובדה שהתבססה בשנותיה הראשונות על עבודת כפייה יהודית.

את שנת 2015 סיימה סקודה כמותג השישי בהיקף מכירותיו בישראל, עם עלייה במכירות של כ-12.5% לעומת שנת 2014. משנת 2016 סקודה הוא מותג הרכב האירופאי הנמכר בישראל, וממוקם שלישי (מבחינת כמות המכירות) לאחר יונדאי וקיה הקוריאניים. נכון לשנת 2016, צ'מפיון מוטורס היא יבואנית הרכב הכי גדולה בישראל, עם נתח שוק של כ-17.3%.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של צ'מפיון מוטורס
* צבי אלגת, "בענין זה לא אלך אתך", מעריב, 2 באפריל 1965
* הסדר סוכנות "פולקסווגן", דבר, 30 בנובמבר 1965

הערות שוליים
------------

1. ↑  ניר בן-טובים‏, דן אורנשטיין ימונה למנכ"ל צ'מפיון מוטורס, באתר וואלה!‏, 13 בינואר 2014
2. ↑  יעל אלנתן, ‏פעם החרמנו מוצרים גרמניים, היום מעריצים אותם - ואולי יש דרך אחרת, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 12 באפריל 2018: "בדף ה"אודות" של אתר פולקסווגן ישראל נכתב כי "קבוצת פולקסווגן העולמית (VW) נוסדה בשנת 1937 בגרמניה על ידי פרדיננד פורשה והינה יצרנית הרכב הגדולה בעולם". עוד מצוין כי "מדובר במותג עם מורשת עשירה, בה המכוניות הפכו לקלאסיקה", ללא ציון כי "המורשת העשירה" כוללת גם העסקת רבבות בני אדם בכפייה לשם הפקת רווח כלכלי.
3. ↑  מסירות רכב חדש סיכום 2015 – שיא של כל הזמנים, באתר cartube.co.il, ‏4 בינואר 2016
**היונה והפרג** (בפינית: **Kyyhky ja unikko**) הוא שם הרומן האחרון שכתב הסופר והמשורר הפיני טימו ק. מוקה. היצירה, תיעוד ארוטי, פיוטי ונועז של מערכת יחסים, אשר גורפת נערה תמימה וגבר בשל ומתוסכל למערבולת מסחררת של כמיהה, תשוקה ואובדן חושים על רקע נופי האגמים והיערות של לפלנד, ראתה אור בשנת 1970, שלוש שנים לפני מות כותבה, ותרגומה העברי התפרסם בשנת 2002‏.

רקע היסטורי
-----------

בתשתית "היונה והפרג" קיימת בלדה צפונית, המתעדת קשר בעייתי, שבחורה צעירה ותמימה וגבר מבוגר נסחפים בה יחדיו לאבדון. סיפור הבסיס שברומן מתרחש בסוף שנות השישים, בתקופה שתהליכי ההגירה והעיור המהירים אשר פינלנד עברה בעקבות התוצאות המתמשכות של מלחמת העולם השנייה הגיעו לשיאם. תהליכים אלה גרמו שינויים חברתיים רבים, שעיקרם נבע מנטישת כפרים רבים בגלל נהירת תושביהם העירה. טימו ק. מוקה לא עסק בתיעוד היסטורי, אך רבות מיצירותיו - ואולי יותר מכול "היונה והפרג" - משמשות עדות חיה לחיי הכפרים שהלכו והתרוקנו מאחרוני תושביהם. ברומן "היונה והפרג" קיימת מודעוּת חברתית, אך ניתן לראות את עיקרו בסיפור האישי של המספר, המועבר כמעט תמיד בגוף ראשון.

תקציר העלילה
------------

סיפור "היונה והפרג" ממוקם כולו בלפלנד: הדרום ואמריקה מופיעים בו כמקומות רחוקים ובלתי-נתפסים, הצפון הנידח והמסתורי הוא זירת ההתרחשויות וסביבתן הטבעית. הרומן מספר על אהבה - האמנם אהבה? תוהה הסופר במבוא ליצירה - אהבתם של פייטי המתקרב לאטו לגיל העמידה ושל דריה הצעירה ממנו בעשרים שנה. הרומן מספר גם על הסוף הטראגי של אהבה זו ועל הגורמים שהביאו להשתלשלות האירועים בקשר בין השניים.

ביקורות על הספר
---------------

בעיתון הארץ, ספר זה תואר כ-"בלדה אפלה" המתארת מערכת יחסים "קרה", של אנשים בעלי נכות רגשית, ספר שסגנונו דומה יותר לשירה מאשר לפרוזה, ומעצים את תחושת הריחוק מגיבורי העלילה; "חוסר ההזדהות הזה, הריחוק והאי-נוחות אינם בשום פנים כישלון של המחבר, אלא כוונתו הישירה והמדויקת, שאותה הוא משיג בעזרת עידון לשוני וצורני ראויים לציון."

ראו גם
------

* השיר על ילדי סיביר

הערות שוליים
------------

1. ↑  טימו ק. מוקה, **היונה והפרג**. תרגום מפינית, מבוא והערות: רמי סערי, הוצאת כרמל, תשס"ז-2002. ISBN 965-407-393-5
2. ↑  טימו ק' מוקה, **היונה והפרג**, כרמל, 2002
3. ↑  "גורלם נחרץ". *הארץ*. 2003-01-26. נבדק ב-2022-03-28.
**גם הם קרויים אדם – הנכרי בעיני הרמב"ם** הוא ספר מאת פרופסור מנחם קלנר, הבוחן את היחס למעמדו של גוי במשנתו של הרמב"ם.

הספר יצא לאור בשנת 2016 בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן, כחלק מסדרת מחקרים במחשבת ישראל לזכרו של איזידור פרידמן.

הספר
----

הספר מציג מספר גישות ביחס לעמדת היהדות כלפי מעמד הגויים, וחולק על הפרשנות שניתנה לעמדת הרמב"ם בסוגיה זו. לדעת המחבר, אותה הוא מבסס על פירוש המשניות לרמב"ם ועל "משנה תורה" (ולא על ספר הפילוסופיה "מורה נבוכים"), גישתו של הרמב"ם בנושא שונה מהפרשנות המקובלת והספר מבקש לעמוד על הפוטנציאל הגלום, לדעת הרמב"ם, גם בגוי. לדברי קלנר, היה הרמב"ם אוניברסליסט. כדברי אריאל פינקלשטיין: "התמה המרכזית בספר היא שבעיני הרמב"ם אין כל הבדל ממשי, מהותי, אימננטי, אונטולוגי, מטפיזי או מיסטי בין ישראל ובין אומות העולם. ההבדלים בין יהודים לנכרים הם במישור החוקים, ההיסטוריה והייעוד. בלשונו של קלנר, ההבדל נמצא ברמת התוכנה ולא ברמת החומרה".

אריאל פינקלשטיין כתב בביקורת על הספר: "על אף חשיבותו של הספר ותרומתו האפשרית לשיח בדבר מעמדו של הנכרי, בעייתית בעיניי מאוד אחת מהנחות היסוד של המחבר, זו הגורסת כי קיים קשר בין תפיסה אונטולוגית של ייחודיות עַם ישראל לבין תפיסות פונדמנטליסטיות-קנאיות. נראה שהקשר הזה אינו פשוט כלל ועיקר".

קישורים חיצוניים
----------------

* דף הספר באתר הוצאת אוניברסיטת בר-אילן
* גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"

על הספר:

* אריאל פינקלשטיין, ‏"האומנם דגל הרמב"ם בסובלנות?", **השילוח**, 2, דצמבר 2016
* אתר למנויים בלבד מירון איזקסון, יהודים, לא אדונים, באתר הארץ, 29 במאי 2016
* הרב יואל קטן, "נתקבלו במערכת", המעין ניסן תשע"ו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הספרייה הלאומית
2. 1 2  אריאל פינקלשטיין, ‏"האומנם דגל הרמב"ם בסובלנות?", **השילוח**, 2, דצמבר 2016
**הקורפוס השני** הוא קורפוס של הצבא הסורי אשר מורכב משלוש דיוויזיות ואחראי על המרחב מצפון לדמשק והגבול עם לבנון.

הוא הוקם בשנת 1985 יחד עם שני הקורפוסים הסדירים האחרים כחלק משינוי מבני בצבא הסורי, מטרתו הראשונית של הקורפוס הייתה לאגד את היחידות שהוצבו בלבנון ולשמש מפקדה לכוחות הסורים בלבנון. לאחר הנסיגה הסורית מלבנון ב-2005, הוצבו יחידות הקורפוס במספר בסיסים מצפון לדמשק ולאורך קו הגבול עם לבנון, כאשר תחום האחריות של הקורפוס כלל את כל השטח בין דמשק לעיר חומס. בשנים שלאחר הנסיגה צורפה לקורפוס דיוויזיית הכוחות המיוחדים ה-14 ומאז פרוץ מלחמת האזרחים בשנת 2011, יחידות הקורפוס נמצאות בלחימה קשה גם במרחב דמשק, גם בשטחים שמצפון כולל הקרבות בחומס וגם במוקדים נוספים סביב סוריה.

כיום קשה מאוד להעריך כמה מכוח הלחימה של יחידות הקורפוס נותר והאם בכלל מבנה הפיקוד של הקורפוס מתפקד באופן מלא, נוכח האבדות הקשות שספג הצבא הסורי לאורך שנות מלחמת האזרחים.

היסטוריית שירות
---------------

טנק סורי בוער בקרב ג'זין, היכן שטנקים מהדיוויזיה הראשונה נשלחו להגן על העיירה כנגד התקדמות צה"ל.

בפרוץ מלחמת לבנון הראשונה, הדיוויזיה הראשונה בפיקודו של איברהים סאפי הייתה מוצבת בבקעת הלבנון. המפגש הראשון בין כוחות סורים וכוחות צה"ל התרחש בסביבת העיירה ג'זין, בחלקו הדרומי של הבקע הלבנונית. כדי להגן על העיירה מפני הכוחות הישראלים המתקדמים, נשלחו למקום מספר יחידות חיל רגלים וקומדו בסיוע גדוד שריון (טנקי T-62) מחטיבת השריון ה-76. בקרב ג'זין שהתפתח, הצליח צה"ל להביס את הכוחות המחופרים ולכבוש את העיירה.

מספר ימים לאחר מכן, כוחות הדיוויזיה הראשונה נכנסו ללחימה עם כוחות צה"ל אשר תקפו את המתחם הדיוויזוני בו הם ישבו ב-11 ביוני 1982, בקרב סולטאן יעקוב. במהלך הקרב, נסוגו החטיבה ה-91 וה-76 פנימה למבנה הגנתי והחטיבה ה-58 נשארה כעתודה, באותה העת כוחות הדיוויזיה השלישית החלו לנוע דרומה לאורך בקעת הלבנון במטרה לסייע כנגד ההתקפה הישראלית. לבסוף, לאחר קרבות קשים, הצליחה הדיוויזיה לבלום את ההתקדמות הישראלית והמשיכה להחזיק את החלק המזרחי של כביש ביירות-דמשק. למרות האבדות הקשים שספגו הסורים בקרב, הוא נחשב להצלחה רבה משום בלימת המאמץ הישראלי אל מול עדיפות מספרית של צה"ל.

מבנה ויעוד
----------

* **הדיוויזיה הראשונה** (משוריינת): שוכנת אל-כיסווה, מחוז ריף דמשק ומורכבת מהחטיבה המשוריינת ה-76, החטיבה המשוריינת ה-91, החטיבה המשוריינת ה-153, החטיבה הממוכנת ה-58 ורגימנט ארטילריה.
* **הדיוויזיה העשירית** (ממוכנת): מורכבת מהחטיבה הממוכנת ה-85, החטיבה הממוכנת ה-62, החטיבה הממוכנת ה-18, החטיבה המשוריינת ה-56 ורגימנט ארטילריה.
* **דיוויזיית הכוחות המיוחדים ה-14**: שוכנת באל-חמה ומורכבת משלושה רגימנטים של כוחות מיוחדים: הרגימנט ה-36, ה-554 והרגימנט ה-556.

קישורים חיצוניים
----------------

* דו"ח ארגון זכויות האדם 'Human Rights Watch'.

הערות שוליים
------------

1. ↑  פסח מלובני, **מצפון תפתח הרעה: צבא סוריה - עלילותיו ומלחמותיו - מבט מדמשק**, תל אביב: המכון לחקר מלחמות ישראל, 2014, עמ' 773.
2. ↑  מתוך; John Laffin **The War of Desperation: Lebanon**, UK:Osprey Publishing, 1985, עמ' 33-37.
3. 1 2 3  Holliday, Joseph, "The Syrian Army: Doctrinal order of battle" (report), **The Institute for the Study of War**, feb. 2013.
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "ג'ו שווארץ".

**ג'ון ג'. ה. "ג'ו" שוורץ** (באנגלית: **John J. H. "Joe" Schwarz**; נולד ב-15 בנובמבר 1937) הוא פוליטיקאי לשעבר ורופא אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של מדינת מישיגן בשנים 2005–2007. שוורץ נבחר אל הקונגרס של ארצות הברית בבחירות 2004 מטעם המפלגה הרפובליקנית, ופרש לאחר תקופת כהונה אחת בלבד בקונגרס ה-109.

ביוגרפיה
--------

שוורץ נולד וגדל בעיר באטל קריק שבדרום מישיגן, לאחר שמשפחתו עברה לשם בשנת 1935 כדי שאביו יוכל לעבוד כרופא בבית חולים של מִנְהָל החיילים המשוחררים. יש לו שני אחים גדולים, פרנק וג'נט. שוורץ למד בבית הספר היסודי פרמונט, בחטיבת הביניים וו. ק. קלוג ולבסוף השלים את לימודיו התיכוניים בתיכון המרכזי של באטל קריק. בצעירותו שיחק בקבוצות הבייסבול והפוטבול של התיכון, כמו גם היה חבר בנבחרת השחייה. ב-1959 השלים באוניברסיטת מישיגן לימודי תואר ראשון בהיסטוריה, שם הוסיף לשחק ב-1956 כשחקן פוטבול בעמדת הסנטר. בשנת 1964 סיים את בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת וויין. 

בשנת 1974 שב שוורץ לעיר הולדתו באטל קריק יחד עם משפחתו, ומאז עסק ברפואת אף אוזן גרון בקליניקה פרטית. בהווה הוא רופא במרכז לבריאות המשפחה בבאטל קריק, מרכז בריאות בבעלות הממשלה הפדרלית של ארצות הברית. כמו כן, הוא גם עמית בחֶבֵר הכירוגים האמריקאים. רעייתו הראשונה, אן, נפטרה ב-1990, ומאשתו השנייה התגרש. במשך חמש שנים שירת בדרום-מזרח אסיה, תחילה עם כוחות צי ארצות הברית בווייטנאם כעוזר נספח ימי באינדונזיה, ולאחר מכן לצד סוכני ה-CIA בלאוס. בהמשך קריירתו הפוליטית היה חבר במועצת העירייה של באטל קריק, ובין השנים 1979–1986 היה ראש העיר. מ-1987 עד 2002 היה חבר הסנאט המדינתי של מישיגן, ובשנים 1993–2002 היה הנשיא הזמני של הסנאט.

בנובמבר 2004 נבחר שוורץ אל בית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מחוז הקונגרס השביעי של מישיג. הוא הושבע לתפקידו בראשית ינואר 2005. בשנת 2006 הצביע שוורץ נגד "תיקון הנישואין הפדרלי", שאסר על כל מדינה להכיר באופן חוקי בנישואים של בני-זוג מאותו המין. שוורץ נחשב לרפובליקני מתון שתמך בזכויות הפלה ובמחקר של תאי גזע עובריים. הוא פרש לאחר תקופת כהונה אחת, ולא התמודד מחדש ב-2006.

שוורץ המשיך בפעילות ציבורית לאחר שירותו בגבעת הקפיטול. ברמה המדינתית מונה שוורץ לוועדת הייעוץ הפיננסי לשעת חירום של מושלת מישיגן ג'ניפר גרנהולם. ברמה הלאומית, מונה שוורץ על ידימזכיר ההגנה של ארצות הברית רוברט גייטס לשבת בפאנל העצמאי לחקירת התנאים במרכז הרפואי הצבאי הלאומי וולטר ריד שבוושינגטון הבירה. שוורץ מונה מחדש בפברואר 2007 לחבר הנאמנים של מכון אלטארום, תפקיד אותו מילא טרם כהונתו בקונגרס. הוא קיבל גם תפקיד הוראה בבית הספר למדיניות ציבורית של אוניברסיטת מישיגן. ב-16 ביוני 2014 הביע שוורץ תמיכה רשמית בנישואים חד-מיניים.

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'ו שוורץ, ברשת החברתית LinkedIn
* ג'ו שוורץ באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ג'ו שוורץ באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
2. 1 2  John J. Schwarz, באתר בית הספר פורד באוניברסיטת מישיגן (באנגלית)
3. ↑  "Some Republicans backing gay marriage in Michigan". My Fox Detroit. June 17, 2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2006087737
* US Congress: S001161
* VIAF: 51122326
* WorldCat: lccn-n2006087737

 |
**דיטה בת-אדם** (בדנית: **Ditte Menneskebarn**) היא טרילוגיה של הסופר הדני מרטין אנדרסן נקסה שחוברה בשנים 1917–1921. חלקי הטרילוגיה הם:

* דיטה
* בת-אדם
* אל הכוכבים

הספר יצא לאור בעברית בתרגומו של מנשה לוין ב-1947. הדפסה אחרונה הייתה ב-1987 של כל חלקי הטרילוגיה ביחד.

תקציר העלילה
------------

**דיטה** גדלה אצל סבה וסבתה לאחר שאמה **סרינה** שילדה אותה מחוץ לנישואים נטשה אותה. הם חיים בתנאים קשים בכפר נידח. כאשר הסב נהרג בתאונה הן נשארות לבד ומתקיימות מנדיבות לבם של אנשים.

כעבור מספר שנים נישאת סרינה ל**לארס פטר** ודיטה עוברת לגור אצלם כשהיא משמשת כמטפלת לשני ילדיהם ונתונה להתעמרות מצד אמה. לארס פטר מתפרנס בקושי מעבודתו כסמרטוטר. הוא מסתובב עם עגלה וסוס בכפרים, קונה גרוטאות ומוכר אותן ברווח דל.

סרינה משוכנעת שאמה מסתירה כסף ובניסיון למצוא אותו היא חונקת אותה ובהמשך נאסרת למספר שנים. דיטה נשארת לבד כאמא קטנה בבית כדי לטפל בשני אחיה החורגים.

לאחר שהאם חוזרת מבית הכלא הולכת דיטה לעבוד כמשרתת באחוזה, שם מתאהב בה **קארל**, בנה של בעלת האחוזה והיא נכנסת להריון. כאשר נודע הדבר לבעלת האחוזה היא מגרשת את דיטה הנאלצת לחזור לבית משפחתה שם היא יולדת בן.

דיטה נאלצת לעזוב את משפחתה ולחפש את מזלה בקופנהגן. לפני כן היא נאלצת למסור את תינוקה לזוג איכרים חשוכי ילדים ולהפרד ממנו.

בקופנהגן חיה דיטה בשולי החברה. בתחילה היא עובדת בבית מחסה לתינוקות ומשמשת בתחילת כמינקת. כעבור זמן מה היא בורחת לאחר שהיא רואה שבמקום רוצחים תינוקות בלתי רצויים. היא עובדת כמשרתת בבתי עשירים, מתאהבת ב**גיאורג** ונכנסת שוב להריון. גיאורג נוהג לשתות ופעם אחת בעת שיכרות הוא נופל למים בנמל וטובע.

דיטה מטופלת כעת בילד שלה וגם אוספת את הילדים **פטר** ו-**אנה** שהוריהן נטשו אותם. הם גרים בשכונת עוני בתנאים קשים מוקפים בעכברים. דיטה נעזרת בשכניה העניים וממשיכה לעבוד כמשרתת. לעיתים הם נאלצים לאכול בבית תמחוי. פטר מנסה להרוויח על ידי מכירת פחמים להסקה אותם הוא גונב ממחסני הרכבת. כאשר הוא נמלט מהשומרים, הוא נדרס על ידי קטר. דבר זה שובר לגמרי את דיטה, היא נופלת למשכב ומתה.

על הספר
-------

נקסה גדל באחד מפרברי העוני והדלות של קופנהגן שם רכש את עמדתו הפוליטית והחברתית בנושא מלחמת המעמדות. באיגרת לוואי לספר כתב כי: "בקשתי להעמיד בספרי זה אנדרטה לאשה העמלה, זו הגיבורה העלומה, המצניעה לכת עם צערה, למודת סבל מדורי דורות, שאין מעטרים לה הילת גבורה. אומץ לבה ורוחה מתגלים בשעה שכלה והולך כוח הסבל שלה האיש העמל-בעתות של שפל וכישלון. ביקשתי לתת ברומן זה דמות-דיוקן של "בת-אדם", "אם הייסורים של האנושות".

הסרט
----

ב-1946 הופק בדנמרק סרט על פי החלק הראשון של הטרילוגיה. בסרט יש סצנה בו מתרחצת דיטה באגם בעירום. בארצות הברית הפוריטנית דאז, אישרו להקרין את הסרט רק לאחר הוצאת קטעי העירום.
הסרט נחשב בדנמרק כאחד הסרטים החשובים במורשת התרבות שלה

קישורים חיצוניים
----------------

* "דיטה בת-אדם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  רשימת ערכי התרבות של דנמרק

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 5015162669457755500006
* WorldCat (עם VIAF): 5015162669457755500006

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בסירופ מתוק. אם התכוונתם לסוג של צמח עשבוני, ראו דבשה (צמח).

עוגיות דבשה בעת הכנתן
**דִּבְשָׁה** (בלעז: **מולאסה**) היא סירופ סמיך כהה, הנוצר כתוצאה מבישול ממושך של מיץ קנה סוכר או סלק סוכר, המתבצע בעת זיקוק הסוכר הלבן. מוצרי סוכר מסוג סוכר חום ודמררה מקבלים את צבעם מן הדבשה, בהתאם לרמת הריכוז של החומר, וכעיקרון, הדבשה האמיתית עשויה מיץ קנה סוכר שמורתח לכדי סירופ. 

הדבשה משמשת לעיתים כחומר מקשר בפורמולות מזון. הדבשה משמשת גם להכנת המשקה החריף רום, שנרקח לראשונה באיים הקאריביים. הרום נוצר מתסיסה של הדבשה וזיקוקה.

דבשת קנה סוכר
-------------

הדבשה הגופריתית עשויה מקנה סוכר צעיר וירוק ומטופלת בגופרית דו-חמצנית שמתנהגת כחומר משמר בעת תהליך מיצוי הסוכר. הדבשה הלא-גופריתית עשויה מקנה סוכר בוגר ולא דורשת טיפול גופריתי בעת תהליך מיצוי הסוכר. ישנן שלוש דרגות לדבשת הקנה: דבשה ראשונה או עדינה (Mild), דבשה שנייה או כהה (Dark) ודבשה שלישית או בלקסטראפ (Blackstrap). שלושתן עשויות להיות גופריתיות או לא-גופריתיות.

כדי לייצר דבשה, שהיא מיץ קנה סוכר טהור, נקצר קנה הסוכר ומסירים את עליו. עסיסו של הקנה ממוצה, לרוב בעזרת מעיכה או ריסוק. הרתחתו של העסיס לרכז מגבירה את התגבשות הסוכר. כתוצאה מהרתחה ראשונה זאת ומהפרדת גבישי הסוכר, נוצרת 'הדבשה הראשונה', שהיא בעלת תכולת הסוכר הגבוהה ביותר, כיוון שמעט סוכר מוצה מהעסיס, באופן יחסי. 'דבשה שנייה' נוצרת לאחר הרתחה שנייה והפרדת סוכר נוספת, וטעמה בעל חמצמצות קלה.

ההרתחה השלישית של סירופ הסוכר מניבה דבשת 'בלקסטראפ' ("BlackStrap Molasses"). רוב הסוכרוז מהעסיס הראשוני כבר התגבש, ובכל זאת ערכה הקלורי של דבשת 'בלקסטראפ' הוא סוכרי בעיקרו; עם זאת, להבדיל מסוכרים מזוקקים, היא מכילה מעט ויטמינים ומינרלים, אך כמותם אינה משמעותית ואינה עולה על הנזק שבצריכת הסוכר הרבה שמתלווה אליהן (מעל 60 גרם סוכר למאה גרם).

סוגים נוספים
------------

במטבח המזרח-תיכוני, דבשה מיוצרת ממספר חומרי גלם אחרים: חרובים, ענבים, תמרים, רימונים ותות עץ. דבשה שמקורה בעסיס פירות, נקראת בערבית דִבְּס (دبس).

דבשה בהיסטוריה
--------------

במהלך "המסחר המשולש" בין מערב אפריקה, האיים הקאריביים, והמושבות הבריטיות בצפון אמריקה במאה ה-18, אוניות שנשאו טובין כנחושת, טקסטיל, חרוזים, אקדחים ותחמושת היו נשלחות מאירופה וצפון אמריקה לנמלי מערב אפריקה, ששילמו תמורתן בעבדים. משם היו הספינות הבריטיות מפליגות לעולם החדש, וממשיכות את סחר החליפין עם וירג'יניה - בה הוחלפו העבדים במטען שעיקרו היה טבק וקנבוס - והאיים הקאריביים - בהם הועמסו סוכר, רום ודבשה. לבסוף היו שבות הספינות לאירופה, כדי להשלים את המשולש הגאוגרפי-עסקי.

הדבשה משמשת כדימוי לאיטיות: "איטי כמולאסה" בשפה האנגלית. על אף זאת, באסון הדבשה של בוסטון התפקע מכל מולאסה ענק, והטביע אנשים וסוסים, אשר לא הספיקו לברוח מנהר המולאסה.

ראו גם
------

* אסון הדבשה של בוסטון

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **דבשה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **דבשה** |

* המסחר המשולש
* היסטורית הדבשה (באנגלית)
* דבשה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 00573258

 |
הרב **ערן טמיר** (נולד ב-10 באפריל 1968) הוא ראש הישיבה הגבוהה 'אורות אשקלון' ומרצה ליהדות במדרשות שונות ברחבי הארץ.

חייו
----

נולד בי"ב בניסן ה'תשכ"ח (10 באפריל 1968). למד בישיבת שילה אצל הרב מיכאל ברום. הרב ערן טמיר למד תוכנית הוראה וסמיכה לרבנות בישיבת שילה. התגורר ביישוב שבות רחל, ולאחר מכן בשכונת קריית משה בירושלים, ושימש כר"מ במכון מאיר ובמכון טל. הוא גיסם של אלחנן אתאלי ושל עמיחי אתאלי.
משנת 2017 תשע"ז מתגורר באשקלון בשכונת אפרידר ומכהן כראש 'הישיבה הגבוהה אורות אשקלון' שעובד במקביל עם הגרעין התורני שבעיר. המקום משלב את למודי הגמרא וההלכה עם תוכנית **אמונה** שמתאימה למסכת הנלמדת.

העביר ומעביר שיעורים לנשים וגברים כאחד, במגוון מקומות, בהם: מכון מאיר, ישיבת שעלבים, ישיבת אפיקי דעת, מדרשת הרובע, מכון אורה, מדרשת אוריה, מדרשת ממעמקים, מדרשת מעיין שדרות ובניין שלם (מרכז להעצמת הזוגיות וההורות). הוא מוזמן דרך קבע לימי עיון שונים ברחבי הארץ בעיקר לקראת חגים ואירועים. בדרך כלל שיעוריו הם מתוך ספריו ומשנתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק.

הרב טמיר מרבה להזכיר את מושג ה"כלליות" - ראיית האדם את עצמו כחלק מכלל העם היהודי והעולם כולו, ובהתייחסות לשיבת ציון כ'אתחלתא דגאולה'.

ספרו: "בנתיבי הגאולה"
---------------------

תוכן הספר: דרך הופעת הגאולה על אורותיה וצלליה על פי המקורות. מהלכי הגאולה המופיעים לנגד עינינו בדורות האחרונים ובפרט בשנים האחרונות על אורותיהם וצלליהם, מעוררים לא פעם סימני שאלה גדולים בקשר לתהליך כולו ולהתגלותו לפרטיו ולצדדיו השונים, מכל הזרמים ביהדות: הדתית הלאומית והחרדית מחד והחילונית מאידך.

בספר מובאים מקורות רבים מהתנ"ך, חז"ל במדרש ובתלמוד, ראשונים ואחרונים עד ימינו אנו, ובפרט מכתבי הראי"ה.

כמו כן הרב חיבר סדרת ספרים על פרשת שבוע ומועדים הנקראת "בניין אמונה - בין אידיאל למציאות" הספרים מכילים בתוכם מאמרים השוזרים את משנתו האמונית והרעיונית דרך המפגש עם פרשות התורה ומועדי ישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* מאמרים באתר כיפה
* לצפייה בשיעוריו בערוץ מאיר
* שיעוריו בתנ"ך באתר התנ"ך של בני ציון
* כל הכתבות על הרב ערן טמיר, באתר ערוץ 7
* ערן טמיר, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  דף לזכר אלחנן הי"ד באתר המוסד לביטוח לאומי - חללי פעולות איבה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007455959105171
* LCCN: no96038723
* VIAF: 71642592
* WorldCat: lccn-no96038723

 |
**דממה מדברת** (באנגלית: **Stillness Speaks**) הוא ספר רוחני ופילוסופי מאת אקהרט טולה.

תוכן
----

הספר הוא אסופת קטעים קצרים המיועדים להגות, לקשב ולמדיטאציה. ספר זה משתמש במילים, שבמהלך הקריאה הופכות למחשבות. אך אלה אינן מחשבות רגילות - המחשבות שחוזרות על עצמן, האנוכיות, "הרועשות, הזועקות לתשומת לב". לכן טוען טולה שזה לא ספר כמו כל הספרים, כי מילים הופכות למחשבות, שהרי ספר מסוג זה מחויב למילים המבטאות מחשבות, רגשות, רצונות. אך לא מדובר בסתם מחשבות רגילות. מדובר בהתמקדות זו, בעבודה זו של "עוצמת המחשבה" אשר בזכותה מגדיל האדם את יכולותיו להגיע אל השקט הפנימי, הודות לכישוריו ולתרגוליו על-מנת להרגיע את המחשבות, הרגשות והפעולות.

טולה מנחה את הקורא למודעות, כדי לעמוד בצורה מודעת על מחשבותיו, שחוזרות על עצמן, במיוחד האנוכיות, הרועשות, הזועקות לתשומת לב. המחשבות שמפריעות לגוף ולנפש להתארגן כראוי בחיים הארציים.

טולה מתמקד בבחירת מילים מדויקות, ולאחר כל קטע, מבקש מהקורא להגות בקטע, לספוג אותו פנימה, באמצעות הסימן הזה ~. לאחר כל סימן כזה ~ יש להפסיק את הקריאה ולממש את עצותיו. טולה נחשב למורה רוחני של אנשים רבים, במיוחד בזכות ספרו: "כוחו של הרגע הזה", שם התרגול הפילוסופי עולה על הכול. שם היכולת האנושית מתמקדת בריכוז ברגע הזה, עכשיו, לא העבר ולא העתיד. בספר "דממה מדברת" טולה שואב דימויים מהתנ"ך, מתאור אליהו הנביא: "קול דממה דקה", והכוונה לנוכחותה של שתיקה מוחלטת. טולה נותן לקורא כמה אמצעים ותרגילים מעניינים. אחד מהם עולה בשאלתו: "האם הסבל באמת חשוב?" ותשובתו היא: 

> 
> כן ולא. אלמלא סבלתם כפי שאתם סובלים, כבני אדם לא היו בכם כל עומק, ענווה או חמלה. לא הייתם קוראים עכשיו ספר זה. הסבל סודק את קליפת האגו, וזו הנקודה שבה הוא ממלא את תפקידו. הסבל נחוץ עד אשר אתם מכירים בכך שהוא איננו נחוץ
> 
> 
> 
> — עמ' 120.
> 

המסר העיקרי בספר מדבר על כך שאם אדם יתחבר אל הדממה שבתוכו, יוכל להרגיע ולהשקיט את מחשבותיו ורגשותיו, יגלה שלווה, סיפוק ואפילו בהירות רבה יותר בזכות המודעות. הקורא ילמד גם כיצד להרחיב את הדממה והשקט הפנימיים למרחבים ולמעמקים של הנשמה.
"המחשבות שבספר הזה אינן אומרות הביטו בי", אלא במפורש הרבה פחות אנוכיות, הן אומרות "הביטו מעבר לי", המחשבות נובעות מן הדממה ואל הדממה תשובנה. "דממה זו היא גם השקט הפנימי, היא מהות הקיום האמיתית ביותר של האדם ולכן כל אחד יוכל למצוא אותה כאן, בדממה הפנימית: "הדממה הפנימית היא זו שתושיע את העולם ותשנה אותו".

הערות שוליים
------------

1. ↑  ציטוט: "כל עוד האגו מנהל את חייכם, מרבית מחשבותיכם, רגשותיכם ופעולותיכם נובעות מתוך תשוקה ופחד. ביחסים עם אדם אחר אתם מגיעים למצב בו אתם רוצים ממנו משהו או פוחדים ממשהו בו". (עמ' 94).
2. ↑  אקהרט טולה, עמ' 9.
3. ↑  ציטוט: "אתם אומרים, 'אני רוצה לדעת ולהכיר את עצמי'. האני הזה הינו עצמכם. אתם ההכרה. אתם התודעה שדרכה מתרחשת ההכרה והידיעה. דבר זה אינו יכול להכיר את עצמו. הוא-הוא עצמו". עמ' 63.
4. ↑  מלכים א' פרק 19 פסוק 12.
5. ↑  עמ' 120
6. ↑  ציטוט:"כמה נפלא לפרוץ אל מעבר לגבולות הרצון והפחד במערכות היחסים שלכם. האהבה אינה רוצה דבר ואינה פוחדת מדבר". (עמ' 95).
7. ↑  עמ' 9-10.
8. 1 2 3  עמ' 10.
9. ↑  ציטוט: "לעיתים, אנשים ממש לפני מותם נעשים שלווים וקורנים מאוד, כאילו משהו זורח מבעד לצורה הנמוגה". עמ' 114.
גן סיפור "הכינה נחמה" בחולון
**הכינה נחמה** הוא ספר ילדים ישראלי שחיבר הסופר מאיר שלו, ושיצא לאור בשנת 1990 בהוצאת עם עובד. את הספר אייר יוסי אבולעפיה.

עיבודים
-------

הספר, המתאר את הרפתקאותיה של כינה בשם נחמה, זכה לפופולריות והשפעה רבה, עובד להצגה על ידי תיאטרון אורנה פורת ולמחזמר בבימוייה של צביה הוברמן, לפזמונים של יאיר פרומר ומוזיקה של יוני רכטר, ושם הספר הפך לשם נפוץ על מנת לתאר כינים, בזכות פופולריותו של הספר. מאיר שלו ויוסי אבולעפיה שיתפו פעולה גם ביצירת סרט אנימציה המבוסס על הסיפור, אשר הופיע בקלטת "להיטים מצוירים משלנו" שהופצה בשנת 1992, יחד עם סרטוני אנימציה של ספרי הילדים מיץ פטל ודירה להשכיר.

השפעה תרבותית
-------------

בעקבות הספר, הוקמו בגן סיפור ברחוב מוטה גור שבחולון שני פסלים מעשי ידי הפסלת ישראלה הרגיל המתארים את הראש הקרח ואת הראש מלא השיער המהווים רקע לעלילות הספר, וכן את דמויות הכינים שבסיפור, וזאת על מנת להמחיש לילדים המבקרים בגן את העלילה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **הכינה נחמה** |

* שמעונה פוגל, ההומור ביצירתו של מאיר שלו לילדים, **עיונים בספרות ילדים** 16, תשס"ו
* הכינה נחמה, באתר OCLC (באנגלית)
* זיוה שמיר, על הכינה נחמה כאלגוריה פוליטית (ודברים לזכרו של מאיר שלו), באתר מב"ע - מחקרים בספרות עברית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ההצגה באתר תיאטרון אורנה פורת
2. ↑  דוד פרלה, הכינה נחמה מתחילה לשיר, באתר nrg‏, 2 בינואר 2002
3. ↑  אתר סנונית נותן הסבר על הכינים תחת הכותרת "נחמה וחברותיה"
4. ↑  ברוריה אתר, הכינה נחמה הולכת לבית הספר, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2004
5. ↑  תיאור הגן באתר עירית חולון
6. ↑  תצלומי הראשים בגן סיפור, באתר מפה
**קבוצת תהל** (.TAHAL GROUP B.V) היא תאגיד תכנון והנדסה שהוקם על יסוד חברת תכנון המים לישראל בע"מ. תה"ל והחברות שבמסגרת התאגיד תכננו את מרבית מפעלי המים בישראל וכן מפעלים רבים בעולם. החברה רשומה בהולנד ומרכזה באמסטרדם.

ייסוד תה"ל
----------

חברת "תכנון המים לישראל", שהיא גרעינו של התאגיד, נוסדה ב-1 באפריל 1952 (ו' בניסן תשי"ב) כחברה ממשלתית על ידי ממשלת ישראל, הסוכנות היהודית, הקרן הקיימת לישראל ושמחה בלאס (שהיה מנהלה הכללי הראשון לאחר סיום עבודתו כמנהל אגף המים במשרד החקלאות). בעת הקמתה, הייתה תה"ל החברה הממשלתית היחידה בישראל שעסקה במשק המים. ועסקה הן בתכנון (בעיקר תכנון המוביל הארצי) והן בביצוע השלבים הראשונים של המוביל. בשנת 1956 נקבע שתה"ל לא תעסוק בביצוע ותתמקד בתכנון כולל של משק המים הארצי.

החברה כיום
----------

בהמשך, פנתה תה"ל לשוק הבינלאומי והופרטה. החל משנת 1995 קבוצת תה"ל היא חברה פרטית בבעלותה המלאה של חברת ההחזקות קרדן ומכילה מתחתיה מספר חברות בת בנושא תכנון הנדסי וביצוע בנושא מים וסביבה. החברה מדורגת בין 100 החברות המובילות בתחום זה בעולם. החברה פועלת בכל רחבי העולם וממותגת כחברת ההנדסה הבינלאומית הגדולה ביותר בישראל. משנת 2001 עד 2012 עמד בראש הדירקטוריון אמנון ליפקין-שחק.

באוגוסט 2020 מכרה כ-55% ממניות חברת "פלגי מים" לקבוצת אלייד תמורת כ-25 מיליון שקל.

לקריאה נוספת
------------

* שמחה בלאס, **מי מריבה ומעש**, מסדה, 1973
* זאב שלו וניסן נבו, **תהל: חמישים השנים הראשונות**, שנאר תקשורת, 2008

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר למנויים בלבד יורם גביזון, "עם בעלים אחרים תהל כבר הייתה מגיעה למחזור של 500 מיליון דולר", באתר TheMarker‏, 24 באפריל 2017

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007268753205171

 |
**משרד החוץ ואירופה** (בצרפתית: **Ministère de l'Europe et des Affaires étrangères**) הוא משרד בממשלת צרפת, המטפל ביחסי החוץ של צרפת. מאז 1855, המטה שלה ממוקם בקה ד'אורסה 37, בסמוך לאספה הלאומית. שם הרחוב משמש לעיתים קרובות כמטונימיה למשרד. השר האחראי על המשרד אחראי מתוקף טבעו על יחסי החוץ של צרפת. בעלת התפקיד הנוכחית, קתרין קולונה, מונתה בשנת 2022.

משרד החוץ נוצר לראשונה בשנת 1547, כאשר מזכירי המלך התמקצעו ביצירת קשר עם שכנותיה של צרפת. בשנים שלאחר מכן מונו כארבעה מזכירים במקביל שחילקו ביניהם אזורי אחריות באירופה ובעולם. תפקיד המזכירים הפך למינסטריאלי בערך בשנת 1723, והתפקיד כונה לראשונה "שר החוץ" בשנת 1791 לאחר המהפכה הצרפתית.

במשך תקופה קצרה בשנות ה-80 של המאה ה-20 כונה המשרד כ**משרד ליחסי חוץ**. החל מ-17 במאי 2017, המשרד מוגדר כ**משרד לאירופה וליחסי החוץ**.

מדיניות החוץ הצרפתית
--------------------

לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמה מחדש צרפת תחת שלטונו של שארל דה-גול. צרפת של דה גול פעלה לחסום את ההשפעה האמריקאית והבריטית על הקהילה האירופית. מאז 1945 צרפת נחשבת חברה מייסדת באומות המאוחדות, ארגון המדינות המתועשות (G7),פורום הכלכלות הגדולות בעולם (G20), בנאט"ו ובקהילת הפחם והפלדה האירופית (קודמתו של האיחוד האירופי). בעלת הברית העיקרית שלה מאז 1945 היא גרמניה. כחברה מרכזית באו"ם, צרפת מאיישת את אחד המושבים הקבועים במועצת הביטחון של האומות המאוחדות, והיא חברה ברוב הסוכנויות המיוחדות של הארגון.

צרפת היא גם חברה מייסדת של איחוד מדינות הים התיכון ולה פרנקופוני, וממלאת תפקיד מפתח, הן בעניינים אזוריים והן ברמה הבינלאומית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משרד החוץ ואירופה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של משרד החוץ ואירופה (באנגלית)
* משרד החוץ ואירופה, ברשת החברתית פייסבוק

* משרד החוץ ואירופה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* משרד החוץ ואירופה, ביישום טלגרם

* משרד החוץ ואירופה, ברשת החברתית אינסטגרם

* משרד החוץ ואירופה, ברשת החברתית LinkedIn

* משרד החוץ ואירופה, סרטונים בערוץ היוטיוב

* משרד החוץ ואירופה, באתר פליקר

| משרדי ממשלת צרפת |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| המשרד להשכלה גבוהה, מחקר וחדשנות • המשרד למושבות שמעבר לים • המשרד לענייני ים • משרד האקולוגיה והלכידות הטריטוריאלית • משרד הבריאות • משרד החוץ ואירופה • משרד החינוך והנוער הלאומי • משרד הכוחות המזוינים • משרד החקלאות • משרד הכלכלה והאוצר • משרד המשפטים • משרד העבודה והתעסוקה • משרד הפנים • משרד התרבות | סמל ממשלת צרפת |

 |
| **פורטל צרפת** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007261106205171
* BIBSYS: 90757866
* BNE: XX128951
* BnF: cb118640733 (data)
* CiNii: DA03467946
* GND: 10356736-7
* ISNI: 0000 0004 0452 4979
* LCCN: n82063759
* LNB: 000040416
* NDL: 00326279
* NLA: 35098552
* NLG: 221758
* NSK: 000400848
* RERO: 02-A003257979
* SELIBR: 302002
* SUDOC: 026382490
* VcBA: 494/10121
* VIAF: 123164749
* WorldCat: lccn-n82063759

 |
**דקסטר חולם חלומות אפלים** (באנגלית: **Darkly Dreaming Dexter**) הוא ספרו הראשון של ג'ף לינדסי העוסק ברוצח הסדרתי דקסטר מורגן (אנ'). ספר זה הוא היווה את הבסיס לסדרת הטלוויזיה דקסטר של רשת שואוטיים, שזכתה בפרס דילייס (Dilys Award).

עלילה
-----

דקסטר מורגן (אנ') הוא הפרוטגוניסט, הציר המרכזי בעלילת הספר. הוא עובד כמנתח תבניות דם במשטרת מיאמי ובזמנו הפנוי, הוא רוצח סדרתי שרוצח רוצחים, אנסים וכיוצא באלה שנמלטו מהחוק, לדעתו.

הרציחות של דקסטר מונעות מתוך קול פנימי אותו הוא מכנה "הנוסע האפל", שמדרבן אותו להרוג. פעם אחת הוא עשה כן ומאז הקול הפנימי לא חדל להטרידו.

פלאשבקים מגלים כי אביו המאמץ, בלש משטרה בשם הארי מורגן, הבין בשלב מוקדם כי דקסטר הוא סוציופת אלים בעל צורך מולד להרוג. הוא זה שלימד את דקסטר איך להרוג אנשים שהואשמו ברצח ולא הורשעו, כיוון שראה ברציחתם דרך ליצירת צדק. הארי גם לימד את הילד להיות רוצח זהיר, קפדן, לא להותיר שום עקבות ולהיות בטוח לחלוטין שקורבנותיו אשמים לפני שהוא רוצח אותם. דקסטר כינה את הכללים הללו "הקוד של הארי".

דקסטר מנהל חיים כפולים במשך שנים, אולם האידיליה שלו מופרת כאשר הוא מעורב בחקירת רצח בו רוצח סדרתי תוקף את הזונות של מיאמי. כאשר הרוצח מבצע את זממו ברחובות העיר, הוא מתחיל לשלוח הודעות לדקסטר, שבתורו מוצא את סדרת הפשעים כמרתקים ומעוררי חלחלה. בינתיים, אחותו החורגת דברה, עובדת במשטרה, רואה את סדרת רציחות ככרטיס החוצה עבורה, ממחלק המוסר למחלק הרצח. דקסטר, מצדו, נקרע בין הרצון לעזור לה לתפוס את הרוצח והרצון לשבת ולהתפעל מהאמנות והמיומנות שבעבודתו של הרוצח האחר.

קישורים חיצוניים
----------------

* דקסטר חולם חלומות אפלים, באתר OCLC (באנגלית)
**קבוצת תיגבור** היא קבוצת חברות ישראלית העוסקת בארבעה תחומים: שירותי כוח אדם וסיעוד (איתור, גיוס, השמה והצבת עובדים במגוון מקצועות), שירותי שמירה ואבטחה, שירותי נגישות ונדל"ן מניב. החברה הראשית בקבוצה, **תיגבור-מאגר כח אדם מקצועי זמני בע"מ** הוקמה באפריל 1981, וביוני 2007 הפכה לחברה ציבורית, הנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב.

לחברה שלוש חברות בנות עיקריות:

* רשף ביטחון (1993) בע"מ: עוסקת בשמירה ואבטחה. חלקה של "תיגבור" בבעלות הוא 76%.
* תיגבור פרויקטים בע"מ: עוסקת במיקור חוץ.
* מהלב המרכז לאיכות חיים ונגישות בע"מ: עוסקת בנגישות - אספקת ציוד עזר לשמיעה, ייעוץ נגישות, התקנת אביזרי נגישות, הטמעת נגישות למקומות ציבוריים, פיתוח, ייצור והפצה של טכנולוגיות הנגשה לאנשים עם לקות ראייה.

היסטוריה
--------

החברה הוקמה באפריל 1981 על ידי רינה ויינרייך בנבנישתי, כחברה לשירותי כוח אדם. נכון למאי 2022 רינה וינרייך בנבנישתי היא נשיאת החברה ומנהלת עסקים ראשית בה, ומחזיקה כ-44% מהבעלות בחברה. בתה, אורית בנבנישתי, היא מנכ"לית החברה ומחזיקה כ-22% מהבעלות בחברה. יו"ר הדירקטוריון של החברה הוא אברהם גוזמן.

בשנת 1988 החלה החברה לפעול בתחום הסיעוד. בשנת 2000 רכשה החברה את חברת האבטחה "רשף ביטחון". ביוני 2007 החברה הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 2008 רכשה החברה את בית החולים הסיעודי "משכנות הזהב".

בשנת 2014 נכנסה החבר לתחום השמת אנשים עם מוגבלויות.

בשנת 2018 השקיעה החברה בסטרט-אפ בשם Echocare ובשנת 2019 רכשה החברה חברה בתחום הסיעוד.

בסוף שנת 2019 היו לחברה 40 סניפים ברחבי ישראל.

פעילות החברה בתחומי כוח אדם, שמירה ואבטחה כפופה לחוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם. פעילות החברה בתחום הסיעוד נעשית במסגרת הסכם עם המוסד לביטוח לאומי ובהתאם לחוק הביטוח הלאומי. תנאי העבודה של העובדים בתחום השמירה והאבטחה כפופים לצו ההרחבה בתחום זה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של קבוצת תיגבור
* תיגבור-מאגר כח אדם מקצועי זמני בע"מ, באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב
* תיגבור-מאגר כח אדם מקצועי זמני בע"מ, באתר "מאיה"

* קבוצת תיגבור, באתר Crunchbase (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5  תיגבור-מאגר כח אדם מקצועי זמני בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
2. ↑  יעל ולצר, בנבנישתי מתגברת ותיקים, באתר ynet, 8 באפריל 2022
3. ↑  אורית בנבנישתי, ‏לפרוץ את החסמים להעסקת אנשים עם מוגבלות, באתר גלובס, 12 ביולי 2019
4. ↑  צו הרחבה להסכם קיבוצי בענף השמירה והאבטחה, ילקוט הפרסומים 6899 מ-26 באוקטובר 2014

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"קבוצת תיגבור"**.
**פרושוטו** (באיטלקית: **Prosciutto**) הוא שוק וירך חזיר מומלחות ומיובשות (פרושוטו קרודו) או מבושלות (פרושוטו קוטו) בנוסח צפון איטליה. העיר פארמה נחשבת למולדת הפרושוטו.

הכנה
----

מקור המילה "פרושוטו" מלטינית: perexsuctum משמעו "שיובש לחלוטין", "שנמצץ לשדו לגמרי". 
"פרושוטו קרודו" מיוצר מירך ושוק חזיר שלמים שלא בושלו אלא נמרחו במלח ותבלינים, ולאחר מכן נתלים להתיישנות, ואילו "פרושוטו קוטו" מיוצר מאותם נתחי בשר מומלחים ומבושלים.
תהליך הכנת הפרושוטו אורך ממספר חודשים ועד שנים, כתלות במספר גורמים כגון במסורת ההכנה העוברת מדור לדור, תנאי האקלים האופייניים לאזור, גודל הנתח וכדומה.

אופן אכילה
----------

פרושוטו קרודו פרוס לפרוסות דקיקות מוגש לעיתים קרובות במטבח האיטלקי כמנת אנטיפסטי, כרוך סביב מקלות גריסיני או (בעיקר בקיץ) עם פרוסות תאנים או מלון. אוכלים פרושוטו גם כתוספת לירקות מבושלים כאספרגוס ואפונה, כמרכיב ברוטבי פסטה וכמילוי למאכלי בשר עגל.

כריכים עם פרושוטו הם בדרך כלל וריאציה של סלט קפרזה, עם בזיליקום, עגבנייה ומוצרלה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **פרושוטו** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פרושוטו** |
נשים לאויות לובשות סין**הסין** (בלאית: ສິ້ນ) הוא פריט לבוש הנפוץ בקרב נשים בלאוס.

הבגד הוא סוג של חצאית מסורתית בעבודת יד, העשויה לעיתים קרובות ממשי מקורו בלאוס והוא נפוץ גם בקרב נשים תאילנדיות, במיוחד נשים מצפון תאילנד וצפון מזרח תאילנד, באזור איסאן. החצאית היא בגיזרת צינור או מה שנהוג לכנות חצאית עיפרון.

ההדפס על הבד של החצאית יכול לעיתים להצביע על האזור ממנו הגיע הבד. בתאילנד של ימינו, נהוג ללבוש את הסין בדרך כלל באירועים מיוחדים. עם זאת, בלאוס, נהוג יותר להשתמש בו באופן קבוע יותר כבגד יומיומי.

מאפיינים
--------

 הדפס לבד של חצאית סין הטיפוסי לאזור צפון תאילנד
הסין מורכב בדרך כלל משלושה מרכיבים:

* חגורת המותן, *קצה החגורה* בדרך כלל תחוב ומוסתר.
* גוף החצאית, *בדרך כלל ללא הדפס ומורכב מצבע אחד או שניים.*
* רגל הסין, המכפלת. המכפלת ארוגה בדרך כלל עם בד צבעוני. הפרטים הספציפיים על גבי המכפלת יכולים להצביע לפעמים על המקור בו מיוצר אותו סין.

טקסטיל
------

לרוב הוא מיוצר מבד משי או כותנה ארוגה ביד. על גבי הבדים יש טקסטורות ועיצובים שונים, שנוצרים לעיתים קרובות באזורים כפריים. העלות של גרסאות משי פרימיום עשויה להגיע ליותר מ-50,000 באט ליחידה, במיוחד אם נוצרו על ידי אורג מסורתי ידוע. במידה והוא נוצר מבדים פחות יקרים, הלעות יכולה להיות כ-3,000 באט.

גלריה
-----

* Princess Thip Keson (or Thep Kraison), Princess of Chiang Mai, consort of Inthawichayanon of Chiang Mai and mother of Dara Rasmi wearing sinh and pha biang, before 1884הנסיכה ת'יפ קסון נסיכת צ'יאנג מאי לובשת סין, לפני 1884
* Thai girl wearing Isan style sinhילדה תאילנדית לובשת סין
* Thai girls wearing northern Thai sinhsנערות לבושות בסין מצפון תאילנד
* נשים מלאוס לבושות בסין
* נשים מלאוס לבושות בסין

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סין** בוויקישיתוף

ראו גם
------

* סרונג

הערות שוליים
------------

1. ↑  Limited, Bangkok Post Public Company. "Pushing 'phasin' to the fore". *Bangkok Post* (באנגלית). נבדק ב-2023-12-03.
2. ↑  Laoconnection.com. "Laoconnection.com". *Laoconnection.com*. נבדק ב-2021-08-11.
3. ↑  "Thai Traditional Dress" (PDF). *SALC Newsletter*. Chulalongkorn University Language Institute. **84**: 5–8. במרץ 2018. נבדק ב-18 בפברואר 2020. `{{cite journal}}`:  (עזרה)
4. ↑  Thepthong, Phitsanu (17 בפברואר 2020). "Pushing 'phasin' to the fore". *Bangkok Post*. נבדק ב-18 בפברואר 2020. `{{cite news}}`:  (עזרה)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"סין (לבוש)"**.