recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**טשביניה** (ביידיש: טשבין, טשעבין) היא עיירה בנפת כשאנוב, מחוז קרקוב, פולין.

תולדות העיר
-----------

בשנת 1847 חוברה טשביניה לקו מסילת-הברזל וינה-קרקוב והפכה לחלק מגליציה. הייתה זו ראשית התפתחותה של טשביניה. במרוצת השנים הוקמו בסביבת טשביניה בית-יציקה לעופרת, מכרות-פחם, בית-חרושת למלט, בית-זיקוק לנפט ועוד.

היהודים בטשביניה
----------------

בית הכנסת של הסוחרים
בית הקברות היהודי
ראשוני היהודים התיישבו בטשביניה בסוף המאה ה-17. בסוף המאה ה-18 ישבו במקום כתריסר משפחות יהודיות. בסוף המאה ה-19, עם פיתוח המכרות והתעשייה בסביבה, גדל היישוב היהודי. פרנסתם של יהודי טשביניה התבססה על המסחר הזעיר ועל המלאכה, ובמקצת על אספקה לתעשיות שבסביבה. 

ב-1912 התארגן בטשביניה חוג ציוני. במועדון הציוני בעיירה הייתה ספרייה יהודית גדולה, שיעורי-ערב לעברית ויהדות וכן חוג חובבי תיאטרון. בטשביניה פעלו תנועות נוער ציוניות רבות, בהן "השומר הצעיר", "החלוץ", בית"ר ועוד.

בשנת 1923 מונה הרב דב בריש וידנפלד לרב העיר. הוא הקים בעיר ישיבה בשם "כוכב מיעקב" (על שם אביו). עם פלישת הנאצים לפולין ב-1939 הוא נמלט מפולין ללבוב שהייתה אז בשליטת ברית המועצות. הרב וידנפלד נודע מאז בכינוי "הרב מטשבעין".

ערב מלחמת העולם השנייה חיו בטשביניה כ-1,500 יהודים. בטשביניה היו בתי כנסת, חברת ביקור חולים, חברה קדישא, חברת תומכי עניים ומוסדות צדקה וסיוע נוספים. בתמיכת ה"ג'וינט" האמריקני שופץ בית-המרחץ והוקמה מרפאה.

### בתקופת השואה

ב-1941 נצטוו היהודים להתרכז בגטו. תחילה היה זה גטו פתוח אך בהדרגה צומצמה היציאה ממנו. ב-29 במאי 1942 (י"ג בסיוון תש"ב) החל גירוש יהודי טשביניה. הגטו הוקף על ידי יחידות אס אס ומשטרה גרמנית ונעשתה במקום סלקציה. הצעירים והבריאים נשלחו לעבודה במפעלים ובמחנות עבודה. הנותרים נשלחו לאושוויץ ונרצחו.

### אחרי המלחמה

מיהודי טשביניה נותרו אחרי המלחמה כ-270 נפש. רובם עלו לישראל. ניצולים מטשביניה שהגיעו לישראל הביאו רגבים מאדמת בית הקברות היהודי בטשביניה ואפר עצמות הנרצחים ממשרפות אושוויץ-בירקנאו, כדי להטמינם באדמת הארץ. ועד יוצאי טשביניה בישראל, שפעל עוד לפני המלחמה, עסק בעזרה כלכלית ליוצאי העיר שעלו לישראל, וכן בהנצחת הקהילה וזכרם של הקרבנות.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **טשביניה** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של טשביניה
* תערוכה מקוונת על קהילת טשביניה באתר יד ושם
* טשביניה (Trzebinia), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* טשביניה באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "טשביניה", באתר השטעטל הווירטואלי
* אימקה הנסן, מרגרטה מרוז ומרטין דין (אנ'), טשביניה, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק A, עמ' 170–172), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4406257-6

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בעיירה בבלארוס. אם התכוונתם לכפר באוקראינה, ראו קופיל (אוקראינה).

**קופיל** (בבלארוסית: **Капыль**, קפיל; בפולנית: **Kopyl**; ביידיש: **קאפוליע**) היא עיירה במחוז מינסק שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1274, ובתקופה זו הוקפה בחומה. במהלך המאה ה-14 הייתה העיירה תחת שלטון הדוכסות הגדולה של ליטא, ומסוף אותה מאה עברה לבעלות משפחות אצולה.

במהלך המאה ה-16 הותקפה העיירה מספר פעמים בידי הטטרים, ובשנת 1652 הוענקו לה זכויות עיר וזכות לקיים ירידים עתיים.

בחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית.

יהודי קופיל
-----------

קופיל ידועה כעיירת הולדתו של מנדלי מוכר ספרים, ובראשית המאה ה-20 נמנו בה כ-2,700 יהודים, רוב תושביה. במהלך התקופה הסובייטית שבין מלחמות העולם הצטמצמה האוכלוסייה היהודית בעיירה, והוקמו לידה מספר קולחוזים יהודיים.

ב-26 ביוני 1941, כמה ימים לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את יהודיה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה. בזמן פעילות הגטו, נלקחו יושביו לעבודות כפייה, ומעת לעת ביצעו השוטרים הבלארוסים ששמרו על הגטו מעשי אונס ורצח בקרב יושביו. כתוצאה מהרעב, הצפיפות והמחלות בגטו, מתו רבים מיושביו.

ב-25 במרץ 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציה המונית, בה נאספו כל יושביו, הופשטו מבגדיהם, והוכו בידי השוטרים הבלארוסים. לאחר מכן, נרצחו רובם, כ-1,200 איש, בחצר בית הכנסת המקומי, לעיני האוכלוסייה המקומית. מעט היהודים שהושארו בחיים נצטוו לקבור את גופות הנרצחים בקברי אחים. ב-23 ביולי 1942 נרצחו אחרוני היהודים בגטו שבעיירה, תוך שרפת בתים על יושביהם.

ערים תאומות
-----------

* ליטאליטא ינישוק, ליטא

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קופיל** בוויקישיתוף
* קופיל (Kopyl), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* "קופיל", באתר JewishGen (באנגלית)
* "קופיל", באתר השטעטל הווירטואלי
* אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין (אנ'), קופיל, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1211–1212), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007528339205171
* GND: 1046873067
* LCCN: n2016050763
* SUDOC: 182055590
* VIAF: 316603058
* WorldCat: lccn-n2016050763

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**מאיר אוחיון** (נולד בשנת 1947), הוא רוכב אופניים בעבר, 3 פעמים ברציפות אלוף ישראל במרוץ אופני כביש (1966 - 1968).

ביוגרפיה
--------

אוחיון נולד וגדל בעיר אספי שבמרוקו. הוא עלה לישראל באוקטובר 1956. בישראל הוא התאמן והתחרה בקבוצות הפועל אשקלון, הפועל רמלה והפועל ערד, ביחד עם שני אחיו הבוגרים ממנו, הנרי וויקטור, אף הם אלופי ישראל ברכיבת אופני כביש.

### אלוף ישראל

בשנת 1966 זכה אוחיון בפעם הראשונה בקריירה שלו באליפות ישראל ברכיבת אופני כביש, לפני אחיו ויקטור, לאחר 5 שנים רצופות בהן זכה אחיו הנרי. בשנתיים שלאחר מכן, הוא הגן על תוארו.

בשנת 1969 זכה אוחיון במקום שני באליפות ישראל ברכיבת אופני כביש, אחרי ראובן כינורי ולפני חיים סלומון ולא הצליח להגן על תוארו.

בשנת 1972 זכה אוחיון במקום שני באליפות ישראל ברכיבת אופני כביש, אחרי חמי וולוצקי ולפני אלזם פרננד.

בשנת 1974 זכה אוחיון במקום שלישי באליפות ישראל באליפות ישראל ברכיבת אופני כביש, אחרי חמי וולצקי ואבי שמחוביץ.

קישורים חיצוניים
----------------

* האוחיונים חזרו - וניצחו, מעריב, 7 במרץ 1965
* משפחת אוחיון השתלטה על אליפות ישראל באופנים, מעריב, 18 בדצמבר 1967

הערות שוליים
------------

1. 1 2  האחים אחיון נצחו באליפות ישראל באופניים, מעריב, 1 בינואר 1967
2. 1 2  מאיר אחיון זכה באליפות האופניים, מעריב, 17 בדצמבר 1967
3. 1 2  מאיר אחיון ניצח באופניים, דבר, 15 בדצמבר 1968
4. 1 2  ר. אריה, מאיר אחיון-בפעם ה-3 אלוף ישראל באופניים, מעריב, 16 בדצמבר 1968
5. ↑  כינורי הוציא האליפות מן האוחיונים, מעריב, 28 בדצמבר 1969
6. ↑  אופניים, דבר, 17 בדצמבר 1972
7. ↑  וולצקי - אלוף ישראל בפעם ה-4 ברציפות, מעריב, 10 בנובמבר 1974
**בז'ז'ינקה** (בפולנית: **Brzezinka**, בגרמנית: **Birkenau**, **בירקנאו**) הוא כפר הנמצא בדרום פולין ושייך לפרובינציה פולין קטן. על שמו של הכפר נודע מחנה ההשמדה בירקנאו שפעל לצידו במלחמת העולם השנייה ונרצחו בו מעל למיליון יהודים. הכפר נמצא ליד המפגש של הנהרות ויסלה וסולה, ממש במרכז עמק הוויסלה, 240 מטר מעל פני הים.

היסטוריה
--------

שמו של הכפר נובע מעצי ליבנה (פולנית: "בז'וז'ה"). הכפר הוזכר לראשונה בשנת 1385. מ-1440 עד 1483 הייתה בז'זינקה בבעלות יאן בז'ז'ינסקי.

מבחינה פוליטית השתייך הכפר לדוכסות אושווינצ'ים, שנוסדה בשנת 1315 בתהליך הפיצול הפיאודלי של פולין ונשלט על ידי ענף מקומי של שושלת פיאסט. בשנת 1327 הפכה הדוכסות פייף של ממלכת בוהמיה. ב־1457 הסכים יאן הרביעי מאושוויינצ'ים למכור את הדוכסות למלך פולין, ובמסמך הנלווה שהוצא ב־21 בפברואר הוזכר הכפר כ"ברזינקה".

השטח של דוכסות אושוויינצ'ים שולב בסופו של דבר לתוך פולין בשנת 1564 כחלק ממחוז שלזיה. עם חלוקת פולין בשנת 1772 הפך הכפר לחלק מהממלכה האוסטרית של גליציה. בעת הקמת תחנת הרכבת הראשונה בשנת 1856 התחנה הייתה על שטחה של בז'זינקה, אך מאוחר יותר הועברה לאושוויינצ'ים (אושוויץ) הסמוכה. לאחר מלחמת העולם הראשונה ונפילתה של אוסטריה-הונגריה היא הפכה חזרה לחלק מפולין.

### השואה

בז'ז'ינקה סופחה על ידי גרמניה הנאצית בתחילת מלחמת העולם השנייה. לאחר סיפוח זה נבחר הכפר על ידי הגרמנים כשטח מיוחד למחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ-בירקנאו (אושוויץ II). שרידי מחנה בירקנאו קיימים יחד עם אושוויץ I כמוזיאונים ממשלתיים להנצחת קורבנות הנאציזם בשואה. לאחר המלחמה הוחזר הכפר לשטח פולין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בז'ז'ינקה** בוויקישיתוף
**ג'ניפר לי הייל** (באנגלית: **Jennifer Leigh Hale**; נולדה ב-1 בינואר 1965) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה קנדית-אמריקאית. הייל ידועה בעיקר בשל דיבוב במשחקי וידאו ובסרטי הנפשה.

ביוגרפיה
--------

ג'ניפר הייל נולדה בהפי ואלי-גוס ביי בקנדה ותוך זמן קצר המשפחה עברה לארצות הברית. היא גדלה בדרום, בעיקר במונטגומרי וברמינגהאם שב אלבמה. לאחר סיום בית הספר לאמנויות היא המשיכה את הלימודים בקולג' המקומי וסיימה אותו עם תואר במנהל עסקים.

בשנת 1988 השתתפה בסרט טלוויזיה ותוך זמן קצר עברה ללוס אנג'לס. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 החלה לדבב בסרטי אנימציה - בנות הפאוור פאף, ההרפתקאות של בילי ומנדי, אווטאר: כשף האוויר האחרון, האגדה של קורה, טוטלי ספייס ורבים נוספים. בשנת 1995 הייתה קריינית בסרט "חופרי הזהב: הסוד של דובי ההר" בכיכובה של כריסטינה ריצ'י.

הייל היא גם המדדבת הנוכחית של סינדרלה, הנסיכה השנייה בזיכיון של נסיכות דיסני והגיבורה הראשית של הסרט בשם זה. היא דיבבה אותה בשני סרטי ההמשך של הסרט "סינדרלה" מ-1950, "סינדרלה 2: חלומות מתגשמים" ו"סינדרלה 3: אהבת אמת", ובסרטים "הנסיכה סופיה הראשונה: היה הייתה נסיכה" ו"ראלף שובר את האינטרנט".

משנת 2002 עד 2008 דיבבה בסדרת האנימציה "שם קוד: ילדי השכונה" ששודר בCartoon Network. בשנת 2009 השתתפה בסרט האנימציה "סופרמן/באטמן: אויבי הציבור", כמדבבת של סטארפייר ושל קילר פרוסט, ובאותה שנה דיבבה בסדרה "מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים" את דמותה של איילה סאקורה. בשנת 2012 היא דיבבה את דמותה של קרול פריס ב"גרין לנטרן: סדרת האנימציה".

היא לקחה חלק בעיבור משחקי מחשב כמו באלדורז גייט, Mass Effect,  מטאל גיר, ביושוק לנצח, Knack ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ניפר הייל** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ג'ניפר הייל (באנגלית)
* ג'ניפר הייל, ברשת החברתית פייסבוק

* ג'ניפר הייל, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* ג'ניפר הייל, ברשת החברתית אינסטגרם

* ג'ניפר הייל, ברשת החברתית טיקטוק

* ג'ניפר הייל, סרטונים בערוץ היוטיוב

* ג'ניפר הייל, ערוץ באתר Twitch.tv

* ג'ניפר הייל, סרטונים באתר Vimeo

* ג'ניפר הייל, ברשת החברתית Goodreads

* ג'ניפר הייל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* ג'ניפר הייל, באתר AllMovie (באנגלית)

* ג'ניפר הייל, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* ג'ניפר הייל, באתר Metacritic (באנגלית)

* ג'ניפר הייל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

* ג'ניפר הייל, באתר אייטונס (באנגלית)

* ג'ניפר הייל, באתר ספוטיפיי

* ג'ניפר הייל, באתר Last.fm (באנגלית)

* ג'ניפר הייל, באתר AllMusic (באנגלית)

* ג'ניפר הייל, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* ג'ניפר הייל, באתר דיזר

* ג'ניפר הייל, באתר Discogs (באנגלית)

* ג'ניפר הייל, באתר Genius

* ג'ניפר הייל, באתר טיידל (באנגלית)

* ג'ניפר הייל, באתר אמזון מיוזיק

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb141847907 (data)
* ISNI: 0000 0000 0125 2446
* LCCN: no2013017023
* MusicBrainz: 68a76a93-0b0b-4665-976a-e3452f1623c1
* NLK: KAC2020P2514
* VIAF: 302961961
* WorldCat: viaf-64216408

 |
אנדרטה בטירנה לזכר הבידוד שכפה הקומוניזם: בונקר אלבני וקטע מחומת ברלין
בונקר גדול בגבול מקדוניה
שורת בונקרים קטנים ליד גבול מקדוניה
**הבונקרים באלבניה** (באלבנית: **Bunkerët e Shqipërisë**) מהווים תופעה ייחודית במדינה זו בקנה מידה עולמי. במשך כ־40 שנה נבנו בהוראתו של הדיקטטור אנוור הוג'ה בין 170,000 ל־750,000 בונקרים באלבניה. ובממוצע בין 5.7 ל־24 בונקרים לקמ"ר.

רקע היסטורי
-----------

הוג'ה עמד בראש הפרטיזנים האלבנים ששחררו את אלבניה משלטון איטליה ב-1944. הוא הנהיג משטר קומוניסטי נוקשה בנוסח סטליניסטי ומאואיסטי. הוא ניתק את הקשרים עם ברית המועצות לאחר שניקיטה חרושצ'וב יצא נגד משטרו של סטלין והנהיג את מדיניות ההפשרה.

הוא פרש מברית ורשה ב-1968 לאחר הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה וניתק את קשריו עם הרפובליקה העממית של סין לאחר ביקורו של ריצ'רד ניקסון ב-1972. גם קשריו עם טיטו, שליט יוגוסלביה, היו מתוחים ביותר עקב היחס לאלבנים בקוסובו. הוג'ה האשים אותו בשאיפות לטיהור אתני בקוסובו וברצון להפוך את אלבניה למדינה השביעית של יוגוסלביה. עם יוון היה למעשה במצב מלחמה והוא חשש שיוון רוצה לכבוש את דרום אלבניה המכונה אצל היוונים צפון אפירוס. אלבניה הפכה למדינה המבודדת ביותר בעולם. הוג'ה חשש מפלישה לאלבניה והחל בתהליך של בנייה מסיבית של בונקרים.

הבונקרים
--------

בניית הבונקרים החלה ב-1967 ונסתיימה ב-1986 לאחר מותו של הוג'ה. הבונקרים נבנו בחופים, הרים, כרמים, שדות ובתוך הערים. המשטר פיתח דוקטרינה של "צבא העם" ופיתוח מלחמת גרילה. כל תושב עבר מגיל 12 אימון בירי בקלצ'ניקוב. כל משפחה בכפר הייתה אחראית על ניקיון הבונקר שלה. הבונקרים נבנו מבטון ופלדה בגדלים שונים מבונקר לשלושה אנשים עד בונקר גדול. ההוצאה על הבנייה דלדלה את קופת המדינה שהייתה ריקה בלאו הכי.

במלחמת קוסובו השתכנו פליטים אלבנים בבונקרים שעמדו בהפגזות של הסרבים. ב-2004 נתגלה מצבור של 16 טון גז חרדל באחד הבונקרים. ממשלת ארצות הברית תרמה 20 מיליון דולר להשמדת המצבור הזה.

הבונקרים כיום
-------------

כיום הבונקרים מוזנחים ונהרסים. חלק מהם הפכו למסעדות ובתי קפה ואלה שלאורך החוף נהרסו בגלל בעיות בטיחות. האלבנים מתייחסים בסלחנות לתופעה זו המהווה אטרקציה תיירותית ומוכרים למשל מזכרות של מאפרות בצורת בונקרים. חלק מהבונקרים מהווים מקום להתייחדות של זוגות צעירים והביטוי הנפוץ הוא: "האלבנים איבדו את בתוליהם בבונקרים והאמריקאים במושב האחורי של המכונית".

במרכז טירנה הוצב ב-2013 מיצב המתאר את הבידוד שכפה הקומוניזם על בני האדם. המיצב מורכב מבונקר שהובא למקום מרובע המגורים של הוג'ה ומקטע מחומת ברלין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הבונקרים באלבניה** בוויקישיתוף
* פטריות הבטון של אלבניה, באתר mako.
* הבונקרים באלבניה, באתר אנציקלופדיה אאוריקה
* רון רוזנבלום, פטריות פרנויה: הבונקרים האישיים של אזרחי אלבניה מחפשים עתיד, באתר ynet, 26 במאי 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  המספר המדויק אינו ידוע אבל לפי מקורות שונים הוא נע בין 170,000 ל־750,000
2. ↑  Bunkers of Albania, Atlas Obscura (באנגלית) (ארכיון)
3. ↑  Ekskluzive/Hapet dosja, ja hartae bunkereve e tuneleve sekrete - Shqiptarja.com, shqiptarja.com (באלבנית)
**בוריהאיניים** (שם מדעי: **Borhyaenidae**) היא משפחה של יונקי כיס נכחדים בני הסדרה ספרסודונטה, הקרובים לתיילוקוסמיים אשר חיו בין סוף האאוקן למיוקן בסוואנות וערבות אמריקה הדרומית. פירוש שמם הוא "צבועיים מחוזקים", עקב צורת לסתותיהם הדומה ללסתות צבוע.

בני משפחה זו דמו מעט לתיילקוסמילוס אך היו קטנים יותר באורך 1-2 מטר ומשקל של עד 30 ק"ג. הם היו בעלי לסתות קצרות ומסיביות עם שיניים חדות ובצורתם דמו מעט לזאבים אך היו חיות כיס. הם מילאו את גומחת הטורפים כמו הזאבים והצבועים של אמריקה הדרומית, בה הם ניזונו ממיני דלשנאים ענקיים ומבני הסדרות נוטונגולאטויים וליטופטרנה.

בני המשפחה דמו מאוד לפרובוריהאיניים (Proborhyaenidae) שהיו גדולים אף יותר (עד לגודל דוב גריזלי) מהם והיו בעלי ניבי חרב. בעבר חלקם השתייכו למשפחה זו.

סוגים
-----

* *Arctodictis*
* *Acrocyon*
* אוסטרלוהאינה (*Australohyaena*)
* בוריהאינה (*Borhyaena*)
* *Eutemnodus*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בוריהאיניים** בוויקישיתוף
* בוריהאיניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* בוריהאיניים, באתר GBIF (באנגלית)
* בוריהאיניים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הביטוי "**הֲרָצַחְתָּ וְגַם יָרָשְׁתָּ?**" משמעותו שנעשה עוול על גבי עוול, כאשר בנוסף יש בהן הפקת הנאה ותועלת מפירות העוולה שהיא בחינת הגדלת העוולה מבחינת עושה העוולה, ומנגד "הוספת חטא על פשע" בבחינת הגדלת העוולה כלפי הקורבן.

מקור
----

 ערך מורחב – **כרם נבות**  

פסל אליהו הנביא בקרן הכרמל
מקורו של הביטוי הוא במקרא בתיאור סיפור כרם נבות היזרעאלי ודברי התוכחה של אליהו הנביא כלפי אחאב.

> 
> וְדִבַּרְתָּ אֵלָיו לֵאמֹר, כֹּה אָמַר ה', הֲרָצַחְתָּ, וְגַם-יָרָשְׁתָּ; וְדִבַּרְתָּ אֵלָיו לֵאמֹר, כֹּה אָמַר ה', בִּמְקוֹם אֲשֶׁר לָקְקוּ הַכְּלָבִים אֶת-דַּם נָבוֹת, יָלֹקּוּ הַכְּלָבִים אֶת-דָּמְךָ גַּם-אָתָּה.
> 
> 
> 
> — ספר מלכים א', פרק כ"א, פסוק י"ט
> 

הסיפור המקראי על כרם נבות מציג במלוא עוזה את עוולת הנישול ורמיסת הצדק הטבעי, ומהווה אחד מהלקחים המוסריים העזים והנוקבים ביותר בקוד האתיקה היהודי. למן ימי המקרא ועד ימינו - משמש ביטוי זה להצגת הכשל המוסרי של הפקת הנאה וטובה מפירותיה של עוולה חמורה.

הסיפור שזור בשרשרת עוולות, הסתה וכזב שנעשים כלפי נבות על ידי איזבל ואחאב. אחאב חשק בכרם נבות ומנסה לשדלו להעבירו לידיו בתשלום, נבות מסרב לוותר על נחלתו.

איזבל אשת אחאב מסיתה את הציבור כנגד נבות, תוך שימוש כוזב במערכת המשפט, בשם ה' ובשם המלכות, בבידוי ראיות על ידי סוכניה, ומביאה לסילוקו ולסקילתו למוות של נבות. עם מות נבות יורשים אחאב ואיזבל את כרם נבות, כדין מי שפשע כנגד המלך.

פרשנים ותלמוד
-------------

על פי הפרשנים, השאלה היא דברי תוכחה שמשמעותם היא "הייתכן שרצחת את נבות כאויב, וגם ירשת אותו כקרוב אהוב?" אפשרות נוספת מתבססת על הקוד המקראי על פיו נכסיו של אדם שבגד במלך והוצא להורג עוברים למלך, כך שהשאלה היא "האם הריגתו של נבות הייתה בדין, כך שאחאב לוקח לו את נכסיו?"

ניתן לבצע הקבלה של הדבר לחוק המקראי והתלמודי על פיו לא עונשים את האדם בעונש כפול. כך למשל, אדם שעשה מעשה שיש בו מוות וגם תשלום ממוני, למשל רציחת אדם תוך כדי הריסת רכושו, אם עונשו מוות – יהיה פטור מהעונש הממוני הקל. עם זאת, אין מדובר בפירוש רווח לדעת רוב החוקרים, אשר רואים בביטוי "הרצחת וגם ירשת" כדברי תוכחה, ולא כשאלה משפטית ו/או דברים הבאים לסנגר על הרוצח בניסיונו לרשת את הקורבן.

בחוק
----

חוק הירושה הישראלי קובע "אלה פסולים לרשת את המוריש: מי שהורשע על שגרם במתכוון למותו של המוריש או שניסה לגרום למותו ...".

בתי משפט השתמשו בביטוי לנמק שלילת זכותו של אדם ליהנות מפירות עוול שעשה. בפסק דין Riggs v. Palmer (אנ') במדינת ניו יורק נקבע שנכד שרצח את סבו לא יירש אותו, למרות הוראות הצוואה של הסב. בישראל, נימק השופט מישאל חשין את הסירוב לאפשר לאדם לגדל את בנו שנולד לו מקטינה בניגוד לחוק, תוך שימוש בביטוי "הרצחת וגם ירשת?".

ראו גם
------

* לא יהא חוטא נשכר
* [[רצח מלה מלבסקי#המשפט|]]

לקריאה נוספת
------------

* דניאל פרידמן, **הרצחת וגם ירשת - משפט, מוסר וחברה בסיפורי המקרא**, הוצאת דביר, 2000, הפרק "הרצחת וגם ירשת", עמ' 145-101.
* יעקב שפירא, ושוב על "הרצחת וגם ירשת?"(הקישור אינו פעיל), באתר של גליונות על פרשת השבוע, משרד המשפטים (שנת תש"ע)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מצודת דוד על הפסוק
2. ↑  מלבי"ם על הפסוק
3. ↑  מצודת דוד, אליאב שוחטמן, "הרצחת וגם ירשת?!", אתר דעת
4. ↑  ע"א 3798/94 פלוני נ' פלונית, פ"ד נ(3) 133
**אורית ירון** (נולדה ב-1 בדצמבר 1969) היא מנחת טלוויזיה ומדבבת ישראלית לשעבר.

ביוגרפיה
--------

ירון נמנתה בתחילת שנות התשעים בצוות מנחי ערוץ הילדים, והיא הגישה את הרצועה "להתלבש עם שש".

היא עסקה רבות בדיבוב, כאשר היא דיבבה את הדמויות הראשיות בסרטים "עליסה בארץ הפלאות", "פיטר פן" ו"שלגיה ושבעת הגמדים" של חברת וולט דיסני. הסיבה לכך שלימור שפירא ביצעה את השירים בסרט "שלגיה ושבעת הגמדים" ולא ירון, היא מפני שאולפני דיסני עמדו על כך שדמותה של שלגיה תשיר בסגנון אופראי בדומה לסרט המקורי. 

בנוסף היא דיבבה גם את הדמות הראשית של שאלתיאל קוואק בסדרה "שאלתיאל קוואק" ואף שרה את שיר הפתיחה והסיום של הסדרה, וכן היא דיבבה את דמותה של אתי בסדרה "דנבר הדינוזאור האחרון".

כיום היא מנהלת פיתוח ב-IBM[דרוש מקור].

ירון נשואה ולה שלושה ילדים. 

מתגוררת בנס ציונה.

פילמוגרפיה
----------

### קולנוע

* גופי - הסרט - רוקסן
* שלגיה ושבעת הגמדים - שלגיה
* פיטר פן - וונדי דרלינג
* עליסה בארץ הפלאות - אליס
* אגדות ברווזים הסרט: אוצר המנורה האבודה - וובי ונדרקוואק
* השועל והכלבלב - ויקסי

### טלוויזיה

* שאלתיאל קוואק - שאלתיאל קוואק, שיר פתיחה וסיום
* שלום סומסום
* דנבר הדינוזאור האחרון - אתי
* חבורת הבובונים - מינו התינוק
* במצולות הים עם דלפי- דלפי
* מיקי צ'יק צ'אק ועוד- מיקי
* אצבעונית - אצבעונית

קישורים חיצוניים
----------------

* אורית ירון, ברשת החברתית פייסבוק
* אורית ירון, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297691905171
* VIAF: 297736068
* WorldCat (עם VIAF): 297736068

 |
**חוות סוסי הפוני** (באנגלית: **Star Hill Ponies**) היא סדרת סטופ מושן בריטית לילדים, שהופקה על ידי חברת "Bumper Films" שהפיקה גם את הסדרה "סמי הכבאי". הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיה של פזית יחד עם שלושת חבריה סוסי הפוני.

הסדרה שודרה במקור בבריטניה בערוץ BBC באנגלית בריטית ובערוץ S4C בולשית בשנת 1998. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בטלוויזיה החינוכית הישראלית בשנת 1998 ולאחר מכן בשנת 2000 בערוץ הופ! בשידורים חוזרים. לסדרה הופקו 2 עונות ו-26 פרקים באורך 10 דקות.

תקציר העלילה
------------

פזית (במקור: באז) בת העשר תמיד חלמה למצוא חבר טוב, וחלומה התגשם כאשר שני סוסי פוני בשמות דורי ומלי (במקור: דילן ומוֹלי) הגיעו לחווה של משפחתה מההרים הוולשיים. איתם, יחד עם סוס פוני נוסף בשם טושטוש (עונה 1)/רפי (עונה 2), פזית עוברת בכל פרק הרפתקה חדשה ולומדת דברים חדשים.

מדבבים
------

### דיבוב מקורי

בדיבוב המקורי של הסדרה דיבבו השחקן אנדרו סאקס והקומיקאית ג׳וזי לורנס.

### דיבוב עברי

הדיבוב העברי בוים על ידי ניקו בר, והופק על ידי אורית יואלי סנה.

* **איריס זינגר** - פזית (עונה ראשונה)/פז (עונה שנייה)
* **יעקב בוך** - ג'ים
* **גיא פרידמן** - טומי
* **עידו מוסרי** - בועז
* **ניקו בר** - מיקי
* **איילת קורץ** - קייט
* **דבי בסרגליק** - גברת המילטון

את שיר הפתיחה ביצע ראובן גבירץ.

קישורים חיצוניים
----------------

* "חוות סוסי הפוני", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* חוות סוסי הפוני, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* "חוות סוסי הפוני", באתר Toonhound
רבי **נתן נטע סג"ל לנדא** (תר"א, 1841 - תרס"ז, 1906) (מכונה: רבי נטע'לה אושפיצינר) היה ראב"ד אושפיצין בפולין. תלמידו המובהק של בעל ה"דברי חיים" מצאנז. בעל שו"ת "כנף רננה" וספר "רנן לבוקר" על מסכת תמיד.

ביוגרפיה
--------

נולד בעיר בריגל, בנו רבי משה דוד לנדא, צאצא של המהר"ל מפראג, שהיה רב בעיר צאנז. אחיו של רבי משה דוד, רבי נתן נטע סג"ל לנדא, היה רבה הקודם של אושפיצין.

בצעירותו למד עם אחיו רבי יהושע יחזקאל פייבל סג"ל לנדא ("רבי פייביש"), שלימים שימש תקופה קצרה כרב בעיר דוקלא שבגליציה. רבי נתן נטע למד אצל רבי שמואל אהרון רובין אב"ד קורטשין.

רבי נתן נטע היה תלמיד מובהק של האדמו"ר ה"דברי חיים" מצאנז. היה מהיחידים שה"דברי חיים" נתן לו היתר הוראה. ה"דברי חיים" מינה אותו לדיין בעיר בארדיוב, בהיותו בשנות העשרים לחייו. בעל ה"שואל ומשיב" מביא בספרו מכתב ממנו שנשלח מבארדיוב בשנת תרכ"ב, בהיותו בן עשרים ואחת.

התמנה לראש אב בית דין בעיר אושפיצין, שבה שימש כרב לפניו דודו רבי נתן נטע סג"ל לנדא.

לאחר פטירת ה"דברי חיים" לא קיבל מרות של אדמו"רים, אך נסע לבנו רבי דוד מקשאנוב שכיבדו מאוד. רבי דוד הציע לו את שם ספרו "כנף רננה" - 'רננה' ראשי תיבות: רבי נתן נטע הלוי. ספרו קיבל הסכמות של גדולי דורו: רבי שמעון סופר מקראקא, רבי דוד מקשאנוב, רבי שלמה הלברשטאם, רבי שמחה בונם סופר בעל "שבט סופר", רבי יצחק שמלקיס בעל "בית יצחק", רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים בעל "ייטב לב", רבי מנחם מנדל פנט מדעש ורבי אברהם יהודה שוורץ בעל "קול אריה".

כשהוציא רבי מאיר אריק את ספרו "מנחת קנאות" על מסכת סוטה, שלח את ספרו כתשורה לרבי נתן נטע. אף על פי שרבי מאיר אריק היה צעיר ממנו בשנות דור, רבי נתן נטע עיטר את הספר בהגהותיו, ערך אותן בקונטרס בשם "מחול הכרם" וסיפחו לספרו "כרם נטע" שהוציא בשנת תרנ"ה.

רבי נתן נטע הסמיך כמה מגדולי הרבנים בדורו, ובהם את רבי אליעזר דוד גרינוולד, בעל "קרן לדוד". הרב שמעון סופר החשיבו מאוד ומינהו כבורר בדין תורה קשה. בהסכמה לספרו הוא כותב עליו: "המאור הגדול לממשלת התורה". ניהל חליפת מכתבים תורנית עם בעל ה"ייטב לב". גדולי המחברים בדורו הביאו בספריהם מדבריו, ובהם ה"שדי חמד", רבי שלום מרדכי שבדרון מבערזאן והמהרש"ג.

נפטר בי"ג טבת תרס"ז באושפיצין. בנו רבי אליעזר לנדא מילא את מקומו כראב"ד, לצד רב העיר רבי אליהו בומבך. לפני כן שימש רבי אליעזר לנדא אב"ד העיר קענט. לאחר פטירת רבי אליעזר לנדא, בשנת תרצ"ה, מילא את מקומו בנו רבי נתן נטע, עד למלחמת העולם השנייה.

ספריו
-----

* שו"ת **כנף רננה** - על ארבעת חלקי שולחן ערוך
* שו"ת **מין כנף** - השמטות על אורח חיים ויורה דעה
* **עורה שחר** - כללי הש"ס
* **כמו השחר** - כללי הש"ס
* **לבנון נטע** - הלכות נידה ומקוואות
* **כרם נטע** - מסכת סוטה
* **רנן לבוקר** - מסכת תמיד ופרק יש נוחלין

הגהותיו על הש"ס שולבו במהדורת עוז והדר הנפוצה.

לקריאה נוספת
------------

* קטעים מתולדות המחבר זצ"ל, הקדמה לספרו "כנף רננה"

קישורים חיצוניים
----------------

* נתן נטע בן משה דוד לנדא (1841-1906), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007299642905171

 |
**אֱמוּנַת עִתֶּיךָ** הוא רבעון היוצא לאור החל משנת 1985 על ידי מכון התורה והארץ, כפר דרום - אשקלון. ב-27 שנותיו הראשונות התמקד כתב העת בתחום של מצוות התלויות בארץ כמו שביעית, ערלה, נטע רבעי, תרומות ומעשרות וכו'. משנת 2012 הורחבו נושאי כתב העת למחקר תורני בתחומים רבים.

כתב העת 'אמונת עתיך' נקרא על שם הפסוק "וְהָיָה אֱמוּנַת עִתֶּיךָ חֹסֶן יְשׁוּעֹת חָכְמַת וָדָעַת יִרְאַת ה' הִיא אוֹצָרוֹ", ועל פי דרשת ריש לקיש "אמונת עתיך" זהו סדר זרעים "שמאמין בחי העולמים וזורע".

כתב העת שם לו למטרה לברר וללבן את הנושא הרחב של מצוות התלויות בארץ. המאמרים שמתפרסמים בו הם מאמרים תורניים ומדעיים, הן במבחינת תוכן הכתיבה והן מבחינת צורת הכתיבה.

מלבד מאמרים תורניים מובאות בחוברות גם סקירות מקצועיות מאנשי מדע ומאגרונומים.

עורך כתב העת הוא הרב יואל פרידמן. חברי המערכת, נכון לה'תשפ"ד, הם הרבנים יהודה הלוי עמיחי, יצחק דביר, אריה כץ,
שלמה אישון, חיים בלוך, אריאל בראלי, תומר בן-צבי, עזריה אריאל ומרדכי הלפרין.

צורה חדשה
---------

החל מגיליון 95 (ניסן תשע"ב, 2012) החוברת מהווה במה למחקר תורני המשלב תורה ומדע בתחומים רבים, כמו פוריות, כשרות, משפט, וטכנולוגיה, ממכונים שחרתו על דגלם שילוב של תורה ומדע, ויישום של ההלכה במציאות המודרנית, נוסף על מכון התורה והארץ הוותיק. בין מכונים אלה: מכון פועה, מכון כת"ר, מכון צומת, כושרות, מכון משפטי ארץ, מכון המקדש, מכון שלזינגר, חותם, הליכות עם ישראל, משפט לעם, מרכז תורה ומדינה.

קישורים חיצוניים
----------------

* דף כתב העת, ומפתח מאמרים, באתר מכון התורה והארץ
* גליונות 89–123 של אמונת עתיך, כקובצי PDF, באתר מכון התורה והארץ
* חלק ממאמרי כתב העת בטקסט מלא, באתר דעת
* מאמרי כתב העת אמונת עתיך באתר רמבי"ש
* הרב שי סימינובסקי, יהדות: אמונת עיתך, באתר ערוץ 7, 25 ביוני 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר ישעיהו, פרק ל"ג, פסוק ו'
2. ↑  על פי תוספות, מסכת שבת, דף ל"א, עמוד א'
**אוניברסיטת קיוטו** (ביפנית: 京都大u, וכן 京大) היא אוניברסיטה בולטת ברשת האוניברסיטאות הלאומיות היפניות, הנמצאת בעיר קיוטו ביפן. זוהי האוניברסיטה השנייה שנוסדה ביפן, ואשר הייתה בעבר אחת מן האוניברסיטאות הקיסריות. באוניברסיטה לומדים כ-22,000 סטודנטים בתוכניות לתואר ראשון ולתארים מתקדמים. האוניברסיטה חברה ב-RU11 וחברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר במזרח אסיה.

היסטוריה
--------

האוניברסיטה הקיסרית של קיוטו (京都帝國大學, Kyōto teikoku daigaku), אשר הייתה חלק ממערכת האוניברסיטאות הקיסריות, נוסדה ב-18 ביוני 1897. יחד עם יסוד האוניברסיטה נפתח בה בית ספר למדע וטכנולוגיה. בשנת 1899 נפתחו באוניברסיטה בתי ספר לרפואה ולמשפטים, ובשנת 1906 בית ספר למדעי הרוח. כל זאת לצד עיסוקה העיקרי של האוניברסיטה במחקר והוראת מדעי הטבע.

לאחר מלחמת העולם השנייה נוסדה אוניברסיטת קיוטו, אשר מיזגה לתוכה את האוניברסיטה הקיסרית ואת בית הספר הגבוה השלישי (第三髙等學校, Daisan kōtō gakkō), אשר הוקדש למחקר ולהוראת המדעים עוד משנת 1886. בשנת 2004 התאגדה אוניברסיטת קיוטו, על פי חוק, כאוניברסיטה לאומית, בדומה לאוניברסיטאות לאומיות אחרות ביפן. על אף התאגדותה, צעד שהוביל לעצמאות כלכלית רבה יותר, אוניברסיטת קיוטו עדיין נשלטת באופן חלקי על ידי משרד החינוך היפני.

אקדמיה
------

אוניברסיטת קיוטו מפרסמת עצמה כמוסד המטפח "רוח עצמאות". שישה מבין מרצי ובוגרי האוניברסיטה זכו בפרס נובל ושניים במדליית פילדס. בעשור הראשון של המאה ה-21 מדורגת האוניברסיטה באופן קבוע בין האוניברסיטאות הטובות בעולם. האוניברסיטה אף ידועה כערש הולדתה של "אסכולת קיוטו" בתחום הפילוסופיה.

הפעילות האקדמית של האוניברסיטה מתקיימת בשלושה קמפוסים ברחבי העיר קיוטו.

### מוסדות מחקר בולטים

* מכון יוקוואה לפיזיקה תאורטית
* מכון המחקר למדעי המתמטיקה
* מכון המחקר ביונקים
* הגן הבוטני קוסבה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוניברסיטת קיוטו** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת קיוטו
* אוניברסיטת קיוטו, ברשת החברתית פייסבוק

* אוניברסיטת קיוטו, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* אוניברסיטת קיוטו, ברשת החברתית אינסטגרם

* אוניברסיטת קיוטו, סרטונים בערוץ היוטיוב
* אתר אוניברסיטת קיוטו - אינפוגרפיקה של נתוני המוסד נכון לשנת 2019.
* אוניברסיטת קיוטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| RU11 - ארגון אוניברסיטאות מחקר מובילות ביפן |
| --- |
| אוניברסיטאות לאומיות | אוסקה • הוקאידו • המכון הטכנולוגי של טוקיו • טוהוקו • טוקיו • נגויה • צוקובה • קיוטו • קיושו |
| אוניברסיטאות פרטיות | ואסדה • קיו |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007264025805171
* BIBSYS: 90109883
* BNE: XX220978
* BnF: cb124003379 (data)
* CiNii: DA00612313
* GND: 37566-4
* ISNI: 0000 0001 0946 2736
* LCCN: n79090108
* MusicBrainz: 30a0741d-c4dd-4ca0-a7cd-d75e3e8811ba
* NDL: 00289990
* NKC: ko2007248491
* NLA: 35286439
* RERO: 02-A000189864
* SUDOC: 033102953
* VcBA: 494/13135
* VIAF: 156538319
* WorldCat (עם VIAF): 156538319

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:אישיות כדורגל   
פרמטרים [ עדכון קבוצה, עדכון נבחרת ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**פטר אנקרסן** (נולד ב-22 בספטמבר 1990) הוא כדורגלן דני המשחק כמגן בפ.צ. קופנהגן.

קריירת מועדונים
---------------

אנקרסן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אסביירג. בקיץ 2010 עבר לויילה בולדקלאב מהליגה הדנית השנייה.

במרץ 2012 נמכר אנקרסן לרוזנבורג הנורווגית, אך לאחר 18 משחקים בלבד שב לאסביירג ל-4 שנים. בקיץ 2015 עבר אנקרסן לסאלצבורג האוסטרית.

בקיץ 2015 הצטרף אנקרסן לפ.צ. קופנהגן, תחילה בהשאלה ולאחר מכן בעסקת קבע. ב-2019 עבר לגנואה האיטלקית, אך לאחר עונה אחת שב לקופנהגן על חוזה עד 2024.

נבחרת לאומית
------------

ב-17 במאי 2013, זומן אנקרסן לראשונה לסגל נבחרת דנמרק לקראת משחק הידידות נגד גאורגיה, אך נותר על הספסל לכל אורך המשחק.

ב-14 באוגוסט 2013, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 3-2 לפולין, כשעלה כמחליף במחצית.

אנקרסן כבש את שערו הראשון במדים הלאומיים ב-11 בנובמבר 2016, בניצחון 4-1 על קזחסטן במוקדמות מונדיאל 2018.

במאי 2018, זומן לסגל המורחב של 35 שחקנים למונדיאל 2018, אך לא נכלל בסגל הסופי של 23 השחקנים.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  PETER ANKERSEN VENDER TILBAGE TIL FCK, fck
2. ↑  Denmark 4-1 Kazakhstan, bbc
געל (משמאל) וזבול פקידו של אבימלך.
**געל בן עבד**, דמות מקראית, שמו מופיע בספר שופטים, פרק ט', פסוק כ"ו. געל עמד בראש קבוצת מורדים, שהצטרפה אל בעלי שכם כאשר מרדו באבימלך בן גדעון והסיתם לפעול נגדו ולהפיל את שלטונו.
געל ואנשיו נחלו תבוסה. הם גורשו על ידי זבול, יד ימינו של אבימלך. בעקבות המרידה נאסר עליו ועל אנשיו להתגורר בעיר.

געל בן עבד ואחיו היו כנראה קבוצה של שכירי חרב, חיילי צבא פרטי שהשכיר את שירותיו למי שנזקק לשירותי לוחמים. בתקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל קמו קבוצות רבות של ח'בירו, שנודעו בשל כך שהם משכירים עצמם לכל דורש. רש"י טוען: "געל בן עבד - מאומה אחרת היה".

געל ואחיו (כוונת הכתוב לאנשיו) התיישבו בעיר שכם. בעת ישיבתם בעיר הם עסקו בבציר. געל טוען כי מוצא אבימלך מישראל ולכן לא מן הראוי שבעלי שכם יקבלו את שלטונו. הוא רומז בדבריו כי אבימלך לא התגורר בעיר ואימו ששכם מקום הולדתה והם המליכו אותו למלך עליהם, רק מינה פקיד, את זבול שישלוט עליהם. געל מציע כי שלטון העיר יוחזר למשפחת חמור אשר שלטו בעיר עוד בימי האבות ואבימלך הוא זה ששלט במקומם.

געל מקבל עזרה מבעלי שכם בדמות קבוצת אנשים המתגייסת לשירותיו. הוא מזמין את אבימלך לדו-קרב. לדעת שמריהו טלמון אין לדעת אם התבנית "וַיֹּאמֶר" המתייחסת לאמירתו של געל לאבימלך, היא מטבע לשון או אם געל שלח את אנשיו למסור את דבריו.

המלחמה בין געל לבין אבימלך וזבול פקידו, הסתיימה בכך שאבימלך הכה את בעלי שכם בקרב בשדה פתוח, במצור על העיר ואף בהשמדת אלה, שנמלטו אל "מגדל שכם" או "בית אל ברית".

מדרש שמו
--------

הכתוב אינו מוסר מידע על אביו של געל, עבד. ייתכן כי שם משפחתו מרמז כי מעמדו נמוך כשל מעמד העבדים או ששם משפחתו הוא השם תאופורי, עבדיאל. משה גרסיאל טוען כי מדובר בכינוי למעמדו, שהיה עבד לאדון. מדרש שם סמוי מעמיד את בן העבד, געל מול בן האמה, אבימלך: "מִי-אֲבִימֶלֶךְ וּמִי-שְׁכֶם כִּי **נַעַבְדֶנּוּ-**הֲלֹא בֶן-יְרֻבַּעַל, וּזְבֻל פְּקִידוֹ; **עִבְדוּ**, אֶת-אַנְשֵׁי חֲמוֹר אֲבִי שְׁכֶם, וּמַדּוּעַ, **נַעַבְדֶנּוּ** אֲנָחְנוּ." לדעת גרסיאל הכתוב רואה בשכם סמל לשיתוף פעולה ישראלי - כנעני. געל מציע שלא לעבוד את השניים אשר מסמלים נישואים ושיתוף בין העמים אליה הוא מתנגד. געל מבקש לבוא תחת עול חמור אבי שכם שמייצג לדידו כנעני טהור. פעמים מספר חוזרת המילה "עבד" וזאת כדי להדגיש את אי הסכמתו של געל לעבוד את אבימלך. הקריאה למרד המצוטטת מפי זבול פקידו של אבימלך אשר מפנה את דבריו לגעל :"וַיֹּאמֶר אֵלָיו זְבֻל, אַיֵּה אֵפוֹא פִיךָ אֲשֶׁר תֹּאמַר, מִי אֲבִימֶלֶךְ, כִּי **נַעַבְדֶנּוּ**: הֲלֹא זֶה הָעָם אֲשֶׁר **מָאַסְתָּה** בּוֹ, צֵא-נָא עַתָּה וְהִלָּחֶם בּוֹ". המילה 'נעבדנו' מקבילה לשם עבד והמילה "מאסתה" מקבילה לתחושת מיאוס וגועל, המשתמעים מדבריו של פקידו של אבימלך.

השם געל משמש מושא ללגלוג. מוצא השם, מתפרש מערבית דרומית ומשמעותו חיפושית. חוקר המקרא נות, מפרש את השם געל, כמג'עלן סוג של תמר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **געל בן עבד** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  שמריהו טלמון, **עולם התנ"ך: שופטים**, תל אביב, דודיזון עתי, 1996, עמ' 89.
2. ↑  שופטים, ט, מ"ט.
3. ↑  יאירה אמית, **מקרא לישראל: שופטים**, ירושלים, מאגנס, 1999, עמ' 175.
4. ↑  משה גרסיאל, **מדרשי שמות במקרא**, רמת גן, רביבים, 1987, עמ' 38.
5. ↑  שופטים, ט', ל"ח.
6. ↑  משה גרסיאל, **מדרשי שמות במקרא**, רמת גן, רביבים, 1987, עמ' 39-38.
7. ↑  זאב ויסמן, **סטירה פוליטית במקרא**, ירושלים, מוסד ביאליק, 1996, עמ' 27.
האנדרטה לחללי מלחמת העצמאות בכפר אחים (בראש הרשימה צבי ואפרים גובר)

**מרדכי גוּבֶּר** (1893 – ספטמבר 1978) היה איש ציבור ישראלי, ממייסדי כפר ביל"ו וכפר ורבורג וממייסדי מושבי העולים בחבל לכיש, ראש המועצה האזורית באר טוביה (1954-1950) וראש המועצה האזורית לכיש (1955–1968). בעלה של רבקה גובר; שכל את שני בניו במלחמת העצמאות.

ביוגרפיה
--------

גובר נולד ב-1893 בעיירה גרודק (הורודוק) שליד העיר ביאליסטוק, רוסיה (אזור ליטא), שאליה עבר אביו, צבי הירש גובר (שכּונה הרשל "רוז'ינויֶר"), לאחר שישב רוב ימיו בעיירת הולדתו רוז'ינוי. בשנת 1903 שלח אותו אביו ללמוד בישיבה ברוז'ינוי, ושם למד עד 1906 אצל ר' אברהם שקולניק ואצל ר' שבתי והתגורר אצל קרובי אביו. אחר כך למד בישיבת סלובודקה. היה למורה להוראת עברית ופעיל במחתרת הציונית. 

שימש כמורה במושבה נובו ויטבסק (זשאָלטע) שבאוקראינה, ושם הכיר את רבקה לבית בּוּמָגִין. השניים נישאו ב-1921.
בשל פעילותו הציונית נאסר פעמיים, מהן ב-1922.

בשנת 1925 קיבלו שני בני הזוג במפתיע רישיון יציאה מברית המועצות. הם עלו לארץ ישראל והצטרפו ל"חבורת הדרום" ברחובות, שם הכשירו עצמם לעלייה על הקרקע. בשנת 1934 יחד עם חבריהם היו בין מייסדי כפר ביל"ו וכפר ורבורג. 

במלחמת העצמאות שימש בנו הבכור, אפרים, כמפקד ב"הגנה", ונהרג בהתקפה על טירת שלום כשהוא בן עשרים. שלושה חודשים לאחר מכן נהרג בנו השני, צבי, בקרב על משלטי חוליקאת, כשהוא בן שבע עשרה; גופתו נמצאה כעבור כשנה יחד עם גופת חברו לנשק עמנואל טוכלר, והוא נקבר לצד אחיו בבית הקברות הצבאי בכפר ורבורג.

עם תום מלחמת העצמאות פנו בני הזוג גובר לסוכנות בבקשה להביא עולים חדשים להתיישבות בסביבת באר טוביה. בין השנים 1954-1950 כיהן גובר כראש המועצה האזורית באר טוביה. במסגרת תפקידו הוא עסק בקליטת העולים ואשתו ניהלה את בית הספר במעברת קסטינה. 

בשנת 1955 החלה הסוכנות היהודית בביצוע תוכנית התיישבות רבתי בחבל לכיש ומרדכי ורבקה גובר העמידו עצמם לרשות המפעל. הם עברו ללכיש והיו ממייסדי מושבי העולים בחבל. בין השנים 1955–1968 שימש גובר כראש המועצה האזורית לכיש. רבקה שימשה כמדריכת עולים, מורה במעברת קסטינה, מנהלת בית ספר ומתנדבת. הם הקדישו ל"קרן המגן" את משקם בכפר ורבורג.

בשנת 1962 שונה שמו של בית ספר קסטינה לבית ספר "האחים", לזכרם של שני בניו שנהרגו. בשנת 1967 עברו בני הזוג גובר לכפר אחים, שנקרא על שם בניהם.

נפטר בשנת 1978, ונקבר לצד בניו בבית הקברות בכפר ורבורג. שלוש שנים לאחר מכן שמה אשתו קץ לחייה [דרוש מקור], ונטמנה לצדו. השניים ציוו את משקם למדינה.

לקריאה נוספת
------------

* רבקה גובר, **מורשה להנחיל**, ירושלים: קריית ספר, תשל"ט. (אוטוביוגרפיה)

קישורים חיצוניים
----------------

* מאיר סוקולובסקי, 'משפחת גובר', בתוך: מאיר סוקולובסקי (ליקט וערך), **רוז'ינוי: ספר זיכרון לקהילת רוז’ינוי והסביבה**, תל אביב: ארגון יוצאי רוז’ינוי בישראל, תשי"ז, עמ' 195 (ספר יזכור לקהילת רוז'ינוי, בספריית העיר ניו יורק תמונה 199)
* ד. דיוקנאי, ראשים בישראל: רבקה גובר, או: שני הגביעים של אליהו הנביא, מעריב, 5 בספטמבר 1952 (טור 2)
* מרדכי גובר הובא למנוחות בכפר ורבורג, דבר, 11 בספטמבר 1978
* רות בונדי, סוף הנדודים, דבר, טורים 2–3, 15 בספטמבר 1978
* יוסף שפירא, מרדכי גובר – איש צדיק בדורותינו, דבר, 6 בנובמבר 1978

הערות שוליים
------------

1. ↑  לויה צבאית לצבי גובר ולעמנואל טורלר, דבר, 3 ביולי 1949.

| ראשי המועצה האזורית באר טוביה ‏  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| מרדכי גובר • אברהם הלפון • חנן חסיד • דרור שור • קובי אביבי |

 |
ראצ'י בתוספת אבקת סוכר
**רצוכי** (בפולנית: Racuchy) הוא מאכל מסורתי מהמטבח הפולני מאותה משפחת מאכלים כמו הקרפ ודומה לפנקייק האמריקאי או הסקוטי. ראצוכי עשוי מקמח, חלב, ביצים, סוכר וקורט מלח. ראצוכי עשוי עם שמרים או בגרסאות אחרות, אבקת אפייה או סודה לשתייה. ראצוכי מטגנים במחבת בשמן. בפולין אוכלים ראצוכי בדרך כלל לארוחת צהריים, או לארוחת ערב, אך גם כחטיף.

ניתן לאכול ראצוכי רגיל, לפזר סוכר, או אבקת סוכר. בגרסאות חלופיות ניתן להשתמש בשמנת או בשמנת חמוצה.

באזורים מסוימים מכינים ראצוכי מלוחים יותר ומוגשים עם מרק דגים או מרק פטריות במהלך ארוחת ערב חג המולד .

ראצוכי ממולא
------------

הגרסה הפופולרית ביותר של ראצוכי ממולאת בפרוסות תפוח ומוגשת עם סוכר. לפעמים, בגרסאות מודרניות יותר, ניתן להשתמש בפירות אחרים, למשל בננות. יש גם גרסה מתובלת מתוקה מלוחה של ראצוכי ממולא, במילוי תפוחי אדמה.

ראו גם
------

* רוחאנקי
* רשימת מנות ממולאות

הערות שוליים
------------

קישורים חיצוניים
----------------


1. ↑  "Apple pancakes (Racuchy)". *Best Polish Recipes*. אורכב מ-המקור ב-27 בינואר 2021. נבדק ב-9 ביולי 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**עַאִישֶׁה הַפְסָה סוּלְטַאן** (בטורקית עות'מאנית: **حفصه سلطان**; 1478 - מרץ 1534) הייתה אשתו של סלים הראשון והולידה סולטאן הראשונה של האימפריה העות'מאנית כאמו של סולימאן המפואר. במשך התקופה שבין המלכתו של בנה ב-1520 עד למותה ב-1534, היא הייתה אחת האישים המשפיעים ביותר באימפריה העות'מאנית.

מוצא
----

ההשקפה המסורתית היא שהאפסה סולטאן הייתה בתו של מנלי הראשון גיריי (1445–1515), החאן של הטטרים בקרים במשך רוב התקופה שבין 1466 ל-1515, הנשענת על עדויות סופרים מערביים של המאה השבע עשרה, תויכה לטובת מקורה כשפחה נוצרייה המבוסס על עדויות תיעודיות עות'מאניות. כמה היסטוריונים עדיין דוגלים בתפיסה המסורתית, כולל בריאן גלין ויליאמס. רשאט קסבה מזכיר את הנישואין בין סלים הראשון להאפסה סולטאן כ"נישואין האחרונים בין סולטאן עות'מאני לבין בת למשפחת מלוכה מוסלמית שכנה". עם זאת, אסין אטיל מציין כי בעוד שחלק מההיסטוריונים מצהירים שהיא בתו של גיריי, אחרים הזכירו כי הנסיכה הקרימאית בשם "עאישה" הייתה אחת מנשותיו של סלים הראשון וכי "האפסה" הייתה ממוצא עבדים. איליה זייצב טוען כי "עאישה (בתו של מנגלי-גיריי הראשון) התחתנה לראשונה עם שהזאדה מהמט, מושל קֵפֶה, וכי מאוחר יותר התחתנה עם אחיו סלים הראשון; כתוצאה מכך, נישואיה לשושלת העות'מאנית היו אחד משני המקרים הבולטים בין הנישואים לעות'מאניים (השני היה הנישואין של בתו של סלים הראשון לסעדת-גיריי)". אלן פישר, לסלי פירס ופרידון אמסן רואים כולם את האפסה ממוצא עבדים ולא כבתו של חאן קרים.

חייה
----

לאחר שהתגוררה בעיר מניסה שבמערב טורקיה עם בנה סולימאן, שניהל את האזור שמסביב בין השנים 1513 ל-1520 (העיירה תפקדה כאחד מהמעונות המסורתיים של נסיכי הכתר העות'מאניים (שהזאדה) כחניכה לשלטון העתידי), האפסה סולטאן יזמה את "פסטיבל מסיר" של מניסה, מסורת מקומית שנמשכת עד היום. היה לה גם מתחם גדול שנבנה בעיר המורכב ממסגד המכונה "מסגד הסולטאן", בית ספר יסודי, מכללה והוספיס.

היא הייתה גם האישה הקיסרית הראשונה שהחזיקה בתואר "סולטאן" לאחר שם שמה, והחליפה את התואר "האטון". שימוש זה שיקף את התפיסה העות'מאנית של כוח ריבוני כ"פררוגטיבה משפחתית". כתוצאה מכך, התואר ולידה האטון (התואר לאם החיה של הסולטאן העות'מאני המכהן עד למאה ה-16) הפך לולידה סולטאן, מה שהפך את האפסה לולידה סולטאן הראשונה. העידן שלה סימן את מעמדה המשתנה של אמו של הסולטאן ואת חלקה המוגבר בשלטון.

פטירה
-----

האפסה סולטאן נפטרה במרץ 1534 ונקברה ליד בעלה במאוזוליאום על שמו באיסטנבול.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הפסה סולטאן** בוויקישיתוף   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**
* התוכן בקישור, באתר Biyografya.
המונח "טאמאן" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו טאמאן (פירושונים).

חצי האי **טאמאן** נמצא ברוסיה ומפריד בין ים אזוב מצפון ובין הים השחור מדרום. ממערב לחצי האי טאמאן נמצא מצר קרץ', המפריד בינו ובין חצי האי קרים ומחבר בין הים השחור ובין ים אזוב.

גאוגרפיה
--------

חצי האי טאמאן שוכן בדרום-מערב רוסיה, מבחינה אדמיניסטרטיבית הוא שייך לנפת טמריוק במחוז קרסנודאר. 

מפת אזור חצי האי טאמאן
באלף הראשון לפני הספירה ישבו באי בני שבט הסינדי (Sindi), שהיו ממוצא סקיתי. הם קברו את מתיהם בקורגנים, לעתים ביחד עם סוסיהם.
בתקופה העתיקה התיישבו בחצי האי טאמאן יוונים שהקימו את המושבות פאנאגוריה(אנ') וחרמאנוסה(אנ'). בתקופה הקלאסית של ההיסטוריה היוונית חצי האי טאמאן היה חלק מבוספורוס הקימרית. בין המתיישבים במקום היו סרמטים, יוונים ויהודים. במאה הרביעית נפל האזור לידי ההונים ומאוחר יותר הייתה פאנאגוריה בירת בולגריה הישנה. 

לאחר כיבוש המקום על ידי הממלכה הכוזרית היה חצי האי לחלק מהמדינה הכוזרית היהודית. הכוזרים בנו את המצודה טמוטאראכאן שכונתה על ידי הערבים בשם **סאמקרץ' היהודית**, שם שרימז על זהות תושביה. 

משנת 980 שלטה במקום רוס של קייב והנסיכות הרוסית של טמוטאראכאן ומשנת 1100 עבר השלטון לידי הקיפצ'קים. במקום שלטו גם המונגולים ובתקופת מסעי הצלב, בשנת 1239, הפך לחלק מהטריטוריה של רפובליקת ג'נובה.

החל משנת 1419 נוהל המקום על ידי משפחה יהודית מג'נובה, כשמייסד השושלת היה שמעון גיזולפי, שבא מג'נובה והתחתן עם הנסיכה המקומית ביחחנים. ב-1483 נכלל חצי האי טאמאן בחאנות קרים ומ-1783 באימפריה העות'מאנית. ב-1791, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית, עבר חצי-האי לשליטת האימפריה הרוסית. בשנת 1792, בהוראתה של הקיסרית יקטרינה הגדולה התיישבו באזור קוזאקים אוקראינים.

בשנת 2019 החלה תנועה בגשר קרים שמקשר את האזור עם חצי האי קרים שהחל משנת 2014 עבר לשליטה רוסית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חצי האי טאמאן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007566135105171
* GND: 4324530-4
* LCCN: sh98003031
* VIAF: 235190622
* WorldCat (עם VIAF): 235190622

 |
טליה ישראלי, אור שחור, 2019, ציור קיר, גלריה מאיה, תל אביבטליה ישראלי, אור שחור, 2019, ציור קיר, גלריה מאיה, תל אביב
**גלריה מאיה** נוסדה ב-2018 במתחם קריית המלאכה בדרום תל אביב על-ידי האמנים מיכאל קובנר ואבנר לוינסון, יחד עם דן טראוב, לשעבר סמנכ"ל משאבים בבנק אוצר החייל.

הגלריה היא מלכ"ר, וקיבלה הכרה של משרד התרבות והספורט ועיריית תל אביב.

גלריה מאיה מסייעת לאמנים בתחילת דרכם ומעניקה מקום להצגת עבודותיהם והוצאת קטלוגים. נכון ל-2023 יצאו בהוצאת הגלריה 25 קטלוגים לאמנים. הגלריה מקדמת אמנים מהפריפריה, מציגה אמנים מדורות שונים ומקיימת אירועי תרבות. את הגלריה מפעיל צוות של מתנדבים ועובדים.

ב-2020 השיקה הגלריה קמפיין לגיוס מימון המונים להמשך פעילותה. כ-100 אמנים הציעו למכירה כ־400 עבודות, בהם יאיר גרבוז, ציבי גבע, גלעד כהנא, מיכל נאמן, זויה צ׳רקסקי, וכן אמנים צעירים ופחות מוכרים. 50% מההכנסות של מכירת היצירות הועברו לאמנים והיתר למימון קיום הגלריה.

אמנים שהציגו בגלריה
-------------------

בין האמנים שהציגו בגלריה מהקמתה עד 2023 נמנים שי יחזקאלי שני וייס, מרב סודאי, מריה סאלח מחאמיד, צבי מאירוביץ', רותם מנור, דנה אריאל, נועה טראוב, דניאל אוקסנברג, אריאל ברלצקי, שרה בנינגה, זוהדי קאדרי, שאדי טואפרה, טליה ישראלי, טל ירושלמי, אביטל כנעני ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

גלריה מאיה ברשת פייסבוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  גלריה מאיה, באתר Maya Gallery TLV (באנגלית)
2. ↑  חגית פלג רותם, גלריה מאיה: כ־400 יצירות במכירה השנתית, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2021-08-23
3. ↑  יובל סער, אבנר לוינסון: לוותר על צורה טהורה לטובת הדימוי האנושי, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2020-10-22
תאי הטילים על סיפון ה-USS *San Jacinto*
**מערכת שיגור אנכי** (באנגלית: **Vertical launching system** או בקיצור **VLS**) היא מערכת מתקדמת לשיגור טילים מכלי שיט. כל מערכת שיגור אנכי מכילה מספר תאים, המסוגלים להכיל טיל אחד או יותר המוכן לשיגור. בדרך כלל, כל תא יכול להכיל טיל מסוג אחר וכך לאפשר לכלי השיט גמישות בטעינת כלי הנשק המתאים ביותר למשימה. כמו כן, טילים חדשים המפותחים, מותאמים בדרך כלל למערכת הקיימת המותקנת, ובכך מתאפשר לכלי השיט להשתמש בטילים חדשים מבלי להשקיע בהתאמות מיוחדות. כאשר ניתנת פקודת הירי, הטיל משוגר כלפי מעלה, הרחק מכלי השיט ורק אז פונה ליעדו.

טעינת המערכת בטיל טומהוק
בנוסף לכוח אש גדול יותר, המערכת עמידה יותר בפני נזק ואמינה יותר ממערכות קודמות כדוגמת משגר טילים MK13 ומשגר תיבה משוריינת, כמו כן למערכת שטח חתך מכ"ם נמוך. צי ארצות הברית מסתמך באופן בלעדי על מערכת שיגור אנכי במשחתות טילים מונחים וסיירות.

המערכת הנפוצה ביותר בעולם היא מערכת שיגור אנכי סימן 41 אשר פותחה על ידי צי ארצות הברית. יותר מ-11,000 תאי מערכת סימן 41 נמסרו או בתהליכי הזמנה, לשימוש ב-186 ספינות, ב-11 חילות ים ברחבי העולם.

הדגם המתקדם יותר (סימן 57) נמצא בשימוש במשחתות מסדרת זומוואלט. מערכת מותקנת בצוללת גרעינית של צי ארצות הברית, מאפשר מגוון גדול יותר של כלי נשק בהשוואה לשימוש בצינור טורפדו בלבד.

שיגור חם ושיגור קר
------------------

שיגור חם של טיל טומהוק
מערכת שיגור אנכי תומכת בשיגור חם, תהליך בו הטיל מוצת כבר בתא, או בשיגור קר, תהליך בו הטיל נפלט מהתא על ידי גז, שאינו חלק מהטיל עצמו ורק אז מוצת. שיגור קר הוא קר יחסית לשיגור חם בו נעשה שימוש במנוע הטיל לצורך הפליטה. מערכת לשיגור חם לא דורשת מנגנון פליטה, אך כן חייבת לעמוד בטמפרטורות גבוהות על מנת שלא יוצתו הטילים בתאים הסמוכים לטיל המשוגר.

שימוש במערכת לפי מדינות
-----------------------

* אוסטרליה
* איטליה
* אינדונזיה
* ארצות הברית
* בלגיה
* בריטניה
* גרמניה
* דנמרק
* דרום אפריקה
* הודו
* הולנד
* טורקיה
* יוון
* יפן
* ישראל (סער 5 - 2 × 32 תאים לטילי ברק)
* נורווגיה
* ניו זילנד
* סין
* סינגפור
* ספרד
* פורטוגל
* צ'ילה
* צרפת
* קוריאה הדרומית
* קנדה
* רוסיה
* תאילנד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מערכת שיגור אנכי** בוויקישיתוף
**בית הכנסת "קהל שלום"** (ביוונית: **Συναγωγή Καχάλ Σαλόμ**) ברודוס הוא בית הכנסת הוותיק ביותר ביוון. בבית הכנסת ובחדרים הסמוכים נמצא המוזיאון היהודי של רודוס.

היסטוריה
--------

 ערך מורחב – **יהדות רודוס**  

לקהילה היהודית ברודוס היסטוריה מפוארת ועתיקה. במשך 500 השנים האחרונות הושפעו יהודי רודוס מתרבות מגורשי ספרד שחלק גדול מהם הפליגו לאורך הים התיכון ומצאו מקלט באי רודוס ובערים אחרות כמו סלוניקי ביוון או איסטנבול ואיזמיר שבטורקיה. בתחילת המאה העשרים עזבו יהודים רבים את רודוס, בחיפושיהם אחר פרנסה טובה יותר, או מפחד הכרזת החוקים האנטישמיים. בשנת 1930 מנתה הקהילה היהודית כ-4,000 איש.

בשנת 1944 נכבש האי רודוס על ידי הגרמנים, וב-23 ביולי בשנה זו נאסרו כל יהודי רודוס (1,673 במספר) והוגלו למחנות השמדה באושוויץ ורק 151 נפשות שרדו.

בית הכנסת קהל שלום נבנה בשנת 1577 בשם "קהל קדוש לשלום" והוא התקיים לצד חמישה בתי כנסת נוספים שפעלו בשכונה היהודית לה ג'ודריה עד מלחמת העולם השנייה.

כיום יש בבית הכנסת ובחדרים הסמוכים את המוזיאון היהודי של רודוס המשרת תיירים רבים המבקרים באי וכן תושבים לשעבר ובני משפחותיהם החוזרים ומבקרים בו. בית הכנסת משמש לתפילות רק בראש השנה ויום כיפור. חלקו הדרומי של בית הכנסת מאכלס מוזיאון המתאר את יהודי העיר רודוס, תרבותם ואורח חייהם לפני השואה, ומציג פריטים רבים ותמונות אותנטיות.

מבנה
----

פנים בית הכנסת "קהל שלום" מעוצב בהתאם למסורת הספרדית, כאשר תיבת התפילה ממוקמת במרכז ופונה דרום-מזרחה לכיוון ירושלים. הרצפה מקושטת באבני מוזאיקה שחורות ולבנות בהתאם למוטיב המיוחד לעיר העתיקה של רודוס. חריגה העובדה, שבקיר המזרחי מוצבים שני היכלים, בשני צידי הדלת.

ישנו יציע נפרד (עזרת נשים) אשר נבנה ב-1930. לפני כן, נהגו הנשים לשבת בחדרים סמוכים לקיר הדרומי של בית הכנסת, דרכו השקיפו הנשים לתיבת התפילה דרך חלונות מסורגים ומקושטים. בין החדרים, קיים גם חדרון ששימש כמקווה.

בחצר המזרחית של בית הכנסת, במקום בו הייתה פעם מזרקה, אשר שימשה את הכוהנים לפני הברכות, קבוע לוח קיר בו חרוט תאריך 5338, חודש כסליו (כנראה מזמן בניית בית הכנסת בשנת 1577). חצר נוספת בצד המערבי של בית הכנסת מוביל לספרית הישיבה, אך זו נהרסה בהפצצות מלחמת העולם השנייה בשנת 1944.

בצדה הימני, לפני הכניסה לבית הכנסת, ניצב לוח זיכרון גדול ובו רשומים כל שמות המשפחות היהודיות מרודוס קורבנות השואה.

גלריה
-----

* דלת הכניסה לבית הכנסתדלת הכניסה לבית הכנסת
* 
* בית הכנסת - מבט מהכניסה המזרחיתבית הכנסת - מבט מהכניסה המזרחית
* פנים בית הכנסת מעזרת נשיםפנים בית הכנסת מעזרת נשים
* פנים בית הכנסתפנים בית הכנסת
* לוח למשפחות הקהילה שנרצחו בשואהלוח למשפחות הקהילה שנרצחו בשואה

מבט פנורמי על בית הכנסת

מבט פנורמי על בית הכנסת

ראו גם
------

* יהודי רודוס
* יהדות יוון
* יהדות רודוס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת קהל שלום** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט של בית הכנסת
* אתר האינטרנט של הקהילה היהודית ברודוס
* מאמר על יהודי רודוס ובית הכנסת קהל שלום, מאת נעמי שיינרמן, The Jewish Virtual Library
* מיכאל יעקובסון, סיבוב בבית הכנסת היחיד ששרד ברודוס, באתר 'חלון אחורי', 28 ביוני 2017
* אריאל בולשטיין, יהדות רודוס, היסטוריה, באתר ישראל היום, 29 בספטמבר 2018

| אתרים בעיר רודוס |
| --- |
| עיר ימי הבניים | ארמון ראשי המסדר של אבירי רודוס • בית החולים של האבירים • רחוב האבירים ברודוס |  |
| יהדות רודוס | בית הקברות היהודי ברודוס • המוזיאון היהודי של רודוס • לה ג'ודריה • בית הכנסת קהל שלום |
| מוזיאונים | המוזיאון הארכאולוגי של רודוס |
הרב **אריה לייב בקשט** (תרע"ח – י"ד בטבת תשס"ד) היה ראש ישיבת "עטרת מרדכי" בדטרויט שבארצות הברית והעמיד אלפי תלמידים. 

נולד בדולטיש בליטא לרב יעקב יהושע שנספה בשואה. למד בישיבת מיר במיר ואחר כך בגלותה בווילנה ובשאנגחאי בזמן מלחמת העולם השנייה. היה מקורב לראש הישיבה הרב אליעזר יהודה פינקל. המשגיח בשנתו הראשונה בישיבה היה הרב ירוחם לייבוביץ. בווילנה בזמן מלחמת העולם השנייה גלו אליה מישיבות שונות ובהן מישיבת מיר וגם מכנסת בית יצחק שבראשות הרב ברוך דב לייבוביץ שגם ממנו שמעו תלמידי מיר שיעורים, וכן שמעו שיעורים מפי הגרי"ז מבריסק.

בתש"ו נשא לאישה את בת הרב מרדכי רוגוב, ראב"ד טייני בליטא ומחבר "עטרת מרדכי" שלמד בישיבות מיר ווולוז'ין.

לאחר השואה הגיע לארצות הברית ובה כיהן כראש ישיבת "עטרת מרדכי" בדטרויט במשך כ-55 שנים. בין תלמידיו הרבים, תלמידי חכמים גדולים.

נפטר בדטרויט, ונקבר בירושלים. 

משיחותיו המוסריות שהשפיע בהן רבות על תלמידיו, ערכו תלמידים את הספר "קול אריה".

חיבוריו
-------

* **קול אריה** - שיחות מוסריות על פרשיות השבוע ששוכתבו על ידי תלמידים. יצאו לאור שני כרכים על חומש בראשית ועל החומשים שמות וויקרא, דטרויט, תשס"ג (2002) ותשס"ה (2005).

קישורים חיצוניים
----------------

* הגאון ר' ארי' לייב באַקשט זצ"ל, דאס יידישע ווארט, גיליון 382, אדר תשס"ד, עמ' 12.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו כאן על פטירתו.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300442505171
* LCCN: no2002110833
* VIAF: 268764446
* WorldCat (עם VIAF): 268764446

 |