recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אלפונסו הראשון, מלך אסטוריאס**, כונה **הקתולי** (בספרדית: **el Católico**; בערך 693–757) היה המלך השלישי של ממלכת אסטוריאס, שמלך משנת 739 ועד מותו ב-757. במהלך שלטונו הרחיב את התחום הנוצרי של אסטוריאס, וכבש מחדש את גליסיה ולאון.

אלפונסו ירש את גיסו פאבילה, ובנו, פרואלה הראשון, ירש אותו. גם בנו הבלתי חוקי של אלפונסו, מאורגטוס, הפך למלך, ובתו אדוסינדה הייתה בת זוג למלך סילו מאסטוריאס. השושלת שהחלה על ידי אלפונסו הייתה ידועה באל-אנדלוס בת זמננו בתור **שושלת אסטור-לאונה**.

ביוגרפיה
--------

כבנו של הדוכס פדרו מקנטבריה, אלפונסו החזיק באדמות רבות באזור זה. מסופר שהוא נישא לארמסינדה, בתו של פלגיוס, שייסד את אסטוריאס לאחר קרב קובאדונגה שבו סיים את הכיבוש המורי של האזור. הוא ירש את בנו של פלגיוס, גיסו, פאבילה, על כס המלוכה לאחר מותו בטרם עת של האחרון.

 אלפונסו הראשון מאסטוריאס, במיניאטורה מתוך *הגנאלוגיה הפורטוגלית (Genealogia dos Reis de Portugal)* (1530-1534).
האם פלגיוס או פאבילה נחשבו אי פעם למלכים בימי חייהם הדבר נתון לוויכוח, אבל אלפונסו בהחלט היה כזה. הוא החל במלחמה שנמשכה עד מותו נגד המורים. ב-740 הוא כבש את גליסיה וב-754 את לאון. הוא הרחיק עד לה ריוחה. עם זאת, האוכלוסיות העירוניות המעטות של אזורי גבול אלה ברחו למחוזותיו הצפוניים, והותירו חיץ מדולדל בין המדינות הנוצריות והמוסלמיות.

הוא הקים את מה שנקרא מדבר הדורו, אזור ריק בין נהר דורו להרי אסטוריאס. אלפונסו התכוון ליצור אזור שבו כל צבא פולש יתקשה לשרוד. מלבד ההיבטים הצבאיים, ההשפעות הדמוגרפיות והתרבותיות של מדיניות זו על ההיסטוריה המאוחרת של אסטוריאס, ספרד ופורטוגל הן גדולות. חלפו יותר ממאה שנים עד שהאזור אוכלס מחדש (אירוע המכונה ה-*Repoblación*).

הסופרים הערבים מדברים על מלכי צפון מערב איבריה כצאצאי אלפונסו. לאלפונסו מיוחסת הקמת מקדש גבירתנו של קובאדונגה, לזכר ניצחונו של חותנו בקרב קובאדונגה. הוא והמלכה שלו קבורים שם. על המצבה שלהם כתוב: 

"כאן שוכן המלך הקתולי והקדוש דון אלפונסו הראשון ואשתו דוניה ארמסינדה, אחותו של דון פאבילה אותו הוא ירש. המלך הזה זכה בניצחונות רבים נגד המורים. הוא מת בקנגאס בשנת 757."

משפחתו
------

לאלפונסו היו ארבעה ילדים. שלושה היו דרך נישואיו עם ארמסינדה, ואחד, מאורגטוס, נולד לשפחה מוסלמית, סיסלדה.

* פרואלה הראשון, מלך אסטוריאס (722–768): ירש את אלפונסו כמלך (757–768).
* וימוראנו: נרצח בשנת 765 על ידי פרואלה.
* אדוסינדה: בת זוגו של המלך סילו מאסטוריאס (שלט בשנים 774–783)
* מאורגטוס מאסטוריאס: ירש את סילו כמלך (שלט בשנים 783–789).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלפונסו הראשון, מלך אסטוריאס** בוויקישיתוף
* אלפונסו הראשון, מלך אסטוריאס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Francisco Valle Poo (2000). *El solar de un Viejo Reino (Cangas de Onís-Covadonga-Picos de Europa)*. Ediciones Nobel S.A. ISBN 84-8459-004-6.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1521265
* GND: 1050402766
* ISNI: 0000 0000 4793 8902
* LCCN: n2002027672
* VIAF: 6750590
* WorldCat: lccn-n2002027672

 |
**ג'רון מיימון** (באנגלית: **Jeronne Maymon**; נולד ב-6 במרץ 1991) הוא כדורסלן אמריקאי. גובהו 2.03 מטר והוא משחק בעמדת הפורוורד.

קריירה
------

מיימון נולד במדיסון, בירת מדינת ויסקונסין שבארצות הברית. הוא החל לשחק כדורסל בנבחרת בית הספר שלו, וב-2009 נבחר ל"מר הכדורסל של ויסקונסין" (אנ'), תואר שמוענק מדי שנה לשחקן הכדורסל הטוב ביותר בליגת התיכונים של ויסקונסין. בין 2010 ל-2014 שיחק במדי טנסי ואלנטירס, קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת טנסי. בעונת 2011/2012 נבחר לשחקן המשתפר באזור הדרום-מזרחי של ליגת ה-NCAA, ולחמישייה השנייה של האזור. בתחילת עונת 2012/2013 סבל מפציעה שבלמה את התקדמותו. במהלך העונות בהן שיחק בטנסי רשם נתוני ריבאונד התקפה גבוהים, של 2.87 בממוצע למשחק, שדירגו אותו במקום השני בין שחקני האוניברסיטה בכל הזמנים.

עם סיום לימודיו, ב-2014, ניסה ללא הצלחה להיבחר בדראפט ה-NBA. לאחר מכן חתם על חוזה לעונה אחת במדי הפועל תל אביב בליגת העל בכדורסל. הוא שוחרר ממנה לפני תום העונה, בשל פציעה בברכו שמנעה ממנו לשחק. ג'רון מיימון לא נקלט באף קבוצה ופרש מכדורסל בשנת 2015.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'רון מיימון** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Sports-Reference
* פרופיל, באתר eurobasket
* ג'רון מיימון באתר הפועל תל אביב
* ג'רון מיימון באתר אוניברסיטת טנסי
* נתונים מאתר הליגה
**האחים ראובני** היא חברת תקליטים והפקות בניהולו של מאיר ראובני איתו עבדו אחיו אשר, דני ודרורי ראובני. החברה התמחתה במוזיקה מזרחית. האחים ראובני היו בין הראשונים שהניעו את המוזיקה המזרחית, החלו בקלטות פיראטיות והמשיכו באולפנים אמרגנות והופעות, בשיאם היו חברת ההפקות הבולטת במוזיקה המזרחית - ים תיכונית. הם הקליטו כשבע מאות אלבומים, פרצו אצלם לראשונה גדולי הזמרים בסוגה זו, ביניהם דקלון, אייל גולן, נתי לוי, חיים משה, שימי תבורי, ציון גולן, מרגלית צנעני, אהובה עוזרי, עופר לוי, זהר ארגוב וג'קי מקייטן.

חברת ההפקות זכתה בפרס אקו"ם לשנת 2022 עבור תרומתם לזמר העברי ולתרבות הישראלית.

היסטוריה
--------

האחים ראובני היו עשרה אחים ואחיות ממשפחה שורשית ממוצא פרסי וספרדי שהתגוררה בשכונת התקווה, ברשות המשפחה הייתה חנות לממכר מוצרי חשמל ובחנות זו הם שכפלו קלטות ומכרו לחברים ולמכרים שהזדמנו לחנות. בחתונה של אחד האחים שהייתה ב-1973 בשוך הקרבות של מלחמת יום כיפור, אחד מבני המשפחה נהרג במלחמה ובשל כך החתונה נערכה בביתם ועל החלק המוזיקלי הופקדו דקלון (יוסי לוי), והגיטריסט בן-מוש (משה בן משה), הם הקליטו את המופע והוציאו אותו בקלטת שזכתה להצלחה גדולה וזה היווה את הבסיס ללהקת צלילי הכרם מהלהקות החשובות ביותר במוזיקה המזרחית.

בשיאם הזמרים המובילים במוזיקה המזרחית היו חתומים בחברת ההפקות של האחים ראובני, הם הפיקו אלבומים שלהם, ולחלקם גם שימשו אמרגנים הבולט בהם הוא זהר ארגוב, שאשר ראובני שימש כאמרגנו והפיק עבורו סיבוב הופעות מצליח, לאחר שזכה בפסטיבל הזמר המזרחי עם השיר "הפרח בגני".

בשנת 1988 הייתה "האחים ראובני" בין חברות התקליטים הראשונות בישראל שהפיקו אלבומים כתקליטורים, ועד קיץ 1989 הפיקו כבר 25 אלבומים ואוספים כתקליטורים.

עם השנים חוו האחים ראובני מספר קשיים כלכליים במעבר בין תקליטים לקלטות ומקלטות לדיסקים ומדיסקים למוזיקה הנצרכת בעיקר באמצעים וירטואליים, וגם כתוצאה משריפה שפרצה במשרדים שלהם ופעילותם דעכה. בנוסף התמודדו עם זיפניים שמכרו הקלטות פיראטיות של האמנים שלהם.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של האחים ראובני (הקישור אינו פעיל, 8 בספטמבר 2023)
* האחים ראובני, ברשת החברתית פייסבוק
* דב ניצן, מסעותי עם חיים משה, כותרת ראשית, 15 באוגוסט 1984
* אייל לוי, "כל הזמרים בוגדניים": האיש שגילה את זוהר ארגוב מתכנן קאמבק, באתר nrg‏, 2 במרץ 2013
* יעקב בר-און, ‏המפיק מאיר ראובני: "מצאתי בפח של 'קול ישראל' את כל התקליטים שלי", באתר מעריב אונליין, 11 בדצמבר 2018
* מידע על האחים ראובני בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  עידו קינן, האחים ראובני מגלים את האינטרנט, באתר של "רשת 13", 7 באפריל 2002 (במקור, מאתר "nana10")
2. ↑  שירה נאות, יהודית רביץ וזאב נחמה זכו בפרס אקו"ם למפעל חיים, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2022
3. ↑  דב ניצן, מסעותי עם חיים משה, כותרת ראשית, 15 באוגוסט 1984
4. ↑  בן שלו, הלהיט ששינה את המוסיקה הישראלית, באתר הארץ, 25 באפריל 2012
5. ↑  גיורא פרבר, חלוץ מזרחי - האחים ראובני פונים לשוק הקומפקט-דיסק, חדשות, 9 ביוני 1988
6. ↑  גל אוחובסקי, חלוקת התחמושת - הדיסקים של האחים ראובני, ועוד היד נטויה, חדשות, 4 במאי 1989
7. ↑  אלי דנון, זיוף קלטות של זמרים ישראליים הפך לתעשייה עניפה, מעריב, 10 ביולי 1984
**מודלי גאוס-מרקוב**, הנקראים על שם קרל פרידריך גאוס ואנדריי מרקוב, הם מודלים סטוכסטיים הכוללים בתוכם גם **מודלים גאוסיים** וגם **מודלי מרקוב**. 
כל **מודל גאוס-מרקוב** {\displaystyle X(t)} הוא בעל התכונות הבאות:

1. אם {\displaystyle h(t)} פונקציה סקלרית לא מתאפסת ב-t, אז {\displaystyle Z(t)=h(t)\cdot X(t)} גם מודל גאוס-מרקוב.
2. אם {\displaystyle f(t)} פונקציה סקלרית לא יורדת ב-t, אז {\displaystyle \mathbb {Z} (t)=X(f(t))} גם מודל גאוס-מרקוב.
3. קיימות פונקציה סקלרית לא מתאפסת {\displaystyle h(t)} ופונקציה סקלרית לא יורדת {\displaystyle f(t)} כך ש-: {\displaystyle X(t)=W(f(t))} ו- {\displaystyle W(t)} הוא **מודל וינר**.

תכונה 3 גורסת כי מודל גאוס-מרקוב ניתן להרכבה על ידי מודלי וינר סטנדרטיים (SWP) קטנים יותר.

מאפיינים
--------

מודל גאוס-מרקוב בעל שונות {\displaystyle {\textbf {E}}(X^{2}(t))=\sigma ^{2}} וקבוע זמן {\displaystyle \beta ^{-1}} הוא בעל התכונות הבאות:

{\displaystyle {\textbf {R}}\_{x}(\tau )=\sigma ^{2}e^{-\beta |\tau |}.\,}.

צפיפות ספקטרלית:

{\displaystyle {\textbf {S}}\_{x}(j\omega )={\frac {2\sigma ^{2}\beta }{\omega ^{2}+\beta ^{2}}}.\,}

הנוסחאות מלעמלה מניבות את הפירוק הספקטרלי:

{\displaystyle {\textbf {S}}\_{x}(s)={\frac {2\sigma ^{2}\beta }{-s^{2}+\beta ^{2}}}={\frac {{\sqrt {2\beta }}\,\sigma }{(s+\beta )}}\cdot {\frac {{\sqrt {2\beta }}\,\sigma }{(-s+\beta )}}.}.
**קז'ימייז'ה ויילקה** (בפולנית: **Kazimierza Wielka**) היא עיירה במחוז קז'ימייז'ה שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, על גדת נהר נידז'יצה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

תולדות היישוב
-------------

העיירה מוזכרת לראשונה בתחילת המאה ה-14 כמרכז כנסייתי. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום ממלכת הבסבורג, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.

הקמת בית חרושת לסוכר בעיירה באמצע המאה ה-19 וחיבורה לרשת מסילות הברזל האיץ את התפתחותה הכלכלית.

יהודי קז'ימייז'ה ויילקה
-----------------------

בשנת 1921 נמנו בעיירה 293 יהודים, כעשירית מתושביה, ובין מלחמות העולם פעלו ביישוב בית מדרש ובית ספר יהודי, והתקיימה במקום פעילות ציונית. במהלך שנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם.

לאחר כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, נקבעה העיירה כמרכז שלטון לכפרי סביבתה, ויהודיה מגיל 14 עד 60 גויסו לעבודות כפייה, וחויבו בענידת טלאי צהוב. מעת לעת ערכו אנשי גסטאפו שהגיעו ממייחוב הסמוכה מעשי שוד ורצח בקרב יהודי העיירה, כאשר ביום אחד בלבד בשנת 1940 רצחו ביישוב 25 יהודים. בשנת 1941 הגיעו ליישוב יהודים חסרי כל שגורשו משלזיה, והקהילה המקומית התגייסה לעזרתם.

ב-6 בנובמבר 1942 פשטו כוחות גרמניים על העיירה, וציוו על יהודיה להתכנס במקום ריכוז, אך רובם העדיפו להישאר במקומות מסתור. במהלך חיפושים אחר מסתתרים, רצחו הגרמנים 22 יהודים שגילו בבונקר. כעבור יומיים, הכריזו הגרמנים כי יהודים שיסגירו עצמם ממקומות המסתור יישלחו לעבודה. כ-210 יהודים שהתפתו להבטחות הגרמנים, והסגירו עצמם, נרצחו מיד בידי הגרמנים ביער הסמוך. ב-22 בדצמבר 1942 רצחו הגרמנים 27 יהודים נוספים מהעיירה שהסתתרו בכפר הסמוך בוז'נקה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קז'ימייז'ה ויילקה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קז'ימייז'ה ויילקה
* קז'ימייז'ה ויילקה באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "קז'ימייז'ה ויילקה", באתר השטעטל הווירטואלי
* "קז'ימייז'ה ויילקה", באתר JewishGen (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007489688905171
* GND: 4767366-7
* LCCN: n2005041946
* VIAF: 150305955
* WorldCat (עם VIAF): 150305955

 |
**קרמן דה פטגונס** (בספרדית: **Carmen de Patagones**) היא עיר בפרובינציית בואנוס איירס בארגנטינה. העיר ממוקמת על הגדה הצפונית של נהר ריו נגרו, מול העיר ויידמה, בירת פרובינציית ריו נגרו, במרחק של 937 ק"מ מהבירה בואנוס איירס.

היסטוריה
--------

העיר, ביחד עם העיר ויידמה, היא ההתיישבות העתיקה ביותר בפטגוניה, והיא הוקמה ב-22 באפריל 1779 על ידי פרנסיסקו דה ויידמה, מגלה ארצות שהוביל משלחת ספרדית ליישוב חופי פטגוניה, תחת השם נואסטרה סניורה דל קרמן (מילולית: גבירתנו של קרמן). תחילה היו הערים עיר אחת, ונקראו יחדיו קרמן דה פטגונס. תחילה נבנה מבצר בצדו הדרומי של הנהר (בוויידמה של ימינו), אך הוא נהרס תוך מספר שנים. לאחר מכן נבנה מבצר חדש בצדו הצפוני של הנהר (בקרמן דה פטגונס של ימינו), אשר החזיק מעמד זמן רב בהרבה והוא עדיין עומד כיום. העיירה גדלה, ולבסוף אנשים החלו לחזור ולהתיישב בצדו הדרומי של נהר. בשלב מסוים העיר החליטה להתפצל כשנהר ריו נגרו מהווה את הגבול ביניהן.

לאחר מהפכת מאי ב-1810 (שהתחילה את מלחמת העצמאות של ארגנטינה), שימש המבצר ככלא למלוכנים שהתנגדו לתנועה לקבלת עצמאות.

במהלך מלחמת ארגנטינה–ברזיל (1825–1828), העיר הפכה לבסיס הצי הארגנטינאי, לאחר שהנמל המרכזי של ארגנטינה, בשפך נהר ריו דה לה פלטה, נחסם על ידי ספינות ברזילאיות. הכוחות הברזילאים ניסו לכבוש את העיר ב-7 במרץ 1827, אך נתקלו בהתנגדות חמושה ונאלצו לסגת. בעיר מתקיים פסטיבל המנציח את התאריך הזה.

בסוף שנות ה-80, תחת שלטון הנשיא ראול אלפונסין, הייתה תוכנית להעברת בירת ארגנטינה למחוז פדרלי חדש שיוקם בשטח הערים ויידמה וקרמן דה פטגונס. התוכנית אושרה בקונגרס, אך נגנזה בסופו של דבר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרמן דה פטגונס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562871405171
* LCCN: n89631513
* VIAF: 124461145
* WorldCat (עם VIAF): 124461145

 |
**אוסטרוז'ץ** (באוקראינית: **Острожець**; בפולנית: **Ostrożec**) היא עיירה במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, בין לוצק ודובנו, בה שכנה עד השואה קהילה יהודית.

תולדות היישוב
-------------

בראשית המאה ה-16 הייתה אוסטרוז'ץ כפר בשליטת הנסיך פיוטר מיכיילוביץ'. מעמד עירוני ניתן ליישוב בשנת 1528 על ידי זיגמונט הראשון, מלך פולין, אשר העניק לה זכויות מגדבורג, בהן הותר ללאומים שונים להתיישב בה.

במלחמת העולם הראשונה נגרמו לעיירה נזקים, ולאחריה, ניתן לעיירה מעמד של מועצה מקומית.

יהודי אוסטרוז'ץ
---------------

יהודים התיישבו בעיירה עם היווסדה, אך הקהילה בעיירה נותרה קטנה, וכפופה לקהילת לוצק. בישיבת מחוז ווהלין בשנת 1700 הוטל על העיירה מס גולגולת קטן יחסית, המתאים לקהילות קטנות. לקראת סוף המאה ה-19 גדל מספר היהודים בעיירה, והיה בה בית כנסת. משנת 1870 כיהן ברבנות הקהילה הרב בנימין פירר. עיקר פרנסת היהודים בעיירה היה על המסחר הזעיר והמלאכה.

עד מלחמת העולם השנייה פעלו בעיירה שלושה בתי כנסת, מתוכם אחד של חסידות אליק ואחד של חסידות טריסק. כמו כן, היו בעיירה פעילים ציוניים.

### בשואה

ביום 26 ביוני 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים. באותה עת חיו בעיירה 632 יהודים, למעלה משליש מסך תושביה. על יהודי העיירה הוטלו עבודות כפייה, והם נצטוו לשאת סרט עם מגן דוד על זרועם, שהוחלף בספטמבר בטלאי צהוב.

באוגוסט 1941 ריכזו הגרמנים 40 גברים יהודים למטרת עבודה לכאורה, והללו נרצחו. בספטמבר אותה השנה נרצחו באותה השיטה כ-100 גברים יהודים נוספים.

באפריל 1942 הוקם בעיירה גטו, אליו הובאו גם יהודים מכפרי הסביבה, וכן מן העיירה טרוביץ. בתחומו הצטופפו כ-1,700 איש בתנאי מגורים קשים. ביום 9 באוקטובר 1942 הובלו יהודי הגטו לכיוון העיירה מרוויץ, ונרצחו שם ליד בורות שהוכנו מראש. רבים מיהודי העיירה ניסו להימלט מהאקציה, אך רובם נתפסו ונרצחו על ידי הגרמנים, ובהם רב הקהילה.

העיירה שוחררה ביום 12 בפברואר 1944. מיהודי העיירה ניצלו בין 20 ל-30 איש, כמחציתם - ביערות ובמקומות מסתור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוסטרוז'ץ** בוויקישיתוף
* אוסטרוז'ץ במרכז מורשת יהדות פולין
* אוסטרוז'ץ (Ostrożec), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין (אנ'), אוסטרוז'ץ, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1440–1442), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
**מדנג** (**Madang**) היא עיירה בפפואה גינאה החדשה, בירת מחוז מדנג. העיירה הוקמה על ידי השלטונות הגרמנים במאה ה-19 ונקראה אז פרידריך-וילהלמשאפן (Friedrich-Wilhelmshafen). אוכלוסיית העיירה מנתה 36,000 תושבים בשנת 2011. בעיירה פועלת אוניברסיטה שבה לומדים סטודנטים מקומיים וממדינות אחרות. במחוז מדנג מדוברות 173 לשונות, כמה מהן שונות לחלוטין זו מזו.

היסטוריה
--------

הביולוג הרוסי ניקולאי מיקלוהו מלקלאי (Николай Николаевич Миклухо-Маклай) היה ככל הנראה האירופאי הראשון שהגיע לאזור בשנת 1871. הוא שהה באזור 15 חודשים והיו לו יחסים טובים עם התושבים המקומיים עד שעזב עקב מחלת המלריה.

ב-1884 הגיעו לאזור נציגיה של חברת גינאה החדשה הגרמנית (Deutsche Neuguinea-Kompagnie) וניסו להקים בסיס לפעילותם בכמה אתרים, כולל במיקומה הנוכחי של מדנג, אך הם הוכו שוב ושוב במלריה. בסופו של דבר הם התמקמו ברבאול.

ב-1942, במלחמת העולם השנייה, כבשו היפנים את מדנג ללא קרב. בספטמבר 1943 ניסו כוחות צבא אוסטרליה לשחרר את מדנג ואת סביבתה בקרב רכס פיניסטר ונכשלו. העיירה שוחררה לבסוף ב-24 באפריל 1944. במהלך הקרב העיירה נהרסה כמעט לגמרי ונבנתה מחדש לאחר מכן.

ארגונים חוץ-ממשלתיים
--------------------

מדנג מהווה בסיס לפעילותם של ארגונים חוץ-ממשלתיים רבים שפועלים בפפואה גינאה החדשה. בין הארגונים הללו ניתן למנות את קוסו אינטרנשיונל (Cuso International), שירות המתנדבים מעבר לים, (Voluntary Service Overseas), ארגון הצילו את הילדים (Save the Children), הקרן העולמית לשימור חיות הבר וארגונים נוספים.

כלכלה
-----

התעשייה והחקלאות במדנג מתפתחים בהתמדה, בעיקר לייצוא. הגידולים העיקריים הם קוקוס, הל, קקאו וקופרה.

אקלים
-----

האקלים במדנג הוא טרופי. הטמפרטורה היומית הממוצעת היא כ-30 מעלות צלזיוס, והטמפרטורה הלילית הממוצעת היא 23 מעלות צלזיוס. משקעים יורדים בכל השנה.

| **אקלים במדנג** |
| --- |
| חודש | ינואר | פברואר | מרץ | אפריל | מאי | יוני | יולי | אוגוסט | ספטמבר | אוקטובר | נובמבר | דצמבר |
| טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°) | 30 | 30 | 30 | 30 | 30 | 30 | 29 | 29 | 30 | 30 | 30 | 30 |
| טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°) | 23 | 23 | 23 | 23 | 23 | 23 | 23 | 23 | 23 | 23 | 23 | 23 |
| משקעים ממוצעים (מ"מ) | 338 | 292 | 345 | 442 | 376 | 200 | 170 | 130 | 145 | 287 | 409 | 394 |

גלריה
-----

* המגדלור של מדנגהמגדלור של מדנג
* שדה התעופה של מדנגשדה התעופה של מדנג
* הלגונה של מדנגהלגונה של מדנג
* שרידי מטוס יפני ממלחמת העולם השנייהשרידי מטוס יפני ממלחמת העולם השנייה
* בית חולים שדה של הצי האמריקני במדנגבית חולים שדה של הצי האמריקני במדנג
* וטרינר של צבא הודו מסייע לתושבים מקומייםוטרינר של צבא הודו מסייע לתושבים מקומיים
* מפקד משלחת הסיוע של צבא ארצות הברית - אוגוסט 2007מפקד משלחת הסיוע של צבא ארצות הברית - אוגוסט 2007
* שגריר ארצות הברית בפפואה גינאה החדשה בביקור במדנגשגריר ארצות הברית בפפואה גינאה החדשה בביקור במדנג

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מדנג** בוויקישיתוף
* מדנג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Papua New Guinea: Provinces, Cities & Urban Localities - Statistics - www.citypopulation.de

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007560247405171
* GND: 4114898-8
* VIAF: 249007595
* WorldCat (עם VIAF): 249007595

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק באי בקריביים. אם התכוונתם לשושלת יהודית שוודית, ראו משפחת בונייר.

בונייר וקליין בונייר - מבט מהחלל, מרץ 1996
**בונייר** (בהולנדית: **Bonaire**) הוא אי בים הקריבי. האי הוא רשות מוניציפלית של הולנד כחלק מממלכת ארצות השפלה בטריטוריה מעבר לים הידועה גם כהולנד הקריבית. עד שנת 2010 היווה חלק מהאנטילים ההולנדים. שם האי נהגה בהולנדית "בונֶר" ובספרדית "בונאַיירֶה", ואילו בשפת פפיאמנטו הוא נקרא Boneiru (בוֹנֵיירוּ).

היסטוריה
--------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.

גאוגרפיה
--------

ארובה (Aruba), בונייר (Bonaire) וקוראסאו (Curaçao) מהווים יחד קבוצת איים הנקראים, על פי שמותיהם המקומיים, "איי ABC".

שטח האי 288 קמ"ר ומתגוררים בו 10,791 תושבים נכון ל-2001. צפיפות האוכלוסין הממוצעת היא 37 תושבים לקמ"ר.

האי קליין בונייר נמצא במרכז חצי הסהר של האי בונייר. שטחו 6 קמ"ר והוא אינו מיושב.

השפה הרשמית באיים היא הולנדית אולם באיים מדברים גם אנגלית, ספרדית ופפיאמנטו.

באי בונייר נמצא שדה התעופה הבינלאומי פלמינגו.

הערים היחידות באי הן קְרָלֶנדֵייק ורינקון.

כלכלה
-----

המחצב העיקרי של בונייר הוא מלח, ומחצב זה מיוצא מהאי בעיקר לארצות הברית כ-400 שנה. האי יושב כבר בסוף המאה ה-15 במטרה לכרות את מרבצי המלח שבו, ומתיישבים הולנדים הביאו עבדים רבים לעבוד בבריכות המלח באי.
המחצית הדרומית של האי מכוסה בבריכות להפקת מלח.

תיירות
------

בונייר ידועה באתרי הצלילה הרבים בה, והיא נחשבת לאחד מאתרי הצלילה הטובים בים הקריבי ובעולם כולו. סביב האי שוניות אלמוגים רבות הנגישות מכל חופי האי, וכל החופים הוכרזו כשמירת טבע בשל מספר שוניות האלמוגים והמגוון הרב של בעלי חיים ימיים סביבה.

האי בונייר ידוע גם באוכלוסיית ציפורי הפלמינגו בה ובשמורת חמורי הבר באי.

בונייר היא אחת מאתרי הצלילה הידועים בעולם.

גלריה
-----

* שוניות האלמוגיםשוניות האלמוגים
* שוניות האלמוגיםשוניות האלמוגים

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימסע מדריך למטייל בוויקימסע: **בונייר** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **בונייר** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בונייר
* בונייר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* אתר רשמי של ממשלת האנטילים ההולנדיים
* משרד התיירות של האי
* סיור וירטואלי באי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007561790705171
* GND: 4007633-7
* LCCN: n79059943
* MusicBrainz: 48b6011b-bfe4-49c6-b215-a6a15b9af756
* NARA: 10046306
* VIAF: 131335868
* WorldCat: lccn-n79059943

 |
**מרונדרה** (באנגלית ובשונה: **Marondera**; נודעה בעבר בשם **מרנדלסי**, באנגלית: **Marandellas**) היא בירת מחוז משונלנד המזרחית (Mashonaland East) בזימבבואה. העיר שוכנת במזרח זימבבואה, כ-72 ק"מ מבירת המדינה הארארה איתה היא קשובה בכביש A3 שעבוד דרך ברומלי.

היסטוריה
--------

באזור היה קיים יישוב בו התגורר ראש השבט המקומי. לאחר התקוממות נגד הבריטים בשנת 1896, היישוב עבר מספר קילומטרים מזרחה ובשנת 1943 קיבל הכרה כעיר. בתקופת מלחמת הבורים במקום הוקם בסיס צבאי להתארגנות כוחות בריטניה לפני העברתם לחזית הלחימה. במהלך מלחמת העולם השנייה בעיר התיישבו פליטים מפולין.

רוב אוכלוסיית העיר היא מקומית, אך קיימת קהילה משמעותית של יוצאי אירופה.

העיר ידוע במוסדות ההשכלה, לרבות מכונים להשכלה גבוהה.

העיר מהווה מכרז תעסוקה לתושבי האזור ומתקיים בו שוק מקומי מרכזי. בנוסף לכך קיימת תעשייה של עיבור תוצרת חקלאית.

גאוגרפיה
--------

העיר שוכנת באזור אקלים ימי עם טמפרטורת ממוצעת בינואר של 26 מעלות וביוני כ-16 מעלות. רוב הגשמים יורדים במהלך הקיץ.

קישורים חיצוניים
----------------

* מרונדרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007473855505171
* BnF: cb11970783r (data)
* GND: 1043054480
* LCCN: no2004095740
* MusicBrainz: bb9688b2-3bef-4301-a215-2869664fc488
* SUDOC: 027726835
* VIAF: 132880624
* WorldCat (עם VIAF): 132880624

 |
**גוסטינין** (בפולנית: **Gostynin**; ביידיש: **גאסטינין**) היא עיר בפרובינציית מזוביה שבפולין.

תולדות היישוב
-------------

היישוב נזכר לראשונה במאה ה-13, ובמקום בו הוא שוכן התקיים יישוב מבוצר סלאבי מהמאה ה-6. בשנת 1382 הוענקו ליישוב זכויות עיר.

באמצע המאה ה-17 הוחרבה העיר בידי גייסות השוודים. משנת 1795 ועד 1807 נכללה העיר בשטחי פרוסיה, ואז עברה לשטחי פולין הקונגרסאית.

יהודי גוסטינין
--------------

תיעוד ליישוב יהודי בגוסטינין קיים מהמאה ה-15, ובשנת 1710 הוקם בעיר בית כנסת מעץ. בין השנים 1823-1862 הוגבלו מגורי היהודים בעיר לרובע אחד. בתקופה זו פעל בעיר רבי יחיאל מאיר מגוסטינין.

במהלך מרד ינואר בשנת 1863 סייעו מספר מיהודי העיר למורדים הפולנים. במהלך הכיבוש הרוסי בזמן מלחמת העולם הראשונה האשימו הרוסים את יהודי העיר בריגול, ואסרו את בכירי הקהילה במקום, ובהם הרב. בתקופה זו הגיעו לגוסטינין פליטים יהודים מעיירות הסביבה. במהלך הכיבוש הגרמני של העיר במלחמה, הוטלו על היהודים בה מיסים כבדים, רכושם הוחרם, וחלקם נשלחו למחנות עבודה בפנים גרמניה.

עם תום המלחמה, בשנת 1918, התעללו ביהודי העיר חיילי הצבא הכחול. לאחר המלחמה פחת מספר היהודים בעיר בשל הגירה, והקהילה השתקמה בעזרת ארגוני סעד מקומיים ובסיוע הג'וינט.

בין מלחמות העולם התגברה הפעילות הציונית בעיר, והתקיים בה קיבוץ הכשרה. כמו כן, פעלו בעיר אגודת ישראל והבונד, והתקיימו בה מוסדות תרבות יהודיים. הרב האחרון של הקהילה היה יצחק מאיר בורנשטיין, מפעילי המזרחי (נספה בשואה).

### בשואה

גרמנים מוציאים להורג תושבים מהעיר בשנת 1941
אנדרטה לזכר יהודי גוסטינין שנספו בשואה, בבית העלמין הדרום
בתחילת ספטמבר 1939 נכבשה גוסטינין בידי הגרמנים. ביום כיפור ת"ש נכלאו יהודי העיר בכנסייה המקומית, והוחזקה בה כשלושה ימים. לאחר מכן, הועלה באש בית הכנסת בעיר, והיהודים צוו לפרק את בית המדרש בה. בהמשך הוטלו על יהודי העיר גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה, חובת נשיאת טלאי צהוב, איסור הליכה על מדרכות, וחובת מסירת דברי ערך ותשלום סכומי כופר. בנובמבר 1939 הוצאו להורג בעיר ארבעה מנכבדי הקהילה.

בסוף שנת 1940 רוכזו יהודי העיר בגטו פתוח, אליו הועברו יהודים רבים מהסביבה, ואשר מספר יושביו הגיע לכ-2,250 איש. בתקופה זו כל יהודי מגיל 10 חויב בביצוע עבודות כפייה. בקיץ 1941 הוקף הגטו בגדר תיל, ונסגר. ממועד זה החלו חטיפות של יהודים מהגטו למחנות עבודה, עד שנותרו בגטו בעיקר זקנים, ילדים ונשים.

באפריל 1942 חוסל הגטו בגוסטינין, ורוב יושביו הועברו למחנה ההשמדה חלמנו. לאחר מכן, הרסו הגרמנים את בית העלמין היהודי בעיר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גוסטינין** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של גוסטינין (בפולנית)
* ספר יזכור לקהילת גוסטינין, בספריית העיר ניו יורק
* גוסטינין באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* גוסטינין (Gostynin), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* "גוסטינין", באתר JewishGen (באנגלית)
* "גוסטינין", באתר השטעטל הווירטואלי
* אנה ז'ולקובסקה, גוסטינין, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק A, עמ' 54–55), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
* גוסטינין (פולין), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007540479505171
* GND: 4790794-0
* LCCN: nr93041618
* MusicBrainz: 2f532231-05b7-418c-ba57-ec971d826ca0
* NKC: ge1132102
* VIAF: 151714839
* WorldCat (עם VIAF): 151714839

 |
**אלקורקון** (בספרדית: **Alcorcón**) היא עיר בספרד הממוקמת בקהילת מדריד. נכון לשנת 2016, התגוררו בעיר 167,354 תושבים.

העיר שוכנת בגובה של 711 מטרים מעל פני הים, כשהנקודה הגבוהה ביותר היא אל ונטורו דל קאנו, בגובה של 741 מטרים, הממוקמת בצפון העיר.

היסטוריה
--------

אזור העיר מיושב ככל הנראה עוד מימי הפרהיסטוריה. מעט ידוע על אלקורקון לפני הרקונקיסטה. ההתייחסות הכתובה הראשונה לאלקורקון היא במסמך בית משפט מיום 28 ביולי 1208, במסגרת הסכסוך הטריטוריאלי בין מועצות העיר מדריד וסגוביה שהתקיימו בימי הביניים. אלקורקון שימרה מבנה עירוני האופייני ליישוב כפרי קטן עד שנות השישים. המרכז מוקף בהתפתחויות מודרניות, מכיוון שאלקורקון צמחה במהירות מאז אותו עשור.

אתרים
-----

להלן מספר אתרים בעלי ערכים היסטוריים, אמנותיים או תרבותיים:

* טירות סן חוסה דה ולדרס
* כנסיית סנטה מריה לה בלנקה
* מוזיאון לאמנות זכוכית

ספורט
-----

משחק בין אלקורקון ללגאנס באצטדיון העירוני סנטו דומינגו.
בעיר יש את קבוצת הכדורגל אלקורקון שמשחקת בליגה השנייה, וגם את Trival Valderas שמשחקת ב-סגונדה דיויסיון RFEF. באלקורקון יש גם קבוצת כדורגל אמריקאית בשם Alcorcón Smilodons.

שירותי רפואה
------------

באלקורקון יש שני בתי חולים: בית החולים Fundación de Alcorcón, שהוא בבעלות המדינה אך מנוהל באופן פרטי, ובית החולים Sur Madrid, שהוא בבעלות פרטית. קמפוס אלקורקון של אוניברסידאד ריי חואן קרלוס (URJC) מעביר קורסים שקשורים לבריאות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלקורקון** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של אלקורקון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007537718505171
* LCCN: n94065968
* MusicBrainz: ccc49f0e-92b0-44db-8cc4-d454b80b5fc3
* VIAF: 135024756
* WorldCat: lccn-n94065968

 |
**ויסקיטקי** (בפולנית: **Wiskitki**; ביידיש: **וויסקיט**) הוא כפר במחוז ז'יררדוב שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

תולדות היישוב
-------------

האזכור הראשון של הכפר הוא משנת 1221, ובשנת 1595 העניק לו המלך זיגמונט השלישי ואזה זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו בשנת 1870.

יהודי ויסקיטקי
--------------

שרידי בית הקברות היהודי בוויסקיטקי.
מהמאה ה-18 התקיימה בוויסקיטקי קהילה יהודית מאורגנת. בין השנים 1826 ו-1862 הוטלו מגבלות על אזורי המגורים של היהודים ביישוב. לאחר מלחמת העולם הראשונה פרעו ביהודי היישוב חיילי הצבא הכחול.

בין מלחמות העולם הועסקו רבים מיהודי הכפר בתעשיית הטקסטיל המקומית, ופעלו במקום חוגים ציוניים, אגודת ישראל והבונד. כמו כן, פעלו ביישוב בתי ספר מרשת רשת יבנה ומרשת בית יעקב. בשנים אלה נמנו ביישוב 951 יהודים, למעלה משליש מתושביו.

ב-8 בספטמבר 1939 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד להתעלל ביהודיו, תוך החזקתם יום שלם ללא מזון ושתייה, ועריכת שוד בבתיהם ובחנויותיהם. בהמשך, מונה בכפר יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים לעבודות כפייה, ולהעביר לידיהם סחורות. כמו כן, נצטוו יהודי היישוב לענוד טלאי צהוב.

עד ינואר 1941 הגיעו לכפר פליטים יהודים רבים מיישובי הסביבה. ב-2 בפברואר 1941 גורשו כ-2,000 היהודים שהתגוררו בכפר לגטו ורשה, וגורלם היה כגורל יתר יהודי המקום. מיהודי היישוב שרדו את השואה בודדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויסקיטקי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ויסקיטקי
* ויסקיטקי באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "ויסקיטקי", באתר השטעטל הווירטואלי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007513328505171
* GND: 4517579-2
* VIAF: 242285355
* WorldCat (עם VIAF): 242285355

 |
**וישליצה** (בפולנית: **Wiślica**; ביידיש: **ווייסליץ**) הוא כפר במחוז בוסקו שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, על גדת נהר נידה (Nida), בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

ראשיתו של היישוב באלף הראשון לספירה. במהלך המאה ה-14 נבנה בכפר מבצר, והוא הוקף בחומה, בידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין.

בעת פלישת האימפריה השוודית לפולין באמצע המאה ה-17 נפגע היישוב קשות. בחלוקת פולין נכלל הכפר בשטח אוסטריה, ובשנת 1815 נכלל בשטח פולין הקונגרסאית.

יהודי וישליצה
-------------

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא משנת 1514. בשנת 1566 הוגבלו מגורי היהודים ביישוב לפרבר אחד מחוץ לחומותיו. באמצע המאה ה-17 נרצחו כ-50 משפחות יהודיות בכפר בידי חייליו של המצביא הפולני סטפן צ'רנייצקי. בין השנים 1823 ו-1862 אסרו הרוסים על ישיבת יהודים נוספים בכפר. באמצע המאה ה-19 שופץ בית הכנסת בכפר.

בשנת 1912 הופצה נגד יהודי הכפר עלילת דם, לפיה הם מתכוונים להכין מצות לפסח מדמם של נוצרים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, נמלטו מהיישוב רבים מיהודיו, ועם הגעת החיילים הפולנים למקום, חייבו את יהודיו בתשלום סכומי כסף גדולים. לאחר המלחמה הוחמר מצבם הכלכלי של יהודי היישוב, ורבים מהם היגרו ממנו. בשנת 1921 מנו היהודים 63% מאוכלוסיית הכפר.

בין מלחמות העולם התגברה בכפר הפעילות הציונית, ופעלו בו תנועות נוער ציוניות רבות, וכן קיבוץ הכשרה. בשנים אלה נמנו בכפר 1,437 יהודים.

### בשואה

ב-8 בספטמבר 1939 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו העלו את בית הכנסת ביישוב באש, והטילו על יהודיו גזירות שונות, ובהן חיוב בתשלומי כופר, חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה קשות.

בשנת 1940 הגיע מספר יהודי היישוב לכ-2,200, לאחר שהגיעו למקום פליטים יהודים ממקומות שונים. במאי 1941 רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו, בו התקיימו תנאי צפיפות קשים, תוך התפשטות מגיפות. בגטו הוחרם רכוש היהודים, והגברים היהודים בו אולצו לגלח את זקניהם.

ב-3 באוקטובר 1942 פשטו על הגטו שוטרים גרמנים ופולנים, וכינסו את יושביו. כ-2,200 יהודי המקום גורשו בעגלות לפינצ'וב, וממנה לינדז'יוב, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וישליצה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של וישליצה
* ספר יזכור לקהילת וישליצה, בספריית העיר ניו יורק
* וישליצה באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* וישליצה (Wiślica), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* "וישליצה", באתר השטעטל הווירטואלי
* סמואל פישמן ואלכסנדר קרוגלוב (רו'), וישליצה, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק A, עמ' 340–342), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007540093605171
* BnF: cb15104081t (data)
* GND: 4342575-6
* LCCN: nr93005131
* NKC: ge358900
* SUDOC: 172540976
* VIAF: 141163584
* WorldCat: lccn-nr93005131

 |
**גאפור גולאם** (10 במאי 1903 – 10 ביולי 1966) היה משורר, סופר ומתרגם ספרותי אוזבקי. גולאם נחשב לאחד מהסופרים האוזבקים המשפיעים ביותר של המאה ה-20. הוא נודע כאחד ממייסדי השירה האוזבקית המודרנית, יחד עם חאמזה חאקמזודה ניוזי. גאפור גולאם קיבל את פרס סטלין היוקרתי בשנת 1946 והפך ל"משורר הלאומי של הרפובליקה הסובייטית האוזבקית" בשנת 1963. בשנת 1970 הוענק לו פרס לנין.

שירו "הנני יהודי"
-----------------

בשנות מלחמת העולם השנייה כיוון את שירתו לתמוך במאבק הסובייטי בנאציזם ובפשיזם. שירו הנודע **פואמה | הַמִּקְדָּשׁ! קוּם מִטַּחַב** שכונתה גם "הנני יהודי (תשובה להיטלר)" חובר ברוח זאת.
הדובר בשיר קורא לעצמו יהודי מתוך תחושת הזדהות עם העם היהודי ועם תרבותו העתיקה מתוך השוואה לתרבות הגזענית של גרמניה הנאצית.
השיר תורגם לעברית על ידי אמנון גינזאי. קראית ההזדהות הנועזת של השיר הובילה להשפעתו העצומה של השיר ולכך שעורר הדים רבים, הן בקרב יהודים והן בקרב לא יהודים.

ילדותו ויצירתו
--------------

גאפור גולאם נולד למשפחה ענייה ב-10 במאי 1903 בטשקנט. אביו, גולם מירזה אוריף, ידע רוסית, אהב לקרוא שירים ויכול היה לכתוב בעצמו שירה. הוא נפטר כשגאפור גולאם היה רק בן תשע.

הוא זכור בעיקר בזכות סיפוריו *שום בולה* ( *הילד השובב* ) (שהותאם לסרט ב-1977) *ויודגור*. ג'עפור ג'ולום ידוע גם בתרגום יצירותיהם של סופרים זרים רבים ומשפיעים, כמו אלכסנדר פושקין, ולדימיר מיאקובסקי וויליאם שייקספיר. הוא תרגם *את לה מריה דה פיגארו* של פייר בומרשה, *את אותלו* של וויליאם שייקספיר *וגוליסטאן* מסעדי שירזי לאוזבקית.

הנצחה בישראל
------------

עיריית קריית גת בעידוד ישראלים יוצאי אוזבקיסטן הנציחה את שמו בכיכר בעיר. באוגוסט 2023, בנוכחות שגרירת אוזבקיסטן בישראל ונציגת אגודת הסופרות והסופרים העברים בישראל, התקיים אירוע לזכרו בכיכר גאפור גולאם שבו הוקרא שירו המפורסם והונחו זרים לזכרו.

לקריאה נוספת
------------

* הפואמה | הַמִּקְדָּשׁ! קוּם מִטַּחַב - בהארץ ספרים
* אודותיו בארכיון יד יערי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גאפור גולאם** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007306660205171
* GND: 118956590
* ISNI: 0000 0001 0802 5251
* LCCN: n84209785
* LNB: 000184791
* NKC: jx20050621003
* NTA: 073631752
* SUDOC: 235105066
* Trove: 1194274
* VIAF: 84327245
* WorldCat: lccn-n84209785

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"גאפור גולאם"**.
**דניס יוקי מקאבו מאסינה** (בסוואזי: **Dennis Yuki Mcebo Masina**; נולד ב-29 במאי 1982) הוא כדורגלן עבר אסוואטיני ששיחק בעמדת הקשר.

קריירה
------

מאסינה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל מאנזיני וונדררס עמה זכה באליפות בעונת 1998/1999. בגיל 18 הצטרף לבוש באקס מליגת העל של דרום אפריקה במדיה שיחק שנתיים.

ביולי 2002 יצא למבחנים בפיינורד ההולנדית, בסיומן לא חתם במועדון. זמן קצר לאחר מכן, חתם בסופרספורט יונייטד. לאחר עונה אחת במועדון, נבחן בטוטנהאם הוטספר האנגלית אך לבסוף חתם בפיינורד.

אולם כעבור זמן קצר שוחרר מהמועדון וחתם באאנדרכט אאלסט הבלגית במדיה כבש 5 שערים ב-23 משחקים. בסיום העונה ירדה אאנדרכט לליגה השלישית ומאסינה חתם במכלן במדיה שיחק עונה אחת בסיומה חזר לסופרספורט יונייטד הדרום אפריקאית. היה שותף לשני האליפויות של המועדון בעונות 2007/2008 ו-2008/2009.

בהמשך הקריירה שיחק באורלנדו פירטס, מפומלנגה בלאק אייסס ומבומבלה יונייטד.

ב-5 בספטמבר 1999 מאסינה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סוואזילנד בניצחון 1-3 נגד מוזמביק, בה גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת. מאסינה רשם 42 הופעות בנבחרת וכבש שני שערים.

תארים
-----

מאנזיני וונדררס
* ליגת העל של אסוואטיני: 1998/1999

סופרספורט יונייטד
* ליגת העל של דרום אפריקה: 2007/2008, 2008/2009

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר National Football Teams

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"דניס מאסינה"**.
**זיוה שמרת (שולקיס) (נולדה ב-1937)**  היא דוגמנית עבר ישראלית. נבחרה לסגנית שנייה, בתחרות מיס עולם 1959.

ביוגרפיה
--------

שמרת נולדה וגדלה בקריית חיים, בתחרות מלכת היופי 1959 הייתה לסגנית שנייה, בתחרות מיס עולם באותה שנה נבחרה לסגנית שנייה. במסגרת ההכנות לתחרות בלונדון לקחה חלק באירוע למען מכון וינגייט שנערך במועדון ספורט לאומי בלונדון העיר בה נערכה בתחרות.

לאחר מכן נהייתה לדוגמנית מובילה ובין התצוגות שהופיעה בהן נמנות תצוגת שמלות כלה של מעצבים מובילים בתל אביב, תצוגת אופנה ישראלית ביריד ניו יורק, תצוגה של חברת אקרילן, ושל בית האופנה "גליה מודל" ותצוגה של הקונגרס הבינלאומי לפרוונים שנערכה בתל אביב,

ב-1972 לקחה חלק במשלחת ישראלית לארצות הברית במסגרת שבוע ישראל,

הערות שוליים
------------

1. ↑  ברוריה אבידן-בריר ודליה בן-ארי, "לאשה", ואת הבגדים תביאו מהבית, באתר ynet, 31 בינואר 2001
2. ↑  אשה אחת בין 250 גברים מעריב, 20/11/1959
3. ↑  תצוגת אופנה ראשונה של שמלות הופה,מתוצרת פיון מדי" בתל אביב חרות, 31/03/1965
4. ↑  תצוגת אופנה בניו יורק מעריב, 16/06/1961
5. ↑  הצגת בכורה' של וילונות "אקרילן", חרות, 26/02/1964
6. ↑  הקונגרס הבינלאומי של הפרוונים בתל אביב דבר, 18/03/1968
7. ↑  סוף המסע מעריב, 02/01/1972

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009302890205171

 |
**דז'יאלושיצה** (בפולנית: **Działoszyce**; ביידיש: **זאלעשיץ**) היא עיירה במחוז פינצ'וב שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

דזיאלושיץ' נזכרת לראשונה בשנת 1220, ובשנת 1409 העניק לה מלך פולין ולדיסלב השני יגיילו זכויות עיר. תחילה השתייכה העיירה למשפחת אוסטרוגסקי, ולאורך השנים שימשה כנקודת מעבר בנתיב המסחר של קרקוב.

יהודי דז'יאלושיצה
-----------------

 ערך מורחב – **קהילת יהודי דזיאלושיץ**  

שרידי בית הכנסת המקומי
נראה שיהודים התיישבו בדז'יאלושיצה מאז שהוענקו לה זכויות עיר. מאמצע המאה ה-18 נעשו היהודים לרוב בעיירה, והפכו את היישוב למרכז מסחר ומלאכה לכפרי הסביבה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 5,618 יהודים, מתוך 6,755 תושבים.

לאחר כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, מונה בה יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים כוח אדם לעבודות כפייה, שבוצעו גם במחנות עבודה.

משנת 1941 הורע מצבם של יהודי העיירה, ונאסר עליהם לצאת מהעיירה לקניית מזון. במקרה אחד הוצאו להורג 6 יהודים שעברו על האיסור, ובמקרה נוסף 4 יהודים. בחורף 1942 נצטוו יהודי העיירה למסור לגרמנים את דברי הפרווה שלהם, ובאביב 1942 צוו יהודי העיירה לשלם לגרמנים סכום כופר גבוה.

ב-2 בספטמבר 1942 כותרה העיירה בידי אנשי ס"ס ושוטרים פולנים, ויהודיה נצטוו להתכנס בכיכר השוק המקומית. בשלב זה מאות מיהודי העיירה הצליחו להימלט ממנה ליערות הסביבה. בכיכר השוק נערכה ביהודים סלקציה, כאשר כ-1,200 עד 2,000 יהודים, בעיקר מבוגרים וילדים, נרצחו בבורות ירי שהוכנו בבית העלמין היהודי המקומי. יתר יהודי העיירה, בנוסף לפליטים יהודים רבים שהגיעו והובאו אליה, כ-15,000 איש, הועברו לעיירה מייחוב, שם הוחזקו בשדה פתוח שעות רבות ללא מזון ושתייה, ונערכה בהם סלקציה יחד עם יהודים נוספים מהסביבה שהובאו למקום. כ-2,000 צעירים, ובהם 800 מתושבי דז'יאלושיצה, הועברו למחנות עבודה באזור קרקוב, והיתר שולחו באמצעות קרונות משא למחנה ההשמדה בלז'ץ.

מעט היהודים שהושארו בדז'יאלושיצה לאחר האקציה, לצד מאות מהיהודים הנמלטים ששבו אליה, הועסקו בידי הגרמנים באיסוף ובמיון הרכוש היהודי הנותר בעיירה, ובאוקטובר 1942 גורשו כולם למחנות עבודה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דז'יאלושיצה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דז'יאלושיצה
* ספר יזכור לקהילת דז'יאלושיצה, בספריית העיר ניו יורק
* "דז'יאלושיצה", באתר JewishGen (באנגלית)
* סמואל פישמן ומרטין דין (אנ'), דז'יאלושיצה, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק A, עמ' 503–505), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
* דז'יאלושיצה באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "דז'יאלושיצה", באתר השטעטל הווירטואלי
* גרשון הורוביץ, מדוע אבי, אסיר מספר 161213 מאושוויץ, לא חזר לעיירתו דזיאלושיץ, באתר הארץ, 9 באפריל 2018
* דזילושיץ (פולין), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007540338505171
* GND: 7706711-3
* LCCN: nr94006541
* VIAF: 147023685
* WorldCat (עם VIAF): 147023685

 |
**מירוסלאבייץ** (בפולנית: **Mirosławiec**. נקרא: [mʲirɔˈswavʲɛt͡s]; בגרמנית: **Märkisch Friedland**, מרקיש-פרידלנד; בקשובית: **Frédlądk**), היא עיר במחוז וולץ' בגמינה (קהילה עירונית-כפרית) מירוסלאבייץ, שבחבל פומרניה המערבית, פולין.

היסטוריה
--------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
בית עתיק במירוסלאבייץ
ההתיישבות הידועה המוקדמת במירוסלאבייץ, היא התיישבות סלאבית בשלהי המאה ה-13, תחת שלטון שליטי ברנדנבורג. שמה של העיר מתקופה זו נזכר כ'נובה פרידלנד' או: פרידלנד החדשה. המתיישבים הראשונים היו ברובם תושבי מקלנבורג, דוברי גרמנית, והעיר התפתחה כצומת מסחר מרכזית על הציר ברלין - קלינינגרד. בהמשך הייתה מרקיש-פרידלנד לעיר נחלה פרטית של משפחת ברנדנבורג, ונהנתה מעצמאות מדינית מוחלטת.

למרות השינויים הפוליטיים באזור שמרה פרידלנד, כשמה באותן שנים, על אופייה האתני הגרמני. אך מאז סוף המאה ה-16, גדל בהתמדה אחוז התושבים היהודים בה. במאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 היוו היהודים מעל 50% מאוכלוסיית העיר, והקהילה היהודית המקומית הייתה לקהילה היהודית הגדולה יותר בפומרניה המערבית.

ענף הייצוא המרכזי של 'מרקיש-פרידלנד' היה ייצור וסחר נוצות אווז לכתיבה, והוא נשלט בידי היהודים המקומיים. במהלך המאה ה-19 פקד תהליך הגירה מתמשך את יהודי העיר, ורבים מהם התיישבו בברלין. כתוצאה מתהליך זה, קרסה חשיבותה הכלכלית של העיר ולאחר מותו של היורש האחרון לבית ברנדנבורג ב-1836, איבדה מרקיש-פרידלנד את מעמדה כעיר פרטית, ונכנסה תחת שלטון פרוסיה.

עם ההתאוששות הכלכלית והפיתוח המהיר של גרמניה לקראת סוף המאה ה-19, הוקמה בפרידלנד תחנת רכבת ונבנתה מסילת הברזל שקישרה אותה עם העיר קאליש. בשנת 1902 הוקם בנין בית המשפט העירוני, ובשנת 1918 כבר הוארה העיר באמצעות חשמל. חוזה ורסאי לא החזיר את העיר לשליטה פולנית, מאחר שבשנת 1912 היוותה האוכלוסייה הפולנית במחוז וולץ' כולו רק 0.6% מכלל האוכלוסייה.

עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ב-1933 ושואת יהודי אירופה שבעקבותיה, הביאו את הקץ על ההתיישבות היהודית בעיר. במהלך מלחמת העולם השנייה היה האזור למוקד לחימה קשה במטרה לשבור את אחיזת הצבא הגרמני בפומרניה המערבית, מה שגרם לנזקים חמורים לבנינים במרכז ההיסטורי של העיר.

בראשית פברואר 1945 נכבשה העיר בידי כוחות צבא פולניים בחסות סובייטית, המנהל האזרחי שהוקם בעקבות כך יישב את העיר באוכלוסייה פולנית במקום התושבים המקוריים שנעקרו ממקומם. מאז הוחלף שם העיר לשמה הנוכחי הפולני מירוסלאבייץ.

תושבים מפורסמים
---------------

* הרב עקיבא איגר (1761-1837), רב ופוסק מן האחרונים
* היינריך פון פרידברג (אנ')‏ (1813-1895), משפטן ומדינאי
* פיליפ פבוס (אנ')‏ (1804-1880), רופא ופרמקולוג גרמני נודע

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מירוסלאבייץ** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מירוסלאבייץ
* מרקיש פרידלנד (פולין), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007375701305171
* MusicBrainz: 70d4f3e9-692e-49a2-a8af-cb54e06fb374

 |
**ז'יכלין** (בפולנית: **Żychlin**, ביידיש: **זשיכלין**) היא עיירה במחוז קוטנו שבפרובינציית לודז' בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

ז'יכלין נזכרת לראשונה בראשית המאה ה-14, ובשנת 1397 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1867 ניטל מהעיר מעמד זה, ובשנת 1924 הושב לה.

יהודי ז'יכלין
-------------

בתחילה היו כפופים יהודי ז'יכלין לקהילות קוטנו וגוסטינין, והחל מהמחצית השנייה של המאה ה-18 התקיימה במקום קהילה עצמאית. בשנת 1780 נבנה ביישוב בית כנסת מעץ. בעיירה פעלו חסידי גור וחסידי אלכסנדר, וכן אדמו"רי חסידות זיכלין. מראשית המאה ה-20 התקיימה בעיירה פעילות ציונית, וכן פעילות של הבונד.

בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל. בשנים אלה חיו ביישוב כ-2,600 עד 2,800 יהודים, מתוך כ-7,000 תושבים. בשלהי שנות השלושים סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות גוברות מצד הפולנים המקומיים.

אנדרטה לזכר יהודי ז'יכלין שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון
### בשואה

ב-17 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו בביצוע מעשי התעללות ביהודיה, תוך מעשי שוד, וחטיפת יהודים לעבודות כפייה משפילות. בהמשך, הועלה באש בית הכנסת בעיירה, והוטלו על היהודים בה תשלומי כופר. לאחר מכן, צוו יהודי העיירה לענוד סרט זרוע, שהוחלף בהמשך בטלאי צהוב, ולסמן את בתיהם, תוך הטלת שעות עוצר.

ב-20 ביולי 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, בן שני חלקים, בו התקיימו תנאי צפיפות קשים. עם הבאת מאות פליטים יהודים מהסביבה לגטו, והגעת מספר יושביו לכ-3,200 איש, התפתחו בו תנאי רעב ומגיפות, ויהודים רבים בו נאלצו ללון תחת כיפת השמיים. מעת לעת שולחו יהודים מהגטו למחנות עבודה באזור פוזנן, מהם לא שבו, וכן בוצעו בו הוצאות פומביות להורג של יהודים שניסו להבריח מזון או שנמצאו מחוץ לגטו ללא היתר.

בסוף פברואר 1942 הוצאו להורג ראש היודנרט בעיירה ומפקד המשטרה היהודית בה. בימים שלאחר מכן, בוצעה בגטו שבעיר אקציה אלימה, תוך רצח כ-200 יהודים בדירותיהם וברחובות הגטו, והוצאה פומבית להורג של כל חברי היודנרט והמשטרה היהודית ובני משפחותיהם. ב-3 במרץ 1942 רוכזו יהודי הגטו בכיכר השוק בעיירה, ותוך רצח המתמהמהים הועלו כולם לעגלות, בהן נלקחו לתחנת רכבת שממנה הוסעו למחנה ההשמדה חלמנו.

מאלפי יהודי ז'יכלין שרדו את השואה 68 איש. בין יוצאי ז'יכלין חבר הכנסת משה קלמר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'יכלין** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ז'יכלין
* ספר יזכור לקהילת ז'יחלין, בספריית העיר ניו יורק
* ז'יחלין (Żychlin), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* ז'יכלין ב אתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "ז'יכלין", באתר השטעטל הווירטואלי
* "ז'יכלין", באתר JewishGen (באנגלית)
* שרון גבע, אין אפילו בית שיזכיר: בעקבות עיירה יהודית אחת שאיננה, בבלוג **אל מדף ספרי ההיסטוריה**.
* קטרינה קרישי, ז'יכלין, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק A, עמ' 129–130), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4339392-5
* LCCN: no2015091679
* VIAF: 316794553
* WorldCat (עם VIAF): 316794553

 |
**ז'ף לאמבו** (בצרפתית: **Jef Lambeaux**;‏ 14 בינואר 1852 – 5 ביוני 1908) היה פסל בלגי.

ביוגרפיה
--------

לאמבו, יליד אנטוורפן, למד באקדמיה המלכותית לאמנות באנטוורפן, שם היה תלמידו של ז'אן ז'יף. יצירתו הראשונה, "מלחמה", הוצגה ב-1871, ואחריה באה שורה ארוכה של קבוצות היתוליות, בהן "ילדים רוקדים", "אמור בוקר טוב", "המספר בר המזל" ו"תאונה" (1875). בהמשך יצא לפריז, שם יצר את "הקבצן" ו"האביון הסומא" לגלריות הבלגיות, ואת "הנשיקה" (1881), הנחשב ליצירת המופת שלו. בעקבות ביקור באיטליה, שם התרשם מאוד מיצירותיו של ג'אמבולוניה, הראה נטייה ברורה לאפקטים של כוח ותנועה.

שאר יצירותיו הנודעות כוללות את "מזרקת בראבו" באנטוורפן (1886), "שוד קן הנשרים" (1890), "גילופין" (1893), "ניצחון האישה", "הפאון המוכה" (פסל שחולל סערה לא קטנה בתערוכה העולמית בליאז' ב-1905), ו"תשוקות אנוש", תבליט שיש קולוסלי, שכלול והרחבה של רישום שהוצג ב-1889. מבין פסלי הדיוקן שלו ראויים להיזכר אלה של הנדריק קונסיאנס ושל שארל בול, ראש עיריית בריסל. לאמבו מת ב-6 ביוני 1908.

פרומתאוס כבול והנשר מנקר בכבדו, פסל של ז'ף לאמבו בפארק הרסטראו בבוקרשט

מוזיאון ז'ף לאמבו
-----------------

בשנת 2006 נערכה אגודת "ASBL Musée Jef Lambeaux" לקדם את הקמתו של מוזיאון שיוקדש לאמן בסן-ז'יל, בלגיה. עיריית סן-ז'יל הבטיחה להקים את המוזיאון עוד בשנת 1898, אך הוא לא נבנה מעולם.

מבחר מיצירותיו
--------------

* "ניצחון האישה" (1901)"ניצחון האישה" (1901)
* "היכל תשוקות אנוש" (1898)"היכל תשוקות אנוש" (1898)
* "ניצחון האישה" (1901)"ניצחון האישה" (1901)
* "שמחה", קטע מתבליט "תשוקות אנוש""שמחה", קטע מתבליט "תשוקות אנוש"
* "השפע" (1902)"השפע" (1902)
* "הכובס""הכובס"
* "הקתדרלה של גברתנו" באנטוורפן"הקתדרלה של גברתנו" באנטוורפן
* בראבו (1886)בראבו (1886)
* פסל אברהם אורטליוס בכיכר סבלון הקטנהפסל אברהם אורטליוס בכיכר סבלון הקטנה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'ף לאמבו** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14959085p (data)
* GND: 117574201
* ISNI: 0000 0001 1735 9181
* LCCN: nr93011649
* RKD: 47539
* SUDOC: 193152649
* ULAN: 500217855
* VIAF: 281015
* WorldCat: lccn-nr93011649

 |
הדגל הארומני
תפוצת הרומנים. הארומנים באדום
**ארומנים** (נקראים גם: **מקדו-רומנים** וכן **צִינְצָרִים**; הארומנים קוראים לעצמם **Armãnji**, **Rrãmãnji**) הם קבוצה אתנית הנפוצה בדרום הבלקן, בעיקר באזור צפון יוון, אלבניה, מקדוניה ובולגריה. קיימת גם קהילה גדולה של ארומנים בחבל דוברוג'ה שברומניה וחלק מן הרומנים מחשיבים את הארומנים כתת-קבוצה של העם הרומני. הארומנים הם הקבוצה השנייה בגודלה של ולאכים, אחרי הרומנים. 

הארומנים מדברים ארומנית, שפה רומאנית קרובה לרומנית, ונחשבת לעיתים לניב שלה. לפני מלחמת העולם השנייה הקימה רומניה בבלקן רשת בתי ספר רומנים בשביל הארומנים. הארומנים שלמדו בבתי הספר האלה משוכנעים שהם רומנים, שאר הארומנים בבלקן לעיתים קרובות לא יודעים לענות על השאלה אם הם רומנים או לא[דרוש מקור]. דובר רומנית ששומע את שפת הארומנים בדרום אלבניה לא מבין אותם או מבין רק מעט מאוד[דרוש מקור]. 

בגלל שורשי השפה הדומים, שמקורם בתקופות שבהן היה שימוש בשפה הלטינית, מעריכים היסטוריונים כי החיבור עם השפה הרומנית נקטע בין המאות ה-7 וה-9, אחרי שכבר עוצבו מאפייני השפות הבלקנו-רומאניות.

דתם היא נצרות-אורתודוקסית-מזרחית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארומנים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph201908

 |
**קליסתנס איש אולינתוס** (ביוונית: Καλλισθένης;‏ 360 – 328 לפנה"ס) היה היסטוריון יווני שכתב על אלכסנדר הגדול. קליסתנס היה בן-דודנית של הפילוסוף המפורסם אריסטו, שבביתו גדל. הוא התלווה לאריסטו באָסוֹס, במוקדון, ואולי גם באתונה. יחד עם אריסטו ערך רשימה של המנצחים והמנהלים של המשׂחקים הפיתיים. כאות תודה זכו השניים לכתובת הקדשה בדלפי. במקדוניה כתב קליסתנס היסטוריה של יוון בעשׂרה ספרים, שכסתה את השנים 387-356 לפני הספירה, וחיבור נוסף על "מלחמת הקודש" השלישית (356-346). 

בהמלצתו של אריסטו, שהיה מחנכו של אלכסנדר, זימן מלך מקדון הצעיר את קליסתנס להתלוות אליו למסעו נגד ממלכת פרס, ולתעד את המערכה בהיסטוריה ייעודית. חיבור זה, שנקרא כנראה "מעשׂי אלכסנדר" (Ἀλεξάνδρου πράξεις), הגיע לכל הפחות עד שנת 330, והיה המקור היחיד בן-הזמן הידוע לנו עבור השנים הראשונות של המסע. קליסתנס תיאר את המסעות והניצחונות של מלך מקדון הצעיר בנימה שהזכירה את שירת הומרוס, ולאחר הביקור במנבאה של האל המצרי אָמוֹן בסיווא אף תיאר אותו כבנו של זאוס-אמון. את בכיר קציניו של אלכסנדר, פָּרמֵניוֹן, תיאר קליסתנס באופן בלתי-מחמיא. לצד ההיסטוריה הצבאית התעניין קליסתנס גם בעולם החדש שנגלה לפניו, וכתב, בין השאר, על מקורות הנילוס ועל הפלגה סביב הים השחור. 

ביטחונו העצמי ודעתנוּתוֹ הרחיקו אותו בהדרגה מאלכסנדר. יחסי השניים נקלעו למשבר לאחר ניסיונו של אלכסנדר להכניס בשנת 330 את מנהג ההשתחוות כחלק מפרוטוקול החצר. עבור המקדונים והיוונים סימלה ההשתחוות הכרה באלכסנדר כאלוֹהוּת, וחלקם ראו מנהג זה באופן שלילי ביותר. קליסתנס הפך לדמות מרכזית בהתנגדות למנהג, ועמדתו זו הרעה מאוד את היחסים. זמן קצר לאחר מכן קשרו מספר נערים מחוגי האצולה, ששרתו את אלכסנדר באופן אישי, קשר לרצחוֹ. משתנגלה הקשר, והצעירים נחקרו בעינויים, הצביעו על קליסתנס כעל מקור השראתם. המלך ציווה לעצור את קליסתנס ולשׂימוֹ בכבלים. קליסתנס מצא את מותו זמן קצר לאחר מכן, בין אם בהוצאה להורג, בין אם בשל מחלה.

ראו גם
------

* השביט הגדול של 371 לפני הספירה

לקריאה נוספת
------------

* Badian, Ernst, "Callisthenes", in: Brill’s New Pauly, Antiquity volumes edited by: Hubert Cancik and, Helmuth Schneider.

קישורים חיצוניים
----------------

* קליסתנס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  פלוטרכוס, אלכסנדר 55.
2. ↑  אריאנוס, אנבסיס 4.14.1.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 118640062
* ISNI: 0000 0001 3881 9773
* LCCN: n86028308
* NLG: 46062
* SELIBR: 259693
* SNAC: w6903p01
* SUDOC: 127225811
* VcBA: 495/15469
* VIAF: 315946119
* WorldCat (עם VIAF): 315946119

 |