recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**תל אל-וַאוִיַּאת** (שם עברי: **תל וָוית**) הוא אתר ארכאולוגי בדרום מערב בקעת בית נטופה שבגליל התחתון, כ-12 קילומטר מצפון לנצרת. שטח התל העגול כ-4 דונם וגובהו כ-3.75 מטר מעל סביבתו. המעיינות באזור זה נדירים ומקור המים לאתר זה בנחל קדום שחצה את הבקעה מצפון לתל. לאורך ההיסטריה היה האתר יישוב כפרי פרוז. בסוף תקופת הברונזה וראשית תקופת הברזל התקיים באתר יישוב כפרי ובו עדות לפעילות כלכלית וחברתית מורכבת. במאה ה-11 לפנה"ס הפך היישוב ליישוב דל ופשוט. את התופעה הזאת אפשר לקשור בהתנחלות שבטי ישראל.

זיהוי
-----

האתר אינו זוהה בוודאות. במקרא מתוארת בקעת בית נטופה כחלק מנחלת שבט זבולון, שגבולה הצפוני מתואר בספר יהושע: 

> 
> ...וְיָצָא רִמּוֹן הַמְּתֹאָר, הַנֵּעָה. וְנָסַב אֹתוֹ הַגְּבוּל, מִצְּפוֹן חַנָּתֹן... (ספר יהושע, פרק י"ט, פסוקים י"ג–י"ד)
> 
> 
> 
> 

 "חנתן" מזוהה עם תל חנתון, בעוד שיוחנן אהרוני זיהה את "רמון" בכפר רומאנה. מאחר שלא נמצאו אתרים נוספים מהתקופה בבקעה, ניתן לזהות את נעה בתל אל-ואויאת כפי שהציע פליקס-מארי אבל. לעומת זאת ניתן גם לזהות את נעה עם חורבת רג'מה שלמרגלות ההר, בה גם התגלו שרידים מתקופת ההתנחלות.

תולדות האתר
-----------

שרידים בודדים של פעילות אנושית מהתקופה הכלכוליתית (4500-3300 לפנה"ס) ותקופת הברונזה הקדומה (3300-2000 לפנה"ס) נתגלו באתר.

### תקופת הברונזה התיכונה והמאוחרת

שכבת היישוב העיקרית הקדומה ביותר באתר היא מתקופת הברונזה התיכונה IIב (בין 1750-1550 לפנה"ס) וכוללת בתוכה מספר שברי חרס כמו גם קבורה של ילדים. הקבורה נעשתה בתוך שני קנקנים. על הקנקן הראשון נמצא סימן חרות ובתוכו נמצאו כלי חרס ושלד של תינוק בן כחצי שנה. בקנקנן השני נמצאו עצמותיהם של ילדים בני שלוש וחמש יחד עם כמות של עצמות בעלי חיים, פכיות, ספל ועלי עשוי בזלת. מספר מצומצם של חרסים מתקופת הברונזה המאוחרת I (בין 1400–1550) נמצא סמוך לשרידי התקופה הקודמת, דבר המעיד אולי על הפסקה בהתיישבות באתר. בתקופת הברונזה II (בין 1400-1200 לפנה"ס) לעומת זאת נמצאה כמות אדירה של כלי חרס בהם כלים מקומיים וזרים. רוב הכלים המיובאים הגיעו מקפריסין. נמצאו גם כלים מיקניים ומינואים. המכלול הגדול של כלים מיובאים מעיד על שגשוגו של האתר באותה התקופה. מתחת למבנה מתקופה מאוחרת נמצאה רצפה מתקופה זו, ובה נמצא פסל חרס של אם וילדה. ייתכן כי המבנה למעשה נבנה בתקופת הברונזה אך לא ניתן לדעת בוודאות על פי תוצאות החפירות.

### תקופת הברזל

בסוף המאה ה-13 לפנה"ס התקיים באתר יישוב של חקלאים שהוא המשך ישיר של היישוב בסוף תקופת הברונזה. במכלול ביישוב מראה על פעילות כלכלית וחברתית מורכבת. ממנו נחשפו שני מבנים. המבנה הראשון הוא מבנה מגורים גדול יחסית בעל שני חדרים אשר התקיים עד המאה ה-12 לפנה"ס. במבנה נתגלו פרט לכלי חרס גם אבני רחיים ועליים עשויים בזלת וגיר, כמו גם מחטים ומרצעים עשויים מעצם. המבנה השני נמצא כ-10 מטרים מדרום מזרח למבנה הראשון ולו מספר חדרים. למבנה זה היה שימוש פולחני ככל הנראה. במבנה זה התגלו מספר פריטים כולל טאבון, ראש חנית, תבנית ליציקת תכשיטים העשוי מסטיאטיט, פסל של האלה הכנענית עשתרת וחתיכה של עלה מזהב. מהמאה ה-11 לפנה"ס התקיים באתר יישוב דל וארעי באתר. את התופעה של המעבר מיישוב מורכב ליישוב דל אפשר לקשור בתהנחלות שבטי ישראל באזור כמתואר במקרא.

לקריאה נוספת
------------

* בת' אלפרט נכאי, "ואויאת, תל אל-", מתוך; מתוך; אפרים שטרן, **האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל**, החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, כרך 2, עמ. 468-469
טנק צנטוריון של צה"ל, חמוש בתותח L7
**תותח L7** (בשמו הרשמי: **Royal Ordnance L7**; כינויו בצה"ל: "**שָרִיר**") הוא שמו של תותח טנקים תוצרת בריטניה, בקוטר 105 מילימטרים (4.1 אינץ') ובאורך 52 קליברים, שהוכנס לשימוש לראשונה בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-20. ה-L7 נחשב לאחד מתותחי הטנקים המוצלחים בזמנו, והותקן במרוצת השנים על כלי רק"ם רבים ברחבי העולם ויוצר בכמויות גדולות. עדות ליעילותו ניתן למצוא בכך שגם בשנות האלפיים הוא נמצא בשימוש.

פיתוח
-----

במהלך המרד ההונגרי האנטי קומוניסטי ב-1956, טנק T-54A נתפס על ידי המורדים ההונגרים והובא לשגרירות הבריטית בבודפשט. בחינה של מיגון וכוח האש של הטנק הביאה את הבריטים למסקנה כי תותח ה-20 ליטראות, מערכת הנשק העיקרית של הצבא הבריטי, איננו מספק. בתוך כך הוחל בפיתוח של תותח בקוטר 105 מ"מ, שתוכנן להתאמה בטנקי הצנטוריון. ב-1959 הוכנס לראשונה טנק צנטוריון 7, החמוש בתותח החדש.

מאוחר יותר, ארצות הברית אימצה את התותח M68, שפותח על בסיס ה-L7, ושימש את טנקי הפטון ומאוחר יותר גם את טנק ה-M1 אברמס. בשנת 1961 הסכימו הבריטים למכור לישראל את התותח, שכינויו בצה"ל "שָרִיר", וב-1963 החלו בהרכבתו בטנקי השוט הישראלי, וערב מלחמת ששת הימים היו כל טנקי השוט מצוידים בתותח זה.

שירות
-----

### התותח בצה"ל

במלחמת ששת הימים נטלו טנקי השוט חלק מכריע בקרבות שנערכו בסיני במלחמת ששת הימים ב-1967. מיומנות הצוותים, השריון העבה ואיכות התותח סייעו לכוחות השריון של צה"ל להכריע קרבות שריון בירי מטווחים ארוכים. במהלך הקרבות גילו טנקי השוט עליונות מוחלטת, והיו חלק מציר ההבקעה בציר הצפוני. בנוסף, טנקי השוט חסמו את הצבא המצרי הנסוג תוך תפיסת מעברי מפתח וניהול קרבות שריון בציר המרכזי. 

במלחמת יום הכיפורים טנקי השוט הצה"ליים הוכיחו שוב את איכותם. חטיבות 7 ו-188 שהיו מצוידות בטנק השוט-קל, שעליו הורכב התותח החדש, ושודרג המנוע וטווח הפעולה, היוו את עמוד השדרה של ההתגוננות נגד התקפות השריון הסורי. אוגדה 146 שהייתה מושתת על טנקי שוט, פתחה בהתקפת הנגד בחזית הצפונית. כמו כן, כוחות המצוידים בטנקי השוט המשודרגים פרצו לתוך סוריה, הדפו את התקפות הנגד של חילות הסיוע העיראקיים והירדנים. כמו כן, הם גילו עמידה איתנה בקרבות הבלימה בחזית המצרית.

בניתוחים שבוצעו לאחר מלחמת יום הכיפורים, התבררה החלפת התותחים בטנקי השוט הצה"ליים כמשפיעה ואף מכרעת. קצב האש של צוות מיומן בעזרת התותח הזה היה גבוה, ועמד על 10 בדקה, בעוד הטנקים הסובייטים, דוגמת הT-54/55, שהיה טנק מקביל לצנטוריון, ירה בקצב אש מקסימלי של 4–5 פגזים בדקה. יתרון זה של טנקי הצנטוריון אשר השתמשו בתותח ה-L-7 היה בעל השפעה מכרעת בקרבות ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים.

התותח על כלל גרסאותיו (בכלל זה גם ה-M68) הותקן גם בטנקי טירן 4 ו-5 שנתפסו שלל, בכלל גרסאות המגח ובטנקי המרכבה סימן 1 וסימן 2.

### צבאות אחרים

התותח הותקן גם בטנק הלאופרד 1 הגרמני, הסטרידסואגן 103 השוודי וה-Type 74 היפני ועוד רבים אחרים. נערכו ניסיונות גם להתקין תותח מסוג זה על הנגמ"ש האופני הקל האמריקאי, סטרייקר.

ראו גם
------

* תותח תע"ש 120 מ"מ
* צנטוריון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תותח L7** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Zaloga, Steven. (2004). T-54 and T-55 Main Battle Tanks 1944–2004. Oxford: Osprey, p.39.
2. ↑  אלוף-משנה שאול נגר מדליות השריון 15 בדצמבר 2009 באתר יד לשריון (ראו פסקה: טנק שוט-קל)
3. ↑  Dunsten, Simon. Centurion vs T-55', Yom Kippur War 1973, 2009 Osprey Publishing Ltd, p. 28
תותח אלקטרונים בשפופרת קתודית.
**תותח אלקטרונים** או **יורה אלקטרונים** (Electron Gun) הוא רכיב שמייצר "אלומת אלקטרונים" (Electron Beam) בעלת אנרגיה קינטית מדויקת, נמצא בשימוש בכל סוגי הטלוויזיות והמסכים שפועלים באמצעות שפופרת קתודית (CRT), ובמכשירים נוספים כמיקרוסקופ אלקטרוני ובתחילת מאיץ חלקיקים ליניארי.

ה"תותח" מורכב ממספר חלקים: אלקטרודה שלילית חמה (Hot Cathode) שמחוממת על מנת שתייצר זרם אלקטרונים באמצעות "פליטה תרמויונית" (Thermionic Emission), אלקטרודות המחוללות שדה חשמלי שממקד את האלומה (לדוגמה "צילינדר והנלט" (Wehnelt cylinder)) ואלקטרודה חיובית אחת או יותר שמאיצה ומוסיפה למקד את האלקטרונים. לאחר ההאצה האלקטרונים נעים במהירות גבוהה מאוד.

רוב השפופרות הקתודיות הצבעוניות (כמו זו שנמצאת בטלוויזיה צבעונית) מורכבות משלושה תותחי אלקטרונים, אשר כל אחד מהם מייצר אלומה שונה של אלקטרונים. האלקטרונים שנורו מהתותח עוברים דרך מסיכת צל (מסך מתכת בצג שפופרת קתודית), שם הם מתנגשים בזרחן מאחד הצבעים אדום, ירוק או כחול. האנרגיה הקינטית הגבוהה של האלקטרונים מומרת לפוטונים שמדליקים נקודת פיקסל אחת בצג, הצבע הסופי הוא שילוב של שלושת צבעי היסוד האלו. בטלוויזיות בשחור לבן, יש רק תותח אלקטרונים אחד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תותח אלקטרונים** בוויקישיתוף
* תותח אלקטרונים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

* איך עובד תותח האלקטרונים שבטלוויזיה?, באתר Howstuffworks
בקריפטוגרפיה, **טביעת אצבע ציבורית** היא מפתח ציבורי מקוצר, המשמש לזיהוי מפתח ציבורי ארוך יותר. טביעת האצבע המקוצרת נוצרת באמצעות החלת פונקציית גיבוב קריפטוגרפית על המפתח הציבורי הארוך.

יצירת טביעת אצבע ציבורית
------------------------

טביעת אצבע ציבורית נוצרת בדרך כלל במספר שלבים.

ראשית יש לייצר מפתח ציבורי. למפתח זה אפשר להצמיד מידע נוסף, כמו גרסת פרוטוקול ה-PGP בה יש להשתמש, או תעודת X.509 של בעל המפתח. מפתח ציבורי המופק במערכת RSA הוא באורך של 1024 סיביות או יותר.

לאחר יצירת מפתח ציבורי, עם אפשרות למידע נלווה, ניתן להפיק ממנו טביעת אצבע ציבורית באמצעות הפעלת פונקציית גיבוב קריפטוגרפית כמו SHA-1 או SHA-2.

בדרך כלל טביעת אצבע ציבורית היא באורך של 128 או 160 סיביות, והיא מוצגת כרצף קבוצות תווים בבסיס הקסדצימלי. לדוגמה, טביעת אצבע בת 128 סיביות יכולה להיות מוצגת באופן הבא:

**43: 51: 43: a1: b5: fc: 8b: b7: 0a: 3a: a9: b1: 0f: 66: 73: a8**

שימוש בטביעות אצבע ציבורית לצורכי אימות
---------------------------------------

טביעות אצבע ציבורית יכולה לשמש לצורכי אימות זהות.

לדוגמה, אם אליס מקבלת מבוב מפתח ציבורי ומעוניינת לוודא שהוא אכן שייך לבוב, היא יכולה לבקש ממנו את טביעת האצבע הציבורית שלו ולוודא שהיא מתאימה למפתח.

ניתן לאתר טביעת אצבע ציבורית באמצעות מנוע חיפוש, כדי לוודא שהמפתח הציבורי בו משתמשים אכן שייך לשולח ולא הוחדר באופן זדוני, למשל במקרה של התקפת אדם בתווך.

אחד היישומים של טביעת אצבע ציבורית הוא הזדהות באמצעות OpenSSH בגרסאות השרת של Microsoft Windows.

אבטחת טביעת אצבע ציבורית
------------------------

האיום העיקרי על טביעת אצבע ציבורית הוא "תקיפת דגימה מוקדמת (אנ')" ("preimage attack"), במהלכה התוקף מגדיר שני מפתחות ציבוריים שמתאימים לטביעת אצבע אחת. במקרה כזה התוקף יכול להתחזות לאדם אחר. הוא יכול להציג את המפתח הציבורי שלו ולומר "שימו לב, טביעת האצבע מתאימה". בפועל, מקרים אלה נדירים.

איום משני הוא התקפת התנגשויות. במקרה זה התוקף בונה זוגות מפתחות ציבוריים המתאימים לטביעת האצבע הציבורית שלו. זוהו מספר התקפות כאלה שגרמו לתקלות מערכתיות שונות.

ייתכן כי איומים אלה יגרמו לשימוש גובר בפונקציות גיבוב קריפטוגרפיות חדישות יותר, כגון SHA-256.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Key-based authentication in OpenSSH for Windows, באתר מיקרוסופט, ‏8 במאי 2022 (באנגלית).
**תותח ההרים 65/17** היה תותח הרים נגרר שיוצר על ידי איטליה בתחילת המאה ה-20. בתותח נעשה שימוש במלחמת העולם הראשונה בתקופה שבין המלחמות, ובמלחמת העולם השנייה במיוחד במערכה במזרח אפריקה ובמערכה במדבר המערבי. קטרו של התותח היה 65 מילימטרים, ואורך קנהו פי 17 מקטרו, ומכאן כינויו. 

התותח נחשב לתותח הרים קל, שנועד לשימוש בתנאי טופוגרפיה קשים, ותנאי מזג אוויר קשים. הקנה, שאורכו פי 17 מקוטר התותח, נועד לירות פגזים בעלי מסלול נמוך. עיצוב התותח עצמו היה פשוט וכלל זרוע ייצוב וגלגלים מחושקי מסגרת, שנועדו לסייע לגרירת התותח באמצעות סוסים. ניתן היה לפרק את התותח לחמישה חלקים שווים לצורכי תובלה. מגן פשוט הניתן להרכבה סופק אף הוא לצוות.

התותח סופק בתחילה ליחידות ההרריות האיטלקיות ב-1913 ונעשה בו שימוש במלחמת העולם הראשונה. ב-1920 סופקו ליחידות אלו דגמים מתקדמים יותר והתותח עבר לסיוע ליחידות רגלים רגילות. בשל משקלו הנמוך יחסית, קלות הפעלתו ועמידותו בתנאים קשים היה זה תותח פופולרי ביחידות אלו, שהשתמשו בו כנשק לסיוע מטווחים קצרים. ניתן היה לגרור אותו באמצעות משאית, ונעשה בו אף שימוש כנשק אנטי טנקי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תותח הרים 65/17** בוויקישיתוף
**Octopus** הוא אלבום האולפן הרביעי של להקת הרוק המתקדם הבריטית ג'נטל ג'ייאנט, שיצא בשנת 1972. זהו אלבומה האחרון של הלהקה עם החבר המייסד פיל שולמן, והראשון עם המתופף ג'ון וות'רס.

הפקה
----

השם "Octopus" נהגה לכאורה על ידי רוברטה, אשתו של פיל שולמן, כמשחק מילים על "octo opus" (שמונה יצירות מוזיקליות, כמו שמונה השירים שבאלבום). ריי שולמן סיפר בשנת 2004 ש"(Octopus) היה ככל הנראה האלבום הטוב ביותר שלנו, חוץ מאולי Acquiring the Taste. התחלנו פעם הרעיון של כתיבת שיר על כל חבר בלהקה. קונספט בראש הוא נקודת התחלה טובה לכתיבה. אני לא יודע למה, אבל למרות ההשפעה של Tommy ו-Quadrophenia של The Who, כמעט בן-לילה אלבומי קונספט החלו להראות כיומרניים למדי".

סגנון מוזיקלי
-------------

האלבום שמר על הסגנון המגוון והמאתגר המזוהה עם הלהקה. השירים באלבומים מבוססים ברובם על רומנים ופילוסופים: השיר "The Advents of Panurge" נכתב בהשראת ספרי גרגנטואה ופנטגרואל מאת פרנסואה רבלה; "A Cry for Everyone" נכתב בהשראת הסופר הצרפתי-אלג'יראי אלבר קאמי, והשיר "Knots" נכתב בהשראת הספר "סבכים" (Knots) מאת הפסיכיאטר הסקוטי רונאלד לאינג.

עטיפה
-----

עטיפת האלבום בממלכה המאוחדת, בהוצאת חברת התקליטים ורטיגו, צוירה בידי רוג'ר דין. גרסאות האלבום שיצאו בארצות הברית ובקנדה הופצו על ידי קולומביה והשתמשו בעטיפה אחרת מאת צ'ארלס ווייט.

ביקורות
-------

האלבום זכה לביקורות חיוביות, ונחשב כיום לאחד האלבומים הטובים של ז'אנר הרוק המתקדם. אתר Allmusic ציין ש"Octopus הוא אלבום שצלח את מבחן הזמן הרבה יותר טוב ממה שכל אחד היה צופה". במהדורה מיוחדת של מגזיני Q ו-Mojo, "פינק פלויד והסיפור של הרוק המתקדם", האלבום הגיע למקום ה-16 ברשימת "40 אלבומים קוסמיים של רוק".

השפעה
-----

המוזיקאי אבנר קנר סיפר שהושפע מהאלבום, שקיבל בהשאלה משלמה גרוניך, ובמיוחד מהשיר "Knots".

רשימת השירים
------------


| צד א |
| --- |
| מס' | שם | משך |
| 1. | The Advent of Panurge | 4:41 |
| 2. | Raconteur Troubadour | 4:01 |
| 3. | A Cry for Everyone | 4:04 |
| 4. | Knots | 4:11 |


| צד ב |
| --- |
| מס' | שם | משך |
| 5. | The Boys in the Band | 4:34 |
| 6. | Dog's Life | 3:11 |
| 7. | Think of Me with Kindness | 3:34 |
| 8. | River | 5:53 |

קישורים חיצוניים
----------------

* ביקורת לאלבום באתר "רוק מתקדם"

* MusicBrainz Octopus באתר MusicBrainz
* Discogs Octopus באתר Discogs
* AllMusic Octopus באתר AllMusic

הערות שוליים
------------

1. ↑  Interview: Derek Shulman (Gentle Giant), ‏2014-04-22 (ביוונית)
2. ↑  *Octopus - Gentle Giant | Songs, Reviews, Credits | AllMusic* (באנגלית), נבדק ב-2021-05-05
3. ↑  *Q Classic: Pink Floyd & The Story of Prog Rock*, 2005.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 11d1c7a9-87d1-3f3f-90eb-8e0edb636085

 |
**קיווי מנוקד קטן** (שם מדעי: ***Apteryx owenii***) הוא מין של עוף לא מעופף ממשפחת הקיוויים החי בניו זילנד. הוא קרובו של המין קיווי מנוקד גדול החי באי הדרומי של ניו זילנד.

קיווי זה קטן מקרובו ומגיע לאורך 35–45 סנטימטרים ולמשקל 0.9-1.9 קילוגרם. זהו מין הקיווי הקטן ביותר והמין הקטן ביותר בסדרת היענאים. כשמו הוא בעל נוצות אפורות מנוקדות מעט בחום ושחור. הרגליים קטנות ובעלות אצבעות ארוכות והמקור ארוך, מכופף ובעל מעט שערות בקצה.

מין זה חי בעיקר באיים בין שני האיים הראשיים של ניו זילנד. הוא חי במאורה שהוא חופר בין העצים ויוצא רק בלילה לחפש מזון. הוא מחפש באדמה יצורים קטנים כמו תולעים וגם חרקים שונים, אותם הוא מוצא בשימוש בחוש הריח.

קיווי זה נמצא במצב טוב יותר ממיני הקיווי האחרים, אך עדיין נפגע מכריתת יערות, ציד והבאת חיות לא ילידות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קיווי מנוקד קטן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  קיווי מנוקד קטן באתר הרשימה האדומה של IUCN

| עופות קדומים חסרי שיניים |
| --- |
| יענאים |
| יעניים | יען (יען מצוי • יען סומלי) |   |
| קזואראים |
| אמואיים | אמו |
| קזואריים | קזואר מצוי • קזואר חד-גדיל • קזואר בנט |
| ננדאים |
| ננדיים | ריאה (ננדו מצוי • ננדו הפונה) |
| קיוואים |
| קיוויים | קיווי מנוקד גדול • קיווי מנוקד קטן • קיווי אוקריטו • קיווי חום דרומי • קיווי חום צפוני |
| טינמאים |
| טינמיים | Nothocercus • Crypturellus • טינמו • טינמו פטגוניה • Eudromia • Rhynchotus • Nothoprocta • Nothura • טינמו גמדי |
**תותח 7.5 ס"מ PaK 40** (ראשי תיבות של Panzerabwehrkanone - תותח אנטי טנקים) היה תותח נ"ט מתוצרת גרמניה הנאצית שפותח בשנים 1941-1939 על ידי חברת רייהמנטל. כ-23,500 יחידות של ה-PaK 40 נבנו במהלך המלחמה, והוא היה לאחד מתותחי הנ"ט הנפוצים של גרמניה במלחמה. התותח הותקן גם על מספר כלי רכב משוריינים ביניהם המרדר 3.

היסטוריה
--------

פיתוחו של ה-PaK 40 החל בשנת 1939, עת שחברת קרופ ורייהמנטל קיבלו חוזה לפיתוחו של תותח נ"ט בקוטר 7.5 ס"מ. בתחילה העדיפות לפרויקט הייתה נמוכה, אולם הופעתם של טנקי הT-34 והKV-1 במהלך מבצע ברברוסה ב-1941 נתן קדימות לפרויקט. הדגמים הראשונים של התותח נשלחו בנובמבר 1941 לחיילים בחזית המזרחית. באפריל 1942 היו לוורמאכט 44 יחידות של ה-PaK 40 בשירות.

עיצובו של ה-PaK 40 כמעט ולא נשתנה במהלך תקופת ייצורו (1941 ועד לסיום המלחמה). כ-23,500 כלים נבנו, מתוכם 11,728 ב-1944 לבדה. 6,000 תותחים שימשו כחימושם של משחית הטנקים מרדר 3 (דגם M), רק"ם הסיור Sd.Kfz. 234/4 וזחל"ם Sd.Kfz. 251. בנוסף שימש ה-PaK 40 כבסיס לפיתוחו של תותח הטנקים KWK 40, וגרסה אוטומטית קלה יותר של התותח הותקנה על מטוס הקרב הנשל HS129.

ה-PaK 40 סופק בין היתר גם לבעלות בריתה של גרמניה. מספר כלים שנשבו בחזית המזרחית הופעלו על ידי הצבא האדום. לאחר סיום המלחמה נשאר ה-PaK 40 בשירות מספר מדינות אירופיות, ביניהן אלבניה, בולגריה, צ'כוסלובקיה, פינלנד, נורווגיה, הונגריה ורומניה.

ביצועים
-------

התותח היה אפקטיבי כנגד כמעט כל טנקי בעלות הברית עד לסיומה של המלחמה. התחמושת הסטנדרטית של התותח הייתה פגז חודר שריון (במשקל 6.8 קילוגרם), בעל טווח אפקטיבי של 2,542 מטר, מהירות לוע של 750 מטרים ויכולת חדירה של 132 מ"מ של פלדה (בזווית של 90 מעלות) ממרחק של 500 מטר. מאוחר יותר הוצג ה-AP40, פגז חודר שריון בעל ליבת טונגסטן (במשקל 3.18 קילוגרם) אשר היה בעל ביצועים טובים יותר, אולם הפך לנדיר ככל שהמלחמה התקדמה. בנוסף, ה-PaK 40 יכל לשמש ככלי ארטילריה למקרה הצורך ולירות פגזים נפיצים (במשקל 5.4 קילוגרם) עוצמתיים.

אחד החסרונות של ה-PaK 40 היה משקלו; הוא היה כבד בהרבה מה-PaK 38 (אותו נועד להחליף), והנעתו בשטח קשה (במיוחד בחזית המזרחית) ללא גרר היה למשימה קשה ביותר. כלים רבים ננטשו על ידי צוותיהם בנסיגות של הצבא הגרמני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תותח 7.5 ס"מ PaK 40** בוויקישיתוף
* דו"ח מודיעין של בעלות הברית על ה-PaK 40
* The Pak 40 Anti-Tank Gun
* World War II Database: 7.5 cm PaK 40 Anti-Tank Gun

הערות שוליים
------------

1. ↑  Military Factory: PaK 40 Anti-Tank Gun
2. ↑  Bishop, Chris. **The Encyclopedia of Weapons of WWII: The Comprehensive Guide to over 1,500 Weapons Systems, Including Tanks, Small Arms, Warplanes, Artillery, Ships, and Submarines**, Metrobooks 2002', עמ' 184
תל ארביד מסומן באדום באגן הניקוז של נהר חבור
**תל ארביד** הוא אתר ארכאולוגי השוכן באגן הניקוז של נהר חבור במחוז אל-חסכה בסוריה. האתר שוכן 45 ק"מ דרומית לתל מוזאן, האתר שבו שכנה העיר העתיקה אורקש.

היסטוריה
--------

המידע על האתר מקורו בחפירות הארכאולוגיות. הממצאים הארכאולוגיים מראים שתקופת הזוהר והשגשוג של היישוב באתר התרחשה באלף השלישי לפנה"ס.

האתר היה מיושב בהרחבה במהלך התקופה השושלתית הקדומה במסופוטמיה (אנ'), החל מ-2900 לפנה"ס, בעיקר בתקופה שבין 2900–2600 לפנה"ס, המקבילה לתקופה הארכאולוגית נינוה V. השרידים הארכאולוגים מתקופה זאת מכסים כמעט את כל האתר. ההתיישבות באתר המשיכה לתקופה מאוחרת יותר, בין השנים 2600–2350 לפנה"ס.

אתרים אחרים באזור אגן נהר החבור שהם בני זמנם של אתר זה הם המוקאר (אנ') ותל שאע'ר בזאר.

האתר היה מיושב בתקופות מאוחרות יותר לסירוגין, בתקופה האכדית (2350–2150 לפנה"ס לערך), תקופת מיתני (המאה ה-16 עד המאה ה-13 לפנה"ס), התקופה הנאו-בבלית (סוף המאה ה-7 עד סוף המאה ה-6 לפנה"ס) והתקופה ההלניסטית.

ארכאולוגיה
----------

האתר כולל תל ראשי גדול ועוד ארבע תלוליות קטנות בשטח כולל של 380 דונם. הנקודה הגבוהה באתר היא 30 מטר לערך. הממצאים הארכאולוגיים בתל הראשי כוללים ממצאים מהתקופה השושלתית הקדומה, האכדית ומיתני. בשכבה של "נינוה V" נמצאו שני מבנים מונומנטלים.

החפירות הראשונות באתר נעשו בין השנים 1934–1936 על ידי צוות של המוזיאון הבריטי בראשותו של הארכאולוג הבריטי מקס מלוואן. ממצאים שנחפרו בעונות חפירה אלה הועברו למוזיאון הבריטי, למכון לאוספי ארכאולוגיה (אנ') של הקולג' האוניברסיטאי של לונדון, למוזיאון אשמוליאן באוקספורד ולסוריה.

ב-1990 נעשה באתר סקר ארכאולוגי על ידי ברטיל ליונט (Bertille Lyonnet) מהמרכז הלאומי למחקר מדעי בפריז. ב-1996 החלה באתר חפירה חדשה בצוות משותף פולני וסורי, בראשותם של פיוטר בילינסקי (Piotr Bieliński) מהמרכז הפולני לארכאולוגיה של המזרח התיכון באוניברסיטת ורשה וד"ר אחמד סרייה (Ahmad Serriyeh) מאוניברסיטת דמשק. החפירות הארכאולוגיות נמשכו עד עונת 2010. בשנת 2000 הצטרפה אליהם משלחת משותפת אוסטרית-אמריקאית מאוניברסיטת וינה.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| פורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרובפורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב | ל**פורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב** |

* Polish-Syrian Archaeological Expedition to Tell Arbid
* Polish Centre of Mediterranean Archaeology
* Austrian-American Expetition to Tell Arbid in 1999
* Podcast - Tell Arbid and the Bronze Age in Syria, Ahmad Serrieh, director of Syrian museums, syrian department of antiquities(הקישור אינו פעיל)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Polish-Syrian Expedition to Tell Arbid 2015
2. ↑  Piotr Bielinski, Tell Arbid : The ninth season of Syrian-Polish excavations
3. ↑  Piotr Bielinski, Report on the Syrian-Polish Explorations in 2005
4. ↑  Piotr Bielinski, Tell Arbid
**לווייתן אומורה** (שם מדעי: *Balaenoptera omurai*) הוא מין של לווייתן מזיפות מהסוג לווייתן ואחד מהקטנים ביותר בסוג זה. לווייתן זה התגלה על ידי מדענים יפנים והוא קרוי ע"ש החוקר היפני הידאו אומורה. קודם לכן שוויך למין לווייתן בריד הגדול ממנו.

הלווייתן מזכיר במראהו את הלווייתן גדול-הסנפיר והוא בעל גוף כחול עם בטן ולסת תחתונה לבנים, פס כהה מעל העין וסנפירי חזה גדולים וארוכים. כמו רוב בני המשפחה הוא בעל מזיפות בתוך הלסת, העוזרים לו לסנן את הפלנקטון. מתחת ללסת ישנם קפלי עור עד לזנב.

זהו הלווייתן הקטן ביותר בסוג לאחר שני מיני לווייתן המינקי. אורכו הממוצע 7–11.5 מטרים.

הוא נפוץ באזור הטרופי של האוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט המזרחי. הם נצפו באיי קוקוס, תאילנד, מלזיה, אינדונזיה, הפיליפינים, סין, טאיוואן, ים יפן, הים הפנימי סטו, ים טימור, קלדוניה החדשה, דרום ומערב אוסטרליה, ים שלמה ומאורטניה. הם כנראה נפוצים גם בחופים הצפוניים של מדגסקר.

הם חיים בבדידות או בזוגות ועוצרים את נשימתם עד 20 דקות. הם ניזונים בעיקר מפלנקטון או מלהקות דגים קטנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לווייתן אומורה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* מערכת וואלה!NEWS‏, תיעוד ראשון ונדיר של הלוויתן הנכחד ש"התעורר לחיים", באתר וואלה!‏, 2 בנובמבר 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  לווייתן אומורה באתר הרשימה האדומה של IUCN

לווייתן שצולם ליד חופי מדגסקר.

| לווייתני מזיפות |
| --- |
| בלניים |
| בלנה גרינלנדית (סוג ומין יחיד) | בלנה גרינלנדית |  |
| אובלנה | אובלנה דרומית • בלנה שחורה • אובלנה צפון-פסיפית |
| בלניים מפותחים |
| בלנית (סוג ומין יחיד) | בלנית |
| לווייתנים אפורים |
| לווייתן אפור (סוג ומין יחיד) | לווייתן אפור |
| לווייתני ענק |
| לווייתן גדול-סנפיר (סוג ומין יחיד) | לווייתן גדול-סנפיר |
| לווייתן | לווייתן מצוי • לווייתן צפוני • לווייתן כחול • לווייתן בריד • לווייתן עדני • לווייתן גוץ (לווייתן מינקי)• לווייתן מינקי דרומי (לווייתן מינקי)• לווייתן אומורה • לווייתן רייס |
סמטת דוד רזיאל בשכונה
**תל גיבורים** היא שכונה במערב העיר בני ברק. רבים מזהים את השכונה כחלק משכונת פרדס כץ.

השכונה גובלת בכביש 481 וברחוב טבריה בדרום, רחוב בן-גוריון (מודיעין) במערב, ורחובות הרצוג, אבוחצירא, שלמה בן יוסף ודב גרונר במזרח, ורחוב הירקון בצפון.

היסטוריה
--------

שכונת תל גיבורים ממוקמת על חורבות הכפר הערבי ג'מאסין א-שרקי. בשנות ה-40 התיישבו באזור הכפר יהודים אמידים מאוסטריה וגרמניה, שרכשו כמה עשרות דונמים ובנו בצד הכפר הערבי וילות שהשקיפו על נחל הירקון.

בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל צוין כי 54 דונם מאדמות הכפר נמצאו בבעלות יהודית, עם זאת אין תיעוד על תושבים יהודים שהתגוררו בכפר. במלחמת העצמאות ננטש הכפר הערבי ומיד לאחר המלחמה הוקמה השכונה. השכונה הוקמה על ידי הסתדרות עובדים לאומית עבור חבריה מתל אביב. ההחתמה לבתים בשכונה החלה בשנת 1945 וביולי 1947 הוגרלו המגרשים. באוקטובר 1947 עלו הכלים ליישור המגרשים. מקימי השכונה, אנשי האצ"ל והלח"י נתנו לה את השם "תל גיבורים".

לאחר מלחמת העצמאות נכנסו עולים להתגורר בבתי הכפר הערבי שמצפון לשכונה. בשנות ה-50 הוקמה מצפון לשכונה מעברת בני ברק שבהמשך הוקמו בה שיכונים שנקראו שיכון עממי והיא קלטה עולים רבים מצפון אפריקה. 

שנות ה-60 נוספו לה בתים פרטיים רבים. בשנות השמונים עברה השכונה פרויקט שיקום שכונות והפכה משיכון עולים לשכונה משופצת ומטופחת. גם בטווח הארוך הביא הפרויקט לשינוי תדמיתי לשכונה שפירותיו ניכרים עד היום. 

בשנות ה-90 קלטה השכונה עולים רבים מחבר המדינות, שכן היותה קרובה לאזור מוסכים אפשר לה לשמור על רמת מחירים נמוכה ביחס למיקומה במרכז גוש דן.

בעשור הראשון של המאה ה-21 החלה זליגה של תושבים חרדים לשכונה.

בעשור השני של המאה ה-21 החלה בנייה מואצת של מגדלי משרדים וגורדי שחקים ביניהם בניין צ'מפיון מוטורס ומגדלי ב.ס.ר. בנייה זאת הפכה אותה לשכונה עם הבנייה הגבוהה ביותר בבני ברק.

אופי השכונה
-----------

ברחבי השכונה נותרו בתים שעדיין עומדים על תִּלם מן הכפר הערבי; בשל כך רחובות מסוימים בשכונה הם סימטאות צרות (רחוב דוד רזיאל) או מעברים לא-סלולים (סימטת ליפשיץ).

הרחובות בשכונת תל גיבורים קרויים על שם גיבורים היסטוריים בתולדות עם ישראל, וכן דמויות מן המאה ה-20 המזוהות עם האצ"ל והלח"י: יהונתן בן שאול, המכבים, החשמונאים, מצדה, בר כוכבא, שלמה בן-יוסף, דוד רזיאל, האצ"ל, ניל"י, פורצי כלא עכו ודב גרונר (השתתף בהתקפת אצ"ל על משטרת רמת גן במרחק של קילומטר מהשכונה, נתפס על ידי הבריטים והועלה לגרדום). 

בבית הכנסת הראשי של השכונה, בית הכנסת עולי הגרדום, מונצחים חברי האצ"ל, הלח"י, וחיילי צה"ל.

ראו גם
------

* בית הכנסת עולי הגרדום
* מוזיאון המקדש

הערות שוליים
------------

1. 1 2  גיא ליברמן, שכונת יונתן - הנדל"ן בבני ברק שהחילונים מפספסים, באתר TheMarker‏, 5 בפברואר 2009
2. ↑  10 שנות סלע, חרות, 9 באוגוסט 1959
3. ↑  שיכון עממי זול לחברי ה.ע.ל, המשקיף, 6 בנובמבר 1945
4. ↑  אסיפת חברי ועדת השיכון, המשקיף, 28 ביולי 1947
5. ↑  שכון הסתדרות העובדים הלאומית, המשקיף, 10 באוקטובר 1947
6. ↑  תושבי תל גיבורים חסמו דרך ציבורית, דבר, 8 ביולי 1954
7. ↑  שדרה על שם רזיאל, חרות, 10 במאי 1953

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007413164605171

 |
**בָּאִין כְּאֶחָד**, או "**גִּטּוֹ וְיָדוֹ בָּאִין כְּאֶחָד**" ו-"**גִּטָּהּ וַחֲצֵרָהּ בָּאִין כְּאֶחָד**", הוא פתרון לפרדוקס הלכתי, העוסק בחלות פעולה אשר קיומה מבוסס על תוצאתה שלה. פתרון התלמוד הוא שהפעולה שגורמת לתחולה והתחולה עצמה מתרחשות באותו הרגע.

יישומים
-------

אחת הפעמים בהן מתעורר הפרדוקס, היא כאשר אדם נותן גט שחרור לעבדו; על פי הכלל מה שקנה עבד קנה רבו, עבד אינו מהווה ישות משפטית עצמאית ואינו יכול להיות בעלים על שום דבר. כיוון שכך, אין לעבד את האפשרות לקבל את הגט ההופך אותו לאדם חופשי, כי כל עוד הוא עבד- כל מה שמגיע לרשותו, שייך לבעליו. כדי לפתור את הפרדוקס הזה, קבעה ההלכה כי "גיטו וידו באין באחד", כלומר, באותו רגע שבו ניתן גט השחרור לעבד ניתנת לו גם "ידו"- היכולת המשפטית להחזיק דברים, וכך יכולים עבדים כנעניים להשתחרר.

פרדוקס דומה אשר ניתן לו בגמרא אותו הפתרון, קיים גם בגירושין, במקרה בו אדם זרק גט לחצר הנמצאת בבעלות אשתו. כעת, הואיל וּלְבעל יש קניין פירות בנכסי אשתו, לא תוכל האישה לקבל את הגט. אותו פתרון ניתן גם במקרה זה וגט האישה וחצרה "באין כאחת" וכך ניתן לגרש גם באופן זה.

פרשנות
------

לדעת קצות החושן ניתן להשתמש בכלל "באין כאחד" רק בשחרור עבד או בגירושי אישה, אך לא ניתן להקנות על ידי כך. כך לדוגמה, לא ניתן לכתוב שטר קניין ולהניח בחצרו של המקנה כדי להקנות חצר זו עצמה. בגט שחרור של עבד ובגירושי אשה לעומת זאת, אין צורך לזכות בגט ובשטר אלא רק שיהיה מונח בידו, שכן לא שייך לזכות בעל כרחו של אדם, ואילו גט ניתן לכתוב בעל כרחה של האשה.

ייתכן כי ההיגיון שמאחורי דבריו של ה"קצות החושן", טמון בכך שפתרון זה של "באין כאחד" פועל דווקא בגט שפעולתו היא רק **סילוק** ישות משפטית ששולטת בעבד, כדי להותיר את בעלותו של העבד על ידו - שהייתה קיימת גם עד אז - על כנה, ולמנוע את בעלותו של האדון על העבד, וחלות זו נוצרת על ידי זה שהגט מגיע לידו של העבד. במקרה כזה יסלק הגט את רשות האדון ויצור מצב שבו העבד עומד ברשות עצמו, אך לעומת זאת לא ניתן ליצור זהות או ישות חדשה על ידי מנגנון של "באין כאחת".

קישורים חיצוניים
----------------

* הערך "באין כאחת", באתר ויקישיבה (מתוך ספרו של אחיקם קשת קובץ יסודות וחקירות השלם)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף פ"ח, עמוד ב' ובמקורות נוספים.
2. 1 2  תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף ע"ז, עמוד ב'.
3. ↑  קצות החושן, סימן ר.
4. ↑  ולא זכייה מחודשת.
5. ↑  וזאת מכיוון שהעבד קיים גם עד עכשיו כישות משפטית, אלא שהוא כפוף לאדונו ושייך לו
6. ↑  ברכת שמואל על מסכת קידושין.
מרדכי ואסתר מנו בחתונתם, 1942
**מרדכי מנו** (1922 – 1969) היה מחלוצי הספנות העברית, בן למשפחת ספנים מסלוניקי.

ביוגרפיה
--------

מנו נולד ב-1923 בסלוניקי שביוון, ועלה לארץ ישראל בשנת 1932 בטרם מלאו לו עשר שנים, עם גל העלייה מסלוניקי שאורגן על ידי אבא חושי מהסוכנות היהודית, לחזק את העבודה העברית בנמל חיפה.

את הידע בעולם הספנות ירש מאביו, שמואל מנו (1880–1962), אשר עסק בתחום הספנות בסלוניקי לפני עלייתם לארץ ישראל. האב ואחיו הבכור מוריס עבדו בנמל חיפה עד הפרישה לגמלאות כמו חלק גדול ממשפחת מנו.

תחילת דרכו המקצועית של מנו הייתה בעבודה כשליח ופקיד נמל בסוכנות האוניות "ניסים משולם" ומאוחר יותר בחברת הספנות "עתיד" (שהוקמה בשנת 1934 מיסודה של משפחת בורכרד) שם למד את רזי המקצוע.

מרדכי מנו דיבר ברהיטות 7 שפות (כולל טורקית וערבית), דבר אשר סייע לו ביצירת קשרי עבודה. בשנת 1943 הקים סוכנות אוניות עצמאית בשם "מרדכי מנו סוכני אוניות". הסוכנות טיפלה באוניות הסחר החופשי שפקדו את נמל חיפה ובשלב מאוחר יותר אף רכש את האוניה הראשונה, אוניית עץ קטנה שעיקר עיסוקה היה בייבוא מוצרי מזון מטורקיה בשיתוף פעולה עם סוכנות האוניות "ישראל גוטסמן ובנו", שעסקו אף הם בסחר מוצרי מזון בימי הצנע של תחילת שנות ה-50.

בשנת 1956 הוקמה חברת הספנות "נתיבי הים התיכון בע"מ" כאשר מרדכי מנו מנהל ושותף בכיר בה. החברה רכשה מספר אוניות בנוסף לאוניה "כרמלה" והאוניה "מלכה" (ע"ש שתי בנותיו), האוניה "אייל", האוניה "ליאורה" וכלים נוספים. החברה הפכה במהרה ל"ליינר" מוביל בתנועת המטענים לישראל בים התיכון במיוחד מהים האדריאטי.

בשנת 1956, בעת מבצע קדש, ארגן מרדכי מנו, ביוזמת ממשלת ישראל, מעבר ניסיוני של מטענים ישראליים - העברת מלט מנמל חיפה לנמל אילת דרך תעלת סואץ באמצעות האוניה "פאנגיאה", אך המצרים מנעו את מעבר האונייה, ועיכבו אותה במשך כארבעה חודשים.

בשנת 1965 פוצלה השותפות של "נתיבי הים התיכון בע"מ" ומרדכי מנו הקים את חברתו המשפחתית החדשה בשם "מנו נתיבי ים". לחברה זו הועברו חלק מאוניות "נתיבי הים התיכון" ובנוסף הופעלו מספר אוניות חכורות. החברה עסקה בניהול אוניות, בעלות וסוכנות בנמלי חיפה ואשדוד.

מנו נפטר בתחילת שנת 1969, השאיר אחריו אישה, שתי בנות, שני בנים, ונכד. בנו הבכור שמואל מנו ייסד את חברת סי-גל ספנות, משה מנו ייסד את חברת מנו ספנות.

ב-2020, ביוזמת בנו משה מנו, נקראה על שמו "כיכר מנו" בחיפה.

נכדו, דן מנו, הוא עורך דין ואיש עסקים ישראלי, שהתפרסם כשהשתתף בתוכנית "הישרדות".

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  עמוס כרמלי (עורך), **100 שנות עשייה בחיפה רבתי 2006-1906**, 270–272.
2. 1 2 3 4  מתוך אתר מנו ספנות
3. ↑  חברת נתיבי הים התיכון, חרות, 10 בינואר 1964
4. ↑  זה שבועיים עצורה בסואץ אניה שהפליגה מחיפה לאילת, מעריב, 8 ביוני 1956  
"פאנגיאה" חוזרת לחיפה, הצופה, 10 בספטמבר 1956
5. ↑  ראובן בן-צבי, החברה התשיעית, מעריב, 26 במאי 1966
6. ↑  היסטוריה של חברת סי-גל ספנות
7. ↑  נגה כרמי, כיכר בעיר חיפה ע"ש חלוץ הספנות העברית מרדכי מנו ז"ל • בנו משה ממשיך דרכו, באתר חי פּה, 11 מרץ 2020
8. ↑  ערן סויסה, דן מנו יקבל כחצי מיליון שקלים בתמורה להשתתפותו בעונה החדשה של "הישרדות", באתר nrg‏, 15 באפריל 2010
**באלאור** (שם מדעי: *Balaur*) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הדרומאוזאוריים שבקבוצת התרופודה מתקופת קרטיקון עליון שחי לפני 70 מיליון שנה ומאובניו התגלו ברומניה. הוא קרוי על שם היצור האגדי באלאור ממיתולוגיה רומנית, דרקון גדול וקטלני שעצמותיו נחשבו לעצמות הדרקון. נמצאו רק שני מאובנים שלו והם גדולים מהרבה מקרוביו לקבוצת הפאראבס.

בתקופתו הוא חי על אי עתיק בשם "האצג", שם נמצאת היום העיר האטג ברומניה. אי זה שנמצא בים תטיס העתיק שם חיו הרבה דינוזאורים שעברו ענקיות איים או גמדות איים כמו דמוי-ההדרוזאור תלמטוזאורוס והזאורופודים מגיארוזאורוס ופאלודיטיטאן.

היצור הגיע לאורך 1.8-2 מ' והיה דומה במראהו לעוף בעל נוצות יבשתי. היו לו גפיים חזקות בעלות טפרים קשים, זנב ארוך ומנוצה. הטפרים של הידיים הקדמיות כללו 2 טפרים קצרים שכוסו בנוצות בדומה לארכאופטריקס והראש היה עבה ובעל לסתות קצרות. לא ברור אך ייתכן שהיה לו דם חם, דבר שעזר לו לצוד ביערות בלילה.

היצור היה איטי וייתכן שחי בין העצים. הוא לא יכל לעוף אך היה מאבותיהם של העופות המודרניים.

בתרבות
------

דינוזאור זה הופיע בסדרה כוכב הדינוזאורים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **באלאור** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
 |
**לווייתן מלווילי** (שם מדעי: *Livyatan melvillei*) הוא מין של לווייתן גדול נכחד מקבוצת דמויי ראשתן. לווייתן זה חי בימים הקדומים במיוקן שבעידן הקנוזואיקון, לפני 8.9–9.9 מיליון שנה, וממאובן מאוסטרליה עולה שייתכן כי חי כבר לפני 5 מיליון שנה. הוא נקרא על שם הלווייתן המקראי מהתנ"ך (שעל שמו קרויים גם הלווייתנים המודרניים בעברית) והרמן מלוויל, מחבר הספר "מובי דיק".

לווייתן זה דמה בגודלו לראשתן המודרני והגיע לאורך 13.5–17.5 מטרים. אורך הגולגולת היה שלושה מטרים, ובניגוד לראשתן המודרני היו לו שיניים גדולות וחדות בשתי הלסתות.

הוא חי בימים של תקופת המיוקן והיה טורף-העל של הימים, ביחד עם הכריש הענק מגלודון – ניזון מיצורי ים גדולים שיכלו להגיע עד לאורך של 10 מטרים, בהם לווייתני מזיפות, לווייתנאים אחרים כמו דולפינים ופוקנות, טורפים ימיים, כרישים, צבי ים ודגים גדולים. התפתחותו של הלווייתן חלה יחד עם התפתחותם של לווייתני המזיפות בסוף תקופת המיוקן.

### בתרבות

* לווייתן מלווילי בשם "אוצרי" מופיע בסרט "עידן הקרח 4: יבשת בתנועה", כחיית המחמד של סבתי העצלנית.
* מופיע במשחק "Jurassic Park Builder".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לווייתן מלווילי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**לוויין מזג האוויר** הוא גוף מלאכותי הסובב סביב כדור הארץ וממוקם 36,000 ק"מ מעל קו המשווה, תפקידו הוא לחזות את מזג האוויר בכדור הארץ באופן שוטף. לוויין מזג האוויר מצלם את כדור הארץ באורכי גל שונים, וכך מתאפשר לאתר תופעות מזג אוויר שונות וסוגי עננות.

לווייני jpss
------------

(אנ')

ב-18 בנובמבר 2017 שוגרו לחלל הלוויין NOAA-20 אבל שונה לשם jpss-1, מאותה סדרה של לוויינים ישוגר גם jpss-2 בשנת 2022, jpss-3 ישוגר משנת 2026 והלוויין jpss-4 בשנת 2031.

jpss-1
------

jpss1 - עוזר לזהות שינויי אקלים, לאתר שטחים של קור קיצוני באטמוספירה העליונה העלולים לסכן את התעופה המסחרית ולחזות את מזג האוויר ל-7 ימים.

jpss-2
------

jpss2 - ימדוד תנאים אטמוספיריים: יבשתיים ואוקיינים, כולל טמפרטורות של פני הים, צמחייה, עננים, גשמים, שלג וכוסות קרח.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוויין מזג אוויר** בוויקישיתוף
* לוויין מזג אוויר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* לוויינים מטאורולוגיים, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  מהו לוויין מזג אוויר, באתר www.ims.gov.il
2. ↑  JPSS Series Satellites: NOAA-20 | NOAA National Environmental Satellite, Data, and Information Service (NESDIS), www.nesdis.noaa.gov
3. ↑  Kay Grinter, NASA Awards Launch Services Contract for JPSS-2 Mission, NASA, ‏2017-03-03

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007529316705171
* LCCN: sh85084328
* NARA: 10646491
* NDL: 00566013
* NKC: ph122778

 |
**אלטאוסזה** (בגרמנית: **Altaussee**) היא עיירה במדינת שטיריה שבאוסטריה, על גדות אגם אלטאוסזה. המקום ידוע כספא ופעילות מכרות מלח רבות באזור.

היסטוריה
--------

בהתאם לממצאים ארכאולוגיים נוכחות התיישבות באזור הייתה קיימת עוד בתקופת האימפריה הרומית.

בסביבת היישוב קיימות מספר פסגות בגובה כ-1700 מ'. עוד במהלך המאה ה-12 החלה באזור כריית מלח במכרות שנחפרו בתוך ההר. תחילה הם היו בבעלות המנזר המקומי. בשנת 1211 בהוראת לאופולד השישי שהיה דוכס אוסטריה הם הועברו לשליטתו. בשנת 1334 הם עבדו לבעלות פרטית. באותה תקופה עבדו בהם 130 פועלים והם יצרו כ-10 אלף טון מלח בשנה. בשנת 1445 בהחלטת פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הם חזרו לבעלות המדינה. בשנת 2008 נוצרו במקום 450 אלף טון מלח.

במהלך המאה ה-19 באזור התפתח אזור ספא. בין מבקרי הספא המקומי היו הוגו פון הופמנסתאל, יעקב וסרמן ותאודור הרצל.

בשנת 1938 האזור סופח לגרמניה. מספר אחוזות שהיו בבעלות יהודית עבדו אריזציה. אחת מהן שימשה את יוזף גבלס במהלך חופשות באזור. לקראת סיום המלחמה האזור היה חלק של "מבצר האלפי". במכרות המלח הוסתרו אוצרות רבות שנאספו על ידי הנאצים ברחבי אירופה הכבושה. אירועים אלו תוארו בסרט "ציידי האוצרות". במהלך המלחמה באזור פעלה מחתרת בה השתתפה בין היתר אדית האוור פריצ'מות' שעל פעילותה קיבלה הכרה כחסידת אומות העולם. ב-8 במאי 1945 האזור נכבש על ידי כוחות צבא ארצות הברית. ב-12 במאי בקרבת היישוב נתפס ארנסט קלטנברונר. עד לשנת 1955 האזור היה חלק של אזור כיבוש האמריקאי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלטאוסזה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אלטאוסזה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007550242205171
* GND: 4464879-0
* LCCN: n78088201
* NKC: xx0154441
* VIAF: 139537522
* WorldCat: lccn-n78088201

 |
**צפירה** הוא סיפור קצר מאת אתגר קרת המופיע בספר צנורות שיצא ב-1992.

עלילה
-----

גיבור הסיפור הוא תלמיד תיכון בשם אלי. בתחילת הסיפור מתואר טקס יום השואה בבית הספר. נערה בשם סיוון מתיישבת ליד אלי. הוא מאוהב בה. לאחר מכן מגיע נער בשם גלעד, מזמין אותה לשבת מאחור והיא הולכת איתו. בהמשך הסיפור מסתבר שסיוון היא חברתו של שרון, תלמיד מצטיין ומקובל, העתיד להתקבל לקומנדו הימי. שרון וגלעד הם חברים. במהלך הטקס מספר עד על חוויותיו מאושוויץ.

לאחר הטקס מבחין אלי בשולם, שרת בית הספר, היושב ובוכה. אלי שואל אותו מה קרה. שולם מספר לאלי שהוא מכיר את העד מאושוויץ, כיוון ששניהם היו יחדיו בזונדרקומנדו. אלי, שטועה לחשוב כי ה"זונדרקומנדו" היא יחידת קומנדו צבאית, תוהה כיצד אדם חלוש ושברירי כשולם הגיע אליה.

כמה ימים לאחר מכן, שומע אלי מחבריו כי שרון וגלעד גנבו את אופניו של שולם השרת וביצעו בו מעשי ונדליזם. אלי מדווח על כך למנהל בית הספר. בעקבות זאת המשטרה חוקרת את שרון וגלעד. כמה ימים לאחר מכן סיוון אומרת לאלי ששרון וגלעד גילו על ההלשנה. היא אומרת לו שהם מחכים לו בשער בית הספר ולכן כדאי לו לצאת מפתח אחורי של בית הספר. כשאלי מגיע לשם הוא מגלה את שרון וגלעד מחכים לו. מכאן ניתן להבין שסיוון שיתפה עימם פעולה.

שרון וגלעד מתעמתים עם אלי. כאשר שרון שואל לפשר ההלשנה, מתלבט אלי האם להוכיח אותו על כך שגם שולם בעצמו היה ב"יחידת קומנדו" בזמן השואה, בדיוק כמו יחידת הקומנדו הימי ששרון עתיד להתקבל אליה. אך מרוב הפחד, מסתפק אלי בלהגיד לשניים ש"אין להם כבוד".

בשעה שהשניים עומדים "ללמד" את אלי "מה זה כבוד, בדרך הקשה" - כלומר, להכות אותו - נשמעת באותו הרגע צפירת יום הזיכרון. שרון וגלעד נעמדים מפאת כבוד הצפירה, ואילו אלי מנצל את ההזדמנות ובורח.

מסר
---

הסיפור מעביר ביקורת על היחס השטחי של חלק מהחברה כלפי השואה וערכי מוסר. טקס השואה בבית הספר מתואר כקלישאה שאינה מעניינת את התלמידים. אלי, הדמות המוסרית בסיפור, מתעניין בשלומו של שולם, ניצול השואה. שרון וגלעד הן דמויות בלתי מוסריות, אך חשוב להם לעמוד בזמן צפירת יום הזיכרון. העמידה בצפירה, המשותפת ליום השואה ויום הזיכרון, היא טקס שחלק מהאוכלוסייה מבצע באופן אוטומטי.

כמו כן, ישנה הקבלה בין ה"זונדרקומנדו" - חוליית האסירים שטיפלה בגופות הקרבנות במחנות ההשמדה, ששולם השתייך אליה כאסיר באושוויץ - לבין יחידת הקומנדו הימי בצה"ל (שייטת 13) ששרון עתיד להתקבל אליה לאחר תום לימודיו.

קישורים חיצוניים
----------------

* צפירה \ אתגר קרת – סיכום – טקסטולוגיה
**אלחנן חפץ** (7 בנובמבר 1877 - 9 במאי 1935) היה כורך ספרים, יליד האימפריה הרוסית, מראשוני הכורכים האמנותיים בארץ ישראל.

תיאור
-----

אלחנן חפץ נולד בשנת 1877 באימפריה הרוסית. בשנת 1924 עלה עם משפחתו לארץ-ישראל מווינה והתיישב בירושלים. בתחילה פעל חפץ במסגרת "בתי בצלאל" של בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות. לאחר מכן הקים בית מלאכה שמוקם ב"בית ניקולה עקל" שבשכונת מוסררה ופעל עד 1930. בנוסף, החזיק חנות ברחוב יפו. הוא עסק בעיקר בכריכת ספרים, לצד עבודות שונות מעור ובהן תיקים, פנקסים ומוצרי עץ זית. הוא השתתף בתערוכה קולוניאלית בפריז (1931), שם קיבל עבור תצוגתו מדליית זהב, ב"תערוכה לאמנות ולמלאכת יד בפלשתינה" (1931) במגדל דוד, וב-"יריד המזרח" (1932), שם הציג כריכות ותיקים שיצר. חפץ נפטר בשנת 1935 בירושלים לאחר מחלה ממושכת.

בין עבודותיו כריכות הספרים של ברוך אגדתי - "ברוך אגדתי: אמן הרקוד העברי" (1925), שהודפס ב"גרפיקה" ירושלים במהדורה ממוספרת בת 100 עותקים; כריכת ספרו של אברהם סוסקין - "אלבום מראות תל אביב" (1926), שהודפס בדפוס Rotophot A. G, ברלין; כריכה לספר זיכרון (1927) עבור ישיבת סלבודקה בחברון
והמהדורה הראשונה של "הגדה של פסח" (1930) באיור נחום גוטמן, שהודפס בהוצאת אמנות, תל אביב ונכרך בכריכה המשלבת עור ועץ זית.

לחפץ ורעייתו שרה היו ארבעה ילדים - אוריאל חפץ, רחל, נחמה וציפורה.

גלריה
-----

* פרסומת לבית המלאכה של חפץ (1929-1924), אוסף הספרייה הלאומיתפרסומת לבית המלאכה של חפץ (1929-1924), אוסף הספרייה הלאומית
* כריכת "ברוך אגדתי: אמן הרקוד העברי" (1925) מאת ברוך אגדתיכריכת "ברוך אגדתי: אמן הרקוד העברי" (1925) מאת ברוך אגדתי
* כריכת הספר "מראות תל אביב" (1926) מאת אברהם סוסקיןכריכת הספר "מראות תל אביב" (1926) מאת אברהם סוסקין
* כריכת "הגדה של פסח" (1930) באיור נחום גוטמןכריכת "הגדה של פסח" (1930) באיור נחום גוטמן
* פרסומת לחנות של חפץ (1935-1929)פרסומת לחנות של חפץ (1935-1929)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלחנן חפץ** בוויקישיתוף
* אלחנן חפץ באתר בית הקברות הר הזיתים
* ירושלים יום-יום: כריכת-הדר, דואר היום, 21 באוקטובר 1925
* כריכות-הדר, דואר היום, 8 במרץ 1927
* הרבנות הראשית לארץ-ישראל, חרות, 1 בינואר 1950

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: ב"בצלאל", הארץ, 31 בדצמבר 1924, עמ' 3
2. ↑  ראו: אלחנן חפץ ז"ל, דואר היום, 10 במאי 1935

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007308040305171

 |
הספר **צפנת פענח** על משנה תורה לרמב"ם הוא אחד מספריו של הרב יוסף רוזין, שרבים מהם נקראו "צפנת פענח".

תוכן וסגנון הספר
----------------

הספר עוסק בפרשנות תמציתית של החיבור משנה תורה לרמב"ם, ומנוסח באופן קצר מאוד וקשה להבנה באופן חריג. הקושי בהבנת הכתוב בספר נובע בין השאר מריבוי ראשי התיבות שבו ומכך שהכלים שבהם הוא דן ומנתח, נושאים אופי של פילוסופיה האופיינית לרמב"ם.

להלן ציטוט המהווה דוגמה אופיינית לפסקה בספרו: 

> 
> **עי' רש"י ד' ד' וד' ז' ע"ש בתוס' ודף ט"ז ע"א וע"ב וע"ש ברש"י בזה ודף י' ע"ב.**
> 
> 
> 
> — צפנת פענח על הרמב"ם, משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שופר וסוכה ולולב, פרק ד', הלכה א'
> 

פענוח הציטוט: עיינו ברש"י דף ד' ודף ז', ועיינו שם גם בתוספות, וכן בדף ט"ז עמוד א' ועמוד ב', ועיינו שם ברש"י בעניין זה ובדף י' עמוד ב'.

גם לאחר קריאה בכל המקומות להם מציין המחבר בצפנת פענח קשה ללומד שאינו רגיל במשנתו של הרב רוזין לעמוד על הקשר בין שלל המקורות שהוא מציין להם להלכה ברמב"ם הוא בא לבאר. בספר "מפענח צפונות" הקדישו פרקים להסברת כללי שיטתו ולהסברת ראייתו הפילוסופית של הרב רוזין את דברי התלמוד והמפרשים הראשונים ולפי כללים אלו ניתן להבין בדרך כלל למה הוא מתכוון בציוני המקורות.

**מהדורות הספר:**

* מהדורה (ראשונה ככל הנראה): ורשה-פיוטרקוב תרס"ג; מו"ל - מאיר יחיאל אלטר.
* מהדורה נוספת: ניו יורק תשי"ד; מו"ל - לא ידוע.

לאחר השואה נעלמו כתביו של הרב יוסף רוזין וביניהם הספר "צפנת פענח", אולם בשנות ה-60 של המאה ה-20 גילה אותם הרב מנחם מנדל כשר, תלמידו של הרב יוסף רוזין, לאחר שבתו של הרב רוזין, רחל ציטרון, שנסעה לאירופה להציל את הכתבים ונספתה שם, הספיקה לשלוח שק מלא בצילומי כתביו של הרב יוסף רוזין לדודתו של הרב ישראל אלטר ספרן פוקס (שהחליף את הרב יוסף רוזין ברבנות העיר דבינסק - כיום דאוגבפילס). חלק מכתביו עדיין לא יצאו לאור.

ראו גם
------

* יוסף רוזין
* נושאי כליו של הרמב"ם
* מנחם מנדל כשר
* מפענח צפונות

לקריאה נוספת
------------

* **מפענח צפונות** מאת הרב מנחם מנדל כשר שלמד מהרב יוסף רוזין בצעירותו, הספר מכיל הקדמה שסוקרת את מהותה של שיטת הלימוד והחשיבה של הרב יוסף רוזין, הפירוש לספר צפנת פענח ומילון ערכים ייחודי למשנתו של הרב יוסף רוזין.
* **צפנת פענח המבואר** מאת הרב אברהם אטלס (שהקים גם צוות לפרשנות כתבי הרב יוסף רוזין).
* **העמק עיון** מאת הרב משה גרוסברג.
* **צפנת פענח על גרושין, צפנת פענח על הלכות שבת, צפנת פענח על הלכות אישות חלק א' [קדושין] ועל חלק ב' [כתובות]** מאת הרב אברהם בן שמעון, הוצאת מוסד הרב קוק.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיטקסט טקסט בוויקיטקסט: **צפנת פענח** |

* אתר המביא את צילומי עמודי השער של הספר צפנת פענח במהדורותיו השונות.
* שתי דוגמאות לדיון בספר צפנת פענח: בעניין ערי מקלט. בעניין ברכה על דבר האסור.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו מאמר של פרופסור ישעיהו ליבוביץ הדן, בין השאר, בפילוסופיה האופיינית לרמב"ם.  

ג'יימס א' אורמסון (עורך), בן-עמי שרפשטיין (עורך המהדורה העברית), רמב"ם, בספר "פילוסופיה" באתר מט"ח.  

וכן מאמר נוסף על הפילוסופיה של הרמב"ם ממחבר לא ידוע.
2. ↑  סיפור זה מובא בספר **הרוגוצ'ובי** מאת יאיר בורוכוב; 2005. מקור חלקי נוסף לסיפור זה ניתן למצוא כאן וכאן.
**קיה סלטוס** (באנגלית: **Kia Seltos**) היא קרוסאובר בעלת חמישה מקומות, שמיוצרת על ידי קיה משנת 2019. היא הוצגה בהודו בשנת 2019, והגיעה לישראל בשנת 2020.

מפרט טכני
---------

בתחום ההנעה משווקת קיה את הסלטוס עם מנועי בנזין בנפחי 1.6 ליטר המספק 121 כ"ס, 1.4 ליטר טורבו המספק 140 כ"ס, 1.6 טורבו המספק 177 כ"ס, 2.0 ליטר המספק 149 כ"ס ומנוע דיזל בנפח 1.6 ליטר טורבו המספק 136 כ"ס. המנועים מוצעים עם תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שישה הילוכים או תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים או תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים או תיבת הילוכים רציפה.

מתיחת פנים שנת 2022
-------------------

ב-30 ביוני 2022 חשפה קיה את מתיחת הפנים לסלטוס. 

קיה עיצבה מחדש את חזיתו של הסלטוס כולל פגוש קדמי חדש, פנסים ראשיים חדשים, תאורת יום חדשה הממשיכה כעת אל הגריל הקדמי, שגם הוא עוצב מחדש. גם חלקו האחורי של הסלטוס עוצב מחדש לחלוטין עם דלת תא מטען בעיצוב חדש, יחידות תאורה חדשות הנמתחות לכל רוחבו של הרכב, פגוש אחורי חדש ועוד. עיצובים חדשים לחישוקי הגלגלים משלימים את העדכון המקיף לעיצוב החיצוני המציג כעת חזות מודרנית. בתא הנוסעים עיצבה קיה מחדש את כל חלקו העליון של הדשבורד וזאת בכדי להתקין את צמד המסכים הפנורמי המאפיין כיום את כל הדגמים העדכניים של קיה.

בתחום ההנעה קיה תחשוף את יחידות ההנעה החדשות במשך חודש יולי.

מכירות בישראל
-------------

נתוני מכירות בישראל על פי נתוני קארזון:

נתוני מכירות| שנה | יחידות שנמכרו |
| --- | --- |
| 2020 | 633 יחידות |
| 2021 | 958 יחידות |

גלריה
-----

* מבט קדמימבט קדמי
* מבט אחורימבט אחורי
* מבט לבפניםמבט לבפנים
* מבט למנועמבט למנוע

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קיה סלטוס** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של קיה סלטוס

הערות שוליים
------------

1. ↑  הלהיט הבא של קיה: קיה סלטוס נחשף, באתר קארטיוב, ‏20 ביוני 2019
2. ↑  קיה סלטוס 2020 בישראל - מחיר החל מ-133,900 שקל, באתר קארטיוב, ‏18 באוגוסט 2020
3. ↑  cartube, מתיחת פנים: 2023 קיה סלטוס החדש, באתר cartube
4. ↑  קיה סלטוס, באתר קארזון
**אֶלְחָנָן הֶנֶלִי קִירְכְהַן** (בגרמנית: **Elchanan Henle Kirchhahn**) או גם **חנוך וולף** (**Hennoch Wolf**‏; סביב 1666 – 1757, או 1655 – 1735) היה רב גרמני-יהודי, חזן, סופר ומטיף מוסר. הוא ידוע בשל ספרו הכתוב ביידיש "שמחת הנפש".

על חייו ידוע מעט מאוד, אביו היה בנימין וולף (Benjamin Wolf), ובנעוריו נדד בהולנד ובפולין, וידוע שהוא נשא לאישה את בתו של צבי הירש קאיידנובר. משנת 1712 היה אלחנן הנלי קירכהן מורה בבית הספר היהודי בקירכהיין (אנ'), שם פעל גם כרב, כחזן וכקצב.

ספרו "שמחת הנפש" יצא לאור בפרנקפורט בשנת ה'תס"ז (1707), ספר מוסר ביידיש שחלקו הראשון הפופולרי מאוד הודפס ב-27 מהדורות עד 1906, והיה נפוץ בגרמניה ובמזרח אירופה עד אמצע המאה ה-19. הספר כולל משלים, אגדות חז"ל ואגדות עם. בשנת ה'תפ"ב (1722) יצא לאור באופנבך על המיין חלק הראשון של ספרו "חידושים מספר אלחנן" (על החומש וקצת מנביאים ראשונים). החלק השני יצא לאור בה'תצ"א (1731) וכלל פירוש למסכת אבות. החלק השני של "שמחת הנפש", הכולל 15 מזמורים ביידיש לשבתות ולחגים, וכן לחתונות וברית מילה, ושיר על חיי היהודים בכפרים הודפס בשנת ה'תפ"ז (1727) בפירט (חלק זה הודפס כפלגיאט בהונגריה ב-1899 וב-1901). כרך זה כולל תווים, וקירכהן השתמש במנגינות קיימות, שלדבריו נכתבו על ידי מומחה למוזיקה. השירים מיועדים ללוות תכנים ומעשים דתיים חיוניים ולהעבירם טוב יותר להמונים חסרי השכלה. לדברי אברהם צבי אידלסון, הטקסטים הדידקטיים יותר חסרים עוצמה לירית. השירים נועדו גם למנוע מהיהודים לשיר שירים גרמניים חילוניים. הלחנים של השירים הם בסגנון הבארוק שהיה נפוץ בגרמניה באותה תקופה.

המצבה על קברו השתמרה בבית העלמין היהודי בקירכהיין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלחנן קירכהן** בוויקישיתוף
* רשימת הפרסומים של אלחנן קירכהן, בקטלוג הספרייה הלאומית
* Eliezer Brodt, *Simchat ha-Nefesh: An Important But Often Ignored Work on German Jewish Customs*

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Hennoch Wolf אתר העיר קירכהן
2. 1 2 3  Elchanan Hendel Kirchahn (בגרמנית)
3. ↑  אלחנן הנלי קירכהן, **שמחת הנפש**, באתר היברובוקס
4. 1 2 3 4  הערך קִירְכְהַן, אֶלְחָנָן הֶנֶלִי באנציקלופדיה העברית, כרך כ"ט, עמודים 687–688
5. ↑  Kirchhain mit Betziesdorf (Stadt Kirchhain, Kreis Marburg-Biedenkopf) Jüdische Geschichte / Synagoge
6. ↑  Abraham Zebi Idelsohn, *Jewish Music, Its Historical Development*, Dover Publications, 1992, מסת"ב 9780486271477, Pages 383–384
7. ↑  תמונת המצבה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007280918105171
* BnF: cb12138845b (data)
* CiNii: DA14248139
* GND: 11885447X
* ISNI: 0000 0000 8080 6274
* LCCN: n90640249
* NTA: 258314060
* VIAF: 809684
* WorldCat: lccn-n90640249

 |