recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**דודו שליטא** (נולד ב־1943) הוא אנימטור ישראלי.

ביוגרפיה
--------

דודו שליטא נולד בשנת 1943. בשנת 1968, לאחר לימודי אמנות, הקים בקיבוץ עין גדי את חברת "מעבדות עין גדי", שעסקה בצילום והפקה של תצלומים ותצלומי ענק. בשנת 1973 נסע לארצות הברית ולקנדה, שם למד קולנוע ואנימציה. בעת לימודיו פגש את האנימטור נורמן מקלארן (Norman McLaren) והושפע מעבודתו. בשנת 1976, לאחר שובו לישראל, הקים את "סרטי עין-גדי", שהיה מראשוני אולפני ההנפשה בישראל. על העבודות שנוצרו באולפן זה נמנים סרטונים למערכת הבחירות של מפלגת העבודה בבחירות לכנסת התשיעית (1977), הסרט "אורות" (1982) באורך של כחצי שעה, סרטונים לתוכנית "רחוב סומסום" (1983–1985) ועוד.

בשנת 1987 עזב שליטא את הקיבוץ והקים, ביחד עם עודד גיא ומשה סדן את אולפן "אנימה סרטים" שפעל עד לשנת 1989 ברמת השרון. בין השנים 1991–1996 הקים את "אולפני אנימה" בבית שמש. בין העבודות שנוצרו באולפן זה הסרט "להיטים מצוירים משלנו" (1992) וסרטון בכיכוב "התינוק של במבה" (1993). בשנת 1996, לאחר סגירת אולפנים אלו בשל פשיטת רגל, הקים, ביחד עם ארנון דיסקין את אולפן "דיסק-אין" בתל אביב-יפו. בין העבודות שנוצרו באולפן זה נמנים "שמוליק קיפוד", סרט באורך מלא על חייו של רש"י (1996) ועוד. משנת 2002 ואילך הוא משמש אוצֵר האנימציה בפסטיבל אנימיקס, הפסטיבל הבינלאומי לאנימציה קומיקס וקריקטורה בתל אביב-יפו.

השכלה
-----

* 1966–1968: אמנות וגרפיקה, המכון לאמנות, בת-ים
* תאוריה וניצוח, האקדמיה למוזיקה, תל אביב-יפו
* 1973–1974: אנימציה, בית-הספר לאמנות חזותית, ניו יורק, ארצות הברית
* 1974–1975: קולנוע, אוניברסיטת סר ג'ורג ויליאמס, מונטריאול, קנדה
* 1974–1975: קולנוע, המכון הקנדי הלאומי לקולנוע (NFB), מונטריאול, קנדה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דודו שליטא** בוויקישיתוף
* דודו שליטא, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* תמי זילברג, סרטים מצוירים, מעריב, 5 באפריל 1988

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300238805171

 |
**יום האביב** הוא חג שמציין את ביאת עונת האביב. הוא נחגג במדינות ובזמנים שונים בעולם.

חצי הכדור הצפוני
----------------

### אלבניה

אלבניה חוגגת את יום האביב (אלבנית: *Dita e Verës or Dita e Luleve*) ב-14 במרץ, ומ-2004 הוא נחשב כחג לאומי. החג הוא מנהג פגאני קדום, והוא פופולרי במיוחד בעיר אלבסן שבמרכז אלבניה.

### אסטוניה

אסטוניה חוגגת את יום האביב ׁׁ(אסטונית: *kevadpüha*, ידוע גם כ*יום מאי*) ב-1 במאי.

### איראן

 ערך מורחב – **נורוז**  

איראן חוגגת את יום האביב (בפרסית: نو روز - "יום חדש"- **נורוז**) ב-21 במרץ. בנוסף להיות נורוז יום האביב, הוא גם חג ראש השנה הפרסי. נורוז הוא היום הראשון בלוח השנה הפרסי המסורתי, שאחת מגרסאותיו משמשת באופן רשמי באיראן. מקורו הדתי של החג הוא זוראסטרי. ה-21 או ה-20 במרץ הם גם תאריכי יום השוויון האביבי. כיום מציינים את נורוז באופן רשמי במדינות מרכז אסיה כגון איראן, אפגניסטן, קזחסטן, קירגיזסטן, טג'יקיסטן, אזרבייג'ן, אוזבקיסטן (יומיים), טורקמניסטן, טורקיה ובאורח חלקי ולא רשמי בפקיסטן ובהודו. כן מציינים אותו המיעוטים הטורקים-עות'מאנים בבלקן.

### בנגלדש

בנגלדש חוגגת את יום האביב, הפלגון (בנגלית: পহেলা ফাল্গুন Pôhela Falgun או পয়লা ফাল্গুন Pôela Falgun), ב-13 בפברואר כיום הראשון של חודש פלגון. ה-13 בפברואר הוא גם תחילת עונת הבושנטו, שהיא עונת האביב הבנגלית.

חצי הכדור הדרומי
----------------

### ארגנטינה

ארגנטינה חוגגת את תחילת האביב ב-21 בספטמבר, יום או יומיים לפני שמתרחש יום השוויון האביבי בפועל. ביום זה גם מצוין גם יום הסטודנט.

### אורוגוואי

אורוגוואי חוגגת את תחילת האביב ב-21 בספטמבר, יום או יומיים לפני יום השוויון האביבי.

### בוליביה

בוליביה חוגגת את תחילת האביב ב-21 בספטמבר. יום זה הוא גם יום הסטודנט וגם "día del amor ", יום בו בני הנוער שולחים מכתבים, שוקולדים או פרחים לחבריהם, בני זוגם ואהוביהם.

### דרום אפריקה

דרום אפריקה חוגגת את תחילת האביב ב-1 בספטמבר. יום זה כולל מנהגים כמו גילוח הראש והזקן. בקהילות רבות ילדים חוגגים את החג במלחמות מים.
**אברהם פטוקה** (28 בדצמבר 1922 - 3 במרץ 2014) היה ראש אגף התנועה במחוז הצפון של משטרת ישראל, בין השנים 1979 ו-1984.

ביוגרפיה
--------

אברהם פטוקה נולד בעיר סארני שבמזרח פולין בשנת 1922. בגיל 6 החל ללמוד בבית ספר עממי פולני עד גיל 12, ובשנת 1934 התחיל את לימודיו בבית הספר התיכון בעיר.
בשנת 1939 התחיל ללמוד טכנאות שניים, במקביל ללימודיו, ובמאי 1940 גויס לצבא האדום ונשלח לעיר חרקוב.
בשנת 1941, עת פרצה מלחמת העולם השנייה, נשלח לחזית באזור הוולגה, נלחם בנאצים ונפצע בקרב סטלינגרד. משפחתו הושמדה בשואה. לאחר המלחמה שימש כקצין הרווחה של אונרר"א במחנה מעבר בגרמניה ועזר לאלפי פליטים יהודים לעלות לישראל. 

ב-1948 עלה לישראל והיה בין מקימי משטרת חיפה. התחיל כשוטר סיור והמשיך כקצין. לאחר שחרורו מהמשטרה ניהל את אגף הפיקוח העירוני והחופים בעיריית חיפה.

פטוקה בוגר אוניברסיטת חיפה בקרימינולוגיה והיה סגן נשיא ארצי של איגוד גמלאי המשטרה ושירות בתי הסוהר. הקים את מועדון גמלאי המשטרה והשב"ס בחיפה והמועדון ברכס הכרמל עבור גמלאי המשטרה והשב"ס של דלית אל-כרמל ועספיא הנקרא על שמו. התנדב והיה פעיל למען ניצולי השואה ועל כך הוענק לו פעמיים מגן הצדק החברתי.

באוגוסט 2013 קיבל אברהם פטוקה את עיטור יקיר חיפה.

חייו האישיים
------------

פטוקה היה בעלה של מלכה פטוקה, בכירה במשרד הרישוי בחיפה ואב לבן, סגן-אלוף בחיל הים.

פטוקה נפטר ב-3 במרץ 2014 ונקבר בבית העלמין שדה יהושע שבחיפה.

גלריה
-----

* פטוקה כקצין הרווחה של אונרר"א, בגרמניה, 1946פטוקה כקצין הרווחה של אונרר"א, בגרמניה, 1946
* פטוקה ועזר ויצמן, באירוע לגמלאי משטרת ישראלפטוקה ועזר ויצמן, באירוע לגמלאי משטרת ישראל

ראו גם
------

* משפחת פוטוצקי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אברהם פטוקה** בוויקישיתוף
* סרטונים אברהם פטוקה יקיר העיר חיפה טקס הענקת יקיר העיר חיפה אוגוסט 2013
* סרטונים אברהם פטוקה מדליק משואה בטקס אזכרה ליום השואה והגבורה שנערך בחיפה. כתבה של הטלוויזיה הברזילאית 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  אותות לחימה ועיטורים שהוענקו לשוטרים משנת 1948 כפי שהועלה באתר פרש.
2. ↑  אונרר"א כפי שהועלה באתר פרש
3. ↑  שמעון בן עמי, תושבי העיר חיפה מצדיעים לי"ח יקירי חיפה לשנת תשע"ג, ‏07 באוגוסט 2013
4. ↑  כתבה מידיעות חיפה, אוגוסט 2013, כפי שהועלה באתר פרש.
5. ↑  בית עלמין שדה יהושע, רפ"ק (גימ') אברהם פטוקה ז"ל, פורסם בידיעות אחרונות, ‏03 במרץ 2014
**האמפולה על שם פאטר** (באנגלית: **Vater hepatopancreatic ampulla** או **Vater hepatopancreatic duct**) היא הצינור המשותף שנוצר בדרך כלל על ידי איחוד של צינור המרה (common bile duct) וצינור הלבלב (pancreatic duct) בתוך דופן התריסריון. צינור משותף זה כולל בדרך כלל התרחבות ("אמפולה"). לאחר מכן הצינור המשותף נפתח באמצעיתו אל החלק היורד של התריסריון בפפילית התריסריון הראשית (major duodenal papilla). אורך הצינור המשותף הוא בדרך כלל 2–10 מ"מ.

מבנה
----

### סוגרים

סוגרי שרירים חלקים מווסתים את זרימת המרה ומיצי הלבלב דרך האמפולה: הסוגר של צינור הלבלב, הסוגר של צינור המרה והסוגר על שם אודי.

### וריאציה

צינור המרה המשותף וצינור הלבלב עשויים לפעמים להתאחד מחוץ לדופן התריסריון וליצור צינור משותף ארוך במיוחד. שני הצינורות עשויים גם להתנקז לתוך התריסריון בנפרד, או להתמזג אך לשמור על הנהורים הנפרדים שלהם מופרדים על ידי מחיצה.

משמעות קלינית
-------------

**הסימן של תומאס** הוא ייצור צואה בצבע כסף ויכול להעיד על סרטן של האמפולה על שם פאטר. צואה בצבע כסף היא שילוב של הצואה הלבנה של צהבת חסימתית בשילוב עם צואה שחורה של מלנה או דימום. היא תוארה לראשונה ב-*British Medical Journal* על ידי ד"ר אוגילבי (H. Ogilvie) ב-1955.

אטימולוגיה
----------

האמפולה נקראת על שם אברהם פאטר (1684–1751), אנטומיסט גרמני שפרסם לראשונה תיאור שלה ב-1723.

תמונות
------

* The pancreatic duct.צינור הלבלב
* Carcinoma of Ampullaקרצינומה של האמפולה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Standring, Susan (2020). *Gray's Anatomy: The Anatomical Basis of Clinical Practice* (42nd ed.). New York. p. 1219. ISBN 978-0-7020-7707-4. OCLC 1201341621.
2. ↑  Allescher, H. D. (1989). "Papilla of Vater: Structure and Function". *Endoscopy*. **21** (S 1): 324–329. doi:10.1055/s-2007-1012982. PMID 2691236. אורכב מ-המקור ב-2 ביוני 2018. נבדק ב-27 במרץ 2020 – via www.thieme-connect.de. `{{cite journal}}`:  (עזרה)
3. ↑  Standring, Susan (2020). *Gray's Anatomy: The Anatomical Basis of Clinical Practice* (42nd ed.). New York. p. 1219. ISBN 978-0-7020-7707-4. OCLC 1201341621.
4. ↑  Ogilvie, H (1955). "Thomas's sign, or the silver stool in cancer of the ampulla of Vater". *Br Med J*. **1** (4907): 208. doi:10.1136/bmj.1.4907.208. PMC 2060824. PMID 13219383.
5. ↑  Lerch, MM; Domschke, W (2000). "Abraham Vater of the ampulla (papilla) of Vater". *Gastroenterology*. **118** (2): 379. doi:10.1016/s0016-5085(00)70243-5. PMID 10691372.
6. ↑  Vater A. Dissertation in auguralis medica, poes diss. Qua Scirris viscerum dissert, C.S. Ezlerus. Vol 70. 1723.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TA98: A05.8.02.017

 |
**היחידה לספורט הישגי** היא הזרוע המקצועית של הוועד האולימפי בישראל. תפקידיה ליישם את מדיניות הוועד האולימפי, לקבוע קריטריונים להשתתפות במשחקים האולימפיים וכן לתחרויות מרכזיות כאליפויות עולם ואליפויות אירופה, ולדאוג להכנתם המקצועית של הספורטאים לתחרויות. בנוסף, שמה לה למטרה לסייע לאיגודי הספורט לתכנן את הכנות הספורטאים, בטווח הארוך ובטווח הקצר, לפקח עליהן ולבקר אותן, לנתח אימונים ותחרויות, ולסייע למאמנים ולאנשי המקצוע הפועלים בסביבת הספורטאים. כן מעניקה היחידה תגמול כספי לספורטאים שעמדו בקריטריונים שהציבה.

היחידה הוקמה בעקבות אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) בידי הוועד האולימפי, רשות הספורט והחינוך הגופני וההתאחדות לספורט בישראל, במטרה לשפר את הישגי של המשלחות הישראליות למשחקים, ולשפר את רמת המקצועיות. עד 1997 עמד בראשה איציק בן מלך, לאחר מכן עמד בראשה יעקב סנדלר, ומאז 2004 עומד בראשה גילי לוסטיג.

היחידה נוהגת לאמץ קריטריונים קשים יותר מהקריטריונים הבינלאומיים, במטרה להביא לכך שרק המצטיינים שבספורטאים ישתתפו במשחקים. ראש היחידה גילי לוסטיג נימק מדיניות זו: "ספורטאים בינוניים משפיעים לרעה על איכות המשלחת... כל יום תחרות שבו ספורטאים ישראלים נכשלים מוריד את הריכוז, את המיקוד ואת המורל. הכפר האולימפי הוא מקום קטן וכל שינוי באווירה משפיע על התוצאות ביום שאחריו. אתה חייב שיהיו שם ספורטאים טובים, עם רצח בעיניים, שלא באים רק כדי לחוות חוויה, אלא כדי להביא מדליה, או להשאיר מאחוריהם את הנשמה בניסיון להשיג אותה. בעניין הזה צריך ללמוד מהקופץ במוט אלכס אוורבוך, שעם כל הניסיון שלו מעולם לא השתתף בטקס פתיחה. הוא מגיע להתחרות, ויום אחרי התחרות עוזב, כדי לא להשפיע על שאר הספורטאים. זו המקצוענות שאנחנו מחפשים, וברגע שאתה מתפשר על משהו נחות יותר, אתה מחבל במאמץ של כולם". מאז הוקמה היחידה לספורט הישגי השתפרו הישגי הספורטאים הישראלים במשחקים: באולימפיאדת ברצלונה (1992) הייתה יעל ארד לספורטאית הישראלית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית, ובאולימפיאדת אתונה (2004) היה גל פרידמן לאלוף האולימפי הישראלי הראשון. יחד עם זאת, על מדיניות היחידה נמתחה גם ביקורת, מאחר שהיא מונעת את השתתפותם של ספורטאים צעירים, שעצם ההשתתפות יכול לסייע להם בעתיד.

קישורים חיצוניים
----------------

* היחידה לספורט הישגי באתר הוועד האולימפי בישראל
* היחידה לספורט הישגי באתר מכון וינגייט
* ניר וולף, תפסיקו לספור מדליות, באתר ישראל היום, 28 ביולי 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  ההתאחדות פורקה ב-1995 ובמקומו הוקמו איגודי ספורט עצמאיים
2. ↑  רועי בית לוי, שומר הסף, באתר הארץ, 17 ביולי 2008
3. ↑  רועי בית לוי, הדרוויניזם של היחידה לספורט הישגי התמוטט , באתר הארץ, 15 באוגוסט 2008

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007311355705171

 |
**פאבל אלכסייביץ' רוטמיסטרוב** (ברוסית: **Павел Алексеевич Ротмистров**;‏ 6 ביולי 1901 - 6 באפריל 1982) היה ממפקדי השריון הבכירים של הצבא האדום, התפרסם בהשתתפותו בקרב קורסק.

קריירה מוקדמת
-------------

ב-1919 התגייס לצבא האדום. הוא השתתף במלחמת האזרחים ברוסיה, בדיכוי מרד קרונשטאדט ובמלחמה הפולנית -סובייטית.

ב-1928 החל ללמוד באקדמיה הצבאית על שם פרונזה במוסקבה. בשנים 1937–1940 שימש כמורה באקדמיה הצבאית הגבוהה במוסקבה. במאי 1941 מונה לראש מטה הקורפוס הממוכן ה-3.

מלחמת העולם השנייה
------------------

רוסטמירוב השתתף במבצע אורנוס שבו כותרה הארמייה השישית של הוורמאכט בקרב סטלינגרד.

ב-22 בפברואר 1943 התמנה למפקד ארמיית המשמר המשוריינת החמישית שהייתה כפופה לחזית הערבה בפיקודו של איבן קונייב.

### קרב קורסק

ב-5 ביולי 1943 פתחו הגרמנים בהתקפה אדירה על המבלט הרוסי שבמרכזו העיר קורסק שמטרתה לכתר בתנועת מלקחיים את הכוח הסובייטי שם. הסובייטים ידעו על ההתקפה עיבו את מערך ההגנה וריכזו כוחות רבים במבלט. הגרמנים היו מצוידים בטנקי טיגר שעלו בטיבם על טנקי ה-T-34 הסובייטים מבחינת מיגון וכוח אש אך יותר מסורבלים מהם.

רוטמיסטוב היה עם הארמייה שלו ככוח עתודה, 350 ק"מ מזרחית למבלט קורסק. התקדמות הגרמנים הייתה איטית. מדרום תקף גנרל הרמן הות והתקרב לעיירה פרוחורובקה.

ב-6 ביולי 1943 טלפן סטלין לרוטמיסטרוב והורה לו לנוע לעבר פרוחורובקה. לא היו אמצעי שינוע והארמייה החלה במסע על שרשראות לעבר החזית לשם הגיעה ב-10 ביולי 1943. היו בה 826 רכבים משוריינים בעיקר טנקי T-34 ו-T-70 וכן תותחים מתנייעים. מולם היו 500 טנקי טיגר.

ב-12 ביולי 1943 החל ליד פרוחורובקה קרב השריון הגדול בהיסטוריה. הטנקים היו כה צמודים עד ששני הצדדים נאלצו להפסיק את ירי התותחים והסיוע האווירי. טנקי ה-T-34 נאלצו להתקרב במהירות לטנקי הטייגר ולתקוף אותם בנקודות התורפה בצדדים ומאחור. כשאזלה תחמושתם הם יצאו מהטנקים ותקפו ברימונים ובפצצות תבערה. הקטל היה איום, רוסטמיסטוב איבד מחצית מכוחו אבל גם לגרמנים היו אבדות כבדות אך לא היו להם עתודות להמשך הקרב. ב-13 ביולי 1943 הם ביטלו את המתקפה וב-15 ביולי 1943 חזרו לנקודת המוצא.

 ערך מורחב – **קרב פרוחורובקה**  

רוטמיסטרוב המשיך עם הארמייה שלו במבצע רומיאנצב שבו נכבשו בלגורוד וחרקוב ובקרב דנייפר. ב-2 בפברואר 1944 הועלה לדרגת מרשל של כוחות השריון. במבצע בגרטיון נלחם על כיבוש מינסק אבל בגלל האבדות הרבות שהיו לו, הועבר מתפקידו ושוב לא פיקד על חיילים בקרב.

לאחר המלחמה
-----------

לאחר המלחמה התמנה למפקד הכוחות הסובייטים המשוריינים בגרמניה. לאחר מכן מונה לחבר בסובייט העליון ועוזר לשר ההגנה. ב-28 באפריל 1962 קיבל את דרגת מרשל כוחות השריון. בשנת 1968 פרש רוטמיסטרוב מהשירות, וב-6 באפריל 1982 מת בביתו שבמוסקבה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאבל רוטמיסטרוב** בוויקישיתוף
* פאבל רוטמיסטרוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* פאבל רוטמיסטרוב, באתר world war II database

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007454292605171
* GND: 132929732
* ISNI: 0000 0001 1045 5058
* LCCN: n84187582
* NKC: xx0057461
* NTA: 135689538
* VIAF: 23314437
* WorldCat: lccn-n84187582

 |
בתרשים זה של המודל הטיכוניאני האובייקטים במסלולים הכחולים (השמש והירח) נעים סביב הארץ. האובייקטים במסלולים האדומים (כוכבי הלכת נעים סביב השמש. מסביב נמצאים כוכבי השבת.
**המודל הטיכוניאני** או המערכת הטיכונאנית היא דגם של מערכת השמש שפרסם האסטרונום הדני טיכו ברהה בסוף המאה ה-16, המשלב את מה שהוא ראה בתור היתרונות המתמטיים של השיטה הקופרניקאית עם היתרונות הפילוסופיים וה"פיזיים" של השיטה התלמית. ייתכן שהמודל נוצר בהשראת ולנטין נאבות ופול וויטיץ', מתמטיקאי ואסטרונום שלזים. מודל קוסמולוגי דומה הוצע באופן עצמאי במסכת האסטרונומית ההינדית Tantrasamgraha (בערך 1500 לספירה) על ידי Nilakantha Somayaji מבית הספר לאסטרונומיה ומתמטיקה בקראלה.

מבחינה רעיונית זהו מודל גיאוצנטרי, או ליתר דיוק גיאו-הליוצנטרי: כדור הארץ נמצא במרכז היקום, השמש והירח והכוכבים מסתובבים סביב כדור הארץ, וחמשת כוכבי הלכת האחרים מסתובבים סביב השמש. יחד עם זאת, תנועות כוכבי הלכת שוות מבחינה מתמטית לתנועות במערכת ההליוצנטרית של קופרניקוס תחת טרנספורמציה של קואורדינטות פשוטה, כך שכל עוד אין חוק כוח שיסביר מדוע כוכבי הלכת זזים כמתואר, אין סיבה מתמטית להעדיף את המערכת הטיכונית או הקופרניקאית.

ברהה התנגד לקביעה שכדור הארץ סובב סביב השמש. הוא לא התעלם מהדוגמות הדתיות והפילוסופיות שתמכו במודל הגאוצנטרי, אך בעיקר תנועת כדור הארץ לא הסתדרה עם התצפיות שלו – אילו היה כדור הארץ נע היה צריך להיווצר היסט במיקום שלנו אל מול הכוכבים, אך הוא לא הצליח לזהות שום שינוי במיקומנו היחסי. למעשה היסט שכזה קיים, אך הכוכבים כל כך רחוקים (שנות אור לפחות) שהשינוי בזווית קטן מכדי להיות נראה לעין בלתי מזוינת וטלסקופ שמסוגל לזהות היסט זה הופיע רק במאה ה-19. ברהה ואסטרונומים בני זמנו לא יכלו להעלות על דעתם עד כמה הכוכבים רחוקים, ולכן קבע ברהה כי כדור הארץ אינו נע.

למרות זאת, תצפיות אחרות סתרו את האפשרות שכוכבי הלכת סובבים את כדור הארץ. כך לדוגמה המסלולים של מאדים והשמש אמורים להתנגש אם שני הגורמים השמימיים נעים סביב כדור הארץ (ראה תרשים). בהסתמך על ממצאים אלו שכלל ברהה מערכת שהוצעה על ידי נילקנטה סומיאג'י, אסטרונום הודי, כמאה שנים מוקדם יותר. במערכת של ברהה השמש והירח סובבים את כדור הארץ, אך חמשת כוכבי הלכת (הידועים אז) סובבים סביב השמש. שאר הכוכבים קבועים, כפי שהיה מקובל עד אז, אף על פי שברהה עצמו הוכיח על ידי הנובה של 1572 שעולם הכוכבים הקבועים אינו בלתי משתנה.

יוהאנס קפלר השתמש בתצפיותיו של ברהה עצמו כדי להוכיח שתנועת כוכבי הלכת היא למעשה אליפטית, וגרסה מעודכנת של המודל הטיכוניאני עם תנועת כוכבים אליפטית אומצה על ידי הכנסייה.

חוקי התנועה של אייזק ניוטון שפורסמו במאה ה-17 הפריכו את המודל טיכוניאני מבחינה תאורטית, כיוון שלא ייתכן שמערכת השמש סובבת סביב מסה כה קטנה כמו כדור הארץ, אך הכנסייה קיבלה את המודל ההליוצנטרי רק לאחר פרסום תצפיותיו של ג'יימס בראדלי במאה ה-18, אשר זיהה היסט אל מול הכוכבים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ramasubramanian, K. (1994), "Modification of the earlier Indian planetary theory by the Kerala astronomers (c. 1500 AD) and the implied heliocentric picture of planetary motion", Current Science 66: pp. 784–90
2. ↑   יש ללחוץ על Tychonian מימין למטה

קישורים חיצוניים
----------------

* ד"ר אבנר כהן, על העיוורון כתנאי הכרחי לאפשרותה של הראייה: ביקורת הביקורת של הפילוסוף (עמנואל קאנט) על האסטרונום (טיכו ברהה), מכללת אורנים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7640900-4

 |
**ויס** (בקרואטית: **Vis**) הוא אי קטן בריבונות קרואטיה הממוקם בים האדריאטי. הוא משתייך למחוז ספליט-דלמטיה (אנ').

גאוגרפיה
--------

האי הוא הנקודה המיושבת הרחוקה ביותר מחופי קרואטיה. מספר תושביו היה 3,617 (2011). שטחו הוא 90 קילומטר רבוע. הנקודה הגבוהה ביותר בו היא פסגת ההר הום (אנ'), הנמצאת בגובה של 587 מטר מעל פני הים.

באי קיימים שני יישובים - ויס במזרח, שבו מתגוררים רוב תושבי האי, וקומיז'ה (אנ') במערב.

היסטוריה
--------

האי היה מיושב מאז התקופה הנאוליתית. תחילה (מהמאה ה-4 לפני הספירה) נשלט על ידי היוונים הקדמונים ומאוחר יותר על ידי הרומאים. במאה ה-1 לפני הספירה נשלט על ידי הליבורנים.

עד 1797 נשלט האי על ידי הרפובליקה של ונציה. לאחר שלטון קצר של ממלכת איטליה הנפוליאונית עבר האי ב-1814 לידי האימפריה האוסטרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה (1918-‏1921) היה בשלטון איטליה ואז נמסר לממלכת יוגוסלביה לפי תנאי הסכם רפאלו.

ב-1811 ניטש בקרבת האי קרב ליסה הימי ביו בריטניה לבין צרפת. ב-1866 נערך קרב ימי נוסף בשם זה בין אוסטריה לבין איטליה.

במלחמת העולם השנייה נשלט האי על ידי איטליה (1941-‏1943) ולאחר מכן שוחרר על ידי הפרטיזנים היוגוסלביים. ב-1943–‏1944 פעלה ממנו שייטת בריטית. כלי טיס של בעלות הברית פעלו משדה תעופה קטן באי, ששימש גם לנחיתות חירום של מטוסיהן. בנוסף שהה באי לזמן מה מטהו של הגנרל טיטו, מנהיג הפרטיזנים היוגוסלביים.

לאחר המלחמה ועד 1989 שימש האי כבסיס ימי של הצי היוגוסלבי. ב-1991 עבר האי לריבונות קרואטיה העצמאית. נותרו בו שרידים צבאיים רבים - מנהרות, בונקרים ובסיס צוללות.

כלכלה
-----

ענפי הכלכלה העיקריים באי הם חקלאות, דיג ותיירות. גפנים נטועים על פני כ-20 אחוזים מהשטח המעובד באי. הים סביב האי עשיר בדגה וקיימים בו מפעלי עיבוד לשלל הדיג. דייגי קומיז'ה פיתחו במאה ה-16 דגם של סירת דיג - פלקושה (אנ') - שהיה כה מוצלח עד כי שימש עד מחצית המאה ה-20.

הגישה לאי נעשית בכלי שיט בלבד מקרואטיה ומאיטליה.

* העיירה ויס והמפרץהעיירה ויס והמפרץ
* מערת טיטומערת טיטו
* בסיס הצוללותבסיס הצוללות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויס** בוויקישיתוף
* האי ויס, באתר ויקימסע

| הריביירה הקרואטית |
| --- |
| ערים | דוברובניק • ספליט • רוביני • רייקה • טרוגיר • זאדאר • אופטיה • פורץ' • פולה • שיבניק | דוברובניק |
| איים | צרס • קרק • מלייט • ראב • פאג • ויס • לושין • דוגי אוטוק • בראץ' • הוואר • קורצ'ולה • קורנטי |
| ערכים אחרים | מפרץ קוורנר • דלמטיה • הים האדריאטי • ולביט • איסטריה • האלפים הדינריים |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12255234w (data)
* GND: 4063608-2
* NKC: ge602860
* VIAF: 86144648455751453836
* WorldCat (עם VIAF): 86144648455751453836

 |
**הקונגרס הציוני ה-11** התקיים ב-2 - 9 בספטמבר 1913 בעיר וינה שבאוסטריה.

בקונגרס הוחלט על הרחבת לימוד העברית במוסדות החינוך בעולם היהודי. כמו כן, הוחלט להקים אוניברסיטה עברית בירושלים.

בעקבות מלחמת העולם הראשונה שפרצה ב-1914, לא התכנס הקונגרס עד לאחר המלחמה ב-1921.

הרכב הקונגרס
------------

יו"ר הקונגרס היה אוטו ורבורג וזהו הקונגרס האחרון ששימש בו כנשיא.

מנושאי הקונגרס
--------------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
### דיונים לגבי הקמת האוניברסיטה העברית

 ערך מורחב – **האוניברסיטה העברית**  

בול "האוניברסיטה" שהונפק ב-9 במאי 1950 ובו ציור של הספרייה הלאומית
הקמת אוניברסיטה בארץ ישראל הייתה חלק מהחזון הציוני, וההצעה לעשות זאת עלתה כבר בשנת 1884 בוועידת קטוביץ. כבר בקונגרס הציוני הראשון שנערך בבזל בשנת 1897, התקיים דיון על רעיון הקמת האוניברסיטה, בעקבות הצעתו של צבי הרמן שפירא.

בקונגרס זה חיים ויצמן ומנחם אוסישקין העלו להצבעה את ההקמה של אוניברסיטה עברית בירושלים.

בקונגרס הוקרן בהקרנת בכורה סרט עילם דוקומנטרי "חיי היהודים בארץ ישראל" באורך 78 דקות שצילם וערך נוח סוקולובסקי ברחבי ארץ ישראל.

ממשתתפי הקונגרס
---------------

* אדולף שטנד - ממנהיגיה הבולטים של התנועה הציונית באוסטריה.
* יהושע טהון - ממנהיגי התנועה הציונית בפולין.
* שלמה שילר - הוגה דעות ציוני בגליציה מאנשי "הפועל הצעיר".

ראו גם
------

* האוניברסיטה העברית בירושלים#תולדות האוניברסיטה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הקונגרס הציוני העולמי ה-11** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  הקונגרס הציוני העולמי ה-12
2. ↑  For Czarist Russia's Jews, a Look at a Promised Land, J. Hoberman, New York Times, February 27, 2000

| הקונגרסים הציוניים העולמיים לפני הקמת המדינה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| הראשון • השני • השלישי • הרביעי • החמישי • השישי • השביעי • השמיני • התשיעי • העשירי • ה-11 • ה-12 • ה-13 • ה-14 • ה-15 • ה-16 • ה-17 • ה-18 • ה-19 • ה-20 • ה-21 • ה-22 |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007585772105171

 |
**זולה ממברס** היה הרכב היפ הופ ישראלי, שהורכב מדי ג'יי ושלושה ראפרים שביצעו טקסטים בעברית. הטקסטים עוסקים לעיתים נדירות במחאה, כנהוג בז'אנר, ולעיתים תכופות יותר בנושאים קיומיים כגון אהבה, דת, פילוסופיה ודברים נוספים.

היסטוריה
--------

ההרכב החל את דרכו בשנת 2003. הלהקה מנתה חמישה חברים, גיא אפיק (שיבה) אוריאל אהרוני, נמרוד בר (קלידים וקולות), שחר פולאק (ליל וניל), ודן קוברסקי (קובה). באותה השנה, הוציאו את הסינגל הראשון שלהם, "תשובה לאהבה" יחד עם הזמרת קרן לוי. הסינגל הביא להרכב את פריצתו וזכה להצלחה רבה בין היתר בהופעות בתוכניות הנוער אקזיט בערוץ 10, בערוץ ניקלודיאון ובערוץ 2. בנוסף, נכלל השיר באלבום האוסף "שניים סוכר 2".

בשנת 2004 יצא לאור אלבום הבכורה "גיבורים", וזכה להצלחה רבה. בזמן הוצאת האלבום, היו חברי הלהקה בני 18 ובשנת 2005 התגייסו לצה"ל והכריזו על הפסקה בפעילותם. חברי הלהקה תרמו להגברת המודעות נגד תופעת ההשתמטות ופעלו נגדה במסגרת שירותם הצבאי.

בסתיו 2008 חברו חברי ההרכב לצמד היוצרים "יוד קיי" והקליטו את אלבומם השני המשותף, "חצי קילו". קולו של גיא אפיק אינו נשמע, אך הוא נכח בהקלטת אלבום זה ובחר שלא לבצע את השירים.

בשנת 2015 הודיעה עיריית נהריה כי היא אוסרת את השמעת שירה של הלהקה "אתי את ילדה רעה" באירועי הקיץ בעיר בעקבות תוכנו הבוטה.

קישורים חיצוניים
----------------

* זולה ממברס, באתר שירונט
* זולה ממברס, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)

הערות שוליים
------------

1. ↑  משדר נער ונערת השנה בערוץ 2
2. ↑  בתוכנית אקזייט בערוץ 10
3. ↑  בערוץ ניקולדיון
4. ↑  הארץ, נהריה מציגה: 14 השירים שאסור להשמיע לבני נוער

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309841905171

 |
**דמיטרי טימופייביץ' קוזלוב** (ברוסית: **Дми́трий Тимофе́евич Козло́в**; 23 באוקטובר 1886 - 6 בדצמבר 1967) היה גנרל סובייטי אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### תחילת דרכו

קוזלוב נולד ב-23 באוקטובר 1886 בכפר במחוז ניז'ני נובוגורד שהשתייך אז לאימפריה הרוסית. ב-1915, הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית, לחם במלחמת העולם הראשונה בשנת 1917 עבר הכשרה בבית הספר לקצינים והועלה לדרגת פראפורשצ'יק (מקבילה לסגן משנה בצה"ל).

ב-1918 הצטרף לצבא האדום ולחם בשורותיו כמפקד גדוד במלחמת האזרחים ברוסיה. הוא טיפס בסולם הפיקוד ובדצמבר 1922 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-22, והחזיק בתפקיד עד ספטמבר 1924 עת הועבר למפקד רגימנט הרגלים ה-109. ביולי 1928 הוא מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-46, עד נובמבר 1930 עת מונה למפקד בית הספר למקצועות חיל רגלים בקייב. בינואר 1931 הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-44, וב-26 בנובמבר 1935 הוענקה לו דרגת פודפולקובניק (לפני כן לצבא האדום כלל לא היו דרגות). בדצמבר של אותה שנה הוצב כמדריך באקדמיה הצבאית על שם מיכאיל פרונזה. בספטמבר 1939 מונה לראש קורס קצינים עד 29 בדצמבר של אותה שנה, עת מונה למפקד הקורפוס הראשון.

הוא לחם עם הקורפוס בקרבות כנגד פינלנד במלחמת החורף, וב-29 באפריל 1940 הועלה לדרגת פולקובניק. ב-4 ביוני של אותה שנה הועלה לדרגת גנרל לייטננט, וביולי מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי אודסה. ב-18 בדצמבר מונה למפקד העליון של כוחות ההגנה האוויריים, והחזיק בתפקיד עד 14 בינואר 1941. ב-29 בינואר מונה למפקד המחוז הצבאי עבר הקווקז.

### מלחמת העולם השנייה

 ערך מורחב – **מלחמת העולם השנייה**  

עם פרוץ מבצע ברברוסה ביוני 1941, היה קוזלוב מפקד המחוז הצבאי עבר הקווקז. ב-23 באוגוסט של אותה שנה מונה למפקד חזית עבר הקווקז. החזית שלו הייתה הכוח הסובייטי העיקרי בפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן, ובמהלכה כבשה את איראן בשיתוף פעולה עם כוחות בריטיים על מנת למנוע את התייצבותה של איראן במלחמה לצד מדינות הציר.

ב-30 בדצמבר 1941 פורקה החזית שלו והוא מונה למפקד חזית הקווקז. החזית שלו השתתפה בקרב קרץ' ונחלה הפסד צורב מול כוחות הוורמאכט. בשל הקרב, נאלצה החזית לפנות את חצי האי קרץ' ולסגת אל חצי האי קרים, וב-28 בינואר 142 שונה שמה לחזית קרים. קוזלוב השתתף עם החזית שלו בקרבות על חצי האי קרים, אולם נחל כישלון צורב נגד הגרמנים. כתוצאה מהכישלון הסובייטי, הארמייה ה-11 של הוורמאכט יכלה להתרכז בהמשך מצור סבסטופול. ב-19 במאי 1942 פורקה החזית וחייליה הועברו אל חזית צפון הקווקז. ב-4 ביוני 1942 הורד לדרגת גנרל מאיור. ב-29 באוגוסט של אותה שנה הועבר לפקד על הארמייה ה-24. הארמייה שלו סופחה לחזית סטלינגרד והשתתפה עמה בשורת מתקפות כושלות על הארמייה השישית הגרמנית בתחילת קרב סטלינגרד.

ב-1 באוקטובר מונה לסגן מפקד חזית וורונז'. ב-19 בינואר 1943 הוחזרה לו דרגת גנרל-לייטננט, ובמאי של אותה שנה מונה לנציג הפיקוד העליון בחזית לנינגרד. בספטמבר של אותה שנה מונה לסגן מפקד חזית עבר הבאיקל ובתפקיד זה נשאר עד סוף המלחמה והשתתף במבצע סערת אוגוסט.

### אחריתו

עם פירוקה של חזית עבר הבאיקל לאחר המלחמה, מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי עבר הבאיקל. הוא פרש מהצבא ב-1954, ונפטר במינסק ב-6 בדצמבר 1967 בגיל 81.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דמיטרי קוזלוב** בוויקישיתוף
* דמיטרי קוזלוב באתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה (באנגלית)
מבט על זמברה (משמאל) וזמברטה (מימין)
**זמברה** (בערבית: **زمبرة**) הוא אי תוניסאי קטן לא מיושב השוכן מול חופי תוניסיה בים התיכון. הוא חלק משמורת הטבע של איי זמברה וזמברטה, אזור מוגן הידוע בחשיבותו האקולוגית ובנופיו היפים. האי זמברה ממוקם כ-16 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר תוניס.

קרקעת האי היא סלע געשי והאי מאופיין בצוקים טרשיים, חופים סלעיים ושטח הררי. זמברה היא מבצר טבעי שהיה אתר נופש עד שנת 1976 ולאחר מכן עבר לידי הצבא התוניסאי. בחוף הדרומי יש שרידים של נמל עתיק. האי ביחד עם האי הסמוך זמברטה, מפורסם בהיותו אחד הפארקים הלאומיים העשירים ביותר בתוניסיה, ידועים כאיי הציפורים בשל מגוון המקננים באיים. בכל מקום בו המבקרים משוטטים באיים, הם זוכים למינים שונים של ציפורים, חלקם ייחודיים לאיים. עבור רבים מהציפורים, האיים הם המקום הבטוח האחרון מפני איומי ההכחדה.

זמברה היא ככל הנראה אותו אי בשם **איגימורוס (**ביוונית עתיקה: **Αἰγίμορος**) לפי כתובים עתיקים. פליניוס הזקן קרא לאי גם זמברה וגם זמברטה איגימורי.

סביבה
-----

לזמברה מערכת אקולוגית שברירית והיא תוייגה כאזור מוגן על ידי אונסק"ו מאז 1977.באי יש אקלים ים תיכוני, וביחד עם האי השכן זמברטה, הוגדרו כאזור ציפורים חשוב (IBA) (אנ') על ידי BirdLife International.

הקרקעות המקומיות כוללות סלע, חימר, חול וסיד מגנזיום.

### חי וצומח

זמברה היא נקודה חמה מקומית לצומח בתוניסיה, ו"אזור צמחייה חשוב" (אנ') בצפון אפריקה. צמחיית האי מורכבת מכ-266 מיני צמחים; הצמחייה מאופיינת בחופה של שיחים צפופים, הכוללים זיתים וערער פיניקי ונוכחות של צמחים נדירים המעדיפים קרקעות מלוחות.

ישנם גם חסרי חוליות ויונקים יבשתיים שהגיעו לאי על ידי בני אדם, כגון ארנבת, כבשה קורסיקאית, חולדה שחורה וחתולי רחוב. במים המקיפים את האי ניתן לראות דולפינים רבים. כלב הים הנזיר המצוי *Monachus monachus* (CR) אשר נהג לבקר באי, נראה לאחרונה בשנת 1975.

בנוסף היא ממוקמת על נתיב נדידת עופות בין תוניסיה למצר סיציליה, ומארחת יותר מ-25,000 זוגות של ציפורים נודדות המקננות במצוקים הסלעיים. האי הוא ביתם של המושבה הגדולה ביותר של העוף יסעור גדול בים התיכון (20,000 זוגות רבייה). 9 ק"מ של צוקים של האי מכילים גם 10 זוגות מתרבים של בזים נוודים *Falco peregrinus*, אחד מהריכוזים הגדולים הידועים ביותר של מין זה. ציפורים רבייה אחרות כוללות את השחף אדום-מקור *Larus audouinii* (10 זוגות), קורמורן ימי *Phalacrocorax aristotelis* ושחף כוזרי *Larus cachinnans* (100 זוגות).

הפארק הלאומי איי זמברה וזמברטה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זמברה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Zembra Island In Tunisia, boxist.com
2. ↑  Zembra and Zembretta, Tunisia’s mystery islands, thearabweekly.com
3. ↑  Stephanus of Byzantium, Ethnica, §A42.3
4. ↑  Ptolemaeus, Geography, §4.3.44
5. ↑  Strabo, Geography, §2.5.19
6. ↑  Pliny the Elder, Natural History, §5.7.1
7. ↑  "Archipel de Zembra". *BirdLife Data Zone*. BirdLife International. 2021. נבדק ב-25 בנובמבר 2021. `{{cite web}}`:  (עזרה)
8. 1 2 3  ■ TUNISIA MOURAD AMARI AND HICHEM AZAFZAF
9. ↑  Médail F. Véla E (בינואר 2020). "NOTE NATURALISTE Flore et végétation vasculaires de l'archipel de Zembra (Tunisie nord-orientale)" (באנגלית). `{{cite journal}}`:  (עזרה); Cite journal requires `|journal=` (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 185148570670124311479
* WorldCat (עם VIAF): 185148570670124311479

 |
**Le Magasin pittoresque** (בעברית: **החנות הציורית**) היה מגזין שפורסם בצרפת שיצא לאור מ-1833 עד 1938 ומשרדו שכן בפריז. זה היה המגזין המאויר הראשון בצרפת.

היסטוריה
--------

המגזין החל לצאת לאור ב-1833. מייסדו ועורכו היה אדואר צ'ארטון (אנ'). המגזין עוצב על פי מגזין הפני (אנ'). הוא התחיל כשבועון, אך מאוחר יותר הועברה תדירותו לדו-חודשי ולאחר מכן לחודשי. מטהו שכן בפריז. הנושאים שסוקרו במגזין כללו מינהל ציבורי, מדעי החברה, תכנון ערים, אדריכלות והנדסה אזרחית.

בשנת 1834 פרסם המגזין מאמר על הטורקי, שנוצר על ידי הממציא ההונגרי הברון וולפגנג פון קמפלן ונועד לשחק שחמט. המאמר היה הראשון שחשף את המכונה כזיוף.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Le Magasin pittoresque (בצרפתית)

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Le Magasin pittoresque** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Le Magasin pittoresque, BnF Gallica
2. ↑  המאמר, באתר BnF Gallica

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007264838805171
* BnF: cb13774058h (data)
* SUDOC: 069815240
* VIAF: 174560387
* WorldCat (עם VIAF): 174560387

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק ברוטב על בסיס עגבניות. אם התכוונתם למחזה מאת חנוך לוין, ראו קטשופ (מחזה).

**קטשופ** הוא רוטב העשוי בעיקר מעגבניות. המרכיבים הבסיסיים של הקטשופ המודרני הם עגבניות, חומץ, סוכר, ומלח. לעיתים מוסיפים לו תבלינים ומרכיבים נוספים כגון: פלפל אנגלי, ציפורן, קינמון, בצל, סלרי או ירקות אחרים.

הקטשופ התחיל כסוג של רוטב העשוי מפטריות או דג מלוח עם עשב ורטבים. קטשופ פטריות עדיין קיים בכמה מדינות, כמו בריטניה.

את הקטשופ נוהגים לאכול עם מזונות מלוחים, בשר ובעיקר צ'יפס. ישנם סוגים מתוקים יותר ופחות, וכן ברמות חריפות שונות. קטשופ מעורב עם מיונז מהווה לעיתים את הבסיס לרוטב אלף האיים, ולעיתים גם ביצירת רוטב ברביקיו, במקום רכז עגבניות. חברת היינץ מובילה את נתח שוק הקטשופ העולמי.

בישראל מקובל קטשופ (בפרט הסוג המתוק) בעיקר כרוטב למאכלי ילדים ולמזון מהיר. בשנת 2015 נאסר על חברת היינץ להשתמש בשם "קטשופ" במוצריה מכיוון שהוא לא התאים לתקן הישראלי, ובמקומו היא השתמשה בשם "מתבל עגבניות". לאחר כשנה שונה התקן, אך היינץ החזירה את שם המוצר לקטשופ רק בשנת 2023. נועם סבתי.

ראו גם
------

* קטשופ בננה

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **קטשופ** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קטשופ** |

* דורעם גונט, המדריך למדעי הקטשופ, באתר הארץ, 20 ביוני 2008
* יובל הימן, היינץ שמיינץ: מכינים קטשופ, באתר nrg‏, 28 בנובמבר 2011
* קטע קול דורון פישלר, האם קטשופ הוא לא באמת קטשופ?, בפודקאסט "התשובה", דצמבר 2020
* קטשופ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* אתר למנויים בלבד אילון גלעד, מדוע הפך הקטשופ למתבל, והאם מתבל הוא גם מטבל?, באתר הארץ, 14 בינואר 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  מירב קריסטל, תוקן החוק: היינץ תוכל לקרוא למוצר שלה קטשופ, באתר ynet, 17 באוגוסט 2016
2. ↑  נורית קדוש, ועדת הבריאות הסירה את החסמים בייבוא מוצרי קטשופ שחייבו ריכוז מינימלי של עגבניות, כלכליסט, 20 בפברואר 2017

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007541483405171
* BnF: cb16601701j (data)
* GND: 4675095-2
* LCCN: sh85135917

 |
**לאוניד יודלבץ' רבינוביץ'** (ברוסית: **Леонид Юделевич Рабинович**; ‏7 בפברואר 1902 – 6 באפריל 1968) היה גנרל יהודי-סובייטי בחיל השריון של הצבא האדום.

ביוגרפיה
--------

נולד בשם **זלמן רבינוביץ'** בעיר וילנה שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית במשפחתם של יודל (יהודה) ורחל רבינוביץ' מהעיירה מולייטאי.

התגייס לצבא האדום במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה ב-1919, השתתף בלוחמה נגד כוחות הצבא הלבן בדרום רוסיה. בהמשך לקח חלק במלחמה הפולנית-סובייטית. בשנת 1921 השתחרר מן השירות הצבאי. בשנת 1924 חזר לשירות. סיים קורס מזורז של קצינים פוליטיים ושירת בחיל האוויר. בשנת 1927 עבר לחיל רגלים ושירת כקצין פוליטי פלוגתי. בשנת 1932 התקבל ללימודים באקדמיה צבאית של חיל השריון, אותם סיים בהצלחה בשנת 1936. בתום הלימודים מונה לקצין אג"ם גדודי בחטיבת טנקים כבדים. בשנת 1938 מונה לקצין אג"ם חטיבתי. בשנת 1940 מונה לסגן ראש מטה דיוויזיה משוריינת מס' 15. במרץ 1941 מונה לראש המטה של דיוויזיה משוריינת מס' 35.

לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות יחד עם יחידתו נטל חלק בקרבות באזור לוצק - דובנו. בתום הקרבות ולאחר האבדות הקשות שספגה הדיוויזיה, בה הוא שירת, היא פורקה ועל בסיסה הוקמה חטיבת שריון מס' 31. רבינוביץ' מונה לראש המטה של החטיבה. יחד איתה נטל חלק בקרבות להגנת מוסקבה. באפריל 1942 מונה לראש אגף המבצעים במטה קורפוס משוריין ה-4. ביולי של אותה שנה מונה למפקד חטיבה משוריינת מס' 47. בספטמבר 1942 נפצע קשה במהלך קרב סטלינגרד. אושפז לתקופה ארוכה בבית חולים.

בינואר 1943, לאחר שהחלים מפציעותיו, מונה לתפקיד ראש המטה של קורפוס משוריין ה-1. במרץ 1943 הודח מתפקידו ומונה לראש מטה של חטיבה משוריינת מס' 23. השתתף בקרב קורסק, בו ניהל בהצלחה את החטיבה. בעקבות כך מונה לתפקיד בכיר יותר - ראש מטה הקורפוס המשוריין ה-9. מאז ועד סוף המלחמה החזיק בתפקיד הזה. השתתף בקרבות עם הגרמנים בבלארוס ובמזרח פולין (מבצע בגרטיון), נטל חלק בצליחת נהר הוויסלה במהלך מבצע ויסלה-אודר והשתתף בקרב על ברלין. ביולי 1945 הועלה לדרגת גנרל-מיור.

לאחר המלחמה המשיך את השירות בכוחות המזוינים של ברית המועצות. היה ראש מטה של דיוויזיה משוריינת. בסוף 1946 מונה לראש המטה של ארמיית המשמר המשוריינת השישית, אשר נפרסה בגבול עם סין. בשנת 1950 עבר לשרת במטה של המחוז הצבאי קייב. בשנת 1954 סיים את שירותו הצבאי.

במהלך שירותו עוטר בעיטור לנין, שלושה עיטורי הדגל האדום, עיטור סובורוב מדרגה שנייה, עיטור קוטוזוב מדרגה שנייה, עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה ראשונה, עיטור הכוכב האדום.

התגורר בעיר קייב, שם נפטר ב-6 באפריל 1968. נקבר בבית הקברות "לוקיאנובסקיהה".

קישורים חיצוניים
----------------

* ביוגרפיה של לאוניד רבינוביץ' (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  25 בינואר 1902 לפי הלוח היוליאני
**ארצ'יבלד מקסוול גברד** (באנגלית: **Archibald Maxwell Gubbrud**;‏ ‏) היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הדרומית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל דקוטה הדרומית ה-22 בשנים 1961 - 1965.

ראשית חייו
----------

ארצ'י גברד נולד בעיירה נורווי (Norway, קרויה על שמה של נורווגיה, שחלק גדול מתושבי דקוטה הדרומית ומדינות סמוכות הם צאצאים של מהגרים ממנה) שבמחוז לינקולן שבדקוטה הדרומית. הוא היה אחד מארבעת ילדיהם של טורוול מריוס ואלה (לבית רומריאם) גברד. בשנים 1911 - 1914 כיהן סבו של גברד, אנדרו רומריאם, כחבר בית הנבחרים של דקוטה הדרומית, והיה ידידו של מושל המדינה, פיטר נורבק. ב-1929 סיים גברד את לימודיו באקדמיית אגוסטנה שבקנטון, דקוטה הדרומית. לאחר מות אביו ב-1934, הפך גברד לאחראי על החווה המשפחתית ועשה חייל בפועלו. הוא נשא לאישה את פלורנס דקסטר, ולשניים נולדו שני ילדים.

קריירה פוליטית
--------------

הקריירה הפוליטית של גברד החלה כאשר הוא היה לפקיד במועצת העיירה נורווי. בשנים 1947 - 1952 הוא שימש כיושב ראש בית הספר אלמווד. ב-1948 הוא נבחר כנציג מחוז לינקולן בוועידת המפלגה הרפובליקנית של דקוטה הדרומית. ב-1950 נבחר גברד כחבר בית הנבחרים של דקוטה הדרומית, וכיהן בתפקיד בשנים 1951 - 1960, כשבשנתיים האחרונות לכהונתו הוא כיהן כיושב ראש הבית. ב-1951 הוא זכה בפרס שימור הקרקע של אגודת עמק המיסיסיפי. הוא גם היה יושב ראש מועצת המנהלים של מועצת המחקר החקיקתי.

ב-1960 התמודד גברד על משרת מושל דקוטה הדרומית, ונבחר לאחר שהביס את המושל המכהן, ראלף הרסת' בהפרש של 4,435 קולות בלבד. ב-1962 הוא נבחר לתקופת כהונתו השנייה כמושל לאחר שניצח שוב את הרסת' בהפרש של 31,000 קולות. במהלך תקופת כהונתו, הוכפל הסיוע המדינתי לחינוך. בית החולים המדינתי קאסטר ומשרד התקציב המדינתי החלו את פעולתם בהמלצתו. ב-1965 סיים גברד את כהונתו כמושל ושב לחוותו. ב-1968 התמודד גברד באי-רצון על מושב בסנאט של ארצות הברית לאחר ששוכנע לעשות כן על ידי מפלגתו, אך הובס על ידי הסנאטור המכהן ג'ורג' מקגוורן.

ב-1969 מינה הנשיא ריצ'רד ניקסון את גברד כמנהל של מנהלת החוואים (אנ') (יורשתה של מנהלת החקלאות האמריקאית), תפקיד בו הוא שימש עד 1977.

מותו
----

ארצ'י גברד נפטר בסו פולס ב-26 באפריל 1987 מסרטן הריאה. הוא נטמן בבית הקברות הלותרני שבהדסון, מחוז לינקולן.

לקריאה נוספת
------------

* Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1459-1460.

קישורים חיצוניים
----------------

* ארצ'י גברד באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית)
* ארצ'י גברד באתר The Political Graveyard (באנגלית)
* ארצ'י גברד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**

| מושלי דקוטה הדרומית דקוטה הדרומיתדקוטה הדרומית |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| ארתור מלט • צ'ארלס שלדון • אנדרו לי • צ'ארלס הרייד • סמואל אלרוד • קו קרופורד • רוברט וסי • פרנק ביירן • פיטר נורבק • ויליאם מקמסטר • קארל גנדרסון • ויליאם בולו • וורן גרין • טום ברי • לסלי ג'נסן • הרלן בושפילד • מרל שרפ • ג'ורג' ת. מייקלסון • סיגרד אנדרסון • ג'ו פוס • ראלף הרסת' • ארצ'י גברד • נילס בו • פרנק פאראר • ריצ'רד קניפ • הארווי וולמן • ביל ג'נקלו • ג'ורג' ס. מייקלסון • וולטר דייל מילר • ביל ג'נקלו • מייק ראונדס • דניס דוגארד • קריסטי נואם |  |

 |
רבי **אַבּוּ [יואבי] אַהֲרֹן בֶּן שְׁמוּאֵל הַנָּשִׂיא** (חי במאה ה-9, סביבות שנת ד'תר"ם) היה מקובל מדור המעבר בין הגאונים לראשונים, מוכר כמי שהעלה מבבל ללומברדיה את סודות הקבלה שעמדו בבסיס תורת הסוד האשכנזית של חסידי אשכנז.

קורות חיים
----------

רבי אהרן בן שמואל הנשיא, המכונה "אבו אהרן", היה חכם ומקובל בבלי שנאלץ להגר ללומברדיה והתיישב בלוקה. בלוקה מצא אוזן קשבת לרעיונות הסוד שהביא עמו, ונאמר כי מצא את רבי משה בן קלונימוס, בן למשפחת קלונימוס רבת ההשפעה באזור זה ומחבר הקרובה לשביעי של פסח הפותחת במילים "אימת נוראותיך", והקנה לו את תורת הסוד. בני המשפחה העבירו לארצות אשכנז את תורת הסוד שקיבלו מאבו אהרן בעת שעברו מאיטליה, והיא הבסיס לתורת הסוד האשכנזית.

רבי אלעזר מוורמייזא, מחבר ספר "הרוקח", מתאר כיצד קיבלו חסידי אשכנז את תורת הסוד: "רב מרב, עד אביו אהרן בנו של ר' שמואל הנשיא אשר עלה מבבל משום מעשה שהיה והוצרך לילך נע ונד בארץ ובא בארץ לומברדיא בעיר אחת ששמה לוקקא, ושם מצא את רבינו משה שפייט "אימת נוראותיך", ומסר לו כל סודותיו...".

בשמו נקשרו סיפורי מופת אחדים וקורותיו מתוארים בהרחבה ב"מגילת אחימעץ".

קישורים חיצוניים
----------------

* שמואל יוסף פין, **הערך "אבו אהרן בן ר' שמואל הנשיא"**, בתוך: **כנסת ישראל**, ורשה תרמ"ז, עמ' 4, באתר היברובוקס
* הרב נפתלי יעקב הכהן, "רב אהרן בן רב שמואל הנשיא ז"ל", **אוצר הגדולים אלופי יעקב**, חיפה, תשכ"ז–תש"ל, חלק ב, באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  יוסף שלמה דלמדיגו, ****מצרף לחכמה****, בסיליאה שפ"ט. עמ' יד.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007308798905171

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**יובל (דוד) פרי** (נולד ב־1966) הוא זמר מזרחי.

קריירה
------

יובל פרי פרץ לתודעת חובבי הז'אנר הטורקי במוזיקה המזרחית במהלך שנות ה-90. חלק ממילות השירים והעיבודים לאלבומיו נעשו יחד עם שיקו חייק שיותר מאוחר פנה לקריירת סולו משלו, וחלק מהלחנים הם עיבודים למוזיקה טורקית מסורתית. תוכניהם של שיריו נעים בין נושאים טראגיים, ייסורי אהבה ואהבה נכזבת אשר מולבשים על גבי נעימות עצובות, לבין תכנים יומיומיים ושמחים המולחנים על גבי נעימות "חפלה". 

חלק מתכניו של פרי ידועים בבוטות שלהם, לדוגמה השיר "איזה כוסית", זאת בניגוד לרוב זמרי הז'אנר המזרחי אשר תוכניהם בעלי אופי רומנטי ומסורתי יותר. גורם נוסף אשר תרם לפרסום של פרי בתחילת דרכו, היה הופעותיו הססגוניות, בהן הוא הופיע עוטה גלימה ולראשו כתר, וכינה את עצמו "יובל פרי המלך". לימים, לאחר שחזר בתשובה, חזר בו פרי מהלבוש היהיר והעדיף תדמית צנועה יותר. את שירו הראשון, "אשה, למה את בוכה", הקליט פרי עם חברו הטוב, זמר הנשמה תמיר חדד. שיר זה היה לאבן דרך בחייו המוזיקליים של פרי ושל חדד. לאחר הרשעתו של חדד, פרי שב לכתיבה עצמאית וכתב את השיר ״דואט הפרידה״.

פרי מתגורר כיום בלוד.

דיסקוגרפיה
----------

* יש אלוהים חלק א׳ (1996)
* יש אלוהים חלק ב׳ (1997)
* איזה כוסית (1998)
* ההופעה (1999)
* תפסתי אהבה (1999)
* ידי כבולות באזיקים (2001)

קישורים חיצוניים
----------------

* יובל פרי, באתר שירונט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007304011405171

 |
**אברהם פאטר** (בגרמנית: **Abraham Vater**; 9 בדצמבר 1684 - 18 בנובמבר 1751) היה אנטומיסט גרמני מוויטנברג.

קורות חייו
----------

פאטר קיבל דוקטורט בפילוסופיה מאוניברסיטת האלה-ויטנברג ב-1706, ותואר רפואי מאוניברסיטת לייפציג ב-1710. הוא יצא למסע מדעי דרך גרמניה, הולנד ואנגליה. באמסטרדם נפגש עם פרדריק ראוש.  מאוחר יותר קיבל הסמכה (הביליטציה) בוויטנברג והפך לפרופסור חבר ב-1719, לפרופסור מן המניין לאנטומיה ב-1732 ולפרופסור מוסמך לטיפול ב-1746.

פאטר ידוע בעיקר בעבודותיו באנטומיה, אך הוא פרסם גם עבודות בתחומי הכימיה, הבוטניקה, הפרמקולוגיה והגינקולוגיה. הוא היה הראשון שתיאר את האמפולה בלבלב, שהיא חיבור צינור הלבלב וצינור המרה המשותף, וכיום היא מכונה האמפולה של פאטר.

 לוח הנצחה לפאטר בשלוסשטראסה (Schloßstraße) 14-15, בוויטנברג
בשנת 1719, פאטר היה הראשון שהבחין באיברים בצורת אליפסה עם שכבות קונצנטריות של רקמת חיבור עוטפים את קצות העצבים בעור. הם היו באורך 1-4  מ"מ, והוא כינה אותם *papillae nervae*. ככל הנראה המחקר שלו נשכח, כי בשנת 1831 איברים אלה התגלו מחדש על ידי האנטומיסט פיליפו פצ'יני (1812–1883) בעת ביצוע דיסקציה של יד. פצ'יני היה הראשון שתיאר את הפונקציונליות שלהם כקולטני מכנו (מכנורצפטורים) הרגישים לשינויי רטט ולחץ, ולפיכך המבנים היו אמורים להיות ידועים כגופיפי פצ'יני. כיום, המונח "גופי פאטר-פצ'יני" משמש לעיתים כדי להכיר בתגליות של השניים במשותף.  איברים אלה הם חלק מכמה סוגים של קולטני מכנו בגוף, אחרים הם גופיפי מייסנר (קולטני מישוש ומגע), גופיפי רפיני (מגיבים למתיחה ופיתול בעור) וגופיפי קראוזה.

שמו נקשר גם ל"קפלי פאטר", המוגדרים כקפלים בקרום הרירי בתריסריון הממוקם ממש מעל האמפולה ההפטופנקריאטית (hepatopancreatic ampulla).

כתבים
-----

* *Dissertatio anatomica quo novum bilis dicetilicum circa orifucum ductus choledochi ut et valvulosam colli vesicæ felleæ constructionem ad disceptandum proponit*, 1720
* *Das Blatter-Beltzen oder die Art und Weise, die Blattern durch künstliche Einpfropfung zu erwecken*, 1721
* *Catalogus plantarum inprimis exoticarum horti academici Wittenbergensis*, 1721–1724
* *Catalogus Variorum Exoticorum Rarissimorum Maximam Partem Incognitorum ...* *quae in museo suo, brevi luci exponendo possidet Abraham Vater*, 1726
* *דיס.* *, qua valor et enougha signnorum infantem recens natum aut motuum aut vivum editum arguentium examinature*, 1735
* *De calculis in locis inusitatis natis et per vias insolitas exclusis*, 1741
* *De instrumentoro ad determinadas lucis refractiones*, 1751

מקורות
------

* מאמר זה מבוסס על תרגום המאמר המקביל מוויקיפדיה הגרמנית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אברהם פאטר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Abraham Vater @ Who Named It
2. ↑  *Vater-Pacini corpuscles* @ Who Named It
3. ↑  Vater's fold @ Who Named It

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* DSI: 13081
* GND: 117355666
* ICCU: CFIV162193
* ISNI: 0000 0001 2122 7253
* LCCN: n87885159
* NKC: xx0117480
* NLP: a0000003766956
* NTA: 071207295
* RERO: 02-A013816077
* SUDOC: 092716180
* VcBA: 495/256530
* VIAF: 17997690
* WorldCat: lccn-n87885159

 |
**זאב** הוא קבוצת כוכבים דרומית הממוקמת בין הקנטאור לעקרב ונכללה כבר ב-48 הקבוצות של תלמי. הקבוצה נמצאת באזור של שביל החלב העשיר בכוכבים והיא מכילה כ-30 כוכבים עם בהירות נראית מדרגה שנייה ושלישית וכ-70 כוכבים עם בהירות גדולה מדרגה 6 (כלומר נראים לעין בתנאי צפייה מיטביים).

כוכבים מעניינים
---------------

**α בזאב** הוא ענק כחול במרחק של כ-465 שנות אור עם בהירות נראית מדרגה 2.3. בהירות הכוכב אינה קבועה ומשתנה במחזוריות של שש ורבע שעות, אך השינוי בבהירות הוא קטן ביותר ולא ניתן להבחין בו בעין.

**β בזאב** ו-**γ בזאב** הם גם כן ענקים כחולים במרחק של 380 ו-420 שנות אור בהתאמה ועם בהירות מדרגות 2.7 ו-2.8.

**δ בזאב**, **ε בזאב** ו-**η בזאב** הם כוכבים לבנים - כחלחלים במרחק של כ-500 שנות אור ועם בהירות סביב דרגה 3.3. **ε בזאב** ו-**η בזאב** הם גם כוכבים זוגיים עם בן זוג עמום בדרגת בהירות 8-9, שניתן לראותם בטלסקופ חובבים.

**κ בזאב** הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים לבנים - כחלחלים עם דרגות בהירות 4 ו-6, הניתנים לצפייה בטלסקופ חובבים.

גרמי שמיים מעניינים נוספים
--------------------------

בצפון הקבוצה ניתן למצוא את הצבירים הכדוריים NGC 5824 ו-NGC 5986 ולידם הערפילית האפלה B-228. בדרום הקבוצה יש שני צבירים פתוחים – NGC 5822 ו-NGC 5749. בגבול המערבי נמצאת הערפילית הפלנטרית IC 4406, שמכילה כמה מהכוכבים החמים ביותר שנצפו. ערפילית פלנטרית נוספת, NGC 5882, נמצאת במרכז הקבוצה. מספר גלקסיות השייכות לקבוצת קנטאור A גולשות לחלקה המערבי של קבוצת זאב, ביניהן ESO 274-1 שהיא אחת מהגלקסיות הבהירות בקבוצה.

מיתולוגיה
---------

לקבוצה אין מיתולוגיה ברורה אך היא מקושרת לעיתים עם אגדתו של המלך ליקאון. למרות שהיא מוכרת מהתקופה העתיקה, הקבוצה לא שויכה לחיה מסוימת עד לתרגום הלטיני לעבודותיו של תלמי, בה היא זוהתה עם הזאב. היא לא הופרדה מהקבוצה 'קנטאור', עד שהיפרכוס מביתיניה קרא לה 'החיה' ב-200 לפנה"ס. לפני הפרדתה, היא נחשבה לתת-קבוצה כחיה כלשהי, שנהרגה או עמדה להיות קורבן בשביל הקנטאור. ככזו, יחד עם קבוצות כוכבים נוספות הקשורות לבתולה (למשל חץ וקשת), ייתכן שהן היוו את הבסיס לאגדה של קטילת החזיר הארימנתי, אחת משתים עשרה המטלות של הרקולס.

| 88 קבוצות הכוכבים המודרניות |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אוקטנט • אוריון • אינדיאני • אנדרומדה • ארידנוס • אריה • אריה קטן • ארנבת • ברבור • בתולה • גביע • גדי • ג'ירף • דג דרומי • דג זהב • דג מעופף • דגים • הדובה הגדולה • הדובה הקטנה • דולפין • דלי • דרקון • הר השולחן • הרקולס • זאב • זבוב • זיקית • חד קרן • חץ • טווס • טוקאן • טלה • טלסקופ • יונה • ירכתי הספינה • כלב גדול • כלב קטן • כלבי ציד • כן ציור • כתר דרומי • כתר צפוני • לווייתן • לטאה • לינקס • מאזניים • מגן • מזבח • מחוגה • מיקרוסקופ • מפסלת • מפרש • מצפן • משאבה • משולש • משולש דרומי • נבל • נושא הנחש • נחש • נחש מים • נחש מים קטן • נשר • סוסון • סקסטנט • סרגל • סרטן • עגור • עגלון • עוף החול • עורב • עקרב • פגסוס • פסל • פרסאוס • ציפור גן עדן • הצלב הדרומי • קנטאור • קסיופאה • קפאוס • קשת • רשת • שדרית • רועה דובים • שועלון • שור • שעון מטוטלת • שערות ברניקי • תאומים • תנור |

 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זאב** בוויקישיתוף
* זאב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007538665405171

 |
**יוסוף בן תאשפין** (נהגה גם כ**תשאפין** או **תשופין**, בערבית: **يوسف بن تاشفين ناصر الدين بن تالاكاكين الصنهاجي**, תעתיק: יוסף בִּן תאשפין נאצר אלדין בִּן תאלאכּאכּין אלצנהאג'י) היה השליט הרביעי של שושלת אל-מוראביטון ששלטה על ספרד וצפון אפריקה בימי הביניים. הוא מייסד העיר מרקש והיה המנהיג שהוביל את הכוחות המוסלמים בקרב א-זלאקה. הוא שלט בין השנים 1061–1106.

ביוגרפיה
--------

בן תאשפין הוא מנהיג ממוצא ברברי שעלה לשלטון בשנת 1061, לאחר משא ומתן עם השליט הקודם, בן דודו, אבו בכר בן עומר ושכנועו לפרוש ולמסור את כס השלטון. בתקופה זאת אל-מוראביטון היו עדיין שליטים של אזור קטן במגרב. הוא אחראי לכיבושים שהפכו את אל-מוראביטון לאימפריה של ממש, ששולטת על רובו של המגרב ועל חלקיה המוסלמים של ספרד. תחילה הוא כבש את הערים פאס (1075), טנג'יר (1079), תלמסאן (1080) וסאוטה (1083). הוא נחשב אחד השותפים להקמתה של מרקש.

בהזמנת שליטי הממלכות המוסלמיות של ספרד, הוא הגיע כדי להדוף את התקדמות ממלכת קסטיליה הנוצרית בראשות אלפונסו השישי. בקרב א-זלאקה הוא השיג ניצחון גדול אך במחיר יקר, ולכן הוא החליט לחזור אחריו למגרב. עם זאת הוא חזר לספרד שנים לאחר מכן בראשות צבא גדול, והפך את ספרד המוסלמית לכפופה לשלטון אל-מוראביטון. הוא נזכר כאחד המנהיגים הצבאיים הדגולים בתולדות עולם האסלאם. בן תאשפין נפטר בשנת 1106, יורשו ובנו היה עלי בן יוסוף.

לקריאה נוספת
------------

* יוסוף בן תאשפין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוסוף בן תאשפין** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009349288805171
* GND: 136428258
* ISNI: 0000 0001 1850 6067
* LCCN: n89615291
* SUDOC: 120452650
* TDVİA: yusuf-b-tasfin
* VIAF: 90055070
* WorldCat: viaf-90055070

 |