recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
רבי **אברהם הלוי אמיגו** (ה'ש"ע 1610 (לערך), אדריאנופול - ה'תמ"ג 1683, ירושלים) היה מחכמי ארץ ישראל שבאו מטורקיה. פוסק נודע, מקובל, דרשן ובעל מוסר.

קורות חייו
----------

נולד באדריאנופול בשנת ה'ש"ע (1610) לערך, למשפחה שמקורה בספרד. בעודו צעיר לימים נתקבל לרב בעיר אדריאנופול. עלה לארץ ישראל בערך בשנת ה'תט"ו (1655), התיישב בירושלים ונמנה עם חכמי ישיבת בית יעקב שבראשה עמד רבי יעקב חגיז.

רבני מצרים וטורקיה הפנו אליו שאלותיהם בהלכה, ותשובותיו נחשבו בעיני חכמי דורו כמכריעות. ר' יעקב עמדין בספרו "תורת הקנאות" מנה את ר' אברהם בין שלושת גדולי הדור שהיו בירושלים.

עמד בראש ישיבת "בעלי בתים". השתלם בקבלה והיה בחוג המקובלים של רבי יעקב צמח.

בין תלמידיו היו ר' דוד הכהן מחבר דעת קדושים ור' חיים אבולעפיה, ממייסדי היישוב היהודי המחודש בטבריה. לחם בתקיפות נגד שבתי צבי ופעל להחרמתו. בשנת ה'תכ"ו (1666) נבחר בידי רבני קושטא כאחד מארבעת גדולי ישראל שנשלחו לעזה, לחקור את נתן העזתי, שליח של שבתי צבי.

הרב אמיגו נפטר בירושלים בשנת ה'תמ"ג (1683).

חיבוריו
-------

* "פרי חדש" - על שולחן ערוך אורח חיים מהלכות פסח עד סופו (להבדיל מספר "פרי חדש" המפורסם של ר' חזקיה די סילוה)
* שו"ת, פסקים, וחידושים לתלמוד - הוזכרו על ידי החיד"א. רוב התשובות אבדו, וכמה מהם הודפסו בספרי חברו ר' שמואל גרמיזאן "משפטי צדק" וב"נהרות דמשק" לר' שלמה קמונדו.
* בשנת ה'תש"ן נדפס ספרו "חידושי מהר"א אמיגו" - על התנ"ך והש"ס.

קישורים חיצוניים
----------------

* שמואל יוסף פין, **הערך "הר"ר אברהם אמיגו"**, בתוך: **כנסת ישראל**, ורשה תרמ"ז, עמ' 11, באתר היברובוקס
* אברהם אמיגו, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  רבי יעקב עמדין: "תורת הקנאות", עמוד 53

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007517198705171
* ISNI: 0000 0000 5112 1903
* LCCN: nr91018269
* VIAF: 29389178
* WorldCat: lccn-nr91018269

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בחוקר ומתרגם, רבן של ביירוית וקלן. אם התכוונתם לחוקר תולדות האמנות ואוצר גרמני-ישראלי, ראו קרל שוורץ.
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
הרב ד"ר **ישראל שוורץ** (כ' באדר ה'תק"ף, 15 במרץ 1830 - כ"ז בטבת ה'תרל"ה, 4 בינואר 1875) היה פעיל חברתי, חוקר ורב גרמני, רבן של ביירוית ושל קלן.

ביוגרפיה
--------

נולד לחיים שוורץ אחיו של הרב יהוסף שוורץ בהירבן (Hürben), אז כפר בבוואריה ומאז 1902 חלק מהעיר קרומבאך (אנ'). למד מפי הרב יצחק דב במברגר. בגיל צעיר מאוד התמנה כרב ואב"ד ביירוית. כעבור שנים אחדות התמנה בגיל 27 כרבה של קלן, משרה שבה החזיק במשך שמונה עשרה השנים הבאות עד לפטירתו בגיל 45.

לצד משרותיו הרבניות היה שוורץ פעיל חברתי למען הפליטים היהודים שהיגרו לגרמניה ממזרח אירופה, וחבר בחברת כל ישראל חברים שבפריז.

בשדה הספרות היה שוורץ פרשן המקרא ומהדיר ספרות הראשונים הפרשנית למקרא, בדגש על פרשנות ספר איוב. חיבורו "תקוות אנוש" בשני חלקים (ברלין תרכ"ח) כולל תרגום גרמני משלו לספר איוב, ליקוטי מדרשים ופירושים מן הראשונים שלא נדפסו עד אז. הוא חיבר גם ספר בגרמנית על גבולות ארץ ישראל לאור שיטת דודו, אחי אביו, הרב יהוסף שוורץ.

קישורים חיצוניים
----------------

* שמואל יוסף פין, **הערך "הר"ר **ישראל שווארץ**"**, בתוך: **כנסת ישראל**, ורשה תרמ"ז, עמ' 703, באתר היברובוקס
* איזידור זינגר ומשה ליב במברגר, ‏שוורץ, ישראל, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  התאריך לפי מפעל הביבליוגרפיה העברית בערכו (פריט 102880) והמקורות שם, ש"י פין, בערכו, להלן "קישורים חיצוניים", כתב בטעות שנפטר בחודש שבט.
2. ↑  בנימין שלמה המבורגר, "נשיא הלויים" פר ז עמ' תקיט

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ישראל שוורץ"**.
רבי **אברהם הלין** (לעיתים: **אברהם העלין אשכנזי**; נפטר בי"ז בטבת ה'תפ"ו, 21 בדצמבר 1725) היה רב אשכנזי, ראש בית הדין בגלוגא ופרשן מדרש רבה.

ביוגרפיה
--------

נולד לרב יעקב משה העלין, מחבר הפירוש "ידי משה" על מדרש רבה. מצאצאי מהרש"ל. היה מתלמידיו של רבי דוד אופנהיים. נישא לבתו של מנהיג הקהילה היהודית בגלוגא, הפרנס ר' ברוך קרפלש (חתנו של רבי ישראל דרשן שפירא אב"ד קאליש).

הוציא לאור את ספרו של אביו, ושילב בתוכו פירושים משלו. ובעקבותיו כתב גם הוא חיבור פרשני סביב מדרש רבה, בשם "זרע אברהם". הספר נדפס בחייו בידי בנו הרב יוסף הלין. כמו כן, חיבר פירוש לאגדות התלמוד הירושלמי בשם "כבוד חכמים", הודפס פעם אחת עם ספר "יפה מראה" לר' שמואל יפה אשכנזי, אמסטרדם ה'תפ"ז. 

בצעירותו כיהן כרבה של קהילת ווארט ומאוחר יותר עקר לגלוגאו מקום מגורי חותנו וכיהן במשך שנים כראש בית הדין בעיר, בשנת ה'תפ"ג (1723) הדפיס את כתביו של ידידו ר' חיים יונה תאומים בסוגיית דינא דגרמי, שנודעו בשם "קונטרס ר' חיים יונה".

בשנותיו האחרונות גר בווינה שבה התיידד עם יהודי החצר הנודע ר' שמשון ורטהיימר שהיה ידען ולמדן, עמו עמד בקשר תורני.

נפטר בווינה בי"ז בטבת ה'תפ"ו, 21 בדצמבר 1725, ונקבר בה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אליקים כרמולי, ****אַבְרָהָם הֶעלִין****, בתוך: **תולדות גדולי ישראל**, מיץ: אפרים הדאמר, תקפ"ח. עמ' עו, באתר היברובוקס
* **ערכו ב"מפתח שמות השואלים והאישים"**, יצחק דוב פלד, "חלקי אבנים" נספח לשו"ת נשאל דוד של הרב דוד אופנהיים, עמ' רט-רי, באתר היברובוקס
* אברהם בן יעקב משה הלין, דף שער בספרייה הלאומית

ספרו
* ****מדרש רבה** עם **זרע אברהם****, דפוס ראשון. אמשטרדם תפ"ו, 1725, באתר היברובוקס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007312865505171

 |
הרב **אברהם פינסו** (ת"ק – י"ח בחשוון תק"פ; 1740 – 1820) היה ראש ישיבה ואב בית דין בעיר סרייבו שבבוסניה, שחי בשנותיו האחרונות בירושלים.

ביוגרפיה
--------

נולד בסביבות שנת ת"ק (1740) בעיר הבירה סרייבו שבבוסניה לישראל ולשרה. בהיותו כבן שלוש שנים מת אביו, וזמן קצר לאחר מכן מתה אמו. על אירוע קשה זה הוא כותב בהקדמה לספרו "תולעת שני": 

> 
> "שלא זכיתי לקיים כיבוד אב ואם, שבעוונותי הרבים נהרג אבי תנצב"ה אל נקמות ה', ומבן שלש שנים הייתי, וכשנפטרה אמי תנצב"ה הייתי בעונת הפעוטות".
> 
> 
> 
> 

מדבריו ("נהרג אבי", "אל נקמות ה'") נראה שאביו לא מת מיתה טבעית, וייתכן שנהרג על ידי השלטונות, שלעיתים קרובות היו מעלילים על יהודי העיר עלילות שווא והיו מוציאים אותם למיתה על כך.

בתחילת דרכו למד מפי רבני העיר, אך רבו המובהק היה הרב דוד פארדו שהיה רב העיר במשך תשע שנים (החל משנת תקל"ג – 1773). בין הרב והתלמיד שררה קרבה רבה. נשא את בת הגביר ר' חיים דניאל הלוי, מעשירי סרייבו, שפרנסו והאכילו.

משעלה רבי דוד פארדו לארץ ישראל (תקמ"א – 1781) ביקש הלה מתלמידו להשתדל בהדפסת ספריו. לשם כך נסע רבי אברהם פינסו לליבורנו שבאיטליה, ושם נפגש עם החיד"א ששהה בעיר לרגל שליחותו, ועם רבה של פרארה רבי יעקב משה עייאש (לימים הראשון לציון). שני הרבנים אף ציידו אותו במכתב המלצה לסייע בעדו להדפסת ספרי רבו.

עמד בראשות ישיבה בעיר ולימד בה ש"ס ופוסקים. במקביל כיהן גם כאב בית דין בעיר. בתקופה זו היו תשובי העיר נתונים במצב קשה עקב המלחמות הקשות באזור, ורבני העיר, רבי אברהם פינסו ורבי יצחק פארדו, כינסו את היהודים בבתי הכנסיות להתפלל ואף חיברו קינות ובקשות לרגל המצב הקשה.

בסוף ימיו (לאחר שנת תקס"ה) עלה רבי אברהם לארץ ישראל והתיישב בירושלים. את רצונו זה הביע מספר פעמים בכתביו ובהקדמות שרשם לספריו. בהקדמתו האחרונה שרשם בגולה (לספרו "תולעת שני") הוא מזכיר את צרות עם ישראל בארצו שהגזירות אוכלות אותם ואת ממונם, ומסיים: "יראו עינינו וישמח לבנו לחזות בנועם ה' ולבקר בהיכלו". בירושלים הוא המשיך בכתיבת חיבוריו והשלימם.

נפטר בי"ח בחשוון תק"פ (1820), נקבר בחלקת הספרדים בהר הזיתים, בסמוך לקבר רבו רבי דוד פארדו ורבנים נוספים.

בנו רבי חיים דניאל שלמה עלה עם אביו לירושלים, ונודע בין גדולי רבני העיר ומראשי המקובלים. מחבר הספר שם חדש על ספר יראים. בן אחר שלו היה רבי יצחק.

חיבוריו
-------

* ****אפי זוטרי****, חידושים ופלפולים בהלכות פסח, מהדורת סלוניקי, תקנ"ח
* ****משפט כתוב****, ליקוטים קצרים מספרי הלכה של החיד"א, מהדורת סלוניקי, תקנ"ח
* ****עזרת מצר****, שאלות ותשובות בארבעת חלקי השולחן ערוך. יצא לאור לראשונה מכתב יד על ידי הוצאת אהבת שלום, ירושלים, תשנ"ד
* ****תולעת שני****, דרשות, מהדורת סלוניקי, תקס"ה
* **כתית למאור** - פירוש על אגדות התלמוד

קישורים חיצוניים
----------------

* כרטיס הקבר של אברהם פינסו, אתר הר הזיתים.
* שמואל יוסף פין, **הערך "הר"ר אברהם פינסו"**, בתוך: **כנסת ישראל**, ורשה תרמ"ז, עמ' 51, באתר היברובוקס
* אברהם בן ישראל פינסו (1750-1819), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298639505171
* ISNI: 0000 0000 6695 8722
* LCCN: nr93009387
* NTA: 245608117
* VIAF: 17093213
* WorldCat: lccn-nr93009387

 |
**פיני קבלו** (נולד ב-16 באוקטובר 1952, בבית שאן) כיהן כראש המועצה האחרון של בית שאן, בשנת 1998 וכראש עיריית בית שאן, משנת 1999 עד שנת 2003, מיד לאחר שבית שאן קיבלה מעמד של עיר. קבלו כיהן לאחר שלמה בן לולו ולפני ז'קי לוי - שני יריבים ותיקים על ראשות מועצת ועיריית בית שאן במשך יותר משלושה עשורים. קבלו עמד בראש רשימה עצמאית לראשות העירייה, שהייתה מקורבת למפלגת העבודה.

בתקופתו של קבלו היה משבר בתעשייה הישראלית. מפעל כיתן בעיר נסגר ומפעל עוף טוב עמד בסכנת סגירה. בנוסף לזאת, קיבוצי האזור נאלצו לפטר עובדים, תושבי בית שאן והמתיחות בין תושבי העיר לקיבוצים גדלה. קבלו ראה את הרגעת הרוחות כחלק מתפקידו ויזם אירועים משותפים לתושבי העיר והקיבוצים. מלבד האירועים המשותפים, קבלו שיתף פעולה עם המועצה האזורית בקעת בית שאן, בראשות יעל שאלתיאלי במיזם פינוי אשפה ובהקמת גן תעשייה בשם "פארק צבאים".

קבלו קידם את הספורט והבריאות באזור. הוא הקים בבית שאן מרכז רפואי ויזם קנייה של ניידת טיפול נמרץ לעיר, כך שתושבי העיר והאזור לא יהיו תלויים בשירותים רפואיים המצויים בעפולה. הוא גם הקים בעיר בית ספר לכדורגל, שמשרת את תושבי עמק בית שאן כולו.

קבלו יזם את הקמת שכונת רבין בעיר ולצורך זה, עיריית בית שאן קנתה קרקע משני קיבוצים באזור. הקיבוצים, באותה תקופה היו חייבים לבנקים כסף רב וקבלו דאג שכספי רכש הקרקעות לא יעוקלו על ידי הבנקים.

לפני שעמד בראש הרשימה הוא כיהן כמזכיר מועצת הפועלים בבית שאן ואחרי שירותו כראש העיר הוא תפס מקום חשוב במרכז השלטון המקומי. מאז 2003 הוא יו"ר סיעת העבודה בהסתדרות ומכהן כסגן יו"ר ההסתדרות.

קבלו נשוי ואב לארבעה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אמיר טיטונוביץ, ‏פיני קבלו יקבל, באתר גלובס, 12 באוקטובר 2006

הערות שוליים
------------

1. ↑  תולדות בית שאן, אישים
2. ↑  התפייסות רכה, יעקב לזר, הזמן הירוק, 2009

| ראשי מועצת ועיריית בית שאן  |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **כמועצה  מקומית** | שלמה פדר | נח מרדינגר | משה בן יעקב | דב אריאב | אפרים דובק | יצחק שמש | יעקב מכלוף | יעקב שרייבוים  ועדה קרואה | יצחק קינן | שלמה בן לולו |
| מ-1949 | מ-1950 | מ-1951 | מ-1952 | מ-1955 | מ-1963 | מ-1965 | מ-1970 | מ-1974 | מ-1983 |
| **כעיר** | פיני קבלו | ז'קי לוי | רפי בן שטרית | ז'קי לוי |
| מ-1998 | מ-2003 | מ-2013 | מ-2018 |

 |
**אגודת הרבנים במדינת פולין** הייתה ארגון הגג העל-מפלגתי שאיגד כאלף מרבני יהדות פולין החרדית בין מלחמות העולם. האגודה הוקמה בשנת 1922 ברישיון שלטונות הרפובליקה הפולנית השנייה ופעלה עד שואת יהודי פולין בראשית שנות ה-40.

האגודה התכנסה מעת לעת, התקיימו בחירות לוועד ההנהגה, הוועד הפועל וועד הביקורת. האגודה הציבה לחבריה הרבנים, יעדים ודברים הדורשים תיקון בחיים הציבוריים היהודיים. כארגון על-מפלגתי הכילה האגודה רבנים מכל קצווי הקשת הפוליטית החרדית, חלקם היו פעילים במקביל גם ב"אגודת ישראל" או "המזרחי", וחלקם בלתי מזוהים פוליטית.

אגודת הרבנים הוציאה לאור מאסף קבוע מפרי עטם של הרבנים ובו חומר לדרשות, ביאורי פסוקים בתנ"ך ובירורי סוגיות הלכתיות שעלו על הפרק. המאסף נקרא בשמות "קובץ דרושים", "קובץ חידושים" ו"קובץ דרושים וחידושים", ונספח אליו "קונטרס עיתונאי" שסקר את פעילות האגודה וידיעות חדשותיות שונות שהיה נחוץ להביאן לידיעת הרבנים. עורך המאסף היה הרב מאיר ורשביאק.

היסטוריה
--------

הפעילות לכינונה של אגודת רבנים פולנית החלו עוד לפני ובמהלך מלחמת העולם הראשונה, ואולם ניסיונות ראשונים לפרסם הודעות או לחתום על מכתבים בשם אגודה כזו נתקלו בהתנגדות.

האגודה במתכונתה הפעילה, החלה לפעול באופן רשמי בשנת 1922. גם לאחר כינון האגודה באופן רשמי, האספה הכללית הראשונה של האגודה התכנסה בימים כ"ג-כ"ה בטבת ה'תרפ"ב, 23–25 בינואר 1922, היא נתקלה בחשדנות בחוגי "המזרחי" על אף הכללתם של רבנים מתומכי המזרחי במוסדות האגודה.

האספה הכללית השנייה של האגודה התכנסה בימים כ"ד-כ"ז בשבט ה'תרפ"ו, 8–11 בפברואר 1926.

בראשית 1942 הוקמה בלונדון "אגודת רבנים יוצאי פולין" במטרה להמשיך בפעילות האגודה, שרוב רבניה היו בשטחי הכיבוש הגרמני ורבים מהם כבר נספו. האגודה החדשה זכתה להכרה של ממשלת פולין הגולה.

קישורים חיצוניים
----------------

* ****פרטי-כל** מהועידה הראשונה של אגודת הרבנים בפולין**, באתר היברובוקס
* **ספר התקנות לאגודת הרבנים במדינת פולין (העתקה מפולנית)**, בתוך: קובץ דרושים, קובץ עיתונאי, תרפ"ה, באתר היברובוקס
* ש. י. ז. מדוע אין קולנו נשמע?, הצופה, (על פעילות אגודת הרבנים בנושא רדיפת הרבנים ברוסיה הסובייטית), 15 בפברואר 1938

הערות שוליים
------------

1. ↑  שמה המלא של האגודה לפי התקנה הראשונה בספר התקנות שלה, בפועל נרשם על נייר המכתבים שלה הכינוי הקצר "אגודת הרבנים בפולין".
2. ↑  הרב מאיר ווארשביאק, הצופה, 23 ביולי 1941.
3. ↑  אסיפת היסוד של אגודת הרבנים, הצפירה, 4 ביולי 1913
4. ↑  אגודת הרבנים בפולין, המצפה, 11 ביולי 1913.
5. ↑  פולין: בועידת הרבנים בוורשה... הצפירה, 13 בדצמבר 1917.
6. ↑  גבריאל, בחיים ובעתונות. המזרחי, 30 ביולי 1919.
7. ↑  בן אברהם, אגודת הרבנים וה"שלומיים", המזרחי, 22 ביוני 1922.
8. ↑  הוקמה אגודת רבנים יוצאי פולין, המשקיף, 6 בפברואר 1942

| יהדות אורתודוקסית |
| --- |
| זרמים | חרדים (חסידים • ליטאים • חרדים ספרדים) • דתיים לאומיים (חרדים לאומיים) • אורתודוקסיה מודרנית • נאו-אורתודוקסיה |
| ארגונים רבניים | ק"ק כנסת ישראל • OU‏ • אגודת הרבנים • מועצת גדולי התורה • הרבנות הראשית לישראל • אגודת הרבנים בפולין • העדה החרדית • התאחדות קהלות החרדים • התאחדות הרבנים • ועידת רבני אירופה • מועצת חכמי התורה • מרכז רבני אירופה |
| הגות | עיקרי האמונה היהודית • תורה מן השמים • נצחיות התורה • אמונת חכמים • דעת תורה • טיעון העד (יהדות) |
**חיים אביטן** (נולד ב-1953) הוא איש ציבור וניהול ישראלי. שכיהן כמנהל הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית וכראש עיריית חדרה בין השנים 2005–2013.

קורות חיים
----------

אביטן נולד בחדרה, בשכונת בית אליעזר, בן למשפחה מרובת ילדים. בילדותו התבלט כשחקן כדורגל בקבוצת הפועל בית אליעזר. שימש בתפקידים בכירים בבזק, התקדם בתפקידיו ואף נבחר כיו"ר ועד העובדים הארצי בחברה. במקביל המשיך בפעילות פוליטית ובשנת 1988 נבחר כחבר מועצת עיריית חדרה מטעם סיעת הליכוד.

אביטן נבחר למקום השישי ברשימת הליכוד בשנת 1993, תחת ראש העירייה המכהן נחמיה להב. לאחר הבחירות בשנת 1998 התמנה אביטן כסגנו של ישראל סדן, תפקיד בו החזיק ארבע שנים. לקראת הבחירות החליט אביטן להתמודד מול סדן על ראשות העיר, התפטר מתפקידו ושב לליכוד שם נבחר לעמוד בראש הרשימה למועצת העיר.

בבחירות 2005 התמודד אביטן לראשות עיריית חדרה מול ישראל סדן, אך סדן ניצח. אביטן החליט להישאר כאופוזיציה לסדן. שנה וחצי לאחר הבחירות נפתחה חקירת משטרה נגד סדן בחשד לשוחד בחירות ובעקבות ההחלטה להגיש נגדו כתב אישום התפטר סדן מראשות העיר. אביטן נבחר תחתיו ברוב של 84 אחוזים והקים קואליציה יציבה.

בשנת 2008 נבחר לכהונה נוספת כראש עיריית חדרה ברוב של 65% מהקולות והוביל שורה ארוכה של פרויקטים אשר הזניקו את העיר ברוב המדדים.

בשנת 2009 המליצה המשטרה להעמידו לדין עקב מינוי מקורב לא כדין. ב-9 ביוני 2013 נעצר על ידי המשטרה בחשד לקבלת שוחד, ושוחרר למעצר בית שלאחריו שב ללשכתו ולעבודתו כראש עיריית חדרה. בבחירות לראשות העירייה באוקטובר 2013, הפסיד לצבי גנדלמן בפער של יותר מ-4%. ביולי 2015 הודיעה פרקליטות מחוז חיפה על סגירת התיק נגד אביטן.

בשנת 2015 נחשף בעיתון גלובס כי מעצרו של אביטן תואם עם יריביו הפוליטיים לקראת בחירות 2013 וככל הנראה היה חלק מקשר השחיתות בין רונאל פישר לבין גורמים בעירייה. בתחקיר עולה כי בת-זוגו של ראש העירייה המכהן צבי גנדלמן תיאמה עם חוקר משטרה תפירת תיק לאביטן.

בשנת 2017 מונה אביטן לתפקיד מנהל הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית. בתפקיד זה כיהן עד שנת 2021.
ב-4 באפריל 2022 הצטרף לקבוצת הרציג נדל"ן ומונה לכהן כיו"ר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חיים אביטן** בוויקישיתוף
* לירן טטרו, "עברתי כל כך הרבה בחיים שלי": ריאיון עם חיים אביטן, באתר nrg‏, 8 בינואר 2012
* אתר למנויים בלבד רויטל חובל, ראש העיר שביקש שכר על מעצר בית, באתר הארץ, 22 בינואר 2014
* אתר למנויים בלבד שוקי שדה, קשרים בצמרת ועבר בעייתי: האם זהו המועמד שיעשה סדר בנמל אשדוד?, באתר TheMarker‏, 22 באפריל 2016
* גיא ליברמן, ‏ראש הרשות להתחדשות עירונית מסכם שנה בתפקיד: "היה פה ג'ונגל, אני סחפתי את כל ראשי הערים", באתר גלובס, 15 באוקטובר 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  , באתר ילקוט הפרסומים
2. ↑  זוהר שחר לוי, ראש עיריית חדרה שוחרר למעצר בית, באתר כלכליסט, 16 ביוני 2013
3. ↑  חן מענית, ‏נסגר תיק השוחד נגד חיים אביטן, ראש עיריית חדרה לשעבר, באתר גלובס, 14 ביולי 2015
4. ↑  גור מגידו, עדות: להב תיאמה את מעצר ראש עיריית חדרה עם יריביו, באתר גלובס, ‏20/05/2015
5. ↑  אורי חודי, אושר מינוי חיים אביטן למנהל הרשות להתחדשות עירונית, באתר גלובס, ‏15 באוקטובר 2017

| ראשי עיריית חדרה |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| דוד ברמן | יצחק וידרקר | דב ברזילי | יחיאל כהנא | נחמיה להב | ישראל סדן | חיים אביטן | צבי גנדלמן | ניר בן חיים |
| 1952–1954 | 1954–1965 | 1965–1978 | 1978–1989 | 1989–1998 | 1998–2005 | 2005–2013 | 2013–2022 | 2022– |

 |
הרב **אהרן זליג הלוי אפשטיין** (באנגלית גם: **Zelik Epstein**; ט"ז בתמוז ה'תרע"ד, 10 ביולי 1914 - י"ב באב ה'תשס"ט, 3 באוגוסט 2009) היה רב וראש ישיבה ליטאי-אמריקאי. ראש ישיבת "שער התורה - גרודנה" בקווינס.

ביוגרפיה
--------

נולד בסלונים ולמד ב"תלמוד תורה" בקלם ובישיבת מיר, בישיבה היה ממקורבי "המשגיח", רבי ירוחם ליבוביץ, ומרושמי שיחותיו. נמלט לאמריקה, בשלב הראשון הגיע לקנדה, שבה פגש את הרב יעקב קמינצקי שהתיידד עמו למרות פער הגילאים וסידר עבורו משרה בתלמוד תורה ובישיבה בטורונטו. הוא נישא לחיה בתו של רבי משה מרדכי שקופ בנו של רבי שמעון שקופ והחתונה התקיימה בבית משפחת קמינצקי. בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 כיהן ב"בית המדרש למחנכים" בוויליאמסבורג, בשלב מאוחר יותר, התמנה הרב אפשטיין כר"מ בישיבת תורה ודעת בה כיהן כבר הרב קמינצקי. ב-2003 היה בין הרבנים שהתנגדו למניעת הדפסתו ולהחרמתו של ספרו של הרב נתן קמינצקי "עשייתו של גדול".

הרב אפשטיין יזם יחד עם הרב נתנאל קווין את מחנה הקיץ "אור שרגא", של ישיבת תורה ודעת; מחנה זה היה ממחנות הקיץ הראשונים שהתקיימו באווירה תורנית בארצות הברית.

הקים את ישיבתו בקווינס, ניו יורק, וקרא לה "ישיבת שער התורה - גרודנה" כשמה של ישיבת שער התורה המקורית בגרודנה, שהתקיימה לפני מלחמת העולם השנייה בראשותו של סב אשתו, הרב שקופ.

חידושיו נדפסו במשך כל שנות פעילותו בכתבי עת תורניים רבים, בעיקר באלו הרואים אור בארצות הברית. בשנת 1942, לפני נישואיו, היה עורך כתב העת "מרכז התורה" בשיתוף עם אליעזר פורטנוי והרב אליהו חזן. הוא גם היה חבר מערכת האנציקלופדיה התלמודית.

הוא נפטר בגיל 95 בי"ב באב ה'תשס"ט 3 באוגוסט 2009.

בנו, הרב קלמן אפשטיין מכהן תחתיו בראשות ישיבת שער התורה בקווינס.

קישורים חיצוניים
----------------

* הרב זעליג אפשטיין, ישיבת "שער התורה" בגרודנה, בתוך: **מוסדות תורה באירופה בבנינם ובחורבנם**, ניו-יורק: עגן, תשט"ז. באתר "דעת"
* **חגי נישואין**, בתוך: הפרדס שנה י"ז, גיליון י"ב, באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרב יוסף דוד אפשטיין, **ישיבת מיר**, בתוך: שמואל קלמן מירסקי (עורך), **מוסדות תורה באירופה בבנינם ובחורבנם**, ניו-יורק: עגן, תשט"ז. עמ' 109.
2. ↑  אהרן סורסקי, **שלוחא דרחמנא**, עמ' 322.
3. ↑  נתן קמינצקי, **רבי יעקב**, מאנגלית: יונתן רוזנבלום, ירושלים תש"ן. עמ' 196–197.
4. ↑  פרופ' זאב לב, ‏על 'גידולו של גדול', **המעין** תשרי תש"ע.
5. ↑  **רבי יעקב**, עמ' 238.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007311921405171
* ISNI: 0000 0004 0213 2410
* LCCN: n2013027127
* VIAF: 297782205
* WorldCat: lccn-n2011074042

 |
**יצחק (איציק) אוחיון** (11 באוקטובר 1945 – 7 במרץ 2020) היה ראש העירייה השמיני של פתח תקווה. כיהן בתפקיד זה בשנים 1998–2013.

ביוגרפיה
--------

אוחיון נולד במרוקו בעיר מרקש לאסתר וחביב בשם איז'ק אוחיון למשפחה מסורתית ועלה לישראל ב-1956, בגיל 11. בן דודו הוא חבר הכנסת לשעבר שמעון אוחיון.

אוחיון שירת בצה"ל בקבע כנגד והשתחרר מצה"ל בדרגת רב-סמל. לאחר השחרור קיבל תואר מדריך בכיר באוניברסיטת תל אביב, ובוגר ממכללת בית ברל.

אוחיון שימש בעבר כדירקטור ויושב ראש חברת מיתב ויושב ראש החברה לפיתוח פתח תקווה, וקיבל פרס חינוך משלים מטעם נשיא המדינה יצחק נבון.

אוחיון כיהן בעיריית פתח תקווה כמנהל מחלקת נוער וספורט במשך 10 שנים, וכמנהל אגף גנים ונוף במשך 11 שנים.

ב-1998 התמודד כמועמד עצמאי המזוהה עם מפלגת העבודה מול ראש עיריית פתח תקווה המכהן מטעם הליכוד, גיורא לב, ונבחר לתפקיד ראש עיריית פתח תקווה. הוא נבחר מחדש בבחירות ב-2003 וב-2008. אוחיון כיהן כסגן יו"ר מרכז השלטון המקומי.

ב-8 בפברואר 2011 נעצר על ידי המשטרה בחשד לקבלת שוחד וטובות הנאה מאנשי עסקים בעיר, על מנת להעניק להם קרקעות ואישורים וכן בחשד למינויים פוליטיים כשוחד בחירות. באוקטובר 2013 הודיעה פרקליטות המדינה על סגירת התיקים נגדו מחוסר ראיות.

ב-15 בינואר 2013 פרש מכהונתו בשל מחלה, לאחר פרישתו שימש אורי אהד כראש עיר בפועל. בפברואר 2013 הוענק לו תואר אזרח כבוד של העיר.

בבחירות לכנסת התשע עשרה, שהתקיימו בסמוך לפרישתו, הוצב אוחיון במקום ה-108 הסמלי ברשימת העבודה לכנסת.

במאי 2019 התקיים טקס קריאת הפארק הגדול על שמו, בטקס נכחו ראש העיר המכהן, רמי גרינברג וכן משפחת אוחיון.

נפטר ב-7 במרץ 2020.

אנדרטה לזכר יצחק אוחיון

פתח תקווה אחת
-------------

פתח תקווה אחת הייתה סיעה במועצת עיריית פתח תקווה בהנהגת אוחיון, שהייתה מזוהה עם מפלגת העבודה הישראלית. הסיעה הייתה מיוצגת במועצת העיר החל משנת 1998. לאחר בחירות 2003 הייתה הסיעה לשנייה בגודלה במועצת העיר עם 4 מנדטים. גם בבחירות 2008 זכתה הסיעה ל-4 מנדטים. החל משנת 1998, עת נבחר יצחק אוחיון לראשות עיריית פ"ת, כיהן מס' 2 ברשימה, יעקב בן-שמחון כסגן ראש העיר וכראש אגף מנהל החינוך. שני חברים נוספים בסיעה שכיהנו במועצת העיר החל משנת 2003 הם ברוריה שכטר ושלום קוטלר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יצחק אוחיון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  תומר זרחין ויניב קובוביץ, אש העיר פתח תקוה, יצחק אוחיון, וסגנו נעצרו בחשד לקבלת שוחד, באתר הארץ, 8 בפברואר 2011
2. ↑  רויטל חובל, הפרקליטות החליטה לסגור את התיקים נגד ראש העיר פתח תקווה לשעבר, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2013
3. ↑  רויטל חובל, עיריית פתח תקווה העניקה תואר אזרח כבוד לראש העיר הפורש החשוד בפלילים, באתר הארץ, 10 בפברואר 2013
4. ↑  ‏רשימת מועמדי "העבודה בראשות שלי יחימוביץ'" לכנסת ה-19, באתר ועדת הבחירות המרכזית
5. ↑  אלון חכמון, הלך לעולמו ראש עיריית פתח תקווה לשעבר יצחק אוחיון, באתר מעריב, ‏7 במרץ 2020

| ראשי עיריית פתח תקווה  |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שלמה שטמפפר | יוסף ספיר | מרדכי קראוסמן | פנחס רשיש | ישראל פיינברג | דב תבורי | גיורא לב | יצחק אוחיון | אורי אהד | איציק ברוורמן | רמי גרינברג |
| 1937–1940 | 1940–1951 | 1951 | 1951–1966 | 1966–1978 | 1978–1989 | 1989–1998 | 1998–2013 | 2013 | 2013–2018 | 2018 ואילך |

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
הרב **מנחם מנדל דובער זק** (תרל"א, 1871 - תש"ג, 1943) היה ראש ישיבת ריגה ורבה של ריגה שבלטביה בתקופה שלפני השואה. הוציא לאור את ספר "משך חכמה" של האור שמח מתוך כתבים שהפקיד בידיו.

קורות חיים
----------

נולד במחוז קורלנד שבאימפריה הרוסית (כיום בלטביה). בבחרותו למד בישיבת וולוז'ין אצל רבי חיים סולובייצ'יק. נשא את בתו של ר' גרשון, רבה של העיירה וועגער בצפון ליטא. שם התגורר מספר שנים לאחר נישואיו. עד שמונה לכהן כרבה של העיירה קנדאו שבמחוז קורלנד, לטביה. 

בשנת תרע"ג (1913) הוא מונה לרבה של העיר מיטאו הסמוכה לריגה.

בשנת תרע"ה (1915) נתמנה לרבה של עיר הבירה ריגה. החל משנת תרע"ח (1918) הוא החל לשמש באופן מעשי כרבה של לטביה כולה שהכריזה על עצמאותה באותה שנה. בעת כהונתו סייע רבות לרבנים שנחלצו מרוסיה להגיע לארץ ישראל ולאמריקה. הוא עמד בראש מערכת הצלה שסייעה כלכלית לפליטים ממלחמת העולם הראשונה.

בתרפ"א (1921) ייסד ישיבה בעירו ועמד בראשה ומסר בה שיעורים יומיים.

בקיץ תרפ"ו (1926), כאשר חלה רבי מאיר שמחה מדווינסק הוא אושפז בבית חולים בריגה ומסר לרב זק את כל כתביו במטרה שיוציאם לאור. מתוכם הוא הוציא לאור את חלקו האחרון של ה"אור שמח" על ספרי מדע, אהבה וזמנים של הרמב"ם ואת ספר "משך חכמה" על התורה.

לאחר פטירת הרב יוסף חיים זוננפלד בשנת תרצ"ב (1932), שלחה לו העדה החרדית בירושלים כתב רבנות עם הצעה לעלות לארץ ישראל ולמלא את מקומו, הוא חפץ במינוי אולם הוא לא יצא אל הפועל.

הרב זק נרצח על ידי הנאצים ביריות כשעמד על מדרגות בנין הקהילה בעת האקציה בגיטו ריגה.

לקריאה נוספת
------------

* ראובן דב דסלר, **שנות דור ודור**, תשס"ח, באתר היברובוקס

קישורים חיצוניים
----------------

* ערכו וביבליוגרפיה נוספת בלקסיקון הרבני "אישי ישראל"
* מכתב של הרב מנחם מנדל זק, באתר קדם

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: "עקול" על הרב זק, דבר, 19 במאי 1932
**מפעל התורה** היה ארגון מיסודו של המזרחי לתמיכה בישיבות. הארגון נוסד בתחילת 1941, ואיגד תחתיו עשרות ישיבות בשנות ה-50 וה-60. בשנות ה-70 היווה הארגון כיסוי להונאת פונזי שבוצעה כדי לממן את פעילותו. מאז, חדל הארגון מלפעול. 

הנהלת המזרחי הכריזה על הקמת "מפעל התורה" אל מול חורבן הישיבות באירופה, ובמטרה לאגד את התמיכה בכל הישיבות בארץ ישראל תחת קורת גג אחת, בדגם דומה לקרן היסוד ולקרן הקיימת. את המפעל הוביל הרב מאיר בר-אילן ועיקר איסוף הכספים נעשה בהוראות קבע. ראשי מפעל התורה הצהירו שהמפעל אינו פועל עבור ישיבות מסוימות אלא יסייע לכל ישיבה המעוניינת בכך. אולם מתחילת דרכו היו שטענו נגדה שהוא זרוע של המזרחי להשתלט על הישיבות וכמה חודשים לאחר מכן נוסד בארץ ישראל ועד הישיבות, מטעם אגודת ישראל. 

בשנת 1947 פרסם המפעל שעיקר תמיכתו הולכת לישיבת מרכז הרב, הישיבה הגדולה ותלמוד תורה מאה שערים, ישיבת בני עקיבא כפר הרואה, מדרשית נעם, ישיבת היישוב החדש, ישיבת אור ישראל וישיבת תורה ומלאכה. לאחר פטירתו של הרב מאיר בר-אילן, הפך המפעל לאיגוד של הישיבות של היישוב החדש בניגוד ליומרה הראשונית להימנע מקטלוג ישיבות כשייכות למפעל. עם זאת, מפעל התורה דאג להענקת ביטוח רפואי לתלמידי כל הישיבות בישראל דרך קופת חולים לאומית, וזה היה לגולת הכותרת של פעילות המפעל. בנוסף לביטוח הבריאות הבסיסי, קיים המפעל בירושלים מרפאות שיניים ועיניים עבור בני הישיבות.

סיוע נכבד קיבל מפעל התורה מהג'וינט.

בשנות ה-70 פעלו פעילים מרכזיים של מפעל התורה, המנהל גרשון פרוש ומגייס הלוואות בשם שמואל קפלן, להשגת הלוואות עבור מימון פעילות מפעל התורה בדרך של הונאת פונזי. עלו טענות שהדבר נעשה בידיעת הנהלת המפעל, בעוד לפי גרסאות אחרות ההנהלה לא ידעה על הפעילות הזאת.

הערות שוליים
------------

1. ↑  המרכז העולמי של המזרחי, היישוב כולו למפעל התורה, הצופה, 3 בפברואר 1941
2. ↑  מפעל התורה, הצופה, 5 בפברואר 1941
3. ↑  מפעל התורה, הצופה, 9 במרץ 1945
4. 1 2  תשובה לרבים בדבר מפעל התורה, הצופה, 25 במאי 1942; המשך
5. ↑  הרב מאיר בר אילן, הנחת שוא ומסקנות שקר, הצופה, 14 בפברואר 1941
6. ↑  מפעל התורה למען הישיבות בא"י, הצופה, 27 ביוני 1947
7. ↑  מפעל התורה, הצופה, 18 בספטמבר 1949
8. ↑  **מפעל התורה**, קול תורה אלול תשי"ט, עמ' אחורי, באתר היברובוקס
9. ↑  מפעל התורה, חרות, 24 באוגוסט 1962
10. ↑  תלמידי הישיבות לקו"ח לאומית, חרות, 26 באפריל 1950
11. ↑  קופת חולים הלאומית בשרות בני הישיבות, חרות, 23 באוקטובר 1964
12. ↑  הג'וינט ומוסדות התורה, חרות, 19 באוקטובר 1964
13. ↑  תביעות בעשרות מיליוני ל"י בפרשת קרן סתרים, מעריב, 30 באוגוסט 1979; המשך
14. ↑  ע"א 783/83
15. ↑  ברוך מאירי, נושי מפעל התורה, מעריב, 31 באוגוסט 1979; חברי הנהלת מפעל התורה, מעריב, 31 באוגוסט 1979
**גייל האנימן** (באנגלית: **Gail Honeyman**; נולדה ב-1972) היא סופרת סקוטית, שרומן הביכורים שלה, "אלינור אוליפנט ממש בסדר", זכה בפרס קוסטה לרומן ביכורים לשנת 2017.

ביוגרפיה
--------

נולדה וגדלה בסטירלינג במרכז סקוטלנד לאם שעבדה כעובדת מדינה ואב שעבד במעבדת מדעים. בילדותה הייתה האנימן תולעת ספרים, וביקרה בספרייה "מספר מגוחך של פעמים בשבוע".

היא למדה שפה וספרות צרפתית באוניברסיטת גלאזגו, לפני שהמשיכה את לימודיה באוניברסיטת אוקספורד לקורס לתואר שני בשירה צרפתית. עם זאת, היא החליטה שקריירה אקדמית אינה מתאימה לה והתחילה שורה של תפקידים אדמיניסטרטיביים, תחילה כעובדת מדינה בפיתוח כלכלי ולאחר מכן כמנהלת באוניברסיטת גלאזגו.

במהלך עבודתה כמנהלת, היא נרשמה לקורס כתיבה באקדמיית פייבר, והגישה את שלושת הפרקים הראשונים של הטקסט שיהפוך לספר "אלינור אוליפנט ממש בסדר" לתחרות לסיפורת שטרם פורסמה על ידי סופרות, המנוהלת על ידי מכללת לוסי קבנדיש בקיימברידג'. הרומן פורסם בשנת 2017.

ספרים
-----

הרומן "אלינור אוליפנט ממש בסדר" זכה לשבחי הביקורת ובפרסים רבים, כולל פרס קוסטה לרומן ביכורים לשנת 2017 , ומאז הזכייה התראיינה האנימן לעיתים קרובות, כולל להגרדיאן, דיילי טלגרף ו-Waterstones. על יחסה לדמות הראשית בספר אמרה לדיילי טלגרף: "אלינור אוליפנט אינה אני, או מישהו שאני מכירה [אבל] כמובן שחשתי בדידות - כולם חשים כך". בינואר 2018 האנימן אמרה שהיא עובדת על רומן חדש, "שמתרחש בתקופה ובמיקום אחרים" (יפורסם ב-12.9.24).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גייל האנימן** בוויקישיתוף
* גייל האנימן, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Gail Honeyman". *Book Series in Order*. 2019-04-07. נבדק ב-2019-05-30.
2. 1 2 3  "Costa First Novel Award Winner 2017" (PDF). Costa Book Awards. אורכב מ-המקור (pdf) ב-3 בינואר 2018. נבדק ב-3 ביולי 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "Scottish author Gail Honeyman: Turning 40 focused my mind..." *Belfast Telegraph*. 21 בפברואר 2018. נבדק ב-3 ביולי 2018. `{{cite news}}`:  (עזרה)
4. 1 2  "Meet the New Faces of Fiction for 2017". *The Guardian*. 22 בינואר 2017. נבדק ב-3 ביולי 2018. `{{cite news}}`:  (עזרה)
5. 1 2 3  "Gail Honeyman: 'I didn't want Eleanor Oliphant to be portrayed as a victim'". *The Guardian*. 12 בינואר 2018. נבדק ב-3 ביולי 2018. `{{cite news}}`:  (עזרה)
6. ↑  Woods, Judith (15 במאי 2018). "Gail Honeyman: 'I hope Eleanor Oliphant has helped to fuel the debate on loneliness'". *The Daily Telegraph*. נבדק ב-10 באוגוסט 2018. `{{cite news}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007363560605171
* BnF: cb171668188 (data)
* GND: 1130262839
* LCCN: n2017016591
* NKC: xx0218995
* NTA: 410777331
* SUDOC: 204707889
* VIAF: 160147118187926340978
* WorldCat: lccn-n2017016591

 |
**אַחְאָב בֶּן קוֹלָיָה** היה נביא שקר שפעל במאה ה-6 לפנה"ס, בימי מלכותו של צדקיהו מלך יהודה. בתלמוד מסופר שהוצא להורג בפקודת נבוכדנצר מלך בבל.

בספר ירמיהו הנביא ירמיהו מקלל את אחאב ועמיתו נביא השקר צדקיה בן מעשיה, שיהיו לקללה לכל גלות יהודה הנמצאת בבבל:

> 
> "כֹּה אָמַר ה' צְבָאוֹת אֱלֹהֵי יִשְׂרָאֵל אֶל **אַחְאָב בֶּן קוֹלָיָה** וְאֶל צִדְקִיָּהוּ בֶן מַעֲשֵׂיָה הַנִּבְּאִים לָכֶם בִּשְׁמִי שָׁקֶר הִנְנִי נֹתֵן אֹתָם בְּיַד נְבוּכַדְרֶאצַּר מֶלֶךְ בָּבֶל וְהִכָּם לְעֵינֵיכֶם. וְלֻקַּח מֵהֶם קְלָלָה לְכֹל גָּלוּת יְהוּדָה אֲשֶׁר בְּבָבֶל לֵאמֹר יְשִׂמְךָ ה' כְּצִדְקִיָּהוּ וּכְאֶחָב אֲשֶׁר קָלָם מֶלֶךְ בָּבֶל בָּאֵשׁ"
> 
> 
> 
> — ספר ירמיהו, פרק כ"ט פסוקים כ"א-כ"ב
> 

אוריגנס כתב שאחאב וצדקיה בן מעשיה היו שני הזקנים שהעלילו על שושנה בת חלקיהו בסיפור המופיע בתוספות לספר דניאל. גם בספר יוחסין ובסדר הדורות כתוב שאולי אחאב וצדקיה היו המעלילים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף צ"ג, עמוד א'.
2. ↑  שושנה, אתר דעת
3. ↑  אברהם זכות, **ספר יוחסין**, ירושלים, התשכ"ג, מאמר שישי, באתר היברובוקס
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
רבי **מרדכי זקהיים** (ליל הושענא רבה, כ"א בתשרי ה'תרי"ט, 29 בספטמבר 1858) היה רב ומקובל ליטאי רבן של צ'חנוביץ ופינסק.

ביוגרפיה
--------

נולד בקריניק לרב אהרן, גדל ברוז'אני ולמד אצל הרב יעקב מאיר מילובקה מבחירי תלמידיו של רבי חיים מוולוז'ין שנפטר בצעירותו.

בראשית דרכו ברבנות כיהן כרבה של צ'חנוביץ ובשנת 1843 הוזמן לשבת על כס רבנות העיר פינסק, שעמד פנוי מאז פטירתו של רבי אהרן מקרטינגה, רבה הקודם של העיר ומחבר "תוספות אהרן". הוא הקים בפינסק יחד עם רבי שמואל אביגדור תוספאה, ישיבה גדולה. בין תלמידיו בישיבה זו היה המקובל הרב מרדכי רוזנבלט מאושמינה.

התפרסם בסגנון לימודו החריף, ולפי הרב ברוך אפשטיין כונה בשעתו "גאון החריפים".

לפני פטירתו המליץ לקהילתו לקחת במקומו את הרב אלעזר משה הורוויץ.

בנו הרב משה זקהיים (1842–1903) כיהן כרבה של קובל.

לקריאה נוספת
------------

* זאב רבינוביץ, **מכתבי בקשה מאת גאוני ליטא אל אדמו"ר חסידי ליטא באמצע המאה ה־י"ט**, נספח א: ר' מרדכי זקהיים. ציון, לג, תשכ"ח, עמ' 187
* מרדכי נדב, **תולדות קהילת פינסק 1506–1880**, בתוך **ספר פינסק**, תל אביב תשל"ג, ח"א, עמ' 284

מחידושיו
* הגאון רבי מרדכי זקהיים זצ"ל גאב"ד פינסק: חידושים על מסכת מעילה (עם מבוא לתולדותיו), מוריה, רנ-רנב, סיוון תשנ"ח, עמ' מט-סג

קישורים חיצוניים
----------------

* יב"יבּ, זכרון מות, פינסק, המגיד, 20 באוקטובר 1858

הערות שוליים
------------

1. ↑  עליו ראו: לוי אובצינסקי, **נחלת אבות**, וילנה תרנ"ד, בערכו, באתר היברובוקס.
2. ↑  ברוך אפשטיין, **מקור ברוך**, ח"ג, וילנה תרפ"ח, עמ' תקצ"ג.
הרב **אליהו זלוטניק** (**זלאטניק**, תרס"ה, 1905 - ח' באדר תשל"ה, 19 בפברואר 1975) היה רב וראש ישיבה ירושלמי, דיין בבית הדין של העדה החרדית.

ביוגרפיה
--------

בנו של הרב יחיאל מיכל. למד בישיבת עץ חיים, אצל הרב שמואל גדליה ניימן ואצל הרב איסר זלמן מלצר, שמזכירו בספרו "אבן האזל". נישא לחוה רבקה בת הרב ישעיהו חשין (נפטרה בתשמ"ד). בשנת תרצ"ו (1936) יסד את ישיבת היכל התורה ועמד בראשה. כמו כן כיהן כר"מ בישיבת תורה ויראה. במקביל כיהן כרבה של שכונת כנסת מטעם העדה החרדית.

הוא היה פדגוג בעל ניסיון, סייע בכינון תוכנית הלימודים של מוסדות חינוך חדשים בישראל לאחר מלחמת העולם השנייה והדריך את צוותי החינוך. האדמו"ר מאלכסנדר, רבי יהודה משה דנציגר, כתב במכתבו לראש ישיבת אלכסנדר בבני ברק, לקראת בואו לביקור בה: "נוסע עמי על פי בקשתי ידידי הגאון רבי אליהו זלאטניק שליט"א ריש מתיבתא דהיכל התורה שבפעיה"ק ת"ו, הוא יבחן את התלמידים בכח תורתם, וגם יראה הנהגתם בהקשבת התורה מפי רבן, ויתן לנו עצות בענינים אלה כי הוא מומחה גדול בזה"

בשנת תשכ"ט, לאחר פטירת הרב ישראל יצחק רייזמן, מונה לדיין בבית הדין של העדה החרדית.

הוא נפטר בח' באדר תשל"ה, 19 בפברואר 1975. בשעת הלוויה הוכרז על ביטול מלאכה כללי מטעם בית הדין של העדה החרדית. נקבר בבית הקברות בהר הזיתים.

בתו רחל קיילא נישאה לרב אליעזר משה פישר (אחיהם של הרבנים ישראל יעקב ושלמה), שכיהן אחריו כראש ישיבת היכל התורה וכרב בשכונות כנסת ובתי ברוידא. עד לפטירתו בכ"ב כסלו תשע"ט.

ספריו
-----

הדפיס את דברי תורתו בספרים "פרי אליהו" (שלושה כרכים) ו"אמרי נועם". ערך והוציא לאור את הספר "דברי ישעיהו", של חותנו הרב ישעיהו חשין.

לקריאה נוספת
------------

* **ויעל אליהו בסערה השמימה** - עם פטירתו של הרב הגאון ר' אליהו זלאטניק זצ"ל. החומה, גיליון ק"י, עמ' 6

קישורים חיצוניים
----------------

* ****הג"ר אליהו זלאטניק זצ"ל****, בתוך: **נזר התורה**, אלול תשס"ו, עמ' ק"ס, באתר היברובוקס

ספריו
* ****פרי אליהו** - א**, ירושלים, תשי"ז, באתר אוצר החכמה
* ****פרי אליהו** - ב**, ירושלים, תשכ"ו, באתר אוצר החכמה
* ****פרי אליהו** - ג**, ירושלים, תשל"ב, באתר אוצר החכמה
* ****אמרי נעם** על התורה**, ירושלים, תשכ"ב, באתר אוצר החכמה

הערות שוליים
------------

1. ↑  מכתב מיום כ' בסיוון תשט"ו, 10 ביוני 1955. נדפס בתוך: יהודה משה מקובר, **צדיק באמונתו**, בני ברק תשס"ג, ח"א עמ' רעו. אגב, בהערת שוליים למכתב הוסיף האדמו"ר מאלכסנדר כי הרב זלוטניק מסרב ללון מחוץ לבנין הישיבה, ולכן ביקש להכין לו מיטה בתוך בנין הישיבה.
2. ↑  ****אבידה גדולה****, "אוצרות ירושלים" גיליון קסו, עמוד השער, באתר היברובוקס.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300306905171

 |
**מנסבדר** (מפרסית: **منصبداری**) הייתה דרגה ממשלתית שניתנה בתקופת האימפריה המוגולית לאריסטוקרטיית הלוחמים כחלק מהשיטה האדמיניסטרטיבית באימפריה. 

הדרגה שהייתה אישית ולא הועברה בירושה, כללה אחריות למספר חיילי רגלים או פרשים הכפופים למנסבדר והיה עליו להעמידם לרשות הקיסר בכל עת שנדרש לכך, הדרגה מנסבדר כללה הקצאת **מנסב** - נחלה שגודלה מספיק לתחזק את כוח האדם, הסוסים והציוד הנדרשים בכמות שהוגדרה.

השיטה, שמקורה בפרס, אומצה על ידי באבור, הפכה לנפוצה בימי הומאיון ומוסדה על ידי הקיסר המוגולי אכבר. בתקופת אכבר נקבעו 33 דרגות מנסבדר, החל באלו שקיבלו שטח אדמה המספיק לכלכלת 10 חיילי רגלים וכלה באלו (ממשפחת המלוכה או מקורביה) שקיבלו שטח שיספיק לכלכל 10,000 חיילי רגלים ופרשים (ובמקרים נדירים אף נחלות גדולות יותר). גם פקידים בכירים בממשל קיבלו דרגות מנסבדר והיו צריכים להעמיד חיילים לרשות הקיסר, אם כי לא היו חייבים לעמוד בראש הכוח בעת מלחמה.

להבדיל מהנהוג בשיטה הפיאודלית, הלוחמים לא היו חייבים להיות בני הנחלה שבשליטת המנסבדר והמנבסדר גייס אותם בכל מקום שרצה או שקיבל משר-הצבא מכסת חיילים ואותם צייד ותחזק. 

על מנת לאפשר למנסבדר להחזיק את החיילים והסוסים, קיבל המנסבדר מהקיסר ג'אגירים(אנ') (כפרים ששילמו מס) שלא עברו בירושה. המנסבדר היה גובה מיסים מהכפרים שבשטח המנסב (לרוב על ידי אחוזים מהיבול) חלק מהכסף שנגבה שימש אותו ובו היה מחזיק את צבאו ואת חצרו הוא וחלק הועבר לחצרו של אכבר. מנסבדר שפיקד על פחות מ-1,000 לוחמים נקרא אמיר; מנסבדר שפיקד על 1,000 לוחמים או יותר נקרא "אמיר-י כביר" (אמיר גדול); וכאלו שפיקדו על 5,000 לוחמים ויותר כונו "אמיר אל-אומראא'" (אמיר האמירים). מאחר שעלות אחזקת פרש וסוסו גבוהה בהרבה מעלות אחזקת חייל, המנסבדרים ומעמדם הובחנו גם על פי היחס שבין מספר הפרשים ומספר חיילי רגלים שתחת פיקודם.

קידום, השעיית או פיטורי מנסבדר היו מסורים בלעדית בידי הקיסר, לרוב תיגמל הקיסר נאמנות והצטיינות בהגדלת המנסב. השיטה לא כללה הורשת התארים והאדמות אם כי הרכוש הצבור בידי המנסבדר היה עובד בירושה. במקרה של נפילת האב בשדה הקרב או פטירתו הייתה המשפחה מנושלת מיידית מנכסיה ואלו היו מועברים למנסבדר חדש שמונה על ידי הקיסר. בסיס השיטה קבע כי כל בן של מנסבדר היה צריך להתחיל מחדש ולנסות לקבל מהקיסר הקצאת מנסב, אם כי היו שושלות של מנסבדרים נאמנים, שבהן כל דור חדש של בני המנסבדר המתאימים, שהוכיחו את נאמנותם וחשיבותם, קיבלו הקצאת אדמות מנסב ומונו כמנסבדר.

המנסבדר היה המושל המקומי של השטח אותו קיבל אולם למניעת צבירת כוח רב מדי, העבירו את המנסבדרים מעת לעת ממקום למקום. בפועל, לא היו מרידות של מנסבדרים נגד השלטון המרכזי כך שהשיטה יכלה להמשיך להתקיים.

ראו גם
------

* טימאר

קישורים חיצוניים
----------------

* מנסבדר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**AlphaZero** היא תוכנת מחשב, שפותחה על ידי DeepMind חברת מחקר בתחום הבינה המלאכותית, במטרה להגיע לרמות חשיבה גבוהות במשחקי שחמט, שוגי וגו. אלגוריתם זה משתמש בגישה הדומה ל-AlphaGo Zero.

ב-5 בדצמבר 2017, צוות DeepMind הציג את AlphaZero, אשר בתוך 24 שעות של אימונים השיג רמה על-אנושית (אנ') של משחק בשלושת המשחקים האלה על ידי הבסת תוכניות 0אלוף-העולם stockfish, אלמו, ואת גרסת של AlphaGo Zero. בכל אחד מהמקרים היא עשתה שימוש ביחידות עיבוד טנזורים מותאמות אישית (TPU), שתוכניות גוגל מותאמות לשימוש בהן. AlphaZero הוכשרה אך ורק באמצעות "משחק עצמי" תוך שימוש ב-5,000 מכשירי TPU מהדור הראשון כדי להפיק את המשחקים ו-64 דור שני של מכשירי TPU להכשרת רשתות נוירונים (אנ'), והכל במקביל, ללא גישה לספרות או שולחנות קצה. לאחר ארבע שעות של אימונים, העריכה DeepMind ש-AlphaZero שיחקה בשחמט הדירוג Elo גבוה יותר מ- Stockfish 8; לאחר 9 שעות אימונים, האלגוריתם ניצח את סטוקפיש 8 בטורניר מבוקר בזמן של 100 משחקים (28 ניצחונות, 0 הפסדים ו-72 תוצאות תיקו). האלגוריתם המאומן שיחק במכונה אחת עם ארבעה TPU.

המאמר של DeepMind על AlphaZero פורסם בכתב העת "Science" ב-7 בדצמבר 2018. בשנת 2019 פרסם DeepMind מאמר חדש המפרט את MuZero, אלגוריתם חדש המסוגל להכליל את עבודות AlphaZero, ומשחק הן את Atari והן את משחקי הלוח ללא ידיעת הכללים או ייצוגי המשחק.

אימון
-----

AlphaZero התאמן אך ורק באמצעות משחק עם עצמו, תוך שימוש ב-5,000 TPUs מהדור הראשון להפקת המשחקים ו-64 מהדור השני של TPU להכשרת רשתות הנוירונים. במקביל, AlphaZero שבאימונים הותאמה מעת לעת מול מדד הביקורת שלה (Stockfish, elmo או AlphaGo Zero) בקצרה למשך שניות לכל מהלך כדי לקבוע עד כמה האימונים מתקדמים. DeepMind שפטה כי ביצועי AlphaZero התעלו על הרף שנקבע כביקורת לאחר כארבע שעות אימונים עבור סטוקפיש, שעתיים עבור אלמו ושמונה שעות עבור AlphaGo Zero.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד  Sarah Knapton; Leon Watson, ‏Entire human chess knowledge learned and surpassed by DeepMind's AlphaZero in four hours, The Telegraph, 6 December 2017
2. ↑  Vincent, James (6 בדצמבר 2017). "DeepMind's AI became a superhuman chess player in a few hours, just for fun". The Verge. נבדק ב-6 בדצמבר 2017. `{{cite news}}`:  (עזרה)
3. ↑  Silver, David; Hubert, Thomas; Schrittwieser, Julian; Antonoglou, Ioannis; Lai, Matthew; Guez, Arthur; Lanctot, Marc; Sifre, Laurent; Kumaran, Dharshan (7 בדצמבר 2018). "A general reinforcement learning algorithm that masters chess, shogi, and go through self-play". *Science*. **362** (6419): 1140–1144. Bibcode:2018Sci...362.1140S. doi:10.1126/science.aar6404. PMID 30523106free `{{cite journal}}`:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: postscript (link)
4. ↑  Schrittwieser, Julian; Antonoglou, Ioannis; Hubert, Thomas; Simonyan, Karen; Sifre, Laurent; Schmitt, Simon; Guez, Arthur; Lockhart, Edward; Hassabis, Demis (2020). "Mastering Atari, Go, chess and shogi by planning with a learned model". *Nature*. **588** (7839): 604–609. arXiv:1911.08265. Bibcode:2020Natur.588..604S. doi:10.1038/s41586-020-03051-4. PMID 33361790.
רבי **מרדכי הלוי סג"ל** (לעיתים: **רייצס**; נפטר ז' באייר ה'תקע"ז, 22 באפריל 1817) היה רב ליטאי, רבה של טיקטין במשך ארבעים שנה.

ביוגרפיה
--------

נולד לרבי יצחק הלוי סג"ל רבה של קראקא, ולשרה לאה בתו של רבי אריה ליב מאמסטרדם (חתנו של החכם צבי). נישא לגיטל בתו של הגביר יעקב כהנא שפירא מנכבדי הקהילה היהודית בטיקטין ונכדו של הדיין המקומי ר' יעקב כהנא שפירא-לאגורנר.

בצעירותו כיהן כרבה של זאלזיץ, ובשנת ה'תקל"ז, 1777, התמנה כרבה של טיקטין הגדולה. רוב חידושי תורתו אבדו אך חלקם קיימים בכתובים וחלקם משוקעים בספרי בני דורו. חיבור קצר שלו בשם "חמדה טובה" נדפס בידי קרוב משפחתו הרב צבי יחזקאל מיכלסון בתוך ספרו "דברי גדולים" (פיוטרקוב תרצ"ג).

בנו רבי אריה ליב סג"ל, מחבר "אספת גאונים" (ביאליסטוק תקס"ו), כיהן אף הוא כרבה של טיקטין לאחר שמחליפו של אביו ברבנות, רבי משה זאב מרגליות, עבר לכהן כרבה של ביאליסטוק.

לקריאה נוספת
------------

* ישראל טוביה איזנשטט, ****דעת קדושים****, פטרבורג תרנ"ז-תרנ"ח, עמ' 123, באתר היברובוקס

כתביו
* רבי מרדכי סג"ל מטיקטין, **אגרת בעניין אתרוגי קורפו**, מוריה, רנ-רנב, סיוון תשנ"ח, עמ' סט
* **"חמדה טובה"**, בתוך: צבי יחזקאל מיכלסון, **דברי גדולים**, פיוטרקוב תרצ"ג, דף ל' ואילך. החיבור כולל הספד על כמה רבנים ומכתב, באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  ****אספת גאונים****, ביאליסטוק תקס"ו, באתר היברובוקס.
הרב **אלכסנדר אשר באב"ד** (ה'תר"ע, 1910 - ה'תשמ"ו, 1986) היה רב אמריקאי-חסידי ממוצא גליציאני חסידי בעלזא. כיהן כרב בהונגריה לאחר השואה, לאח שהגר לארצות הברית, כיהן כראש ישיבת רבנו שלמה קלוגר וכאב בית דין של טארטיקוב" בניו יורק.

ביוגרפיה
--------

נולד בטארטאקוב שבפולין לרב העיר, הרב יצחק באב"ד, נכד למשפחת הרבנים באב"ד. בצעירותו למד אצל אביו ואצל דודו הרב דוד מנחם מאניש באב"ד מטארנאפאל מחבר "חבצלת השרון". בשנת ה'תרצ"א, 1931, נסמך להוראה בידי דודו ובידי הרב אברהם יעקב הורוויץ, אב"ד פרוביזנה ומחבר ספר שו"ת "צור יעקב".

נישא לבתו של הרב אהרן טייטלבוים, אב"ד וואלוא-נירבאטור. אשתו נהרגה בשואה. לאחר השואה נישא לפרל פיגא בת הרב יחיאל גרינצווייג אב"ד דולהא שבצ'כוסלובקיה.

לאחר נישואיו כיהן כרב בעירו של חמיו, וואלווא. לאחר השואה שימש כראש בית הדין בבודפשט והיה חבר בבית הדין המיוחד לתקנת עגונות בהונגריה שהתמקד בהיתר עגונות מלחמת העולם השנייה ניצולות השואה.

בהמשך היגר לארצות הברית והשתקע בניו יורק. הוא כיהן כראש ישיבה בישיבת רבנו שלמה קלוגר וכרב בקהילת רישא-קארטשין. הוא התפרסם בעיקר בשל תפקידו כאב"ד קהילת "מנחת חינוך - טארטיקוב", במסגרת קהילה זו הקים כולל להוראה, ובית כנסת גדול.

הוא היה פעיל בתחום הציבורי, פעל למען פליטי השואה, והיה חבר בוועד ההצלה, בארצות הברית השתייך לחסידות סאטמאר ופעל למען פעילות האדמו"ר רבי יואל מסאטמאר, אך היה אהוב בכל החוגים ושתף פעולה עם כולם למען הרמת היהדות בארצות הברית.

נקבר בקריית יואל.

משפחתו
------

* בנו הרב יצחק ז"ל, אב"ד טארטיקוב (לונדון)
* בנו הרב יחיאל, אב"ד טארטיקוב (ברוקלין).
* בנו הרב חיים יהושע, רב ביהמ"ד טארטיקוב בורו פארק.
* בנו הרב מרדכי, ראב"ד מכון להוראה מאנסי.
* בנו הרב נפתלי מאיר, אב"ד טארנאפאל.
* חותנו הרב אברהם האלברשטם אב"ד בית דין טארטיקוב
* חתנו הרב שלום מענדלאוויטש אב"ד חוליב מאנסי
* אחיו רבי יהושע העשיל כיהן אף הוא כאב"ד טארטיקוב. גיסיו היו הרב משה קלוגר ממשפחת רבני גריידינג ורבי ישראל אריה מרגלית האדמו"ר מפרמישלאן לונדון.

קישורים חיצוניים
----------------

* אשר זלקא ראנד (עורך), "הרב ר' אלכסנדר אשר באב"ד שליט"א", **תולדות אנשי שם** ח"א, ניו יורק, תש"י, עמ' 6, באתר היברובוקס
* קברו ופרטים נוספים באתר "קברים. קום"
* **הגרא"א באב"ד פוסק הלכה ברורה ומסתלק**, בתוך: המאור, רפט, כסלו-טבת ה'תשמ"ו, עמ' 32, באתר היברובוקס
**מרים שפירא** הייתה ראש ישיבה באלזס במאה ה-14, אם משפחת לוריא המפורסמת.

ביוגרפיה
--------

נולדה לרב שלמה שפירא רבן של היילברון ולנדאו, בנו של רבי שמואל שפירא שהיה מרביץ תורה בעיר שפיירא ונכדו של רבי מתתיהו טרייביש רבה של פריז (בערך בשנת 1360).

לפי דברי השתדלן רבי יוסף מרוסהיים, היא נישאה לרב שמשון לוריא מוורמייזא שהיה ראש ישיבה בארפורט. לפי מגילת היוחסין שכתב נכד נכדה, רבי יוחנן לוריא, ונדפסה במהדורת פיורדא תקכ"ח של "שאלות ותשובות רש"ל", של צאצא מפורסם אחר שלה, רבי שלמה לוריא, הרי שרבי שמשון לוריא לא היה בעלה אלא בנה, ובנו רבי יחיאל היה אביו של רבי נתנאל סבו של רבי יוחנן לוריא, אך אפשר שנפלה טעות בהעתקת כתב היוחסין, וכך מסתבר לפי חשבון טווח השנים של הדמויות המוכרות.

כבת לרבנים ידועי שם, וצאצאית של רש"י, ובעלת היסטוריה משפחתית של נשים למדניות, כיהנה מרים שפירא כראש ישיבה, והרצתה שיעורים בתלמוד לפני בחורי ישיבתה. מטעמי צניעות הייתה מעבירה את השיעורים כשווילון מפריד בינה לבין שומעי לקחה, כך שיכלו לשמוע את קולה בלי להתבונן בה. לפי עדות שהועברה בעל פה ובכתב לידיו של רבי יוחנן לוריא, ונזכרת במקומות נוספים: "אותה הרבנית מרת מרים נוחה עדן, תפסה ישיבה כמה ימים ושנים, וישבה באוהל, וילון לפניה, ואמרה הלכה לפני בחורים מופלגים" (מגילת היוחסין בראש שו"ת רש"ל, פיורדא תקכ"ח). עדות דומה מצוטטת שם מפי המהרש"ל.

לקריאה נוספת
------------

* שלמה אשכנזי, **נשים למדניות** (סקירה היסטורית), תל אביב: תבונה, תש"ב. עמ' כה-כז.
* שלמה אשכנזי, **שתי נשים ששימשו ראשי ישיבה**, בתוך **דור דור ומנהגיו**, תל אביב: דון, תשל"ז, עמ' 204–205.

קישורים חיצוניים
----------------

* **כתב הייחוס של משפחת לוריא**, בראש ספר שאלות ותשובות רש"ל, מהדורת פיורדא תקכ"ח, באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  לפי רבי יוסף כהן-צדק, **דור ישרים**, ברדיטשוב תרנ"ח, הייתה מרים שפירא אשתו של רבי אהרן שפירא, אף הוא רבה של לנדאו: "ובת רבינו שלמה שפירא, הרבנית המלומדת כאיש גבורתה, מרת מרים דביתהו [=אשתו] דרבנו אהרן לוריא אב"ד דק"ק לנדא". אך לפי רוב המקורות מדובר בטעות.
2. ↑  ראו על כך: אברהם אפשטיין, ****משפחת לוריא**: שלשלת יחוסה מימי קדם**, וינה, תרס"א, עמ' 11, באתר היברובוקס.
**בנג'מין כריסטופר "בן" כהן** (באנגלית: **Benjamin Christopher "Ben" Cohen**; נולד ב-14 בספטמבר 1978) הוא שחקן רוגבי אנגלי לשעבר ואקטיביסט נגד הומופוביה. כהן היה חבר בנבחרת אנגליה ברוגבי בין 2000 ל-2006.

ביוגרפיה
--------

כהן נולד וגדל בנורת'המפטון. דודו הוא כדורגלן נבחרת אנגליה לשעבר ג'ורג' כהן. אף ששם משפחתו של כהן מרמז על מוצא יהודי, משפחתו של כהן אינה יהודית. לדבריו, ככל הנראה אבי סבו נישא לאישה לא-יהודייה.

כהן החל לשחק רוגבי בגיל 12, במועדות נורת'המפטון אולד סקאוטס. בגיל 17 הצטרף לנורת'המפטון סיינטס, מליגת העל האנגלית ברוגבי. הוא שיחק במדי הקבוצה במשך 11 עונות. בין היתר, היה שותף להישג השיא של הקבוצה, כשסיימה במקום השני בליגה בשנת 1999, והיה שותף לזכייה בגביע היינקן בשנת 2000.

בשנת 2007 עזב כהן את נורת'המפטון, ועבר לשחק במדי המועדון הצרפתי בריב, מהעיר בריב לה גיארד שבחבל לימוזן. לאחר שתי עונות בקבוצה זו, שב לאנגליה, והצטרף לסייל שארקס, מהעיר סייל שבפרוורי מנצ'סטר. בדצמבר 2010 נפצע בברכו במהלך משחק נגד לסטר טייגרס. הנהלת סייל שארקס הודיעה כי לא תחדש את חוזהו, ובמאי 2011 הודיע על פרישה מרוגבי.

בנוסף לקריירה במועדונים, היה כהן חבר בנבחרת אנגליה ברוגבי בין 2000 ל-2006, והוא מדורג במקום העשירי ברשימת צוברי הנקודות של הנבחרת בכל הזמנים. את משחק הבכורה שלו ערך במשחק מול אירלנד במסגרת טורניר שש האומות, בפברואר 2000. בשנת 2003 היה שותף לזכייתה של הנבחרת בגביע העולם ברוגבי, שנערך באוסטרליה. הוא נכלל בתחילה גם בסגל הנבחרת לגביע העולם שנערך בדרום אפריקה ב-2007, אך ויתר על ההשתתפות כדי לשהות לצד רעייתו ההרה.

חיים אישיים
-----------

כהן ואשתו אבי בלייני התחתנו ב-2003, ולהם שתי בנות-תאומות. אולם נפרדו ב-2014, והתגרשו ב-2016. כשבאותה שנה החל בזוגיות עם קריסטינה ריהנוף (אנ'), עמיתתו לשעבר ב"רוקדים עם כוכבים (בריטניה)"(אנ'), ולהם בת משותפת.

כהן הוא לקוי שמיעה. שמיעתו נמוכה בכ-30% מהשמיעה התקינה, והוא אינו מסוגל לשמוע קולות דיבור.

### אקטיביזם

לאחר פרישתו מרוגבי, הקים כהן את Ben Cohen StandUp Foundation, עמותה הפועלת נגד הומופוביה ובריונות. גם בעת שהיה ספורטאי פעיל התבטא כהן נגד הומופוביה ובעד זכויות להט"ב, ובשנת 2010 תרם את מגן האשכים שלו למכירה פומבית שערך ארגון GMFA, העוסק במודעות ובמלחמה באיידס בקרב הומוסקסואלים. כהן נחשב גם לגיי אייקון, והופיע על מספר שערים של מגזינים המיועדים לקהילה הגאה, בהם אאוט ואטיטיוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בן כהן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בן כהן (באנגלית)
* בן כהן באתר ESPN

הערות שוליים
------------

1. ↑  Caroline Westbrook, "Ben Cohen", Something Jewish, 9.12.2003
2. ↑  Fay Strang (29 בדצמבר 2014). "Ben Cohen's broken wife: Abigail spends first Christmas alone after teenage romance was soured by Strictly". *mirror*. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  Danny Boyle (31 במרץ 2016). "Ben Cohen is divorced by wife as he expects baby with Strictly Come Dancing star". *Daily Telegraph*. נבדק ב-31 במרץ 2016. `{{cite news}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Towleroad Interview with Ben Choen", Towleroad, 20.3.2011

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0004 4590 445X
* LCCN: n2015004977
* VIAF: 314807829
* WorldCat: lccn-n2015004977

 |
**אסון קריסת המקווה באודסה** אירע ב-26 באפריל 1871, ליל ו' באייר ה'תרל"א: כיפת המקווה באודסה קרסה בשעה ששהו בו שלושים טובלות וילדיהן. באסון נהרגו שש נשים ונפצעו רבות אחרות.

האסון
-----

הקהילה היהודית המאורגנת באודסה לא החזיקה מקווה רשמי בעיר מחוסר ביקוש, ונשים דתיות שביקשו לטבול לנידתן נאלצו לעשות שימוש במקוואות פרטיים שהיו ברובם מוזנחים. המבנה הישן, שהיה בבעלות האחים נוביקוב, לא שופץ במשך שישים שנה מאז בנייתו. בשעה 18:00 בערב יום רביעי, ה-26 באפריל 1871, קרסה כיפת האבנים של "בית המרחץ של ברומברג" ברחוב הדואר באודסה. בשעה זו שלאחר צאת הכוכבים היה המקווה עמוס בשלושים טובלות, שחלקן באו עם ילדיהן. שש נשים נהרגו במקום, בהן הבלנית, כלה ערב חתונתה, ואישה בשלבי היריון מתקדמים; רבות אחרות נפצעו בדרגות חומרה שונות מפגיעת האבנים.

לאחר האסון האשים אלכסנדר הלוי צדרבוים במאמר מערכת בעיתונו "המליץ" את פרנסי הקהילה החרדית בעיר ברשלנות פושעת שהובילה לאסון. לדבריו, פנו אליו רב הקהילה, רבי יחיאל מיכל צבי הירש היילפרין וחברי בית הדין שלו כבר שמונה שנים לפני האסון, כדי להיוועץ בו כיצד לגרום ליושב ראש הקהילה לתכנן מראש את תקציב הקהילה לארבע שנים, דבר שיאפשר תכנון הקצאת משאבים לבניית מקווה חדש ותקין. למרות שמתחילה דחו הממונים את הרב בלעג, לאחר התערבותו של אר"ז הוחלט להקצות 1,000 רובלים מדי שנה לצורך העניין, אך למרות זאת לא נעשה דבר.

בעקבות האסון תבע צדרבוים, שעקר שנה קודם לכן מאודסה לבירה סנקט פטרבורג, מהקהילה לממן הקמת בית מדרש לרבנים לפי דגם בית המדרש לרבנים בברלין שהוחלט אז להקימו (נחנך ב-1874), תוך שהוא משתמש באלגוריה על קריסת המבנה הישן והצורך בבנייה חדשה, כלפי מערכת החינוך היהודית.

קישורים חיצוניים
----------------

* אר"ז, מאמר מערכת, המליץ, 9 במאי 1871 (עמ' 123–124)
* **כיתוב המצבה על מצבותיהן של שש הנספות באסון קריסת המקווה**, בתוך: **צִיֻּנִים מְצֻיָּנִים**: בבתי הקברות הישן והחדש אשר לעדת ישראל בעיר אדעססא, ורשה 1888. פריטים מס. עג-עח, באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  14 באפריל לפי הלוח היוליאני שנהג אז ברוסיה.
2. ↑  התאריך לפי מאמר המערכת ב"המליץ". לפי ספר ציונים מצוינים המקושר להלן, אירע האסון יום אחר כך, בליל ז' באייר.