דוכן חצילים בשוק

צמח החציל, תפרחת ופירות
שלושה סוגי חצילים
**חציל** (שם מדעי: *Solanum melongena*) הוא מאכל רב-שנתי נפוץ ממשפחת האנשים הוא בעל מרקם נעים, וקליפתו בצבע סגול, לבן או שחור ויש גם חציל מפוספס בפסים של סגול-לבן לאורכו. מבחינה בוטנית, חלקו הנאכל של החציל הוא פרי, שכן הוא מתפתח מחלקי הפרח הפנימיים של הצמח ומכיל זרעים. מקורו של צמח החציל באזורי הודו וסרי לנקה. החציל הגיע למרחב הארץ הישראלי בעקבות הכיבוש הערבי.

החציל אינו פופולרי כמאכל כאשר הוא נא. לאחר בישול הוא מקבל טעם עשיר ומורכב יותר, וטיפול מתאים מסלק ממנו טעם מריר.

אטימולוגיה
----------

המילה חציל בעברית היא תחדיש של אברהם לונץ משנת תרנ"ז [דרוש מקור], על פי המילה הערבית הנדירה [דרושה הבהרה] حَيْصَل (בתעתיק מדויק: חַיְצַל). המילה הרגילה בערבית לציון פרי זה היא باذِنْجان (במקור מהמילה הפרסית בַּאדִ'נְגַ'אן).

שימושים קולינריים
-----------------

צורות הבישול השכיחות ביותר של חצילים הן טיגון בשמן, אפייה בתנור, קלייה במחבת כבדה או צלייה על האש. בישול רגיל בסיר קיים אך פחות נפוץ.

החציל משמש כמרכיב עיקרי במגוון רחב של סלטים מן המטבח הבלקני והים-תיכוני, בהם סלט חצילים רומני, זקוסקה, סביח, חציל במיונז, חציל ברוטב מרוקאי, חציל על האש, חציל בגזר, חציל פיקנטי, חציל בטעם כבד ועוד.

הבאבא גנוש, סלט חצילים קלויים בטחינה, הוא סלט ערבי הנפוץ במטבח הישראלי. תבשיל חצילים עם בשר טחון או קצוץ ובתוספת עגבניות בציפוי ביצים וקמח נקרא מוסקה, והוא נפוץ במרחבי האימפריה העות'מאנית לשעבר, בייחוד באסיה הקטנה ובחבל הבלקן. מאכל נוסף מאזורים אלה הוא ה"אימאם ביילדי" (imam bayıldı) שפירושו בטורקית - "האימאם התעלף", מאכל העשוי מחצאי חצילים ממולאים בשר טחון עם תבלינים, אפויים בתנור. המאכל הנ"ל גם ידוע בשם נוסף בתפוצת יהדות יוצאי טורקיה בשם "קרנה יריק" (karnıyarık) שפירושו בטורקית "בטנו פתוחה" או "בטנו מפוצלת". ביוון מאכל זה נקרא "אימאם", וכשהוא מצופה בגבינה הוא נקרא "פַאפוּצַ'אקִי". באיטליה נפוצה מנת רולאטיני.

מאפיינים כימיים
---------------

כירק ממשפחת הסולניים, מכיל החציל הלא בשל סולנין בכמויות גדולות יותר מאשר חציל בשל. החציל הוא הירק האכיל העשיר ביותר בניקוטין. עם זאת, ריכוז הניקוטין בחציל ובירקות אחרים זניח ביחס לטבק, ובכ-9 ק"ג חצילים כמות הניקוטין שווה לזו של סיגריה רגילה.

אלרגיה לחצילים
--------------

חציל, כירק המכיל סולנין עלול לגרום לתגובה אלרגית בקרב הרגישים לחומר זה. התגובה עלולה לכלול סחרחורות, הקאות ועוד. המלחת רקמת החציל הפנימית (כגון בצורה של המלחת קוביות או רצועות בשר החציל) עשויה להקטין את הסבירות להימצאות סולנין בשל ספיחת נוזלים מבשר החציל (ובזה גם חומרי מזון בהם סולנין).

בהלכה
-----

רבי דוד קמחי זיהה את החציל עם פקעת השדה במקרא. כמו כן, ר' נתן זיהה אותו עם הקינרס המוזכר במשנה, אך מעיון בדברי הגאונים עולה שחלק מהגאונים רק השוו את החציל לקנרס. (ר' תנחום על היד החזקה, הלכות יום טוב פ"ג, ה"ז).

רבי אשתורי הפרחי בעל "כפתור ופרח" פקפק לגבי כשרותו של החציל, וסבר ששיח החציל נחשב לעץ, שהרי מתקיים הוא כמה שנים, ואם כן יש בו משום איסור ערלה, ומשכך אי אפשר לאכול את החציל מפני שאינו עושה פירות לאחר שלוש שנים. הרדב"ז התיר את החצילים הלבנים באכילה מאחר שזורעים אותם בכל שנה מחדש אך בחציל שחור החמיר על עצמו, אלא שמאחר וראה שנהגו היתר באכילתו במצרים ובארץ ישראל הביא טעמים שונים על מנת ללמד זכות על המתירים, שביניהם - א. משום שפרי שגדל בשנה הראשונה לזריעתו נחשב לירק ואין בו ערלה, ב. משום שטעם החציל נגרע והולך משנה לשנה. על פי הרדב"ז נהגו להקל גם האר"י והבית יוסף. מהר"י חאגיז, שהכיר גם הוא את המנהג להקל, הביא שני טעמים נוספים להיתר- א. על פי הגמרא בסוטה מג: הקובעת כי נטיעות גפנים קטנות נחשבות כירק ניתן לומר כי כל מין שאינו גדל לגובה דינו כירק ב. כיוון שגזע החציל חלול אין הוא דומה לעץ ואולי אינו נחשב כעץ. הרב חיים יוסף דוד אזולאי, יליד ירושלים, (1724–1806) נדרש גם הוא לסוגיה זו והכריע שמותר לאכול חציל. כמו כן כתב על פי אבי סבו, הרב אברהם אזולאי, שמנהג קדום היה לאכלם, וזאת משני טעמים: שפירותיהם מגיעים כבר בשנת הגידול הראשונה, ושאינם עושים פירות לאחר שלוש שנים. הדיון נמשך עד שקבעו רבי אברהם ישעיהו קרליץ, החזון איש (1878–1953) והרב עובדיה יוסף (1920–2013) שאכילת חציל מותרת.

ראש ישיבת פומבדיתא, רב האי גאון (939–1038), קבע שיש לברך על החציל ברכת "בורא פרי האדמה", וכך גם קבע הרב חננאל בן חושיאל (955–1055) מקירואן.

אמוג'י החציל
------------

 ערך מורחב – **אמוג'י חציל**  

אמוג'י החציל הוא אמוג'י המכיל תמונה של חציל סגול. זהו אחד האמוג'ים הנפוצים ביותר באתרי מדיה חברתית כגון פייסבוק, טוויטר ואינסטגרם. האמוג'י מוכר בעיקר בזכות המראה הפאלי שלו, ונעשה בו שימוש תכוף בתור לשון נקייה לאיבר המין הגברי בזמן שיחות סקסטינג.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **חציל** |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **חציל** |
| ויקיספר ספר לימוד בוויקיספר: **מתכוני חציל** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **חציל** |
| ויקימינים טקסונומיה בוויקימינים: **Solanum melongena** |

* חציל, באתר ITIS (באנגלית)
* חציל, באתר NCBI (באנגלית)
* חציל, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* חציל, באתר Tropicos (באנגלית)
* חציל, באתר GBIF (באנגלית)
* חציל, באתר The Plant List (באנגלית)
* חציל, באתר IPNI (באנגלית)
* חציל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ניר חסון, זרעי חציל קדומים שנמצאו בירושלים מעידים על תזונת תושבי העיר לפני מאות שנים, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2017
* יעל גרטי, חיצול ממוקד: המדריך המלא לחצילים, באתר ynet, 2 ביולי 2010
* מיכל וקסמן, הצד הנשי של החציל, באתר ynet, 22 במרץ 2011
* תגלית ארכאולוגית בעיר דוד: חציל בן 1,100 שנה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 16 בנובמבר 2017
* סולנום החציל, באתר צמח ישראלי

הערות שוליים
------------

1. 1 2  זהר עמר, חידושים אגרונומיים בראי פרשנות ספרי הקודש וההלכה בימי הביניים, **בדד** חוב' 3, תשנ"ו, עמ' 88
2. ↑  Eggplant Nicotine Content, Panlasang Pinoy (באנגלית אמריקאית)
3. ↑  הולי ון הייר, החציל מכיל ניקוטין אבל האם הוא ממכר? אתר הדיילי מייל, מ-25 בספטמבר 2017
4. ↑  כפתור ופרח פרק נו עמוד רס
5. ↑  שו"ת רדב"ז חלק ג' סימן תקלא
6. ↑  שו"ת הלכות קטנות חלק א סימן פג
7. ↑  ברכי יוסף יורה דעה סימן רצד
8. ↑  אתר למנויים בלבד אילון גלעד, מדוע נקרא הֶחָצִיל חָצִיל?, באתר הארץ, 6 באפריל 2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007533498505171
* BnF: cb11943091j (data)
* GND: 4195367-8
* LCCN: sh85041224
* NKC: ph239947

 |

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.