recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
"**ירושלים הבנויה, חלום בהקיץ**" היא נובלה אוטופית שנכתבה על ידי בוריס שץ בשנת 1918, ופורסמה בשנת 1924. הנובלה מציגה את ארץ ישראל בשנת 2018, ומתארת אותה כאוטופיה תרבותית. שץ, שנפטר בשנת 1932, תכנן להמשיך ולפרסם חלקים נוספים של הנובלה, אולם לבסוף פורסם רק חלק אחד ממנה.

שץ כתב את הנובלה בשנת 1918. בתקופה זו שהה שץ בגלות כפויה בטבריה בעקבות מלחמת העולם הראשונה. בנובלה מתאר שץ את מסעו של הגיבור הנקרא בשמו של בצלאל בן אורי, בונה המשכן, בארץ ישראל של שנת 2018. שץ מתאר את קיומם של חיים הרמוניים עם הטבע ועם התושבים הערבים בארץ ישראל.

אין לטעות ולחשוב שהיה אוהב את המיעוט הערבי בארץ באותם הימים, שכן כתב כך בהקדמה לספרו:

"טרם אבדה מן הארץ חית-האדם, לנו היהודים היא מראה את נחת-אכזריותה בפראות ואי-אנושיות כזו, שלא הייתה כמוה גם בימים הנוראים ביותר, אשר נכתבו בהיסטוריה בדמנו. בכל זאת מרגיש אנכי, שאלה הן פרפורי-הגסיסה האחרונים של הרשעה."

מרכזה של הארץ, על פי שץ, עתיד להיות בית המקדש השלישי, שיוקם בהסכמה עם המיעוט הערבי, וישמש כמוזיאון לאמנות. תושבי הארץ עתידים להתרכז במלאכות ובאמנויות שונות ולפעול במתכונת של בוטגה או גילדות, הקשורות לבית הספר לאומנות "בצלאל".

בכריכת היצירה איור של זאב רבן, שתיאר מפגש דמיוני של שץ עם בצלאל בן אורי על גג מבנה בית הספר "בצלאל".

קישורים חיצוניים
----------------

* ירושלים הבנויה (טקסט מלא) באתר פרויקט בן-יהודה
* אתר למנויים בלבד עופר אדרת, טינדר, סקייפ ודם טהור: החזון העתידני של אבי האמנות הישראלית, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2018
* אהוד בנאי זה המקום גלי צהל 8 בדצמבר 2018 בוריס שץ
**יש גם ימים כאלה... – רעיונות לשיפור מצב-הרוח** (באנגלית: **The Blue Day Book**) הוא ספר הומוריסטי שנכתב על ידי הסופר האוסטרלי בראדלי טרבור גריב בשנת 2000. הספר זכה להצלחה גדולה ונמכר בעיקר בקטגוריית ספרי המתנות. 

הספר בא לעודד את הקורא ולתת לו טיפים לחיים וסיבות לשמוח, אשר מוצגים בדרך בלתי שגרתית: כל עמוד בספר מכיל משפט אחד בלבד, ומלווה בתצלום של בעל חיים כלשהו. כל עשרות התצלומים המופיעים בספר הם צילומים מאוד מיוחדים, אשר "תפסו" את בעל החיים בתנוחה ובזווית בלתי שגרתיים, לדוגמה: דוב המכסה את פניו ונראה כאילו הוא בוכה, חתלתול הנתלה על ענף של עץ ונאחז בציפורניו כדי לא ליפול, פינגווין אשר מועד ומחליק על הקרח וכדומה. כל צילום כזה בא לתאר את המשפט שנכתב באותו עמוד, ולמעשה בא לתאר מצב אנושי או רגש אנושי כלשהו. השילוב של המשפט הכתוב עם התמונה הבלתי רגילה מעוררים צחוק, וצחוק זה הוא למעשה זה אשר מעודד את הקורא.

על הכריכה הקדמית של הספר מופיע צילום של צפרדע עם מבט עגום בעיניה- זהו בעצם הקורא העצוב. בכריכה האחורית מופיעה אותה צפרדע, אלא שהפעם היא מחייכת.

גריב ניסה להוציא לאור את הספר ונדחה חמש פעמים, ורק בפעם השישית זכה לפרסם את יצירתו. הספר תורגם לעברית על ידי אירית ארב והובא לדפוס בישראל בשנת 2002.
**יש לי צרות אבל לא כאלה** (באנגלית: **I Had Trouble in Getting to Solla Sollew**) הוא ספר ילדים מאת ד"ר סוס שנכתב בשנת 1965. תורגם לעברית על ידי לאה נאור.

עלילה
-----

גיבור הספר הוא יצור שחי בשלווה בכפר קליפר. יום אחד בעודו מטייל איבד ריכוז בשל פרחים שהסבו את תשומת-לבו, נתקל בסלע ונחבל בגבו. מסקנתו הייתה כי עליו להביט קדימה ולא להתרכז בדברים אחרים. אולם במהרה גילה כי צרות עלולות להופיע גם מכיוונים אחרים: מלפנים ישנם הסלעים; מאחוריו הופיע קווילי קלב, יצור שנשך את זנבו; מעליו הגיח סקרוץ, יתוש שנטפל אליו בצווארו; ומהאדמה הופיע יצור שנשך את רגליו בשם סקרוב.

בעודו מוקף בכל הצרות האלה, עובר לידו יצור בעל כלי-רכב משונה למראה, לו גלגל יחיד וגמל המושך אותו. היצור ממעיט מחומרת צרותיו של הגיבור ומציע לקחת אותו עמו לעיר בשם סולה סלה השוכנת ליד נהר נאה בשם האו הלה. בעיר זו אין צרות, לפחות לא כאלו שחווה הגיבור. אולם תלאותיו של הגיבור רק החלו והדרך הסתברה כארוכה וקשה מכפי שציפה, הגמל חלה וכעת עליהם למצוא לו רופא כאשר הם גוררים אותו בעצמם ברצועות-הרכב.

בבוקר התמזל מזלם ונמצא רופא לגמל. הרופא מודיע להם שהגמל צריך מנוחה ואינו יוכל להמשיך. הגיבור היה עייף מאוד אך היצור השני הבטיח לו כי ישנה באזור תחנת הסעה של אוטובוס שיוצא לסולה סלה. הגיבור הולך לכוון התחנה אולם הסתבר שמארבעת גלגלי האוטובוס יצא האוויר עקב ארבעה מסמרים שהנהג עלה עליהם בשוגג ועל-כן יהיה עליו לצעוד ברגל.

בעודו צועד, פרצה לפתע סערה קשה. הוא מצא את עצמו מנסה לישון בתוך מים קרים עם המון ינשופים ועכברים הסובלים גם הם מהקור. כשנרדם לבסוף, הוא חולם שישן הוא בעיר סולה סלה ושצרותיו תמו כבר. משינה מתוקה זו הוא מתעורר לפתע ומוצא את עצמו נסחף בשיטפון.

בהמשך, הגיבור מגלה שמישהו השליך לו חבל לעזרה כדי שיוכל לטפס למעלה ולצאת מהמים. לדאבונו, הסתבר לו כי זורק החבל הוא גנרל קשוח שמגייס אותו לצבא. הוא פקד עליו לצעוד בראש כשכלי-נשקו היה בסך הכל קנה קש וגרגר אפונה. הגנרל ולוחמיו רצו לכבוש את ארץ "פפונוס פרלוי" שהיו בטוחים שהיה בה "פפון" יחיד בלבד. כשמסתבר להם כי היו שם פפונים לא מעטים כל צבאו המפואר של הגנרל הסתובב לאחור וברח, מלבד הגיבור שנותר לבדו מול הפפונים.

הגיבור עומד מול מצב מסובך ומתחיל לחשוב שאולי סופו קרב. אז הוא מבחין לפתע בצינור מוזר ועליו הכיתוב "נור 6". לא היה לו זמן לגלות מה פירוש המילה "נור" והוא קפץ פנימה. הצינור נתגלה כמערה חשוכה ובה מיליון ציפורים שטעו בדרכן ונשאו חפצים שונים, נתקלו ופצעו אותו. אחרי קשיים מרובים וחבלות בגופו יצא משם היצור מבעד פתח כחול והגיע אל הנהר האו הלה. הוא מבין שבקרוב יגיע למחוז חפצו.

ואז הוא מגיע סוף סוף ליעד הנכסף! הוא נפגש עם איש העומד בשער של העיר סולה סלה שסיפר לו כי בסולה סלה אין צרות כמעט, מלבד צרה אחת שישנה בכל זאת בעיר. הצרה היא "נולי בולי מנעולי", יצור ירוק וקטן הגר בתוך חור המנעול של הדלת היחידה שדרכה ניתן להיכנס לעיר. אי אפשר היה לפתוח את הדלת והאיש טוען כי הריגתו של היצור תוביל למזל רע. האיש הציע לגיבור לרוץ איתו לעיר אחרת, ששמה בולה בו בל, השוכנת ליד נהר נאה ששמו ואו ול. לדבריו, אין בעיר הזו צרות בכלל. 

הגיבור מהסס, מתלבט ושוקל האם ללכת בעקבות האיש ליעד החדש אך לבסוף מחליט לחזור לכפר קליפר, ממנו יצא. הסיפור מסתיים בכך שהגיבור מחליט להתייצב מול הצרות שמחכות לו בכפר ולשם כך הצטייד במקל, ומכריז שמעתה לצרות שלו יש יריב בדמותו.

קישורים חיצוניים
----------------

* יש לי צרות אבל לא כאלה, באתר OCLC (באנגלית)
פירוש נוסף ערך זה עוסק בספר מאת אינו לינו. אם התכוונתם לכלי להוצאת דבש בעל ראש מעוגל ומחורץ, ראו דבשון.

**כף־דבש** (בפינית: **Mesikämmen**) הוא אחד מספריו הנודעים של המשורר והסופר הפיני אינו לינו. זוהי נובלה שראתה אור בפינית בשנת 1914 ותורגמה לעברית בשנת 2005. מתרגם הספר לעברית, רמי סערי, צירף לתרגום העברי תרגום של נובלה נוספת מאת אינו לינו, "שחורי", וכן אחרית דבר. שתי הנובלות התפרסמו בספר שראה אור בהוצאת כרמל.

בנובלה "כף־דבש" מסופרות קורותיו של גור דובים החל מילדותו במאורה שבלב היער, עבור דרך חוויותיו בתחנת רכבת, בכפר, בשיירת צוענים ובקרקס, וכלה בשיבתו המאוחרת אל יערות הצפון. בנובלה יש יסודות אוטוביוגרפיים ואלגוריים רבים, ואלה באים לידי ביטוי, בין השאר, בטשטוש הגבולות בין חלום למציאות. חלומות הדוב כף־דבש הם צלילה אל נבכי הנפש, אל המצולות שהשאלות המהותיות ביותר של ההוויה נידונות בהן: הכרת החיה או האדם בערך עצמם, הכמיהה לבית, חשיבות החופש, משמעות החיים ופשר המוות. כפי שגורסת חוקרת הספרות טוּאִיָּה טָקָלָה: "בכף־דבש מתואר דובּי אשר גדֵל בבלי דעת ונהפך לפעלולן נהנתן בעולמם הנצלן והאטום של בני-האדם... תחת מעטה הסיפור מבצבץ תיאור גורל האמן כאישיות גאונית, חריגה וסובלת." לֵינוֹ סיים את הנובלה "כף־דבש" בחוויה המתקנת של חזרה אל השורשים, אל היער, ובהתמזגות מחודשת ונצחית עם הטבע.

קישורים חיצוניים
----------------

* לירז אקסלרד, משלי חיות, באתר ynet, 5 באפריל 2005
**לנצח** (באנגלית: **Evermore**) הוא ספר פנטזיה, הראשון בסדרת הספרים "בני האלמוות" מאת אליסון נואל. הספר יצא לאור בשנת 2009, ותורגם לעברית פורסם ב-2011. הוא הופיע במשך 34 שבועות ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, בקטגוריית ספרי ילדים.

עלילה
-----

אוור בלום היא נערה בעלת כוחות על-טבעיים. הוריה, אחותה ריילי והכלבה שלה "בטרקפ" נהרגו לפני זמן רב בתאונה. מאז, היא מסוגלת לראות הילות של אנשים אחרים המעידות על מצב הרוח שלהם, לקרוא מחשבות, ולראות את כל עברו של אדם שהיא נוגעת בו. בבית הספר שבו היא לומדת, אוור מתבודדת ונחשבת למוזרה. היא אינה מרוצה מכוחותיה, ורוצה לחזור לחיים רגילים. דיימן אוגוסטה, תלמיד חדש שהגיע מניו מקסיקו, נחשב בעיני התלמידים למהמם ומגניב. אוור נמשכת אליו מסיבה אחרת - אין לו הילה, היא לא יכולה לקרוא את מחשבותיו, ואיתו היא מרגישה נורמלית.

לאחר מותה של משפחתה, אוור מסוגלת להיפגש עם אחותה כרוח מדי יום אוור עוברת לביתה של דודתה, סאבין, שעובדת כעורכת דין, היישר מביתה בעיר יוג'ין שבמדינת אורגון. בבית ספרה החדש, אוור מתחברת עם היוון ומיילס והם נהיים לחבריה היחידים. 

דיימן אוגוסטה, נער מסתורי מגיע יום אחד לבית ספרה של אוור. אוור מתאהבת בו, אך מצד שני גם חברתה היוון. על פי הסיפור, דודתה של אוור, סאבין, עורכת מסיבת תחפושות לכבוד האלווין. אוור התחפשה למארי אנטואנט, אך הופתעה לגלות שדיימן, שלא הוזמן למסיבה, הגיע בתחפושת של האציל פרזן. נשיקתם הראשונה של אוור ודיימן, התרחשה במסיבת התחפושות על יד הבריכה בביתה של אוור, אך הייוון, חברתה של אוור רואה את הנשיקה ונפגעת מכך רבות.
לאחר שאוור גילתה כי דיימן הוא למעשה בן אלמוות עם כוחות זהים לשלה והוא הפך אותה לבת אלמוות, היא כועסת עליו ופונה לאלכוהול כדי להשכיח את כאבה. 

במשך הסיפור אוור נתקלת בדרינה, דמות מסתורית שמתחברת להייוון, אך משהו בה נראה לה חשוד. בסוף התברר לה כי דרינה היא בת אלמוות בעצמה, גרושתו של דיימן מלפני מאות שנים. כמו כן, התברר לאוור כי סיבת מות משפחתה היא באשמת דרינה, שניסתה להתנקש בחייה, מפני שהיא צפתה את התאהבותו של דיימן באוור. אוור פגעה בדרינה באחת הצ'אקרות שלה, והיא נהרגת במקום.

בזמן מאבקה עם דרינה, אוור מובלת לסמרלנד, ארץ מיוחדת בה דיימן חיכה לה. שם הם מתפייסים ואוור מתחילה את דרכה כבת אלמוות.

לאורך הספר, אוור מקבלת מדיימן את פרח הצבעוני האדום המסמל את אהבתם הנצחית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Best Sellers:Children's Paperbacks" The New York Times Book Review
**מאו II** הוא רומן מאת הסופר האמריקאי הפוסט מודרניסטי דון דלילו.

הספר, שיצא לאור בשנת 1991, כ-10 שנים לפני פיגועי 11 בספטמבר, מתאר, ויש האומרים מנבא, את העתיד לבוא שנים מאוחר יותר. הספר מתאר את אמריקה המפוחדת מטרור, ומטרור אסלאמי קיצוני בפרט, ונמצאת בעידן של אי ודאות. דלילו אף מזכיר בספר את מרכז הסחר העולמי שבמגדלי התאומים בניו יורק, שלימים התמוטטו, כמקום מרכזי המייצג את המערב, ולכן נתון בסיכון ומועד לפורענות.

עלילת הספר
----------

הרומן מתאר את חייו של ביל גריי, סלבריטי וסופר מפורסם. גריי שקוע מזה שנים בכתיבת ספר שאפתני, ומסתגר מן העולם. אל תוך פרטיותו של גריי מגיעה צלמת בשם בריטה נילסון, ששמה לה למטרה להנציח בתמונות את הסופר המפורסם והמתבודד. הופעתה של בריטה מסמנת את סופו של עידן ההסתרה עבור ביל גריי, ואת חדירת המציאות המאיימת לבועה המוגנת שבא הוא חי. גריי עד לחטיפתו של משורר צעיר על ידי טרוריסטים מוסלמים, ובהמשך יוצא למסע חיפוש אובססיבי הלוקח אותו לניו יורק, ללונדון, לאתונה ולבסוף לביירות השסועה של שנת 1991.

דיון
----

אמריקה של דלילו ב-1991 דומה עד כדי להדאיג לזו של ימינו. היא מאוימת על ידי מעשי טרור, פונדמנטליזם דתי ומבוכה פוליטית. היא עסוקה בסלבריטאות כערך, סוגדת לייצוג, לדימוי, לשטחי.

"מאו II" נחשב למשל אפל ומרתק על כוחו של הטרור בעידן הפוסט מודרני. הוא מציב את השאלות שבהן מתלבטת האנושות בעידן שאחרי הטרור: הקשר בין תקשורת המונים לטרור המונים, תפקיד הסופר מול פולחן הסלבריטאות, והיחלשותה המתמדת של הזהות מערבית.

קישורים חיצוניים
----------------

* "נביא בעירו" - עיתון תל אביב, מדור ספרות, 8.10.04
* שירי לב-ארי, העלילה שהגה הטרוריסט, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2004
* הפרק הראשון מתוך "מאו II" מתוך אתר kinblog
* מאו II, באתר OCLC (באנגלית)
**מאזינים גרמנים!** (בגרמנית: **!Deutsche Hörer**; בתרגום חופשי מקובל: **שמעי, גרמניה!**), הוא קובץ מכתבים שפורסמו על ידי הסופר הגרמני תומאס מאן בעת שהותו בגלות בארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, אשר יועדו לתושבי גרמניה הנאצית, אליה לא חזר מאז 1933. 

במקור, הקובץ ראה אור בבית ההוצאה אלפרד א. קנופף (Alfred A. Knopf) בשנת 1943. באותו הזמן שודרו מן הקובץ עשרים וחמישה מכתבים בגלי רדיו ארוכים ובינוניים בידי הבי בי סי (BBC) לגרמניה הנאצית כחלק ממאמצי התעמולה של בעלות הברית מאוקטובר 1940 עד לאוגוסט 1943.

שם המקבץ נקרא בשפה הגרמנית, "!Deutsche Hörer" ("מאזינים גרמנים!") שכן במילים אלו נפתחו המכתבים. על אף שהקובץ פורסם לראשונה בשנת 1943 בניו יורק והיה מיועד לתושבי גרמניה הנאצית, הוא לא הגיע לשם בשל החרם שהוטל על כתבי מאן. מהדורה שנייה פורסמה בשנת 1945 לאחר תום המלחמה בסטוקהולם, אף כללה בתוכה את תכתובתו של מאן בנוגע למלחמה נכון ל-8 בנובמבר 1945.

מהדורות
-------

* Thomas Mann: *Deutsche Hörer! Radiosendungen nach Deutschland aus den Jahren 1940-1945*, מהדורה רביעית, הוצאת S. Fischer: פרנקפורט אם מיין, 2004.

לקריאה נוספת
------------

* Martina Hoffschulte: *„Deutsche Hörer!" Thomas Manns Rundfunkreden (1940 bis 1945) im Werkkontext. Mit einem Anhang: Quellen und Materialien.* Telos-Verlag, Münster, ISBN 3-933060-11-7

קישורים חיצוניים
----------------

* שידור רדיו מתקופת המלחמה עם אחד המכתבים, סרטון באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 120856644X

 |
**מי הזיז את הגבינה שלי?** הוא ספר מוטיבציה ועזרה עצמית מאת ספנסר ג'ונסון שפורסם ב-1998 והפך לרב-מכר עולמי. הספר נכתב בצורת אגדה הממחישה עקרונות העוסקים בהתמודדות עם שינוי וניתנים ליישום במיוחד בעולם העסקים.

עלילה
-----

עלילת הספר מספרת על מייקל, המרצה בפני בני מחזורו, ומספר על ליבוט, חיבוט, רצרצן ורחרחן - שני עכברים ושני גמדים ("זעירונים"), המחפשים אחר גבינה שהוזזה ממקומה הקבוע - שינוי שנוצר בחייהם, ומייצגים ארבע גישות שונות להתמודדות עם שינוי זה. העכברים מתרוצצים במבוך בו הם נמצאים כדי למצוא גבינה אחרת, והזעירונים ממתינים באותו מקום בתקווה שהגבינה תשוב לשם. עם הזמן הם נעשים רעבים, ולבסוף אחד מהם אוזר אומץ ויוצא לחפש אחר גבינה חדשה במבוך.

החיפוש אחר הגבינה מוצג כמטפורה לחיפוש אחר האושר. עולים עקרונות כגון: חשיבות ההבנה ששינויים מתרחשים לעיתים קרובות בעולם העסקים ובחיים בכלל, הישארות במקום ואי קבלת השינוי לא תוביל לאושר, אלא כדאי להניח לעניין ולהתקדם הלאה תוך קבלת המציאות החדשה, כדי שניתן יהיה למצוא נתיב חדש להתפתחות, לא לפחד להתנסות בו, ואף ליהנות מהשינוי שנוצר. עקרונות אלו מודגשים בספר באמירות כגון: "כשיש לך גבינה אתה מאושר", "אם אינך משתנה אתה עלול להיעלם", "תנועה בכיוון חדש מסייעת במציאת גבינה חדשה", "אמונות ישנות לא מובילות לגבינה חדשה" ועוד.

הצלחה
-----

הספר נמכר ב-23 מיליון עותקים ברחבי העולם ותורגם ל-42 שפות. בעברית יצא הספר בהוצאת "פקר" ובהוצאת מטר; הספר יצא בהוצאת פקר גם בגרסה לילדים.

יחד עם ההצלחה הגדולה, יש המשמיעים ביקורת על הספר כמעביר מסר קפיטליסטי נצלני. לפי טענות אלה, מוטב לעכבר, שנמשל לאדם הפשוט במבוך, לקבל כל שינוי בהבנה והכלה ולהמשיך הלאה ללא תלונות. כך ימשיך מעגל העבודה על גבו של העכבר הפסיבי, שיקבל בהבנה ובהכלה כל שינוי לרעה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **מי הזיז את הגבינה שלי?** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מי הזיז את הגבינה שלי? (באנגלית)
* Who Moved My Cheese?‎, אתר הסרט - לא זמין, אך יש וידאו כאן
* עכברי כל העולם התאחדו, באתר וואלה!‏, 9 בספטמבר 2003
* זאב גלילי, "מי הזיז את הגבינה שלי" – האם זו האסטרטגיה שמנחה את צה"ל, 2 במאי 2000
* מי הזיז את הגבינה שלי?, באתר OCLC (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 9509154923725863780009
* WorldCat (עם VIAF): 9509154923725863780009

 |
**מיו, מיו שלי** (בשוודית: **Mio, min Mio**) הוא ספר ילדים מסוגת פנטזיה אפית מאת הסופרת אסטריד לינדגרן. הספר יצא לאור בשנת 1954 ותורגם למספר שפות (בהן עברית, ב-1972). בשנת 1956 זכה בפרס גרמני לספרות ילדים (Deutscher Jugendliteraturpreis).

עלילה
-----

העלילה מספרת את סיפורו של בוֹ וילֶם אולסון (המכונה "בוסי"), יתום שוודי כבן עשר הגדל עם הורים מאמצים מהם אינו זוכה לחום ואהבה. חברו היחיד, בֶּנקה, ואביו, מהווים עבורו דוגמה למשפחה חמה אוהבת ואידיאלית. יום אחד מתברר לבוסי שאינו ילד שוודי כלל אלא נסיך, בן מלך מ"ארץ מרחקים". הוא מגיע אל אותה ארץ ומתקבל באהבה ללא גבול על ידי אביו המלך המגלה לו ששמו למעשה מיו. אביו המלך, המתאפיין באפיוניו של אביו של בנקה, קורא לו "מיו, מיו שלי". החיים באי כרי הדשא שבארץ מרחקים מתוארים כאידיליה מושלמת. מיו מתוודע ליום-יום, נער-חבר (המאופיין במידה רבה כחברו בנקה) ומקבל במתנה סוס לבן, המסוגל גם לעופף, בשם מירמיס.

אט אט נודע למיו שעל הארץ מאיים אביר שחור מ"ארץ חוץ" בשם קטו (שאמירת שמו בלבד מחוללת קמילה בטבע והתקדרות עננים). קטו האביר חוטף ילדים ולכן שרוי עצב תמידי על אנשי הארץ. מיו מתוודע גם לנבואה לפיה הוא זה שאמור לצאת ולהילחם עם קטו.

מיו ויום-יום יוצאים למלחמה בקטו, ולאחר הרפתקאות מצליחים לנצח את האביר ולהחזיר את הילדים להוריהם, ועמם את השקט והאושר לממלכה.

הספר כפנטזיה אפית נוצרית
------------------------

הספר ממלא במובהק מאפיינים של פנטזיה אפית. גיבורו הוא ילד יתום, הוא מעלה על נס את ערך החברות. בילדותו נודע לו שהוא למעשה נסיך ובעל תפקיד משמעותי בעולם מקביל, שיועד לו מכוחה של נבואה. הוא עושה שימוש בנשק קסום (חרב המבקעת אבן) ובגלימת רואה ואינו נראה. הוא מאוים על ידי כוח רשע אדיר ויכול לו.

אלמנט מודגש נוסף הוא ההקרבה עד מוות של אחת הילדות החטופות, הזוכה בעקבות הקרבתה לקימה לתחייה, בדומה לישו.

מאפיינים נוספים
---------------

שפתו של הספר, במיוחד בחלקי ההרפתקה היא פיוטית וקסומה. משפטים וביטויים החוזרים על עצמם מקנים ללשון הסיפור קצב, בפרט קריאתו של המלך לבנו "מיו, מיו שלי".

ייחוד נוסף הוא התיאור הארוך והמפורט יחסית של הזמן הטוב והמאושר אותו מבלה מיו עם אביו (המלך) וחבריו בארץ מרחקים, ביחס לפנטזיות אפיות, ההרפתקה המאיימת מתחילה בשלב מאוחר יחסית.

עיבודים
-------

בגרסה האנגלית נקרא מיו כילד שוודי, קרל אנדרס נילסן ומכונה "אנדי", יום-יום נקרא בגרסה האנגלית פּוּמפּוּ.

בשנת 1987 הופק סרט בשם "מיו בארץ מרחקים" (*Mio in the Land of Faraway*) בקופרודוקציה רוסית-שוודית-נורווגית, עם כריסטיאן בייל כיום-יום (ובנקה) וכריסטופר לי כקטו האביר.

לקריאה נוספת
------------

* **מיו, מיו שלי**, תרגום: דניאל נחשול, איורים: אילון ויקלנד, מחברות לספרות, 1972.
* **מיו, מיו שלי**, תרגום: דנה כספי, איורים: יוהאן אגרקרנס, הוצאת פעמון, 2022.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיו, מיו שלי** בוויקישיתוף
* ביקורת על הספר (אורכב 09.08.2013 בארכיון Wayback Machine)
* דוד רפ, "מיו, מיו שלי": הספר האישי ביותר של אסטריד לינדגרן, באתר הארץ, 19 בפברואר 2019
* אתר למנויים בלבד דוד רפ, אסטריד לינדגרן לא חוששת להישיר מבט אל המוות, באתר הארץ, 17 במאי 2023

הערות שוליים
------------

1. ↑   "מיו, מיו שלי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4780537-7
* VIAF: 188302144
* WorldCat (עם VIAF): 188302144

 |
**עאהד עזאם** (בערבית: **عاهد عزام**; נולד ב-14 בינואר 1992) הוא כדורגלן דרוזי-ישראלי המשחק בעמדות הקשר בבני אילת.

קריירה
------

עזאם נולד בשפרעם, ישראל, למשפחה דרוזית. גדל במחלקת הנוער של הפועל חיפה, ועלה לקבוצה הבוגרת של המועדון בעונת 2011/2012. ב-4 בדצמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה, כאשר פתח בהרכב הקבוצה בניצחון 2–0 על מכבי תל אביב במחזור ה-14 של ליגת העל. עזאם שיחק בכל נבחרות הנערים והנוער של ישראל, וביוני 2013 היה חלק מסגל הנבחרת הצעירה לטורניר אליפות אירופה לנבחרות צעירות שנערך בישראל. את שערו הראשון בקריירה כבש עזאם ב-14 בדצמבר 2013, בתיקו 1–1 מול מכבי פתח תקווה. 

ב-11 בספטמבר 2014 חתם עזאם לארבע שנים בעירוני קריית שמונה, ששילמה תמורתו כ-650 אלף שקלים. ב-20 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בניצחון 3–0 על הפועל תל אביב. את שערו היחיד במועדון כבש ב-18 באוקטובר 2014, בניצחון 3–0 על מכבי פתח תקווה. בסך הכל ערך 26 הופעות ליגה במדי עירוני קריית שמונה, שסיימה את העונה במקום השני.

ב-5 ביולי 2015 חזר להפועל חיפה במסגרת עסקת העברתו של רועי שוקרני שעשה את הדרך ההפוכה, אולם כבר בתחילת העונה קרע את הרצועה הצולבת ולא שותף במשחקי הקבוצה בעונה זו. 

ב-10 בינואר 2017, לאחר שנה וחצי שלא שיחק, חתם עזאם בהפועל בני לוד מהליגה הלאומית. 

ב-30 ביולי 2017 חתם עזאם בהפועל רובי שפירא חיפה מליגה א'. ב-1 בנובמבר 2018 חתם במכבי עירוני קריית אתא מליגה א'. 

ב-27 ביולי 2019 חתם עזאם לעונה אחת במכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית.

ב-4 בספטמבר 2020 חתם עזאם בקבוצת איחוד בני שפרעם מליגה ב', קבוצת כדורגל של עיר הולדתו.

ב-17 במרץ 2021, עזאם חתם במועדון ספורט טירת הכרמל.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* מיקי שורץ, "אחרי שנפצעתי התנהגו אליי כמו לשקית זבל", באתר ynet, 16 בינואר 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  עירוני קרית שמונה: עאהד עזאם חתם לארבע שנים, באתר וואלה! ספורט, ‏2014-09-11
2. ↑  עאהד עזאם ואנס דאבור חתמו בבני לוד, באתר doublepass.sport5.co.il
3. ↑  עאהד עזאם חתם ברובי שפירא: חזרתי הביתה, באתר עאהד עזאם חתם ברובי שפירא: חזרתי הביתה
4. ↑  עאהד עזאם חתם בקריית אתא, ברובי שפירא זועמים, באתר doublepass.sport5.co.il
**פרידריך לאנג** (בגרמנית: **Friedrich Lang**; ‏ 12 בינואר 1915 - 29 בדצמבר 2003), היה מיור בלופטוואפה (חיל האוויר הגרמני). זכה בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

לאנג נולד במורבסקה טרבובה ב-12 בינואר 1915. הוא למד בניית מטוסים באוניברסיטה הטכנית בברסלאו, ובאוקטובר 1935 התגייס לוורמאכט והצטרף לרגימנט הרגלים ה-28. במרץ 1936 עבר ללופטוואפה ועבר הכשרה בקורס טיס. לאחר סיום הקורס ב-1 בינואר 1938, הועלה לדרגת לוטננט והוצב כטייס במפציצי צלילה.

### מלחמת העולם השנייה

לאנג השתתף בלחימה במהלך המערכה בפולין וקיבל על כך את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, ולאחר מכן לחם במהלך המערכה על צרפת. ב-8 ביוני 1940 נפצע באורח קשה והיה מאושפז עד חודש אוגוסט באותה שנה בבית חולים בהיידלברג. לאחר מכן הועבר לאנג יחד עם כנף תקיפה קרקעית 2 לאזור הים התיכון, ואף הצליח לפגוע קשות בשתי משחתות בריטיות. עם תחילת מבצע ברברוסה הועברה הטייסת שלו לחזית המזרחית, שם קיבל ב-23 בנובמבר 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בסוף אוקטובר 1942 מונה לאנג לקצין קישור של צי האוויר ה-4 עבור הארמייה ה-17, וב-21 בנובמבר 1942 קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באפריל 1943 מונה למפקד להק III, שהיה מצויד במטוסי יונקרס Ju 87. ב-7 במרץ 1944 השלים את גיחתו ה-1,000 מדרום לוויטבסק, וב-4 ביולי 1944 קיבל את תוספת החרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בין ה-9 בפברואר 1945 ל-13 במרץ 1945 פיקד על כנף תקיפה קרקעית 2, כממלא מקומו של הנס אולריך רודל, ועד סוף המלחמה הועלה לדרגת מיור.

### לאחר המלחמה

בשנת 1947 שוחרר לאנג מהשבי, ובשנת 1956 הצטרף ללופטוואפה החדש של הבונדסוור. בשנת 1973 פרש מהצבא בדרגת אוברסט, וב-29 בדצמבר 2003 מת בביתו בהנובר.
**אלוף ללא עוררין 3 גאולה, בלתי מנוצח** הוא סרט אמנויות לחימה בכיכובו של סקוט אדקינס, מיקאל שאנון, מייקל שאנון ג'נקינס ובבימיו של יצחק פלורנטין. זהו הסרט השלישי בסדרה אחרי אלוף ללא עוררין מ-2002 ואלוף ללא עוררין 2 מ-2006.

עלילה
-----

 פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. הסיבה היא סגנון.
זהו המשך של חלק השני כאשר בסוף חלק השני אסיר רוסי בשם בויקה נפגע בברך ובעקבות כך צולע. עד עכשיו הוא סירב להשתתף בקרבות אלא העדיף לנקות שירותים.

בבית הסוהר החדש מפתים את האסירים עם הבטחה לחופש, ובויקה דורש את כבודו. הם מעבירים אותו לבית סוהר אחר ושם הוא פוגש שבעה לוחמים ממדינות שונות (ביניהם אמריקאי שאיתו הוא מתיידד עם הזמן וגם קולומביאני שהוא לוחם חזק).

בבוקר שולחים אותם לעבוד במחצבה, מתברר משמנהל הכלא ועוד עשיר משתפים פעולה ומעבירים לקולומביאני סמים ממריצים וגם הוא לא עובד, והם מטיסים את גאגה, (האמרגן של בויקה) להמר עליו, כדי לפגוע בבויקה פוצעים את האמריקאי כדי שלא ישרוד את הקרב עם הקולומביאני, בעבודה בויקה עוזר לו לברוח ואחר כך מגלה שגאגה לא מהמר עליו ואומר שזה מכעיס אותו, באותו ערב הוא נלחם בקולומביאני אחרי קרב קשה הוא שובר את רגלו של הקולומביאני ומנצח, מנהל הכלא לוקח אותו כדי לרצוח אותו ואז מגיע האמריקאי יורה במנהל הכלא ובשומרים ולוקח אותו לרכב של גאגה, ששם גאגה מביא לו מזוודת כסף ואומר לו שהימר עליו ורק שרצה שיכעס (אתה הלוחם הכי טוב בעולם במיוחד כשאתה כועס).

קישורים חיצוניים
----------------

* "אלוף ללא עוררין 3", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "אלוף ללא עוררין 3", באתר נטפליקס
* "אלוף ללא עוררין 3", באתר AllMovie (באנגלית)
* "אלוף ללא עוררין 3", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "אלוף ללא עוררין 3", באתר אידיבי
* "אלוף ללא עוררין 3", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**מכתבים לצופיה** הוא ספר לבני הנעורים מאת הסופרת אסתר שטרייט-וורצל, שיצא לאור בשנת 1987 בהוצאת עמיחי.

עלילה
-----

נילי כהן היא ילדה בראשית שנות העשרה, בת יחידה ליעקב ולפורטונה (מזל) כהן, אשר עוברת אל העיר עקב עבודתו של אביה. נילי מתקשה להתרגל למעבר, ולכן מתחילה לכתוב מכתבים לבת-דודה צופיה. לפני שעברה דירה, נילי הייתה שכנה של צופיה ומשפחתה: דודה משה ודודתה מרגלית, וילדיהם צופיה, חווה, ואריק. נילי לא מצליחה להשתלב בבית הספר, היא נכשלת בלימודים ונדחית חברתית בידי שאר הכיתה. היא סובלת מהשמנת יתר, ששמה אותה ללעג בפני שאר חברי הכיתה, וגם תהליך ההתבגרות המינית מערים קשיים נוספים. כדי לנסות להתגבר על הקשיים הלימודיים, הוריה של נילי מגייסים תלמיד תיכון, ירון, כמורה פרטי. כמו כן, נילי מתנדבת להיות חונכת של ילדה מבית-הספר היסודי, דלית.

שלומית, ילדה חדשה בכיתה, נעשית חברה עם נילי. אולם, חברות זו נפסקת לאחר ששלומית רומזת שנילי היא ילדה מאומצת, מה שמעורר אצל נילי תהיות רבות. במקביל, צופיה מגלה לנילי שאמה מתה בגיל צעיר, ואילו אשתו הנוכחית של משה אביה, מרגלית, היא אמה החורגת. צופיה אומרת שאמה החורגת מתאכזרת אליה ואל אחותה חווה, ואילו רק לבנה הביולוגי, אריק, מתנהגת כיאות. לאחר שתחקרה את פורטונה בנושא, נילי מבינה כי היא אכן מאומצת. לאחר גילויים נוספים, מתברר כי אמה הביולוגית של נילי, מרים, הייתה נשואה למשה, מי שנילי חשבה שהוא דודה, והוא למעשה אביה, וצופיה וחווה אינן אלא אחיותיה.

נילי מרזה בהדרגה, והולכת ונעשית מקובלת בין חברי הכיתה. היא מוזמנת למסיבות ערב, ולאחר מכן אחד מילדי הכיתה, אלי, נעשה חבר שלה. אולם, חברות זו עולה על שרטון לאחר שנילי לא הגיעה לטיול השנתי של הכיתה, במהלכה אלי נעשה חבר של יעל. גם לאחר שמנסה אלי להתקרב בחזרה אל נילי, היא מסרבת. ירון, המורה הפרטי של נילי, דווקא מעודד מכך.

באותו זמן, משה מנסה לזכות באהבתה של נילי, מאחר שנודע לה שהיא למעשה בתו, אך היא ממאנת ומעדיפה את יעקב ופורטונה על פניו. בהדרגה, נילי מרככת את יחסיה אל אביה הביולוגי, והוא אף קונה לה במתנה תליון יקר. אולם, לאחר זמן קצר מת משה מהתקף לב. ביתו של משה נמכר, ומרגלית עוברת עם בנה אל דירה בעיר. צופיה מתחתנת עם בחיר ליבה מודי ועוברת לקיבוץ. חווה עוברת לביתם של יעקב ופורטונה, אך נותרת מצולקת נפשית מאובדן אביה. הסיפור מסתיים בלבטיה של נילי בין חברה לשעבר אלי, ובין חיזוריו של ירון, שזה עתה התגייס לצבא.

הספר כתוב בצורה של סדרת מכתבים בגוף ראשון, הממוענים מנילי אל צופיה.
שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית   
שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ] 

סניף פינקברי בשדרות מלרוז בלוס אנג'לס
**פינקברי** (באנגלית: **Pinkberry**) היא רשת אמריקאית לממכר פרוזן יוגורט שמרכזה בלוס אנג'לס שבקליפורניה. החנות הראשונה נפתחה בינואר 2005 על ידי שני אמריקנים ממוצא קוריאני בשם היי קיונג (שלי) הואנג ובן זוגה יאנג לי. במרץ 2008 היו ברשת 43 סניפים, 34 מהם בדרום קליפורניה ותשעה בעיר ניו יורק. בנובמבר 2012 היו לרשת 220 סניפים ב-17 ארצות.

היסטוריה
--------

התוכנית המקורית של הואנג ולי הייתה להקים בית תה בסגנון אנגלי בשם Huntley Drive בהוליווד המערבית, קליפורניה. אולם לאחר שהעירייה סירבה להעניק להם רישיון למכירת משקאות אלכוהוליים הם פנו לתוכניתם החלופית להחייאת הפרוזן יוגורט - מוצר שזכה להצלחה בעיקר מאמצע שנות השמונים ועד תחילת שנות התשעים של המאה ה-20. החנות הראשונה נפתחה בינואר 2005. בתוך זמן קצר השתרכו תורים ארוכים בחנות, ובעקבות זאת נכתבה עליה כתבה אוהדת בלוס אנג'לס טיימס תחת הכותרת "הטעם שהניב 1,000 דו"חות חנייה" (the taste that launched 1,000 parking tickets).

החנות השנייה נפתחה כעבור יותר משנה וחצי, בספטמבר 2006. מאז נפתחו עוד סניפים רבים בקליפורניה ובניו יורק. ב-16 באוקטובר 2007 השקיעה קרן מוורון של מייסד רשת בתי הקפה סטארבקס הווארד שולץ 27.5 מיליון דולר בפינקברי. מטרת ההשקעה הייתה להאיץ מהלך של התרחבות לכל רחבי ארצות הברית. 

בעקבות הצלחתה של הרשת קמו לה מתחרים רבים באזור קליפורניה. במקרה אחד גלשה התחרות להגשת תלונה על ידי בעל חנות מתחרה (קיוויברי) כנגד לי בגין איומים, ובהגשת תביעה על ידי פינקברי כנגד אותו מתחרה בגין העתקת סמליל והפרת סימן מסחר. בשנת 2007 הוגשה כנגד פינקברי תביעה בטענה להטעיית הצרכנים, משום שלאור כמות תרביות החיידקים במוצר שנמכר על ידה לא ניתן לכנותו "יוגורט" על פי התקנות של מחלקת המזון והחקלאות של קליפורניה.

החנויות
-------

חנויות הרשת עוצבו באופן שנועד למתג את פינקברי כרשת עכשווית-אופנתית. הריהוט בחנויות עוצב על ידי פיליפ סטארק, ועל התאורה הופקדה חברת לה-קלינט. הקירות צבועים במגוון צבעים ורצפת הסניפים זרועה חלוקי נחל.

בתחילה כלל התפריט של פינקברי שני טעמי פרוזן יוגורט בלבד: בסיסי ותה ירוק. מאוחר יותר הצטרף טעם שלישי - קפה. המוצר נמכר בשלושה גדלים - קטן (5 אונקיות, כ-140 גרם), בינוני (8 אונקיות, כ-230 גרם) וגדול (13 אונקיות, כ-370 גרם). בכל אונקיה יש 25 קלוריות, 5 גרם סוכר ו-0% שומן. בנוסף לכך מוצעים בסניפי הרשת "ברד" (shaved ice) עם פירות או תה ירוק, ושייקים (smoothies).
לפרוזן יוגורט ניתן להוסיף פירות שונים (כגון פירות יער, מנגו ובננה), ערמונים, שקדים, שבבי שוקולד, עוגיות, גרנולה ועוד. הרשת נוהגת להציע תוספות מיוחדות לזמן מוגבל בחגים ובתקופת הקיץ.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פינקברי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פינקברי (באנגלית)
* פינקברי, ברשת החברתית פייסבוק

* פינקברי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* פינקברי, ברשת החברתית אינסטגרם

* פינקברי, באתר פינטרסט
* אתר הבית של פינקברי

הערות שוליים
------------

1. ↑  Daborah Netburn, "The Taste That Launched 1,000 Parking Tickets", *Los Angeles Times* 4.8.2006.
2. ↑  Jennifer Steinhauer, "Heated Competition. Steaming Neighbors. This Is Frozen Yogurt?", *New York Times* 21.2.2007.
3. ↑  Kimi Yoshino, "Passes test, but cold war goes on; A lab says the treat has yogurt in it. Attorneys are not impressed", *Los Angeles Times* 21.6.2007
**מלך השדות** (ביידיש: **דער קעניג פון די פעלדער**) הוא ספרו האחרון של חתן פרס נובל יצחק בשביס-זינגר. הרומן מתרחש בפולין של שלהי העת העתיקה ותחילת ימי הביניים. הספר ראה אור באנגלית בשנת 1988, ותורגם לעברית בשנת 1992 על ידי משה זינגר (אין קשר משפחתי לסופר).

הרומן המתאר את קורותיו של ציבולה, מנהיג מחנה פגני של ציידים-לקטים, שצופה על תהפוכות דרמטיות המתרחשות לנגד עיניו, מחורבן אורח החיים שאליו נולד, התפתחות הערים, לידת הלאומנות, היחשפות לרעיונות ודתות חדשות (יהדות, ולאחר מכן נצרות). לאחר כל אלה, מוצא ציבולה גאולה בדבר אחד בלבד – המוות.

הדמויות העיקריות בספר הן:

* **ציבולה** – מנהיג ה**לֶסְניקים**, התוהה ללא הרף על טיבם של אלים ואנשים.
* **קורה** – אשה מלאת להט, סתירות וניגודים, המלווה את ציבולה.
* **בן דוסא** – יהודי נודד, גולה מבבל שנחטף ונלקח אל פולין כעבד.
* **קרול רודי** – מנהיג הוויאקים, שבט לוחם של עובדי אדמה, אשר מכניע את הלסניקים.
* **נוסק** – וויאק משכיל, הומוסקסואל, אשר משרת את המנהיגים המתחלפים של המחנה.
* **בישוף מייצ'יסלב** – מיסיונר פולני, המגיע אל המחנה במטרה לעשות נפשות לדת החדשה.
* **קוסוקה** – שפחה טטארית שנרכשת על ידי ציבולה ונוסק, שואפת לעבור גיור ולהינשא לבן-דוסא.

הנושאים ברומן
-------------

הנושאים שבהם עוסק הרומן הם רבים. בראשית מתוארים חייהם של ה**לֶסְניקים** – הציידים-לקטים החיים חיי חופש בהרים. המהפכה החקלאית אשר מגיעה גם לאזורים נידחים אלה בפולין באה לידי ביטוי במלחמה עם ה**וויאקים**, אשר כובשים, בוזזים, אונסים ורוצחים בשבטים השכנים על מנת להרחיב את שטח שליטתם. הוויאקים מציגים עצמם כ**פולנים** ("פּוֹלֶה" = עובד אדמה), ומייצגים את אורח החיים החקלאי. מאבק זה, בין אורח החיים הישן לאורח החיים החדש הוא עקוב מדם.
ציבולה, שנולד כצייד-לקט, משועבד על ידי הוויאקים וחי תחת שליטם קְרוּל ("המלך") רודי. במסעותיו מגיע ציבולה לעיר, וצופה על המהפך בסגנון חייו של האדם. העיר, על צפיפותה, זוהמתה וסוחריה החלקלקים, מהלכת קסם על השבטים הברברים ששומעים אודותיה. מן העיר נלקח אל המחנה עבד יהודי בשם בן דוסא, המלמד את הילדים קרוא-וכתוב, מציף אותם בסיפורי תנ"ך, גמרא ותלמוד. דבקותו בקנאות במצוותיו והאיסורים שמטיל על עצמו מעוררים את פליאתם של עובדי האלילים. ציבולה נפעם מהשקפותיו וסיפוריו של בן דוסא, וניצני האתאיזם שהופיעו בו משכבר הולכים ומתחזקים. היחשפות עובדי האלילים ליהדות והסקרנות המתעוררת בהם סופגים מכה קשה בהופעתו של מיסיונר נוצרי, אשר הופעתו מלאת הפאר והדר, והקלות שבה הוא ממיר את דתם של בני המחנה, נמצאים בניגוד מוחלט לעוניו ומעמדו של בן דוסא, אשר מוציא את עובדי האלילים מאפשרות כניסה לחוג היהדות. ניגוד זה, יחד עם האשמותיו של המיסיונר את היהודים במותו של ישו שליח האלוהים, מרמזים על ניצניה של האנטישמיות האירופית.

פרט לדרמות ההיסטוריות הנוגעות לאורחות חיים, מוסר ואמונה, עוסק המחבר כל העת, בעזרתו של ציבולה, בגאולה. אט אט מתחזקת בלבו של הגיבור המסקנה כי הגאולה היחידה הקיימת, היא המוות. המוות אינו עונש, אומר ציבולה, אלא פתרון, סוף לכל מכאוב ומצוקה. את יקיריו הוא מנחם בבואו של המוות, האל היחיד אותו מוכן ציבולה לעבוד.

לקריאה נוספת
------------

* **מלך השדות** (תרגם: משה זינגר), זמורה ביתן, 1992.
**אָבִי אִיבְגִי** (נולד ב-2 באוקטובר 1978) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת השוער בקבוצת בית"ר תל אביב.

קריירה
------

איבגי החל את קריירת המשחק במחלקת הנוער של הפועל נצרת עילית. את הופעת הבכורה שלו בבוגרים ערך בקבוצה בעונת 1996/1997 בעונת 1997/1998 שיחק בנצרת עלית ואיתה עלה לליגה ארצית. באמצע עונת 2001/2002 עבר לקבוצת בני יהודה תל אביב, ששיחקה באותה עונה בליגה הלאומית, ועלה עמה לליגת העל. לאחר שנה וחצי בבני יהודה עבר איבגי להפועל כפר סבא ששיחקה בליגה הלאומית, ובעונתו השנייה בקבוצה עלתה הקבוצה לליגת העל.

בעונת 2006/2007 עבר איבגי לקבוצת בית"ר ירושלים, שם שימש שוער שני לאיציק קורנפיין בקבוצה שזכתה באותה עונה באליפות. בעונת 2007/2008 שיחק איבגי בעירוני ראשון לציון. את עונת 2008/2009 העביר איבגי במכבי פתח תקווה, כשוער ביחד עם אוהד כהן. עונה לאחר מכן שב איבגי לשמש כשוער ראשון בהפועל נצרת עילית ואיתה הגיע לרבע גמר גביע המדינה.

ביוני 2010 חתם בקבוצת מכבי הרצליה מהליגה הלאומית כאשר בשנתיים הראשונות קבוצתו פיספסה עלייה לליגת העל במחזור סיום העונה. ביוני 2013, לאחר שלוש שנים בהרצליה, לקראת עונת 2013/2014 חתם איבגי בהפועל פתח תקווה, ובעונה זו העפיל עמה לליגת העל. ביוני 2014 חזר איבגי למכבי הרצליה, ולאחר שתי עונות חזר שוב להפועל פתח תקווה.

ביוני 2017 חזר איבגי לקנדציה שלישית בהפועל נצרת עילית.

ב-22 ביוני 2019 חתם בהפועל מרמורק.

מחוץ לכדורגל
------------

איבגי שיחק כשוער בנבחרת ישראל בכדורגל חופים ואיתה היה שותף בשלוש אליפויות אירופה

בשנת 2007 התמודד בתוכנית כוכב נולד ועלה לשלב התכנית הסדירה של העונה אך החליט לפרוש עקב היעדרות ארוכה של אימונים מקבוצתו.

ב-2007 התלוננו נגדו במשטרה שייע ורונן פייגנבוים על הטרדות מאיימות כלפיהם מה שהוכח בסופו של דבר כמתיחה ולא שום עניין אישי הנושא הסתיים בכך שאיבגי התנצל ותרם מספר שעות להתנדבות בקהילה..[דרושה הבהרה]

במהלך גירושיו בשנת 2011, התלוננה נגדו גרושתו בעוון תקיפה, אולם לאחר מעצר בית בן יממה החליטה המשטרה שלא להאריך את מעצרו מחוסר ראיות.

איבגי גרוש משתי נשים. עם אשתו הראשונה הביא שלושה ילדים ועם השנייה ארבעה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway

הערות שוליים
------------

1. ↑  יניב יוסיף אור, ‏אבי איבגי סיכם לעונה אחת במכבי פ"ת, באתר ONE‏, 13 באוגוסט 2008
2. ↑  דורון בן דור, ‏נשאר בסביבה: אלירן חודידה חתם בנצרת עילית, באתר ONE‏, 13 ביולי 2009
3. ↑  מתן אידלמן, ‏אבי איבגי חתם לשנתיים הקרובות במכבי הרצליה, באתר ‏מאקו‏, 16 ביוני 2010
4. ↑  גיל זה רק מספר: אבי אבגי חתם בהפועל מרמורק, באתר ONE‏, 21 ביוני 2019
5. ↑  תומר גנור ורותם גרוסמן, האזינו לאבי אבגי מאיים על שייע ורונן פייגנבוים, באתר ynet, 29 בינואר 2007
6. ↑  רותם גרוסמן, בנו של שייע פייגנבוים: "אבגי כמעט גרם לגירושי הוריי", באתר ynet, 29 בינואר 2007
7. ↑  רענן בן צור, אדם גלס, השוער אבי אבגי נעצר בחשד שתקף את אשתו, באתר ynet, 17 באוגוסט 2011
8. ↑  אלמוג שריד, אבי איבגי חוזר לאימונים, באתר nrg‏, 18 באוגוסט 2011
מברשת גילוח ירוקה
מברשת הגילוח של יאיר שטרן אשר היותה רטובה הביא לתפיסתו של יאיר והירצחו. מוצגת במוזיאון הלח"י
הקצפת קצף גילוח באמצעות מברשת
**מברשת גילוח** היא מברשת המשמשת בגילוח. המברשת אנכית, ובקצה העליון סיבים המאפשרים הקצפה של קצף גילוח או סבון גילוח ומריחתו על חלק הגוף אותו מגלחים. ידית מברשת הגילוח עשויה לרוב פלסטיק או חרסינה ולעיתים מעוטרת או עשויה שנהב או מתכת (ואף מתכת יקרה כגון זהב).
סיבי המברשת עשויים סיבים טבעיים או סיבים סינתטיים.

היסטוריה
--------

ערכת גילוח הכוללת סכין גילוח ומברשת, ומעמד עבורם
מקורה של מברשת הגילוח המודרנית בצרפת, בשנות ה-50 של המאה ה-16. באותה עת ידית המברשת הייתה עשויה שנהב, זהב, כסף, שריון צב, בדולח או חרסינה. שערות המברשת היו עשויות פרוות גירית, ולכן נקראה המברשת בשם "גירית" (בצרפתית: *blaireau*) וגם כיום זה המונח למברשת גילוח. מברשות זולות יותר עשו שימוש בשיער חזיר בר. באותה עת אנשים לא גילחו עצמם, והמברשות היו חלק מכיליו של הגלב.

המצאת סכין הגילוח המודרנית הביאה לכך שאנשים רבים החלו להתגלח בעצמם ולא אצל איש מקצוע והביאו לייצור מברשות זולות העשויות בייצור תעשייתי (לרוב בעלי ידית פלסטיק וסיבי ניילון. המצאת קצף הגילוח הביאה להפחתת השימוש במברשת.

מברשות יוקרתיות משתמשות גם כיום בשיער גירית כאשר מברשת "גירית טהורה" מכילה שערות בטן גירית בלבד. מאחר שבמרבית מדינות אירופה ובארצות הברית הגירית היא חיה מוגנת, מרבית מברשות אלה מיוצרות בסין.

### מברשות גילוח והקשר לגחלת עורית

במהלך מלחמת העולם הראשונה ובעשור שאחריה נצפתה עלייה במספר מקרי גחלת עורית, שלא פעם הסתיימו במוות, בארצות הברית ובבריטניה. תחילה שיערו שהסיבה לתחלואה נבעה משימוש שעשו מדינות המרכז בחיידקי *Bacillus anthracis*, מחוללי הגחלת, בתור נשק ביולוגי. בעקבות חקירה אפידמיולוגית רשמית שנפתחה נמצא כי מברשות הגילוח שימשו כאמצעי להפצת המחלה (Vehicle-borne transmission). העלייה בתחלואה בפרק הזמן המתואר נבעה משתי סיבות עיקריות:

1. **שימוש במסכות הגז** - בעקבות הכנסת הנשק הכימי לשימוש מבצעי בחזית המערבית נוצר הכורח להתגלח בתדירות גבוהה הרבה יותר על מנת להבטיח רמת ההגנה מיטבית של מסכות הגז. דבר זה הגביר את הביקוש לייצור מברשות גילוח רבות.
2. **מקור חומר הגלם ועיקורו** - בעקבות המלחמה נוצר מחסור רציני בפרוות גיריות - חומר הגלם ממנו נהגו להכין את המברשות. מחסור זה הוביל לשימוש בתחליפים, דוגמת שיער סוסים. נמצא כי בעלי חיים אוכלי-צמחים, דוגמת הסוסים, רגישים יותר לגחלת בהשוואה לבעלי חיים אוכלי-כל, דוגמת הגיריות. בנוסף לכך לפני המלחמה בוצע תהליך של עיקור, בצרפת ובגרמניה, לפרוות שיועדו להכנת המברשות טרם שליחתה ליצרן. במהלך מלחמת העולם הראשונה הופסק כמעט לחלוטין תהליך העיקור בשתי המדינות הללו, וחומר הגלם נשלח ישירות אל היצרן בארצות הברית ובבריטניה.

שכיחות מקרי גחלת עורית ירדה לקראת סוף שנות ה-20 של המאה ה-20, ככל הנראה בעקבות פעולות מנע כגון עיקור, או השמדת מברשות הגילוח וכן בעקבות המצאת קצף הגילוח אשר הביא להפחתת השימוש במברשות אלה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מברשת גלוח** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מברשות גילוח** |

* ההיסטוריה של מברשת הגילוח

הערות שוליים
------------

1. 1 2  ‏ *Anthrax Cases Associated with Animal-Hair Shaving Brushes*.
**יוסף פרס** הוא רופא ישראלי מומחה ברפואת ילדים, ראומטולוגיה ורפואה דחופה. עד לפרישתו לגמלאות כיהן כמנהל מרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל, כיום משמש כנשיא עמותת למענכם.

ביוגרפיה
--------

פרס למד רפואה באוניברסיטת קובנה בליטא בשנים 1971 עד 1977. ב-1978 החל בסבב התמחות במרכז רפואי סורוקה בבאר שבע. בשנים 1984 עד 1990 התמחה ברפואת ילדים בסורוקה. בשנים 1993 עד 1994 עשה התמחות-על בראומטולוגיה בבית החולים לילדים סיק-קידס (אנ') בטורונטו שבקנדה. שימש מנהל המחלקה לרפואה דחופה בילדים בסורוקה וכיו"ר החטיבה לרפואת ילדים בסורוקה. 

ב-2002 מונה לפרופסור חבר בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון. בינואר 2008 מונה למנהל מרכז שניידר לרפואת ילדים. בשנת 2010 מונה לפרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב.

ב-2014 זכה בפרס "ליטא הגלובלית".

פרס נשוי לד"ר פרננדה פרס, מנהלת היחידה להריון בסיכון גבוה בסורוקה. אב לשתי בנות.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופ' יוסף פרס - מנהל מרכז שניידר לרפואת ילדים

הערות שוליים
------------

1. ↑  מזל טלבי לוי, "אני נרגשת לחזור הביתה". מנהלת חדשה למרכז שניידר לרפואת ילדים, באתר SchokenGroup, ‏3 ביוני 2020
2. ↑  למענכם | הרופאים שלנו
3. ↑  פרס "ליטא הגלובאלית" למנהל מרכז שניידר באתר מרכז שניידר 12.01.14.
**המסדר העליון של החרצית** (ביפנית: 大勲位菊花章, תעתיק: דאי-קונאי קיקָה-שוֹ) הוא המסדר הגבוה ביותר ביפן. דרגת הסרט הגדול של המסדר נוסדה ב-1876 על ידי הקיסר מוצוהיטו, ודרגת הענק נוסדה ב-4 בינואר 1888. למעשה, אין כל הבדל בין הדרגות השונות, ומבחינה טכנית למסדר דרגה אחת בלבד. בניגוד למקביליו האירופאים, ניתן לצרף אדם למסדר לאחר מותו.

עיטור הצוואר מוענק אך ורק לאחר המוות, מלבד הקיסר, המחזיק בו אוטומטית. יוצאים מן הכלל הם ראשי מדינות זרות, העונדים את העיטור כסמל לידידות. עיטור הסרט הגדול הוא העיטור הגבוה ביותר אותו יכול אזרח יפני לקבל במהלך חייו. מלבד חברי המשפחה הקיסרית, הוענקו רק שלושה עיטורי סרט ליפנים בימי חייהם, ועוד אחד-עשר לאחר המוות.

תג המסדר מכיל קרניים לבנות מצופות אמייל ובעלות שולי זהב, ובמרכזו דיסקה אדומה - המייצגת את השמש העולה. בכל אחת מפינות התג מופיע פרח חרצית צהוב מצופה אמייל על רקע עלי חרצית מצופים אמייל. התג תלוי על פרח חרצית מצופה אמייל, המוצמד לסרט או לענק.

כוכב המסדר זהה לתג, אך הוא בצבע כסף וללא הפרח המחבר, ויש לענוד אותו בצד שמאל של החזה. הסרט הגדול הוא אדום בעל שוליים כחולים כהים, ויש לענוד אותו על כתף ימין.

מקבלי העיטור
------------

להלן רשימה חלקית של חברי המסדר:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | ענק
* אקיהיטו, קיסר יפן
* אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת
* קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה
* ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק, מלך בהוטן
* עבדאללה השני, מלך ירדן
* בניטו מוסוליני
 | סרט גדול
* פיליפ, דוכס אדינבורו
* צ'ארלס, נסיך ויילס
* ויקטוריה, נסיכת שוודיה
* יסוהירו נקסונה
* טומאס הנדריק אילווס
* רונלד רייגן
 |

ראו גם
------

* מסדר השמש העולה

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מסדר החרצית** |

* אתר לשכת העיטורים במשרד ראש הממשלה
* מסדר החרצית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| מסדרי כבוד ועיטורים ביפן |
| --- |
| מסדרים פעילים | מסדר החרצית • מסדר פרחי הפאולוניה • מסדר השמש העולה • מסדר הכתר היקר • מסדר האוצר הקדוש • מסדר התרבות • מדליית הכבוד |
| מסדרים לא פעילים | מסדר דיית הזהב • מדליית הכבוד הצבאית |
פורום פרישה לאלופים במחנה מטכ"ל, 6 באפריל 1981.
**צבי שור** (נולד ב-17 באוקטובר 1935) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שירת כיועץ הכספי לרמטכ"ל וכיהן כמנכ"ל התאחדות תעשייני היהלומים בישראל.

ביוגרפיה
--------

שור נולד בחדרה, למד בכפר הנוער מאיר שפיה ובתיכון בסמ"ת. למד הנדסת חשמל בטכניון במסגרת העתודה האקדמית, התגייס לצה"ל ושירת בחיל הים כקצין חשמל של שייטת המשחתות. במהלך שירותו סיים תואר ראשון נוסף בהנדסת ייצור ותואר שני בתעשייה ובמנהל עסקים בטכניון.

בשנת 1964 עבר למשרד הביטחון ושירת ביחידת התכנון בלשכת סגן שר הביטחון. בשנת 1967 היה חלק מצוות ההקמה של יחידת המחקר והפיתוח במשרד. בשנת 1969 עבר ליחידת היועץ הכספי לרמטכ"ל ובשנת 
1973 מונה לסגן היועץ הכספי לרמטכ"ל. בשנת 1976 מונה לראש המחלקה הכלכלית במשלחת הרכש של משרד הביטחון בניו יורק שבארצות הברית. בשנת 1978 חזר לישראל ובאוקטובר אותה שנה מונה ליועץ הכספי לרמטכ"ל, תפקיד בו שירת עד ינואר 1982.

לאחר שחרורו עבד כמבקר בחברת תדיראן ובשנים 1983 עד 2002 כיהן כמנכ"ל התאחדות תעשייני היהלומים. במקביל כיהן כיו"ר ארגון צוות - ארגון גמלאי צה"ל, חבר במועצת המנהלים של תנועת "המכבי העולמי", יו"ר העמותה שהקימה את המרכז האולימפי לקליעה בהרצליה, יו"ר איגוד הקליעה הארצי בשנים 1989 עד 1994 ויו"ר התאחדות הקליעה בישראל בשנים 2001 עד 2008. שימש חבר דירקטוריון בחברות ציבוריות רבות בהן שמן תעשיות, אמבלייז, בנק אוצר החייל, קרדן, כלל ביטוח, אל-אופ, ברטל זיווד אלקטרוני, שניב תעשיות נייר, אפריקה ישראל מלונות ונביעות. הוא נשיא עמותת "מגן לעורף" לקידום מערכות הגנה המבוססות על לייזר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צבי שור** בוויקישיתוף
* צבי שור - יקיר תעשיית היהלומים, באתר מכון היהלומים הישראלי
* אדריאן פילוט, ‏"הרמטכ"ל לא יכול לשאת את הקיצוץ בביטחון? שיתפטר", באתר גלובס, 26 בפברואר 2012

ביאורים
-------

1. ↑  מימין לשמאל: אלוף יהושע שגיא ראש אגף מודיעין, אלוף יעקב אבן מפקד המכללה לביטחון לאומי, אלוף דני מט מתאם הפעולות בשטחים, תא"ל צבי שור היועץ הכספי לרמטכ"ל, אלוף יוחנן גור ראש אגף אפסנאות. צילום: דובר צה"ל, ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון.

| יועצים כספיים לרמטכ"ל (יועכ"ל)  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| כתריאל שלמון • צבי שריב • איסר פן • יהודה אריה רוזן • משה קשתי • ראובן כרי • יהודה ניצן • יעקב חפץ • נחמיה קין • יצחק אלרון • יוחנן גור • צבי שור • ראובן הרשקו • מיכאל נבון • מוטי בסר • שמואל בן צבי • משה ליפל • מהרן פרוזנפר • ראם עמינח • ששון חדד • אריאלה לזרוביץ' • גיל פנחס |

 |
**לואיס מארי רודריג בונגונגי אסוגו** (בצרפתית: **Louis Marie Rodrigue Bongongui Assougou**; נולד ב-7 בפברואר 1993) הוא כדורגלן קמרוני, המשחק בעמדת הקיצוני.

קריירה
------

בונגונגי נולד ביאונדה, בירת קמרון ובגיל 8 היגר עם משפחתו לצרפת, בה עבד אביו בנמל התעופה שארל דה גול. עם הגעת משפחתו לצרפת, בונגונגי הצטרף לקבוצת הילדים של בונדי. בגיל 15, הצטרף לקבוצת הנוער של סדאן. ב-5 באוקטובר 2012, בונגונגי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 0–1 ללה מאן.

בקיץ 2013, חתם בפריז, בה שיחק ארבע עונות.

בקיץ 2017, חתם בלה הרבייר.

בקיץ 2018, בונגונגי חתם בסלאבן בלופו מליגת העל הקרואטית, קבוצתו הראשונה מחוץ לצרפת. ב-29 ביולי 2018, בונגונגי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד סלאבן קופריבניצה, בה גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה.

בקיץ 2019, בונגונגי חתם בטאבור סז'אנה מליגת העל הסלובנית.

ב-30 ביולי 2020, בונגונגי חתם בהפועל חדרה מליגת העל.

ב-6 במרץ 2021, בונגונגי חתם בזירה מליגת העל האזרית.

ב-5 באוגוסט 2021, בונגונגי חתם בטאבור סזנה מליגת העל הסלובנית.

ב-12 ביוני 2022 חזר לישראל וחתם במכבי אחי נצרת.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  מערכת ישראל ספורט, רודריגו בונגונגי חתם לעונה אחת בהפועל חדרה, באתר ישראל ספורט, 30 ביולי 2020
2. ↑  תומר חבז, ‏רודריגו בונגונגי חתם באחי נצרת, מור בא.א פאחם, באתר ONE‏, 12 ביוני 2022

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"רודריג בונגונגי"**.
**פרס שח"ם** הוא פרס המוענק מדי שנה, החל משנת 2019, על ידי שח"ם - ארגון השחקנים בישראל, כהוקרה והערכה לפועלם של שחקנים ושחקניות.

היסטוריה ורקע
-------------

בינואר 2019 החליט הוועד המנהל של שח"ם - ארגון השחקנים בישראל על הענקת פרסי שח"ם לשחקנים, ואישר תקנון לשם כך. הכוונה הייתה למסד טקס שנתי של פרסי שחקנים, בדומה לפרסי הסאג המוענקים מדי שנה על ידי גילדת שחקני המסך האמריקאית.

הקטגוריות בהן מחולק הפרס:

* פרס מפעל חיים בתחום המשחק לשחקנית
* פרס מפעל חיים בתחום המשחק לשחקן
* פרס על פעילות יוצאת דופן לטובת קידום מעמד השחקן
* פרס על פעילות יוצאת דופן לטובת קידום החברה הישראלית באמצעות אמנות המשחק

לזוכים בקטגוריות אלו מוענק פרס כספי על סך 5,000 ש"ח.

ועדת הפרס ממונה מדי שנה על ידי הוועד המנהל של שח"ם וכוללת שישה חברים, מהם לפחות שתי נשים.

בשנת 2020 הוחלט שלא לקיים את הטקס, בשל משבר הקורונה.

טקס פרסי שח"ם הראשון בשנת 2019
------------------------------

שושה גורן מקבלת את פרס שח"ם על מפעל חיים לשנת 2019
חברי ועדת הפרס לשנת 2019 היו: שר החינוך לשעבר הרב שי פירון, שכיהן כיו"ר הוועדה, טמירה ירדני, אורי לוי, עידית שחורי, דליה שימקו וג'ולי שלז.

טקס פרסי שח"ם הראשון נערך ב-31 במאי 2019 במרכז ענב לתרבות, בהנחיית אסי ישראלוף. בטקס הוענקו הפרסים הבאים:

* פרס מפעל חיים בתחום המשחק - הוענק לשחקן יוסף כרמון
* פרס מפעל חיים בתחום המשחק - הוענק לשחקנית שושה גורן
* פרס על פעילות יוצאת דופן לטובת קידום מעמד השחקן - הוענק לשחקן יורם חטב
* פרס על פעילות יוצאת דופן לטובת קידום החברה הישראלית באמצעות אמנות המשחק - הוענק לשחקנים אבי גרייניק ופנינה רינצלר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרס שח"ם** בוויקישיתוף
* פרסי שח"ם באתר שח"ם - ארגון השחקנים בישראל
* תקנון הפרס
* טקס פרסי שח"ם הראשון באתר YouTube
**ג'אוניס אש** (בצרפתית: **Association Sportive la Jeunesse d'Esch/Alzette**, בתרגום: **איגוד הספורט צעירי ג'אוניס אש/אלזט**) הוא מועדון כדורגל לוקסמבורגי מהעיר אש-סור-אלזט (Esch-sur-Alzette), שבדרום-מערב לוקסמבורג. צבעי הקבוצה הם שחור ולבן, ואצטדיון הבית של המועדון הוא סטאד דה לה פרונטייר.

הקבוצה נחשבת לאחת הקבוצות הוותיקות ביותר בכדורגל הלוקסמבורגי, והבולטת שבהם, כאשר היא מובילה את טבלת אליפויות ליגת העל הלוקסמבורגית עם 28 אליפויות, ובנוסף זכתה גם ב-13 גביעי מדינה.

היסטוריה
--------

המועדון נוסד בשנת 1907 בשם הצרפתי: **Jeunesse la Frontière d'Esch** בהתייחס לקרבת האצטדיון שלהם לגבול עם צרפת. הכינוי "La frontières" הוסר ב-1918, ואז קוצר לו לשמו הנוכחי ג'אוניס אש, אותו שמר עד מלחמת העולם השנייה, שם המשטר הנאצי שינה שמו לשם גרמני: "SV Schwarz-Weiß 07 Esch" והמועדון נאלץ לשחק בליגה הפרוסית-גרמנית ה-Gauliga Moselland, שם אילצו הגרמנים את הקבוצות המקומיות לשחק, וסיימה בתור סגנית האלופה בעונת 1943/1944. לאחר שחרור לוקסמבורג מגרמניה הנאצית, השם חזר ל-**AS la Jeunesse d'Esch**.

מבחינה היסטורית, קבוצת הכדורגל של ג'אוניס אש נחשבת למצליחה ביותר בכל הזמנים בכדורגל הלוקסמבורגי. היא זכתה באליפות הליגה הבכירה 28 פעמים: לראשונה ב-1921, ולאחרונה ב-2010. זהו שיא לאומי, אלא אם כן סופרים את המועדונים הרבים הקודמים של ראסינג יוניון לוקסמבורג ביחד (הם ניצחו בסך הכל 28, מחולקים בין שישה שמות שונים וגלגולי קבוצה שונים). ג'אוניס אש זכתה גם בגביע לוקסמבורג 12 פעמים, מתוכם השלימה דאבל שמונה פעמים.

הם נכנסו לראשונה לתחרויות האירופיות ב-1958, אך כמו רוב המועדונים של לוקסמבורג, לרוב לא הצליחו לעבור את הסיבובים המוקדמים של התחרות. התוצאה המפורסמת ביותר שלהם הגיעה בשלבים המוקדמים של התחרות של 1973 כאשר הם הצליחו לסיים מול מחזיקת גביע אופ"א ליברפול בתיקו 1-1 בבית לפני שהפסידו במשחק השני 2-0 באנפילד.

ג'אוניס אש המשיכו את הצלחתם גם בתקופה האחרונה, כשהם אחד משלושת המועדונים הלוקסומבורגיים המובילים, יחד עם F91 דודלאנג' ופולה אש. עם זאת החל מ-2010 הקבוצה דעכה ולא זכתה להצלחה נוספת בליגה המקומית.

תארים
-----

ליגת העל הלוקסמבורגית
* **אליפות (28):** 1920/1921, 1936/1937, 1950/1951, 1953/1954, 1957/1958, 1958/1959, 1959/1960, 1962/1963, 1966/1967, 1967/1968, 1969/1970, 1972/1973, 1973/1974, 1974/1975, 1975/1976, 1976/1977, 1979/1980, 1982/1983, 1984/1985, 1986/1987, 1987/1988, 1994/1995, 1995/1996, 1996/1997, 1997/1998, 1998/1999, 2003/2004, 2009/2010
* סגנית אלופה (14): 1914/1915, 1935/1936, 1937/1938, 1952/1953, 1956/1957, 1960/1961, 1968/1969, 1977/1978, 1985/1986, 1988/1989, 1990/1991, 2005/2006, 2011/2012

הגביע הלוקסמבורגי
* **זכייה (8):** 1934/1935, 1936/1937, 1945/1946, 1953/1954, 1972/1973, 1973/1974, 1975/1976, 1980/1981, 1987/1988, 1996/1997, 1998/1999, 1999/2000, 2012/2013
* סגנית מחזיקת הגביע (11): 1921/1922, 1926/1927, 1964/1965, 1965/1966, 1970/1971, 1974/1975, 1984/1985, 1990/1991, 1994/1995, 1995/1996, 2005/2006

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'אוניס אש** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ג'אוניס אש

* פרופיל, באתר אופ"א

* פרופיל, באתר Transfermarkt

* פרופיל, באתר Soccerway

* פרופיל, באתר WorldFootball.net