recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
הרב **אפרים זלמן שור** (נפטר בכ"ח בתשרי ה'שצ"ד (1633)) היה מגדולי הרבנים בפולין. נודע כמחבר "תבואת שור" שהוא קיצור הבית יוסף וכראב"ד בריסק ולובלין. מצאצאי רבי יוסף בכור שור.

אחיו היה הרב אברהם חיים שור. אביהם היה הרב נפתלי הירש שור שכיהן כראב"ד בריסק ולובלין, היה תלמידו של הרמ"א ורבו של הב"ח. הרב אלכסנדר סנדר שור היה צאצא של אח אחר, הרב שמואל שור. 

נשא לאישה בגיל 70 את מרת הנלי, בת הרב השר שאול וואהל, שהולידה לו את הרב יעקב שור שנודע כראב"ד בריסק. היא הייתה מיועדת בתחילה לרב אברהם יהושע השיל מקראקא שהיה אז בבריסק. אך הרב וואהל התנגד כי לא החשיב אז את ר' השיל לגדול כל כך, ואמר שבתו מיועדת לגדול יותר. אנשי בריסק כעסו על זה מאוד, וכמה מהם באו לפני מלך פולין שאשתו מתה באותו הזמן, ושבחו בפניו את היהודייה הבתולה בת השר החשוב. המלך נתן צו לחטוף אותה ולהביאה אליו. באותו הזמן היה ה"תבואת שור" רבה של בריסק ואביה פנה אליו וסיפר לו את השתלשלות העניינים וביקש ממנו למהר לשאתה לאישה וכך עשה הרב אפרים זלמן.

בתחילה כיהן בראב"ד שברשין, ולאחר פטירת חותנו הרב שאול וואהל, נבחר לרבנות בריסק והקים שם ישיבה.

ספרו הודפס בלובלין ה'שע"ה-ה'שע"ו. תשובות שלו נמצאות בשו"ת הב"ח סימן ק'; בשו"ת "פני יהושע", חלק אבן העזר, סימן ט"ו; ותשובות אחרות היו בכתב יד בידי הרב פנחס מיכאל גרויסלייט בתוך 'שו"ת "גאוני קדמאי"'. הרב גרויסלייט פרסם בספרו "דברי פנחס" חידושים מבנו של הרב אפרים זלמן, הרב יעקב.

על מצבתו נחרת: "**אראלים ומצוקים... פשטו ידם באיש האלוקים, רבנו וגאוננו נר ישראל, ראש גאולת ישראל**..." ולמרגלותיו נחרת על המצבה: "**הגאון הגדול נר ישראל מוהר"ר אפרים זצ"ל נקרא זלמן שור...**" (בהמשך מצוין שהיה ראב"ד לובלין ומובא תאריך פטירתו).

קישורים חיצוניים
----------------

* אפרים זלמן שור, **תבואת שור**, מהדורת לובלין 1615, באתר היברובוקס
* 'שור, ר' אפרים־זלמן', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), **יהדות ליטא**, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 97 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1295).
* הרב יחיאל דוב ולר, רבינו אפרים זלמן שור בעל תבואת שור (הראשון), זכור לאברהם (חולון), תשנ"ד-תשנ"ה, עמ' ס-עו, אתר כותר (הקישור אינו פעיל, אפריל 2014), חלק מופיע בארכיון האינטרנט
* שמואל זנוויל כהנא, **ענף עץ אבות (זכרונות וסדר יוחסין למשפחות הורוביץ, היילפרין רפפורט, מרגליות, שור, קצנלנבוגן, ועוד)**, קרקוב תרס"ג, ערך מס' 65, עמ' 19–20, באתר היברובוקס
* אפרים זלמן מרגליות, **מעלות היוחסין**, לבוב תר"ס, עמ' מ', באתר היברובוקס



1. ↑  באנציקלופדיה עברית תאריך הפטירה 1663
**ספר אלעזר בן עיראי** הוא חיבור עלום אשר מצוטט על ידי רבי סעדיה גאון בהקדמתו לספר הגלוי וכן בפירושו לספר יצירה, החיבור נחשב היום לחיבור אבוד.

הספר נכתב בסגנון מגילת קהלת וכוללת ציטוטים מספר בן סירא, בפסוקים וטעמים. מן המבואות ברס"ג נראה כי עיקרו דברי חכמה ומליצות, כולו בלשון המקרא, וכפי הנראה השתדל מחברו להשתמש רק במילים וביטויים שהם נדירים במקרא.

יש אומרים כי 'עיראי' הוא שיבוש של 'סירא', ואין כאן אלא ציטוטים מספר בן סירא. אך משה צבי סגל דחה את דבריהם.

אברהם אליהו הרכבי הביא מאמר חז"ל אשר שם מצוטט ר' אלעזר בשם בן סירא, ולדעתו, הכוונה לר' אלעזר בן עיראי, ולא כמקובל לר' אלעזר בן פדת, משה צבי סגל הביא עוד מאמר במדרש תנחומא הנמסר על ידי ר' אלעזר בשם ספר בן סירא, אשר מתאים להשערת הרכבי שזהו דברי בן עיראי.

אך סגל סייג, שלא סביר שדברי בן עיראי יובאו בצורה סתמית "רבי אלעזר" אשר עלולה להתפרש כדברי רבי אלעזר בן פדת.

סגל סיים את דבריו על בן עיראי באומרו כי "אישיותו וחיבורו של אלעזר בן עיראי נשארות לנו עדיין חידה סתומה בלי פתרון, ואולי יתגלה בעתיד איזה חומר ספרותי חדש שישפוך אור על שאלה זו..."

מדבריו
------

* "בלי בכף סלעים הם ירצו כי לפוצצים פטישים יחליקו, כי כליות חטה יודקו במורג וצקלון אביב ביד יתמוללו" רס"ג מפרש שכוונתו שאדם חזק יוכרע רק במכה חזקה.
* "ברעם קול על מיכל המים אפס ואפע כל דבריה מבלי עצה תפלו" רס"ג מפרש שכוונתו לא להתחבר לכסילים.

ראו גם
------

* בן סירא
* רב סעדיה גאון

לקריאה נוספת
------------

* משה צבי סגל, **רב סעדיה גאון ובן סירא**, **רב סעדיה גאון**, מוסד הרב קוק, ירושלים תש"ג, עמ' קה - קז, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
* אברהם הרכבי אלעזר בן עיראי, בתוך: 'השריד והפליט מספר הגלוי לרב סעדיה' (זיכרון לראשונים, ח"ה), באתר גוגל בוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  באכר, JQR, O.S. XII 286, סמנד, שם עמ' LVI, מובאים אצל סגל.
2. ↑  מ. צ. סגל, בתוך **רב סעדיה גאון** עמ' ק"ו)
3. ↑  ירושלמי חגיגה פרק ב הלכה א, מובא גם בבראשית רבה, פרשה ח' "רבי לעזר בשם בר סירה"
4. ↑  בספרו 'השריד והפליט מספר הגלוי לרב סעדיה' (זיכרון לראשונים, ח"ה, עמ' ר"ד)
5. ↑  מדרש תנחומא, פרשת מקץ אות י'
6. ↑  "הודעתו שבני אדם קשים לא ישברו אלא בכתישה חזקה
7. ↑  אזהרתו מלהתערב עם הכסילים והשוותו את זאת לנחל המים הרועש

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ספר אלעזר בן עיראי"**.
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
רבי **אשר אנשיל הלוי יונגרייז** (ה'תקס"ו, 1806 - ה' בכסלו ה'תרל"ד, 25 בנובמבר 1873) היה רב, ראש ישיבה ופוסק הלכה מרבני יהדות הונגריה האורתודוקסית. רבה של צ'נגר במשך ארבעים שנה.

ביוגרפיה
--------

נולד לרב שמואל הלוי יונגרייז רבה של סעטשע (Csécse) ומחבר הספר "תורת עדות" על ששה סדרי משנה, ולמרים יטל בת הרב אשר אנשיל וינר רבה הראשון של מישקולץ ורבו של מחוז בורשוד כולו. הוא נקרא על שם סבו זה.

היה תלמידו המובהק של רבי יעקב קופל אלטנקונשטט ("קופל חריף") ולמד בישיבתו במשך תשע שנים ברציפות. בנו של רבו, הרב אברהם יחזקאל רייך סיפר כי בתקופה זו נהג לצום בקביעות ממוצאי שבת ועד יום שלישי בערב. נישא לניחא בתו של רבי מאיר אלמאש פופר (אלמאשדר; ה'תקכ"ח-ה'תר"ב) רבן של בוקרשט ומטרסדורף.

את עיקר פרסומו קנה בספרו "מנוחת אשר", ובישיבה שהקים בטשנגר ועמד בראשה, שלמרות מספר הבחורים הלא-גדול שלמד בה (כ-30 בכל זמן נתון) העמידה רבנים רבים ונחשבה לישיבה חשובה בהונגריה.

הוא כיהן כרבה של טשנגר במשך ארבעים שנה, משנת ה'תקצ"ד (1834) שבה נפטר רבה הקודם של טשנגר, הרב יוסף בנימין אסטרייכר, ועד פטירתו בה' בכסלו ה'תרל"ד, 25 בנובמבר 1873.

משפחתו
------

רעייתו ניחא הייתה בתו של רבי מאיר אלמאש פופר רבן של בוקרשט ומטרסדורף. ילדיהם:

* הרב אברהם יונגרייז - כיהן אחרי אביו כרבה של טשנגר במשך שלושים שנה (תרל"ד, 1874 - תרס"ד, 1904)
* הרב משה נתן נטע יונגרייז - אב"ד טיסא פירעד, מחבר הספרים מנוחת משה ותורת משה נתן
* הרב שמואל זאב יונגרייז - אב"ד ביהרנאג'באיום.
* בת שנישאה לרב יעקב שיק רבה של נאדאודוואר ובן הרב דוד שיק אב"ד טאקאי.
	+ בתם טויבא נישאה לרב אשר אנשל יונגרייז רבן של פאביאנהאזה ופהרגיארמט.
	+ בתם מרים ייטל נישאה לרב אשר אנשל וייס רבה של נאדיפאלו בטרנסילבניה שנספה בשואת יהודי צפון טרנסילבניה
* מלכה - נישאה (ה'תרכ"א, 1861) לבן דודה, הרב שמואל דוד יונגרייז שכיהן כרבה של פהרגיארמט. בנם היה הרב אשר אנשל יונגרייז מפהרגיארמט.
* בת נוספת נישאה לרב יהושע ברוך רייניץ, "בעל המכתבים", רבה של צ'צ'וביץ (טשעטשאוויץ)

לקריאה נוספת
------------

* אברהם יונגרייז, **בית אשר - אהל שרה**, נספח לספר מנוחת אשר, מהדורת ניו יורק תשכ"ג

הערות שוליים
------------

1. ↑  דברי בנו בשמו, נדפסו בספרו "תורת יחזקאל", חלק ב, וראנוב תרצ"ה, עמ' 27.
2. ↑  הרב עזריאל הילדסהיימר, "מרבה ישיבה", איזראעליט, גיליון 50. המאמר תורגם מגרמנית בידי ח. ב. מרקוביץ, ונדפס ב**גליון ה' של כתב העת המקוון "עלי זכרון: רשומות לתולדות אישים וקהלות, אגרות ומסמכים"**, בני ברק תשע"ה, עמ' לא, באתר אוצר החכמה. המאמר נדפס בחיי הרב יונגרייז.
**דיים לין ג'אני ברינדלי** (באנגלית: **Dame Lynne Janie Brindley**; נולדה ב-2 ביולי 1950) היא ספרנית בריטית.

ביוגרפיה
--------

ברינדלי סיימה תואר במוזיקה באוניברסיטת רדינג, באמצע שנות ה-70 החלה לעבוד בספרייה הבודליינית, היא למדה ספרנות בבית הספר לספרנות של יוניברסיטי קולג' לונדון ושם גם קיבלה פרס על הצטיינותה בלימודים.

היא הצטרפה לספרייה הבריטית בשנת 1979 והועסקה באגף הביבליוגרפיות, לאחר מכן עברה לשמש כאחראית על ספריית אוניברסיטת אסטון בברמינגהאם ובנוסף הייתה יועצת לחברת KPMG, היא הייתה ספרנית בספרייה הבריטית לכלכלה ומדעי המדינה (British Library of Political and Economic Science) השוכנת בבית הספר לכלכלה של לונדון ולאחר מכן שימשה כספרנית בספרייה של אוניברסיטת לידס שם התקדמה בעבודתה למספר תפקידים.

ביולי 2000 התמנתה כמנהלת הספרייה הבריטית, במהלך כהונתה בתפקיד היא התייחסה לכך שהספרות המודפסת הולכת ודועכת עם ההתפתחות המודרנית בעידן המדיה הדיגיטלית, היא הצהירה שהיא אחראית לכך שהספרייה תהייה מעבר ל"מוזיאון ספרים".

בשנת 2002 זכתה לתואר כבוד (D.Litt.) מטעם אוניברסיטת לסטר וב-2004 זכתה לכך גם מאוניברסיטת רדינג, ובסך הכול היא זכתה במספר פרסים אקדמאיים.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **לין ברינדלי** |

* אתר למנויים בלבד  Benjamin Secher, ‏My week: Lynne Brindley, Chief executive, British Library, The Telegraph, 27 September 2004
* כתבה בעיתון גארדיאן
* כתבה באתר nrg

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007394732605171
* BnF: cb12534910p (data)
* dblp: 137/3970
* ISNI: 0000 0001 1645 171X
* LCCN: n90625485
* NTA: 085822353
* SUDOC: 034611193
* VIAF: 54258871
* WorldCat: lccn-n90625485

 |
**ח'אלד יוסף אחמד אל-ג'לאהמה** (בערבית: **خالد يوسف أحمد الجلاهمة**; נולד ב-1978) הוא דיפלומט בכיר במשרד החוץ במנאמה, בחריין, המכהן כשגרירה הראשון של בחריין בישראל.

ביוגרפיה
--------

אל-ג'לאהמה נולד ב-1978, בבירת בחריין מנאמה. הוא נצר לשר הבחרייני לענייני ביטחון, יוסף אחמד חוסיין אל-ג'לאהמה. אל-ג'לאהמה בעל תואר ראשון באמנות מהמכללה הצבאית בקרוליינה הדרומית (אנ'), ותואר שני במערכות מידע מטעם אוניברסיטת וושינגטון. במסגרת לימודיו האקדמיים, יזם פרויקט מערכות מידע בשיתוף כוחות ההגנה של בחריין. לאחר הלימודים, עבד במזכירות הכללית של מועצת ההגנה העליונה בבחריין.

בין השנים 2009–2013 כיהן כסגן השגרירה הבחריינית בארצות הברית, הודא עזרא נונו. משנת 2017 מנהל אל-ג'לאהמה את מחלקת התפעול במשרד החוץ הבחרייני.

לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לבחריין וחתימת ההסכם בין המדינות במסגרת הסכמי אברהם, הודיעה בחריין ב-30 במרץ 2021 כי אל-ג'לאהמה ימונה לשגריר בחריין בישראל.

ב-31 באוגוסט 2021 הגיע אל-ג'לאהמה לישראל לקראת הגשת כתב האמנתו. ב-14 בספטמבר הגיש את כתב האמנתו לנשיא מדינת ישראל, יצחק הרצוג.

אל-ג'לאהמה נשוי לנוף עלי חסן אלחג'ה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ח'אלד יוסף אל-ג'לאהמה** בוויקישיתוף
* ח'אלד יוסף אל-ג'לאהמה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* עמית ולדמן, ‏לראשונה בהיסטוריה: בחריין מינתה שגריר בישראל, באתר ‏מאקו‏, 30 במרץ 2021
* שמעון איפרגן. ‏בא לשכונה בחור חדש: שגריר בחריין התחיל לעבוד ורוצה שכמה שיותר ישראלים יגיעו לטייל במנאמה, באתר ‏מאקו‏, 10 בספטמבר 2021

הערות שוליים
------------

1. 1 2  השם על פי אבות משפחות בחריין
2. ↑  أول من يشغل المنصب.. من هو سفير البحرين المُعين لدى إسرائيل؟
3. ↑  איתמר אייכנר, השגריר הראשון של בחריין בישראל הגיע לארץ: "הזדמנות להגשים את חזון המלך", באתר ynet, 31 באוגוסט 2021
4. ↑  יורי ילון, אריאל כהנא, שגריר בחריין נכנס לתפקידו: "מאוחדים במאבק נגד איראן", באתר ישראל היום, 14 בספטמבר 2021
**בית המדרש הגדול** (באנגלית: **Beth Hamedrash Hagodol**) הוא שמה ומקום משכנה של קהילה יהודית אורתודוקסית גדולה, שבמשך יותר מ-120 שנה התקיימה בבניינה ההיסטורי ברחוב נורפוק 60–64 בין הרחובות גרנד (אנ') וברום (אנ') בלואר איסט סייד של מנהטן, ניו יורק. קהילת בית המדרש הייתה הקהילה המזרח-אירופית הראשונה שנוסדה בניו יורק והקהילה הוותיקה ביותר של יהודי רוסיה בארצות הברית.

היסטוריה
--------

הקהילה נוסדה ב-1852 בידי הרב אברהם יוסף אש כבית המדרש האורתודוקסי הראשון של יוצאי פולין ברחוב פרל פינת סנטר ומאוחר יותר ברחוב מאט מס. 83. בשנת 1859 התחוללה מחלוקת גדולה בקהילה והיא התפצלה. רוב חברי הקהילה המשיכו עם הרב ושינו את שם הקהילה לקהילת "בית המדרש הגדול", ואילו נשיא הקהילה עם מספר קטן של חברים פרשו והיוו את הגרעין להיווצרות "קהל עדת ישורון" שידועה יותר על שם משכנה בבית הכנסת ברחוב אלדרידג'.

הרב הראשי הראשון והיחיד של ניו יורק, הרב יעקב יוסף, הנהיג את הקהילה משנת 1888 ועד 1902. אחריו הנהיג את הקהילה הרב שלום אלחנן יפה עד פטירתו ב-1923, ואחריו הרב בנימין פליישר. הרב אפרים אשרי, ניצול השואה, הנהיג אותה מ-1952 ועד פטירתו בספטמבר 2003, והיה הרב האחרון שהנהיג אותה בתקופת פעילות מלאה.

בשנת 1885 רכשה הקהילה את מבנה הכנסייה הבפטיסטית של רחוב נורפוק שנבנה בסגנון התחייה הגותית ב-1850, והיה אחד מבתי הכנסת הגדולים בלואר איסט סייד. מ-1999 נכלל המבנה ברישום הלאומי של מקומות היסטוריים (אנ'). בסוף המאה ה-20 התדרדר מצבה הכלכלי של הקהילה ומנין חבריה, הקהילה לא הצליחה לשמר את הבניין שנפגע ממזג האוויר, והמבנה היה בסכנת התמוטטות.

ב-2007 נסגר בית המדרש, והקהילה שמנתה רק כ-20 חברים קבועים עברה למשכן אחר יחד עם קהילה אחרת. השדולה לשימור הצביון היהודי ההיסטורי של הלואר איסט סייד ניסתה לגייס 4.5 מיליון דולר שנדרשו לשיקום ושימור המבנה, בתכנון להפוך אותו למרכז חינוכי.

ב-14 במאי 2017, קצת אחרי השעה 19:00 פרצה שרפה גדולה משלושה מוקדים בבית המדרש, צוות של כ-150 כבאים ניסה לכבות את השרפה ולקראת חצות הושגה שליטה באש. בית המדרש נשרף כליל ורובו קרס. הקומה התחתית נותרה קבורה תחת הריסות בגובה של כחמישה מטר. משטרת ניו יורק חקרה חשד להצתה.

* פנים בית המדרש, 2005פנים בית המדרש, 2005

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית המדרש הגדול** בוויקישיתוף
* יש"ן, תיאור דרשתו הראשונה של הרב יעקב יוסף בבית הכנסת, המליץ, 14 באוגוסט 1888
* יהודה דוד אייזנשטיין, ****בית המדרש הגדול**: תולדות הקהלה הראשונה של אחינו הרוסיים באמריקא**, בתוך: אוצר זכרונותי, ניו יורק תר"צ (המאמר נדפס במקור ב'נר המערבי' בשנת תרנ"ה, 1895), באתר היברובוקס
* פרטים על הארכיטקטורה של המבנה באתר הארכיטקטורה של ניו יורק (באנגלית)
* דיווחים ותמונות בזמן אמת משריפת מבנה בית המדרש
* יענקי פרבר, ל"ג בעומר: בית כנסת עתיק במנהטן נשרף כליל, באתר בחדרי חרדים, 15 במאי 2017
* ynet, ארה"ב: השרפה שהרסה בית כנסת במנהטן - נגרמה מהצתה, באתר ynet, 17 במאי 2017
* בית המדרש הגדול (לידס, אנגליה), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007258663105171
* ISNI: 0000 0001 0703 2767
* LCCN: no97014870
* VIAF: 148637790
* WorldCat: lccn-no97014870

 |
**עגלת החציר** (באנגלית: **The Hay Wain**) היא יצירה בצבעי שמן של הצייר האנגלי ג'ון קונסטבל משנת 1821. הציור מתאר נוף כפרי שליד נהר סטאור (אנ') הגובל בין סאפוק לאסקס. במקור היצירה נקראה "Landscape: Noon". היא נחשבת כאחת מהציורים האנגליים הכי חשובים בהיסטוריה וכן היצירה המוכרת ביותר של קונסטבל.

אודות היצירה
------------

במרכז הציור מתוארים שלושה סוסים הרתומים לעגלת עץ. הסוסים ובעלם חוצים נהר. מיקום הציור הוא בפלאטפורד מיל (אנ') שבסאפוק, קרוב לנהר סטאור. הנהר חוצה את מחוזות סאפוק ואסקס, כך שהמחוז הראשון נמצא בצד שמאל של היצירה והשני בצידה הימני. השטח המתואר בציור נקרא פלאטפורד מיל, והוא השתייך לאביו של קונסטבל. קוטג' שנמצא בצד שמאל השתייך לשוכר בשם ווילי לוט, וגם כיום הקוטג' (אנ') עומד על תילו. היצירה מתכתבת עם המהפכה התעשייתית. המהפכה שינתה את חיי העבודה, בעיקר באזורים אורבניים, באופן שבו נפח העבודה גדל ועימו נלוו תופעות שליליות כמו ניצול עובדים ועבודת ילדים. בציורו של קונסטבל קיים ניסיון להראות כי האלטרנטיבה לחיים עירוניים נמצאת בכפרים, כמקום אידיאלי יותר.

הציור הוא אחד מסדרת יצירות של קונסטבל הנקראות "six-footers", יצירות גדלות על קנבס שהוצגו בהאקדמיה המלכותית לאמנויות בתערוכות קיץ. אף על פי שכיום עגלת חציר נחשבת לאחת מהיצירות האנגליות הטובות ביותר, הצייר לא הצליח למכור את היצירה בעת התצוגה מפני שבזמנו ציורי נוף נתפסו כאמנות נחותה. דווקא בצרפת, היצירה זכתה להצלחה ולביקורות מהללות מפי תאודור ז'ריקו. יצירות נוספות של קונסטבל הוצגו בסלון בפריז ב-1824. כמו כן, היצירה זכתה במדליית זהב משארל העשירי.

יצירותיו של קונסטבל נמכרו בסופו של דבר, והובאו לעיירה ריידי (אנ') שבאי וייט. בעיירה הציור זכה להצלחה מסוימת. ב-1886, היצירה הובאה לגלריה הלאומית שבלונדון, ועד היום היא נמצאת במוזיאון זה. הסקיצה של היצירה נתרמה למוזיאון ויקטוריה ואלברט.

ב-2005, בסקר שנערך על ידי רדיו BBC, היצירה הגיעה למקום שני בקטגוריית היצירות הבריטיות האהובות ביותר אחרי "הטמרייר הלוחמת" של ויליאם טרנר. ב-2013, מפגין הדביק תמונה של ילד על הציור כאשר הוא הוצג בגלריה הלאומית, אך היצירה לא נפגמה באופן בלתי הפיך.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עגלת החציר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Constable was more than a reactionary fuddy-duddy", The Telegraph (באנגלית)
2. ↑  "Early Six-Foot Stour River Paintings", National Gallery of Art (באנגלית)
3. 1 2  "Turner wins 'great painting' vote", BBC (באנגלית)
4. 1 2  "Constable's The Hay Wain", Smarthistory at Khan Academy (באנגלית)
5. ↑  "The Haywain – facts", The National Gallery (באנגלית)
6. ↑  "John Constable - The Hay-Wain", oldandsold.com (באנגלית)
7. ↑  "Constable's The Hay Wain attacked at the National Gallery", BBC (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* RKDimages ID: 221377

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**בן-ציון אליהו גליס** (ג' באב תרנ"ה, 5 באוגוסט 1894 – ט"ו בשבט תשמ"ז, 14 בפברואר 1987) היה עסקן ציבורי חרדי בפתח תקווה.

ביוגרפיה
--------

גליס נולד בעיר העתיקה בירושלים ב"חברונער גאס" (רח' חברון) לרבי יעקב ואסתר גליס.

בגיל 18 נשא לאישה את צביה בת שמואל מרדכי. לבני הזוג לא נולדו ילדים. בצעירותו הצטרף למתיישבי המושבה פתח תקווה וקנה פרדסים רבים באזור זה ומהם הייתה פרנסתו.

גם לאחר שעבר לגור בפתח תקווה הקפיד על מנהגי ירושלים והיה מתייעץ בענייני הציבור שעסק בהם עם הרב יוסף חיים זוננפלד והרב צבי פסח פרנק.

בשנת תרפ"ה (1925) נבחר באספה הכללית כחבר בחברה קדישא. משנות ה-50 של המאה ה-20 ניהל בהתנדבות את בית הקברות ואת החברה קדישא בפתח תקווה. בתקופתו התפתח בית הקברות סגולה ושטחו התרחב. בנוסף שימש כגבאי בית הכנסת הגדול 'בית יעקב' בפתח תקווה.

בשנת תרפ"ט (1929) נבחר כחבר מועצת העיר ברשימה החרדית ובהמשך לחבר הנהלה במועצה הדתית.

כאות הוקרה על פעולותיו הרבות בענייני הציבור בעיר פתח תקווה הוענק לו בשנת תשל"ח (1978) אות יקיר העיר פתח תקווה.

נפטר בשבת שירה ט"ו בשבט תשמ"ז ונקבר בהר הזיתים.

הנצחה
-----

אוהל בן ציון - בית הלוויות בבית הקברות סגולה נושא את שמו
ארון הקודש בבית הכנסת הגדול - הספר האמצעי בשורה הראשונה נתרם לעילוי נשמת בן-ציון גליס ורעייתו צביה.
* בית הלוויות שהוקם בבית העלמין עוד בחייו נושא את שמו 'אוהל בן ציון'.
* בבית הכנסת הגדול בית יעקב פועל כולל אברכים הנושא את שמו 'נר בן ציון' ואחד מספרי התורה בבית הכנסת נתרם לזכרו.
* עיריית פתח תקווה קראה את הרחוב המרכזי של אזור התעשייה סגולה, רחוב המוביל לבית העלמין סגולה, על שמו של גליס

קישורים חיצוניים
----------------

* בן ציון גליס באתר מוזיאון ראשונים לתולדות פתח תקווה
* כרטיס נפטר בהר הזיתים
* ח. קדישאי, **רבי בן ציון החליף דירה**, מוסף שבת קודש - יתד נאמן, בני ברק תשמ"ז. עמ' 8 ואילך, באתר אוצר החכמה
* חיים ארבלי, **טריטוריה ירושלמית בלב גוש דן**, מוסף שבת קודש - יתד נאמן, בני ברק תשס"ז. עמ' 18 ואילך, באתר אוצר החכמה

הערות שוליים
------------

1. ↑  בן ציון גליס, באתר הארכיון לתולדות פתח תקווה ע"ש עודד ירקוני
**נפח פעימה** (באנגלית: **Stroke volume**) הוא נפח הדם המוזרם על ידי הלב במחזור פעימה אחת דרך העורקים. נפח זה שווה לנפח החדר השמאלי של הלב במצב ריפיון שריר הלב, כלומר לאחר הרפייתו, המכונה דיאסטולה, פחות נפחו לאחר התכווצות שריר הלב, סיסטולה. אצל אדם מבוגר נפח הפעימה נע בין 75 ל-155 סנטימטר מעוקב.

נפח הפעימה, אם כן, מושפע ישירות מגודל החדר השמאלי ומהלב כולו, ומיכולת ההתכווצות של שריר הלב. מדדים אלו מושפעים בעיקר מאימון אירובי, אשר מצריך מהלב אספקת דם גבוהה יותר לשרירי הגוף הפועלים וכך דורש פעילות מאומצת יותר של שריר הלב, המשפרת את ביצועו ויכולת התכווצותו וגורמת לגידולו המכונה היפרטרופיה (hypertrophy).

נפח פעימה גדול עוזר לעיסוק בפעילות גופנית והכרחי במיוחד לפעילות ממושכת כגון ריצות ארוכות, שחייה ממושכת ועוד. לכן, מדד זה הוא מכריע בסבולת לב ריאה, אחד המרכיבים של הכושר הגופני. אדם בעל כושר גופני גבוהה וסבולת לב ריאה טובה, יש לו גם נפח פעימה יותר גדול מאשר אדם שלא עוסק בפעילות גופנית או לאדם שמקצועו היא פעילות אנארובית, כמו ריצת מאה מטר.

נפח הפעימה מושפע מהדופק ומשפיע עליו, בין אם במצב מנוחה או מאמץ. לאדם עם נפח פעימה יותר גדול יהיה דופק נמוך יותר מזה של אחר, בזמן ששניהם באותה דרגת מאמץ. הדבר נגרם מכך, שאם נניח שעל הלב של שניהם להזרים אותה כמות דם לגוף ביחידת זמן נתונה, הלב שכל פעימה שלו מזרימה יותר דם, יפעם פחות פעמים על מנת להגיע לאותה מכסה כמו של הלב הקטן יותר.

למחלות מערכת הדם יכולות להיות השפעות על נפח הפעימה, לדוגמה: יתר לחץ דם גורם ללחץ מוגזם על דפנות הלב וכתוצאה מזה מרחיב אותו; בניגוד להתפתחות תקינה של שריר הלב, מצב זה מוביל לשריר חלש ודליל, שיכול לגרום לבעיות בתפקודו במהלך הזמן.

ראו גם
------

* סיבולת לב ריאה
* לחץ דם

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **נפח פעימה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **נפח פעימה** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4179678-0

 |

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**קנאת ה' צבאות** הוא ספר קבלי, מכתבי הרמח"ל. נכתב כנגד הטענות השבתאיות שמקורן בפרשנות למאמרים בספר הזוהר. מטרת הספר היא כפולה: לדחות את הפירושים השבתאיים שהביאו לשינוי מדרך ההלכה וכן להגן על ספר הזוהר מהלעז שיצא עליו בעקבות הפרשנות השבתאית. בהקדמתו כותב הרמח"ל שבעיית השבתאות קיימת בזמנו אצל חכמי ישראל, "ומי יודע אם לעת כזאת כל חכמי ישראל כבר נמלטו נסעו מזה או לא". באגרת לרבו כתב "ובארץ המערב כבאי התיבה הם הנקיים מן הטעות הזה".

שם הספר לקוח מהפסוק בספר ישעיהו: "קִנְאַ֛ת ה' צְבָא֖וֹת תַּעֲשֶׂה־זֹּֽאת."

הספר יצא לאור לראשונה בשנת ה'תרכ"ב בקניגסברג, ולאחר מכן בוורשה בשנת ה'תרמ"ח בשתי המהדורות נדפס רק חלק מתוך הספר (כמחציתו). עוד לפני הוצאתו לאור כספר, נדפס חלק ממנו בתוספת הערות בתוך ספרו של רבי יצחק אייזיק חבר, "מגן וצינה". החלק הזה, עם הערותיו של רבי יצחק אייזיק חבר, נדפס על ידי רבי חיים פרידלנדר כ"כללים מתוך ספר קנאת ה' צבאות" בתוך "ספר הכללים". לאחר מכן הוציא הרב פרידלנדר מהדורה של "ספר קנאת ה' צבאות המלא" בתוך "גנזי רמח"ל". גם במהדורה זו כתב היד היה חסר בסופו.

מתכני הספר
----------

* **סילוק ההגשמה** - לדברי הרמח"ל, כשם שיש להבין את פסוקי התנ"ך בהם ישנם תיאורים גשמיים של ה' בדרך של שלילת הגשמות, כך יש להבין את התיאורים הגשמיים שבספרות הקבלית. עשר הספירות הספירות קשורות לגילוי הבורא על ידי פעולותיו, ולכן כללות הספירות מכונה בדמות אדם.
* **עבירה לשמה** - בנקודה זו התפלמס עם השבתאות מנקודת מבט תאולוגית-קבלית תוך שהוא מבקרה באופן חריף ביותר. הוא חושף את הסוד הקבלי שקיים במושג התלמודי של "עבירה לשמה", וכן מציין, בין היתר, שמושג זה ייתכן דווקא כהוראת שעה ולא כמצב מתמשך. לכן האיסורים הרבים שאנשי "הרס הצבי" הקלו בהם בקביעות, אינם נכנסים במושג זה של עבירה לשמה.

קישורים חיצוניים
----------------

* לוצאטו, רבי משה חיים, **קנאת ה' צבאות המלא**, בתוך "גנזי רמח"ל", באתר היברובוקס
* הספר קנאת ה' צבאות (כטקסט)
* הרב מרדכי שריקי, שיעורים בספר קנאת ה' צבאות, באתר "מכון רמח"ל"

הערות שוליים
------------

1. ↑  הכוונה לבאי תיבת נח, דהיינו אנשים מעטים מאד.
2. ↑  ספר ישעיהו, פרק ט', פסוק ו'
|  |
| --- |
| **יש להשלים ערך זה**: בערך זה חסר תוכן מהותי. |
| הנכם מוזמנים להשלים את החלקים החסרים ולהסיר הודעה זו. שקלו ליצור כותרות לפרקים הדורשים השלמה, ולהעביר את התבנית אליהם. |

מתקני חדר כושר חיצוני בעיר טורמולינוס בספרד
מתקני כושר לקשישים
**חדר כושר חיצוני** הוא שטח במרחב הפתוח שיש בו מתקני חדר כושר, לעיתים בגן ציבורי או בסמוך אליו ולעיתים אף בתור חלק מתוך ספורטק כלשהו. בתהליך הקמתם של מתקני הכושר ישנה גם התחשבות בעיצובם במקצת בתור חלק מתוך "גן שעשועים" (אם המתקנים אכן ממוקמים בתוך גן זה או בצמוד אליו), אך לעיתים ישנם גם מתקני כושר או מתקנים הנילווים אליהם כגון: "מאזני משקל" הממוקמים בתור חלק מתוך "ריהוט רחוב" לטובת אנשים העוסקים בפעילות גופנית ברחוב ראשי כלשהו, או בתור אזור נפרד בתוך שדרה כלשהי. מגמה זו של הקמת מתקני כושר ציבוריים החלה לאחר שנות ה-60 ושנות ה-70 במיוחד בארצות הברית ואירופה כאשר הוקמו מסלולי ריצה והליכה ציבורים ולאחר מכן מסלולי אופנים כאשר החלו להציב בסמוך אליהם מתקני כושר. לעיתים סוגי ציוד חדרי הכושר החיצוניים עשויים להשתנות בהתאם לאופי הפארקים, היישוב, והמבקרים בהם. ניתן לסווג מכשירים או מכונות כושר אלו לאימוני שרירים וגם לאימוני הרזיה או אימוני חימום בזמן ריצה. דוגמאות למתקנים הבסיסיים לאימון חדרי כושר חיצוניים המשמשים בדרך כלל בכל רחבי העולם הם מוטות משיכה, קורות איזון, מוטות ומקבילים.

בעלי מוגבלויות
--------------

ישנם גנים ציבוריים עם חדרי כושר חיצוני המוקדשים במיוחד לאנשים בעלי לקות או מוגבלות גופנית או נפשית כלשהי, מתחמי כושר מסוג זה ממוקמים לעיתים בגנים ציבורים במרחבים עירוניים ולעיתים אף בסמיכות או בתוך מוסד המטפל באנשים הזקוקים לעזרה גופנית או נפשית או בתוך מוסדות לחינוך מיוחד או במרכזי שיקום כלשהם. לעיתים קרובות חדרי כושר חיצוני מסוג זה יכילו אף אמצעים הכוללים אף אמצעי נגישות.

ראו גם
------

* גן שעשועים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חדר כושר חיצוני** בוויקישיתוף
* כתבה על חדרי הכושר החיצוניים הטובים בעולם, באתר המגזין Tatler
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**ריקוד מצווה** (ביידיש **מצווה טאנץ**) הוא מנהג שבו בני משפחה רוקדים לפני הכלה בחתונה. המנהג מקובל בקרב רוב החצרות החסידיות, למעט חסידות חב"ד.

המנהג לרקוד לפני הכלה עתיק ונכתב עליו עוד בתקופת הגמרא "כיצד מרקדין לפני הכלה? כלה נאה וחסודה". לאורך השנים התפתח מסורת של "ריקודי מצווה" במגוון צורות. המהרי"ל מזכיר מנהג זה כבר בספר המנהגים שלו בסוף המאה ה-14, וכן הוא מוזכר במחזור ויטרי.

את הריקוד הנפוץ המכונה בפשטות "ריקוד מצווה", נהוג לערוך אל מול מעגל המשפחה הקרוב בלבד, לאחר שרוב אורחי החתונה עזבו את האירוע. אבי הכלה, אבי החתן, הסבים והדודים ולעיתים רבנים ומכובדים אחרים, וכן החתן עצמו רוקדים לפני הכלה. אב החתן ושאר הקרובים לא נוגעים בידי הכלה, אלא היא מחזיקה אבנט הנקרא גרטל בצד אחד והקרובים בצד השני. יש נוהגים שגם אב הכלה רוקד בלי לגעת בכלה, אלא עם אבנט. כך למשל בחסידות ויז'ניץ, שבה משתמשים באבנט באורך 54 טפחים (כחמישה מטרים). לעומת זאת, יש שנהגו שאב הכלה רוקד לפני בתו כשהוא אוחז בידיה. בחלק מהזרמים רוקדים לפני החתן והכלה, ולא רק לפני הכלה.

לרוב מתקיים המצווה טאנץ לאחר ברכת המזון והשבע ברכות, אך קיימים גם מנהגים שונים בחצרות חסידיות שונות לגבי זמן הריקודים, כך למשל בחסידות באבוב נהוג ה'מצווה טאנץ' לא רק בערב החתונה אלא גם בשבת שבע ברכות לאחר הטיש. בחסידויות מסוימות נהוג ה'מצווה טאנץ' גם ביום לפני החתונה בסעודה הנקראת "חתן מאהל".

ניגוני מצווה טאנץ
-----------------

בחצרות רבות ישנו ניגון מיוחד למצווה טאנץ של האדמו"ר. בחלק מהחצרות נהוג לשיר את ניגון הקפה שישית, הנחשבת אצל חסידים כהקפה החשובה ביותר.

בין ניגוני המצווה טאנץ הבולטים:

* בחסידות בעלז ורוב חצרות בית צ'רנוביל - ניגון הקפה שישית, המיוחס למגיד ממזריטש
* בחסידות ויז'ניץ - ניגון הקפה שישית
* בחסידות סאטמאר וצאנז (נתניה) - ניגון הקפה שישית של חסידות סאטמאר שהלחין ר' אברהם לויאש
* בחסידות באבוב - ניגון שמקורו בחצרו של רבי חיים מצאנז. אחריו מושר ניגון המצווה טאנץ של רבי שלום מקאמינקא ונכדו רבי אלעזר מאושפיצין
* תולדות אהרן ושומרי אמונים - ניגון מיוחד למצווה טאנץ שמקורו בבלאז'וב
* בחסידות קרלין - ניגון הקפה שישית (מוכר גם כ"מי יתן לי אבר כיונה" של חסידות ברסלב)
* חצרות בית נדבורנה - אחד יחיד ומיוחד, ניגון המיוחס לרבי מרדכי מנדבורנה
* בחסידות סלונים ישנו ניגון מיוחד להקפה זו
* בחסידות פשעווארסק וחצרות נוספות - ניגון הקפה שנייה של חסידות בעלז, המיוחס למגיד ממזריטש או למגיד מקוז'ניץ.
* בחסידות ז'מיגראד - ניגון "אל מסתתר" מבית צאנז.

לקריאה נוספת
------------

* מרדכי ציון, **הלכות מצווה טאנץ - לימודים, הלכות, הנהגות והדרכות**, ספריית חוה, 2021.

קישורים חיצוניים
----------------

* מנהגי נישואין, אתר דעת, סעיף 28
* מצווה טאנץ בחתונת נכדו של האדמו"ר מויז'ניץ, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ט"ז, עמוד ב'.
2. ↑  קובצי חידושי תורה אהל משה, כרך 1, 1999
3. ↑  משה שטערן, **שו"ת באר משה חלק ג-ד**, סימן קל"ב, באתר היברובוקס
4. ↑  משה שטערן, **שו"ת באר משה חלק ג-ד**, סימן קל"א, באתר היברובוקס
5. ↑  האדמו"ר מבעלז רוקד מצווה טאנץ באתר בחדרי חרדים.
6. ↑  "מצווה טאנץ" בסערט ויז´ניץ, באתר כיכר השבת.
7. ↑  מצווה טאנץ סאטמר באתר כיכר השבת.
8. ↑  וידאו מיוחד • 15 דקות מסכמות משמחת בית באבוב, (7:40) אתר JDN.
9. ↑  האדמו"ר מקרלין בריקוד לפני הכלה באתר כיכר השבת
10. ↑  וידאו שעוד לא ראיתם: מצווה טאנץ בסלונים, כיכר השבת.
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**בצל ירוק 80** הייתה להקה ישראלית שפעלה במשך שנתיים. הלהקה הוקמה במחווה ללהקות הצבאיות, וללהקת בצל ירוק המקורית משנות החמישים. חברי הלהקה היו: גני תמיר, יובל נדב, רחלי חיים, מאיר סויסה, אבי דור, דני שגב, ורדה גורן, יואב שמר ודני בלפולסקי.

אודות
-----

בשנת 1978 פירק הרמטכ"ל רפאל איתן את הלהקות הצבאיות. במחשבה שהציבור הישראלי עדיין מעוניין לקבל בידור במתכונת הלהקות הצבאיות שהוא הכיר, יזם המפיק דודו אלהרר הקמת להקה המורכבת מיוצאי הלהקות הצבאיות.

המופע "הלהקה האחרונה" עלה בשנת 1980 בהפקתו של אברהם דשא (פשנל) בבימויו של דני ליטאי. הלהקה הופיעה בפסטיבל הזמר המזרחי בשנת 1980 עם השיר "יא סאלאם" בהלחנת חבר הלהקה מאיר סויסה למילים של יורם טהרלב. הלהקה השתתפה גם בתחרות השירוויזיון השנייה ב-1980 עם השיר "סוף טוב" שכתבה לאה לופנפלד והלחינה נורית הירש. 

בין שיריה המוכרים "אהבת ציון" למילים של יורם טהרלב וללחן של יאיר רוזנבלום ושיר הזיכרון "אסיף", למילים של איתמר פרת וללחן של נעמי שמר, שאותו מבצעות בנות הלהקה גני תמיר ויובל נדב (חיימוביץ').

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* בצל ירוק 80, באתר Discogs (באנגלית)

* בצל ירוק 80, דף שער בספרייה הלאומית

* בצל ירוק 80, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007302705305171
* VIAF: 156481451
* WorldCat (עם VIAF): 156481451

 |
**ריצ'רד פנקהרסט** (באנגלית: **Richard Keir Pethick Pankhurst**;‏ 3 בדצמבר 1927 - 16 בפברואר 2017) היה פרופסור ממוצא בריטי, שהתמחה בחקר תולדות אתיופיה.

משפחתו וילדותו
--------------

פנקהרסט נולד בלונדון לסילביה פנקהרסט, שהייתה מראשי תנועת הסופרג'יזם בבריטניה, ולאנרכיסט סילביו רוסריו. פנקהרסט סיים לימודי דוקטורט בהיסטוריה כלכלית בבית הספר לכלכלה של לונדון. מילדותו נחשף פנקהרסט לענייני אתיופיה היות שאימו, סילביה, הייתה תומכת פעילה של התרבות האתיופית ומהפעילות המובילות בבריטניה כנגד הכיבוש האיטלקי של אתיופיה. אימו, אשר הייתה ידידתו האישית של קיסר אתיופיה היילה סלאסי, פרסמה בשנת 1955 את ספרה "אתיופיה: היסטוריה תרבותית".

קריירה אקדמית
-------------

ב-1956 עברו ריצ'רד ואימו להתגורר באדיס אבבה בירת אתיופיה. ריצ'רד החל ללמד בקולג' האוניברסיטאי באדיס אבבה, שם ייסד ב-1963 את המכון ללימודי אתיופיה. כמו כן ערך מספר עיתונים הקשורים לתרבות האתיופית וכתב ספרים רבים אודות אתיופיה ומורשתה. כאשר פרצה מלחמת האזרחים האתיופית הודח הקיסר היילה סלאסי על ידי מנגיסטו היילה מרים וריצ'רד נאלץ לשוב לבריטניה.

בבריטניה היה פנקהרסט לעמית מחקר בבית הספר ללימודי אפריקה והמזרח ובבית הספר לכלכלה של לונדון, לפני שהועסק כספרן בחברה המלכותית האסייתית (Royal Asiatic Society). ב-1986 שב פנקהרסט להתגורר באתיופיה עם משפחתו, וחידש את עבודתו במכון ובאוניברסיטה.

פנקהרסט היה ממובילי המאבק להשבת האובליסק של אקסום מרומא בחזרה לאתיופיה, מאבק שהסתיים בהצלחה עם הקמתו מחדש של האובליסק באקסום בשנת 2008. על חלקו במאבק הוענק לפנקהרסט תואר אצולה אתיופי על ידי ארגון "האיחוד הטיגראי של צפון אמריקה". פנקהרסט אף זכה בתואר אצולה במסגרת השרות הדיפלומטי שמעבר לים ב-2004 ממלכת בריטניה על תרומתו הייחודית ללימודי אתיופיה. בנוסף לספרים ולמחקרים הרבים אודות ההיסטוריה והתרבות האתיופית כתב פנקהרסט גם ביוגרפיה מקיפה אודות אימו.

מותו ומורשתו
------------

ריצ'רד פנקהרסט מת בביתו שבאדיס אבבה ב-16 בפברואר 2017, בגיל 89. פקידי ממשל, אקדמאים ואזרחים ספדו לפנקהרסט וקראו לקיים לוויה ממלכתית לכבודו. שר החוץ של אתיופיה, וורקנה גבייהו (Workneh Gebeyehu), תיאר את פנקהרסט כ"אחד מידידיה הגדולים של אתיופיה".

קישורים חיצוניים
----------------

* ביבליוגרפיה של פרסומי ריצ'רד פנקהרסט

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Sylvia Pankhurst, *Workers Liberty* #58
2. 1 2 3  The Pankhurst Family, SylviaPankhurst.com
3. ↑  *Tigrai Online* ,‏ 8 במאי 2009
4. ↑  London Gazette, (Supplement) no. 57315. p. 23, ‏14 ביוני 2004, אוחזר ב-1 במרץ 2012
5. ↑  "Ethiopians call for state funeral as Richard Pankhurst, champion of Ethiopian culture, dies aged 89". *The Telegraph*. 17 February 2017

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007266198705171
* BNE: XX850206
* BnF: cb12030575b (data)
* GND: 120539691
* ICCU: RAVV059485
* ISNI: 0000 0001 1033 1864
* LCCN: n50050205
* NKC: mub2017959051
* NLA: 35407908
* NTA: 069109672
* SUDOC: 028478010
* Trove: 941969
* VcBA: 495/305615
* VIAF: 115402584
* WorldCat: lccn-n50050205

 |
רבי **שלום יחזקאל שרגא רובין-הלברשטאם**, (ה'תרע"ג – כ"ו באדר ב' ה'תשמ"ו) היה רב אמריקאי, אדמו"ר מצישינוב, וסופר חסידי-תורני. התפרסם בין השאר בשל המספר העצום של השאלות ההלכתיות ששיגר למגוון רחב של רבנים בדורו, וכונה בשל כך "הרב השואל".

ביוגרפיה
--------

נולד בטומשוב לובלסקי לרבי אריה לייבוש מצישינוב בן רבי יצחק טוביה רובין נינו של רבי אשר ישעיה רובין וחתן רבי חיים מצאנז, ולאמו בת רבי שמחה ישכר בער הלברשטאם מצישינוב. למד בישיבות בצאנז ובטורנא. הוסמך להוראה על ידי רבי שמואל אהרן מילר מלאבאווא. מגיל צעיר החל להתכתב בהלכה עם פוסקים מפורסמים כמו רבי אהרן וולקין, רבי יהודה לייב צירלסון, ורבי נחום ויידנפלד. שימש כרב ור"מ בישיבת "נצח ישראל" בטומשוב.

עם פרוץ השואה נמלט לרוסיה ונסע לווילנה, אך נתפס כמבריח גבולות ונידון למאסר של 5 שנים במחנות עבודה בסיביר. באוגוסט 1941 שוחרר יחד עם כל אזרחי פולין לפי ההסכם שנחתם בין הממשלה הפולנית הגולה לסובנארקום (ממשלת ברית המועצות), ועבר לקזחסטן, בתקופה זו נפטר אביו והוא הוכתר כאדמו"ר לחסידות טומשוב, הוא ריכז סביבו שרידים מפולין ופעל להקמת מקווה והפצת יהדות.

עם תום המלחמה, שב לפולין בשנת ה'תש"ו, דחה את הצעת הרבנות של הערים חלם ושטטין, והתגורר בלודז' שם ניהל את "איגוד הרבנים הפליטים" ויחד עם רחה שטרנבוך ורבי אליעזר סילבר פעל להשגת אשרות כניסה ואישורי הגירה עבור רבנים פליטים. משם עבר לפראג והשתתף הקמת "איחוד שרידי הרבנים ממזרח אירופה".

אחרי השואה עבר לארצות הברית, שם התגורר בבורו פארק והתפרסם כאדמו"ר מצישינוב. הרבה בהתכתבות הלכתית עם רבנים רבים, עסק בפעילות ספרותית חסידית, והקים את מכון "סגולה" לחקר החסידות. הוציא גם לאור בעילום שם או תחת פסבדונים ספרים שונים; בהם ספר זיכרון לקהילת טומשוב לובלסק, וספר פולמוס נגד ספר "החסידות" שחיבר אהרן מרקוס. בין שמות העט שלו: שלום לבי"א, ועוד.

משפחתו
------

אחותו נישאה לרבי שלמה הלברשטאם מבובוב בזיווגו השני.

נשא את שרה בת רבי ישראל יעקב טאפאלא רבה של סדובנה.

* בנו הרב אריה לייבוש ישראל בן ציון.
* בנו הרב חיים יעקב מאיר.
* בנו רבי יצחק טוביה (ה'תשי"ח, 1958 – כ"א בניסן ה'תש"ף, 2020), רב קהילת צישינוב בורו פארק.
* בתו הענא נחמה נישאה לרבי חיים יעקב הורוביץ.
* בתו חיה נישאה לרב משה אהרן אייזנבך בן רבי יחיאל פישל אייזנבך.

קישורים חיצוניים
----------------

* מאיר וונדר, **"ר' שלום יחזקאל שרגא רובין-הלברשטם"**, בתוך: **אנציקלופדיה לחכמי גליציה** – ב', ירושלים תשמ"ב, עמ' 558–556, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
* נפתלי ברוינפעלד, **"הרב ר' שלום יחזקאל שרגא רובין־הלברשטאם"**, בתוך: ספר קהילה **פנת יקרת** – טאמאשוב לובעלסקי, ניו יורק תשכ"ח, עמ' 141, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
* ****הקריאה והקדושה****, בתוך: "כל הכתוב לחיים" <דרכי חיים>, ירושלים תשכ"ב, עמ' רלד, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
* ****פנת יקרת** – טאמאשוב לובעלסקי**, ניו יורק תשכ"ח, באתר אוצר החכמה.
* יהודה בן זכאי, ****מבעד למסוה****, "החסידיזמוס של אהרן מרקוס בתרגומו של משה שנפלד: דברי בקורת על מהות הספר ומחברו", ירושלים תשל"ג, באתר אוצר החכמה.
* **ישרי לב** – זכרונות רבי שלום יחזקאל שרגא רובין-הלברשטאם על שנות המלחמה, באתר הספרייה הלאומית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  מגיל 47 עד 100: אמריקה החרדית מסכמת חג באבל ויגון על קורבנות, אתר JDN.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298061805171
* LCCN: nr96025221
* VIAF: 297467715
* WorldCat (עם VIAF): 297467715

 |
רבי **שלמה זלמן אוסובסקי** (אוסבסקי, אוסווסקי) (א' בתמוז ה'תרמ"ג, 1883 - ה'תש"א, 1941) היה מרבני ליטא, ואב בית דין בסלבודקה.

קורות חייו
----------

שלמה זלמן נולד בקרלין לרבי יוסף ברוך אב בית דין סלובודקה, בצעירותו למד בישיבת מיר. בימי מלחמת העולם הראשונה גלה לרוסיה, ושימש כרב בעיר קופיאנסק.

לאחר מכן מונה לר"מ בישיבה לצעירים שייסד הרב אהרן בקשט בפולטבה. לאחר מלחמת העולם הראשונה חזר לסלובודקה והיה לאחד מאברכי הקיבוץ של ר' איצל'ה מפונביז'.

נישא לבתו של אב בית הדין של נרינקישוק רבי אריה לייב וולפרט. לאחר מספר שנים נתמנה לכהן כרבה של סלובודקה.

### המינוי בסלובודקה

בשנת תרצ"ד (1933) לאחר פטירת רבי משה מרדכי אפשטיין, הגיע חתנו רבי יוסף זוסמנוביץ לסבלבודקה, לאחר ששהה מספר שנים בירושלים. מטרת חזרתו הייתה על מנת לקבל את ירושת חמיו רבנות פרבר סלבודקה. שאלת מינויו עוררה סערה ופולמוס כחלק מ'פולמוס המוסר', עקב התנגדותו של רבי יוסף ללימוד המוסר. ראשי הישיבה התנגדו מאחר שלטענתם אם ישב בעיר בקביעות ינהו אחריו בחורים שיהנו מהלימוד עמו, וסמכות הנהלת הישיבה תיפגם. אך בני הקהילה המקומית הסכימו למינויו של הרב זוסמנוביץ. מאחר שכך, פרשה ישיבת סלובודקה מהקהילה והקימה קהילה עצמאית שבראשה התמנה הרב זלמן אוסובסקי.

### הטבח בסלובודקה

בימים הראשונים לכיבוש הנאצי בסלבודקה, בליל יום חמישי ב-26 ביוני 1941 (א' בתמוז ה'תש"א), נערך טבח גדול על ידי תושבי המקום, כאשר 800 איש נרצחו באותו הלילה בתוכם נרצח רבי שלמה זלמן. הוא נרצח בזמן שלמד בביתו בעת ששהה בחדר לימודו. רבי שלמה זלמן נקשר ונרצח, לאחר מכן העמידו את גופתו בחלון ביתו לאחר התעללות, על מנת להרתיע את שאר יהודי המקום. יחד איתו נרצחו אשתו ובנם היחיד, יהודה שהיה אז בן 30, מחברי כולל קובנה. באותו הלילה נספו עוד רבים מבני ישיבת סלבודקה, ביניהם רבי שרגא פייבל הורוביץ ר"מ בישיבה ועוד.

וכך מתואר טבח אותו לילה:

> 
> כן הציתו בתים על יושביהם מבני ישראל שנשרפו חיים בלהבות, הטביעו יהודים עטופי טליתות במימי ה'ויליה', התעללו במאות אנשים חיים שנחטפו והובלו לככר גדולה מחוץ לעיר, שמה כילו בהם חמת יצריהם האפלים במכות ובשאר עינויים. ששים יהודים נרצחו בראש חוצות קובנא, בחצר מוסך של מכוניות, במוטות ברזל לעיני המון גדול של ליטאים צוהלים…
> 
> 
> 
> — 'קובנה היהודית בחורבנה'
>

כתביו
-----

רבי שלמה זלמן כתב חידושים רבים, אך רק מעט מהם נשתמרו במארעות השואה. כמו כן החל בהדפסת ספרו "כרם שלמה", שבשל פרוץ מלחמת העולם השנייה לא הושלמה הדפסתו.

בשנת תרפ"ג פורסם בקובץ "בית ישראל" (הוצאת כולל קובנה בסלובודקה) מספר מערכות גדולות מחידושיו.

בנוסף לכך בקובץ "כנסת ישראל" מובאים מאמרים שכתב: בדין כוחו כגופו (שבט תרצ"ח), משיחותיו של הסבא (סיון תרצ"ח) ו"עומק הלב" ניסן–אייר–סיוון תרצ"ט.

כמו כן מעת לעת, הובאו בקובצי 'בית ישראל' משיחותיו של הסבא, שכתב וערך.

בסוף ספר יד כהן, נדפס קונטרס מאת רבי זלמן אוסובסקי.

קישורים חיצוניים
----------------

* הטבח האיום בסלובודקה ליד קובנה, הצופה, 23 באוקטובר 1944
* הישמר לך פן תשכח את חידושי תורתך - הרב שמחה זלמן אוסובסקי הי"ד, אתר תורתך לא שכחתי

מחידושיו:

* **כנסת ישראל 1938 תרצ"ח שבט**, באתר היברובוקס
* **כנסת ישראל 1939 תרצ"ט סיון**, באתר היברובוקס
* טאקער, יצחק, **הרצאות**, שיחת רבי לזמן אסבסקי, בכנס לרגל שנה לפטירת הסבא מסלבודקה, באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  במקורות אחרים מופיע: כ"ח בסיון.
2. ↑  סוף שו"ת ממעמקים, של אפרים אשרי.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007304245405171

 |
הרב **דוד ברנדר** (נולד בכ"ז בכסלו ה'תשי"ד (דצמבר 1953)) הוא האדמו"ר מסטריקוב. מתגורר בבני ברק.

ביוגרפיה
--------

נולד לרב שלום ברנדר, ראש ישיבת בעלז. למד בישיבת טשעבין. נישא למרים רבקה, בתו הצעירה של הרב אברהם אביגדור נחום לנדא, האדמו"ר מסטריקוב.

מונה על ידי חמיו לכהן בראשות ישיבת סטריקוב, יחד עם גיסו הרב ישעיהו פרנקל תאומים.

כשנה לאחר פטירת חמיו, הוכתר על ידי רוב חסידי סטריקוב לממלא מקומו באדמו"רות. אחיינו, הרב יעקב דן שטרן בן גיסו הרב משה שמואל שטרן, הוכתר לאדמו"ר על ידי מיעוט מהחסידים ופתח את חצרו בירושלים, ומכונה "האדמו"ר מסטריקוב ירושלים".

לחצר בראשותו כ-260 משפחות, נכון לשנת 2018. בתי כנסת של חסידי סטריקוב קיימים גם בירושלים, ביתר עילית ובית שמש. סמינר בראשותו קיים בירושלים, בהנהלת אשתו.

בכסלו תשפ"ב (נובמבר 2021) נפגש עם שר התקשורת יועז הנדל יחד עם עוד רבנים ואדמו"רים, בניסיון לשכנעו שלא להפעיל את רפורמת הסלולר שיזם, שהייתה פוגעת בקומה הכשרה.

היה מראשי הפעילים במאבק נגד חנויות בבני ברק המוכרות סמארטפונים ומכשירי טלפון שאינם מאושרים על ידי ועדת הרבנים.

מכהן כנשיא כולל חבת ירושלים, לצד הרב נפתלי נוסבוים ורבי בעריש שפירא האדמו"ר מנארול.

קישורים חיצוניים
----------------

* בטאון איחוד הבחורים דחסידי סטריקוב, **דברי תורה מכבוד עט"ר אדמו"ר שליט"א**, טו, באתר אוצר החכמה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Marcin Wodziński, Historical Atlas of Hasidism, הוצאת אוניברסיטת פרינסטון, 2018. עמ' 199.
2. ↑  גדולי הרבנים נפגשו עם שר התקשורת יועז הנדל, באתר כיכר השבת  
יעקב מלמד, ‏פגיעה בכבוד התורה: שר התקשורת נועד עם הרבנים והטיח בהם דברים • צפו, באתר JDN‏, 29 בנובמבר 2021
3. ↑  האדמו"ר הגיע לבית בעלי חנות הסלולר - ועוכב על ידי המשטרה, באתר בחדרי חרדים
פירוש נוסף ערך זה עוסק ברבה הראשי של קובל. אם התכוונתם לרבה הראשי של צ'רנוביץ, ראו יוסף רוזנפלד.
תמונתו המוכרת היחידה של הרב יוסף זכריה רוזנפלד
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
הרב **זכריה יוסף רוזנפלד** (באנגלית: **Zacharya Yosef Rosenfeld** או **Zechariah Joseph Rosenfeld**;‏ ~‏1846 – ראש השנה, א' בתשרי ה'תרע"ו, 9 בספטמבר 1915) היה רב אוקראיני-אמריקאי. רבה של קובל ורב בסנט לואיס.

ביוגרפיה
--------

נולד בטוריסק שבווהלין, בנו של הרב משה גבריאל רוזנפלד, רבה של העיירה. התמנה כרבה של קובל, וכיהן במשרה זו בין השנים 1870–1874. מאוחר יותר ירש את מקומו של אביו ברבנות טריסק, ושם זכה למעמד של כבוד גם בין גויי העיר. הוא נודע כרופא מומחה אף שלא הוכשר רשמית לכך; בשל היעדר הסמכה רשמית חשש לרשום מרשמים והיה רוכש את רכיבי התרופות לבדו ומכין אותן בביתו. בשלב מסוים הסתכסך עם חצרו של המגיד מטוריסק בשל אסיפות "מתנגדים" שקיים בביתו, אך הם לא תקפו אותו אישית ומעמדו לא נפגע. במשך שנים נהג לשחרר צעירים, בעיקר תלמידי חכמים, מגיוס לצבא הרוסי, אך בשלב מסוים הסתבך ונאלץ להימלט לארצות הברית.

עם הגיעו לארצות הברית התמנה לרב בסנט לואיס. הייתה לו מחלוקת הלכתית עם רב אחר בעיר, הרב שלום אלחנן יפה, לגבי תעתיק שם העיר בעת עריכת גט; לדעת הרב יפה, יש לכתוב: "סינט לואיז" (באות ז') ולהשמיט את אותיות ה-s וה-p הכפולות משם הנהר: "דיתבא על נהר מיסיסיפי ועל נהר דופערס ועל מי מעינות ועל מי בארות". בעוד לדעת הרב רוזנפלד יש לכתוב: "סינט לואיס, מתא דיתבא על נהר מיססיססיפפי...".

הוא נקבר בבית הקברות של חברת חסד של אמת בסנט לואיס.

קישורים חיצוניים
----------------

* זכריה יוסף רוזנפלד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* קברו, באתר "קברים"

כתביו
* זכריה יוסף בן משה גבריאל ראזענפעלד (נפטר 1915), דף שער בספרייה הלאומית

יוסף תקוה - בעניין מצות מכונה תרס"ו.

* **תקות זכריה - א: בדין מקוה**, על הכשר מקוה בסנט לואיס, שם תרנ"ד, באתר היברובוקס (נגד פסקו בחוברת זו יצא הרב שלום אלחנן יפה בספרו "שואל כעניין", ירושלים תרנ"ה
* **תקות זכריה - ב**, היתר הטלטול בעירוב בסנט לואיס, שם תרנ"ו, באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  Walter Ehrlich, *Zion in the Valley: The Jewish Community of St. Louis*, Volume II: The Twentieth Century, Columbia: University of Missouri Press, 2002, p. 160.
2. ↑  **תשובה הלכתית אליו בעת כהונתו בקובל**, בתוך **שו"ת מהרי"א הלוי** (הרב יצחק אהרן איטינגא) מלבוב, סימן קמ"ד, באתר היברובוקס.
3. ↑  לייב אוליצקי, "טריסק: אנשים ונוף", בתוך: **ספר טריסק**, תל אביב תשל"ה, עמ' 16. (ספר יזכור לקהילת טריסק, בספריית העיר ניו יורק תמונה מס' 21).
4. ↑  יהודה דוד אייזנשטיין, **אוצר זכרונותי**, 15 בנובמבר 1923, עמ' 158, באתר היברובוקס.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007398482005171
* LCCN: nr95014227
* VIAF: 63896990
* WorldCat (עם VIAF): 63896990

 |
**גרשם (גרגור) לוינסון** (ד' בטבת, תש"ן, 1 בינואר 1900 – י"ט בסיון התש"כ, 14 ביוני 1960) היה מבכירי הוועד הפועל בהסתדרות העובדים ושימש כגזבר ההסתדרות בפועל שנים ארוכות.

ביוגרפיה
--------

לוינסון נולד בלודז' שבפולין למשפחה ציונית, ועלה לארץ בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20. מספר שנים לאחר עלייתו ארצה, התמנה למנהל הכספים ושימש כגזבר בפועל של הוועד הפועל של ההסתדרות, תפקיד בו כיהן עד לסמוך למועד פטירתו. במסגרת עבודתו פעל רבות להקמת מפעלי התיישבות, כלכלה, תעשייה, עבודה ואמנות בארץ. במהלך תפקידו עבד תחת דוד בן-גוריון.

מרבית משפחתו של לוינסון נספתה בשואה. אחיו, שעלה לארץ כמה שנים אחריו, היה המשורר, הסופר וההיסטוריון אברהם לוינסון.

לוינסון היה נשוי לדבורה (דולי) פינקלשטיין; לבני הזוג נולד בן אחד, יעקב לוינסון (1932), לימים מנכ"ל בנק הפועלים. לאחר מותה של רעייתו הראשונה בשנת 1943, נשא לאישה את שושנה וילנאי לבית ליטוין, ונולדו להם שני ילדים, דוד לוינסון (1946), בנקאי, ויואב לוינסון (1950), עורך דין ומשפטן.

גרשם לוינסון נפטר בשנת 1960 בדרך לקונצרט, בגיל 60, ונקבר בבית העלמין נחלת יצחק בתל אביב.

לאחר פטירתו הציעה הסתדרות העובדים להנציח את שמו בשמו של אצטדיון הכדורסל שהוקם ברחוב אוסישקין בתל אביב (לימים "אולם אוסישקין"), אך משפחתו סירבה. לימים בית התרבות בקיבוץ ראש הנקרה נקרא על שמו של לוינסון.

לקריאה נוספת
------------

* אריה אבנרי, **רצח אופי: חייו ומותו של יעקב לוינסון**, הוצאת זמורה ביתן, 1985 [דרושה הבהרה]

קישורים חיצוניים
----------------

* הודעת פטירתו, באתר הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  גרשום לוינסון באתר GRAVEZ
**ברכה זיסר** (נולדה ב-23 באפריל 1958) היא מייסדת ומנהלת מאגר מח העצם המרכזי בישראל ובית ההחלמה "אורנית" לילדים חולי סרטן מטעם ארגון עזר מציון.

ביוגרפיה
--------

נולדה וגדלה בבני ברק. אביה, עקיבא גור, היה בנו של מייסד העיר יצחק גרשטנקורן וסגן ראש עיריית בני ברק. למדה בבית הספר הממלכתי-דתי מוהליבר ובתיכון הדתי העירוני בעיר. הייתה מדריכה ומרכזת בסניף בני עקיבא המקומי. שירתה בשירות לאומי במסגרתו טיפלה במשפחות אסירים ובנוער במצוקה ברמלה והתגוררה בקיבוץ שעלבים.

בוגרת תואר ראשון במדעי החיים באוניברסיטת תל אביב. עבדה במשך שנתיים במעבדות בבית החולים בילינסון. לאחר מכן השלימה תואר שני ותואר שלישי בסיעוד עם התמקדות באונקולוגיה. עבדה כאחות אחראית במחלקה הפנימית בבית החולים בילינסון.

בשנות ה-90 הקימה עם בעלה מוטי זיסר ובשיתוף ארגון עזר מציון, את בית ההחלמה "אורנית" לילדים ונוער חולי סרטן בפתח תקווה. כעבור כמה שנים הקימו את המאגר המרכזי של מח עצם בישראל. כיום המאגר מכיל כ-900,000 דגימות.

ייסדה עם בעלה את "קרן ברכה ומוטי זיסר", התורמת למטרות צדקה ואחזקת תורה. השניים תרמו לשיפוץ גן העיר הסמוך לעיריית בני ברק והוא נקרא "גן עקיבא" לזכרו של אביה.

בשנת תשס"א (2001) הדליקה משואה ביום העצמאות.

זיסר הייתה חברה בוועדת סל התרופות לשנת 2009.

בשנת 2010 נבחרה זיסר בראש עשרים הנשים המשפיעות בציבור הדתי-לאומי.

חיים אישיים
-----------

בשנת 1977 נישאה למוטי זיסר. במשך עשרות שנים התגוררה בבני ברק וכיום מתגוררת בשכונת בת גנים בפתח תקווה. היא אם לחמישה. בתה הבכורה, רחל, היא במאית קולנוע, בנה, דוד, השתלב בעסקי החברה המשפחתית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברכה זיסר** בוויקישיתוף
* רותי קדוש, הברכה של מוטי זיסר, כתבה במעריב, מצוטטת באתר בחדרי חרדים, 24 ביולי 2002
* ריאיון עם ברכה זיסר, באתר ארגמן בריאיון עם רבקי גולדפינגר
* רוני לינדר-גנץ, ברכה זיסר, אשתו של מוטי זיסר: "הכסף לא עלה לנו לראש", באתר TheMarker‏, 23 בינואר 2009
* עפרה לקס, עניין אישי - בגליון השבוע, באתר ערוץ 7, 17 במאי 2012
* דנה ויס, ‏בני הזוג זיסר מספרים על המשבר: "נותרנו בלי כלום", באתר ‏מאקו‏, 3 במאי 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  עזר מציון - המאגר הלאומי לתורמי מח עצם, באתר www.ami.org.il
2. ↑  סיפור הצלחה: 20 הנשים המשפיעות בישראל, מחלקה ראשונה
רבי **חיים וסרצוג** (מוכר בשם ר' **חיים פיליפובר** ובכתיב יידי: **חיים פיליפאווער**; נפטר בח' באדר ה'תרכ"ה, 6 במרץ 1865) היה רב וראש ישיבה ליטאי שהתפרסם בכך שהיה מיקל בהלכה.

ביוגרפיה
--------

נולד לרב שמשון וסרצוג בפלונסק למד בצעירותו בקוכרי בבית הכנסת של ר' זלמן פוזנר, עמו למד בתקופה זו ישראל יהושע טרונק. הוא התפרסם כעילוי. כיהן כרבן של צ'נסטוחובה, רייגרוד, פיליפובה (שבה התפרסם מאוד וכינויו על שמה "פיליפובר" דבק בו), סרהיי ווישטיניץ. הוא היה נחרץ בדעותיו ההלכתיות, ונטה להקל בפסיקותיו ככל שיכול, לפעמים גם כנגד אוטוריטות הלכתיות כמו הרמ"א. בשל כך חפצו רבנים אחדים, כמו רבי יצחק אייזיק חבר רבה של סובאלק שהייתה העיר המרכזית שחלשה על עיירת מגוריו פיליפובה, וכנראה גם רבי משה יצחק אביגדור להחרימו. ואולם בשל אורח חייו הסגפני והערכתו כירא שמים ולמדן מופלג, לא רצו לפגוע בכבודו ונמנעו מלנקוט בסנקציות כלשהן נגדו, בעיקר בהשפעת רבי לייבל'ה קובנר.

הוא שימש מודל לרב מיקל ברומן "הדת והחיים" של ברודס.

הוא היה מתנגד חריף לחסידות, ובמקורות אחדים הוא מוצג בשל כך כמשכיל.

כנראה חיבר כמה ספרים אולם הם נותרו בכתב יד, ט"ף שפירא כתב הקדמה לספר השו"ת שלו "נשמת חיים" הכולל גם חידושים לסוגיות הש"ס.

ר' חיים וסרצוג (פיליפובר) נפטר בוישטיניץ בח' באדר ה'תרכ"ה, 6 במרץ 1865

קישורים חיצוניים
----------------

* 'וסרצוג, ר' חיים („ר' חיים פיליפובר")', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), **יהדות ליטא**, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 47 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1245).

הערות שוליים
------------

1. ↑  על שם עיר רבנותו, פיליפובה. לפני בואו לפיליפובה כונה ר' **חיים רייגרודר**
2. ↑  פלוצק - תולדות קהילה עתיקת יומין בפולין, תל אביב תשכ"ז; עמ' 49.
3. ↑  מתוך הקדמת המביא לבית הדפוס, **ספר "אוזני יהושע"**, ירושלים תרע"ד, באתר היברובוקס: "בסוף המאה החולפת נתפרסמו לתהלה שני צעירים מפלך סטריקוב אשר בארץ פולין בתור „עלויים" נפלאים... ושם השני היה ר' חיים פיליפובר הליטאי. אך בעוד אשר לשני האירה ההצלחה את פניה ונתמנה לרב...".
4. ↑  דוד מתתיהו ליפמן, **לתולדות היהודים בקובנה**, עמ' 226 ואילך.
5. ↑  יהודה הכהן וויסטינעצקי, פרעראשליע בפאלען, המגיד, 15 במרץ 1865.

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"חיים וסרצוג"**.