recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
שלט האצולה של אגנלו פרטיצ'יפאציו
**אגנלו פרטיצ'יפאציו** (באיטלקית: **Agnello Participazio**, בלטינית: **Agnellus Particiacus**) היה העשירי מבין דוכסי ונציה.

פרטיצ'יפאציו נשא בתואר דוג'ה בין השנים 811–827.

קורות חיים
----------

פרטיצ'יפאציו היה בן למשפחת סוחרים עשירה מהרקליאה, והיה אחד מהראשונים שהתיישבו באזור הריאלטו. 

בשנת 810 מאסו תושבי ונציה בניסיונם של הדוג'ים ממשפחת אנטנורי (אובלריו דליי אנטנורי ואחיו באטו וולנטינו) להפוך את התואר "דוכס ונציה" לתואר העובר בירושה, התושבים מרדו, בעוד שמשפחת אנטונרי קראה למלך איטליה, פפין, בנו של קרל הגדול לתקוף את הוורדים. אגנלו פרטיצ'יפאציו היה בראש מגיני העיר, והצליח להביס את פפין ולהביא לבריחת משפחת אנטנורי.

לאחר תבוסת משפחת אנטנורי נבחר אגנלו לתפקיד הדוג'ה, וארמונו שבריאלטו נחשב לארמון הדוג'ה הראשון של ונציה.

בתחילת שלטונו נכרת הפאקס ניקפורי - הסכם שלום לפיו נשארה ונציה כחלק מהאימפריה הביזנטית ועזבה את ממלכתו של קרל הגדול. בפועל הפכה ונציה לעיר עצמאית, ואגנלו החל לטבוע את המטבעות הוונציאניים הראשונים.

למעשה, תקופת שלטונו של אגנלו נחשב כהולדתה של וונציה המודרנית. אגנלו החל בפעולות של ביצור העיר, ייבוש הביצות ובניית התעלות והגשרים המסמלים כיום את ונציה. אגנלו מינה ועדה ובה שלושה אצילים לפקח על העבודות: ניקולו ארדיסוניו היה אחראי על ביצור הלידו. לורנצו אלימפאטו היה אחראי על בניית התעלות וייבוש השטחים שביניהן, ופייטרו טרדוניקו היה אחראי על בניית האיים החדשים. 

בתקופה זו נבנו מחדש האיים טורצ'לו, בוראנו, ארקליאה וריאלטו, וגשר חדש נבנה על נהר הברנטה באזור הריאלטו שבאותה עת נחפר והפך לתעלה הגדולה. 

שלהי כהונתו של אגנלו היו בסימן של מאבקים משפחתיים. בעת שבנו הבכור - ג'וסטיניאנו פרטיצ'יפאציו שהה בקונסטנטינופוליס, הבן הצעיר ג'ובאני פרטיצ'יפאציו מונה למשנה לדוג'ה. כאשר ג'וסטיניאנו שב אל העיר, נמלט ג'ובאני, ואגנלו מינה את בנו השלישי - אנגנלו לדוג'ה לצידו. 

לבסוף גברו כוחותיו של ג'וסטיניאנו, וג'ובאני שנתמך על ידי הכוחות הפרנקים, יצא לגלות, בעוד שג'וסטיניאנו מונה לתפקיד הדוג'ה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אגנלו פרטיצ'יפאציו** בוויקישיתוף

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**אובלריו דליי אנטנורי** | **דוכסי ונציה** 811–827 | **הבא**:**ג'וסטיניאנו פרטיצ'יפאציו** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1012823113
* VIAF: 171985328
* WorldCat (עם VIAF): 171985328

 |
תקופות **רעב בכף ורדה** התחוללו פעמים רבות בתולדותיה, משנת 1580 ועד סוף שנות ה-40 של המאה ה-20. הרעב, שנבע מבצורת ויבולים חקלאיים דלים, גרם למותם של המונים, גם עקב מחלות שהתלוו לרעב.

רקע
---

האקלים בארכיפלג איי כף ורדה הוא צחיח למחצה, כאשר תקופות המשקעים המשמעותיות בו הן בחודשים אוגוסט וספטמבר בלבד. האיים המזרחיים – מאיו, סאל ובואה ויסטה (אנ') – הם הצחיחים ביותר, ואילו האיים הצפון-מזרחיים ואלו הנהנים מרוחות הסחר נהנים ממשקעים רבים יותר. החקלאות תלויה מאוד בגשמי הקיץ, וכאשר אלו מתמעטים, יבולים דלים הם שכיחים. מצב זה הוחמר עם השנים על ידי בחירה לא נכונה של סוגי גידולים, רעיית יתר, סחף קרקע ואי התייחסות מספקת לבצורת מצד השלטון הקולוניאלי הפורטוגזי באיים.

תקופות רעב בכף ורדה
-------------------

אלו תקופות הרעב שתועדו:

* 1580–1583 – באיים סנטיאגו, מאיו ובראווה
* 1609–1611 – בסנטיאגו, בשילוב עם מגפת אבעבועות שחורות
* 1685–1690 – כ-4,000 מתו בסנטיאגו
* 1704–1712 – בסנטיאגו, מאיו, בואה ויסטה וסאל
* 1719–1723 – בסנטיאגו, סאו ניקולאו (אנ'), מאיו, סאל, בואה ויסטה ופוגו
* 1738–1740 – בסאו ניקולאו
* 1747–1750 – בכל האיים
* 1773–1775 – למעלה מ-20,000 מתים בכל האיים
* 1830–1733 – כ-30,000 מתים בכל האיים
* 1854–1856 – מות רבע מאוכלוסיית האיים
* 1863–1866 – 20,000 עד 30,000 מתים בכל האיים

מעריכים שבמאות ה-18 ו-19 נספו ברעב באיים למעלה מ-100,000 איש.

שתיים מתקופות הרעב הקשות ביותר התחוללו בשנים 1941–1943 ו-1947–1948, וגבו כ-45,000 קורבנות. קשה מכל נפגעו תושבי האיים סאו ניקולאו ופוגו, שבהם נספו 28% ו-31% מן האוכלוסייה, בהתאמה. אלפים מתושבי האיים היגרו מחמת הרעב, וחלקם קיבלו על עצמם עבודה במטעי הקקאו של המושבה הפורטוגזית בסאו טומה ופרינסיפה. בשנים 1900 עד 1970 יצאו 80,000 מושבי האיים ליעד זה. ממשלת המדינה החדשה של פורטוגל לא גילתה עניין רב במצבה של המושבה שלה לחופי אפריקה ולא נקטה בצעדים להגדלת הנגישות של תושביה למים או לאספקת סיוע במזון.

אזכורים בתרבות
--------------

השיר "Fome 47" ("הרעב של 47'") היה משיריה הידועים ביותר של המוזיקאית בת האיים קודה די דונה (אנ'). החלק השלישי והאחרון של הנובלה Chiquinho (אנ') מתמקד בבצורת בכף ורדה והאסון והמוות שהביאה בעקבותיה.

לקריאה נוספת
------------

* K. David Patterson, ‏Epidemics, Famines, and Population in the Cape Verde Islands, 1580-1900, ‏**The International Journal of African Historical Studies**, ‏כרך 21, מס' 2 (1988), עמ' 291–313.

קישורים חיצוניים
----------------

* Alexander Keese,‏ Managing the Prospect of Famine: Cape Verdean Officials, Subsistence Emergencies, and the Change of Elite Attitudes During Portugal’s Late Colonial Phase, 1939-1961, ‏**Itinerario**, כרך 36, מס' 1, 2012, עמ' 49–70
**אגנו** (גם **הגנאו**; בצרפתית: **Haguenau**, באלזסית: **Hàwenàu**, בגרמנית: **Hagenau** האגנאו) היא עיר במעמד קומונה במחוז בא-רן בחבל גראנד אסט הצרפתי. אגנו נמצאת 28 קילומטר מצפון לבירת המחוז שטרסבורג. זו העיר הרביעית באוכלוסייתה באלזס, וה-11 בחבל גראנד אסט, והעיר הגדולה ביותר האלזס בשטח של 182.59 קמ"ר. רוב שטח הקומונה הוא יער כאשר השטח הבנוי של העיר נמצא בדרום היער.

היסטוריה
--------

העיר נוסדה בשנת 1115 על ידי פרידריך השני, דוכס שוואביה על אי בנהר המודר. ב-1164 בנו פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה עדכן את כתב האמנה של העיר ונתן לה סמכויות נוספות והפך את הארמון של אגנו לאחד מארמנותיו. בהמשך הפך פרידריך הראשון את אלזס למחוז הנשלט על ידי מיניסטריאלים, ואילו הממשל המחוזי ישב באגנו. בשנת 1273 רודולף הראשון הפך את אגנו לעיר הבירה של אלזס כמענה לבקשת העצמאות של אלזס. כעיר בירה היא הייתה אחת מעשר ערים קיסריות חופשיות באלזס שיצרו את הדקאפול (Décapole).

בעקבות שלום וסטפליה, שסיים את מלחמת שלושים השנים ב-1648, העיר איבדה את תוארה כעיר קיסרית חופשית. יחד עם שאר ערי הדקאפול, העיר לא הסכימה להשלכות חוזה זה שהסירו את החופש היחסי שהיה לערים האלו והחזירו אותן לשלטון האצילים. העיר פתחה במרד נגד מלך צרפת, שליטה החדש. למרות האבדות בנפש - אוכלוסיית העיר קטנה בשני שלישים - אגנו התנגדה ונשארה עיר חופשית. הסכם נוסף משנת 1676 העניק מחדש את השליטה למלך צרפת. ב-1677, לואי הארבעה עשר החליט לסיים את המרידה בכוח הזרוע. העיר סבלה רבות וכל אנשיה נרדפו, ובסוף אותה שנה העיר נשרפה. האוכלוסייה קיבלה היתר לחזור לעיר רק ביוני 1678, ועד 1715 נמשכו הקרבות בעיר.

במהפכה הצרפתית, 1789, מנתה העיר רק 4,500 איש. ב-1793 נכבשה העיר על ידי כוחות אוסטרים ופרוסים בתמיכת האוכלוסייה, שהתנגדה ליעקובינים. לאחר שכוחות צרפתיים כבשו מחדש את אלזס, האוכלוסייה ברחה לאימפריה הרוסית.

העיר עברה את התהפוכות שעברו על אלזס כולה, היא נכבשה על ידי הגרמנים במלחמת צרפת–פרוסיה וסופחה לגרמניה ב-1871 עד שבשנת 1919 נחתם חוזה ורסאי לפיו כל השטחים שנכבשו על ידי הקיסרות הגרמנית הוחזרו לצרפת (סעיף 51). בשנת 1940 נכבשה אלזס שוב על ידי גרמניה הנאצית וסופחה לרייך השלישי. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה סופחה אלזס שוב לצרפת.

יהודי אגנו
----------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
באגנו התקיימה קהילה יהודית כמעט ברציפות לפחות מהמאה ה-13. בעיר קיים בית כנסת.

ערים תאומות
-----------

* גרמניהגרמניה לנדאו, גרמניה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אגנו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אגנו
* אגנו, ברשת החברתית טוויטר
* הגנאו (צרפת), דף שער בספרייה הלאומית
* יהדות אגנו, באתר ליהדות לאלזס ולורן (בצרפתית)
* אגנו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מיניסטריאל הוא עובדי מדינה שאינו אציל
2. ↑  "עיר קיסרית חופשית" בגרמנית Freie Reichsstadt היא עיר שהייתה נתונה לשלטון ישיר של הקיסר ולא לאצילים
3. ↑  Bulletin philologique et historique, 1969, עמ' 341 (בצרפתית)
4. ↑  Encyclopédie de l'Alsace, t. 11 : Rhin-Strasbourg, Publitotal, 1985

תמונת העיר משנת 1900

תמונת העיר משנת 1900

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007539042705171
* BnF: cb152713221 (data)
* GND: 4094465-7
* LCCN: n84155015
* MusicBrainz: 01998114-23d7-4169-bee1-4faddcb2fd70
* NKC: ge336356
* VIAF: 153028485
* WorldCat: lccn-n84155015

 |
**וויווֹד** או **וויבוד** (משפות סלאביות: **Војвода**, **Войвода**, **Wojewoda**, **Воєвода** ועוד, ברומנית: **Voievod**) הוא תואר צבאי ושלטוני אצל העמים הסלאביים ואצל חלק משכניהם.

אצל העמים הסלאביים היה הווייבוד מנהיג צבאי ראשי שהוביל את העם לקרב, להבדיל מה"אדון" או הז'ופאן, שהיו השליטים. במהלך ימי הביניים, התמזגו בהדרגה שני התארים, כך שהווייבוד היה גם תואר השליט.

התארים היו מקובלים במספר ארצות, ובהן נסיכות מולדובה, ולאכיה, טרנסילבניה, בוהמיה, בוסניה, בולגריה, רוסיה, פולין, סרביה, מונטנגרו ומקדוניה. שמם של חלק משליטי ולאכיה ונסיכות מולדובה, כמו דראגוש וודה, סאס וודה ואחרים, כולל את המילה **וודה**, לאחר השם הפרטי, כשהכוונה היא לסיומת של השם ווייבודה.

ברוסיה הצארית **ווייבוד** היה מפקד צבאי של האזור וגם ראש המנהל המקומי. התפקיד בוטל במסגרת רפורמות של פיוטר הגדול.

בטרנסילבניה של ימי הביניים היה מקובל התואר vajda לשליטים ההונגרים ששלטו בה. מנהיגי ההיידוק הבולגריים תחת האימפריה העות'מאנית נקראו voevodes (ביחיד: voyvoda).

תואר הווייבוד מקביל לתואר הלטיני דוכס ולתואר הגרמני הרצוג ועבר אותה התפתחות.

בפולין, כיום, משמש התואר (województwo) לציון מושל מחוז.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ווייבוד** בוויקישיתוף
* ווייבוד, באתר Dictionary.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4288899-2
* TDVİA: voyvoda--bey

 |
**ולרי ולדימירוביץ' ריאזנסקי** (ברוסית: **Вале́рий Влади́мирович Ряза́нский**; נולד ב-4 בדצמבר 1950) הוא פוליטיקאי רוסי, היה חבר הדומה הממלכתית החל מהדומה השלישית בשנת 1999 ועד לפיזור הדומה החמישית בשנת 2011.

ביוגרפיה
--------

ואליר ריאזנסקי נולד במחוז מוסקבה למשפחת עובד בחברה למסילות רכבת. היא סיים את לימודי הבית הספר בהצטיינות והמשיך ללימודי הנדסה במכון להנדסת תעופה במוסקבה. לאחר סיום הלימודים ריאזנסקי עבד בתחום ההנדסה. בשנת 1990 הוא נבחר ליושב ראש חבר המנהלים של מלון איזמאילובו.

בשנת 1999 ואלרי ריאזנסקי נכנס לפוליטיקה ונבחר לחבר הדומה הממלכתית. הוא היה חבר הפרלמנט הרוסי עד לשנת 2011. במשך מספר שנים הוא היה סגן ראש סיעת רוסיה המאוחדת.

בשנת 2011 הוא מונה למועצת הפדרציה בו התמנה לראש וועדה לפעילות סוציאלית. בשנת 2012 הוא היה בין מקימי "מפלגת הגמלאים" שפעלה עד לשנת 2019.

בשנת 2018 ואלרי ריאזנסקי הצהיר שלשלטונות אין שום כוונה לעלות את גיל פרישה לגמלאות לאזרחי המדינה. כאשר לאחר שלושה חודשים ולדימיר פוטין החליט על העלאת גיל הפרישה, ריאזנסקי ציין שהדבר הכרחי ויש לתמוך במהלך.

ואלרי ריאזנסקי כיהן בתפקיד זה עד לשנת 2020 כאשר הוחלף על ידי אינה סביאטנקו.

לוואלרי ריאזנסקי הוענקו מספר עיטורים לרבות עיטור ההצטיינות למען המולדת.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ואלרי ריאזנסקי

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ואלרי ריאזנסקי** בוויקישיתוף
* קורות חיים
**Scale-invariant feature transform** (בר"ת: **SIFT**), ובתרגום מילולי: "התמרת מאפיינים שאינם תלויים בקנה מידה" הוא אלגוריתם בראייה ממוחשבת לזיהוי, תיאור והתאמת מאפיינים בתמונות, שהומצא על ידי דייוויד לואו הקנדי בשנת 1999. האלגוריתם משמש בזיהוי אובייקטים, מיפוי, ניווט, תפירת תמונות, מידול תלת-ממדי, זיהוי מחוות, עקיבה והתאמת תמונה.

התאמת תמונה באמצעות אלגוריתם SIFT. הקווים הירוקים מחברים נקודות עניין בעלי התאמה גבוהה

אלגוריתם
--------

* **החלקה** - מבצעים על התמונה החלקה באמצעות טשטוש גאוסי(אנ') באמפליטודות שונות. פעולה זו מבצעים ברמות רזולוציה משתנה כך שנקודות עניין לא יהיה תלויות בקנה מידה (כדוגמת התקרבות לאובייקט).

אותה תמונה עם טשטוש גאוסי באמפליטודות שונות (משמאל לימין) ב-3 רמות של קנה מידה (מלמעלה למטה)
* **הפרש** - מבצעים חיסור בין התמונות המטושטשות השונות בשיטת הפרשים גאוסים(אנ').

תמונה המתקבלת מהפרשים גאוסים בין תמונות
* **חילוץ נקודות קיצון** - מוצאים נקודות עניין פוטנציאליות. נקודות שהן קטנות או גבוהות מ-8 נקודות השכנות המקיפות אותן.

חילוץ נקודות עניין
* **סינון**- מסננים נקודות בעלי קונטרסט נמוך.

נקודות נקודות עניין בתמונה לפני ואחרי סינון
* **גרדיאנט** - מחשבים את גרדיאנט בסביבת נקודות העניין בתלאי בגודל 4×4. סה"כ 16 תאים.

המחשה של גרדיאנט בתא בודד. שינוי הצבע או אזורים כהים יותר הם ערכים גדולים יותר של הפונקציה. החצים הכחולים מתארים את הגרדיאנט הנגזר כך שפונים אל עבר האזורים הגבוהים יותר
* **היסטוגרמה** - מבצעים היסטוגרמה עבור 8 כיוונים שונים של הגרדיאנט בכל תא. כך שמתקבל וקטור של 4×4×8=128 המתאר את סביבת נקודת העניין ובלתי תלוי למיקום סיבוב או בהירות.

 תיאור גרפי של חישוב הגרדיאנטים בכיוונים שונים (בשמאל) והיסטוגרמת הגרדיאנטים (בימין) בסביבת נקודת העניין

שימושים
-------

ניתן לבצע השוואה בין התיאור הווקטורי של נקודות העניין בין שתי תמונות במטרה למצוא זוגות של נקודות עניין בעלי מאפיינים דומים. כלומר שהמרחק וקטורי התכונה שלהם במרחב האוקלידי קטן ולקבל את ההסתברות לנוכחות אובייקט בתמונה אחרת.

ראו גם
------

* התמרת האף - שיטה למציאת אלמנטים המשמשת בראייה ממוחשבת ועיבוד תמונה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Lowe, David G. (1999). "Object recognition from local scale-invariant features" (PDF). *Proceedings of the International Conference on Computer Vision*. Vol. 2. pp. 1150–1157. doi:10.1109/ICCV.1999.790410.
2. ↑  מי שמביט בי מהצד יודע מי אני, צבר דולב 2020, "מדע גדול, בקטנה"
**אגנותריום** (שם מדעי: *Agnotherium*; מיוונית עתיקה: "agnos" - מתעתע, בלטינית: "therium" - חיה, כלומר: "חיה מתעתעת") הוא סוג נכחד של טורף מהמשפחה כלבי דוב, אשר חי במערב אירופה ואולי גם בצפון אפריקה של סוף המיוקן שלפני 10.8 עד 9.7 מיליון שנה מזמננו.

מאפיינים
--------

המאובנים של האגנתוריום התגלו בתצורות "Eppelsheim Formation", שבדרום-מזרח גרמניה, בהם נמצאו מספר שיניים ושרידי לסתות שלו, לצד בעלי חיים נוספים מאותה תקופה כמו הדינותריום, המכיירודוס והכליקותריום וממצאים נוספים שלו התגלו גם בתוניסיה ומרוקו ולפי מספר דעות אף בקניה. הסוג קיבל מיונים שונים וב-1833 קיבל את שמו בידי החוקר הגרמני יוהאן יקוב קאופ (אנ') ונכללים בו 2 מינים: *Amphicyon agnotus* ו-*Agnocyon pomeli*. מבנה הלסתות הזכיר את האמפיקיון, האיסכירוקיון והאמיטוקיון, מהמשפחה כלבי דוב.

משקל האגנותריום היה בטווח שבין 158 ק"ג עד 200 או 275 ק"ג, וזאת לפי כמה שיטות לקביעת משקל, מה שהופך אותו לבין הטורפים הגדולים בבית גידולו (אך קטן יותר מכלבי דוב אחרים). הוא היה טורף-על מותאם לתזונה היפרקרניבורית בהתבסס על מבנה שיניו החזקות והחדות. בנוסף ייתכן מאוד, שחי בדומה לחתול גדול ותקף טרף של פרסתנים שונים ממארב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אגנותריום** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Morlo M, Bastl K, Habersetzer J, Engel T, Lischewsky B, Lutz H, von Berg A, Rabenstein R, Nagel D. 2020. The apex of amphicyonid hypercarnivory: solving the riddle of Agnotherium antiquum Kaup, 1833 (Mammalia, Carnivora). Journal of Vertebrate Paleontology 39(5):e1705848 DOI 10.1080/02724634.2019.1705848
2. ↑  Gusti, J. & Antón, M. (2002): Mammoths, Sabertooths, and Hominids – 65 Million Years of Mammalian Evolution in Europe. – Columbia University Press. New York.
פירוש נוסף ערך זה עוסק בכביש מהיר בצפון יוון. אם התכוונתם לדרך הרומית ההיסטורית, ראו ויה אגנטיה.

**אגנטיה אודוס** (יוונית **Εγνατία Οδός**) או **כביש מהיר 2**, הוא כביש מהיר המחבר את צפון-מזרחה של יוון עם צפון-מערבה. הכביש קרוי על שם ויה אגנטיה הרומית והוא מקביל בחלקו לתואי ההיסטורי שלה. הוא מוביל מנמל איגומניצה (Ηγουμενίτσα) באפירוס, לרוחבה של צפון יוון ועד לגבול יוון-טורקיה על נהר מריצה (יוונית - אברוס, Εβρος).

קצהו המערבי של הכביש בהגיעו לאיגומניצה בעת השקיעה
בניית הכביש החלה בשנות ה-90 של המאה ה-20 ועד שנת 2010 הושלמו כל 670 הק"מ של הציר המרכזי. הכביש עובר דרך תוואי הקרקע ההררי של אפירוס ומקדוניה, דבר שהציב אתגרים הנדסיים בפני מתכנניו ובוניו. הכביש כולל 63 מחלפים, 73 מנהרות באורך כולל של 49.5 ק"מ (99 ק"מ אם מודדים כל מסלול בנפרד) ו-1,650 גשרים באורך כולל של 40 ק"מ. רובו של הכביש נסלל ברוחב כולל של 24.5 מטר ולאורכו 50 מחלפים. הכביש עתיד לקצר את זמן הנסיעה בין שני קצותיו מ-11 שעות וחצי ל-6 שעות וחצי בלבד.

חברת אגנטיה אודוס הסוללת את הכביש מקימה חמישה קטעי דרך נוספים באורך כולל של 384 ק"מ, הנמצאים בשלבים שונים של עבודה, אשר יזינו את הכביש ויקשרו אותו לערים ואתרים בסביבתו. אלה כוללים כביש לאורך גבול יוון-טורקיה (124 ק"מ), כביש מסלוניקי לסרס ואל הגבול הבולגרי (96 ק"מ), כביש מקוזני לקסטוריה ואל הגבול האלבני (72 ק"מ), כביש מקומוטיני אל הגבול הבולגרי (23 ק"מ) וכביש מקסנתי אל הגבול הבולגרי (60 ק"מ). כביש 2 הוא גם קטע מהכביש הטראנס-אירופי E90, המתחיל בליסבון ומגיע עד מזרח טורקיה. עלותו המוערכת של המיזם כולו עומדת על 5.9 מיליארד אירו, ו-30% מסכום זה הושקע בחפירת המנהרות.

למעלה ממחצית אורכו של הכביש, כ-360 ק"מ, מגבול יוון-טורקיה ועד סלוניקי מקביל לויה אגנטיה הרומית. מסלוניקי מערבה, עובר כביש 2 בנתיב דרומי מזה של הדרך הרומית העתיקה, ומסתיים באיגומניצה על חוף הים היוני, סמוך לאי קורפו. אורכו של הכביש המודרני קצר בהרבה מזה של ויה אגנטיה ההיסטורית - הן בשל כך שהוא אינו מגיע עד איסטנבול, ובעיקר בשל התקדמות היכולות ההנדסיות, חפירת המנהרות והקמת הגשרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אגנטיה אודוס** בוויקישיתוף
* ויה אגנטיה, כביש 2 ביוון (האתר הרשמי)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0004 0411 5542

 |
**שירות ללא תשלום** (בראשי תיבות: **של"ת**) הוא חלק ממסלול השירות בצה"ל מלכתחילה של גרעיני נח"ל ואחר כך גם של בני ישיבות הסדר. חיילי השל"ת מוגדרים ככוח עתודה צבאי שאינו בשירות פעיל אך מופעל ככוח ראשוני במקרי מלחמות או במבצעים גדולים (כדוגמת חומת מגן וענבי זעם) לפני גיוס מילואים.

לחיילי השל"ת תעודת חוגר של"ת בצבע חום, המקנה הנחות מסוימות. בתקופת השל"ת החיילים אינם רשאים לעבוד או לנסוע לחו"ל ללא אישור מיוחד, ובעת חירום יכול הצבא לגייסם לשירות פעיל.

של"ת בישיבות
------------

שלב השל"ת מהווה את החלק העיקרי של השירות של בני ישיבות ההסדר (בעגה הצבאית בני"שים - בני ישיבות). ברוב הישיבות התלמידים לומדים את השנה הראשונה במסגרת תורתו אומנותו, ואינם שייכים לצה"ל. רק בסוף השנה הראשונה או במהלך השנה השנייה הם עוברים תהליך חיול מקוצר ומצטרפים לצה"ל. לאחר שירותם הפעיל הם חוזרים לישיבה למעמד של"ת. 

סך משך השל"ת, לפני השירות בפועל ולאחריו, הוא כשנתיים וחצי. משך זמן השירות בפועל (שר"פ) הוא שנה וחמישה חודשים בין אם המשרת משמש ביחידות קרביות ובין אם לאו. במשך השירות בפועל, בניגוד לתקופת השל"ת שבה הדבר אסור עליהם, החיילים מחויבים, ככל חייל אחר, בלבוש צבאי ובנשיאת חוגר.

בישיבות שילוב מחויבים התלמידים בשלוש שנות שירות צבאי מלא, ובנוסף לכך בשנתיים נוספות (לפני הצבא ובמרכזו) שבהן הם מוגדרים כחיילים בשל"ת.

בשנים האחרונות הוחל בצה"ל מסלול הסדר מקוצר המכונה "שילובים" שנמשך ארבע שנים, כששנתיים מתוכם הם בשירות פעיל.

של"ת בנח"ל
----------

תקופות השל"ת בנח"ל הן שריד של מסלול הנח"ל שכלל הגשמה בקיבוצים, כיום השל"ת מהווה ארבעה חודשים נוספים לבנים וחודשיים נוספים לבנות לאחר תום השירות הצבאי המיועדים לאפשר לגרעין להתחיל את חייו המשותפים (לעיתים במסגרת של תנועת בוגרים) ביחד ולייצר נחיתה רכה למציאות (מעין חפש"ש ארוך).
גרעין יכול להחליט שהוא לוקח את השל"ת לפני השירות הצבאי ולא לאחריו.

במהלך השל"ת מקבלים בני הגרעינים תנאים זהים לתנאים אותם מקבלים הביינישים: חוגר של"ת עם הנחות בנסיעה ובאוטובוסים ונסיעות חינם ברכבת ישראל, איסור על יציאה מהארץ, וייתכן כי יגויסו לשירות פעיל במקרי חירום. על חיילי השל"ת חל איסור לעבוד בלא אישור עבודה למעט בתחומי החינוך והחקלאות. כמו כן ניתן לצאת לשל"ת בקיבוץ או במסגרת התנועות המשלחות לנח"ל.

הערות שוליים
------------

1. ↑   תעודות צבאיות 30.0106, באתר צה"ל, 24 באוקטובר 2013
2. ↑  אורנית עצר, גיוס ראשון למסלול "שילובים", באתר ערוץ 7, 18 באוקטובר 2010
**Seniran Auto** היא יצרנית רכב סנגלית אשר הוקמה בשנת 2006 בסנגל בשותפות עם יצרנית הרכב האירנית **Iran Khodro** (אנ') (שם רשמי: **Iran Khodro Corporation**, בפרסית: **ایران‌خودرو**).

שותפות עם "Iran Khodro"
-----------------------

**Iran Khodro** היא חברה ציבורית משותפת מניות המנהלת מפעלים לייצור סוגים שונים של כלי רכב וחלקים. **Iran Khodro** מייצרת כלי רכב תחת 13 שמות מותג. בסיס החברה בטהראן.

החברה הפכה ליצרנית הרכב הגדולה ביותר במזרח תיכון, מרכז אסיה וצפון אפריקה. בשנת 2006 יצרה 550,000 כלי רכב (השנה האיראנית מתחילה ב-21 במרץ). החברה הקימה מיזמים משותפים עם שותפים זרים על 4 יבשות. לחברה יש קשרים ארוכי טווח עם יצרנים אירופאים ואסיאתיים, כולל סיטרואן ופיג'ו, ומרכיבה ומייצרת מספר מודלים תחת רישיון של חברות אלו.

בשנת 2006 נכנסה לשותפות עם החברה הסנגלית "Seniran Auto" להרכבה וייצור מדגמיה בסנגל. בסיס החברה בדקאר.

הדגם הראשון שמיוצר משנת 2007 הוא איקו סמאנד.

דגמים בייצור
------------

* "IKCO Dena" - בתצורת 4 דלתות סדאן.
* "IKCO Runna" - בתצורת 4 דלתות סדאן.
* "IKCO Arisun" טנדר.
* "IKCO Samand Soren" - בתצורת 4 דלתות סדאן.
* "Saba" - דגם קומפקטי - בתצורת 5 דלתות הצ'בק.
* "פיג'ו פארס" - 4 דלתות סדאן (מבוססת על פיג'ו 405).

קישורים חיצוניים
----------------

* Seniran Auto, סרטון באתר יוטיוב
* Seniran Auto, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  היצרן "Seniran Auto" africaphonebooks.com/senegal/en-US/seniran-auto
2. ↑  דגמים איראנים בסנגל
3. ↑  היצרנית האיראנית "Khodro" מתחילה לייצר בסנגל את דגם "סמאנד" payvand.com/news/08/apr
4. ↑  איקו סמאנד dauto.nl/merk/10928/Samand2Dmandori
**אגנס מקפייל** (באנגלית: **Agnes Macphail**;‏ 24 במרץ 1890 - 13 בפברואר 1954) הייתה פוליטיקאית קנדית אשר הייתה האישה הראשונה שכיהנה בפרלמנט הקנדי, בשנים 1921–1940. לאחר מכן היא כיהנה כחברה בפרלמנט של פרובינציית אונטריו (1943-1945, 1948-1951). חוץ מחקיקיה, מקפייל עסקה גם באקטיביזם ובכתיבה. הייתה ידוע בשל עמדות הפרוגרסיביזם והסוציאליזם שלה.

ביוגרפיה
--------

מקפייל נולדה ב-24 במרץ 1890 בדרום אונטריו. היא התחנכה בכנסייה המתודיסטית וסיימה את לימודיה בשנת 1910. לאחר הלימודים, עבדה מקפייל בהוראה במספר כפרים שונים. בתקופתה כמורה, החלה מקפייל בפעילות פוליטית ולכתוב. בשנת 1921 נחברה לראשונה לפרלמנט ונבחרה שוב לתפקיד בשנים 1925, 1926, ו-1930. בשנת 1935 לא נבחרה לתפקיד ועזבה את הפרלמנט. בשנת 1940 היא ניסתה להיבחר שוב לפרלמנט הפדרלי, אך נכשלה ולא התמודדה שוב לתפקיד.

מקפייל שימשה כנציגתה הראשונה של קנדה בחבר הלאומים בז'נבה, ולמרות עמדותיה הפציפיסטיות, היא תמכה בכניסת קנדה למלחמת העולם השנייה. היא גינתה רבות את המכללה המלכותית הצבאית של קנדה, בטענות פציפיסטיות וכי מכללה זו מהווה "חינוך זול וסנובי לילדי העשירים".

בשנת 1943 נבחרה מקפייל לפרלמנט המקומי של אונטריו. היא האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד זה (בנוסף על ריי לאקוק שנבחרה באותה השנה). היא הפסידה בבחירות שהתקיימו בשנת 1945 אך חזרה לפרלמנט בשנת 1948 וכיהנה בו עד שנת 1951. באותה השנה לא הצליחה להיבחר שוב לתפקיד.

בשנותיה האחרונות, מקפייל הצליחה בקושי רב להתפרנס מעיתונאות. היא מעולם לא התחתנה. נפטרה ב-13 בפברואר 1954 בטורונטו ונקברה בעיר בחלקה עם בני משפחתה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אגנס מקפייל** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אגנס מקפייל
* אגנס מקפייל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* אגנס מקפייל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007387834205171
* GND: 118943073
* ISNI: 0000 0000 7373 6431
* LCCN: n90635482
* SNAC: w63f4n2h
* VIAF: 328149066348365600358
* WorldCat: lccn-n90635482

 |
**חזית המולדת האוסטרית** (בגרמנית: **Vaterländische Front**; בראשי תיבות: **VF**) הייתה מפלגה אוסטרית פשיסטית שהוקמה ב-1933 ושלטה באוסטריה הפדרלית עד שהוצאה אל מחוץ לחוק ב-1938 על ידי הנאצים.

היסטוריה
--------

המפלגה הוקמה ב-20 במאי 1933 על ידי השליט הדיקטטורי אנגלברט דולפוס כתנועה פוליטית על-מפלגתית של כל האוסטרים "הנאמנים לשלטון". זו הייתה המפלגה היחידה שקיומה הותר לאחר ביטול הדמוקרטיה, הפרלמנט והאופוזיציה.

דגל התנועה
דגל התנועה היה דגל אוסטריה מוטען במרכזו בצלב הקביים ועם שברון ירוק והיה שקול ערך לדגל הלאומי האוסטרי, והברכה המקובלת הייתה "תחי החזית!" (!Front Heil). מנגנוני המדינה היו כפופים לתנועה, וקבלת תפקידים בשרות הציבורי הותנו בחברות במפלגה.

נאום דולפוס בספטמבר 1933, וינה
בספטמבר 1933 נשא דולפוס נאום בווינה בו הצהיר על כוונתו להקים "מדינה גרמנית-אוסטרית, נוצרית וסוציאלית על בסיס מעמדי והנהגה אוטוריטרית". לאחר שכל שאר המפלגות נאסרו, במקומן היה צריך לחלק את העם למעמדות (כמורה, אצולה, פקידות וכן הלאה) וחזית המולדת התיימרה לייצג את כל המעמדות במפלגה אחת. חזית המולדת הורכבה משני גופים – אזרחי וצבאי.

נסיונותיו של דולפוס להפוך את המפלגה לתנועת המונים לא צלחו, וב-1934 נרצח בידי מתנקש נאצי אוסטרי. אף על פי שבסוף שנת 1937 מנתה התנועה כ-3 מיליון חברים (מתוך אוכלוסייה של כ-6.5 מיליונים) ביניהם גם יהודים רבים, רובם הגדול לא הזדהו עם התנועה ומטרותיה. הסוציאל-דמוקרטים והנאצים באוסטריה לא תמכו במשטר הפשיסטי והמשיכו בפעילות פוליטית מחתרתית. במרץ 1938, מיד לאחר סיפוח אוסטריה לרייך השלישי, האנשלוס, פורקה המפלגה ונאסרה פעילותה.

מנהיגי המפלגה
-------------

* אנגלברט דולפוס - מאי 1933 עד יולי 1934
* הרוזן ארנסט רודיגר שטארהמברג (Ernst Rüdiger Starhemberg) - אוגוסט 1934 עד מרץ 1936
* קורט שושניג - מרץ 1936 עד מרץ 1938

תת-ארגונים של המפלגה
--------------------

* תנועת הנוער האוסטרית
* המדור הפוליטי לפעילים לאומיים
* המדור הסוציאלי לסוציאל-דמוקרטים לשעבר
* המיליציה הצבאית (הוקמה באוקטובר 1936)

ראו גם
------

* אוסטרופשיזם

לקריאה נוספת
------------

* , L. Reichhold, *Kampf um Österreich. Die Vaterländische Front und ihr Widerstand gegen den Anschluß 1933-38,* 2. Auflage 1985 (בגרמנית)
* I. Bärnthaler, *Die Vaterländische Front, Geschichte und Organisation,* 1971 (בגרמנית)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מפלגת חזית המולדת האוסטרית** בוויקישיתוף
* אוסף עלונים של חזית המולדת

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007269314105171
* GND: 5272350-1
* LCCN: n84155625
* VIAF: 216145542745696642359
* WorldCat: lccn-n84155625

 |
**אוטיניה** (באוקראינית: **Отинія**; בפולנית: **Ottynia**; ביידיש: **אוטניא**, **אנטניא**) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, הסמוכה לערים קולומיאה וטלומאץ', בה שכנה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

היסטוריה
--------

העיירה נזכרת בתעודות משנת 1610 כעיר פרטית בבעלות האצולה. בתיאור משנת 1786 הודגש שאוטיניה נודעת בסביבתה במסחר במלח ובטבק. במאה ה-19 יצא לעיירה שם כמקום ייצור כלי חרס.

בשלהי המאה ה-19 הוקם בעיירה בית חרושת גדול ליציקת מתכת, והעיר חוברה לקו מסילת הברזל.

יהודי אוטיניה
-------------

יהודים בעיירה נזכרים לראשונה בתעודות משנת 1635. בשנת 1765 מנתה הקהילה בעיירה 345 איש, וכן 51 יהודים בכפרים שסביבה. בשנת 1765 רבה של העיירה, הרב אהרן בן אביגדור, פרש את חסותו על יהודי נדבורנה.

בשלהי המאה ה-19 גדלה הקהילה בעיירה, בין היתר, בשל קביעת חצרו של האדמו"ר חיים הגר משושלת ויז'ניץ במקום. בתחילת המאה ה-20 הוקם בעיירה בית ספר מקצועי מיסודו של הברון הירש, וכעבור זמן מה, נפתח בעיירה בית ספר עברי מיסודה של "שפה ברורה". בשנת 1877 נולד בעיירה המשורר היידי הרמן ווהל, שהיגר בהמשך לארצות הברית.

במהלך מלחמת העולם הראשונה והכיבוש הרוסי סבלה הקהילה היהודית בעיירה. בין היתר, נאסרו 405 יהודים, ובתוכם רב העיר, בתואנה שחיבלו בקו הטלפון של העיירה.

בשנת 1920 נזדקקו כ-1,500 נפשות מתוך 3,500 היהודים תושבי העיירה והכפרים שסביבה לסיוע מיידי במזון ובלבוש, ומשפחות רבות נתמכו על ידי הג'וינט. בשנת 1927 נבחר לרב העיר הרב לוי יצחק קלינגהויפט. בעיירה פעלו מספר ארגונים יהודיים וציוניים, לרבות תנועות נוער, ובהן בית"ר, הנוער הציוני, גורדוניה ובני עקיבא. בשנות השלושים הוקם בעיירה בית ספר עברי נוסף, של רשת תרבות.

בשנות השלושים רבו גילויי האנטישמיות בעיירה, שכללו מקרים של פיטורי יהודים ממשרותיהם, הפצת תעמולה, ניפוץ שמשות בבתים והכאת יהודים. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, בספטמבר 1939, נכנס לעיירה הצבא האדום.

### בשואה

לאחר נסיגת הצבא האדום מהעיירה ביוני 1941 נערך ביהודי המקום פוגרום על ידי האוקראינים המקומיים. פרעות אלו נמשכו מספר ימים, ומספר הנרצחים היה גדול. מספר חודשים לאחר כניסתם של הגרמנים לעיירה, בסוכות 1941, ערכו בה אקציה ראשונה, וגירשו מאות יהודים, בעיקר מבוגרים, ליעד לא ידוע, ממנו לא שבו.

ביום 25 בספטמבר 1942, ערב סוכות, חוסל היישוב היהודי בעיירה. אנשי הגסטאפו שהגיעו אליה, בסיוע שוטרים אוקראינים, הקיפו את העיירה והציבו מקלעים בקרנות הרחובות. תוך מעבר מבית לבית, רוכזו 1,800 יהודי העיירה במשאיות, ושולחו ממנה למחנה "טחנת רודולף" שבסטניסלבוב, שם רבים מהם נורו במקום, והנותרים הועברו למחנה ההשמדה בלז'ץ.

לקריאה נוספת
------------

* ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוטיניה** בוויקישיתוף
* אוטיניה במרכז מורשת יהדות פולין
* "אוטיניה", באתר השטעטל הווירטואלי
* "אוטיניה", באתר JewishGen (באנגלית)
* עדות מאוטיניה באתר הספרייה הווירטואלית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4772672-6
* VIAF: 145727647
* WorldCat (עם VIAF): 145727647

 |
**Schlörwagen** היא אב טיפוס של מכונית משפחתית אשר תוכננה בשנת 1939 על ידי המהנדס הגרמני **Karl Schlör** עבור חברת "Krauss-Maffei" (אנ')

היסטורית דגם ה-Schlörwagen
--------------------------

דגם המכונית נחשף לציבור בתערוכת המכוניות בברלין בשנת 1939 ("Berlin Motor Show" (אנ')), הפרויקט נדחה עד תום מלחמת העולם השנייה, אבל לא הגיע מעולם לייצור המוני

שלדת דגם ה-"Schlörwagen" נבנתה על פי דגם "Mercedes-Benz 170 H", אך משקלו של ה-"Schlörwagen" עמד על יותר מ-250 ק"ג ממשקל דגם ה- "Mercedes-Benz 170 H". 

מבנה המכונית הייעודית התבסס על צורת כנפי מטוס והוא תוכנן לצריכת דלק מינימלית, עם שבעה מושבים, והמכונית אמורה הייתה לשמש גם כרכב משפחתי מרווח

ניסוי מנהרת רוח לדגם ה-"Schlörwagen" בוצע בעיר גטינגן, בגרמניה.

מבנה האווירודינמי המיוחד של הדגם, אשר הביא לתוצאה של מקדם גרר 0.113, בדיקות עוקבות של המודל הממונע הראו מקדם גרר גבוה מעט יותר אך עדיין מרשים של 0.186, נתון נדיר בעולם הרכב, גם בתחילת המאה ה-21.

דגם ה"Schlörwagen" היה דומה (בחלקו) בצורתו החיצונית לדגם ה-Dymaxion Car שנבנה בארצות הברית בשנת 1933.

### "Krauss-Maffei" - יצרן הדגם

קראוס-מאפי הוקמה בשנת 1931 ממיזוג בין שתי חברות מהעיר מינכן: (Maffei (אנ')), שנוסדה בשנת 1838, לבין קראוס ושות' ("Georg Krauß" (אנ'))(נוסדה בשנת 1860). 

שני החברות השתייכו ליצרנים הגרמניים המובילים של קטרים מסוגים שונים. Maffei גם בנה רכב אחר מופעל קיטור, ולאחר מכן, יוצרו כלי רכב עם מנועי בעירה, כולל קטרים, טרוליבוס, ואוטובוסים עד שנת 1950.

Schlörwagen
-----------

* מנוע אחורי
* גוף מאלומיניום (נבנה על ידי "Ludewig Brothers" מהעיר אסן)
* 2 דלתות (במרכז הדגם בלבד)
* 3 חלונות צד
* מקדם גרר - 0.113 (בדיקות עוקבות של המודל הממונע הראו מקדם גרור גבוה מעט אך עדיין מרשים של 0.186)
* לוח מחוונים ומערכת ההיגוי - ממוקמים במרכז הדשבורד
* מושבים: 3 שורות בטור (7 נוסעים)

תמונות
------

* דגם "Schlörwagen" דגם "Schlörwagen"
* דגם "Schlörwagen" דגם "Schlörwagen"
* דגם "Schlörwagen" - מבט לתא הנהג דגם "Schlörwagen" - מבט לתא הנהג
* דגם "Schlörwagen" עם מדחף מטוס רוסי המפיק 130 כ"ס (שנת 1942) דגם "Schlörwagen" עם מדחף מטוס רוסי המפיק 130 כ"ס (שנת 1942)
* מפתח דגם ה"Schlörwagen" קרל שלר (Karl Schlör) מפתח דגם ה"Schlörwagen" קרל שלר (Karl Schlör)

* שרטוט דגם "Schlörwagen" שרטוט דגם "Schlörwagen"
* דגם "Schlörwagen" במנהרת רוח (ניסוי הבוחן את מקדם הגרר של הדגם) דגם "Schlörwagen" במנהרת רוח (ניסוי הבוחן את מקדם הגרר של הדגם)

ראו גם
------

* אב טיפוס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Schlörwagen** בוויקישיתוף
* Schlörwagen, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  דגם "Schlörwagen" dieselpunks.org/profiles/blogs/lord-k-s-garage-113-the-schl-rwagen
2. ↑  דגם "Schlörwagen" nast-sonderfahrzeuge.de/MB-Exotenforum/forum\_entry
3. ↑  דגם "Schlörwagen" fr.de/wissen/schloerwagen-windschnittigstes-auto-verschollen
4. ↑  דגם "Schlörwagen" ingenieur.de/technik/fachbereiche/fahrzeugbau/der-legendaere-schloerwagen-75-jahre
דוגמה לשימוש ב-**SLI** עם שלושה כרטיסי מסך. ניתן להבחין כי רק כרטיס אחד מחובר לפלט למסך. הכרטיסים מחוברים באמצעות גשר SLI מסוג 3‎-Way
**Scalable Link Interface** (בראשי תיבות: **SLI**; בתרגום חופשי לעברית: ממשק קישור הרחבה) הוא שם המותג עבור טכנולוגיה של חברת NVIDIA המאפשרת לקשר בין שני כרטיסים גרפים או יותר ביחד על מנת ליצור פלט יחיד. SLI הוא יישום של עיבוד מקביל לגרפיקה ממוחשבת שנועד להגדיל את כוח העיבוד הזמין לגרפיקה, וזאת על מנת להגיע לרמת ביצועים גרפים טובה יותר. SLI ניתן לשימוש בלוחות עם לפחות שני (Quad-Core או 2‎-Way SLI) חיבורי PCIE בגודל X16 במהירות של X8 לפחות (להבדיל מ-AMD CrossFireX אשר מסוגל לפעול גם עם חיבור במהירות של X4).

כדי שהכרטיסים יתקשרו אחד עם השני ולא ישתמשו באפיק ה-PCIE כדי להעביר ביניהם נתונים (ובכך לבזבז תעבורה וליצור צוואר בקבוק), ‏NVIDIA יצרו חיבור מיוחד בשם "גשר SLI" (אנגלית: SLI Bridge) שמאפשר תקשורת בין הכרטיסים תחת אפיק מיוחד שמוטבע ישירות על המעגל המודפס של הכרטיס הגרפי ורוחב הפס שלו הוא 1GB/s. גשר SLI בא בתצורות של 2 כרטיסים, 2 כרטיסים עם רווח ביניהם, 3 כרטיסים ו-4 כרטיסים.

ראו גם
------

* כרטיס גרפי
* AMD CrossFireX

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של Scalable Link Interface (באנגלית)

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Scalable Link Interface** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  GeForce GTX SLI Bridges באתר של NVIDIA (באנגלית)
2. ↑  What is the function of the SLI connector?, באתר של NVIDIA (באנגלית)
3. ↑  תצורת גשר SLI של 4 כרטיסים אינה נמכרת רשמית אצל NVIDIA
ילד אוחז Schultüte
**Schultüte** (בתרגום חופשי, "שקית בית ספר") הוא שק גדול בצורת חרוט עשוי נייר או קרטון או פלסטיק. בגרמניה ואוסטריה, ובחלקים של פולין וצ'כיה, נהוג לתת את השקית לילדים ביום הראשון ללימודים של כיתה א'. השקית ממולאת בממתקים, צעצועים וציוד לבית הספר.

היסטוריה
--------

מסורת הענקת ה-Schultüte החלה בסביבות 1810 באזור סקסוניה, סקסוניה-אנהלט ותורינגיה שבגרמניה התיעוד הראשון של "Schultüte" בצורת חרוט הוא מהעיר ינה בשנת 1817, וישנם תיעודים מדרזדן (1820) ולייפציג (1836). המנהג התחיל בערים הגדולות והתפשט במהירות לעיירות וכפרים קטנים, והפך למוסד בכל רחבי גרמניה.

ילדה עם Schultüte ב-1953
בהתחלה, לפני שהמנהג התפשט לחלקים אחרים של גרמניה, הנוהג היה לא לתת את החרוט לילדים באופן אישי. הקונוסים עם שמות התלמידים נתלו על "עץ" מתכת ("Schultütenbaum") על ידי הסבים. כל ילד היה צריך לאסוף את החרוט שלו בלי לקרוע אותו. סיפרו לילדים שיש "עץ שקיות בית ספר" אשר גדל בבית הספר, וכאשר פירות העץ (כלומר ה-"Schultüten") בשלים וגדולים מספיק בשביל לקטוף אותם אז זה הזמן ללכת לבית הספר בפעם הראשונה.

המנהג היחיד שהשתנה במחצית השנייה של המאה ה-20 הוא ששמו פחות ממתקים בשקית ויותר מתנות שימושיות כמו עפרונות, צעצועים קטנים, תקליטורים, ספרים ואפילו פריטי לבוש. אלה ניתנים באופן מסורתי על ידי הסבים שגם לוקחים את הילד לארוחת ערב בערב שלפני תחילת הלימודים.

כריסטיאן קנטאוו, מומחית לפולקלור גרמני, חקרה את המסורת של ה-Schultüte. בראיון ב-2016 לדויטשה ולה היא מסבירה עד כמה חשובה הסימבוליות של המסורת לתלמידי כיתה א' ולמשפחותיהם, ללא קשר לאמצעים הכלכליים שלהם: השקית היא אטומה ופותחים אותה בבית אחרי הלימודים ולא בזמן הלימודים. זה מאפשר למשפחות עם אמצעים כלכליים נמוכים למלא את השקית לא רק במתנות אלה בסתם דברים שיתנו לה נפח כמו תפוחי אדמה ונייר. זה מראה שהנוהג היה כה חשוב שאף אחד לא רצה לוותר עליו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Schultüte** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  למה הגרמנים נותנים לילדיהם חרוטים מנייר ביום הראשון ללימודים
2. ↑  יום ראשון ללימודים - מוזיאון העיר ינה
"**דרך גולים**" (באנגלית: The Road of Suffering, a History of the Jews in 13 woodcuts) היא סדרת הדפסים מאת האמן הישראלי פאול קונראד הניך.

תיאור
-----

בשנת 1943 פרסם פאול הניך חוברת של 13 חיתוכי-עץ המציגים דימויים מן ההיסטוריה היהודית, החל מהתקופה ההלניסטית וההתקופה הרומית בארץ ישראל ועד לשנות ה-40 של המאה ה-20. ההדפסים נדפסו בדפוס נ' ורהפטיג בחיפה. בחירת הנושאים של הניך מדגישה את גורלו הטראגי של העם היהודי, ששיאו בתקופת מלחמת העולם השנייה. עם זאת הניך בחר לסיים את הסדרה בתיאור אוניית מעפילים, בחירה המעניקה פרשנות ציונית לסדרה. הניך, יליד צ'רנוביץ, היה מחובר אל התרבות האוסטרית והגרמנית, ואירועי השואה, שהגיעו בתקופה זו לארץ ישראל, השפיעו עליו. סגנון ההדפסים הוא אקספרסיוניסטי ומושפע רבות מן האקספרסיוניזם הגרמני ומיצירתו של פרנץ מזרל (Masereel).

חלקים מן הסדרה הוצגו בתערוכה "שם מלחמה משתוללת, כאן שותלים ורוקדים" (2012) שהתקיימה בגלריה של האוניברסיטה הפתוחה ברעננה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: עפרת, גדעון, **100 שנות אמנות הדפס בישראל**, סדנת ההדפס ירושלים, 2015, עמ' 73-72
2. ↑  ראו: מישורי, אליק, **שם מלחמה משתוללת, כאן שותלים ורוקדים: אריה אלואיל, פאול הניך, אורי כוכבא - הדפסים**, האוניברסיטה הפתוחה, רעננה, 2012
**פתרון באמצעות רדיקלים** הוא פתרון כללי של משוואה פולינומית, שניתן להבעה כביצוע של מספר סופי של הפעולות: חיבור, חיסור, כפל, חילוק והוצאת שורש ממעלה טבעית על מקדמי המשוואה (וקבועים מן השדה).

למשל, פתרון המשוואה הריבועית {\displaystyle \ ax^{2}+bx+c=0} שהוא {\displaystyle {\frac {-b\pm {\sqrt {b^{2}-4ac}}}{2a}}} הוא פתרון באמצעות רדיקלים.

פתרונות כלליים באמצעות רדיקלים למשוואה ממעלה ראשונה, משוואה ממעלה שלישית ומשוואה ממעלה רביעית ידועים גם הם. בשנת 1824 הוכיח נילס הנריק אבל כי אין פתרון כללי באמצעות רדיקלים למשוואה ממעלה חמישית ומעלה. שנים ספורות לאחר מכן מצא אווריסט גלואה אפיון מלא של כל המשוואות הפולינומיות שניתנות לפתרון באמצעות רדיקלים: אלו המשוואות שחבורת גלואה המתאימה להן היא חבורה פתירה. מחקרים אלו הולידו את תורת גלואה ואת תורת החבורות.

מקור השם פתרון באמצעות רדיקלים הוא מהמילה הלטינית Radix שפירושה שורש, המושג אומץ באנגלית (שורש באנגלית הוא root, אבל לפעמים לפעולת השורש ניתן לקרוא radical).

פתרון באמצעות רדיקלים ותורת גלואה
---------------------------------

לפתרון משוואות פולינומיות באמצעות רדיקלים יש מינוח מקביל בתורת גלואה.

תהי {\displaystyle E/F} הרחבת שדות. נאמר שהיא **שורשית** אם קיים {\displaystyle a\in E} כך ש-{\displaystyle E=F[a]} וכן {\displaystyle a^{n}\in F}. נאמר שההרחבה בעלת **מגדל שורשים** אם קיים מגדל שדות {\displaystyle F=F\_{0}\subset F\_{1}\subset ...\subset F\_{n}=E} כך שכל הרחבה {\displaystyle F\_{i+1}/F\_{i}} היא שורשית.

נאמר שפולינום {\displaystyle f\in F[x]} הוא **פתיר באמצעות רדיקלים** אם קיים לו שורש כך ש-{\displaystyle E=F[a]} בעל מגדל שורשים.

המשפט המרכזי בנושא הוא:

**משפט**: פולינום f הוא פתיר לפי רדיקלים אם ורק אם חבורת גלואה של שדה הפיצול שלו פתירה.

בפרט, עבור מספר בר בנייה, נקבל:

**משפט**: איבר a הוא בר בנייה אם ורק אם שדה הפיצול של הפולינום המינימלי שלו בעל מגדל ריבועים (כלומר, מגדל שורשים עם הרחבות מסדר 2 כל פעם), אם ורק אם חבורת גלואה שלו היא חבורת-2 (חבורה מסדר חזקת 2).

בפרט, נקבל כי ניתן לבנות מצולע משוכלל עם n צלעות אם ורק אם ניתן לבנות את שורש היחידה ה-n, אם ורק אם (לפי המשפט) {\displaystyle \phi (n)} חזקת 2, כאשר \phi  פונקציית אוילר.

כעת, ניתן להציג את **הפתרון לבעיית פתרון באמצעות רדיקלים לפולינום ממעלה כללית** - עבור {\displaystyle n\leq 4} חבורת גלואה היא תת-חבורה של החבורה הסימטרית מסדר {\displaystyle 4}, שהיא (וכל תת-חבורותיה) פתירות. לכן כל פולינום ממעלה 4 ומטה פתיר על ידי רדיקלים.

מאידך, לכל מעלה לפחות 5, ניתן תמיד למצוא פולינום עם חבורת גלואה S\_n, ולכן היא לא תהיה פתירה על ידי רדיקלים. בפועל, אפשר למשל לקחת את הפולינום -{\displaystyle x^{n}-pqx+p}, עבור {\displaystyle n,p,q} ראשוניים. זהו פולינום אי פריק לפי קריטריון אייזנשטיין. יש לו שתי נקודות קיצון, ולכן אם בוחרים נכון את {\displaystyle p,q} נקבל כי יהיו לו בדיוק 3 שורשים ממשיים, ולכן 2 מרוכבים, ולכן יהיו בחבורת גלואה חילוף; היות שיש בה גם מחזור מסדר n (שכן הפולינום אי פריק, ולכן המעלה מחלקת את סדר החבורה), נקבל סה"כ כי בחבורה יש מחזור וחילוף - ולכן היא כל S\_n.

לקריאה נוספת
------------

* Algebra: Groups, Rings, and Fields, Louis Rowen, 207-217
מרכזי הסחר בענבר ונתיבי הדרך העיקריים באירופה
**דרך הענבר** (בגרמנית: **Bernsteinstraße**; באיטלקית: **Via dell'Ambra**; בפולנית: **Szlak Bursztynowy** או **Jantarowy Szlak**) הוא הכינוי לדרך סחר עתיקה בתקופה הפרהיסטורית ובעת העתיקה, אשר שימשה את הסחר בענבר, שהיה מרכיב חשוב בחפצי נוי ובתכשיטים מאז תקופת הברונזה, ונעשה בו שימוש במצרים העתיקה, ביוון העתיקה וברומא העתיקה. עוד נחשב הענבר כמקור לאנרגיה ולחימום.

הענבר הובל מחופי הים הבלטי והים הצפוני בדרכי יבשה ולאורך נהרות הוויסלה והדנייפר לאיטליה, יוון, מצרים ולחופי הים השחור, מקום בו נפגש הנתיב עם דרך המשי שהובילה מזרחה לאסיה. כך לדוגמה, נמצא ענבר מצפון אירופה בקברו של תות ענח' אמון וידוע כי נעשה בו שימוש גם במקדשי דלפי. בימינו עושים אזורים שונים באירופה שימוש במושג "דרך הענבר" כמותג תיירותי.

נתיבי הדרך
----------

ככל הנראה, כבר בתקופת אוגוסטוס או טיבריוס במאה ה-1, הוביל הנתיב העיקרי, או המזרחי, של דרך הענבר מצפון אירופה דרך הוויסלה בפולין ודרך סלובקיה של ימינו; וחצה את הדנובה סמוך לווינה, מקום בו נכנס לתחומי האימפריה הרומית. משם הובילה הדרך שהופיעה במפת פויטינגר עד לאקוויליה שלחופו הצפוני של הים האדריאטי. את שמה של הדרך טבע, ככל הנראה, פליניוס הזקן.

נתיבים נוספים להובלת ענבר היו הנתיב המערבי, או הימי, שהוביל דרך הים הצפוני מאנגליה ודרכה; הנתיב שעבר במרכז גרמניה ואשר נסמך על עורקי הספנות בנהרות האלבה והאודר; ונתיב דרך מערב גרמניה לאורכם של הנהרות המז והריין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דרך הענבר** בוויקישיתוף
* דרך הענבר האוסטרית
* אודות דרך הענבר בפולין, הונגריה וסלובקיה
* דרך הענבר הבלטית
* דרך הענבר בסלובניה
* דרך הענבר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| דרכי מסחר עתיקות |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| דרך הים • דרך המלך • דרך ארץ פלשתים • דרך ההר • סחר אשורי קדום עם אנטוליה • המסחר הפיניקי בים • דרך המלך הפרסית • דרך הבשמים • דרך עזה • דרך המשי • הדרכים ברומא העתיקה • סחר חוצה סהרה • נתיב התבלינים • דרך הדואר • דרך הענבר • דרב אל־ארבעין • מערכת הדרכים של האינקה |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4222560-7
* NKC: xx0133999
* VIAF: 240881141
* WorldCat (עם VIAF): 240881141

 |
**רבי אברהם במערב הפרוע** (באנגלית: **The Frisco Kid**) הוא סרט קולנוע משנת 1979 בבימויו של רוברט אולדריץ' (Aldrich). הסרט הוא מערבון קומי בכיכובם של ג'ין ויילדר והאריסון פורד. ויילדר מגלם את אברהם בלינסקי, רב פולני טוב לב, אך שלומיאלי, החוצה את ארצות הברית בדרכו מערבה לסן פרנסיסקו. האריסון פורד הוא טומי לילארד, שודד הבנק שמצפונו גובר על שאיפותיו והוא מסייע לבלינסקי בדרכו (לתפקיד השודד לוהק במקור ג'ון ויין).

תקציר העלילה
------------

רבי אברהם בלינסקי מגיע לפילדלפיה מפולין בדרכו להיות רב הקהילה היהודית החדשה בסן פרנסיסקו. אברהם נושא עמו ספר תורה לבית הכנסת של הקהילה. אברהם, תמים, נותן אמון ונוסע בלתי מנוסה, נופל קורבן לתרמית ונזנח באמצע הדרך מערבה חסר כל.

נחוש למלא את משימתו מתחיל אברהם במסע מערבה בעודו צועד ברגל ופוגש בדרכו טיפוסים שונים אופייניים לארצות הברית במאה ה-19 ולמערב הפרוע כגון אינדיאנים, פורעי חוק, פועלי מסילת רכבת ונוצרים אדוקים. להרפתקאותיו אלו מצטרף טומי לילארד, שודד מתחיל וטוב לב הנשבה בקסם תמימותו ונחישותו של הרב הצעיר. 

מסעם המשותף מערבה מהווה את חוט השדרה של העלילה, במהלכה נחשף הצופה לתמונה פרודית ומוקצנת של המערב הפרוע.

"רבי אברהם במערב הפרוע" הוא "מערבון" מסוג אחר המתרחק מן המערבון הקלאסי האמריקאי, בדומה ל"קוראים לי אף אחד" ו"בלתי נסלח".

קישורים חיצוניים
----------------

* "רבי אברהם במערב הפרוע", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "רבי אברהם במערב הפרוע", באתר AllMovie (באנגלית)
* "רבי אברהם במערב הפרוע", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "רבי אברהם במערב הפרוע", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "רבי אברהם במערב הפרוע", באתר Metacritic (באנגלית)
* "רבי אברהם במערב הפרוע", באתר אידיבי
* "רבי אברהם במערב הפרוע", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n90699259
* WorldCat (עם LCCN): n90-699259

 |
**טדי פרויס** (6 באוקטובר 1931 – 26 בנובמבר 2001) היה סופר, מתרגם ועיתונאי ישראלי. חבר מערכת העיתון "דבר".

ביוגרפיה
--------

פרויס עלה לישראל עם הוריו מברסלאו, גרמניה (כיום חלק מפולין), והיה מבוגרי המחזור הראשון של תיכון עירוני א' לאמנויות בתל אביב. לא גויס לשירות בצה"ל בשל בעיות גב, דבר שהטריד את מנוחתו. במקום זאת השתתף בחקר מלחמת הקוממיות בענף היסטוריה בצה"ל. למד באוניברסיטה העברית ונמנה עם קבוצת אינטלקטואלים וסופרים, "החבורה הירושלמית", שנהגה לנהל דיונים מלאי להט ב"קפה ניצן", וכללה בין היתר את דן הורוביץ (דינדוש), חיים גורי, חגי אשד, יצחק טאוב ומרדכי נסיהו.

שימש ככתב ספורט של העיתון "על המשמר". בהמשך עבד תקופת קצרה במשרד האוצר אך לא מצא את מקומו, וב-1962 הצטרף לעיתון ההסתדרות "דבר" ככתב כלכלי. כניו ג'ורנליסט כתיבתו הייתה חופשית, וסגנונו היה רבגוני, אנציקלופדי ולעיתים בוטה. ותיקי העיתון דבר סיפרו כי היה מתגנב לדפוס כדי לתקן את כתבותיו כאשר העורך יהודה גוטהלף שינה אותן.

כתב במיוחד על המדינות יוגוסלביה ושוודיה, בהן גם ביקר פעמים רבות. התריע מפני האופטימיות שאחזה בישראל לאחר מלחמת ששת הימים. את בניין האוניברסיטה בהר הצופים, שנבנה בתקופה זו, הגדיר: "בנייה מונומנטלית הדומה לזו של משטרים טוטליטריים, כמו אלה שרואים בבואנוס איירס של פרון ובערי איטליה של מוסוליני". בנוסף, במאמר ב"דבר" ב-1970, קרא למשא ומתן ישיר עם הפלסטינים בניגוד לעמדת ראש הממשלה גולדה מאיר שהכריזה במפורש ש"אין דבר כזה, עם פלסטיני".

דעיכת "דבר", שכאבה לו מאוד, הביאה אותו לכתוב בירחון "מוניטין". בשנת 1984 פרסם את ספרו "בגין בשלטון" המסכם את שנות שלטונו של מנחם בגין, ולא חסך בו את שבט לשונו מבגין. במחצית השנייה של שנות ה-80 כתב גם בשבועון "כותרת ראשית" ואחר כך היה בעל טור בעיתון "חדשות".

בסוף חייו תרגם מגרמנית את "המיניאטורה שנעלמה".

לקריאה נוספת
------------

* טדי פרויס, (1996): "ריאיון לעצלנים", ספר השנה החמישים של העיתונאים, עמ' 175 - 179

קישורים חיצוניים
----------------

* אורי דרומי, חבר נאמן, בר פלוגתא חריף, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2001
* מאמריו בעין השביעית

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר "Billiongraves"
2. ↑  מכתב של שלמה הלל, שר המשטרה אל חנה זמר, עורכת העיתון 'דבר'; ירושלים, 17 ביוני 1971
3. ↑  אורי אבנרי, הנדון - מתוך הקופסה, "העולם הזה", גיליון 1690 מ-21 בינואר 1970, עמוד 9
4. ↑  אהרון בכר, 'בגין בשלטון' - מאת טדי פרויס, כתר, כותרת ראשית, 18 ביולי 1984  
מ. משב, ספרים חדשים - הימים הגדולים, הימים האחרים, מעריב, 20 ביולי 1984
5. ↑  ממאמרי פרויס ב"חדשות":  
טדי פרויס, סכנת המשפטיזציה, חדשות, 1 בינואר 1988  
טדי פרויס, מסתדרים, חדשות, 16 באוקטובר 1987  
טדי פרויס, מסומם במידה מספקת, חדשות, 30 בינואר 1987

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007458468405171
* ISNI: 0000 0000 2502 2987
* LCCN: n84182019
* VIAF: 47173143
* WorldCat: lccn-n84182019

 |
פתרון עבור משחק בצורה קואליציונית הוא וקטור המחלק את הרווח בין השחקנים כאשר לכל שחקן מיוחסת קואורדינטה בווקטור. 

הגדרה פורמלית:
תהי U משפחת משחקים בצורה קואליציונית (על קבוצה כלשהי של שחקנים).
מושג פתרון (עבור המשפחה U) הוא פונקציה \varphi  המתאימה לכל משחק {\displaystyle (N;v)\in U} תת-קבוצה {\displaystyle \varphi (N;v)} של RN.

ייתכן כי עבור משחק מסוים {\displaystyle (N;v)\in U} יתקיים {\displaystyle \varphi (N;v)=\emptyset }.

מושג הפתרון נקרא נקודתי אם לכל משחק {\displaystyle (N;v)\in U} הקבוצה {\displaystyle \varphi (N;v)} בת איבר אחד.

פתרון נקודתי מציע לכל משחק נתון ולכל מבנה קואליציוני פתרון אחד ויחיד שהוא למעשה הדרך לחלוקת הרווח בין חברי הקואליציה.
דוגמאות לפתרון נקודתי הם ערך שפלי והגרעינון.

פתרון קבוצתי מציע לכל משחק נתון ולכל מבנה קואליציוני קבוצה של וקטורי תשלומים.
דוגמה לפתרון קבוצתי היא הליבה.

פתרון \varphi  נקודתי נקרא יעיל אם {\displaystyle \sum \_{i=1}^{N}\varphi \_{i}(N;v)=v(N)} לכל משחק {\displaystyle (N;v)\in U}.

פתרון \varphi  קבוצתי נקרא יעיל אם לכל {\displaystyle x\in \varphi (N;v)} ולכל משחק {\displaystyle (N;v)\in U} מתקיים {\displaystyle \sum \_{i\in N}x\_{i}=v(N)}.

ראו גם
------

* פתרון סביר

לקריאה נוספת
------------

* שמואל זמיר, מיכאל משלר, אילון סולן, **תורת המשחקים**, ירושלים: מאגנס, 2008, מסת"ב 9654932946
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 

וולגה גא"ז 21
**וולגה שחורה** (בפולנית: **czarna wołga**) הוא ביטוי המתייחס לאגדה אורבנית שנפוצה בפולין, הונגריה, רוסיה, בלארוס, אוקראינה, יוון ומונגוליה, במיוחד בשנות ה-60 ושנות ה-70 של המאה ה-20. מדובר על מכונית מדגם וולגה 21 או וולגה 24 בצבע שחור (לפי גרסאות אחרות צבע אדום) שנועדה לחטיפת אזרחים ובפרט ילדים. לפי גרסאות שונות, במכונית נהגו כמרים, נזירות, יהודים, המשטרה החשאית הפולנית, המאפיה הרוסית, ערפדים, סוגדים לשטן או השטן בעצמו. לגלגלי המכונית היו חישוקים לבנים, תא הנוסעים היה מוגף בווילונות לבנים או שהיה אלמנט לבן כלשהו לרכב.

מרבית המכונית מן הסדרה נצבעו בצבע שחור כדי לחסוך בעלויות ייצור. הדבר הקנה לרכב תדמית שלילית מבשרת רעות שגרמה לפאניקה בקרב ההמונים.

הילדים שנחטפו במכוניות מן הדגם נרצחו ודמם שימש לרפואת העשירים במערב או ערבים שסבלו מלוקמיה. לפי גרסאות אחרות איברי הילדים נקצרו ושמועה זו צורפה לשמועה כי הק.ג.ב סוחר בכבד אדם. לקראת סוף המאה ה-20, האגדה שונתה ורכבי החטיפה נהפכו למכוניות ב.מ.וו או מרצדס, כאשר מראות הצד הוחלפו בקרניים. לפי אחת מן הגרסאות מספר השטן, 666, הופיע בשלמותו או בחלקו על לוחית הרישוי. לגרסה נוספה שמועה כי הנהג היה נוהג לשאול את העוברים ושבים מה השעה וברגע שהאדם היה עונה היה רוצח אותם. לפי גרסה אחרת, בתוך 24 שעות בדיוק הנשאל האקראי היה מוצא את מותו. אך, אם הנשאל היה משיב "זה זמן האלוהים" הוא היה מוגן מרצח ונהג הרכב המסתורי היה נוסע ונעלם.
**צ'אד אלן** (באנגלית: **Chad Allen**; נולד ב-5 ביוני 1974) הוא שחקן אמריקאי. מוכר בעיקר בשל תפקידו בסדרת הטלוויזיה "ד"ר קווין, רופאה במערב", את מתיו קופר.

ביוגרפיה
--------

צ'אד אלן לזארי (Chad Allen Lazzari) נולד וגדל בלונג ביץ' שבקליפורניה. בהיותו בגיל צעיר שלחה אמו אותו ואת אחותו התאומה צ'אריטי לתחרויות יופי לתאומים, ולאחר מספר זכיות, הדרך לעולם השעשועים הייתה קצרה. בגיל 4 השתתף בפרסומת ל"מקדונלד'ס", ובשלב מוקדם זה כבר הוחלט ששם המשפחה האיטלקי אינו מתאים לילד בלונדיני ותכול עיניים, ולכן החלו בשימוש בשמו השני, אלן.

הפריצה הגדולה שלו הייתה בשנת 1983, בגיל 8, כשגילם ילד אוטיסט בסדרת הטלוויזיה "מקום אחר". אלן גילם את התפקיד במשך חמש שנים, עד לירידתה של הסדרה מהמסכים. במקביל להשתתפותו בסדרה זו, השתתף גם בסדרות נוספות, והפך לכוכב נוער. בגיל 16, אחרי ארבע שנים שבהן למד בעזרת מורים פרטיים באולפני הטלוויזיה, החליט לחזור לבית הספר, על מנת לנסות ולחיות כנער רגיל. מאוחר יותר העיד על כך אלן כי הייתה זו החלטה נכונה, אם כי התלמידים האחרים לא התייחסו אליו כנער רגיל.

עם סיום לימודיו, התקבל אלן לאוניברסיטת ניו יורק, אך החליט להמשיך בקריירת המשחק. הוא הצטרף לסדרה "ד"ר קווין, רופאה במערב", לצידה של ג'יין סימור, בה גילם, במשך שש שנים, את דמותו של מתיו קופר, בנה של ד"ר קווין. במקביל להשתתפותו בסדרה, החל אלן להופיע גם בתיאטרון.

ב-1996 פרסם ה-Globe תמונות של אלן משתכשך בג'קוזי עם גבר אחר. ב-9 באוקטובר 2001, בריאיון לעיתון אדבוקט, סיפר אלן כי הוא הומוסקסואל. במקביל, החל בפעילות למען זכויות הומוסקסואלים, וכן למען ארגונים ועמותות. בניגוד לתחזיות של כמה ממבקרי הקולנוע, הקריירה של אלן לא נעצרה לאחר שיצא מהארון, והוא המשיך לגלם תפקידים בקולנוע, בתיאטרון ובטלוויזיה, ואפילו גילם את דמותו של מיסיונר נוצרי באחד מהסרטים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'אד אלן** בוויקישיתוף

* צ'אד אלן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* צ'אד אלן, באתר AllMovie (באנגלית)
* צ'אד אלן, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* צ'אד אלן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14149174q (data)
* GND: 141254769
* ISNI: 0000 0001 1458 835X
* LCCN: no2006057332
* SUDOC: 172490367
* VIAF: 165508989
* WorldCat: lccn-no2006057332

 |