recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**סטפן ארנולד** (בפולנית: **Stefan Arnold**‏; 1898 - 27 בפברואר 1948) היה עיתונאי פולני שהלח"י התנקש בחייו בראשית מלחמת העצמאות בתואנה כי ריגל לטובת הבריטים.

סטפן ארנולד הגיע לארץ ישראל בימי מלחמת העולם השנייה עם צבא אנדרס. הוא נתמנה לעמוד בראש הסוכנות הטלגרפית הפולנית (אנ') בירושלים, שהייתה אז סוכנות הידיעות של הממשלה הפולנית הגולה. כן שימש כיושב ראש אגודת העיתונאים הפולנים בארץ ישראל.

ארנולד עמד לעזוב את הארץ בסוף חודש פברואר. זמן קצר לפני מועד העזיבה הוא נחטף על ידי אנשי הלח"י. ב-27 בפברואר 1948, בשעה 8 בערב, נשמעו יריות מכיוון הכפר הערבי שייח' באדר (כיום גבעת רם). למחרת נמצאו במקום שתי גוויות של פולנים, של סטפן ארנולד ושל ויטולד הולאניצקי, שהיה קונסול פולין בירושלים ולאחר מכן מילא תפקידים מטעם ממשלת המנדט הבריטי, כצנזור ובהמשך במחלקת התעשיות הכבדות ובמחלקת הפיקוח על נכסי האויב. השניים נמצאו ירויים כשידיהם כפותות. בשיחות טלפון למשרדי העיתונים הודיעו אנשי הלח"י כי הם הרגו את שני הפולנים בגלל קשריהם עם הכנופיות הערביות.

לימים, בניסיון לתרץ את הריגתם של שני הפולנים, נימק נתן ילין-מור, מראשי לח"י לשעבר, את ההריגה בכך שבאותה עת הייתה ירושלים במצור והתרוצצו בה שמועות רבות, ובין השאר כי בעיר נמצאים מרגלים יהודים ואחרים המוסרים ידיעות לערבים.

לקריאה נוספת
------------

* Nachman Ben-Yehuda, **Political Assassinations by Jews: A Rhetorical Device for Justice**, State University of New York Press, 1992

* זאב שיף ואיתן הבר **לקסיקון לביטחון ישראל**. הוצאת זמורה, ביתן, מודן, 1976 בעמ' 378.
* נתן ילין-מור **לוחמי חרות ישראל : אנשים, רעיונות, עלילות**. הוצאת שקמונה, 1974 בעמ' 473.

קישורים חיצוניים
----------------

* אנשי לח"י רצחו שני פולנים שעמדו לעזוב את הארץ, דבר, 29 בפברואר 1948
* Polish officials found killed, פלסטיין פוסט, 29 בפברואר 1948
**אמנות ספריי** היא אמנות רחוב הנעשית בעזרת פחיות ספריי צבע.

ציור בספריי צבע
פרט לגרפיטי, הנעשה על קירות ברחבי העולם, נוצרה אומנות חדשה ומודרנית המשתמשת באותו המדיום, בספריי צבע.  

אמנות זו החלה בדרום אמריקה לפני כשלושים שנה. כיום ניתן למצוא אמני ספריי בכל העולם. ניתן לראות אותם כורעים על ברכיהם, במרכזים תיירותיים ומציירים בנוכחות קהל, ציורי אינסטנט.

הנושאים המצוירים בדרך כלל על ידי ציירי הספריי הם ציורי חלל, מדע בדיוני, פנטזיה וציורי נוף.  

היצירה נעשית באמצעות התזה של שכבות צבע ויצירת מרקמים על ידי גילוי השכבות בטכניקות שונות, הנעזרות בעיקר בידיים, ובעזרת סוגים שונים של ניירות, וכן בעזרת חפצים שונים ואקראיים.

הציור נעשה בעיקר על מצע של נייר או פלטות עץ, אך ניתן לצייר על כל משטח חלק ואטום (שאינו סופג את הצבע), כמו מתכת, פלסטיק, גבס וכדומה.

אמנות ספריי בישראל
------------------

ציור בסוכנות הנסיעות "מצדה"
בישראל התפתחה אומנות הספריי כאמנות רחוב המשתמשת בגרפיטי. אמנים רבים - לדוגמה דורון וינר, רמי מאירי ועדי סנד - ציירו בתוך ועל בניינים רבים, בעיקר בתל אביב. ציורים אלו הפכו לחלק מדמותה של העיר כעיר מודרנית הפתוחה לסוגים שונים של אמנות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמנות ספריי** בוויקישיתוף
* אתר של אומן הספריי רוני חקלאי
**סְטֶפָּה סְטֶפָּנוֹבִיץ'** (בסרבית קירילית: **Степа Степановић**; ‏11 במרץ 1856, קומודראז', נסיכות סרביה, האימפריה העות'מאנית – 29 באפריל 1929, צ'אצ'אק ממלכת יוגוסלביה), היה מרשל סרבי, מפקד הארמייה הסרבית השנייה במערכה על סרביה ובחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה ואחד מהמפקדים הבולטים שהובילו להכרעת החזית לטובת מדינות ההסכמה.

תחילת הקריירה
-------------

ב-1874 הצטרף סטפנוביץ' כצוער לבית הספר לארטילריה. הוא הצטיין במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) ולאחריה עוטר על ידי מפקד הצבא הסרבי הגנרל קוסטה פרוטיץ' באות מסדר צלב טאקובו. סטפנוביץ' לחם גם במלחמת בולגריה–סרביה (1885) כמפקד חטיבה. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה פיקד על הכוחות הסרבים במצור הממושך על העיר אדירנה, שהוביל לכיבושה בידי כוחות הליגה הבלקנית. במלחמת הבלקן השנייה הוצבו כוחותיו בגזרת הערים ניש ופירוט.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
---------------------------

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התמנה סטפנוביץ' למפקד הארמייה השנייה וב-16 באוגוסט 1914 השתתף בקרב צר בו הוכה הצבא האוסטרו-הונגרי. ב-1915 עם הצטרפות הבולגרים והגרמנים למערכה לא הצליחו הסרבים המותשים לעמוד מול היקף ועוצמת הכוחות שעמדו מולם והצבא הסרבי נסוג באופן מסודר יחסית דרך אלבניה לאי קורפו ומשם הועבר לגזרת סלוניקי להתארגנות מחודשת. בזירה שכונתה בהמשך החזית המקדונית, אורגנו מחדש חיילי הארמייה ה-2 וסטפנוביץ מונה למפקדה.

ב-14 בספטמבר 1918 פתחו כוחות מדינות ההסכמה בפיקודו של לואי פראנשה ד'אספרה במתקפה לאורך עמק הוארדאר על כוחות מעצמות המרכז בפיקודו של פרידריך פון שולץ. המתקפה החלה בהפגזה ארטילרית כבדה מ-580 תותחים מגזרת ביטולה ועד נהר הוארדאר. הגנרל פון שולץ סבר שהמתקפה תתנהל באזור ביטולה וריכז את מרבית כוחותיו שם. הארמייה הסרבית ה-2 בגיבוי 2 אוגדות צרפתיות שהיו תחת פיקודו של סטפנוביץ', תקפו חזיתית את "קבוצת שולץ" שהורכבה מהארמייה ה-11 הגרמנית בפיקודו של קונו פון שטויבן והארמייה הראשונה של צבא בולגריה בפיקודו של סטפן נרזוב. כפועל יוצא מהנחת העבודה השגויה הופתעו כוחות "קבוצת שולץ" והחלו בנסיגה רחבה לאורך כל החזית המקדונית במטרה לייצב קו חדש, אך הכוחות הבולגרים קרסו, עניין שהוביל לקריסת החזית כולה ולבסוף לכניעת ממלכת בולגריה.

ב-1919 מונה למפקד צבא ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים ובשלהי אותה שנה, פרש משירות פעיל. סטפנוביץ' הלך לעולמו ב-1929 והוא בן 73 שנים.

ראו גם
------

* החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטפה סטפנוביץ'** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  המרשל סטפה סטפנוביץ', באתר firstworldwar.com (באנגלית).
2. ↑  פרסיליה, רוברטס מארי, "מלחמת העולם הראשונה-מתקפת הוארדאר" באתר הגוגל ספרים (באנגלית).

| **וויוודי ממלכת סרביה ממלחמת העולם הראשונה** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| ראדומיר פוטניק • ז'יוויין מישיץ' • פטר בויוביץ' • סטפה סטפנוביץ' • לואי פראנשה ד'אספרה |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb133382664 (data)
* GND: 119414937
* ISNI: 0000 0000 8050 281X
* LCCN: n85140298
* SUDOC: 198486421
* VIAF: 59893667
* WorldCat: lccn-n85140298

 |
**ג'ון גלן ביל הבן** (באנגלית: **.John Glenn Beall Jr**‏; 19 ביוני 1927 – 24 במרץ 2006) היה פוליטיקאי אמריקאי שייצג את מדינת מרילנד בקונגרס של ארצות הברית בשנים 1969–1977. קודם לכן היה חבר בית המחוקקים של מרילנד.

ביוגרפיה
--------

ביל נולד בקמברלנד שבמרילנד, שירת בצי ארצות הברית בשנים 1945–1946, וסיים את לימודיו באוניברסיטת ייל ב-1950. בעת לימודיו באוניברסיטת ייל היה חבר פעיל באיחוד הפוליטי של האוניברסיטה. לאחר מכן התמקצע בתחום הביטוח. ב-1962 נבחר ביל לבית הנבחרים של מרילנד, הבית התחתון בבית המחוקקים של מרילנד, ונבחר אליו מחדש ב-1966. הוא שימש כמנהיג סיעת המיעוט בבית הנבחרים החל מ-1963, עד שנבחר אל בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מרילנד ב-1968.

ב-1970 התמודד ביל לסנאט של ארצות הברית אחרי כהונה אחת בלבד בבית הנבחרים. בבחירות הכלליות לסנאט במרילנד גבר על הסנאטור המכהן מטעם המפלגה הדמוקרטית, ג'וזף טידינגס. שש שנים לאחר מכן, הוא הפסיד את מושבו בסנאט לפול סארביינס עם 39% מקולות הבוחרים. פער אחוזי הקולות בבחירות אלה, 39 האחוזים של ביל לעומת 57 אחוזי התמיכה של סארביינס, הוא אחד מעשר התבוסות הגרועות ביותר של סנאטור מכהן בהיסטוריה של ארצות הברית. ב-1978 התמודד ביל לתפקיד מושל מרילנד לצד אריס ט. אלן כעמיתו למירוץ, אך הפסיד למועמד הדמוקרטי הארי יוז.

בסנאט, ביל נתן את חסותו לחקיקה שייסדה את משרד התקציב של הסנאט ואת משרד התקציבים של הקונגרס האמריקאי. הוא נמנה בין חברי ועדת התקציב של הסנאט שזה עתה נוסדה ב-1974. הוא היה נותן החסות העיקרי ל"חוק מצוקת הרופאים בכוח אדם", שהביא יותר רופאים לאזורים כפריים, ו"חוק פיתוח התעלה C&O", שהקים בין השאר את הפארק ההיסטורי הלאומי צ'ספיק ותעלת אוהיו. ביל כיהן כנשיא ויו"ר עמותת הצדקה "הליגה לילדים נכים" מ-1978 ועד למותו.

ביל חידש את עסק הביטוח שלו בקמברלנד והיה פעיל בקהילה המקומית עד מותו אחרי מאבק במחלת הסרטן. הוא נטמן בבית העלמין בפארק הזיכרון בפרוסטבורג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון גלן ביל הבן** בוויקישיתוף
* ג'ון גלן ביל הבן באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  לואי אסטרדה, Longtime Maryland Politician, Insurance Exec J. Glenn Beall Jr. באתר וושינגטון פוסט, 25 במרץ 2006 (באנגלית)
2. ↑  ג'ון גלן ביל הבן, באתר הבולטימור סאן (באנגלית)
3. ↑  ג'ון גלן ביל הבן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n87836701
* SNAC: w65t502f
* US Congress: B000272
* VIAF: 58138990
* WorldCat: lccn-n87836701

 |
**סטפן אשכנזי** (בפולנית: **Stefan Askenase** ‏ 10 ביולי 1896 – 18 באוקטובר 1985) היה פסנתרן ומורה לפסנתר יהודי-פולני-בלגי.

ביוגרפיה
--------

### ילדות ונעורים

אשכנזי נולד בלמברג למשפחה יהודית.

בגיל חמש התחיל ללמוד נגינה בפסנתר אצל אמו, פסנתרנית ותלמידתו של קרול מיקולי. הוא למד אצל תאודור פולאק, פרופסור ומנהל הקונסרבטוריון של לבוב, ואחר אצל אמיל פון זאואר, תלמיד של פרנץ ליסט באקדמיה למוזיקה של וינה.

במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת אשכנזי בצבא האוסטרו-הונגרי.

### קריירה

בשנת 1918 הופיע לראשונה בווינה, ובהמשך לכך יצא לסיורים ברחבי העולם. הוא חי בקהיר ואחר ברוטרדם, שם לימד בקונסרבטוריון למוזיקה משנת 1937 עד 1940.

בשנות מלחמת העולם השנייה הסתתר בצרפת.

הקונצרט הראשון של אשכנזי בפולין אחרי מלחמת העולם השנייה התקיים ב-17 במאי 1946. ב-1950 היה לאזרח בלגיה ובין 1954 ל-1961 לימד בקונסרבטוריון של בריסל.

הוא הרבה להקליט יצירות משל שופן לחברת דויטשה גרמופון בשנות ה-50' וה-60'.

סטפן אשכנזי עשה לו שם בכיתות האמן שלו בהמבורג, קלן וירושלים.

בשנת 1965 ייסד את האגודה לאמנויות ולמוזיקה, שמטרתה הייתה לשמר את תחנת הרכבת ההיסטורית רולנדסק על נהר הריין. לאחר שיקומו, היה הבניין לאתר הופעות ותערוכות לאמנים כמו פייר פורנייה, האנס ארפ, אוסקר קוקושקה, יהודי מנוחין, מרטין ואלזר, מרסל מרסו, הנריק שרינג, סלבדור דאלי ואשכנזי עצמו.

בין תלמידיו מרתה ארחריץ', לסלו גימסי, ג'ון מקיי, אנדרה צ'ייקובסקי, מיטסוקו אושידה, והישראלי מרדכי סימוני.

סטפן אשכנזי מת בבון ב-18 באוקטובר 1985, זמן קצר לאחר קונצרט שנתן בקלן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטפן אשכנזי** בוויקישיתוף

* סטפן אשכנזי, באתר ספוטיפיי
* סטפן אשכנזי, באתר AllMusic (באנגלית)
* סטפן אשכנזי, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* סטפן אשכנזי, באתר דיזר
* סטפן אשכנזי, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  = הספד לאשכנזי מטעם האגודה לפליטים יהודים בבריטניה הגדולה, לונדון, כרך XL מס' 12, דצמבר 1985, עמ' 7
2. ↑  עזריה רפופורט, חבל שאי־אפשר לתת פרס ראשון לכולם, מעריב, 7 באוקטובר 1958

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007277323405171
* BNE: XX873517
* BnF: cb13890932x (data)
* CiNii: DA11651623
* GND: 129981877
* ISNI: 0000 0001 1049 5957
* LCCN: n84039959
* MusicBrainz: c6cf542a-1637-4fad-9994-f1e978b824a5
* NKC: xx0067050
* NLA: 35369716
* NTA: 070195528
* RERO: 02-A002942811
* SNAC: w6d3403f
* SUDOC: 085677574
* VIAF: 29717189
* WorldCat: lccn-n84039959

 |
חצי הכדור המערבי
חצי הכדור המערבי מודגש בצהוב
**חצי הכדור המערבי** הוא חציו של כדור הארץ הנמצא ממערב לקו גריניץ', שהוא קו האורך 0° העובר ברובע גריניץ' שבלונדון, וממזרח לקו האורך 180°, שהוא קו התאריך הבינלאומי. את חצי הכדור המערבי משלים חצי הכדור המזרחי. להבדיל מחצי הכדור הצפוני וחצי הכדור הדרומי, המופרדים זה מזה על ידי עצם גאוגרפי מהותי, קו המשווה, קו האורך 0°, המפריד בין חצי הכדור המערבי לחצי הכדור המזרחי, הוא קו שרירותי שנקבע כך שאירופה במרכז.

גאופוליטיקה
-----------

במונחים גאופוליטיים, המונח משמש לרוב כדי להתייחס לאמריקה הצפונית, אמריקה הדרומית, והאיים שמסביב. בפועל, קווי אורך 20°W ו-160°E נחשבים לגבולות האזור. הכינוי משמש פעמים רבות כדי לתאר את "העולם החדש", כפי שנעשה, למשל, בשמו של מכון חצי הכדור המערבי לשיתוף פעולה ביטחוני. בשימוש במונח במשמעות הזו, מושמטים מגבולותיו האזורים שבשוליים - חלקים מאירופה ומאפריקה שנמצאים בשוליים המזרחיים, חלקים מאסיה שנמצאים בשוליים המערביים, ואנטארקטיקה הנמצאת בשוליו הדרומיים.

גאוגרפיה
--------

חצי הכדור המערבי כולל את שטחה של יבשת אמריקה, למעט חלק מהאיים האלאוטיים שנמצאים מדרום-מערב לאלסקה. בנוסף, בקצותיו של חצי הכדור נכללים הקצה המערבי של אירופה, החלק המערבי ביותר של אפריקה, האזור המזרחי הקיצוני של יבשת אסיה, שטחים מאוקיאניה, וחלק גדול מיבשת אנטארקטיקה.

מרכזו של חצי הכדור המערבי ממוקם בלב האוקיינוס השקט, במפגש של קו האורך 90°W עם קו המשווה, באזור איי גלאפגוס. היבשה הקרובה ביותר לנקודה היא האי ג'נובסה (אנ').

ההר הגבוה ביותר בחצי הכדור המערבי הוא אקונקגווה שגובהו 6,960.8 מטרים (22,837 רגל), והוא חלק מרכס האנדים של ארגנטינה.

הבניין הגבוה ביותר מעשה ידי אדם בחצי הכדור הוא מגדל סי אן שגובהו 553.33 מטרים, והוא ממוקם בטורונטו, קנדה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חצי הכדור המערבי** בוויקישיתוף
* חצי הכדור המערבי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Judy M. Olson, Projecting the Hemisphere
2. 1 2  The 4 Hemispheres Of The World, WorldAtlas, ‏2021-04-19 (ב־American English)
3. ↑  Western Hemisphere | Definition | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
4. ↑  The New World | Boundless Art History, courses.lumenlearning.com
5. ↑  National Geographic Society, Cerro Aconcagua, National Geographic Society, ‏2019-09-20 (באנגלית)
6. ↑  The Tower, according to Guinness World Records, La Tour CN Tower

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ge928184
* VIAF: 798144783109289251274
* WorldCat (עם VIAF): 798144783109289251274

 |
**חצי האי לינזלי** (באנגלית: **Linsley Peninsula**) הוא חצי אי רחב, מכוסה קרח, בצפון האי ת'רסטון, בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.

צורת חצי האי מלבנית.

חצי האי בולט לחלקו הדרומי של מפרצון מרפי - כך שהוא מחלק את המפרצון לשני מפרצונים, משני צדדיו של חצי האי.

היסטוריה
--------

### גילוי ומיפוי חצי האי

חצי האי מופה לראשונה מהאוויר בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה לגובה, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947.

### מקור השם

שמו של חצי האי ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.

חצי האי נקרא על שמו של לוטטנט קומנדר ריצ'רד ג'י. לינזלי (Richard G. Linsley), מצי ארצות הברית, שהיה טייס מטוס הרקולס LC-130, אשר שימש לטיסות תמיכה עבור משלחת החקר הגאולוגית של התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית, אשר עבדה באי ת'רסטון בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1968–1969.

קישורים חיצוניים
----------------

* חצי האי לינזלי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* חצי האי לינזלי באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* חצי האי לינזלי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה

הערות שוליים
------------

1. ↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
2. 1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
**הילריוס מארל** (hilarius) (בערך 403-449) היה בישוף בעיר ארל. בנעוריו נכנס למנזר לרין (Lérins) שבראשו עמד באותה עת הונורטוס, ולאחר מכן ירש את מקומו כבישוף ארל בשנת 429. בעקבות אוגוסטינוס הקדוש ארגן את הכהונה בקתדרלת הבישופות שלו ל"קהילה" והקדיש חלק ניכר מזמנם לתרגול דת אסקטית. הוא החזיק בתואר המטרופוליטן של ויין ונרבונה וניסה להחל את סמכותו על פני כל הכנסיות בדרום גאליה.

הילריוס הדיח את בישוף בזאנסון כלידונוס בגלל שהתעלם מבכירותו, כביכול, ובגלל שהתיימר לתואר מטרופוליטן של בזאנסון. תלונה על כך הועלתה בפני האפיפיור לאו הראשון, שניצל את ההזדמנות כדי לחסל את הויקריה הגאלית בשנת 444. מצב זה הביא לנישולו של הילריוס מהזכות לקדש בישופים, לכנס ויעודים ולפקח על הכנסייה בפרובינציה, והאפיפיור זכה בצו מטעם ולנטיניאנוס השלישי שהקנה להוראותיו תוקף של צו מלכותי, שהפרתו תיענש על פי חוק.

הילריוס מת בשנת 449 ושמו הוכנס מאוחר יותר לרשימת המרטירים של הכנסייה ונקבע לו יום זיכרון ב-5 במאי. כמו כן מסופר שיהודי ארל שרו מזמורים בהלווייתו. במהלך חייו נודע הילריוס כלמדן וכותב רהוט וכן כאדם חנון וחסוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הילריוס מארל** בוויקישיתוף
* הילריוס מארל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007262652305171
* BIBSYS: 98075790
* BnF: cb11907511k (data)
* CANTIC: a11156946
* GND: 119247194
* ICCU: BVEV025057
* ISNI: 0000 0001 0928 5768
* LCCN: no90011476
* NKC: kup19980000038368
* NLA: 51933885
* NLG: 88779
* NTA: 112355129
* RERO: 02-A000080347
* SELIBR: 190697
* SNAC: w6vt3jq1
* SUDOC: 034330526
* Trove: 1525038
* VIAF: 100189378
* WorldCat: lccn-no90011476

 |
**הילת בן קנז** (נולדה ב-1970) היא מלחינה ישראלית, זוכת פרס אנגל ליצירה מקורית בשנת 2011.

חייה
----

### לימודים

בן קנז נולדה בפתח תקווה במשפחה מוזיקלית. בגיל שבע החלה ללמוד פסנתר. מורתה הראשונה הייתה סבתה, רעיה חביבי. היא המשיכה את לימודי המוזיקה בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה שבאוניברסיטת תל אביב וסיימה את לימודיה לתואר שני במוזיקה בהצטיינות יתרה בהנחיית פרופסור לאון שידלובסקי.

### יצירתה

יצירותיה של הילת בן קנז מושמעות על בימות שונות בישראל וברחבי העולם, באירופה, בארצות הברית ובמזרח הרחוק. היא השתתפה בביאנלה למוזיקה בת זמננו "זמן עכשיו" בתל אביב, בפסטיבל "קונטמפו", בחג המוזיקה הישראלית ובפסטיבל למוזיקה יהודית חדשה בלייפציג. בין ההרכבים שניגנו את יצירותיה אנסמבל מיתר, אנסמבל המאה ה-21, אנסמבל פרגמנט ועוד.

הילת בן קנז פעילה באיגוד הקומפוזיטורים בישראל כמנהלת משרד האיגוד.

רשימת יצירות
------------

* "הבנה" (1997), סופרן ושלישיית מיתרים על פי "מועד קטן" ל"ה ומגילת איכה
* רצ'יטאטיב ואריה לצ'לו (2002)
* "צבעים", לצ'לו ופסנתר (2003)
* "מיניאטורה" לקרן, צ'לו ונבל (2004)
* "ברית 13" (2006) לסקסופון ופסנתר
* "במצב רוח כרומטי" (2007-08) לקלרינט, בסון, כינור, צ'לו ופסנתר
* "ירח" (2009) למילים של נתן אלתרמן, לזמרת והרכב קאמרי

פרסים ואותות הוקרה נ״ק
----------------------

* 2002 - מקום שני בתחרות ליברסון למלחינים מטעם איגוד הקומפוזיטורים הישראלי על "הרהורים לצ'לו ופסנתר"
* 2009 - פרס ראש הממשלה למלחינים על "במצב רוח כרומטי"
* 2011 - פרס אנגל ליצירת מוזיקה מקורית. מנימוקי השופטים להענקת פרס אנגל:

> 
> [...] הילת בן קנז מוכרת זה מכבר בתור אחת המלחינות המבטיחות והמובילות בתחום הקומפוזיציה הישראלית. כישרונה הייחודי מבטא בשפה מוסיקלית עשירה ובדמיון צלילי [...] טכניקת ההלחנה שלה מגלה מיומנות ושליטה יוצאת מן הכלל בקומפוזיציה [...] על כישרונה הבולט והייחודי בתור מלחינה החליטה ועדת השופטים להעניק להילת בן קנז את פרס אנגל, על חיבור יצירת מוסיקה מקורית לשנת 2011
> 
> 
> 
>

לקריאה נוספת
------------

* ביוגרפיה בתוכניית טקס פרסי תל אביב-יפו, 22 בנובמבר 2011

קישורים חיצוניים
----------------

* פרס ראש הממשלה למלחינים לשנת 2009
* פרס אנגל באתר עיריית תל אביב-יפו(הקישור אינו פעיל)
* אתר אנסמבל מיתר, 2008(הקישור אינו פעיל)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תוכניית הטקס להענקת פרסי תל אביב-יפו לשנת 2011, 22 בנובמבר 2011
**הילריון הקדוש** (291–371) היה נזיר מתבודד שבילה את עיקר חייו במדבר, בהתאם לדגם שהתווה אנטוניוס הקדוש ממצרים. מייסד המנזר הראשון בנגב.

הילריון נולד בטוואטה, מדרום לעזה להורים פגנים. הוא למד רטוריקה באלכסנדריה, אך אחרי ששמע את דברי אנטוניוס הקדוש עבר לגור בגיל חמש עשרה במדבר למשך חודשיים ואחר–כך שב לטוואטה ואחרי מות הוריו הוריש את רכושו לאחיו ולעניים ופרש לחיי התבודדות במדבר.

הילריון עבר לאזור דרומית למיומה, נמל עזה, וחי כנווד כשהוא ניזון על דגים מתים שנפלטו מן הים. אחרי שגם תחת תזונה מחמירה זו רדפה אותו תאוות הבשרים, עבר הילריון לאכול עשבים ותאנים והירבה בתפילה, שירה, עדירת האדמה וקליעת סלי קש. למרות צעדים מחמירים אלו, עדיין רדפו אותו חזיונות של נשים עירומות, ארוחות דשנות, מרכבות ותחרויות לודרים ולעיתים קרובות אף שמע קולות של ילדים וחיות בית בהם ראה שדים.

הילריון בנה בקתה מסוף ועשבי ביצה, ושם חי במשך ארבע שנים ולבסוף בנה לעצמו תא קטן, שלפי הירונימוס דמה יותר לקבר מאשר לבית בו ישן על מצע עשבים כשהוא קורא בתנ"ך או מזמר תפילות. הילריון נמנע משטיפת בגדיו, החליף אותם רק כאשר התפוררו וגילח את שיערו רק פעם בשנה.

אחרי ששהה בנגב במשך 22 שנה, החלו נוהרים אנשים לשאול בעצתו ולבקש את עזרתו. נכתב עליו כי הצליח לרפא אישה מאלאותרופוליס שהייתה עקרה במשך חמש עשרה שנה, ריפא עיוורון, הקיץ ילדים מן המתים, ריפא רכב משותק, גירש שדים ואפילו ריפא סוסים וגמל שנטען שהוטל בהם כישוף מרושע.

עם הזמן צמח סביב תאו של הילריון מנזר, שהיו בו מבקרים כה רבים, ובמיוחד נשים, עד שהילריון ביכר לברוח מן המקום. הילריון מת בשנת 371 בקפריסין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הילריון** בוויקישיתוף
* הילריון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* הילריון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007302914305171
* BnF: cb12405143w (data)
* GND: 118704702
* ISNI: 0000 0000 7857 8743
* LCCN: no98067638
* NKC: xx0009106
* NLA: 55087515
* NTA: 117193518
* SNAC: w66m5grf
* SUDOC: 033156123
* Trove: 1600903
* VIAF: 266246257
* WorldCat: lccn-no98067638

 |
**החתול הסומלי** (Somali) הוא חתול אביסיני אלא שפרוותו ארוכה יותר. למרות שמו מקור החתול הסומלי הוא באוסטרליה. מקור השם הוא על שם סומליה שבאפריקה. החתול הסומלי משתייך למשפחת החתולים בעלי שיער באורך בינוני.

היסטוריה של הגזע
----------------

מקורו של החתול הסומלי הוא באוסטרליה, אך הוא בעצם וריאציה של החתול האמביסני השייך לקבוצת החתולים קצרי השיער, אלא שיש לגזע פרווה ארוכה יותר. הגן האחראי על הפרווה הארוכה הוא גן רצסיבי. החתול הסומלי בעל הפרווה הארוכה יותר נחשב נחות  במהלך השנים 1920 עד 1930 אך מעמדו  השתנה כאשר ב-1960 מרביע אמריקאי הצליח להרביע מספר פעמים חתולה מגזע אמביסני באופן עקבי, וכך נוצר גזע החתול הסומלי. החתולים האמבסינים בעלי הפרווה הארוכה התגלו בבתי הרבעה של אמבסינים. משערים כי גן הפרווה הארוכה הרציסיבי הגיע לחתולים האמבסינים במהלך מלחמת העולם השנייה, אז היה מחסור באמביסינים והרביעו אותם עם גזע זר ולא ידוע, אך זה אינו וודאי.

מבנה ומאפיינים
--------------

מבנה הגוף של החתול הסומלי בינוני, ומשקלו נע בין 2.5 ל-4 קילוגרמים.

לחתול הסומלי יש מראה "שועלי" בזכות הפרווה הארוכה, האוזניים הארוכות והזקורות והעיניים המלוכסנות מעט. זנב החתול הסומלי בצורת מניפה. גורי הגזע מתבגרים ומגיעים לגודלם המלא בגיל 18 חודשים. לחתולים הסומלים יש בעיות גנטיות, בעיקר בעיות שיניים, אך אלו נעלמו בין השנים 1990–2006 בזכות הרבעה בטוחה. הנקבה מגזע זה ממליטה 4-3 גורים בכל המלטה.

צבעיו של החתול הסומלי
---------------------

פרוותו של הסומלי "טיקית" כלומר יש בה כמה גוונים. חום זהוב הוא הצבע הנפוץ ביותר בפרווה של הסומלי בשילוב טיקים שחורים. קשת הצבעים שיכולים להימצא בחתול הסומלי מונה כ - 28 גוונים וביניהם: כחול, כסף, לילך, שוקולד, אדום שמנת ועוד.

אופי וטיפול בחתול הסומלי
------------------------

החתול הסומלי הוא נוח, סקרן ומלא חיים, בדומה לאופיו של החתול האמבסיני. החתול הסומלי מלא אנרגיה, אוהב לשחק וזקוק לתשומת לב רבה, הוא אוהב, חכם, ואינו אוהב להיות סגור בבית.

אורך הפרווה הארוכה של החתול הסומלי משפיע על דרכי הטיפול והטיפוח שלו, ולכן בניגוד לחתול האמבסיני טיפוח השיער של החתול הסומלי מצריך הברשות תכופות. למרות אורך הפרווה הם אינם משירים שיער.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חתול סומלי** בוויקישיתוף

* אקיטה- החתול בעל המראה השועלי, סומלי
* ביו פט- תיאור היסטוריה ותכונות החתול הסומלי

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5  אקיטה
2. 1 2 3 4  ביו פט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4355965-7

 |
**חתול חבשי** (נקרא גם **חתול אביסיני**) הוא גזע של חתול. משקל החבשי נע בין 3.5 קילוגרם ל־5.5 קילוגרם. ואורך חייו נע בין 9 שנים ועד 15 שנים בטווח העליון.

היסטוריה של הגזע
----------------

החתול החבשי נחשב לאחד הגזעים העתיקים ביותר. ישנה סברה כי גזע זה הוא צאצא ישיר של החתול המקודש ממצרים העתיקה. אך הסבירות הגבוהה ביותר (שנבדקה במחקרים גנטיים) היא שמוצאו של גזע זה מחוף האוקיינוס ההודי.

גזע זה זכה להכרה רשמית בשנת 1882.

סביר להניח כי חתולי האביסינים הראשונים יוצאו לצפון אמריקה בראשית המאה ה-20, וייתכן גם כי חתולים דומים אחרים הועברו לבריטניה מדרום-מזרח אסיה ומחוף האוקיינוס ההודי. האביסינים הראשונים עברו הכלאה עם חתולים בריטיים קצרי שיער ומאוחר יותר גם עם גזעים אוריינטליים. גורי חתולים אביסינים זמינים בשגרים במשך שנים רבות, ומאז שנות ה-70 הם פותחו כזן נפרד – הסומלי. מאז 1957, זכה גם הגוון האדמדם או החום-אדמדם להכרה כגזע, בעוד שחתול האביסיני הכחול הוכר ככזה בשנת 1975. מאז התפתחו צבעים נוספים, וגוונים חדשים של גזע חתולים זה ממשיכים לזכות בהכרה.

מראה כללי
---------

לחתול החבשי פרווה קצרה וצבעה יכול להיות חום-אדמדם, אדום, כחול או חום-צהבהב. צבע עיניו יכול להיות: ענבר, אגוז או ירוק. גופו שרירי, חזק וגמיש, רגליו רזות ואוזניו גדולות, הזנב ארוך מאוד.

בְּרִיאוּת של חתול חבשי
-----------------------

למרות שמגדלים אחראיים עושים כמיטב יכולתם כדי לבדוק ולחסל בעיות בריאות גנטיות, חתולים עדיין עלולים לפתח מחלות או מצבים מסוימים. לחבשים עשוי להיות סיכון גבוה יותר לגורמים הבאים:

* מחלת חניכיים מוקדמת
* תסמונת היפרסתזיה
* לוקסציה של הפיקה
* ניוון רשתית פרוגרסיבי
* מחסור בפירובאט קינאז
* עמילואידוזיס כלייתי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חתול חבשי** בוויקישיתוף
* חתול חבשי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* חתולים חבשיים של חמין באתר fashion.decorexpro.com

הערות שוליים
------------

1. ↑  חתול אביסיני, באתר אנימל שופ
2. ↑  חתול אביסיני - אלגנטי ובעל מראה מלכותי, באתר פורינה ישראל
3. ↑  מה זה חתול אבסיני?, באתר גג לחיות, ‏2022-12-11

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007292825105171
* GND: 4141024-5
* LCCN: sh85000287

 |
**ריבוע שחור**, ציור של קזימיר מלביץ'
**סופרמטיזם** (1916), ציור של קזימיר מלביץ'
**סופרמטיזם** (מלטינית: supremus, עליון) הוא סגנון ציור ועיצוב אומנותי השייך לתנועת הקונסטרוקטיביזם שבאוונגרד רוסי. את המונח טבע האמן הרוסי קזימיר מלביץ'. סגנון הציור של הסופרמטיזם הוא אמנות מופשטת בסגנון גאומטרי.

בדומה לצייר וסילי קנדינסקי, גם מלאביץ' ראה בציור אמצעי להבעת רעיונות מטאפיזיים ונתן לצורות משמעות רוחנית.
בספרו "מקוביזם ופוטוריזם לסופרמטיזם - הריאליזם החדש באמנות", משנת 1913, כותב מלאביץ' כי: 

> 
> "הצורות הסופרמטיסטיות הן הריאליזם החדש בציור. הן הוכחה לבניית צורות משום דבר. בנייה הנעשית על ידי השכל האינטואיטיבי [...] עברתי דרך האפס של הצורות והלכתי מעבר לאפס. כאשר הקובו-פוטוריזם מילא את תפקידו עברתי לסופרמטיזם, ליצירה לא פיגורטיבית". "בחלל הנרחב של מנוחה קוסמית הגעתי לאולם הלבן של היעדרות האובייקטים, שהוא הביטוי הנעלה ביותר ללא-כלום החשוף".
> 
> 
> 
> 

מלביץ טען כי את היווצרותו של הסופרמטיזם הוא חייב גם לאופרה הפוטוריסטית של Kruchenikh - "הניצחון על השמש" (1913) שבעבורה עיצב מלאביץ' תפאורה ובה רישום גאומטרי של ריבוע המחולק באלכסון לשני משולשים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סופרמטיזם** בוויקישיתוף
* אתר על הסופרמטיזם (באנגלית)
* סופרמטיזם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* סופרמטיזם באמנות, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007551025405171
* BnF: cb119353622 (data)
* LCCN: sh85130703
* NKC: ph136785

 |
**חצי האי פפור** (באנגלית: **Pefaur Peninsula**) או **חצי האי (ונטימילייה) פפור** (באנגלית: **Pefaur (Ventimiglia) Peninsula**) או **חצי האי ונטימילייה** (באנגלית: **Ventimiglia Peninsula**) הוא חצי האי הבולט מחוף דנקו לכיוון צפון מערב, בצידו המערבי של חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה. 

אורכו של חצי האי 11 קילומטרים. 

חצי האי מכוסה קרחונים. 

מצפון מזרח לחצי האי מצוי מפרץ יוז, ומדרום לחצי האי מצוי מפרץ שארלוט. 

מצר ז'רלאש מפריד בין חצי האי לבין האי בראבאנט שמצפון מערב לחצי האי.

היסטוריה
--------

### גילוי המפרץ

המפרץ מופה לראשונה על ידי סקר בריטי בשנת 1978.

### מקור השם

לחצי האי יש שמות שונים - צ'ילה קוראת לו "**חצי האי פפור**" על שמו של חיימה פפור (Jaime E. Pefaur) ביולוג מאוניברסיטת צ'ילה, שהיה חלק ממשלחת החקר האנטארקטית הצ'יליאנית בעונת המחקר 1968–1967. 

ארגנטינה קוראת לחצי האי בשם "**חצי האי ונטימילייה**".

קישורים חיצוניים
----------------

* חצי האי פפור באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* תצלום לוויין של אזור חצי האי, תוך סימון אתרים נוספים באזור באתר copernix

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  מידע היסטורי וגאוגרפי
**עבודות דחק** (באנגלית: **Workfare**) הן עבודות ציבוריות היזומות על ידי הממשלה על מנת לספק תעסוקה למובטלים.

סוגי עבודות דחק
---------------

בתקופת העלייה ההמונית שאפיינה את שנות ה-50, של המאה ה-20 הופנו העולים לעבודות פיזיות ומשרדיות לצורך פרנסתם. לדוגמה: קטיף, עבודות סיקול אבנים מגבעות טרשים, חקלאות, בנייה, סיור, עבודות משרדיות, עבודות פחחות ועבודות צילום.

עבודות דחק בישראל
-----------------

ההתמודדות עם בעיות התעסוקה של העולים החלה כאשר נאסר על יציאתם מהמחנות לעבודה, בטענה כי צורכיהם מסופקים על ידי "הסוכנות היהודית". עבודות הדחק החלו בישראל בשנת 1950, כדרך להעסיק עולים חדשים שלא השתלבו בעבודות הרגילות במשק. עבודות הדחק שלטו במשך שני העשורים הראשונים של מדינת ישראל כשיטה של התמודדות עם האבטלה, עובדה זו הביאה לכך שהן יושמו גם לפתרון האבטלה בקרב הערבים אזרחי ישראל. עבודות אלה בעיקרן היו עבודות פיזיות קשות בשטחים פתוחים, והשכר עליהן היה מועט.

עבודות הדחק סופקו במשורה, רק כמחצית החודש או מעט יותר, ועשרות אלפי מפרנסים, משך רוב חייהם בארץ מצאו במסגרתן רק תעסוקה חלקית.

מקורן ההיסטורי של עבודות הדחק הוא באנגליה בתקופה הוויקטוריאנית, הן היו דרך לסייע למובטלים ושכרן שימש תחליף לקצבת סעד, בתקופה בה לא הייתה עדיין קצבת אבטלה. גם במדינת ישראל, עבודות הדחק הופעלו כתחליף לתמיכה כספית במובטלים, בהתחשב בעובדה שרבים מהם היו בעלי משפחות גדולות ולא הייתה קצבת אבטלה .

העולים החדשים חיו בתנאים קשים ביותר. כאשר מספר העולים במחנות הגיע ל־100 אלף, ביניהם אלפי רווקים, נוצרה תסיסה מסוכנת.

### צירוף נשים לעבודות הדחק

בעבודות הדחק הועסקו בעיקר גברים. עבודות אלה התקיימו ברשויות המקומיות ובדרך כלל היו אלה עבודות ניקיון. הנשים שעסקו בעבודות אלה היו לרוב מוגבלות ביכולתן, נשים קשות יום שאולצו לפרנס את עצמן ולעיתים קרובות גם את בני משפחתן בעבודות מפרכות ובשכר נמוך מאוד.

### עבודות דחק במגזר הערבי

בשנות החמישים והשישים למגזר הערבי היו מספר בעיות ייחודיות בכמה מישורים. המגזר הערבי היה ברובו כפרי שעסק בחקלאות כתוצאה כך לא התפתחה בו תעשייה שתוכל לקלוט את שאר העובדים שלא נדרשו לחקלאות. אוכלוסייתו ובעיקר הגברים שבה שהיו ברובם המפרנסים, נחשדה בעוינות ובחוסר נאמנות למדינה, ולכן היא הייתה נתונה תחת ממשל צבאי. הממשל הצבאי הגביל את חופש התנועה של ערביי ישראל, דבר שהקטין עוד יותר את אפשרויות התעסוקה שלהם, ולכן נדרשה התערבות של השלטון להקלת המצב התעסוקתי וצירופם של יותר בעלי המגזר הערבי לשוק העבודה.

הביקורת על עבודות הדחק בעולם
----------------------------

עבודות הדחק שנויות במחלוקת בעולם, לדוגמה בארצות הברית, טוענים המבקרים כי העבודות המבוצעות הן ברוב המקרים דומות לעבודות קהילתיות שבוצעו על ידי עברייניים פלילים בעבודות שירות והן לא מקצועיות.

המחאה נגד עבודות הדחק
ארגוני צדקה רבים וארגוני עובדים העבירו ביקורת על עבודות הדחק והם פועלים להפסיקן.

קישורים חיצוניים
----------------

* עבודות דחק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* סרטונים יישור החולות בצפון תל אביב, תעסוקהל-600 פועלים, **1938**, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים

הערות שוליים
------------

1. ↑  עבודות דחק, באתר מט"ח
2. 1 2 3 4 5  שושנה מרום, [-  עבודה לקבלת דוקטורט שושנה מרום]
3. ↑  דייויד סלע, עבודה ומלאכה, באתר נוסטלגיה אונליין
**חתול לוננסיס** המכונה גם **חתול מרטל** (שם מדעי: ***Felis lunensis***) הוא מין נכחד מהסוג חתול, שחי במשך תקופת הפליוקן והפליסטוקן לפני 2.5 עד 0.0781 מיליון שנה מזמננו.

חתול זה לצידו של המין *Felis attica*, היה מראשוני הסוג חתול - סוג צעיר יחסית במשפחת החתוליים, והוא כנראה אביו הקדום של חתול הבר האירופי. חלק מהחוקרים אף רואים בו תת-מין נכחד של חתול הבר, אך אין לדבר ראיות. המאובנים של חתול זה התגלו באירופה באזורים של איטליה והונגריה וייתכן שגם ביוון.

הממצאים הראשונים התגלו סביב טוסקנה משרידים של לסת תחתונה חלקית. ממצא זה סווג בידי החוקר האיטלקי אוגולינו מרטלי (אנ') ב-1906, על שמו קיבל את כינויו. הממצא הועבר לאוניברסיטת פירנצה שבאיטליה, שם הוא מצוי כיום.

מבנה שיניו של חתול זה היה שונה מחתול בית מודרני, עם התאמה גדולה יותר לציד וקריעת בשר, והוא גם היה גדול יותר מרוב בני הסוג המודרניים, מעט קטן יותר ממינים כמו הסרוואל והקרקל. נמצאו שרידים של חיות שצד ביניהם בעיקר עופות. חתול זה כנראה חי בתחרות עם האדם, ואולי נכחד במשך עידן הקרח האחרון והוחלף במינים מתמחים יותר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חתול לוננסיס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
היאחזות הנח"ל גרופית בציור של נחום גוטמן, שער של במחנה נח"ל, 1964
**במחנה נח"ל** היה ירחון לחיילים, אנשי ההתיישבות העובדת וחברי תנועות הנוער, שהופיע בשנים 1991-1949 מטעם פיקוד הנח"ל ואגף הנוער והנח"ל במשרד הביטחון.

הגיליון הראשון ראה אור ב-1949. מ-1951 הופיעו הגיליונות באופן סדיר עד 1991. הירחון חדל להופיע בהוראת הרמטכ"ל אהוד ברק, כחלק ממדיניותו לצמצום מספרם של הביטאונים הצבאיים.

העיתון הִרבה לעסוק בנח"ל, בהתיישבות ובביטחון המדינה והקדיש מקום גם לתולדות ארץ ישראל ולראיונות עם אנשי צבא בכירים, מדינאים, סופרים ואמנים.

בין הכותבים בו היו הסופרים והמשוררים חיים גורי, נתן שחם, נעמי שמר, בנימין גלאי, נסים אלוני ועוד. את שעריו עיטרו אמנים ידועים, בהם נחום גוטמן, ראובן רובין, שמואל כץ, שמואל בק ועוד.
עורכי העיתון: אורי סלע, יצחק וייט, שמעון רכבי, רפאל ספורטה, יצחק לבני, מרדכי נאור, זאב ענר, יורם טהרלב, יוסף ארגמן, דני בירן, מיכאל (מייקל) שיר.

העיתון הצמיח עם השנים רשימה ארוכה של כתבים וצלמים, שתפסו מקומות מרכזיים בתקשורת ובתרבות בישראל, בהם: עקיבא נוף, גדעון סאמט, יורם פרי, נחמן שי, צבי רימון, עלי מוהר, איל מגד, ניבה לניר, אברהם חי, מנחם מיכלסון, תלמה אדמון, שוש אביגל, יגאל גלאי ובוקי נאה.
תפקיד מרכזי במערכת, במשך עשרות שנים, היה לצלם אלכס גל (גוטליב).

במחנה נח"ל אימץ את הרעיון של מדור הכזבים שהיה ב"במחנה" וזכה להצלחה ולפופולריות, ובעמוד האחרון שלו בתקופה ארוכה הופיעו כזבים [בדיחות] פרי עטם של קוראיו ובלטו בהם אותם כוכבים שבלטו ב"תחרות כזבים" ב"במחנה" - אברהם בן-עזרא, אלי אייל, ראובן גרינברג ואחרים.

תפוצת העיתון הגיעה בשיאה (בשנות ה-60 וה-70) ל-15 אלף עותקים.

חיילת בהיאחזות נח"ל גולן אוחזת בעיתון, 1969חיילת בהיאחזות נח"ל גולן אוחזת בעיתון, 1969
במחנה נח"ל היה במשך תקופה ארוכה כתב עת פורץ-דרך – בתיאורים בלתי-שגרתיים של חיי הנח"ל וצה"ל, בכתבות דיוקן, בשיתוף אנשי רוח ואפילו ב"מתיחות" שזכו לתהודה גדולה בציבור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **במחנה נח"ל** בוויקישיתוף
במדעי החברה **עבודת גבול** היא מושג המתייחס למקרים שבהם גבולות, תחימות וחלוקות אחרות בין שדות ידע, נוצרים, מוצדקים, מותקפים או מתוקפים. חוקרים העוסקים בעבודת גבול מדגישים, על פי רוב, את המשמעויות הרבות שיש לתחימה עבור המשתתפים, ומרמזים על כך שהגבולות הם גמישים ומובנים חברתית.

המושג המקורי מיוחס לסוציולוג תומאס גיירין (Thomas F. Gieryn) שהתחיל לדון בבעיית התיחום ובקושי הפילוסופי למצוא הבחנה בין מה ש"מדעי" ומה ש"אינו מדעי". גיירין הגדיר את עבודת הגבול כ"ייחוס תכונות נבחרות למוסד (קרי, למי שמקיימים אותו בפרקטיקות, למתודות שלו, לתחום הידע, לערכים ולעבודת הארגון), למטרת הבניית גבול חברתי, שמבחין בין פעולות אינטלקטואליות [ושם אחרות מחוץ לתחום זה]". פילוסופים וסוציולוגים של המדע, כגון קרל פופר ורוברט מרטון ניסו נואשות ליצור הבחנה כזאת ולבדל את המדע מכלל הפעולות של איסוף ידע, אך לא עלה בידם למצוא קריטריון יציב, טרנס-היסטורי ואמין שכזה.

עבודתו של גיירין ב-1983 התמקדה במערכת היחסים בין הדת והמדע כהבחנה חדה בין השניים (ואף בטענות שהמדע הוא מחליפה של הדת), וטיפלה במקרים שבהם המדענים ניסו לטעון שמדע, פוליטיקה ואידאולוגיה ניתנים בכלל להפרדה. בעבודתו הוא העלה את הטענה שהתיחום הוא "אידאולוגי", ושסימון הגבול הוא בעל משמעות רבה, הן משום שהמדענים טוענים לאובייקטיביות, והן משום הצורך באוטונומיה. מאז עבודה זו מדענים והיסטוריונים רבים התבוננו על עבודת גבול בסיטואציות אחרות, בדרך כלל תוך התמקדות ברטוריקה המדעית (ויריביה) והאינטראקציות הבין-אישיות ובין-חברתיות שלה.

מחקרים בעבודת גבול התמקדו גם באופן שבו דיסציפלינות מדעיות נוצרות (בעקבות עבודתו של פייר בורדיה על "שדה מדעי"), וכן בדרכים שבהן "אובייקטים" מסוימים מסוגלים לגשר על הגבולות, משום שהם מספקים את הצורך בריבוי קבוצות חברתיות (אובייקט גבול).

דוגמה לעבודת גבול הוא המחקר של יחסי המדע עם ספרות.
**פול קורנויר** (באנגלית: **Paul Cornoyer**‏; 1864 – 1923) היה צייר אמריקאי, הידוע בזכות ציוריו הפופולריים בסגנון אימפרסיוניסטי וטונליסטי.

ביוגרפיה
--------

קורנויר נולד בסנט לואיס, מיזורי, והחל לצייר בסגנון ברביזון, הוכשר בבית הספר לאמנויות יפות בסנט לואיס, והציג לראשונה בשנת 1887. בשנת 1889 המשיך את לימודיו בפריז באקדמיה ז'וליאן אצל ז'ול לפבר, לואי בלאן ובנג'מין קונסטנט. בזמן שקורנויר היה בפריז, הוא נסע גם ללונדון ולוונציה. תקופה זו חשפה אותו לאימפרסיוניזם הצרפתי, שבא לידי ביטוי בסגנון קולח, טונאלי ולירי יותר בנופיו ובנופי העיר שלו. הפרשנות של קורנויר לאימפרסיוניזם הייתה שמרנית יותר מעמיתיו הצרפתים, והותירה את עבודתו ברגישות אמריקאית מובהקת.

הוא חזר לביתו בסנט לואיס בשנת 1894 ובאותה שנה צייר ציור קיר במלון פלאנטרס, המתאר את לידתו של סנט לואיס. קורנויר הושפע מאוד מהטונליסטים האמריקאים.

ויליאם מריט צ'ייס ראה דוגמאות ליצירתו של פול קורנייר בפריז בתקופתם שם בשנת 1889. מאוחר יותר עודד צ'ייס את קורנויר לעזוב את סנט לואיס ולנסוע לעיר ניו יורק.

העיר ניו יורק הייתה מקום אידיאלי עבור קורנויר לפתח את האסתטיקה שלו. שם צייר את נופי הערים שאותם הוא הכיר היטב. ציוריו היו תיאורים מגוונים של סצינות רחוב, במיוחד לאחר גשמים. בהסתמך על הכשרתו ברחובות פריז, הוא הצליח לתפוס את מהות חיי העיר על מדרכותיהם הבולטות, כרכרות רתומות לסוסים עם נהגים ונוסעים, כמו גם רחובות מעוטרים בעצים ובניינים גבוהים. דוגמאות לסצינות הרחוב של כוללות את הציורים: הפלאזה אחרי הגשם ויום גשום בעיר.

בשנת 1908 התארח בגלריה לאמנות אולברייט - נוקס. בשנת 1909 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כאקדמאי עמית. הוא לימד במכון הטכני בניו יורק ובשנת 1917 עבר למסצ'וסטס, שם המשיך ללמד ולצייר.

קורנויר קיבל תערוכה רטרוספקטיבית שכותרתה "פול קורנויר: האימפרסיוניסט האמריקאי" במרכז לאמנויות ומדעים בפאוריה, אילינוי בשנת 1973.

התערוכה התבססה במידה רבה על אוסף של משפחת לורנס אשבי, אשר השאילה מספר ציורים.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פול קורנויר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  City Art Museum of St Louis, **Special Exhibition Catalogue**, 1914. (באנגלית)
2. ↑  Paul Cornoyer, Taylor Graham (באנגלית)
3. ↑  Paul Cornoyer, A.N.A. web.archive.org, ‏2015-01-02
4. ↑  Paul Cornoyer, **Paul Cornoyer: American Impressionist. [Exhibition Lakeview Center for the Arts and Sciences ... November 17, 1973 to January 2, 1974]**, Lakeview Center for the Arts and Sciences, 1973. (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 6832 6243
* LCCN: no2015005504
* RKD: 18448
* SNAC: w63b81q2
* ULAN: 500006848
* VIAF: 95722657
* WorldCat: lccn-no2015005504

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"פול קורנויר"**.
**ראליה - בתה של כלתום** (בצרפתית: **La Fille De Keltoum**) הוא סרט מסע דרמטי צרפתי-בלגי-תוניסאי, שבוים ונכתב על ידי מהדי שרף, והופק על ידי פביאן סרוואן-שרייבר. הסרט מספר על ראליה, בחורה צעירה החוזרת לאלג'יריה בחיפוש אחר שורשיה ואמה.

הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-13 בספטמבר 2001. בישראל הסרט הוקרן לראשונה ב-5 ביוני 2003. הסרט הוקרן במדינות נוספות, ביניהן צרפת, בלגיה וצ'כיה בפסטיבל קרלובי וארי. שפות הסרט הן ערבית וצרפתית, ואורכו כ-106 דקות.

תקציר העלילה
------------

הסרט מספר על ראליה, בחורה צעירה היורדת מאוטובוס במדבר האלג'ירי, שם היא מחפשת אחר שורשיה ואחר אמה. כשהיא פונה לבני משפתחה המתגוררים בכפר מרוחק ומנותק מהעולם כדי לשאול על אמה, הם מספרים לה רק שהיא עובדת בבית מלון מרוחק ושהיא תבוא ביום שישי. מהר מאוד מגלה ראליה שיום שישי אינו מושג מדויק במקום שבו היא נמצאת, ובליווי דודתה היא יוצאת למסע בעקבות אמה, כלתום. במהלך המסע ראליה ודודתה עוברות הרבה הרפתקאות, אלימות ותלאות.

שחקנים ודמויות
--------------

* **סיליה מלכי** - ראליה
* **באיה בלאל** - נדג'ימה
* **פטמה בן סעידן** - האישה המתכחשת
* **ז'אן רוג'ר מילו** - ג'יבריל
* **דבורה ליימיי** - כלתום
* **בראהים בן סאלח** - הסבא

מועמדויות
---------

* פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו - 2001
* פסטיבל קרלובי וארי - 2002
* פסטיבל הסרטים הצרפתיים בבוסטון - 2003

קישורים חיצוניים
----------------

* "ראליה - בתה של כלתום", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "ראליה - בתה של כלתום", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראליה - בתה של כלתום, באתר seret.co.il

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ראליה - בתה של כלתום"**.
**גיל רונן** (19 באוקטובר 1964 – 1 במרץ 2019) היה פובליציסט, איש תקשורת ופעיל חברתי ישראלי. בשנת 1987 הקים את עמותת "אור אדום" נגד אלימות שוטרים ובשנת 2005 הקים את עמותת "תנועת המשפחה - הפמיליסטים" למען זכויות הגבר וקידום ערכי הפמיליזם. רונן שימש כעורך מדור 'הקרב על המשפחה' בערוץ 7.

ביוגרפיה
--------

רונן נולד בירושלים, בן בכור לאליעזר, רופא, ואילנה, בעלת חנות תכשיטים. בגיל שבע נסע עם הוריו לארצות הברית וחזר לישראל כעבור עשר שנים. התגייס לגלי צה"ל בשנת 1983. שירת ככתב השטחים הראשון של התחנה ובהמשך שימש ככתב התחנה בכנסת. במקביל גילם את דמותו של "חזקל מוסרי" בתוכנית הרדיו ההומוריסטית "מה יש". רונן כתב את הטקסטים של עצמו, בניגוד לחלק משאר הדמויות שאת תפקידיהן כתבו ארז טל ואברי גלעד. בשנים 1986–1991 כתב בעיתונים "כותרת ראשית" ו"העיר", ועבד בעריכה בעיתונים "ידיעות אחרונות" ו"הארץ". במקביל למד במסלול הבינתחומי למצוינים באוניברסיטת תל אביב.

בשנת 1987 הקים בסיוע חברי הכנסת יוסי שריד ודדי צוקר את עמותת "אור אדום", שהעלתה למודעות הציבור את בעיית אלימות השוטרים, ובמיוחד שמה לה למטרה להילחם נגד אלימות המשטרה כלפי פלסטינים. פעילות העמותה הובילה ב-1991 להקמת המחלקה לחקירות שוטרים במשרד המשפטים. עמותת "אור אדום" קיבלה תרומות מהקרן החדשה לישראל, אשר שלחה את רונן לארצות הברית להרצות בפני תומכיה. כעבור שנים שינה את דעותיו הפוליטיות, והחל להתנגד לעמדות הקרן.

בשנת 1991 נסע לאפריקה, השתקע על גבול קניה-אוגנדה והתחתן עם אזרחית קניה. בשנת 1995 חזר לישראל עמה ועם שני ילדיהם, וכעבור חמש שנים נפרדו. בעקבות גירושיו שינה את דעותיו והחל לפעול כנגד הזכויות העודפות לדעתו, של ארגוני הנשים. בשנה וחצי האחרונות לחייו התגורר בקיבוץ נתיב הל"ה ועסק בכתיבה ובעריכה עבור ערוץ 7. בתו תמר רונן היא שחקנית ורקדנית מקצועית, ומורה לריקוד בסגנון היפ הופ. בנו ארז רונן הוא שחקן, וגילם את מיילו בסדרת ערוץ הילדים "האי".

ב-1 במרץ 2019 שם קץ לחייו.

פעילותו למען זכויות האב
-----------------------

בשנת 2005 הקים את עמותת "הפמיליסטים", הפועלת לחיזוק מוסד המשפחה המסורתי עם דגש על שמירה על מעמדם של אבות גרושים. רונן הפך לנציג הבולט של ההתנגדות לתנועה המגדרית, אשר לדבריו היא תנועה נאו-מרקסיסטית.

בשנים 2005–2010 פרסם רונן יותר מ-100 מאמרי דעה בנושאי מגדר וזכויות גברים וילדים, וזכה לחשיפה תקשורתית, בין השאר בתוכניות הטלוויזיה "משעל חם" בערוץ 2, "פוליטיקה" בערוץ 10 ובסרט בן 45 דקות בתוכנית "מבט שני" שהוקדש לפעילותו של רונן ולעימותים בינו לבין בילי מוסקונה-לרמן.

קישורים חיצוניים
----------------

* פמיליסטים, אתר תנועת המשפחה של גיל רונן
* גיל רונן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* גיל רונן, ילד צריך גם אבא, באתר ynet, 8 בנובמבר 2005
* גיל רונן, ‏דעה: אבות מושחרים - לא, לא כולנו פדופילים ורוצחי ילדים, באתר גלובס, 1 באוגוסט 2012
* יהודה יפרח, ‏סערת חייו ומותו של פעיל זכויות הגברים, בעיתון מקור ראשון, 17 במרץ 2019
* תחיה ברק, ‏מותו אינו פתרון, באתר ‏מאקו‏‏, ‏13 ביוני 2019‏

הערות שוליים
------------

1. ↑  תחיה ברק, ‏מותו אינו פתרון, באתר ‏מאקו‏‏, ‏13 ביוני 2019‏
2. ↑  תנועת המשפחה - הפמיליסטים (ע"ר), באתר "גיידסטאר ישראל"
3. 1 2  אלעד בן דוד, ריאיון עם גיל רונן: "תמכתי בפמיניזם, עד שראיתי את האכזריות שלו במו עיניי", באתר זווית אחרת, ‏17 בדצמבר 2017
4. ↑  גיא עזרא, ‏אברי גלעד ספד לחברו: "לא זכה לאכול את פירות עמלו", באתר "סרוגים", 7 במרץ 2019

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007528252505171
* VIAF: 310742763
* WorldCat: viaf-310742763

 |
**תערוכת ישראפוד** היא תערוכה בינלאומית למזון ומשקה הנערכת בישראל מדי שנה, משנת 1987, בהשתתפות עשרות אלפי מבקרים. התערוכה בחסות משרד הכלכלה והתעשייה ואיגוד לשכות המסחר מחוז ת"א.

בתערוכה משתתפות כמאתיים חברות מובילות בתחומי המזון, מישראל ומהעולם, המציגות את תוצרתן לצד פיתוחים קולינריים וטכנולוגיים בתחום המזון.

עם המציגים הבולטים נמנים: איגוד השפים והטבחים הישראלי, איגוד לשכות המסחר, אינדקס מדיה – מזון ומשקה, אס.אל.קיי הנדסת קירור, אקדמיה לשוקולד, אקטיב אינטרנשיונל, BOO – מערכות דיגיטליות חכמות, גרין ישראל מוצרים אקולוגיים, חוגלה קימברלי שיווק, טחנת קמח עץ השדה, מחלבות גד, ענבי ציון, קבוצת מאפיות ברמן, סודות האוקיינוס, גלובל דיזיין, מיכלי זהב אריזות ועוד

בתערוכה נערכת תחרות שפים בתחום השוקולד.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של תערוכת ישראפוד
* עמוד הפייסבוק הרשמי
* "ישראפוד - התערוכה הבינלאומית ה 34 למזון ומשקאות", באתר לשכת המסחר
* "חדשנות בתחום המזון מישראל ומהעולם בתערוכת ישראפוד", באתר "המומלצים"
* "ישראפוד: תערוכת מזון בישראל עם נציגים מכל העולם", ישראל היום

הערות שוליים
------------

1. ↑
**שריר הירך הדו-ראשי** (TA: Musculus biceps femoris) הוא אחד משרירי מיתר הברך. השריר ממוקם בחלקה האחורי של הירך ובנוי משני ראשים: ראש ארוך (Caput longum musclusbicipitis femoris) וראש קצר (Caput breve musclusbicipitis femoris). הפעלתו של השריר תביא לכיפוף של הברך וכאשר הברך כפופה, גם לסיבוב חיצוני של השוק. הראש הארוך של השריר משמש גם כפושט של מפרק הירך.

תיאור
-----

שריר הירך הדו-ראשי ממוקם בחלקו הצידי של המדור האחורי של הירך.
תחילתו של הראש הארוך של שריר הירך הדו-ראשי בגבששת השת ושל הראש הקצר מהשפה הצידית של רכס הירך.

חלקו המרוחק של השריר נאחז בחלק של הצידי של ראש השוקית. באזור האחז, מתפצל גיד השריר מסביב לרצועה העקיפה הצידית של הברך.

עצבוב
-----

שריר הירך הדו-ראשי מעוצבב על ידי שורש העצב החמישי של המותן (L5) ועל ידי שורשי העצב הראשון והשני של העצה (S1, S2) דרך חטיבת השוקה של **עצב השת** (לראש הארוך) ודרך חטיבת השוקיתי המשותף של עצב השת (לראש הקצר).

ראו גם
------

* אנטומיה טופוגרפית (גפה תחתונה במבט אחורי, שוק במבט צידי)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שריר הירך הדו-ראשי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TA98: A04.7.02.032

 |
**שובוזאורוס** (שם מדעי: ***Shuvosaurus***; מילולית: "לטאת שובו") הוא סוג של ארכוזאור נכחד שחי בסוף הטריאס באמריקה הצפונית והשתייך למשפחת השובוזאוריים, לצד האפיגיה והסילוסוכוס. למרות דמיונו לדינוזאור לא היה קרוב אליהם ביולוגית והוא השתייך לקבוצה פסאודוסוכיה, בה כלולים גם התנינאים המודרניים. עם זאת הוא היה קטן וזריז יותר וכנראה היה אוכל כל.

הזוחל הקדום תואר ב-1993 בידי החוקר ההודי סנקאר צ'אטרג'י (אנ'), לאחר שבנו שובו גילה את המאובנים שלו בדרום-מערב טקסס במשך שנות ה-90 ועל שמו היצור קרוי. הסוג כלל מין אחד - *Shuvosaurus inexpectatus*. ממצאים נוספים שלו התגלו באריזונה, טקסס וניו מקסיקו.

זוחל קדום זה היה בעל אגן שאיפשר לו לעמוד זקוף והוא היה בעל מקור חסר שיניים שהזכיר את לסת האורניתומימיים. בשל כך כמה חוקרים העריכו שהיה תרופוד קטן וזריז. עם זאת מחקר של זוחל דומה בשם אפיגיה ותוארו ב-2006 ומהם נראה שלא היה באמת דינוזאור אלא קרוב לתנינים הדומה לפופוזאורוס. הדמיון ביניהם נבע מאבולוציה מתכנסת עקב התאמתם לחיים יבשתיים, במישורים והגבעות של טקסס הקדומה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שובוזאורוס** בוויקישיתוף
אינדרי
**בעלי אף לח** (שם מדעי: Strepsirhini, מיוונית: strepho – עקום; rhis – אף) היא אחת מארבע תת-הסדרות בסדרת הפרימטים. תת-סדרה זו כוללת כ-90 מינים. המאפיין העיקרי של בני המין, וממנו נובע שמם הוא אפם – הם מאופיינים באפים רטובים, בניגוד לקרוביהם הקופים. בעלי אף-לח הם הפרימטים היחידים (פרט לאדם) החיים במדגסקר, ולחלק מהמשפחות נציגות באפריקה ובדרום-מזרח אסיה.

החלוקה הטקסונומית והפילוגנטית, עם זאת, מורכבת יותר מהתמונה הגאוגרפית. ניתן היה להניח שההתיישבות של בעלי האף-הלח במדגסקר התרחשה באירוע סחיפה אחד, שגרם ליישוב האי בצאצאים של מין אחד. אולם בניתוח גנטי של בני התת-סדרה ניתן לראות שקיימת קרבה רבה יותר בין חלק מהמינים המדגסקריים לבין מינים מיבשת אפריקה, מאשר בין המינים המדגסקריים לבין עצמם. כך שכנראה לא התרחש אירוע סחיפה יחיד – אלא שני אירועי סחיפה: אחד של בני על-משפחת למורים והשני של בני על-משפחת לוריסים. אך העדויות המאובנות אינן מספיקות על מנת לקבוע האם הסחיפה השנייה הייתה מאפריקה למדגסקר או בכיוון ההפוך.

בעלי האף-הלח נחשבים לפרימיטיביים יותר מהקופים. אפיהם הרטובים מחוברים לשפתיהם העליונות, שמחוברות לחניכיהם – ובכך מוגבל מגוון הבעות הפנים שלהם. היחס בין מסת המוח למסת הגוף שלהם קטן יותר, דבר המעיד על אינטליגנציה פחותה, וכך גם עולה ממבחני אינטליגנציה ליונקים. האונות האחראיות על חוש הריח במוחם גדולות יחסית, דבר המעיד על חוש ריח מפותח. בנוסף, אפיהם מוארכים בדרך כלל.

מיון התת-סדרה
-------------

* תת-סדרה **בעלי אף לח** (Strepsirrhini)
	+ אינפרא-סדרה דמויי למור (Lemuriformes)
		- על-משפחה למורים (Lemuroidea)
			* משפחה למורי קוף (Archaeolemuridae) – נכחדה
			* משפחה למורי ספורט (Lepilemuridae)
			* משפחה למורי קואלה (Megaladapidae) – נכחדה
			* משפחה למורי עצלן (Palaeopropithecidae) – נכחדה
			* משפחה למוריים (Lemuridae)
			* משפחה דאובנטוניים (Daubentoniidae)
			* משפחה אינדריים (Indridae)
			* משפחה למורים צמריים (cheirogaleidae)
		- על-משפחה לוריסים (Lorisoidea)
			* משפחה לוריסיים (Lorisidae)
			* משפחה גלגויים (Galagidae)
	+ אינפרא-סדרה אדפיפורמס (Adapiformes) – נכחדה
		- * משפחה Azibiidae
			* משפחה Djebelemuridae
		- על-משפחה Adapoidea
			* משפחה Notharctidae
			* משפחה Sivaladapidae
			* משפחה אדפיים (Adapidae)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בעלי אף לח** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ADW
* ITIS
* NCBI
 |

* בעלי אף לח, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| פרימטים |
| --- |
| בעלי אף לח (דמויי למור) |
| למורים | למורים צמריים • למוריים • למורי ספורט • אינדריים • דאובנטוניים |  |
| לוריסים | לוריסיים • גלגויים |
| בעלי אף יבש |
| קופיפים | טרסיוסיים |
| אנתרופואידים | 

|  |  |
| --- | --- |
| קופים רחבי-אף | צבוסיים • מרמוסטיים • סאקיים • קופי עכביש |
| קופים צרי-אף | קופים בעלי זנב • הומינואידים (גיבונים והומינידיים) |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph124270

 |