recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ז'אן-בטיסט ביו** (בצרפתית: **Jean-Baptiste Billot**;‏ 15 באוגוסט 1828 – 31 במאי 1907) היה ז'נרל דה דיוויזיה בצבא צרפת, אשר שימש גם כשר המלחמה של צרפת, אולם התפרסם בעיקר בשל חלקו בפרשת דרייפוס.

ביוגרפיה
--------

ביו נולד בשאומייל ב-15 באוגוסט 1828, וב-1847 נרשם ללימודים באקדמיה הצבאית סן-סיר. ב-1849 הוא סיים את לימודיו והוצב בצבא צרפת בדרגת לוטננט משנה. הוא נודע בדעותיו הרפובליקניות, ולפיכך התנגד להפיכה של נפוליאון השלישי שביטל את הרפובליקה הצרפתית השנייה והקים את הקיסרות השנייה. עם זאת, הוא המשיך לשרת בנאמנות בצבא הקיסרי. ב-1852 הוא הועלה לדרגת לוטננט, וב-1854 לדרגת קפטן. ב-1859 הוא קיבל את עיטור אביר לגיון הכבוד. ביו השתתף במשלחת הצרפתית למקסיקו (1861-1867), ומונה למפקד אסקדרון. ב-1863 הוא מונה למושל הצבאי של מדינת צ'יוואווה ובהמשך של מדינת קרטרו. ב-1867 הוא הועלה לדרגת קצין בלגיון הכבוד. מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו הציע לו להיות שר המלחמה שלו, אולם הוא סרב. ב-1867 הוא חזר לצרפת, והתחתן. ב-1869 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל ומונה למושל מחוז קונסטנטין באלג'יריה.

ב-1870 הוא חזר לצרפת כדי להשתתף במלחמת צרפת–פרוסיה. הוא מונה בתחילה לראש מטה הדיוויזיה ה-3. הוא השתתף בקרב זארבריקן וקרב פורבאך ולחם בהצטיינות. הוא הצליח להימלט לאחר המצור על מץ והעמיד את עצמו לשירות הרפובליקה הצרפתית השלישית. הוא הועלה לדרגת קולונל, ולאחר מכן הוענקה לו דרגה זמנית של ז'נרל דה דיוויזיה. הוא מונה למפקד הקורפוס ה-18 והובס יחד עמו בידי הפרוסים בקרב ביאונה-לה-רולנדה ב-28 בנובמבר 1870. למרות זאת בעקבות הקרב הוא קיבל דרגת קבע של ז'נרל דה בריגדה. הוא השתתף בקרב וילרסקסל בינואר 1871.

ב-1871 הצטרף ביו לפוליטיקה והפך לסנאטור מטעם מחוז קורזה. הוא השתייך למפלגה הרפובליקנית אשר השתייכה למחנה השמאל-מרכז. במקביל, הוא המשיך לטפח את הקריירה הצבאית שלו, וב-1878 הועלה לדרגת ז'נרל דה דיוויזיה, ושנה לאחר מכן מונה למפקד הדיוויזיה ה-1 וזמן קצר לאחר מכן הועבר לפקד על הקורפוס ה-15. בין 1880–1881 הוצב הקורפוס שלו בתוניסיה. בין 1884–1888 הוא שימש כמפקד הקורפוס ה-1. ב-1896 הוא נקרא לשמש כשר המלחמה בממשלתו של ז'יל מלין. במסגרת תפקידו זה, הוא טיפל גם בפרשת דרייפוס. ז'ורז' פיקאר הגיע אליו עם מסמכים המוכיחים שאלפרד דרייפוס, קצין יהודי שנאשם בריגול כמעט שנתיים לפני כן, למעש חף מפשע וכי האשם האמיתי הוא למעשה פרדיננד אסטרהאזי. ביו בעצה אחת עם הרמטכ"ל בואדפר ועם סגן הרמטכ"ל גונז הורה לפיקאר להסתיר את ממצאיו כדי שיוקרתו של הצבא לא תיפגע. פיקאר סרב, ולפיכך הוצב בתפקיד נידח בתוניסיה. במאמרו הנודע "אני מאשים...!" האשים הסופר אמיל זולא את ביו: "בכך שבידיו הייתה ראייה מוצקה לחפותו של דרייפוס, והוא העלים אותה. הוא אשם בפשע זה נגד האנושות והצדק".

ביולי 1898 הודח ביו מתפקיד שר המלחמה בידי ראש הממשלה החדש אנרי בריסון שמינה במקומו את גודפרואה קווניאק. הוא פרש מהצבא ונפטר בפריז ב-31 במאי 1907 בגיל 78.

לקריאה נוספת
------------

* ז'אן דניס ברדן, **פרשת דרייפוס**, עם עובד, 2003.
* ברברה טוכמן, **המגדל הגאה**, דביר, 1998.
* פייר מיקאל, **פרשת דרייפוס**, מ. מזרחי, 1964.
* מאיר קוטיק, **פרשת דרייפוס**, מלא, 1982.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אן-בטיסט ביו** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb118129701 (data)
* GND: 116181214
* ISNI: 0000 0000 0979 7600
* Léonore: 35599
* SNAC: w69h5fzm
* SUDOC: 145348547
* VIAF: 36912787
* WorldCat: viaf-36912787

 |
**הרי אנסריה** (בערבית:  **جبال النصيرية**), הידועים גם בכינוי **הרי אל-עלאווין** (**جبال العلويين**; שני השמות מתייחסים לעלווים הנקראים גם "נֻצַירִים") או בשמם הסורי הרשמי - **רכס הרי החוף** (**سلسلة الجبال الساحلية**), הם רכס הרים בצפון-מערב סוריה (מצפון לדרום) המקביל לרצועת החוף. במקורות הקלאסיים נקראים הרי אנסריה בשם "ברגילוס" (*Bargylus*) ותחת שלטונם של החשישיון נקראו "ג'בל בהרה". ההיסטוריון עדיה חורון זיהה אותם עם הרי "שלח" או "שלחן" המוזכרים בשירת אוגרית.

רוחבם הממוצע של הרי אנסריה הוא 32 ק"מ וגובהם הממוצע הוא 1,200 מטר, כאשר הפיסגה הגבוהה ביותר, נבי יוניס (מזרחית ללטקיה), מגיעה לגובה של 1,562 מטרים. בצפון גובה ההרים יורד ל-900 מטרים, ובדרום ל-600 מטרים. ההרים בנויים מסלעי גיר, ולהן תופעות קרסטיות הנגרמות מהמסת הגיר. כמות המשקעים השנתית היא 500 עד 1,000 מ"מ, והדבר מאפשר מגוון עשיר של גידולים חקלאיים, בהם: פירות, ירקות, טבק, סלק, סוכר ועוד. פסגות הרי אנסריה מכוסות בשלג בעונת החורף.

כפרים רבים, ביניהם סאפיתא, קדמוס, ענזה וסריה, שוכנים במורדות המערביים המתונים של ההרים. בחלקים המזרחיים התלולים של הרכס האוכלוסייה דלילה. כפרים רבים, ביניהם ספיתה, קדמוס, ענזה וסריה, שוכנים במורדות המערביים המתונים של ההרים. בחלקים המזרחיים, התלולים, של הרכס האוכלוסייה דלילה. בהרי אנסריה ממוקמים מספר כפרי נופש כמו סלנפה, קסאב, סלמה ועוד, אליהם מגיעים תיירים רבים בעיקר בתקופת הקיץ. נהר ארנת זורם צפונה במקביל לרכס בקצהו המזרחי בעמק הע'ב, לאחר מכן זורם גם באזור הצפוני של הרכס לפני שנשפך לים התיכון.

דרומה לעיר מסיאף ישנו העתק הסטה אופקית (סדק שנוצר בסלעים של קרום כדור הארץ) ההולך מכיוון צפון-מזרח לדרום-מערב ומפריד בין הרי אנסריה לבין הרי הלבנון ומול הלבנון.

הרי אנסריה היוו חלקים מהגבול של מדינת העלווים שהוקמה בסוריה בשנות ה-20.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  פרופיל של סוריה, מחלקת המחקר הפדרלית, ספריית הקונגרס.
2. ↑  הורשיו ב. האקט (1870), "Dr. William Smith's Dictionary of the Bible: comprising its antiquities, biography, geography, and natural history", עמ' 3142
3. ↑  The Crusades and the Military Orders: Expanding the Frontiers of Medieval Latin Christianity
4. ↑  ע. ג. חורון, **קדם וערב**, דביר, 2000, עמ' 151
5. 1 2  "סוריה - הרי אנסריה", שושי זינגר, אתר מט"ח

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 315171206
* WorldCat (עם VIAF): 315171206

 |
**פראנו סלאק** (**Frano Selak** או **Frane Selak**;‏ 14 ביוני 1929 – 30 בנובמבר 2016) היה אזרח קרואטי שניצל ממוות שבע פעמים וזכה בהגרלת הלוטו. בגלל מאורעות חייו הבלתי רגילים הוא מכונה "האיש בר-המזל ביותר בעולם" וכן "האיש בר-המזל חסר-המזל ביותר בעולם".

הימלטות מאסונות ומתאונות
------------------------

התקרית הראשונה בה סלק הצליח להינצל ממוות אירעה בינואר 1962. סלק נסע ברכבת ובקטע בה המסילה הייתה מעל נהר קפוא הרכבת ירדה מהפסים וצללה מטה. אדם שהיה באזור משה את סלק מן המים בעוד ש-17 נוסעי הרכבת האחרים מצאו את מותם. סלק סבל מיד שבורה ומהיפותרמיה. בשנת 1963 סלק עלה למטוס בפעם הראשונה והאחרונה בחייו. בשל תקלה שהייתה בדלת המטוס היא נפתחה בזמן הטיסה, המטוס התרסק ו-19 איש מצאו את מותם באסון אך סלק נחת על ערמת חציר. שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 1966, אוטובוס בו נסע הידרדר לעבר נהר. ארבעה נוסעים מתו בתקרית אך סלק הצליח לשחות לחוף וחטף רק שריטות וחבלות קלות.

בשנת 1970 המנוע של מכוניתו עלה באש בזמן נסיעה, הוא הצליח להימלט לפני שהאש הגיעה למכל הדלק. שלוש שנים לאחר מכן שוב פקדה אותו תקלה במנוע המכונית: שסתום דלק פגום הציף את המנוע ופרץ אש יצא מפתחי האוורור. שיער ראשו של סלק נשרף כליל באירוע אך מלבד זאת הוא לא נפגע פיזית. בשנת 1995 אוטובוס פגע בו בעיר זאגרב אך הוא ספג פגיעות קלות ביותר. בשנת 1996 הצליח להימלט מתאונה חזיתית עם משאית של האו"ם בהר, הוא הסיט את רכבו לעבר מעקה בטיחות שקרס מעוצמת ההתנגשות. הוא לא היה חגור בעת התאונה, נפלט החוצה כאשר דלת הרכב נפתחה, הצליח לאחוז בעץ שהיה בהישג יד וראה את רכבו צולל מטה מגובה 90 מטרים לארץ.

הוא מת ב-30 בנובמבר 2016 בגיל 87.

זכייה בלוטו
-----------

ב-12 ביוני 2003, יומיים לפני יום הולדתו ה-73, סלאק זכה ב-800,000 אירו (כ-1,110,000 דולר אמריקאי) במשחק הלוטו. בעת הזכייה היה נשוי בפעם החמישית בחייו. הוא החליט לקנות שני בתים וספינה עם כספי הזכייה. בשנת 2010 הגיע להחלטה להעניק את יתר כספי הזכייה לקרובי משפחה ולחברים ולנהל אורח חיים חסכני.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד Andrew Hough, ‏Frano Selak: 'world's luckiest man' gives away his lottery fortune, The Telegraph, 14 May 2010
2. ↑  פריין סלק - האיש שניצל מהמוות 7 פעמים
3. ↑  מידע על אסונות תעופה בשנת 1963 בעולם
4. ↑  פריין סלק - מציאות או מיתוס?
**Proofs from THE BOOK** הוא ספר הוכחות מתמטיות מאת מרטין אייגנר (אנ') וגונטר זיגלר (אנ'). הספר מוקדש למתמטיקאי פאול ארדש, שלעיתים קרובות התייחס ל"ספר" בו אלוהים שומר על ההוכחות האלגנטית ביותר לכל משפט מתמטי. במהלך הרצאה בשנת 1985 אמר ארדש, "אינך צריך להאמין באלוהים, אבל אתה צריך להאמין בספר."

"הספר" של ארדש
--------------

אף על פי שהיה אתאיסט אגנוסטי,[דרוש מקור] ארדש דיבר על קיומו של "הספר", ספר שבו אלוהים כתב את ההוכחות הטובות והאלגנטיות ביותר למשפטים מתמטיים. הוא עצמו פקפק בקיומו של אלוהים, שאותו כינה "הפאשיסט העליון" (פ"ע).[דרוש מקור] הוא האשים את פ"ע בכך שהחביא לו את הגרביים ואת הדרכונים ההונגריים, וגם בכך שהוא שמר את ההוכחות הכי יפות במתמטיקה לעצמו. כשארדש ראה הוכחה מתמטית יפה במיוחד, הוא היה מכריז "האחת הזו היא מהספר!". רעיון זה היה ההשראה מאחורי הספר Proofs from THE BOOK.

תוכן
----

Proofs from THE BOOK מכיל 32 חלקים (45 במהדורה השישית משנת 2018), כל אחד מהם מוקדש למשפט אחד אך לעיתים קרובות מכיל הוכחות מרובות ותוצאות נלוות. הוא משתרע על מגוון רחב של תחומים מתמטיים: תורת המספרים, גאומטריה, אנליזה מתמטית, קומבינטוריקה ותורת הגרפים. ארדש עצמו העלה הצעות רבות לספר, אך נפטר לפני פרסומו. הוא עבר שש מהדורות באנגלית ותורגם לפרסית, צרפתית, גרמנית, הונגרית, איטלקית, יפנית, סינית, פולנית, פורטוגזית, קוריאנית, טורקית, רוסית וספרדית.

בנובמבר 2017 הודיעה האגודה האמריקאית למתמטיקה על כך שפרס לירוי פ' סטיל (אנ') יוענק לאייגנר וזיגלר מהאוניברסיטה החופשית של ברלין, בעבור הספר הזה.

ההוכחות שבספר כוללות:

* שש הוכחות לאינסופיות של הראשוניים, ביניהן ההוכחות של אוילר ושל ארדש
* הוכחה של ארדש להשערת ברטראן
* הוכחה למשפט שני הריבועים של פרמה
* שתי הוכחות למשפט ההדדיות הריבועית
* הוכחה של המשפט הקטן של ודרברן הקובע כי כל חוג חילוק סופי הוא שדה
* ארבע הוכחות לבעיית בזל
* הוכחה לכך ש-e הוא אי-רציונלי
* משפט סילבסטר-גליי (אנ') ומשפט דה ברווין-ארדש (אנ')
* משפט קושי (אנ')
* השערת בורסק (אנ')
* משפט קנטור-שרדר-ברנשטיין
* המשפט היסודי של האלגברה
* השערת ואן דר ורדן
* בעיית ליטלווד-אופורד (אנ')
* המחט של בופון
* משפט החתונה, משפט שפרנר (אנ') ומשפט ארדש-קו-רדו (אנ')
* נוסחת קושי-בינה
* למה (מתמטיקה)
* ארבע הוכחות לנוסחת קיילי
* אי שוויון ברגמן-מינק (אנ')
* השערת דיניץ (אנ')
* בעיית הגלריה לאמנות
* חמש הוכחות של משפט טורן
* גרף n-צביע של גרף קנזר (אנ').
* משפט החבורות (אנ')

קישורים חיצוניים
----------------

* Proofs from THE BOOK (4th ed.) on the Internet Archive

הערות שוליים
------------

1. ↑  Shepard, Mary (1999). "Read This! Review of Proofs from THE BOOK". Mathematical Association of America.
2. ↑  AMS Prize Announcements, Martin Aigner and Günter M. Ziegler to Receive 2018 Steele Prize for Mathematical Exposition, ams.org, November 15, 2017.
3. ↑  AMS, 2018 Leroy P. Steele Prizes.
4. ↑  Table of Contents of the 4th ed
**קרב מִיקַאלֵה** היה אחד משני הקרבות הגדולים (השני הוא קרב פלטאיה) שסיימו את הפלישה הפרסית ליוון. הקרב נערך לקראת סוף אוגוסט 479 לפנה"ס (במועד מקביל לקרב פלטאיה) על מורדות הר מיקאלה באיוניה, מול חופי האי סאמוס. הקרב הסתיים בחיסול כוחות פרס באיוניה, השמדת הצי האגאי הפרסי ושחרור איוניה והאיים האגאיים משליטה פרסית.

רקע
---

באביב שנת 479 לפנה"ס, על רקע ההסתבכות הפרסית בקרבות בתוך יוון גופה, התמרדו מספר ערים יווניות באיוניה כנגד השלטון הפרסי. בני איוניה הבינו במהרה כי לא יוכלו לעמוד לבדם אל מול עוצמת האימפריה האחמנית, ולפיכך שיגרו נציגים אל אתונה וספרטה על מנת לקבל מהן סיוע.

מרדוניוס, המושל הפרסי ביוון, לא ראה בעין יפה את ההתערבות האתונאית במתרחש בצידו השני של הים האגאי, ולאחר שניסה לפייס את אתונה, ולשכנעה להישאר נייטרלית בעזרת תמריצים שונים, קיבל את סירובה. כתוצאה מכך החליט לצאת למסע מלחמה שיסתיים, בסופו של דבר, בתבוסתו ומותו בקרב פלטאיה.

בינתיים גייסו הספרטנים, בראשות מלכם לאוכיטידס השני, 5,000 לוחמים (כש-5,000 נוספים יצאו לקרב בפלטאיה), צירפו אליהם 35,000 לוחמים אתונאים ובני פולייס אחרות, והפליגו, לאחר התארגנות באי דלוס, אל עבר סמוס וחופי איוניה.

הקרב
----

סאמוס, חצי האי מיקאלה ומפרץ מילטוס
כששמעו על המתקפה ההולכת וקרבה הסיגו הפרסים, שרצו להימנע מקרב ימי כושל דוגמת סלמיס, את ציים מהאי סאמוס אל עבר היבשת. שם, בחופו הדרומי של חצי האי מיקאלה, התבצרו ונערכו להדוף את הפלישה היוונית.

היוונים, שהיו ערוכים לקרב ימי, הופתעו למצוא את סאמוס נטוש, אך במהרה גילו את הצבא הפרסי ערוך על החוף האיוני, ולאחר התלבטות קצרה, החליטו לערוך קרב יבשתי. הרודוטוס מספר כי המפקד הספרטני לאוטיכידס הפליג בקרבת המחנה הפרסי ונשא נאום שהופנה לבני בריתה האיונים של פרס:

> 
> אנשי איוניה, אלה מכם ששומעים את דברי, הקשיבו לי, כי הפרסים לא יבינו את אשר אודיע לכם. כשנתנגש, על כל אחד לזכור קודם כל את החירות, ואחרי כן את ססמתנו - הֵרָה, מיסרו את דברי לכל מי שלא הצליח לשמוע אותי.
> 
> 
> 
> — הרודוטוס, ספר ט', 98
> 

הפרסים, שחשדו כי לאוטיכידס מנסה לגרום לעריקה בשורותיהם, פרקו, בתגובה, את בני סאמוס מנשקם ושלחו את המיליטים לשמור על העורף ודרכי המילוט.

באותו הזמן נחת הצבא היווני על החוף והתחלק לשני גייסות, כשהאתונאים צעדו לאורך קו החוף באגף ימין והספרטנים התקדמו על מורדות הר מיקאלה באגף שמאל. במהלך הצעידה לאורך החוף מצאו האתונאים שרביט מונח בחול. הדבר התפרש מיד כאות אלוהי, המבשר על ניצחון יווני בקרב במישור פלטאיה, שנערך בבוקר אותו יום.

בתום הקרב, שבו היוונים לסאמוס והחלו בדיונים על העתיד. הספרטנים הדורים לא התכוונו להטריח את עצמם אל מעבר לים האגאי בכל פעם שתעמוד איוניה בפני מתקפה והציעו לפנות את האיונים אל אדמת יוון. האתונאים לעומתם לא היו מוכנים לאבד את מושבותיהם, וצירפו את בני איוניה לליגה הדלית.

תוצאות הקרב
-----------

עם תבוסת הפרסים, חזרו הספרטנים לאדמת יוון והמשיכו לעסוק בענייניהם. ערי איוניה היו כעת בברית עם אתונה, שהפכה לכוח אימפריאליסטי.

אתונה, שהתקיימה עד אותה תקופה בצילה של ספרטה והסתייעה בכוחה הצבאי להגנתה, החלה לפתח מדיניות עצמאית הולכת וגוברת, שהובילה, בסופו של דבר, לפריצת המלחמה הפלופונסית.

ראו גם
------

* קרב פלטאיה
* קרב סלמיס
* מלחמת יוון-פרס
* המרד האיוני

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרב מיקאלה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרודוטוס, ספר ט', 90
2. ↑  אשתו של זאוס, אבי אלי יוון. השימוש דווקא בה נעשה בשל מקדשה, ההריון בסאמוס.
**אלמוג חזן** (נולד ב-6 בפברואר 1974 בבית שאן) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.

חזן זכור בעיקר מתקופתו כשחקן קבוצת הפועל בית שאן, במדיה כבש את שער השוויון הזמני במשחקה מול בית"ר ירושלים, משחק שזכה לכינוי "משחק השרוכים".

קריירה
------

חזן החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל בית שאן. את משחקו הראשון בליגה הבכירה ערך במחזור הראשון של עונת 1994/1995, כאשר פתח בהרכב הקבוצה בהפסד 0–1 לקבוצת הפועל פתח תקווה, והוחלף בדקה ה-58. בסך הכל הוא שותף באותה עונה ב-16 משחקים, מתוכם 7 בהרכב הפותח (באותה העונה ליוו הבמאים רינו צרור ודורון צברי את הקבוצה ואת הצלחתה להישאר בליגה הבכירה בסרטם "בית שאן: סרט מלחמה").

לאחר עונת השאלה, חזר השחקן לקבוצה לקראת עונת 1996/1997, במהלכה שותף בשני משחקים בלבד, כמחליף. בעונת 1997/1998 קיבל חזן תפקיד משמעותי יותר בסגל הקבוצה ושותף ב-16 משחקים, מתוכם 9 בהרכב הפותח. ב-2 במאי 1998 כבש את שער הבכורה שלו בליגה הבכירה, כאשר הבקיע שער שוויון זמני בדקה ה-86 של המשחק מול בית"ר ירושלים, אשר זכה לכינוי "משחק השרוכים".

בעונת 1998/1999 שותף חזן ב-16 משחקים, מתוכם 9 בהרכב הפותח. בסיום עונה זו ירדה הקבוצה לליגת המשנה, לאחר שסיימה במקום ה-15 (מתוך 16), ולא שבה מאז לליגת העל. גם חזן בעצמו לא שיחק שוב בליגה הבכירה.

חזן המשיך לשחק בקבוצת הפועל בית שאן מספר שנים לאחר הירידה לליגת המשנה. לאחר מכן שיחק בקבוצות נוספות באזור הצפון, בהן עירוני טבריה והפועל אסי גלבוע, עד שפרש ממשחק פעיל במדי קבוצת הפועל עפולה בליגה א'. משחקו האחרון היה בניצחון 2–1 על בני ג'דידה-מכר, יום לפני יום הולדתו ה-36.

כיום מנהל חזן חנות לביגוד, הנעלה וציוד ספורט בעפולה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* זיו אמויאל, "חלק מהשחקנים לא רצו שהפועל תל אביב תזכה באליפות", באתר "גולר", 16 באוגוסט 2011
**פטריק סטרזודה** (בצרפתית: **Patrick Strzoda**; נולד ב-5 בינואר 1952) הוא פקיד בכיר בממשל הצרפתי, המכהן כמנהל לשכה של נשיא צרפת, עמנואל מקרון ומייצג אותו באנדורה מתוקף מעמד הנשיא הצרפתי כנסיך-שותף של אנדורה. סטרודה עבד בעבר כראש מחלקת הביטחון של ארמון האליזה. הוא משפטן ואיש מנהל בהכשרתו.

שנותיו הראשונות
---------------

סטרודה נולד ב-5 בינואר 1952 בעיר תן, או-רן, צרפת. סטרודה למד באוניברסיטת פראנש-קונטה ובאוניברסיטת שטרסבורג. והוא בעל תואר אקדמי באנגלית ובמשפטים. בשנת 1983, סיים את לימודיו בגרנד אקול הלאומי לניהול.

קריירה
------

בין השנים 1985–1987, עבד סטרודה כראש מחלקת הביטחון של מחוז דורדון. בשנת 1992, מונה למזכ"ל הוועדה של אולימפיאדת החורף ה-16, שנערכה באלברוויל. בין השנים 1992–1994, סטרודה עבד כמזכ"ל מחוז דרום.

הוא היה ראש מחלקת הביטחון של מחוז האלפים העליונים בין השנים 2002–2004, מחוז דה-סוור ב-2005 ומחוז סבואה בין השנים 2006–2007. בין השנים 2009–2016 היה אמון על מחלקת הביטחון של המחוזות רמות הסן, קורסיקה הדרומית וברטאן.

ב-14 במאי 2017, סטרודה מונה לנציג הנסיך-שותף הצרפתי של אנדורה, עמנואל מקרון.

סטרודה הוא קצין של לגיון הכבוד ושל מסדר הכישרון החקלאי, אביר של מסדר הדקלים של האקדמאים ומפקד במסדר הכבוד הלאומי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פטריק סטרודה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Patrick Strzoda
2. 1 2 3  Patrick Strzoda, ancien préfet de Bretagne, directeur de cabinet d'Emmanuel Macron
 

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* SUDOC: 225149540
* VIAF: 69152380123301761859
* WorldCat: viaf-69152380123301761859

 |
**ניקולא ז'אן רובר קונרד אוגוסט סאנדהר** (בצרפתית: **Nicolas Jean Robert Conrad Auguste Sandherr**;‏ 6 ביוני 1846 – 24 במאי 1897) היה לוטננט קולונל (סא"ל) בצבא צרפת, אשר התפרסם בשל חלקו בפרשת דרייפוס.

ביוגרפיה
--------

סאנדהר נולד ב-6 ביוני 1846 במילוז, אלזס. הוא למד באקדמיה הצבאית סן-סיר וב-1866 התגייס לצבא צרפת בדרגת לוטננט משנה. בשנת 1870 הועלה לדרגת לוטננט, וב-1871 לחם במלחמת צרפת–פרוסיה, נפצע, וקיבל דרגת אביר בלגיון הכבוד. ב-1877 הוא הועלה לדרגת קפטן ונכנס ללמוד באקול מיליטר, אותו סיים בדרגת מיור.

ב-1885 סופח סאנדהר ל"משרד השני" או "המשרד הסטטיסטי" - משרד הריגול הנגדי. ב-1887 הוא קיבל פיקוד על המשרד וב-1891 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. במסגרת זו הוא העסיק מספר גדול של מרגלים ברחבי אירופה, ובמיוחד בקיסרות הגרמנית. ידועה אמרתו: "אילו הראיתי לך את שמות האנשים שאנו משלמים להם בגרמניה, היית יוצא מדעתך." כבר ב-1893 הוא טען שבשורות צבא צרפת פועל מרגל המעביר מידע לידי הקיסרות הגרמנית, אולם לא הצליח להניח עליו את היד בשעת מעשה. אחת מהסוכנים שהעסיק סאנדהר הייתה מרי בסטיאן, עוזרת ומנקה בשגרירות הגרמנית. תחת שם הקוד "אוגוסט" הייתה בסטיאן מעבירה לצרפתים מסמכים מהשגרירות. ב-26 בספטמבר 1894 העבירה בסטיאן לסגנו של סאנדהר, אובר-ז'וזף אנרי את "הבורדרו" ("האיגרת"), מסמך שנשלח ממרגל בצבא צרפת אל הנספח הצבאי הגרמני מקסימיליאן פון שוורצקופן. בעקבות שחזור הבורדרו, החלה חקירה מצומצמת בניסיון לאתר את המרגל. ההאשמה הופלה על אלפרד דרייפוס - קצין בדרגת קפטן, אשר היה היהודי היחיד במטה הכללי. הראיות לכך היו מעטות מאוד, אולם ראשי הצבא היו מעוניינים לסגור את הפרשה בהקדם האפשרי.

ב-14 באפריל 1895 עזב סאנדהר את התפקיד וקיבל פיקוד על רגימנט הרגלים ה-20. יורשו כמפקד המשרד היה ז'ורז' פיקאר, אשר במסגרת תפקידו זה פתח את תיק דרייפוס והוביל לפרשת דרייפוס אשר זעזעה כליל את צרפת. עם זאת, סאנדהר לא ראה זאת, כיוון שהוא נפטר ב-24 במאי 1897 בגיל 50.

לקריאה נוספת
------------

* ז'אן דני ברדן, **פרשת דרייפוס**, עם עובד, 2003
* פייר מיקאל, **פרשת דרייפוס**, מ. מזרחי, 1964

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אן סאנדהר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  מיקאל, עמ' 18.
2. ↑  מיקאל, עמ' 18-19.
3. ↑  מיקאל, עמ' 25.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb107432772 (data)
* ISNI: 0000 0004 6411 9158
* Léonore: 337487
* VIAF: 3248148947759854950007
* WorldCat: viaf-3248148947759854950007

 |
**מארטון זלד**, מִשיאו-אגארד (תואר אצולה) (במקור **מוריץ גרינהוט**, בהונגרית: **Zöld Márton**; סקסארד, 25 באפריל 1865 – בודפשט, 22 בנובמבר 1946) היה גנרל צבא ממלכת הונגריה יהודי-הונגרי.

קורות חיים
----------

מארטון זלד נולד במשפחה יהודית כבנם של איגנץ גרינהוט ושל תרזיה וינקלר. הוא סיים את בתי הספר התיכוניים בערים פץ' ובסקשפהרוואר, ואת האקדמיה הצבאית לודוויקה (המוסד שסיפק את ההכשרה הצבאית האקדמית הגבוהה ביותר בהונגריה לפני 1945) בבודפשט. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הוא צעד מהעיר גיולה לדלמטיה ב-2 באוגוסט 1914, עם גדוד עממי (לא צבא סדיר). כמגן חצי האי קרוטולה מתחת לעיר לובצ'ה, הוא ניצח את הצבא המונטנגרי בקרב בן ארבעה ימים. מאוחר יותר נלחם בקרבות ינואר 1916 עם הגדוד שלו בוולהניה ולאחר מכן בבוקובינה. בהגנה ליד ראראנס, עודד את חייליו באומץ אישי, הוא דחק בגבורה את העליונות הכוחות הרוסיים שחדרו לתעלות ההגנה. על לוחמתו זו העניק לו מלך הונגריה, פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה את האצולה ההונגרית ואת מסדר כתר הברזל. בקרבות ליד פרזוניה ובקרבות ליסוניה (גליציה המזרחית), בחזית המזרחית האוקראינית, ובהמשך בחזית האיטלקית, ביצע זלד שורה שלמה של מהלכים צבאיים מצוינים, שהוכרו בהענקת האותות:

* צלב הכשרות הצבאית דרגה 3
* צלב הברזל בדרגה 2
* מסדר כתר הברזל דרגה 3
* צלב האביר של מסדר לאופולד (אוסטריה)
* צלב הקצין במסדר אלברכט הסקסוני

הוא החזיר את החטיבה שלו מהחזית האיטלקית עם אבדות מינמליות. בתקופת מהפכת החרציות והרפובליקה הסובייטית ההונגרית הצטרף לצבא הלאומי (שלחם נגד הצבא האדום של הרפובליקה הסובייטית) בסגד בשנת 1918. בשנת 1921 הוענק לו תואר גנרל על ידי העוצר מיקלוש הורטי, מושל ממלכת הונגריה. מלבד הקולונל דיולה באואר (גם הוא בעל תואר אצולה) הוא היה הקצין היהודי היחיד (הנוסף) של הכוחות המזוינים ההונגרים שזכה בתואר גנרל אחרי 1918 ועד תום מלחמת העולם השנייה (בתקופת שלטון של משטר ימני-לאומני-אנטישמי).

זלד היה חבר במועצה הנשיאותית של הלקסיקון יהודי הונגרי.

הנצחה
-----

ב-12 באוגוסט 2014 נחנך לוח הזיכרון שלו, שהוקם לכבוד האיגוד לשימור מסורות של הצבא בסקסארד.

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון יהודי הונגרי. 1929.עורך פטר אויווארי. מארטון זלד.
* מאה שנה למלחמת העולם הראשונה - לוח זיכרון שנחשף למארטון זלד בסקסארד, 12 באוגוסט 2014
* נתוניו במוזיאון ספרותי פטפי
* קברים יהודיים בבודפשט. ג'רג' האראסטי. ועדת הכבוד הלאומית, 2004.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מארטון זלד** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 891/1946. folyószáma alatt".
**זיגי שְׁטַדֶרְמן** (Sigi Stadermann; ‏ 1923 - 21 ביולי 2011) היה פסנתרן ומנצח מקהלות ישראלי, מייסד פסטיבל אבו גוש.

ביוגרפיה
--------

שטדרמן נולד בקמניץ שגרמניה והחל שם את חינוכו המוזיקלי בנגינת פסנתר. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל עם עליית הנוער והמשיך בלימודי הפסנתר. ב-1941, בימי מלחמת העולם השנייה, התגייס לצבא הבריטי, ובעת המערכה באיטליה הגיע לפירנצה וניצל את שהותו ללימודים אצל לואיג'י דאלאפיקולה.
בתום המלחמה ערק שטדרמן מהצבא, ונסע לתוככי גרמניה הנכבשת לחפש את הוריו שנעלמו. הוא מצא את שניהם עדיין בברגן-בלזן, הוציאם ודאג להעלותם לארץ. אחרי השחרור סיים את לימודיו במדרשה הממלכתית למחנכים למוזיקה בתל אביב והמשיך ללמוד פסנתר אצל י' ברנשטיין, הלחנה אצל מרדכי סתר וניצוח אצל גאורג זינגר. בהמשך השתלם במוזיקה ובקונסרבטואר בפריז.

בשנת 1954 חזר לישראל. בישראל ניצח על תזמורות שונות, בהן התזמורת הקאמרית רמת גן. 

בשנת 1957 יסד שטדרמן עם חבורת "משוגעים לדבר" את פסטיבל אבו גוש, והיה למנהל האמנותי ולמנצח הראשי של התזמורת ומקהלת אבו גוש. במשך 15 השנים הבאות, עד 1972, תפס פסטיבל אבו גוש מקום חשוב בחיי המוזיקה בישראל. שרי ופקידי משרד הפנים והדתות שראו במיסה או באורטוריה, שמושרות בפני קהל יהודי בכנסייה, חילול השם, פעלו לטרפד אותו. שטדרמן הקדיש את כל כולו להצלת הפסטיבל - הוא הגיע לבג"ץ נגד משרד התרבות שלא תיקצב, ביקש את עזרת האפיפיור. עד שהוכרע. ב-1972 ננעלו שערי אבו גוש וראשי הכנסייה הודו, כי נלחצו לכך על ידי פקידי משרד הדתות[דרוש מקור]. שטדרמן עזב את ישראל בכעס לארצות הברית, שם עסק בהוראת מוזיקה ונשבע שלעולם לא ישוב לישראל.

שטדרמן הלך לעולמו בניו יורק ב-21 ביולי 2011.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זיגי שטדרמן** בוויקישיתוף
* זיגי שטדרמן: ביוגרפיה באתר Bach Cantatas Website (באנגלית)
* רחל אורן, "מן העיר אל הכפר וחזרה", דבר, 26 באפריל 1968
* היסטוריה של הפסטיבל מראשיתו ועד ימינו דף הבית של אתר הפסטיבל

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sigi Stadermann (Conductor) - Short Biography, www.bach-cantatas.com
2. ↑  חגי חיטרון, האיש שפתח את האוזניים, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2011
3. ↑  ארגון יוצאי מרכז אירופה, ביוגרפיה של זיגי שטדרמן
4. ↑  "The Israeli Musician Who Dared to Pluck the 'Forbidden Fruit'". *Haaretz* (באנגלית). 2011-12-02. נבדק ב-2017-06-19.
ליד השולחן יושבים ארבעת המגישים של התוכנית בזמן בו ירדה ביוני 2010: דליק ווליניץ, גדעון רייכר, יעקב אחימאיר ואיתן ליפשיץ
**יש עם מי לדבר** הייתה תוכנית רדיו יומית ששודרה בגלי צה"ל במשך 21 שנים, מ-1989 עד 2010, בימים א' עד ד', בין השעות 15:00 עד 16:00. בתוכנית התקשרו המאזינים ושוחחו עם מנחה על נושאים בעלי עניין לכלל, נושאי השעה, ועל בעיות המטרידות את הציבור. אחת למספר שבועות הוקדשה התוכנית לנושא מסוים, בעל עניין לציבור, הקשור לרוב לנושאי השירות בצה"ל או נושאים דומים. דמויות ציבוריות בעלות ידע בנושא הופיעו לצד המנחה, וענו למאזינים על שאלות אינפורמטיביות.

התוכנית שודרה לראשונה בשנת 1989, ומאז שודרה בקביעות, ושמה היה אף למטבע לשון. במאי 2010 פורסם כי הוחלט להוריד את התוכנית מלוח השידורים, לאחר 21 שנות שידור. השידור האחרון היה ב-9 ביוני 2010.

בין היתר, הנחו את התוכנית השדרנים הבאים:

* איתן ליפשיץ
* אריה מליניאק
* גוני מרדור
* גדעון לב ארי
* גדעון רייכר
* דן מרגלית
* דליק ווליניץ
* יעקב אחימאיר
* יעל ארד
* מתי גולן
* מיכה שגריר
* פנחס עידן

באוגוסט 2011 חזרה לתוכנית אחת בלבד, בהגשת שרון טייכר וערן זרחוביץ', מגישי תוכנית המערכונים "חותרים למגע", במסגרת חגיגות 60 לגלי צהל.

בשנים האחרונות חזרה התכנית, במתכונת מעט שונה בהגשת אברי גלעד תחת השם "השיח"

  

בשנת 2020 חזרה התכנית למספר תוכניות עם מגישים שונים במסגרת לוח שידורים מיוחד עקב התפרצות מגפת הקורונה, בנוסף לתוכנית "השיח".

קישורים חיצוניים
----------------

* גילי איזיקוביץ, יש עם מי לדבר נפרדת גם מהרשימה השחורה, באתר הארץ, 11 ביוני 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  "יש עם מי לדבר" יורדת, באתר ynet, 7 במאי 2010
**גרגנורניס** (שם מדעי: ***Garganornis***; מילולית: "העוף של גרגנו") הוא סוג של ברווז ענקי נכחד ממשפחת הברווזיים אשר חי במהלך תקופת המיוקן לפני 9-5.5 מיליון שנה באי הקדום גרגנו (אנ') אשר כיום מצוי בשטחי פוג'ה שבאיטליה. בסוג זה היה מין אחד - *Garganornis ballmanni*, אשר התגלה בשנת 2014. המין קרוי על שם החוקר שתיאר אותו, פטר בלמן (Peter Ballmann). ממצאים נוספים מהאזור התגלו ב-2016 בל'אקווילה. נמצאו ממנו מספר עצמות מפרקים ועצמות גפיים המרמזים על קרבתו לברווזים, אם כי ישנו קשר גם לגסטורניסיים הענקיים.

הגרגנורניס היה גדול מכל ברווז חי, גם מהברבור המצוי, הכבד שבברווזים והוא הגיע למשקל 15-22 ק"ג כשעצמות החזה שלו היו גדולות ב-30% והוא גדל כחלק ממעברו לאי. ככל הנראה הוא היה חסר יכולת תעופה עקב משקלו. הוא גם היה בעל שרירי תעופה קצרים יותר ובעל עצמות קצרות מדי ביחס לאורכו. מבנה השורש שלו הזכיר את הרגל של כמה אווזים גדולים וגם של הקמיקי מדרום אמריקה. 

הוא חי סביב פאונה אנדמית לאי שכללה תנשמות ענק, דורס גדול מהסוג גרגנואטוס (Garganoaetus), הפרסתן הקטן הופליטומריקס וקיפוד ענקי טורף - הדינוגלריקס שאולי ניזון מהברווז. יונקים אלה אולי הגיעו לאי דרך רפסודות צפות. בסוף המיוקן האי אולי התאחד עם יבשת אירופה ואיטליה ואולי דבר זה גרם להכחדת הברווז.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גרגנורניס** בוויקישיתוף
* גרגנורניס, באתר GBIF (באנגלית)
**עושים צהריים** היא תוכנית רדיו יומית העוסקת בנושאי אקטואליה ומשודרת בגלי צה"ל בהגשתה של יעל דן בין השעות 13:00–14:00.

התוכנית היא מגזין אקטואליה העוסק גם בחדשות היום אך גם בנושאי חברה, תרבות, בריאות וכלכלה. התוכנית מובילה מאבקים חברתיים מתמשכים, ובמיוחד מתמקדת במאבק בפגיעות מיניות. התוכנית יזמה, בין השאר, את שינוי החוק על מנת להתיר לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית המעוניינות בכך להיחשף בכלי התקשורת בזהותן האמיתית. התוכנית עלתה לאוויר ב־30 באוגוסט 1998, וב־29 באוגוסט 2018 חגגה 20 שנה במשדר מיוחד.

בעבר התוכנית שודרה במשך שעתיים, בשעות הצוהריים. עם שינוי בלוח המשדרים שנערך בשנת 2015 בגלי צה"ל, קוצץ זמן השידור לשעה יומית אחת בלבד והיא משודרת כיום בימים ראשון עד רביעי בשעות 13:00–14:00. בשנת 2015 זכתה התוכנית בפרס מפקד גלי צה"ל. בשנת 2019, תוכנית 20 השנה של התכנית זיכתה אותה בפרס מפקד גלי צה"ל בפעם השנייה.

קישורים חיצוניים
----------------

* עושים צהריים באתר גלי צה"ל

הערות שוליים
------------

1. ↑  יעל דן, באתר גלי צה"ל
2. ↑  נפגעות עבירות מין יוכלו להתראיין: "הייתי אמורה לשבת במאסר אם החוק היה נאכף", באתר גלי צה"ל, ‏12.12.2018
3. ↑  עושים צהריים - משדר מיוחד לרגל 20 שנה לתכנית, באתר גלי צה"ל, ‏29 באוגוסט 2018
4. ↑  אלכסנדר כץ, סוער בגל"צ: התכנית של יעל דן קוצצה בשעה - בגלל רצועת אקטואליה חדשה לרינו צרור, באתר אייס, 14 באפריל 2015
5. ↑  אלכסנדר כץ, בין זוכי פרס מפקד גל"צ: יעל דן והתכניות 'יהיה בסדר' ו'האוניברסיטה המשודרת', באתר אייס, 6 בספטמבר 2015
6. ↑  מפקד גלי צה״ל שמעון אלקבץ הכריז על התכניות הזוכות בפרס לשנת תשע'ט – 2019, באתר חמ״ל, ‏5 באוגוסט 2019
**מרגרט צ'אן פונג פו-צ'ון** (באנגלית: **Margaret Chan Fung Fu-chun**; נולדה ב-21 באוגוסט 1947) הייתה מנהלת של ארגון הבריאות העולמי בין השנים 2007 ל-2017. צ'אן, ילידת הונג קונג, בעלת רקע אקדמי בכלכלה ובמינהל עסקים, שימשה בין השנים 1994 ל-2003 כשרת הבריאות של הונג קונג. בין השנים 2003 ל-2006 שימשה בתפקידים בכירים בארגון הבריאות העולמי, כאחראית על מניעת מגפה עולמית של שפעת, וכסגנית האחראי למניעת מחלות מידבקות.

ביוגרפיה
--------

אחרי לימודיה בבית ספר תיכון, הוכשרה צ'אן כמורה לכלכלת בית בקולג' לחינוך בהונג קונג. ב-1973 סיימה תואר ראשון בכלכלת בית באוניברסיטת מערב אונטריו, וב-1975 קיבלה שם תואר דוקטורט ברפואה. בהמשך קיבלה תואר שני בבריאות הציבור מהאוניברסיטה הלאומית של סינגפור.

ב-1997 קיבלה מענק מחקר מהפקולטה לרפואת בריאות הציבור של הקולג' המלכותי לרופאים בלונדון, וכן הוענק לה מעמד אבירות של "קצינה" במסדר האימפריה הבריטית, על ידי המלכה אליזבת' השנייה.

בדצמבר 1978 הצטרפה לממשלה בהונג קונג, למשרד הבריאות. ב-1989 קודמה לתפקיד עוזרת מנכ"ל משרד הבריאות בהונג קונג, וב-1992 מונתה לסגניתו. ב-1994 מונתה לשרת הבריאות, האישה הראשונה בתפקיד זה בהונג קונג. ב-1997 תרמה למאבק בשפעת העופות ולהרגעת הציבור, ובעת התפרצות המגפה נודעה באמירתה "אני אוכלת בשר עוף מדי יום, אין צורך בפאניקה". בהמשך, כאשר התרבו מקרי ההידבקות במחלה, טענו כנגדה מבקריה שהיא מטעה את הציבור. אך לאחר מכן זכתה להערכה על השמדת מיליון וחצי עופות נגועים והשתלטות על המגפה בהונג קונג.

ב-2003 פרצה בסין וברחבי העולם מגפת הסארס, וצ'אן ספגה ביקורת מהמועצה המחוקקת של הונג קונג על התנהלות פאסיבית ואיטית יחסית בכל הנוגע למגפה. ועדת מומחים שהקימה הממשלה לבדיקת ההתמודדות עם המגפה, קבעה כי צ'אן לא אשמה בכישלון ניהול המשבר, אלא המבנה הלקוי של מערכת הבריאות בהונג קונג, בו מערכת בתי החולים ומערכת בריאות הציבור היו מופרדות, ולפיכך נוצרו בעיות בשיתוף מידע ונתונים.

ב-2003 סיימה צ'אן את תפקידה כשרה, כשהצטרפה להנהגת ארגון הבריאות העולמי. ב-2006 מונתה לראש הארגון, והיא שימשה בתפקיד זה עד שנת 2017. בפעילותה מדגישה צ'אן את חשיבות שיפור הבריאות בקרב נשים ובקרב תושבי אפריקה.

ב-2007 עוררה ביקורת בקרב ארגונים הומניטריים, כאשר הביעה ספק בדבר איכותן של תרופות גנריות, מה שנתפס כתמיכה באינטרסים של חברות התרופות הגדולות, במהלך ביקורה בתאילנד.

ב-2009 עסקה צ'אן בהתמודדות ארגון הבריאות העולמי עם התפרצות שפעת החזירים ברחבי העולם, והכריזה עליה כמגפה כלל עולמית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרגרט צ'אן** בוויקישיתוף
* ראש ארגון הבריאות העולמי, מרגרט צ'אן: סביר שנעלה לכוננות מקסימלית ממגיפה עולמית, באתר הארץ, 4 במאי 2009
* מרגרט צ'אן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb17786915z (data)
* NKC: xx0100135
* VIAF: 96938167
* WorldCat: viaf-96938167

 |
**הרעב הגדול בצפון סין** התרחש בסין ב־1876–1879, השנים האחרונות של שושלת צ'ינג. בסין הרעב מכונה "דִינְגְווּ צִ'יחְוָאנְג" (סינית: 丁戊奇荒). בצורת קשה פגעה בצפון סין בשנת 1875, בצורת שהובילה לפגיעה קשה ביבולים. המחוזות שאנשי, זילי (כיום חלק ממחוז חביי), חנאן, שאנדונג והחלקים הצפוניים של ג'יאנגסו הם המחוזות העיקריים שנפגעו. בין 9 ל-13 מיליון איש מצאו את מותם כתוצאה מהרעב הגדול, מתוך אוכלוסייה כוללת של 108 מיליון איש. שינוי קיצוני במזג האוויר כתוצאה מזרם אל ניניו הוא שהוביל לבצורת ולרעב.

מאמצים לבלימת הרעב
------------------

המיסיונר הבריטי טימותי רישרד עורר את עניין הקהילה הבינלאומית ברעב כבר בשנת 1876. הוא פנה לתושבים הזרים בשאנגחאי על מנת לגייס כספים לסיוע לקורבנות. במרץ 1877 הוקמה ועידת שאנדונג לסיוע להקלה ברעב, בוועידה לקחו חלק דיפלומטים, אנשי עסקים וכן מיסיונרים נוצרים ופרוטוסטנטים. 

רישרד הבין שהרעב נהיה קשה במיוחד במחוז שאנשי, מחוז שהיה כמעט בלתי מוכר לזרים באותם הימים. בשנת 1878 הוא נסע למחוז זה, "יומן הרעב" שכתב תיאר את התנאים הקשים. "העובדה שאנשים שברו את בתיהם, מכרו את נשותיהם ואת בנותיהם, אכלו שורשים ופגרים, חימר ועלים לא הפתיעה איש...המראה של גברים ונשים שוכבים חסרי אונים לצד הדרך, או אפילו מתים, נקרעים על ידי כלבים וציפורים ושל ילדים מבושלים בסירים הוא כה מזעזע עד כדי שיגרום לכל אחד לקבל חלחלה". כאמור, מחוז שאנשי הוא המחוז שנפגע יותר מכל ברעב הכבד, לפי ההערכות כ-5.5 מיליון תושבי המחוז מתו מתוך אוכלוסייה כוללת של כ-15 מיליון איש. האזורים המרוחקים וההריים הם אלו שנפגעו יותר מכל.

על מנת להילחם ברעב, הוקמה רשת בינלאומית לאיסוף תרומות, רובן הגיעו מאנגליה ומעסקים זרים שפעלו בסין. מאמצים אלו נשאו פרי, סכום של 204,000 מטבעות טיל נאספו (שווי של 7 עד 10 מיליון דולר נכון לשנת 2012). נוצרים קתולים גייסו למעלה ממחצית מן הסכום, 125,000 טיל (כ-5 מיליון דולר) ונוכחותם הפיזית באזורים הפגועים תרמה גם היא. יותר מ-40 מיסיונרים קתולים ו-31 נוצרים פרוטוסטנטים פעלו בשדות סין וסייעו ל-3.1 מיליון איש במחוז שאנשי לבדו. 3 מיסיונרים פרוטוסטנטים מתו ממחלות, בעיקר טיפוס הבהרות שהיה נפוץ באזורי הרעב. 

ממשלת צ'ינג, פילנתרופים סינים ואנשי עסקים בסין הגיבו גם הם לרעב והחלו לצבור כספים לטובת הציבור. הייתה יריבות מבין המסייעים מבית לבין המסייעים הזרים. הסינים חששו שמסיונרים נוצרים ינצלו את הרעב כדי לקחת ילדים יתומים ולגרום להם להתנצר וכן להפיץ את הנצרות באמצעים אחרים. הם התרימו סכומים גדולים של כסף שהלכו להקמת בתי יתומים וכן כדי לקנות את חירותם של ילדים ונשים שנמכרו לעבדות. בעוד שעיקר מאמצי הסיוע מבחוץ הופנו למחוז שאנשי, המאמץ הסיני הופנה למחוזות חנאן ושאנדונג.

הגשמים חוזרים
-------------

ביוני 1879, החלו לרדת גשמים כבדים, בעיקר באזורים מוכי הרעב, ובעקבות היבולים והקציר הנאה שנאסף כבר בסתיו מרבית הרעב היה מאחור. אולם, אזורים הרריים רביים דולדלו מאוכלוסייה בעקבות מוות מרעב, מחלות וכן מנדידה של אנשים חסרי כל לאזורים מיושבים יותר. אזרחים זרים תלו את האשם ברעב ובמספר המתים הגדול בחוסר הקדמה של סין וכן בשחיתות של שושלת צ'ינג. המסיונרים שפעלו בסין בתקופת הרעב סברו שפועלם סייע ליצירת אחווה בין הסינים לבין עולם הנצרות, וכן שהם סייעו לקרב ולהפיץ את הנצרות בסין.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרעב בגדול בצפון סין - מידע נוסף
2. ↑  סקירה מורחבת של הבצורת והרעב בסין באותן שנים
3. ↑  מרד הבוקסרים והרעב בסין
מרכבת הזכוכית מחזירה את הנשים בהמתנה (אנ') לארמון בקינגהאם לאחר פתיחת הפרלמנט במדינה, 2008.
**מרכבת הזכוכית** היא אחת מהמרכבות הרשמיות העיקריות המשמשות את המלוכה הבריטית. נבנתה על ידי חברת פיטרס ובניו מלונדון ב-1881, היא תוכננה במקור ככרכרה של שריף (אנ'), אך נרכשה על ידי הכתר לטקס הכתרתו של ג'ורג' החמישי ב-1911.

היא משמשת מדי שנה בהזדמנויות שונות במדינה, אך התפרסמה בעיקר בשימוש שלה בחתונות מלכותיות, בין אם כדי להעביר את הכלה לעתיד לכנסייה לפני הטקס (כפי שהיה המקרה עם הנסיכה מרגרט ב-1960 וליידי דיאנה ספנסר ב־1981),  או כדי להעביר את החתן והכלה הטריים מהכנסייה לאחר הטקס (כפי שנעשה בחתונה של הנסיכה אליזבת והדוכס מאדינבורו ב-1947).  מאז 2012, מרכבת הזכוכית שימשה להסעת המלכה אליזבת השנייה והדוכס מאדינבורו למצעד שומרי הסוסים וממנו ל- Troping the Color .

מרכבת הזכוכית נהוגה על ידי עגלון וניתן למשוך אותה על ידי שניים או ארבעה סוסים. כאשר אינה בשימוש, היא נמצאת (ולעיתים קרובות, מוצגת לציבור) ב- אורוות המלכותיות בלונדון.

באופן רחב יותר, ניתן להשתמש במונח 'מרכבת הזכוכית' כדי לתאר כל מרכבה שיש לה חלונות זכוכית ואינה סגורה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרכבת הזכוכית** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  'The Royal Mews', Pitkin, 1979, 1990
2. ↑  "BBC - History - Prince Charles and Lady Diana Spencer's wedding (Pictures, video, facts & news)".
3. ↑  אתר למנויים בלבד  Elizabeth Grice, ‏Princess Elizabeth's fairytale wedding, The Telegraph, 20 July 2007
**קולקי** (באוקראינית: **Колки**; בפולנית: **Kołki**; ביידיש: **קאָלק**) היא עיירה במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, בסמוך לנהר סטיר, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

קולקי נזכרת לראשונה בשנת 1545, ולקראת סוף המאה ה-16 הוענקו לה זכויות עיר. במאה ה-18 עברה העיירה לבעלות משפחת רדזיוויל, שבנתה בסמוך לה ארמון.

יהודי קולקי
-----------

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1570. במהלך גזירות ת"ח ות"ט באמצע במאה ה-17 ערכו הקוזקים פוגרום קשה ביהודי העיירה, תוך רצח המוני של הקהילה. עם זאת, לקראת סוף המאה ה-17 השתקמה הקהילה בעיירה, ובמהלך המאה ה-19 גדל מספר היהודים בה באופן משמעותי, ופעלו בה מספר חסידויות. בשנת 1897 נמנו בעיירה 2,537 יהודים.

בספטמבר 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נערך בסמוך לעיירה קרב בין הכוחות הגרמניים והרוסיים, והעיירה נשרפה כליל, תוך שכל יהודיה נמלטו ממנה. עם ביסוס שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה בעיירה לאחר המלחמה, שבו לעיירה רק כשליש מיהודיה, ומספרם הגיע לכ-750 איש. בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות של המפלגות היהודיות השונות, ופעל בה קיבוץ הכשרה של תנועת החלוץ. הפעילות הציבורית היהודית בעיירה נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.

### בשואה

ב-3 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות. כעבור זמן לא רב רצחו שוטרים אוקראינים כ-50 גברים יהודים מהעיירה, ובהם נכבדי הקהילה.

באוקטובר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודי יישובי הסביבה, ואשר מספר יושביו עמד על כ-2,500 איש. מהגטו נלקחו היהודים מדי יום לעבודות כפייה, ובתחילת קיץ 1942 הוצאו להורג ראש היודנרט המקומי ושניים מעוזריו, לאחר שסירבו למלא אחר אחת מפקודות הגרמנים.

בספטמבר 1942 כיתרו הגרמנים את גטו קולקי, וירו במנסים לברוח. יושבי הגטו נלקחו לבורות ירי מחוץ לעיירה, ונרצחו בהם. כ-40 יהודים שהושארו כעובדי כפייה ומספר יהודים שנתפסו בחיים בסביבת העיירה רוכזו מחדש בגטו. 15 מהם הצליחו להימלט ליערות הסביבה, תוך הצטיידות בנשק, והתארגנות כיחידת פרטיזנים, אשר אחריה ערכו הגרמנים מצוד. באוקטובר 1942 פשטו על הגטו בשנית גרמנים ואוקראינים, ורצחו את יתר תושביו.

ב-2 בפברואר 1944 שוחררה העיירה בידי הצבא האדום. מקהילת קולקי שרדו את השואה 8 יהודים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קולקי** בוויקישיתוף
* קולקי באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* קולקי (Kołki), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* "קולקי", באתר השטעטל הווירטואלי
* "קולקי", באתר JewishGen (באנגלית)
* אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין (אנ'), קולקי, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1384–1385), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
* קולק (מחוז ווהלין, אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007557687905171
* GND: 1058770829
* LCCN: n83155507
* NKC: ge1123518
* SUDOC: 175928746
* VIAF: 141933561
* WorldCat (עם VIAF): 141933561

 |
פוסטר מ-1929 המראה חברים מליגת האתאיסטים הלוחמים זורקים את ישו עם הזבל
**אגודת חסרי האל** (ברוסית: «Общество друзей газеты «Безбожник), שנודעה גם בשמות: **איחוד האתאיסטים הלוחמים**, **ליגת חסרי האל הלוחמים** או **איחוד חסרי האל**, הייתה תנועה חברתית אנטי-דתית, שהתפתחה ברוסיה הסובייטית תחת השפעה של ההשקפות האידאולוגיות, התרבותיות והמדיניות של המפלגה הקומוניסטית, בין השנים 1925–1947. התנועה כללה פועלים, חברי מפלגה, חברי קומסומול, ויוצאי צבא.

האיגוד משך איכרים ופועלים מבתי-חרושת, ממפעלים וממשקים שיתופיים (קולחוזים), לצד סטודנטים ואנשי חינוך, רוח ואקדמיה. עד תחילת 1941 היו באיגוד 3.5 מיליון חברים בני מאה לאומים שונים, והיו לו כ-96,000 משרדים ברחבי המדינה. בהיותו מונחה על ידי עקרונות בולשביקים ותעמולה אנטי-דתית, והוראות המפלגה באשר ליחס לדת, האיגוד שם לעצמו למטרה להילחם בדת על כל צורותיה, ולקדם השקפת עולם מדעית בקרב הפועלים. האיגוד קידם אתאיזם והישגים מדעיים. הוא יזם "עבודה אישית" (שיטה של שליחת מורים אתאיסטים להיפגש עם מאמינים בודדים ולשכנע אותם בנכונות האתאיזם, שהמשיכה בהטרדה ציבורית אם נכשלו) עם אנשים דתיים. התנועה עודדה הוצאה לאור של ספרות מדעית וכתבי-עת, בנתה מוזיאונים וערכה תערוכות, ואף ערכה מחקר מדעי בתחום האתאיזם וביקורת הדת.

הסלוגן של האיגוד היה "המאבק נגד הדת הוא מאבק למען הסוציאליזם", שיצר קישור בין ההשקפות האתאיסטיות שלהם לכלכלה, לפוליטיקה ולתרבות.
לאיגוד היו יחסים בינלאומיים ענפים: הוא היה חלק מהפרולטריון הבינלאומי לחופש הדעה, ולאחר מכן, איחוד חופש הדעה הבינלאומי.

האגודה הייתה "ארגון עצמאי בעיקר שהוקם על ידי המפלגה הקומוניסטית כדי לקדם את האתאיזם". היא פרסמה עיתונים (בהם אחד ביידיש: דער אפיקוירעס), ביטאונים, חומרים אחרים שעשו סאטירה מהדת; היא נתנה חסות להרצאות וסרטים; וארגנה הפגנות ומצעדים; הקימה מוזיאונים אנטי-דתיים, וקיימה מאמץ לשכנע את האזרחים הסובייטים שאמונות דתיות ומנהגים דתיים הם דברים "פסולים" ו"מזיקים", ושכל האזרחים צריכים לקבל השקפת עולם מדעית, ואתאיסטית.

מוצא והקמה
----------

העיתון "Безбожник" ("בזבוז'ניק", ברוסית: "חסר-אל" או "אתאיסט"; 1922–1941), שנוסד ונערך על ידי ימליאן ירוסלבסקי, מילא תפקיד מרכזי בהקמת האגודה, והייתה לו קשת רחבה של עיתונאים וקוראים.

באוגוסט 1924, אנשים בעלי אותן השקפות הקימו את המועדון של חברי "בזבוז'ניק" במוסקבה. באפריל 1925 נערך הקונגרס הראשון של המועדון, ובו נוסד האיחוד האנטי-דתי הכלל-סובייטי תחת השם "איחוד חסרי האל". ב-1929 שינה הקונגרס השני את שם האגודה ל"איחוד האתאיסטים הלוחמים".

הוועדה המרכזית בחרה למנהיגהּ את ירוסלבסקי, אשר המשיך להנהיג גם לאחר מכן.

ב-1947, החובה של האיגוד לתעמולה מדעית ואתאיסטית הועברה לאגודת זננייה (ידע) הכלל-סובייטית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אגודת חסרי האל** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300121405171
* LCCN: nb2009031294
* VIAF: 123419836
* WorldCat: lccn-nb2009031294

 |
מקצת מספרי סדרת "אוניברסיטה משודרת", בדוכן "משרד הביטחון – ההוצאה לאור" בשבוע הספר העברי.
**אוניברסיטה משודרת** היא סדרת הרצאות בנושאים אקדמיים מגוונים, בשיתוף אוניברסיטת תל אביב המשודרת בגלי צה"ל משנת 1977. רוב הקורסים המשודרים יוצאים לאור גם כספר בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור. נכון לשנת 2013 פורסמו בסדרה 400 כותרים שנמכרו ב-750 אלף עותקים.

את הסדרה יזם בשנת 1977 מרדכי נאור. קדמה לה סדרת תוכניות של אוניברסיטה משודרת לעם בקול ישראל, בראשית שנות ה-60.

ערכה והפיקה את התוכנית מראשיתה תרצה יובל (לימים תרצה יובל־אלחנתי) ועמדה בראש הפרויקט, שהפך למפעל חייה, עד לפטירתה ב-27 בדצמבר 2000. לאחר פטירתה נקראה הסדרה על שמה. על מפעל זה הייתה מועמדת לקבלת פרס ישראל.

בשנים 2001–2013 עמד בראש הפרויקט ד"ר חגי בועז.

עם המרצים הבולטים שהשתתפו בסדרה נמנים הפרופסורים ישעיהו ליבוביץ, מיכאל הרסגור, ירמיהו יובל, אסא כשר ורבים אחרים, כמעט כולם חברי הסגל האקדמי באוניברסיטאות בישראל.

ההרצאות ניתנות במסגרת סמסטריאלית, בכל סמסטר מוצגים ארבעה או חמישה נושאים (בימים ראשון עד חמישי), שבכל אחד מהן כ-13 משדרים בני חצי שעה, המשודרים, נכון ל-2016, בשעות הערב (20:30); בעבר שודרה כל הרצאה פעמיים, הפעם הנוספת בשעות הבוקר (06:30).

נושאי האוניברסיטה המשודרת נלקחים מכל תחומי הדעת, אך ניכרת בהם העדפה לנושאים בתחום מדעי החברה ומדעי הרוח. גם מדעי החיים זוכים לכיסוי סביר, אך בתחומי ההנדסה, המתמטיקה ומדעי המחשב ניכר מיעוט הנושאים, קרוב לוודאי כיוון שתחומים אלה קשים יותר להעברה בצורה מילולית בלבד.

במרץ 2015 שינתה הסדרה את אופייה, ובמקום הרצאות מתקיימת בה שיחה בין מגיש לאיש אקדמיה. מגישי הסדרה הם ליעד מודריק, בן שני וקובי מידן.

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל חינוך** |

* רשימת הפרסומים של אוניברסיטה משודרת, בקטלוג הספרייה הלאומית
* אוניברסיטה משודרת, באתר גלי צה"ל
* אתר למנויים בלבד גילי איזיקוביץ, "האוניברסיטה המשודרת" יוצאת לקרב על המאזינים, באתר הארץ, 21 במרץ 2015
* אבנר שפירא, למה משקיע הצבא בהוראת פילוסופיה יוונית, באתר הארץ, 23 במרץ 2008
* קול להשכלה, דבר, 3 בנובמבר 1978

הערות שוליים
------------

1. ↑  המרכז לתרבות מנהל מו"מ על הנהגת "אוניברסיטה משודרת", דבר, 10 בספטמבר 1961
2. ↑  שלמה בן נון, אוניברסיטה משודרת לעם ותכנון הקיץ, דבר, 23 במרץ 1962
3. ↑  יובל, תרצה, באתר העין השביעית, 10 בנובמבר 2010
4. ↑  לקום בשש בבוקר, דבר, 13 בינואר 1978
5. ↑  גילי איזיקוביץ, ליעד מודריק, בן שני וקובי מידן יגישו גרסה חדשה של "האוניברסיטה המשודרת" בגל"צ, באתר הארץ, 16 בפברואר 2015
**Lada XRAY** הוא רכב שטח קרוסאובר קומפקטי, המיוצר על ידי יצרנית הרכב הרוסית AvtoVAZ. עוצב על ידי צוות בראשות סטיב מאטין, המעצב הראשי של לאדה וסטה. הוא הוצג לראשונה כקונספט באוגוסט 2012 בסלון הרכב הבינלאומי במוסקבה. גרסה חדשה יותר, Lada XRAY Concept 2, יצאה לראשונה באוגוסט 2014. Lada XRAY שוחרר למכירה בתחילת 2016.

לאדה XRAY קונספט
----------------

### סקירה כללית

 לאדה XRAY - מבט אחורי, בתצוגת סלון הרכב הבינלאומי במוסקבה 2012
אב הטיפוס הופק על ידי ורמארמודל סארו באיטליה בעלות של 1,000,000 $. הקרוסאובר מתאפיין בעיצוב חד, עם כיסוי מושב מצופה עור, יחד עם לוח מחוונים עתידני ומערכת הדמיה. יש לו מראה חיצוני מסוגנן, הכולל זוג פנסים ארוכים ודקים. הסורג הקדמי דומה לאות "X".

AvtoVAZ מקווה שהמומחיות של מאטין תביא את המותג לקדמת השוק הרוסי שיתחיל עם הקונספט החדש.

לשם יש שתי משמעויות: בתור X-Ray (קיצור לקרינה אלקטרומגנטית) וכראשי תיבות (**X** - קיצור ל"קרוסאובר", **R**ecreation, **A**ctivity, **Y**outh).

### תגובות

לדברי ג'סטין קופלר ממגזין *TopSpeed*, היצרנית AvtoVAZ שמרה על פיתוח רכב ה-Lada XRAY שלה תחת "מנעול ומפתח כל כך הדוק" עד שמי ששמע על הפרויקט לא גילה בו עניין בעת שהוצג בתערוכת הרכב במוסקבה. הוזכר שתא הנוסעים של לאדה XRAY ממשיך גם בעיצוב הפרוגרסיבי החיצוני שלו.

לאדה XRAY
---------

### סקירה כללית

לאדה XRAY הוצגה לראשונה באוגוסט 2014 בסלון הרכב הבינלאומי במוסקבה כרכב קונספט. המכונית נוצרה על בסיס דאצ'יה סנדרו המיוצר על ידי Automobile Dacia, חברת הבת של רנו שיש לה שליטה על AvtoVAZ, אך היא כוללת עיצוב מקורי, מנועים, תיבות הילוכים ואפשרויות שונות, שאינן זמינות לסנדרו בשוק הרוסי.

הרכב נוצר בדצמבר 2015. לאדה XRAY הוא הקרואוסבר העירוני הקומפקטי הראשון בתולדות החברה. עיצוב המכונית מבוסס על פלטפורמת Dacia B0 והוא תוצאה של עבודת משולבת של המומחים של רנו ו-AVTOVAZ. הייצור החל בדצמבר 2015 בהתאמה מלאה ללוח הזמנים שהוכרז בעבר על ידי החברה. הוא מיוצר באתר הייצור בעיר טוליאטי במחוז סמרה. תחילת המכירות החל ב־14 בפברואר 2016.

לאדה XRAY מגיע עם 1.6 ליטר 106 PS (78   קילוואט) או 1.8 ליטר 122 PS (90 מנועי בנזין kW), תיבת הילוכים ידנית אוטומטית בעלת 5 הילוכים זמינה כאופציה לגרסת 1.8 ליטר. מנוע הבנזין של הרנו-ניסאן HR16 בנפח 1.6 ליטר (110 HP, 81   kW) ששולב בעבר, חדל להיות חלק מהרכב מיולי 2016.

### ייצור

גוף המכוניות הראשון הורכב בטוליאטי באוקטובר 2015 לצורך נסיעות מבחן, ואילו הייצור בפועל של רכבי השוק החל בדצמבר 2015. רכבי ה-XRAY הראשונים הופיעו בשוק הרוסי ב-14 בפברואר 2016.

ראו גם
------

* לאדה לרגוס
* לאדה וסטה
* דאצ'יה סנדרו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לאדה XRAY** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של לאדה XRAY
* לאדה XRAY
* תמונות של לאדה XRAY

הערות שוליים
------------

1. ↑  "British car designer Steve Mattin has put the brakes on Lada jokes". *Daily Telegraph*. 3 באוקטובר 2013. נבדק ב-16 בספטמבר 2014. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Lada reinvents itself with three bold new models". *Autocar*. 27 באוגוסט 2014. נבדק ב-10 בפברואר 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  Vercarmodel Saro
4. ↑  Lada XRAY
5. ↑  Lada XRAY (אורכב 01.09.2012 בארכיון Wayback Machine)
6. ↑  2012 Lada Xray Concept
7. ↑  Lada XRAY concept: Russia’s Evoque debuts in Moscow
8. ↑  "AvtoVAZ has officially begun accepting orders for the Lada XRAY" (ברוסית).
9. ↑  "Lada XRAY". *Wroom.ru*.(הקישור אינו פעיל)
**סטטוס קוו** הייתה תוכנית רדיו סאטירית אשר שודרה בגלי צה"ל בין השנים 2014-2021 אחת לשבוע בימי חמישי בשעה 6 בערב. התוכנית האחרונה שודרה ב-30 בדצמבר 2021, בהשתתפות מרבית הפאנליסטים מכל השנים ובהנחיית ירון ברובינסקי.

בתוכנית השתתפו מגיש ומספר חברי צוות אשר סיכמו את אירוע האקטואליה בשבוע שחלף מזווית הומוריסטית וסאטירית.

מגישה הראשון של התוכנית היה ירון ברובינסקי ועד סיום שידוריה, הגישה אותה שדרנית גל"צ ענבל גזית ששימשה בה גם כעורכת ראשית. חברי הפאנל שחלקם התחלפו מדי פעם בפעם, הוצגו בתוכנית כאנשים פעילים בפייסבוק וכ"האנשים שמאחורי הלייקים". בין חברי הפאנל לאורך שידור התוכנית נמנו נועה אנג'ל, אביב מזרחי, יותם זמרי, תומר ספירשטיין, אלירן גולדשטיין ודני קמושביץ.

משתתפי התוכנית הציגו משפטי מחץ הקשורים לאירועי התקופה בכותרות, וכן מגיבים לידיעות חדשותיות בנושאים המוצגים להם. לאורך השנים נטבעו בה מונחים ומשפטים המזוהים איתה כמו "הטרדה מילית" (משחקי מילים גרועים במיוחד), וריאציות שונות על ג'ינגל "הקרן והיחידה להכוונת חיילים משוחררים", הפינה "מתנצלים" (בה מבקשים סליחה מכל מי שדובר עליו במהלך התוכנית ועלול להיפגע) וברכת הסיום הקבועה של ברובינסקי למאזינים "תודה שנולדתם והלוואי שלא תמותו".

בחודש מרץ 2016 העלה צוות התוכנית מופע חי במועדון צוותא בתל אביב בהנחייתו של ברובינסקי ובהשתתפות אמנים שונים.

לקראת סוף 2021, כחלק משורת שינויים בלוח שידורי גלי צה"ל, הוחלט להפסיק את שידור התכנית. התכנית האחרונה שודרה ב-30 בדצמבר, יום לפני סוף השנה האזרחית, בהשתתפות חברי צוות רבים שלקחו חלק בכל שנות התוכנית. לתוכנית זו חזר גם המנחה הקודם ירון ברובינסקי.
השידור האחרון הופסק בפתאומיות רבע שעה לפני השעה היעודה.

בין הפינות בתוכנית
------------------

* **הכה את המומחה** - ריאיון עם אדם מומחה בתחומו, שנשאל שאלות הקשורות לתחום מומחיותו באופן הומוריסטי.
* **מעביר דף** - בה מוקראת כותרות מעיתון אחד, וחברי הפאנל ממציאים כותרות נגדיות מתוך עיתונים אחרים לכאורה.
* **הוצא מהקשרו** - ובו מושמע קטע קול אקטואלי וחברי הפאנל משלימים אותו.
* **שירת הספיקר** - בה מוקראות הודעות המושארות עבור אישים שונים.
* **דקה ישראלית** - בה מוצג באופן הומוריסטי נושא כלשהו במשך דקה. מהווה כעין פרודיה לדקה הישראלית של גל"צ בה מציגים ערך כלשהו הקשור לישראל או ליהדות.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סטטוס קוו
* סטטוס קוו, ברשת החברתית פייסבוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלכסנדר כץ, שידורי המהפכה של דקל: תוכנית הספורט מול התחנות האזוריות, יאיר ניצני ב-6:00 באתר אייס, 27 באוקטובר 2014
2. ↑  שדרן גל"צ טוען: "הורידו את תוכניתי באמצע השידור כי צחקתי על התחנה", באתר www.maariv.co.il