recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
אביר הצלב הגדול, עיטור לתושב זר, מסדר הצטיינות של איטליה, 1980
**מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה** (באיטלקית: **Ordine al merito della Repubblica Italiana**) נוסד כמסדר האבירות הבכיר על ידי הנשיא השני של הרפובליקה האיטלקית, לואיג'י אינאודי בשנת 1951.

זהו הכבוד הגבוה ביותר שהרפובליקה מעניקה, והוא מוענק על "ההצטיינות שנרכשה על ידי האומה" בתחומי הספרות, האומנויות, הכלכלה, השירות הציבורי, ופעילות חברתית, פילנתרופית והומניטרית, ועל שירות ארוך ובולט בקריירה אזרחית וצבאית. אותיות התואר לאחר שמו של אדם שקיבל את עיטור המסדר הם OMRI.

המסדר החליף למעשה מסדרים לאומיים קודמים כמו המסדר האזרחי של סבויה (אנ') (1831), מסדר הכתר של איטליה (אנ') (1868), מסדר הקדושים מוריס ולזרוס (אנ') (1572) והמסדר העליון של הבשורה הקדושה ביותר (אנ') (1362).

דרגות
-----

ההכרזה על הענקת האות מתקיימת אחת לשנה ב-2 ביוני, יום השנה להקמת הרפובליקה וב-27 בדצמבר, יום השנה להכרזת חוקת איטליה. עם זאת, אותות למועמד שהנשיא מחליט עליו על דעת עצמו הקשורים לסיום שירות או המוענקים לזרים עשויים להיות מוענקים בכל עת.

העיטור, ששונה בשנת 2001, נושא את הכיתוב "אל מריטו דלה רפובליקה" (Al Merito della Repubblica) המקיף את סמל איטליה על הצד הקדמי, והמשפטים בלטינית "לאיחוד המדינה" (Patriæ Unitati) ו"למען חירות האזרחים" (Civium Libertati) (למען חירות האזרחים) מקיפים את הראש של איטליה טוריטה, דמותה של איטליה כאישה בצד האחורי. שש הדרגות עם הסרטים התואמים הם כדלקמן:

| סרט(1951–2001) | סרט(מאז 2001) | דרגה | תואר מלא באיטלקית | כמות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | אביר הצלב הגדול עם שרשרת | Cavaliere di Gran Croce Decorato di Gran Cordone Ordine al Merito della Repubblica Italiana | 200 |
|  |  | אביר צלב גדול / דרגה ראשונה | Cavaliere di Gran Croce Ordine al Merito della Repubblica Italiana | 9,178 |
|  |  | קצין גדול / דרגה שנייה | Grande Ufficiale Ordine al Merito della Repubblica Italiana | 24,830 |
|  |  | מפקד / דרגה שלישית | Commendatore Ordine al Merito della Repubblica Italiana | 48,184 |
|  |  | קצין / דרגה רביעית | Ufficiale Ordine al Merito della Repubblica Italiana | 33,442 |
|  |  | אביר / דרגה חמישית | Cavaliere Ordine al Merito della Repubblica Italiana | 146,390 |
|

העיטור ניתן על פי צו של נשיא הרפובליקה האיטלקית, כראש מסדר האבירות, בהמלצת נשיא מועצת השרים. למעט בנסיבות יוצאות דופן, לא ניתן להעניק לאיש לראשונה דרגה גבוהה יותר מאביר. דרישת הגיל המינימלי היא בדרך כלל 35.

צלב הגדול של האביר עם שרשרת מוענק רק לראשי מדינות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה (באיטלקית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ordine al Merito della Repubblica Italiana
מרפסת ברוהל והאקדמיה לאמנויות בדרזדן
מרפסת ברוהל
**מרפסת ברוהל** (בגרמנית: **Brühlsche Terrasse**) היא טיילת מפורסמת בדרזדן, הצופה על נהר אלבה ומכונה "המרפסת של אירופה". משמשת אתר להליכה, למנוחה ולבילוי לתושבי העיר ולתיירים הרבים הפוקדים אותה.

היסטוריה
--------

בתחילה הייתה המרפסת חלק מחומת המגן של העיר. החומה נבנתה ב-1546 בתקופת המלחמה השמלקלדית. ב-1737 בנה שם אוגוסט השני מלך סקסוניה, ארמון וספרייה אותם מסר ב-1747 לרוזן היינריך פון ברוהל כאות הוקרה על כך שהכניס שיטות חדשות לשיפור גביית המיסים.

ב-1814 נבנו מדרגות למרפסת והיא נפתחה לקהל. בשני צידי המדרגות נמצאים ארבעה פסלים המייצגים את ארבעת הזמנים ביממה: (בוקר, צהרים, ערב, לילה). הארמון של ברוהל נהרס ב-1900. המרפסת נהרסה בהפצצת דרזדן במלחמת העולם השנייה ונבנתה מחדש.

* המדרגות למרפסת ברוהל ופסלי ארבעת הזמנים ביממההמדרגות למרפסת ברוהל ופסלי ארבעת הזמנים ביממה
* מרפסת ברוהלמרפסת ברוהל
* תצפית על האלבה ממרפסת ברוהלתצפית על האלבה ממרפסת ברוהל
* מבט ממרפסת ברוהל על גשר אוגוסטוס מעל האלבהמבט ממרפסת ברוהל על גשר אוגוסטוס מעל האלבה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרפסת ברוהל** בוויקישיתוף
* מרפסת ברוהל (אורכב 25.08.2016 בארכיון Wayback Machine), באתר "מלון"
* מרפסת ברוהל(הקישור אינו פעיל), באתר a view on cities

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4263495-7
* VIAF: 248645490
* WorldCat: viaf-248645490

 |
**צלקנית** (שם מדעי: *Carpobrotus*, באנגלית pigface) היא סוג של צמח סוקולנטי בעל עמידות גבוהה ליובש עונתי, קרקע דלה ורסס ים. הסוג "צלקנית" כולל כ-20 מינים, שמוצאם של רובם הוא דרום אפריקה, אך קיימים גם מינים שמקורם באוסטרליה ובדרום אמריקה. הסוג רגיש לקרקע כבדה או בוצית. מקור השם המדעי carpobrotus הוא ביוונית, ומשמעותו "פרי אכיל". בארץ גם קיים שם עממי, "אהל האצבעות".

תיאור
-----

עלי הצלקנית בשרניים מאוד, בעלי חתך משולש ומסתיימים בחוד. הצלקנית משתרעת על פני הקרקע, כשבכל התפצלות קיים אגד שורשים. פרחיה גדולים, אופקיים וצורתם כצורת כתר. הפרחים בעלי דמיון מסוים לפרחי חרצית, אלא שעלי הכותרת של הצלקנית זקורים יותר. צבעה שונה ממין למין - לבן, כתום, צהוב או סגול.

לפירות צורה אליפטית, כשבקצם פיטמה, וגודלם כשני סנטימטרים.

שימושים
-------

בזכות עמידותם הרבה של מיני הצלקנית, דרישותיהם הצנועות מהקרקע ועמידותם בתנאי יובש, בצלקנית משתמשים לעיגון חוליות ומדרונות בשולי דרכים. בגננות נוי משמשת הצלקנית לכיסוי שטחים שאינם מיועדים לדריכה. בגינות רבות משמשת הצלקנית כצמח כיסוי קל מאוד לתחזוקה. את הצלקנית ניתן להרבות על ידי ייחורים (יש לכלול אגד שורשים בכל יחור), השרשה (גבעול צלקנית במים יפתח שורשים תוך מספר שבועות) או על ידי זרעים.

צלקנית נאכלת (אהל האצבעות)
בנוסף, מיני הצלקנית משמשים למאכל. כשהם בשלים, פירות הצלקנית ראויים למאכל. לפרי הבשל גוון צהוב והוא מפיץ ריח עז. לחלק ממיני הצלקנית טעם מר ולא נעים, אך הם ראויים למאכל. למין Carpobrtus deliciosus טעם מתוק. את עלי הצלקנית אוכלים צבים. הם טובים למאכל אדם לאחר בישול. בעבר השתמשו מלחים בעלי הצלקנית כתרופה לצפדינה. ילידי אוסטרליה השתמשו בעלים צלויים כתחליף למלח.

בצלקנית משתמשים גם לצרכים רפואיים. מיץ העלים מכווץ כלי דם ובעל יכולת חיטוי מסוימת והרגעה מקומית, ועל כן ניתן להיעזר בו בצורתו הגולמית על פצעים פתוחים, כוויות, פריחה, מחלות עור כרוניות מסוימות ועקיצות. בנוסף, ניתן להשתמש במיץ העלים להקלה במצב של שלשול, ולגרגור להקלה בדלקת גרון. מתקיימים מחקרים להפקת תרופה מסחרית ממיצוי העלים.

בישראל
------

בישראל גדלים מספר מינים שיובאו מדרום אפריקה, שזכו לשם העממי "אהל אצבעות". לפחות שני מינים התאזרחו היטב והחלו מתפשטים על חשבון מינים מקומיים, ועל כן הוגדרו כמינים פולשים. תופעה זו אינה קיימת רק בישראל, אלא גם במדינות נוספות, דוגמת קליפורניה.

מינים הגדלים בישראל:

* צלקנית החרבות (*Carpobrotus Acinaciformis*) - פולשנית
* צלקנית נאכלת (*Carpobrutus edulis, מכונה גם "אהל האצבעות"*) - פולשנית
* צלקנית שוות-צדדים (*Carpobrotus Aequilaterali*)

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **צלקנית** |
| ויקימינים טקסונומיה בוויקימינים: **Carpobrotus** |

* צלקנית, באתר ITIS (באנגלית)
* צלקנית, באתר NCBI (באנגלית)
* צלקנית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* צלקנית, באתר Tropicos (באנגלית)
* צלקנית, באתר GBIF (באנגלית)
* צלקנית, באתר IPNI (באנגלית)
* הערכת הסיכון של הצלקנית כמין פולש בהוואי. (אנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007572844005171

 |

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
הרועה (1956)
**אידל ינקלביץ'** (ברומנית: **Idel Ianchelevici**; ‏5 במאי 1909 – 28 ביוני 1994) היה פסל וצייר יהודי-בלגי-צרפתי.

קורות חיים
----------

ינקלביץ' נולד בלאובה הנמצאת היום במחוז לאובה שברפובליקת מולדובה, מקום שהיה בעת לידתו בבסרביה, רומניה. בשנת 1928 נסע ללייז', בלגיה והתחיל ללמוד רפואה. לאחר שנה חזר לרומניה והתגייס לצבא. בשנת 1931 חזר לבלגיה והתחיל ללמוד פיסול.

השתתף הכנת הביתן הרומני בתערוכה הבינלאומית העולמית שנערכה בבריסל בשנת 1935. לאחר מכן, תערוכות של יצירותיו הוצגו בבריסל, תל אביב, פריז, אמסטרדם וערים נוספות.

בשנת 1945 ינקלביץ' קיבל אזרחות בלגית. באותה שנה, הוצגה בבלגיה יצירתו המפורסמת *l'appel* ("הקריאה"). שנה זו היוותה נקודת מפנה ביצירתו: הוא החל לפסל בשיש ובאבן - חומרים הידועים כקשים ודורשים הפשטה של הצורות. מאז ואילך, ינקלביץ' היה שרוי בחיפוש מתמיד אחר צורות פשוטות יותר ופנים סכמטיות יותר.

בד בבד עם עיסוקו בפיסול, ינקלביץ' גם עסק בציור. ציוריו עומדים בפני עצמם כיצירות אמנות, והן אינן רק סקיצות לפסליו. מכל מקום, ביצירתו בשני התחומים נוכחים אותם הנושאים, והיא מאופיינת בחתירה לפשטות הצורות.

ב-1950, התיישב ינקלביץ' במזון-לאפיט שבצרפת, שם הוא התגורר עד למותו בגיל 86. מרכז התרבות שבעיירה קרוי עתה על שמו.

* WemmelWemmel
* מבצר ברנדונקמבצר ברנדונק
* אנטוורפןאנטוורפן
* לייז'לייז'

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אידל ינקלביץ'** בוויקישיתוף
* מוזיאון ינקלביץ', גודריאן, הולנד
* מוזיאון ינקלביץ', בלגיה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb149697280 (data)
* GND: 118949632
* ISNI: 0000 0000 7845 4820
* LCCN: no92003302
* NTA: 069135347
* RKD: 40871
* SUDOC: 078539110
* ULAN: 500056059
* VIAF: 7659170
* WorldCat: lccn-no92003302

 |
**שזרן ארוך-זנב** (שם מדעי: *Euplectes progne*) הוא מין של ציפור קטנה ממשפחת האורגיים החי באפריקה הדרומית.

מאפיינים
--------

שזרן זה בעל דו-צורתיות זוויגית, כאשר הזכרים גדולים ומקושטים יותר מהנקבות. משקל הזכרים כ-33 עד 46 גרם בקירוב והם בעלי מחלצות הזנב הארוכות. אורכם יכול להגיע ל-71 ס"מ, כשיותר מחצי מהאורך שייך לזנב שיכול לעלות על חצי מטר באורכו. אורך הנקבות רק 15 ס"מ ומשקלן 25 עד 39 גרם.

הזכרים במרבית השנה בעלי גוונים כשל דרור עם כנפיים שחורות וארוכות ורגליים ומקור אפורים אך בעונת הרבייה בעלי נוצות מפוארות יותר בגווני שחור עז עם גוון פנימי עליון אדום מוקף בצהוב. הם בעלי זנב שחור ארוך מאוד, מתוכו 6 עד 8 מתוך 12 מחלצות ארוכות ביותר ומתנופפות כמניפה במעופם. הנקבות דהויות יותר בצבע אפור-כהה מסורטטות בכתמים בהירים על החזה, הגב והכנפיים והזנב שלהם קצר יותר.

ישנם 3 אוכלוסיות של שזרנים אלה החיים באנגולה, בוטסואנה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, קניה, לסוטו, דרום אפריקה, אסוואטיני וזמביה. תפוצתם היא באזורי סוואנה וערבות או ביצות מוריקות ולעיתים הם נמצאים באזורים יבשים יותר, אך לא במדבריות. בהרי דראקנסברג שבדרום אפריקה הם נמצאים עד לגובה של 2,750 מטרים. מזונם העיקרי הוא מזרעים ונבטים בסביבתם אך גם מחרקים כמו חיפושיות וציקדות ומעכבישים שהם מלקטים או תופסים באוויר.

השזרנים הזכרים מחפשים נקבות בזירות חיזור גדולות בהם הם מעופפים ומציגים את מחלצותיהם הגדולות בתקווה למשוך נקבות רבות מתוך חלקות עשב קטנות מטופחות. הזכרים משאירים את הטיפול בגוזלים לנקבות, לרוב בתוך הטריטוריות של הזכרים עימם הזדווגו. בקן הנקבה מטילה 1 עד 3 ביצים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שזרן ארוך-זנב** בוויקישיתוף
* שזרן ארוך-זנב, באתר ITIS (באנגלית)
* שזרן ארוך-זנב, באתר NCBI (באנגלית)
* שזרן ארוך-זנב, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  שזרן ארוך-זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN

* 
* 
* 
* 
*
**דורון ג'רסי** (נולד ב-1980) הוא במאי, עורך ומפיק סרטי קולנוע וטלוויזיה ישראלי בתחום העלילתי והדוקומנטרי. סרטיו הארוכים והקצרים השתתפו בפסטיבלים בינלאומיים ומקומיים. סרטו "היה היה מלך" זכה בפרסים רבים. סדרת הטלוויזיה מעברות, אותה ערך, זכתה בפרס האקדמיה לשנת 2019 בקטגוריית העריכה הטובה ביותר לסדרה תיעודית.

ביוגרפיה
--------

ג'רסי גדל בנהריה ולמד במגמת הקולנוע בקיבוץ כברי, התגייס לצבא ושירת ביחידת ההסרטה. לאחר שחרורו למד בבית הספר לתסריטאות ע"ש עידית שחורי. ג'רסי הוא בוגר בית הספר סם שפיגל מחזור י"ז (2010).

### קריירה

בשנת 2011 כתב את התסריט וביים את הסרט אלתור חופשי, אודות חייו של מוזיקאי הג'אז ז'אן-קלוד ג'ונס. הסרט השתתף בפסטיבל IDFA באמסטרדם, זכה במקום שני בתחרות סרטי סטודנטים בפסטיבל דוקאביב ובמקום הראשון בפסטיבל Listapad במינסק.

בשנת 2013 ביים את הסרט הדוקומנטרי ג'בלייה בלוז על מסעו של המוזיקאי מיקי שביב לארצות הברית.

בשנת 2015 הפיק וביים את הסרט התיעודי היה היה מלך - ניסים אלוני, דוקו אישי על המחזאי, הבמאי ואיש התיאטרון נסים אלוני. הסרט הוצג בפסטיבל דוקאביב 2015. הסרט זכה בפרסים רבים, בין היתר פרס סרט ביכורים, תחרות פרסי הקולנוע של פורום היוצרים הדוקומנטריים, פסטיבל הסרטים הישראלי ופסטיבל דוקאביב והיה מועמד לפרס אופיר לסרט התיעודי.

בשנת 2016 ביים את הסרט הדוקומנטרי קיד קיין, לתסריט של רפי אדר ובהפקת עמי אמיר.

בשנת 2017 ערך את תוכנית הטלוויזיה "שוורץ" בכיכובה של ליטל שוורץ. באותה שנה החל לערוך את סדרת הטלוויזיה צפוף.

בשנת 2019 ערך, יחד עם אור לי-טל, את סדרת הטלוויזיה התיעודית מעברות וזכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה עבור עריכת תמונה בסדרה תיעודית.

בשנת 2021 ערך, יחד עם ארז לאופר, את הסרט הדוקומנטרי קופסה כחולה שביימה מיכל ויץ, אשר הוקרן בפסטיבל דוקאביב 2021.

קישורים חיצוניים
----------------

* דורון ג'רסי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ראיון עם דורון ג'רסי, לונדון את קירשנבאום (יוטיוב)
* ראיון עם דורון ג'רסי, רבקה מיכאלה, 103FM (אודיו)

הערות שוליים
------------

1. ↑  איתי לב, "זה סיפור על ילד עני שרצה להיות מלך", באתר כלכליסט, 24 באוגוסט 2015
2. ↑  גילי איזיקוביץ, ניצחון הרוח, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2011  
בן שלו, איך נשמעת טרשת נפוצה?, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2011
3. ↑  אלעד בילו, עכבר העיר, הוכרזו הזוכים בפסטיבל דוקאביב 2011, באתר הארץ, 17 במאי 2011
4. ↑  דורון ג'רסי, באתר איגוד הבמאיות והבמאים
5. ↑  ביקורות:  
אורון שמיר, עכבר העיר, "היה היה מלך": נסים אלוני חוזר לחיים, באתר הארץ, 27 במאי 2015  
אתר למנויים בלבד מיכאל הנדלזלץ, נסים אלוני: הבטחה שכן מומשה, באתר הארץ, 10 במאי 2015
6. ↑  היה היה מלך, באתר הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה
7. ↑  נירית אנדרמן, "המלים הטובות" בראש רשימת המועמדים לפרס אופיר, באתר הארץ, 11 באוגוסט 2015
8. ↑  קיד קיין 2016
9. ↑  שוורץ, באתר אישים
10. ↑  צפוף, באתר אישים
11. ↑  מעברות, באתר פסטיבל קולנוע דרום
12. ↑  קופסה כחולה, באתר סרטי דוקאביב 2021
**דיסוסטיצ'וס אלגינאידס** (שם מדעי: ***Dissostichus eleginoides***) הוא מין של דג גרם ממשפחת הנוטוטיניים, הקרוב למין דיסוסטיצ'וס מאוסוני והוא אחד מהדגים האנטארקטיים הגדולים ביותר. הוא נפוץ לאורך האוקיינוס הדרומי ובדרומם של האוקיינוס השקט, האטלנטי וההודי.

מאפיינים
--------

דג זה מגיע לאורך ממוצע של מטר ולמשקל של 7 עד 10 קילוגרם. עם זאת נצפו פרטים במשקל של 100 קילוגרם, מה שהופך אותו לדג הגרם השני בגודלו באוקיינוס הדרומי, כשהפרטים הגדולים מגיעים לגיל 50 שנה לערך. הדג בעל לסתות חזקות ושיניים מחודדות כמו של כריש, ולרוב הוא שוחה באיטיות אך יכול לשעוט קדימה במהירות אחרי טרף.

דגים צעירים חיים בעומקים רדודים יחסית ובהמשך שוחים לים הפתוח ומעמיקים עד ל-1,000 מטר בקירוב. דג זה הוא טורף מהיר של דגים אחרים, דיונונים, קריל ושאר סרטנאים. בתורו הוא מהווה את מזונם של הראשתן, פיל ים דרומי וטורפים ימיים אחרים ושל הדיונון העצום. כמו כן הוא נידוג למאכל בצורה מסחרית, כשלרוב הוא נידוג באופן מבוקר ובר קיימא. עם זאת לעיתים הוא נידוג באופן לא חוקי וכן נתפס ברשתות המיועדות לדגים אחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיסוסטיצ'וס אלגינאידס** בוויקישיתוף
* דיסוסטיצ'וס אלגינאידס, באתר ITIS (באנגלית)
* דיסוסטיצ'וס אלגינאידס, באתר NCBI (באנגלית)
* דיסוסטיצ'וס אלגינאידס, באתר FishBase (באנגלית)
* דיסוסטיצ'וס אלגינאידס, באתר GBIF (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007551614705171

 |
סמל המשפחה
משפחת **ג'אנפיליאצי** (באיטלקית: **Gianfigliazzi**) הייתה משפחה מפורסמת בפירנצה של ימי הביניים. המשפחה עלתה לגדולה בתחילת המאה ה-13 והוכחדה בשנת 1798, עם מותו של בנה האחרון פרנצ'סקו.

סמל המשפחה היה אריה כחול על רקע מגן צהוב.

היסטוריה
--------

שמה של המשפחה הוא כנראה עיוות וקיצור שמו של אב המשפחה ג'ובאני בן גלצו (Giovanni figlio di Galeazzo).

באזור שנת 1215 המשפחה עלתה לגדולה בעושרה ובמעמדה החברתי באמצעות שורת עסקאות כלכליות שהניבו להם רווחי עתק: כספים שגנבו מדוכסות פייזולה (אנ') הושקעו בדרום צרפת בצורה של הלוואה בריבית מנופחת: על כל שלושה מטבעות שהלוו בני המשפחה, הם דרשו אחד עשר.

המשפחה הוגלתה מפירנצה בעקבות קרב מונטאפרטי (אנ') ב־4 בספטמבר 1260, אך הורשו לחזור זמן קצר מאוחר יותר. הכסף שצברו העלה את קרנם בפירנצה, ובתחילת המאה ה-14 המשפחה קנתה נכסים רבים בפירנצה, לרבות מגדל ג'אנפיליאצי (אנ'), מגדל ידוע בסגנון הרומנסק העומד על תילו עד היום.

בני המשפחה השתייכו למפלגת הגוולפים, ובעת הפיצול בין הפלגים במפלגה הם הצטרפו לפלג השחור.

המשפחה איבדה מכוחה ומחשיבותה עם השנים, וענפה המרכזי הוכחד בשנת 1798 עם מותו של פרנצ'סקו מריה.

בתרבות
------

דנטה אליגיירי חי בתקופת עלייתם לגדולה והיה ליריב פוליטי להם. דנטה לא ראה בעין יפה את משלח ידם כמלווים בריבית, מכיוון שהתנגד להתעשרות שלא בדרך העבודה. לפיכך בקומדיה האלוהית דנטה הציב אותם בגיהנום לצד מלווים בריבית אחרים, תוך שהוא מזהה אותם באמצעות סמלם בלבד:

> 
> מִצַּוַּאר כָּל אִישׁ וָאִישׁ נִתְלֶה לוֹ כִּיס  
> 
> שֶׁצֶּבַע מְסֻיָּם לוֹ וּמְסֻיָּם לוֹ הַסִּימָן,  
> 
> וְשֶׁבָּזֶה, דּוֹמֶה, הִשְׁבִּיעוּ אֶת עֵינָם.  
> 
>   
> 
> וְעֵת כִּי בָּאתִי בֵּינֵיהֶם לְהִסְתַּכֵּל,  
> 
> בְּתִיק צָהֹב אֶחָד רָאִיתִי תְּכֵלֶת  
> 
> שֶׁלָּהּ פַּרְצוּף אַרְיֵה וּמַבָּעוֹ.
> 
> 
> 
> — הקומדיה האלוהית, תופת, שיר 17, שורות 55–60, בתרגום ראובן כהן
> 

צ'יצ'יביו, השף של אחד מבני המשפחה, הוא גיבור אחד הסיפורים של דקאמרון לבוקאצ'ו (יום שישי, סיפור חמישי).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'אנפיליאצי** בוויקישיתוף
פירוש נוסף ערך זה עוסק ביצרנית מערכות חימוש וטילים הודית. אם התכוונתם לתערובת תבלינים, ראו בהרט.

**בהראט דיינמיקס** (בהינדי: **भारत डायनामिक्स लिमिटेड**, באנגלית:  **Bharat Dynamics Limited** או **BDL** ) היא יצרנית מערכות חימוש וטילים הודית. היא נוסדה ב-1970 בהיידראבאד, טלנגאנה. BDL הוקמה בשנת 1970 להיות בסיס הייצור עבור מערכות נשק מונחה. החברה התחילה עם מאגר של מהנדסים שנשאבו מה-DRDO ותעשיות אוויריות הודיות, BDL החלה לייצר דור 1 של טילים מונחים נגד טנקים, ה-SS11B1 הצרפתי. מוצר זה היה שיאו של הסכם הרישיון של ממשלת הודו עם Aerospatiale הצרפתית. 

ל-BDL שלוש חטיבות ייצור, ממוקמות ב Lab quarters (או Kanchanbagh) שבהיידראבאד, טלנגאנה; בהנור, שבמחוז מדאק, (גם בטלנגאנה) וויסקהאפטנאם שבאנדרה פראדש.

שתי יחידות חדשות נוספות מתוכננות באיבראהימפטנאם, טלנגאנה ואמרוואטי שבמהרשטרה.

בחברה מועסקים כ-3,200 עובדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בהראט דיינמיקס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בהראט דיינמיקס (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Bharat Dynamics Limited". Bdl.ap.nic.in. אורכב מ-המקור ב-2010-12-30. נבדק ב-22 בדצמבר 2010. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**אמרסון דמבודזו מננגגואה** (**Emmerson Dambudzo Mnangagwa**; נולד ב-15 בספטמבר 1942) הוא פוליטיקאי מזימבבואה המכהן כנשיאה הנוכחי של זימבבואה. מננגגואה משמש גם כיושב ראש מפלגת השלטון ZANU -
האיחוד האפריקאי הלאומי של זימבבואה.

הוא מונה לנשיא לאחר ההפיכה נגד שלטונו של הנשיא רוברט מוגאבה. קודם לכן, שימש כסגנו של נשיא זימבבואה מ-2014 עד 19 בנובמבר 2017.
בחירתו עוררה תקוות רבות לרפורמות במדינה אך תוך זמן קצר הן התבדו.

העלייה לשלטון, הפיכת 2017
-------------------------

ב-6 בנובמבר 2017 הודח מננגגואה מתפקידו כסגן הנשיא על ידי רוברט מוגאבה, בטענה שקשר קשר נגד הממשלה, על רקע מחלוקות קשות עם אשת הנשיא, גרייס, אשר תכננה להשתלט בעצמה על הנהגת המדינה לאחר שלטונו של בעלה הישיש (93).

ב-19 בנובמבר 2017 מונה מננגגואה על ידי חברי מפלגת השלטון "ZANU-PF" להחליף את מוגאבה, לאחר שהאחרון הודח מראשות מפלגתו יחד עם אשתו, שסומנה כממלאת מקומו.

ב-23 ביוני 2018 ניצל מניסיון התנקשות, כחודש לפני הבחירות לנשיאות במדינה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמרסון מננגגואה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אמרסון מננגגואה (באנגלית)
* אמרסון מננגגואה, ברשת החברתית פייסבוק

* אמרסון מננגגואה, ברשת החברתית טוויטר

הערות שוליים
------------

1. ↑  רויטרס, הנשיא רוברט מוגאבה ואשתו הודחו ממפלגת השלטון בזימבבואה, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2017
2. ↑  סוכנויות הידיעות, פיצוץ בעצרת הבחירות: הנשיא ניצל מהתנקשות, באתר ynet, 23 ביוני 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1145077900
* LCCN: n95026807
* VIAF: 46006932
* WorldCat: lccn-n95026807

 |
מראה פנימי של הנוראגה בארוביו
הנוראגה בלוסה
נוראגה לצד קפלה נוצרית בסילנוס
**נוראגה** (סרדו יחיד **Nuraghe** או **Nuraxi**; רבים **Nuraghes** או **Nuraxis** בהתאמה) הוא סוג של מבנה מגליתי פרהיסטורי עגול הנפוץ באי סרדיניה שבאיטליה.

לא ברור מתי בדיוק הוקמו הנוראגים הראשונים, כנראה בסביבות שנת 1800 לפנה"ס. שיאם של הנוראגים היה בתקופת הברונזה, בין 1500 ל-1100 לפנה"ס. בתקופת הברזל, החל משנת 900 לפנה"ס לערך, לא הוקמו נוראגים חדשים, אך אלה הקיימים המשיכו להיות בשימוש עד הכיבוש הרומי במאה ה-2 לפנה"ס ואף אחריו.

הנוראגים הוקמו בדרך כלל בנקודות שולטות, על גבעה, בקצה רמה או בפתחו של עמק. המבנה המרכזי, ולעיתים היחיד, הוא מגדל עגול, שמגביה בצורה חרוטית ומגיע לגובה של עד 20 מטר. המגדל נבנה מגושי אבן או בזלת ללא חומר חיבור, ושמר על יציבותו מכוח משקלן של האבנים בלבד. לבניית הקומות הגבוהות במגדלים נעשה לעיתים שימוש באבן חול או בחוואר כדי להקטין את משקלו של המבנה. החומה שסביב הנוראגים הגיעה לעובי של 4 או 5 מטר, והיקפם של האתרים נע בין 20 ל-50 מטר.

ברחבי סרדיניה פזורים כיום בין 7,000 ל-8,000 נוראגים, ובעבר הגיע מספרם ליותר מ-20,000 וייתכן שאף קרוב ל-30,000. תפקידם של הנוראגים אינו ידוע בוודאות. חוקרים סבורים כי נוראגים שניצבו בראשי הגבעות וכללו מגדל בלבד היו חלק מרשת של מוצבים שקיימו ביניהם קשר עין. הנוראגים הגדולים, שכללו מערכת של מגדלים וביצורים, שימשו ככל הנראה כמרכזים חברתיים של התרבות הנוראגית שפרחה בסרדיניה והתפשטה גם לקורסיקה. ייעודים אפשריים נוספים כוללים מקדש לפולחן דתי, מקום מגורים, מקום אספה, בסיס צבאי, או מקום מגורים לשליט הכפר.

הנוראגה הידוע והגדול ביותר בסרדיניה הוא סו נוראז'י די ברומיני (Su Nuraxi di Barumini - הנוראגה של ברומיני), שהוכרז בשנת 1997 כאתר מורשת עולמית. הנוראגים נותרו סימן ההיכר הידוע ביותר הן של התרבות הנוראגית הקדומה והן של סרדיניה המודרנית.

ראו גם
------

* סו נוראז'י די ברומיני
* אלגרו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נוראגה** בוויקישיתוף
* אודות הנוראגים בסרדניה
* Sardinia's mysterious beehive towers - מאתר ה-BBC

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007538742905171
* LCCN: sh85093301
* NKC: ph423583

 |
**רון לוינטל** (נולד ב-8 באוגוסט 1970) הוא פוליטיקאי ועורך דין ישראלי. יושב-ראש התנועה החוץ-פרלמנטרית "שינוי". בעבר מנחה טלוויזיה, עיתונאי, עורך עיתונים, שדרן ועורך תוכניות רדיו.

ביוגרפיה
--------

לוינטל נולד, גדל והתחנך בתל אביב. הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה כנער ב"תשדירי שירות" לחפצים חשודים באמצע שנות ה-80, בבימוי יגאל שילון. בצה"ל שירת כקריין בגלי צה"ל, שם גם הגיש בין היתר את התוכנית "שפריץ". לאחר שירותו הצבאי הנחה תוכניות טלוויזיה בערוץ 1, בערוץ 2 ובטלוויזיה החינוכית, ביניהן את התוכניות "זומביט", "רואים 6/6", "להיט בראש" ותוכנית הלייט נייט "חכם בלילה". בשנת 1996 הנחה את תחרות הקדם אירוויזיון, לצדה של טל מן. היה כתב בשבועון "פנאי פלוס", ממקימי תחנת הרדיו האזורית רדיו השרון ("רדיו 99") ועורך עיתון הסטודנטים של המרכז הבינתחומי ("מועד ב'") במהלך לימודיו. למד משפטים במרכז הבינתחומי הרצליה, ובשנת 1999 הצטרף למפלגת שינוי. במקביל לפעילותו הפוליטית המשיך לעסוק בעיתונות בתפקידי עריכה ברשת המקומונים "ידיעות תקשורת", שימש כסגן עורך המקומון "על השרון" ואף שידר בגלי צה"ל את התוכנית השבועית "ציפורי לילה משדכות". כמו כן, השתתף באופן קבוע בתוכנית הטלוויזיה "המקצוענים" (לצדם של אורלי נוי ודוד אופק) בהנחייתה של שירה פליקס בערוץ 10.

בבחירות שהתקיימו בשנת 2003 למועצת העיר ת"א נבחר למקום הראשון מטעם מפלגת "שינוי", אך הועבר למקום השני לטובת פרופסור זהר שביט. עומד בראש עמותת הדרך אל החופש, הפועלת בתחום הקבורה החילונית ומארגנת מופעי תרבות העוסקים בטקסטים תנ"כיים בפירוש מודרני. לוינטל היה ממייסדי הוועד המנהל של מכון הטקסים החילוני וגם עמד בראשו. הוועד הוא עמותה העוסקת בעריכת טקסי-חיים לציבור הישראלי-חילוני (בעיקר טקסי נישואין אלטרנטיביים), וכיום משמש בה כאחד ממחתני הזוגות. בבחירות שנערכו למועצת העיר ת"א ב-2008 התמודד לוינטל ברשימה חדשה למועצת העיר - "התל אביבים", הפתק של המפלגה בבחירות כלל את המשפט ""חולדאי קונטרול - התל אביבים" ועורר בעקבות כך סערה, שהגיעה עד כדי ערעור של רון חולדאי לוועדת הבחירות, אך רשימה זו לא עברה את אחוז החסימה ולכן לא נבחר להמשיך את כהונתו במועצת העיר.

בבחירות המקדימות של מפלגת "שינוי" לקראת הבחירות לכנסת ה-17, שנערכו בתחילת 2006, הביס לוינטל את חבר הכנסת הוותיק אברהם פורז ונבחר למקום השני ברשימה, אחרי יוסף לפיד, תוצאה שהובילה לפרישתו של לפיד. בסיעת "שינוי" בכנסת נותרו שני חברים, ח"כ אהוד רצאבי וח"כ אילן ליבוביץ'. רשימת "שינוי" לא עברה את אחוז החסימה, וכיום פועלת כתנועה חוץ-פרלמנטרית.
בשנת 2015 הוציא לאור את ספרו "ארץ דיבת חלב ודבש".

ב-2021 הופיע בתפקיד אורח כיו"ר הכנסת בתוכנית הטלוויזיה מותק בול באמצע.

קישורים חיצוניים
----------------

* נישואים אזרחיים על ידי רון לוינטל, האתר הרשמי של רון לוינטל על טקסי חתונה חילוניים
* משרד עורכי דין רון לוינטל ושות', האתר הרשמי של עורך דין רון לוינטל

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלי סניור, במי תבחרו? חולדאי או "קונטרול חולדאי", באתר ynet, 22 באוקטובר 2008

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007445856205171

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**אהרון קסטרו** (1926 – 13 בספטמבר 2017) היה סוחר, תעשיין ואיש עסקים ישראלי. מייסד חברת האופנה "קסטרו מודל".

ביוגרפיה
--------

אהרון קסטרו נולד בסלוניקי שביוון, בן לאלברטו ואנינה קסטרו. בשנת 1933 עלה עם הוריו לארץ ישראל.

האם, אנינה, בוגרת בית ספר לאופנה ביוון, הקימה עם הגעתם לארץ "סלון לשמלות" בדירתם ברחוב הרצל בתל אביב. ב-1950 פתח עם אביו חנות צעצועים בשם "נינה" בפינת הרחובות אלנבי ורמב"ם בתל אביב, ובהמשך מכרו בחנות בגדים שתפרה האם. שנות ה-50 החליף את שם החנות ל"קסטרו מודל". בשנת 1965 הצטרפה לעסק לינה קסטרו, אשתו של אהרון. בתחילת שנות ה-80 נקלעה החנות לקשיים כלכליים. לעסק הצטרף גבי רוטר, חתנו של אהרון קסטרו. עם התייצבות העסק, נפתחה ב-1985 חנות נוספת ברחוב דיזנגוף. בעקבות הצלחת החנות נפתחו חנויות נוספות בישראל, בעיקר באזור תל אביב, ובהמשך ברחבי הארץ. בשנת 1992 הפכה "קסטרו מודל" לחברה ציבורית, שניירות הערך שלה נסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 1997 עבר קו הייצור למזרח הרחוק (עד אז יוצרו הדגמים בישראל), כדי להוזיל את עלויות הייצור ולהתחרות ברשתות האופנה העולמיות שחדרו לשוק הישראלי.

ביולי 2011 התפטר קסטרו מתפקידו כיו"ר "קסטרו מודל" והמשיך לשמש כחבר דירקטוריון. שנה לאחר מכן פרש מהדירקטוריון.

אהרון קסטרו נישא ללינה ונולדו להם שתי בנות ובן. הבת אתי רוטר היא מנכ"ל משותף בקסטרו מודל, יחד עם בעלה, גבי רוטר.

קישורים חיצוניים
----------------

* איתי יעקב, אהרון קסטרו ז"ל: "העולם שייך לצעירים, אבל בראש אני עדיין צעיר", באתר Xnet‏, 14 בספטמבר 2017
* שירה פור, מת אהרון קסטרו, ממייסדי חברת האופנה הנושאת את שמו, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2017
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**יעל פולמן** (נולדה ב-19 באפריל 1990) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ישראלית.

ביוגרפיה
--------

פולמן למדה בבית הספר הניסויי בירושלים, רוקדת ומשחקת מגיל צעיר. בוגרת בית הספר למשחק יורם לוינשטיין.

בשנת 2017 השתתפה בסדרה "כיפת ברזל" בתפקיד אלישבע גליקמן.
על תפקיד זה הייתה מועמדת פולמן לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה במסגרת פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2017.

בשנת 2018 שיחקה בעונה השלישית של הסדרה "שכונה", בה גילמה את דורי, נערה המתאהבת ברחלי, כוכבת הסדרה (תותי ניניו). רומן להט"בי זה היה פורץ דרך וראשון מסוגו בסדרת נוער ישראלית.

בשנת 2019 החלה לשחק במופע הקומי "דור הוואי".

בשנת 2021 שיחקה את דמויותיהן של התאומות רננה ויערה בסרט הקולנוע "אחד בלב" בבימויה של טליה לביא.

פולמן קרובת משפחתו של הבמאי והתסריטאי ארי פולמן. היא נשואה ואם לשני בנים, מתגוררת ברמת השרון.

קישורים חיצוניים
----------------

* יעל פולמן, ברשת החברתית אינסטגרם
* יעל פולמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  עינת אוליבייר, ‏כוכבת "כיפת ברזל": "כמישהי מירושלים השסועה, שירותי הצבאי היה מטלטל", באתר מעריב אונליין, 8 בינואר 2018
2. ↑  מחזור 2016 בבית הספר למשחק יורם לוינשטיין
3. ↑  ארנון שוורצמן, ‏יעל פולמן: "הייתי יכולה להימשך למישהו כמו עמרם במציאות", באתר ‏מאקו‏‏, ‏17 בנובמבר 2017‏
4. ↑  רותי קדוש, ‏פורצת דרך: יעל פולמן גאה ברומן הלהט"בי הראשון לנוער, באתר ישראל היום, 27 ביוני 2017
5. ↑  דור הוואי - אתר האינטרנט של המופע
6. ↑  אתר למנויים בלבד יואב בירנברג, אחת בלב, באתר "ידיעות אחרונות", 4 באוגוסט 2021
**אצטדיון אנטוניו וספוצ'יו ליברטי** המוכר יותר בכינוי **המונומנטל** הוא אצטדיון כדורגל בבואנוס איירס, בירת ארגנטינה.
המונומנטל משמש כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל הארגנטינאית ריבר פלייט וכמגרש הלאומי של נבחרת ארגנטינה בכדורגל, והוא האצטדיון הגדול ביותר באמריקה הדרומית.

היסטוריה
--------

האצטדיון נבנה במהלך השנים 1936 עד 1938 ונחנך רשמית ב-25 במאי 1938 במשחק בין ריבר פלייט לפניארול מאורוגוואי בו ניצחה ריבר פלייט 1:3. במהלך השנים עבר האצטדיון שיפוצים והרחבות כשהבולטים ביניהם היו לקראת משחקי מונדיאל 1978 שנערכו בארגנטינה וכן בשנים האחרונות במסגרתו מימנה חברת "קוקה-קולה" את השיפוצים תמורת הענקת חסות.

בשנת 2020 עם השבתת הליגה בעקבות מגפת הקורונה בארגנטינה, הוחל בשיפוץ רב שלבי של האצטדיון. קרקע המשטח הונמכה, נשתל דשא חדש (95% טבעי ו-5% סינתטי) ובוצעו שינויים ביציעים, כך שהוגדלה כמות המושבים. מסלול האתלטיקה שהקיף את הדשא בוטל והיציעים התחתונים מגיעים כעת עד לגובה הקרקע. במהלך העבודות גדל מספר המקומות אל מעבר ל-86 אלף, אך עם סיום התקנת המושבים החדשים כמות המקומות צפויה להגיע ל-84,567.

מתקנים
------

האצטדיון מכיל 72,054 מקומות ישיבה ונחשב לגדול מבין אצטדיוני ארגנטינה. במהלך משחקי מונדיאל 1978 עמדה תכולת האצטדיון על 76,600 בזכות יציעי עמידה שבוטלו מאוחר יותר בשל תקנות בטיחות.
קומפלקס האצטדיון מכיל בנוסף גם מגרשי טניס, כדורסל וענפי ספורט נוספים. בנוסף, הקומפלקס כולל גם מגורים לשחקני מחלקות הנוער של ריבר פלייט, תיאטרון, מוזיאון וחנויות.

שימושים נוספים
--------------

בנוסף לקיום משחקי כדורגל, האצטדיון משמש גם את נבחרת הרוגבי הארגנטינאית (המכונה "הפומות" - Los Pumas).
האצטדיון גם מארח קונצרטי מוזיקה גדולים.

משחקי מונדיאל 1978
------------------

במהלך משחקי מונדיאל 1978 אירח האצטדיון 9 משחקים ביניהם משחק הפתיחה, המשחק על המקום השלישי ומשחק הגמר. המארחת ארגנטינה שיחקה 4 ממשחקיה במגרש בה זכתה בפעם הראשונה בתולדותיה בגביע העולמי בכדורגל.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 

תמונה פנורמית של האצטדיון במהלך גמר הרקופה סודאמריקנה בו גברה ריבר פלייט על סנטה פה הקולומביאנית

תמונה פנורמית של האצטדיון במהלך גמר הרקופה סודאמריקנה בו גברה ריבר פלייט על סנטה פה הקולומביאנית

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אצטדיון אנטוניו וספוצ'יו ליברטי** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אצטדיון אנטוניו וספוצ'יו ליברטי (בספרדית)
* האצטדיון ב-Stadium Guide
* האצטדיון ב-World Stadiums

| אצטדיוני גמר גביע העולם בכדורגל |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| 1930: אצטדיון סנטנאריו (מונטווידאו) • 1934: אצטדיון נאציונלה PNF ‏(רומא) • 1938: האצטדיון האולימפי איב-דו-מנואר (קולומב) • 1954: אצטדיון ונקדורף (ברן) • 1958: אצטדיון רוסונדה (סטוקהולם) • 1962: האצטדיון הלאומי של צ'ילה (סנטיאגו) • 1966: אצטדיון ומבלי (לונדון) 1970: אצטדיון האצטקה (מקסיקו סיטי) • 1974: האצטדיון האולימפי (מינכן) • 1978: אצטדיון המונומנטל (בואנוס איירס) • 1982: אצטדיון סנטיאגו ברנבאו (מדריד) • 1986: אצטדיון האצטקה (מקסיקו סיטי) • 1990: סטאדיו אולימפיקו (רומא) • 1994: רוז בול (פסדינה) 1998: סטאד דה פראנס (פריז) • 2002: האצטדיון הבין-לאומי (יוקוהמה) • 2006: האצטדיון האולימפי (ברלין) • 2010: סוקר סיטי (יוהנסבורג) • 2014: מרקנה (ריו דה ז'ניירו) • 2018: אצטדיון לוז'ניקי (מוסקבה) • 2022: האצטדיון האייקוני לוסייל (לוסייל) |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 2b3e65a3-c269-461f-928c-c9f0cb9a7bbc

 |
**אסמא אַגבָּארייה-זחאלקה** (בערבית: **اسماء اغبارية زحالقة**; נולדה ב-1974) היא עיתונאית ופעילה פוליטית ערבייה-ישראלית, אשר עמדה בראש מפלגת דעם - מפלגת פועלים, ובראש רשימת "עיר ללא גבולות" בבחירות המוניציפליות בתל אביב-יפו.

ביוגרפיה
--------

אגבארייה נולדה וגדלה ביפו. בשנת 1995, לאחר שלמדה לתואר ראשון בספרות ערבית ובחינוך והוראה באוניברסיטת תל אביב, החלה לערוך את מגזין "אלסבאר", גרסתו הערבית של מגזין "אתגר".

קריירה
------

בזמן עבודתה החלה לעסוק בפעילות חברתית; היא הצטרפה למפלגת דעם, נאבקה למען זכות הדיור ביפו ופעלה לשיפורם של רמת החינוך ושל מעמד האישה. בשנת 2000 ייסדה וניהלה את סניף מען - עמותה לסיוע לעובדים בירושלים, עמותה שנועדה לסייע לפועלים ולמובטלים במזרח ירושלים. בשנת 2002 עברה לסניף העמותה באזור המשולש, שם פעלה בפרויקטים למציאת תעסוקה לפועלים ולמובטלים בתחומים שונים ולחינוך בני נוער. כמו כן החלה לרכז פרויקט להגנה על מובטלים נפגעי תוכנית מהל"ב.

בבחירות לכנסת ה-15 התמודדה במקום השלישי ברשימת דעם לכנסת. בבחירות לכנסת ה-16, ה-17, ה-18 וה-19 עמדה בראשות הרשימה. בכל המקרים לא עברה הרשימה את אחוז החסימה. לקראת הבחירות לכנסת ה-21 שובצה במקום ה-19 ברשימת דע"ם.

בנובמבר 2008 התמודדה אגבארייה על ראשות עיריית תל אביב-יפו ועל מקום במועצת העיר בראש רשימת דע"ם, שהתמודדה לראשונה בבחירות המקומיות. היא עצמה זכתה ב-0.45% מקולות הבוחרים והרשימה בראשותה לא עברה את אחוז החסימה.

אגבארייה מנהלת את "מכְּתבת אלפאנוס", המקבילה של ספריית פיג'מה בערבית.

חיים אישיים
-----------

אגבארייה נשואה למוסא זחאלקה, והיא אם לבן.

דעותיה
------

אסמא אגבארייה זחאלקה, 2012
במהלך עבודתה כעיתונאית בעיתון "מען" המייצג את מפלגת דעם, הלכה לבתי הדיירים ביפו כדי לבחון מקרוב את בעיותיהם של העובדים. החלה את דרכה בהפגנה להגנת הדיור ביפו, יום הניקיון בשכונת עג'מי, הפגנת הקואליציה הנשית למען תעסוקה הוגנת, ופעילויות נוספות.

"הלכתי על כל הקופה כי אהבתי את המצע של דעם, את המעשים שלהם בשטח ואת הקרבה הגדולה שלהם לציבור... יש פתרון ריאלי לקיומו של שיח תרבותי ופוליטי בארץ מתוך הרצון לבנות חברה שוויונית דמוקרטיה ואמיתית. אין סיכוי להביא לשינוי תודעה מקובעת ולהביא לצדק חברתי ודמוקרטיה אם לא נפעל למציאת הדברים המשותפים לכולנו. פרנסה למשל, זה משהו משותף לכולם ללא הבדל גזע, דת ומין. אנחנו עדיין עסוקים בהישרדות כי יש מערכת שלמה שמפרידה אנשים על בסיס לאומני ויוצרים שנאה."

קישורים חיצוניים
----------------

* אסמא אגבארייה זחאלקה, ברשת החברתית פייסבוק
* אסמא אגבארייה זחאלקה, ברשת החברתית טוויטר
* עופר מתן, ‏אסמה אגברייה זחאלקה בשיחה על מה שבין יפו להר הבית, באתר "Time Out ישראל", 8 באוקטובר 2015
* עמית סלונים, ‏"המהפכה צריכה להיות שיתוף פעולה של יהודים וערבים", באתר ‏מאקו‏‏, ‏8 במרץ 2015‏
* שני ליטמן, אסמא אגברייה: "אני לא הייתי עולה על המרמרה", באתר הארץ, 5 בינואר 2013
* שני ליטמן, "דקארט פירק לי הכל", באתר הארץ, 3 בפברואר 2009
* יואב שטרן, ערבייה, מנהיגה וקומוניסטית - אסמא רצה לכנסת, באתר הארץ, 1 במרץ 2006

**מכּתביה**:

* גם המלחמה וגם הניצחון יהיו טרגיים, באתר "אתגר", 3 בינואר 2009
* הדיכוי מגיע מבפנים, אתר פורטל יפו, 11 במרץ 2011
* על המחאה , באתר יוטיוב, תל אביב 3 ביוני 2012
* זה לא המעמד הנמוך זה המעמד הרחב, באתר יוטיוב, נובמבר 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑   כתבה מאת אורלי בויום, אתר פורטל יפו, מרץ 2011
**חוג חתם סופר** הן קהילות חרדיות של יוצאי הונגריה וצ'כוסלובקיה, שהוקמו במטרה לשמר את מנהגי הקהילות באוברלנד על פי מורשתו של החת"ם סופר.

היסטוריה
--------

קהילת חוג חת"ם סופר נוסדה בארץ ישראל בשנות ה-30, על ידי יוצאי הונגריה וצ'כוסלובקיה. בבחירות הראשונות למושבה בני ברק, בשנת 1939, הריץ חוג חת"ם סופר במקום רשימה עצמאית, בראשות משה שרייבר, מצאצאי החת"ם סופר. שרייבר שימש נציג במועצה במשך מספר קדנציות והיה מנאמני החזון איש.

בשנות ה-50 ובשנות ה-60 התפתחו קהילות חוג חת"ם סופר בכמה מקומות בישראל. המרכז הבולט ביותר היה בבני ברק, שבה נוסדו שלוש קהילות, האחת בראשות הרב יצחק שלמה אונגר, השנייה בראשות הרב יצחק צבי ברנפלד, מצאצאי החת"ם סופר, והשלישית בשיכון ה'. שני רבני הקהילות שימשו גם כדיינים בבית דינו של הרב שמואל הלוי וואזנר. קהילתו של הרב אונגר הקימה ישיבה גדולה שבראשה עמדו לצדו ראשי ישיבה נוספים, ובהם הרב יעקב אדלשטיין והרב אשר וייס, וכמשגיח כיהן הרב ישראל משה רוזנפלד, לימים האדמו"ר מדאראג. הקהילה שבראשות הרב ברנפלד ייסדה בשנות ה-60 תלמוד תורה שנועד בעיקר לילדי הקהילה. בין תלמידיו של מוסד זה נמנים בני קהילתו של הרב וואזנר בבני ברק.

בתל אביב היו מרכזי הקהילה ברחובות בר כוכבא ואחד העם, בקהילה ברחוב בר כוכבא כיהן כרב רבי יואל פולק וכרב הקהילה ברחוב אחד העם כיהן הרב מרדכי יפה-שלזינגר. בירושלים עמד בראש הקהילה הרב יששכר דב גולדשטיין, ראש כולל שומרי החומות. בפתח תקווה עמד בראש הקהילה הרב יעקב שמריהו דייטש ומרכזה ברחוב איכילוב שבמרכז העיר. קהילה נוספת הייתה בנתניה.

כיום
----

עם השנים התדלדלו קהילות חוג חת"ם סופר. מן הדור הוותיק נותרו שרידים מעטים ורבים מבני הדור השני נטמעו בזרמים החרדיים המרכזיים - החסידים והליטאים. חלק מתלמידי הישיבות ההונגרים לומד בישיבות נוספות, ובהן ישיבת חכמי לובלין בבני ברק וישיבת ערלוי בירושלים.

לאחר פטירת הרב אונגר התפצלו שני תפקידיו: כרב הקהילה משמש הרב יוסף מאיר אלטמן שקהילתו מתנהלת כיום כמעט כחצר חסידית. לראשות הישיבה מונה הרב שמואל אליעזר שטרן, דיין בבית דינו של הרב וואזנר. לאחר פטירת הרב ברנפלד התמנה כרב הקהילה הרב משה בנדיקט. לאחר פטירת הרב יפה-שלזינגר, רב הקהילה בתל אביב, לא מונה לו ממלא מקום בשל הידלדלות הקהילה המקומית. לאחר פטירת הרב יעקב שמריהו דייטש, רב הקהילה בפתח תקווה, מונה בנו הרב חיים יהודה דייטש לממלא מקומו. כרב קהילת חוג חת"ם סופר בירושלים שימש הרב נפתלי הירצקא פרנקל, לאחר פטירתו ירש את מקומו בנו הרב אהרן שמואל פרנקל.

גופי כשרות
----------

אחד ממוקדי הכוח המרכזיים של קהילות חוג חת"ם סופר הוא מערכת הכשרות למהדרין שהן מפעילות בנפרד - בבני ברק ובפתח תקווה. בשנות ה-70 הנחה הרב שמואל הלוי וואזנר את מערכת הכשרות של חוג חת"ם סופר בבני ברק, וחתימתו התנוססה על מוצרים שבהכשרה. בראש המערכת עמד הרב דב לנדא, חסיד גור, עד שעזב בשנת 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007435882905171

 |
**פרוגנתודון** (שם מדעי: *Prognathodon*; משמעות השם: "שן קדמית". בעבר נקרא: *Dollosaurus*) הוא סוג של זוחל ימי ממשפחת המוזאזאוריים שחי בסוף הקרטיקון לפני 83.6-66 מיליון שנה.

מאפיינים
--------

מאובניו של זוחל ימי זה נתגלו באמריקה הצפונית, אירופה, צפון אפריקה, ניו זילנד והמזרח התיכון. בשל ההבדלים המובהקים ביניהם והמצב החלקי בו נתגלו רבים מהמינים, מצוי הסיווג המדויק שלהם תחת הסוג פרוגנתודון במחלוקת.

הפרוגנתודון היה טורף באורך עשרה מטרים, כאשר אצל המינים הגדולים ביותר הגיע אורך הגולגולת הגדולה ביותר ל-140 ס"מ, אך מינים רבים היו קטנים יותר ונמצאו רק שלדים מפורקים שלהם. במבנהו דמה הפרוגנתודון למוסזאורוס והיה קרובו. המאפיין הבולט ביותר של זוחל זה הוא מספר טבעות גדולות לאורך הרשתית שהגנו על עיניו. לפרוגנתודון היו זוג סנפירי חזה גדולים, זוג סנפירי שת קטנים וזנב גדול וגמיש בעל סנפיר גבוה בקצהו. הלסתות היו ישרות ומלאות שיניים חדות וישרות שנועדו לשבור עצמים קשים.

הפרוגנתודון היה צייד ימי, שככל הנראה ניזון מרכיכות כמו צדפות, חלזונות ואמוניטים בעלי שריון קשה. אחרים חושבים שהוא ניזון דווקא ממגוון דגים ומזוחלי ים, כגון צבי ים, פליוזאורים ואף ממוסזאורים אחרים. כמו כן הוא ניזון מטרף יבשתי שנפל למים.

בתרבות
------

זוחל ימי זה הופיע במשחק עולם היורה: המשחק ובסרטים Sea Rex 3D ונדידת הדינוזאורים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרוגנתודון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Konishi, Takuya; Brinkman, Donald; Massare, Judy A.; Caldwell, Michael W. (2011-09-01). "New exceptional specimens of Prognathodon overtoni (Squamata, Mosasauridae) from the upper Campanian of Alberta, Canada, and the systematics and ecology of the genus". *Journal of Vertebrate Paleontology*. 31 (5): 1026–1046

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
קברו של פרידריך פון באדן ב-*Stiftskirche* בבאדן-באדן
**פרידריך הרביעי מבאדן** (9 ביולי 1455 – 24 בספטמבר 1517) היה בישוף אוטרכט מ-1496 עד 1517.

ביוגרפיה
--------

פרידריך מבאדן נולד ב-9 ביולי 1455 והיה בנם של קרל הראשון, מרקיז באדן-באדן וקתרינה מאוסטריה, אחותו של פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.

הוא היה קאנון בקלן לפני שנבחר לבישוף אוטרכט באמצעות לחץ כבד מצד מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הקיסר קיווה שפרידריך, כאחיין מלא, יהיה נוח לאינטרסים ההבסבורגיים בבישופות אוטרכט.

אספת המעמדות של אוטרכט, לעומת זאת, הלכו במסלול עצמאי ופנו לדוכס קרל מחלרה. פרידריך ניסה לפעול בעוצמה, אך מאבקי הפלגים הפכו ליותר מדי עבורו.

כאשר התגלה ב-1514 כי הוא מתכנן לוותר על הבישופות למועמד של לואי השנים עשר, מלך צרפת, הוא איבד את תמיכתו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שאילץ אותו להתפטר ב-9 במאי 1517. לאחר מכן הצליח קרל לגרום לפיליפ מבורגונדי להיבחר.

לאחר מותו ב-24 בספטמבר 1517, נקבר פרידריך בכנסיית באדן-באדן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרידריך הרביעי מבאדן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BPN: 80816102
* GND: 137085168
* ISNI: 0000 0000 5727 6957
* NTA: 073500437
* VIAF: 81324647
* WorldCat: viaf-81324647

 |
**אנדריאה ז'ז'יץ'** (בקרואטית: **Andrija Žižić**; נולד ב-14 בינואר 1980) הוא כדורסלן עבר קרואטי, גובהו 2.07 מ' ושיחק בתפקיד פאוור פורוורד-סנטר.

קריירה מקצועית
--------------

ז'יז'יץ' שיחק בקבוצות ק.ק ספליט, ציבונה זאגרב, ברצלונה, אולימפיאקוס ופנאתינייקוס. הוא זכה בשתי אליפויות הליגה הקרואטית, בשנת 2003 עם ספליט וב-2004 עם ציבונה זאגרב, ובעונת 2002/2003, כשחקן ספליט, היה הריבאונדר המוביל בליגה האדריאטית (עם 8.2 ריבאונדים למשחק). הוא זכה באליפות הליגה היוונית ובגביע היווני בעונת 2007/2008 עם פנאתינייקוס. ביולי 2008 חתם לשנתיים בקבוצה הטורקית גלאטסראיי.‏

ביוני 2010 חתם באסוול ליון-וילרבאן הצרפתית. ב-28 בפברואר 2011 חתם בצדביטה זאגרב עד סוף העונה. בקיץ 2011 חזר לציבונה זאגרב. הוא שיחק בקבוצה עד דצמבר 2013. ב-3 בינואר 2014 חתם באסטנה מהליגה הקזחית.

כחודש לאחר חתימתו באסטנה, ב-12 בפברואר, חתם בקבוצת מכבי תל אביב, כסנטר שלישי ברוטציה יחד עם סופוקליס שחורציאניטיס ואלכס טיוס, וכמחליף של שון ג'יימס שנפצע. הוא חתם תמורת 18 אלף דולר בחודש לשארית העונה.

בספטמבר 2014 חתם לעונה בליברטאס פורלי מהליגה השנייה באיטליה. ב-2015 עבר לציבונה זאגרב, בה שיתף פעולה עם אחיו הצעיר, אנטה ז'יז'יץ'.

נבחרת קרואטיה
-------------

ז'יז'יץ' ייצג את קרואטיה במסגרת נבחרתה הלאומית. הוא אף זכה במדליית כסף במסגרת הנבחרת הצעירה, בשנת 1998, באליפות אירופה עד גיל 18, ובמדליית זהב בשנת 1999 באליפות אירופה עד גיל 19.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדריאה ז'יז'יץ'** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר פיב"א
* פרופיל, באתר היורוליג
* פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית)
* דובי פיק, ‏חידת אנדראה: ז'יז'יץ' מגיע למכבי כסימן שאלה, באתר ONE‏, 13 בפברואר 2014
* אריה ליבנת, המחליף של ג'יימס || אנדריאה ז'יז'יץ' חתם במכבי תל אביב, באתר הארץ, 12 בפברואר 2014
* אוהד גרינוולד‏, המבוגר האחראי, באתר וואלה!‏, 14 בפברואר 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  ‏Galatasaray Cafe Crown lands Andrija Zizic.‏
2. ↑  Zizic Galatasaray Cafe Crown'da (Zizic for Gala).‏
3. ↑  ASVEL tabs veteran Andrija Zizic
4. ↑  ‏Andrija Zizic moves to KK Cedevita‏
5. ↑  ‏Andrija Zizic signs with BC Astana‏
6. ↑  אריה ליבנת, המחליף של ג'יימס אנדריאה ז'יז'יץ' חתם במכבי תל אביב, באתר הארץ, 12 בפברואר 2014
**רוזנות שמפאן** (בלטינית: **Comitatus Campaniensis**; בצרפתית עתיקה: **Conté de Champaigne**), או **רוזנות שמפאן וברי**, הייתה טריטוריה היסטורית ונסיכות פיאודלית בצרפת שמקורה בממלכת ימי הביניים המוקדמת של אוסטרזיה. הרוזנות הפכה לחלק מאדמות הכתר עקב נישואיהם של ז'אן הראשונה, מלכת נווארה, שהייתה רוזנת שמפאן, ופיליפ הרביעי, מלך צרפת.

היסטוריה
--------

הרוזנות נוסדה ב-950 כאשר איג הגדול הפך לווסאל של לואי הרביעי, מלך צרפת והשיב לו את העיר לאן. בתקופתו של רובר השני שמלך על צרפת מ־996 עד 1031, שמפאן הייתה אחת משבעת המחוזות של צרפת שנשלטו על ידי רוזנים או דוכסים שהיו למעשה עצמאיים. איג הראשון (1102–1125) עשה שימוש בתואר רוזן שמפאן לראשונה.

במרוצת המאה ה-12 והמאה ה-13 חצר שמפאן הפכה למרכז ספרותי נודע, ונערכו ירידי שמפאן בערים טרואה, פרובינס, באר-סור-אוב ולאני. ירידים אלו התפרסמו בכל רחבי אירופה. הרוזנות הגיע לשיאה כאחת העשירות והחזקות בנסיכויות הצרפתיות בתקופת שלטונו של אנרי הראשון.

ב־1285, פיליפ הרביעי, מלך צרפת נשא לאישה את ז'אן הראשונה, מלכת נווארה. באמצעות נישואים אלה רוזנות שמפאן שהייתה חלק מירושתה של ז'אן, הפכה לנחלתו של מלך צרפת. הרוזן האחרון של שמפאן היה לואי, בנו של פיליפ הרביעי, שעלה לשלטון כלואי העשירי, מלך צרפת אחרי מות אביו ב-1314, ואיחד את שמפאן עם צרפת.

שמפאן המשיכה להתקיים כפרובינציה עד המהפכה הצרפתית כאשר האספה המכוננת הלאומית חילקה אותה למחוזות (4 במרץ 1790).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוזנות שמפאן** בוויקישיתוף
**יוסף אבירם** (במקור **אברמסקי**; 16 במרץ 1916 – 27 ביולי 2022) היה ארכאולוג ישראלי וראש החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה.

ביוגרפיה
--------

אבירם נולד בפולין לניסן ומאשה-מרים אברמסקי. למד בסמינר למורים "תרבות" בווילנה, ועלה לארץ ישראל בשנת 1936. למד מקרא, ספרות עברית וגאוגרפיה היסטורית באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1969–1954 שימש מזכיר הפקולטה למדעי הרוח, ובמסגרת זו הוציא לפועל מפעלי ארכאולוגיה רבים יחד עם יגאל ידין, ובהם חפירות תל חצור, סקר מדבר יהודה וחפירות מצדה.

אבירם הקים יחד עם ידין את המכון לארכאולוגיה בגבעת רם, ועזר להשיבו להר הצופים לאחר מלחמת ששת הימים. אבירם ניהל את המכון בשנים 1969–1983, והיה מארגנם של מפעלים ארכאולוגים נוספים בירושלים: חפירות הכותל, הרובע היהודי, ועיר דוד. ייסד יחד עם ידין את ביטאון המכון "קדם".

משנת 1940 שימש אבירם מזכיר בחברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, ומשנת 1983 עמד בראשה. בשנת תשמ"ט קיבלה החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה את פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה. את הפרס קיבל בשם החברה יוסף אבירם.

משלחת הסקר הארכאולוגי של ישראל בראשותו של יוחנן אהרוני במדבר יהודה. משמאל יוסף אבירם, במרכז משה כוכבי. שנות ה-50–60
אבירם יזם את הוצאת סדרת "ארץ ישראל, מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה", סדרה בת 31 כרכים, שכל אחד מהם הוקדש לחוקר בולט; ספר כ"ה הוקדש לאבירם עצמו.

אבירם ערך יחד עם אפרים שטרן ואיילת לוינזון-גלבוע את האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל.

אחיו פרופ' שמואל אברמסקי היה היסטוריון ואביו של הנוירולוג פרופ' עודד אברמסקי.

בשנת 1982 קיבל ביחד עם הארכאולוג האמריקאי ויליאם דיוור את פרס פרשיה שימל. הפרס ניתן לו על ניהול במשך 40 שנה את החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה.

לקריאה נוספת
------------

* אפרים שטרן, איילת לוינזון-גלבוע, ויוסף אבירם, **האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל**, בשיתוף הוצאת "כרטא", 1992.
* יוסף אבירם (עורך), ארץ שומרון - הכינוס הארצי השלושים לידיעת הארץ, החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, ירושלים, תשל"ד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוסף אבירם** בוויקישיתוף
* אתר למנויים בלבד ניר חסון, עתיקות - זה כבר לא מה שהיה פעם, באתר הארץ, 29 במרץ 2013
* עופר אדרת, יוסף אבירם הגדיר עצמו כ"שריד האחרון" לדור הארכיאולוגים של קום המדינה, באתר הארץ, 4 באוגוסט 2022
* יוסף אבירם (1916-2022), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  Strata: Happy 100th Birthday, Joseph
2. ↑  פרס ליוסף אבירם וויליאם דיוור באתר Biblical Archaeology Society

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007305820305171
* BIBSYS: 90732957
* BnF: cb13754787m (data)
* CiNii: DA09302789
* GND: 1089141165
* ICCU: LIGV008240
* ISNI: 0000 0000 6654 9013
* LCCN: n91073362
* NKC: xx0015272
* SUDOC: 066888204
* VIAF: 59265194
* WorldCat: lccn-n91073362

 |
**בית ליאו בק** (בגרמנית: **Leo-Baeck-Haus**) הוא בניין בן ארבע קומות ברחוב טוכולסקי ברובע מיטה בברלין. הוא נקרא על שם הרב ליאו בק ונבנה בשנת 1906/07 על ידי האדריכל יוהאן הוניגר בתמיכתו הכספית של נתן ברנשטיין.

היסטוריה ושימוש
---------------

באוקטובר 1907 עבר בית המדרש הגבוה למדעי היהדות לבניין במה שהיה אז ארטילרישטראסה 14. הבניין היה בבעלות הקהילה היהודית של ברלין. בתקופת השלטון הנאצי נאלצו היהודים לסגור את בית המדרש והבניין ככל הנראה הופקע. לאחר 1945 הבניין שימש את בית החולים שאריטה וכן כבניין מגורים בגרמניה המזרחית. בשנות ה-90, ועידת התביעות, המייצגת בעלים יהודים קודמים, קיבלה את הבית בחזרה והעבירה אותו למועצה המרכזית של יהודי גרמניה. לאחר הסבה עם שיפוץ כולל, ב-1999 מוקם שם מטה המועצה. המועצה קרא לבניין על שם הרב ליאו בק, שלימד במקום זה בבית המדרש בין השנים 1912–1943. משתמשים נוספים של בית ליאו בק הם העיתון השבועי "Jüdische Allgemeine", הקונגרס היהודי האירופי והקונגרס היהודי העולמי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית ליאו בק** בוויקישיתוף
* המועצה המרכזית של היהודים בגרמניה
**Goodbye and Hello** הוא האלבום השני של הזמר טים באקלי, אשר יצא ב-1967.

סקירה כללית
-----------

אלבום זה נחשב מהפכני בשביל באקלי. הוא הוקלט זמן קצר לאחר יציאתו של האלבום Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band של הביטלס, והשפעתו על באקלי ניכרת בו. הסגנון המוזיקלי שונה מאלבומו הראשון (Tim Buckley), בכך שיש נטייה גדולה לכיוון הרוק הפסיכדלי, בהתאם להשפעה של Sgt. Pepper's והאווירה הכללית במוזיקה של שנות ה-60. למרות עטיפתו המחויכת, שירי האלבום מביעים בלבול מהמתרחש באותן שנים, ורחוקים מלהיות שירי "מיינסטרים".

האלבום נפתח בדרמטיות בשיר *No Man Can Find the War*, שיר מחאה כנגד מלחמת וייטנאם שנערכה באותה תקופה. מילות השיר נכתבו על ידי באקלי, בשיתוף עם המשורר לארי באקט, שהשתתף בכתיבם של חמישה משירי האלבום. באקלי ממשיך בשירה דרמטית לאורך כל האלבום, עד לשיר האחרון והמוכר ביותר *Morning Glory* (לשיר זה בוצע חידוש על ידי להקת Blood, Sweat & Tears).

ההפקה, בדומה לאלבום הבכורה של באקלי, מושקעת מאוד. המפיק ג'רי יסטר הוסיף עיבודי בארוק שאפתניים. רשימת המשתתפים מעידה גם היא על ההשקעה הרבה ביצירת האלבום.
למרות שאלבום זה נחשב פריצת דרך מוזיקלית עבור באקלי, הצלחתו תגיע רק באלבומיו הבאים.

אזכורים
-------

בשנת 2000 יצא בבריטניה סרט דוקומנטרי קצר על בנו של טים - ג'ף באקלי. הסרט מתעד הופעות של באקלי וראיונות עם הסובבים אותו בשנות ה-90, ומכיל גם קטעי מוזיקה של טים באקלי. הסרט נקרא Goodbye and Hello, על שם אלבום זה.

רשימת שירים
-----------

1. No Man Can Find the War – 2:58
2. Carnival Song – 3:10
3. Pleasant Street – 5:15
4. Hallucinations – 4:55
5. I Never Asked to Be Your Mountain – 6:02
6. Once I Was – 3:22
7. Phantasmagoria in Two – 3:29
8. Knight-Errant – 2:00
9. Goodbye and Hello – 8:38
10. Morning Glory – 2:52

משתתפים
-------

* טים באקלי – גיטרה, שירה
* לי אנדרווד – גיטרה ראשית, מקלדת
* ג'ון פארשה – גיטרה
* בריאן הארצלר – גיטרה
* ג'ים פילדר – גיטרה בס
* ג'ימי בונד – באס
* דון רנדי – מקלדת
* ג'רי יסטר – מקלדת
* קרטר קולינס – תופי קונגה, הקשה
* דייב גארד – הקשה
* אדי הו – הקשה

ראו גם
------

* 1967 במוזיקה

קישורים חיצוניים
----------------

* ספוטיפיי Goodbye and Hello באתר ספוטיפיי
* MusicBrainz Goodbye and Hello באתר MusicBrainz
* Discogs Goodbye and Hello באתר Discogs
* AllMusic Goodbye and Hello באתר AllMusic

הערות שוליים
------------

1. ↑  דף הסרט, באתר IMDb

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 2e569a55-d829-31c8-9016-0c9a56333288

 |