recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
גבריאלה מיקטי
גבריאלה מיקטי בפגישה עם נשיא המדינה ראובן ריבלין במשכן הנשיא, ינואר 2018
**גבריאלה מיקטי** (בספרדית: **Gabriela Michetti**; נולדה ב-28 במאי 1965) היא פוליטיקאית ארגנטינאית שכיהנה כסגנית נשיא ארגנטינה. קודם לכן כיהנה כנציגת בואנוס איירס בסנאט הארגנטינאי, כסגנית ראש עיריית בואנוס איירס וכנציגת בואנוס איירס בבית הנבחרים הארגנטינאי. בבחירות לנשיאות ארגנטינה ב-2015 התמודדה לצדו של מאוריסיו מאקרי ונבחרה לסגנית הנשיא.

ביוגרפיה
--------

מיקטי נולדה בלפרידה שבפרובינציית בואנוס איירס, בת לאב רופא. מגיל צעיר התעניינה בפוליטיקה ובדיפלומטיה וב-1988 סיימה תואר ראשון ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת סלבדור בבואנוס איירס. לאחר הלימודים עבדה בממשל פרובינציית בואנוס איירס ובמשרד הכלכלה הארגנטינאי.

ב-2003 הצטרפה למפלגתו החדשה של מאוריסיו מאקרי, "Compromiso para el Cambio" (התחייבות לשינוי) ונבחרה למועצת העיר בואנוס איירס. ב-2007 התמודדה לצדו מאקרי ונבחרה לסגנית ראש העיר. לאחר שנתיים עזבה את תפקידה ונבחרה לנציגת העיר בבית הנבחרים של ארגנטינה. ב-2013 נבחרה לנציגת העיר בסנאט של ארגנטינה. ב-2015 התמודדה בבחירות המוקדמות של המפלגה לראשות עיריית בואנוס איירס, אך הפסידה להוראסיו לרטה.

היא הצטרפה למאקרי כסגניתו המיועדת בבחירות לנשיאות ארגנטינה ב-2015. בעקבות הניצחון החלה בכהונתה כסגנית הנשיא ב-10 בדצמבר 2015.

מיקטי נפגעה בתאונת דרכים בנובמבר 1994 ונותרה משותקת בפלג גופה התחתון. היא גרושה ואם לבן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גבריאלה מיקטי** בוויקישיתוף
* גבריאלה מיקטי, ברשת החברתית פייסבוק
* גבריאלה מיקטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* גבריאלה מיקטי, ברשת החברתית אינסטגרם
* גבריאלה מיקטי, סרטונים בערוץ היוטיוב
* אתר האינטרנט של גבריאלה מיקטי

הערות שוליים
------------

1. ↑  La terrible historia detrás de la paraplejia de Michetti, אתר lanacion.com.ar‏, 8 באפריל 2015

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2016010704
* VIAF: 609145858155623022514
* WorldCat: lccn-n2016010704

 |
"**סתם יום של חול**" הוא שיר עברי שכתב יוסי גמזו והלחין וביצע שמעון ישראלי ב־1960.

היצירה
------

ישראלי חיבר את הלחן של השיר בסוף שנות ה־50, כששהה בפריז יחד עם חבריו לשלושת המיתרים, אריק לביא וצבי בורודו. במהלך שהותו בצרפת, נחשף לראשונה לשירים העוסקים בשגרת ימיהם של אנשים ובדברים פשוטים, בניגוד למקובל בזמר העברי באותה העת, שעסק בעיקר בערכים כגון עבודה, גבורה, ניצחון, רעות והתנדבות. ברוח זו חשב ישראלי על המילים "סתם יום רגיל, עם אושר וגיל", ועם שובו לישראל, ב־1960, ביקש מגמזו להרחיב את השורה לכדי פזמון שלם, בלחן שכתב. גמזו שינה את המילים ל"סתם יום של חול, עם בוקר כחול", וכתב את השיר, העוסק במודע ביום רגיל וחסר ייחוד.
לדברי יוסי גמזו, נעמי שמר כתבה מילים למנגינה לפניו, אולם שמעון ישראלי לא היה שבע רצון מהן ופנה אליו מבלי לספר לו מי המחברת המקורית.

פרט לנושא השיר, שהיווה חידוש, הוא קבע חידושים נוספים. זו הייתה אחת הפעמים הראשונות שזמר עברי ביצע שיר שהוא עצמו הלחין. נוסף על כך הוא שימש כשיר הנושא במופע יחיד שהעלה ישראלי, הראשון מסוגו בישראל. ישראלי ספג ביקורת גם על כך שכשחקן צעיר העז להעלות הצגת יחיד וגם על הסגנון המוזיקלי, שהיה בהשראת השאנסונים הצרפתיים. חרף הביקורת זכה המופע להצלחה.

ברבות השנים ביצעו את השיר אמנים נוספים, בהם גידי גוב, אריק סיני ולהקת סקסטה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **סתם יום של חול** |

* "סתם יום של חול" באתר בית לזמר העברי
* מילות השיר "סתם יום של חול" באתר שירונט
* ע. ז. [עזרא זוסמן], במות: סתם יום של חול, דבר, 16 בספטמבר 1960
* אתר למנויים בלבד בן שלו, השיר ששבר את מוסכמות הזמר העברי , באתר הארץ, 21 במרץ 2013

הערות שוליים
------------

1. ↑  תיעוד יוצרים של מפעל הפיס עם יואב קוטנר- יוסי גמזו (הגרסה הארוכה), החל מדקה 20:00
**הלן סירל**, באנגלית: **Helen Searle** (1834–1884), הידועה גם בשמה הנשוי הלן סירל פטיסון, הייתה ציירת טבע דומם אמריקאית שהייתה קשורה מבחינה סגנונית לאסכולת הציור של דיסלדורף.

קריירת אמנות
------------

טבע דומם: פירות ושמפניה, 1869
סירל הייתה בתו של האדריכל הנרי סירל. היא נולדה בברלינגטון, ורמונט, וגדלה מגיל עשר ברוצ'סטר, ניו יורק. היא החלה לצייר טבע דומם של פרחים ופירות בשלב מוקדם בחייה; בשנת 1863 היא הציגה כמה ב"באזאר בית החולים לתינוקות" ובשנה שלאחר מכן באקדמיה לאמנויות יפות באפלו. היא לימדה ציור ורישום בסמינר הנשים של גברת בריאן בבטאוויה. בשנת 1866 היא ערכה את התערוכה הראשונה שלה, באקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק.

מ-1867 עד 1871 למדה אמנות בדיסלדורף, גרמניה, ועבדה באופן פרטי עם יוהאן וילהלם פרייר, שהיה קשור לתנועה הידועה כבית הספר לציור בדיסלדורף. פרייר מיעט לקחת סטודנטים פרטיים אך עשה חריגה במקרה שלה. הסגנון הבוגר שלה דומה מאוד לשלו, עם פחות פרטים וצבע עדין יותר, והיו שציינו שהיא כמעט שווה לו כציירת אמן. התצוגות שלה בתקופה זו, למשל אצל סוחרי האמנות של דיסלדורף Bismeyer & Kraus במרץ 1870, זכו לשבחים רבים בעיתונות.

בשנת 1872, חזרה סירל לארצות הברית והקימה סטודיו בוושינגטון הבירה. מאוחר יותר היא תשוב לאירופה לזמן מה, והיא הציגה טבע דומם של פירות בסלון פריז של 1879.

סירל הייתה ציירת טבע דומם מבוססת אשר כונתה "אחת מציירי הפירות והפרחים הטובים ביותר" של סוף המאה ה-19 באמריקה. היו לה הזמנות ותערוכות מרכזיות ברחבי גרמניה, בסלון פריז ובאקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק. רוב הציורים שלה נמצאים כעת בידיים פרטיות, אך חלקם נמצאים באוספים הנראים לציבור, כגון המוזיאון לאמנות אמריקאית סמיתסוניאן ומוזיאון האמנות של ווסטר.

### חיים אישיים

בזמן שהתגוררה בדיסלדורף, פגשה סרל צייר אמריקאי אלמן, ג'יימס ויליאם פטיסון (1844–1915); ב-1876 הם נישאו. במשך זמן מה הם חיו במושבת האמנים מצפון לפריז. החל משנת 1882, בני הזוג בילו בשיקגו ובניו יורק, לפני שעברו לג'קסונוויל, אילינוי, שם מונה ג'יימס פטיסון לראש בית הספר לאמנויות יפות באקדמיה הנשית של ג'קסונוויל.

הלן סירל פטיסון מתה בג'קסונוויל בנובמבר 1884.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הלן סירל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Clement, Clara Erskine. Women in the fine arts, from the Seventh Century B.C. to the Twentieth Century A.D.. Houghton Mifflin, 1904, pp. 265–66.
2. ↑  Kunstmuseum Düsseldorf and Galerie Paffrath, Lexikon Der Düsseldorfer Malerschule 1819–1918, 3 vols. Volume 3, Munich: Bruckmann, 1998, ISBN 3-7654-3011-0, p. 268
3. ↑  James William Pattison (1844–1915)", M. Christine Schwartz Collection, 2011
4. ↑  Love, Richard H. and Carl William Peters. Carl W. Peters: American Scene Painter from Rochester to Rockport. University of Rochester Press, 1999, p. 44.
5. ↑  Gerdts, William H. Art Across America: Two Centuries of Regional Painting, volume 1. Abbeville Press, 1990, p. 197.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* RKD: 129397
* ULAN: 500101281
* VIAF: 96431886
* WorldCat: viaf-96431886

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"הלן סירל"**.
**בני וקנין** (נולד ב-5 בדצמבר 1950) הוא איש ציבור שכיהן כחבר מועצת עיריית אשקלון, כראש עיריית אשקלון, וכיו"ר חברת פלאפון. חתן פרס קפלן. כלכלן ועורך דין במקצועו ובהכשרתו.

ביוגרפיה
--------

וקנין נולד במרקש שבמרוקו ועלה לישראל בשנת 1954 עם משפחתו, נשוי ואב ל-4 ילדים. בעל תואר ראשון ותואר שני בכלכלה ובמשפטים והוא כלכלן ועורך דין במקצועו ובהכשרתו. בשנות ה-70 חבר לאלי דיין והקים את תנועת "אשקלון בתנופה" אשר שלטה עד 2003 במועצת העיר. כיהן כיושב ראש החברה הכלכלית לאשקלון. דיין כיהן ראשון כראש העיר, כאשר וקנין שימש כסגן וכממלא מקום במשך 12 שנים.

לאחר התפטרות דיין ב-1991 וקנין מונה לראשות העירייה.

בשנת 2003, לאחר 12 שנים בראשות העיר פרש מתפקידו לטובת כהונה כיו"ר חברת פלאפון. לאחר התפטרותו מונה שבתאי צור לתפקיד ראש העיר.

ב-2005 מונה ליו"ר דירקטוריון חברת "נתיבי תחבורה עירוניים" שיוזמת פתרונות לקויי הרכבת בגוש דן.

בשנת 2008 נבחר שוב לראשות עיריית אשקלון בסיבוב שני כשהוא זוכה ל-52% אחוזים מקולות הבוחרים.

זוכה פרס מצוינות של קרן שלם לשנת 2010.

בבחירות לראשות העיר ב-2013 הפסיד למועמד איתמר שמעוני.

בשנת 2020 קיבל תואר ד"ר מאוניברסיטת ליל בצרפת בשיתוף המכון האורבני של אוניברסיטת ניו יורק (N.Y.U), המחקר עוסק בפיתוח כלכלי אורבני בערים וכמודל המחקר שימשה העיר אשקלון עם מחקר השוואתי לערים בארץ ובעולם.

קישורים חיצוניים
----------------

* שלומי לוי, בני וקנין, נבחר לשמש כמייצג את האומות המאוחדות בישראל(הקישור אינו פעיל), Ashkelon-News.co.il
* איתמר כהן, בני וקנין זכה באות הוקרה מטעם קרן של"ם(הקישור אינו פעיל), אשקלון.אינפו, 23 בנובמבר 2010.
* 

| ראשי עיריית אשקלון  |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אפרים צור (מועצה מקומית) | אליעזר מילרוד | יחזקאל זונאבנד | אריה תגר | רחביה אדיבי | אברהם בלסבלג(ממלא מקום) | אהרן חייבי | אלי דיין | בני וקנין | שבתאי צור(ממלא מקום) |
| מ-1950 | מ-1951 | מ-1953 | מ-1956 | מ-1965 | מ-1972 | מ-1974 | מ-1978 | 1991–2003 | 2003 |
| רוני מהצרי | בני וקנין | איתמר שמעוני | אפי מור(ממלא מקום) | תומר גלאם |
| 2003–2008 | 2008–2013 | 2013–2017 | 2016–2017 | מ-2017 |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007373444805171
* VIAF: 70152200729814400006
* WorldCat: viaf-70152200729814400006

 |
**המועצה הרפואית של משרד הפנים** (ברוסית: **Медицинский совет МВД**) הייתה מחלקה שהוקמה בשנת 1803 תחת מחלקת המשטרה של משרד הפנים כדי לשפר את מדע הרפואה והפרקטיקה וכן לפקח על פעילותם של מוסדות רפואיים ותרופות באימפריה הרוסית. בשנת 1810 הוא הועבר לאחריות משרד החינוך העממי. בשנים 1811–1822 היו שתי מועצות רפואיות: תחת משרד המשטרה (מאז 1819 תחת משרד הפנים) ותחת משרד החינוך העממי. מאז – פעלה רק המועצה הרפואית שתחת משרד הפנים.

המועצה הרפואית הייתה גוף ייעוץ קולגיאלי. ראש המועצה נקרא הדיקן ונבחר למשך 3 שנים מבין חברי המועצה. מאז 1836 אושרו היו"ר והחברים המלאים בהוראת הקיסר בהמלצת השר לענייני פנים מקרב המדענים "שזכו לכבוד אוניברסלי על מעשיהם", מומחים בעניינים הדורשים ידע רפואי מיוחד.

חברי המועצה היו מנהלי המחלקות הרפואיות של משרד הפנים ומשרד המלחמה; רופא המטה הכללי בחיל הים ונשיא האקדמיה לרפואה וכירורגיה. חברי הכבוד נבחרו על ידי המועצה ואושרו על ידי שר הפנים.

ההחלטות בכל הנושאים במועצה התקבלו על פי הצבעה ברוב קולות ואושרו על ידי שר הפנים. עד 1842 הייתה למועצה הזכות הבלעדית להעניק תארים גבוהים יותר לרופאים ללא בדיקות. מאז 1870 היו לה שני סגנים מאגודת התרופות של סנקט פטרבורג. מאז 1875 היה חבר בה פקיד ממשרד החינוך; מאז 1886 – פקיד ממשרד האוצר. מאז 1898 פעלה תחת המועצה מעבדה לייצור מחקר רפואי ומדעי פלילי. המועצה פורקה במרץ 1918, בעקבות אירועי מהפכת פברואר, מהפכת אוקטובר ומלחמת האזרחים ברוסיה.

לקריאה נוספת
------------

* МВД России, энциклопедия. – Москва: Объед. редакция МВД России, «Олма-пресс», 2002.‏ ISBN 978-5-907187-80-1

קישורים חיצוניים
----------------

* ההיסטוריה של משרד הפנים של רוסיה (1802–1917)
**פְּאַת הַשֻּׁלְחָן** הוא ספר מאת הרב ישראל משקלוב העוסק בהלכות ארץ ישראל ובמצוות התלויות בארץ.

תוכן הספר ומחברו
----------------

הספר מחולק לשניים: חלק אחד הוא הבאת ההלכה המעשית בנושא הנדון, וחלק שני המבאר את מקורות ההלכה המעשית במובאות [דרושה הבהרה] מן התלמוד וספרות הראשונים והאחרונים בנושא. לחלק השני קרא המחבר בשם "בית ישראל". בהקדמה לספרו מטעים המחבר ארבעה טעמים מדוע קרא לספרו בשם פאת השולחן, וטעם נוסף למשמעות השם "בית ישראל" לחלקו השני. בספר 29 סימנים ו-531 סעיפים.

הספר חובר על ידי הרב ישראל משקלוב, בן העיירה שקלוב, שעלה לארץ ישראל בראש תלמידי הגר"א והתיישב בעיר צפת.

המניעים לחיבור הספר
-------------------

מורו ורבו של ר' ישראל, הגאון מווילנא, ראה בעלייה לארץ ישראל עניין ראשון במעלה, ודרבן את תלמידיו לעשות מעשה. על רקע זה ראה ר' ישראל משקלוב לנכון לחבר ספר בנושא מצוות התלויות בארץ, ובכך סייע לקיום דברי רבו בשלושה עניינים:

1. לעולים לארץ תהיה אפשרות לקיים את המצוות התלויות בארץ כפי דרישת ההלכה (ובפרט כפי פסקי ופירושי הגאון מווילנא).
2. דרבון האנשים לעלות לארץ ולקיים מצוותיה.
3. גם אם האדם לא יעלה לארץ, לכל הפחות יוכל להגות בהלכותיה, ויש בזה מעלה כאילו מקיים, בבחינת "כל העוסק בתורת חטאת כאילו הקריב חטאת".

חשיבות הספר והדפסותיו השונות
----------------------------

עיקר חשיבות הספר היא בהשלמה לשולחן ערוך בהלכות התלויות בארץ. הלכות אלו נצרכו ליישוב היהודי בארץ ישראל שהתפתח באותה תקופה, הלכות שבתפוצות ישראל בחו"ל כמעט ולא עסקו בהם.

לראשונה נדפס הספר בשנת תקצ"ו (1836) בעיר צפת על ידי המחבר בעצמו. לאחר 75 שנה בשנת תרע"א (1911) נדפס פעם שנייה על ידי הרב אברהם משה לונץ, בעיר ירושלים, בהוצאה זו נוספו הערות מהאדר"ת ומחתנו הרב אברהם יצחק הכהן קוק. בה'תרע"ב יצא שוב על ידי הרידב"ז בתוספת פירוש שלו "בית רידב"ז" ובתוספת הגהות שנקראו "שו"ע לשבת". בשנת ה'תשכ"ח הודפס שוב על ידי הוצאת ספרים "יד בנימין" בעיר ירושלים. בשנת תש"ס הוציא הרב אהרן הראל את החלק העוסק בהלכות שמיטה בספר בהוצאה מחודשת של ישיבת רמת גן. אליה צורפו הסכמותיהם של הרב ניסים קרליץ והרב אברהם אלקנה שפירא

הקדמתו של רבי ישראל משקלוב לספר היא אחד המקורות החשובים לתולדות הגאון מווילנה.

מהכרעותיו המרכזיות
------------------

1. הוא הכריע שאין קדושת שביעית בפירות נוכרים שגדלו בארץ. וזאת בהסתמך על שיטת הגאון מווילנא שיש קנין לנכרים בזמן הזה להפקיע את חיוב הארץ במצוות.
2. הוא הכריע שהחיוב של שביעית בזמן הזה הוא מדרבנן.
3. הוא הכריע, בניגוד לבעל השל"ה, שראש השנה לשביעית חל בא' בתשרי, גם לאילנות.

על שם החיבור קרויים היום רחובות בעיר תל אביב-יפו ובירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* ישראל משקלוב, **פאת השולחן**, באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  תלמוד בבלי מנחות דף ק"י עמוד א'.
**הנס וילהלם לנגסדורף** (בגרמנית: **Hans Wilhelm Langsdorff**;‏ 20 במרץ 1894 – 19 בדצמבר[דרושה הבהרה] 1939) היה קצין ים גרמני שנודע בשל פיקודו על אוניית מערכה זוטא אדמירל גרף שפה והטבעתה במכוון בקרב נהר לה פלטה במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

לנגסדורף נולד בברגן שעל האי ריגן כבן הבכור. ב-1898 עקרה משפחתו לדיסלדורף והיו שכניו של מקסימיליאן פון שפה, לימים אדמירל וגיבור מלחמה גרמני. לנגסדורף הושפע משכניו והצטרף ב-1912 לצי הגרמני למרות מחאות הוריו. שירת כלוטננט במלחמת העולם הראשונה ואף זכה בצלב הברזל דרגה שנייה על תפקודו בקרב יוטלנד ב-1916. מאוחר יותר קיבל את צלב הברזל דרגה ראשונה.

לאחר המלחמה הוצב כקצין תיאום בדרזדן וב-1930 קיבל פיקוד על שייטת טרפדות קטנות. עם עליית הנאצים לשלטון ביקש לחזור ולשרת בים אך הוצב במשרד הפנים. ב-1936 הוצב על הגרף שפה ובאוקטובר 1938 קיבל את הפיקוד עליה. בחודשיים הראשונים לביצוע המשימה שלו באוקיינוס האטלנטי זכה להצלחה מסחררת והטביע 9 אוניות, בהדחק כולל של 50,000 טון, ללא אף הרוג בצוותו. לנגסדורף היה עוצר את אוניות הסוחר ומעלה את נוסעיהן לאונייתו, לפני טיבוען. לאחר שהבריטים הבינו את גודל הסכנה של הגרף שפה על התעבורה הימית הם דלקו אחריו והתפתח קרב נהר לה פלטה. 

לאחר שהגרף שפה נפגעה היא נאלצה להיכנס לנמל במונטווידאו לתיקונים ושם גם נערך טקס הקבורה למלחים שנהרגו בקרב. עדות מהלווית המלחים טוענת שלנגסדורף היה היחיד שהצדיע בהצדעה הימית המסורתית ולא בהינף מועל היד הנאצי. כשהבין שאין לו סיכוי מול הכוח הימי הבריטי העדיף העומד מולו, החליט לנגסדורף להטביע את הגרף שפה ולהתאבד, על מנת למנוע טענות על פחדנות. לנגסדורף שוכנע להימנע מהתאבדות על ידי אנשי צוותו, אך יומיים אחר כך, כאשר הבין כי הכוח הבריטי מולו הורכב מסיירות קלות, כך שהתמודדות עמו הייתה אפשרית, התאבד ביריה תוך שהוא נשען על סמל הגרף שפה, כמעשה סימבולי לטביעת אונייתו.

לנגסדורף השאיר מכתב למשפחתו ומפקדיו.

> 
> במותי עכשיו אוכיח שהלוחמים המשרתים ברייך השלישי מוכנים להקריב עצמם עבור כבוד הדגל. אני בלבד נושא באחריות להטבעת הגרף שפי. אני שמח לשלם בחיי על מנת למנוע כל כתם אפשרי בכבוד הדגל ומשרתיו. אני ניצב מול גורלי באמונה שלמה בעתידה של האומה והפיהרר.
> 
> 
> 
> — הנס לנגסדורף, 19 בדצמבר 1939
> 

.

לנגסדורף נקבר בחלקה הגרמנית בבית הקברות בבואנוס איירס ובהלוויתו חלקו לו כבוד קצינים וימאים מכוחות שני הצדדים שלחמו בקרב נהר לה פלטה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנס לנגסדורף** בוויקישיתוף
* הנס לנגסדורף, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 122936035
* ISNI: 0000 0000 7373 185X
* LCCN: n00026118
* SUDOC: 249413469
* VIAF: 23036468
* WorldCat: lccn-n00026118

 |
הברון **ברטלן הטווני** (במקור **דויטש**, אחר כך **הטווני-דויטש**, בהונגרית: **Báró Hatvany Bertalan**; הטוון, 27 במאי 1900 – פריז, 24 ביולי 1980) היה מזרחן יהודי-הונגרי, סופר, מתרגם ונדבן. הוא היה בן דודו של לאיוש הטווני.

ביוגרפיה
--------

את הדוקטורט שלו בפילוסופיה קיבל באוניברסיטת פץ' עבור עבודתו "הנשמה של אסיה" (1935). בשנת 1938 נסע לפריז שם עסק על בתרגומים. הוא היה מזכיר "האגודה המזרחית ההונגרית". הוא היה גם חבר מייסד של כתב העת הספרותי סֵפ סוֹ (Szép Szó) שפירושו "מילה יפה" ושעורכיו האחראים היו הוגו איגנוטוש ואטילה יוז'ף. הוא תמך במשורר אטילה יוז'ף שהקדיש לו את שירו "המשורר שלנו ותקופתו". הטווני היה גם כתב-עמית של כתב העת "אופק" או "קו רקיע" שהופיע במינכן.

כתביו
-----

* אסיה ולאומיות (1931)
* יהודים סינים והודים (1933)
* הנשמה של אסיה (1935)
* מקונפוציוס עד נחמיה (1936)
* תולדות השאלה הסינית (מחבר משותף, 1938)

תרגומיו הספרותיים
-----------------

* הספר של הדרך ורוח אלוהים: מלך הטאו טה (1957, 1977)

ראו גם
------

* משפחת הטווני-דויטש

לקריאה נוספת
------------

* מיהו מי בספרות ההונגרית? ספרי מאגר ISBN 963-8607-10-6
* מיהו מי בספרות ההונגרית? בודפשט, 1999 ISBN 9-638157-91-7

קישורים חיצוניים
----------------

* לקסיקון ביוגרפי הונגרי
* לקסיקון ספרותי מערבי הונגרי וביבליוגרפיה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 130656216
* VcBA: 495/155854
* VIAF: 28183623
* WorldCat: viaf-28183623

 |
חצר המדרסה המקורית ובה איוואנים
**אוניברסיטת אל-מוסתנסריה** (בערבית **المدرسة المستنصرية**; בתעתיק מדויק: **אלמדרסה אלמסתנצריה**) בבגדאד היא אחת מהאוניברסיטאות האסלאמיות הקדומות בעולם.

היסטוריה
--------

האוניברסיטה הוקמה בשנת 1233 כמדרסה ללימודי דת, בידי הח'ליף העבאסי אל-מסתנצר באללה. הקמת האוניברסיטה שיקפה את הפריחה התרבותית בבגדאד שבמחצית הראשונה של המאה ה-12, עם היחלשות כוחם של הסולטאנים הסלג'וקים שכבשו את העיר. לאוניברסיטה הגיעו תלמידים מצטיינים מרחבי העולם האסלאמי: מאל-אנדלוס ומצרים, מפרס ומסוריה. תוכנית הלימודים כללה שיעורים בספרות, בלשנות, קוראן וסונה, לצד ביולוגיה, מתמטיקה ופילוסופיה, ורוקחות ורפואה והלימודים נמשכו כ-10 שנים. לרשות התלמידים עמדה ספרייה מהגדולות בעולם באותה העת ובה כ-80 אלף כרכים.

בשנת 1258 נכבשה בגדאד בידי המונגולים, אך האוניברסיטה שרדה את ההרס, והיא הבניין הקדום ביותר שעומד בבגדאד כיום. לאחר הפסקה זמנית, חודשה פעילותה של האוניברסיטה עד לחורבנה של בגדאד פעמיים בידי טימור לנג בשנת 1392 ובשנית בשנת 1400. רבים ממלומדי העיר הוגלו לסמרקאנד ואחרים נמלטו למצרים ולסוריה. האוניברסיטה נסגרה ונפתחה רק לזמן קצר בין השנים 1589-1638. במבנה האוניברסיטה נפתחה באותה עת מדרסה חדשה בשם "**אל-אצאפיה**", אשר במקור היוותה את אחת הפקולטות שלה. 

בשנת 1826 נפתחה אל-מוסתנסריה מחדש בידי דאוד פאשה, המושל העות'מאני של העיר. לאחר מתן העצמאות לעיראק בשנות ה-30 של המאה העשרים יוסדה מחדש כאוניברסיטה החשובה בעיראק. בשנים 1940, 1960 ו-1973, עבר המבנה שיקום משמעותי שהחזיר לו מעט מהדרו בימי קדם.

כיום
----

באוניברסיטה פקולטות לרפואה, משפטים, ניהול וכלכלה, חינוך, מדעים, חינוך גופני, הנדסה, רוקחות, מדעי המדינה, הוראה ורפואת שיניים. 

האוניברסיטה ממוקמת במרכז בגדאד העתיקה, בקרבת שוק הסראי, רחוב אל-מתנבי, הארמון העבאסי ורחוב הח'ליף. הבניין מעוצב בסגנון הפרסי, וכולל ארבעה איוואנים ציריים הבנויים מסביב לחצר מרכזית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוניברסיטת אל-מוסתנסריה** בוויקישיתוף
* אתר אוניברסיטת אל-מוסתנציריה, האתר הרשמי של אוניברסיטת אל-מוסתנציריה.
**שלמה טירן** (16 באפריל 1937 – 11 בינואר 2015) היה מנהל מערכות מידע ישראלי. בשנת 2006 זכה לפרס על מפעל חיים מטעם המגזין "אנשים ומחשבים", על היותו חלוץ בתעשיית ההייטק והמיחשוב בישראל.

ביוגרפיה
--------

שלמה טירן נולד בשנת 1937 וגדל בירושלים. הוריו אסתר וישראל אברהם טרוקמן-לוי נולדו בעיירת הטקסטיל גורשקוויצה ועלו לארץ כחלוצים בעלייה הרביעית. אביו היה מראשוני החייטים בירושלים.[דרוש מקור] שלמה למד בבית הספר 'במעלה' ואחר כך בבית ספר 'עמל', שם למד להיות מסגר מכני. התגייס לצה"ל בשנת 1955 ושירת בחיל השריון, משנפצע שירת בתפקידים פקידותיים.

בתום שירותו הצבאי ב-1958 נשלח מטעם חברת יבמ ישראל לעבוד כמנקב כרטיסים בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, לאחר מכן התקדם לתפקיד מרכיב לוחות חיבורים שבאמצעותם בוצעו פעולות בציוד לעיבוד נתונים.

בגיל עשרים וארבע השלים תעודת בגרות, בגיל עשרים ושמונה סיים תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. עבד שמונה חודשים כגזבר עיריית אילת.

בשנת 1966 הקים את יחידת המחשוב של רשות השידור. בשנת 1967 החל לעבוד כמנתח מערכות במשרד התחבורה ובשנת 1973 מונה למנהל אגף המחשוב של המשרד. במהלך תקופה זו סיים תואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטה העברית. הגה חידושים במִנהל ומחשוב, ובהם שיטת הנקודות בכבישים, בדיקות ממוחשבות של מבחני תאוריה וקביעת תור למבחן מעשי באמצעות מחשב. ב-1977 נמנה עם מקימי ועד הגג של מנהלי מערכות המחשוב במשרדי הממשלה.

בשנת 1978 מונה למנהל אגף המחשוב של קופת חולים הכללית. באותו זמן הוקמה "קבוצת יעל" וטירן מונה ליושב ראש מועצת המנהלים שלה. בין השנים 1974 ל-1982, במקביל להיותו מנהל מערכות מידע, לימד ניתוח מערכות וניהול פרויקטים באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באוניברסיטה העברית ובמכון לפריון העבודה והייצור.

בשנת 1982 הקים ביחד עם דני דיין את חברת "אלעד מערכות". שהייתה החברה הראשונה בישראל שעסקה בהשמת כוח אדם בתחום המחשבים במיקור חוץ. 

בשנים 1982–1984 היה טירן מנמ"ר משרד הבינוי והשיכון. בשנים 1984-1986 כיהן כמנכ"ל סולמל, חברת הבת של סולל בונה לשירותי מחשוב. ב-1986 שב ל"אלעד מערכות" והחברה החלה לעסוק בתפעול מערכות מידע. ב-1988 החלה "אלעד מערכות" לעסוק בפיתוח תוכנה.

טירן היה סגן יושב ראש איגוד המשתמשים של מיקרוסופט בישראל, היה שחקן נבחרת ישראל בכדורת ויושב ראש מועדון הכדורת ברמת גן.

ביבליוגרפיה
-----------

* סימונה ברונפמן, "מנמ"ר המנמ"רים של הממשלה", **Information Week**, גיליון 1233, 14-10 בדצמבר 2006, עמ' 46–47.
* רויטל פייגל, **מהילד הזה לא יצא שום דבר: מבוסס על סיפור חייו של שלמה טירן**, חולון: אורלי לוי, 2007.
* רויטל פייגל, **חבורת האבן הירושלמית**, 2010.
* **חלוצי המחשוב בישראל**/ שלמה טירן. 2011.
* רויטל פייגל, **בסוד ההצלחה - אלעד: שלושים השנים הראשונות**, 2012.

קישורים חיצוניים
----------------

* יניב הלפרין, ‏הלך לעולמו שלמה טירן, מהאבות המייסדים של ה-IT בישראל, באתר "אנשים ומחשבים", 11 בינואר 2015
* היה שלום, חבר - דברי הספד שנשא ד"ר נחמן אורון בהלווייתו של שלמה טירן ז"ל, באתר "אנשים ומחשבים", 13 בינואר 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  חידוש: משרד מתווך בכח־אדם למחשב, מעריב, 22 באוגוסט 1982  
אביבה מץ, מחשבים - במקצוע העתיד אין עבודה, מעריב, 6 במרץ 1987
2. ↑  ליאת רון, ‏פורטפוליו / יואש טרוקמן, באתר גלובס, 20 במרץ 2008
3. ↑  אורי טלשיר, באולינג: וואו, זה אור אבירם!, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2010

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007311421905171
* ISNI: 0000 0003 6989 3612
* VIAF: 240600016
* WorldCat: viaf-240600016

 |
**מיקוֹריזה** (mycorrhiza) היא מוטואליזם (הדדיוּת) בין תפטיר של פטרייה ובין שורשי הצמח.
מקור השם ביוונית: *מיקו* פירושו **פטרייה**, *ריזה* פירושו **שורש**.

תפטיר של פטרייה מסוג Amanita מסביב לקצוות שורשי צמח
רוב הפטריות מקיימות קשר מסוג זה, וקשר זה תורם לשני הצדדים. הפטרייה נהנית מספיגת הפחמימות מהצמח הפונדקאי בעוד הצמח סופג מינרלים מתפטיר הפטרייה. קורי התפטיר מכסים שטח פנים גדול וקולטים מינרלים חיוניים לצמחים. מרבית הצמחים אינם מתפתחים היטב בלי מיקוריזות, ועל כן חקלאים בדרך כלל מוסיפים נבגי פטריות לדשנים בתוספת לג'יברלינים ואוקסינים.

הזרימה הציטופלסמית של המיקוריזה מהירה בהרבה מאשר הלחץ האוסמטי הרגיל של השורשים ולכן המיקוריזה יכולה להעביר בין שורש לשורש מינרלים וחומרים חיוניים אחרים במהירות. המעבר של מינרלים עולה לפטרייה באנרגיה, כ"תשלום" הצמח מעביר לה סוכרים מהפוטוסינתזה ותוצרים אחרים כמו עמילן, ליפידים וחלבונים משורשי הצמח. כמו כן, הפטרייה מגנה על הצמח ממחלות ופתוגנים באדמה.

נהוג לחלק את המיקוריזות לשני סוגים עיקריים:

**אקסומיקוריזות**, שבהן הקורים אינם חודרים לשורשים אלא גדלים ברשת צפופה סביבם. מיקוריזות כאלו נפוצות באזורים ממוזגים, והן מגדילות את עמידותם של העצים בפני השינויים העונתיים.

**אנדומיקוריזות** נפוצות בהרבה מאשר האקסומיקוריזות, הן נוצרות בכ-80% מהצמחים הווסקולריים. בהן הקורים חודרים לתוך השורשים ורק כ-2–3 סנטימטרים של תפטיר יוצאים החוצה לקרקע. דבר זה מאפשר חיבור עמוק יותר בין תאי הצמח לתפטיר אך הוא בא במחיר שטח הפנים שיכלו להשיג באקסומיקוריזה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מִיקוֹרִיזָה** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מיקוריזה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מיקוריזה** |

* יהודית ספרונוב, תפקוד המיקהוריזה - היתרונות לצמחים בטבע
* קרן צוריאל הררי, העצים מחבקים את עצמם, באתר כלכליסט, 24 בנובמבר 2016
* מיקוריזה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* מיקוריזה, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555870705171
* LCCN: sh85089197
* NDL: 00565832
* NKC: ph291272

 |
**בנג'מין ג'יי. "בן" רודס** (באנגלית: **Benjamin J. "Ben" Rhodes**; נולד ב-14 בנובמבר 1977) הוא איש צוות לשעבר בבית הלבן, ששירת כסגן ראש המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית עבור תקשורת אסטרטגית תחת נשיא ארצות הברית ברק אובמה בשנים 2009–2017, ושימש כיועץ בכיר במסגרת השיחות להסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית ולחידוש היחסים עם קובה. הוא כיהן ככותב הנאומים הבכיר לאובמה מאז תחילת הקמפיין שלו ב-2007 ועד לסיום נשיאותו. רודס יהודי במוצאו.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד במנהטן, ניו יורק לאם יהודייה מניו יורק ולאב אפיסקופלי מטקסס. הוא סיים תואר ראשון באנגלית ובמדע המדינה באוניברסיטת רייס. ב-2002 סיים תואר שני בכתיבה קריאטיבית באוניברסיטת ניו יורק.

הוא נשוי לאן נוריס ולהם ילדה אחת, אלה הרפר. אחיו, דייוויד רודס, הוא נשיא CBS News.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בן רודס** בוויקישיתוף
* בן רודס, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007354286305171
* GND: 1162091126
* ISNI: 0000 0004 6843 6089
* LCCN: no2017126440
* NARA: 219757553
* NKC: jo20181011082
* SUDOC: 234143142
* VIAF: 4166152381776501950003
* WorldCat: lccn-n2006061264

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בביטוי. אם התכוונתם לסרט, ראו בשר תותחים (סרט).
**בְּשר תותחים** (באנגלית: **Cannon fodder**) הוא כינוי מחאתי לחיילים (לרוב זוטרים) שנשלחים בהמוניהם אל מותם בקרב אבוד מראש או חסר תכלית; הביטוי קורא תיגר על שולחיהם למוות ודאי, שכביכול מקריבים אותם באש האויב. דוגמה לכך היא מלחמת החפירות בימי מלחמת העולם הראשונה. במלחמה זו נשלחו חיילים בהמוניהם לחזית הקרבות, אף על פי שהיה ברור שרבים מהם ייהרגו ושהסיכוי לניצחון אפסי. הביטוי ממשיל את חיי החיילים למזון שצורכים כלי הנשק של האויב (כשם שחיות המשק ניזונות ממספוא (Fodder) כדי להתקיים).

שימוש בביטוי
------------

הצירוף משמש גם במשמעות מושאלת למחאה על כל ביטוי של זילות בחיי אדם (גם אזרחים), בפרטיותו ובזכויותיו, לשווא או לטובת רווח אישי וזר. לפעמים הוא משמש שם כוללני ומזלזל לחיל הרגלים (בשונה מחילות "איכותיים יותר" כביכול, כמו חיל האוויר, שאינם פוגשים את האויב בקרב פנים אל פנים) או לקרבן חסר ישע, המצוי בעמדת נחיתות ברורה ועלול לספוג בשל כך הפסד, השפלה ופגיעה מהחזק ממנו.

ביטוי דומה בתחום הקולנוע הוא "חולצה אדומה" המתייחס לדמויות שכל תפקידן הוא להיהרג על ידי הגיבור או על ידי הנבלים ביצירה. ואכן, דמויות כמו חיילי הסער של האימפריה במלחמת הכוכבים או נינג'ות רעות בסרטי אמנויות לחימה משמשות כבשר תותחים עבור דמויות הגיבורים.

הביטוי מוזכר בפזמון "חייל שוקולד" שנכתב שבוצע על ידי להקת החלונות הגבוהים באלבום הנושא את שמה מ-1967.

מקור הביטוי
-----------

המשלת חיילים ל"מזון שנצרך על ידי מלחמות" מתוארכת למאה ה-16, משום שהיא מצויה ביצירתו של ויליאם שייקספיר, הנרי הרביעי (בנוסח *food for powder* – מזון לאבק שרֵפה). התיעוד הראשון של הביטוי עצמו מצוי בצרפתית: פרנסואה-רנה דה שאטובריאן, מחה בפמפלט שהוציא בשנת 1814 על זילות חיי החיילים בצבא נפולאון, לקראת סוף שלטונו של הקיסר הצרפתי. לביטוי זה מקבילות בצרפתית, בגרמנית (kanonenfutter), באנגלית (משנת 1983 לפחות; *Cannon fodder*) ובפולנית. הביטוי קנה לו שביתה במלחמת העולם הראשונה.

ראו גם
------

* מגן אנושי
* רסס והתפלל

הערות שוליים
------------

1. ↑  "De Buonaparte et des Bourbons"
2. ↑  Sense 9, "Cannon", entry, pp. 71-72, vol. 2, *A New English Dictionary on Historical Principles*, James A. H. Murray, ed. Oxford: Clarendon Press, 1893.
3. ↑  How World War I gave us 'cooties', Jonathan Lighter, cnn.com, June 25, 2014. אוחזר ב-20 ביולי 2015.
**טים וינסנט** (באנגלית: Tim Vincent, נולד ב-1972) הוא שחקן ומנחה טלוויזיה וולשי.

ביוגרפיה
--------

וינסנט נולד ברקסהאם, תפקידו הראשון בטלוויזיה היה כשגילם מתבגר אלכוהוליסט בדרמה "Children's Ward" בערוץ ITV, ב-1993 החל להנחות את תוכנית הילדים "Blue Peter" ועזב את התוכנית בתחילת 1997, באותה תקופה שיחק בדרמה הרפואית "דיינג'רפילד" לצד נייג'ל הייברס והחל להנחות את תוכנית האופנה "מופע הבגדים".

מ-2000 ועד 2001 גילם את הווטרינר אדם פורסטר באופרת הסבון "Emmerdale" והופיע גם בסרט המתח "ממוין" לצד טים קארי.

ב-2005 ו-2006 הוא הנחה את תחרות מיס עולם וב-2007 הנחה את תחרות מיס ארצות הברית.

מ-2005 הוא משמש ככתב באירופה של תוכנית חדשות הבידור "Access Hollywood"

ב-2007 הנחה את הגרסה האמריקאית לתוכנית "היורש" של אורי גלר. באותה שנה החליף למשך שבוע את מנחת התוכנית מי רוצה להיות מיליונר והגיש את תוכנית הלוטו הלאומית ב-BBC.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טים וינסנט** בוויקישיתוף

* טים וינסנט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* טים וינסנט, באתר AllMovie (באנגלית)
*
המונח "אפיפן" מפנה לכאן. לערך העוסק באפינפרין, ראו אדרנלין.

**מזרק אפיפן אוטומטי** הוא מזרק אוטומטי (אנ') המשמש להזרקת כמות מדודה של אדרנלין (אפּינפּרין), השימוש באפיפן הוא לרוב במקרה של אנפילקסיס.

השם "אפיפן" ניתן למזרק על ידי חברת "מיילן", אך ישנן גרסאות גנריות של חברות נוספות. מזרק האפיפן האוטומטי הראשון שווק בשנת 1983.

שימושים
-------

אפיפן משמש כטיפול חירום ראשוני במקרה של אנפילקסיס, בהזרקה עצמית או על ידי חובש. האדרנלין מונע את חסימת קנה הנשימה, מכווץ את כלי הדם ומגביר את קצב פעולת הלב.

השפעת האדרנלין מוערכת בכעשרים דקות, משכך יש משמעות רבה לפינוי מהיר לבית חולים להמשך טיפול בתגובת רגישות היתר (אנטיהיסטמין או סטרואידים). אנשים הסובלים מרגישות מסכנת חיים, נוטלים עימם מזרק זה באופן קבוע.

כיון שהשימוש במזרק האוטומטי הוא רק במקרה של סכנת חיים מיידית, אין התווית נגד לשימוש שכזה.

### מינון

קיימים 2 מזרקים בעלי מינונים שונים, מזרק למבוגרים (בצבע צהוב) המכיל 0.3 מ"ג ומזרק לילדים (בצבע ירוק) המכיל 0.15 מ"ג.

### אופן ההזרקה

הזרקה לשריר הירך
לצורך ההזרקה, יש לשחרר את הנצרה ולהצמיד את חלקו התחתון של המזרק לירך המטופל ולהמתין כ-10 שניות עד להזרקת החומר. עיסוי מקום ההזרקה מזרז את ספיגת החומר.

בשנת 2018 אושר בישראל חוק המחייב הצבת מזרק אפיפן במוסדות החינוך.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מזרק אפיפן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  הצבת מזרק אפיפן במוסדות חינוך - שימוש במזרק אפינפרין לאור חוק החזקת תכשיר אפינפרין במוסדות חינוך ובמקומות, באתר משרד החינוך

  

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**ליידי אנה (אן) קנינגהם**, המרקיזה מהמילטון (1580 בקירוב – 1646) הובילה מעורבת מגדרית (גברים ונשים) של חיל פרשים במהלך "הקרב" על ברוויק ב-5 ביוני 1639.

רקע ומשפחה
----------

ליידי אנה הייתה בתם הרביעית של ג'יימס קנינגהם, הרוזן השביעי מגלנקיירן ורעייתו מרגרט, בתו של סר קולין קמפבל מגלנורצ'י, משפחתה הייתה ידועה במחויבותה מימי קדם לפרוטסטנטיות. אחותה הייתה כותבת הזיכרונות ליידי מרגרט קנינגהם.

אן נישאה לג'יימס המילטון, המרקיז השני של המילטון ב-30 בינואר 1603. לזוג נולדו שני בנים - ג'יימס המילטון, הדוכס הראשון של המילטון (1606–1649) וויליאם המילטון, הדוכס השני מהמילטון (1616–1651) - ושלוש בנות, ליידי אן המילטון (נישאה ליו, הרוזן השביעי מאגלינטון), ליידי מרגרט המילטון. (נישאה לג'ון, רוזן קרופורד ולינדזי) וליידי מרי המילטון (נפטרה ב-1633, נישאה לג'יימס דאגלס, הרוזן השני מקווינסברי).

לאחר נישואיה, אן ניהלה את אחוזות המילטון, במיוחד כאשר בעלה היה בבית המשפט בלונדון. היא כתבה ספרי חשבונות בקליגרפיה נטויה (אנ'), תוך שימוש בערבוב של ספרות ערביות ורומיות.

הנין שלה היה סר וויליאם המילטון, בעלה של אמה, ליידי המילטון, הידועה בעיקר בתור המאהבת של לורד נלסון.

חשיבותה ההיסטורית
-----------------

אן נודעה כמגנת הכנסייה הפרסביטריאנית בסקוטלנד מפני ניסיונותיו של צ'ארלס הראשון להמיר את כל סקוטלנד לאנגליקניזם, וכמנהיגה פעילה בתנועת ברית ההתנגדות הלאומית של סקוטלנד (תנועה דתית פוליטית שתמכה בכנסייה הפרסביטריאנית של סקוטלנד ובבסוברניות מנהיגיה בענייני דת).

בנה, ג'יימס המילטון, הדוכס הראשון של המילטון, צידד בצ'ארלס הראשון. כשניסה להנחית צבא בחוף הסקוטי ב-1639, היא ארגנה את ההגנות, גייסה חייל פרשים של נשים וגברים ו"יצאה עם אקדח שהיא נשבעה לירות בו בבנה אם יציע לו לעלות לחוף". אחד הדיווחים אודותיה תיאר כי "היא מתהלכת בשריון ועם אקדח לצדה מוכנה, ומאחלת לו שם, ואמרה שהיא תקבור את הכדורים במעיו".

לקראת מה שאמור היה להיות קרב ברוויק, ב-5 ביוני 1639, רכבו הפרשים בהנהגתה תחת דגל עליו צוירה יד הדוחה ספר תפילה, ונכתב בו המוטו "*למען אלוהים, המלך, הדת והברית"*. בסופו של דבר לא התחולל קרב שכן הצבא האנגלי לא היה מוכן להילחם עם הגעתו לברוויק, והמלך צ'ארלס הראשון ניהל במקום הקרב משא ומתן להסכם הפסקת אש.

בסופו של דבר, הוביל מאבקם של הסקוטים בצ'ארלס הראשון לקביעת זכותם לכנסייה חופשית ולפרלמנט חופשי.

קישורים חיצוניים
----------------

* דיוקן ליידי אן קנינגהם, המרקיזה מהמילטון

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  Rosalind K. Marshall, "Cunningham, Anna, marchioness of Hamilton (d. 1647)", Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004 accessed 15 Oct 2017
2. ↑  Rosalind K. Marshall, *Virgins and Viragos: A History of Women in Scotland* (Collins, 1983), p. 129.
3. ↑  *A Historical Dictionary of British Women*, eds Cathy Hartley and Susan Leckey (Routledge, 2003) ISBN 978-1-85743-228-2
4. ↑  *HMC 6th Report: Hood* (London, 1877), p. 347.

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ליידי אן קנינגהאם"**.
**אטרייה** (**Atria** - ראשי התיבות של ציון באייר של הכוכב **A**lpha **Tri**anguli **A**ustralis או **α במשולש דרומי**) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים משולש דרומי והוא גם אחד מהכוכבים הבהירים בשמי הלילה. מבין הכוכבים הבהירים הוא השני בקרבתו לקוטב השמימי הדרומי אחרי מיאפלסידוס.

תכונות
------

אטרייה הוא ענק כתום בהיר עם מסה של כ-7 מסות שמש, שעזב את הסדרה הראשית לאחר תום המימן בליבתו וכעת הוא מתיך הליום לפחמן ולחמצן. רדיוס הכוכב הוא פי 130 מרדיוס השמש ועוצמת הארתו היא פי 2,400 משל השמש בתחום הנראה וכפול מכך בתוספת הקרינה בתחום התת-אדום.

לאטרייה ספקטרום לא שגרתי המראה על נוכחות של יסודות שלא אמורים להמצא על כוכבים בשלב ההתפתחות הנוכחי. מקור אפשרי ל"זיהום" כזה הוא בן זוג מסיבי יותר שהתפתח מהר יותר והפך לננס לבן. על פי גילו המשוער של אטרייה, כ-45 מיליוני שנים, אם יש לו בן זוג ננס לבן, הוא אמור לפלוט קרינה אופיינית בתחום העל-סגול, אך קרינה כזאת לא נתגלתה. כמו כן, אטרייה מייצר התפרצויות של קרני X שאופייניות יותר לכוכבי הסדרה הראשית מסוג K או מסוג G, אך גם לקיומם של כוכבים כאלו לא נמצאו ראיות וייתכן שמקור הקרינה הוא התפרצויות מגנטיות על פני הכוכב עצמו.

קישורים חיצוניים
----------------

* אטרייה באתר של ג'ים קלר
* אטרייה, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
**איימן יחיא סאלם אחמד** (בערבית: **أيمن يحيى سالم أحمد** בתעתיק: **אימן יחיא סאלם אחמד**; נולד ב-14 במאי 2001 בריאד שבערב הסעודית) הוא כדורגלן סעודי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת א-נסר מליגת העל הסעודית ובנבחרת ערב הסעודית.

קריירת מועדונים
---------------

יחיא גדל במחלקת הנוער של א-נסר. ב-20 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 1-0 לאל-חזם במסגרת המחזור הרביעי בליגת העל הסעודית לעונת 2019/2020.

ב-9 בינואר 2022 הושאל יחיא למשך חצי עונה לאל-אהלי מליגת העל הסעודית. ב-21 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד דמכ במסגרת המחזור ה-18 בליגה לעונת 2021/2022. בסך הכל ערך 11 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.

בסוף תקופת ההשאלה חזר יחיא לא-נסר.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-14 בנובמבר 2020 ערך יחיא את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערב הסעודית, בניצחון 3-0 על נבחרת ג'מייקה במשחק ידידות. הוא היה חלק מסגל נבחרת ערב הסעודית לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021. בשנת 2022 זכה עם נבחרת ערב הסעודית עד גיל 23 בטורניר גביע אסיה עד גיל 23.

תארים
-----

א-נסר
* הסופר קאפ הסעודי (1): 2020

נבחרת ערב הסעודית עד גיל 23
* גביע אסיה עד גיל 23 (1): 2022

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר National Football Teams

| **נבחרת ערב הסעודית – אולימפיאדת טוקיו 2020** |
| --- |
| 1 בוח'ארי • 
2 עבד אל-חמיד • 
3 ח. אל-יאמי • 
4 הינדי • 
5 אל-עמרי • 
6 א-נג'עי • 
7 אל-פרג' • 
8 אל-עומרן • 
9 אל-חמדאן • 
10 ס. א-דאווסרי • 
11 אל-גנאם • 
12 א-רביעי •
13 א-שהראני • 
14 אל-חסן •
15 יחיא •
16 ח'. א-דאווסרי •
17 אל-ח'ולייף •
18 גרייב •
19 אל-בורייכאן •
20 עלי •
21 חסון •
22 אל-בוודארי •
מאמן: א-שהרי | ערב הסעודיתערב הסעודית |
החזית הצפונית של האגף המרכזי
שולחן עבודתו של לורד קרזון
**קדְלֶסטון הול** (באנגלית: **Kedleston Hall**, ‏האזנהⓘ‏?‏) הוא בית אחוזה כפרי סמוך לכפר קדלסטון, אשר במחוז דרבישייר באנגליה, ומקום מושבה של משפחת קרזון (Curzon), שמקורה בנורמנדי שבצפון צרפת.

היסטוריה
--------

האחוזה שייכת למשפחת קרזון מאז 1297, וייתכן שאף ממועד קדום יותר. המבנה הנוכחי החל להיבנות בשנת 1759 ביוזמתו של נתניאל קרזון, הברון הראשון מסקארסדייל (1804-1726). עיצוב המבנה מבוסס באופן חופשי על תוכנית של אנדראה פלדיו, ועל הבנייה הופקד האדריכל רוברט אדם.

בעליו האחרונים של בית האחוזה היה שר החוץ לורד קרזון, אשר נפטר בשנת 1925. כיום האתר נמצא ברשות הנשיונל טראסט. המבנה פתוח לציבור למעט אגף אחד שבו עדיין מתגוררת משפחת קרזון.

בית האחוזה בנוי משלושה אגפים עצמאיים, המקושרים ביניהם באמצעות שני מסדרונות. האגף המרכזי כולל אולמות אירוח, והשתמשו בו כאשר אורחים רבי מעלה פקדו את הבית. האגף המזרחי כולל חדרים לשימוש המשפחה. האגף המערבי כולל את המטבחים, חדרי השירות, ומגורי המשרתים.

לאגף המרכזי שתי חזיתות – צפונית ודרומית. החזית הצפונית כוללת פורטיקו בעל שישה עמודים קורינתיים, והחזית הדרומית כוללת שני גרמי מדרגות רחבים, כל אחד מהם בצורת חצי גורן.

באגף המרכזי יש אולם גדול, הכולל עשרים עמודי בהט, פסלים ורצפת שיש. האולם מואר באמצעות חלונות בגגו. הכניסה אליו היא דרך אולם שני, עגול, שגובהו כ-20 מטרים, והוא מקורה בכיפה שקופה, שבמרכזה אוקולוס.

בבית מוצגים לראווה חפצים שונים שאסף לורד קרזון בזמן היותו מושל הודו. כמו כן מוצגת לראווה "שמלת הטווס" המשובצת אבני חן, שלבשה אשתו מרי בדורבר דלהי בשנת 1903. עוד כולל המבנה אוסף מרשים של רהיטים ופסלים.

קדלסטון הול מוקף פארק רחב ידיים. ברחבי הפארק פזורים מבנים נוספים, ביניהם בית סירות וביתן קיץ. הגנים כמעט לא עברו שינויים במאתיים השנים האחרונות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קדלסטון הול** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קדלסטון הול

* אתר האינטרנט הרשמי של קדלסטון הול (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 238122974
* WorldCat: viaf-238122974

 |
שינוי שם הויקפדיה:המתונים שולטים

|תמונה=Turkishcoffee.jpg
|כיתוב=קפה טורקי
|מורשת בלתי מוחשית=

|  |
| --- |
| מורשת תרבותית בלתי מוחשית הוכרזה על ידי אונסק"ו בשנת 2013 |
| 
חלק מתוך | המטבח הטורקי עריכת הנתון בוויקינתונים |

}}
**קפה טורקי** הוא משקה קפה חם העשוי מפולי קפה, שנכתשים לאבקה דקיקה, המורתח בקנקן קפה בשם ג'זווה.

היסטוריה
--------

הקפה הגיע לטורקיה על ידי שני סוחרים סורים בשנת 1555. על הקפה נאמר כי הוא ה"חלב של שחקני השחמט והאנשים החושבים". 
לאחר קרב וינה בשנת 1683, שבו הפסידה האימפריה העות'מאנית, השאירו הטורקים שקים רבים של קפה. מנקודה זאת נפוץ המונח "קפה טורקי", על שם הטורקים המקפידים על קלייה והכנת קפה מסורתית.

הכנה
----

קפה טורקי מיוצר מפולי קפה ערביקה שנקלים עד לשלב שאחרי הפיצוץ הראשון ועל ידי כך מקבלים צבע בהיר. לאחר מכן הפולים נטחנים דק מאוד כדי שיימסו מהר במים ולעיתים מוספים להם את התבלין הל. בישול הקפה יחסית ארוך כדי להפיק את מרב הטעמים.

טקס טורקי
---------

באופן מסורתי קפה טורקי מוגש ללא סוכר ולכן אין צורך בכפיות.
קפה טורקי אפוף בטקסיות רבה ובטורקיה רווחת אמרה עממית שאם הקרמה (קצף הקפה הנקרא גם **קאימק**) אובדת מפני הקפה, המארח שהכין אותו "מאבד את פניו".
על-פי המסורת הטורקית לאחר שהאורח שתה את הקפה, הוא מניח את הכוס (בטורקית פינג'אן) בצורה הפוכה על הצלוחית כדי שהיא תתקרר ואז המארחת מבצעת קריאת עתידות בפינג'אן על-פי שאריות המשקעים של אבקת הקפה.

מושגים קשורים
-------------

| מושג | צורת הביטוי | כתיב בטורקית |
| --- | --- | --- |
| קפה | קָהוֵה | Kahve |
| קפה טורקי | טוּרְק קַהְוֵסִי | Türk Kahvesi |
| קרמה / קצף | קָאימק | Kaymak |
| ספל קפה | פִינְגָ'אן | Fincan |
| קנקן קפה | גֶ'זבֵה | Cezve |

טעות נפוצה היא לקרוא לג'זווה (קנקן הקפה הטורקי) "פינג'אן".

סוגיית הסוכר
------------

סוכר מבושל עם הקפה ואינו מוסף בסוף. הסוכר נמזג ביחד עם הקפה אל המים החמים.
קפה נטול סוכר נקרא בטורקית "sade kahve" (סָדֶה קַהְוֶה, מילולית: "קפה פשוט"), ודרגות המתיקות של קפה עם סוכר הן שלוש: az şekerli (אָז שֶׁקֶרְלִי, במתיקות מועטה, כחצי כפית מחוקה של סוכר), orta şekerli (אוֹרְטָה שקרלי, במתיקות בינונית, ככפית מחוקה של סוכר) ו־çok şekerli ‏ (צ'וֹק שקרלי, מתוק מאוד, ככפית סוכר וחצי או שתי כפיות סוכר).

בישראל
------

בישראל המונח קפה טורקי משמש עבור קפה קלוי כהה יותר ולפעמים בדרך שונה.

יתרונות בריאותיים
-----------------

לקפה כמה יתרונות בריאותיים. ראשית, הקפה ממריץ את מחזור הדם ומעצים את תחושת היכולת לעמוד באתגרים. שנית, מכיל כמות גבוהה במיוחד של נוגדי חמצון, העוזרים לחיזוק מערכת החיסון. לבסוף, פולי הקפה מגיעים כמעט ללא עיבוד כך משמרים בתוכם את הכמות הגבוהה של נוגדי החימצון והקפאין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קפה טורקי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  מחטב ומרזה: 5 סיבות לשתות קפה טורקי, באתר ynet, 24 בספטמבר 2013
יעקב גוגבשווילי
**יעקב גוֹגֶבָּשווילי** (בגאורגית: **იაკობ გოგებაშვილი**;‏ 15 באוקטובר 1840 – 1 ביוני 1912) היה איש חינוך, סופר ילדים ועיתונאי גאורגי, הנחשב למייסד הפדגוגיה המדעית של גאורגיה. הוא חיבר את ספר האלפון לילדים, "דֶדָה אֶנָה" ("დედა ენა", מילולית: "שפת אם"), שהפך, מאוחר יותר, בגרסה מותאמת, כספר לימוד האלפבית לילדים עד ימינו. כל ילד גאורגי, מאז שנת 1880 למד קרוא וכתוב בשפת אמו.

ביוגרפיה
--------

גוגבשווילי נולד בכפר ואריאני שליד העיר גורי שבאימפריה הרוסית (פלך טביליסי במלכות המשנה של הקווקז), בן לכומר עני בשם סימון גוגבשווילי. הוא למד בסמינר הדתי גורי וסמינר טביליסי לפני שהתקבל, בשנת 1861, לאקדמיה התאולוגית בקייב. במקביל ללימודיו הוא נכח בהרצאות מדעי הטבע באוניברסיטת קייב, שם התוודע גם לתובנות הרוסיות של רעיונות פוליטיים של הֶרצֶן, בלינסקי, צ'רנישבסקי ואחרים.

בשלב זה גוגבשווילי, שלא כמו אינטלקטואלים אחרים בני דורו, הושפע פחות מהרדיקלים הרוסים ויותר מהרקע הנוצרי שספג בסמינר בגורי ובטביליסי. בשנת 1863, הוא חזר לגאורגיה ולימד אריתמטיקה וגאוגרפיה בסמינר בטביליסי ומאוחר יותר מונה למפקח. דירתו של גוגבשווילי, שאירח רבות מתלמידי הסמינר, הפכה תוך זמן קצר, למחסה לדיונים אסורים בענייני אמנות ופוליטיקה. כתוצאה מכך הוא הודח, בשנת 1874, מתפקידו בהוראת הסינוד הקדוש של סנקט פטרבורג.

מאותה תקופה ואילך הקדיש את מרצו להפצת ההשכלה בקרב בני עמו. בשנת 1879, הוא עזר לייסד את האגודה להפצת אוריינות בקרב הגאורגים ובאמצעותה תיעל את מאמציו בתגובה לרוסיפיקציה. פועלו היה בעיקר במערכת החינוך הגאורגית, ועצירת הסחף כנגד השפה הגאורגית שננטשה ונדחקה לטובת הרוסית. גוגבשווילי רכש השפעה בקונסטלציית האינטלקטואלים סביב איליה צ'בצ'בדזה, שהיווה את חוד החנית בתחיית התנועה הלאומית הגאורגית עד למותו בהתנקשות בשנת 1907.

חיבורו רב ההשפעה ביותר של גוגבשווילי הוא "דדה אנה", ספר לימוד בסיסי של גאורגית עבור ילדים, פורסם לראשונה בשנת 1876. הספר עובר מהאלפבית לטקסט ספרותי, עם מספר קטעים אנציקלופדיים, הוא עבר מספר רב של מהדורות עד שהפך במשך מאה השנים הבאות, לספר לימוד למתחילים, לא רק לגאורגית אלא גם למספר שפות בקווקז. עבודה חשובה נוספת שלו היא "שער הטבע" ("ბუნების კარი", "בּוּנֶבּיס קארוֹ") משנת 1868, שכוללת אגדות ומציגה את מדעי הטבע כאנציקלופדיה מיניאטורית לילדים. בנוסף לכך כתב גוגבשווילי גם מספר סיפורי פיות ורומנים היסטוריים לילדים וכמו כן מאמרים עיתונאיים לטובת התרבות והזהות הגאורגית.

מקורות
------

* דויד מרשל לאנג (1962), ההיסטוריה המודרנית של גאורגיה, (באנגלית)
* דונלד ראיפיאלד (2000), **הספרות של גאורגיה**: היסטוריה, מסת"ב 0700711635, (באנגלית)
* רולנד גריגור סאניי, **יצירת האומה הגאורגית**, מסת"ב 0253209153, (באנגלית)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יעקב גוגבשווילי** בוויקישיתוף
* יעקב גוגבשווילי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אושנגי אובולדזה (1989), יעקב גוגבשווילי: אבי בית הספר הלאומי הגאורגי, מסת"ב 0828538018
* יצירות של יעקב גוגבשווילי, באתר ממשלת גאורגיה, בגאורגית
* יעקב גוגבשווילי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007261701405171
* BIBSYS: 2054719
* CiNii: DA08971637
* GND: 118898280
* ISNI: 0000 0000 8147 5147
* LCCN: n81048326
* LNB: 000250579
* SUDOC: 190909528
* VIAF: 67264052
* WorldCat: lccn-n81048326

 |
**משפט קרומיי-הונשה** (בגרמנית: **Krumey-Hunsche-Prozess**) היה הליך פלילי פלילי נגד הרמן קרומיי ואוטו הונשה אשר התרחש ב-27 באפריל 1964 עד 3 בפברואר 1965 בפני בית המשפט האזורי בפרנקפורט אם מיין.

הרקע
----

האישום היה "רצח קולקטיבי בהמון סעיפים לא מוגדרים". ספציפית, התובע הציבורי האשים את "פקידי המשרד" מילולית "פקידי השולחן" קרומיי והונשה בהשתתפות ברצח של לפחות 300,000 יהודים שגורשו מהונגריה למחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו ב-1944.

המשפט
-----

משפט חבר המושבעים נערך ב"בית גאלוס" (אנ') בפרנקפורט, שם התקיים גם משפט אושוויץ בהשני (בפרנקפורט). גם הצדדים המעורבים בתהליך היו זהים בחלקם. התובע הציבורי הראשון הנס גרוסמן (אנ') והתובע הציבורי אדולף שטיינבאכר הובילו את התביעה, נציגי התובעים המשותפים היו עורכי הדין הנרי אורמונד, כריסטיאן ראבה (אנ') ורוברט קמפנר. הנס לטרנסר ופריץ סטיינאקר פעלו כפרקליטי ההגנה של הונשה, קרומיי יוצג על ידי אריך שמידט-לייכנר (גר'). במשפט זה כמו כן במשפט אייכמן העידה ניצולת השואה היהודייה-הונגרייה-ישראלית אלישבע (ארז'י) סנש.

פסקי הדין
---------

לאחר תשעה חודשי משפט, אוטו הונשה זוכה, הרמן קרומיי נידון לחמש שנות מאסר. בקיזוז זמן שהייה במעצר מאז 1960, הוא שוחרר.

גם הפרקליטות וגם ההגנה ערערו, ועל כך החליט בית המשפט הפדרלי לצדק על ביטול פסק הדין. התיק הוחזר לבית המשפט המחוזי, שהמליץ להחמיר בעונשו של קרומי. כתוצאה מכך, הוא נידון למאסר עולם באוגוסט 1969, אך גם הונשה נידון לשתים עשרה שנים על היותו מסייע לרצח.

בינואר 1973, הערעור של קרומיי נדחה על ידי בית המשפט הפדרלי לצדק (בגרמנית Bundesgerichtshof‏}, BGH) הוא בית המשפט הגבוה ביותר בתחום השיפוט האזרחי והפלילי בגרמניה, כך שפסק הדין הפך לסופי. בשנת 1981 שוחרר קרומיי מהכלא עקב מחלה ומת זמן קצר לאחר מכן. לא ידוע דבר על חייו של הונשה לאחר מתן גזר הדין.

לקריאה נוספת
------------

* Christian Ritz:. In:. Nr. 40. Nomos Verlagsgesellschaft mbH, 2007.
* Robert Max Wasilii Kempner:. Hrsg.: Delphi Politik (= Band 4). 2. Auflage. Greno-Verlag, Nördlingen 1987, ISBN 3-89190-953-5.
* Kerstin Freudiger:. Mohr Siebeck Verlag, Tübingen 2002, ISBN 3-16-147687-5.
* Landgericht Frankfurt/Main (Hrsg.):. 3. Februar 1962.
* Torben Fischer, Matthias N. Lorenz:. 2007, ISBN 978-3-8376-2366-6.
* Bundesgerichtshof (Hrsg.):. 22. März 1967.
* Landgericht Frankfurt/Main (Hrsg.):. 29. August 1969.
* Bundesgerichtshof (Hrsg.):. 17. Januar 1973.
* Stefan D. Yada-Mc Neal:. Books on Demand, 2018, ISBN 978-3-7481-2924-0.

הערות שוליים
------------

1. ↑  EHRI - Krumey-Hunsche-Prozess (ehri-project.eu)
2. ↑  TEUFELSKREIS AUS BLUT UND TINTE
3. ↑  Merkwürdiges im Frankfurter SS-Prozeß
גזיבו מן המאה ה-19,ארצות הברית
**גזיבו** (ובעברית: **סוֹכֵכָה**) הוא מבנה בצורת "ביתן" לעיתים בצורת מתומן המצוי בדרך כלל בפארקים, גנים, ושטחים ציבוריים מרווחים. גזיבו הוא מבנה בודד ומקורה המצוי בגינה ופתוח לכל הצדדים. תפקידו לספק צל ומקום מחסה, לעיתים משמש גם בתור מבנה נוי ואף מקום לנוח. ישנם מבני גזיבו בגנים ציבוריים גדולים דיים כדי לשמש בימת הופעות או כמחסה מפני הגשם וחלקם כולל בריכה.

המונח "גזיבו" כולל מבנים נוספים כגון: פגודה, ביתן (פביליון), קיוסק, בלוודרה (ביתן תצפית), מבנה שטות, אלמבראס, פרגולה, רוטונדה. מבנים כאלה הם פופולריים באקלים חם ושטוף שמש. מאמרים רבים על גזיבו מצויים בספרות של ארצות רבות כגון סין, פרס העתיקה, ובתרבויות עתיקות נוספות.

ג'ורג' וושינגטון הקים מבנה קטן בגינתו עם שמונה צדדים במאונט ורנון. תומאס ג'פרסון כתב ספר על גזיבו בשם: "בתי קיץ - או ביתנים". 
ברוב המקרים המונח גזיבו משתלב עם המונח "נגרו".

בבריטניה או במדינות צפון אמריקה גזיבו בנויים בדרך כלל מעץ מכוסה חומרי קירוי סטנדרטיים, כגון רעפים. מבני גזיבו מוקמים לעיתים בסגנון של אוהל הכולל בד מתוח. ייתכן כי וילונות גזיבו משמשים כנגד חרקים מעופפים.

ראו גם
------

* פביליון
* בלוודרה (ביתן תצפית)

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **גזיבו** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **גזיבו** |

* גזיבו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  סוֹכֵכָה במילון שימוש כללי (תשע"ד), באתר האקדמיה ללשון העברית
2. ↑  *״ ברוב המקרים המונח גזיבו משתלב עם המונח ׳נגרו׳ **״***חסר מקור.

| אדריכלות נוף וגינון |
| --- |
| סוגי גנים | איטלקי • אנגלי • יפני • מוסלמי • פרסי • צרפתי |  |
| אלמנטים בגינון ואדריכלות נוף |
| אלמנטי מבניים | בלוודרה • גזיבו • פולי • פטיו • שער ירח |
| אלמנטי מים | בריכת השתקפות • בריכת נוי • גשר אבני מדרך • גשר זיגזג • גשר סהר • מפל מים מלאכותי |
| אלמנטי צומח | גינון יובשני • לבירינת • מדשאה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007544458405171
* LCCN: sh96002263

 |
**גל בראל** (נולד ב-15 ביוני 1990) הוא כדורגלן עבר ישראלי שHחק בעמדת הבלם והקשר האחורי.

קריירה
------

בראל התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל רמת השרון, וב-11 באוגוסט 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף במשחק מול הפועל נצרת עילית במסגרת גביע הטוטו לליגה הלאומית. לאחר מכן המשיך לשחק בקבוצת הנוער, ובעונת 2008/2009 הושאל לקבוצת הנוער של בית"ר ירושלים.

בעונת 2009/2010 חזר בראל להפועל רמת השרון והפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, עמה זכה בעונת 2010/2011 בגביע הטוטו לליגה הלאומית. בתום העונה העפיל עם הקבוצה לליגת העל לראשונה בתולדותיה. ב-27 באוגוסט 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–2 להפועל ראשון לציון. בתחילת עונת 2012/2013 נפצע, וחזר למגרשים רק במחזור ה-22.

לאחר שבעונת 2013/2014 ירד עם הפועל רמת השרון לליגה הלאומית, בקיץ 2014 חתם בראל במועדון ספורט אשדוד, במדיה ערך רק שש הופעות בליגה, ובתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית. לקראת עונת עונת 2015/2016 חתם בהפועל פתח תקווה, לאחר שירדה לליגה הלאומית.

את עונת 2016/2017 התחיל כשחקן חופשי. בינואר 2017 חתם במועדון נעוריו, הפועל רמת השרון עד לסיום העונה.

באוגוסט 2018 הצטרף להפועל עכו.

ב-13 ביולי 2020, בראל חתם בהפועל רעננה.

ב-8 בפברואר 2021, בראל חתם במכבי בני ריינה מליגה א' צפון, ובתום העונה עבר להפועל קלנסווה מליגה ב'.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway

הערות שוליים
------------

1. ↑  תום נחום, ‏גל בראל חתם ברעננה: אוכל לתרום מהניסיון שלי, באתר ONE‏, 13 ביולי 2020
2. ↑  מיכאל וייסרמן, גל בראל חתם במכבי ריינה, באתר דאבל פס, 8 בפברואר 2021