recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מתחם המגורים "הנסיך אלכסנדר נבסקי"** הוא בניין מגורים ברמה גבוהה בסנקט פטרבורג, הממוקם ברובע מורזינקה ההיסטורי בשדרות הגנת אובוחובסקאיה 138, בניין 2. בניין מגורים זה הוא גורד השחקים הראשון בעיר ובניין המגורים הגבוה ביותר. גובהו הכולל הוא 37 קומות , גובה הבניין מגיע ל-126 מטר. על פי מדד זה, הוא תופס את המקום השלישי בעיר אחרי מרכז העסקים לידר טאואר בכיכר החוקה ומרכז לאחטה. נקרא על שם הקדוש פטרון של העיר, אלכסנדר נבסקי.

מתחם המגורים הוקם על ידי חברת הבנייה RosStroyInvest בשנים 2008–2012 צפונית מערבית לנהר מורזינקה בסביבתו הקרובה של נווה (מעט מערבה), וכן מגשר בולשוי אובוחובסרי (כ-800 מטר דרומית משם). תחנת המטרו הקרובה ביותר היא ריבאצקויה (2.1 ק"מ דרומה משם).

מתחם המגורים הוא בניין רב קומות מונוליטי בן שלושה חלקים, המזכיר בתוכנית סוגר מרובע, "נפתח" מדרום-מזרח. גובהו של כל חלק הוא יותר ממאה מטר ל-35 קומות. החלק המרכזי הוא סבכה וכיפה המעניקים למבנה צורת בצל עם צריח ממוקם ממערב  לחלק המרכזי הקדמי. הגובה מהקרקע לראש הצריח הוא 126 מטר. שתי קומות תת-קרקעיות של הבניין שמורות לחניה עבור 214 מכוניות. בבניין 1,604 דירות מגורים. גודל דירה נע בין 26 ל-263 מ"ר. הדירות מצוידות בחלונות פנורמיים גדולים כמו גם לוג'יות. גובה התקרות הוא 2.65 מטר. המספר הכולל של המעליות במתחם המגורים הוא 17 (3 מעליות עיקריות ושתי מעליות מהקומה ה-18 עד הקומה ה-34). כולם הם ייצור מהיר של חברת KONE הפינית.

גלריה
-----

* השוואה בין בניין בן 35 קומות עם 16, 14 ו-12 קומותהשוואה בין בניין בן 35 קומות עם 16, 14 ו-12 קומות
* החזית הראשיתהחזית הראשית
* החזית הצדדית (מערבית)החזית הצדדית (מערבית)
* כיפת השרשרתכיפת השרשרת

ראו גם
------

* מרכז לאחטה
* לידר טאואר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנסיך אלכסנדר נבסקי** בוויקישיתוף
* מתיאוריה לתרגול. (אורכב 07.07.2018 בארכיון Wayback Machine) אודות גורד השחקים הראשון בסנט פטרבורג (אורכב 07.07.2018 בארכיון Wayback Machine)
* המעמד הגבוה: איך הם חיים ועובדים בראש גורדי השחקים בסנט פטרבורג

הערות שוליים
------------

1. ↑  Два подземных, остальные 35 — надземные
2. ↑  "План ЖК «Князь Александр Невский»". אורכב מ-המקור ב-2015-10-08. נבדק ב-2015-09-28.
3. ↑  בבניין דירות סטודיו, דירות 1-2-3 חדרי שינה ושתי מפלסים
**ויליאם לי פלנקט, ברון פנלקט החמישי** (באנגלית: **William Lee Plunket, 5th Baron Plunket**;‏ 19 בדצמבר 1864 – 24 בינואר 1920) היה דיפלומט בריטי שבין שאר תפקידיו כיהן כמושל ניו זילנד בין השנים 1904 – 1910.

ראשית חייו
----------

ויליאם פלנקט נולד בדבלין כבנם של ויליאם פנלקט ברון פלנקט הרביעי, שהיה הארכיבישוף של דבלין בשנים 1884 – 1897 ושל אשתו, אן, בתו של סר בנג'מין גינס, שהיה בן למשפחת הבעלים של מבשלת הבירה גינס וממנהליה. הוא התחנך בבית הספר הארו שבלונדון ולמד בטריניטי קולג' שבדבלין.

קריירה
------

ב-1889 נכנס פלנקט לשירות הדיפלומטי ונשלח לכהן כנספח בשגרירות הבריטית ברומא. ב-1892 הוא מונה לשמש בתפקיד דומה בשגרירות בקונסטנטינופול ולאחר שנתיים פרש מן השירות. ב-1894 הוא נשא לאישה את ויקטוריה אלכסנדרינה, בתו של הצעירה של פרדריק המילטון-טמפל-בלקווד שהיה בין שאר תפקידיו המושל הכללי של הודו והמושל הכללי של קנדה. לזוג נולדו שמונה ילדים. ויקטוריה נתנה את שמה ל"חברת פנלקט" (Plunket Society), חברה ניו זילנדית לקידום בריאותם של אימהות וילדים הפעילה עד היום.

ב-1897 ירש פלנקט את התואר ברון פלנקט מאביו ושלוש שנים לאחר מכן הוא התמנה להיות המזכיר האישי של הלורד קדוגן, הלורד לוטננט של אירלנד. הוא המשיך למלא אותו תפקיד גם תחת יורשו של קדוגן, הלורד דדלי. ב-1900 הוענק לו תואר מפקד במסדר הוויקטוריאני המלכותי וב-1903 תואר אביר מפקד במסדר. ב-1904 הוא התמנה לתפקיד מושל ניו זילנד ושנה לאחר מכן הוענק לו תואר אביר מפקד במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש. בצירוף מקרים כיהן באותה תקופה בן דודו, ארתור גינס, בתפקיד יושב ראש בית הנבחרים של ניו זילנד. פלנקט כיהן בתפקידו עד 1910 ואז הוענק לו תואר אביר מפואר במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש. ב-1918 הוענק לו תואר אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית.

פלנקט היה בונה חופשי. בתקופת כהונתו כמושל ניו זילנד הוא כיהן גם כנשיא הגדול של הלשכה הגדולה של ניו זילנד.

הלורד פלנקט מת ב-24 בינואר 1920 בגיל 55 בלונדון. הוא נקבר בבית הקברות פוטני וייל שבעיר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויליאם פלנקט, ברון פנלקט החמישי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  A. H. McLintock, ed. (1966). "PLUNKET, Sir William Lee Plunket, Fifth Baron, GCVO, GCMG, KBE, KGStJ, BA". An Encyclopaedia of New Zealand. Ministry for Culture and Heritage/Te Manatū Taonga. Retrieved 11 November 2010.
2. ↑  Plunket Society - Our history
3. ↑  "Lord Plunket, GCMG, KCVO". The Governor-General. Retrieved 12 November 2010.
4. ↑  VICE REGAL GRAND MASTERS - WHO AND WHY?

| **המושלים הכלליים של ניו זילנד** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| הובסון • פיצרוי • גריי • גור בראון • גריי • בואן • ג'יימס פרגוסון • נורמנבי • רובינסון • המילטון גורדון • ג'רבויס • אונסלו • גלאזגו • רנרפלי • פלנקט • איזלינגטון • ליברפול • ג'ליקו • צ'ארלס פרגוסון • בלדיסלאו • גולוויי • ניואול • פרייברג • נורי • קובהם • ברנרד פרגוסון • פוריט • בלנדל • הוליאוק • ביטי • ריבס • טיזרד • הרדי בויס • קרטרייט • סטיאננד • מטפארה • רדי • קירו |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1204239495
* VIAF: 315944960
* WorldCat: viaf-315944960

 |
**בית יעזק** היה מקום בירושלים בו התכנסו עדי קידוש החודש בתקופת בית שני ובו נבדקו על ידי הסנהדרין.

החצר ומטרתה
-----------

ביום ה-30 של כל חודש הסנהדרין נהגה להתכנס בחצר הגדולה בירושלים הקרויה בית יעזק. עדים שטענו כי הם ראו את מולד הירח בלילה הקודם היו מגיעים לתת את עדותם ולהיחקר על ידי חברי הסנהדרין.

> 
> חצר גדולה היתה בירושלים, ו"בית יעזק" היתה נקראת, ולשם כל העדים מתכנסים, ובית דין בודקין אותם שם. וסעודות גדולות עושין להם, בשביל שיהו רגילין לבא. בראשונה לא היו זזין משם כל היום. התקין רבן גמליאל (הזקן), שיהו מהלכין אלפים אמה לכל רוח.
> 
> 
> 
> — משנה מסכת ראש השנה, פרק ב, משנה ה
> 

הראשונים נחלקו בשאלה אם החצר שימשה את העדים תמיד או רק במצבים מיוחדים. לדעת הרמב"ם החצר שימשה תמיד להתכנסות העדים ולחקירתם, אך לדעת רש"י החצר שימשה להתכנסות העדים ולחקירתם רק עבור עדים שחיללו את השבת (כפי הדין) בשביל לבוא להעיד

בהתחלה, עדי קידוש החודש שחיללו את השבת (כפי הדין) בשביל לבוא להעיד, היו חייבים להישאר ב**בית יעזק** כל השבת כדין "הבא מחוץ לתחום". מאוחר יותר תקנו חז"ל שהעדים יוכלו ללכת 2000 אמה לכל רוח, מאחר שמותר לחלל שבת כדי להגיע להעיד.

רבן גמליאל החזיק במקום חקירת העדים, דמות צורות לבנות, "שבהן מראה את ההדיוטות ואומר, הכזה ראית או כזה."

הליך בדיקת העדים
----------------

המשנה מתארת את הליך בדיקת העדים:

> 
> כיצד בודקין את העדים, זוג שבא ראשון, בודקין אותו ראשון.
> ומכניסין את הגדול שבהן ואומרים לו אמר, כיצד ראית את הלבנה, לפני החמה או לאחר החמה, לצפונה או לדרומה, כמה היה גבוה ולאין היה נוטה, וכמה היה רחב.
> אם אמר לפני החמה, לא אמר כלום.
> ואחר כך היו מכניסים את השני ובודקין אותו.
> אם נמצאו דבריהם מכונים, עדותן קימת.
> ושאר כל הזוגות שואלין אותם ראשי דברים, לא שהיו צריכין להן, אלא כדי שלא יצאו בפחי נפש, בשביל שיהו רגילים לבא.
> 
> 
> 
> — משנה ר"ה, ב,
>

מקור השם
--------

חז"ל נתנו מספר סיבות לשם **בית יעזק**.

בתלמוד ירושלמי מוסבר פירוש השם "בית יעזק" "ששם היו עוזקין את ההלכה", על משקל הפסוק "ויעזקהו ויסקלהו".

בתלמוד בבלי מופיעים שני הסברים נוספים לשם. לשון צער על משקל הפסוק "והוא אסור בזיקים". רשי הסביר על שם שאסורים כמו באזיקים, שאינם יכולים לצאת. או לשון מסויג ומעוזק בגדר סביב סביב בעגול כמו טבעת (לפירוש רש"י). על משקל "ויעזקוהו". אביי מוכיח מדברי המשנה דלעיל "סעודות גדולות עושין להן בשביל שיהוא רגילין לבוא", שמקור שם החצר לא נגזר ממשקל צער.

הערות שוליים
------------

1. ↑  כל מה שרציתם לדעת על לוח השנה היהודי.
2. ↑  תוספות יו"ט על המשנה מדייק כך בדעת הרמב"ם
3. ↑  רש"י, מסכת ראש השנה, דף כ"ג, עמוד ב'.).
**תולעת צינור ענקית** (שם מדעי: ***Riftia pachyptila***) היא מין של תולעת טבעתית, המצויה במעשנות שחורות, סוג של נביעות הידרותרמיות בקרקעית האוקיינוס השקט. הן ייחודיות בשל יכולתן לשרוד בסביבה בה יש ריכוז גבוה במיוחד של מימן גופרי. אורכן עשוי להגיע ל-2.4 מטרים. הטמפרטורות בבית הגידול שלהן נעות בין 2 ל-30 מעלות צלזיוס. התולעים מתפתחות מפגיות השוחות באזור הפלאגי, ולאחר שהתבגרו, הן מחפשות נביעה הידרותרמית מתאימה לידה יוכלו לחיות. לאחר שזיהו את החומרים הכימיים המתאימים, הן מתיישבות על קרקעית האוקיינוס ונהפכות לנייחות. תולעי הצינור הענקיות כמעט ואינן מאוימות בידי טורפים.

תולעת הצינור הענקית מתרבה בהפריה חיצונית: הנקבה משחררת תאי ביצה עשירים בליפידים אל תוך המים; לאחר מכן, הזכרים משחררים תאי זרע, ששוחים במים עד שהם מתמזגים עם תאי הביצה ליצירת זיגוטה. תולעי הצינור הענקיות גדלות בקצב הגבוה ביותר שנמדד בחסרי חוליות ימיים: הן גדלות לגודל של כ-1.5 מטר, מגיעות לבגרות מינית ומאכלסות נביעה הידרותרמית תוך פחות משנתיים. זאת בניגוד לתולעי ה-*Lamellibrachia*, שגדילתן עד לאורך של 2 מטר נמשכת 170–250 שנים.

קליטת חומרי הזנה
----------------

בפנים גופה של התולעת, ישנו מבנה ייחודי הנקרא טרופוזום, ומכיל מיליוני חיידקים סימביוטיים. החיידקים, החיוניים להזנת התולעת, אינם נמצאים בתוך הגמטות מלכתחילה, אלא נכנסים אל תוך התולעת באמצעות עיכול במהלך חייה. התולעת קולטת חומרי הזנה דרך הפתח בחלקה העליון. המזון נע משם דרך המעי הקדמי, האמצעי והאחורי, עד לפי הטבעת. לאחר שהחיידקים נקלטים במעי האמצעי, מתרחשים בו שינויים כימיים הגורמים לגדילתו, ולבסוף להיווצרותו של הטרופוזום.

בחלקה העליון של התולעת, ישנו אזור שצבעו אדום בשל ריכוז הגבוה של המוגלובין הנמצא בו; באזור זה ישנם צינורות הובלה רבים, דרכם התולעת קולטת חומרי הזנה (מימן גופרי, חמצן, פחמן דו-חמצני וכו') מסביבתה. החמצן נקלט בגופה של התולעת באמצעות המוגלובין; עם זאת, ההמוגלובין יכול לשאת חמצן במין זה גם בנוכחות סולפיד, תכונה שאינה קיימת במינים אחרים.

למרות רעילותם של החנקה והנתרן החנקיתי, החנקן חיוני לתולעת על מנת שתוכל לבנות ממנו חלבונים וחומצות גרעין. החיידקים השוכנים בטרופוזום משנים את החנקה לאמוניום, +NH4. על מנת לקלוט חנקן בתהליכים אלה, התולעת קולטת חנקה בכמויות גדולות; ריכוז החנקה בדמן של תולעי צינור ענקיות גדול פי 100 מאשר במים בהן הן חיות. המנגנון בעזרתו התולעים מסוגלות לעמוד בריכוזים גבוהים כל כך של חנקה לא ידוע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תולעת צינור ענקית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Riftia pachyptila, Animal Diversity Web
**סתיו של פטריארך** (בספרדית: **El otoño del patriarca**) הוא רומן שנכתב ב-1975 על ידי הסופר גבריאל גארסיה מארקס. הרומן נסוב סביב חייו הבודדים של רודן נצחי וכל-יכול, השולט ללא מצרים במדינה קאריבית דמיונית. גרסיה מרקס ביסס את הדמות הראשית על מגוון רודנים היסטוריים, כגון גוסטבו רוחס פינייה מקולומביה, פרנסיסקו פרנקו מספרד (יש לציין כי הרומן נכתב בברצלונה), וחואן ויסנטה גומז מוונצואלה. הרומן מהווה סיפור אוניברסלי אודות ההשלכות ההרסניות של ריכוז כוח שלטוני בידי אדם יחיד.

"סתיו של פטריארך" מחולק לשישה חלקים, כאשר כל חלק למעשה מספר מחדש את אותו סיפור על כוחו האינסופי של הרודן. הספר מתאר במשפטים מפותלים וארוכים מאוד את מחשבותיו, המשקפים את ייאושו ובדידותו לצד תיאור מעשיו האכזריים המאפשרים לו להישאר בשלטון. אחד ההיבטים הבולטים ברומן הוא מעמדה הכמו-אלוהי של הדמות הראשית, ויראת הכבוד התהומית כלפיה מצד בני עמו.

כמו ספרים רבים של גרסיה מרקס, הספר שייך לסוגת הריאליזם הקסום, ומשלב אלמנטים פנטסטיים כגון אורך החיים המופלג של הדמות הראשית (מעל 200 שנה, עד כי הוא שוכח את גילו), ושאיבת הים הקריבי בידי ארצות הברית. כמו כן, הספר שייך לסוגת הרומן הדיקטטורי בספרות הלטינו-אמריקאית. "סתיו של פטריארך" היה הספר הנמכר ביותר בספרד בשנת 1975.

ראו גם
------

* רומן דיקטטורי

קישורים חיצוניים
----------------

* דף הספר, באתר הוצאת עם עובד
* סתיו של פטריארך, באתר OCLC (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Folha de S.Paulo, Ilustrada, p.5, January 28, 1976 (בפורטוגזית) – Retrieved December 29, 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb121261582 (data)
* GND: 4135055-8

 |
שבויים במחנה של כלא צבאי אמריקאי אשר נמצא בקובה.
**בית כלא צבאי** הוא בית כלא המופעל על ידי צבא. בתי כלא צבאיים מהווים חלק מכל מערכת צבאית[דרוש מקור], ומשמשים לעיתים כדי להחזיק חיילים שכשלו בתפקידם ולעיתים כדי להחזיק שבויי מלחמה, לוחמי אויב, אזרחי אויב בזמן מלחמה ואנשים שרשויות הצבא קובעות ששהותם בחופשי מהווה סיכון ביטחוני. אמנת ז'נבה קובעת פרוטוקול בינלאומי המגדיר את תנאי המחיה המינימליים שיש לספק לשבויים.

מתקני כליאה צבאיים בישראל
-------------------------

 ערכים מורחבים – **כלא ארבע, כלא שש, נווה צדק (כלא צבאי)**  

במתקן כליאה צבאי כלואים חיילים על עבירות שרובן צבאיות (על פי חוק השיפוט הצבאי).

הכלואים מתחלקים לשלוש קבוצות:

* על"מ – עציר לפני משפט. קיימת נגדו פקודת מעצר עד תום ההליכים, והוא יימצא בכלא עד למשפט, שבו ייקבע אם הוא זכאי או אשם, ואם אשם, את חומרת עונשו.
* חבוש – חייל שנשפט על עבירה צבאית, ולא יהיה נגדו תיק עם רישום פלילי במשטרת ישראל.
* אסיר – חייל שנשפט על ידי בית דין צבאי לתקופה של עד שנת מאסר, ויהיה נגדו תיק עם רישום פלילי במשטרת ישראל (חייל שנשפט לתקופה של למעלה משנה, מועבר לאחריות השב"ס).

המשטרה הצבאית מפעילה את בתי הסוהר הצה"ליים. המוכרים שבהם הם כלא ארבע, כלא שש וכלא 400 לנשים, אולם ככל הנראה ישנם מתקני כליאה נוספים המשמשים את צה"ל יחד עם שב"כ, כמו למשל מתקן 1391 ליד היישוב חריש שבו, כך נטען, נכלא מוסטפא דיראני.

כמו כן, ישנם בסיסי מעצר צבאי כגון: מעצר בית ליד, מעצר אורים ומעצר מחנה נתן, בהם העצורים משמשים כעובדים לתועלת הציבור (ממחנה נתן נשלחים עצורים לעבודות ניקיון בעיר באר שבע לדוגמה) או כעובדי רס"ר ואחראים לנקיונות הבסיסים בהם הם עצורים. ב-2017 הסנגוריה הצבאית המליצה לצמצם את עונשי המאסר לעבירות קלות ולהעדיף את השימוש בעבודות שירות ערכיות (כגון בתי חולים) על פני עבודות רס"ר.

חיל המשטרה הצבאית אחראי על החזקת הכלואים במשמורת חוקית, הקניית ערכי משמעת, טיפול ברווחת הפרט וזכויותיהם הבסיסיות של הכלואים, ובמידת האפשר החזרתם לשירות תקין. המפקדים בפלוגות הכליאה בבתי הסוהר הצבאיים הם שוטרים צבאיים שהוסמכו לטיפול בכלואים.

בישראל, החיילים שנאסרים במתקני הכליאה הצה"ליים לובשים מדים מנומרים שישראל מקבלת מיד שנייה מצבא ארצות הברית. למעט תרגילים, זה השימוש היחיד שצה"ל עושה במדים הללו, והוא נועד להבדיל בין האסירים לשאר החיילים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית כלא צבאי** בוויקישיתוף
* המדריך לקצין בכלא שש באתר Army.co.il
* ירון דרוקמן, דו"ח מבקר המדינה: שליש מאסירי הכלא הצבאי - עולים, באתר ynet, 13 בינואר 2010
* אתר למנויים בלבד גילי כהן, צה"ל כולא יותר מ-20 אלף חיילים מדי שנה, אך התוכנית לשקמם רק בחיתוליה, באתר הארץ, 21 באפריל 2014
* אתר למנויים בלבד גילי כהן, 20 שנה אחרי המרד, הכלא הצבאי עוד זקוק לניעור, באתר הארץ, 1 בספטמבר 2017
* אתר למנויים בלבד שחר פרץ, אסור לכתוב, אסור לצייר, אסור לשתף — ככה משתיקים אותנו | דעה, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  יואב זיתון, הסוף למחבוש על עבירות קלות: בצה"ל בוחנים המרת המאסר בעבודות שירות, באתר ynet, 1 באוגוסט 2017
2. ↑  המדים משמשים בתרגילים כוחות בִּיּוּם אויב לדימוי לוחמי אויב, בעיקר חזבאללה, אשר אף הם לובשים מדים מנומרים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007538707905171
* GND: 4502303-7
* LCCN: sh85107017

 |
בהפרעות, לדוגמה נחיר או חריר, מקדם הפריקה הוא היחס בין הספיקה בפועל לספיקה התאורטית. כלומר, היחס בין קצב הספיקה בקצה נחיר אמיתי לקצב הספיקה בקצה נחיר אידיאלי. בנחיר אידיאלי מתפשט זורם זהה (תחת לחץ) אשר מתחיל מאותם תנאי התחלה ומגיע לאותם לחצים בסוף.
מתמטית, מקדם הפריקה קשור לקצב הספיקה של זורם דרך שטח חתך קבוע של צינור ישר באמצעות המשוואה הבאה:

{\displaystyle C\_{d}={\frac {\dot {m}}{\rho {\dot {V}}}}={\frac {\dot {m}}{\rho Au}}={\frac {\dot {m}}{\rho \ {\sqrt {\frac {2\Delta P}{\rho }}}}}}

{\displaystyle C\_{d}={\frac {Q\_{exp}}{Q\_{theo}}}}

כאשר:

{\displaystyle C\_{d}} - מקדם הפריקה דרך ההפרעה (חסר יחידות).

{\displaystyle {\dot {m}}} - קצב הספיקה של זורם דרך ההפרעה (יחידת מסת של זורם ליחידת זמן).

\rho - צפיפות הזורם (יחידת מסה ליחידת נפח).

\dot V - קצב ספיקה נפחית של זורם דרך ההפרעה (יחידת נפח של זורם ליחידת זמן).

A - שטח חתך של זורם דרך הפרעה (יחידת אורך בריבוע).

u - מהירות הזורם דרך ההפרעה (יחידת אורך ליחידת זמן).

{\displaystyle \Delta P} - ירידת הלחץ לאורך ההפרעה (יחידת כוח ליחידת שטח).

הפרמטר הזה משמש לקביעת הפסדי הזרימה בהפרעה, או את ה"התנגדות" שההפרעה מפעילה על הזרימה.
ה"התנגדות" שההפרעה מפעילה על הזרימה, לעיתים מבוטאת כפרמטר חסר ממד, k, אשר קשור למקדם הפריקה באמצעות המשוואה:

{\displaystyle k={\frac {1}{C\_{d}^{2}}}}

אשר מתקבלת על ידי החלפת {\displaystyle \Delta P} במשוואה הנ"ל עם ההתנגדות, k, מוכפלת בלחץ הדינמי של הזרימה, q.

דוגמה לחישוב עבור זרימה בערוץ פתוח
----------------------------------

בעקבות התנהגותם המורכבת של זורמים סביב מבנים כגון, חריר, שער, סכר וכו', נעשות ההנחות מסוימות במודלים התאורטיים של יחס קצב ספיקה נפחית של הזורם לגובה פני הנוזל, Rating curve. לדוגמה, במקרה של שער, הלחץ בפתיחת השער איננו הידרוסטטי, מצב אשר קשה למדל; אולם, ידוע כי הלחץ בשער נמוך מאוד באופן יחסי. לכן, מהנדסים מניחים כי הלחץ בפתיחת השער אפסי, והפריקה מחושבת על פי המשוואה הבאה:

{\displaystyle Q=A\_{0}{\sqrt {(2gH\_{1})}}}

כאשר:

Q - הפריקה.

A\_0 - שטח הזרימה.

g - תאוצת הכבידה.

H\_1 - גובה החתך ממש לפני השער.

למרות זאת, הלחץ איננו באמת אפס בשער; לכן, משתמשים במקדם הפריקה {\displaystyle C\_{d}}, כלהלן:

{\displaystyle Q=C\_{d}A\_{0}{\sqrt {(2gH\_{1})}}}

ראו גם
------

* נחיר (הנדסת מכונות)
**בית הקברות היהודי בל'איל-סור-לה-סורג** הוא אחד מהאתרים היהודיים החשובים של מחוז ווקלוז בצרפת. מאז 30 ביוני 2008 הוא רשום כאנדרטה היסטורית.

בית הקברות

יהודי הקומטדינס
---------------

הקהילה היהודית נמצאת בקומטט ונסאיסין (אנ') מאז ימי הביניים. ב-1322 האפיפיור יוחנן ה-22 גירש את היהודים מהקומטאט. החלטה שביטל ב-1326.

יהודי לאיל סור לה סורג
----------------------

עוד מהמאה ה־12 מוצאים עדויות לקיומה של קהילה יהודית מפותחת בעיר. לאחר גירוש ספרד הגיעו חלק מהמגורשים לעיר, הקהילה התרחבה אך איבדה חלק ממנהגיה המקוריים – שעד אז היו פרובנסליים ועתה חדרו אליהן השפעות ספרדיות.

בעת גירוש יהודי פרובאנס בשנת 1501 הייתה העיר אחת מארבע הערים היחידות בפרובאנס בהן נותרו יהודים, מכיוון שהיו תחת שלטון האפיפיור וצווי המלך הצרפתי לא חלו עליהן. לאחר הגירוש עברו אל העיר יהודים רבים.

השער לבית הקברות
הקהילה התקיימה בשטח של כ-2,500 מ"ר. 28 משפחות לערך חיו במקום זה בשנת 1682 ו-63 משפחות בשנת 1789. בעבר, היו לקהילה מספר מבנים סביב בית הכנסת שנהרסו ב-1856.

בית קברות
---------

בתחילתו, בית הקברות שכן ליד שטח הקהילה, אך לאחר התרחבות העיר נמצא לו מיקום חדש דרומית לעיירה, ולאחר מכן (בשנת 1736) הוגדל על ידי רכישת קרקע סמוכה לז'אן ז'אק גרין, תמורת 650 לירות טוריניות (אנ').

במלאי שנערך בשנת 1906, בעקבות חוק ההפרדה בין כנסייה ומדינה בשנת 1905, בית הקברות מופיע כאתר היחיד של הקהילה היהודית בעיר. 1939 היא שנת הקבורה האחרונה בו. שער בית הקברות מספק גישה לקרקע מוקפת בגדר בגודל 9460 מ"ר. בין האישים הקבורים בבית הקברות הזה, אפשר למנות את ראש העיר לשעבר של העיירה אברם אדולף מישל (1834–1905), ראש העיר מ-1871 עד 1874.

בצו מיום 30 ביוני 2008, בית הקברות נרשם כאנדרטה היסטורית במלואו עם קבריו, אנדרטאות ופריטים אחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הקברות היהודי בל'איל-סור-לה-סורג** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ישראל גולדמן, "היהודים של האפיפיור", סגולה גיליון 77 (תשרי תשע"ז), עמ' 45.
**קרלוס שוואבה** (בגרמנית: **Carlos Schwabe** ‏; 21 ביולי 1866 – 22 בינואר 1926) היה צייר ומאייר גרמני-שווייצרי-צרפתי.

ביוגרפיה
--------

שוואבה נולד באלטונה, הולשטיין, ועבר לז'נבה, שווייץ בגיל צעיר, שם קיבל את האזרחות השווייצרית. לאחר שלמד אמנות בז'נבה, עבר להתגורר בפריז, שם עבד כמעצב טפטים, והוא התוודע לאמנים, מוזיקאים וסופרים. בשנת 1892, הוא היה אחד הציירים של סלון דה לה רוז המפורסם שאורגן בגאלרי דורנד-רואל.

הכרזה שלו לסלון הראשון היא יצירה סמלית חשובה של האמנות החדשה האידיאליסטית. הוא הציג בסלון ד'אוטום ונכח בתערוכה העולמית של שנת 1900 (וזכה במדליית זהב), וגם במינכן, ציריך, וינה ובריסל. ציוריו הציגו בדרך כלל נושאים מיתולוגיים ואלגוריים עם חזון אישי ואידיאליסטי מאוד ועניין חברתי.

יצירתו החשובה La Vague (הגל), ורישומי ההכנה שלה הם עדות למעורבות האמן במהלך פרשת דרייפוס. שוואבה הוא אחד ממאיירי הספרים הסימבוליסטים החשובים ביותר. הוא אייר רומן מאת אמיל זולא, ושל שארל בודלר וטקסטים אחרים. שוואבה קיבל את אות ליגת הכבוד הצרפתית בשנת 1902.

שוואבה התגורר בצרפת עד סוף ימיו ונפטר באבון, סן-א-מארן בשנת 1926.

יצירה
-----

שני סגנונות מוכרים באמנותו של שוואבה. לפני שנת 1900, ציוריו של שוואבה היו אינדיבידואליים וניסיוניים יותר, דבר המצביע על האידיאליזם של הסמליות. סצינות אלגוריות קונבנציונליות מהטבע הפכו בולטות יותר בעבודתו המאוחרת. דימויי נשים היו חשובים, לעיתים מייצגות מוות וסבל, ופעמים אחרות יצירתיות והדרכה. אשתו הראשונה הייתה המודל שלו למלאכים ובתולות, אך גם ל"מוות והקברן"(1895). מותו של חבר קרוב בשנת 1894, המוזיקאי גיום לקאו, כאשר שוואבה היה בן 28, הוליד את התעניינותו בייצוג המוות ועולם הבריאה האידיאלי.

שוואבה יצר כרזה בצבעי מים לליתוגרפיה עבור סלון דה לה רוז בשנת 1892, הראשונה מבין שש התערוכות שהוכיחו את הנטיות של הסימבוליזם הצרפתי. הכרזה של שוואבה תיארה בגווני כחול טקס חניכה - שלוש נשים העולות אל הישועה הרוחנית - והיא דוגמה לאמנות הסמלית.

העבודות החשובות ביותר של שוואבה שייכות למוזיאון ד'אורסה בפריז, למוזיאון ד'ארט והיסטורי בז'נבה, למוזיאון הלאומי דה בלאס ארטס בריו דה ז'ניירו, למוזיאון ואן גוך באמסטרדם, למוזיאונים המלכותיים של אומנויות יפות של בלגיה בבריסל ובאוספים פרטיים.

גלריה
-----

* כאבכאב
* פעמוני ערבפעמוני ערב
* המוות והקברןהמוות והקברן
* פרוואלפרוואל
* "פרחים הרעים""פרחים הרעים"
* נשמת הייןנשמת היין
* איור ליצירת בודלר איור ליצירת בודלר
* ביתו של האמןביתו של האמן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרלוס שוואבה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Schwabe, Carlos, hls-dhs-dss.ch (בצרפתית)
2. ↑  Schwabe, Carlos (Carloz) [Schwabe, Emile Martin Charles; Schwab, Carlos; Schwab, O-Carlos - SIKART Lexikon zur Kunst in der Schweiz], www.sikart.ch
3. ↑  Jean-David Jumeau-Lafond, *Carlos Schwabe, symboliste et visionnaire*, (Courbevoie) Paris, ACR, 1994.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007445298105171
* BnF: cb149674489 (data)
* GND: 119187841
* HDS: 022101
* ISNI: 0000 0000 8110 9550
* LCCN: nr89002918
* RKD: 71476
* SIKART: 4022839
* SNAC: w6ns8m8q
* SUDOC: 033158053
* ULAN: 500112162
* VIAF: 32031144
* WorldCat: lccn-nr89002918

 |
**ז'אק אודיברטי** (בצרפתית: **Jacques Audiberti**‏; 25 במרץ 1899 – 10 ביולי 1965) היה סופר, משורר ומחזאי צרפתי.

קורות חייו
----------

נולד בעיר אנטיב (הריביירה הצרפתית) לקבלן הבניין לואי אודיברטי ולאשתו ויקטורין. למד בעיר מולדתו אך נאלץ להפסיק את לימודיו בגלל מצב בריאותו. ב-1914 פרסם את שיריו הראשונים בעיתון מקומי. שלח את שיריו למשורר אדמון רוסטאן, שעודד אותו להמשיך ולכתוב שירה. החל ב-1918 שימש כרשם בית הדין של לשכת המסחר העירונית שבו שימש אביו כשופט.

ב-1924 עקר לפריז ועבד בעיתון לה פטי פאריזיין. הוא גילה את תנועת הסוריאליזם בספרות אך מעולם לא השתייך אליה. בילה הרבה מזמנו בספרייה הלאומית בפריז וב-1926 נשא לאישה את אליזבט-ססיל-אמילי. ב-1930 פרסם, בעזרתו הכספית של אביו, את קובץ שיריו הראשון "האימפריה והמלכודת".

השתתף בכתבי עת שונים לספרות וב- 1933 החל להתכתב עם הסופר ז'אק פולאן - התכתבות שנמשכה עד לפני מותו של אודיברטי. ב - 1937 קיבל את הפרס לשירה של האקדמיה מלרמה ובהזדמנות זו פגש בפול ואלרי ובז'אן קוקטו.

ב-1939 נשלח ככתב העיתון לה פטי פאריזיין לכסות את מלחמת האזרחים בספרד שבה הפסידו הרפובליקנים וכתב: "ראיתי את מלחמת האזרחים וקיבלתי בחילה". החל ב-1941 השתתף בכתב העת "קומדיה" שבו כתב ביקורת על הקולנוע - מה שמהווה עדות מעניינת על מצבו של הקולנוע הצרפתי בתקופת הכיבוש הגרמני.

ב-1942, כאשר העיתון לה פטי פאריזיין החל לשרת את הכובשים הנאצים, התפטר מעבודתו בעיתון זה, המשיך לכתוב שירה והתחיל לכתוב נובלות תוך כדי מסעות שערך ברחבי דרום צרפת. ב- 1943 התיידד עם ז'אק באראטייה (לימים במאי קולנוע) ועד סוף מלחמת העולם השנייה התגורר שוב באנטיב.

אחרי המלחמה כתב מחזות שהועלו על הבמה בהצלחה רבה ופרסם נובלות רבות. ב-1962, ידידו ז'אק באראטייה עיבד לקולנוע את הנובלה שלו "לה פופה". ב- 1964 קיבל את "הפרס הלאומי הגדול לספרות" ואת "פרס מבקרי האמנות" לאות הוקרה על יצירותיו. באותה שנה לקה בסרטן, עבר ניתוח והתכתב עם הסופר פרנסואה מוריאק.

ז'אק אודיברטי נפטר בפרבר של פריז ניי-סיר-סן ב-1965 כתוצאה ממחלתו שבועות מספר לפני פרסום יומנו "יום ראשון מצפה לי".

מיצירותיו החשובות
-----------------

קובצי שירה:

* "תמיד" (1944)
* "חומה" (1953)

נובלות:

* "האדון ממילאנו" (1950)
* "מארי דובואה" (1952)
* "הגנים והנחלים" (1954)

מחזות:

* "הכאב הקצר" (1947)
* "הנמלה על הגוף" (1962)

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **ז'אק אודיברטי** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ז'אק אודיברטי** |

* ז'אק אודיברטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007257895505171
* BnF: cb118894714 (data)
* GND: 119193094
* ISNI: 0000 0001 2102 0906
* LCCN: n79033068
* Léonore: 19800035/627/72561
* MusicBrainz: 02b69124-d380-495b-88e8-ae56c3324715
* NDL: 00431893
* NKC: ola2002150151
* NTA: 06841045X
* SELIBR: 334344
* SNAC: w6b59mpg
* SUDOC: 026695553
* Trove: 788710
* VIAF: 68924880
* WorldCat: lccn-n79033068

 |
מצבה מבית הקברות בקרנובט
**בית הקברות היהודי בקרנובט** (בבולגרית: **Еврейскo гробища на Карнобат**) הוא בית קברות יהודי השוכן בפאתי העיר קרנובט בדרום מזרח בולגריה ונחשב לגדול ולקדום מבין בתי העלמין היהודיים באזור בולגריה. במקום מצויים שרידיהן של כ-2,000 מצבות כאשר הקדומה מהן תוארכה ל-1610.

רקע היסטורי ותיאור האתר
-----------------------

יהודים התגוררו בקרנובט ככל הנראה מראשית המאה ה-17, אם כי הקמתה של קהילה ממוסדת מיוחסת להגירתם של יהודים מקונסטנטינופול ומאדירנה אשר התיישבו בקרנובט בשלהי המאה-17 וייסדו קהילה יהודית ספרדית.

בית הקברות הוקם בשלהי המאה ה-16 או בתחילת המאה ה-17. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 ערך ההיסטוריון ד"ר צבי קרן מחקר במקום, שכלל ניקוי וזיהוי מצבות. זוהו, תועדו וצולמו כ-800 מצבות. הממצאים העידו על קהילה בעלת מעמד כלכלי איתן. שתי המצבות הקדומות ביותר שאותרו היו מ-1610 והמצבות המאוחרות ביותר הן משלהי שנות ה-30 של המאה ה-20.

בית העלמין בקרנובט הוא הגדול והקדום מבין בתי הקברות היהודיים באזור בולגריה וממוקם בפאתי קרנובט כ-5 קילומטרים דרומית ממרכזה, על מדרון של גבעה הממוקמת בסמוך לשכונת הפרברים "גאלאטה". בסך הכל מצויות במקום כ-2,000 מצבות. בשטח פזורות מאות מצבות חלקן שבורות, חלקן מכוסות צמחייה וחלקן במצב סביר. בית העלמין אינו מתוחזק והאזור משמש כר מרעה לבקר, צאן וחזירים. מזג האוויר הגשום הוביל לסחף של מצבות ולנזק לקברים.

חלק מהמצבות הן דמויות סרקופג. מקצת מהמצבות היו עשויות שיש ומעוטרות, אך לאורך השנים נבזז השיש מבית העלמין על ידי מקומיים ולאתר נגרם נזק כבד. הכיתוב על המצבות הוא בעברית ובלאדינו. בבית עלמין זה נקברו יהודים מקהילות סמוכות כגון מאייטוס ומבורגס.

לקריאה נוספת
------------

* צבי קרן, בולגריה ויהודיה, באתר "כולנו בולגרים", אתר הבית של יהודי בולגריה.
* תמונות מבית הקברות היהודי בקרנובט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הקברות היהודי בקרנובט** בוויקישיתוף
* בית הקברות היהודי בקרנובט, בתוך: Jewish Historic Monuments and Sites in Bulgaria 2011 Part One, עמודים 28–29 (באנגלית).

הערות שוליים
------------

1. 1 2  צבי קרן, מה לטוּדֶסְקוֹ בהיכלי השׁפּאניולים, באתר "כולנו בולגרים", אתר הבית של יהודי בולגריה.
2. ↑  צבי קרן, "הקהילה היהודית בקרנובט" באתר "כולנו בולגרים" אתר הבית של יהודי בולגריה.
3. 1 2  .Dimana Trankova, Anthony Georgieff, **A Guide to Jewish Bulgaria**, Vagabond Media Ltd, 2011, מסת"ב 9549230635, pages 119-121
**פינגווין עב-מקור** (שם מדעי: *Eudyptes pachyrhynchus*) הוא מין של פינגווין מהסוג פינגווין מצויץ, שאנדמי לניו זילנד. הוא מצוי לחופי פיורדלנד והאיים הסמוכים לה, ובאי סטיוארט. מין זה תועד לראשונה על ידי הזואולוג האנגלי ג'ורג' רוברט גריי, ומשמעות שם המין היא "עב-מקור" (מורכב מהמילים היווניות *pachy* - עבה; ו-*rhynchos* - מקור). הפינגווין קרוי "טאוואקי" במאורית.

מאפיינים
--------

המין בינוני בגודלו ביחס לשאר המינים בסוג; אורכו כ-60 ס"מ, ומשקלו הממוצע כ-3.7 ק"ג. הגב, הסנפירים, הכיפה והעורף כחלחלים-אפורים, הבטן והחזה לבנים. מהעיניים מתמשך פס צהוב, ומהעורף מתמשכת ציצת נוצות צהובה. על הראש יש פסים לבנים; בדרך כלל, יש לכל פרט בין 3 ל-6 פסים.

הפינגווין ניזון בעיקר מסילוניות (שמהוות כ-85% מתזונתו של הפינגווין), סרטנאים (כ-13%) ודגים (כ-2%). אם כי ייתכן שחשיבותן של הסילוניות פחותה מתוצאות סקר זה.

אוכלוסייתו של הפינגווין נמצאת בסיכון בגלל תחום התפוצה המוגבל שלה. כיום, גודל האוכלוסייה נע בין 2,500 ל-3,000 זוגות, כ-33% פחות מב-1980. מיני בעלי חיים רבים טורפים את הפינגווינים, בין השאר כלבים, חתולים, עכברים וחולדות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פינגווין עב-מקור** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* פינגווין עב-מקור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  פינגווין עב-מקור באתר הרשימה האדומה של IUCN

| פינגוויניים |
| --- |
| פינגווין גדול | פינגווין קיסרי • פינגווין מלכותי |   |
| פינגווין זנב-מכחול | פינגווין לבן-אוזן • פינגווין רצועת-הסנטר • פינגווין אדלי |
| פינגווין מצוייץ | פינגווין הסלעים • פינגווין עב-מקור • פינגווין חסון • פינגווין ישר-ציצה • פינגווין לבן-פנים • פינגווין מצויץ מערבי • פינגווין מצויץ מזרחי • פינגווין מצויץ צפוני |
| פינגווין צהוב-עין (סוג ומין יחיד) | פינגווין צהוב-עין |
| פינגווין זוטר (סוג ומין יחיד) | פינגווין זוטר |
| פינגווין החגורה | פינגווין מגלן • פינגווין גלאפגוס • פינגווין שחור-רגל • פינגווין הומבולדט |
**פינגואקולה** (לועזית: **Pinguecula**) היא סוג נפוץ של ניוון לחמית העין.

סימנים וסמפטומים
----------------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
פינגואקולה נראית כחומר צהבהב לבנבן על לחמית בסמוך ללימבוס (המפגש בין הקרנית ולובן העין). (להבדיל מפטריגיום, פיברוזיס בצורת טריז העשוי לגדול על גבי הקרנית) - לפינגואקולה בדרך כלל אין סימפטומים. התופעה נפוצה ביותר באקלים טרופי ויש קשר ישיר עם חשיפה לקרינת UV.

פרוגנוזה וטיפול
---------------

פינגואקולה עשויה לגדול באיטיות עם הזמן, אולם מדובר במצב שפיר, שבדרך כלל אינו דורש טיפול. דמעות מלאכותיות עשויות לעזור במידה וקיימת אי-נוחות. לעיתים הפינגואקולה עלולה להיות מודלקת, מצב הנקרא פינגאוקוליטיס. הסיבה והגורמים לתופעה זו אינם ידועים. במידה והדלקת גורמת לאי נוחות או לבעיה קוסמטית, ניתן לטפל בה עם תרופות אנטי-דלקטיות, כמו פרדניזולון. כמו כן, ניתן להסיר את הפינקואגולה על ידי פרוצדורה כירורגית במקרה של אי נוחות קוסמטית.

תנאים קשורים
------------

פינגואקולה מהווה אחת מהאבחנות של limbal nodule. תיתכן שכיחות מוגברת במחלת גושה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פינגואקולה** בוויקישיתוף
* פינגואקולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "pinguecula" at *Dorland's Medical Dictionary*

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
כלבו של ג'ניגס
מודל תלת-ממדי של הפסל (לחצו על מנת להגדיל, לסובב)
**כלבו של ג'נינגס**, הידוע גם בשם **כלבו של אלקיביאדס**, הוא העתק רומי מהמאה ה-2 לספירה לפסל הלניסטי עשוי ארד שמתוארך ככל הנראה למאה ה-2 לפנה"ס. הפסל נקרא על שמו של בעלו המודרני הראשון - הנרי קונסטנטין ג'נינגס (Henry Constantine Jennings). חשיבותו של הפסל נובעת מכך שהוא אחד מפסלי החיות הבודדים ששרדו בשלמותם מהעת העתיקה.

הפסל התגלה בלאנוביום - הווילה העתיקה של אנטונינוס פיוס. בעליו הראשון היה סוחר העתיקות ברתולומיאו קוואספי (Bartolomeo Cavaceppi). ג'ניגס ראה את הפסל בסדנתו של קוואספי, וקנה אותו ממנו. הפסל מציג כלב מגזע מולוסי (מולוסיה היא אזור באפירוס - בצפון מערב יוון העתיקה). ג'נינגס הניח שהפסל העתיק מציג את כלבו של המצביא האתונאי אלקיביאדס, בגלל שלפסל זנב קטום. הודות לסיפור הידוע שמופיע בכתביו של פלוטרכוס (חיי אישים) בביוגרפיה של אלקיביאדס. פלוטרכוס מספר על כלבו של אלקיביאדס שנקנה בעלות גבוהה, וזנבו נכרת על ידי אלקיביאדס. מעשה אכזרי זה הפך ל"שיחת היום" באתונה. כשנשאל אלקיביאדס לפשר המעשה, הסביר שעשה זאת כדי להסב את תשומת לבם של אנשי אתונה לכריתת הזנב, ובכך לחפות על שאר מעלליו וחטאיו.

ב-1778 הסתבך ג'ניגס בחובות הימורים, ונאלץ למכור את הכלב ב-1,000 ליש"ט לצ'ארלס דונקומב, ברון פיברשהאם הראשון. במשך 150 שנה השתייך הפסל למשפחת דונקומב, והוצב בדונקומב פארק שביורקשייר. ב-2001 החליט פיטר דונקומב, ברון פיברשהאם השישי למכור את הפסל. מוזיאון יוסטון שבטקסס הציע תמורתו 950,000 דולר, אולם ממשלת בריטניה סרבה להוציא אישור ייצוא עבורו. בסופו של דבר נקנה הפסל בידי המוזיאון הבריטי במחיר של 662,297 יורו. כיום הוא מוצג בגלריה 22 של המוזיאון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כלבו של ג'נינגס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  חדשות BBC,‏ מכרז להשארתו של פסל עתיק בבריטניה, כתבה מ-3 באוגוסט 2001 (באנגלית).
2. ↑  פלוטרכוס, חיי אלקיביאדס, 9.
3. ↑  כלבו של ג'ניגס באתר המוזיאון הבריטי
**סן קריסטובל** (בספרדית: **San Cristóbal**, באנגלית: **Chatham Island**) הוא המזרחי ביותר מבין איי גלאפגוס ואחד העתיקים ביותר מבין האיים מבחינה גאולוגית. השם הספרדי הרשמי של האי ניתן לו על שם כריסטופורוס הקדוש שנחשב למגן הימאים. שמו האנגלי של האי ניתן לו על שמו של ויליאם פיט האב הרוזן מצ'טהאם. שטחו של האי הוא 558 קמ"ר והנקודה הגבוהה ביותר בו היא בגובה של 730 מטרים מעל פני הים. בירת איי גלאפגוס, פוארטו בקריסו מורנו, נמצאת על קצהו הדרום-מערבי של האי. באי פועל נמל תעופה.

אוכלוסיית בעלי החיים של האי כוללת: פרגטות, אריות ים גלאפגוס, סולות כחולות-רגל, סולות אדומות-רגל, ציפורים טרופיות, איגואנות ימיות, דולפינים ושחף זנב-סנונית. במי הים הסמוכים לאי שוחים כרישים, בטאים ולובסטרים.

אגם המים המתוקים הגדול ביותר באיי גלאפגוס, "לגונה אל חונקו" (Laguna El Junco) ממוקם בלוע ברמות של סן קריסטובל בחלקו הדרומי של האי. האגם משמש כבית גידול לאוכלוסייה גדולה של עופות. הגישה לאגם קשה ומצריכה הליכה רגלית. בקרבת מקום נמצאת תחנת מקלט ורבייה לצבי גלאפגוס.

אתרי התיירות באי שליד פוארטו בקריסו מורנו כוללים את מושבת קינון לפרגטות ופסל של צ'ארלס דרווין הניצב באתר המקורי בו הוא נחת באיי גלאפגוס במסגרת מסעו באה"מ ביגל ב-16 בספטמבר 1835. במרחק קצר מהעיירה נמצאת מושבה של  אריות ים גלאפגוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סן קריסטובל** בוויקישיתוף
* Chatham Island, www.planetware.com
* סן קריסטובל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

מראה פנורמי של האי ממערב

מראה פנורמי של האי ממערב

הערות שוליים
------------

1. ↑  Keynes, R. D. ed. 2001, Charles Darwin's Beagle Diary, p. 351.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007414224305171
* GND: 1169321437
* LCCN: sh2015002169
* VIAF: 275145858287023022655
* WorldCat (עם VIAF): 275145858287023022655

 |
ה**פַנְצֶרְשְרֶק** (גרמנית: **Panzerschreck**; בתרגום חופשי: **אימת הטנק**), או בשמו הרשמי,"רַקֶטְנְפַנְצֶרְבוּקְזֶה" (Raketenpanzerbüchse, או RPzB, גרמנית: רובה-רקטת-טנקים) היה משגר רקטות נגד טנקים שפותח על ידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. הפנצרשרק, פותח על בסיס משגרי בזוקה אמריקאים אשר נלקחו שלל במהלך הקרבות בצפון אפריקה, וירה רקטה בקוטר 88 מ"מ עם ראש קרב חלול.

הפנצרשרק שיפר משמעותית את יכולתו של חיל הרגלים הגרמני להתמודד עם טנקי בעלות הברית, אך הוא יוצר בכמויות קטנות יותר מהפאנצרפאוסט, שהיה מטול רקטות חד פעמי נגד טנקים. הפנצרשרק היה בשימוש בין השנים 1943 ו-1945 ויוצרו עבורו יותר מ-289,000 מטולים.

תיאור
-----

הדגם הראשון של הפנצרשרק, שסומן RPzB 43, שקל כ-9 ק"ג, אך חייב את היורה ללבוש בגדי מיגון כדי להתגונן מפני הרשף והחום הרב שפלט הנשק בעת הירי. באוקטובר 1943 הוחלף הדגם בדגם משופר, RPzB 54, לו נוסף מגן רשף, אשר הגדיל את משקלו ל-11 ק"ג, אך ביטל את הצורך בלבישת בגדי מגן בעת הירי. דגם זה הוחלף בהמשך בדגם נוסף, RPzB 54/1, בעל קנה מקוצר, אשר ירה רקטה משופרת שהגדילה את הטווח היעיל ל-180 מטר. בסך הכל יוצרו יותר מ-289,000 יחידות פנצרשרק מכל הדגמים.

בעת הירי פלט הפנצרשרק כמות גדולה מאוד של עשן מאחורי הנשק כמו גם בחזיתו. בשל היותו למעשה צינור ובשל העשן הרב, כינו החיילים הגרמנים את הנשק גם בכינוי "אוֹפֶנְרוֹר" ("Ofenrohr") - "ארובת התנור". בשל העשן נחשף מיקומו של צוות הפנצרשרק בעת הירי, חשיפה שחייבה את הצוות לשנות מיקום לאחר כל ירי. העשן יצר בעיה נוספת בעת ירי ממקומות סגורים דוגמת חדרים ובונקרים, בשל היותו מסוכן לנשימה.

צוות פנצרשרק בעת טעינה.
צוות פנצרשרק בעמדת ירי.

מקורות
------

* Bishop, Chris, The Encyclopedia of Weapons of World War II, New York: Orbis Publishing Ltd (1998), מסת"ב 0-7607-1022-8 .

ראו גם
------

* בזוקה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פנצרשרק** בוויקישיתוף
* פנצרשרק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  בגדי המיגון כללו כיסוי מבודד חום לפלג הגוף העליון (פונצ'ו) ומסכת אב"כ (נטולת פילטר).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007407561605171
* LCCN: sh2014100297

 |
**ארנולד ברלינר** (בגרמנית: Arnold Berliner; ‏ 26 בדצמבר 1862 - 22 במרץ 1942) היה פיזיקאי גרמני יהודי.

ביוגרפיה
--------

ברלינר נולד בעיירה על נהר נייסה (כיום בפולין). סיים לימודי פיזיקה באוניברסיטת ברסלאו ב-1886. הוא עבד במעבדות המחקר והפיתוח של AEG.

בסביבות אמצע 1912 הוא מונה על ידי הוצאת ספרינג בברלין לעורך של המגזין המדעי החדש Die Naturwissenschaften (אנ'), בהשראת כתב העת המדעי הבריטי היוקרתי "Nature", שיצא לראשונה לאור בנובמבר 1869. המגזין הגרמני בעריכתו של ברלינר החל לצאת לאור בינואר 1913. בתקופה זאת נהיה ברלינר ידיד קרוב של האימונולוג פול ארליך והכימאי ריצ'רד ווילשטטר .

בשנת 1933, אסטרואיד החגורה הראשית 1018 ארנולדה (אנ'), שהתגלה במצפה הכוכבים של היידלברג על ידי קרל וילהלם ריינמוט (אנ'), נקרא על שמו של ברלינר לרגל יום הולדתו ה-70.

### התאבדותו

ברלינר הודח ב-13 באוגוסט 1935 מכתב העת שייסד 22 שנים קודם לכן בגלל המדיניות הגזענית שיישמה הממשלה הנאצית. ההחלטה דווחה בכתב העת הבריטי "Nature" בספטמבר 1935: "נודע לנו בצער רב שב-13 באוגוסט הודח ד"ר ארנולד ברלינר מעריכת "Die Naturwissenschaften", ללא ספק כתוצאה מהמדיניות כלפי לא-ארים. שבועון מדעי ידוע זה, שלרבות ממטרותיו ותכונותיו יש מן המשותף ל-"Nature", נוסד לפני עשרים ושלוש שנים על ידי ד"ר ברלינר, שהיה מאז העורך והקדיש את כל פעילויותיו לכתב העת, שהוא בעל רמה גבוהה. תחת הדרכתו נהיה כתב העת לַגורם המוּכַּר המביא לקוראים הגרמנים בתחומי המדע נושאים מעניינים וחשובים."

ברלינר התאבד בברלין יום לפני שצו הפינוי (צו הגירוש למחנה השמדה) נכנס לתוקפו.

קישורים חיצוניים
----------------

* ארנולד ברלינר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007516808505171
* BIBSYS: 3043493
* CANTIC: a12216227
* GND: 116136138
* ISNI: 0000 0000 8175 666X
* LCCN: n96048196
* NKC: hka2010601250
* NTA: 069286655
* SNAC: w67t546h
* SUDOC: 182241106
* VIAF: 110020863
* WorldCat: lccn-n96048196

 |
**סן פדרו** (**San Pedro**) היא עיירה בחלקו הדרומי של האי אמברגריס שבמחוז בליז שבבליז. זוהי העיירה השנייה בגודלה במחוז. העיירה, שבעבר הייתה כפר דייגים מנומנם, הוכרזה כעיירה בשנת 1984.

רוב תושבי העיירה דוברים אנגלית וספרדית באופן שוטף. כמו כן דוברים רבים מתושבי העיירה את השפה הקרואילית. העיירה מזוהה בעיקר עם השיר "La Isla Bonita", אותו כתבה הזמרת מדונה ביחד עם פטריק לאונרד, בהשראתה. (השיר מתחיל עם השורה "אתמול בלילה חלמתי על סן פדרו")

היסטוריה
--------

פליטיה של "מלחמת הקאסטות", שהתחוללה בחצי האי יוקטן שבמקסיקו במחצית השנייה של המאה ה-19, ברחו בעיקר דרומה למקום המקלט בצפון בליז, שם הגנו עליהם השלטונות הבריטים ועודדו אותם להתיישב באזור. צעד זה בוצע בתקווה שהם יתיישבו במחוז קורוזל.

תנועת הגירה זו הייתה הגורם העיקרי להתיישבות בצפון בליז. אוכלוסיית מחוז קורוזל גדלה מפחות מ-200 תושבים ב-1846, ל-4,500 ב-1857 ול-8,000 ב-1858 על פי מפקד האוכלוסין של 1861 מנתה אוכלוסיית צפון הארץ כמעט כפליים מזו של בליז סיטי וסביבתה.

המתיישבים הראשונים בסן פדרו הגיעו למקום בין השנים 1848 – 1849. היו אלה ככל הנראה קרובי משפחותיהם של דייגים שהקימו קודם לכן באזור מחנות דיג והעבירו את משפחותיהם למקום המבטחים על האי בזמן המרד של המאיה בסנטה קרוס. בתחילה התיישבו במקום ארבע משפחות בלבד, אך עד מהרה הצטרפו אליהם משפחות נוספות. בהמשך צמח היישוב להיות כפר בן 30 בתים ויותר מ-50 תושבים. היה זה יישוב אופייני לחבל ארץ זה. הפליטים שהגיעו מיוקטן היו חקלאים ודייגים באזור מוצאם והמשיכו לעסוק במקצועות אלה גם בסן פדרו. ב-27 בנובמבר 1984 הוכרזה סן פדרו רשמית כעיר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סן פדרו** בוויקישיתוף
* האתר של האי אמברגריס

הערות שוליים
------------

1. ↑  מפקד האוכלוסין של בליז 2010, עמוד 8
2. ↑  "Ambergris Caye, Belize History". Retrieved 2013-02-23.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7543500-7
* LCCN: no2016052671
* VIAF: 245441730
* WorldCat (עם VIAF): 245441730

 |
עטיפת ספר מחזור של מחזור הכשרה בבסיס חיל האוויר האמריקני "המילטון", שנת 1968
**"ספר מחזור"** הוא ספר, היוצא בעת סיום מחזור מסוים בבית ספר או מסלול הכשרה אחר, על מנת לתעד ולהנציח את בוגרי מחזור תוכנית הלמידה או ההכשרה.

בספר המחזור מופיעות תמונות של בוגרי המחזור וסיכומים בכתב של חוויות שעברו ביחד, כגון טיול שנתי או טקסים. כמו כן מופיע סיכום קצר על כל בוגר, ביניהם דברים שמאפיינים אותו שנכתב על ידו או על ידי אחד אחר מבני המחזור. מופיעים גם סיכומים על המורים, המפקדים או המדריכים, שלימדו את המחזור וברכותיהם לבוגרי התוכנית. ברוב בתי הספר בישראל מקובל להוציא ספרי מחזור בסוף שנת הלימודים. ישנן גם אוניברסיטאות, מכללות ויחידות צבאיות, העורכות ספרי מחזור. קיימות גם מהדורות דיגיטליות של ספרי מחזור.

ראו גם
------

* פגישת מחזור

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ספר מחזור** |

* אתר למנויים בלבד שירה קדרי־עובדיה, רמיזות מיניות, מים שקטים והגיוס שמתקרב: ספרי המחזור עברו שינויים רבים, אך דבר אחד נותר זהה, באתר הארץ, 23 ביוני 2023
* מאגר של ספרי מחזור שונים ממגוון בתי ספר מארצות הברית
* חיפוש ארכיוני של ספרי מחזור
* חיפוש מכרים דרך ספרי מחזור
* ארכיון ספרי מחזור של בית ספר תיכון באלבמה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007560874705171
* LCCN: sh85118448
* NARA: 10661981

 |
**ארנו יאהר** (בגרמנית: **Arno Jahr**;‏ 3 בדצמבר 1890 – 21 בינואר 1943) היה גנרל גרמני במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

יאהר נולד ב-3 בדצמבר 1890 בפריטיץ, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. ב-4 ביולי 1909 התגייס יאהר לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לגדוד ההנדסה ה-19 (אלזס ה-2). יאהר פיקד על מחלקה ולאחר מכן על פלוגה במהלך מלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית ובארץ ישראל. ב-22 במרץ 1915 הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט, וב-22 במרץ 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו במהלך המלחמה הועטר יאהר בצלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.

### בין המלחמות

לאחר המלחמה עבר יאהר לשרת במשטרת דנציג, וב-1 ביולי 1931 הוא מונה למפקד המשטרה. ב-18 באוקטובר 1933 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ובשנת 1935 הוא הצטרף לוורמאכט. ב-1 בינואר 1937 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באוקטובר אותה שנה הוא מונה למפקד פיקוד המבצרים ה-2.

### מלחמת העולם השנייה

בהתגייסות הגרמנית לפני המערכה הפולנית ב-26 באוגוסט 1939, מונה יאהר למפקד רגימנט ההנדסה ה-685, אשר נפרס במערב. ב-20 בינואר 1940 הוא מונה למפקד ההנדסה של הקורפוס ה-26, וב-5 בינואר 1941 הוא מונה למפקד ההנדסה של הארמייה ה-17. ב-1 בדצמבר 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-15 בנובמבר 1941 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 בפברואר 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-387, וב-1 בדצמבר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-22 בדצמבר 1942 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בינואר 1943 הוא מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-24 ולחם עמו בקרבות הקשים סביב סטלינגרד, וב-21 בינואר הוא התאבד בפודגורנו.

קישורים חיצוניים
----------------

* ארנו יאהר באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
**אסוצ'יאציונה קלאצ'יו צ'זנה** (באיטלקית: **Associazione Calcio Cesena**), הידוע בשם המקוצר **צ'זנה**, הוא מועדון כדורגל איטלקי מהעיר צ'זנה. המועדון הוקם בשנת 1940 ועלה לראשונה לסרייה א' בשנת 1973. מאז, המועדון שיחק בסרייה א' במשך 11 עונות, כאשר ההישג הגבוה שלו היה בשנת 1976, כאשר סיים במקום השישי.

היסטוריה
--------

המועדון הוקם בשנת 1940. המועדון העפיל לסרייה ב' בשנת 1968 ובשנת 1973 העפיל לסרייה א'. בעונת הבכורה שלה בסרייה א', המועדון הצליח לסיים במקום ה-11, השיג שהשיג גם בעונתו השנייה בסרייה א'. בעונת 1975/1976, צ'זנה סיימה במקום השישי והבטיחה לעצמה מקום במסגרת גביע אופ"א בעונת 1976/1977. בסיבוב הראשון בגביע אופ"א הפסידה לקבוצת פ.צ. מגדבורג ממזרח גרמניה והודחה מהטורניר. בעונה הבאה ירדה צ'זנה בחזרה לסרייה ב'.

ההעפלה השנייה לסרייה א' הייתה בשנת 1981, אז סיים המועדון במקום העשירי. כעבור שנתיים, ירד המועדון ליגה שוב ונשאר בסרייה ב' במשך ארבע שנים. לאחר שניצחו בפלייאוף, המועדון העפיל שוב לסרייה א' בעונת 1987/1988 ונשאר בסרייה למשך ארבע שנים נוספות.

הקבוצה ירדה שוב ליגה בשנת 1991. בשנת 1994 עמדה בפני צ'זנה ההזדמנות לחזור לסרייה א'. עם שחקנים מוכשרים כמו אלסנדרו תאודוראני, אמיליאנו סאלווטי, לואיג'י פיאנגרלי ועוד, הפעם הקבוצה הייתה מחוזקת מתמיד. אך הם סיימו את העונה עם מספר נקודות זהה ביחד לפדובה והפסידו בפלייאוף על מנת לעלות חזרה לסרייה א'. הפסד זה השפיע על הקבוצה, שספגה ירידת ליגה נוספת, הפעם לליגה השלישית, בשנת 1997, בה נשארו ארבע שנים.

בעונת 2005/2006, בסרייה ב', צ'זנה הייתה מועמדת לעלייה לסרייה א', הקבוצה סיימה במקום השישי ולכן שיחקה את משחקי פלייאוף העלייה, אך לא עלתה ליגה.

בעונת 2009/2010 חזרה צ'זנה לליגה האיטלקית הראשונה אחרי 19 שנים של היעדרות. הקבוצה שרדה עונה אחת ובתום העונה השנייה ירדה חזרה לסרייה ב'. בעונת 2013/2014 חזרה צ'זנה לסרייה א' אך כעבור עונה אחת נשרה חזרה לסרייה ב'.

שחקנים מפורסמים
---------------

* איטליהאיטליה מאסימו אמברוזיני
* איטליהאיטליה אלסנדרו ביאנקי
* איטליהאיטליה אנטוניו קנדרבה
* איטליהאיטליה עמנואלה ג'אקריני
* איטליהאיטליה וינצ'נצו יאקווינטה
* יפןיפן יוטו נגטומו
* אלג'יריהאלג'יריה עבד אל-קאדר גזאל
* ארגנטינהארגנטינה חרמן דניס
* סן מרינוסן מרינו מאסימו בוניני
* רומניהרומניה אדריאן מוטו

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של צ'זנה (באיטלקית)
* צ'זנה, ברשת החברתית טוויטר

* צ'זנה, ברשת החברתית אינסטגרם

* צ'זנה, סרטונים בערוץ היוטיוב

* פרופיל, באתר אופ"א

* פרופיל, באתר Transfermarkt

* פרופיל, באתר Soccerway

* פרופיל, באתר WorldFootball.net

* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**ארנו קלימואנדו-מואינגה** (בצרפתית: **Arnaud Kalimuendo-Muinga**; נולד ב-20 בינואר 2002 בסירן שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סטאד רן.

קריירת מועדונים
---------------

### פריז סן ז'רמן

קלימואנדו הגיע למחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית בשנת 2012. ב-10 בספטמבר 2020 ערך קלימואנדו את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1-0 ללאנס במסגרת המחזור השני בליגה בעונת 2020/2021.

### לאנס

ב-5 באוקטובר 2020 הושאל קלימואנדו ללאנס מליגת העל הצרפתית. ב-18 באוקטובר ערך קלימואנדו את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 4-0 לליל במסגרת המחזור השביעי בליגה. ב-22 בנובמבר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על דיז'ון במסגרת המחזור ה-11 בליגה. במהלך עונת ההשאלה בלאנס ערך קלימואנדו 28 הופעות ליגה, בהן הבקיע שבעה שערים.

ב-31 באוגוסט 2021 הושאל קלימואנדו פעם נוספת למשך עונה ללאנס מליגת העל הצרפתית. בעונתו השנייה במועדון הוא ערך 32 הופעות וכבש 12 שערים.

### סטאד רן

ב-11 באוגוסט 2022 עבר קלימואנדו לסטאד רן

קריירה בינלאומית
----------------

קלימואנדו היה חלק מסגל נבחרת צרפת עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2021.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארנו קלימואנדו** בוויקישיתוף
* ארנו קלימואנדו, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל, באתר ESPN

הערות שוליים
------------

1. ↑  Lens loan for Arnaud Kalimuendo באתר הרשמי של פריז סן-ז'רמן, 31 באוגוסט 2021 (באנגלית)
2. ↑  Arnaud Kalimuendo est Rouge et Noir !, STADE RENNAIS F.C. ‏2022-08-11 (בצרפתית)
**משרד ההגנה הלאומי** (בגרמנית: **Ministerium für Nationale Verteidigung** או בראשי תיבות: **MfNV**) היה משרד בממשלת גרמניה המזרחית אשר היה אמון על מדיניות הביטחון של המדינה. המשרד נבנה על פי המודל של משרד ההגנה של ברית המועצות.

היסטוריה
--------

ב-18 בינואר 1956 העבירה לשכת העם (בית המחוקקים הלאומי) הצעת חוק להקמת משרד ההגנה וצבא העם הלאומי. חוק זה היווה הכרה רשמית בקיומם של כוחות מזוינים מזרח-גרמניים. עד אז היו לגרמניה המזרחית כוחות צבאיים קטנים לא רשמיים (בעיקר משטרה צבאית), שנוהלו בידי משרד הפנים. הצבא נבנה מחדש על פי מודל שהיווה שילוב בין בין הסגנון של הוורמאכט לסגנון של הצבא האדום. הקמת ממשרד ההגנה הלאומית היוותה מכה קשה ליוקרתו של משרד הפנים, שהמשיך להיאבק על שרידי אחיזתו במערכת הביטחון המזרח-גרמנית. עד תחילת שנות ה-60 נאבקו שני המשרדים בשאלת הסמכות על משמר הגבול, עד שב-15 בספטמבר 1961 הועבר משמר הגבול באופן רשמי לסמכותו של משרד ההגנה.

ארגון
-----

לצבא העם הלאומי היו ארבע זרועות: הלנדשטרייטקרפטה - זרוע היבשה, הפולקסמרינה - הצי, הלופטשטרייטקרפטה - חיל האוויר, ומשמר הגבול. לכל אחת מארבע הזרועות היה מפקד שהיה כפוף לראש המטה הראשי - מקביל לרמטכ"ל. ראש המטה הראשי היה כפוף לשר ההגנה הלאומית. סגן השר היה גנרל משורות הצבא.

מטה משרד ההגנה הלאומי נמצא בשטראוסבורג ליד ברלין המזרחית. רגימנט מיוחד של הצבא המזרח-גרמני רגימנט המשמר הוגו אברליין - היה אמון על הגנת מתחם משרד ההגנה. משרד ההגנה גם החזיק בבעלות על הוצאה לאור מיוחדת.

שרי ההגנה
---------

רשימת שרי ההגנה הלאומית:

* וילי שטוף (1 במרץ 1956 – 14 ביולי 1960)
* היינץ הופמן (14 ביולי 1960 – 2 בדצמבר 1985)
* היינץ קסלר (2 בדצמבר 1985 – 18 בנובמבר 1989)
* תיאודור הופמן (18 בדצמבר 1989 – 12 באפריל 1990)
* ריינר אפלמן (12 באפריל 1990 – 2 באוקטובר 1990)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משרד ההגנה הלאומי** בוויקישיתוף
* NVA Forum
* Nationale Volksarmee & the GDR Forum
* AHF - Nationale Volksarmee (NVA)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 2029167-X
* SUDOC: 113394497
* VIAF: 136685283
* WorldCat: viaf-136685283

 |