**אה"מ טמרייר** הייתה אחת משלוש אוניות מערכה דרדנוט מסדרת בלרופון שנבנו עבור הצי המלכותי בעשור הראשון של המאה ה-20. היא בילתה כמעט את כל הקריירה שלה בצי הבית והצי הגדול. מלבד השתתפותה בקרב יוטלנד במאי 1916 והפעולה הלא חד משמעית ב-19 באוגוסט, שירותה במהלך מלחמת העולם הראשונה כלל בדרך כלל סיורים שוטפים ואימונים בים הצפוני.

טמרייר הועברה לצי הים התיכון באוקטובר 1918 והיא תמכה בכוחות מדינות ההסכמה בים התיכון ובים השחור לאחר שהמלחמה הסתיימה בנובמבר. האונייה נחשבה למיושנת וצומצמה לעתודה כשחזרה הביתה בתחילת 1919 ושימשה אז כספינת אימונים. טמרייר נמכרה לגרוטאות ב-1921 ונגרטה בשנה שלאחר מכן.

תכנון ותיאור
------------

העיצוב של סדרת בלרופון היה גרסה קצת יותר גדולה ומשופרת של אה"מ דרדנוט המהפכנית שקדמה לה, עם הגנה תת-מימית טובה יותר וחימוש משני חזק יותר. לטמרייר היה אורך כולל של 526 רגל (160.3 מטרים), רוחב של 82 רגל 6 אינץ' (25.1 מטרים), ושוקע של 27 רגל (8.2 מטרים) בתפוסה סטנדרטית. הדחק האונייה היה 18,596 טונות ארוכות (18,894 טונות) בתפוסה סטנדרטית ו-22,359 טונות ארוכות (22,718 טונות) במעמס מלא. ב-1909 מנה הצוות שלה 681 קצינים ומלחים ואילו ב-1911 הוא מנה 729.

 גובה ותוכנית ימין של הדור הראשון של הדרדנוטים הבריטיות מ-*Brassey's Naval Annual*, 1912
אוניות הסדרה הונעו על ידי שני סטים של טורבינות קיטור עם הנעה ישירה של פארסונס, שכל אחת מהן הניעה שני צירים, תוך שימוש בקיטור משמונה עשר דוודי Yarrow. הטורבינות דורגו ב-23,000 כוחות סוס (17,000 קילוואט) ונועדו להעניק לאונייה מהירות מרבית של 21 קשרים (39 קמ"ש). במהלך ניסויי הים של סופרב ב-5 במרץ 1909, היא הגיעה למהירות מרבית של 21.55 קשרים (39.91 קמ"ש) מ-26,966 כוחות סוס (20,109 קילוואט). האונייה נשאה מספיק פחם ומזוט כדי להעניק לה טווח של 5,720 מיילים ימיים (10,590 ק"מ) במהירות שיוט של 10 קשרים (19 קמ"ש)

### חימוש ושריון

אוניות הסדרה היו מצוידות בעשרה תותחים נטעני עכוז (BL)‏ 12 אינץ' (305 מ"מ) Mk XI בחמישה צריחי תותחים, שלושה לאורך קו המרכז והשניים הנותרים כצריחי כנפיים. הצריחים בקו המרכז סומנו 'A'‏, 'X' ו-'Y', מלפנים לאחור, וצריחי הכנף הימני והשמאלי היו 'P' ו-'Q' בהתאמה. החימוש המשני, או החימוש נגד סירות טורפדו, כלל 16 תותחי BL 4 אינץ' (102 מ"מ) Mk VII. שניים מהתותחים הללו הותקנו כל אחד על גגות הצריחים בקו המרכז הקדמי והאחורי וצריחי הכנפיים בצריחים לא מסוככים, והשמונה האחרים הוצבו במבנה העילי. כל התותחים היו בצריחים בודדים. האוניות היו מצוידות גם בשלוש צינורות טורפדו 18 אינץ' (450 מ"מ), אחד בכל צד רוחב והשלישי בירכתיים.

לאוניות הסדרה הייתה חגורת שריון בקו המים של שריון מוצק של קרופ בעובי 10 אינץ' (254 מילימטרים) בין הברבטות הקדמיות והאחוריות. שלושת הסיפונים המשוריינים נעו בעובי בין 0.75–4 אינץ' (19–102 מילימטרים). פני צריח הסוללה העיקריים היו 11 אינץ' (279 מילימטרים) עובי, והצריחים נתמכו בברבטות בעובי 9–10 אינץ' (229–254 מילימטרים).

#### שינויים

התותחים על גג הצריח הקדמי הועברו למבנה העילי בשנת 1914 ותותחי הגג מצריחי הכנף הותקנו מחדש במבנה העילי האחורי בשנים 1914–1915; כל תותחי ה-4 אינץ' במבנה העילי נסגרו כדי להגן טוב יותר על הצוותים שלהם. בנוסף, תותח נ"מ בודד בקוטר 3 אינץ' (76 מ"מ) נוסף על פלטפורמת הזרקורים לשעבר בין הצריחים האחוריים. זמן קצר לאחר מכן, התותחים על הצריח האחורי הוסרו וכך גם זוג אחד מהמבנה העילי. בערך באותו זמן נוסף תותח נ"מ נוסף בקוטר 3 אינץ' לגג הצריח האחורי.

עד מאי 1916, מנהל בקרת אש הותקן גבוה על תורן החצובה הקדמי. כ-23 טונות ארוכות (23 טונות) של שריון סיפון נוסף נוספו לאחר קרב יוטלנד. עד אפריל 1917, טמרייר החליפה את תותח הנ"מ בקוטר 3 אינץ' בצריח 'Y' בתותח בקוטר 4 אינץ' וצינור הטורפדו בירכתיים הוסר. בשנת 1918 הותקן מד טווח בזווית גבוהה, התותח הימני האחורי בקוטר 4 אינץ' הוסר ותותח הנ"מ בקוטר 4 אינץ' הועבר לסיפון הרביעי. לאחר סיום המלחמה, הוסרו ארבעה תותחים משניים כדי לספק מקום נוסף לצוערים ימיים ושני תותחי הנ"מ הוסרו.

בנייה וקריירה
-------------

 טמרייר
טמרייר נקראה על שם אוניית הקו הצרפתית בעלת 74 תותחים Téméraire שנלכדה ב-1759, והייתה האונייה הרביעית בשם זה ששירתה בצי המלכותי. האונייה הוזמנה ב-30 באוקטובר 1906 והונחה ב-HM Dockyard, דבונפורט ב-1 בינואר 1907. היא הושקה ב-24 באוגוסט 1907 והושלמה במאי 1909. כולל החימוש שלה, העלות שלה מוערכת באופן שונה ב-1,744,287 ליש"ט או 1,751,144 ליש"ט. ב-31 ביולי 1909 טמרייר השתתפה בסקירה מלכותית של הצי בספיטהד כאשר תאונה עם תותח 4 אינץ' פצעה שלושה אנשי צוות, שאחד מהם מת מאוחר יותר. טמרייר נכנסה לשירות ב-15 במאי 1909 והוקצתה לפלגה הראשונה של צי הבית בפיקודו של קפטן אלכסנדר דאף. היא השתתפה בתמרוני צי משולבים ביוני-יולי ולאחר מכן נסקרה על ידי המלך אדוארד השביעי והצאר ניקולאי השני, קיסר רוסיה במהלך שבוע קווס ב-31 ביולי. קפטן ארתור כריסטיאן החליף את דאף ב-25 באוקטובר. טמרייר שופצה ב-1911 בדבונפורט ולאחר מכן נכחה במהלך סקירת צי ההכתרה עבור המלך ג'ורג' החמישי בספיטהד ב-24 ביוני. כריסטיאן הוחלף בתורו על ידי קפטן רג'ינלד אלנבי ב-12 באוגוסט. ב-1 במאי 1912 שונה שמה של הפלגה הראשונה שייטת אוניות המערכה הראשונה. האונייה השתתפה בסקירת הצי הפרלמנטרית ב-9 ביולי בספיטהד ולאחר מכן השתתפה בתמרונים באוקטובר. ב-5 באפריל 1913 קפטן קרסוול איירס קיבל את הפיקוד על האונייה. השייטת ביקרה בשרבורג, צרפת ביולי. איירס הוחלף על ידי קפטן אדווין אלכסנדר-סינקלר ב-1 בספטמבר.

### מלחמת העולם הראשונה

 שייטת אוניות המערכה הרביעית מפליגה במערך צידי בים הצפוני, 1915. האונייה הקרובה ביותר למצלמה היא מסדרת איירון דיוק (כנראה בנבואו או אמפרור אוף אינדיה). האונייה השנייה היא אז'נקור. שתי האוניות במרחק הן (בלא סדר): בלרופון וטמרייר.
ב-15 ביולי 1914, טמרייר הועברה לשייטת אוניות המערכה הרביעית ובין 17 ל-20 ביולי השתתפה בניסוי גיוס ובדיקת צי כחלק מהתגובה הבריטית למשבר יולי. כשהגיעה לפורטלנד ב-27 ביולי, היא קיבלה הוראה להמשיך עם שאר צי הבית לסקפה פלו יומיים לאחר מכן כדי להגן על הצי מפני התקפת פתע גרמנית אפשרית. באוגוסט 1914, בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה, אורגן צי הבית מחדש כצי הגדול, תחת פיקודו של אדמירל ג'ליקו. רובו התבסס לזמן קצר (22 באוקטובר עד 3 בנובמבר) בלו סווילי, אירלנד, בעוד ההגנות בסקפה פלו חוזקו. בערב 22 בנובמבר 1914 ערך הצי הגדול סריקה עקרונית בחציו הדרומי של הים הצפוני; טמרייר פעלה עם הכוח העיקרי בתמיכה בשייטת סיירות המערכה הראשונה של תת-אדמירל דייוויד ביטי. הצי חזר לנמל בסקפה פלו ב-27 בנובמבר. ב-16 בדצמבר הצי הגדול יצא לפעולה במהלך הפשיטה הגרמנית על סקרבורו, הרטליפול וויטבי, אך לא הצליח ליצור מגע עם צי הים הפתוח. טמרייר ושייטת אוניות המערכה הרביעית ערכו אימון מטרה מצפון להברידיים ב-24 בדצמבר ולאחר מכן נפגשו עם שאר הצי הגדול לסריקה נוספת של הים הצפוני ב-25–27 בדצמבר.

ספינותיו של ג'ליקו, כולל טמרייר, ערכו תרגילי ירי ב-10–13 בינואר ממערב לאי אורקני ואיי שטלנד. בערב 23 בינואר הפליג עיקר הצי הגדול לתמיכה בסיירות המערכה של ביטי, אך הצי היה רחוק מדי מלהשתתף בקרב שרטון דוגר למחרת. ב-8 בפברואר, קפטן אלן האנט החליף את אלכסנדר-סינקלר. ב-7–10 במרץ, ערך הצי הגדול סריקה בצפון הים הצפוני, במהלכו ביצע תמרוני אימונים. שייט נוסף כזה התקיים ב-16–19 במרץ. ב-11 באפריל ערך הצי הגדול סיור במרכז הים הצפוני וחזר לנמל ב-14 באפריל; סיור נוסף באזור התקיים ב-17–19 באפריל, ואחריו תרגילי ירי מול שטלנד ב-20–21 באפריל.

הצי הגדול ערך סריקות במרכז הים הצפוני ב-17–19 במאי וב-29–31 במאי מבלי להיתקל בכלי שיט גרמני. טמרייר הוחזרה לדבונפורט באמצע 1915 והצטרפה מחדש לשייטת אוניות המערכה הרביעית באוגוסט. ב-2–5 בספטמבר יצא הצי לשייט נוסף בקצה הצפוני של הים הצפוני וערך תרגילי ירי. במהלך שאר החודש, הצי הגדול ערך אימונים רבים. האונייה, יחד עם רוב הצי הגדול, ערכו סריקה נוספת לים הצפוני בין 13 ל-15 באוקטובר. כמעט שלושה שבועות לאחר מכן, טמרייר השתתפה במבצע אימון צי נוסף ממערב לאורקני במהלך 2–5 בנובמבר.

הצי יצא לשייט בים הצפוני ב-26 בפברואר; ג'ליקו התכוון להשתמש בכוח הארוויץ' כדי לטהר את מפרץ הלגולנד, אך מזג אוויר גרוע מנע פעולות בדרום הים הצפוני. כתוצאה מכך, הפעילות הוגבלה לקצה הצפוני של הים. האנט הוחלף בתורו על ידי קפטן אדווין אנדרהיל ב-3 במרץ. סריקה נוספת החלה ב-6 במרץ, אך נאלצו לנטוש אותה למחרת מכיוון שמזג האוויר נעשה סוער מדי עבור המשחתות המלוות. בליל 25 במרץ הפליגו טמרייר ושאר הצי מסקפה פלו, כדי לתמוך בצי הקרב ובכוחות קלים אחרים שפשטו על בסיס הצפלין הגרמני בטונדרן. כשהצי הגדול התקרב לאזור ב-26 במרץ, הכוחות הבריטיים והגרמנים כבר ניתקו מגע וסערה חזקה איימה על כלי השיט הקלים, כך שהצי קיבל הוראה לחזור לבסיס. ב-21 באפריל, הצי הגדול ערך מפגן מול שונית הורנס כדי להסיח את דעתם של הגרמנים, בזמן שהצי הרוסי שיקם את שדות המוקשים ההגנתיים שלו בים הבלטי. הצי חזר לסקפה פלו ב-24 באפריל ותדלק, לפני שהמשיך דרומה בתגובה לדיווחים מודיעיניים לפיהם הגרמנים עומדים לפתוח בפשיטה על לואוסטופט. הצי הגדול לא הגיע לאזור אלא לאחר נסיגת הגרמנים. במהלך 2–4 במאי, הצי ערך מפגן נוסף מול שונית הורנס כדי לשמור על תשומת הלב הגרמנית ממוקדת בים הצפוני.

#### קרב יוטלנד

מפות המציגות את התמרונים של הצי הבריטי (כחול) והגרמני (אדום) ב-31 במאי – 1 ביוני 1916
בניסיון לפתות ולהשמיד חלק מהצי הגדול, צי הים הפתוח הגרמני, המורכב מ-16 דרדנוטים, שש פרה-דרדנוטים, שש סיירות קלות ו-31 סירות טורפדו, עזב את בסיס הצי מוקדם בבוקר 31 במאי. הצי הפליג בשיתוף פעולה עם חמשת סיירות המערכה והסיירות התומכות וסירות הטורפדו של קונטר-אדמירל פרנץ פון היפר. חדר 40 של הצי המלכותי יירט ופענח את תעבורת הרדיו הגרמנית שהכילה תוכניות של המבצע. האדמירליות הורתה על הצי הגדול, הכולל כ-28 אניות דרדנוט ו-9 סיירות מערכה, להתייצב בלילה הקודם כדי לנתק ולהשמיד את צי הים הפתוח.

ב-31 במאי הייתה טמרייר האונייה החמש עשרה מראש מערך הקרב לאחר הפריסה. במהלך השלב הראשון של הקרב הכללי, האונייה ירתה חמישה מטחים מהתותחים הראשיים שלה לעבר הסיירת הקלה הנכה SMS ויסבאדן מ-18:34, טוענת שתיים או שלוש מכות. בשעה 19:17 ירתה האונייה שבעה מטחים לעבר סיירת המערכה SMS דרפלינגר, אבל לא השיגה שום פגיעה. כעשר דקות לאחר מכן, טמרייר התמודדה עם כמה שייטות משחתות גרמניות עם שלושה מטחים מהחימוש הראשי שלה ללא תוצאה. זו הייתה הפעם האחרונה שהאונייה ירתה בתותחיה במהלך הקרב. היא לא קיבלה נזק וירתה בסך הכל 72 פגזים בקוטר 12 אינץ' ו-50 פגזים מתותחי ה-4 אינץ' שלה במהלך הקרב.

#### פעילות לאחר מכן

הצי הגדול התייצב ב-18 באוגוסט 1916 כדי לארוב לצי הים הפתוח בזמן שהתקדם לדרום הים הצפוני, אך שורה של תקלות וטעויות מנעו מג'ליקו ליירט את הצי הגרמני לפני שחזר לנמל. שתי סיירות קלות הוטבעו על ידי צוללות גרמניות במהלך המבצע, מה שגרם לג'ליקו להחליט שלא לסכן את היחידות העיקריות של הצי דרומית ל-55° 30' צפון עקב שכיחות הצוללות והמוקשים הגרמניים. האדמירליות הסכימה וקבעה שהצי הגדול לא יצא לפעולה אלא אם הצי הגרמני ינסה לפלוש לבריטניה או שתהיה אפשרות חזקה שניתן יהיה לכפות עליו קרב בתנאים מתאימים.

הצי הגדול התייצב אחר הצהריים של 23 באפריל 1918 לאחר ששידורי רדיו חשפו כי צי הים הפתוח נמצא בים לאחר ניסיון כושל ליירט את השיירה הבריטית הסדירה לנורווגיה. הגרמנים הקדימו יותר מדי את הבריטים, ולא נורו יריות. באוקטובר הועברו טמרייר ואוניית האחות שלה, סופרב, לצי הים התיכון, בפיקודו של תת-אדמירל סר סומרסט גוך-קלתורפ. הם היו חלק מהשייטת שנכנסה לבירה העות'מאנית, קונסטנטינופול, ב-13 בנובמבר, לאחר שביתת הנשק של מודרוס. חודש לאחר מכן, גוך-קלתורפ הטיל על טמרייר לספק צוות למשחתת הרוסית דרזקי, אשר הוסגרה למדינות ההסכמה על ידי הגרמנים לאחר שביתת הנשק ב-11 בנובמבר. ב-13 בפברואר 1919, קפטן פרנסיס קולפיילד החליף את אנדרהיל. האונייה נשארה בים השחור ובמים העות'מאניים עד 3 באפריל, אז יצאה לביתה, לאחר שביקרה בסבסטופול, רוסיה, ובחיפה, ארץ ישראל, במהלך פריסתה.

עם הגעתה לדבונפורט ב-23 באפריל, טמרייר צומצמה לעתודה מכיוון שהיא הייתה מיושנת לחלוטין בהשוואה לדרדנוטים האחרות. חמישה חודשים לאחר מכן, עד היום, היא החלה לפעול כספינת הכשרה לצוערים והחלה בשייט האימונים הראשון שלה לים התיכון ב-8 באוקטובר. עם הגעתה לפורטסמות' ב-11 באפריל 1921, האונייה שוחררה מתפקידה והיא הפליגה לרוזית', סקוטלנד, ארבעה ימים לאחר מכן כדי להירשם לפירוק. היא נמכרה ל-Stanlee Shipbreaking & Salvage Co. עבור גריטה בסוף 1921 ונגררה לדובר לגריטה בפברואר 1922.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אה"מ טמרייר** בוויקישיתוף