ה**פָאיָאס** (Las Fallas) הוא פסטיבל מסורתי הנערך מדי שנה בערים שונות באוטונומיית ולנסיה בספרד, ובעיקר בערים ולנסיה ואלזירה, לזכר ג'וזף הקדוש (סן חוזה), בעלה של מריה, אמו של ישו. חמשת ימי הפסטיבל העיקריים הם בין ה-15 ל-19 במרץ, ואילו המָסְקְלֶטָה, מופע פירוטכני של חזיזים וזיקוקים, מתקיים בוולנסיה מדי יום בין ה-1 ל-19 במרץ. המונח פאיאס מתייחס הן לחגיגה והן לאנדרטאות מפוסלות שנבנות במיוחד עבור הפסטיבל ונשרפות לקראת סיומו, ומשמעותו המילולית היא 'לפידים'. פסטיבל פאיאס התווסף לרשימת המורשת התרבותית הבלתי מוחשית של אונסק"ו ב-30 בנובמבר 2016.

בכל שכונה מרכזית בערים שבהן מתקיים הפסטיבל יש מועדון מאורגן של חובבי פאיאס, ה-casal faller או comissió fallera, שפועל במהלך השנה ועורך מסיבות וארוחות לגיוס כספים. כל מועדון כזה מייצר בדרך כלל שתי אנדרטאות מפוסלות, אחת למבוגרים ואחת לילדים. בעיר ולנסיה ישנן כ-400 מועדונים רשמיים ובהם כ-200,000 חברים רשומים המכונים פאיירוס (כלומר, כרבע מאוכלוסיית ולנסיה!), שבונים מדי שנה קרוב ל-800 אנדרטאות מפוסלות. באלזירה פועלים מעל 30 מועדונים ובהם מעל 8,000 חברים.

*האנדרטאות*
-----------

כל אנדרטה שנבנית לכבוד הפסטיבל מכונה פָאיָה (לפיד) והדמויות המרכיבות את האנדרטה מכונות נִינוֹט (בובות). האנדרטאות מאופיינות בסגנון קריקטורי והן צבעוניות וראוותניות. עם השנים הלכו האנדרטאות וגדלו, וכיום הגדולות שבהן מתנשאות לגובה של מעל 30 מטרים, וביצירתן משתתפים יוצרים ספרדים מפורסמים.

במהלך ארבעת הימים שלפני ה-19 במרץ, כל קבוצת יוצרים מוציאה את האנדרטה שבנתה למצעד ברחובות השכונה, ולאחר מכן מציבה אותה במיקום שנבחר לה מראש. האנדרטה ניצבת להנאת הקהל עד סיום הפסטיבל, ואז היא מועלית באש. 

* Falla Cuba 2012 (2nd prize)פאיה קובה (פרס שני 2012)
* Ninots representing Barack Obama and Vladimir Putin (parodying The Nutcracker) in 2015 פסלי 'נינוט' המציגים את ברק אובמה ולדימיר פוטין, בהעמדה שהיא פרודיה על בלט מפצח האגוזים *(*2015)
* Fallas 2019 from Valenciaפאלאס בשנת 2019 בוולנסיה

אירועים במהלך הפסטיבל
---------------------

חמשת הימים והלילות של הפסטיבל הם מסיבת רחוב מתמשכת שכוללת תהלוכות רבות: היסטוריות, דתיות וקומיות. המונים יוצאים לרחובות, ופיצוצים נשמעים במשך כל היום ואף במהלך הלילה.

### ערב הפתיחה (La Crida)

נערך בערב יום ראשון האחרון של פברואר, בשער סרנוס בוולנסיה (Torres de Serranos), שער הכניסה ההיסטורי לעיר, לציון תחילתה הרשמית של עונת החגיגות.

### לה דֶסְפּרְטֶה

כל יום של הפסטיבל מתחיל ב-8:00 בבוקר ב"תרועת השכמה". תזמורות כלי נשיפה ותופים צועדות ברחובות ומנגנות מוזיקה ערה, ויוצרי הפאיאס צועדים בעקבותיהן בתלבושות מסורתיות ומדליקים חזיזים.

 יוצרי פאיאס בתלבושות מסורתיות צועדים אחרי התזמורת
### לה מַסְקְלֶטָה

מופעי חזיזים וזיקוקים שמתוכננים לפי מקצבים קבועים מראש, מתקיים מדי יום (בשעה 14:00 מ-1 עד 19 במרץ בעיר וולנסיה, ועל פני תקופה קצרה יותר בערים אחרות); המסקלטה המרכזית והאחרונה נערכת בכיכר בעירייה ב-19 במרץ.

### לה פְּלָנְטָה

עד 15 במרץ יש לסיים את בנייתם של כל הפאיאס. כדי לחגוג את סיום בנייתם, נערך מופע זיקוקים שמכונה בוולנסית Amb de las Falles. הוא מתקיים בכיכר העירייה בוולנסיה כדי לחלוק כבוד לכל מי שאיפשר את העבודות הללו.

### מִנחת הפרחים

באירוע זה, כל אחד ממועדני הפאיאס מגיש מנחה של פרחים למרים אם ישו, הפטרונית הראשית של העיר ולנסיה. המנחות מוגשות במהלך כל היום בימים 17-18 במרץ. פסלה של מריה הבתולה והבסיס הגדול שעליו הוא ניצב מכוסים בכל הפרחים שהוענקו לה.

### ליל האש

בלילות ה-15, 16, 17 וה-18 מתקיימים מופעי זיקוקים. בוולנסיה, הם נערכים באפיק הנהר הישן (שהוטה מאפיקו, והפך לפארק). כל מופע הוא גדול וראוותני מקודמו, והאחרון נקרא ליל האש (בוולנסית La Nit del Foc).

### תהלוכת האש

בערב האחרון של הפסטיבל, ב-19 במרץ בשעה 19:00, מתקיימת תהלוכה המכונה תהלוכת האש (בוולנסית Cavalcada del Foc). היא כוללת פסלים מתנפחים, אנשים בתחפושות, זיקוקים, אבק שריפה, מופעי רחוב ומוזיקה.

### לה קרמה

בלילה האחרון של הפסטיבל ב-19 במרץ, בסביבות חצות, אנדרטאות הפאיאס נשרפות במדורות ענק. אירוע זה מכונה 'השריפה' (La Cremà), והוא שיאו של הפסטיבל. הוא הסיבה לכך שהאנדרטאות נקראות פאיאס ("לפידים"). באופן מסורתי, הפאיה בכיכר העירייה בוולנסיה היא זאת שנשרפת אחרונה.

כל פאיה מכוסה בזיקוקים, ואלה מודלקים ראשונים. הפאיה עצמה מוארת לאחר או במהלך פיצוץ הזיקוקים. לאחר מכן מבעירים את הפאיה. ברחובות צרים, החום עלול לחרוך את הבניינים מסביב, והכבאים מכבים את חזיתותיהם, תריסי החלונות, שלטי הרחוב וכו' בזרנוקי מים כדי למנוע מהם להתלקח או להימס, מתחילת הקרמה ועד סופה.

* Mascletà in Valenciaמסקלטה בוולנסיה
* A fallera, during the burning of her fallaיוצרת פאיאס, פאיירה, בזמן שריפת הפאיה שלה
* La cremà, 2002לה קרמה, 2002

היסטוריה
--------

ישנן השערות שונות לגבי מקורו של פסטיבל פאיאס. אחד מהם מצביע על כך שהפאיאס התחילו בימי הביניים, כאשר בעלי מלאכה השליכו את החפצים השבורים וחתיכות העץ ששמרו במהלך החורף על ידי שריפתם כדי לחגוג את יום שוויון היום והלילה באביב. נגרי וולנסיה השתמשו בקרשים מעץ כדי לתלות נרות במהלך החורף, שכן אלה היו נחוצים כדי לספק אור לעבודה. עם בוא האביב כבר לא היה צורך בהם, ולכן נשרפו. עם הזמן, ובהתערבותה של הכנסייה, תאריך שריפת הקרשים תוזמן למועד חגיגת הפסטיבל של ג'וזף הקדוש, הפטרון של הנגרים.

מסורת זו המשיכה להתפתח. את ערימות העץ ששרפו החלו להלביש בבגדים כך שהן נראה כמו אדם. לעיתים קרובות נוספו גם מאפיינים המזוהים עם מישהו מוכר מהשכונה כדי ללגלג עליו, או עם דמות שנואה. אלה היו *הנינוטים* הראשונים. עם השנים החלו אנשי השכונות לארגן את בניית הפאיאס, וכך נולדו המבנים המורכבים, כולל דמויותיהם השונות.

עד תחילת המאה ה-20, הפאיאס היו קופסאות גבוהות ועליהן שלוש או ארבע בובות שעווה לבושות בבגדי בד. כאשר היוצרים החלו להשתמש בקרטון, היה קל יותר לעצב אותם באופן יצירתי. ייצור הפאיאס המשיך להתפתח בתקופה המודרנית, והתצוגות הגדולות עשויות מפוליסטירן ושעם רך המעוצבים עם מסורים חמים. טכניקות אלו מאפשרות את יצירת הפאיאס הענקיים בגובה של למעלה מ-30 מטרים.

 תחילתו של פאיאס 2014
בתחילת המאה ה-20, ובמיוחד במהלך מלחמת האזרחים בספרד, הפכו האנדרטאות לאנטי-ממסדיות יותר באופיין, ולעיתים קרובות היו ביקורתיות רבה כלפי הממשלות המקומיות או הלאומיות.  אלו ניסו לאסור את הפאיאס מספר פעמים, אך ללא הצלחה. תחת הדיקטטורה של פרנסיסקו פרנקו החגיגה איבדה חלק ניכר מאופייה הסאטירי בגלל הצנזורה הממשלתית, אבל האנדרטאות היו בין הביטויים הציבוריים הנלהבים הבודדים שהותרו אז. במהלך תקופה זו, נוצרו כמה מנהגים דתיים חדשים כגון מינחת הפרחים למריה, שהיום הם מנהגים חיוניים של הפסטיבל.

* צילומי פאיאס שזכו בתחרויות במהלך השנים
* 2006: Nou Campanar2006: נואו קמפנאר
* 2007: Nou Campanar2007: נואו קמפנאר
* 2008: Nou Campanar2008: נואו קמפנאר
* 2009: Nou Campanar2009: נואו קמפנאר
* 2010: Convent Jerusalem-Matemàtic Marzal2010: מנזר ירושלים-Matemàtic Marzal
* 2011: Convent Jerusalem-Matemàtic Marzal2011: מנזר ירושלים-Matemàtic Marzal
* 2012: Nou Campanar2012: נואו קמפנאר
* 2013: Convent Jerusalem-Matemàtic Marzal2013: מנזר ירושלים-Matemàtic Marzal
* 2014: Plaza del Pilar.2014: פלזה דל פילאר
* 2015: Plaza del Pilar2015: פלאזה דל פילאר
* 2016: Cuba-Literato Azorín.2016: קובה-ליטראטו אזורין
* 2017: L'Antiga de Campanar2017: L'Antiga de Campanar
* 2018: Convent Jerusalem-Matemàtic Marzal2018: מנזר ירושלים-Matemàtic Marzal

מקורות
------

1. ↑  Enrique Ávila López (7 בדצמבר 2015). *Modern Spain*. ABC-CLIO. p. 341. ISBN 978-1-61069-601-2. `{{cite book}}`:  (עזרה)
2. ↑  "La mascletà « Distrito Fallas" (בספרדית). Distrito Fallas. 9 באפריל 2008. אורכב מ-המקור ב-26 בנובמבר 2020. נבדק ב-29 בדצמבר 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  Martin, Charles B. (במרץ 1973). "The Fallas: A Folk Festival of Valencia". *The Journal of Popular Culture*. **6** (4): 854. doi:10.1111/j.0022-3840.1973.00854.x. `{{cite journal}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Valencia Fallas festivity included in UNESCO's intangible cultural heritage list". *EPA European Pressphoto Agency b.v*. European Pressphoto Agency. 30 בנובמבר 2016. אורכב מ-המקור ב-1 בדצמבר 2016. נבדק ב-1 בדצמבר 2016. `{{cite news}}`:  (עזרה)
5. ↑  Gil-Manuel Hernàndez i Martí (1 בינואר 1996). *Falles i franquisme a València*. Afers. p. 92. ISBN 978-84-86574-36-9. `{{cite book}}`:  (עזרה)
6. ↑  "Fallas - Comisiones por número de censo" (בספרדית). 16 בפברואר 2016. אורכב מ-המקור ב-11 באפריל 2019. נבדק ב-13 בדצמבר 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
7. 1 2 3 4  Encarnación Galindo García (30 ביולי 2014). *Las fallas de Valencia: Mucho más que un sueño*. Cambridge University Press. p. 44. ISBN 978-84-9848-049-8. `{{cite book}}`:  (עזרה)
8. ↑  Carol Styles Carvajal; Jane Horwood; Nicholas Rollin (2004). *Concise Oxford Spanish Dictionary: Spanish-English/English-Spanish*. Oxford University Press. p. 293. ISBN 978-0-19-860977-3.
9. ↑  Antonio Ariño (1999). *El Teatre en la festa valenciana*. Generalitat Valenciana. p. 328. ISBN 978-84-482-2333-5.
10. ↑  Eamonn Rodgers (11 במרץ 2002). *Encyclopedia of Contemporary Spanish Culture*. Routledge. p. 174. ISBN 978-1-134-78858-3. `{{cite book}}`:  (עזרה)
11. ↑  Irwin Altman; Setha M. Low (6 בדצמבר 2012). *Place Attachment*. Springer Science & Business Media. p. 217. ISBN 978-1-4684-8753-4. `{{cite book}}`:  (עזרה)
12. ↑  *La Valencia de los años 30: entre el paraíso y el infierno*. Carena Editors, S.l. 1999. p. 207. ISBN 978-84-87398-35-3.

קישורים חיצוניים
----------------

* העמוד הרשמי של פסטיבל פאלאס
* העמוד הרשמי של הוועדה המארגנת של פסטיבל פאלאס
* פסטיבל פאלאס (בספרדית, ולנסית, אנגלית, צרפתית וגרמנית)
* סרטון תדמית של פסטיבל פאלאס 2011
* הסבר על כל אירועי הפאלאס באנגלית
* אפליקציית אייפון/אייפוד עבור לאס פאלאס
* הפאלאס בוולנסיה: היופי של האש (אורכב 30.03.2013 בארכיון Wayback Machine) </link>