recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**משטרת בית המשפט העליון של ארצות הברית** היא כוח משטרה פדרלי אמריקאי, המופקד על אבטחת שופטי בית המשפט, עובדיו, משכנו והמבקרים בו.

המשטרה
------

משטרת בית המשפט העליון הוקמה בשנת 1935, סמוך לאחר סיום בנייתו של בניין בית המשפט החדש. עד אז שכן בית המשפט בבניין הקפיטול, וראשוני המשרתים במשטרה החדשה - 33 במספר - נבחרו מקרב שוטרי משטרת הקפיטול. כיום (2020) משרתים במשטרת בית המשפט העליון 145 איש. הפיקוד עליהם נתון בידי המרשל של בית המשפט העליון (ראו להלן).

תפקידיה של משטרת בית המשפט העליון הם להגן על שופטי בית המשפט, על בניין בית המשפט וחצריו ועל הנמצאים בהם, לרבות מבקרים. אנשיה שומרים על הסדר בבית המשפט, מסייעים למבקרים בו, מספקים הגנה לנכבדים המגיעים אליו ומאומנים להגיב למצבי חירום. בעת הצורך הם משתתפים במשמרות כבוד מטעם בית המשפט.

יחידות משטרת בית המשפט כוללות:

* יחידת אבטחה
* יחידה תגובה עיקרית
* צוות לטיפול בפצצות ובחומרים מסוכנים
* יחידת כלבנים
* יחידה להערכת איומים
* יחידה לבדיקות רקע של אישים

שוטרי המשטרה עוברים אימונים במרכז האימונים של סוכנויות אכיפת החוק הפדרליות (אנ'), השוכן במדינת ג'ורג'יה. מאז 1982 יש להם סמכות חוקית לשאת נשק חם. השוטרים רשאים לפרוש לפנסיה בגיל 50 אם שירתו 20 שנה, או בכל גיל אם שירתו 25 שנה.

המרשל של בית המשפט העליון
-------------------------

המרשל של בית המשפט העליון, המפקד על משטרת בית המשפט, הוא בעל תפקיד שמונה לראשונה בשנת 1867. בית המשפט הוא הממנה אותו. תפקידיו וסמכויותיו מוסדרים בחוק הפדרלי.

התפקיד הידוע ביותר של המרשל הוא לקרוא את הקריאה המסורתית המוכרזת עם פתיחת כל ישיבה של בית המשפט.

עד לשנת 2020 כיהנו עשרה אישים כמרשלים של בית המשפט. פמלה טוקין (אנ'), שפרשה מהתפקיד בשנת 2020 לאחר 19 שנות כהונה, הייתה האשה הראשונה למלא אותו.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

ראו גם
------

* משמר בתי המשפט(ישראל)
* משטרת הקפיטול של ארצות הברית
* משטרת הפארקים של ארצות הברית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משטרת בית המשפט העליון של ארצות הברית** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של משטרת בית המשפט העליון של ארצות הברית
* מאמר אודות אבטחת שופטי בית המשפט העליון, באתר Security today, ‏2018 (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  נוסח הקריאה הוא: "The Honorable, the Chief Justice and the Associate Justices of the Supreme Court of the United States. Oyez! Oyez! Oyez! All persons having business before the Honorable, the Supreme Court of the United States, are admonished to draw near and give their attention, for the Court is now sitting. God save the United States and this Honorable Court!".
**שלמה תנשמת** (**הירשברג**) (14 ביולי 1917 - 28 בספטמבר 2008) היה שחיין ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה, מאמצע שנות ה-30 ועד אמצע שנות ה-40. החזיק בשיא הישראלי במשחה ל-100 מטר חופשי במשך 16 שנים ובמשחה ל-200 מטר חופשי במשך 18 שנים.

ביוגרפיה
--------

תנשמת נולד בשם שלמה הירשברג בגרמניה בנם של רחל רוזה ודוד. הוא התאמן בשחייה במועדון בר כוכבא ברלין והשתתף בשנת 1935 במכביה השנייה כנציג גרמניה. לאחר המכביה הוא נשאר בארץ ישראל ועבד בציור שלטים בקיבוצים. לאחר מכן עבר לחיפה, בתחילה הוא התגורר בשכונת הדר ואחר כך עבר לשכונת בת גלים בסמוך לבריכת השחייה. הוא התאמן בקבוצת השחייה של מכבי חיפה.

בתחרות בינלאומית שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה ב-17 ביולי 1937 זכה תנשמת במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ארץ ישראל חדש של 1:03.5 דקות, שיפור לשיאו שעמד על 1:04.6 דקות.

בתחרות בינלאומית בין נבחרת ארץ ישראל לנבחרת יוון שנערכה בבריכת בת גלים ב-3 בספטמבר 1937 קבע תנשמת, במשחה ל-100 מטר חופשי, שיא ארץ ישראל חדש של 1:03.0 דקות, שיא זה החזיק מעמד 17 שנים ונשבר על ידי נחום בוך (1:02.7 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי, שיא ארץ ישראל חדש של 2:27.6 דקות, שיא זה החזיק מעמד 15 שנים ונשבר על ידי יורם מנדלבאום (2:26.3 דקות).

לקריאה נוספת
------------

* **יובל 90 למכבי חיפה**, "תנשמת "דרס" בבריכה", עמוד 61

קישורים חיצוניים
----------------

* שוב הצלחה רבה להתחרות שחיה בחיפה, הַבֹּקֶר, 7 ביולי 1940
* מכבי השיג מקום ראשון בתחרויות ימק"א, המשקיף, 20 באוגוסט 1944
* פ. פריד, לסיום עונת השחיה, המשקיף, 3 בנובמבר 1946
* בן-ציון פט, מחיפה יצאה תורת השחיה ועברה לתל אביב, באתר הארץ, 22 באוגוסט 1947
* כיצד גברה תל אביב על חיפה בשחיה, המשקיף, 24 באוגוסט 1947
* טבלת השיאים בארץ ובחוץ לארץ, קול העם, 21 בספטמבר 1947
* אורי ירון, עדי פרג הדיח את דני ברנר מכתרו במשחה 400 חתירה וקבע שיא - התקדמות השיא ב-400 חתירה, מעריב, 29 בספטמבר 1974
* אורי ירון, ותיקי השחיה בארץ שוב זינקו לבריכה, מעריב, 20 בספטמבר 1976
* היסטוריה בישראל, ספורט ללא עבר - ד"ר חיים קאופמן

הערות שוליים
------------

1. ↑  א. הכרמלי, בספורט - ההתחרויות הבינלאומיות בשחיה בחיפה, באתר הארץ, 23 ביולי 1937
2. 1 2  ליפא לויתן, מיומנו של ספורטאי,  הירדן, 15 באוקטובר 1937, נכתב בראש השנה תרצ"ח ב-6 בספטמבר 1937
3. ↑  שלישיית שוברי השיאים, חרות, 30 באוגוסט 1955
4. ↑  ישראל פז, היום תינעל המכביה ה-4, על המשמר, 29 בספטמבר 1953
שון מורגן בהופעה של להקת סית'ר בבסיס חיל האוויר אינג'ירליק בטורקיה, 2012
**שון מורגן ולגמוד** (באנגלית: **Shaun Morgan Welgemoed**; נולד ב-21 בדצמבר 1978) הוא מוזיקאי מדרום אפריקה, הידוע כסולנה של להקת הגראנג' סית'ר.

ביוגרפיה
--------

מורגן הוא כותב השירים של הלהקה, וכותב בעיקר על הילדות הקשה שעברה עליו, רגעים שבהם הרגיש חנוק מכל עבר ובדידות - שירי גראנג'. הוריו של מורגן התגרשו כשהיה צעיר, והוא גר עם אביו ששלח אותו לפנימייה צבאית. מורגן לא היה יכול לנגן על גיטרה בלהקה כי אביו אסר עליו, ובשל כך לימד את עצמו בסתר. מורגן היה קרוב בתקופה זו למצב של התאבדות כמה וכמה פעמים.

מורגן החל לשיר בגיל 8 בבית סיפרו ובגיל 12 קנה גיטרה מהכסף שחסך.
קולו של מורגן עבה ומזכיר את קולו של קורט קוביין, סולנה של להקת הגראנג' נירוונה. סית'ר מבצעים קאברים לנירוונה בסיום ההופעות שלהם.

בשנת 2007 אחיו הצעיר של מורגן נמצא מת למרגלות הבניין בו הוא גר; לידו נמצא מכתב התאבדות שהוכיח שהוא קפץ מהגג. מורגן כתב עליו שיר עם להקתו סית'ר שנקרא Rise Above This מהאלבום Finding Beauty in Negative Spaces.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שון מורגן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של שון מורגן (באנגלית)
* שון מורגן, ברשת החברתית פייסבוק

* שון מורגן, ברשת החברתית טוויטר

* שון מורגן, ברשת החברתית אינסטגרם

* שון מורגן, סרטונים בערוץ היוטיוב

* שון מורגן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* שון מורגן, באתר אייטונס (באנגלית)

* שון מורגן, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* שון מורגן, באתר דיזר

* שון מורגן, באתר Discogs (באנגלית)

* שון מורגן, באתר Songkick (באנגלית)

* שון מורגן, באתר Genius

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1078858489
* ISNI: 0000 0003 7254 2207
* LCCN: n2007018643
* MusicBrainz: 6cf028d2-0366-4cb8-9198-c86569f5b0d4
* NKC: xx0101535
* VIAF: 96948327
* WorldCat: lccn-n2007018643

 |
**דומברוביץ** (באוקראינית: **Дубровиця**, דוברוביציה; בפולנית: **Dąbrowica**, דומברוביצַה) היא עיירה במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, השוכנת על גדת נהר הורין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

דומברוביץ נזכרת לראשונה במאה ה-12. בשנת 1805 נכללה העיירה במחוז ווהלין שבאימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בשטחי פולין. אתר היסטורי בעיירה הוא הכנסייה הקתולית שבה, שנבנתה בשנת 1740.

יהודי דומברוביץ
---------------

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בדומברוביץ הוא משנת 1500, ובתחילה היו יהודי המקום כפופים לקהילת פינסק. בזמן פרעות ת"ח ות"ט הצליחו יהודי העיירה להימלט ממנה, ובכך להציל את עצמם. במהלך המאה ה-19 גדל מספר יהודי העיירה, והגיע לכ-3,000, רוב תושביה, ובתקופה זו פעלו בעיירה חסידויות שונות, ובעיקר חסידות קרלין. בעיר פעל גם רבי נחום יהושע פיצ'ניק משושלת ברזנה. בסוף המאה ה-19 עזבו את העיירה רבים מיהודיה, חלקם לסארני הסמוכה, וחלקם לארצות הברית.

במהלך מלחמת העולם הראשונה אירעו בעיירה מספר מקרי שוד ורצח של יהודים, ובינואר 1919 פרעו ביהודי העיירה כנופיותיו של סימון פטליורה. במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, ביולי 1920, נערכו פרעות ביהודי העיירה בידי חיילים פולנים. לאחר המלחמות, השתקמה הקהילה בעיירה בסיוע הג'וינט ויוצאי העיירה בארצות הברית, ובין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל ושל הבונד. כמו כן, פעלו בעיירה בתי ספר עבריים מרשת תרבות ומרשת יבנה, תנועות נוער יהודיות, וכן ישיבה קטנה.

### בשואה

עם פרוץ מבצע ברברוסה, ונסיגת הסובייטים מהאזור, החלו צעירים יהודים להימלט מהעיירה מזרחה. ב-6 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ויום למחרת ערכו אוקראינים מקומיים פוגרום ביהודי העיירה. עד מהרה, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת עבודות כפייה מגיל 14, וחובת ענידת סרט זרוע עם מגן דוד. כמו כן, מונה בעיירה יודנרט.

במרץ 1942 הוקם בעיירה גטו, אליו הובאו גם יהודים מכפרי הסביבה, ואשר מספר יושביו הגיע ל-4,327 איש. ביום 26 באוגוסט 1942 רוכזו יהודי הגטו בכיכר השוק בעיירה, ומשם הוצעדו בידי שוטרים גרמנים ואוקראינים לתחנת הרכבת המקומית. לאחר שבתחנה נשמעו יריות, כ-1,500 מהיהודים החלו להימלט מהמקום. במהלך המנוסה כ-200 יהודים נורו למוות, וכ-800 נתפסו, והובלו לויסוצק, שם נספו. כ-500 יהודים הצליחו להגיע ליערות. יתר יהודי העיירה נלקחו לסארני, ובה נרצחו בבורות ירי במחנה פולסקה.

מבין יהודי העיירה שנמלטו ליערות, רבים השתלבו בקבוצות פרטיזנים. עם שחרור העיירה בידי הצבא האדום ב-10 בינואר 1944, שבו אליה כ-50 יהודים, אך אלו עזבוה במהרה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דומברוביץ** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דומברוביץ
* ספר יזכור לקהילת דומברוביץ, בספריית העיר ניו יורק
* דומברוביץ באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* דומברוביץ (Dąbrowica), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* "דומברוביץ", באתר השטעטל הווירטואלי
* "דומברוביץ", באתר JewishGen (באנגלית)
* אלכסנדר קרוגלוב (רו') וסמואל פישמן, דומברוביצה, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1343–1344), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2014108039
* VIAF: 305351420
* WorldCat (עם VIAF): 305351420

 |
**שש התחבולות** (בסינית מסורתית: 六韜; בסינית מפושטת: 六韬; בפין-יין: Liù Tāo, לְיוֹ טָאו) הוא ספר, אחד משבע הקלאסיקות הצבאיות של סין, והיחיד שנכתבה מנקודת מבטו של המהפכן.

הספר מיוחס במסורת לג'יאנג דזה יה המכונה "הדוכס האדיר", יועץ ומצביא של מלכי שושלת ג'ואו הראשונים, אולם על פי המחקר הטקסט נכתב בתקופת המדינות הלוחמות, כ-800 שנים מאוחר יותר. הספר מחולק ל-6 מגילות, אחת לכל תחבולה, ומכיל כעשרים אלף סימנים.

חשיבות
------

"שש התחבולות" משמש מומחים צבאיים החל מתקופת שושלת סונג, אז נכלל בשבע הקלאסיקות הצבאיות. הוא עד היום מוערך מאוד בקרב מומחי צבא בסין וביפן. הוא מתאפיין בעיסוק בפן המדיני והארגוני, ולא רק בפן הצבאי, בניגוד לקלאסיקות צבאיות אחרות, ובשל כך נחשב גם כבעל ערך בהקשר ניהולי ועסקי.

ב"תחבולת התרבות" מדגימה היצירה אידאולוגיות מן הדאואיזם, הקונפוציאניזם והלגאליזם, לעיתים על סף סתירה עצמית. לפיכך הפרקים בתחבולה זו (ואולי גם ב"תחבולת המלחמה") נראים כאוסף מסמכים שנלקטו על בסיס ניסיון פרקטי. התחבולות האחרות מציגות קו אחיד יותר המתמקד בפן הצבאי-מעשי של הדברים.

פרקי היצירה
-----------

ליצירה שישה פרקים:

| מס' מגילה | שם פרק בסינית מסורתית | שם פרק בעברית | מיקוד הפרק |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 文韬 | תחבולת התרבות | בניית תשתית שלטונית יציבה. |
| 2 | 武韬 | תחבולת המלחמה | ערעור שליט קיים. |
| 3 | 龙韬 | תחבולת הדרקון | איתור, גיוס והתנהלות מצביאים ומומחים. |
| 4 | 虎韬 | תחבולת הטיגריס | סידור מערכי קרב, התמודדות עם מערכי אויב, הצבת יחידות מתמחות וציוד צבאי. |
| 5 | 豹韬 | תחבולת הפנתר | התמודדות עם מצבי סיכון גבוה ותנאי שטח קשים. |
| 6 | 犬韬 | תחבולת הכלב | יחידות מיוחדות, ובעיקר מרכבות, פרשים ורגלים. |

תרגומים
-------

הספר תורגם לאנגלית, צרפתית, יפנית, קוריאנית ווייטנאמית. התרגום הוותיק ביותר הוא התרגום הצרפתי שנעשה במאה ה-18.

הספר תורגם לעברית במלואו בידי עופר ולדמן בשנת 2016. עד כה פורסם מהתרגום רק הפרק הראשון "תחבולת התרבות" שזמין באינטרנט.

היסטוריה וגרסאות
----------------

עוד מתקופת שושלת סונג נחשדה היצירה כזיוף מאוחר, או לפחות כבעלת ייחוס שגוי לדוכס האדיר. ממצאים מחפירות ב-1972 ו-1973 העלו כי פרקים מן היצירה הממוקדים במדיניות התקיימו כלשונם עוד בתקופת שושלת האן, אולם נראה שאז עוד היוו חלק מיצירה אחרת בשם "הדוכס האדיר" - יצירה בעלת אופי שלטוני-דאואיסטי, והחלקים העוסקים בצבא (ארבע התחבולות האחרונות) קובצו לאלו רק בשלב מאוחר יותר, וכך יצרו את "שש התחבולות" המוכרת כיום.

הגרסאות הקיימות כיום הן שלוש גרסאות קדומות וחלקיות של "הדוכס האדיר" שנחשפו בחפירות, הגרסה המרכזית מתוך "שבע הקלאסיקות הצבאיות" של שושלת סונג וגרסה אחת קדומה יותר מימי שושלת טאנג, אשר אינה מסודרת, אינה כוללת תוכן עניינים, וחסרה את "תחבולת הפנתר".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שש התחבולות** בוויקישיתוף
* תרגום מסינית לעברית של "תחבולת התרבות"

הערות שוליים
------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **הערך מכיל כתב מזרח-אסייתי**. כדי לראות את הכתוב בצורה תקינה, יש להתקין גופן סיני במחשבכם. אם אינכם יודעים כיצד לעשות זאת, ראו עזרה. |
**ז'וסטין ביטאגויה** (בצרפתית: **Justine Bitagoye**) היא עיתונאית, מפיקה, תסריטאית ובמאית בורונדית.

רקע
---

ביטאגויה היא יוצרת קולנוע עצמאי מבורונדי, העובדת בתור עיתונאית ברשות הלאומית לרדיו וטלוויזיה של בורונדי. היא בעלת תואר ראשון בהיסטוריה מן האוניברסיטה הלאומית של בורונדי, ותואר שני בעיתונאות סביבתית מאוניברסיטת מקררי שבאוגנדה.

פילמוגרפיה
----------

Moussa ‏(2005)
סרט תיעודי; שיתוף הפעולה הראשון של ביטאגויה עם גאודיוז נינינהאזווה.

Mieux vaut mal vivre que mourir ‏(2006)
סרט תיעודי, אשר יצרה וביימה בשיתוף עם הקולנוענית הבורונדית גאודיוז נינינהאזווה. הסרט עוקב אחר חייהם של אנשים החיים במזבלה בבורונדי, ומתקיימים ממה שהם מוצאים בה, חיים קשים ותחרותיים ולעיתים אלימים.

הסרט נבחר להקרנות בפסטיבלים ברחבי אפריקה והעולם, וזכה לציונים בשבח מFESPACO ובפסטיבל הקולנוע של מונטה קרלו.

Kazubaː le soleil se lève ‏(2008)
בעברית: השמש תזרח. סרט תיעודי ביוגרפי על סיביל אניתה, אשר גדלה כיתומה באזורי הספר של בורונדי. היא החלה להשתתף בתחרויות שירה והלחנה בגיל 11, והתפתחה לאמנית בינלאומית העובדת במספר שפות. היא גם פעילה לקידום והכרה של מקומן של נשים בפיתוח ופיוס מדיני.

Rwagasoreː vie, combat, espoir ‏(2012)
בעברית: רוואגאסור: חיים, מלחמה ותקווה. סרט תיעודי ביוגרפי, אשר ביימה בשיתוף עם פסקל קפיטולן.

הסרט יצא לכתוב שנת היובל לעצמאותה של בורונדי, ומספר על אדם שהיה לסמל של המאבק נגד הקולוניאליזם - הנסיך לואי רוואגאסור, שהיה בן המלך מוואמבוטסה IV בנגיריסנג' (אנ'). במהלך חייו הפוליטיים הקצרים, היא אסף סביבו התארגנות מיליטנטית בתמיכה לחזונו: השחרור המוחלט מן העול הקולוניאליסטי הבלגי. וב-1961, בבחירות החופשיות הראשונות של בורונדי, המפלגה שלו (האיחוד לקידום לאומי (UPRONA)) הייתה המנצחת, והוא נבחר כראש הממשלה. ואולם, רק מספר ימים לאחר הקמת ממשלתו, נרצח המנהיג החדש, ב-13 באוקטובר 1961, ולא זכה לראות את יום הכרזת עצמאותה של ארצו, ב-1 ביולי 1962.

הסרט מתבסס בעיקר על עדויות אישיות, שכן לא נשמר תיעוד רב על חייו של מי שנחשב כאחד ממובילי הדרך לעצמאות בורונדי.

הסרט נבחר להקרנה במגוון פסטיבלים אירועים בינלאומיים, ביניהם:

* Afrika Filmfestival 2013
* African Perspectives": AfricAvenir presents"
* פסטיבל הסרטים של רואנדה 2013
* Jenseits von Europa XIII
* Au-delà de l'Europe
* פסטיבל הסרטים האפריקאים של קולון 2014
* Afrika Filmfestival 2014
* Les mardis de Mémoires du Congo 2017

הסרט גם הגיע לגמר בתחרות הסרטים של (URTI ‏(International Radio and Television Union - האיגוד הבינלאומי לרדיו וטלוויזיה)

קישורים חיצוניים
----------------

* Mieux vaut mal vivre que mourir (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Justine Bitagoye, Africultures
2. ↑  Justine Bitagoye, ArtsGhana
3. ↑  [www.afrikamera.de/i-mashoka/ MASHOKA], Afrikamera, Nov 13, 2015
4. ↑  The URTI official selection of the 10 finalist documentaries, URTI, Actualite, 19 avril 2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2017230303
* VIAF: 77148874626849622370
* WorldCat: lccn-n2017230303

 |
קוספליי של דומו
**דומו** (ביפנית: **どーも くん**, קיצור לדומו-קאן), הוא הדמותג הרשמי של ערוץ הטלוויזיה של NHK, גוף השידור הציבורי של יפן. דומו מופיע במספר תוכניות ביניים (משודרות בין סדרות או סרטים) בסגנון סטופ מושן, והוא מזוהה מאוד עם הערוץ.

משמעות השם
----------

דומו הופיע לראשונה בתשדיר סטופ מושן קצר, בדצמבר 1988, שנועד לציין עשור לשידורי הלוויין של NHK. השם דומו ניתן לו כאשר בפרק השני של התשדיר, קריין הטלוויזיה אמר "דומו, קוניצ'יווה". אף על פי שהמשמעות היא למעשה ברכה בסגנון "ובכן, שלום לך!", הפירוש המילולי הוא "שלום, דומו", משחק מילים נוח. ה"קאן" בשם הרשמי של דומו, היא פנייה מכובדת לגברים צעירים בתרבות היפנית.

פיתוח
-----

טסוניאו גודה מביים את פרקי התוכנית של דומו בעזרת אנימצית סטופ מושן. גודה אומר שעל ידי שימוש בתהליך הזה, אדם יכול "ליצור מוצר מלא ברגשות"

דמותו
-----

דומו, הדמות הראשית בתוכניתו, מתואר כ"יצור מוזר שבקע מביצה", עם פה גדול ושיני מסור. האוכל האהוב על דומו הוא ניקוג'גה, מאכל יפני מסורתי הכולל בשר ותבשיל תפוחי אדמה, ויש לו רתיעה חזקה מתפוחים, אשר מקורה, באופן מסתורי, הוא בDNA שלו. דומו יכול לתקשר רק בעזרת הפקת רעש אשר נשמע במעט כמו שמו שלו, אך דמויות אחרות בסדרה מבינות אותו, בכל מקרה. טוקיופופ, חברת האנימה והמאנגה, הצהירה בהודעה לתקשורת, לקראת יציאת ספר הקומיקס בכיכובו, ש"הוא מתקשר סוטטו ווקה עם להט שרק חבריו יכולים להבין". קלינט ביקמן, הכותב של ספר הקומיקס על דומו, אמר שלהבנתו, התבטאותו של דומו היא "סוג של עליזות והשתאות. כמו ילד המתעורר לחדר עמוס במתנות בחג המולד". בעוד לפניו של דומו גרסאות שונות, על פי ביקמן ברוב הביטויים שלו חבוי "תחושת קסם בסיסית"

ראו גם
------

* NHK

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דומו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דומו (ביפנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תחפושות לליל כל הקדושים, באתר תאגיד טארגט
2. ↑  Domomode, מקור על פי 2009
3. ↑  משמעותו הנמכת קולו של אדם, כאמצעי הדגשה
4. ↑  טוקיופופ מציגה: שנת הדומו, באתר טוקיופופ
5. ↑  ריאיון עם קלינט ביקמן, בעמוד הפייסבוק של טוקיופופ
**ציקלון** (ברוסית:**Циклон**) הייתה מערכת ניווט לוויינית שפותחה בברית המועצות והחלה לפעול בשנת 1971. היא פעלה במשך כמה עשרות שנים עד להפעלת מערכת גלונאס. בנוסף על לוויינים היא התבססה על מערכות שהותקנו באוניות הצי הסובייטי ובקרקע לאורך החוף.

פיתוח מערכת ניווט לוויינית החל במכון למחקר של הצי הסובייטי. בשנת 1956 הוקמה יחידה לקידום הנושא. עם הזמן לפרויקט הצטרפו מדענים מיחידות נוספות של משרד ההגנה ואקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1961 מתנגדי הרעיון הצליחו לקצץ שתקציבים להמשך הפיתוח. בשנת 1964 לשלטונות ברית המועצות נודע על הפעלת מערכת "טרנזיט" בארצות הברית. בעקבות כך הוחלט על חידוש הפרויקט והקצאת משאבים לרבות יכולת מחשוב. הוחלט שלוויין בנוסף למערכות ניווט תהווה גם לוויין תקשורת תוכל לספק נתוני מיקום ותקשורת לאוניות הצי כולל צוללות. תכנון הלווין הועבר למערכות המידע הלווייניות רשטניוב. הלוויין הראשון בשם "קוסמוס 192" שוגר ב-23 בנובמבר 1967. לוויין נוסף "קוסמוס 220" שוגר בשנת 1968. הניסוי הראשון הסתיים עם שגיאה של 3 ק"מ אך סוכם להמשיך הפיתוח.

בשנת 1971 אוניית הצי ביצע מסע ימי באורך כ-48 אלף ק"מ במהלכה בוצעו 554 בדיקות מיקום. תוצאות חיוביות של הניסויים אפשרו בשנת 1972 להתחיל בניצול המערכת בשלב ניסוני. המערכת התבססה על 4 לוויינים בגובה של כ-1,000 ק"מ. השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק וקפוסטין יאר תוך שימוש במשגר מדגם קוסמוס. כל הלוויינים שוגרו תחת השם "קוסמוס".

בשנת 1976 המערכת החלה לפעול על בסיס לוויינים של הדור השני במבוסס על לווייני "פארוס". באותה שנה החלה לפעול מערכת ניווט לצורכי הצי המסחרי בשם "ציקדה". המערכות נתנו נתוני מיקום בדיוק של 80–100 מ'.

על פיתוח המערכת מפתחים קיבלו פרס לנין ופרס ברית המועצות.

תיאור לוויינים
--------------

לווייני המערכת פעלו במסלול לווייני נמוך.

### ציקלון/זאליב

לוויני ציקלון היו הדור הראשון של לוויני המערכת. השיגורים בוצעו בשנים 1968–1978 וסידרה כללה 31 לוויינים. משקל הלוויין היה 800 ק"ג. השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק וקפוסטין יאר תוך שימוש במשגר מדגם קוסמוס. כל הלוויינים שוגרו תחת השם "קוסמוס".

### פארוס

בשנת 1967 החל פיתוח לוויינים של הדור השני. השיגור הראשון בוצע בשנת 1974 והוא נכנס לשימוש מבצעי בשנת 1976. משקל הלוויין היה 825 ק"ג. המערכת התבססה על 6 לוויינים פעילים עם אורך חיים 18–24 חודשים. לוויינים סיפקו גם שירותי תקשורת. כול השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק תוך שימוש במשגר מדגם קוסמוס. בסך הכול בוצעו 99 שיגורים, רק שיגור בודד נכשל. השיגורים נמשכו עד לשנת 2010.

קישורים חיצוניים
----------------

* תיאור פיתוח של המערכת (ברוסית)
* תיאור לווייני ציקלון/זאליב
* רישמת שיגורי לווייני זאליב
* תיאור לווייני פארוס
* רישמת שיגורי לווייני פארוס

הערות שוליים
------------

1. ↑  Навигационная спутниковая система Циклон: обзор характеристики, Вооружение.рф (ב־)
**אוסטרלוהאינה** (שם מדעי: *Australohyaena*; מילולית: "צבוע דרומי") הוא סוג נכחד של יונק קדום ממשפחת הבוריהאיניים שמסדרת הספרסודונטה, אשר התקיים במש סוף האוליגוקן שלפני 25 מיליון שנה. סוג זה תואר ב-2015 ונכלל בו מין יחיד - **Australohyaena antiqua**, שפירושו: "עתיק".

המאובנים שלו התגלו בארגנטינה בין המחזוות צ'ובוט וסנטה קרוז ב-1894 בידי החוקר פלורנטינו אמחינו (אנ'), ואלה כללו רק שרידי מספר שיניים, אך הוא נחשב לבן סוג קרוב - *Pharsophorus*. רק ב-2014 נמצאה גולגולת שלמה שלו והוא הוגדר כסוג עצמאי ממשפחת הבוריהאיניים הטורפים.

טורף זה היה דומה לבוריהאינה אך היה נוקשה וגדול יותר והגיע עד למשקל 70 ק"ג. הוא היה בעל חוטם קצר, לסתות חזקות כשהלסת העליונה הייתה משופעת מעט מטה והיו לו ניבים גדולות וטוחנות רחבות אך קטנות יחסית שהתאימו לשבירת עצמות, בדומה לצבוע מודרני. כמו כן היה לו שיפוע גולגולתי שעזר לעוצמת נשיכה חזקה מאוד. מבנה השיניים גם מרמז שהיה היפרקרניבור מובהק.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  A. M. Forasiepi, M. Judith Babot, and N. Zimicz. 2014. Australohyaena antiqua (Mammalia, Metatheria, Sparassodonta), a large predator from the Late Oligocene of Patagonia. Journal of Systematic Palaeontology 13(6):503-525 DOI: 10.1080/14772019.2014.926403
**תחרות הפסנתר הבינלאומית ע"ש נאומבורג** (באנגלית: **Naumburg International Piano Competition** הוא השם הכולל שניתן לכל התחרויות במימון קרן וולטר ו. נאומבורג. זו היא תחרות לפסנתרנים צעירים, בני 17 עד 32, המתקיימת בניו יורק מאז 1926. זו אחת מתחרויות המוזיקה הוותיקות ביותר בעולם, שעזרה להזניק את הקריירה של כמה מגדולי הפסנתרנים במאה ה-20, בהם חורחה בולט, ויליאם קאפל, אבי סימון, תיאודור לטווין, קונסטנס קין, אדל מרכוס, קון-וו פייק, אנדרה-מישל שוב, סטיבן יו, אוואדאג'ין פראט (הזוכה האפרו-אמריקאי הראשון בתחרות זו) ועוד רבים.

הודות להיסטוריה הארוכה והעשירה שלה, נחשבת תחרות נאומבורג לאחת היוקרתיות ביותר בסוגה בעולם. הניו יורק טיימס תיאר אותה במילים אלה: "בדרכה השקטה, היא היוקרתית בכולן."

תחרות הפסנתר מקדשת את האידיאלים שהציב וולטר נאומבורג, כמוה כשאר התחרויות, הפרסים לביצועי סולו ומוזיקה קאמרית, הקלטות מלחינים, ניצוח והזמנת יצירות, כולם במימון קרן נאומבורג. וולטר נאומבורג החזיק בהשקפה, שתחרויות כאלה תורמות לא רק לרווחת כוכבים חדשים, אלא גם לעידוד אמנים צעירים ומוכשרים להיעשות לכוח מניע ראשון במעלה בפיתוח הסטנדרטים הגבוהים ביותר של מצוינות מוזיקלית ברחבי העולם. המשתתפים בתחרות הסולו משתנים בסבב קבוע משנה לשנה וכוללים פסנתרנים, כנרים, צ'לנים וזמרים. 
תחרות הפסנתר מתקיימת בשלב זה מדי חמש שנים.

הזוכה מקבל בדרך כלל פרס כספי, סבב הופעות, ניהול, חוזה הקלטות ובכורות ניו-יורקיות באולמות הקונצרטים החשובים ביותר בעיר. בשנים שעברו, קיבל עליו משרד הקרן את המשימה לנהל זוכים חדשים במשך שתי עונות או עד שסוכן מסחרי מתגייס לטפל בעסקיהם.

הזוכים
------

* 1926 פרס ראשון: **סוניה קאלקה**, **מרגרט המילטון**
* 1927 פרס ראשון: **דורותי קנדריק**, **ויליאם זאובר**
* 1928 פרס ראשון: **אדל מרכוס**
* 1930 פרס ראשון: **רות קאלברסטון**
* 1932 פרס ראשון: **דאליס פראנץ**, **הודי ג'ונסון**
* 1933 פרס ראשון: **קתרין קרבר**
* 1835 פרס ראשון: **ג'ודית סידורסקי**
* 1937 פרס ראשון: **חורחה בולט**, **אידה קרם**
* 1939 פרס ראשון: **זיידל סקובולסקי**
* 1940 פרס ראשון: **תומאס ריצ'נר**
* 1941 פרס ראשון: **ויליאם קאפל**
* 1942 פרס ראשון: **אנט אלקנובה**
* 1943 פרס ראשון: **קונסטנס קין**, **רות גייגר**
* 1944 פרס ראשון: **ז'אן תרין**
* 1946 פרס ראשון: **לאוניד האמברו**, **ג'ין רוזנבלום**
* 1947 פרס ראשון: **אבא בוגין**, **ג'יין קרלסון**
* 1948 פרס ראשון: **תיאודור לטווין**
* 1950 פרס ראשון: **מרגרט ברתל**
* 1951 פרס ראשון: **ג'ון קובץ'**
* 1954 פרס ראשון: **ויליאם דופמן**, **ג'ין ונטוורת**
* 1956 פרס ראשון: **ג'ורג' כץ**
* 1958 פרס ראשון: **ג'וזף שוורץ**
* 1959 פרס ראשון: **הווארד אייבל**, **ראלף ווטאפק**
* 1971 פרס ראשון: **קון-וו פאק**, **זולה שאוליס**
* 1974 פרס ראשון: **אנדרה-מישל שוב**
* 1975 פרס ראשון: **דיקראן אטאמיאן**
* 1979 פרס ראשון: **פיטר אורת**
* 1983 פרס ראשון: **סטיבן האף**
* 1987 פרס ראשון: **אנטון נל**
* 1989 פרס ראשון **מיכאלה פוקאצ'ובה**, צ'לנית
* 1992 פרס ראשון: **אוואדאג'ין פראט**
* 1997 פרס ראשון: **סטיבן אוסבורן**, **אנטוני מולינארו**
* 2002 פרס ראשון: **גילס פונזאטל**
* 2010 פרס ראשון: **סויאון לי**

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של תחרות הפסנתר הבינלאומית ע"ש נאומבורג (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  New York Times, February 5, 1991 ניו יורק טיימס, 5 בפברואר 1991
2. ↑  רשימה מלאה של הזוכים naumburg.org
פרט בחזית קולנוע שרון בנתניה, 2007
**שמואל (סם) ברקאי** (1898–1975) היה אדריכל ישראלי.

ביוגרפיה
--------

ברקאי נולד ברוסיה בשנת 1898 ועלה עם קבוצת חלוצים לארץ ישראל בשנת 1920. את דרכו כאדריכל החל כבר בשנת 1922 בעת שעבד כמתכנן במגזר הפרטי בסביבות יפו ותל אביב, כשפעל בשותפות עם האדריכל זאב רכטר. בתקופה זו, פיקח בין השאר על בניית ביתו של חיים נחמן ביאליק בתכנון האדריכל יוסף מינור.
עבד גם כשרטט בעיריית תל אביב תחת האדריכל דב הרשקוביץ.
בשנת 1926 עזב ברקאי את הארץ, ועבר לפריז במטרה לעבור הכשרה כאדריכל מדופלם. עד לשנת 1933 למד בבית הספר הגבוה לאומנות דקורטיבית ולתכנון ערים. עם סיום לימודיו עבד כחודשיים עם הפסקות וללא שכר במשרדו של האדריכל לה קורבוזיה.

בשנת 1934 תכנן עבור הרקולס סקיריאנידיס ובנו ג'ורג' מראשוני ענף המלונאות בקפריסין את מלוןForest Park בעיירה פלאטרס בהרי הטרודוס בקפריסין. המלון נבנה בסגנון מודרני אקלקטי ושולבו בו אלמנטים בסגנון אר-דקו. המלון הפך לאחד משני המלונות היוקרתיים בקפריסין והתארחו בו שועי עולם.

עם שובו של ברקאי לארץ ישראל בשנת 1934 הצטרף לקבוצת האדריכלים הצעירים אשר דגלו בהטמעת המודרניזם בנוף הישראלי. במסגרת זו, השתתף בהקמת מגזין אדריכלות עברי, ובמקביל התמנה לכותב בירחון הארכיטקטורה הצרפתי "ארכיטקטור ד-ז'ורדי".

כאדריכל תכנן ברקאי במהלך שנות ה-30 מעט בתי דירות בתל אביב כשהבולטים שבהם הוקמו ברחובות גורדון 79 ואנגל 5, וכן שני בתים פרטיים מחוברים ברחוב אלעזר 6 ברמת גן. בשנות ה-40 וה-50 הצטמצם היקף העבודות בתכנונו, שאלה כללו בתים פרטיים בלבד. יוצא דופן היה תכנון קולנוע שרון בנתניה בתכנונו. בשנות ה-60 תכנן שני מבני ציבור בתל אביב - בית השריון ברחוב לוחמי גליפולי 51 ו"יד אבנר" ברחוב זליג 10 בתל אביב שיועד לשמש את הקהילה המקומית ולבסוף הפך לבניין המחלקה לגאוגרפיה של אוניברסיטת תל אביב.

אוסף ברקאי נמצא בארכיון עזריאלי לאדריכלות שבמוזיאון תל אביב לאמנות. בפברואר 2018, נפתחה בארכיון התערוכה ״אקלקטיק-מודרן: עבודות מאוסף סם ברקאי״ (אוצר: ערן נוימן).

מבנים בולטים
------------

* "מלון "פורסט פארק" פלטארס הרי הטרודוס קפריסין
* **בית אגינסקי**, רחוב אנגל 5, תל אביב (1934).
* **בית הלפרין**, רחוב גורדון 79, תל אביב (1935).
* **בית זילברשטיין**, שדרות בן ציון 25, תל אביב (1949).
* **קולנוע שרון**, נתניה (1951).
* **בית השריון**, שכונת יד אליהו, תל אביב.
* **יד אבנר** (במקור תוכנן כבית קהילת שכונת אפקה ומאז 1971 משמש כמקום משכנה של המחלקה לגאוגרפיה של אוניברסיטת תל אביב), שכונת אפקה, תל אביב.

לקריאה נוספת
------------

* אבי מאייר: **סם ברקאי - אדריכל המידות הנכונות**, הוצאת STOA, ‏2016.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שמואל ברקאי** בוויקישיתוף
* אתר למנויים בלבד אסתר זנדברג, סם ברקאי: האדריכל התל אביבי שהושפע מלה קורבוזיה, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2015
* מיכאל יעקובסון: סיבוב בבית הלפרין ברחוב גורדון 9 פינת סמטת יל"ג 2, באתר 'חלון אחורי', 11 באוגוסט 2018
* מיכאל יעקובסון: אוצרות נטושים: מקולנוע שרון בנתניה עד מפעל ברוטליסטי בנצרת עילית, 21 באפריל 2019, xnet
* אתר למנויים בלבד אסתר זנדברג, סם ברקאי: לה קורבוזיה שכנע אותו לנטוש את הסגנון המקומי, באתר הארץ, 20 במרץ 2019

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007593121305171
* GND: 1095492675
* LCCN: no2016021811
* VIAF: 75145304374678570008
* WorldCat: lccn-no2016021811

 |
**Israel Journal of Entomology** הוא כתב עת מדעי של גישה חופשית הנבדק בביקורת עמיתים ומכסה את כל תחומי האנטומולוגיה, כולל Uniramia שאינם חרקים (נדלים ורבי רגל) וסרטנאים ובעלי כליצרות יבשתיים. כתב העת מתפרסם בעיקר באופן אלקטרונית באתר החברה האנטומולוגית בישראל. גליונות כתובים מודפסים פעם שנה ומכילים את כל המאמרים שפורסמו באותה שנה. הפרסום בכתב העת אינו כרוך בתשלום.

היסטוריה
--------

כתב העת יצא לראשונה ב-1966 ועורכו הראשון היה חנן ביטינסקי-זלץ. בהקדמה של הכרך הראשון הסביר ביטינסקי-זלץ ושהעיתון נועד ליצור קהילה ולתת במה לחוקרים מקומיים ואחרים שעוסקים במחקרים אנטומולוגים בארץ ישראל והמזרח הקרוב. לאחר ביטינסקי שימשו כעורכים ראשיים יחזקאל ריבנאי, אלכסנדר טהורי, אורי גרזון, יאיר בן דב, אמנון פרידברג ומיכאל מוסטובסקי. במשך השנים בחרו חוקרים רבים מכל העולם לפרסם בו את מאמריהם בתחום הטקסונומיה והסיסטמטיקה של חרקים עכבישנים, מאמרים רפואיים וחקלאיים בנושא האנטמולוגיה כמו גם אקולוגיה, התנהגות אנטומיה של פרוקי-רגליים.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Israel Journal of Entomology

* אתר האינטרנט הרשמי של Israel Journal of Entomology
* האתר הרשמי של  *Israel Journal of Entomology* באתר החברה האנטומולוגית בישראל.
* *Israel Journal of Entomology* באתר ZooBank.
* *Israel Journal of Entomology* באתר JournalGuide.
**שמואל (ולטר) בר-נתן (ריזנפלד)** (‏6 באוגוסט 1900 – 21 בינואר 1986) היה הרופא הראשון של מגדיאל.

קורות חיים
----------

בר-נתן נולד בשם ולטר ריזנפלד, בברסלאו, אז חלק מהקיסרות הגרמנית, להוריו נתן ושרה. במהלך שירות צבאי ב-1918 עבר קורס חובשים בהצטיינות, ולאחר שירותו למד רפואה.

עלה לארץ ישראל ב-1933 עם סרטיפיקט של נגרות בנין, כיוון שלא ניתן היה לקבל סרטיפיקט כרופא. התיישב תחילה בירושלים ועבד תחילה כנגר, ובהמשך כרופא מחליף מטעם קופת חולים כללית.

באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 עבר להתגורר עם משפחתו במגדיאל. היה הרופא הראשון והיחיד במושבה, ואחד היחידים ביישובי דרום השרון. סיפק שרותי רפואה הן לחברי קופת חולים כללית (ממרפאה בביתו) והן לחברי קופת חולים עממית במרפאת הקופה. יצא לביקורי בית רכוב על אתונו "מולה", ובהמשך קיבל מקופת החולים עגלה שנרתמה לאתון. בשבתות ובחגים שימש כרופא תורן ושירת גם את אנשי כפר מל"ל, רמתיים, רמות השבים, כפר הדר ורמת הדר. בשל אי זמינות גורמי רפואה נוספים ביצע שירותים נלווים רבים - שימש גם כאח וחובש, באמצעות מיקרוסקופ שהיה ברשותו ביצע בדיקות מעבדה לדגימות דם ושתן של מטופליו, רקח בעצמו תרופות שהנפיק לחולים. בר-נתן גם הכשיר תושבים למתן עזרה ראשונה.

בתקופת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט הוזעק על ידי משטרת הנוטרים לטיפול בפצוע ערבי. במהלך המאורעות ומלחמת העצמאות טיפל בפצועים שנפגעו מירי מקלקיליה הסמוכה. אשתו שושנה עזרה אף היא במתן עזרה ראשונה.

עבד כרופא במגדיאל עד צאתו לגמלאות. היה אהוד מאוד על תושבי המושבה. השתתף בחוג התנ"ך המקומי. טיפח בחצר ביתו שובך יונים, גינת ירק ועצי פרי. בין תחביביו היו נגינה בכינור, אסטרונומיה (כולל לטישת עדשות הטלסקופ שהוא בנה בעצמו), ציור וגידול דגי נוי.

משפחתו
------

נישא בגרמניה לאשתו הראשונה, אדלה לבית רוזנברג. בנם יצחק נולד ב-1928. לאחר גירושיו מאדלה, נישא בארץ ישראל לשולמית-הילדה לבית הבר, ועבר עם משפחתו למגדיאל. התאלמן משולמית ב-1940.

ב-1941 נישא לשושנה לבית שטיינברג (1903–2000), אלמנתו של יצחק ספיבק מראשוני מגדיאל, גננת ומורה, חברת ההגנה ולימים זוכת התואר יקירת העיר הוד השרון. יחדיו הם גידלו את בתה של שושנה מנישואיה הראשונים, חוה.

ב-1944 נולד בנם נתן (נתי), שנקרא על שם אביו של שמואל. נתן בר-נתן הוא רופא, מחלוצי השתלות האיברים בילדים בישראל. שימש כרופא בכיר במחלקת ההשתלות בבית חולים ביילינסון וכמנהל המערך להשתלות איברים בילדים במרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל.

ב-1948 עיברת שמואל את שם משפחתו מ-ריזנפלד ל"בר-נתן" על שם אביו.

קישורים חיצוניים
----------------

* בר נתן ריזנפלד שמואל, ראיון עם הבן יצחק בר-נתן, באתר "שורשים הוד השרון"
* דוד תדהר (עורך), "שושנה בר-נתן (רוזנפלד)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך טז (1967), עמ' 4893
* מודעה/לרופאנו ד"ר ש.ריזנפלד, הארץ, 27 באוגוסט 1944
* מ. גרטנר הרופא, הכוכבים והדגים, הארץ 8 בדצמבר 1961.

הערות שוליים
------------

1. התמונה ותיאורה בדף פייסבוק עיריית הוד השרון
2. ↑  התמונה ותיאורה בדף פייסבוק עיריית הוד השרון
3. ↑  לעלילת הערבי שנפצע ליד מגדיאל, דבר, 26 באפריל 1937
**אלי אלטרץ** (9 בינואר 1947 – 21 באוקטובר 1990) היה צייר ופסל ישראלי.

ביוגרפיה
--------

אלטרץ נולד ב-1947 לאלברט ומרי, בסרייבו (אז חלק מיוגוסלביה, כיום בבוסניה). הוא עלה לישראל עם הוריו בשנת 1948 ומאז גר כל חייו בירושלים. למד בבית הספר היסודי בקיבוץ רמת רחל, והמשיך את לימודיו בתיכון אורט.

אלטרץ היה אמן אוטודידקט והשתמש בטכניקות שונות של רישום ושל צבע, וביצע עבודות מקוריות ביותר במתכת, גבס ואבן. אביו, הצייר אלברט אלטרץ (1910–2008), היה שייך לאסכולה הנאיבית, אך בנו שינה סגנונות וטכניקות תוך חיפוש מתמיד ובהתאם ל"תקופות" שונות בחייו. בשנות ה-70 החזיק בסטודיו בחוצות היוצר בירושלים, בו הציג ומכר רבות מעבודותיו, בהמשך הציג מספר פעמים בגלריה אנגל הירושלמית וכן בבית האמנים בירושלים. בד בבד עם עבודתו על פסליו וציוריו, וכן יצירת אמנות שימושית מקורית (יודאיקה), פתח בשנת 1987 משתלה בשכונת מגוריו, בקעה, בדרום ירושלים.

ב-21 באוקטובר 1990 נרצח בפיגוע בשכונת בקעה על ידי עומר סלאח אבו סירחאן, מחבל ערבי שהגיע לשכונת מגוריו ודקר למוות אותו ועוד שניים מתושבי השכונה, איריס אזולאי והשוטר צ'רלי שלוש.

אלטרץ נטמן בבית העלמין בהר המנוחות. הותיר אחריו את הוריו, רעייתו, נעמי, ושני ילדים קטנים.

לאחר הרצח
---------

בחקירתו אמר המחבל כי ביקש לנקום את מותם של 17 ערבים במהומות הר הבית שבועיים קודם. הוא נשפט ונידון לשלושה מאסרי עולם, ובית משפחתו נהרס. 

במלאת שנה למותו של אלטרץ, הוצגה בבית האמנים בירושלים תערוכת יחיד לזכרו עם יצירותיו. גם יצא ספר עם יצירותיו. סמוך למקום הירצחו, ברחוב גדעון פינת רחוב אפרים, הוקם גלעד לזכרו. בשנת 2011 הוצגה בבית שמואל בירושלים התערוכה "מעשה בראשית", שכללה תמונות של אלי ואביו אלברט.

אנדרטה לזכר הרוגי הפיגוע (ובהם אלי אלטרץ), בשכונת בקעה ב-21 באוקטובר 1990 (רחוב אפרים פינת רחוב גדעון)

קישורים חיצוניים
----------------

* דף לזכר אלי אלטרץ, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
* אלי אלטרץ, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל

הערות שוליים
------------

1. 1 2  דניאל אביב, אלי אלטרץ נקבר בהר המנוחות בירושלים, חדשות, 22 באוקטובר 1990
2. ↑  אורן כהן, "פתאום ראיתי אדם רץ וצועק ׳אללה אכבר'. אחר־כן־ ראיתי חיילת גוססת", חדשות, 22 באוקטובר 1990
3. ↑  אורן כהן, כתב "חדשות", עתי"ם, הרוצח: רציתי נקמה על מה שקרה בהו הבית ועל המכות שקיבלתי, חדשות, 22 באוקטובר 1990
4. ↑  שוקי לבנון, הורשע הרוצח מבקעה. התובע: 3 מאסרי עולם, חדשות, 27 בנובמבר 1990
5. ↑  חנן שלאין, יוסי לוי,ועתי"ם, נאטם ביתו של החשוד ברצח; יוגש ערר למנוע את הריסת בית המשפחה, מעריב, 23 באוקטובר 1990
6. ↑  ספר עם יצירותיו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007515205205171
* ISNI: 0000 0000 5086 2590
* LCCN: no2008132748
* VIAF: 21964389
* WorldCat: lccn-no2008132748

 |
**שאפארניש** (**Schafarnisch**) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 2,107 מטר מעל פני הים, וממוקם בגבול הקנטונים ברן ופריבורג.

גאוגרפיה
--------

שאפארניש הוא ההר האמצעי בצפון הרכס הקיצוני שבצפון האלפים הברניים באזור המכונה גם טרום האלפים (Pre-Alps). הרכס מתחיל ליד העיר תון בהר גאנטריש (2,175), וממשיך לאורך עמק זימן דרך ההרים מרה (2,087), שאפארניש, וקייזראג (2,185), עד להר שאפברג (2,239) ליד אגם גרוייר (Lake of Gruyère) בשפלה השווייצרית, שם חוצה את הרכס מעבר יאון (המחבר את אזור גרוייר (district of Gruyère) שבשפלה השווייצרית עם עמק זימן (Simmental)), ומצידו הדרומי של המעבר ממשיך הרכס בהרים רודיגנשפיץ (2,124), דאן דה רות (2,236), דאן דה סאוויני (2,252), וניל נואר (2,389), ווניל קארה (2,197), ומסתיים בהרים רושה דה נה (2,042) ודאן דה ז'אמאן (1,879) שעל גדות אגם ז'נבה.

בצידו הצפוני ממוקם הר מרה ובצידו הדרומי ההרים קייזראג ושאפברג, מצדו המזרחי עמק זימן ובצדו המערבי מתמזג ההר אל תוך השפלה השווייצרית.

בצידו הדרומי נמצא אגם ואלופסי (Walopsee) ובצדו המערבי האגם השחור.

למרגלותיו בעמק זימן ממוקמת העיירה בולטיגן (Boltigen).

תיירות
------

ההר אינו מפורסם, אך ישנם מספר שבילי הליכה שעוברים בו. למרות שאין שביל רשמי המגיע עד לפסגה, ניתן להגיע אליה בקלות בהליכה רגלית.

מפסגת ההר ניתן לראות את כל עמק זימן ובקצהו את העיר תון והאגם.

תחנות
-----

באמצע ההר ישנן שתי תחנות בהן ניתן ללון ולרכוש מזון וציוד.

* ריכיסאלפ הקדמי ׁ(1,741) (Vorder Richisalp).
* ריכיסאלפ האחורי (Hintere Richisalp).

קישורים חיצוניים
----------------

* שאפארניש באתר Hikr
**טנק הולט** (באנגלית: **Holt gas electric tank**) היה האבטיפוס הראשון של טנק שנבנה בארצות הברית בשיתוף פעולה של חברת הולט (כיום קטרפילר) וחברת ג'נרל אלקטריק. הטנק נבנה בשנים 1917-1918 והיה היחיד מסוגו שנבנה בשל איטיותו וכושר התמרון הלקוי שלו. הטנק היה מיועד לשישה אנשי צוות: שני מקלענים, טען, תותחן, נהג ומפקד.

מבנה
----

מבנה הטנק היה מבוסס על מבנה טרקטור של חברת הולט ש"נמתח" לאורך ולרוחב.

בדומה לטנק הצרפתי סן שאמון, נעשה שימוש בהנעה היברידית טורית בה מנוע בנזין מקורר מים בן 4 צילינדרים בהספק 90 כוח סוס הניע גנרטור חשמלי שסיפק כוח לשני מנועים חשמליים שכל אחד מהם הניע אחד מזחלי הטנק.

כל מערכות ההנעה והנהיגה וכן הכניסה היו בחלק האחורי של הטנק בצורה שהותירה תא צוות רבוע בקדמת הטנק ובו מערכות הנשק. חזית הטנק הייתה בנויה בצורת האות V ובשליש התחתון שלו מוקם תותח הוביצר 75 מ"מ, גם זה בדומה לטנק הצרפתי. חימושו המשני של הטנק - שני מקלעי M1917 בראונינג, הותקנו בשני צידיו.

מערכות ההנעה וההילוכים היו כבדות מכפי שתוכנן בתחילה, עובדה שהאטה את מהירותו של הטנק ופגעה בביצועי התמרון והטיפוס שלו, ולמעט אב הטיפוס היחיד לא יוצרו דגמים נוספים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הולט** בוויקישיתוף
* מידע על הטנק (אנגלית)
* מידע על הטנק (אנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Info and pictures of the first American Tank, the Holt Gas-Electric tank from 1917
2. ↑
**דניאלה פון בילוב** (12 באוקטובר 1860 – 28 ביולי 1940) הייתה פסנתרנית גרמנייה, בתם של הנס פון בילוב וקוזימה וגנר, בתו החורגת של ריכרד וגנר, רעייתו של ההיסטוריון הנרי תודה ונכדתו של פרנץ ליסט.

ביוגרפיה
--------

דניאלה נולדה בברלין, והייתה בתם הבכורה של קוזימה והנס. לאחר גירושיהם ב-1870, היא וקוזימה עברו לגור אצל ריכרד וגנר, בן זוגה של קוזימה. בניגוד לקוזימה, דניאלה שמרה על קשר עם אביה, הנס. בין השנים 1875–1877, למדה בבית הספר "לואיסנשטייט". לעיתים קרובות, דניאלה גרה אצל חברתה של קוזימה, הרוזנת שלייניץ, ספרית גרמנייה. בשנות ה-80, התלוותה לאביה החורג בטיולו לאיטליה, שם הכירה את בעלה, הנרי תודָה. בשנת 1886, הזוג התחתן, ובשנת 1915 התגרשו, ודניאלה חזרה לביירוית. בביירוית, עבדה כמעצבת התלבושות של הפסטיבל. ב-13 בפברואר 1933, קיבלה אזרחות כבוד מעיריית ביירוית. היא נפטרה ב-1940, בגיל 80.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דניאלה פון בילוב** בוויקישיתוף
* דניאלה פון בילוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ernst Klee: *Das Kulturlexikon zum Dritten Reich. Wer war was vor und nach 1945.* S. Fischer, Frankfurt am Main 2007, מסת"ב 978-3-10-039326-5, S. 612.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007268796705171
* BnF: cb13171942v (data)
* GND: 117065390
* ISNI: 0000 0000 7327 9365
* LCCN: nr98012757
* NKC: xx0146317
* NLA: 53319791
* NTA: 333758021
* RERO: 02-A006012737
* SUDOC: 129554278
* Trove: 1534608
* VIAF: 32764113
* WorldCat: lccn-nr98012757

 |
כרזה של "חזית המאבק שחור-לבן-אדום" לבחירות מרץ 1933. שחור: הוגנברג, לבן: פאפן, אדום: זלטה
**פרנץ זֶלטֶה** (**Franz Seldte**;‏ 29 ביוני 1882, מגדבורג – 1 באפריל 1947) היה מנהיגהּ ומייסדהּ של מיליציית "קסדת הפלדה" ברפובליקת ויימאר ושר העבודה בממשלת גרמניה הנאצית מ-1933 ועד 1945.

תולדות חייו
-----------

נולד במגדבורג, אביו היה בעל מפעל למוצרים כימיים. לאחר תקופת חניכות כאיש שיווק למד כימיה באוניברסיטאות של בראונשווייג וגרייפסוולד. ב-1908, לאחר מות אביו, הוא היה למנהל המפעל שירש מאביו.

במלחמת העולם הראשונה שירת כקצין מילואים והשתחרר בדרגת האופטמן (סרן). במהלך הקרבות איבד את ידו הימנית וזכה לעיטור צלב הברזל.

בעקבות מהפכת נובמבר 1918 הקים את "קסדת הפלדה" ככוח פרייקור (ארגון חמוש). הארגון הורכב מחיילי מילואים משוחררי מלחמת העולם הראשונה, שביקשו להשיב לאחור את תוצאותיה (רבנשיזם), לבטל את חוזה ורסאי, להחזיר שליט מבית הוהנצולרן ולהחזיר לעם הגרמני את כבודו.

ב-1924 הצטרף להנהגת הארגון, כסגנו, תיאודור דיסטרברג, שהפך ליותר ויותר דומיננטי בהנהגה. ב-1929, במסגרת הדיונים בפרלמנט על קבלת תוכנית יאנג, היה שותף מרכזי בארגון חזית ההתנגדות לתוכנית ולמען משאל עם תוך יצירת ברית עם אלפרד הוגנברג ואדולף היטלר. כן היה שותף בחזית קצרת-הימים של הוגנברג, היטלר והליגה הכול-גרמנית נגד קנצלר גרמניה היינריך ברינינג ב-1931.

זלטה היה חבר מועצת העיר מגדבורג מטעם מפלגת העם הלאומית הגרמנית. עם עליית הנאצים לשלטון ב-30 בינואר 1933 הצטרף זלטה לקבינט ומונה לשר העבודה. עם זאת, בבחירות הכלליות שהתקיימו במרץ אותה שנה השתתף יחד עם פרנץ פון פאפן, אלפרד הוגנברג (יו"ר מפלגת העם הלאומית) והשדולה החקלאית בחזית הימנית-שמרנית המשותפת "חזית המאבק שחור-לבן-אדום" (Kampffront Schwarz-Weiß-Rot) שביקשה לחסום את דרכו של היטלר לכס קנצלר גרמניה. לאחר הבחירות, בהן נכשלה החזית, המשיך זלטה לכהן כשר בממשלתו של היטלר ואף היה אחד מ-22 "החברים-האורחים" שהורשו לשבת ברייכסטאג יחד עם עוד 639 חברים נאצים.

ב-27 באפריל התפקד זלטה למפלגה הנאצית ובאוגוסט התמנה לקצין אס אה בדרגת אוֹבּר-גרוּפנפיהרר (גנרל) לאחר מיזוג "קסדת הפלדה" לאס אה במסגרת תהליך ההאחדה (גְלָיְכְשָׁלְטוּנְג *Gleichschaltung*).

זלטה מונה לרייך-קומיסר של שירות העבודה ההתנדבותי (Reichsarbeitsdienst) שנועד להילחם באבטלה ההמונית, תפקיד ממנו הודח למעשה ב-1935. הוא המשיך בתפקיד שר העבודה הן בממשלה הנאצית והן בממשלת המדינה של פרוסיה, תחת הרמן גרינג.

עם תום מלחמת העולם השנייה נעצר זלטה על ידי כוחות צבא ארצות הברית, אך מת בטרם הוגש נגדו כתב אישום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנץ זלטה** בוויקישיתוף
* ציר זמן תולדות חייו (בגרמנית)
* פרנץ זלטה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007275251705171
* BIBSYS: 90779707
* BnF: cb109252586 (data)
* CiNii: DA04495302
* GND: 117473847
* ISNI: 0000 0000 8361 4040
* LCCN: n83182500
* NDL: 00526056
* NKC: xx0076585
* NLA: 35721294
* NLP: A28133663
* NTA: 10945538X
* RERO: 02-A003819856
* Trove: 1057821
* VIAF: 18000957
* WorldCat: lccn-n83182500

 |
כריכת הספר בהוצאת מכון ירושלים
**זכרון יהודה** הוא ספר שאלות ותשובות של רבי יהודה בן הרא"ש, שענה לשואליו בזמן שישב על כיסא אביו הרא"ש ברבנות העיר טוליטולה (טולדו).

בצוואתו, שנדפסה כנספח לספר, מגולל רבינו יהודה את מהלכי חייו ותיאור קורותיו בבריחתו מארץ אשכנז לאחר הגזירות ופחדו של אביו הרא"ש שגורלו יהיה כגורל רבו המובהק המהר"ם מרוטנבורג, שנאסר ונכלא עד יומו האחרון.
עוד מתאר את חייהם של בני משפחתו, וחלאים רבים אשר עטו עליהם כגון מחלת העיניים בה לקה בקטנותו ואשר סבל ממנה כל חייו.

תשובות מפורסמות
---------------

* בתשובה ע"ה שם דן בדיני מוות למינים והאפיקורסים בדורנו זה, אף על פי שבטלה תורת ארבע מיתות בי"ד. ובדברי הרמב"ם בנושא זה.
* בתשובה ע"ט דן באדם אלים שארב לדיין שהפלילו, והכהו, ואף נתלש מהדרת פניו (זקנו), מה עונשו לדעתו.
* בתשובה כ' סעיף ד' דן האם מותר ללמוד תורה ללא כיסוי הראש (כיפה), תשובה זו עוררה פולמוס רב, והאם בכלל לזה הייתה כוונתו.
* תשובה ע"ו בעניין **משפחת חלפון**
* תשובה פ"א בעניין **מעשה ארגינדש**

תשובה מעניינת נוספת היא תשובה צ"א ובה מבאר ר' יהודה באריכות ענייני מוסר ועוד עניינים בלתי מבוארים, כדוגמת עניין "אין מזל לישראל"

מהדורות
-------

ספר **זכרון יהודה** יצא לאור לראשונה בברלין תר"ו 1866 על ידי הרב יהודה רוזנברג ומאז יצא לאור במספר מהדורות. מהדורה ערוכה ומוערת יצאה על ידי מכון ירושלים ומכון שלמה אומן על ידי א.י. גולדמינץ ויואל קטן ובה הודפסה גם צוואתו המפורסמת ושיריו, ואף שירים שנכתבו בידי בני דורו עליו.

לקריאה נוספת
------------

* שניאור זלמן שכטר (עורך), **צוואות ר' יהודה בן הרא"ש ואחיו ר' יעקב בעל הטורים על פי כ"י עם הגהות והערות**, בית תלמוד, הדפסה ראשונה 1885
* מנחם אלון (עורך), **מפתח השאלות והתשובות - שו"ת הריטב"א, שו"ת זכרון יהודה**, הוצאת המכון לחקר המשפט העברי - האוניברסיטה העברית, 1973.

קישורים חיצוניים
----------------

* ****זכרון יהודה****, באתר אוצר החכמה
* ****זכרון יהודה****, באתר היברובוקס
**אוסטריה פרנצ'סקנה** (באיטלקית: **Osteria Francescana**) היא מסעדת שלושה כוכבי מישלן בבעלותו של השף מאסימו בוטורה, הממוקמת במודנה שבאיטליה.

בשנת 2018, הוכרזה אוסטריה פרנצ'סקנה כמסעדה הטובה בעולם לפי דירוג 50 המסעדות הטובות בעולם.

מקור השם
--------

המסעדה ממוקמת בסמוך לכנסיית סַן פְרַנְצֵ'סְקוֹ במודנה, ומכאן נגזר שמה.

היסטוריה
--------

המקום היה קיים כבר בשנות ה-50 במרכז העיר מודנה, כבית מרזח עם שולחנות עץ ויין, בו נערכו משחקי קלפים וארוחות צהריים בעלות נמוכה. מבין הפאבים השונים בעיר, ה"פרנצ'סקנה" בפרט נחשבה למקום מפגש לגברים ממעמד נמוך ולנשים בעלות מוניטין מפוקפק. סביב שנות ה-80, על בסיס שינויים חברתיים, היא הפכה למעין מבשלה.

בשנת 1995 עברה השליטה על המקום לידיו של השף מאסימו בוטורה, לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר ל. משפטים. בוטורה בנה את המקום מחדש. 

מאז נובמבר 2011 מתהדרת האוסטריה פרנצ'סקנה בשלושה כוכבים במדריך מישלן, והציונים הגבוהים ביותר במדריכי המסעדות המרכזיים באיטליה.

לאחר שדורגה במקום השלישי בשנים 2013 ו-2014 ובמקום השני בשנת 2015, בשנת 2016 הגיעה אוסטריה פרנצ'סקנה לראשונה למקום הראשון בדירוג 50 המסעדות הטובות בעולם.

חלל האירוח במסעדה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוסטריה פרנצ'סקנה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של אוסטריה פרנצ'סקנה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kramer, Jane. "Post-Modena". *The New Yorker*. נבדק ב-2017-02-02.
2. ↑  Osteria Francescana, MICHELIN Guide
3. ↑  The World's 50 Best Restaurants 2016, William Reed Business Media

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2014147702
* VIAF: 311478619
* WorldCat: lccn-no2014147702

 |
**צ'וגה ממי**
(למפת עיראק מוגדלת)בגדאדבגדאד
מוסולמוסול
בצרהבצרה
ארבילארביל
כירכוככירכוכ
פלוג'הפלוג'ה
סולימאניהסולימאניה
כרבלאכרבלא
נג'ףנג'ף
רמאדירמאדי
**טורקיה**
**סוריה**
**יר.**
**ערב הסעודית**
**כווית**
**איראן**
**המ.  
הפ.**צ'וגה ממי**צ'וגה ממי**(למפת עיראק רגילה)בגדאדבגדאד
מוסולמוסול
בצרהבצרה
ארבילארביל
כירכוככירכוכ
פלוג'הפלוג'ה
סולימאניהסולימאניה
כרבלאכרבלא
נג'ףנג'ף
רמאדירמאדי
**טורקיה**
**סוריה**
**יר.**
**ערב הסעודית**
**כווית**
**איראן**
**המ.  
הפ.**צ'וגה ממי**צ'וגה ממי**
**צ'וגה מאמי** (בפרסית: **چغامامی**, **چگامامی** ונוסחי כתיב נוספים, מ־**چگا**, **چغا**, או **چیا**, "גבעה" בניבים פרסיים מקומיים, בפרט במערב איראן ובדרום־מערבה, ו־**مامی**, שם פרטי של בעל הקרקע) הוא אתר ארכאולוגי במחוז דיאלא בדרום עיראק ליד העיר מנדלי (Mandali) על גבול איראן.

האתר משתייך לתרבות סאמרא, תרבות ארכאולוגית מהתקופה הנאוליתית שהתקיימה באלף השישי לפנה"ס. באתר זה נמצאו מערכת של תעלות השקיה הראשונות בעולם ובזה ייחודו. האתר שכן על דרך עתיקה שהובילה לפרס. מקור המים העיקרי של היישוב היו מי שיטפונות שזרמו מנחל גנגיר (Gangir river). האתר שוכן בגובה 137 מטר מעל פני הים.

האתר שוכן כ-125 ק"מ צפונית-מזרחית לבגדאד והוא תוארך לסוף האלף השישי לפנה"ס. באתר נמצאו מספר שלבי התיישבות מתקופת סאמרא ועד תקופת עובייד. באתר נמצאו מבנים מלבניים שנבנו מבלני בוץ, כולל מגדל שמירה בכניסה ליישוב. מערכת ההשקיה שימשה לגידול בעלי חיים מבויתים בקר, כבשים ועזים. בנוסף שימשה לחקלאות לגידול חיטה, שעורה ופשתן.

הממצאים שנמצאו באתר כוללים כלי קרמיקה צבועים מתרבות סאמרא וצלמיות נשים.

האתר נחפר במשך שלושה חודשים בין דצמבר 1967 ועד פברואר 1968 על ידי משלחת של בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בעיראק בראשותו של הארכאולוג הבריטי דייוויד אוטס (David Oates) (אנ').

קישורים חיצוניים
----------------

* EXCAVATIONS AT CHOGA MAMI, IRAQ דוח של הארכאולוג הבריטי דייוויד אוטס
* Samarran Irrigation Agriculture at Choga Mami in Iraq מאמר של Hans Helbae, פורסם ב-1972 בכתב העת Iraq
* Choga Mami, 1967–68: A Preliminary Report מאמר של Joan Oates.
* Choga Mami (אורכב 25.03.2014 בארכיון Wayback Machine) באתר של צבא ארצות הברית
* 2 Choga mami, סרטון באתר יוטיוב סרטון סיור באתר הארכאולוגי

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  fa:چغا
**שעיר סוניה** (שם מדעי: ***Otus sunia***) הוא מין של שעיר ממשפחת הינשופיים החי במזרח אסיה ובדרום-מזרח אסיה בטווח שבין רוסיה לתאילנד.

מאפיינים
--------

אורכו של שעיר זה 179–210 מ"מ בקירוב, מוטת כנפיו 497–525 מ"מ ומשקלו עד 100 גרם. השעיר בעל נוצות אפורות-בהירות מסורטטות בחום לאורך הבטן, החזה והראש והכנפיים, הגב העורף חומים או כתומים עם שרטוטים אפורים עד לבנים בקצוות. הראש גדול עם עיניים צהובות קדמיות המותאמות לראיית לילה והמקור קצר וכהה. לשעיר זה ציצות קטנות יחסית ואינם זקופות. מסביב לראש צווארון גדול ואפור עם קצוות שחורים ליד פרצוף השמע.

השעיר מצוי ביערות רחבי עלים, יערות נשירים ויערות גשם בין רוסיה לתאילנד ולאורך תת-היבשת ההודית. הוא מצוי גם בכמה איים כמו באינדונזיה ומלזיה, הפיליפינים, יפן וסחלין. הוא מסתתר בין עלוות העצים ויוצא בלילה. השעיר מאזין מהענף לטרף בעזרת אוזניו הגדולות ועט עליו בחרישיות מהענף. טרפו כולל מכרסמים קטנים, עופות קטנים, עטלפים, זוחלים כמו שממיות, עכבישים וחרקים גדולים.

שעיר זה אינו מכין קן אלא מחפש נקרות עצים או קנים מוכנים, במקרים רבים של סיטיים. בקן הנקבה מטילה 3–6 ביצים ושומרת עליהם עד הבקיעה מטורפים כמו נחשים ונמיות התרים אחרי הביצים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שעיר סוניה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  שעיר סוניה באתר הרשימה האדומה של IUCN
טנק צ'אלנג'ר 2 המשתמש בשריון צ'ובהם
**צ'ובהם** (באנגלית: **Chobham armour**) הוא כינוי לשמו של שריון מרוכב מתוצרת בריטניה (מכונה לעיתים גם "ברלינגטון"), שפותח בשנות השישים במרכז המחקר בעיר צ'ובהם. החל משנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 החלו להופיע מיגונים מתוחכמים שלא על בסיס פלדה הומוגנית בלבד, שייעודם העיקרי היה להביס ראשי נפץ בעלי מטען חלול, שהיוו את האיום המרכזי על טנקים, אך גם פגזים מסורתיים שמשתמשים באנרגיה קינטית ומסה כדי להכריע את השריון. אף שהרכבו נותר מסווג, מוערך שריון ה'צ'ובהם' כמורכב ממתכות שונות, חומרים קרמיים, וחומרים אחרים המורכבים ביחד כדי להשיג מיגון משופר בהרבה יחסית לפלדה. הצ'ובהם אינו מחובר בקביעות לגוף הטנק; במקום זאת, מרכיבים "תיבות שריון" מרוכב ב"כיסים", הנמצאים בין הקירות הפנימיים והחיצוניים של הטנק, ואחר כך סוגרים את הכיסים בריתוך. 

ב-1973 הסכימה ממשלת בריטניה לשתף את האמריקנים בפרטי השריון המתוחכם, והוא שולב לראשונה בטנק ה-M1 אברמס. מאוחר יותר הותקן הצ'ובהם גם בטנקי המערכה הבריטים צ'אלנג'ר 1, צ'אלנג'ר 2 וצ'אלנג'ר 3, ונכון להיום אלו הם הטנקים היחידים העושים בו שימוש.

לקריאה נוספת
------------

* Zaloga, Steven J. **M1 Abrams Main Battle Tank 1982-1992**, Osprey Publishing 1993

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'ובהם** בוויקישיתוף