recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**שי חיים קונסטנטין** (נולד ב-27 ביוני 1996) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן הימני בעירוני טבריה.

קריירה
------

קונסטנטין החל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של הפועל צפרירים חולון, וכשהיה בן 12 עבר למחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב. ב-13 במרץ 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 2–1 על עירוני טבריה בליגה הלאומית, ושבוע לאחר מכן פתח בהרכב במשחק מול מכבי הרצליה שהסתיים בתיקו 0–0. בסך הכל ערך קונסטנטין ארבע הופעות בקבוצה הבוגרת בעונת 2014/2015, ולאחר שהקבוצה עלתה לליגת העל המשיך לשחק בקבוצת הנוער, ובמקביל ערך 11 הופעות במדי הקבוצה הבוגרת בליגת העל. בעונת 2016/2017 שותף בשמונה משחקים בכל המסגרות, מתוכם חמישה משחקים בליגת העל, ובתום העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה. הוא לא שותף בניצחונה של בני יהודה על מכבי תל אביב בפנדלים במשחק הגמר.

ב-15 בינואר 2018 הושאל להפועל נצרת עילית מהליגה הלאומית. ב-11 במאי 2018 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה, בהפסד 3–4 להפועל תל אביב, ובאותו משחק הורחק לראשונה בכרטיס אדום.

לקראת עונת 2018/2019 חזר לבני יהודה, ותפס את מקומו בהרכב של מאור קנדיל שעזב למכבי תל אביב. ב-2 בספטמבר 2018 כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 2–2 נגד מכבי פתח תקווה.

ב-25 ביוני 2019 חתם בקבוצת בית"ר ירושלים לשלוש עונות. בית"ר ירושלים שילמה עבורו לבני יהודה 400 אלף שקל, ובנוסף העבירה את הזכויות על כרטיסו של אבישי כהן אשר שיחק בבני יהודה כמושאל. ב-6 בספטמבר 2019 כבש את שער הבכורה שלו במדי בית"ר בניצחון 0–3 על מכבי נתניה.

ב-23 במאי 2021 חתם לשלוש שנים במכבי נתניה, עמה זכה בגביע הטוטו לעונת המשחקים 2022/23.

ב-17 ביולי 2023 חתם בעירוני טבריה.

חיים אישיים
-----------

קונסטנטין הוא בנו של כדורגלן העבר משה קונסטנטין.

תארים
-----

בני יהודה
* גביע המדינה: 2016/2017, 2018/2019

בית"ר ירושלים
* גביע הטוטו: 2019/2020

מכבי נתניה
* גביע הטוטו: 2022/2023

עירוני טבריה
* גביע הטוטו לליגה הלאומית: 2023/2024

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד עירד צפריר, המגן הלוהט של בני יהודה מסביר: איך שחקן הגנה הופך לפנדליסט של הקבוצה, באתר הארץ, 31 במרץ 2019
2. ↑  יגאל גולדשטיין, ‏קונסטנטין הושאל מבני יהודה לנצרת עילית, באתר ערוץ הספורט, 15 בינואר 2018
3. ↑  אופיר סער‏, בית"ר ירושלים: שי קונסטנטין חתם לשלוש שנים, באתר וואלה!‏, 25 ביוני 2019
4. ↑  מאור נחמני, ‏שי קונסטנטין חתם במכבי נתניה לשלוש שנים, באתר ONE‏, 23 במאי 2021
5. ↑  ‏עירוני טבריה ממשיכה להשקיע: שי קונסטנטין חתם, באתר ספורט1, 17 ביולי 2023
פירוש נוסף ערך זה עוסק בתהליך מכני. אם התכוונתם לניפוץ (דטונציה), ראו ניפוץ (פירושונים).
מכונת ניפוץ מהמאה ה-19
מכונת ניפוץ מודרנית בשטלנד
מנפץ כותנה יהודי בירושלים בציורו של הארי פן ("ארץ ישראל הציורית", כרך ראשון, 1881)
מסרקות ברזל וגליל הסיבים שנוצר באמצעותןתרשים של מכונת ניפוץ
**נִפּוּץ**, או **קֵרוּד**, הוא תהליך מכני בתעשיית הטקסטיל שבו מופרדות קבוצות לא מסודרות של סיבים המעורבבים זה בזה, ומסודרות לגליל או לסרט או סרטים של קבוצות סיבים המקבילים זה לזה. הסיבים המסודרים יכולים עתה לעבור לתהליך העיבוד הבא שהוא ייחודי לסוג המוצר הסופי: יצירת שכבת חומר מילוי, טוויית חוטים, או ייצור לבד. תהליך הניפוץ מאפשר גם ערבוב סוגי סיבים שונים וערבוב סיבים בעלי צבעים שונים בתהליך הייצור. בעת הערבוב, יוצר תהליך הניפוץ תערובת הומוגנית של הסיבים והצבעים השונים.

ניפוץ היא אחת מל"ט מלאכות שבת המכונה מלאכת מנפץ.

כלי ניפוץ
---------

במיכון המודרני המיועד לניפוץ כותנה (בהבדל מניפוט כותנה אשר מפריד את גרעין הכותנה מהסיבים שעוטפים אותו) או צמר קיימות מערכות המתוכננות לפלוט חלקים אורגניים המזהמים את הסיבים אל מחוץ לתהליך הייצור.

המשותף לכל כלי הקירוד, ידניים ומכניים, הוא משטח הקירוד. בסיסו של משטח הקירוד עשוי מגומי מוצק ובו מסודרות ומקובעות סיכות או מסרקות ברזל. צורת הסיכות, אורכן, הזווית בהן הן מקובעות והמרווחים ביניהן נקבעים על ידי מתכנן כלי הקירוד בהתאם לסוג החומר המעובד ובהתאם למיקום משטח הקירוד במערך הקירוד הכללי.

### מסרקות ברזל

עד המצאת מכונות הניפוץ כמו המבטשה במאה ה-18, התבצעה מלאכה זו באופן ידני על ידי מסרקות ברזל. בדרך כלל נחשב סוג עיסוק זה כמלאכה שעוסקות בה נשים. בדרך כלל מסרקות הברזל הן בעלות צורה ריבועית או מלבנית ומוחזקות באמצעות ידית. גודל משטח הקירוד במסרקות הברזל הוא מ-5X5 ס"מ ועד 10X20 ס"מ. משטח הקירוד יכול להיות שטוח או קמור.

ניפוץ קבוצות סיבי הצמר, או הכותנה, מתבצע על ידי עבודה עם שני מסרקות ברזל שמשטחי הקירוד שלהם פונים זה מול זה, כשכל פעם מועברים הסיבים למסרקה השנייה, עד אשר הם ישרים ומקבילים אחד לשני. בסיום תהליך הניפוץ מוסרים הסיבים מהמסרקה ומגולגלים לגליל אוורירי של סיבים המשמש לטוויית החוט.

#### כשיטת עינויים

מסרקות ברזל, ששימשו בעבודת הניפוץ, היו ידועות גם ככלים ששימשו לעינויים בדרך של העברת המסרקות על גופו של הקורבן. בין היתר, ידוע כי הרוגי מלכות כמו רבי עקיבא נאלצו לעבור סוג עינויים זה. לעיתים משמש הביטוי "חקירה במסרקות ברזל" בעברית לתיאור חקירה צולבת או פוגענית במיוחד.[דרוש מקור]

### ניפוץ ממוכן

בתהליך הניפוץ הממוכן קיים תוף מרכזי מסתובב, המשמש כמשטח קירוד, וסביבו מסתובבים גלילים בעלי משטח קירוד המעלים את הסיבים מהתוף ומחזירים אותו אליו. גלילים אלו הם בעלי קטרים שונים ובעלי תפקידים שונים. משטח הקירוד גם בתוף הגדול וגם בגלילים שסביבו עשוי מסרט דק ארוך ומשונן (בדמיון מסוים לסרט של משור מכני בנגריות). ציפוי הגלילים בסרט זה (הנקרא גרניטורה בלעז) נעשה על ידי ליפוף הגליל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניפוץ** בוויקישיתוף
* technology/carding-machine ניפוץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מתוך מילון האקדמיה ללשון העברית, טקסטילים: אריגה (תשס"ב), 2002; כמו כן, ניתן לחפש את המונחים באתר המונחים של האקדמיה ללשון העברית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007283477705171
* BnF: cb16165565k (data)
* KulturNav: 22d3aa5b-9fb8-460f-ba73-2495d32eb2a6
* LCCN: sh85020200
* LNB: 000324613

 |
**ז'יגמונד רוט** (בהונגרית: Róth Zsigmond; צ'אצה, 8 בספטמבר 1885 – בודפשט, ארז'בטווארוש, 21 באוגוסט 1969) היה אדריכל יהודי-הונגרי. מייצג האר דקו ההונגרי שנציגו היוצא דופן הוא בניין מטה פדרציית האיגודים המקצועיים ואשאש בהונגריה, עם אולם הכנסים המיוחד.

קורות חיים
----------

ז'יגמונד רוט נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף רוט (1845–1912) , פקיד, ושל עמליה ליכטנשטיין (1863–1922). את לימודיו התיכוניים השלים בבודפשט, ולאחר מכן קיבל תואר בהנדסה ובאדריכלות באוניברסיטת יוזף (כיום שמה אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה) ב-1907. הוא התחיל את עבודתו המעשית במשרדו של הפרופסור פאל ליפטק באוניברסיטה למדעים שימושיים. לאחר מכן המשיך את הכשרתו במשרד העיצוב Révész & Kollár. בין 1910 לבין 1914, פתח משרד אדריכלים משותף עם בלה טאוסיג. במהלך תקופה זו תכנן מבנים חדשים ושחזורי (חידושי) מבנים רבים. הוא השתתף בעיצוב הפנים של שלושה בתי קפה גדולים ומפורסמים וכן של מספר אולמות תיאטרון ניידים. הוא שירת במלחמת העולם הראשונה כמהנדס בדרגת סג"מ תחילה. ב-17 באוגוסט 1917הועלה בדקגה לסגן. לאחר המלחמה הוא בילה מספר שנים במדריד, שם עמד בראש משרד אדריכלים. ב-1923 חזר לממלכת הונגריה ושלוש שנים לאחר מכן שוב שיתף פעולה עם בלה טאוסיג, איתו תכנן כמעט אך ורק בנייני מגורים, בהתחלה היסטוריים, אחר כך אר דקו, מאוחר יותר מודרני. לאחר מלחמת העולם השנייה ולאחר שניצל בשואה, המשרד הולאם על ידי המשטר הקומוניסטי, הוא עבד ב-MEZŐTERV, לימים בחברת עיצוב מבנים תעשייתיים, ופרש משם לגימלאות. עשרות המבנים שתיכנן או היה שותף לתיכנונם משמשים לייעודם בבודפשט עד היום.

אשתו הייתה אדית ואגו, לה נישא בבודפשט ב-1942.

עבודותיו העיקריות (חלקי)
------------------------

* בית התרבות היהודי ביחד עם מה שנקרא היום אולם גולדמארק, תיאטרון גולדמארק לשעבר (בודפשט, רובע 7, רחוב ושלני 7)
* מטה פדרציית האיגודים המקצועיים ואשאש , כלומר פועלי המתכת (בודפשט, רובע 8, רחוב מגדולנה 7-5)
* וילה טאוסיג-רוט (בודפשט, רובע 2, Hűvösvölgyi út 94)

פרסים והוקרה
------------

* עיטור צלב הזהב המוכתר על סרט האבירות (1918)

הערות שוליים
------------

לקריאה נוספת
------------

* Szentmiklóssy Géza, ed. (1930). *A magyar felszabadulás lexikona*. Budapest. (לקסיקון השחרור ההונגרי)
* Vajda Zsigmond-Szimcha (1970-01-20). "Róth Zsigmond emlékezete". *Uj Kelet*. **51** (6539): 5. `{{cite journal}}`: `|access-date=` מצריך גם `|url=` (עזרה) (ז'יגמונד (שמחה) ויידה: לזכרו של ז'יגמונד רוט. אוי קלט גיליון 51 - 1970)



1. ↑  "Születési bejegyzése a csacai izraelita hitközség születési akv. 12/1885. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-07-02.
2. ↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi állami halotti akv. 1918/1969. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-07-02.
3. ↑  אולם הכנסים של פדרציית האיגידים המקצועיים ואשאש עם אולם הכנסים יוצא הדופן ביוז'פווארוש
4. ↑  "Róth Adolf halotti bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári halotti akv. 1648/1912. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-07-02.
5. ↑  Rendeleti Közlöny a Magyar Királyi Honvédség számára, 1918. február 16. (45. évfolyam, 21. szám)
6. ↑  Budapesti Közlöny, 1918. április 4. (52. évfolyam, 78. szám)
**סגולה** היא ביטוי לתכונות או יכולות מיוחדות שיש לחפץ, למעשה טקסי או לאדם, הפועלים על פי מאגיה או אמונה להתגשמות משאלות שונות. הביטוי "סגולה" מתרחב גם על כל דבר הנראה כנוגד את דרך הטבע.

השימוש בסגולות
--------------

השימוש בביטוי "סגולה" החל נפוץ בימי הביניים, בשימוש עם סגולות לשמירה או לתועלת כלשהי עבור אדם המאמין בהם. במאגיה של ימי הביניים, המונח סיגיל שימש בדרך כלל כדי להתייחס לסימנים נסתר המייצגים מלאכים ושדים שונים שהמתרגל עשוי לזמן. בהקשר זה המונח sigil או sigilla נובע מהמילה הלטינית sigillum, שפירושה "חותם".

סגולות נפוצות ביהדות הן קמעות מרבנים מקובלים אשר עוסקים בתורת הקבלה. יש הנוהגים להגיד פסוקים מסוימים המסוגלים לישועה, או ללכת לקברי צדיקים מתקופת התנאים או תקופות מאוחרות יותר כגון תקופת החסידות, כדי להינצל משעת צרה או לבקש ישועה.

חוקרים כגון גרשם שלום ומשה אידל הראו כי הרבה מן הסגולות המופיעות בספרות היהודית אינן ממקור יהודי[דרוש מקור].

אחת הסגולות במזרח אירופה הייתה ענידת עגיל לשמירה, הרב מנחם צבי ריבקין ענד עגיל עד יומו האחרון, כסגולה לשמירה בהמלצת הרב שמואל שניאורסון. כך תיאר שאול טשרניחובסקי סגולה זו שניתנה לו בילדותו:

> 
> במשך זמן ידוע הייתי בן יחיד במלוא מובן המלה: אחותי הבכירה מתה, הצעירה מתה, ואני ילד ויחידי. לשם שמירה יתרה רצעו את תנוך אוזני הימנית והכניסו בה עגיל כסף, עשוי ממטבעות שקיבלו מאת ארבעה זוגות, שאבותיהם, בין מצד האשה, בין מצד הגבר, חיים ובריאים
> 
> 
> 
>

סגולות בתלמוד
-------------

כבר בתקופת התנאים מוצאים את השימוש בסגולות. בתלמוד מובאים סיפורים שונים על שימוש בסגולות.

סגולה לשמירה מכל רע הוא הביטחון בה', כפי שמובא במסכת מנחות: "בטחו בה' עדי עד כי ביה ה' צור עולמים. אמר ליה: כל התולה ביטחונו בהקב"ה, הרי לו מחסה בעולם הזה ולעולם הבא".

סגולה לשמירת הדרך היא לוויה. מובא במסכת סוטה: "כל שאינו מלוה ואינו מתלווה כאילו שופך דמים". ועוד (שם): "כל המלווה את חברו ארבע אמות בעיר אינו ניזוק" (האדם שיצא לדרך אינו ניזוק).

סגולה להצלה מפחד מובאת במסכת מגילה: "מאן דמבעת, אף על גב דאיהו לא חזי מזליה חזי. ותקנתו, ידלג מדוכתיה ארבע גרמידי, או ליקרי קריאת שמע, או יאמר עזי דבי טבחא שמינא מינאי".

סגולה לשעת צרה היא להגיד לעילוי נשמת רבי מאיר בעל הנס: "אלהא דמאיר ענני". הסגולה מקורה במעשה המובא במסכת עבודה זרה, י"ח. מסופר שרבי מאיר הבטיח לסוהר שישחרר את גיסתו מבית בושת, שבו הוחזקה על ידי הרומאים כעונש, אם יאמר כדי להינצל "אלהא דמאיר ענני", והבטחתו התקיימה. בשל סיפורים אלו התפתחה אמונה עממית רווחת כי רבי מאיר הבטיח ישועות לכל מי שינדב צדקה לעילוי נשמתו לעניי ארץ ישראל. על כן, ישנם רבים שהולכים להתפלל ליד מה שנחשב לקברו, ותורמים כסף לצדקה. לפי המנהג, בשעת נתינת הצדקה אומרים "אלהא דמאיר עננו" פעם אחת או שלש או שבע פעמים.

ראו גם
------

* דרכי האמורי
* חוקות הגויים

לקריאה נוספת
------------

* צפניה דרורי, אמונת שכל ואמונת סגולה אצל הרמב"ם, בתוך: **דרכים לאמונה ביהדות**, תשמ"א, עמ' 103–111.
* ליפשיץ, **סגולות ישראל**

קישורים חיצוניים
----------------

* אוסף סגולות באתר שאו מרום עיניכם

הערות שוליים
------------

1. ↑  "sigil". *The Chambers Dictionary* (9th ed.). Chambers. 2003. ISBN 0-550-10105-5.
2. ↑  שאול טשרניחובסקי, "מעין אבטוביוגרפיה", בתוך: בעז ערפלי (עורך), **שאול טשרניחובסקי : מחקרים ותעודות**, מוסד ביאליק, 1994, עמ' 47.
3. ↑  מסכת מנחות, כ"ט ע"ב.
4. ↑  מסכת סוטה, מ"ו ע"ב.
5. ↑  מסכת מגילה ג.
6. ↑  כך תינצלו מכל צרה ומכאוב: סגולת ’אלקא דמאיר ענני’, באתר www.hidabroot.org, ‏2021-10-20
**הדוכסות הגדולה של אולדנבורג** (מגרמנית: **Großherzogtum Oldenburg**) הייתה דוכסות היסטורית בצפון גרמניה, כיום חלק ממדינת סקסוניה התחתית, ובירתה של הדוכסות הייתה העיר אולדנבורג.

היסטוריה
--------

במהלך המלחמות הנפוליאוניות הצטרף העוצר פטר, ששלט בדוכסות במקום דודו הנכה וילהלם, דוכס אולדנבורג, לצד הקואליציה האנטי-צרפתית השלישית. בשנת 1806 נכבשה דוכסות אולדנבורג על ידי הצרפתים וההולנדים, אך בשנת 1807 שוקמה הדוכסות, ובשנת 1808 הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה של הריין. עם זאת, בשנת 1810 נכבשה הדוכסות על ידי נפוליאון, ופטר עוצר הדוכסות הצטרף לבעלות הברית. במהלך קונגרס וינה קיבלה הדוכסות שטחים נוספים, והצטרפה לקונפדרציה הגרמנית, ובשנת 1829 קיבל פטר הראשון, דוכס אולדנבורג תואר של דוכס גדול. בשנת 1829 מת פטר הראשון, הדוכס הגדול של אולדנבורג, ובנו אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג עלה לשלטון במקומו.

במהלך מהפכות 1848 התעוררה מעט תסיסה בדוכסות למען חוקה יותר ליברלית, ובשנת 1849 חוקק אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג חוקה מאוד ליברלית. בשנת 1852 הוכנסו כמה שינויים לחוקה, ובכל זאת היא נשארה אחת המתקדמות ביותר מבין מדינות הקונפדרציה הגרמנית. בשנת 1855 נעשו שינויים חשובים במערכת המנהלית, ובשנת 1868 נוספו שינויים.

בשנת 1863 פטר השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג, שעלה לשלטון לאחר מות אביו אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג בשנת 1853, הביע רצונו לקבל את דוכסות שלזוויג ודוכסות הולשטיין, אך לבסוף ויתר על תביעתו. בשנת 1866 הצטרפה הדוכסות בראשות פטר השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג לפרוסיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובשנת 1867 הצטרפה לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחות הדוכסות לצד פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1871 הצטרפה הדוכסות לאימפריה הגרמנית.

ב-11 בנובמבר 1918 התפטר פרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה.

לאחר מכן
--------

כאשר הדוכסות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לאחר מלחמת העולם השנייה, ואז מוזגה במדינת סקסוניה התחתית.

שליטי אולדנבורג
---------------

* פטר הראשון (1823–1829)
* אוגוסט (1829–1853)
* פטר השני (1853–1900)
* פרידריך אוגוסט השני (1900–1918)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הדוכסות הגדולה של אולדנבורג** בוויקישיתוף

| מדינות הקיסרות הגרמנית (1871–1918) הקיסרות הגרמניתהקיסרות הגרמנית |
| --- |
| ממלכות | פרוסיה • בוואריה • סקסוניה • וירטמברג |  |
| דוכסויות גדולות | באדן • הסן • מקלנבורג-שוורין • מקלנבורג-שטרליץ • אולדנבורג • סקסוניה-ויימאר-אייזנך |
| דוכסויות | אנהלט • בראונשווייג • סקסוניה-אלטנבורג • סקסוניה-קובורג-גותה • סקסוניה-לאוונבורג (עד 1876) • סקסוניה-מיינינגן |
| נסיכויות | שאומבורג-ליפה • שוורצבורג-רודולשטדט • שוורצבורג-זונדרסהאוזן • ליפה • רויס הקו המבוגר • רויס הקו הצעיר • ולדק-פירמונט |
| ערים חופשיות | ליבק • המבורג • ברמן |
| שטחים אחרים | אלזס-לורן • מושבות גרמניות |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007473875305171
* GND: 4043465-5
* LCCN: no2004088210
* VIAF: 148100585
* WorldCat: lccn-no2004088210

 |
תרשים של המבנה המולקולרי של חלבון נוגד קיפאון של חרק
**חלבונים נוגדי קיפאון** (Antifreeze protein; AFP) הם סוג של פוליפפטידים המיוצרים על ידי חיידקים, פטריות, צמחים ובעלי חוליות מסוימים המאפשרים לאורגניזמים המייצרים אותם לשרוד בטמפרטורה מתחת לאפס. חלבונים אלו נקשרים לגבישי קרח קטנים ומעכבים את הגדילה והגיבוש מחדש של הקרח שאחרת עלול היה להיות קטלני. ישנן גם ראיות גוברות לכך שחלבונים אלו מתקשרים עם ממברנות של תאי יונקים ומגנים מפני נזקי קור.

מנגנון פעולה
------------

בשונה מאתילן גליקול הנמצא בשימוש נרחב למניעת קיפאון ברכבים, חלבונים נוגדי קיפאון לא מורידים את טמפרטורת הקיפאון ביחס לריכוז, אלא פועלים באופן לא קוליגטיבי. הודות לכך חלבונים נוגדי קיפאון מסוגלים לפעול בריכוזים נמוכים פי 300–500 מאשר מומסים אחרים. תכונה זו גם מקטינה את ההשפעה שלהם על הלחץ האוסמוטי. תכונות ייחודיות אלו נזקפות להם בזכות יכולתם להיקשר למשטחים ספציפיים של גבישי קרח.

חלבונים נוגדי קיפאון יוצרים הבדלים בנקודת ההיתוך ובנקודת הקיפאון הידועים כ"היסטרזיס תרמי" (Thermal hysteresis). החיבור של חלבונים אלו בממשק בין קרח מוצק ומים נוזליים מעכב את הגדילה של גביש הקרח העדיפה מבחינה תרמודינמית.

במעבדה ניתן למדוד את ההיסטרזיס התרמי באמצעות אוסמומטר. לאורגניזמים שונים יש ערכים שונים של היסטרזיס תרמי. הרמה הגבוהה ביותר של היסטרזיס תרמי מופיעה בחלבונים נוגדי קיפאון של דגים והיא מגיעה ל -1.5°C. עם זאת, חלבונים נוגדי קיפאון של חרקים הם פי 10 עד 30 פעילים יותר מכל חלבון נוגד קיפאון מוכר של דג. הסבר לכך עשוי להיות הטמפרטורות שעמן חרקים נאלצים להתמודד על פני הקרקע, שעשויות להיות נמוכות מטמפרטורות של –1°C או –2°C שבהן נתקלים דגים במים קפואים. במהלך חודשי החורף הקרים מסוגל העש *Choristoneura* להתמודד עם טמפרטורות של –30°C ולהימנע מקיפאון, על אף שהחיפושית *Upis ceramboides* החיה באלסקה מסוגלת לשרוד אף בטמפרטורה של –60°C באמצעות שימוש במולקולה נוגדת קיפאון שאינה מורכבת מחלבונים.

קצב ההתקררות עשוי להשפיע על ערכי ההיסטרזיס התרמי של חלבונים נוגדי קיפאון, ואם הטמפרטורה צונחת במהירות האורגניזמים המייצרים חלבונים אלו עשויים שלא להסתגל לסביבה הקפואה.

אבולוציה
--------

המגוון והתפוצה של חלבונים נוגדי קיפאון מרמזים על כך שהסוגים השונים של חלבונים אלו התפתחו לאחרונה בתגובה לתקופת התקרחות שהתרחשה לפני כ1–2 מיליון שנה בחצי הכדור הצפוני ולפני כ-10–30 מיליון שנה באנטארקטיקה. ההתפתחות העצמאית של אדפציות שונות היא אבולוציה מתכנסת.

שימושים מסחריים
---------------

חלבונים נוגדי קיפאון עשויים לשמש למגוון רב של שימושים מסחריים. תחומים מסוימים עשויים להפיק תועלת מהגנה על רקמות מנזקי קיפאון. בין היתר נבחנים השימושים הבאים:

* הגדלת הסיבולת לקפיאה של צמחי יבול והארכת תקופת הקציר באקלימים קרים
* הגדלת תוצרת של חוות דגים באקלימים קרים
* הארכת חיי המדף של מזונות מוקפאים
* שימוש בקריותרפיה
* ברפואה, שיפור השימור של רקמות להשתלה
* טיפול בהיפותרמיה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Walters KR Jr, Serianni AS, Sformo T, Barnes BM, Duman JG (2009). "A nonprotein thermal hysteresis-producing xylomannan antifreeze in the freeze-tolerant Alaskan beetle Upis ceramboides". *PNAS*. Epub ahead of print. PMID 19934038.`{{cite journal}}`: תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
**מישל בוז'נה** (בצרפתית: **Michel Boujenah**; נולד ב-2 בנובמבר 1952 בתוניס) הוא שחקן, במאי ובדרן יהודי-צרפתי ממוצא תוניסאי.

קורות חייו
----------

אביו, ז'וזף בוז'נה, היה רופא. המשפחה עברה לצרפת בשנת 1963 והתיישבה בדרומה של פריז. בשנת 1972 הקים מישל להקה ששיחקה בעיקר בפני ילדים. בשנת 1975 החל לכתוב, לביים ולהופיע במופעי יחיד, בהם עסק בעיקר בחיי יהודים תוניסאים בצרפת. 

החל משנת 1979 הופיע גם בסרטים. הצלחותיו הגדולות ביותר הן בסרטים הצרפתיים "שלושה גברים ועריסה" (1985), עליו זכה בפרס סזאר לשחקן המשנה הטוב ביותר, ו-"Le Nombril du monde" ‏(1994). 

בשנת 1995 כיכב בסרט המלחמה של קלוד ללוש "עלובי החיים" אשר זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר. 

כמו כן הוא ביים בשנת 2003 את "הבנים של אבא" ובשנת 2007 את "שלושה חברים". בשנת 2009 השתתף בסרט "החזקים שורדים" - הפקה משותפת בין צרפת לישראל של הבמאית אלן טסמה. 

מישל נשוי לאיזבל ולהם בן ובת. הוא הופיע גם מחוץ לצרפת וגם בישראל. הוא מגדיר את עצמו כציוני וקרוב לישראל. בתחילת האינתיפאדה השנייה הוא הביע תמיכה במדינת ישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מישל בוז'נה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מישל בוז'נה (בצרפתית)

* מישל בוז'נה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* מישל בוז'נה, באתר AllMovie (באנגלית)

* מישל בוז'נה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

* מישל בוז'נה, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007454403005171
* BIBSYS: 5089122
* BNE: XX1363607
* BnF: cb146550360 (data)
* CANTIC: a1195789x
* GND: 1011281112
* ISNI: 0000 0001 1874 6466
* LCCN: no96051835
* NKC: xx0160638
* NLK: KAC2020N6258
* NTA: 15299145X
* RERO: 02-A003030870
* SUDOC: 071468439
* VIAF: 32257684
* WorldCat: lccn-no96051835

 |
**פרוקסימה קנטאורי d** (נקרא גם **פרוקסימה d**) הוא כוכב לכת חוץ שמשי. הוא מקיף את הננס האדום פרוקסימה קנטאורי, והוא כוכב הלכת הקרוב ביותר לפרוקסימה קנטאורי מבין כוכבי הלכת המקיפים אותו.

מרחקו של כוכב הלכת מפרוקסימה קנטאורי הוא 4.5 מיליון קילומטרים, ומרחקו מכדור הארץ הוא 4.2 שנות אור (1.295 פארסק). לכן, הוא אחד משלושת כוכבי הלכת הקרובים ביותר למערכת השמש.

הטמפרטורה על פני כוכב הלכת היא 600 מעלות צלזיוס, והוא אינו מתאים לחיים. בנוסף לכך, כמות הקרינה על פני השטח שווה לכ-190% מהקרינה על פני כדור הארץ.

גילוי
-----

כוכב הלכת התגלה בשנת 2020 על ידי הטלסקופ הגדול מאוד, אך הוגדר ככוכב לכת חוץ שמשי רק ב-2022. כוכב לכת זה הוא כוכב הלכת השלישי שהתגלה במערכת פרוקסימה קנטאורי, אחרי פרוקסימה קנטאורי b ופרוקסימה קנטאורי c.

ראו גם
------

* כוכב לכת חוץ-שמשי
* פרוקסימה קנטאורי b
* פרוקסימה קנטאורי c
* קנטאור (קבוצת כוכבים)
* פרוקסימה קנטאורי

ביאורים
-------

1. ↑  לא קיים פרוקסימה קנטאורי a, מכיוון שהשם הזה שמור לכוכב, במקרה זה פרוקסימה קנטאורי
2. ↑  פרוקסימה קנטאורי c עוד לא אושר

הערות שוליים
------------

1. ↑  הסלע השלישי של השמש השכנה, באתר מכון דוידסון לחינוך מדעי, ‏2022-02-10
2. ↑
3. ↑
**דיגיטל 14** (או **עכשיו דיגיטל**) הוא שמה של מחלקת הדיגיטל של ערוץ האקטואליה "עכשיו 14" המופעלת על ידי חברת "ערוץ יהודי ישראלי בע"מ" שבבעלות המיליארדר יצחק מירלשוילי. מאז תחילת פעילות המחלקה ב-18 בינואר 2021, משרדי המחלקה נמצאים ב-קריית התקשורת במודיעין. במחלקת הדיגיטל עובדים מעל ל-40 כתבים רשיים וזוטרים, עורכי חדשות, תחקירנים ועוד. למחלקה פלפורמה של אתר אינטרנט ויישומון המספקים לציבור מידע חדשותי ומדורים בנושאי חדשות, פוליטיקה, חדשות חוץ, משפט, אוכל, תרבות ובידור, דעות, צבא וביטחון, ספורט ובריאות. המחלקה לא יוצרת תוכן בשבתות וחגים.

בנוסף לתכנים הכתובים, באתר האינטרנט של המחלקה ניתן למצוא גם כתבות מצולמות בנוסף לתוכניות הערוץ.

צ'אט חדשות מתפרצות
------------------

לאחר המלחמה בין חמאס לישראל, עלה הצורך בעדכוני חדשות נגישים מסביב לשעון. לשם כך, מחלקת הדיגיטל של ערוץ 14 יצרה צ'אט חדשות מתפרצות שלימים נקרא "עכשיו מלחמה". הצ'אט מתוחזק על ידי כתבי הערוץ.

בעלי תפקידים
------------

* עורך ראשי: יורם כהן
* סמנכ"ל תוכן: דור אזרד

היסטוריה
--------

מאז תחילת פעילות המחלקה בשנת 2021, עורכיה יצרו בה עשרות כתבות בתחומים שונים מדי יום. לפני המעבר של ערוץ 20 לאפיק 14 פלטורמת האינטרט של המחלקה נוהלה על ידי "חדשות ערוץ 20" ועם המעבר לערוץ החדש אתר האינטרט השתדרג ומחלקת הדיגיטל של ערוץ 14 נוצרה.

תכונות
------

בנוסף לכתבי המחלקה הקבועים, כתבי ערוץ 14 לוקחים חלק פעיל ביצירת התוכן באתר, בין אם בכתבות עצמם, בין אם בטורי הדעה ובין אם במבזקי חדשות מתפרצים.

**במהלך מלחמת חרבות ברזל המחלקה יצרה מספר פרויקטים**

* עכשיו מתכונים
* ישראל מנצחת // סיקור מיוחד
* יומן מלחמה

ביקורת על המחלקה
----------------

ב-7 באוקטובר 2023, במהלך מתקפת הפתע על ישראל, המחלקה לא יצרה כתבות על אף מצב החירום אליו נקלעה מדינת ישראל והיתרים מרבנים.

ב-1 בנובמבר 2023, התפרסמה חשיפה באתר TheMarker לפיה הנתונים של ערוץ 14 בפרויקט "ישראל מנצחת" על מספר המחבלים שישראל חיסלה במהלך מלחמת חרבות ברזל התקבלו ממשרד הבריאות הפלסטיני. החשיפה הובילה לביקורת נרחבת על המחלקה, בעיקר ברשתות החברתיות.

קישורים חיצוניים
----------------

 אתר האינטרנט הרשמי של דיגיטל 14

הערות שוליים
------------

1. ↑  אודות ויצירת קשר
2. ↑  לוח שידורים
3. ↑  עכשיו מתכונים - ערוץ 14 מיוחדים
4. ↑  ישראל מנצחת // סיקור מיוחד
5. ↑  ימון מלחמה | עכשיו 14
6. ↑  כ-20 דקות לאחר צאת השבת, ערוץ 14 החל לשדר את האירועים בדרום
7. ↑  המקור הבעייתי של ערוץ 14: האם הנתונים שמציג במלחמה התקבלו מחמאס?
**עינת נתן** (נולדה ב-2 ביולי 1971) היא מדריכת הורים ואשת תקשורת ישראלית.

ביוגרפיה
--------

עינת נתן נולדה בחיפה בשם עינת ישראלי, לאם יועצת חינוכית ואב איש קבע בחיל האוויר. בשל שירותו של האב, גדלה נתן במספר בסיסי חיל האוויר, והתגוררה עם משפחתה בסן דייגו.
היא שירתה כפקידת מבצעים בחיל האוויר. לאחר סיום לימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב, למדה הנחיית הורים במכון אדלר.

נתן מנהלת קליניקה פרטית להדרכת הורים ומקיימת הרצאות בנושאי הורות תחת הכותרת "היעד ההורי".

ב-2018 הוציאה לאור את ספרה "חיימשלי" העוסק בהדרכת הורים. הספר היה לרב-מכר.

### בתקשורת

את הקריירה התקשורתית שלה החלה בפינת ההורות "באמא שלך" בתוכנית הבוקר של טל ברמן ואביעד קיסוס, בעת ששודרה ברדיו תל אביב. לאחר שהתוכנית ושדריה הועברו לרדיו 99, נתן עברה להגישה בתחנה זו. בעבר הגישה פינה בנושאי הורות בתוכנית "רשת על הבוקר" בערוץ 2 וכיום מגישה פינה בתוכנית "על הבוקר" בערוץ רשת 13. בשנת 2020 כתבה טור יומי במוסף מיוחד של ידיעות אחרונות העוסק במגפת הקורונה. היא כותבת טור באתר mako.

נתן הגישה לסירוגין את התוכנית "משפחה גרעינית" בגלי צה"ל יחד עם מגיש נוסף (לרוב אברי גלעד). מיולי 2018 הגישה את הפודקאסט "אמא אמא", בשיתוף עם הילה קורח. ב-2019 השתתפה בתוכנית "סליחה על השאלה", בפרק שעסק בלידות שקטות. בפברואר 2021 שינה הפודקאסט את שמו ל"אמא אבא" והיא מגישה אותו מאז עם בן זוגה, יובל נתן.

במאי 2023 החלה "קשת 12" בשידור תוכנית דוקו-ריאליטי בשם "מבחן ההורים הגדול". נתן הנחתה את התוכנית יחד עם דני פרידלנדר.

עינת נתן נשואה לאיש התקשורת והעיתונאי לשעבר יובל נתן. הם הורים לחמישה ילדים ומתגוררים בתל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של עינת נתן
* הטור של עינת נתן, באתר mako
* הפודקאסט של עינת נתן והילה קורח, באתר soundcloud
* יראיון עם ענת ניתן, סרטון באתר יוטיוב בפגישה עם רוני קובן
* אתר למנויים בלבד נטע אחיטוב, מדריכת ההורים עינת נתן מסבירה לכם איפה אתם טועים, באתר הארץ, 2 במאי 2018
* רענן שקד, משא ונתן, ראיון במוסף 7 ימים, באתר ynet, 21 בנובמבר 2018
* תמר פרלשטיין, מחברת "חיימשלי": סל תרבות עם עינת נתן, באתר מקור ראשון, 13 באפריל 2018
* אביטל אינדיג, ‏"גם למדריכת הורים לפעמים נמאס לטפל בילדים", בעיתון מקור ראשון, 23 באוקטובר 2019
* אתר למנויים בלבד  דנה ספקטור, "הם לא מסכנים ולא דור אבוד. בטח לא בגלל הקורונה", באתר "ידיעות אחרונות", 19 במרץ 2021
* עינת נתן, ‏18 שעות בחדר מספר שש, באתר ‏מאקו‏, 23 בפברואר 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  יחסים מעל הכל, באתר ynet, 27 בספטמבר 2019
2. ↑  אתר למנויים בלבד עינת טלמון, "חיימשלי": עינת נתן עוזרת להורים להגדיר את מערכת היחסים עם ילדיהם, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2018
3. ↑  איתמר רונאל, ‏הספרים שאהבנו ב-2018, באתר ‏מאקו‏, 3 בינואר 2019
4. ↑  תמר פרלשטיין, ‏מחברת "חיימשלי": סל תרבות עם עינת נתן, בעיתון מקור ראשון, 13 באפריל 2018
לזגינים חוזרים מפשיטה, שנות ה-70 של המאה ה-19
**לזגינים** (בלזגינית - "**лезгияр**"; ברוסית - "**лезгинцы**") הם קבוצה אתנית המרוכזת בדרום דאגסטן ובצפון-מזרח אזרבייג'ן. הקבוצה דוברת שפה משלה, השפה הלזגינית.

יש המתעדים את ההיסטוריה הלזגינית החל מימי ממלכת אלבניה הקווקזית. ב-331 לפנה"ס לחמו לזגינים תחת הצבא הפרסי נגד צבאו של אלכסנדר הגדול בקרב גאוגמלה. ב-55 לפנה"ס לחם המצביא הרומי פומפיוס נגד "אלבנים" ובהם לזגינים וקבוצות אתניות אחרות. במהלך המאה ה-19 נקראו "לזגינים" כל השייכים לקבוצות האתניות הדוברות שפות צפון-מזרח קווקזיות, לרבות האווארים, הלאקים ורבים אחרים. כיום משויך השם לקבוצה האתנית הדוברת לזגינית ומרוכזת בעיקרה בדאגסטן ובאזרבייג'ן. דתם של הלזגינים היא האסלאם. רובם סונים ומיעוטם שיעים.

רוב הלזגינים מתגוררים באזרבייג'ן ובדאגסטן (רפובליקה המהווה חלק מהפדרציה הרוסית). מספרם הכולל של הלזגינים הוא כ-600,000. חציים מתגוררים באזרבייג'ן וכחצי מיליון מתגוררים בדאגסטן. היתר מתגוררים בארצות שונות בקווקז, במזרח אירופה, וקיימת פזורה לזגינית גם במזרח התיכון ובארצות הברית.

על פי דיווחי ארגונים המסקרים את זכויות האדם באזרבייג'ן, הלזגינים במדינה סובלים מאפליה כלכלית וחינוכית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לזגינים** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Национальный состав населения Российской Федерации согласно переписи аселения 2010 года". gks.ru. נבדק ב-2011-02-04.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007565570605171
* LCCN: sh85076376
* NKC: ph117708
* TDVİA: lezgiler

 |
איור של מבנה הגולגולת שנמצא
**ארכאותיריס** (שם מדעי: ***Archaeothyris***) הוא סוג של חולייתן קדום, שהיה אולי מראשוני הסינאפסידים, לצד האכינרפטון (*Echinerpeton*), שהתגלה לצידו. הוא התגלה בנובה סקוטיה, קנדה. סוג זה הוגדר בידי החוקר הקנדי רוברט רייז ב-1972 ובתוכו נכלל מין יחיד - *Archaeothyris florensis*. משמעות שמו היא: "חלונות קדומים", על שם פתחי הצד של הגולגולת שלו. דבר זה נפוץ יותר אצל זוחלים קדומים, מה שמראה על הפרימיטיביות שלו. עם זאת הוא בעל תכונות המוכיחות שהיה סינאפסיד אמיתי.

הארכאותיריס התקיים במהלך הקרבון הפנסילבני שלפני 306 מיליון שנה. הוא הגיע לאורך 50 ס"מ ודומה במראהו ללטאה גדולה כמו כוח. עם זאת מבנה הראש שלו היה מוארך מעט, עם פתח לסת גבוה משל רוב הזוחלים. הוא היה בעל שיניים מחודדות דומות לניבים שהעידו שהיה אוכל בשר. מבנה הלסת עזר לו לסגור במהירות את הפה על טרף כמו חרקים או חולייתנים קטנים. הוא גם היה בעל רגליים חזקות ויציבות שניצבו מתחת לגופו.

הארכאותיריס חי כנראה בביצות של נובה סקוטיה הקדומה, כשבאותו זמן קנדה הייתה חמימה בהרבה מכפי שהיא כיום והזכירה את ביצת האוורגליידס של פלורידה וכוסתה ביערות שרכים עצומים. הוא ניזון כנראה מחרקים ומדו-חיים שמצא בביצות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארכאותיריס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**אַבּוּנָא** (או **אַבּוּנֶא**, שהוא צורת הסמיכות המשמשת כאשר מופיע השם אחרי התואר; בכתב געז: **አቡነ** "אבינו" באמהרית ובתיגרינית) הוא תואר הכבוד המשמש לכל בישוף של הכנסייה האורתודוקסית האתיופית וכן של הכנסייה האורתודוקסית האריתראית (אנ'). הוא שימש היסטורית אך ורק לראש הכנסייה האורתודוקסית הקופטית באתיופיה במהלך יותר מ-1000 השנים שבהן הפטריארכיה הקופטית של אלכסנדריה מינתה רק בישוף אחד בכל פעם לשרת את עדר המאמינים באתיופיה. כאשר מתייחסים אליו ללא שם הבא אחריו, זה אבון, ואם שם אחריו, הוא הופך לאבונא (למשל, אבונא פאולוס).

היסטוריה
--------

מבחינה היסטורית מונה האבון של הכנסייה האתיופית על ידי האפיפיור של אלכסנדריה והפטריארך של כל אפריקה (אנ'), שהייתה לו סמכות דיוקסית על אתיופיה ושאר חלקי אפריקה, לבקשת הקיסר, ובתקופות היסטוריות, לאחר ששילם תשלום משמעותי לממשלה המוסלמית על הפריבילגיה. האבון נבחר מתוך חברי מנזר אנטוניוס הקדוש (אנ'). אף על פי שניתן למנות כמה אבונים בבת אחת, בקשה בשנת 1140 למנות מספיק אבונים כדי לאפשר לקדש מיטרופוליט נדחתה.

לעיתים קרובות חסר המועמד ידע בשפת המקומית ואף במנהגים המקומיים של הכנסייה האתיופית. כתוצאה מכך, לרוב האבונים הייתה השפעה מינימלית הן על הדת האתיופית והן על הפוליטיקה. הסמכות בעניינים כנסייתיים, שהייתה אמורה להיות שלו, בפועל הייתה של האיצ'ג'ה (אנ') או אב המנזר של מנזר דברה ליבנוס (אנ') בשאווה, הבעלים היחיד של התואר המסוים הזה באתיופיה (תואר זה מוחזק כיום על ידי הפטריארך של הכנסייה האורתודוקסית האתיופית).

מבקרים מאירופה באתיופיה בתקופה זו, כמו פרנסיסקו אלווארש (אנ') במאה ה-16 ורמדיוס פרוטקי במאה ה-18, נדהמו מהסמיכה ההמונית של דיאקונים וכמרים עם לא מעט יותר מנפנוף בצלב ותפילה, שהייתה החובה העיקרית של האבון.

לאחר מאות שנים, הגיע היילה סלאסי, קיסר אתיופיה, המונרך הנוצרי המזרחי האחרון ששלט בעולם, להסכם עם הכנסייה האורתודוקסית הקופטית באלכסנדריה, מצרים, ב-13 ביולי 1948. ההסכם הוביל לקידום הכנסיית אתיופית לדרגת פטריארכיה אוטוקפלית. חמישה בישופים הוקדשו מיד על ידי האפיפיור הקופטי אורתודוקסי מאלכסנדריה. מאוחר יותר הם בחרו בפטריארך אתיופי לכנסייתם בעקבות מותו של אבונא קרלוס הרביעי (אנ'), הקופטי האחרון שהנהיג את הכנסייה האתיופית. הפטריארך הראשון של אתיופיה היה אבונא בסיליוס (אנ'), שנבחר ב-14 בינואר 1951.

הפטריארך הנוכחי של אתיופיה הוא אבונא מתיאס (אנ'), שירש את אבונא פאלוס (אנ') עם מותו ב-16 באוגוסט 2012.

התואר בשפה הסורית
-----------------

**אבונא** (בסורית: **ܐܒܘܢܐ**, בערבית: **أبونا**, מילולית "אבינו") הוא גם תואר המשמש בקרב נוצרים סורים, נוצרים קופטים, הכנסייה היוונית-אורתודוקסית האנטיוכית, הכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית ונוצרים מרונים כדי להתייחס לכומר. התואר משמש לבד או בשם הפרטי של הכומר (לדוגמה, "אבונא תומא" עבור "האב תומאס"). תואר זה אינו משמש בהתייחסות עצמית, אלא הכומר יתייחס לעצמו כ"אל-אב" (الأب ), מילולית "האבא".

ראו גם
------

* אבא

לקריאה נוספת
------------

* John Binns, *The Orthodox Church of Ethiopia: A History*, Bloomsbury Publishing, 2016, מסת"ב 9781786730374

קישורים חיצוניים
----------------

אבונא, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**מריאנו פאדילה אי ראמוס** (בספרדית: **Mariano Padilla y Ramos** ‏ 1842 – 21 בנובמבר 1906) היה זמר בריטון אופראי ספרדי, שעשה חיל במיוחד בתפקיד הראשי של דון ג'ובאני של מוצרט.

ביוגרפיה
--------

פאדילה למד אצל מאבליני בפירנצה והופיע ברבות מארצות אירופה, בהן אנגליה, שם שיר ב"דינורה" של מאיירבר ב-1881. בשנת 1887 הופיע בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן ובאותה שנה הופיע בפראג, בהצגת המאה של "דון ג'ובאני"

פאדילה זכור בעיקר כאיש, שלו נישאה הסופרן הבלגית דזירה ארטו, להפתעתו הרבה של ארוסה באופן לא-רשמי, פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי. ארטו הופיע ברוסיה ב-1868 שם פגשה את צ'ייקובסקי והתאהבה בו. הרגשות היו הדדיים, והשניים דיברו על נישואים, ואם כי לא התארסו באופו רשמי, הייתה ביניהם הבנה מסוימת בנושא זה. ארטו המשיכה במסעה לפי המתוכנן ויצאה לוורשה, אבל הם תכננו להיפגש שוב באחוזתה סמוך לפריז בקיץ 1869.

אף על פי כן, במפתיע ובלי ליצור שום קשר עם צ'ייקובסקי (בהתאם לדרישת מוסכמות החברה של אותם ימים), נישאה ארטו לפאדילה אי ראמוס - שניהם היו חברים באותה להקת אופרה - אף כי בשלב מוקדם יותר לעגה לו בשיחותיה עם צ'ייקובסקי ועל אף היותו צעיר ממנה בשבע שנים (גם צ'ייקובסקי היה צעיר ממנה בחמש שנים). הנישואים התקיימו ב-15 בספטמבר 1869, בסבראו בוורשה.

בתם, הסופרן לולה ארטו דה פאדילה הייתה גם היא זמרת אופרה ידועת-שם.

מריאנו פאדילה אי ראמוס מת בפריז בנובמבר 1906, בן 64, וארבעה חודשים אחריו מתה דזירה ארכטו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מריאנו פאדילה אי ראמוס** בוויקישיתוף

* מריאנו פאדילה אי ראמוס, באתר MusicBrainz (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Grove's Dictionary of Music and Musicians, 5th ed. (1954)
2. ↑  Rupert Hughes, The Love Affairs of Great Musicians, Vol. 2
3. ↑  Tchaikovsky-research.net
4. ↑  Allentown Symphony Orchestra
5. ↑  John Warrack, *Tchaikovsky*
6. ↑  Alexander Poznansky, *Tchaikovsky: The Quest for the Inner Man*

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX5504359
* GND: 117732362
* MusicBrainz: eecf6689-4941-4510-a8ce-1027bc0af8be
* VIAF: 27856388
* WorldCat: viaf-27856388

 |
אימון ראלי בדרום ישראל
**הרשות לנהיגה ספורטיבית** היא רשות שתפקידה לפקח על הספורט המוטורי בישראל. 

הרשות הוקמה בשנת 2007, בעקבות אישור חוק הנהיגה הספורטיבית, במטרה לפקח על קיומן של תחרויות ונהיגה ספורטיבית בישראל. הרשות, בראשה עומד יוסי ניסן, פועלת במסגרת משרד התרבות והספורט. מיום אישור החוק, קידמה הרשות בשיתוף עם משרד התחבורה וגופים נוספים את ניסוחן ואישורן של 15 תקנות, אשר נועדו להניח את היסודות החוקיים והארגוניים לנהיגה הספורטיבית בישראל. ניסוח ואישור התקנות ארך עד שנת 2010 ועד אותה עת טרם אושר קיום תחרויות ספורט מוטורי בישראל. 

הרשות מנפיקה רישיונות לכלים המיועדים לנהיגה ספורטיבית, רישיונות לנהגים, אישורים לקיום אירועים לנהיגה ספורטיבית, רישיונות למסלולים, ייבוא כלים וחלפים ועוד. משרד התרבות והספורט הכיר בשלוש התאחדויות לנהיגה ספורטיבית הפעילות בישראל, ואף החל בהכשרה של מדריכים, מאמנים ובוחני כלים. 

קיומו של חוק הנהיגה הספורטיבית והרשות המפקחת על הספורט המוטורי הם ייחודים לישראל. במדינות אחרות בעולם מתקיימות תחרויות ספורט מוטורי ללא פיקוח של המדינה, אלא על פי כללים של אגודות פרטיות ופדרציות בינלאומיות. ביקורת מוטלת על תפקוד הרשות בשל הבירוקרטיה השלטת שמונעת התפתחות של הספורט המוטורי ונטען כי פקידי הרשות אינם מקלים את פיתוח מסלולי המרוצים.[דרוש מקור].
משרדי הרשות ממוקמים בתל אביב ובירושלים.
מאז 2019 מנהל הרשות לנהיגה ספורטיבית הוא דימיטרי קוזניצוב.

ראשי הרשות
----------

* **יוסי ניסן** (2007 - 2013)
* **יניב אסרף** (ממלא מקום 2013)
* **אילן ג'ורג'י** (ממלא מקום 2013)
* **יוסי ניסן** (2014 - 2018)
* **דמיטרי קוזניצוב** (2019 ואילך)

קישורים חיצוניים
----------------

* הרשות לנהיגה ספורטיבית, אתר משרד התרבות והספורט
* הרשות לנהיגה ספורטיבית: דו"ח מצב, אתר פול-גז, יולי 2009
אולם הנוסעים של התחנה.
**תחנת הרכבת שיקגו יוניון** (באנגלית: **Chicago Union Station**) היא תחנת רכבת גדולה במרכז העיר שיקגו. התחנה שייכת לחברת אמטרק- חברת הרכבות הגדולה ביותר בארצות הברית. מהתחנה יוצאות רכבות אל כל רחבי ארצות הברית, והיא תחנת המוצא של קו הרכבת קליפורניה זפר אשר מגיע עד לאוקלנד שבצפון קליפורניה.

תחנת הרכבת נפתחה בשנת 1925, והחליפה את התחנה הקודמת שנבנתה בשנת 1881. התחנה היא מסוף הרכבות הבינעירוני היחיד בשיקגו, והוא הטרמינל הראשי של העיר לרכבות נוסעים. התחנה נמצאת בצד המערבי של נהר שיקגו בין רחוב וסט אדמס לבין שדרות וסט ג'קסון, בקרבת מקום ל"שיקגו לופ". כולל מסלולי הגישה והאחסון, התחנה נמצאת בתשעה מבנים המחוברים ביניהם - בעיקר מתחת לאדמה, מתחת לרחובות גורדי שחקים. התחנה משמשת כ"תחנת הדגל" של אמטראק במערב התיכון של ארצות הברית, והיא גם מסוף עבור שישה קווים של הרכבת העילית של שיקגו.

היסטוריה
--------

התחנה הנוכחית היא השנייה בשם זה שנבנתה בשיקגו, ותחנת הרכבת השלישית שנבנתה באותו האתר. הצורך בתחנה אחת ריכוזית וגדולה היה נושא פוליטי חשוב בשיקגו של המאה התשע עשרה, כאשר חברות רכבות מתחרות שונות בנו סדרה של תחנות סופיות. תחנות רבות והמסילות המקשרות אליהם הקיפו את רובע העסקים המרכזי של העיר ומנעו בעצם את הרחבתה. גם התחנות השונות גרמו לנסיעה קשה עבור מטיילים, שרבים מהם נאלצו לבצע החלפות מייגעות, ארוכות ולא נעימות מתחנה אחת לאחרת דרך הלולאה.

ב -25 בדצמבר 1858, נבנתה התחנה שהפכה בסופו של דבר לתחנה המאוחדת של היום. התחנה נבנתה על הגדה המערבית של נהר שיקגו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תחנת הרכבת שיקגו יוניון** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של תחנת הרכבת שיקגו יוניון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no97023611
* VIAF: 168085663
* WorldCat: lccn-no97023611

 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mayer, Harold M. (בינואר 1945). "The Railway Terminal Problem of Central Chicago". *Economic Geography*. **21** (1): 62–76. doi:10.2307/141384. `{{cite journal}}`:  (עזרה)
**שמואל (סמי) רפאל** (1925 – 25 במאי 2015) היה קצין צה"ל בדרגת סגן-אלוף, אשר עוטר בעיטור המופת לאחר שהציל תוך סיכון עצמי צנחן, שמצנחו נתפס בגלגל הזנב של המטוס ממנו קפץ.

ביוגרפיה
--------

רפאל נולד בבולגריה, התגייס שם לצבא והפך למדריך צניחה. ב-1948 עלה לישראל והשתתף בקרב בלטרון בשורות חטיבה 7. בהמשך הועבר לשרת ביחידת צנחנים שהקמתה החלה בבסיס תל-נוף והוסמך למדריך צניחה.

ב-14 בדצמבר 1950 השתתף רפאל בצניחת ראווה ממטוס דקוטה מעל בסיס צריפין. הצנחן ג'ורג' פרלוס קפץ מהדלת האחורית של המטוס, אך מצנחו נתפס בגלגל הזנב של המטוס ומיתריו החלו להיקרע עקב החיכוך עם גוף המטוס. כתוצאה מכך גם נפגעה יציבות המטוס וקברניטו התקשה להשתלט עליו. רפאל ביקש ממנו לפנות אל הים התיכון, כדי שאם יתרסק המטוס הוא לא יפגע באנשים על הקרקע.

רפאל שילשל מפתח המטוס חבל שבקצהו עוגן עד שהעוגן נאחז במיתרי המצנח וניסה עם חבריו למשוך את פרלוס חזרה למטוס. אז כבר נקרעו כל מיתרי המצנח למעט ארבעה. רפאל הבין שבמצב זה לא תספיק משיכת המיתרים. הוא קשר עצמו בחבל למטוס, שטס במהירות של כ-300 קילומטר לשעה והוציא כמעט את כל גופו ממנו, אחז בפרלוס ולאחר כעשר דקות של מאמץ הצליח למשוך אותו חזרה לתוך המטוס.

בעקבות האירוע הוענק ציון לשבח לרפאל, לפרלוס ולטייס המטוס עודד אברבנאל. היו אלו מראשוני הצל"שים שהוענקו בצה"ל. רפאל גם הועלה מדרגת רב-סמל לדרגת סגן. בשנת 1970 הומרו הצל"שים לעיטור המופת.

רפאל עבר קורס קצינים והיה ממייסדי גדוד 890 בחטיבת הצנחנים. הוא שירת בצבא הקבע עד לשנת 1969 והגיע לדרגת רב-סרן. בשירות המילואים קודם לדרגת סגן-אלוף. 

לאחר פרישתו מהצבא עבד כקצין הביטחון של העיר רמת גן ויצא לשליחויות בחוץ לארץ מטעם קרן היסוד, הסוכנות היהודית והבונדס.

בשנת 2002 הוענק לרפאל תואר כבוד מטעם המכללה האקדמית נתניה.

חיים אישיים
-----------

רפאל היה נשוי ואב לשלוש בנות.

לקריאה נוספת
------------

* אתי אברמוב, "היה ברור לי שאני מציל את ג'ורג'", **הלוחם**, גיליון 243, אוקטובר-נובמבר 2013.

קישורים חיצוניים
----------------

* סא"ל שמואל (סמי) רפאל באתר "הצנחנים - עשור ראשון"
* שמואל רפאל, באתר הגבורה

הערות שוליים
------------

1. ↑  מקור: אתר המכללה האקדמית נתניה.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987011224211105171

 |
חזית התחנה
מראה הרציף ובו עדיין השילוט המקורי באמהרית ובצרפתית. נטוש אבל נקי
**תחנת הרכבת של אדיס אבבה**, המכונה "לאגאר" (Lagaar; מצרפתית La Gare - "התחנה"), היא תחנת רכבת השוכנת במרכזה של העיר אדיס אבבה, בירת אתיופיה, במרחק של כ-700 מטרים דרומית-מערבית לכיכר מסקל. התחנה היא התחנה הסופית במסילת הרכבת אדיס אבבה-ג'יבוטי שהיא מסילת הרכבת היחידה באתיופיה. כיום אין שירותי רכבת אל התחנה.

היסטוריה
--------

סלילתה של מסילת הרכבת החלה בג'יבוטי ב-1894, והקטע הראשון הגיע עד דירה דאווה. ב-1908, לאחר עיכובים ומחלוקות, הוקמה "חברת מסילת הברזל הצרפתית-אתיופית" (Compagnie du Chemin de Fer Franco-Ethiopien) - חברה שניזונה בעיקר מהון צרפתי, וזו השלימה את סלילת המסילה מדירה דאווה לאדיס אבבה ב-20 במאי 1915. טקס חנוכת המסילה נערך ב-17 ביוני 1917 במעמד הקיסרית זאודיתו, שהשתתפה בנסיעת הרכבת הראשונה לג'יבוטי. 

חוזה שנחתם בין אתיופיה לצרפת ב-1922 הקצה את הקרקע הדרוש להקמת מבנה התחנה, ואבן הפינה הונחה ב-13 בפברואר 1928. המבנה הושלם ב-3 בדצמבר 1929 במימון צרפתי וגרמני. בשנת 1938 ביקש המושל האיטלקי להרוס את מבנה התחנה ולסלול קו רכבת חדש דרך מרכזה של העיר, ולאורכו ימוקמו שלוש תחנות. תוכנית זו נגנזה לבסוף בשל פרוץ מלחמת העולם השנייה. שירותי הרכבת אל התחנה פסקו באמצע העשור הראשון של המאה ה-21, עם השבתת קו הרכבת שממערב לדירה דאווה. גם אם השירות לאדיס אבבה יתחדש, סביר שבעיר תבנה תחנה חדשה, אם כי המבנה צפוי להישאר במקומו בשל ערכו ההיסטורי והאדריכלי.

התחנה
-----

סגנונו של מבנה התחנה הוא קולוניאליסטי. הוא מתנשא לגובה של שתי קומות, בראשונה ארקדה הנתמכת בשורת קשתות, ובשנייה מרפסת עם מעקה מסוגנן, אליה מובילות דלתות גבוהות. במרכז המבנה, מעין מגדל המוסיף לו קומה שלישית ובה חלונות בצורת קשתות. המבנה והמגדל נושאים גגות רעפים אדומים. בתחנה רציף צד בודד וגשר להולכי רגל נטוי מעל מסילות הרכבת. בשטח התחנה שוכנים משרדי ההנהלה הראשית של חברת הרכבת, מחסני חלפים, בתי מלאכה, דפו, מרכז השתלמות ומרפאה ומועדון לעובדי חברת הרכבת. 

בכיכר הגדולה שבחזית התחנה פועל מסוף אוטובוסים עירוני, וניצבת בה אנדרטת גור אריה יהודה, פסל אריה מוזהב שהוקם על ידי הקיסר היילה סלאסי ב-1930. סמוך לתחנה שוכנים תחנת האוטובוסים הבין-עירונית של אדיס אבבה ליעדים קרובים (עד 250 ק"מ), והאנגר ובו שוכן "מוזיאון הרכבת" של אתיופיה.

מוזיאון הרכבת
-------------

בשנת 1935 העניקה ממשלת צרפת לקיסר היילה סלאסי שני קרונות לשימושו הפרטי. בקרון הראשון היה סלון, תא שינה ומשרד, ובשני הותקנו מטבח ומסעדה. ב-1954 הוענקו לקיסר שני קרונות נוספים, הפעם מממשלת אנגליה, גם הם מחולקים באופן דומה לקודמיהם. הרכבת הקיסרית הונעה בשני קטרים וכללה, נוסף על ארבעת הקרונות הקיסריים, קרון גנרטור חשמלי שסיפק את כל צריכת החשמל שלה, שני קרונות מחלקה ראשונה לאורחיו ולפמלייתו של הקיסר, שני קרונות מחלקה שנייה עבור משרתיו ושני קרונות משא. הרכבת הקיסרית הפסיקה את פעולתה ב-1973, זמן קצר לפני המהפכה האתיופית, וארבעת הקרונות הקיסריים שמורים במבנה המוזיאון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תחנת הרכבת של אדיס אבבה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Gare D'Addis Abeba
2. ↑  Les voitures imperiales
**שמואל שלום ריבלין** (1915 – 1994) היה מוזיקאי, התמחה במוזיקה ליטורגית. שימש מנהל במכון לחזנות "שירת ישראל" בירושלים וניצח על עשרות מקהלות בבתי כנסת ובמוסדות חינוך בישראל ובקהילות יהודיות מחוץ לישראל. עסק בהכשרת מוזיקאים, מרצים ונואמים.

ביוגרפיה
--------

נולד בירושלים ב-15 בספטמבר 1915, בנו של החזן ומורה החזנות שלמה זלמן ריבלין. למד בתלמוד תורה וישיבת עץ חיים, ולאחר מכן בישיבת לומז'ה בפתח תקווה ובישיבת מרכז הרב בירושלים. בגיל עשרים הוסמך לרבנות על ידי הרב יעקב משה חרל"פ והרב בן ציון חי עוזיאל.

שימש כמורה ראשי ומנהל במכון "שירת ישראל". ניצח על מקהלות רבות בישראל, ביניהן מקהלות בית הכנסת אהל שם ירושלים, בתי היתומים דיסקין וציון-בלומנטל בירושלים, במוסדות חינוך רבים בישראל, וכן בבית המדרש הגדול ביוהנסבורג.

מקהלותיו הופיעו בחגיגות ובאירועים שונים בבתי הכנסת בירושלים, ובהם בחורבת ר' יהודה החסיד, ישורון, תחכמוני; בתל אביב - בבתי הכנסת בית אל, רמה, היכל מאיר, גבורת ישראל; וכן ב"בית הכנסת הגדול" בערים שונות. היה משתתף קבוע בתוכניות הרדיו "קבלת שבת" ו"מלווה מלכה" של מחלקת הדת בקול ישראל.

הכשיר מנצחי מקהלות, מורים למוזיקה, בעלי תפילה, בעלי קריאה, נואמים ומרצים. חיבר את הספר "זמרת שמואל" - 127 שירים למקהלה לתפילות השנה. חיבר את האורטוריה "הולדת דויד". כמו כן חיבר ספר דרשות וספר חידושים בשפה העברית ובדקדוק. היה שותף לעיסוקו של אביו בחקר תולדות היישוב האשכנזי הפרושי בארץ ישראל.

ריבלין המשיך בפעילות אביו והיה עסקן באגודת אחוה העולמית. שימש מזכיר מרכז הלשכות, וייסד מספר לשכות בישראל ובדרום אפריקה.

בנו הוא חוקר התלמוד פרופסור יוסף ריבלין.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "שמואל ריבלין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יב (1962), עמ' 4084
* קברו של שמואל ריבלין, באתר "קדישא קהילות ירושלים"
* ערב אזכרה למלחין-מנצח שמואל ריבלין, באתר bhol.co.il
* שמואל ריבלין, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987008554264105171
* ISNI: 0000 0000 3231 8428
* LCCN: n84182680
* VIAF: 1420901
* WorldCat (עם VIAF): 1420901

 |
**שמואל שאול לוי** (בצרפתית: **Sam Levy**) (כ"ח באייר תרמ"ד 1884 בפריז – ט"ז באב תשכ"ו 1966 בטרמבליי-לה-גונס (צר')) היה תעשיין צרפתי, וראש הקהל של הקהילה החרדית עדת יראים בפריז.

ביוגרפיה
--------

שמואל נולד בפריז בכ"ח באייר תרמ"ד (1884) ילד חמישי לאביו נפתלי לוי, (דור שישי לרבי ידידיה וייל בן הקרבן נתנאל) ואסתר (לבית ווייל).
נישא לשרה-אודט בת יעקב ליאון.

שמואל עמד בראש המפעל הוותיק בצרפת ליצור אוטובוסים Carrosserie Currus. בהמשך חייו הצטרפו לחברה שני בניו איון (יצחק) ופייר (חיים).

בשנת 1936 מונה לכהן כראש הקהל בקהילת עדת יראים בפריז, וכיהן בתפקיד עד יום מותו.

היה ממייסדי ומנהלי בית ספר יבנה בפריז וישיבת חכמי צרפת (צר') באקס לה בן.[דרוש מקור]

כיהן כנשיא ה-CRJTF (ארגון המייצג את היהדות הדתית בצרפת).

בתקופה שלאחרי מלחמת העולם השנייה היה ממנהלי ועד ההצלה, ועבד בשיתוף פעולה עם הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג. במסגרת זו השתמש בקשריו הרבים וארגן את הפגישה בין הרב הרצוג לנציג האפיפיור בפריז יוחנן העשרים ושלושה.[דרוש מקור]

בעת הגירת יהודי צפון אפריקה בשנות החמישים והשישים של המאה העשרים, היה פעיל בהקמת מוסדות לקליטתם,[דרושה הבהרה] ועבד בשיתוף עם הרב חיים יצחק חייקין והרב אליהו מונק.[דרושה הבהרה]

בשנת 1965 הוענק לו העיטור אביר לגיון הכבוד מטעם ממשלת צרפת.

נפטר בטרמבליי-לה-גונס (צר') בט"ז באב תשכ"ו (2 באוגוסט 1966) בגיל 82 ונקבר בבית הקברות מונפרנאס.

המוסד ע"ש שמואל ואודט לוי
-------------------------

בשנת תשי"ב הקים ארגון ללא כוונת רווח ע"ש אשתו שרה שנרצחה יחד עם אמה בשואה בי"ב בתשרי תש"ג באושוויץ. 

הארגון הוציא בין היתר חומשים בצרפתית עם אונקלוס רש"י ופירוש "קול התורה" של הרב אליהו מונק. לאחר פטירתו נקרא הארגון **המוסד ע"ש שמואל ואודט לוי**.

ספר מפורסם שהמוסד הוציא הוא מילון הארמי-עברי של הרב פרופ' עזרא ציון מלמד. המילון יצא גם במהדורה אנגלית וצרפתית.

צאצאיו
------

בתו אביגיל נשואה לצבי קושלנד - יקיר ירושלים ויו"ר העמותה למען נזקקי ירושלים.

נכדו הרב עזריאל לוי הוא העורך הראשי של התלמוד בבלי בהוצאת עוז והדר.

נכדתו אודט נשואה לרב מישל גוגנהיים, הרב הראשי לפריז, ורב ראשי זמני לצרפת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שמואל שאול לוי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  הפרדס, לתולדות הקהילה החרדית עדת יראים, ‏1954
2. ↑  (CURRUS (carrosserie (בצרפתית)
3. ↑  LE MINIBUS CITROËN CH 14 CURRUS (בצרפתית)
4. ↑  תעדות באתר LEONORE (בצרפתית)
5. ↑  An Inventory to the Rescue Children, Inc. Collection (באנגלית)
6. ↑  LEONORE
7. ↑  דברים אחדים על המוסד ע"ש שמואל ואודט לוי
8. ↑  למען נזקקי ירושלים (ארכיון)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* Léonore: 19800035/695/79424

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בדינוזאור. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו קאקורו.

**קקורו** (שם מדעי: **Kakuru**; קרוי על שם נחש הקשת המיתולוגי - "Kajura") הוא סוג של דינוזאור תרופוד קטן שהתקיים בקרטיקון התחתון באוסטרליה לפני 120 עד 113 מיליון שנה בקירוב. המאובנים שלו התגלו במחצבי אופאל ליד העיר אדלייד, בירת אוסטרליה הדרומית בידי בעלים של חנות פנינים, והם תוארו ב-1980 בידי החוקרים נוויל פלדג' (Neville Pledge) וראלף מולנר (Ralph Molnar). סוג זה הכיל מין אחד - *Kakuru kujani*, על שם האבוריג'ינים הקרויים Kuyani. הממצאים של הדינוזאור כמעט נמכרו ונעלמו למדע אך ב-2004 מוזיאון אוסטרליה הדרומית הצליח לקנות אותם ב-22,000 דולר חזרה.

הממצאים היחידים שכלל הדינוזאור כוללים שוקה באורך 33 ס"מ ושברי שוקית. הדינוזאור עצמו הגיע לאורך של שתיים שלושה מטרים והיה כנראה אוכל בשר בעל גפיים ארוכות בעלות טפרים מחודדים בקצוות. משייכים אותו לחלק מהמנירפטורים, הדינוזאורים שהפכו לעופות והיו כנראה מכוסי נוצות. הוא נחשב לסוג פרימיטיבי של מנירפטור הקרוב בעיקר לאלופטריקס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קקורו** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |