recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**חוקי טאונסנד** (**Townshend Acts**), הם סדרה של מכסים שהוטלו על התושבים של שלוש עשרה המושבות הבריטיות באמריקה על ידי הפרלמנט הבריטי בהובלת שר האוצר הבריטי צ'ארלס טאונסנד ב-1766.

הרקע להטלת המס
--------------

טאונסנד פיתח מדיניות כלכלית בהקשר למיסוי על שלוש עשרה המושבות באמריקה. בהתאם למשנתו, יש להטיל על המושבות מיסים רבים ולהוריד את הנטל מכתפי תושבי האי הבריטי. גישה זו נבעה מהעובדה שתושבי המושבות באמריקה שילמו בממוצע רק כשישית מהמיסים ששילם אזרח מקביל באיים הבריטיים עצמם. כשהתחלפו הממשלות ב-1766 מונה טאונסנד לתפקיד שר האוצר ובהמשך חלש גם על תחום המושבות. בתפקידו זה יזם טאונסנד מהלך כלכלי חשוב – הוא הפחית את המיסים שהוטלו על האצולה הכפרית (מעמד ה-gentry) על ידי הוזלת מס הקרקעות ויזם את מערכת של מיסים שכונתה **חוקי טאונסנד**.

המכסים
------

טאונסנד יזם מכס חדש על הזכוכית, העופרת, הצבעים, הנייר והתה שיובאו לאמריקה. במילים אחרות הוא ייקר את הסחורות עבור הצרכן האמריקני. כמו כן יזם טאונסנד הקמה של מערכת משופרת שתאכוף את החוקים הללו. כוונתו של טאונסנד הייתה לחפות על הוזלת מיסי הקרקע שיזם קודם לכן ולכסות בעזרת המכסים את הוצאות ההגנה על המושבות, כמו גם את משכורותיהם של הפקידים המלכותיים שהוצבו בהם ועד אותה תקופה קיבלו משכורת מידי המתיישבים עצמם. עד כה, תשלום משכורתם של הפקידים בידי המתיישבים כאשר למעשה הם אלו שצריכים לפקח עליהם העלה חשש סביר לניגוד עניינים. הטלת המיסים לוותה בהקמת מנגנון אכיפה יעיל יותר שפגע בסחר הבלתי חוקי של בני המושבות עם האיים השכנים.

התגובה האמריקנית
----------------

האמריקנים זעמו על הטלת המיסים ותגובתם לא איחרה לבוא –בית המחוקקים של מסצ'וסטס פרסם מסמך בניסוחו של סמואל אדמס שקבע שרק לאסיפות הנבחרים האמריקניות יש זכות להטיל מיסים על תושבי המושבות. פרסום המסמך פתח תקופה של התפרעויות אלימות ברחבי המושבות האמריקניות כלפי פקידי המכס וגובי המיסים. במהלך הזמן התפתחו המהומות והפכו לאלימות יותר ויותר – בינואר 1770 הביא החוק לראשונה לשפיכות דמים ב"קרב הגבעה המוזהבת" בניו יורק. ב-3 במרץ בהמשך אותה שנה נורו ונהרגו חמישה אמריקנים מאש בריטית שנורתה עליהם בעת הפגנה, באירועים שנודעו לאחר מכן כ"טבח בוסטון". בדומה למהומות שהיו לאחר חקיקת חוק הבולים ב-1765 גם עתה הטילו המתיישבים האמריקניים חרם כלכלי. הצלחתו של החרם הייתה מינורית יחסית לחרמים קודמים, הן בשל היענות חלקית של הסוחרים האמריקנים והן בשל העובדה שבריטניה מצאה שווקים חדשים למוצריה.

ביטול המכסים
------------

עד מרץ 1770 כבר בוטלו כל המיסים פרט למס על התה, חוק התה לא בוטל כדי להוות סוג של חוק הצהרתי שנועד לקבע ולהזכיר לאמריקנים את הזכות הבריטי להטיל עליהם מיסים כראות עיניהם. הקו שהנחה את המחוקק במקרה זה, הוא קו דומה למהלך שהביא לחקיקת החוק ההצהרתי מעט קודם לכן.

במבט לאחר, המכסים של טאונסנד נחשבים לטעות היסטורית פאטאלית שכן הם השיגו תשואה עלובה והגבירו את האיבה של מתיישבים כנגד בריטניה – למעשה נטען, כי כתוצאה ממכסיו של טאונסנד נהרגו האנשים הראשונים במלחמת העצמאות האמריקנית.

לקריאה נוספת
------------

ברברה טוכמן, **מצעד האיוולת**, ספריית מעריב, 1986, עמ' 139–243.

קישורים חיצוניים
----------------

* הטקסט המלא של החוק (באנגלית)
* חוקי טאונסנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הרב **ששון ב"ר מרדכי שנדוך** (נודע גם כחכם **ששון עג'מי** או בכינויו **הרש"ם**; ה'תק"ז (1747) - ו' בטבת ה'תק"ץ (1.1.1830)), היה מחכמי עיראק. רב, אמן, משורר ומלחין.

קורות חיים
----------

נולד לפרחה ולמרדכי בשנת ה'תק"ז בבגדאד. כינויו "עג'מי" (פרסי), ניתן לו לאחר שריפא את בנו של אחד משרי בגדאד הערבים.

סבו, משה בן מרדכי שנדוך, שימש כנשיא קהילת בגדאד בתחילת המאה ה-18, וכיהן כאיש הכספים של מושל בגדאד ונפטר כנראה ב-1744.

בשנת ה'תקע"ב התמנה לממונה על הכתובות והקידושין בבגדאד. היה בעל קורא וחזן בבית הכנסת הגדול בבגדאד.

חיבר פיוטים רבים, חלקם מושרים עד היום בקהילות יהודי עיראק.

למעלה מעשרה מצאצאיו היו מחכמי הקהילה בבגדאד וגדוליה.

כמו כן היה אמן מומחה:

> 
> "הוא עשה צורת המשכן עם קרשים ואדנים וכל כלי המשכן, ונשאר קרש אחד אצל הרב שמעון מרדכי מצאצאיו, והיה מלמד ומבאר בו לתלמידים עם האדנים - שהיו עשויים מעופרת - בפרשת תרומה.  
> גם עשה צורת בית שלישי על בד עבה, והיה מצויר עליו צורת הבית עם המדות והפסוקים בכתב ישר ונאה עם צבעים, והיה עשוי כמדת גובה ורוחב סדר ההיכל שבבית הכנסת הגדול אשר הוא היה חזן שמה. והיו תולים אותו משנה לשנה בשני ימי שמחת תורה, והיו כל הקהל שמחים ומתגאים במעשה ידי אומן הגדול. והיה נראה מרחוק ממש כמו שטיח פרסי. ואחר כך לקחה אותו פרחה דוד ששון ללונדון".
> 
> 
> 
> — ערכו בספר "קץ הימין" - תולדות רבני בבל, הרב יהושע משה (רבה של גבעתיים)
> 

בתו נישאה לעבד-לעזיר בן דוד בן אליהו וילדה בן לאחר שהייתה עקרה שנים רבות. להולדת בנה נקשרה אגדה מפורסמת והוא נקרא דוד חי. נכדו דוד חי המלמד (מועלם) מפני שעסק בהוראה ולימד בחדר תלמוד תורה (אסתאד) ונולד ב-1826. נפטר בשנת 1898.

נפטר בו' בטבת ה'תק"ץ ונקבר בבגדאד.

ספריו
-----

* המעטה מתוק והתרופה מרה: "ספר **קול ששון**" לר' ששון מרדכי משה, בצירוף מבוא, מקורות ותקצירים (אור יהודה, הוצאת מרכז מורשת יהדות בבל, המכון לחקר יהדות בבל, ה'תשע"ב 2012). ההדיר לב חקק.
* **דבר בעתו** - ספר הדרכה לעבודת ה’, משלים ופרקי מוסר ובפרט ליום שישי ויום שבת קודש, מאת הרב ששון מרדכי משה. ההדיר הרב עזרא בצרי.
* **מזמור לאסף** - דינים על התפילה, דרושים ופיוטים.
* **דבר בעתו** - דינים, דרושים ופיוטים למועדי השנה, שבת, ראש חודש וחגים.
* **אמרי ששון** - ספר מוסר.
* **תהילה לדוד** - פירוש על פרק קמ"ה בתהלים על פי הקבלה, דרשות ופיוטים.

לקריאה נוספת
------------

* ד"ר אברהם בן יעקב, **הרב ששון ב"ר מרדכי שנדוך**, ירושלים: מכון הכתב, 1994. (הספר באתר היברובוקס)
* הרב עזרא בצרי, מבוא לספר קול ששון, ד"צ ירושלים תשכ"ג.
* משה ש. שבת, **ישיבות בגדאד - התהוותן והשפעתן לדורות**, כרך שני (עמ' 45–72), ירושלים תשע"ט

קישורים חיצוניים
----------------

* כתבי ששון מרדכי שנדוך בפרויקט בן-יהודה
* חכם ששון מרדכי שנדוך ע"ה, באתר העיראקי
* חכם ששון שנדוך, באתר החכם היומי
* הרב הרצל חודר, חכם ששון מרדכי, באתר ארגון הידברות
* פרופסור צבי זוהר, היצירה ההלכתית של חכמי בבל (עיראק) בעת החדשה (עמ' 11-12), באתר יד יצחק בן-צבי
* ששון מרדכי שנדוך, באתר "החכם היומי"
* ששון בן מרדכי שנדוך (1747-1830), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ben-Yaacob (Yaʿacov), Abraham, Encyclopedia of Jews in the Islamic World
2. ↑  אברהם בן יעקב, **הרב ששון ב"ר מרדכי שנדוך**, מכון הכתב.: ירושלים. 1994, עמ' 28
3. ↑  **שם**, עמ' 75

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007308178505171
* GND: 132720272
* LCCN: n84182027
* VIAF: 162587047
* WorldCat: lccn-n84182027

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:נק"ל   
פרמטרים [ שנות שירות ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**מרטיני-הנרי** (באנגלית: **Martini–Henry**) הוא רובה מחורק נטען בית בליעה בעל טעינת ידית, אשר פותח ב-1870 בבריטניה ושימש את הצבא הבריטי ומספר מדינות נוספות החל מ-1871 ועד לסוף מלחמת העולם הראשונה.

רובה המרטיני-הנרי החליף את הסניידר-אנפילד ונקלט ב-1871 בתור רובה השירות של כוחות הצבא הבריטי והאימפריה הבריטית. בין חצי מיליון למיליון רובים סך הכל יוצרו בארבעה דגמים עיקריים (סימן 1 עד סימן 4) עם גרסת קרבין מקוצרת לשימוש פרשים וכוחות ארטילריה. הוא נותר בשימוש סדיר עד 1918 למרות פיתוחו של הלי-מטפורד ולאחר מכן הלי אנפילד שבהדרגה החליפו אותו. 

המרטיני-הנרי שירת במערכות השונות ברחבי האימפריה הבריטית, כולל המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה, מלחמת הזולו, מלחמת הבורים ומלחמת העולם הראשונה.

הסניידר-אנפילד אומנם היה הרובה הבריטי הראשון שכלל טעינת בית בליעה (במקום מהלוע), המרטיני-הנרי פותח בתצורה זו מתחילתו והיה מהיר וקל לתפעול בהרבה מקודמו. מאפיין משמעותי במרטיני-הנרי היה טעינת הידית שפותחה על ידי הנרי פיבודי ושוכללה על ידי פרידריך פון מרטיני. אופן הטעינה כלל הורדת ידית מתחת לרובה אשר פתחה את בית הבליעה מחלקו העליון, כדור בודד היה מוכנס לתוך בית הבליעה, ובהרמה חזרה של הידית בית הבליעה היה נסגר והכדור היה נכנס למקומו. הורדה חזרה של הידית לאחר הירי הייתה פותחת את בית הבליעה והתרמיל היה נזרק החוצה.

ראו גם
------

* בראון בס
* לי אנפילד
* מרטיני-אנפילד

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **רובה מרטיני-הנרי** |

* אתר אגודת מרטיני-הנרי.
* אודות הרובה באתר Shoreham Fort.

הערות שוליים
------------

1. ↑  מעבר לשימוש הסדיר של הצבא הבריטי, רובי מרטיני-הנרי והעתקים נותרו בשימוש במספר מוקדים סביב העולם, כולל בקרב כוחות טאליבן לפחות עד שנות ה-80 של המאה ה-20.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007553375405171
* LCCN: sh85081646

 |
הדסטוק של גיטרת LTD
חברת **אי.אס.פי (ESP)**, היא יצרנית מרכזית של גיטרות חשמליות וגיטרות בס. מטה החברה ממוקם בצפון הוליווד, קליפורניה. החברה הוקמה ב-1975, ומתמחה, בין השאר, בייצור גיטרות בהזמנה אישית. החברה היא יפנית.

היסטוריה
--------

בשנת 1975 פתח היסטקי שיבויה (Hisatake Shibuya) חנות לחלפים מותאמים אישית לגיטרות בשם ESP (Electric Sound Products) בטוקיו, יפן. עד מהרה, צברה החנות מוניטין בתחום הגיטרות והחברה החלה בייצור גיטרות תחת השמות ESP ו-Navigator עבור השוק היפני. בשנת 1983, החלה החברה לשווק חלקי חילוף גם לשוק האמריקאי, ובשנים 1984-1985 ייצרה החברה גיטרות בהתאמה אישית לאמנים ניו-יורקים כמו ברוס קוליק מלהקת קיס ורוני ווד מהרולינג סטונז.

לקראת סוף שנות ה-80 החלו מוזיקאים נוספים לנגן בגיטרות ESP, ביניהם ג'יימס הטפילד וקירק האמט ממטאליקה, להקה שפרצה את גבולות ז'אנר ההבי מטאל והפכה פופולרית בתחילת שנות התשעים, מה שהביא לחברה הכרה רחבה ביותר ברחבי העולם.

### LTD

בשנת 1996 הקימה החברה את המותג LTD. גיטרות LTD דומות לגיטרות ESP היקרות יותר, אך מיוצרות מחוץ ליפן במפעלים בהתאם לסדרה, כאשר הגיטרות היקרות יותר (סדרות 401 ו-1000) מיוצרות בקוריאה והזולות יותר (סדרות הממוספרות במספר 400 ומטה) באינדונזיה. בייצורן של גיטרות אלה נעשה שימוש בחומרים זולים יותר מאחיותיהן בעלות הלוגו של ESP, המיוצרות ביפן. רוב הגיטרות המיוצרות על ידי החברה כיום הן תחת המותג LTD.

פופולריות
---------

פרסומה העיקרי של אי.אס.פי הגיע בשנות ה-80 וה-90, כאשר להקות ת'ראש מטאל, שהשתמשו בגיטרות של החברה בהקלטות והופעות, היו בשיא הפופולריות שלהן. אי.אס.פי מייצרת גיטרות המשמשות לרוב אמנים מסגנונות הרוק, הרוק הכבד והמטאל. בקטגוריה זו, המתחרות העיקריות שלה הן ג'קסון, איבנז ושכטר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אי.אס.פי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אי.אס.פי (באנגלית)
* אי.אס.פי, ברשת החברתית פייסבוק

* אי.אס.פי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* אי.אס.פי, ברשת החברתית אינסטגרם

* אי.אס.פי, סרטונים בערוץ היוטיוב
**התהוות מותנית** (או "היווצרות תוך תלות גומלין"), בסנסקריט: **pratītyasamutpāda**; בדוונאגרי: प्रतीत्यसमुत्पाद; בפאלי: **paticcasamuppāda** - היא מושג חשוב במטפיזיקה הבודהיסטית. על פי השקפה זו, המשותפת לכל הזרמים בבודהיזם, כל תופעה מתהווה בזכות הימצאותן של תופעות אחרות, אשר שזורות זו בזו ברשת מורכבת של השפעה הדדית. סמל נפוץ המשמש לייצוג עיקרון "ההתהוות המותנית" הוא "רשת אינדרה": זוהי רשת קורי עכביש רב-ממדית, הזרועה באינספור טיפות-טל (או אבני-חן), המשקפות את שאר הטיפות ואת ההשתקפויות שבהן, בתהליך רקורסיבי אינסופי.

הבנת ההתהוות המותנית היא שלב חשוב בדרך להתעוררות ולהארה.

ניסוח כללי
----------

ניסוח כללי של מושג זה מובא באופן הבא:

כאשר גורם מסוים, X, קיים
דבר מה, Y, מתהווה.
כאשר גורם מסוים, X, אינו קיים
דבר מה, Y, אינו מתהווה.
לדוגמה, על פי הקאנון הפאלי, הבודהה מלמד:

> 
> כאשר יש לידה-מחדש, הזדקנות-ומוות קורה; כאשר אין לידה-מחדש, הזדקנות ומוות לא קורה.
> 
> 
> 
> 

כל התופעות נתונות לאינטראקציה מתמשכת זו, בזרם מתמיד של "עתיד להתרחש, ומפסיק להתרחש". עקרון לוגי זה מסייע להסביר מדוע כולן ברות-חלוף, ומתאפיינות בארעיות ("אניצ'ה", בשפת פאלי).

יישומים
-------

ניתן לזהות את עקרון ההתהוות המותנית בארבע האמיתות הנאצלות, המתארות את תהליך היווצרות הסבל ותהליך השחרור ממנו. התהוות מותנית נוספת ניתן לזהות במעגל הלידה מחדש, המתואר בתריסר הנידאנות או "תריסר הקישורים לקיום מותנה".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **התהוות מותנית** בוויקישיתוף
* התהוות-מותנית באתר של אסף פדרמן
* התהוות מותנית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 00561983

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
חכם **גורג'י יאיר** (1909, התרס"ט, בגדאד – 17.08.1999, ה' באלול תשנ"ט, ירושלים) היה פייטן, חזן ומחנך ישראלי.

ביוגרפיה
--------

נולד בבגדאד בשנת תרס"ט בן בכור ליוסף ומסעודה יאיר. למד במדרש תלמוד תורה ובישיבת בית זילכה. כבר בבחרותו התמנה למחנך ב"מדרש תלמוד תורה" על שם מנשה צאלח. עם עלייתו ארצה חינך במעברת העולים הרטוב מטעם הפועל המזרחי ולאחר מכן שימש כמחנך בתלמוד תורה "בית אהרון" בשכונת בית ישראל בירושלים.

חכם יאיר נחשב לאחד מגדולי החזנים של יהדות בבל במאה ה-20 בבגדד ובירושלים. את לימודו בחזנות למד בעיקר מחכם עזרא דנגור שהיה רבה הראשי של בגדאד. את הפיוטים למד מכמה מורים ובעיקר מחוג המקובלים של הרב יהודה פתיה וחכם יצחק דרזי.

בבגדד שימש חזן בימי חול בבית הכנסת הגדול (צלאת לכבירי) ובשבתות בבית הכנסת צלאת דינה שבשכונת "באב אל שרגי". כשהגיע לירושלים נענה להזמנת ידידו שאול פתיה להיות חזן בבית הכנסת "מנחת יהודה" שבשכונת מחנה יהודה ובו שימש כשלושים שנה.

למד תורה מגדולי חכמי בבל ובעיקר מהרב יהודה פתיה מהרב אפרים הכהן ומרבי ניסים כדורי.

חכם יאיר היה עורך חופות מורשה בבגדד מטעם בית הדין המקומי ובירושלים קיבל סמיכה מחודשת אחר שעמד בבחינה אצל הרב צבי פסח פרנק.

שכל את בנו החייל דוד יאיר שנהרג בעת שירותו הצבאי בסיני.

כמה מנכדיו משמשים חזנים מפורסמים במסורת הספרדית-ירושלמית ומהם משה חבושה והרב דוד מנחם.

מחניכיו: המקובל חכם שמואל דרזי, הרב דוד משתה (מרבני העיר חדרה), הרב בן ציון מוצפי, אחיינו הרב יהודה יאיר, החזן ר' יהודה עובדיה והמשוררים האחים בלפור והרצל חקק.

נפטר בירושלים בה' באלול תשנ"ט ונטמן בחלקת הבבלים בהר המנוחות.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על גורג'י יאיר בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית
אשה עם כדור ופירמידה מאת ברנרד רדר (גינת וינר, רח' מנדלשטם 9 בתל אביב)
**ברנרד רדר** (**Bernard Reder**;‏ 1887 – 1963) היה אמן יהודי אמריקאי ממוצא אוסטרי, שעסק בפיסול, אדריכלות, תחריט ותצריב.

קורות חיים
----------

רדר נולד בצ'רנוביץ שבבוקובינה שהייתה חלק מאוסטריה שלפני מלחמת העולם השנייה, מקום שנחשב למרכז יהודי באותה התקופה. הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות בפראג במשך שלוש שנים. בשנת 1935 הציג רדר את תערוכת היחיד הראשונה שלו בפראג, שנתיים לאחר מכן עבר לפריז שם עבד והציג את פסליו יחד עם אריסטיד מאיול, יצירותיו של רדר הושפעו רבות מן הפולקלור היהודי, מהתנ"ך ומהמיתולוגיה היוונית. בזמן כיבוש אירופה על ידי הנאצים ברח רדר מפריז עם אשתו לספרד בעזרת חברו אריסטיד מאיול, משם הוא עבר לקובה, שם השפיע סגנון עבודתו על הרבה אמנים בני התקופה[דרוש מקור].

בשנת 1943 עבר רדר לארצות הברית, שם התגורר בניו יורק, רדר הציג את עבודותיו באופן קבוע במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית ובמוזיאון פילדלפיה. בשנת 1954 נסע רדר לאיטליה כדי לפסל ברומא ובפירנצה, לאחר כשנתיים הציג רדר שם את פסליו במוזיאון לאומנות מודרנית, תערוכתו של רדר זכתה להערכה רבה והתייחסות של חוקר האומנות הנודע John Rewald. לאחר חזרתו לארצות הברית ערך רדר תערוכת יחיד במוזיאון ויטני, התערוכה הייתה תערוכת היחיד הגדולה ביותר שנערכה במוזיאון מאז הקמתו[דרוש מקור].

יצירותיו הנדירות ביותר של רדר הן יצירותיו משנות השלושים. בהגיעם לפריז השמידו הנאצים את הסטודיו של רדר על כל עבודותיו. בשנת 1967 ערך חיים גמזו (מנהל מוזיאון תל אביב) תערוכה של יצירותיו של רדר בבית הלנה רובינשטין במהלך סידרה של תערוכות פיסול שונות בהן הוצגו גם פסליהם של האמן הצרפתי אוגוסט רודן והאמן הבריטי הנרי מור. במרכז הבינתחומי הרצליה מוצג חלק מעזבונו של האמן. פסליו של רדר מוצגים כיום במוזיאונים החשובים לאמנות מודרנית בעולם, ביניהם בפריז, בניו יורק, במוזיאון ישראל בירושלים, במוזיאון תל אביב לאומנות ועוד. רדר נפטר בשנת 1963 בניו יורק.

פסלו "אשה עם כדור ופירמידה" (1959) הוצב בתל אביב, בגינת וינר, תרומת אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברנרד רדר** בוויקישיתוף
* ברנרד רדר (1897-1963), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 277511
* NLI: 987007267067505171
* BnF: cb14972741q (data)
* CiNii: DA14329693
* GND: 174329903
* ISNI: 0000 0000 8349 4843
* LCCN: n85323869
* NKC: jx20070621032
* NTA: 16776280X
* RKD: 319074
* SNAC: w6qn68dv
* ULAN: 500195493
* VcBA: 495/353202
* VIAF: 284007
* WorldCat: lccn-n85323869

 |
תאופיק חמיד, 2016
ד"ר **תאופיק חמיד** (בערבית: **توفيق حميد**) או **טארק עבדל-חמיד** (נולד ב-1961 בקהיר, מצרים) הוא סופר מצרי, הרואה בעצמו כתומך ברפורמה באסלאם וידע כמתנגד חריף לאסלאמיזם ולדרך הג'יהאד כפי שהיא מפורשת על ידי ארגוני הטרור האסלאמיים. עמית מחקר בכיר במכון גייטסטון.

חמיד מגדיר עצמו כחבר לשעבר בארגון טרור. בצעירותו השלים לימודי רפואה ובמקביל היה חבר בארגון הטרור אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה. הוא עזב את הארגון משהתוודע להלך רוחו הקיצוני והרחוק מהאסלאם המקורי. הוא החל להרצות במסגדים כנגד האסלאם הרדיקלי והיווה בשל כך מטרה לאיומים מצד מיליטנטים איסלאמיסטיים, שאיימו על חייו. בשל כך היגר למערב וכיום הוא מרצה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, באוניברסיטת סטנפורד, באוניברסיטת מיאמי ובאוניברסיטת ג'ורג'טאון בהרצאות המתמקדות בהתנגדות לפונדמנטליזם האסלאמי. בנוסף, הוא משמש כיועץ למועצת פסגת המודיעין, העורכת כנס מדי שנה בנושא. חמיד נוהג להופיע בתוכניות טלוויזיה שונות.

בהשכלתו השלים לימודי רפואה והתמחה ברפואה פנימית, פסיכולוגיה תודעתית וטכניקות חינוכיות.

חמיד ידוע כאמור כמתנגד חריף לאלסאמיזם ודוגל בשיתוף פעולה עם הנצרות והיהדות. לדעתו, זהו המסר האמיתי של הקוראן, שמפאר את בני הדתות האחרות ואינו פוקד לכפות את הדת האסלאמית על אחרים. בראיונות, טען חמיד כי האויב האמיתי של ארגוני הטרור הוא זכויות הנשים וזו הסיבה, שבמקומות שבהם שולטים ארגוני טרור הם תחילה מדירים נשים ומחייבים אותן לחבוש חג'אב.

חמיד מגדיר עצמו כמוסלמי ציוני[דרוש מקור] ולטענתו מוסלמים רבים נוטים לחשוב, שהשם ישראל נובע מ"עזראל" ולכן טועים לחשוב ש"ישראל", משמעותו "מלאך המוות". במאמרו "מדוע אני אוהב את ישראל?" הוא כותב כי לפי הקוראן, האל העניק לבני ישראל את ארץ ישראל כארצם המובטחת (קוראן 17:104). בנוסף הוא הדגיש כי לאף מוסלמי אין זכות לתבוע את גירוש היהודים מארץ ישראל, מאחר שארץ ישראל היא הבטחה שניתנה ליהודים בידי אללה עצמו.

ספרו
----

* **מתוך הג'יהאד** (Inside Jihad), מאת תאופיק חמיד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תאופיק חמיד** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של תאופיק חמיד (באנגלית)
* אסלאם לשלום (אורכב 26.06.2014 בארכיון Wayback Machine), אתר אינטרנט שהקים תאופיק חמיד
* מדוע אני אוהב את ישראל?, מאת תאופיק חמיד (באנגלית)
* עמית כהן, המחבל שהפך ללוחם בטרור ולאוהב ישראל, באתר nrg‏, 8 בדצמבר 2008
* ניר יהב, כתבנו לענייני ערבים‏, סיפורו של הטרוריסט שחזר בתשובה, באתר וואלה!‏, 09 באוקטובר 2009
* דוד אומן, דמוקרטיה זה לא לטרוריסטים; ריאיון עם ד"ר תאופיק חמיד, באתר מידה, 23 במרץ 2014
* תאופיק חמיד, ברשת החברתית LinkedIn

* תאופיק חמיד, ברשת החברתית Goodreads

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007456520505171
* ISNI: 0000 0000 3708 1968
* LCCN: n2007070508
* VIAF: 78234934
* WorldCat: lccn-n2007070508

 |
**ניואפואו** (בטונגאית: **Niuafo'ou** – "אגוזי קוקוס חדשים רבים") הוא האי הצפוני ביותר בטונגה. זהו אי געשי בשטח של 15 קמ"ר ואוכלוסייתו מנתה 523 תושבים על פי מפקד 2011.

גאוגרפיה
--------

ניואפואו ממוקם בדרום האוקיינוס השקט בין פיג'י לבין סמואה. האי הוא הר געש שעדיין פעיל.

שמות נוספים של האי הם: "אי התקווה הטובה" (Good Hope) ו"אי הפחית" (Tin Can). השם האחרון מקורו בעובדה שלאי אין נמל טבעי ולא רציף, ועקב כך הדואר לאי היה מגיע על ידי שחיינים שנשאו איתם חבילות דואר חתומות בתוך קופסת ביסקוויטים שהושלכו מתוך הספינות שעברו במקום.

האי הוא הר געש הממוקם על רכס תת-ימי במרחק של 190 ק"מ ממערב לקו הרי הגעש האחרים של טונגה. האי כולל קלדרה תלולה. שפתה של הקלדרה בגובה של 120 מטרים ובשיאה היא מגיעה לגובה של 250 מטרים. קו החוף סלעי ותלול ולאורכו פזורים חופים מעטים שהחול שלהם שחור. מקום הנחיתה היחידי על חופי האי נמצא בקצהו של ערוץ לבה במערב האי. כל הכפרים נמצאים בצפון ובמזרח. בצפון האי נמצאים כל המבנים הציבוריים כמו משרד הדואר, תחנת התקשורת ושדה התעופה. בית הספר התיכון נמצא במזרח.

הטבעת ההיקפית של האי סוגרת על שני אגמים. הגדול בהם נמצא בגובה של 23 מטרים מעל פני הים, רוחבו 4 ק"מ ועומקו 84 מטרים. בתוך האגם שוכנים 3 איים ואיים נוספים שקועים מתחת למימיו ומבצבצים מעליהם כאשר מפלס המים יורד. גבעות חול שוממות מפרידות בין אגם זה לאגם קטן יותר. מדרונותיו הפנימיים של הר הגעש מיוערים וכן מדרונותיו החיצוניים בצדדיו המזרחיים והמערביים של האי.

הר הגעש של ניואפואו היה פעיל במשך אלפי שנים. ב-1853 נחרב אחד מהכפרים באי ונהרגו 25 תושבים. זרמי הלבה בהתפרצויות של 1912 ו-1929 החריבו כפר נוסף, חסמו את המעבר לנמל וחיסלו את הצמחייה במורדות המערביים של האי. התפרצויות נוספות אירעו ב-1935, 1936, 1943 וב-1946. זו האחרונה הייתה התפרצות אלימה במיוחד עד כדי כך שתושבי האי נאלצו להתפנות לאי אאואה (ʻEua). הראשונים מבין תושבי האי הורשו לחזור אליו ב-1958.

היסטוריה
--------

ניואפואו סומן כבר על המפות של מגלי הארצות ההולנדים וילם שאוטן (Willem Schouten) ויקוב לה מאיר (Jacob Le Maire) במהלך מסעם סביב לכדור הארץ בשנת 1616. לאחר שלא עלה בידם ליצור קשר טוב עם תושבי האי ניואטופוטאפו (Niuatoputapu), הם התקרבו לניואפואו בתקווה להצליח שם יותר. הם קראו לו "אי התקווה הטובה". בהגיעם לאי הם נתקלו במצוקים שחורים, ירוקים בחלקם העליון, בשפע של עצי קוקוס, בכמה בתים לאורך חוף הים ובכפר שלם במקום נחיתתם. אך הם לא הצליחו לעגון את ספינתם והסתפקו בסחר חליפין מצומצם עם הילידים שהגיעו לספינתם בסירות הקאנו שלהם. זמן מה היו יחסיהם עם הילידים על מי מנוחות, אך לאחר תקרית בה ניסו הילידים לגנוב את אחת מהסירות שלהם, הם נאלצו להשתמש בנשק חם.

כאמור, בין השנים 1946–1958 היה האי שומם וגם כששובו אליו תושביו, חלקם נשארו בגלות.

בינואר 2002 הוכה האי בסופת ציקלון שהרסה בתים רבים ואדם אחד נהרג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניואפואו** בוויקישיתוף
* ניואפואו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מפקד 2011

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007539958205171
* LCCN: sh2006000078
* VIAF: 235742738
* WorldCat (עם VIAF): 235742738

 |
**קרלוס גאיארדו** (בספרדית: **Carlos Gallardo**; ‏‏נולד ב־22 ביוני 1966) הוא שחקן, מפיק ולעיתים גם תסריטאי ובמאי קולנוע, ממוצא מקסיקני. נוהג לשתף פעולה עם חברו, הבמאי רוברט רודריגז.

ביוגרפיה
--------

גאיארדו נולד באקוניה שבצפון מקסיקו לאב מקסיקני ולאם ממוצא אירי. הוא זכה לחשיפה בסרט "אל מריאצ'י" משנת 1992, שבו גילם את התפקיד הראשי, והיה גם שותף עיקרי להפקתו ולכתיבת תסריטו. הסרט זכה להצלחה ביקורתית וידוע בשל תקציב הפקתו הנמוך, 7,000 דולר בלבד. הסרט זכה בפרס חביב הקהל לסרט דרמטי בפסטיבל סאנדנס ב-1993, וגאיארדו זכה, יחד עם רודריגז, בפרס אינדפנדנט ספיריט לשנת 1994 לסרט הבכורה הטוב ביותר.

לאחר "אל מריאצ'י", היה גאיארדו מפיק שותף בסרטי ההמשך בטרילוגיית מקסיקו (שהסרט הראשון בה הוא "אל מריאצ'י"), "דספרדו" ו"היו זמנים במקסיקו", שאותם ביים רודריגז. בשני הסרטים כיכב אנטוניו בנדרס בתפקיד המריאצ'י, במקום גאיארדו, אם כי בסרט "דספרדו" הופיע גאיארדו בהופעת קמע (הופעת אורח), שבה גילם את חברו של המריאצ'י, קמפה.

גאיארדו הפיק והשתתף בכתיבת התסריט של הסרט העצמאי "בנדידו" (*Bandido*), סרט מתח-פעולה משנת 2004. כמו כן, הפיק את סדרת הטלוויזיה הקולומביאנית משנת 2004, *Me amaras bajo la lluvia*.

כמו כן, השתתף בסרט *Curandero* משנת 2005, בהפקתו של רוברט רודריגז ובבימוי אחיו, אדוארדו רודריגז, בו שיחק גאיארדו בתפקיד הראשי.

ב-2007 שיחק בסרט "פלאנט טרור" בבימויו של רוברט רודריגז, בו גילם את דמות השוטר קרלוס. הייתה זו הופעתו הראשונה בסרט שביים רודריגז, מאז "דספרדו".

קישורים חיצוניים
----------------

* קרלוס גאיארדו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* קרלוס גאיארדו, באתר AllMovie (באנגלית)
* קרלוס גאיארדו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* אתר על אודות גאיארדו
* ריאיון עם קרלוס גאיארדו משנת 2004, באתר IGN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 132096692
* ISNI: 0000 0003 8293 6322
* NKC: xx0169579
* NTA: 121232948
* SUDOC: 060800402
* VIAF: 267284390
* WorldCat: viaf-267284390

 |
**איילת פריש** (נולדה ב-12 באוגוסט 1972) היא דוברת, יועצת אסטרטגית, פרשנית אקטואליה ואשת עסקים ישראלית. כיהנה כדוברת בית הנשיא.

ביוגרפיה
--------

פריש נולדה בשם **איילת בוימל** בקיבוץ להבות חביבה, בת לוולטר ולרותי. אביה, יליד ז'ואאו פסואה שבברזיל ובן להורים שהיגרו לשם מפולין, עלה לישראל בשנת 1949 והיה מחנך בכפר הנוער מאיר שפיה. אמה, ילידת תוניסיה וצאצאית של הרב יעקב בוקארה, היא אחות במקצועה, שעבדה במרכז לבריאות הנפש שער מנשה.

בילדותה, טופלה[דרושה הבהרה] בין היתר על ידי אבי בניהו שמתגורר בקיבוץ, ומי שלימים היה לדובר צה"ל. כמו כן הייתה פעילה בתנועת השומר הצעיר.

איילת פריש לצד הנשיא שמעון פרס ומזכירו הצבאי תא"ל חסון חסון
בראשית שנות האלפיים מונתה לדוברת הקיבוץ הארצי, ולאחר מכן עבדה בדוברות יושב ראש הכנסת בתקופתו של אברהם בורג. בשנת 2004 קיבלה הצעה מראש לשכתו של שמעון פרס, אפרת דובדבני, להצטרף לצוותו לקראת כניסתו לתפקיד המשנה לראש הממשלה והשר לפיתוח הנגב והגליל בממשלה השלושים, וכיהנה כיועצת האסטרטגית של פרס לאורך כהונתו זו.

בשנת 2007, עם היבחרו של פרס לתפקיד נשיא המדינה, מונתה פריש לדוברת בית הנשיא ושימשה בתפקיד זה במשך 7 שנות הקדנציה. היא נודעה כמקורבתו של פרס וכאשת אמונו, הן בתקופה זו והן לאחר סיום תפקידו כנשיא.

עם סיום כהונתה הקימה את חברת "פריש ייעוץ אסטרטגי בע"מ" ובמסגרת זו שימשה כמנהלת מערך התקשורת של מפלגת יש עתיד. כמו כן הקימה "מועדון מיליארדרים" במסגרתו מספקת ללקוחותיה האמידים שירותי ייעוץ ייחודיים.

נוסף על פעילותה התקשורתית, פריש היא ממייסדי ויוזמי קרן ההון-סיכון "New Era", יחד עם אנשי העסקים גידי ארגוב ורן שמחה. פריש מכהנת כסמנכ"לית הפיתוח העסקי בקרן.

עם לקוחותיה נמנים הנדבן ואיש העסקים סילבן אדמס, שעבורו ניהלה את התקשורת והמיתוג של מרוץ האופניים ג'ירו ד'איטליה ואת ארגון הופעתה של הזמרת מדונה באירוויזיון בתל אביב; היזם אראל מרגלית, עבורו ניהלה את השקת מרכז הסייבר העולמי בניו יורק במסגרת Margalit Startup City; הפרקליט האמריקאי אלן דרשוביץ; קבוצת התרבות והמוזיקה זאפה.

פריש מופיעה לעיתים קרובות כפרשנית אקטואליה בחדשות הבוקר ובתוכניות שונות של חברת החדשות.

השכלה וחיים אישיים
------------------

לפריש תואר ראשון בתקשורת וניהול מהמסלול האקדמי המכללה למינהל, ותואר שני בתקשורת ועיתונאות מהאוניברסיטה העברית בירושלים.

נשואה לעדי, בכיר בעולם הביומד וסגן אלוף במילואים ביחידת שלדג, והם הורים לארבעה. מתגוררת ביישוב הקהילתי עשרת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איילת פריש** בוויקישיתוף
* איילת פריש, ברשת החברתית LinkedIn

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5  אריאל שנבל, יועצת התקשורת של שמעון פרס מסכמת שנה בלעדיו, באתר מעריב, ‏21 בספטמבר 2017
2. 1 2 3  איילת פריש - יועצת אסטרטגיה ומומחית למיתוג, באתר עושים היסטוריה
3. ↑  לילך ויסמן, ‏איילת פריש תנהל את מערך התקשורת של לפיד ויש עתיד, באתר גלובס, 1 ביולי 2014
4. ↑  מאיר אורבך, מייסדי New Era: "נשקיע בחברות שמשפרות את העולם", באתר כלכליסט, 4 באפריל 2019
5. ↑  במקום ה-40 ברשימת המשפיעות: איילת פריש - יועצת אסטרטגית, באתר מעריב אונליין, 11 במרץ 2022
איור של ברונטומרוס בורח מיוטרפטורים.
**סומפוספונדילי** (שם מדעי: **Somphospondyli**) היא קבוצה של דינוזאורים זאורופודים גדולים בני קבוצת המקרונריה, אשר התקיימו החל מהיורה העליון עד לקרטיקון העליון לפני 155 עד 66 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלהם התגלו לאורך אפריקה, אמריקה הצפונית והדרומית ולאורך אירואסיה. למעשה הקבוצה המצליחה הצליחה להתפשט ברחבי כל העולם, ואף באיים כמו מדגסקר או באוסטרליה. היא הוגדרה ב-1998 בידי סרנו ווילסון, אשר הפרידו אותה מדינוזאורים מקרונרים כמו הברכיוזאוריים על סמך מבנה שונה של החוליות ושאר השלד.

מיני קבוצה זו היו גדולים מאוד, למעשה הגדולים שבדינוזאורים שנכללו בקבוצת הטיטנוזאורים. הזאוריפוסידון היה הגבוה שבכל הדינוזאורים והוא הגיע לגובה של 17 מטרים ולאורך 30 מטרים. הם היו בעלי מבנה חוליות צוואר רחב ונוקשה יותר ובעלי גולגולת עם נחיריים מוגבהים. כמו כן היו להם עצמות זרוע רחבות וארוכות מאוד.

אצל חלק מהמינים כמו הסלטזאורוס היה שריון עשוי אוסטאודרם להגנה ממתקפת טורפים כמו קרכרודונטוזאוריים שארבו לזאורופודים אלה.

מיון
----

* סוג ללא מקור אגוסטיניה (*Agustinia*)?
* סוג *Angolatitan*
* סוג *Arkharavia*?
* סוג *Astrophocaudia*
* סוג *Australodocus*
* סוג אוסטרוזאורוס (*Austrosaurus*)?
* סוג *Brontomerus*
* סוג צ'ובוטיזאורוס (*Chubutisaurus*)
* סוג דונגבייטיטאן (*Dongbeititan*)
* סוג '*Dongyangosaurus*
* סוג ארקטו (*Erketu*)?
* סוג *Europatitan*
* סוג *Gobititan*?
* סוג *Jiangshanosaurus*
* סוג *Liaoningotitan*
* סוג *Ligabuesaurus*
* סוג *Padillasaurus*
* סוג זאורופוסידון (*Sauroposeidon*)
* סוג סיבירוטיטאן (*Sibirotitan*)
* סוג *Tastavinsaurus*
* סוג *Triunfosaurus*
* סוג וינטונוטיטאן (*Wintonotitan*)
* סוג *Yunmenglong*
* משפחה איהלופיים (Euhelopodidae)
* קבוצה טיטאנוזאורים (Titanosauria)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סומפוספונדילי** בוויקישיתוף
* סומפוספונדילי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
**יאנג די-פרטואה נגרי** (בתרגום מילולי ממלאית: ראש מדינה) הוא התואר הרשמי של מושלי הטקסים של טריטוריות מלזיה ללא מלכים (ראשי מדינות תורשתיים), כלומר פננג, מלאקה, סבה וסארוואק. הם מונו לתקופות ארבע שנים המתחדשות על ידי יאנג די-פרטואן אגונג (מלך), ראש מדינת מלזיה, לאחר שהתייעץ עם השר הראשי. יאנג די-פרטואה נגרי זכאי לסגנון *טואן יאנג טרוטמה* (TYT), או בעברית *כבודו הגדול ביותר*.

יאנג די-פרטואה נגרי מתפקד כראש מדינה בדמוקרטיה פרלמנטרית. תפקידיו השיקוליים כוללים מינוי ראש הממשלה, *הקטועה מנטרי* או השר הראשי (בדרך כלל מנהיג המפלגה הגדולה בבית המחוקקים הממלכתי), ומניעת הסכמה לפיזור מחוקק המדינה. בכל הנושאים האחרים עליו לפעול לפי עצתו של השר הראשי, כגון מינוי חברי המועצה הפועלת של המדינה (המכונה הקבינט בסבאח וסרוואק), הענקת כבוד ממלכתי ומתן חנינות בגין עבירות שבוצעו במדינתו (למעט סליחות על עבירות לחימה ושריעה, המוענקות על ידי יאנג די-פרטואן אגונג).

קיימות שתי הבחנות עיקריות בין התפקידים החוקתיים של תשעת השליטים התורשתיים לבין ארבעת האנשים המשמשים כיאנג די-פרטואה נגרי. בעוד שיאנג די-פרטואה נגרי חברים בוועידת השליטים, הם אינם יכולים להשתתף בבחירת יאנג די-פרטואן אגונג, דיונים הקשורים לפריבילגיות של השליטים המלאיים ובעניינים הנוגעים לקיום האסלאם. בנוסף, יאנג די-פרטואה נגרי אינו מתפקד כראש האסלאם במדינותיהם; התפקיד ממלא על ידי יאנג די-פרטואן אגונג.

לפני 1976 כותרו ראשי המדינה של פנאנג, מלאכה וסארוואק **כמושל** באנגלית *ויאנג די-פרטואה נגרי* במלאית, ואילו ראש המדינה של סבאח נקרא בשני השפות **יאנג די-פרטואה נגרה**. לסינגפור היה יאנג די-פרטואן נגארה כאשר היא קיבלה שלטון עצמי בריבונות בריטית בשנת 1959. המושל שימש את התואר בזמן שסינגפור הייתה חלק ממלזיה בין השנים 1963–1965, אז גורשה ממלזיה והפכה לרפובליקה עצמאית. מאז 1976 ראשי המדינה של פננג, מלאכה, סבאח וסארוואק נקראו בשתי השפות *יאנג די-פרטואה נגרי*.

יאנג די-פרטואה נגרי הנוכחי
--------------------------

להלן טבלה של יאנג די-פרטואה נגרי מכל מדינה:

| מדינה | יאנג די-פרטואה נגרי | נכנס לתפקידו |
| --- | --- | --- |
| מלאקה | מוהד עלי רוסטם | 4 ביוני 2020 |
| פננג | עבדול רחמן עבאס | 1 במאי 2001 |
| סבה | ג'והר מהירודין | 1 בינואר 2011 |
| סראוואק | עבדול טייב מחמוד | 1 במרץ 2014 |

יאנג די-פרטואה נגרי לשעבר
-------------------------

* אבאנג מוחמד סלאחודין (לשעבר יאנג די-פרטואה נגרי מסארוואק)
* סאקאראן דנדאי (לשעבר יאנג די-פרטואה נגרי מסבאח)
* אחמדשה עבדאללה (לשעבר יאנג די-פרטואה נגרי מסבאח)
* מוחד חליל יעקב (לשעבר יאנג די-פרטואן נגרי ממלאקה)

ראו גם
------

* יאנג די-פרטואן אגונג
* יאנג די-פרטואן בסאר
* יאנג די-פרטואן נגארה
פירוש נוסף ערך זה עוסק בשחקן אמריקאי. אם התכוונתם לשופט סקוטי, ראו ג'יימס ריד (שופט).

**ג'יימס ריד** (באנגלית: **James Read**; נולד ב-31 ביולי 1953) הוא שחקן אמריקאי.

ביוגרפיה
--------

ריד נולד בבאפלו, הוא החל לעסוק במשחק בזמן שהיה סטודנט למשפטים באוניברסיטת אורגון, אחרי כן החל ללמוד משחק בניו יורק והופיע בברודוויי ובמספר תיאטראות מקומיים, בנוסף ב-1998 סיים תואר בפסיכולוגיה באוניברסיטת פפרדיין שבמאליבו.

ב-1983 הופיע בתפקיד קטן של שוטר בסרט רעם כחול, ב-1984 שיחק בסרט הסלאשר "The Initiation". מ-1985 עד 1994 שיחק במיני-סדרה הצפון והדרום. ב-1988 שיחק בסרט הספורט "Eight Men Out", המבוסס על מקרה אמיתי שאירע ב-MLB, באותה שנה שיחק בסרט חופים, הוא גילם את אביה של אל וודס ב-לא רק בלונדינית, ב-2009 שיחק בסרט תהילה.

בטלוויזיה שיחק בין 1982–1983 בסדרת הפשע "Remington Steele", מ-2001 ועד 2006 שיחק בסדרה מכושפות.

ב-1978 התחתן לראשונה וב-1983 התגרש, ב-1998 התחתן בשנית עם השחקנית וונדי קילבורן (אנ').

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'יימס ריד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ג'יימס ריד, באתר AllMovie (באנגלית)
* ג'יימס ריד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007368838105171
* BIBSYS: 90181491
* BnF: cb14038419s (data)
* GND: 1068787244
* ISNI: 0000 0000 4145 2952
* LCCN: n82235974
* NTA: 072162783
* SUDOC: 109905644
* VIAF: 109514560
* WorldCat: lccn-n82235974

 |
**מאוריציו גאודינו** (באיטלקית: **Maurizio Gaudino**, נולד ב-12 בדצמבר 1966 בברוהל שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ממוצא איטלקי ששיחק בעיקר בשטוטגרט ובאיינטרכט פרנקפורט בעמדת הקשר ההתקפי.

בנו של מאוריציו גאודינו, ג'אנלוקה גאודינו, הוא כדורגלן פעיל המשחק נכון לדצמבר 2016 בסנט גאלן מליגת העל השווייצרית, בהשאלה מבאיירן מינכן.

קריירת מועדונים
---------------

גאודינו שיחק בנוער של וולדהוף מנהיים ועלה לקבוצה הבוגרת בשנת 1984. לאחר שלוש עונות בהן הבקיע תשעה שערים ב-60 הופעות, עבר גאודינו לשטוטגרט. עם שטוטגרט הגיע גאודינו לגמר גביע אופ"א בעונת 1989, בו הפסידה הקבוצה במפגש כפול לנאפולי של דייגו מראדונה. במשחק הראשון בנאפולי, הפסידה שטוטגרט בתוצאה 2-1, כשגאודינו כבש שער יתרון זמני לשטוטגרט. הגומלין בשטוטגרט הסתיים בתוצאה 3-3, שלא הספיקה לשטוטגרט ולגאודינו. בשנת 1992 זכה גאודינו באליפות הבונדסליגה, כאשר הוא היווה חלק מחוליית קישור עם מתיאס זאמר ולודוויג קוגל. סך הכל גאודינו שיחק שש עונות בשטוטגרט, בהן הבקיע 30 שערים ב-171 הופעות.

בשנת 1993 עבר גאודינו לאיינטרכט פרנקפורט, ובעונתו הראשונה הצליח במדי הקבוצה שהייתה באותה תקופה קבועה בצמרת הבונדסליגה. הצלחה זו סייעה לגאודינו להגיע לסגל נבחרת גרמניה למונדיאל 1994. גאודינו הושאל בפגרת החורף של עונת 1994/95 למנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג, שם הבקיע שלושה שערים ב-20 הופעות, וסייע לקבוצה להינצל מירידה לליגת המשנה. בעונת 1995/96 הושאל לקלוב אמריקה מליגת העל המקסיקנית.

בקיץ 1997 עזב גאודינו את פרנקפורט, לאחר שצבר 75 הופעות בונדסליגה והבקיע 16 שערים בתקופות בהן לא היה מושאל, וחתם בפ.צ. בזל לעונה אחת, בה הבקיע עשרה שערים ב-30 הופעות. בתום עונה זו חתם גאודינו בבוכום, גם שם שיחק עונה אחת, בה הבקיע שני שערים ב-20 הופעות. בתום עונה זו, חתם גאודינו באנטליהספור מליגת העל הטורקית. במועדון זה שיחק גאודינו שלוש עונות, ועזב את הקבוצה לאחר שירד ליגה בעונת 2002. בשנת 2003 הופיע 13 פעמים במדי וולדהוף מנהיים, הקבוצה בה גדל, ובשנה זו פרש מכדורגל.

קריירה בינלאומית
----------------

לגאודינו חמש הופעות במדי נבחרת גרמניה, בהן הבקיע שער אחד. גאודינו זומן על ידי המאמן ברטי פוגטס לסגל הגרמני למונדיאל 1994, בו הודחה הנבחרת ברבע הגמר על ידי נבחרת בולגריה, אך לא שיחק דקה אחת.

לאחר הפרישה
-----------

בשנת 2006 השתתף גאודינו במשחק צדקה בין נבחרת גרמניה לנבחרת אנגליה, לציון 40 שנה לזכייה האנגלית במונדיאל 1966. במשחק זה לקחו חלק כוכבי עבר וידוענים.

ביולי 2015 מונה גאודינו למנהל הספורטיבי בקבוצת רויטלינגן 05.

תארים
-----

עם שטוטגרט:

* אליפות הבונדסליגה: 1991/92

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מאוריציו גאודינו** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt

| **נבחרת גרמניה – מונדיאל 1994** |
| --- |
| 1 אילגנר • 
2 שטרונץ • 
3 ברמה • 
4 קולר • 
5 הלמר • 
6 בוכוואלד • 
7 מולר • 
8 הסלר • 
9 רידלה • 
10 מתאוס • 
11 קונץ • 
12 קפקה •
13 פלר • 
14 ברטולד •
15 גאודינו •
16 זאמר •
17 ואגנר •
18 קלינסמן •
19 קירסטן •
20 אפנברג •
21 באסלר •
22 קאן •
מאמן: פוגטס | גרמניהגרמניה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1123600171
* VIAF: 1077148523890920970006
* WorldCat (עם VIAF): 1077148523890920970006

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במייסד חסידות סטרטין. אם התכוונתם למקובל מממשיכי דרכו של בעל הסולם, ראו יהודה צבי ברנדויין (מקובל).

רבי **יהודה צבי ברנדויין** (תק"ם, 1780 – תר"ד, 1844) היה מייסד חסידות סטרטין.

תולדותיו
--------

נולד בזוואלוב לרב שמואל זנוויל ברנדויין. אביו למד אצל המגיד ממזריץ' ואחר כך התקרב לרבי אורי מסטרליסק ("השרף"). לימים גם הוא עצמו דבק בו ונעשה תלמידו המובהק.

לאחר פטירת רבי אורי מסטרליסק, בכ"ג באלול תקפ"ו, עברה ההנהגה לבנו רבי שלמה, אולם כעבור מספר חודשים נפטר הבן והנהגת החסידות עברה לרבי יהודה צבי ברנדויין. הוא התיישב בעיירה סטרטין שבגליציה ונודע כבעל מופת ופועל ישועות. שמונה עשרה שנה הנהיג עדה גדולה שמנתה אלפי חסידים. צדיקי דורו הפליגו בשבחו, רבי חיים מצאנז כותב עליו ועל בנו רבי אברהם 

> 
> "הלא ידוע שהקדוש רבי אברהם (מסטרטין) ואביו הקדוש (רבי יהודה צבי) זכרונם לחיי העולם הבא לא היו רבנים ורק מחמת גודל קדושתם ויראתם נשמעו דבריהם לכל הגליל וינהו אחריהם ללמוד תורה ויראה מהם גם נתנו להם נדבות לכבד יראי השם כמותם ירבו בישראל ושאלו עצות כאשר ישאל איש בדבר אלקים כי היו בעלי רוח הקודש ותפילתם ודיבורם בקדושה עשו פרי..".
> 
> 
> 
> 

היה בקי ברפואה טבעית ועל טבעית ואף חיבר "קונטרס רפואות וסגולות" שהודפס על ידי צאצאיו.

יורשו בהנהגת האדמו"רות של שושלת סטרטין הוא בנו רבי אברהם ברנדויין. בניו האחרים היו רבי חיים שנפטר בצעירותו בחיי אביו, רבי אליעזר מאזיפולי ורבי שמואל זנוויל. בתו הייתה רייזל, אשת רבי חיים קרייטנר.

ספריו
-----

* **שארית יהודה**
* **דגל מחנה יהודה** - שני הספרים יצאו לאור על ידי נכדו הרב אליעזר ברנדויין בלמברג לפני מלחמת העולם הראשונה.
* **קונטרס רפואות וסגולות**

הערות שוליים
------------

1. ↑  שו"ת דברי חיים חושן משפט חלק ב'.
**כרם פרימו** (נולדה ב-7 באפריל 2005) היא ג'ודוקא ישראלית המתחרה בקטגוריית המשקל עד 57 ק"ג, זוכת מדליית כסף באליפות העולם עד גיל 21 לשנת 2021 וזוכת מדליית זהב באליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2021.

ביוגרפיה
--------

פרימו נולדה במושב גן השומרון. אחותה הגדולה היא הג'ודוקא גפן פרימו. בגיל 8 החלה פרימו להתאמן בג'ודו, במקביל לאימוני התעמלות קרקע. בגיל 10 עברה משפחתה להתגורר במושב אודים והחלה להתאמן במועדון מיטב בנתניה. בגיל 12, החלה את לימודיה באקדמיה למצוינות במכון וינגייט.

בשנת 2021 זכתה פרימו במדליית כסף באליפות העולם עד גיל 21, שנערכה באיטליה. עוד בשנה זו זכתה במדליית זהב באליפות אירופה עד גיל 21, שנערכה בלוקסמבורג.

בשנת 2022 זכתה פרימו במדליית זהב בקטגוריית משקל של עד 63 ק"ג בפסטיבל האירופי שהתקיים בסלובקיה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  עדי שוח, כרם פרימו – האלופה שלנו, באתר קו למושב, ‏13 בספטמבר 2021
2. ↑  אורן אהרוני, הישג נהדר לג'ודו הישראלי: כרם פרימו - סגנית אלופת העולם עד גיל 21, באתר ynet, 7 באוקטובר 2021
3. ↑  אורן אהרוני, הג'ודוקא כרם פרימו אלופת אירופה עד גיל 21, באתר ynet, 9 בספטמבר 2021
4. ↑  אסי ממן, ‏אלופה: פרימו זכתה בזהב בפסטיבל האולימפי, באתר ONE‏, 28 ביולי 2022
**שמחה אורן** (1940 – 24 בנובמבר 2023) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר בקבוצת הפועל חיפה.

ביוגרפיה
--------

אורן שנולד ב-1940 גדל במחלקת הנוער של הפועל חיפה. הוא שיחק בבוגרים בין השנים 1957–1964, ונחשב לאחד השחקנים הבולטים בעמדת הקשר בשנים אלו. בקבוצה ביחד איתו שיחקו מספר שחקנים שנחשבים כבולטים בהיסטוריה של המועדון, כגון רובי יאנג, ארנון רוקמן, אורי ויינברג ויצחק אנגלנדר. במשך שבע עונות במדי הפועל חיפה, כבש אורן שבעה שערים מעמדת הקשר. בעונת 1962/1963 נערך משחק גמר גביע המדינה, שהיה בעצם דרבי בין הפועל למכבי חיפה. כבר בדקה השלישית כבש אורן שער שבסוף התברר כשער הניצחון שזיכה את הפועל חיפה בגביע המדינה, שהיה התואר הראשון בתולדות המועדון. לקראת סיום המשחק שמחה נפצע ונשאר לשחק עד סיומו כאשר תחבושת על ראשו.

ב-24 בנובמבר 2023, הלך אורן לעולמו בגיל 83.

הערות שוליים
------------

1. ↑  שחקנים - הפועל חיפה, אתר ההיסטוריה של הפועל חיפה. ניתן לראות את שמחה אורן עם שבע עונות במועדון וכבש שבע שערים בין השנים 1957–1964
2. ↑  יצחק גולדשטיין, הלך לעולמו שחקן הפועל חיפה שמחה אורן, באתר מיינט חיפה, 24 בנובמבר 2023
**שַּאוּרְס** (בצרפתית: **Chaource**) היא גבינה צרפתית, שיוצרה במקור בכפר Chaource באזור שמפאן-ארדן.

מאפיינים
--------

שאורס היא גבינה מחלב פרה, בצורת גלילית בסביבות 10 ס"מ בקוטר ו-6 ס"מ בגובה, במשקל של 250 גרם או מהדורת 450 גרם. הפטה המרכזי (תוך הגבינה) רך, בצבע קרמי ומעט מתפורר והוא מוקף בקליפת פניציליום קנדידום כלומר קממברטי (Penicillium camemberti) לבנה.

היסטוריה
--------

הגבינה מיוצרת בכפר הנושא את שמה לפחות מאז ימי הביניים. עדיין מייצרים במקום גבינות גם היום, החל מיצרניות גבינה קטנות ועד לייצור בקנה מידה תעשייתי מעט רחוק יותר מהכפר. היא מיוצרת רק באזור מבוקר במהודק במחוזות אוב ויון.

ייצור
-----

הגבינה קיבלה הסמכת כינוי מקור מבוקר (Appellation d'Origine Contrôlée - AOC) בשנת 1970 ונמצאת בפיקוח מלא מאז 1977.

תקנות AOC קובעות כי:

* הקרישה חייבת להיות לקטית בעיקרה ולהימשך לפחות 12 שעות.
* ניקוז הגבינה חייב להיות איטי וספונטני (לא באמצעות מכבש).

הגבינה מיוצרת באמצעות מתכון דומה לזה של ברי, ההבשלה היא בדרך כלל בין שבועיים לבין ארבעה שבועות והגבינה נאכלת בדרך כלל צעירה. לפטה המרכזי המומלח בעדינות טעם קל ומרקם 'נמס בפה' אופייני. תכולת השומן היא מינימום 50% (מהחומר היבש).

התקנות מאפשרות כיום שימוש בחלב מפוסטר או לא מפוסטר במהלך הייצור.

סגנון
-----

בספרה Cheese: Exploring Taste and Tradition מ-2010, פטרישיה מיכלסון אומרת כך:

> 
> "לשאורס יש טעם מריר דמוי קליפת אגוזים, עם אדמתיות שמזכירה את סגנון היין המקומי, והייתם חושבים שזה יהיה התאמה מושלמת לגבינה. עם זאת, כדאי להקפיד למצוא את 'שותף הטעם' המושלם, כי הגבינה היא גם בצד המלוח".
> 
> 
> 
>

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שאורס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Michelson, Patricia (2010). *Cheese: Exploring Taste and Tradition*. Gibbs M. Smith Inc. p. 59. ISBN 978-1423606512.
גבינת **סן-נקטר** (בצרפתית: **Saint-Nectaire**) היא גבינה צרפתית המיוצרת באזור אוברן שבמרכז צרפת.

הגבינה מיוצרת באוברן לפחות מאז המאה ה-17.

היסטוריה
--------

עד המאה ה-17, גבינת סן-נקטר הייתה גבינת חווה ויוצרה בעיקר על ידי נשים. היא נקראה גם "גבינת שיפון", שכן היא התיישנה על שיפון. היא ידועה במשחה הקרמית והשמנונית של תוך הגבינה ובטעם אגוזי לוז. היא הוצגה לחצרו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת על ידי מרשל צרפת אנרי דה לה פרטה-סֶנֶטֶר (אנ') (1600–1681), שם זכתה הגבינה מיד להיות הגבינה המועדפת על המלך. בשנת 1768, היא כבר זכתה להכרה רחבה, כאשר לגראנד ד'אוסי (אנ') תיאר את הגבינה בסיפור על נסיעתו לאוברן:

> 
> "אם מישהו רוצה לפנק אותך במשתה, תמיד תהיה איזו סן-נקטר".
> 
> 
> 
> 

סנטר היה האחראי גם על הצגת הגבינות קנטל וסאלר לפני החצר המלכותית.

תיאור
-----

גבינה זו היא גבינה לא מבושלת עם תוך של משחה דחוסה, עשויה מחלב פרה, בעיקר של הגזעים הולשטיין ומונטבליארד ולפעמים סאלר. יש לה צורה גלילית, היא בערך 20–24 ס"מ ברוחב, ו-3–5 ס"מ בגובה. היא אף פעם לא שוקלת יותר מ-1.85 ק"ג. ה-"petit-Saint-Nectaire" היא 12–14 ס"מ ברוחב, 4.5-3.5 ס"מ בגובה ומשקלה אינה עולה על 650 גרם. לגבינה יש קליפה דומה משני הצדדים, עם מעט עובש. תלוי בת כמה הגבינה, הקליפה יכולה להיות לבנה, חומה או אפורה, ועם כתמים כתומים, צהובים או אדומים. אם לגבינה יש צבע אחיד, אי אפשר למכור אותה כגבינת סן-נקטר. יש מינימום של 45 גרם שומן לכל 100 גרם גבינה לאחר שהגבינה מיובשת. הגבינה המעודנת השלמה חייבת להכיל פחות מ-50% שומן מתכולת החומר היבש. לאחר החיתוך, לבן-נקטר יש כאמור תוך של משחה רכה, נוזלית וריח חריף (מצחין), והיא בצבע שמנת. בטעמה יש רמז של אגוזי לוז, בשל הפלורה הארומטית שבה הגבינה מתיישנת.

טרטוריה
-------

הגבינה מיוצרת באזור עשב וקרקע געשית, סביב ה-Pays des Monts-Dore. האזור המורשה לייצר סן-נקטר כולל בסך הכל 72 כפרים, 52 מהם נמצאים ב-Puy-de-Dome (כולל הכפר Saint-Nectaire) ו-20 מהם בקנטאל.

כינוי מקור
----------

לסן-נקטר יש הסמכת כינוי מקור מבוקר (Appellation d'origine contrôlée - AOC), הסמכה הניתנת למוצרים חקלאיים צרפתיים המבוססת על סט של סטנדרטים מוגדרים בבירור. לדוגמה, היא חייבת להיות עשויה מחלב פרה באזור תחום ספציפי באזור מונטס דור. הכינוי הוכר לראשונה ברמה הלאומית וקיבל מעמד של AOC בשנת 1955.

ייצור
-----

הסן-נקטר הייתה החווה עם כינוי מקור הראשונה בצרפת. מבחינת נפח, מייצרים ממנה 6,500 טון בשנה, ומספר יצרני החווה מסתכם ב-240 חקלאים. יתרה מכך, תעשיות החלב ומפעלי הגבינות מייצרים 7,000 טון נוספים. בסך הכל יוצרו ב-2007 13,500 טון מהגבינה הזו.

גסטרונומיה
----------

הגבינה יכולה להתאים לכל סוג של ארוחה. ניתן להשתמש בה בטארטים, פשטידות ולחמניות.

ראו גם
------

* רשימת גבינות צרפתיות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סן-נקטר** בוויקישיתוף
* אתר צרפתי על סון-נקטר
* האתר הרשמי של סן-נקטר

הערות שוליים
------------

1. ↑  Auzias, Dominique (2012). *Auvergne 2012–2013*. Petit Futé. ISBN 978-2746958807.
2. ↑  "Histoire du fromage Saint Nectaire".
**פוּרם דה מונבריזון** (בצרפתית: **Fourme de Montbrison**) היא גבינה מחלב פרה המיוצרת באזורי רון-אלפ ואוברן בדרום צרפת. שמה נובע מהעיירה מונטבריזון בנפת הלואר.

המילה פוּרְם-fourme נגזרת מהמילה הלטינית forma שמשמעותה "צורה", אותו שורש שממנו נגזרת המילה הצרפתית fromage (גבינה).

מאפיינים
--------

הגבינה הזו מיוצרת בבלוקים גליליים גבוהים במשקל של בין 2-1.5 ק"ג כל אחד. הקוטר של הבלוקים הוא 13 ס"מ וגובהם 19 ס"מ, על אף שהגבינה נמכרת לרוב בחנויות בפרוסות גליליות קצרות בהרבה.

לפורם דה מונטבריזון קליפה חומה כתומה אופיינית עם פטה (תוך הגבינה) בצבע שמנת, מנומרת בפסים עדינים של עובש כחול. הסמכת ה-Appellation d'Origine Contrôlée (כינוי מקור מבוקר) שלה הוענק בשנת 1972 על פי צו משותף עם גבינת פורם ד'אמבר, גבינה כחולה דומה גם היא מאותו אזור. ב-2002 קיבלו שתי הגבינות מעמד של AOC נפרד, מתוך הכרה בהבדלים בייצורן.

עם ריח מעופש, הגבינה עדינה במיוחד לגבינה כחולה ובעלת טעם יבש.

ייצור
-----

ממליחים את הגבן (גבינה מוקרשת) ומכניסים אותו לתבניות. לפני הוצאת הגבינה מהתבנית מניחים את הגושים על מתלים עשויים מעץ אשוח. לאחר מכן הגבינה מסובבת ביד, בתשעים מעלות בכל פעם, במשך שתים עשרה שעות. הגבינה מוזרקת עם נבגי פניציליום רוקפורטי (penicillium roqueforti), ומאוחר יותר מוזרק גם אוויר לתוכה ליצירת כיסים בפאטה לעידוד התפתחות הנבגים.

הגבינה חייבת להיות מיושנת לפחות 28 ימים, אם כי לעתים קרובות יותר היא נשארת כ-8 שבועות. משתמשים בסביבות 25-20 ליטר חלב להכנת כל גוש גבינה. על פי תקנה, ניתן לייצר את הגבינה רק בכל אחת מ-33 הקומונות (יישובים) של מונט דו פורז (Monts du Forez) בנפות פוי-דה-דום ולואר.

הגבינה המוגמרת היא לפחות 50% שומן (מהחומר היבש), ולמרות שרוב הייצרנים משתמשים בחלב מפוסטר, היצרנים הארטיזנלים (חקלאי חוות) שמספרם בגידול משתמשים בחלב לא מפוסטר. סך הייצור בשנת 2005 היה 495 טון.

ראו גם
------

* פורם ד'אמבר
* בלו דה ז'קס
* רשימת גבינות
* רשימת גבינות צרפתיות AOC

הערות שוליים
------------

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פורם דה מונבריזון** בוויקישיתוף
* האתר הרשמי של Fourme de Montbrison AOC (בצרפתית)
* גבינת גורמה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Masui, Kazuko; Tomoko Yamada (1996). *French Cheeses*. Dorling Kindersley. p. 134. ISBN 0-7513-0896-X.
2. ↑  Donnelly, C.; Kehler, M. (2016). *The Oxford Companion to Cheese*. Oxford Companions. Oxford University Press. p. 291. ISBN 978-0-19-933089-8. נבדק ב-2021-04-09.
3. ↑  "AOC". Fourme d'Ambert et de Montbrison. אורכב מ-המקור ב-2007-02-11. נבדק ב-2007-11-23.
4. ↑  "AOC Fourme de Montbrison". INAO. אורכב מ-המקור ב-2015-11-04. נבדק ב-2007-11-23.
5. ↑  "La Fourme de Montbrison". maison-du-lait.com. אורכב מ-המקור ב-2012-02-06. נבדק ב-2007-11-23.
המבנה הגבישי של קרח 7
**קרח 7 (באנגלית:Ice VII)** הוא פאזה גבישית של קרח השייכת למערכת הקובייתית. הוא נוצר כאשר מים נוזליים נמצאים בלחץ של יותר מ-3 ג'יגה פסקל (שווה ערך ל-30,000 אטמוספירות) בטמפרטורת החדר; או על ידי דחיסה של מים כבדים, הנמצאים במצב צבירה קרח 6, בטמפרטורה נמוכה מ-95 קלווין.

תכונות פיזיקליות
----------------

קרח סטנדרטי מכונה "קרח 1h" (באנגלית: Ice Ih, לפי המונחון של ברידג'מן) והוא נוצר באופן טבעי. לעומתו, סוגים אחרים של קרח - החל מקרח 2 וכלה בקרח 16 - ניתנים לייצור בתנאי מעבדה, בטמפרטורות ובלחצים שונים.
קרח 7 נחשב יציב למחצה בטווח רחב של טמפרטורות ולחצים ואילו בטמפרטורה של מעל 120 קלווין הוא הופך לקרח אמורפי בעל צפיפות נמוכה (LDA). כמו כן, לקרח 7 יש נקודה משולשת עם מים נוזליים ועם קרח 6 בטמפרטורה של 355 קלווין ובלחץ של 2.216 ג'יגה פסקל, שכן גבול ההתכה שלו נמצא מעל 715 קלווין ו-10 ג'יגה פסקל.

כמו רובן המכריע של הפאזות של הקרח (כולל קרח 1h), בתהליך יצירתו של קרח 7 סידורם של אטומי המימן משתנה. בנוסף, גם אטומי החמצן משנים את סידורם במספר מוקדים. אולם קרח 7 הוא מצב הצבירה היחיד של הקרח אשר מאפשר סידור מולקולרי באמצעות קירור פשוט; כך שבטמפרטורה נמוכה מ-273 קלווין ובלחץ של עד כ-8 ג'יגה פסקל, הוא משנה פאזה והופך לקרח 8 מסודר מולקולרית.

היווצרות באופן טבעי
-------------------

מדענים משערים כי קרח 7 עשוי להרכיב קרקעיות אוקיינוסים בכוכבי לכת חוץ-שמשיים ובירחים המכילים מים בכמויות גדולות.
השערה זו תקפה למשל עבור טיטאן, הגדול בירחיו של שבתאי, וכן עבור כוכבי לכת חוץ-שמשיים שהתגלו כגון גליזה 436 b ו-GJ 1214 b.

הערות שוליים
------------

1. ↑  בשפות לטיניות מקובל למספר את הפאזות של הקרח באמצעות ספרות רומיות.
2. ↑  S. Klotz, J. M. Besson, G. Hamel, R. J. Nelmes, J. S. Loveday and W. G. Marshall, Metastable ice VII at low temperature and ambient pressure, Nature 398 (1999) 681-684.
3. ↑  "[[האגודה הבינלאומית לתכונות מים וקיטור|IAPWS]], Release on the pressure along the melting and the sublimation curves of ordinary water substance, 1993" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2004-12-07. נבדק ב-2008-02-22. `{{cite web}}`: URL–wikilink conflict (עזרה)
4. ↑  Petrenko, V. F.; Whitworth, R. W. (2002), *The Physics of Ice*, New York: Oxford University Press.
5. ↑  University of Liège (2007, May 16).
6. ↑  David A. Aguilar (2009-12-16). "Astronomers Find Super-Earth Using Amateur, Off-the-Shelf Technology". Harvard-Smithsonian Center for Astrophysics. נבדק ב-23 בינואר 2010. `{{cite web}}`:  (עזרה)