recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אברהם מרדכי (מוטי) וינשטוק** (נולד בט"ו בשבט ה'תשמ"ד, 19 בינואר 1984) הוא איש תקשורת וסופר חרדי. משמש כעורך בעיתון בקהילה.

ביוגרפיה
--------

נולד בירושלים ליאיר וינשטוק למשפחה ותיקה מחסידות לעלוב, (סבו, הרב שלמה מנחם וינשטוק, היה נכדו של רבי דוד צבי שלמה בידרמן מלעלוב) ולזהבה לבית קלירס, נכדתו של הרב אשר פריינד, סבתו היא המשוררת שפרה וינשטוק אשכול.

וינשטוק הוא בוגר ישיבת מיר.

וינשטוק עבד במכון המאור בין השנים 2003 ועד 2009 בכתיבת ועריכת פירוש 'ושננתם' על התלמוד בבלי. עם הקמת עיתון המבשר בשנת 2009 הצטרף וינשטוק אל העיתון כחבר מערכת המוסף התורני.

בשנת 2013 עבר וינשטוק אל עיתון בקהילה והחל לערוך את המוסף התורני 'תבונות' שיצא לאור במשך 3 שנים.

בנובמבר 2016 החל וינשטוק לערוך את המגזין בעיתון בקהילה, לצד טורים וכתבות שהוא מפרסם שם בקביעות. במסגרת הכתיבה בבקהילה הוא עוסק בעיקר בנושאים היסטוריים לצד סיפורי פרוזה.

לצד הכתיבה העיתונאית, הוא עוסק בעריכה תורנית ובין השאר ערך את הספרים 'פניני מהרא"ל צינץ' על ספר התהילים, ואת הספר 'רב פעלים' על הרב נתן צבי קניג ראש כולל ברסלב בבני ברק.

וינשטוק נשוי, מתגורר בבית שמש ואב לשבעה ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* עורך המגזין שהמילים "אני הבן של…" פתחו לו כבר הרבה שערים באתר חרדים 10

* אברהם מרדכי וינשטוק, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* שיעורי הרב אברהם מרדכי וינשטוק באתר "קול הלשון"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007308675305171

 |
**רשיד באבא אחמד** או בקיצור **רשיד באבא** (בערבית: **رشيد بابا أحمد**, בצרפתית: **Rachid Baba-Ahmed**; ‏20 באוגוסט 1946 תלמסאן - 15 בפברואר 1995 אוראן), היה מפיק, מלחין וזמר ראיי אלג'יראי. אחרי שנת 1976 נודע בהפצת ז'אנר הראי-פופ החדש, באמצעות שימוש עדין ומתוחכם של כלים חשמליים והשפעות מן הפופ, דיסקו, פאנק והרגאיי. בעקבותיו בשנות ה-70 ושנות ה-80 של המאה ה-20 הלכו זמרים נוספים הידועים בשמות "שב" ו"שבה" ("צעירים" - לעומת "שייח" ו"שייחה" מבעבר) שהפיצו את המוזיקה הזאת באלג'יריה ומחוץ לגבולותיה.

חייו
----

רשיד באבא אחמד נולד למשפחה של תכשיטנים אמידים בעיר תלמסאן, הנחשבת למבצר של המוזיקה הערבית-אנדלוסית. בנעוריו נמשך למוסיקת רוק וטויסט. בשנות ה-60 יחד עם שלושה חברים מהתיכון הקים להקה בשם *Vautours* (נשרים, בצרפתית) שהתקיימה עד שנת 1969.

בהמשך יחד עם אחיו פתחי הרכיב את הצמד "רשיד ופתחי" שעירבב מקצבים מודרניים ומסורות אלג'יראיות.
הצמד זכה להצלחה רבה בתוכניות של הטלוויזיה הממלכתית (עם להיטים כמו *Youk baba jim, Ya aini, Galouli ennas, Magboun, Ana Ghrib*) ובעקבות זאת החליט לפתוח אולפן הקלטות והוצאת תקליטים בעירם. למרות שבית ההפקות שלהם קיבל את השם "ראלי" (בגלל חיבת האחים למרוצי מכוניות שהתקיימו בארצם), הוא המשיך להיות ידוע בציבור כ"רשיד ופתחי". פתחי לקח על עצמו את הניהול הכלכלי של העסק, בעוד רשיד באבא עסק יותר בצד האומנותי. הוא גילה וטיפח, בין היתר, את הכישרונות של שאבה פדילה ובעלה, שב סהראווי (הפיק למשל את הלהיט של מוחמד סהראווי - "נ'סל פיק" - "את שלי"), שב חאלד ,שב אנוואר, שב ג'לל, נוג'ום אסאף. רשיד באבא הקליט תקליטים וגם קליפים ותוכניות טלוויזיה (למשל "וש ראייכום").

עורר תרעומת בקרב החוגים האיסלמיסטים בגלל שירי הראי שדיברו על אהבה ועל חיי היום יום, למרות שהקפיד על צנזורה של קטעים העלולים לפגוע ברגשות דתיים. בתקופה האחרונה התעניין בחידושה של מסורת מוזיקלית נוספת, זו של ה"סאף", מוזיקה מיסטית ולוחמנית במקורותיה במזרח מרוקו ובמערב אלג'יריה.

בימי מלחמת האזרחים האלג'יראית, בחודש הרמדאן ב-15 בפברואר 1995 בערב נרצח על יד חנות התקליטים שלו בשכונת הגשר שארל באוראן על ידי קנאי מוסלמי שארב לו עם רובה בעל קנה קצוץ ומלווה בשני חברים. פצוע אנושות, המוזיקאי הלך לעולמו אחרי זמן קצר בבית החולים.

רשיד באבא נודע במראהו המיוחד שהזכיר את פידל קסטרו: מזוקן, עם קסקט לראשו, מדים בסגנון צבאי, לעיתים הרכיב גם משקפיים. נראה תכופות נוהג במהירות בג'יפ או בב.מ.וו שלו בין תלמסאן ובין אוראן.

בין שיריו ידוע השיר "מקסיקו" לכבוד קבוצת הכדורגל הלאומית של אלג'יריה, שהוצא לאור למחרת ניצחונה על תוניסיה לקראת מונדיאל 1986.

הקלטות
------

* *Pop rai and Rachid Style*
* *Rai Rebels* - (בריטניה) Earthworks,

קישורים חיצוניים
----------------

* רשיד באבא אחמד, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* רשיד באבא אחמד, באתר Discogs (באנגלית)
* על שבה פאדלה ושב סהראווי
* חלוץ של הראיי נרצח באוראן, כתבה בעיתון ליברסיון, 17 בפברואר 1995-

Abdi Nidam Daoudi Bouziane -*Un pionnier du raï tué à Oran, Libération 17/2/1995*

* סרטון לזכרו באתר יו טיוב
* באתר סקיירוק(הקישור אינו פעיל) (בצרפתית), (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2007090945
* MusicBrainz: 584e0733-c660-4d2f-bd69-b2e98fb41a86
* VIAF: 51148028
* WorldCat: lccn-n2007090945

 |
גרף של פולינום (ממעלה 4) הגזיר בכל נקודה
גרף של פונקציית הערך המוחלט הגזירה בכל נקודה למעט x=0
גרף של פונקציית ויירשטראס שהא רציפה בכל נקודה אך אינה גזירה באף נקודה
בחשבון אינפיניטסימלי, **פונקציה גזירה** היא פונקציה ממשית שיש לה נגזרת בכל תחומה. לגרף של פונקציה גזירה יש משיק בכל נקודה והוא נראה "חלק" יחסית, ללא קווים שבורים ו"השתוללויות". תכונה חשובה של פונקציה גזירה, שגם שקולה לגזירותה, היא האפשרות לקרב אותה ליניארית.

הגדרות
------

פונקציה \ f **גזירה בנקודה \ x** אם קיים הגבול:

{\displaystyle \ \lim \_{h\to 0}{\frac {f(x+h)-f(x)}{h}}}
תוצאת הגבול נקראת "הנגזרת של \ f בנקודה \ x" ומסומנת \ f'(x).

פונקציה \ f **גזירה בקבוצה \ D** אם לכל \ x ב-\ D מתקיים ש-{\displaystyle \ f} גזירה ב-\ x. פונקציה \ f **גזירה** אם היא גזירה בתחום שלה.

על פונקציה שהנגזרת שלה רציפה נאמר כי היא **גזירה ברציפות**. אם הנגזרת של פונקציה גזירה בעצמה, נאמר כי הפונקציה "גזירה פעמיים", ובאופן כללי אם לפונקציה יש נגזרת n-ית נאמר כי היא **גזירה n-פעמים** או **גזירה מסדר n**. פונקציה שהיא גזירה n-פעמים לכל n היא פונקציה **גזירה אינסוף פעמים**, או פשוט **פונקציה חלקה**.

קבוצת הפונקציות שגזירות n-פעמים ברציפות מסומנת \ C^{n}, כאשר \ C^{0} היא קבוצת הפונקציות הרציפות ו-\ C^{\infty } היא קבוצת הפונקציות החלקות. לכל n,‏ \ C^{n} מכילה את {\displaystyle \ C^{m}} כאשר {\displaystyle \ m>n} וכולן מכילות את \ C^{\infty }.

פונקציה \ f היא **גזירה למקוטעין** בקטע אם קיים אוסף בן מנייה (ואולי אף סופי) של נקודות {\displaystyle \ P=\lbrace p\_{0}<p\_{1}<\ldots <p\_{n}<\ldots \rbrace } עבורו לכל \ x בקטע פתוח {\displaystyle \ x\in (p\_{i},p\_{i+1})} \  מתקיים כי \ f גזירה ב-\ x.

פונקציה היא **גזירה מימין** או **גזירה משמאל** כאשר הגבול המגדיר את הנגזרת קיים מימין או משמאל בהתאמה.

כאשר דנים בפונקציות בכמה משתנים, אז פונקציה **גזירה חלקית לפי x** אם קיימת לה נגזרת חלקית לפי המשתנה x. תנאי חזק שמכליל גזירות בכמה משתנים הוא דיפרנציאביליות. **פונקציה דיפרנציאבילית** היא פונקציה שניתן לקרב ליניארית, ובפרט היא גזירה חלקית לפי כל משתנה. במשתנה אחד המונחים פונקציה דיפרנציאבילית ופונקציה גזירה מתלכדים.

רציפות
------

כל פונקציה גזירה היא בהכרח רציפה (ולכן גם אינטגרבילית). ניתן להוכיח זאת ישירות מהגדרת הנגזרת. אם \ f אינה רציפה ב-\ x אז {\displaystyle \ \lim \_{h\to 0}f(x+h)-f(x)\neq 0} ולכן הגבול המגדיר נגזרת אינו קיים (הוא ביטוי מהצורה "{\displaystyle \ {\tfrac {a}{0}}}" כאשר a שונה מאפס). ההפך אינו נכון - לא כל פונקציה רציפה היא גם גזירה. למשל פונקציית הערך המוחלט רציפה בנקודה x=0 אך אינה גזירה שם, כי הנגזרת מימין והנגזרת משמאל שונות זו מזו. רוב הפונקציות הרציפות השימושיות גזירות כמעט בכל נקודה. אולם ב-1872 מצא קארל ויירשטראס דוגמה ראשונה לפונקציה רציפה שאינה גזירה באף נקודה: פונקציית ויירשטראס. לפי משפט הקטגוריה של בייר כמעט כל הפונקציות הרציפות אינן גזירות באף נקודה.

גזירות מרוכבת
-------------

גזירות של פונקציה מרוכבת היא תנאי חזק בהרבה מגזירות של פונקציה ממשית. פונקציה גזירה במובן המרוכב נקראת פונקציה הולומורפית.
פירוש נוסף ערך זה עוסק בישוב קהילתי בחבל לכיש. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו אליאב (פירושונים).

**אֱלִיאָב** (בעבר, בשמות "**חָרוּב**" וגם "**כֶּרֶם עַמִּי**") הוא יישוב קהילתי מעורב דתי-חילוני המצוי במזרח חבל לכיש ושייך למועצה אזורית לכיש.

היסטוריה
--------

הגרעין המייסד של היישוב, כ-13 משפחות, הוקם בשנת 2003 על ידי תנועת אור בשם "גרעין חרוב", ובשנת 2004 עלה הגרעין לקרקע באתר קרוואנים זמני בתוך שטחו של המושב שקף.

שמו הראשון של היישוב, "חרוב", ניתן לו בגלל עצי החרוב הגדלים באזור. כעבור מספר שנים, עקב הדמיון לשמו של היישוב כפר חרוב, בדרומה של רמת הגולן, החליטה ועדת השמות הממשלתית לשנות את שמו ל"כֶּרֶם עַמִּי". ב-22 ביוני 2011 נעתרה ועדת השמות הממשלתית לבקשתם של תושבי המקום, ושמו של היישוב הוסב לשם "אליאב", לזכרו של לובה אליאב, אשר עסק רבות בפיתוח ההתיישבות בחבל לכיש. אליאב הלך לעולמו ביום בו הונחה אבן הפינה ליישוב.

לאחר תקופה בת כ-9 שנים במהלכן התגוררו בני הגרעין המייסד באתר זמני, החלה במרץ 2013 העלייה לקרקע ליישוב הקבע על גבעת "אליאב", הממוקמת בסמיכות למושבים אמציה ושקף וליישובים כרמי קטיף ובני דקלים.

היישוב כיום
-----------

ביישוב מתגוררות משפחות חילוניות, מסורתיות ודתיות המנהלות חיים קהילתיים משותפים בתחומי החינוך, היהדות והתרבות. כחלק מהיותו יישוב מעורב, הוא חבר במיזם מרק"ם המאגד יחדיו את כלל הקהילות המעורבות בישראל.

היישוב מנוהל כאגודה שיתופית ומוגדר כיישוב תומך סביבה והוא חלק מהמרחב הביוספרי בשפלת יהודה. התכנון והבניה ביישוב מבוססים על עקרונות שימור הסביבה.

נכון למאי 2016 חברות באגודה השיתופית אליאב כ-120 משפחות, מתוכן כ-70 כבר מתגוררות ביישוב הקבע ועוד כ-10 בתים נמצאים בתהליך בנייה. במהלך שנת 2016 שווקו כ-90 מגרשים נוספים במסגרת שלב ב' של פיתוח היישוב.

מסגרות חינוך בלתי פורמלי
------------------------

ארגון הנוער צמרת פעל ביישוב עד לשנת 2019 וקיים פעילויות משותפות לילדי היישוב - דתיים וחילונים. החל משנת 2020 פועל ביישוב שבט "חרוב" של הצופים, במתכונת פעולות לאוכלוסייה משולבת לדתיים וחילונים (תחת "עדת הצופים"). השבט באליאב שייך להנהגת יהודה (ולא להנהגת דרום) נוכח קיומם של שבטים משלבי דתיים-חילונים נוספים בהנהגה זו (בנס-הרים ובכפר-אדומים). ביישוב פועל גם סניף של תנועת הנוער בני עקיבא.

בשטח אשר שימש את גרעין היישוב במושב שקף פועלת כיום שלוחת אליאב של המכינה קדם-צבאית מיתרים לכיש. המכינה טרם עברה למבני הקבע שלה באליאב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אליאב** בוויקישיתוף
* אליאב, באתר המועצה האזורית לכיש
* אליאב, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף ספטמבר 2023 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2021.
2. ↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2019

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  יישובי מועצה אזורית לכיש (מחוז הדרום) |
| --- |
| מושבים | אחוזם • אמציה • זוהר • מנוחה • יד נתן • לכיש • נהורה • נוגה • ניר ח"ן • עוצם • שדה דוד • שדה משה • שחר • שקף • תלמים |
| יישובים קהילתיים | אליאב • בני דקלים • כרמי קטיף • נטע |
| 
מפת יישובי המועצה האזורית
מפהמפת היישובים של מועצה אזורית לכישבירוק - מיקום בניין המועצה
 |

 |
**דוד היינץ גוּמבֶּל** (בגרמנית: **David Heinz Gumbel**;‏ 10 באוקטובר 1906 – 1992) היה מעצב וצורף ישראלי יליד גרמניה. מראשוני אמני היודאיקה המודרניים.

ביוגרפיה
--------

גומבל נולד בשם דטלף היינץ גומבל (Detlev Heinz Gumbel) בזינסהיים שבגרמניה, למשפחה חילונית שעסקה בייצור כלי מתכת וכסף ותמכה בתיעוש תעשייתי באזור. בשנת 1918 עברה המשפחה להיילברון, שם עבד גומבל כשוליה במפעל "ברוקמן ובניו", והתמחה כחרט פלדה. בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 למד צורפות בבית ספר לאמנות ואומנות (Kunstgewerbeschule) בשרלוטנבורג שבברלין. לאחר סיום לימודיו עבד בסדנאות בדיסלדורף ובסטוקהולם ובמפעל המשפחתי בהיילברון. שם, עיצב כלי כסף בעיצוב מודרניסטי ובעבודת יד. באותה עת יצר גם תשמישי קדושה יהודיים כגון חנוכיות או פמוטות. יצירותיו עשו שימוש בכסף מלוטש ושילבו חומרים נוספים כגון שנהב.

בשנת 1936 עלה גומבל לארץ ישראל והצטרף ל"בצלאל החדש" כמורה וכמנהל המחלקה למתכת לצד לודוויג יהודה וולפרט. לאחר עלייתו החל לשלב בעבודותיו טיפוגרפיה, כנראה בהשפעת וולפרט. למרות גישתו המודרניסטית בעיצוב, המשיך גומבל ללמד ולייצר במסורות ייצור ידניות כגון ריקוע (מקשה). בראשית שנות ה-40 פתח סדנה עצמאית ובה יצר עבודות מתכת וכלי יודאיקה בטכניקות אלו. בשנת 1955 פרש מעבודתו בבצלאל. דויד היינץ גומבל השאיר בצוואתו את המשכיות מפעלו לתלמידתו, מורה בבצלאל, האומנית מלכה כוכבי.

בין יצירותיו הידועות: פמוט בעל שלוש זרועות (1930), נרתיק כסף למגילת העצמאות (1949), בית מזוזה (1960) קופסה לאתרוג (1975) ומזוזות לבניין בית המשפט העליון (1992) ועוד.

בשנים 2012–2013 נערכה במוזיאון ישראל תערוכה מיצירותיו של גומבל ושל וולפרט תחת השכותר "וולפּרט וגומבּל: חלוצי הצורפות המודרנית בישראל".

לימודים
-------

* שוליה במפעל "ברוקמן ובניו", היילברון, גרמניה
* 1927 תחילת לימודי צורפות, בית ספר לאמנות ואומנות, שרלוטנבורג, ברלין

הוראה
-----

* 1936–1955 – המחלקה למתכת, בצלאל החדש, ירושלים

פרסים
-----

* 1986 פרס יסלזון לעיצוב תשמישי קדושה מודרניים, מוזיאון ישראל, ירושלים

לקריאה נוספת
------------

* פרגוסון, שרון וייזר (אוצרת), **וולפּרט וגומבּל: חלוצי הצורפות המודרנית בישראל**, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2012.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד היינץ גומבל, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
* וולפּרט וגומבּל: חלוצי הצורפות המודרנית בישראל, אתר מוזיאון ישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  ארכיון המדינה, Gumbel Heinz – בקשה לקבלת אזרחות פלשתינה (א"י), באתר archives.gov.il

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 456017
* NLI: 987007290289205171
* GND: 1033156485
* ISNI: 0000 0004 0171 825X
* LCCN: no2013015949
* ULAN: 500129466
* VIAF: 296558564
* WorldCat: lccn-no2013015949

 |
**נטליה מיכאילובנה דודינסקאיה** (ברוסית: **Наталия Михайловна Дудинская**;‏ 8 באוגוסט (21 באוגוסט בלוח הישן) 1912 – 29 באוגוסט 2003 בסנקט פטרבורג) הייתה פרימה בלרינה רוסייה, ששלטה בבלט קירוב משנות ה-30 עד שנות ה-50. על עוצמת שליטתה בלהקה תעיד העובדה, שמנעה מכל רקדנית אחרת לבצע את תפקיד ז'יזל.

אמה של דודינסקאיה הייתה נטליה טגליאורי, בלרינה שלמדה בהדרכתו של אנריקו צ'קטי. דודינסאקיה, שקיבלה את הכשרתה אצל אגריפינה ואגאנובה, סיימה את לימודיה ב-1931. היא רקדה את כל התפקידים הראשיים בתיאטרון קירוב, לרבות תפקיד הכוכבת בבלט "סינדרלה" של סרגיי פרוקופייב. בהמשך יצרה במקור תפקידים ב"להבות פריז" ו"טאראס בולבה" של בוריס אספייב. בעיקר נודעה בביידרה, "דון קישוט" והתפקיד הראשי ב"לורנציה", שיצרה.

בני-זוגה התדירים לריקוד היו בעלה, קונסטנטין סרגייב, הרקדן גיאורגי המפורסם ואחטנג צ'בוקיאני ובסוף הקריירה שלה, רודולף נורייב בן ה-21, שבו בחרה כבן-זוגה ב"לורנציה". התערערות בריאותה אילצה אותה לפרוש בשנת 1961. היא רקדה, מכל מקום, בגרסת הסרט של בעלה ליפהפייה הנרדמת משנת 1964 בתפקיד **קאראבוס**. במהלך הקריירה קיבלה ארבע פעמים את פרס ברית המועצות. בשנת 1957 עוטרה בתואר אמן העם של ברית המועצות.

עם פרישתה, הייתה דודינסקאיה למורה לבלט בבלט קירוב ואחת המורות המהוללות של מכון ואגאנובה. לאחר עריקת נורייב למערב בשנת 1961, נפלו היא ובעלה, קונסטנטין סרגייב, קורבן לנזיפות השלטון הסובייטי. בסופו של דבר, לאחר עריקתה של נטליה מאקארובה בשנת 1970, איבדו שניהם את משרותיהם בלהקה, אבל דודינסקאיה המשיכה ללמד רקדנים מתקדמים. אנסטסיה וולוצ'קובה ואוליאנה לופאטקינה היו בין הבלרינות האחרונות שעבדו בהדרכתה. דודינסקאיה אף עזרה לבעלה לביים את הפקותיו לקלאסיקות רוסיות מחוץ לרוסיה, כשבאה, למשל, לבלט בוסטון, בשנות ה-80 וה-90 לעבוד על ז'יזל, אגם הברבורים, הביידרה ו"לה קורסר".

דודינסקאיה מתה בשנת 2003, בגיל 90.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נטליה דודינסקאיה** בוויקישיתוף
* נטליה דודינסקאיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

* אתר אודות דודינסקאיה
* גלריית תמונות

* הספד לנטליה דודינסקאיה, באתר ניו יורק טיימס, 2 בינואר 2003

הערות שוליים
------------

1. ↑  ניו יורק טיימס, הספד לנטליה דודינסקאיה 2 בינואר 2003
2. ↑  הגרדיאן, הספד לנטליה דודינסקאיה 1 בפברואר 2003
3. ↑  ניו יורק טיימס, הספד לנטליה דודינסקאיה 2 בינואר 2003
4. ↑  יוטיוב, מחול הפיה הרעה קאראבוס, בלט קונרד

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007405672705171
* BIBSYS: 3000244
* BnF: cb140512565 (data)
* CiNii: DA12426702
* GND: 1032668555
* ISNI: 0000 0000 8109 0124
* LCCN: n97858206
* NKC: xx0203539
* SUDOC: 156929368
* VIAF: 29735068
* WorldCat: lccn-n97858206

 |
**סלטון אנסומנה ביאיי** (בפורטוגזית: **Celton Ansumane Biai**; נולד ב-13 באוגוסט 2000 בליסבון שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי שמוצאו בגינאה ביסאו המשחק בעמדת השוער בקבוצת ויטוריה דה גימארייש מליגת העל הפורטוגלית ובנבחרת גינאה ביסאו.

קריירת מועדונים
---------------

ביאיי גדל במחלקת הנוער של בנפיקה ליסבון. ב-30 בינואר 2020 חתם בוויטוריה דה גימארייש מליגת העל הפורטוגלית, והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. ב-18 במרץ 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית, בהפסד 5-1 לבנפיקה ליסבון במסגרת המחזור ה-25 לעונת 2022/2023.

קריירה בינלאומית
----------------

ביאיי נכלל בסגל נבחרת פורטוגל עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2023, וערך ארבע הופעות בטורניר.

ב-13 באוקטובר 2023 ערך ביאיי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה ביסאו, בהפסד 1-0 לנבחרת גינאה במשחק ידידות.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר ESPN

הערות שוליים
------------

1. ↑  Convocatória final para o Europeu באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל הפורטוגלית, 14 ביוני 2023 (בפורטוגזית)
**האחראי על מניעת הטרדה מינית בעבודה** הוא תפקיד שנוצר מכוח החוק למניעת הטרדה מינית, התשנ"ח-1998 והתקנות למניעת הטרדה מינית (חובות מעסיק), תשנ"ח-1998. מכוחו מחויבים המעסיקים למנות אחראי למניעת הטרדה מינית.

החוק מחייב מעביד כל מעסיק למנות אחראי לריכוז, תחקור וטיפול בתלונות על הטרדה. כמו כן, החוק מטיל על כל מעסיק המעסיק יותר מ-25 עובדים לקבוע תקנון שבו יובאו עיקרי הוראות החוק בדבר הטרדה מינית והתנכלות במסגרת יחסי עבודה ויפורטו בו דרכי הגשת התלונות שעניינן הטרדה מינית או התנכלות והטיפול בה. מינוי האחראי הוא האפיק המשמעתי שנועד לטפל בהטרדות, להבדיל מאפיקים פליליים ואזרחיים. מעביד שלא מינה אחראי ישא באחריות בגין ההטרדה בעצמו.

תפקידיו של האחראי:

1. קבלת תלונות בעניין הטרדות מיניות.
2. קיום בירור במקרה של תלונה של עובד על הטרדה.
3. מתן המלצות למעסיק לגבי המשך הטיפול במקרה של הטרדה מינית של עובד.
4. ייעוץ, מידע והדרכה בענייני הטרדה לעובדים הפונים אליו.

החוק מסדיר את אופן קבלת התלונות על הטרדה מינית על ידי האחראי כשהדגש הוא על דיסקרטיות ויעילות, תוך בחינת הדברים בתוך הקשרם הספציפי ובהתחשב בסוגיות הייחודיות שעולות תוך כדי התהליך[דרוש מקור].

האחראי צריך להתאים באופן כללי לתפקיד זה, מבחינת הכישורים, המעמד החברתי והתפקיד בארגון, ולרוב ממנים את הממונה על משאבי האנוש בארגון. עדיף למנות לתפקיד אשה. ניתן למנות אחראי חיצוני, וכן כאשר המעסיק מעסיק פחות מ-10 עובדים הוא יכול למנות את עצמו כאחראי. ישנם ארגונים שמכשירים את האחראי לתפקידו זה.

ראו גם
------

* החוק למניעת הטרדה מינית
* הטרדה מינית

הערות שוליים
------------

1. ↑  מניעת הטרדה מינית במקום העבודה, באתר משרד הכלכלה והתעשייה, ‏18 בינואר 2021
2. ↑  נתנאל ר. בושרי ורון בן-ארי, הטרדה מינית - תאוריה ופרקטיקה, **הטרדה מינית - תאוריה ופרקטיקה**, עמ' 336-363
3. ↑  הטרדה מינית במסגרת יחסי עבודה, באתר שדולת הנשים בישראל
4. ↑  אחראי למניעת הטרדה מינית במקום העבודה, באתר כל זכות
5. ↑  עו"ד שנית סוקולובסקי-יואש, דילמות יועמ"ש סביב תפקיד ממונה על מניעת הטרדה מינית, באתר מנהיגות אזרחית
6. ↑  חן מענית, ‏"תפקיד האחראית למניעת הטרדות בעבודה הוא שליחות", באתר גלובס, 25 במאי 2017
7. ↑  מנהלת אתר תאיר, מניעת הטרדה מינית בעבודה, באתר איגוד ומרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
**יהושע (שיקה) ברוק** (כ"ב בטבת ה'תרע"ב, 12 בינואר 1912 – ב' באב ה'תשל"ז, 17 ביולי 1977) היה ראש המועצה האזורית יואב.

ביוגרפיה
--------

נולד בפולין (אז בתחומי האימפריה הרוסית) לאליעזר ומרים.
היה חבר גרעין "גבעת גנים" של השומר הצעיר, שייסד את קיבוץ נגבה, ובראשית הדרך היה גזבר הגרעין וסדרן עבודה.

ב-1941 נבחר להנהלת קיבוץ נגבה. ב-1946 נשלח לגרמניה מטעם "פלוגות הסעד" לסייע לשארית הפליטה באירופה. במלחמת העצמאות נמנה עם מגיני נגבה, ומדי שנה ארגן עצרת ב-12 ביולי לציון הקרב על נגבה.

ב-1949 נבחר להנהלת אגודת קיבוצי השומר הצעיר. הוא הקים בנגבה מוסד חינוכי אזורי על שם מגיני נגבה, וניהל אותו במשך מספר שנים. כמו כן היה ממקימי מפעל הפלסטיק צ.ל.פ בקיבוץ.

בנובמבר 1961 נבחר לכהן כראש המועצה האזורית יואב, אך בחירתו בוטלה חודשיים לאחר מכן על ידי משרד הפנים בשל העובדה שלא היה חבר מועצה בזמן בחירתו. בשל כך, נציג נגבה במועצה התפטר וברוק נכנס במקומו, ואז הועמד שוב לבחירה ונבחר לראשות המועצה כדין. ב-1965 נבחר בשנית לתפקיד.

ב-11 בפברואר 1963, בעודו נוהג ברכב ליד משואות יצחק, פגע בתחנת אוטובוס ופצע ארבעה בני אדם שהמתינו בה, אך נמלט מהמקום ולא הגיש סיוע לנפגעים. כמה ימים מאוחר יותר, הסגיר את עצמו לתחנת המשטרה באשקלון, ושוחרר בערבות. במשפטם טענו יושבי המכונית (בהם יעקב וילן) כי לא הבחינו בנפגעים בעת האירוע. בתום המשפט, הורשע בארבע עבירות תנועה, והושת עליו קנס של 1500 לירות ישראליות וכן רישיונו נשלל לשחושה חודשים בפועל ושלוש שנים על תנאי. כמו כן, נתבע בתביעת נזיקין על ידי הנפגעים מהתאונה.

לאחר כהונתו כראש מועצה שימש כמנהל מחלקת הקליטה בהתיישבות במשרד לקליטת עלייה. במסגרת זו סייע לקליטתם של עולים חדשים, גם מיהודי ארצות האסלאם, בקיבוצים.

נספה בתאונת דרכים בצומת שער הגיא יחד עם בנו יואב ואשה נוספת ונטמן בבית הקברות בנגבה.

חיים אישיים
-----------

היה נשוי לחנה לבית הולצמן, ולהם נולדו שלושה ילדים. בנם עלי ברוק הוא סגן אלוף במילואים ופעיל חברתי.

קישורים חיצוניים
----------------

* מועצה אזורית יואב – עם הפנים ל"מהפכה הטכנולוגית", דבר, 24 ביוני 1965
* דוד גורן, קליטה בקיבוצים וסיוע לקולטים, על המשמר, 22 באוקטובר 1975
* יעקב צביאלי, יהושע (שיקה) ברוק, על המשמר, 25 ביולי 1977

הערות שוליים
------------

1. ↑  לפעמים נכתב שם המשפחה "**ברוך**"
2. ↑  "גבעת גנים", דבר, 19 בנובמבר 1935
3. ↑  נגבה, דבר, 24 בנובמבר 1941
4. ↑  הכלל והפרט, הארץ, 5 במרץ 1946
5. ↑  אלפים השתתפו בעצרת נגבה, על המשמר, 14 ביולי 1952
6. ↑  קיבוצי השומר הצעיר, על המשמר, 25 בנובמבר 1949
7. ↑  חלופי משמרות במועצה האזורית יואב, על המשמר, 26 בנובמבר 1961
8. ↑  יו"ר המועצה האזורית יואב נבחר שנית, על המשמר, 2 בפברואר 1962
9. ↑  סיווג עובדי הנציבות לועדה מקצועית, הַבֹּקֶר, 15 במרץ 1965
10. ↑  עזרא ינוב, ראש מועצה אזורית הסגיר עצמו – הודה בנהיגת מכונית שפגעה וברחה, מעריב, 14 בפברואר 1963
11. ↑  "חשבנו שפגענו בעץ", מעריב, 17 בפברואר 1963
12. ↑  נקנס יו"ר המועצה האזורית יואב, למרחב, 25 באוקטובר 1964
13. ↑  3 נפגעי תאונה דורשים פיצוי מיו"ר מועצת יואב, מעריב, 26 באוקטובר 1964
14. ↑  אבל בנגבה על מות 3 חברים בתאונה, על המשמר, 18 ביולי 1977
15. ↑  קברו באתר Billiongraves
**חנא ספייא** (1979-1910) היה צלם פלסטיני.

ביוגרפיה
--------

חנא ספייא נולד וגדל במשפחה ערבית-נוצרית בשכונת מוסררה בירושלים. הוא התחיל לצלם בגיל שתים עשר ובהיותו בן חמש עשרה התחיל למכור את תצלומיו. 

בשנות ה-30 של המאה ה-20 שימש כשוליה של הצלם אריק מטסון (Matson) ובשנת 1936 החל לעבוד כצלם עבור סוכנות הצילום של המושבה האמריקאית בירושלים (אוסף מטסון). 

בשנות ה-40 עבד עבור שלטונות המנדט הבריטי. בראשית שנות הארבעים הוא הוזמן לעבוד כצלם בסרט "בני" שהופק על ידי אולפן הקולנוע הראשון שנוסד בתלפיות בירושלים. האולפן נוסד בהשקעה משולבת של יהודי ושני פלסטינים. הוא הרבה לצלם את הסכסוך ואת המלחמה המתפתחת בין הפלסטינים, הירדנים והישראלים. הוא צילם את תוצאות הטבח שערכו כוחות ישראלים בדיר יאסין ב-9 באפריל 1948 ותיעד את הלווייתו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני, שנהרג בקרב הקסטל ליד ירושלים. בחודש מאי תעד את כניעת הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים לצבא הירדני ואת הקרב על גוש עציון ליוה מתוך הטנק של עבדאללה אל טל מפקד כוחות הלגיון.

בשנות ה-50 של המאה ה-20 פתח סטודיו ברחוב א-זהרה במזרח ירושלים. בנוסף, צילם יצר סרטי קולנוע ויומני חדשות. הוא ליווה משלחות ארכאולוגיות לים המלח, תיעד את ועידת יריחו בשנת 1950 בה הרחיב המלך עבדאללה את סמכויותיו אל שטחי הגדה המערבית. 

הוא צילם את ביקור האפיפיור בירושלים בשנת 1964, ועקב אחר הריסת בתי פלסטינים ברובע היהודי לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967 ואת הצתת מסגד אל-אקצא בשנת 1969.

בשנת 1967 נפרץ ונבזז הסטודיו שלו בירושלים. חלק מתמונותיו שרדו רק מפני שפורסמו בעיתונים ובכתבי עת בינלאומיים: נשיונל ג'יאוגרפיק, רידרס דייג'סט, לונדון ניוז, סוכנות הידיעות אסושייטד פרס וארגונים נוספים שרכשו ממנו תמונות. עיקר יצירתו של ספייא היה בתיעוד היסטורי של הסכסוך היהודי-ערבי, לצד תיעוד של חיי היומיום.

אחד מתצלומיו, נשים פלסטיניות מפגינות ליד השער החדש לעיר העתיקה מתגוננות בנעליהן נגד הצבא הבריטי שנשלח לפזרן, עורר בשנות השלושים מחאה בפרלמנט הבריטי והקמת ועדת חקירה מיוחדת לבדיקת האירוע.

### תערוכות

* "מרחב של מרחקים" מאי 1999 - עמי שטייניץ אמנות עכשווית
* "הצלמים – ירושלים בעיני צלמיה 1950-1900" - מוזיאון מגדל דוד‎, אוצר: ד"ר שמעון לב

קישורים חיצוניים
----------------

* חנא ספייא, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  מרחב של מרחקים, מאי 99
2. ↑  "הצלמים – ירושלים בעיני צלמיה 1950-1900", באתר מגדל דוד המוזיאון לתולדות ירושלים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 275581
* NLI: 987007267408905171
* ISNI: 0000 0000 6699 9639
* LCCN: n00049629
* VIAF: 43069518
* WorldCat: lccn-n00049629

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"חנא ספייא"**.
**יואל קרמר** (**Joel L. Kraemer**;‏ 1933 – 11 באוקטובר 2018) היה פרופסור באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת שיקגו, חוקר של העולם האינטלקטואלי והתרבותי של המזרח התיכון המוסלמי בימי הביניים.

ביוגרפיה
--------

יואל קרמר נולד בשנת 1933 בניוארק שבניו ג'רזי וגדל בפטרסון שבניו ג'רזי. בשנת 1954 קיבל תואר ראשון בפילוסופיה מאוניברסיטת ראטגרס במקביל למד בבית המדרש לרבנים באמריקה וקיבל תואר ראשון בספרות עברית. 

בשנים 1960–1963 לימד פילוסופיה של הדת בבית המדרש לרבנים באמריקה. בשנת 1963 עבר לאוניברסיטת ייל ובה קיבל בשנת 1967 תואר דוקטור בלימודי המזרח התיכון, על עבודה בהנחייתו של פרופ' פרנץ רוזנטל. 

בשנים 1967–1971 לימד בנושאי דת, ערבית ואסלאם באוניברסיטת ייל. בשנת 1971 עלה לישראל עם אשתו, רוברטה ני, והצטרף לסגל האקדמי של החוג ללימודי המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1972–1992 היה ראש התוכנית ללימודי האסלאם, בשנת 1986 מונה לפרופסור מן המניין.

לאחר פטירתה של אשתו עבר לשיקגו ובשנת 1993 מונה לפרופסור ללימודי יהדות בבית הספר לתאולוגיה באוניברסיטת שיקגו, ושימש במשרה זו עד לפרישתו ב-2003. מחקריו התמקדו בעיקר בכתבי הרמב"ם, יהדות ימי הביניים, העולם האינטלקטואלי והתרבותי של המזרח התיכון המוסלמי בימי הביניים, כמו גם של יחסי הגומלין התרבותיים בין אסלאם ויהדות.

נישא לרוברטה ני ולזוג נולדו שלוש בנות המתגוררות בישראל. לאחר פטירתה נישא בשנית. 

נפטר בשיקגו ב-11 באוקטובר 2018.

מבין ספריו
----------

* Maimonides: The Life and World of One of Civilization’s Greatest Minds

תרגום לעברית: **הרמב"ם - ביוגרפיה**, הוצאת רסלינג, 2019 (תרגמה מאנגלית: שונמית ליפשיץ)
* Humanism in the Renaissance of Islam: The Cultural Revival during the Buyid Age, 1986 (2nd rev. ed. 1992)
* hilosophy in the Renaissance of Islam: Abū Sulaymān al-Sijistānī and His Circle, 1986

פרסומים לכבודו
--------------

* Y. Tzvi Langermann and Josef Stern (Editors) **Adaptations and Innovations: Studies on the Interaction between Jewish and Islamic Thought and Literature from the Early Middle Ages to the Late Twentieth Century**, Paris/Louvain: Peeters, 2007

קישורים חיצוניים
----------------

* יואל קרמר (1933-), דף שער בספרייה הלאומית

* Berel Lang, Joel L. Kraemer, 1933-2018, AAJR, October 22, 2018
* Mordechai Akiva Friedman, Joel Kraemer – Death of a Scholar, Katz Center, University of Pennsylvania, November 28, 2018

* אתר למנויים בלבד אברהם בורג, "הרמב"ם": ביוגרפיה ללא כל פגם על המלומד היהודי החשוב ביותר בכל הזמנים, באתר הארץ, 11 במרץ 2021

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007308504205171
* BnF: cb120559396 (data)
* GND: 113182023
* ISNI: 0000 0001 0924 4552
* LCCN: n80084125
* NTA: 068417365
* SUDOC: 02879771X
* VIAF: 141223867
* WorldCat (עם VIAF): 141223867

 |
תמונתה המפוברקת של החיה
**מכרסם קרח עירום חמום מוח** (באנגלית: **Hotheaded Naked Ice Borer**) הוא חיה בדיונית. בעל החיים אוזכר במאמר מ-1995 שנכתב במגזין "דיסקבר" (אנ'), כמתיחת אחד באפריל. המאמר שעסק בחיה נכתב על ידי טים פולגר (אנ'), אחד מעורכי המגזין. הלה כתב בשנים אחרות מתיחות נוספות לעיתון, כגון על גילויו של חלקיק גדול בשם "ביגון", ועל גילוים של כלי נגינה ששימשו, לכאורה, את האדם הניאנדרטלי.

המתיחה
------

על פי המאמר, החיה נתגלתה לאחרונה באנטארקטיקה. במאמר הוצג צילום מפוברק של חפרפרת דמוית חולדה, בעלת גידול היוצא מראשה, שם ניתן לראות כלי דם רבים. התמונה נוצרה למעשה באמצעות עיבוד דיגיטלי של תמונת חולד עירום. נתווספו לו ניבים וראש גדול. לטענת המאמר המזויף, כדי להשיג מזון נוהגים מכרסמים אלה להתאחד בקבוצות במחילה מתחת לקרח ולהשתמש בראשיהם הגדולים כדי להמיס את הקרח למים. כשחיה אחרת, כגון פינגווין, נופלת לתוך מאגר המים שנוצר על ידי המכרסמים, אלה מתנפלים עליה וטורפים אותה. המאמר אף העלה השערה כי החוקר הצרפתי פיליפ פואסון, שב-1837 אבדו עקבותיו באנטארקטיקה, נטרף על ידי המכרסמים בדרך זו. רמז שניתן במאמר לכך שהוא למעשה מתיחה מצוי בשמו של הביולוג האיטלקי שגילה לכאורה את המכרסם, ושמו אפרילה פאצו.

סיקור תקשורתי
-------------

המתיחה זכתה לאזכורים רבים, בין השאר בנשיונל ג'יאוגרפיק, שהעלה טור במטרה להתייחס למבול המכתבים שהתקבלו במערכת המגזין לאחר הפרסום. דירוגים רבים מתייחסים למתיחה כאל אחת הטובות והבולטות בהיסטוריה של מתיחות האחד באפריל.

ביאורים
-------

1. ↑  בצרפתית: "Philippe Poisson"; משמעות המילה "Poisson" בצרפתית היא "דג", וזו מתקשרת לכינוי "Poisson D'avril", "דג של אפריל". זהו הכינוי הצרפתי המקביל ל"אחד באפריל".
2. ↑  באיטלקית: "Aprile Pazzo"; משמעות הביטוי היא "שוטה של אפריל". בדומה לאנגלית, זהו הכינוי האיטלקי המקביל ל"אחד באפריל".

הערות שוליים
------------

1. ↑  The naked truth... Discovery, 28 March 1995
2. ↑  Floger, Tim, The Bigon, Discovery, 1 April 1996
3. ↑  Floger, Tim, Neanderthal Musical Instruments Included Tusk-Tuba, Bladder-Bagpipe, and "Xylobone", Discovery, 1 April 1997
4. ↑  Hoffman, Paul, Why Are Smart People Some of the Most Gullible People Around?, Discovery, 20 October 2011
5. ↑  Carl Zimmer, Who Will Dare To Challenge The Hotheaded Naked Ice Borer?, April 1, 2010, National Geographic
6. ↑  Nancy Szokan, For April Fools’ Day: A sampling of scientific hoaxes over the centuries, March 31, 2014, The Washington Post
7. ↑  Demetria Gallegos, Best April Fools’ jokes ranked, March 30, 2007 (Updated May 8, 2016), The Denver Post
8. ↑  אתר למנויים בלבד Andy Bloxham,Andybloxham, ‏Greatest April fool stories - from spaghetti trees to Alabama changing Pi, The Telegraph, 1 April 2011
הרב ד"ר **וורן גולדשטיין** (שמו העברי: **זאב**, באנגלית: **Warren Goldstein**; נולד ב-1971) הוא הרב הראשי של דרום אפריקה מטעם איחוד בתי הכנסת האורתודוקסיים (UOS) מאז 2005.

ביוגרפיה
--------

יליד פרטוריה, הוא מתגורר כיום ביוהנסבורג. גולדשטיין הוא הרב הראשי הראשון של דרום אפריקה שנולד שם. כמו כן הוא האדם הצעיר ביותר להתמנות לתפקיד זה - בגיל 32, לאחר שהחליף את הרב סיריל האריס שהלך לעולמו ב-2005.

גולדשטיין הוא אחד הפעילים הבולטים בדרום אפריקה למען זכויות אדם, הוציא ספרים רבים בתחום ונחשב כמומחה לאפרטהייד וכמי שנלחם בשחיתות. החל משנת 2013 יזם והוביל את פרויקט השבת - מגוון אירועים סביב השבת בקהילות רבות בעולם.

למד בישיבה "ישיבה גדולה" ביוהנסבורג במשך יותר מ-15 שנה, ונסמך לרבנות בישיבה על ידי הרב עזריאל גולדפיין; הוא קיבל גם סמיכה כדיין בכולל ארץ חמדה בירושלים. הוא בעל תואר ראשון ושני מאוניברסיטת דרום אפריקה ודוקטורט בזכויות האדם ובמשפט חוקתי מאוניברסיטת ויטווטרסראנד.

ספריו
-----

* ספר **משפט צדק**: ביאורים ועיונים לאסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא בכמה ענייני מסחר. ירושלים, פלדהיים תש"ע.

ספריו באנגלית:

'Mandela, Dumani; Goldstein, Warren (2003). '*African Soul Talk: when politics is not enough* Jacana Media. מסת"ב 9781919931548 

Goldstein, Warren (2006). *Defending the human spirit: Jewish law's vision for a moral society* Feldheim Publishers. מסת"ב 9781583307328.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וורן גולדשטיין** בוויקישיתוף
* האתר הרשמי של הרב הראשי של דרום אפריקה (באנגלית)
* ההסתדרות הציונית העולמית, המערך לשירותים רוחניים אורתודוקסיים בתפוצות
* ראיון אישי עם הרב וורן גולדשטיין בתוכנית "שעה של אנשים". מגישים: אסף פאסי ואבי קראוס, רדיו גלי ישראל, 23 באוקטובר 2014.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אבי בקר, נשארים בבית, באתר הארץ, 19 ביולי 2006
2. ↑  טלי פרקש, אל תקראו לו לבן: הרב שמסייע לאזרחי דרא"פ, באתר ynet, 18 ביוני 2017

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007303415105171
* ISNI: 0000 0000 7848 8780
* LCCN: nb2004302903
* VIAF: 53666103
* WorldCat: lccn-nb2004302903

 |
**המוסד לבוררות מוסכמת בשירות הציבורי** הוא מוסד ציבורי לבוררות, שהוקם בשנת 1977 כדי להתמודד עם גל השביתות שהתחולל במגזר הציבורי בישראל באותה תקופה. ממשלת ישראל בראשות יצחק רבין וההסתדרות הכללית בראשות ירוחם משל חיפשו פתרון מוסכם לבוררות באמצעות מוסד עליון בלתי תלוי, שייתן הזדמנות שווה לכל הצדדים, ויסייע לפתרון מהיר של סכסוכי עבודה.

בראשות המוסד עמדו השופט העליון בדימוס צבי ברנזון, לאחר פרישתו מילאו את מקומו מרדכי ביבי, עו"ד משה בן זאב, נחמן אורי ועו"ד שלמה גוברמן, 
מפברואר 2020 משמש עו״ד חיים קלוגמן כממלא מקום ראש המוסד.
הצורה המשפטית שניתנה למוסד היא של הסכם קיבוצי בין הממשלה וההסתדרות, שאליו יכול להצטרף כל מעסיק אחר בשירות הציבורי, שיחתום על ההסכם או שיודיע בכתב את רצונו להצטרף להסכם.
במשך הזמן, מאז הוקם המוסד, הצטרפו להסכם מעסיקים ציבוריים כמו: המוסדות הלאומיים, אוניברסיטאות, 
רשות הנמלים בישראל, קופת חולים של ההסתדרות (קופ"ח כללית), רשות שדות התעופה בישראל, אורט ישראל ומקורות חברת מים בע"מ.
משנת 1994 כיהנו במוסד חברי המוסד הבאים:
עו"ד נחמן אורי, עו"ד משה בן-זאב, זאב אורן, יואל אלוני, מרדכי ביבי, עו"ד אברהם כהן, פרופסור אברהם פרידמן, חיים קלוגמן ועו"ד יורם שחל.
עד כה פרסם המוסד שבעה כרכים עם עשרות פסקי בוררות שפתרו סכסוכי עבודה בעיקר בין נציגי הסתדרות במוסדות ממשלתיים ובין משרד האוצר.

קישורים חיצוניים
----------------

* הוקם רשמית המוסד לבוררות מוסכמת, דבר, 1 במרץ 1977
* קרן פינקלשטיין, פתרון לשביתות במגזר הציבורי - שימוש יעיל במוסד לבוררות מוסכמת, המכון ללימודים אסטרטגיים ופוליטיים מתקדמים, מחקר מדיניות מס' 55, יוני 2003

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007377718505171

 |
**בלינקי ופינקי** (באנגלית: **Noozles**, ביפנית: **ふしぎなコアラ ブリンキー**) היא סדרת אנימה יפנית לילדים בת 26 פרקים אשר הופקה על ידי ניפון אולפני אנימציה בשנת 1984. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בערוץ 2 ב-1990 ובהמשך בערוץ הילדים.

תקציר העלילה
------------

גיבורת הסדרה היא ילדה בת 12 בשם סמדי. אביה של סמדי הוא ארכאולוג אשר נעלם באופן מסתורי. יום אחד, סמדי מקבלת חבילה אשר מכילה פוחלץ של דב קואלה בשם בלינקי אשר אבד בלב ים לפני 38 שנה. סמדי נותנת לדב הקואלה נשיקה אסקימוסית ובתגובה הוא מתעורר לחיים. לאחר זמן מה מצטרפת אליהם פינקי, אחותו של בלינקי, אשר מופיעה משום מקום מיד לאחר שבלינקי מתעורר לחיים ודורשת שבלינקי יחזור איתה מיד לארץ הקואלות. בלינקי מסרב, אף על פי כן השלישייה נשארת ביחד ועוברת הרבה הרפתקאות משותפים יחדיו. בלינקי ניזון מעץ האקליפטוס שסבתה של סמדי שתלה 38 שנה קודם לכן כאשר סבה של סמדי (שגם נעלם באופן מסתורי, כאשר האניה בה היה אבדה בלב ים) אמר לה שהוא הולך לשלוח לה דב קואלה במתנה, משום שסבתה תמיד ציינה כי היא רצתה אחד כחיית מחמד.
לוקח לסמדי קצת זמן להבין כי הנשיקה האסקימוסית היא הפעולה שהפיחה חיים בבלינקי.

ראו גם
------

* בלינקי ביל

קישורים חיצוניים
----------------

* "בלינקי ופינקי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "בלינקי ופינקי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* מילות השיר "בלינקי ופינקי", באתר שירונט
**ג'ווהן קרישנה בלייק הריסון** (באנגלית: **JuVaughn Krishna Blake Harrison**; נולד ב-30 באפריל 1999) הוא אתלט אמריקאי, המתחרה בקפיצה לרוחק ובקפיצה לגובה. הוא בעל תוצאת השנה בעולם (2021) בקפיצה לרוחק.

ביוגרפיה
--------

הריסון נולד בהאנטסוויל שבאלבמה. אמו ילידת ג'מייקה, ג'ורג'יה הריסון, הייתה אצנית מצטיינת ואביו דניס בלייק היה חבר בנבחרת ג'מייקה שזכתה במדליית ארד בריצת שליחים 4X400 באולימפיאדת אטלנטה.

הצטיין מנעוריו בכדורסל, בקפיצה לרוחק ובקפיצה לגובה. 

### 2018

ב-2018 החל ללמוד ולהתאמן באוניברסיטת מדינת לואיזיאנה. באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 20 זכה במדליית ארד בקפיצה לגובה בשיא אישי של 2.23 מטר, תוצאה זהה למנצחים אך עם יותר פסילות. 

### 2019

ב-2019 זכה באליפות המכללות הן בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.20 מטר והן בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.27 מטר. הוא האתלט הראשון בתולדות האליפות שזוכה בשתי התחרויות במקביל. 

### 2021

באליפות המכללות באולם שנערכה בפאייטוויל, ארקנסו ב-12 במרץ 2021 הוא זכה בשתי מדליות זהב בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.30 מטר ובקפיצה לרוחק בשיא אישי ובתוצאת השנה בעולם של 8.45 מטר. בתחרות שנערכה בבריאן(אנ')-קולג' סטיישן, טקסס ב-14 במאי 2021 הוא ניצח בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.36 מטר. ביוני סיים ראשון בקפיצה לגובה באליפות ארצות הברית שהיוותה גם את המבחנים האמריקאים לקראת אולימפיאדת טוקיו, בתוצאה של 2.33 מטר וכמה שעות אחר כך סיים ראשון גם בקפיצה לרוחק בשיא אישי של 8.47 מטר. הוא האמריקאי הראשון מאז ג'ים ת'ורפ שנבחר לחבר המשלחת בשני המקצועות. במשחקים האולימפיים סיים שביעי בגמר הקפיצה לגובה בתוצאה של 2.33 מטר וחמישי בגמר הקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.15 מטר. 

### 2022

באליפות העולם סיים תשיעי בתוצאה של 2.27 מטר.

### 2023

הריסון זכה באליפות ארצות הברית ובשלוש תחרויות ליגת היהלום בקפיצה לגובה. באליפות העולם זכה במדליית כסף בתוצאה של 2.36 מטר, תוצאה זהה לזו של המנצח ג'אנמרקו טאמברי, אך עם יותר פסילות.

שיאים אישיים
------------

### אצטדיון

* קפיצה לרוחק: 8.47 מטר (2021)
* קפיצה לגובה: 2.36 מטר (2021)

### אולם

* קפיצה לרוחק: 8.45 מטר (2021)
* קפיצה לגובה: 2.32 מטר (2022)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ווהן הריסון** בוויקישיתוף
* ג'ווהן הריסון, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* ג'ווהן הריסון, באתר olympedia.org
* ג'ווהן הריסון, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* ג'ווהן הריסון, באתר Track and Field (גברים)
* פרופיל באתר אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה
* LSU signee, high jump extraordinaire JuVaughn Blake is the Huntsville Boys Athlete of the Year

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 14785286

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק באזור היסטורי באתיופיה. אם התכוונתם לירחון אופנה, ראו ווג.
**וג**
(למפת אתיופיה מוגדלת)אדיס אבבהאדיס אבבה
דירה דאווהדירה דאווה
מקלהמקלה
גונדרגונדר
אווסהאווסה
ג'ימהג'ימה
ג'יג'יגהג'יג'יגה
**אריתריאה**
**סודאן**
**דרום  
סודאן**
**קניה**
**סומליה**
**ג'יבוטי**וג**וג**(למפת אתיופיה רגילה)אדיס אבבהאדיס אבבה
דירה דאווהדירה דאווה
מקלהמקלה
גונדרגונדר
אווסהאווסה
ג'ימהג'ימה
ג'יג'יגהג'יג'יגה
**אריתריאה**
**סודאן**
**דרום  
סודאן**
**קניה**
**סומליה**
**ג'יבוטי**וג**וג**
**וג** (בגעז: ዌግ) הוא אזור היסטורי בצפון אתיופיה השוכן בין תיגראי ללסתה. סקוטה היא העיר העיקרית במחוז המשמשת כמרכז מסחרי ואזורי חשוב.

לפנים ישבו במחוז האגאו ובמסורת האתיופית נחשב לחלק מהשטחים שקיבל אדל. מראשיתו היה המחוז למקום בו הייתה התנגדות לממלכת אקסום וכן למולדתה של שושלת זאגווה ששלטה באתיופיה בתקופת החושך. במאה ה-13 תושבי המחוז היו ברובם נוצרים.

כאשר השושלת הסולומונית תפסה את כס הקיסרות האתיופית בשנת 1270 ניתנו וג וסביבותיה כחלק מהסדר החדש לשושלת זאגווה המודחת אשר קיבלה גם את התואר וגשום (מושל וג). 

במאה ה-20 היה האזור לנפה במחוז וואלו. כיום, שטחי וג כלולים במחוז וג המרה שבמדינת אמהרה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  James Arthur Quirin, **Evolution of the Ethiopian Jews: a History of the Beta Israel (Falasha) to 1920**, University of Pennsylvania, 1992, מסת"ב 9780812231168, p. 23
**יואל גרינברג** הוא ויולן, מוזיקולוג ומרצה ישראלי.

ביוגרפיה
--------

גרינברג החל בלימודי הכינור בהדרכתם של וולטר רייטר, רימה קמינקובסקי ודוד חן בקונסרבטוריון שליד האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.

לאחר שירותו כקצין בצה"ל, השלים לימודי B.A במתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטה העברית בירושלים בהצטיינות.

יואל גרינברג למד לתואר שני במוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ולמד ויולה אצל אורה שירן. הופיע כסולן עם תזמורת "הלל" של האוניברסיטה העברית בירושלים באולם הנרי קראון בתיאטרון ירושלים, והיה חבר באנסמבל סולני תל אביב.

בתחרויות האביב 2004, סיים גרינברג במקום השני בויולה סולו, ומאז הוא זוכה במלגה מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל.

הוא השתלם אצל הויולנית רבקה גולני, והשתתף בכיתות אמן בהדרכתם של נובוקו אימאי, טביאה צימרמן ורביעיית גוארנרי.

גרינברג הצטרף לרביעיית כרמל בסוף שנת 2003, ובשנת 2007 החל להנחות את סדרת הקונצרטים של הרביעייה "מעבר לקשת".

גרינברג מתמחה במוזיקה מהמאה ה-18, פורסם מאמרים בכתבי עת בינלאומיים מובילים, שחלקם זכו בפרסים יוקרתיים. בשנת 2022 ראה אור ספרו how sonata forms בהוצאות אוקספורד.

עד שנת 2023 פרופסור וראש המחלקה למוזיקה באוניברסיטת בר-אילן.

### חיים אישיים

יואל גרינברג נשוי לשלומית ואב לארבעה. השישה מתגוררים בתל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יואל גרינברג** בוויקישיתוף

* יואל גרינברג, באתר גוגל סקולר
* יואל גרינברג, באתר המחלקה למוזיקה באוניברסיטת בר-אילן
* אתר האינטרנט של רביעיית כרמל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298991905171

 |
**סיעת יעוד** (או בשמה הרשמי: **יעוד - ישראל עצמאית ודמוקרטית**) הייתה קבוצה של שלושה חברי הכנסת שהתפצלה ממפלגת צומת ב-7 בפברואר 1994, על רקע סכסוך עם מנהיג המפלגה רפאל איתן ובעקבות כך, הצטרפותם לממשלת רבין השנייה. בסיעה היו חברים חברי הכנסת גונן שגב, אלכס גולדפרב ואסתר סלמוביץ.

היסטוריה
--------

בינואר 1995 הצטרפה הסיעה לממשלה בראשות יצחק רבין. לאור העובדה שלקואליציה באותו זמן לא היה רוב בכנסת לאחר פרישתם של חברי הכנסת קהלני וזיסמן, קבלה "יעוד" גמול נאה תמורת תמיכתה: גונן שגב מונה לשר האנרגיה והתשתית ואלכס גולדפרב מונה לסגן שר הבינוי והשיכון.

נאמנותם לקואליציה עמדה במבחן קשה לקראת ההצבעה על הסכם אוסלו ב' שהתקיימה בכנסת ב-5 באוקטובר 1995. ביקורת שהושמעה הייתה כי השלושה, שנבחרו בקולות אנשי ימין, אינם צריכים להיות אלו שקולותיהם יאפשרו את אשרור ההסכמים על ידי הכנסת. לבסוף התנגדה סלמוביץ להסכם, ואילו שגב וגולדפרב תמכו בו. ההסכם אושר ברוב של 61 מול 59 חברי כנסת. בשל תמיכתם של חברי סיעת יעוד נטען על ידי הימין כי "ההסכם עבר על חודו של מיצובישי", רכב השרד שקיבלו שגב וגולדפרב.

בנובמבר 1995 פרשו גולדפרב וסלמוביץ מסיעת יעוד והקימו סיעה חדשה - עתיד. גולדפרב ושגב המשיכו לכהן בממשלה גם תחת שמעון פרס עד הבחירות לכנסת הארבע עשרה שהתקיימו ב-1996, ועליית בנימין נתניהו לשלטון.

לאחר התפרקות המפלגה, התמודד אלכס גולדפרב בבחירות המקדימות לרשימת "העבודה" לכנסת ה-14 אך בלא הצלחה. אסתר סלמוביץ התמודדה בבחירות המקדימות של רשימת "הליכוד" לכנסת ה-14 ונכשלה גם היא.

המפלגה נרשמה באפריל 1994 ברשם המפלגות ולמעשה, לא נעשה בה שימוש כלל, מכיוון שמעולם לא התמודדה בבחירות לכנסת.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סיעת יעוד (הקישור אינו פעיל, 8 באוגוסט 2022)
* סיעת יעוד בכנסת השלוש־עשרה, באתר הכנסת

הערות שוליים
------------

1. ↑  אם ח"כ אחד לא היה מקבל מיצובישי - ההסכם לא היה עובר באתר nrg
**קומוניזם נוצרי** הוא צורה של קומוניזם דתי המבוססת על הדת הנוצרית. זוהי תאוריה תאולוגית פוליטית המבוססת על הדעה כי תורתו של ישוע מחייבת את הנוצרים לתמוך בקומוניזם כמערכת חברתית אידיאלית. אף על פי שאין הסכמה כללית על התאריך המדויק שבו הקומוניזם נוצרי נוסד, קומוניסטים נוצרים רבים טוענים כי מהברית החדשה עולות ראיות כי הנוצרים הראשונים, כולל 12 השליחים, הקימו חברה קומוניסטית קטנה משלהם בשנים שלאחר מותו של ישוע ותחייתו. רבים מתומכי הקומוניזם הנוצרי טוענים כי ישוע עצמו לימד את הרעיון והוא פותח על ידי השליחים.

ניתן לראות את הקומוניזם הנוצרי כסוג רדיקלי של סוציאליזם נוצרי. קומוניסטים נוצריים יכולים או לא יכולים להסכים עם חלקים שונים של מרקסיזם. הם לא מסכימים עם אתאיזם והאנטי דתיות של המרקסיזם החילוני, אבל מסכימים עם ההיבט הכלכלי של התאוריה המרקסיסטית, כגון הרעיון כי הקפיטליזם מנצל את מעמד הפועלים על ידי מיצוי הערך העודף מן העובדים בצורת רווחים וכי העבודה בשכר הוא כלי מנכר שמקדם סמכות שרירותית ובלתי צודקת. הקומוניזם הנוצרי, כמו המרקסיזם, גורס גם כי קפיטליזם מעודד את ההיבטים השליליים של הטבע אנושי, תופס ערכים כגון רחמים, חסד, צדק וחמלה לטובת חמדנות, אנוכיות ושאפתנות עיוורת.

קומוניסטים נוצריים שותפים לכמה מהמטרות הפוליטיות של המרקסיסטים, למשל: החלפת השיטה השלטונית לסוציאליזם, שאמור בתורו להתקדם לקומוניזם בשלב מאוחר יותר בעתיד. עם זאת, קומוניסטים נוצרים חולקים לעיתים על המרקסיסטים (ובמיוחד עם הזרם הלניניסטי) בנוגע לאופן שבו החברה הסוציאליסטית אמורה להתארגן. באופן כללי, הקומוניזם הנוצרי התפתח בתהליך נפרד מהמרקסיזם, ורוב הקומוניסטים הנוצריים מסכימים עם המסקנות של הקומוניזם המרקסיסטי, אבל לא עם הנחות היסוד שלו.

מחלוקות
-------

### שימוש במושג "קומוניזם"

ישנם קומוניסטים נוצרים אשר מתנגדים לשימוש "קומוניזם נוצרי" בגלל החשש להיות מתויגים למדינות קומוניסטיות כמו ברית המועצות, קובה, סין, וייטנאם או קוריאה הצפונית, שבהן חלה מדיניות אנטי דתית.

מצד השני, יש כאלו אשר מאמינים כי יש צורך במושג "קומוניזם" כדי ללכוד את המהות של עמדתם בנושאי כלכלה. הם מציינים את קיומה של אופוזיציה קומוניסטית משמעותית באותן "מדינות קומוניסטיות" טוטליטריות של המאה ה-20 (כולל למשל טרוצקיסטים בברית המועצות), וטוענים כי אם הם היו נוטשים את מונח זה, זה היה מטשטש עוד יותר את ההיסטוריה של ההתנגדות הזו. לפיכך, הקומוניסטים הנוצריים הללו טוענים כי "קומוניזם נוצרי" הוא מונח מדויק והולם, כל עוד הוא מוגדר כזרם הדמוקרטי והאנטי-סטליניסטי של הקומוניזם.

### עשיית שינוי

ישנה גם השאלה על איך חברה קומוניסטית צריכה להיות מושגת בפועל. בעוד הקומוניסטים האורתודוקסים דוגלים בצורה של מרד אלים, הקומוניסטים הנוצריים תומכים בהשגה קומוניסטית בדרכים לא אלימות, כגון התנגדות פסיבית או בחירות. באשר לנושא של הלאמת אמצעי הייצור, אשר נתפסה על ידי חלק מהנוצרים כגנבה, קומוניסטים נוצריים טוענים כי קפיטליזם עצמו הוא סוג של גנבה ממוסדת באופן שבעלי הון מנצלים את עובדיהם על ידי אי תשלום של הערך המלא של העבודה שלהם.

עם זאת, לא כל הקומוניסטים הנוצריים מבקשים להשיג שינוי חברתי בקנה מידה גדול. יש הסבורים כי במקום לנסות לשנות את הפוליטיקה והכלכלה של מדינה שלמה, הנוצרים צריכים במקום להקים הקומוניזם ברמה מקומית או אזורית בלבד.

הוגים מרכזיים בזרם
------------------

* תומאס האגרטי
* ארנסט בלוך (פילוסוף)
* קאמילו טורס
מלון נלסון טאבה (2008)
**נלסון טאבה** (בערבית: **فندق طابا وقرية نيلسون**, בערבית מצרית: **هيلتون طابا و قريه نيلسون**) הוא בית מלון השוכן סמוך לגבול ישראל–מצרים, ובעבר היה בבעלות רשת הילטון העולמית. המחלוקת בסוגיית הבעלות על המלון היוותה ספיח אחרון להסכמי השלום בין שתי המדינות, והוכרעה לבסוף לטובת המצרים, באמצעות בוררות בינלאומית. בנובמבר 2016 הודיעה רשת הילטון שהיא עוזבת את המלון בטאבה החל מ-1 בינואר 2017, כשבוע אחרי שהיא הודיעה שהיא עוזבת את המלון באילת. המלון נרכש על ידי חברת (Deutsche Hospitality), שופץ ונפתח מחדש כ-Taba Hotel & Nelson Village. המפעיל הוא Steigenberger Hotels and Resorts.

היסטוריה
--------

המלון הוקם בשנת 1979 בטאבה שבסיני (6 ק"מ דרומית לאילת), כשזו הייתה בשלטון ישראל. המלון, שנקרא אז '**אביה סונסטה'**, נבנה ליד כפר הנופש שבנה רפי נלסון, על ידי איש העסקים הישראלי אליהו פפושדו. בזמנו נחשב כמלון פאר מהמובילים בארץ. המלון נבנה בעיצומן של השיחות המדיניות בין ישראל ומצרים והיווה סלע מחלוקת בין המדינות על שרטוט הגבול ביניהן באזור אילת. עם חתימת הסכם השלום סוכם כי נושא השליטה במלון ידון בשיחות עתידיות בין שתי המדינות. במסגרת שיחות אלו לא הצליחו הצדדים להגיע להסכמה. מצרים טענה כי רצועת החוף הקטנה היא "חלק מאדמת מצרים הקדושה" ושאין לוותר עליה, כיוון שלא הייתה בשליטה ישראלית לפני מלחמת ששת הימים. ישראל טענה מנגד כי שטח המחלוקת הוא קטן וסימון הגבול של יוני 1967 אינו ברור. עוד טענה כי מכיוון שקיים על השטח מלון, יש לאפשר לה להמשיך ולהחזיק בו. 

המלון ופיסת האדמה עברו לדיון בבוררות בינלאומית ב-1986. במסגרת הבוררות נקבע כי השטח יעבור לידי מצרים, אך אזרחים ישראלים יוכלו להגיע למלון ולכפר של נלסון לידו, בלי לשלם אגרת גבול. בינואר 1989 עבר המלון לידי מצרים. זמן קצר אחר כך הוא נמכר לבעלות מצרית והכפר של נלסון ננטש.

תחת שלטון מצרים הפך המלון, והכפר של נלסון שלצידו, לחלק מרשת הילטון. תיירים ישראלים המשיכו לפקוד אותו בזכות המחיר הנמוך יחסית והקזינו, שהפעלתו מותרת במצרים.

הפיגוע במלון
------------

 ערך מורחב – **מתקפת הטרור בסיני (2004)**  

באוקטובר 2004 אירע פיגוע במלון, שכוון נגד ישראלים. עשרות מאורחי המלון נהרגו או נפצעו, והרס רב נגרם לו. רצף פיגועים באזור חצי האי סיני, יחד עם התראות מוגברות שהמליצו לישראלים שלא לבקר בו, גרמו לירידה בתיירות הישראלית באזור. המלון עצמו היה בשיפוצים במשך שנתיים, ונפתח מחדש רק בדצמבר 2006.

לקריאה נוספת
------------

* מתיו טיג, **סיני - חלום ושברו - מרירות המולידה טרור רוחשת בקרב שבטי הבדואים בחצי האי סיני**, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 130, מארס 2009

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלון טאבה וכפר נלסון** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מלון טאבה וכפר נלסון
* מלון טאבה וכפר נלסון, ברשת החברתית פייסבוק
* דורון רוזנבלום, יממה בשטח-ההפקר, כותרת ראשית, 1 בדצמבר 1982
**יצחק (איציק) ספורטא** (נולד ב-12 באפריל 1957) הוא מרצה בכיר בפקולטה לניהול שבאוניברסיטת תל אביב ופעיל חברתי סוציאל-דמוקרט.

ביוגרפיה
--------

ספורטא נולד להורים יוצאי טורקיה, גדל והתחנך בתל אביב. בוגר גימנסיה הרצליה, בעל תארים בפסיכולוגיה, פילוסופיה ולימודי עבודה מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1995 השלים עבודת דוקטורט ביחסי עבודה והתנהגות ארגונית באוניברסיטת ברקלי, קליפורניה. במסגרת פעילותו המחקרית, הוא עוסק בעיקר בתחומי אי שוויון כלכלי וחברתי ואף פרסם מאמרים רבים בנושא. 

ספורטא הוא פעיל חברתי וחבר בוועד המנהל של מרכז אדוה לחקר השוויון בישראל ובאספה הכללית של עמותת הל"ה. ספורטא אף חבר במזכירות הקשת הדמוקרטית המזרחית מאז היווסדה ב-1996 והיה אחד מן העותרים בבג"ץ הקרקעות ב-2001. הוא הקים בשנת 2003 יחד עם יוסי דהאן, את אתר הדעות "העוקץ", אותו שניהם מנהלים. האתר בוחן מגמות חברתיות וכלכליות בישראל, ומציג ביקורת, מנקודת מבט סוציאל-דמוקרטית, על מה שנתפש על ידו כעוולות הנעשות בישראל כלפי מה שהוא מכנה "שכבות מוחלשות" וקבוצות מיעוטים. הוא חבר המועצה הציבורית של הקרן החדשה לישראל.

ספורטא משמש גם כמרצה במכללה החברתית כלכלית.

בשנים 2007-2006 השתתף ספורטא כחבר פאנל בתוכנית הטלוויזיה "מועצת החכמים" בערוץ 10. בשנים האחרונות משתתף כפרשן ובעל דעה בתוכנית הטלוויזיה "לילה כלכלי" ב"ערוץ 10" ומביע את עמדתו הסוציאל-דמוקרטית בעניינים שונים.

לקראת הבחירות לכנסת ה-22 שובץ במקום השני ברשימת "צדק".

ספורטא מתגורר בגבעתיים.

קישורים חיצוניים
----------------

* דף הבית של ספורטא באתר של רקנאטי הפקולטה ללימודי מנהל עסקים של אוניברסיטת תל אביב
* אתר "העוקץ"
* הרצאתו של יצחק ספורטא על השביתות בחינוך בהקשר של מאבקי עובדים והתאגדות(הקישור אינו פעיל) בכנס באוניברסיטת תל אביב, 'הפורום להגנת ההשכלה הציבורית', 18 באפריל 2008
* יצחק ספורטא, שבוע הספר, ספרים מומלצים: ילדים ובתים עזובים, באתר הארץ, 9 ביוני 2009
* יצחק ספורטא, ‏איך טעו הכלכלנים (2), **תיאוריה וביקורת** 19, סתיו 2001
* יצחק ספורטא ויוסי יונה, ‏לאומיות, מגדר ואתניות בחינוך המקצועי בישראל, **תיאוריה וביקורת** 22, אביב 2003
* צפו: צעקות ואיומים בין ד"ר ספורטא לתמיר ב"לילה כלכלי", גלובס, 9 באוגוסט 2012.
* מעריב אונליין, ‏ד"ר ספורטא התפרץ בזעם בשידור: "שהשרים יסתמו את הפה, בכיינים", באתר מעריב אונליין, 16 בינואר 2018
* יצחק ספורטא, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  עטרה גרמן, אבי ילאו, ממובילי המחאה לשוויון וצדק ומיגור הגזענות, הגיש את רשימת 'צדק' בראשותו לכנסת ה-22: "נשמיע את קולם של הלא מיוצגים שמאסו בפוליטיקאים ומחכים שנים לצדק", באתר סרוגים, 1 באוגוסט 2019

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007307020005171

 |