recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**כיוונים - החברה לתרבות הפנאי - באר שבע בע"מ**, היא חברה עירונית שמנהלת את החינוך הבלתי פורמלי, מחלקות הנוער, הקהילה, הספורט, הקליטה והתרבות בבאר שבע. כיוונים היא חברת הפקה וניהול התרבות מהגדולות בישראל. מנכ"ל החברה כיום הוא שלומי נומה.

החברה אחראית על כ-13 תנועות נוער בבאר שבע. מנהלת כ-30 מרכזים קהילתיים המקיימים פעילות חוגית עשירה. מנהלת את מתקני הספורט, פארקי הכושר ומגרשי הספורט העומדים לרשות הציבור לאימונים ולהנאה. מנהלת את אצטדיון טרנר, אולם הקונכייה, אמפיפארק באר שבע וסקייטפארק באר שבע. מנהלת את המשכן לאמנויות הבמה, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, להקת המחול קמע, מרכז הצעירים, תיאטרון הפרינג', אגף האירועים העירוני בבאר שבע, הלונדע, נגב Zoo, מוזיאון הנגב לאמנות, המוזיאון לתרבות האסלאם ועמי המזרח, בית האמנים בנגב הסדנא האתיופית, סטארט אפ - שהוא מרכז העצמה לצעירים עד גיל 35 ומרכזים למצוינות.

החברה מפיקה את הפסטיבלים העירוניים בבאר שבע: פסטיבל סמילנסקי, פסטיבל היין, שני במוזיאון, לילה לבן, פסטיבל סוכות, קרנבל פורים, פסטיבל משפחות בפסח, אירועי קיץ, פסטיבל זוהר דרומי – פסטיבל האור של באר שבע, אירועי הגאווה בבאר שבע ועוד.

החברה מפיקה את אירועי הספורט בבאר שבע: מרוץ הלילה, מרוץ הניווט ע"ש דורון אסולין ז"ל, גמנסטרדה - מסע אופניים ע"ש יוסי צ'יפרוט, טורניר הספורטירשת הארצי, סטריטבול ואתנה הולכות רחוק.

מנכ"לי החברה
------------

* ארז בדש: 2004 - 2007
* ניסים סספורטס: 2007 - 2016
* שלומי נומה: 2016 - כיום

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של כיוונים - החברה לתרבות הפנאי באר שבע

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר תקציב 2019 כיוונים מתוך אתר כיוונים
2. ↑  בן שיף, מנכ"ל חדש לכיוונים, באתר באר שבע נט, 6 ביולי 2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007282958305171
* VIAF: 253105965
* WorldCat (עם VIAF): 253105965

 |
הבובה קאמי יחד עם מנכ"לית UNICEF
**קאמי** היא בובה המופיעה בגרסה הדרום אפריקנית לרחוב סומסום (הנקראת גם "טאקאלני ססמי" בשפת הוונדה הנפוצה בדרום אפריקה).

איידס
-----

קאמי היא מפלצת צהובה, בעלת שיער כתום, לבושה בבגדים ותכשיטים אפריקנים מסורתיים.
יחודה של קאמי, המופיעה משנת 2002, היא בהיותה הבובה הראשונה בתוכניות ילדים בכלל וברחוב סומסום בפרט, אשר נושאת את נגיף האיידס. בסדרה קאמי קיבלה את נגיף האיידס דרך אמה (העברה באמצעות הריון) ואף איבדה את הוריה למחלה. מטרתה של קאמי היא קידום סובלנות כלפי ילדים ומבוגרים חולי איידס במדינה בה הנגיף הפך למגפה. שמה הוא נגזרת מהמילה "קאמגולו" אשר פירושה קבלה או ברכה במספר שפות אפריקניות. לעיתים קאמי נושאת על בגדיה את הסרט האדום - סימן להזדהות עם החולים.

מחלוקת
------

כאשר הודיעה חברת ההפקה של רחוב סומסום על יצירתה של בובה נושאת איידס, קיבלו רבים את הרושם שהבובה תופיע בגרסה האמריקנית לרחוב סומסום. חוגי הימין הנוצרי, פוליטיקאים ובעלי תחנות שידור התנגדו נחרצות לרעיון.

הכרה
----

קאמי הופיעה במספר כנסים של ארגונים בינלאומיים, ביניהם הבנק העולמי והאומות המאוחדות. ב-2003 אף מונתה להיות שגריר הילדים של ארגון יוניצ"ף.

קישורים חיצוניים
----------------

* רונן בודוני, נשק יום הדין של בוש: אריק ובנץ, באתר ynet, 5 בספטמבר 2003
* כתבה על מינוי קאמי לשגרירה של יוניצ"ף (אנגלית)
**So Happily Unsatisfied** היה אמור להיות אלבום האולפן החמישי של להקת ניין דייז, והיה אמור לצאת בשנת 2002, אך עקב חילוקי דעות בלתי ניתנים לגישור בין הלהקה לחברת התקליטים לא ראה אור מעולם.

לאחר סיבוב ההופעות המוצלח שבא לאחר יציאת אלבום הבכורה בחברת סוני, The Madding Crowd, התרכזה הלהקה בכתיבת חומר לאלבום חדש, ועד מהרה נכנסה הלהקה שוב לאולפן, הפעם עם המפיק רון אנילו (שעבד קודם לכן עם להקת Lifehouse). האלבום החדש היה במובהק רוקי יותר מקודמיו, ואופיין בצליל של גיטרות חשמליות, דיסטורשן וריפים כבדים שלא נשמעו קודם לכן באלבומי הלהקה. האלבום, כלל 12 שירים, ביניהם Favorite Song (דואט של בריאן וג'ון), ו-Don't Look Back (שהשמועה אומרת שנכתב על השחקנית גויינת' פאלטרו). בתקליט גם ניתן למצוא את I Feel Fine – שנכתב תוך שיתוף פעולה בין ג'ון לבין סולן להקת ספלנדר (Splender), ויימון בון, את Ocean – שנכתב תוך שיתוף פעולה בין בריאן לסולן להקת לייפהאוס (Lifehouse), ג'ייסון וייד. בסשנים הוקלטו גם שני שירים שלא היו אמורים להיכנס לאלבום – Dirty Poet ו-Lee Lee (שהוקדש לשחקנית הקולנוע לילי סובייסקי).

לאחר סיום ההקלטות והמיקסים (כאשר הזכויות שייכות לחברת התקליטים), ולאחר יציאת הסינגל הראשון מתוך האלבום לתחנות הרדיו (Good Friend), עלו היחסים בין הלהקה לחברת התקליטים על שרטון, והחברה החליטה להפר את החוזה עם הלהקה ולא להוציא את האלבום. למרות שניתנה הוראה להשמיד את כל העותקים הקיימים של האלבום, נשארו מספר עותקים בודדים אשר נהפכו למצרך נדיר ויקר בקרב קהילת המעריצים העולמית – עותק מקורי במצב טוב של האלבום יכול להגיע באתרי האינטרנט השונים ל-200$ ויותר. למרות שהאלבום מעולם לא יצא, ניתן למצוא מקורות שונים ברשת להורדה חוקית וחינמית של השירים, וחברי הלהקה אף מעודדים זאת.

רשימת השירים
------------

1. Favorite Song (4:33)
2. Good Friend (4:09)
3. Emily (3:37)
4. Marvelous (3:48)
5. Still Here (4:15)
6. The Joneses (3:50)
7. Don't Look Back (3:44)
8. I Feel Fine (3:45)
9. Ocean (5:51)
10. Beautiful (4:17)
11. Everything (4:27)
12. Great Divide (4:12)

סינגלים
-------

| Good Friend |
| --- |
| תמונה | **רקע** | **מיקום שיא במצעד** |
|  |
| **יצא לאור**: 2002 |
| **אורך**: 4:09 |
| **מפיק**: רון אנילו |
|

קישורים חיצוניים
----------------

* MusicBrainz So Happily Unsatisfied באתר MusicBrainz
* אתר בו ניתן להוריד חינם את שירי הלהקה החוקיים
* אתר בו ניתן להוריד חינם את שירי האלבום

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 1418a235-fc5c-3360-9165-39815fcf74c2

 |
לחצו כדי להקטין חזרה

לחצו להגדלה

לדף הקובץתמונה אינטראקטיבית (לחצו להסבר)‏

---

מפת הקרמלין במוסקבה. למידע על מקום לחצו עליו

מבט על הכיכר. בימין התמונה ניתן לראות את ארמון הקרמלין הגדול
**כיכר איוואנובסקיה** (ברוסית: **Ивановская площадь**) היא הגדולה בכיכרות הקרמלין. הכיכר מצויה במרכז הקרמלין, ונקראת על שם מגדל הפעמונים של איוואן הגדול הנמצא במערב הכיכר.

במהלך המאה ה-16 והמאה ה-17 היו באתר מבני שלטון רבים, ובהם משרדי הממשלה של רוסיה הצארית. כמו כן היה ממוקם בכיכר המשרד שטיפל במשלוח המכתבים הצארים, ולמעשה הכתובת הייתה כתובת הדואר המרכזית של מוסקבה. בשנים אלה הייתה הכיכר עמוסה - מאחר שכל האזרחים אשר באו בפניות אל הממשלה עברו דרכה. עם העברת הבירה ממוסקבה לסנקט פטרבורג ביוזמת הצאר פיוטר הגדול, הועברו גם מבני השלטון, ופחת השימוש במבנים המקיפים את הכיכר.

בשלהי שנות ה-20 ובראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 הורחבה הכיכר בעקבות הריסת ארמון ניקולאי הקטן ומנזר העלייה לשמיים, ורוצפה.

כיום הכיכר מפרידה בין חלקי הקרמלין הפתוחים לתיירים (במערב הכיכר) לבין מבני השלטון המצויים במזרח הכיכר (ובהם ארמון הסנאט).

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **כיכר איוואנובסקיה** |

* מידע(הקישור אינו פעיל) ב-Kremlin.ru
* תיאור הכיכר

| **כיכרות ידועות במוסקבה** |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| כיכר איוואנובסקיה • כיכר ארבאט • הכיכר האדומה • כיכר הקתדרלות • כיכר קומסומולסקאיה • כיכר מנז' • כיכר לוביאנקה |

 |

| **הקרמלין** |
| --- |
| מבנים | ארמון הקרמלין הגדול • ארמון טרם • ארסנל הקרמלין • כנסיית הנחת הגלימה • כנסיית שנים עשר השליחים • מנזר העלייה לשמים • נשקיית הקרמלין • מגדל הפעמונים של איוואן הגדול • קתדרלת הבשורה • קתדרלת העלייה לשמים • קתדרלת המלאך מיכאל • ארמון הסנאט • ארמון הקרמלין הממלכתי • בניין הסגל הנשיאותי של רוסיה | מראה מהאווירמראה מהאוויר |
| החומה | חומת הקרמלין • מגדל ספאסקיה • מגדל טרויצקאיה • מגדל בורוביצקאיה |
| כיכרות וגנים | גן אלכסנדר • קבר החייל האלמוני • כיכר איוואנובסקיה • כיכר הקתדרלות • פעמון הצאר • תותח הצאר • גן טאיניצקי |
| אחזקה ותרבות | המנהל לענייני נשיא רוסיה • פסטיבל מגדל ספאסקאיה |
ערוער על גדתו הצפונית של נחל ארנון
**ערוער** הייתה עיר עתיקה ששכנה על גדתו הצפונית של נחל ארנון בעבר הירדן המזרחי. מכונה "ערוער אשר על שפת נחל ארנון" כדי להבדילה מהערים האחרות שנקראו בשם זה. מזוהה עם ח'רבת ערער, כ-5 ק"מ מזרחית דרומית לדיבון.

העיר שימשה קצה גבול ממלכתו של סיחון ובהמשך קצה גבול נחלת שבט ראובן. ככל הנראה היא ערוער שנבנתה על ידי בני גד יחד עם ערים נוספות בימי משה. פרשני המקרא וחוקריו נתנו לתופעה זאת הסברים שונים. שניים מגיבורי דוד, שמע ויעיאל, באו מערוער. במפקד שערך דוד בסוף ימיו החלו הפוקדים את ספירתם ב"ערוער... אשר בתוך הנחל", ששימשה כאמור כגבול הדרומי ומשם פנו צפונה. היישוב נזכר במצבת מישע כעיר מבוצרת אשר בנה מישע מלך מואב, לאחר שמרד בממלכת ישראל, לה היה משועבד. נראה שמאוחר יותר שבה לידי ישראל, אך בהמשך הוכתה על ידי חזאל מלך ארם. בתקופת יותם מלך יהודה וירבעם מלך ישראל ישב בערוער בלע בן עזז מבני שבט ראובן. יש מפרשים שלא ישב בערוער ממש אלא בסביבתה. ערוער מוזכרת בנבואת הפורענות של ירמיהו על מואב.

הערות שוליים
------------

1. ↑  יהודה קיל, דעת מקרא, יהושע, יב, ב
2. ↑  ספר דברים, פרק ב', פסוק ל"ו; פרק ג', פסוק י"ב; ספר יהושע, פרק י"ב, פסוק ב'; פרק ד', פסוק מ"ח; ספר יהושע, פרק י"ג, פסוק ט'; פרק י"ג, פסוק ט"ז
3. ↑  ספר במדבר, פרק ל"ב, פסוק ל"ד
4. ↑  יהודה קיל ויהודה אליצור, **אטלס דעת מקרא**, עמ' 116.  
זאב ארליך, ‏ערי גד וראובן בכיבוש ובהתנחלות, באתר "דעת", בתוך: **מזרח הירדן במבט יהודי**, דפוס מוריה, התשנ"ו
5. ↑  ספר דברי הימים א', פרק י"א, פסוק מ"ד
6. ↑  ספר שמואל א', פרק כ"ד, פסוק ה'
7. ↑  ספר מלכים ב', פרק י', פסוק ל"ג
8. ↑  ספר דברי הימים א', פרק ה', פסוק ח'; פרק ה', פסוק י"ז
9. ↑  רד"ק שם
10. ↑  ספר ירמיהו, פרק מ"ח, פסוק י"ט
11. ↑  ראו עוד: ערוער (מואב), ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007465730905171

 |
**ז'יטַבה** (בסלובקית: **Žitava**, בהונגרית: Zsitva ז'יטְבה) הוא נחל בדרום סלובקיה.

גאוגרפיה
--------

מקורותיו נמצאים בגובה 625 מטר בסמוך לכפר מאלה להוטה בפוהרונסקי אינובץ (חלק מהרי וטאצ'ניק - "הרי הציפור") והוא זורם מצפון דרומה דרך המחוזות ז'רנוביצה, זלאטה מוראבצה, ניטרה, נובה זמקי וקומארנו.
ליד מרטובצה, אחרי מסלול שאורכו 99,3 ק"מ, הוא נשפך כיובל שמאלי אל נחל ניטרה. שטח אגן הניכוז שלו הוא
1,244 קמ"ר וזרימתו מגיע בסביבות הכפר וייסקה ל 2.5 מ"ק/שנייה ובשפך ל-3 מ"ק /שנייה.
קיים אפיק ישן של הנחל הנשפך לדנובה על יד ראדבן שעל דנובה (ראדבן נאד דונאיום).

בהיסטוריה נקשר שם הנחל למו"ם לשלום אחרי מלחמה ארוכה בין אוסטריה ובין האימפריה העות'מאנית. המו"ם התנהל ליד שפך הז'יטבה לתוך הניטרה, במקום הנקרא משום כך בהונגרית "ז'יטבה - טורוק" (Zsitvatorok, כלומר - שפך הז'יטבה).
הסכם השלום בז'יטבה-טורוק או הסכם ז'יטבה-טורוק משנת 1606 נקרא לפי המקום הזה.

אזור הנחל ז'יטבה נקרא פוז'יטביה (Požitavie) או גבעות פוז'יטביה, ובימינו הוא חלק מ"מיקרו-אזור הפיתוח" פוז'יטביה-שירוצ'ינה.

יישובים על גדות הנחל
--------------------

* זלאטה מורבצה (Zlaté Moravce)
* נובה וס נאד ז'יטבו (Nová Ves nad Žitavou)
* טסארסקה מליניאני (Tesárske Mlyňany)
* וראבלה (Vráble)
* ז'יטבצה (Žitavce)
* מיכל נאד ז'יטבו (Michal nad Žitavou)
* דבורי נאד ז'יטבו (Dvory nad Žitavou)
* הורבנובו (Hurbanovo)

הערים החשובות של האזור הן וראבלה, צומת דרכים ידוע מזמנים עברו, וזלאטה מוראבצה.

יובלים
------

מימין

* ז'יטביצה (Žitavica)
* הוסטיאנסקי פוטוק (Hostiansky potok)
* פלוסוק Pelúsok
* צ'רשנובי פוטוק (Čerešňový potok)
* דרבניצה (Drevenica)
* הוסטיובסקי פוטוק (Hosťovský potok)
* אבוססקי קאנאל (Abovský kanál)

משמאל:

* שירוצ'ינה (נחל) (Širočina)
* טלינסקי פוטוק (Telinský potok)
* ליסקה (Liska)
* ברנובסקי פוטוק (Branovský potok)
* פריבטסקי קאנאל (Pribetský kanál)

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ז'יטבה** |

* אתר על אזור הנחל ז'יטבה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007530340305171
* LCCN: sh2001001854
* NKC: ge563109

 |
אנדרטה שהוקמה לזכר האסון
אסון **מפולת הבוץ בקייב**, הידוע גם כ**טרגדיית קורניבקה**, התרחש ב-13 במרץ 1961, כאשר גל בוץ שפרץ דרך סכר שהתמוטט קבר תחתיו רחובות באזור מגורים בקייב בירת אוקראינה (אז חלק מברית המועצות). באסון נספו עד 1,500 איש.

מפולת הבוץ נבעה ממאגר של עיסת פסולת מאדמת חמרה, שהיה שייך למפעל לבנים ליד באבי יאר שבקייב. הסכר שסכר את המאגר התמוטט עקב גשם. עיסת בוץ בנפח של לפחות 600 אלף מטר מעוקב גלשה במדרון תלול של גבעה, פרצה לרובע קורניבקה ופגעה ברחובות מגורים, מספר בתי חרושת, אזור חניה של חשמליות ובית קברות וכן בכלי רכב שניצבו בדרכה. שכבת הבוץ שהותירה המפולת הגיעה לעומק של עד ארבעה מטר.

פעולות ההצלה באזור האסון נמשכו ימים אחדים בהשתתפות חיילי הנדסה מהמחוז הצבאי של קייב. באופן רשמי נהרגו באסון 146 אנשים. מחקר שנעשה באוקראינה ב-2012 מעריך שמספרם האמיתי עמד על 1,500.

השלטונות לא פרסמו הודעה רשמית על האסון ולא הותרו אירועי זיכרון לנפגעים. 

חקירה נפתחה עקב המפולת. בעקבותיה הועמדו לדין פלילי באשמת רשלנות והורשעו מספר מהנדסים שהיו אחראים לתכנון הסכר שקרס ולתחזוקתו.

קישורים חיצוניים
----------------

* תמונות של אזור האסון
* אדוארד דוקס, קייב, 60 שנה ל"קללת באבי יאר": צונאמי של בוץ קבר הכול, באתר ynet, ‏14 במרץ 2021
**ז'יל בזיל גֵד** (בצרפתית: **Jules Basile Guesde**; ‏11 בנובמבר 1845 - 28 ביולי 1922) היה עיתונאי ומנהיג סוציאליסטי צרפתי. למרות שהנהיג פלג מרקסיסטי של המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית במסגרת האינטרנציונל השני, גינו מרקס ואנגלס את פרשנותו לתורתם ומרקס אף כתב שאם גד מרקסיסט הרי שלפיכך הוא-עצמו איננו מרקסיסט.

תולדות חייו
-----------

נולד באיל סן לואי בפריז. בצעירותו עבד כפקיד וערך את העיתון לזכויות האדם (*Les Droits de l'Homme*). ב-1871 פרסם בעיתונו מאמר שהגן על הקומונה הפריזאית, דבר שהוביל לתביעה נגדו, בשלה נמלט לז'נבה, שם הכיר את "הקפיטל" של מרקס. עקב חוסר שליטתו בגרמנית השיג רק ידיעה שטחית בספר. עם שובו לצרפת ב-1876, היה לראשי התועמלנים למרקסיזם. ב-1878 נכלא בכלא לשישה חודשים עקב מעורבותו בכינוס הראשון של "האינטרנציונל השני" בפריז. באותה עת ערך את העיתון "הסוציאליסט" (*Le Socialiste*) ואת השבועון "שוויון" (*Égalité*).

ב-1880 חבר לפול לאפארז' (חתנו של קרל מרקס) והציג בכינוס מפלגת הפועלים הצרפתית בלה הבר תוכנית להפיכתה לגוף מרקסיסטי-מהפכני הדוגל במלחמת המעמדות. המרקסיזם הפשטני שהציגה המפלגה, ושנקרא "גדיזם", קרא למהפכה של הפרולטריון כנגד הבורגנות, ללא ניתוח דיאלקטי-תאורטי של מבנה הכלכלה הצרפתית. הגדיסטים, שסירבו לכל פשרה או שיתוף פעולה עם הבורגנות, פילגו את המפלגה, שהתפלגה לפלג גדיסטי, פלג בלאנקיסטי ופלג פשרני-רפורמיסטי (למעשה ניצן הסוציאל-דמוקרטיה) בראשות ז'אן ז'ורס שהוביל אפשרות של השגת מטרות סוציאליסטיות ללא מהפכה ומלחמת מעמדות (אותו כינה גד "אופורטוניסטי" ו"בורגני"). הפלג הגדיסטי זכה להצלחה מקומית במספר עיריות ומועצות מקומיות. הגדולה והיציבה ביותר מבחינת התמיכה בזרם זה הייתה בעיר רובה).

גד עצמו נבחר לבית התחתון של מועצת העם כנציג ליל ב-1894, איבד את מושבו ב-1902. ב-1905 שבו הפלגים הסוציאליסטים השונים והתאחדו תוך יצירת המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית או "הסניף הצרפתי של האינטרנציונל הסוציאליסטי" ( SFIO), אך גד המשיך להתבדל בראש הפלג הלוחמני השמאלי של המפלגה. ב-1906 שב ונבחר לפרלמנט כנציג המפלגה המאוחדת.

ב-1914, במהלך מלחמת העולם הראשונה היה גד חבר בממשלת החירום בראשותו של רנה ויויאני (René Viviani) כשר בלי תיק. הוא המשיך בתפקידו עד 1916 ובאותה תקופה נראה שנואש מן ה"סולידריות של הפרולטריון" (ברוח הסיסמה המרקסיסטית שהכזיבה, פועלי כל העולם, התאחדו!) ואימץ קו פטריוטי ואף לאומני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'יל גד** בוויקישיתוף
* כתבי גד בארכיון המרקסיסטי באינטרנט
* ביוגרפיה באתר "ספרטקוס"
* ז'יל גד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ז'יל גד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* ז'ול גד (1845-1922), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. 1 2  זאב שטרנהל, **לא ימין ולא שמאל**, עם עובד ספריית אופקים 1988, עמ' 109

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007296974805171
* BIBSYS: 90896425
* BNE: XX978940
* BnF: cb11906209z (data)
* CiNii: DA06765714
* GND: 118719246
* ISNI: 0000 0003 6868 4501
* LCCN: n86022478
* LNB: 000151705
* NKC: skuk0000513
* NTA: 067874819
* RERO: 02-A026015610
* SUDOC: 026906872
* VIAF: 230285656
* WorldCat: lccn-n86022478

 |
ויברפון
נגינת ויברפון ומרימבה. סרט מ-1940
 ויברפון מודרני
**ויברפון** הוא כלי נגינה אקוסטי ממשפחת כלי ההקשה. הוא דומה לקסילופון ולמרימבה, אך בשונה מהם, קלידיו עשויים אלומיניום במקום עץ. מאחר שלמתכת משך הדהוד טבעי ארוך, כולל הוויברפון דוושה כשל פסנתר, המשמשת לעמעום הצליל ולקיצורו. תחת כל קליד מצוי צינור-תהודה (רֵזוֹנָטוֹר) מאלומיניום, ובו מניפה או דיסקית מתכת דקה. מנוע חשמלי מסובב את הדיסקיות בתוך צינורות התהודה ליצירת אפקט ויברטו. בשל תנודות אלו ("ויברציות", בלעז) נקרא הכלי "ויברפון".

לוויברפון מנעד של 3 אוקטבות (f-f3). קלידיו מסודרים בשתי שורות, במערך זהה לקלידי פסנתר. הנגינה מתבצעת על ידי 2 או 4 מקלות הקשה, בראשם כדור גומי מלופף בצמר. נגינה בארבעה מקלות מאפשרת ליצור אקורדים מורכבים. המצאת טכניקת הנגינה בארבעה מקלות מיוחסת לגארי ברטון, אך נגנים נוספים - כמו ליונל המפטון, בובי האצ'רסון, רד נורבו ולי הווארד סטיבנס - עשו בה שימוש לפניו. ניתן לנגן על הוויברפון גם באמצעות קשת.

הכלי הומצא בשנת 1921. בשנת 1927 שופר, ונרשם עליו פטנט על ידי הנרי שולטר. הכלי התחבב עד מהרה על נגני ג'אז, שמצאו בו תוספת רעננה למגוון הכלים בביג בנד. חלוץ הנגינה בו היה ליונל המפטון, שניגן בין היתר עם הזמר הפופולרי לואי ארמסטרונג, וכך הביא את הצליל הייחודי של הוויברפון לידיעת הציבור הרחב. ויברפוניסט חלוץ נוסף היה מילט ג'קסון, שהתאפיין בסגנון נגינה הרמוני ואיטי, והיה הראשון לנגן ויברפון במסגרת הרכבי בי בופ.

הוויברפון נפוץ בעיקר בסוגת הג'אז, אך מצוי גם במוזיקה קלאסית, כגון באופרה "לולו" מאת אלבן ברג, בקונצ'רטו למרימבה וויברפון מאת דריוס מיו, וביצירות מאת שטוקהאוזן, אוליבייה מסייאן, ווהן ויליאמס, בנג'מין בריטן, ליאונרד ברנשטיין ואחרים.

לקריאה נוספת
------------

* **The illustrated encyclopedia of musucal instruments**, Könemann, 2000. מסת"ב 3829060793. pp. 294-5.


| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **ויברפון** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ויברפונים** |

קישורים חיצוניים
----------------

* ויברפון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007538794905171
* BNE: XX536811
* BnF: cb12271127s (data)
* GND: 4188204-0
* LCCN: sh85143104
* MusicBrainz: 799af440-c0e7-4d8f-83d5-ecfee8b25787
* NARA: 10646599

 |
**פיטר צ'ייני** (באנגלית: **Peter Cheyney**; ‏22 בפברואר 1896 - 26 ביוני 1951) היה סופר מתח בריטי שכתב בעיקר בין 1936 ל-1951. ספריו עובדו בחלקם לסרטים - גיבור ספריו, למי קושן (Lemmy Caution), סוכן FBI אמריקאי ציני וקשוח, נלקח על ידי במאי הסרטים הצרפתי ז'אן-לוק גודאר כדמות בסרטו אלפאוויל. מגיבורי ספריו הנוספים של צ'ייני: סלים קאלאהן (אנגלית Slim Callaghan), בלש פרטי הפועל בלונדון. למרות שספריו נמכרו במיליוני עותקים בחייו, עבודתו של צ'ייני כמעט ונשכחה בימינו וספריו אינם מודפסים עוד מזה זמן רב.

חייו
----

קברו של צ'ייני בלונדון
עבד ככתב משטרתי וחוקר פשיעה ועד שהפך לסופר מותחנים חי חיי עוני. החל מ-1936 כשפרסם את ספרו הראשון "איש זה מסוכן" בכיכובו של למי קושן ובהמשך את ספרו "התליין הממהר" ב-1938, בכיכובו של סלים קאלאהן החלה הקריירה הספרותית שלו. פרסומם הוביל לקריירה מוצלחת כסופר מותחנים וצ'ייני זנח את עיסוקיו האחרים.

כחוקר יסודי, אסף צ'ייני חומר רקע רב על תיקי פשע ששימש אותו כרקע לעלילות ספריו. ב-1941 במהלך הבליץ על לונדון נשרפה ספריתו שכללה מאות תיקי פשיעה אך לאחר המלחמה המשיך צ'ייני וצבר חומר רב נוסף שהמשיך לשמש אותו בכתיבתו.

צ'ייני נהג להכתיב את עבודותיו למזכירתו, לעיתים תוך שהוא מציג בפניה את הפעולות המסופרות, והיא הייתה מעלה זאת על הכתב.

צ'ייני חי מבחינות רבות כמו גיבורי ספריו - "חיים על הקצה", עבודה מאומצת, חוסר דאגה לבריאות והזנחה כללית, שהובילו לבסוף למותו בגיל צעיר.

גיבור ספריו, למי קושן, סוכן FBI קשוח וציני, הונצח על ידי שחקן הקולנוע הצרפתי אדי קונסטנטין במספר עיבודים קולנועיים.

ספריו נקראו בקלילות, העלילה מהירה וסוחפת והדיאלוגים שנונים וחדים. מעריציו בני ימינו מתקשים להשיג את ספריו שאינם מודפסים עוד.

בישראל תורגמו בשנות השישים מספר רב מספריו בהוצאת מ. מזרחי וספריית מסתורין.

מבחר מספריו
-----------

עטיפת ספרו של צ'ייני בעברית
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
### למי קושן

* This Man is dangerous (1936 - תורגם לעברית כ "איש זה מסוכן"
* (1937) Dames don't care
* (1937) Poison Ivy
* (1941) Your deal,my lovely

### סלים קאלאהאן

* (1938) The urgent hangman
* (1941) It couldn't matter less

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פיטר צ'ייני (באנגלית)
* פיטר צ'ייני, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* פיטר טשיני (1896-1951), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300550405171
* BIBSYS: 90093142
* BNE: XX887420
* BnF: cb11896669m (data)
* CANTIC: a1099922x
* CiNii: DA12030235
* GND: 1018188800
* ICCU: RAVV034304
* ISNI: 0000 0001 2140 8804
* LCCN: n88247487
* LNB: 000065055
* NDL: 00520688
* NKC: jn20000603109
* NLA: 35963988
* NSK: 000103315
* NTA: 070430497
* RSL: 000082123
* SNAC: w6kd9q0b
* SUDOC: 026786559
* Trove: 1165361
* VIAF: 79022450
* WorldCat: lccn-n88247487

 |
**ג'ון פיליפס** (נולד כג'ון אדמונד אנדרו פיליפס - **John Edmund Andrew Phillips**;‏ 30 באוגוסט 1935 - 18 במרץ 2001) היה זמר, גיטריסט ופזמונאי אמריקאי. הוא ידוע כחבר בלהקת האמהות והאבות לשעבר.

ביוגרפיה
--------

פיליפס נולד בקרוליינה הדרומית. אביו פרש מחיל הנחתים לאחר שזכה בבר באוקלהומה במהלך משחק פוקר, ואמו הייתה חברה משבט צ'ירוקי האינדיאני. הם נפגשו והתחתנו באוקלהומה. לפי האוטוביוגרפיה של ג'ון, אביו היה שתיין כבד והיו לו בעיות בריאותיות רבות.

כשגדל בווירג'יניה, הושפע מכוכב הקולנוע מרלון ברנדו והיה ילד "קשוח" חבר בכנופיה קטנה של נערים. הוא התקבל לקולג' המפדן בסידני בזכות מלגת אתלטיקה אבל נשר תוך זמן קצר והתחתן עם סוזן אדמס - אשתו הראשונה מתוך חמש. ביחד נולד להם ילד בשם ג'פרי וילדה בשם לורה (מקנזי פיליפס) שהתפרסמה בזכות השתתפותה בסרט "אמריקן גרפיטי".

פיליפס השתוקק להצליח בתעשיית המוזיקה ובשנות השישים המוקדמות נסע לניו יורק למצוא חוזה הקלטות. להקתו הראשונה **The Journeymen** הייתה שלישיית פולק. הוא פיתח את האמנות שלו בגריניץ' וילג', תוך כדי תחיית הפולק ופגש שם את חברי להקתו לעתיד - האמהות והאבות, דני דוהרטי וקאס אליוט.
בזמן שהופיע ברחבי קליפורניה עם הג'ורנימן פגש פיליפס את אשתו השנייה לעתיד מישל גיליאם. הרומן שלהם גרם להתפרקות הנישואים הראשונים שלו. ג'ון ומישל פיליפס היו נשואים מ-1962 עד 1970. הייתה להם ילדה אחת ביחד - צ'יינה פיליפס, המייסדת של הלהקה Wilson Phillips.

פיליפס היה כותב השירים העיקרי בהאמהות והאבות. אחרי שחתמו בדנהיל רקורדס, הוציאו מספר להיטים כמו: "California Dreamin'", "Monday Monday", "I Saw Her Again", "Creeque Alley".
ג'ון פיליפס גם כתב את "San Francisco", הלהיט של סקוט מקנזי מ-1967, שהפך מאוחר יותר להמנון "ילדי הפרחים".

הפופולריות של הלהקה התחרתה בזו של הביטלס ושל הרולינג סטונז. אף על פי שהלהקה התקיימה רק שנים ספורות עם חמישה אלבומי סטודיו, המוזיקה שלה מוכרת היום בתור חלק ממוזיקת הפופ הטובה במאה העשרים.

הלהקה התפרקה בעיקר בגלל קס אליוט שרצתה לצאת לקריירת סולו ובגלל בעיות אישיות של פיליפס, מישל ודני דוהרטי. הלהקה התפרקה סופית ב-1968.

ב-1985, הוא התגרש מאשתו וייט. ב-1986, הוא פרסם את האוטוביוגרפיה שלו בשם "פאפא ג'ון", שהייתה לרב-מכר.

בשנות ה-90, כשהיה פיליפס בתקופת התמכרות, בוצעה בו השתלת כבד ב-1992.

ג'ון פיליפס נפטר ב-18 במרץ 2001, בגיל 65, בלוס אנג'לס מאי ספיקת לב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון פיליפס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ג'ון פיליפס

* ג'ון פיליפס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* ג'ון פיליפס, באתר ספוטיפיי

* ג'ון פיליפס, באתר Last.fm (באנגלית)

* ג'ון פיליפס, באתר AllMusic (באנגלית)

* ג'ון פיליפס, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* ג'ון פיליפס, באתר דיזר

* ג'ון פיליפס, באתר Discogs (באנגלית)

* ג'ון פיליפס, באתר Songkick (באנגלית)

* ג'ון פיליפס, באתר SecondHandSongs

* ג'ון פיליפס, באתר בילבורד (באנגלית)
* ג'ון פיליפס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007342366605171
* BNE: XX1114140
* BnF: cb14038981k (data)
* GND: 135208998
* ICCU: CFIV174000
* ISNI: 0000 0003 6854 9270
* LCCN: n78082975
* MusicBrainz: 1333db0b-41d1-42fa-8e7e-526b4cc70d64
* NKC: xx0100273
* NTA: 07275687X
* SELIBR: 315993
* SNAC: w6x36d65
* SUDOC: 188223495
* Trove: 1239932
* VIAF: 32198508
* WorldCat: lccn-n78082975

 |
**פיטר "פיט" רובינסון** (באנגלית: **Peter Robinson**;‏ 6 באפריל 1874 – 2 בספטמבר 1947) היה שחקן אמריקאי ואמן קרקס.

קורות חייו
----------

רובינסון נולד בספרינגפילד, מסצ'וסטס, כבנם של מהגרים נורווגים. לדבריו, עד לראשית שנות הנעורים הייתה לו ילדות רגילה והיה לו מראה נורמלי, אך אז החל לרדת במשקל במהירות.

הוא עבד כאמן קרקס במופע השוליים של קרקס האחים רינגלינג, במשקל 26 ק"ג, תחת שם הבמה "השלד האנושי". ב-1922 נישא לבייבי באני סמית', שהופיעה לצדו במופעי השוליים כאישה שמנה, במשקל 212 ק"ג; נולדו להם שני ילדים. רבים מאמני הקרקס הרזים, שהופיעו כ"שלדים", נישאו לנשים השמנות של המופע, למטרות שיווק ובידור.

אף על פי שהופיע במופעי שוליים בקרקס, הייתה לו הכשרה של שחקן שייקספירי קלאסי. הוא זכור בעיקר בשל תפקידו בסרט הפולחן "פריקס" משנת 1932, בבימויו של טוד בראונינג. לדבריו, היה גם נגן מפוחית מיומן.

קישורים חיצוניים
----------------

* פיטר רובינסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Freaks of Nature, באתר Classic Horror
2. ↑  "Peter Robinson - IMDb". Uk.imdb.com. נבדק ב-2012-08-13.
אדמונד אלביוס, 1863 לערך
**אדמונד אלביוס** (1829 – 9 באוגוסט 1880) היה עבד ממוצא אפריקאי מראוניון שתרם רבות לתעשיית גידול ועיבוד הווניל. בהיותו בן 12 הוא המציא שיטה להאבקת סחלב הווניל במהירות וביעילות. הטכניקה של אלביוס יצרה מהפכה בתעשיית הווניל ואפשרה גידול רווחי של פולי וניל מחוץ למקום הגידול הטבעי שלהם במקסיקו.

אלביוס נולד בסנט-סוזאן בראוניון. אמו, שהייתה שפחה, מתה בזמן הלידה, והוא אומץ על ידי אדונה, פראול בלייה בומונט.

באותה תקופה ייבאו מתיישבים צרפתיים פולי וניל לראוניון ולמאוריציוס השכנה בתקווה לפתח תעשיית גידול וניל מקומית. עד מהרה התברר כי הצמחים היו עקרים כי לא היו בנמצא חרקים מתאימים שיאבקו את הצמח. בשנות ה-30 של המאה ה-19 פתח צ'ארלס מורן, פרופסור לבוטניקה מאוניברסיטת לייז' בבלגיה, שיטה להאבקה ידנית של הווניל. אולם השיטה הייתה איטית והייתה לא יעילה מספיק בשביל להפוך את גידול הווניל לתעשייה רווחית.

ב-1841, גילה אלביוס כיצד ניתן להאביק את סחלב הווניל במהירות בעזרת מקל דק או עלה עשב ותנועת אגודל עדינה. עלה העשב או המקל משמשים להרמת השפה החוצצת בין המאבק הזכרי לעֵלִי הנקבי ובאמצעות האגודל מעבירים את האבקנים הדביקים ומורחים אותם על העלי.

בטכניקה של אלביוס עושים שימוש עד היום ורוב גידולי הווניל בעולם מואבקים בצורה ידנית. בעקבות תגליתו של אלביוס הפכה ראוניון לתקופה לספקית הגדולה בעולם של וניל. בהמשך הביאו המתיישבים הצרפתים את הטכניקה למדגסקר וזו נותרה יצרנית הווניל הגדולה בעולם עד היום.

ב-1848 הטילה צרפת איסור על העבדות במושבותיה ואלביוס עזב את מטע הווניל לטובת בירת האי, סן-דני, שם עבד כעובד מטבח. מאוחר יותר הורשע בגנבת תכשיטים ונידון לעשר שנות מאסר. לאחר שריצה חמש שנות מאסר, הומתק עונשו על ידי מושל האי שזקף לזכותו את תרומתו הגדולה לתעשיית הווניל ולכלכלת בראוניון. אלביוס מת חסר כל בסנט-סוזאן בשנת 1880.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדמונד אלביוס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Hazen J (1995) *Vanilla.* Chronicle Books. San Francisco, CA.
2. ↑  Rain P (1986) *The Vanilla Cookbook.* Celestial Arts. Berkeley, CA.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0004 5729 5532
* LCCN: no2015149853
* SUDOC: 253580471
* VIAF: 518144783102401815355
* WorldCat: lccn-no2015149853

 |
**פיטר פרנסיס פיטרס** (בגרמנית: **Pieter Francis Peters**;‏ 7 ביוני 1818 – 23 בפברואר 1903) היה צייר נוף, שרטט וסוחר אמנות הולנדי שחי ועבד בגרמניה.

ביוגרפיה
--------

פיטר פרנסיס פיטרס נולד בנימיגן בשנת 1818 כבן לצייר זכוכית הולנדי. ב-4 באפריל 1842, בלודוויגסבורג, נישא להינריקה גרטרוד מאלי שנולדה במאורן ליד בובלינגן והגיעה גם ממשפחה הולנדית של ציירים. הזוג התגורר בתחילה במנהיים, אך עבר לשטוטגרט בשנת 1845 כדי לאמץ למשפחתם את אחיה של היינריקה – כריסטיאן מאלי, יוהנס קורנליס יעקובוס מאלי (1828–1865) והוברטוס מאלי (1818–1839) אחרי מות הוריהם.

בשטוטגרט הוא קיבל סטודיו בטירה העתיקה מהמלך וילהלם ושימש כמלווה למלכה אולגה בטיולים.

נולדו לזוג שלוש בנות – הציירת אנה פיטרס (1843–1926), פיטרונלה פיטרס (1848–1924) ואידה פיטרס (1846–1923). הבנות והאחים מאלי קיבלו את שיעורי הציור הראשונים שלהם מהאב פיטרס.

על ידי הקמת "תערוכת אמנות קבועה" בשטוטגרט, הוא וציירים נוספים בשטוטגרט יצרו אפשרות לחילופי רעיונות ותמונות עם עמיתיהם הציירים במינכן.

בתחילת דרכו האמנותית, הוא הושפע מהרומנטיקה ההולנדית, אבל מאוחר יותר הוא צייר בסגנון כמעט אימפרסיוניסטי. הוא יצר ציורי נוף המדגישים את העיבוד האטמוספירי ופחות את הנאמנות הטבע.

הוא שהה עם משפחתו ארבע פעמים בקיץ בין השנים 1896–1903 בטירה קונגן, דרומית-מזרחית לשטוטגרט, על מנת להיות פעיל מבחינה אמנותית.

אוסף ניכר של עבודות של משפחת פיטרס, מצוי במוזיאון בריית מאלי בביברך.

פיטר פרנסיס פיטרס נפטר בשטוטגרט בשנת 1903.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיטר פרנסיס פיטרס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ulrich Feldhahn (Hrsg.): Das Hohenzollern-Album von Pieter Francis Peters, 2009, Neuauflage 2017
2. ↑  Herbert Hoffmann, Kurt Diemer: Katalog der Gemälde und Skulpturen, Braith-Mali-Museum, Biberach an der Riß, 1975

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BPN: 60045552
* GND: 116121734
* ISNI: 0000 0001 0797 9168
* LCCN: no2010203532
* RKD: 62906
* SUDOC: 144509059
* ULAN: 500078749
* VIAF: 22885079
* WorldCat: lccn-no2010203532

 |
סר **ג'ון פנוויק, הברונט השלישי** (אנגלית: **John Fenwick, 3rd Baronet**‏; 1645 בקירוב - 28 בינואר 1697) היה קושר יעקוביטי אנגלי, שירש את ברונות פנוויק לאחר מות אביו ב-1676.

פנוויק נולד לאחת מהמשפחות הוותיקות באזור נורת'מברלנד. בעקבות מות אביו הוא נבחר לייצג את המחוז בבית הנבחרים, וכיהן בו בין 1677 ל-1687. לאחר מכן התגייס לצבא, וב-1688 התמנה למייג'ור גנרל. הוא היה אחד מתומכיו הראשיים של המלך ג'יימס השני, וב-1685 היה מראשי התומכים בחוק שלילת הזכויות שנחקק נגד הדוכס ממונמות'; למרות זאת הוא נותר באנגליה כשוויליאם השלישי עלה לשלטון לאחר המהפכה המהוללת של 1688.

מיד לאחר עליית ויליאם הוא החל לזמום כיצד להתנקש בו, ובשל כך נאסר לתקופה קצרה ב-1689. גם לאחר שחרורו המשיך לתכנן ניסיונות התנקשות בוויליאם, ואף העליב בפומבי את המלכה מרי השנייה ב-1691, וככל הנראה היה מעורב גם בתוכניות ההתנקשות בוויליאם שהתבצעו ב-1695 וב-1696. לאחר שהקושרים שפעלו איתו נלכדו הוא ירד למחתרת, עד שניסיון אחד מחבריו לגרום לאחד מהעדים למעשיהם לברוח מהמדינה הוביל למעצרו ביוני 1696.

על מנת להציל את עצמו הוא הציע לגלות את כל המידע שברשותו אודות ניסיונות הקשר של היעקוביטים; המידע שנחשף על ידו היה כוזב, והיה מוגבל להאשמות נגד חלק מהאצילים הוויגים הבולטים, שלא היו חד משמעיות. מקורביו של פנוויק הצליחו להשתיק את אחד משני האנשים שיכלו להפלילו, ונראה היה כי הוא יצליח להתחמק מאישום בבגידה. אולם, הממשלה הצליחה להתגבר על קושי זה באמצעות חקיקת חוק שלילת זכויות, שלאחר שורה ארוכה של דיוניו התקבל בשני הבתים של הפרלמנט הבריטי. אשתו המשיכה במאמציה להציל את חייו ללא הועיל, ופנוויק הוצא להורג באמצעות עריפת ראש בלונדון ב-28 בינואר 1697.

לפנוויק ואשתו, מרי (מתה ב-1708), בתו של הרוזן הראשון מקארליסל, היו שלושה ילדים שמתו בגיל צעיר. לאחר מותו הוא נקבר לצדם בכנסיית סנט מרטין בשדות.

מקאולי כתב על פנוויק כי מבין כל היעקוביטים הוא היה זה שוויליאם חש כלפיו סלידה חזקה במיוחד. שנאתו של פנוויק למלך נבעה ככל הנראה מתקופת שירותו בארצות השפלה, שם ננזף על ידי ויליאם שהיה עדיין נסיך אוראנז'.

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'ון פנוויק במהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה
* נוסח חוק שלילת הזכויות
* ג'ון פנוויק, הברונט השלישי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007261020805171
* ISNI: 0000 0000 6698 4939
* LCCN: n85053890
* SNAC: w6d22c0j
* VIAF: 43263756
* WorldCat: lccn-n85053890

 |
**ז'יל-ז'וזף פרו** (בצרפתית: **Jules-Joseph Perrot**;‏ 18 באוגוסט 1810 – 29 באוגוסט 1892) היה רקדן וכוריאוגרף צרפתי, שפעל בהמשך בתיאטרון מריאינסקי בסנקט פטרבורג, רוסיה. הוא יצר כמה מן הבלטים המפורסמים ביותר במאה ה-19, בהם "פה דה קאטר", "לה אסמרלדה", "אונדין" וז'יזל עם ז'אן קוראלי.

מרקדן למנהל בלט
---------------

פרו נולד בליון שבצרפת. הוא הרבה לרקוד עם מארי טליוני, אך שותפותם לא האריכה ימים. לאחר זמן מה סירבה טליוני לרקוד עמו מחשש, שיעיב עליה. הוא עזב את האופרה של פריז ב-1835 לתור מרכזי ריקוד אירופאים כגון לונדון, מילאנו, וינה ונאפולי, שם פגש את קרלוטה גריזי ועמד על כשרונה. הוא אימן אותה והציג אותה לפני העולם כבלרינה הגדולה הבאה בהופעה בלונדון בשנת 1836, כשהוא עצמו רוקד כבן-זוגה.

"האופרה פולקה" כפי שבוצעה על ידי מדמואזל קרלוטה גריזי ומסיה ז'יל פרו, (בוסטון: ויליאם ה. אוקס, בסביבות 1840s)
בעקבות הצלחת תרומותיו לכוריאוגרפיה של ז'יזל, המשיך פרו וכתב את *Alma* ou *La Fille du Feu* ("אלמה" או "עלמת האש") (לונדון 1842) לפאני צ'ריטו. הכוריאוגרפיה זכתה להצלחה רבתי. במהלך שש השנים הבאות יצר בקביעות בלטים ב"תיאטרון הוד מלכותה" בלונדון, בהם "אונדין" (1843), "אסמרלדה" (1844), "משפט פאריס" (1846) ו"פה דה קאטר" (12 ביולי 1845). בבלט הזה, הצליח במשימה הקשה, לשכנע את ארבע הבלרינות המובילות באותם ימים להופיע יחד על במת תיאטרון הוד מלכותה בלונדון. רבים מן הבלטים שיצר פרו נכתבו למוזיקה של צ'זארה פוני.

"שיעור בלט", ציור של אדגר דגה במוזיאון ד'אורסיי, רקדניות בחזרה עם ז'יל פרו ב"אולם המחול" של ארמון גרנייה, 1875
פרו הוזמן לרקוד בבלט האימפריאלי בסנקט פטרבורג ובהמשך התמנה למנהל הבלט שם. הוא נשאר עם הבלט הרוסי האימפריאלי עד 1858. בתקופת שהותו שם, נישא לקפיטולינה סמובסקאיה, תלמידה בבית הספר של התיאטרון האימפריאלי. לזוג נולדו שני ילדים. הוא חזר לפריז לחיים של בטלה יחסית.

פרו מת בעת חופשה בפאראמה, ב-29 באוגוסט 1892.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'יל פרו** בוויקישיתוף
* ז'יל פרו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ז'יל פרו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007460200705171
* BNE: XX5255571
* BnF: cb11999158g (data)
* GND: 104344849
* ISNI: 0000 0000 8128 632X
* LCCN: n84144881
* NKC: mzk2005279355
* NTA: 169940446
* SNAC: w60p14hg
* SUDOC: 030287561
* VIAF: 49659643
* WorldCat: lccn-n84144881

 |
**ג'ון פיני** (באנגלית: **John Finnie**;‏ 1829 – 22 בפברואר 1907) היה צייר וחרט סקוטי. הוא נודע בזכות תחריטי המצוטינט המקוריים שלו של נוף, והציג אותם באקדמיה המלכותית ובחברה המלכותית של ציירים. כשעבר לטווין שבצפון ויילס הוא צייר ציורי נוף רבים של מקומות באזור קאפל קוריג, כמו סנודון. הוא היה מנהל המכון למכניקה של ליברפול ובית הספר לאמנות מ-1855 עד 1896. מספר ציורים הקשורים אליו מוצגים בגלריה לאמנות ווקר בליברפול ובמוזיאון פורטסמות'.

ביוגרפיה
--------

הוא היה בנו של ג'ון פיני, ואשתו כריסטיאן מקלנדו. הוא נולד באברדין, שם הוטבל בכנסיית הקהילה ב-4 במאי 1829. לאחר ששימש כחניך אצל צייר בית באדינבורו, השיג עבודה אצל ויליאם וילס, צייר זכוכית בניוקאסל, שם הוא נשאר חמש שנים, למד בבית הספר לעיצוב אצל ויליאם בל סקוט.

ב-1853 הוא נסע ללונדון, שם למד ולימד בבית הספר המרכזי לעיצוב עד שב-1855 הוא הפך למאסטר של בית הספר לאמנות בליברפול. הוא מילא שם תפקיד הוראה וניהול ונשאר במוסד זה ארבעים ואחת שנים ושישה חודשים, ופרש בחג המולד 1896. הוא מתואר כאישיות השולטת בחיי האמנות של ליברפול באותה תקופה. הוא החל לשלוח תערוכות לאקדמיה של ליברפול ב-1856, וחבר מלא ב-1865. הוא היה נשיא האקדמיה בשנים 1887 הוא היה גם נשיא מועדון האמנים ומועדון הרישום.

התחריט הוותיק ביותר שלו, 'הראש של וינדרמיר', הוא משנת 1864. לאחר כמה ניסויים מוקדמים בתחריט וחריטה אימץ פיני את המצוטינט כתהליך המועדף עליו בשנת 1886. אף שהוא הציג ציורים באקדמיה המלכותית מ-1861 ואילך. הוא נודע בלונדון בזכות תחריטי המצוטינט המקוריים של נוף, שהוצגו באקדמיה המלכותית ובחברה המלכותית של ציירים, ותחריטאים. הוא הפך עמית של האקדמיה ב-6 באפריל 1895. הוא שלח ארבעים ושבע עבודות לגלריה של החברה. תחריטיו ומצוטינטים שלו, המיוצגים בחדר ההדפסים של המוזיאון הבריטי, מכוונים יותר מדי לאפקט ציורי מלא, במקום להציג גם גרפיקה. כצייר הוא מיוצג בגלריה לאמנות ווקר בליברפול.

עם פרישתו מבית הספר לאמנות, בשנת 1896, פיני מכר את ביתו והתיישב בטווין, ליד לנדודנו, שם בילה את חייו בציור, תחריט ומוזיקה. הוא שמר על מלוא המרץ עד שהתקף שפעת פגע בליבו ב-1905.

הוא חזר לליברפול, שם נפטר ב-27 בפברואר 1907.

תערוכת זיכרון לאמנותו, הכוללת 438 עבודות, נערכה בגלריה לאמנות ווקר, ליברפול, בשנת 1907.

גלריה
-----

* משרתות ביתמשרתות בית
* נוף בריטי, 1860נוף בריטי, 1860
* מלקטות פרחי ברמלקטות פרחי בר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון פיני** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "John Finnie, 1829-1907". University of Glasgow. Retrieved 4 December 2013.
2. ↑  Lee, Sidney, ed. (1912). "Finnie, John". Dictionary of National Biography (2nd supplement). Vol. 2. London: Smith, Elder & Co.
3. ↑  Press, Oxford University (21 June 2012). Benezit Dictionary of British Graphic Artists and Illustrators. Oxford University Press. p. 388.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* AGSA: 2753
* RKD: 28065
* ULAN: 500012915
* VIAF: 8915149068470765730005
* WorldCat: viaf-95759821

 |
מהוד הלמהולץ
**מהוד הלמהולץ** הוא חלל תהודה בו נוצרים גלים עומדים של אוויר. מהוד כזה נבנה על ידי הרמן פון הלמהולץ במאה ה-19, אך התופעה מתרחשת גם בעת נשיפה לעבר פיית בקבוק.

כאשר אוויר נדחס אל תוך חלל, הלחץ בתוכו גדל. כאשר הכוח הדוחס את האוויר נפסק, אוויר יזרום החוצה מן האזור בו הלחץ גדול כך שהלחץ שם יקטן, אך בשל עקרון ההתמדה הלחץ יקטן אל מעבר לנקודת שיווי המשקל. לאחר מכן לחץ האוויר יגדל שוב ויקטן באופן מחזורי דועך, והמהוד מתפקד בקירוב כמתנד הרמוני. תדירות התנודות הטבעית, או תדירות התהודה, היא:

{\displaystyle f\_{H}={\frac {v}{2\pi }}{\sqrt {\frac {A}{V\_{0}L}}}}
כאשר v מהירות הקול באוויר, A שטח החתך של צוואר הבקבוק או החלל, L אורכו ו-{\displaystyle V\_{0}} נפח חלל התהודה.

מהודי הלמהולץ משמשים לזירוז חילוף האוויר במנוע בעירה פנימית, והם מצויים ברמקולים ובכלי מיתר. האוקרינה והדג'מבה הם למעשה מהודי הלמהולץ. כמו כן, מהודי הלמהולץ משמשים להקטנת רעשי מנוע במטוסים ולבליעת רעשים צרי סרט בחדרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מהוד הלמהולץ** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4487476-5

 |
**ג'הולופטרוס** (שם מדעי: *Jeholopterus*; משמעות שמו מלטינית: "כנפי ג'הול") הוא סוג של פטרוזאור קטן אשר חי ביורה העליון לפני 164 מיליון שנה. הוא קרוי על שם האזור של העיר צ'נגדה או ג'הול, שבמחוז חביי, סין, בה מאובניו נמצאו. המאובנים התגלו ב-2002 בתצורות טיאוג'ישאן בידי החוקרים שו שינג וג'ואו ג'ונגה (Zhou Zhonghe).

הג'הולופטרוס היה מעופף קטן ביותר בעל מוטת כנפיים של עד 90 ס"מ - אחד מהקטנים שבפטרוזאורים, והוא חי ביערות סין בהם הוא עופף עם כנפיו הקרומיות. הוא היה גולגולת באורך 28 מ"מ בעלת לסת גדולה ורחבה בתוכה שיניים רבות. היה לו צוואר קצר וכנפיים ארוכות אך זנב מגומד. ככל הנראה הוא עופף בדומה לעטלף מודרני כמו קרובו מאירופה - האנורוגנתוס. היו לו טפרים בקצוות הזרועות ואולי הם עזרו לו לטפס על ענפים.

פטרוזאור זה נחשב לקרוב לסוג *Batrachognathus*, שניהם בעלי מאפיינים שונים מעט משאר בני משפחתם. הוא היה ניזון בעיקר מחרקים או מדגים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'הולופטרוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |

שחזור של ראש הג'הולופטרוס
**אלף ואחת אמריקות** (בספרדית: **Las mil y una... Americas**) היא סדרת אנימציה ספרדית שהופקה לטלוויזיה ב-1991. הסדרה נכתבה לכבוד חגיגות 500 שנה למסע לגילוי אמריקה על ידי כריסטופר קולומבוס ב-1492. הסדרה שודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית ב-1992 ומאוחר יותר בערוץ הילדים.

הסדרה עוקבת אחר עלילותיהם של כריס, נער בן 10 וכלבו הצהבהב לון. כריס מוצא במקרה בעליית הגג את הספרים שסבו הביא איתו ממסעותיו ובאמצעותם, מפליגים כריס ולון בדמיון אל ההתרחשויות ההיסטוריות של העמים השונים אשר חיו באמריקה טרם גילויה על ידי קולומבוס.

מבנה הסדרה
----------

כל הרפתקה חדשה בפרקי הסדרה מתחילה בדרך כלל בשאלה שכריס נשאל על ידי חבר, שבעקבותיה הוא מביא אותו בהתרגשות לעליית הגג בביתו, כדי לחפש את התשובה בספריו של סבו. הם מתחילים לקרוא ולדמיין את התקופה המדוברת, וקולו של המספר מלווה את התמונות מאזור ההתרחשות באמריקה בתקופה שלפני קולומבוס.
ההתמקדות היא בעיקר בתחומי טבע ותרבות הילידים באמריקה, כגון אינדיאנים, אסקימואים ועוד.

הרפתקאותיהם של כריס ולון בכפר האמריקני אליו הם מגיעים בדמיונם, מתחילות לרוב בסצנה קומית של טורף המנסה לתפוס טרף, ללא הצלחה. תחילה כריס ולון בדרך כלל נקלעים למצב בו הם צריכים להציל את חייו של מישהו. בהמשך מובעת פליאה מאנשי הכפר על הכלב לון, בעיקר אם הם שייכים לתרבות בה לא ראו כלב מימיהם. ההרפתקה נמשכת לרוב מספר פרקים, ואחריה מתחילה הרפתקה חדשה בתרבות אחרת.

ראו גם
------

* ערי הזהב הנסתרות

קישורים חיצוניים
----------------

* "אלף ואחת אמריקות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "אלף ואחת אמריקות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* אלף ואחת אמריקות, בביצוע אלף ואחת אמריקות - שיר פתיחה (יסמין גמליאל עם שלישיית אף אוזן גרון), סרטון באתר יוטיוב
* אלף ואחת אמריקות, בביצוע אלף ואחת אמריקות - שיר סיום (יסמין גמליאל עם שלישיית אף אוזן גרון), סרטון באתר יוטיוב
**אגם אמדאוס** (באנגלית: **Lake Amadeus**) הוא אגם מלח גדול באוסטרליה, בחלק הצפוני של הפארק הלאומי אולורו, קאטא טג'וטה, מאונט קורנר, בדרום-מערבה של הטריטוריה הצפונית. האגם נמצא בתוך "האגן אמדאוס" (Amadeus Basin), אגן סלעי משקע המשתרע על כ-170,000 קילומטר מרובע. הוא שוכן 275 קילומטר דרומית-מערבית מן העיירה אליס ספרינגס. אורך האגם הוא 145 ק"מ ורוחבו 20 ק"מ, אך לפעמים הוא מתייבש כליל. האתרים הקרובים העיקריים הם, פרט לאולורו, "קאטא טיוטה" (Olga Rocks) ומאונט קונר (Mount Conner).

היסטוריה
--------

האגם נתגלה בתודעת האירופאים בשנת 1872 הודות למגלה הארצות האנגלי-אוסטרלי ארנסט ג'יילס (Ernest Giles)
בעת מסעו אל פנימה של אוסטרליה.
תחילה הוא כינה אותו "אגם פרדיננד" לכבוד מיטיבו, הברון פרדיננד פון מילר, אולם זה יעץ לקרוא לו "אגם אמדאוס" לכבוד המלך אמדאו הראשון של ספרד.

גאוגרפיה ואקולוגיה
------------------

אגם אמדאוס הוא חלק משורה של אגמי מלח המשתרעים מן אגם הופקינס ועד הנהר פינקי. האזור הסמוך לאגם הוא מקור אוסטרלי חשוב למי שתייה עם מעיינות רבים. מסביבו נמצאים עוד אגמי מלח קטנים.

האגם והאגמונים מסביבו נמצאים בשליטת שלוש חברות חקלאיות של אבוריג'ינים:"פיטרמן", "קאטיטי" ו"האסטס בלאף". אזור קטן בקצהו המערבי משמש לחוות קרטין-ספרינגס.

בשנים 1997–2005 האזור כולל 93% משטח האגם הובער על ידי דליקת ענק של שיחים.

בסביבת האגם חיים גמלים רבים המוצאים כאן מים ומזון מתאימים. הם מהווים איום על הישרדות צמחי המדבר "קואנדונג", תת-מין של Santalum acuminatum המניבים פרות מתוקים בחודשים אוקטובר-פברואר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אגם אמדאוס** בוויקישיתוף
* אמדאוס באתר ממשל הטריטוריה הצפונית של אוסטרליה
* אגם אמדאוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 240069396
* WorldCat (עם VIAF): 240069396

 |
**בית הכנסת בוויטרי-לה-פרנסואה** (בצרפתית: **Synagogue de Vitry-le-François**) הוא מבנה ששימש בעבר כבית כנסת ששוכן ברחוב רו דו מוטו 7 (rue du Mouton) בעיר ויטרי-לה-פרנסואה (אנ') במחוז מארן (אנ') שבחבל גראנד אסט שבצרפת.

קהילה יהודית
------------

הקהילה היהודית הקטנה בעיר נוסדה במאה ה-16, כמקום מפלט של תושבי ויטרי-אן-פרטואה (Vitry-en-Perthois) (אנ'), שנהרס בדליקה. רבי שמחה בן שמואל מוויטרי, שאליו מיוחס מחזור ויטרי, היה תושב העיר שנשרפה. לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה נהרו לעיר וסביבותיה פליטים יהודים מאלזס-לורן. ישנו בית עלמין יהודי בעיר, ברחוב rue de la Jouette 6. בית העלמין נעול מחשש למעשי השחתה, (בינואר 2009 צויר צלב קרס על השער) והמפתחות מופקדים בעירייה.

בית הכנסת
---------

בית הכנסת הישן נבנה מכספי הקהילה והמדינה בשנות 1883-85 ונהרס בהפצצה גרמנית במלחמת העולם השנייה בשנת 1940. בשנת 1957 הוא נבנה מחדש באותו מיקום, ושימש את הקהילה עד שנת 2007. כיום המבנה משמש לאירועי תרבות. בפברואר 2008 הועמד שלט בחזית שעליו נחרט: "בניין זה, בית כנסת שנבנה בשנת 1957 היווה מקום דת עבור הקהילה היהודית בוויטרי-לה-פרנסואה עד שנת 2007. הוא החליף את בית הכנסת הראשון שנבנה באותו המקום בשנת 1883 ונהרס במהלך מלחמת העולם השנייה. כעת זהו מקום תרבות, חינוך, וזיכרון".

לקריאה נוספת
------------

* Dominique Jarrassé, L'âge d'or des synagogues, Éditions Herscher, Paris, 1991, 173 p. (מסת"ב 2-7335-0149-6) (בצרפתית)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת בוויטרי-לה-פרנסואה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ויטרי, באתר הספרייה היהודית הוירטאולית (באנגלית)

| בתי כנסת במחוז מארן |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| שאלון-אן-שמפן • ריימס • אפרניי • ויטרי-לה-פרנסואה | טראם |

 |
מפעל קרומפורד
**קרומפורד** (אנגלית: **Cromford**) הוא כפר באזור דרבישייר שבאנגליה.

הכפר הוא אחד האתרים החשובים בהתפתחות של המהפכה התעשייתית. במקום זה בנה ריצ'רד ארקרייט את מפעל הכותנה שלו (מפעל קרומפורד) על מנת להשתמש במכונת טוויה המבוססת על מים. בנייני בית החרושת ומגורי הפועלים הם חלק ממפעלי עמק דרוונט, שהוא אתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו.

תעלת קרומפורד - שנבנתה על מנת לשרת את המפעלים - איננה בשימוש יותר אך היא מוכרת כאתר בעל עניין מדעי מיוחד. התעלה מחברת בין מזח קרומפורד לצומת הרכבות היי פיק, ומשם ליישובים ווטסטנדוול ואמברגייט. מסילת קרומפורד והיי פיק, שהושלמה ב-1831, חיברה בין צומת היי פיק לתעלת פיק פורסט שבכפר וואליי ברידג'. כיום נתיב המסילה הוא חלק משביל היי פיק, שהוא נתיב הליכה ושביל אופניים המתחבר לשביל טיסינגטון באזור תחנת הרכבת פארסלי היי שליד הכפר הרטינגטון.

תחנת הרכבת של קרומפורד נמצאת על הקטע מטלוק-דרבי של קו הרכבת עמק דרוונט, והיא הופיעה על עטיפת הסינגל "Some Might Say" של להקת אואזיס.

בשלהי 2006 צולמו בכפר סצנות אחדות מהסרט And When Did You Last See Your Father? של הבמאי אנאנד טאקר. הסרט מבוסס על ספר הזיכרונות של המשורר בלייק מוריסון, ומככבים בו קולין פירת' וג'ים ברודבנט.

אחד מרובעי העיירה הגרמנית רטינגן קרוי על שם הכפר, כיוון שהיה זה המקום הראשון מחוץ לאנגליה שבו הקים התעשיין יוהאן גוטפריד בריגלמן מפעל כותנה לפי הדגם של ארקרייט. מפעל זה הוא חלק ממוזיאון התעשייה של חבל הריין.

תמונות
------

* מגורי העובדים בקרומפורדמגורי העובדים בקרומפורד
* מלון גרייהאונד שנבנה עבור ריצ'רד ארקרייט ב-1778מלון גרייהאונד שנבנה עבור ריצ'רד ארקרייט ב-1778
* בריכת קרומפורד שנבנתה ב-1785 עבור המפעלבריכת קרומפורד שנבנתה ב-1785 עבור המפעל

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרומפורד** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קרומפורד

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531133305171
* LCCN: nb2006012065
* VIAF: 197647047
* WorldCat: lccn-nb2006012065

 |
**אגם אנריקיו** (בספרדית: **Lago Enriquillo**) הוא אגם מלח ברפובליקה הדומיניקנית. שטחו 375 קמ"ר, והוא האגם הגדול ביותר באיים הקריביים. בגובה של 27 מטר מתחת לפני הים, הוא גם המקום הנמוך ביותר באיים הקריביים. מאז ראשית המאה ה-21 התרחב שטחו של האגם ובין 2004 ל-2013 הכפיל את שטחו. האגם קרוי על שם אנריקיו, ממנהיגי הטאינו באזור, שמרד בספרדים במאה ה-16.

האגם מצוי בעמק ביקוע שנוצר לפני כמיליון שנים בהעתק העתק אנריקיו-פלאנטן גארדן. אגן הניקוז שלו כולל 10 נחלים. אלה שזורמים מצפון הם נחלים איתנים, ואלה שזורמים מדרום הם נחלים אכזבים. האגם עצמו אינו מתנקז לנחלים אחרים. באגם אי אחד, קבריטוס (Cabritos). בעבר היו בו שני איים נוספים, ברבריטה ואיסליטה, אך הם שקעו ב-2011, בעקבות עליית מפלס האגם.

באגם חיים תנינים אמריקניים ופלמינגואים אמריקניים.

עליית המפלס
-----------

בראשית המאה ה-21 החל לעלות מפלס מי האגם, וכתוצאה מכך גדל שטחו באופן משמעותי. בשנת 2004 היה שטחו 164 קמ"ר, ובשנת 2013 כבר היה שטחו למעלה מפי שניים מכך, 375 קמ"ר. הדעות באשר לסיבות לעליית המפלס חלוקות. בין הסיבות האפשריות נמנו גידול בכמות המשקעים, עלייה בסחף הזורם לאגם בשל בירוא יערות ואקלים מתון יותר, שגרם לקצב התאדות איטי יותר של מי האגם.

עליית המפלס הציפה שטחים חקלאיים רבים באזור, וחקלאים רבים איבדו את פרנסתם. גם אם ירדו מי המפלס בעתיד, לא יהיו עוד האדמות ראויות לעיבוד חקלאי, בשל המלחת מי התהום. ההצפות מאיימות גם על העיר בוקה דה קאצ'ון, שכמה מבתיה כבר הוצפו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אגם אנריקיו** בוויקישיתוף
* אתר למנויים בלבד רנדל ארצ'ינולד, האגם הגדול באיים הקריביים יצא משליטה ומציף שדות, חוות ומטעים, באתר הארץ, 13 בינואר 2014
**לאקי דאק: ברווז בר מזל** (באנגלית: **Lucky Duck**) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי-קנדי מוזיקלי בהנפשה ממוחשבת לילדים, מסוגת קומדיה והרפתקאות, אשר הופק על ידי Nelvana בשיתוף ערוץ דיסני ג'וניור, בו הוא שודר ברחבי העולם. עלילת הסרט, אשר נכתב על ידי מייקל ג' שטרן ובוים על ידי דון קים, עוקבת אחר לאקי דאק, ברווז גומי פגום המתאחד עם צעצועים שונים בשביל למצוא בית חם ואוהב.

הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בארצות הברית בערוץ דיסני ג'וניור ב-20 ביוני 2014. בישראל הסרט שודר לראשונה בדיבוב לעברית בערוץ דיסני ג'וניור ב-29 באוגוסט 2014, במסגרת ספיישל סיום החופש הגדול, כאשר לפניו שודר פרק חדש מהסדרה "מועדון החברים של מיקי מאוס" ואחריו שודר הסרט "סינדרלה". אורך הסרט הוא כ-43 דקות.

תקציר העלילה
------------

לאקי דאק הוא ברווז גומי פגום שיוצר במפעל צעצועים, ולכן יועד להשלכה במקום לשליחה לחנות. לשמחתו, לאקי דאק מצא את עצמו בספינת הובלה. לפתע, בעקבות סופה, לאקי דאק נזרק מהספינה יחד עם פלו, היפופוטמית צעצוע, וסנאפ, צב צעצוע. החברים מחליטים לצאת להרפתקה ולמצוא בית חם ואוהב. במהלך הסרט מושרים שישה שירים מקוריים על ידי הדמויות.

מדבבים
------

הדיבוב העברי בוים על ידי תמי ברק, והופק על ידי גלי נשר.

| תפקיד | מדבב/ת באנגלית | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- | --- |
| לאקי | כריסטיאן בורל | חובי סטאר |
| סנאפ | טום קוואנו | סער בדישי |
| פלו | מייגן הילטי | קטי כהן |
| כריש-צעצוע | מילטון בארנס | צביקה פורמן |
| בוב בובלי | ריצ'רד בינסלי |
| דני | גייג' מונרו | לורן סביר |
| קפטן צ'ייס | דן צ'אמרוי | מולי שולמן |
| ווינגו | רוברט טינקלר | דור סרוגו |
| כתבת חדשות | לינדה באלנטין |  |
| קולות דולפינים | ג'וזף מוטיקי, דניס אוליבר |

בנוסף דיבבו בדיבוב העברי גלעד שמואלי, הדר שחף-מעיין, ערן מור ותמי ברק.

הפקה
----

סרט הטלוויזיה הוכרז לראשונה באוקטובר 2013, כאשר נודע שיהיה בהנפשה ממוחשבת בהפקת Nelvana בשיתוף ערוץ דיסני ג'וניור, בו הוא ישודר ברחבי הועלם בקיץ 2014 כשהוא נחשב ל"סרט המקורי הראשון אי פעם" שלו. עוד נודע שאת הסרט יביים דון קים, יכתוב מייקל ג' שטרן, יפיקו בפועל איירין וייבל וקולין בוהם וילחינו פרדריק וידמן, וויליאם ו. מלפדה וריק גארסיה. במאי 2014 הוכרז תאריך הבכורה של הסרט, 20 ביוני 2014, כאשר פורסם שידבבו בו כריסטיאן בורל, מייגן הילטי וטום קוואנו ושיופיעו בו שישה שירים מקוריים. מאז שידור הסרט במקור הוא שודר בערוצי דיסני ג'וניור ברחבי העולם בדיבובים שונים, ביניהם דיסני ג'וניור ישראל בדיבוב לעברית ב-29 באוגוסט 2014.

קישורים חיצוניים
----------------

* "לאקי דאק: ברווז בר מזל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "לאקי דאק: ברווז בר מזל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "לאקי דאק: ברווז בר מזל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* לאקי דאק: ברווז בר מזל, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית

הערות שוליים
------------

1. 1 2  עדכון על שידור הסרט, בעמוד הפייסבוק של דיסני ג'וניור ישראל, 29 באוגוסט 2014
2. ↑  נותר הדיבוב המקורי בדיבוב העברי
3. ↑  מרצדס מיליגן, Disney Junior Gets Quacking on ‘Lucky Duck’, באתר Animation Magazine‏, 3 באוקטובר 2013
4. ↑  מרצדס מיליגן, First Disney Junior Movie ‘Lucky Duck’ Names Lead Quackers, באתר Animation Magazine‏, 12 במאי 2014