recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
בפיזיקת חלקיקים, **מספר באריוני** הוא מספר קוונטי משתמר של מערכת נתונה ברוב התהליכים, והוא מוגדר על-ידי   

{\displaystyle B={\frac {1}{3}}\left(n\_{\text{q}}-n\_{\bar {\text{q}}}\right)}, כאשר {\displaystyle n\_{\text{q}}} הוא מספר הקווארקים ו-{\displaystyle n\_{\bar {\text{q}}}} הוא מספר האנטי-קווארקים, כלומר אנטי חלקיקים של הקווארקים.

לדוגמה, לפרוטון, המורכב מ-3 קווארקים, יש מספר באריוני של 1.

המספר הבאריוני הוגדר זמן רב לפני שמודל הקווארקים היה מקובל. מאוחר יותר, במקום לשנות את ההגדרות הקיימות, פשוט הגדירו לקווארקים מספר באריוני של שליש. מדויק יותר לדבר על שימור "מספר קווארקי", אך לרוב, בשל המוסכמה, ממשיכים להשתמש במושג "מספר באריוני".

הסבר למספר באריוני שלם
----------------------

קווארקים נושאים לא רק מטען חשמלי, אלא גם מטענים פיזיקליים נוספים, כגון מטען צבע ואיזוספין חלש. עקב תופעה הנקראת "כליאה", האדרון לא יכול להיות בעל מטען צבע כולל השונה מאפס. כלומר, סך מטען הצבע של כל החלקיקים המרכיבים האדרון חייב להתאפס (צבע "לבן"). קווארק יכול לקבל אחד משלושה צבעים - "אדום", "ירוק" או "כחול".

עבור האדרונים נורמליים, צבע לבן יכול להתקבל באחת משלוש דרכים:

* קווארק בעל צבע מסוים עם אנטי-קווארק בעל אנטי-צבע מתאים. התוצאה היא מזון עם מספר באריוני כולל 0.
* שלושה קווארקים בעלי צבעים שונים - באריון, עם מספר באריוני (1+).
* שלושה אנטי-קווארקים - אנטי-באריון, ומספר באריוני (1-).

האדרונים אקזוטיים (טטראקווארקים או פנטאקווארקים) גם מסווגים כבאריונים או מזונים, לפי המספר הבאריוני שלהם. באופן תאורטי, חלקיקים אלה יכולים להיווצר על ידי הוספת זוג קווארק ואנטי-קווארק, כך שכל זוג מכיל צבע ואנטי-צבע מתאים. לדוגמה, הפנטאקווארק, המורכב מארבעה קווארקים ואנטי-קווארק יחיד, יכיל את הצבעים אדום, ירוק, כחול, כחול ואנטי-כחול.

התוצאה של כללים אלה היא שעבור החלקיקים המוכרים כיום, מספר באריוני יכול לקבל רק אחד משלושת הערכים השלמים 1-, 0, 1+.

חלקיקים עם מספר באריוני אפס
---------------------------

מלבד מזונים, ישנם חלקיקים נוספים בעלי מספר באריוני אפס. אלו הם החלקיקים שאינם מורכבים מקווארקים כלל, כגון הלפטונים השונים, הפוטון, וגם בוזוני W ו-Z. כמו כן, גם הגרביטון, שקיומו טרם הוכח, הוא בעל מספר באריוני 0, מכיוון שלפי התאוריות המקובלות אינו מורכב מקוורקים.

שימור ושבירת שימור
------------------

המספר הבאריוני משתמר כמעט בכל האינטראקציות של המודל הסטנדרטי. כלומר, סכום המספרים הבאריוניים של כל החלקיקים בתחילת האינטראקציה זהה לסכום זה עבור החלקיקים בסופה.

יוצאת מן הכלל היא האנומליה הכיראלית, בה נשבר שימור של מספר באריוני. עם זאת, ספלרונים (פתרונות קבועים של משוואות השדה האלקטרו-חלש במסגרת המודל הסטנדרטי) הם נדירים ויכולים לשנות את המספר הבאריוני רק בקפיצות של 3.

התאוריה המאוחדת הגדולה מאפשרת הפיכה של באריון למספר לפטונים, אינטראקציה המהווה הפרה של שימור המספרים הבאריוני והלפטוני. דעיכת פרוטון יכולה להיות דוגמה של תהליך כזה.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4260189-7

 |
**ורדוהי ורדניאן** (בארמנית: **Վարդուհի Վարդանյան**;‏ 26 ביוני 1976 – 15 באוקטובר 2006) הייתה זמרת ארמנית. היא השתתפה בתחרויות בינלאומיות רבות בהן זכתה בפרסים. היא זכתה בפרס הזמרת הטובה ביותר של ארמניה. היא נהרגה בתאונת דרכים ב-15 באוקטובר 2006. לאחר מותה, הוקדשו לה מספר תוכניות טלוויזיה.

תחילת דרכה
----------

ורדניאן נולדה ב-26 ביוני 1976, בירוואן, ארמניה. היא הייתה אחת מתוך שלושה ילדים במשפחה.

היא גילתה את תשוקתה לשירה בגיל צעיר. כשהקימו מקהלה בבית ספרה, כשהייתה בת 8, היא התחילה ללמוד שירה באופן רשמי.

ב-1986 ורדיניאן החלה להופיע עם קבוצה ווקאלית, ואחר כך למדה בבית הספר למוזיקה על שם אלכסנדר ספנדריאן, וסיימה את לימודיה ב-1993.

* ב-1993 היא התחילה ללמוד אנגלית ומדעי המדינה באוניברסיטה. במהלך לימודיה, הצטרפה לתיאטרון המוזיקלי הלאומי. עם סיום לימודיה, התחילה ללמד אנגלית. היא חזרה ללימודי המוזיקה בקונסרבטוריון הלאומי בירוואן, וסיימה ב-2003.

קריירה
------

ב-1994, יחד עם ההרכב שלה "ג'אז-פופ", השתתפה ורדיניאן בתחרות בינלאומית שנערכה ביקטרינבורג וזכתה בגראן פרי. החל מ-1995 היא עבדה בתיאטרון המוזיקלי הלאומי. ב-1996 היא השתתפה בתחרות לזמרים צעירים "יאלטה - מוסקבה", בה זכתה בפרס עבור ההופעה הטובה ביותר.

ב-1999 זכתה ורדיניאן בתואר הזמרת הטובה ביותר של ארמניה.

בשנת 2000, היא השתתפה בתחרות "תגלית" שנערכה בבולגריה, ולקחה את פרס בחירת הקהל בנוסף לגראן פרי, ושוב זכתה בגראן פרי בתחרות במקדוניה באותה השנה. בפסטיבל הבינלאומי לאמנויות "סלאביאנסקי בזאר", היא זכתה במקום שני.

בשנת 2001 היא השתתפה בפסטיבל הבינלאומי "Море друзей" ביאלטה וזכתה במקום השני.

מותה
----

ורדיניאן נהרגה בתאונת דרכים שאירעה בכביש המהיר בסבאן-מרטוני, ב-15 באוקטובר 2006. היא נקברה בבית הקברות טוקמאח.

משפחה
-----

* ורדיניאן הייתה נשואה לאראם אבויאן, והיה להם בן אחד, רובן, אשר נולד בשנת 1998.

דיסקוגרפיה
----------

* Խառնաշփոթ, 2007 (בלגן)
* Только ты, 2007 (רק את)
* Իմն ես, 2011 (אתה שלי)
* אלבום מחווה, 13 שירים לוורדוהי ורדיניאן

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של ורדוהי ורדניאן

* ורדוהי ורדניאן, באתר AllMusic (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  "Varduhi Vardanyan's official website".
3. ↑  "Varduhi Vardanyan's official website".
4. ↑  Hush.am cemetery record for Varduhi Vardanyan
5. ↑  Baghdasaryan, Grigor. "Varduhi Vardanayn's official website". *Varduhi Vardanayn's official website*. WebStar Design!. אורכב מ-המקור ב-2018-11-25. נבדק ב-2020-05-31.

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ורדוהי ורדניאן"**.
**בית הכנסת הגדול של הוסיאטין** (נקרא גם Festungs-Schule) הוא בית כנסת לשעבר בהוסיאטין אשר בגליציה שבאוקראינה.
בית הכנסת הגדול של הוסיאטין הוא דוגמה נדירה של בתי הכנסת שנבנו על מבצרים וסגנונו כסגנון הרנסאנס.
כיוון שנבנה בסגנון מיוחד לבתי כנסת ועוד על מבצר, בית כנסת זה זכה לביקורות חיוביות: ש. אנ-סקי אמר על בית הכנסת שהוא בין הנפלאים והענוגים שבגליציה. ועומר ברטוב כינה אותו מצוין.

היסטוריה
--------

בית הכנסת נבנה במאה ה-16 והגיע לפריחה במאה ה-19 יחד עם הגעת החסידות, בית הכנסת אף שימש את חסידי הוסיאטין
אך כמו הקהילה היהודית בית הכנסת החל להתדרדר ממלחמת העולם הראשונה, מעזיבת האדמו"ר מהוסיאטין ירד מספר המתפללים עד שכמעט נזנח לאחר ההגליות של הרוסים והפוגרומים.
בין מלחמות העולם בית הכנסת זכה לעדנה חדשה, אך לתקופה קצרה, עד הכיבוש על ידי גרמניה הנאצית. עם הגעת הנאצים ב-9 באוגוסט 1941 החלו הגרמנים להקשות על היהודים לערוך תפילות בבית הכנסת עד שהקהילה חוסלה לחלוטין במרץ 1942, ובית הכנסת ננטש, נבזז ונהרס.
הרוסים, ששחררו את העיר, החליטו ב-1972 (בניגוד לפעילותיהם בשאר מבני הדת) לשפץ את בית הכנסת ולהקים בו מוזיאון.
נכון ל-2009, קרסה תקרת בית הכנסת והמבנה עומד נטוש.

תמונות
------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת הגדול של הוסיאטין** בוויקישיתוף
* 1920
* 2007

הערות שוליים
------------

1. ↑  עקבות נעלמות של גליציה היהודית באוקראינה של ימינו נכתב על ידי עומר ברטוב, בית הדפוס של אוניברסיטת פרינסטון 2007
2. ↑  בית הכנסת באתר המרכז להיסטוריה יהודית
3. ↑  "האויב בתענוגו: במסע בתחום המושב היהודים בזמן מלחמת העולם הראשונה" נכתב על ידי ש. אנ-סקי
4. ↑  עקבות נעלמות של גליציה היהודית באוקראינה של ימינו נכתב על ידי עומר ברטוב, בית הדפוס של אוניברסיטת פרינסטון 2007
5. ↑  בתי הכנסת של אוקראינה
המחשה של המשפט: הקו הירוק, שהוא המשיק לגרף הפונקציה בנקודה c, מקביל לקו האדום המחבר את הקטע [a,b] ולציר ה-x.
**משפט רול** (על שם מישל רול שניסח אותו ב-1691), הוא משפט בסיסי בחשבון אינפיניטסימלי, העוסק בתכונה של פונקציות רציפות וגזירות בקטע סגור. המשפט אומר כי אם פונקציה רציפה בקטע סגור \left[a,b\right], גזירה בקטע הפתוח \left(a,b\right) וערכיה בשני קצוות הקטע זהים, כלומר f(a)=f(b), אז קיימת נקודה c בקטע \left(a,b\right) כך ש-{\displaystyle f'(c)=0}, כלומר המשיק לגרף הפונקציה בנקודה זו הוא קו מאוזן ושיפועו שווה ל-0.

מבחינה לא פורמלית ניתן לתאר את המשפט כך: אם מצוירת פונקציה בין שתי נקודות באותו גובה (אותו ערך של y) בלי שהעיפרון מורם מהדף ובלי היווצרות 'שפיצים', תהיה לפחות נקודה אחת שבה העיפרון נע בדיוק במקביל לציר ה-x, ולא בשיפוע זוויתי כלשהו.

המשפט
-----

|  |
| --- |
| תהי \ f פונקציה רציפה בקטע הסגור \left[a,b\right] וגזירה בקטע הפתוח \left(a,b\right) כך שמתקיים f(a)=f(b). אז קיימת נקודה {\displaystyle c\in (a,b)} כך שמתקיים {\displaystyle f'(c)=0}. |

הוכחה
-----

על פי משפט ויירשטראס השני, פונקציה רציפה בקטע סגור מקבלת בו מינימום ומקסימום. אם גם המינימום וגם המקסימום מתקבלים בקצוות (אשר, לפי הנתון, שווים בערכם) הרי שהפונקציה קבועה בקטע \left[a,b\right], והנגזרת שלה היא אפס בכל נקודה בקטע \left(a,b\right). אחרת, המקסימום או המינימום מתקבלים בתוך הקטע ובכל אחד מהמקרים קיימת נקודת קיצון \ x\_0 בקטע \left(a,b\right). לפי תנאי המשפט, הפונקציה גזירה ב-\left(a,b\right) ובפרט היא גזירה ב-\ x\_0, ולכן על פי משפט פרמה ערך הנגזרת ב-\ x\_0 הוא אפס כנדרש.

הכללות
------

אף שהמשפט נדמה כמעט טריוויאלי, קיימות לו שתי הכללות שימושיות מאוד: משפט הערך הממוצע של לגראנז' ומשפט הערך הממוצע של קושי.

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **משפט רול** |

| חשבון אינפיניטסימלי |
| --- |
| מושגי יסוד | חשבון אינפיניטסימלי • סדרה • סדרה מתכנסת • גבול • סדרת קושי • טור • אינפיניטסימל • שדה המספרים הממשיים • ערך מוחלט • אי-שוויון המשולש • אי-שוויון קושי-שוורץ |
| פונקציות | פונקציה • גרף פונקציה • פונקציה ליניארית • פונקציה מונוטונית • נקודת קיצון •נקודת פיתול •נקודת אוכף • פונקציה קעורה • פונקציה קמורה • פונקציה רציפה • פונקציה רציפה במידה שווה • נקודת אי רציפות • נגזרת • טור טיילור • סדרת פונקציות • התכנסות נקודתית • התכנסות במידה שווה |
| משפטים | משפט בולצאנו-ויירשטראס • משפטי ויירשטראס • משפט קנטור • משפט ערך הביניים • משפט פרמה • משפט רול • משפט הערך הממוצע של לגראנז' • משפט הערך הממוצע של קושי • משפט דארבו • כלל השרשרת • כלל הסנדוויץ' • כלל לופיטל • משפט שטולץ • אריתמטיקה של גבולות |
| האינטגרל | אינטגרל • אינטגרל לא אמיתי • אינטגרל רב-ממדי • המשפט היסודי של החשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי • אינטגרציה בחלקים • שיטות אינטגרציה |
| אנליזה מתקדמת | פונקציה מרוכבת • אנליזה וקטורית • שיטת ניוטון-רפסון • משוואה דיפרנציאלית • טופולוגיה • תורת המידה |
| אנליזה מתמטית • אנליזה וקטורית • טופולוגיה • אנליזה מרוכבת • אנליזה פונקציונלית • תורת המידה |

קישורים חיצוניים
----------------

* משפט רול, באתר MathWorld (באנגלית)
* משפט רול, באתר אנציקלופדיה למתמטיקה (באנגלית)
* משפט רול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בית הכנסת הגדול של רדאוץ
**בית הכנסת הגדול** (ברומנית: **ההיכל הגדול**; **Templul mare**) ממוקם ברדאוץ, רומניה.

היסטוריה
--------

בית הכנסת נוסד בשנת 1883 (קיימות גרסאות שגויות הטוענות שנוסד ב-1879) ושוכן מאז בכתובת הקרויה כעת רחוב אחד במאי מס' 2.
בית הכנסת הראשון של רדאוץ נבנה ב-1830 על ידי Eliahu Gewölb, אולם עם גידול האוכלוסייה היהודית הוא ובתי התפילה הנוספים לא הצליחו לספק את צורכי המתפללים. ב-1880, כשהקיסר האוסטרו-הונגרי (המקום היה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית) ביקר במקום, פנתה אליו משלחת של יהודים מקומיים וביקשו סיוע בהקמת בית הכנסת גדול. הקיסר נתן את אישורו והיקצה ליהודים חלקת קרקע במרכז העיר, בהצטלבותם של שני רחובות ראשיים ובקרבת מקום לגן ציבורי.

הבנייה התעכבה בגלל חילוקי דעות בקרב הקהילה לגבי הסגנון בו יבנה בית הכנסת - האורתודוקסים רצו בית כנסת בסגנון מסורתי והמודרניסטים רצו בית כנסת דומה לבית הכנסת קורל של צ'רנוביץ עם כיפה גדולה, עוגב ומקהלה. המחלוקת הסתיימה בפשרה - בית הכנסת נבנה בסגנון של בית הכנסת הקורלי בצ'רנוביץ, אך במקום כיפה עגולה אחת במרכז, נבנו שני מגדלים תאומים בצדדים. לנשים הוקצה האגף המערבי.

חנוכת בית הכנסת נערכה ביום 18 באוגוסט 1883, יום הולדתו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה. את הטקס ערך הרב הראשי החדש של העיר, יצחק קונשטט (Yitzhak Kunstadt).

בתחילת דרכו המוזיקלית שר יוזף שמידט במקהלה של בית הכנסת הגדול של רדאוץ.

ביולי 2012 נחנך בית הכנסת מחדש במעמד יהודי העיר, וזאת לאחר שעבר שיפוץ מסיבי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת הגדול של רדאוץ** בוויקישיתוף

  

* בית הכנסת הגדול של רדאוץ באתר הכנסיות הרומני (ברומנית)
חניבעל ברקה
**טבח נוקריה** היה מעשה טבח שביצע לכאורה המצביא הקרתגי חניבעל ברקה בתושבי העיר נוקריה (Nuceria) בשנת 216 לפנה"ס. חוקרים מודרניים מטילים ספק באמיתות הסיפור.

רקע
---

העיר נוקריה (Nuceria) הייתה עיר חשובה בקמפניה, היא הובאה בברית עם הרפובליקה הרומית בשנת 307 לפנה"ס, ונותרה נאמנה לברית במשך כל שנות קיומה.

בשנת 216 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפונית השנייה, הביס המצביא הקרתגי חניבעל ברקה שמונה לגיונות רומאיים בקרב קאנאי. חניבעל לא ניצל את ניצחונו כדי לכבוש את רומא עצמה, והעדיף לנסות להעביר לצידו את ערי קמפניה ולעורר מרד כללי נגד רומא. העיר העשירה קפואה פתחה בפניו את שעריה, וחניבעל הפך אותה לבסיס הראשי שלו. הדיקטטור הרומאי מרקוס יוניוס פארה, יצא באזור נובמבר של אותה שנה לאזור העיר קאסילינום, עם 25,000 חיילים. חניבעל, שחשש שנוכחות של צבא רומאי בקמפניה תעורר מרד אנטי-קרתגי בקפואה, פתח בהתקפה על מחנהו של פארה והכריח אותו לסגת. לאחר מכן הטיל מצור על קאסילינום והרעיב אותה קשות. לאחר התגוננות שנמשכה בערך חודשיים, נכנעה קאסילינום והתירה לחניבעל להותיר חיל מצב קרתגי בשטחה.

במקביל להטלת המצור על קאסילינום תקף חניבעל שתי ערים נוספות נוקריה ואקרי (Acerrae). על הקרב עצמו ידוע מעט מאוד. חניבעל הטיל מצור, והרעיב את העיר. הוא הגיע להסדר עם התושבים על פיו הם יורשו לעזוב עם בגד אחד לכל אחד, ולאחר שהתושבים התפנו הוא התיר לחייליו לבזוז ולשרוף את העיר, מעשה מקובל מאוד בעת העתיקה.

הטבח
----

בית מרחץ רומי
ההיסטוריון הרומאי דיו קסיוס מתאר כך את שאירע לאחר כניעת העיר:

> 
> חניבעל השיג את הכניעה של הנוקרים על תנאי שהם יעזבו את העיר עם בגד אחד לכל אחד. אבל כאשר חייהם היו בידיו, הוא נעל את הסנטורים [של העיר] בבית המרחץ וחנק אותם. ובזמן שהוא אפשר לאחרים ללכת לכל מקום שהם רוצים, הוא הרג גם רבים מהם בדרך.
> 
> 
> 
> — Dio fr. 57.30 = V. 34
> 

גרסה דומה מופיעה אצל ההיסטוריון הביזנטי יואנס זונאראס שהסתמך בחיבורו על דיו קסיוס. ההיסטוריון היווני אפיאנוס מתאר כך את האירוע:

> 
> אנשי נוקריה... נכנעו להם [לקרתגים] במסגרת הסכם שהם יוכלו לעזוב את העיר עם שני בגדים לכל אחד. הם סגרו את הסנטורים של נוקריה בחדר המרחץ וחנקו אותם עם חום. ואז הם ירו באנשים פשוטים עם חיצים כשהם הלכו משם.
> 
> 
> 
> — App. Pun. 9.63
> 

גרסה זהה כמעט לזו של אפיאנוס מוסר הסופר ולריוס מקסימוס. על פי המתואר חניבעל נהג בדרך דומה גם בתושבי אקרי.

אמינות התיאורים
---------------

להיסטוריונים רומאים או יוונים מהעת העתיקה היה אינטרס ברור להכפיש בכל הזדמנות את שמו של חניבעל. אולם לא ברור כמה אמת יש בתיאורים אלה אם בכלל. במבחן המציאות נראה שרק לעיתים נדירות עבר חניבעל על כללי המלחמה שהיו מקובלים בעת העתיקה – הוא מעולם לא הפר בריתות, נהג כבוד בגופות אויביו, וגילה כבוד כלפי מקדשים והיכלים.

בדיקה היסטורית וארכאולוגית הוכיחה שהסיפור הוא המצאה. בדיקה שנערכה מעלה שלא היה ניתן לחנוק אנשים באמצעות בתי מרחץ רומיים. בנוסף, שני המקורות הטובים ביותר הקיימים לאותה תקופה, פוליביוס וטיטוס ליוויוס, אינם מזכירים כלל את המאורע.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Arthur J. Pomeroy, **Hannibal at Nuceria**, Historia: Zeitschrift für Alte Geschichte, Bd. 38, H. 2 (2nd Qtr. 1989), pp. 162-176
2. ↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ושלושה, 15.
3. ↑  יואנס זונאראס, ספר תשיעי, 2.
4. ↑  ולריוס מקסימוס, ספר תשיעי, 6.
5. ↑  אפיאנוס, "המלחמות הפוניות", ספר תשיעי, 63.
6. ↑  השוו למשל טיטוס ליוויוס: "אכזריות לא אנוש הייתה בו, וכחש גדול מן הכחש הפוני. לא יראה מפני האמת, ולא מפני קדושה, ולא מפני האלים. לא שבועה ולא חובה."
**עיטור לנין** (ברוסית: **орден Ленина**) היה העיטור הגבוה ביותר בברית המועצות. העיטור נוסד בשנת 1930. 
העיטור קרוי על שמו של המנהיג הראשון של ברית המועצות - ולדימיר איליץ' לנין. העיטור הוענק לאזרחים על שירות יוצא דופן למדינה ולחיילים על הפגנת אומץ לב יוצא מגדר הרגיל. בסך הכול עד לפירוקה של ברית המועצות הוענקו 431,418 עיטורי לנין.

עד לשנת 1934 בה הונהג תואר גיבור ברית המועצות היה זה העיטור הגבוה במדינה. מקבלי תואר גיבור ברית המועצות, קיבלו עם "כוכב הזהב" גם את עיטור לנין. כמו כן קיבלו עיטור זה גם מקבלי התואר "גיבור העמל הסוציאליסטי" (המקביל האזרחי ל"גיבור ברית המועצות").

בדומה לעיטורים סובייטים רבים, הוא הוענק לא רק לאנשים אלא גם לערים, ארגונים, מפעלים, מוסדות ציבור, יחידות צבאיות ועיתונים.

היסטוריה
--------

מחשבות על יסוד עיטור חדש החלו עוד בשנת 1926. בשנה זו הוצע לתת לבעלי ארבעה עיטורי הדגל האדום עיטור נוסף והוא יהיה העיטור הגבוה במדינה. בתחילת 1930 הדיונים התחדשו ובאביב הוצע תיאור העיטור. ב-6 באפריל 1930 הוחלט על סדר הענקת העיטור. 

* גרסה הראשונה (1930-1932) - העיטור היה מכסף. לאחר הענקת 700 יחידות התברר שעיטורים אחרים הם מפוארים יותר ולכן הוחלט לשנות את התג כמו כן, גרסה זו לא כללה הכוכב האדום ודגל האדום על התג.
* גרסה השנייה (1932-1934) - העיטור היה מזהב, כמו כן התווסף הדגל והכוכב האדום. דיוקנו של לנין היה עשוי מפלטינה.
* גרסה השלישית (1934-1943) - דיוקנו של לנין היה מוטבע בכסף.
* גרסה רביעית (1943-1991) - לחלק העליון של העיטור נוספה טבעת לשם חיבורו לסרט הבד של העיטור. בהדרגה הוחלפו כל עיטורי לנין מהגרסאות הקודמות.

* העתק לגרסה הראשונההעתק לגרסה הראשונה
* הגרסה השנייההגרסה השנייה
* הגרסה השלישיתהגרסה השלישית
* הגרסה הרביעיתהגרסה הרביעית

הענקות
------

עיטור לנין הוענק לראשונה ב-23 במאי 1930 לעיתון "קומסומולסקאיה פראבדה", עיתון של הקומסומול. האות השני הוענק למפעל לייצור נורות. רק הענקה השלישית בוצע לבן אדם - הבל ינוקידזה, מדינאי סובייטי (כעבור כמה שנים, ב-1937, הוא הוצא להורג במהלך הטיהורים הגדולים). כבר בשנת 1936 העיטור הוענק בפעם השנייה - לטייס ואלרי צ'קאלוב. בשנת 1939 בעל שלוש הענקות היה טייס ולדימיר קוקינאקי. בשנת 1935 העיטור הוענק לילדה בת 11 - אוספת כותנה מטג'יקיסטן. הענקת העיטור לאזרחים זרים בוצע לראשונה בשנת 1931.

השיאנים בקבלת העיטור הם:

* 11 הענקות - ניקולאי פטוליצ'ב ודמיטרי אוסטינוב.
* 10 הענקות - שאראף רשידוב, יפים סלבסקי ואלכסנדר יאקובלב.
* 9 הענקות - איוואן פאפאנין, וסילי ריאביקוב, וסילי צ'ויקוב, אנטולי אלכסנדרוב, ניקולאי סמיונוב, ג'באר ראסולוב, ניקולאי טיחונוב
* 8 הענקות - ליאוניד ברז'נייב, סמיון בודיוני, אלכסנדר ואסילבסקי, קלימנט וורושילוב, דינמוחמד קונאייב, טרופים ליסנקו, אנדריי טופולב, ולדימיר שצ'רביצקי, סרגיי איליושין, פאבל באטוב, פיוטר דמנטייב, ניקיפור קאלצ'נקו, וסילי סוקולובסקי, אנטאנס סנצ'קוס.
* 7 הענקות - 37 אנשים

בשנים 1944–1957 היה נהוג להעניק את העיטור לקצינים לאחר 25 שנות שירות.

לברנטי בריה היה בעל 5 הענקות, אך הוצא להורג באשמת בגידה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עיטור לנין** בוויקישיתוף
* עיטור לנין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑
בית כנסת הגר"א ובור המים המרכזי בשכונת שערי חסד
**בית הכנסת הגר"א** הוא בית כנסת ותיק בשכונת שערי חסד בירושלים.

היסטוריה
--------

בית הכנסת, שנקרא על שם הגר"א מווילנה, שוכן ברחוב בר זכאי שבמרכז השכונה. הוא הוקם בעשור השני של המאה ה-20, סמוך למועד הקמת השכונה, על ידי המקובל הירושלמי הרב אפרים שמואל לרנר-פפרמן שלצורך כך התרים את תושבי השכונה הפרושים ההולכים בשיטת הגר"א.

במשך כשני עשורים היה בית הכנסת בן קומה אחת. בשנות ה-30 נוספה לו קומה שנייה. הכניסה הראשית לבית הכנסת מוסתרת בקיר בטון, שהוצב שם במלחמת העצמאות בשנת תש"ח. חצר בית הכנסת מוקפת בסורג מתכת, ועליו סמלי השבטים וחלקי פסוקים מהתנ"ך.

בצמוד לבית הכנסת מצפון ישנה רחבה מרוצפת ובמרכזה בור מים חסום. ברחבה זו התקיימו טקסי החופה והקידושין בשכונת שערי חסד במשך עשרות שנים.

שעונים בבית כנסת הגר"א. השעון בצד שמאל מונה "שעות ארץ ישראל", ומגיע ל-12 בשקיעת החמה בכל יום - שיטה שהתחילה במאה ה14-15 ונקראה לבהתחלה "שעות איטליות".
בחזית בית הכנסת, משמאל לפתח, קבוע שעון שמש קטן, המשמש זה למעלה משבעים שנה את מתפללי מניין 'ותיקין'. את שעון השמש בנה השען משה שפירא.

החזן הראשון של בית הכנסת במועדי השנה ובימים נוראים היה מקים בית הכנסת הרב אפרים שמואל לרנר-פפרמן, ששימש אף כבעל קורא עד לפטירתו. נוסח התפילה שלו נודע כנוסח שערי חסד על פיו מתפללים בקהילות רבות.

חדרי הספח של בית הכנסת משמשים כ'שטיבלך'. בין מתפלליו לאורך השנים אישים ידועים מתושבי השכונה, ובהם הרב יעקב משה חרל"פ, הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב שמואל אוירבך, הרב שלום שבדרון, הרב מרדכי לייב הכהן קמינצקי, והרב יוסף בוקסבוים.

רב בית הכנסת במשך שנים רבות היה הרב אברהם דוד רוזנטל, רב השכונה, ולאחר פטירתו מונה תחתיו בנו הרב יהושע מאיר רוזנטל, אב"ד בירושלים ומחבר הספר "מי הבאר".

מאז שנות ה-80 שוכן בקומה העליונה בית המדרש של ישיבת מעלות התורה שהייתה בראשות הרב שמואל אוירבך עד פטירתו.

בית הכנסת הגר"א בשכונת שערי חסד הוא הוותיק שבבתי הכנסת בישראל הקרויים על שם הגר"א. בשנות ה-30 הוקם בית הכנסת הגר"א בתל אביב.

בשנת התש"פ הקימו בני ניניו של הרב אפרים שמואל לרנר-פפרמן, הרב אפרים שמואל נוימן וחנוך ברקוביץ, בית כנסת על שם הגר"א ברחוב הרב שך בביתר עילית, המשמש לקהילה ליטאית צעירה בעיר ביתר עילית.

לקריאה נוספת
------------

* ראובן גפני, **מקדש מעט - בתי כנסת מוכרים ונסתרים בירושלים**, יד יצחק בן צבי ירושלים, 2004, עמ' 5–16

הערות שוליים
------------

1. ↑  David, Time – Arab clock begins at sunset | The Strange Side of Jewish History (באנגלית)
2. ↑  Turning Clockwise: Jews and Timekeeping from Antiquity to Modernity

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007526474605171
* VIAF: 311794434
* WorldCat: viaf-311794434

 |
הרב **יצחק פרחי** (מכונה "**המגיד הירושלמי**"; 1779 – 1853, ג' באייר ה'תרי"ג) היה חזן ודרשן, שד"ר ואיש ציבור ירושלמי יליד צפת, מרבני ועסקני ירושלים במאה ה-19, ומחבר ספרים רבים בעברית ובלאדינו.

ביוגרפיה
--------

נולד בצפת לרב שלמה ולמרים פרחי בשנת 1779 (ה'תקל"ט). בשנת 1798 (ה'תקנ"ח) עבר להתגורר בירושלים בשל פטירת אביו. בירושלים למד אצל הרב יום-טוב אלגזי, ושימש את גדולי רבני ירושלים, בהם הרב אברהם שלום מזרחי.

נישא לאסתר, ובשנת 1828 (ה'תקפ"ח) יצא בשליחות כוללות ירושלים כשד"ר לטורקיה, וכשחזר שימש כחבר בבית הדין של הרב חיים אברהם גאגין. בשנת 1837 (ה'תקצ"ז) יצא בשנית לטורקיה ולמדינות הבלקן. בשנת 1848 (ה'תר"ח) יצא בשלישית לערי איטליה יחד עם ידידו, הרב לוי נחמיאש. במסעותיו חילק את ספריו, והודות לכך נפוצו ספריו בקהילות היהודיות ברחבי העולם. 

בירושלים נמנה עם עסקני העדה הספרדית, והודות לפעילותו נוסדו בעיר חברות שונות לרווחת היישוב, בהן ישיבת "חיי עולם", שאף עמד בראשה, ודאגה בין היתר להיטיב את מצבו הכלכלי של הנוער היהודי בעיר. עסק רבות בענייני צדקה, נמנה עם מנהלי ישיבת 'תפארת ישראל', ובמשך שנים רבות שימש כחזן בבית הכנסת של קהילת יוצאי איסטנבול בעיר.

הודות לדרשותיו בהן שילב תוכחה ומוסר, נודע בכינוי "המגיד הירושלמי". מעמדו בירושלים סייע לו ליישב סכסוכים בקהילות השונות בעיר, ובין היתר חתם על כתב פשרה בין כוללות העדה הספרדית לישיבת המקובלים בית אל בשנת 1844 (ה'תר"ד).

ספרו "טוב ירושלים" מכיל פרטים רבים אודות מצב מוסדות החסד בירושלים בתקופתו, ומתוכו ניתן לקבל הצצה אל התקופה ואל ארבעת הגופים העיקריים שתמכו כלכלית באנשי היישוב.

פרחי הלך לעולמו בירושלים ב-11 במאי 1853 (ג' באייר ה'תרי"ג) ונקבר בהר הזיתים.

חיבוריו
-------

* **אמרי בינה** - מוסר בלאדינו, בלגרד ה'תקצ"ח
* **זכות הרבים** - דורש כתרי אותיות על הפרשיות, קושטנדינא ה'תקפ"ט
* **זכות ומישור** - בלאדינו, סלוניקי ה'תרמ"ז
* **טוב בירושלים** - גדול מעלות העיר הקדושה, מוסדות חסד, קופות ועוד, ירושלים ה'תר"ג
* **מוסר השכל** - בלאדינו, קושטנדינא ה'תק"ץ
* **מיני מתיקה** - כולל שלוש דרשות לפרשת זכור, ליבורנו ה'תר"ח
* **מרפא לעצם** - פרקי מוסר השכל, קושטנדינא ה'תק"ץ, בגדאד ה'תרנ"ב
* **מתוק לנפש** - דרשות ומוסר, ליבורנו ה'תרנ"ח
* **מתוק מדבש** - דברי מוסר, ירושלים ה'תר"ג. בהמשך נדפס גם בזלקווא, וילנא, זיטומיר, לבוב, פולין, ורשה ועוד
* **צוף דבש** - דברי מוסר ואמרי נועם לשבתות ולמועדים, ליבורנו ה'תר"ט, ירושלים ה'תרפ"ט
* **שבט מישור** - מוסר, בליגוארדו ה'תקצ"ז
* **שיטות וביאורים על הש"ס ורמב"ם**

קישורים חיצוניים
----------------

* משה דוד גאון, "יצחק ב"ר שלמה פרחי", **יהודי המזרח בארץ ישראל** ח"ב, ירושלים, תרצ"ח, עמ' 574, באתר היברובוקס
* חכם יצחק פרחי, באתר החכם היומי
* פיוט מאת הרב יצחק פרחי על רחל אמנו, באתר קבר רחל
* יצחק פרחי, באתר "החכם היומי"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987008554141605171
* GND: 132707896
* ISNI: 0000 0001 1875 3893
* LCCN: nr95038001
* VIAF: 43006407
* WorldCat: viaf-43006407

 |
**משפט שֵמָני** הוא מונח בדקדוק העברי המתאר משפט אשר נשואו איננו פועל נוטה אלא שם עצם, שם תואר או צירוף יחס, זאת בניגוד למשפט פועלי. מכך נובע, שמשפט ללא פועל הוא תמיד משפט שמני, אבל ההפך איננו בהכרח נכון, אלא תלוי בניתוח הבלשני.

בעברית נהוג לנתח את הפעלים המיוחדים "היה", "הפך" ו"נעשה" (על נטיותיהם) כאוגד ולא כנשוא. לדוגמה, לפי ניתוח זה שני המשפטים הבאים הם משפטים שמניים:

המלך חכם.
המלך היה חכם.
ניתוח אחר עשוי לראות רק בדוגמה הראשונה משפט שמני אמיתי.

משפטים שמניים קיימים בשפות נוספות, למשל ערבית, רוסית, סינית (במקרים מסוימים), הונגרית (במקרים מסוימים) ועוד. רוב השפות ההודו-אירופיות, לעומת זאת, אינן מאפשרות משפטים ללא פועל, או אוגד דמוי פועל. כך לדוגמה, משפט שמני עברי יתורגם לאנגלית תוך שימוש בפועל ההוויה to be:

The king *is* smart
למעשה, המינוח **משפט שמני** נכנס לדקדוק העברי בהשראת הדקדוק הערבי המסורתי, אך הוא אינו משמש באותו אופן. בדקדוק הערבי, משפט שמני (جملة اسمية, ג'מלה אסמיה) הוא משפט שפותח בשם עצם, בין אם בהמשך מופיע פועל או שם עצם כנשוא. כך, שני המשפטים הבאים ינותחו בערבית כמשפטים שמניים:

زيد يبكي (זיד בוכה)
زيد كبير (זיד גדול)

לקריאה נוספת
------------

* עוזי אורנן, **תחביר העברית החדשה - חלק ראשון: המשפט הפשוט**, הוצאת "ענבל", ירושלים 1969
* אליעזר רובינשטיין, **המשפט השמני: עיונים בתחביר ימינו**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב 1968
* David Cohen, La Phrase Nominale et L'évolution du Système Verbal en Sémitique - Études de syntaxe historique, Éditions Peeters, Paris 1984
**הוגו דה לאנטינס** (בפלמית: Hugo de Lantins, פעל בשנים 1420–1430), היה מלחין פרנקו-פלמי בשלהי ימי הביניים ובראשית תקופת הרנסאנס. הוא היה פעיל באיטליה, בייחוד בוונציה, וכתב הן מוזיקת קודש והן מוזיקה חילונית; אפשר שהיה קרוב משפחה של ארנולד דה לאנטינס, עוד מלחין שהיה פעיל באותה תקופה באותה אזור.

חייו
----

לא הרבה ידוע על חייו, פרט שהיה כנראה בוונציה בשנות ה-20' של המאה ה-15, כיוון שכתב מוזיקה טקסית לדוכס פרנצ'סקו פוסקארי והמוזיקה שלו גם הופיעה בכמה קבצים מאותה עיר. מסתבר, שכתב מוזיקה לכלולות קליאופה מלאטסטה ותיאודור פאלאיולוגוס, נסיך ספרטה, בשנת 1421, הואיל ופרטים סביבתיים מדויקים מופיעים בטקסט למוזיקה. כמעט ודאי, שהיה מוכר לדופאי, כיוון ששני המלחינים כתבו מוזיקה בכמה מקרים לאותם אירועים עצמם ודופאי הזכיר אותו בטקסט לאחת היצירות שחיבר במהלך שהייתו ברימיני עם משפחת מלאטסטה (1420-1424).

המוזיקה של הוגו מתקדמת מזו של ארנולד ועושה שימוש באימיטאציה, שתהיה לתחבולה המוזיקלית השכיחה למשך מאה השנים הבאות ומעלה; לאמיתו של דבר, אימיטאציה שכיחה במוזיקה של הוגו דה לאנטינס יותר מבזו של כל מלחין אחר מראשית המאה ה-15. רוב יצירותיו כתובות לשלושה קולות, אם כי מדי פעם הוסיף קול רביעי.

כמה חלקי מיסות שרדו, אבל אף לא מיסה אחת שלמה; כמו כן שרדו חמישה מוטטים, אחד מהם איזריתמי. במחלקת המוזיקה החילונית כתב הרבה רונדו, כולם בצרפתית, כמו גם אי-אילו באלאטה באיטלקית (ככל הנראה לכלולות המלכותיות של משפחת מלאטסטה).

מראי מקום וקריאה נוספת
----------------------

* \_\_\_\_ and J. Michael Allsen. "Lantins, de: (5) Hugo de Lantins", *Grove Dictionary of Music and Musicians|Grove Music Online*, ed. L. Macy (accessed January 6 2005), grovemusic.com (subscription access).
* Gustave Reese, *Music in the Renaissance*. New York, W.W. Norton & Co. 1954. מסת"ב 0-393-09530-4

* --- ו-ג'. מייקל אולסן. "הוגו דה לאנטינס", "מילון גרוב המקוון למוזיקה ולמוזיקאים", עורך ל. מייסי.
* גוסטב ריז, "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות', 1954.

ראו גם
------

* האסכולה הפרנקו-פלמית
* האסכולה הבורגונדית

קישורים חיצוניים
----------------

* הוגו דה לאנטינס, באתר AllMusic (באנגלית)
* הוגו דה לאנטינס, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* הוגו דה לאנטינס, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007383164005171
* BIBSYS: 9079065
* BnF: cb139270603 (data)
* GND: 134794346
* ICCU: MUSV037297
* ISNI: 0000 0000 4395 9909
* LCCN: no93018768
* MusicBrainz: 9b88a4d8-b3cb-4c9e-b164-c1f45354fe07
* NKC: xx0267240
* VIAF: 46332751
* WorldCat: lccn-no93018768

 |
**כבידה עצמית** הוא הכוח הכבידתי המופעל על גוף, שמונע ממנו להתפרק ושומר עליו כגוף שלם.

בכל גוף בטבע הנמצא בשיווי משקל יציב קיים איזון בין הכוחות שפועלים עליו, כלומר קיים סכום הכוחות עליו הוא אפס.

סוג אחד של כוחות הוא כוחות המשיכה בין החלקיקים שמרכיבים את הגוף, כוחות אלו נקראים כוחות משיכה עצמית.

הסכום של כוחות המשיכה העצמית יוצר לחץ פנימה (אל מרכז הגוף), שמנסה לגרום לגוף לקרוס לתוך עצמו.

בגופים קטנים כוחות המשיכה העצמית אינם משפיעים על צורת הגוף מכיוון שהם זניחים יחסית לכוחות האחרים הפועלים בין האטומים והמולקולות בחומר.

השפעות
------

כבידה עצמית יכולה להפוך גוף לספירה בתלות בסוג החומר ממנו עשוי הגוף. האפשרויות לשינוי צורה מתקיימות בגופים העשויים מחומרים שכוח כבידה חלש נדרש כדי לדחוף אותם לצורה כדורית. בגופים העשויים מחומרים צפופים שהופכים לבעלי צורה כדורית ברדיוס קטן יותר, בדרך כלל השינוי בצורת הגוף לספירה נוצר בגופים העשויים מחומרים צפופים.

קריסה כבידתית
-------------

מצב של שיווי משקל.
קריסה כבידתית היא תהליך בו גרם שמיים בעל מסה גדולה מתכווץ, תחת השפעת הכבידה של עצמו. 

בכל גוף יציב, כוחות הכבידה מאוזנים על ידי הלחץ הפנימי של הגוף. הלחץ הפועל בכיוון המנוגד לכבידה, שפועלת לכיוון מרכז המסה של הגוף. 

כך נוצר מצב של שיווי משקל, שבו הכוחות השואפים לכווץ את הגוף שווים בגודלם ומנוגדים בכיוונים לכוחות הפנימיים. 

כאשר כוחות הכבידה הפועלים אל תוך מרכז הגוף גדולים מסך הכוחות הפנימיים הפועלים החוצה מהגוף, הגוף אינו בשיווי משקל והוא ילך ויתכווץ עד להשגת שיווי משקל.

מכיוון שכוח הכבידה הוא הכוח החלש מבין כוחות היסוד, קריסה כבידתית יכולה להתרחש אך ורק בגופים מאוד מסיבים.

### חור שחור

בשלביו האחרונים של כוכב מסיבי, קריסה כבידתית יכולה להפוך את הכוכב לחור שחור.

מקורות מידע
-----------

* בשער ברשת
* wikipedia
* cosmos
* stellar structure
* space answer

ראו גם
------

* כבידה
* קריסה כבידתית
* חור שחור
* כוכבים מסיביים- ענק (כוכב)
פירוש נוסף ערך זה עוסק באזור גאוגרפי במרכז יבשת אפריקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו אפריקה המרכזית (פירושונים).
מדינות מרכז אפריקה
**מרכז אפריקה** הוא אזור גאוגרפי במרכז יבשת אפריקה. הגדרת תחומיו של האזור משתנה. המדינות הנכללות בהגדרות השונות לאזור זה הן:

* בורונדי
* הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
* הרפובליקה המרכז אפריקאית
* צ'אד
* רואנדה
* גבון

אפריקה התיכונה
--------------

חלוקת העולם לאזורי משנה גאוגרפיים על ידי האו"ם מגדירה את אפריקה התיכונה כשטח שנמצא דרומית למדבר סהרה, מזרחית לאפריקה המערבית ומערבית לשבר הסורי-אפריקני. 
האזור נשלט טופוגרפית על ידי נהר הקונגו ופלגיו אשר מנקזים את השטח השני הגדול בעולם אחרי נהר האמזונאס. לפי האו"ם תשע המדינות של אפריקה התיכונה הן: 

* אנגולהאנגולה אנגולה
* קמרוןקמרון קמרון
* הרפובליקה המרכז-אפריקאיתהרפובליקה המרכז-אפריקאית הרפובליקה המרכז-אפריקאית
* צ'אדצ'אד צ'אד
* הרפובליקה הדמוקרטית של קונגוהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
* הרפובליקה של קונגוהרפובליקה של קונגו הרפובליקה של קונגו
* גינאה המשווניתגינאה המשוונית גינאה המשוונית
* גבוןגבון גבון
* סאו טומה ופרינסיפהסאו טומה ופרינסיפה סאו טומה ופרינסיפה

כל המדינות באזור המשנה של האו"ם יחד עם בורונדי ורואנדה מרכיבות את "הקהילה הכלכלית של מדינות מרכז אפריקה" (ECCAS).

הפדרציה המרכז אפריקאית
----------------------

**הפדרציה המרכז אפריקאית** (1963-1953), הנקראה גם הפדרציה של רודזיה וניאסלנד, הורכבה מהמדינות מלאווי, זמביה, וזימבבואה של ימינו. מדינות אלו נחשבות כיום כחלק מאפריקה הדרומית או ממזרח אפריקה.

אקלים
-----

רוב החוף האטלנטי של אפריקה מאופיין בלחות גבוהה ובטמפרטורות גבוהות. אקלים זה מקיים יערות גשם טרופיים צפופים. דרומית וצפונית לנהר הקונגו, נמצאים אזור רחבים של סוואנה טרופית. אזורים אלו חמים כל השנה, אבל הם בעלי עונות רטובות ויבשות מוגדרות. ההרים המזרחיים מאופיינים באקלים רמתי. בדרום האזור ניתן למצוא ערבות יבשות ומדבריות.

ראו גם
------

* מזרח אפריקה
* צפון אפריקה
* אפריקה הדרומית
* אפריקה שמדרום לסהרה

קישורים חיצוניים
----------------

* | מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימסע מדריך למטייל בוויקימסע: **מרכז אפריקה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מרכז אפריקה** |
* מרכז אפריקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* אפריקה המרכזית, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "World Macro Regions and Components". United Nations. 2000.
2. ↑  "Economic Community of Central African States". Africa-Union.org. 2007. אורכב מ-המקור ב-2007-12-14. נבדק ב-2008-06-13.
3. ↑  "The Central African Federation". Encyclopedia Britannica. 2007.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007293824805171
* GND: 4079485-4
* LCCN: sh85001578
* NKC: ge128641

 |
**הוברלה** (באוקראינית: **Говерла**; בהונגרית: **Hóvár**; ברומנית: **Hovârla**; בצ'כית ובסלובקית: **Hoverla**; בפולנית: **Howerla**; ברוסית: **Говерла**) הוא ההר הגבוה ביותר באוקראינה, בגובה 2,061 מטרים מעל פני הים. ההר ממוקם ברכס הבסקידים המזרחיים שבאזור צ'ורנוהורה, ומהווה חלק מהרי הקרפטים. 

מדרונותיו מיוערים בעצי אשור ואשוחית, ובמעלה ההר קיימים אזורים סוב-אלפיניים (המכונים "פולוניה" באוקראינה). המעיין העיקרי ממנו נובעים מימי נהר הפרוט נמצא במורדותיו המזרחיים.

מועד ההעפלה הראשונה להר אינו ידוע. ההר נהיה למוקד תיירות עיקרי החל מסוף המאה ה-19, במיוחד בקרב תיירים מערי גליציה הסמוכות אליו. השביל התיירותי המוביל לפסגתו סומן לראשונה בשנת 1880 על ידי לאופולד וייגל מ"אגודת הטאטרה הגליציאנית". בקתה עבור תיירים הוקמה שנה לאחר מכן.

הפופולריות של ההר, בין השאר כאתר ספורט אתגרי, גברה במהלך המאה ה-20, ובמיוחד לאחר 1991, כתוצאה מהתפרקות ברית המועצות והקמת אוקראינה העצמאית, דבר שהגביל את הגישה לאזורי ההרים בשאר חלקי ברית המועצות לשעבר. 

כיום, בשל הפופולריות שלו, מנסים מטפסים חסרי ניסיון רבים להעפיל אל פסגת ההר גם בתקופת החורף. ניסיונות אלו עלולים להיות מסוכנים, ולעיתים מסתיימים בכוויות קור ואף במוות.

באוקטובר 2007, הושחתו שלטים עם סמלי אוקראינה שהיו מוצבים על פסגת ההר על ידי קבוצת ימין פרו-רוסית בשם "איגוד הנוער האירואסייתי" (Eurasian Youth Union), הקשורה למפלגת אירואסיה. חברי הקבוצה הודיעו כי הם העניקו להר את השם החדש "הר סטלין". ראש שירות הביטחון האוקראיני, ולנטין נליבאייצ'נקו, הודיע כי זוהו שלושה חשודים בהשחתה - שני אזרחים רוסים ואזרח אוקראיני ממוצא רוסי. האזרח האוקראיני נעצר במוסקבה ביולי 2008, ונמצא בתהליכי הסגרה לאוקראינה.

נשיא אוקראינה לשעבר, ויקטור יושצ'נקו, נוהג להעפיל אל פסגת ההר מדי שנה. בשנת 2005 טיפס יושצ'נקו אל ההר באישור רופאיו, זאת לאחר שהורעל שנה קודם לכן במסגרת מערכת הבחירות לנשיאות אוקראינה. בשנת 2008, בעת טיפוסו אל ההר, חנך מחדש את סמלי אוקראינה שהוצבו על פסגת ההר לאחר שהושחתו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הוברלה** בוויקישיתוף
* מדריך טיולים לאזור הוברלה, באנגלית
* תמונות ומידע, בצ'כית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 315149293
* WorldCat: viaf-315149293

 |
הרב **צבי יעקב אבראהאם** (תרנ"ז, 1897 – תשל"ד, 1974) היה רב בטורדה ומנהל לשכת הקהילות האורתודוקסיות בטרנסילבניה, ולאחר הגירתו לארצות הברית היה רב בניו יורק וחוקר יהדות טרנסילבניה.

תולדותיו
--------

נולד בטרנסילבניה, בנו של אברהם אבראהאם. קיבל חינוך תורני. בשנת 1921 נישא לפרל בתו של הרב בן ציון וועזעל, רבה של טורדה. לאחר נישואיו עבר להתגורר בטורדה. חותנו היה נשיא לשכת הקהילות האורתודוקסיות בטרנסילבניה, שאיגדה את הרבנים והקהילות האורתודוקסיות בחבל ארץ זה, ואבראהאם שימש כמנהל הלשכה במשך שתים עשרה שנים. במסגרת תפקידו הרבה לשהות בבוקרשט וייצג את הלשכה אצל השלטונות הרומנים.

בשל עיסוקיו הציבוריים הרבים נאלץ חותנו לשהות תקופות ממושכות מחוץ לטורדה, ובעקבות זאת כיהן הרב אבראהאם, בין השנים תרצ"ב-תרצ"ח, כרב וכמו"ץ בטורדה. באותן שנים ערך את השבועון היהודי האורתודוקסי "האמת".

בשנת 1938 נפטר חותנו ואת מקומו ברבנות ובהנהגת לשכת הקהילות האורתודוקסיות ירש גיסו של אבראהאם, הרב יוסף אדלר.

בשנת 1944 הוטבעה האונייה "מפקורה" במימי הים השחור, ובין מאות הנספים היה בנו אברהם, בן ה-20.

אבראהאם היגר עם משפחתו לארצות הברית והוא התיישב בברוקלין וכיהן בה כרב.

בשנת 1950 הוציא את ספרו "לקורות היהדות בטרנסילבניה". במהלך העשור שלאחר מכן פרסם סדרה בת שישה כרכים, המכילה אוסף של רעיונות ודרשות על מועדי השנה. הוא קרא לסדרה בשם "בית אולפנא", ולכל אחד מן הספרים בסדרה הוסיף שם נלווה. הוציא שני ספרי פירושים על הגדה של פסח.

חתניו הם הסופר והעיתונאי ד"ר הלל זיידמן, אהרן זבלוצקי, תלמיד הכולל של ישיבת בית התלמוד בניו יורק שבראשות הרב לייב מאלין, לאחר פטירת אהרן זאבלצקי התחתנה אשתו שיינדל שנית למאיר יחיאל וולקנפלד והחתן השלישי גבריאל אויש.

ספריו
-----

* **לקורות היהדות בטרנסילבניה**, ברוקלין, תש"י
* **בית אולפנא - תורה מציון**, ברוקלין, תשי"ג
* **בית אולפנא - זכור לאברהם**, ברוקלין, תשי"ד
* **בית אולפנא - לב אבות**, ברוקלין, תשט"ז
* **בית אולפנא - דברי נועם**, ברוקלין, תשי"ז
* **בית אולפנא - מנחת ש"י**, הגדה של פסח, ברוקלין
* **בית אולפנא - עת לעשות**, ברוקלין, תשכ"א
* **הגדה של פסח מעשי למלך**, ברוקלין, תשי"א

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007388234105171
* VIAF: 71276561
* WorldCat (עם VIAF): 71276561

 |
**פיל איונסיס** (שם מדעי: *Elephas iolensis*) הוא מין נכחד של פילאי מהסוג פיל, אשר חי במשך תקופת הפליסטוקן שלפני 130,000 עד 10,000 שנים מימינו. המאובנים שלו התגלו בצפון ומזרח אפריקה, בין השאר בתוניסיה, מרוקו וככל הנראה גם בקניה וסודאן, כשרובם כללו שרידי גולגולת ושיניים. הממצאים שלו השתמרו במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בפריז ותוארו למדע ב-1895 בידי אוגוסט פומל.

על אף שהוא קרוב לפיל האסייתי המודרני, למעשה הוא התקיים באפריקה, ככל הנראה בסוואנות הקדומות של הפליסטוקן. ככל הנראה הוא קרוב למין ממזרח אפריקה *Elephas ekorensis* או לפלאולוקסודון רקי. עם זאת מראים מחקרים דנטליים שככל הנראה היה קרוב למין האסייתי *Elephas hysudricus*, אשר פיתח מאפיינים אבולוציוניים דומים אף שחי בבידוד ממנו.

הפיל נכחד עם סיום הפליסטוקן, ככל הנראה עקב התייבשות האקלים או בשל ציד אנושי מופרז.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Y. Coppens. M. Gaudant, "Decouverte d'Elephas iolensis Pomel dans le Tyrrhenien de Tunisie", *Bulletin de la Société Géologique de France* (1976), S7-XVIII (1): 171–177
2. ↑  Todd, N. E. "New Phylogenetic Analysis of the Family Elephantidae Based on Cranial‐Dental Morphology", *The Anatomical Record*, 2009
פירוש נוסף ערך זה עוסק בקונסול רומי בשנת 54 לפנה"ס. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו דומיטיוס אהנובארבוס.
**לוקיוס דומיטיוס אהנובארבוס** (בלטינית: **Lucius Domitius Ahenobarbus**) היה פוליטיקאי ומצביא רומי בולט בשלהי תקופת הרפובליקה. הוא נבחר לקונסול ונמנה עם ראשי סיעת האופטימאטים שהתנגדה ליוליוס קיסר.

שמו מוזכר לראשונה על ידי מרקוס טוליוס קיקרו כעד במשפטו של גאיוס ורס בשנת 70 לפנה"ס. בשנת 61 לפנה"ס נבחר לאיידיל קורולי, ונתפרסם על שום המשחקים הגלדיאטורים המפוארים שארגן. הוא נישא לפורקיה, אחותו של קאטו הצעיר, ותמך בקאטו במאבקו נגד השחיתות. התנגדותו לפופולרים הייתה כה עזה, עד כי הואשם על ידי קיסר בשנת 59 לפנה"ס בקשר לרצוח את גנאיוס פומפיוס, שהיה באותה עת בעל ברית של יוליוס קיסר בברית שנודעה בשם הטריומווירט הראשון.

אהנובארבוס נבחר לפראיטור בשנת 58 לפנה"ס, והעמיד עצמו לבחירה לכהונת הקונסול בשנת 55. כדי להתמודד עמו ועם שותפיו האופטימטים, התכנסו הטריאומווירים בלוקה. במהלך הוועידה הוחלט שפומפיוס ומרקוס ליקיניוס קראסוס יתמודדו לכהונת הקונסול והם אכן ניצחו את אהנובארבוס בשנת 55. הוא רץ פעם נוספת בשנת 54 והפעם הצליח להיבחר. עמיתו לקונסולאט היה אפיוס קלאודיוס פולכר. למרות רגשות הטינה שחש כלפי קיסר לא הצליח לעשות נגדו דבר.

בינתיים היחסים בין קיסר לפומפיוס החלו להתקרר, במיוחד אחרי מותה של יוליה, בתו של קיסר שהייתה אשתו האהובה של פומפיוס. אהנובארבוס ניצל את הקרע ההולך ומתפתח בין שני האישים וקשר עצמו לפומפיוס. 

בשנת 52 היה אחראי על ניהול המשפט נגד טיטוס אניוס מילו באשמת רצח פובליוס קלודיוס פולכר. בשנת 50 ניסה להתמודד לכהונת האוגור, אך הפסיד לבן חסותו של קיסר, מרקוס אנטוניוס.

בשנת 49 לפנה"ס, נשלח לגאליה כמושל מטעם הסנאט, אך בדרך פגש בקיסר שחצה את הרוביקון. אהנובארבוס הפגין אומץ לב וציפה שאופטימטים נוספים יתמכו בו, אך אלה התמהמהו ובמיוחד פומפיוס שלא עשה דבר. צבאו של אהנובארבוס עבר לצדו של קיסר ואהנובארבוס עצמו נאלץ להיכנע. קיסר הפגין את מידת הקלמנטיה המפורסמת שלו ולא פגע בו לרעה. למרות היחס הטוב שקיבל מידיו של קיסר הוא המשיך במאבק נגדו והצטרף לצבא פומפיוס ביוון. אהנובארבוס תמך במדיניות תקיפה וקיצונית נגד תומכיו של קיסר ונגד הסנאטורים שנותרו נייטרליים במאבק. הוא נפל בקרב פרסלוס, לפי הנאום הפיליפי השני של קיקרו היה זה אנטוניוס שהרגו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוקיוס דומיטיוס אהנובארבוס** בוויקישיתוף
* לוקיוס דומיטיוס אהנובארבוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**פרוצה** (באנגלית: **Tart**) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת סרט נעורים, שיצא לאקרנים ב-2001, הסרט בוים על ידי כריסטינה ווין, בסרט מככבת דומיניק סוויין, הסרט עוקב אחרי אישה צעירה בניו יורק של שנות ה-80, והתמודדותה עם קבוצת אנשי המעמד העליון בשכונתה.

תקציר
-----

קאט סטורם היא נערה שלומדת בתיכון של בני המעמד העליון במנהטן. קאט מתיידדת עם המקובלים בבית ספרה, וזונחת את חברתה הוותיקה, דליילה. לאחר שדליילה הועפה מבית הספר, קאט מתחברת לגרייס, תלמידה מפרויקט החלפת תלמידים שבאה מאנגליה, היא משתתפת במסיבות של פג, שלעיתים קרובות מנוהלות על ידי קני, פדופיל המספק קוקאין לבני הנוער ומנסה לקיים יחסי מין עם הצעירים, בעיקר גברים.

עם כל מאבקיה של קאט בהוריה הגרושים, היא נמשכת לוויליאם סלרס, פרחח שמגיע מבית בעייתי, וגם אמיד בהרבה מחבריו. ויליאם וקאט מתחילים מערכת יחסים קצרה שאותה מסיים ויליאם ומשאיר את קאט מבולבלת. כעבור זמן, חברותיה של קאט גילו שאביה של קאט יהודי, והם מנדים אותה. אלואיס היא היחידה שמסכימה להתחבר אליה.

כשקאט שמעה על המסיבה שנערכה על החוף, היא הלכה ללון עם אלואיס בביתה, ומשתמשת בה כדי להיכנס למסיבה. שם היא מתעמתת עם דליילה, השתיים מתווכחות על שקאט נוטשת את דליילה. הן משלימות, דליילה הולכת לבר של הומוסקסואלים המופעל על ידי קני, שם מנסה למצוא טרמפ עבור קייט ועבורה כדי שיחזרו לעיר. כשהיא הגיעה היא נתקלת בוויליאם שמקיים יחסי מין אוראליים עם סוחר סמים. ויליאם רודף אחרי דליילה ומתעמת איתה ביער ליד החוף, הם מתווכחים ולבסוף הוא דוחף אותה והיא נופלת על סלע. דליילה צורחת עליו ומאיימת להתלונן עליו למשטרה, מרוב פאניקה הוא מכה אותה למוות.

למחרת בבוקר, לאחר שקאט חיפשה את דליילה היא מגלה שהיא נרצחה ושמעה שוויליאם נלקח למעצר. אחר הלימודים באותו היום, העיתונאים והמראיינים שואלים את התלמידים על דליילה, וכולם מדברים עליה בתור "זאת שפזיזה" ואין להם מילה לומר עליה. הסרט מסתיים בכך שקאט ואמה מסיימות את הסכסוך המשפחתי ביניהן בסנטרל פארק.

שחקנים
------

* דומיניק סוויין – בתור קאט סטורם.
* בראד רנפרו – בתור ויליאם סלרס.
* ביג'ו פיליפס – בתור דליילה מילפורד.
* מישה ברטון – בתור גרייס ביילי.
* מיילס ג'פרי – בתור פיט סטורם.
* אלברטה ווטסון – בתור לילי סטורם.
* סקוט תומפסון – בתור קני.
* לייסי שאבר - בתור אלואיז לוגן

קישורים חיצוניים
----------------

* "פרוצה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "פרוצה", באתר נטפליקס
* "פרוצה", באתר AllMovie (באנגלית)
* "פרוצה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "פרוצה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**ראש ממשלת מונטנגרו** (במונטנגרית: **Премијер/Премијерка Црне Горе**) הוא ראש הממשלה של ממשלת מונטנגרו.

ראש הממשלה הנוכחי הוא דריטן אבאזוביץ', מנהיג המפלגה הפוליטית האזרחית United Reform Action, אשר אושר על ידי הפרלמנט של מונטנגרו ב-28 באפריל 2022, לאחר הקמת הממשלה ה-43 של מונטנגרו בצטיניה.

היסטוריה
--------

ממשלת מונטנגרו הראשונה הוקמה ב-20 במרץ 1879, במהלך נסיכות מונטנגרו. תואר ראש הממשלה היה נשיא מועצת השרים.

ב-28 באוגוסט 1910, מונטנגרו הוכרזה כממלכה. בתקופת הנסיכות והממלכה כאחד, לתפקיד לא הייתה חשיבות או השפעה מרכזית אלא הייתה תלויה אך ורק ברצונו של הריבון, ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו. לאחר הכניעה של מונטנגרו למעצמות המרכז ב-15 בינואר 1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה, יצאה הממשלה לגלות ונשארה שם עד שהיא חדלה להתקיים. לאחר ההחלטה של אספת פודגוריצה ב-26 בנובמבר 1918, לאחד את מונטנגרו עם סרביה והיווצרותה של ממלכת יוגוסלביה לאחר מכן, מונה סטויאן פרוטיץ' לראש ממשלת הממלכה החדשה שהוקמה ב-20 בדצמבר 1918. המלך המודח ניקולה הראשון המשיך למנות את ראשי ממשלת מונטנגרו בגלות עד מותו בשנת 1921. ממשלת מונטנגרו הגולה הפסיקה להתקיים זמן קצר לאחר מכן, ב-1922.

תחת המשטר הקומוניסטי, מונטנגרו השיגה ממשלה משלה ב-7 במרץ 1945. באותו יום נוצר משרד למונטנגרו בתוך ממשלת יוגוסלביה (כמו לכל חמש הרפובליקות האחרות), עם שר למונטנגרו שהיה אחראי על יצירת הממשלה האמיתית הראשונה של מונטנגרו לאחר המלחמה, שהתקיימה ב-17 באפריל 1945.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ראש ממשלת מונטנגרו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ראש ממשלת מונטנגרו
**לוקיב** (באוקראינית: **Луків**; בפולנית: **Maciejów**, **מצ'יוב**) היא עיירה במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

היישוב נזכר לראשונה בשנת 1537, תחת השם מצ'יוב, ובשנת 1577 הוענקו לו זכויות עיר. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל היישוב בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי היישוב
------------

בין רבני העיר היו: רבי מנחם מאניש מרגליות, בנו של רבי חיים מרדכי מרגליות מחבר הספר "שערי תשובה" וחתנו של רבי יעקב אריה שפירא הרבי מקובלה; ובנו רבי אפרים מרגליות, חתנו של רבי אברהם מטריסק. משנת תרנ"ג עד תרצ"ז כיהן רבי שלום שכנא צ'רניאק מחבר הספרים "חיים וברכה" ו"משמרת שלום". לאחר פטירתו כיהנו בנו רבי יוסף צ'רניאק וחתנו ר' יוסף לשצבר. שניהם נספו בשואה. מרבית יהודי העיר השתייכו לתנועת החסידות בעיקר מחצרות טריסק, סטולין, נישכיז וסטפין.

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,200 יהודים, כשלושה רבעים מתושביה, ופעלו בה בית ספר עברי ותנועות נוער ציוניות. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.

ב-24 ביוני 1941, בתחילת מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו בביצוע מעשי שוד ביהודיה. בהמשך, נרצחו כ-150 צעירים יהודים מהעיירה, ובסוף השנה נרצחה קבוצת נשים יהודיות בעיירה. בד בבד רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה. בתחילת קיץ 1942 רצחו הגרמנים כ-200 גברים יהודים נוספים מהגטו.

בספטמבר 1942 נרצחו כל יושבי הגטו הנותרים, בעיקר נשים, קשישים וילדים, בבורות ירי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוקיב** בוויקישיתוף
* מצ'יוב (Maciejów), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* מצ'יוב באתר איגוד יוצאי ווהלין בישראל.
* "מצ'יוב (לוקיב)", באתר השטעטל הווירטואלי
* אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין (אנ'), מצ'יוב, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1416–1417), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562476305171

 |
**לוקיוס הראשון** (בלטינית: **Lucius I**; מת ב-5 במרץ 254) היה אפיפיור בין השנים 253 ו-254.

חייו
----

לוקיוס עלה לכס האפיפיור בקיץ שנת 253, אחרי הגלייתו ומותו של האפיפיור הקודם, קורנליוס. דבר לא ידוע על חייו עד בחירתו. לפי "ספר האפיפיורים" הוא נולד ברומא ושם אביו היה פורפיריוס, אך לא ידוע מאין נשאב מידע זה. בעת עלותו לכס האפיפיור עדיין נרדפו הנוצרים וגם לוקיוס עצמו גורש מרומא, אך עם עלות הקיסר ולריאנוס לשלטון הותר לו לשוב לעיר, אירוע שקיפריאנוס מתאר כהתרחשות פלאית ומעודד את לוקיוס להמשיך בהתמודדות מול הנובטינים ונובטיוס, האפיפיור הנמשח השני בעיר. לוקיוס, כקודמו, נקט אף הוא גישה מתונה ביחס לנוצרים שהמירו דתם בעת הרדיפות ועתה שאפו לחזור לנצרות.

לפי "ספר האפיפיורים" מת לוקיוס מות קדושים כאשר ראשו נערף בתקופת הרדיפות של הקיסר ולריאנוס, אך אגדה זו מקורה בטעות. ידוע גם כי ולריאנוס גילה בתחילת כהונתו יחס אוהד לנוצרים והצו הראשון שלו נגד הנוצרים הופיע רק בשנת 257, הרבה אחרי מותו של לוקיוס. גם הסיפור כאילו הסמיך לוקיוס בדרך אל מותו את יורשו, סטפנוס הראשון הוא זיוף מאוחר יותר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוקיוס הראשון** בוויקישיתוף
* אנציקלופדיה קתולית
* אנציקלופדיה קתולית
* קיפריאנוס, **אגרות**
* אוסביוס, **היסטוריה של הכנסייה**
* לוקיוס הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**קורנליוס** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**סטפנוס הראשון** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 11918902X
* NKC: xx0025721
* VcBA: 495/45786
* VIAF: 816358
* WorldCat: viaf-816358

 |
**פרוקטואוסוס הקדוש** (בקטלאנית **Sant Fructuós**‏; מת בשנת 259) הוא קדוש נוצרי ומרטיר ושימש כבישוף הראשון של טאראקו הרומית, כיום טרגונה בקטלוניה שבצפון-מזרח ספרד.

פרוקטואוסוס ושניים מכוהניו, אוגוריוס ואולוגיוס, נאסרו ב-16 בינואר 259 בעת רדיפות הנוצרים בתקופת הקיסר ולריאנוס (253-260). הם נחקרו ולאחר שאישרו את אמונתם הנוצרית נדונו למוות. ב-21 בינואר 259 הועלו השלושה על המוקד באמפיתיאטרון בטאראקו. הם נקברו בבית הקברות הנוצרי המוקדם, סמוך לנהר פרנקולי בעיר, אך המיקום המדויק של קבריהם אבד. במקום קמה בזיליקה על שמו של פרוקטואוסוס הקדוש אך זו נהרסה במאה ה-8.

גם באמפיתיאטרון נבנתה במאה ה-6 בזיליקה ויזיגותית שנשאה את שמו והיא ניצבה במקום עד שנהרסה במאה ה-12.

סיפור מותם של פרוקטואוסוס ושני כוהניו (Passio Fructuosi - הפסיון של פרוקטואוסוס) תועד על ידי אלמוני והשתמר, והוא נחשב למסמך הנוצרי המוקדם ביותר בחצי האי האיברי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרוקטואוסוס הקדוש** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* CANTIC: a10529676
* GND: 119202026
* ISNI: 0000 0000 1338 6193
* LCCN: nb2015023894
* VIAF: 316749228
* WorldCat: viaf-316749228

 |
**שמש אדומה** (באנגלית: **Red Sun**) הוא מערבון משנת 1971 ובו מככבים מספר שחקנים בינלאומיים: צ'ארלס ברונסון, טושירו מיפונה, אלן דלון ואורסולה אנדרס. הסרט צולם בספרד על ידי הבמאי הבריטי טרנס יאנג. הסרט יצא לאור באירופה בשנת 1971 ובארצות הברית בשנת 1972.

עלילה
-----

סטיוארט (ברונסון) הוא פושע אכזרי המשתף פעולה עם אגוש (דלון), מנהיג עם כנופיית שודדים. הכנופיה ביצעה שוד מוצלח ולהפתעתם גילו כי אחת מהמכוניות נושאת שגריר יפני, שברשותו חרב טקסית במתנה לנשיא יוליסס גרנט. אגוש לוקח את החרב והורג את אחד משני שומרי הסמוראי, בעוד שחברי הכנופיה שלו נאשמים בניסיון לרצח.

המשלחת היפנית ששרדה מצילה את השגריר ומורה לו לסייע לקורודה במעקב. תוך מעקב אחר החבורה של אגוש, הצמד נתקל במכשולים, וקורודה מגלה כי ערכי הסמוראים שלו הולכים ונעלמים כשם שבארצו אין כבר כל ערך למנהגים הישנים. בסופו של דבר הוא מגיע להסכם עם הסמוראי שאגוש לא ייהרג לפני שהוא מגלה את מיקומו של הכסף שנגנב. העלילה מתפתחת ואשתו של אגוש, כריסטינה (אנדרס), נחטפת ומובילה את הגברים לאגוש ולכנופיה שלו.

במאבק שהתפתח, קורודה נפצע אנושות ואגוש מנסה לפנות לתאוות הבצע של לינק. לינק מחליט שכבודו של הסמוראי למות והוא חשוב לו יותר מאשר ללמוד את מיקומו של הכסף שנגנב ומסיבה זו הוא הורג את אגוש. לינק מבטיח שהוא יחזיר את החרב לשגריר היפני. הוא עושה זאת ובכך שומר על כבודו של קורודה.

צוות השחקנים
------------

* צ'ארלס ברונסון בתור לינק סטיוארט
* אורסולה אנדרס בתור כריסטיאנה
* טושירו מיפונה בתור קורודה ג'וביי
* אלן דלון בתור גאוצ'ה
* קאפוקין בתור פפיטה
* ברטא בארי בתור פאקו
* גוידו לולובריג'ידה בתור מייס

קישורים חיצוניים
----------------

* "שמש אדומה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "שמש אדומה", באתר נטפליקס
* "שמש אדומה", באתר AllMovie (באנגלית)
* "שמש אדומה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "שמש אדומה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)