recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**דניאל (דני) אבידר (פיינשטיין)** (נולד ב-1932) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, כיהן כמפקד אגד ארטילרי 213 במלחמת יום הכיפורים.

קורות חיים
----------

אבידר נולד בווילנה, אחד מחמישה ילדים של מרדכי ומרים פיינשטיין. לאחר הפלישה הנאצית הועברה משפחתו לגטו וילנה, ומשם הועבר למחנה הריכוז קייזרוואלד, משם למחנה הריכוז שטוטהוף, לעבודה במספנות דנציג ולצעדת המוות. שני הוריו, שתיים מאחיותיו ורבים מבני משפחה קרובים נוספים נרצחו בשואה.

ב-1947 עלה לארץ ישראל באוניית המעפילים "אקסודוס - יציאת אירופה תש"ז", הצטרף לארגון "ההגנה" והיה ממלווי השיירות לירושלים. בצה"ל שירת בחיל התותחנים, השתתף במבצע שומרון כקצין תצפית קדמי בגדוד 88 תחת פיקודו של מוטה גור. שימש מדריך בקורס קצינים, שימש סמג"ד בגדוד מרגמות כבדות 334, השתתף בפעולות התגמול עם חטיבת הצנחנים תחת פיקודם של אריק שרון, מוטה גור ורפאל איתן, וכן מפקד יחידת טילי לוז. במלחמת סיני היה מפקד סוללת תותחנים בגדוד 402, סייע לחטיבה 9 בכיבוש ראס נצרני ושארם א-שייח'. שימש כמג"ד מרגמות כבדות 120 מ"מ בחטיבת הצנחנים בפיקודו של אהרן דוידי.

במלחמת ששת הימים שימש קצין מחקר של חיל התותחנים ובמינוי חירום פיקד על גדוד 527, גדוד מכמ"ת 120 מ"מ שסיפק סיוע ארטילרי לחטיבה 45 בקרבות עמק דותן. במלחמת ההתשה שירת כמפקד אגד ארטילרי 215. במלחמת יום הכיפורים פיקד על אגד ארטילרי 213. לאחר גיוסם יצאו יחידות האגד על זחלים לשטחי ההיערכות בפאתי רמת הגולן. כוחות האגד לחמו בקרבות הבלימה וההבקעה ברמת הגולן ולאחר מכן עברו לחזית המצרית. במלחמת לבנון הראשונה גויס לשירות מילואים והיה מפקד צוות מטרות (מרכז האש) בפיקוד הצפון.

לאחר שחרורו מצה"ל כיהן במגוון תפקידי ניהול בתעשייה הצבאית. 

אבידר הוא בוגר הפקולטה להנדסת חשמל בטכניון ובוגר מנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב. אב לארבעה ילדים. ב-1999 היה אחד מששת מדליקי המשואות בטקס יום השואה.

קישורים חיצוניים
----------------

* דניאל אבידר, באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון
* מדליקי המשואות תשנ"ט (1999) - סיפורו של דניאל אבידר, סרטון באתר יוטיוב

| מפקדי עוצבת עמוד האש (תותחנים)  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| בני גרין • יעקב אשל • יצחק יכין • צבי נשר • נתן שרוני • דניאל אבידר • חיים גרניט • מיכאל כרמלי • ברוך קורות • שמואל מאיר • אריה שחם • דוד אורון • אלי ברק • פרנקו גונן • אליעזר המלי • שמואל גולן • אהרון אמויאל • יונתן שמשוני • מוטי טל • יעקב זיגדון • אלי יפה • אשל פשטי • צביקה פוקס‎ • שולי לוי • לורנס מועלם • יואב הר אבן • בני מר • יוני גדג' • שי מלכא • אלון קלוס • הדי זילברמן • אבירם סלע • ירון לביא • גיא מרקיזנו • גדי דרור • אהוד ביבי |

 |
**אלכסנדר אלכסיינקו** (נולד ב-16 בנובמבר 1983) הוא אתלט פאראלימפי אוקראיני–ישראלי. בשנת 2014 ייצג אלכסיינקו את אוקראינה אליפות אירופה הפאראלימפית באתלטיקה, וזכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל. כשייצג את ישראל באותה התחרות בשנת 2018, זכה במדליית ארד באותו ענף ובהטלת כידון. אלכסיינקו ייצג את ישראל במשחקים הפאראלימפיים בטוקיו.

ביוגרפיה
--------

אלכסיינקו נולד בעיירה קטנה בחצי האי קרים, אוקראינה, עם שיתוק מוחין שפגע בעיקר בעמוד השדרה. בשנת 1995, בגיל 12, הוריו נהרגו בתאונת דרכים, והוא נשלח לבית יתומים בלוגנסק. בבית הספר המקומי סבל מבריונות ומהקנטות הקשורות למבנה גופו. הנהלת בית היתומים החליטה להעביר את אלכסיינקו לבית ספר חדש המותאם לנכים. בד בבד עבד כסנדלר במרכז קניות קטן בפרוורי העיר. אלכסיינקו נהג לרוץ למרחקים קצרים. באחד מהימים הבחין באלכסיינקו מאמן אתלטיקה ידוע-שם, והציע לו להתמקד בתת-ענף הזריקות. בגיל 17, החל לעסוק בענף האתלטיקה באופן מקצועי, הכולל אימונים ודיאטות שונות. משנת 2010 זכה ב-53 תחרויות ממלכתיות באוקראינה, ושבר 23 שיאים לאומיים. בשנת 2014 ייצג את מדינתו באליפות אירופה הפאראלימפית באתלטיקה, וזכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל. בתחרות העוקבת, הגיע למקום הרביעי בזריקת דיסקוס ולמקום השישי בהטלת כידון.

הוועד האולימפי האוקראיני פיטר את אלכסיינקו מייצוג המדינה בתחרויות בינלאומיות בשל גילו המופלג (34). באוגוסט 2017 עלה יחד עם אשתו ואמה לישראל, והחל להתאמן במועדון "איל"ן חיפה", תחת המאמן סמיון מנחימוב. באליפות אירופה הפאראלימפית באתלטיקה בשנת 2018 זכה בשתי מדליות ארד בהדיפת כדור ברזל ובהטלת כידון, כשהוא נושא את הדגל ישראלי.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלכסנדר אלכסיינקו, ברשת החברתית פייסבוק
* פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית)
* אורן אהרוני, איש הברזל: אלכסנדר אלכסיינקו חולם על טוקיו 2020, באתר ynet, 3 בספטמבר 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלכסנדר אלכסיינקו, באתר הוועד האולימפי הישראלי

|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020)  |
| --- |
|  **אתלטיקה** | אלכסנדר אלכסיינקו |
|  **בדמינטון** | נינה גורודצקי |
|  **בוצ'יה** | נדב לוי |
|  **הרמת כוח** | פולינה כצמן |
|  **חתירה** | שמוליק דניאל • מדליית כסף למורן סמואל מורן סמואל • רביעייה מעורבת (סימונה גורן, ברק חצור, מיכל פיינבלט, אחיה קליין וההגאית מרלנה מילר) |
|  **טניס בכיסאות גלגלים** | אדם ברדיצ'בסקי • שרגא ויינברג • יוסי סעדון • גיא ששון |
| טניס שולחן **טניס שולחן** | קרולין טביב |
|  **ירי תחרותי** | יוליה צ'רנוי • דורון שזירי |
|  **כדורשער** | נבחרת ישראל (נשים) (רוני אוחיון, ליהיא בן-דוד, גל חמרני (קפטן), אורי מזרחי, אלהאם מחאמיד רוזין, נועה מלכה) |
|  **קיאקים** | פסקל ברקוביץ |
|  **שחייה** | יוליה גורדיצ'וק • ורוניקה גירנקו • מדליית זהב לעמי דדאוןמדליית זהב לעמי דדאוןמדליית כסף לעמי דדאון עמי דדאון • אראל הלוי • בשאר חלבי • אריאל מליאר • מדליית זהב למארק מליארמדליית זהב למארק מליארמדליית ארד למארק מליאר מארק מליאר • מדליית זהב לאיאד שלבימדליית זהב לאיאד שלבי איאד שלבי |
**חיים ירקוני** (נולד ב-1931) הוא קצין צה"ל במיל' בדרגת אלוף-משנה, כיהן כמפקד עוצבת התקומה וסגן קצין תותחנים ראשי.

חייו
----

ירקוני נולד בעיר רדאוץ שבבוקובינה ברומניה בשם קרול גרינברג. בתקופת מלחמת העולם השנייה שהה במחנות ריכוז בטרנסניסטריה. בסיום המלחמה חזר לרדאוץ והצטרף לתנועת בית"ר. הוא עבר הכשרה באיטליה, ב-1947 העפיל לארץ ישראל באמצעות אוניית המעפילים חיים ארלוזורוב. האונייה נתפסה על ידי הבריטים והמעפילים בהם ירקוני נשלחו למחנות המעצר בקפריסין, שם שהה במשך מספר חודשים עד הגעתו לישראל. 

בישראל התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים. במלחמת סיני לחם כקצין ניהול אש בגדוד 403, גדוד תותחי 155 מ"מ. אחרי המלחמה שימש מדריך ראשי בענף אימון קצינים בבה"ד 9, בשנים 1962 עד 1963 פיקד על גדוד 404. ב-1963 מונה למפקד גדוד 403 והסב אותו מתותחים נגררים לתותחים מתנייעים M7 פריסט. לאחר מכן שירת כראש ענף ההדרכה ותורת חת"ם במפקדת קצין תותחנים ראשי. היה חניך בפו"ם ובשיבוץ חירום שימש מפקד גדוד מילואים 827 באגד ארטילרי 212. בתקופת ההמתנה לקראת מלחמת ששת הימים גויס הגדוד ובמלחמה השתתף הגדוד תחת חטיבה 37 בקרבות כיבוש צפון השומרון, שכם ורמת הגולן. שימש מפקד בה"ד 9 ב-1970 מונה למפקד עוצבת התקומה אותה הקים כאגד ארטילרי קבוע של עוצבת המפץ. שימש מפקד התותחנים הפיקודי של פיקוד המרכז ובתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש סגן קצין תותחנים ראשי עד שחרורו ב-1973. 

לאחר שחרורו עבד כמנהל במפעלי תעשייה בהם במפעלי נייר חדרה. 

מכהן בהתנדבות כיו"ר ארגון "צוות" בגבעתיים ובמחוז דן וכיו"ר ועדת ההתנדבות. ב-2014 זכה לאות יקיר העיר גבעתיים.

לקריאה נוספת
------------

* קרול גרינברג - זיכרונות, הוצאה עצמית, 2001

קישורים חיצוניים
----------------

* אנו באנו - חיים ירקוני, אתר רשת א'

הערות שוליים
------------

1. ↑  יקירי העיר גבעתיים לשנת תשע"ד - 2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007296897205171
* ISNI: 0000 0000 7338 2557
* VIAF: 103635953
* WorldCat: viaf-103635953

 |
**סיגל שאלתיאל-הלוי** (נולדה ב-3 באוגוסט 1968) היא פוליטיקאית ישראלית ששימשה כראש המועצה התעשייתית מגדל תפן מ-2016 ועד 2023. קודם לכן כיהנה כמנכ"לית המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל.

ביוגרפיה
--------

שאלתיאל-הלוי נולדה וגדלה בנהריה, בת שביעית מתוך שמונה ילדים של עליזה ושל מרדכי אסולין שעלו ממרוקו. למדה שנתיים בתיכון דתי ולאחר מכן במגמת מזרחנות בתיכון ממלכתי דתי בעיר.

עבדה ברשת שילב במשך שש שנים. ב-1992 החלה לעבוד כרכזת משאבי אנוש בחברת זוגלובק, התקדמה בחברה למנהלת כוח האדם במפעל ובמשחטה, מנהלת משאבי אנוש של הקבוצה ומשנה למנכ"ל.

ב-2009 מונתה לראש אגף בכיר לפיתוח הגליל במשרד לפיתוח הנגב והגליל. בפברואר 2014 מונתה למנכ"לית המשרד. בדצמבר 2016 מונתה לראש המועצה התעשייתית מגדל תפן. היא התפטרה מתפקידה ב-2023 על מנת להתמודד על ראשות מועצה אזורית מעלה יוסף בבחירות המקומיות.

היא מתגוררת במנות, נשואה לשפי ואם לשלושה. בעלת תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן.

קישורים חיצוניים
----------------

* ליאת רון, ‏פורטפוליו | סיגל שאלתיאל-הלוי, באתר גלובס, 27 באוגוסט 2015
* יומן עם אילה חסון - סיפורה של סיגל שאלתיאל הלוי, מנכ"לית משרדו של אריה דרעי, המגיעה משכונת מצוקה, סרטון באתר יוטיוב

| ראשי המועצה המקומית התעשייתית מגדל תפן |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| לא ידוע | רונן פלוט | אלי אפללו | חנן אסולין | ירון קמחי | צביקה כהן | יגאל צרפתי | סיגל שאלתיאל-הלוי | פאיז חנא |
| 1991(?)–1996(?) | 1996(?)–2001 | 2001–2003 | 2003–2005 | 2005–2011 | 2011–2013 | 2013–2016 | 2016–2023 | 2023– |

 |
**דויד מוטה וייגה טיישיירה קארמו** (בפורטוגזית: **David Mota Veiga Teixeira Carmo**; נולד ב-19 ביולי 1999 באוויירו שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי-אנגולי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אולימפיאקוס מליגת העל היוונית ובנבחרת אנגולה.

קריירת מועדונים
---------------

קארמו גדל במחלקות הנוער של ביירה-מאר, קאסה דו בנפיקה, בנפיקה ליסבון, אנאדיה, סנז'ואננסה וספורטינג בראגה. ב-17 בינואר 2020 ערך קארמו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ספורטינג בראגה, בניצחון 2-1 על פורטו במסגרת המחזור ה-17 בליגת העל הפורטוגלית לעונת 2019/2020. בסך הכל ערך 42 הופעות ליגה במדי המועדון.

ב-5 ביולי 2022 חתם קארמו על חוזה לחמש עונות בפורטו מליגת העל הפורטוגלית. ב-3 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על ז'יל ויסנטה במסגרת המחזור החמישי בליגה לעונת 2022/2023. ב-7 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 2-1 לאתלטיקו מדריד במסגרת שלב הבתים לעונת 2022/2023.

ב-26 בינואר 2024 הושאל קארמו לאולימפיאקוס עד לסוף העונה.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-22 במרץ 2024 ערך קארמו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגולה, בהפסד 1-0 לנבחרת מרוקו במשחק ידידות. הוא הבקיע שער עצמי במשחק זה.

תארים
-----

ספורטינג בראגה
* הגביע הפורטוגלי (1): 2020/2021
* הסופר קאפ הפורטוגלי (1): 2019

**פורטו**

* הגביע הפורטוגלי: 2022/2023

נבחרת פורטוגל עד גיל 19
* אליפות אירופה עד גיל 19 (1): 2018

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דויד קארמו** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  David Carmo é dragão até 2027 באתר הרשמי של פורטו, 5 ביולי 2022 (בפורטוגזית)
**היהודי האחרון בוויניצה** הוא כינויו של תצלום שצולם בסמוך לעיר ויניצה שבאוקראינה במהלך השואה, ובו מוצג היהודי האחרון מהעיר כשהוא כורע על ברכיו לפני קבר אחים עמוס בגופות יהודי ויניצה וחייל איינזצגרופן מכוון אקדח לראשו, רגע לפני הוצאתו להורג, בעוד נאצים מהוואפן אס אס ושירות העבודה של הרייך מביטים במתרחש. תאריך הצילום המדויק אינו ידוע ומתוארך בין השנים 1941–1943.

על פי יד ושם התמונה לא צולמה בווינציה, אלא בברדיצ'ב.

רקע
---

לפי מרשם אוכלוסין מ-1939, חיו אז בעיר ויניצה 33,150 יהודים, שהיוו כ-38% מאוכלוסיית העיר. ב-19 ביולי 1941, במסגרת הפלישה לברית המועצות, כבשו הכוחות הנאציים את העיר ויניצה. מיד לאחר הכיבוש הוקם גטו ליהודי העיר, שלא שרד זמן רב. הרצח ההמוני של יהודי ויניצה החל בשלהי יולי 1941. ב-16 וב-22 בספטמבר 1941 רוכזו יהודי הגטו ביער הסמוך לעיר. באתרי הריכוז ביצעו החיילים הנאצים ומשתפי פעולה אוקראינים רצח המוני ביהודים. עד תום אירועים אלו נרצחו רוב תושבי הגטו (כ-25,000 איש). היהודים המעטים שהושארו בגטו על ידי הנאצים והועסקו בעבודות כפייה נרצחו באוגוסט 1942.

גילוי התצלום
------------

ניצול שואה יהודי-פולני בשם אל מוס קיבל את התצלום במאי 1945 מחיילי הארמייה השלישית של ארצות הברית מיד לאחר שחרורו ממחנה הבת של דכאו (אלאך). מוס, בעודו מתגורר בשיקגו בשנת 1961, רצה, כדבריו, שאנשים ידעו "מה התרחש בזמנו של אייכמן". סוכנות הידיעות יו-פי-אי (UPI) קיבלה את התצלום ממוס והפיצה אותה ב-1961, במהלך משפט אייכמן.

על פי מקורות מאוחרים יותר, התצלום נמצא באלבומו של חייל איינזצגרופן, כשעל גב התצלום נמצא הכיתוב "היהודי האחרון בוויניצה".

חשיבות
------

התצלום "היהודי האחרון בוויניצה" היה לתמונה איקונית. בשונה מתמונות שואה נודעות אחרות, לתמונה זו מספר מאפיינים ייחודיים: הפוקוס הוא בקורבן יחיד; התמונה מתארת רצח על ידי האיינזצגרופן ולא רצח בגטו או במחנה ריכוז או השמדה; התמונה לא צולמה על ידי בעלות הברית לאחר או במהלך שחרור מחנה עבודה או מחנה השמדה נאצי, אלא צולמה במהלך השואה וככל הנראה על ידי שותף לרצח (היינו, התמונה מראה את השואה מפרספקטיבה של חייל נאצי).

התצלום שועתק לא פעם לספרים ולמטרת תצוגות בנושאי השואה. הוא מוצג במספר מוזיאונים, בהם מוזיאון טופוגרפיה של טרור בברלין, מוזאון ארצות הברית לזכר השואה ומוזאון יד ושם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היהודי האחרון בוויניצה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  German soldiers of the Waffen-SS and the Reich Labor Service look on as a member of an Einsatzgruppe prepares to shoot a Ukrainian Jew kneeling on the edge of a mass grave filled with corpses. - Collections Search - United States Holocaust Memorial Museum, collections.ushmm.org (באנגלית).
2. ↑  אהלי צדיקים, זעקת הקבורים בויניצא, באתר www.zadikim.org
3. 1 2  The Last Jew in Vinnitsa, Bulmash Family Holocaust Collection, Digital Kenyon: Research, Scholarship, and Creative Exchange.
4. 1 2  'Photography describes everything and explains nothing' - SMU Adventures, blog.smu.edu (באנגלית).
5. ↑  July 1941, a Member of the Waffen-SS Shoots a Jew at a Mass Grave in Vinnitsa, Ukraine | www.yadvashem.org, www.yadvashem.org (באנגלית)
**מחבר מובלע** או **מחבר משתמע** מונח בנרטולוגיה שמשמש כקול שעוזר לקורא לעצב את דעותיו ומחשבותיו בנוגע לטקסט. בעוד המוען (הדובר, מספר) שולח שדר מסוים, רעיון לנמען (הקורא), פעמים השדר המקורי משתמע באופן שונה שאליו התכוון הדובר. פעמים רבות השדר שעובר לקורא באמצעות המחבר המובלע מתעצב באמצעות הטקסטורה של הטקסט, מעברי במשלבים, אופן עיצוב הטקסט והאווירה הכללית שעוברת בטקסט, לא דווקא מילולית. המחבר המובלע לא קיים בתוך הטקסט אלא מעביר מסר לקורא שלא דווקא נמצא בדברי הדובר, כלומר הוא נמצא בין הטקסט עצמו לקורא. 

המונח הומצא לראשונה על ידי חוקר הספרות וויין בות' בספרו *The Rhetoric Of Fiction*, שמבדיל בינו לבין הדובר. הדובר, טוען בות', יכול להיות שונה לחלוטין מהמחבר המובלע, בדיוק כפי שהוא יכול להיות שונה מהמחבר. בשימוש באירוניה, למשל, משמעות המלים הנאמרות שונה ממשמעותו הכוללת של המבע. כלומר, המוען משתמש בדובר, השונה ממנו, כדי לומר דברים מנוגדים לכוונותיו.

ההבדל בין המחבר המובלע לכוונת המחבר
-----------------------------------

המחבר המובלע, כאמור, שונה גם מהמחבר:

יש לכך כמה סיבות. ראשית, במרבית המקרים אין באפשרותנו לדעת מהי כוונת המחבר. קורא של יצירת ספרות, למשל, לא מכיר בדרך כלל את מחבר היצירה, והוא שופט את כוונותיו בהתאם ליצירה ולהקשר בו היא נוצרה (זמן הכתיבה, ז'אנר וכדומה). 

בנוסף, לא תמיד כוונת המחבר המובלע זהה לכוונת המחבר. טעויות פרשניות הן דוגמה מובהקת לכך. במקרים כאלה, הנמען מפרש את השדר באופן השונה מכוונתו של מוען השדר (אם כי לא תמיד באופן השונה מכוונת השדר עצמו), ומייחס את הכוונה הזו למחבר המובלע. העובדה שאנו מוכנים להודות כי לא הבנו את השדר נכון מצביעה על כך שאנו מכירים בהבדל בין המחבר המובלע לבין כוונתו של המוען.

לעיתים הכוונה העולה מהשדר עצמו שונה מכוונת המחבר. מקרה מפורסם הוא הסיפור "סונאטת קרויצר" של טולסטוי. אף שטולסטוי הוסיף הקדמה לסיפור (לאחר שקוראים רבים לא הבינו אותו כפי שביקש שיבינו אותו), הראתה ד"ר תמר יעקבי מאוניברסיטת תל אביב במאמר שפרסמה בנושא זה, כי כוונת השדר שונה ממה שטולסטוי התכוון לו. לטענתה, טולסטוי אמנם התכוון שנבין דבר מה אחד, אולם הסיפור אומר דבר מה אחר. מבלי להיכנס לפרשנות הסיפור עצמו, יש בפער בין הפרשנויות כדי להדגים את הפער שיכול להיות בין כוונתו של המוען לבין הכוונה העולה מהשדר.

ראו גם
------

* נרטולוגיה
* וויין בות'
* דובר (ספרות)
* אירוניה
* גישת "מות המחבר"
* תורת הספרות
* המודל התקשורתי של יאקובסון
**אסף כוחן** (נולד בשנת 1971) הוא יזם הייטק ישראלי, קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, מפקד יחידה 8200 בשנים 2017–2021. לפני כן מילא שורה של תפקידי פיקוד במערך המבצעים המיוחדים של צה"ל ובקהילת המודיעין הישראלית.

ביוגרפיה
--------

אסף כוחן נולד בשנת 1971 וגדל בקיבוץ צרעה. הוא התגייס לצה"ל בנובמבר 1990 והתנדב לסיירת מטכ"ל שם עבר מסלול הכשרה כלוחם ויצא לקורס קצינים. בסיום הקורס מונה למפקד צוות בסיירת ולאחר מכן למפקד פלגת לוחמים. המשיך את שירותו במערך המבצעים המיוחדים בתפקידים בהם פיקד על מגוון מסגרות מבצעיות והוביל מבצעים מיוחדים. בעבור אחד מהמבצעים עליו פיקד הוענק לו צל"ש. הוא הושאל פעמיים מצה"ל לתפקידים במשרד ראש הממשלה[דרוש מקור].

בשנת 2011 מונה לסגן מפקד יחידה 8200, ובאפריל 2017 מונה למפקד יחידה 8200.

בתקופתו של כוחן כמפקד, היחידה התמקדה במספר תחומים. הראשון - המשך מיצוב היחידה כמובילת סייבר עולמית בדגש על פיתוח יכולות בממדי הפעולה השונים. השני היה קידום החיבור לדרג המבצעי הפרוס בשטח ולזרועות, כולל הקמת צוותים מקצועיים של 8200 בתוך אוגדות צה"ל. הדגש השלישי של היחידה בתקופת כהונתו התמקד בהקמת 'מפעל המידע והידע' של אמ"ן בהובלה של 8200, שמטרתו לתכלל את המידע של אמ"ן ולהפיק ממנו ידע ותובנות באמצעים טכנולוגיים[דרוש מקור].

במהלך כהונתו פרצה מגפת הקורונה, שבמהלכה סייעה היחידה בפיתוח פתרונות לצרכים שונים שעלו. בנוסף התרחשה פרשת מעצרו ומותו של קא"ב תומר.

בתקופת פיקודו על 8200 הוענק ליחידה אות הערכה מיוחד מהרמטכ"ל אביב כוכבי.

במרץ 2021 סיים את תפקידו ופרש מצה"ל.

באוגוסט 2021 כוחן ומספר יזמים מנוסים הקימו את חברת סנטרה, שעוסקת בהגנה על מידע בסביבת ענן ציבורי תוך שילוב מומחיות בתחומי הסייבר, האנליטיקה והבינה המלאכותית, והוא משמש כנשיא החברה.

חיים אישיים
-----------

כוחן בעל תואר ראשון במשפטים מהמרכז הבינתחומי הרצליה, ובעל תואר שני במנהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד. הוא נשוי, ואב לארבעה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אסף כוחן, ברשת החברתית LinkedIn
* מפקד חדש ואות הערכה מהרמטכ"ל ל-8200, באתר צה"ל, 28 בפברואר 2021
* תא"ל א', אל"מ ע' ושותפים, לעבר עליונות צבאית בממד הסייבר, באתר צה"ל, 10 בינואר 2020 - בין הקטבים 28-30
* מעין מנלה, פורום היוניקורנסמפקד 8200 היוצא: "לכל ארגון יגנבו מידע במוקדם או במאוחר. הסיפור הוא להפנים את זה מוקדם", באתר כלכליסט, 12 בדצמבר 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד עמוס הראל, פרשת קצין המודיעין היא תזכורת לנזק שעלול לחולל אדם אחד בתפקיד רגיש, באתר הארץ, 11 ביוני 2021
2. ↑   אתר האינטרנט הרשמי של Sentra

| מפקדי יחידה 8200 |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| מרדכי אלמוג‏‏ • אברהם אילוני • עמינדב פרי • אברהם אילוני • ראובן בלום • אברהם אילוני • שלמה ענבר • יואל בן-פורת • אריה בנטוב •ראובן ירדור • מוטי דור און • אלי בר • אהרן זאבי-פרקש • חנן גפן • פנחס בוכריס • יאיר כהן • דני הררי • נדב צפריר • אהוד שניאורסון • אסף כוחן • י' |  |

 |
**המבצע במערב ח'אן יונס (2024)** הוא מבצע שבו פתח צה"ל ב-24 במרץ 2024, י"ד באדר ב' תשפ"ד, ליל פורים, בשכונת אל אמל שבמערב ח'אן יונס בדרום רצועת עזה, במסגרת התמרון הקרקעי ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל.

רקע
---

בבוקר 7 באוקטובר 2023, יום שבת, שמחת תורה, כ"ב בתשרי ה'תשפ"ד, פתחו ארגוני הטרור חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני במתקפת פתע על ישראל. בחסות שיגור אלפי רקטות, חדרו כ־3,500 מחבלים מרצועת עזה לעשרות יישובים ישראליים ומתקנים צבאיים באזור עוטף עזה ובסביבתו, תוך ניהול קרבות ירי נגד כוחות ביטחון מעטים. המחבלים ביצעו מעשי טבח ואונס, רצחו והרגו 1,150 בני אדם, מתוכם טבחו ב-779 אזרחים, וחטפו לרצועת עזה כ־253 אנשים, ובהם נשים, קשישים ותינוקות. בשעות הראשונות נלחמו נגדם כיתות הכוננות, שוטרי משטרת ישראל, לוחמי הימ"מ וחיילי צה"ל כשהם בנחיתות מספרית. בקרבות נהרגו כ־1,550 מחבלים בשטח ישראל, ובצד הישראלי נהרגו 55 שוטרים, 10 אנשי שירות הביטחון הכללי ו־301 חיילים.

בעקבות מתקפת הפתע פתח צה"ל במלחמת חרבות ברזל, שבמרכזו התמרון הקרקעי ברצועת עזה. אחד המבצעים בתמרון זה היה המבצע במערב ח'אן יונס.

המבצע
-----

ב-24 במרץ 2024, ביום הפורים, היום ה-170 למלחמת חרבות ברזל, הודיע דובר צה"ל כי כוחות צה"ל ושב"כ פתחו באותו הלילה במבצע שמובילה אוגדה 98 בשכונת אלאמל שבמערב ח'אן יונס. המבצע החל בתקיפות של מטוסי חיל האוויר הישראלי, שהשמידו כ-40 מטרות טרור באזור, כולל מבנים צבאיים ומנהרות תת-קרקע. במקביל, ובתיאום עם חיל האוויר, לוחמי חטיבת הקומנדו, גבעתי וחטיבה 7 כיתרו את המרחב, ובכלל זאת את בתי החולים נאסר ואל אמל, וחיסלו מחבלים בהיתקלויות בטווח קצר.

קישורים חיצוניים
----------------

* תיעוד של דובר צה"ל מהמבצע

הערות שוליים
------------

1. ↑  ※ 100 ימי לחימה: 779 אזרחים נרצחו, 52,571 נפגעו, באתר ערוץ 7, 13 בינואר 2024
2. ↑  ※ כתבי כיכר השבת, ‏עזה מטווחת, והתושבים הונחו לברוח; 1,500 מחבלים חוסלו בישראל - עדכונים שוטפים, באתר כיכר השבת, 10 באוקטובר 2023
3. ↑  ※ אלון חכמון, ‏הותרו לפרסום שמותיהם של 55 שוטרים שנרצחו במתקפת הטרור, באתר מעריב אונליין, 18 באוקטובר 2023
4. ↑  ※ ראיון של ראש השב"כ רונן בר לדני קושמרו, חדשות 12 - makoVOD (וידאו)
5. ↑  מיכל בקשי, צה"ל פתח במבצע במערב ח'אן יונס, 40 מטרות הושמדו מהאוויר, באתר עכשיו 14, 24 במרץ 2024
6. ↑  צה"ל ושב"כ החלו במבצע במערב חאן יונס, באתר "סרוגים", 24 במרץ 2024
7. ↑  כתבי ישראל היום, בעקבות מידע מודיעיני מדויק: צה"ל פועל בבית חולים נוסף בחאן יונס; סגנית נשיא ארה"ב לא שוללת שיהיו השלכות אם ישראל תפעל ברפיח, באתר ישראל היום, 24 במרץ 2024
**תנועת טוב** היא תנועה פוליטית שפעלה בישראל בראשית שנות האלפיים, ונחשבת לראשונה שחרתה על דגלה את ייצוג החרדים העובדים והביאה לידי ביטוי את כוחם ואת עלייתו של מעמד הביניים החרדי. נציגי התנועה התמודדו בבחירות לרשויות המקומיות בכמה ערים בארץ, ובבחירות המקומיות שהתקיימו בשנים 2008 ו-2013 אף נבחרו למועצות הערים ביתר עילית ובית שמש.

היסטוריה
--------

התנועה הוקמה בשנת 2007 על ידי יחזקאל רוזנבלום, ישראל פכטר וחנוך ורדיגר, בנו של אברהם ורדיגר, שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת פועלי אגודת ישראל לקראת הבחירות בביתר עילית. הקמת המפלגה הייתה חידוש בכך שערערה על שלטון היחיד של המפלגות החרדיות הממוסדות יהדות התורה וש"ס והתיימרה, בפעם הראשונה מאז נעלמה מפלגת פועלי אגודת ישראל מהמפה הפוליטית, לייצג את החרדים העובדים או המודרניים, ללא הבדלי העדות המקובלים במגזר החרדי. הקמתה תוארה כ"אופוזיציה עממית חצופה של חרדים מודרניים, שמתנערים משלטון העסקנים והחצרות".

התנועה התמודדה לראשונה בבחירות המקומיות בשנת 2007 בביתר עילית והצליחה להכניס נציג אחד מטעמה. שנה לאחר מכן התמודדה התנועה בבחירות בבית שמש והצליחה להכניס נציג למועצה. 

בבחירות לרשויות המקומיות של 2013 הריצה התנועה רשימות בחמש ערים חרדיות או מעורבות: בית שמש, ביתר עילית, אלעד, עמנואל וירושלים. בבחירות אלה התנועה כשלה בבחירות רוב הערים בהן התמודדה, למעט בביתר עילית, בה לא התקיימו בחירות ונציג התנועה ישראל פכטר זכה במושב כחלק מרשימה חרדית מאוחדת. 

בבחירות לרשויות המקומיות של 2018 המפלגה נמנעה מלהגיש רשימות עצמאיות (ישראל פכטר, נציג המפלגה בביתר עילית, התמודד ברשימת "אנשים" שזכתה במושב אחד במועצה אך הוא עצמו לא נבחר), ולמעשה חדלה מלתפקד.

מצע ועמדות
----------

בבסיס הקמת המפלגה עמדו עקרונות אזרחיים־מקומיים: ערעור ההתנהלות הקהילתית של הממסד החרדי והרשויות המקומיות שלו ושיפור השירות הניתן לתושבים.

כך תיאר זאת אחד ממייסדי המפלגה, עו"ד יחזקאל רוזנבלום:

נציגי הציבור של החברה החרדית, ממונים לתפקידיהם בידי תת־קבוצות מתוך החברה. ובפועל הם מחויבים לאותן תת־קבוצות שתומכות בהם. זה גורם לחלוקת משאבים סקטוריאלית ]...[ אנחנו לא שליחים של ציבור מסוים. אנחנו באים מרחבי הפאן־חרדיות. ככאלו אנו אנטי־סקטוריאליים. אנו רואים את כלל הציבור באופן שווה ודואגים לאיש הקטן. הציבור כולו יוצא נשכר מכך ]...[ דיברנו על יושרה, על הגינות, ועל צדק וטוהר המידות. מעצם קיומנו כתנועה אנו משפרים את טוהר המידות, כי יודעים שאנו לא מחויבים לממסדים הפוליטיים הקיימו. אנו דוגלים בשירות לכל אדם, בלי קשר לשיוכו הקהילתי.

המפלגה טענה לכפיפות לדעת תורה, אך טענה כי היא מבקשת להעצים את כוח הרבנות המקומית ולהותיר לגדולי הדור את ההתעסקות בסוגיות רוחביות, אמירה שיש הרואים בה מס שפתיים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  חיים זיכרמן, לי כהנר, **חרדיות מודרנית - מעמד ביניים חרדי בישראל**, ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2012
2. ↑  לי כהנר, **החברה החרדית על הציר שבין שמרנות למודרניות**, ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2020
3. ↑  תמר רותם, החרדים החדשים מרימים את הראש והכיפה, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2012
4. ↑  יאיר אטינגר, ארץ השמש העולה: האופוזיציה החרדית לשלטון העסקנים והחצרות קמה בבית שמש, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2010
5. 1 2  אריאל פינקלשטיין, **חרדים לעירם: פוליטיקה ומינהל ברשויות המקומיות החרדיות**, ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2022
6. ↑  עשור להקמתה: תנועת 'טוב' לאן?, באתר כל הזמן, ‏2018-07-04
7. ↑  תמר גינגיחשוילי, הבית של הלא־מיוצגים, ארץ אחרת, 1 במאי 2009
8. ↑  בני בראון, היהדות החרדית והמדינה, **כשיהדות פוגשת מדינה**, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2015
**ישיבת גבעת שאול** היא ישיבה גדולה המשתייכת לזרם החרדי ליטאי. הישיבה נוסדה על ידי הרב שלמה וולבה ושוכנת בשכונת גבעת משה בירושלים.

היסטוריה
--------

הישיבה נוסדה על ידי הרב שלמה וולבה שייסד את ישיבת באר יעקב וכיהן בה כמשגיח (בעבר אף כונתה בשמו "ישיבת הרב וולבה"). בשנת תשמ"ב עזב את הישיבה בבאר יעקב והקים בירושלים את "בית המוסר", מטרתו הייתה להחדיר את רעיון לימוד המוסר בקרב אברכי כולל. בית המוסר פעל במסגרת של כולל אברכים שחלק מלימודם היומי היה לימוד המוסר ושמיעת שיחות מוסר וועדים. במקביל התקיימו בו שיחות מוסר לכלל הציבור על ידי הרב וולבה ואנשי מוסר נוספים שהזמין למקום. בחודש אלול תשנ"ד (אוגוסט 1994) הרחיב הרב וולבה את הרעיון והקים ישיבה גדולה בשכונת גבעת שאול. בראשות הישיבה העמיד הרב וולבה את תלמידו הרב אליקים גצל פשקס שכיהן כר"מ בישיבת באר יעקב ועזב כשנה לאחר עזיבת הרב וולבה. הרב וולבה עצמו כיהן כמשגיח בישיבה ומסר בה שיחות מוסר שבועיות וועדים לבחורים כשלצידו הוא מינה למנהל רוחני בישיבה את הרב יהודה בועז מנדלסון שכיהן עד אז כמנהל בית המוסר. בהמשך עברה הישיבה למבנה קבע ברחוב אהלי יוסף שבשכונת גבעת משה בירושלים, אולם שמה נותר "ישיבת גבעת שאול" על שם השכונה בה היא נוסדה.

ב-2013 עקב התנהגות בעייתית של חלק מבחורי הישיבה בעיני ראשי הישיבה הוצבו בישיבה מצלמות נסתרות, שנופצו על ידי בחורים מהישיבה.

ב 2022 הודיע הרב מנדלסון על סגירת הישיבה עקב קשיים כלכליים. תלמידי הישיבה התאחדו עם רמ"י ורבני הישיבה ולפי המסתמן בזמן אלול יעברו לישיבת דרך חכמה של הרב סילבר

ממאפייני הישיבה
---------------

הישיבה בבסיסה שמה בעבר דגש רב על לימוד המוסר יותר מהמקובל בעולם הישיבות, דבר שהתבטא בסדרי מוסר ארוכים יותר ושתי שיחות מוסר שבועיות שנמסרו בישיבה. לאחר פטירת הרב וולבה סגנון הישיבה שווה לשאר הישיבות הליטאיות.

צוות הישיבה
-----------

לאחר פטירת הרב וולבה בניסן תשס"ה, עברה הישיבה להנהגתו של הרב אליקים גצל פשקס ובמקומו של הרב וולבה מונה הרב יהודה מנדלסון כמשגיח הישיבה.
נוספו עליהם הר"מים:

* הרב מרדכי שרגא הייזלר
* הרב שלמה אנגלרד
* הרב אליעזר שפירא
* הרב אברהם זורייבין

בשנת תשע"ה מונה הרב יעקב ליוואוויץ, שהיה ראש ישיבת שערי בינה שנסגרה, לכהן כראש ישיבה לצדו של הרב פשקס.

ראו גם
------

* תנועת המוסר

הערות שוליים
------------

1. ↑  ישראל כהן, ‏ישיבת גבעת שאול סוערת: המצלמות הנסתרות נופצו, באתר כיכר השבת, 15 באפריל 2013

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300422805171
* VIAF: 130722349
* WorldCat: viaf-130722349

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק באיש ציבור. אם התכוונתם למעצב גרפי, ראו גדעון שגיא (מעצב גרפי).
**גדעון שגיא** (נולד ב-17 באוגוסט 1939) הוא איש ציבור ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה וכיושב ראש הרשות לעסקים קטנים ובינוניים במשרד המסחר והתעשייה.

ביוגרפיה
--------

שגיא נולד בשנת 1939 בפתח תקווה, והוא בעל תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית.

במשך שנים רבות עבד שגיא בשירות המפלגה והסתדרות העובדים הכללית, ועם תפקידיו הבולטים נמנים: מזכיר מחוז תל אביב של מפלגת העבודה, חבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות, יושב ראש האגף לארגון ולמועצות הפועלים בהסתדרות ויושב ראש האגף למינהל וכח אדם בהסתדרות.

בשנים 1992–1996 כיהן שגיא כחבר הכנסת בכנסת ה-13, מטעם מפלגת העבודה והיה חבר בוועדות הכנסת השונות.

בבחירות המקדימות במפלגת העבודה בשנת 1996 לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה התמודד על המקום המשוריין למחוז תל אביב, אך הגיע רביעי מתוך 11 עם 2,355 קולות, ושובץ במקום לא ריאלי לרשימת מפלגת העבודה לכנסת ה-14.

בשנת 2001 מינתה שרת המסחר והתעשייה, דליה איציק, את שגיא לעמוד בראש הרשות לעסקים קטנים ובינוניים במשרד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גדעון שגיא** בוויקישיתוף
* 

* גדעון שגיא, באתר הכנסת

* גדעון שגיא, באתר כנסת פתוחה
**גוטפריד פוקס** (בגרמנית: **Gottfried Fuchs**;‏ 3 במאי 1889 - 25 בפברואר 1972) היה שחקן כדורגל גרמני-יהודי, ששרד את השואה. היה השחקן היהודי הראשון ששיחק בנבחרת גרמניה בכדורגל. מחזיק עדיין בשיא השערים שנכבשו במשחק אחד (10 גולים) שכבש במשחק של נבחרת גרמניה מול נבחרת רוסיה בשנת 1912.

קורות חיים
----------

גוטפריד פוקס נולד בקרלסרוהה למשפחה אמידה בת חמישה ילדים (ארבעה בנים ובת אחת). אביו עסק במסחר בעץ. מוצא משפחתו מחבל אלזס. אחיו הבכור הוא ריצ'רד פוקס, מלחין ואדריכל.

התחיל את קריירת הכדורגל שלו בשנת 1899 במועדון הכדורגל דיסלדורף (Düsseldorfer SC 99), הקיים עד היום.
בשנת 1907 פוקס ומועדון הכדורגל דיסלדורף זכו באליפות מערב אירופה. בהמשך הצטרף למועדון הכדורגל של קרלסרוהה (Karlsruher FV), שגם קיים עד היום.

פוקס היה חלק מ"שלישיית המחץ" המפורסמת של הקבוצה שכללה גם את פריץ פרדרר ויוליוס הירש (יהודי גם הוא). בשנת 1910, בגיל 21, זכה עם קבוצתו באליפות דרום גרמניה ובאליפות גרמניה לאחר ניצחון על הולשטיין קיל.
ב-23 במרץ 1911 הפך לכדורגלן היהודי הראשון בנבחרת הלאומית של גרמניה. ב-1912 זכה עם נבחרת דרום גרמניה בגביע המלכותי. ב-23 בנובמבר 1913 שיחק בפעם האחרונה בנבחרת הלאומית של גרמניה נגד נבחרת בלגיה.

כמו שאר אחיו, התנדב לצבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. שירת כקצין תותחנים ונפצע כמה פעמיים. למרות הפציעות פוקס חזר לשחק בקרלסרוהה לאחר המלחמה, וסיים את קריירת הכדורגל שלו בשנת 1920.
בשנת 1928 עבר לברלין עם משפחתו, שם עסק במסחר בעץ.

בתקופת השואה
------------

בעקבות חוקי נירנברג נמחקו כל שיאיו מכל הסטטיסטיקות של הכדורגל הגרמני. בברלין הצטרף למועדון הטניס המקומי של ניקולאי-זה, אך סולק ממנו בשנת 1935 בשל היותו יהודי. בשנת 1937 משפחתו החליטה לעזוב את גרמניה הנאצית לצרפת. בשנת 1939 נעצר פוקס בצרפת בשל אזרחותו הגרמנית. כאשר גרמניה הנאצית פלשה לבלגיה, פוקס ומשפחתו ברחו לקנדה דרך בריטניה. בקנדה שינה את שמו לגודפרי א. פוקס. פוקס הלך לעולמו בקנדה בשנת 1972 מהתקף לב.

הכרה והנצחה
-----------

ב-2012 התקיימה פגישה בין צאצאיו של פוקס לצאצאיו של יוליוס הירש, חברו היהודי לקבוצת קרלסרוה. ב-2013 מועצת עיריית קרלסרוהה, עיר הולדתו, חנכה כיכר על שמו בסמוך לאצטדיון הכדורגל הישן שבו שיחק. דמותו הונצחה בתערוכה "מכוכבים לנרדפים".

ראו גם
------

יוליוס הירש

לקריאה נוספת
------------

ספר התערוכה: מכוכבים לנרדפים. כדורגלנים יהודים-גרמנים בצל צלב הקרס (דו לשוני בגרמנית ובעברית).

קישורים חיצוניים
----------------

* גוטפריד פוקס, באתר olympedia.org
* ניר רופא, ‏מכוכבים לנרדפים: יהודי גרמניה בצל השואה, באתר ערוץ הספורט, 4 במאי 2016
* זהרה רון, ‏תכירו: ספורטאי הרייך היהודים, באתר גלובס, 26 באפריל 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  Jüdische Sportstars: Gottfried Fuchs, juedische-sportstars.de (באנגלית)
2. ↑  Lorenz Peiffer, **מכוכבים לנרדפים: כדורגלנים יהודים-גרמנים בצל צלב הקרס**, Hentrich & Hentrich
3. ↑  e.V. Badischer Fußballverband. "Jugendpreis Gottfried Fuchs für Vereine mit besonderem Engagement". *Badischer Fußballverband* (בגרמנית). נבדק ב-2018-03-14.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1012714632
* VIAF: 171853420
* WorldCat: viaf-171853420

 |
בניין Robataya Ginmasa Shinjuku Nomura
**רוֹבַּאטַייאַקִי** (ביפנית:**炉端焼き**; מילולית "בישול ליד האש" לפעמים במקוצר לרובאטה - **ろばた** בהיראגאנה) הוא מושג במטבח היפני, מתייחס לשיטת בישול, בדומה למנגל, שבה פריטי מזון מבושלים במהירויות שונות על פחמי עץ חמים.

מאפיינים
--------

מסעדות יפניות רבות, הן ביפן והן מחוצה לה, מתמחות בסגנון זה של הכנת מזון. באופן מסורתי, האוכל מורכב משילוב של מנות מאכלי ים וירקות, אך ניתן להציע גם סוגי מזון אחרים המתאימים לצלייה. סגנון הבישול של רובאטה שונה מבישול פחמי עץ יפני אחר בכך, שהוא משתמש באח פתוח רחב ושטוח בסגנון של אירורי, ולא בשְְצִ'ירִין או סוג אחר של כלי בישול על פחמי עץ.

היסטוריה
--------

מקורה של רובאטה מסגנון בישול כפרי בן מאות שנים של דייגים מצפון יפן סביב אח משותף (אירורי) המשמש כאזור בישול ומקור חום, שנמצא באי הצפוני ביותר של יפן, הוקאידו. הדייגים היו צריכים דרך לבשל על הסירות, אז הם עטפו גחלים של בינצ'ו-טאן (מילולית: פחמי עץ לבנים) בקופסת אבן כדי להגן על הסירה מהחום העז. לאחר קמפיין ממשלתי שתיאר את הוקאידו כאזור כפרי אידילי, סגנון בישול זה הפך לפופולרי בכל רחבי יפן. מסעדת רובאטה הראשונה (ששמה אכו "רובאטה") נפתחה בסנדאי, מחוז מיאגי. מתוך הוכחה של נוסחה מוצלחת, עד מהרה הגיעו מסעדות רובאטה נוספות, החל באוסקה. נכון לשנת 1965, היו יותר מ-10,000 מסעדות כאלה ברחבי יפן.

בעיירת הדייגים קושירו בהוקאידו, יש כיום מסעדות רבות מתמחות בסגנון הבישול הזה.

אומרים שמסעדת Fuki-ya שהייתה בבעלותם של Junko וריצ'רד ק. דיראן (אנ') ב"מרכז יפן של סן פרנסיסקו" הייתה מסעדת רובאטייאקי הראשונה בארצות הברית.

קונוטציות תרבותיות
------------------

בעוד שהמיקום והעיצוב משתנים, סידור נפוץ במסעדה כולל את הגריל במיקום מרכזי, בין אם כמוקד בארגז חול כמו עבור האירורי המסורתי, או על במה מוגבהת, שסביבה יושבים הלקוחות. ביפן, שבה מסעדת רובאטה היא לעיתים קרובות גם מוסד שתייה "הנשלט" על ידי גברים (izakaya), זה מעורר תחושה נוסטלגית מוערכת מאוד בקרב קהל הלקוחות.

לקריאה נוספת
------------

* טפניאקי, סגנון נוסף של צלייה במטבח היפני באמצעות משטח ברזל לוהט
* קושיאקי

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Justine de Lacey (5 במרץ 1979). "Suzuki's Method". *New York*. **12**: 108. `{{cite journal}}`:  (עזרה)
2. ↑  Chris Rowthorn; Ray Bartlett; Justin Ellis (2005). *Lonely Planet Japan* (9th ed.). Lonely Planet Publications. p. 563. ISBN 978-1-74059-924-5.
3. ↑  The Goldsmith (1983). "Gourmet Gemstones are the Specialty of the House". `{{cite journal}}`: Cite journal requires `|journal=` (עזרה)
4. ↑  Michael Ashkenazi; Jeanne Jacob (2000). *The Essence of Japanese Cuisine: An Essay on Food and Culture*. University of Pennsylvania Press. p. 101. ISBN 0-8122-3566-5.
ה**אונומסטיקון של אמנופה** הוא מסמך ממצרים העתיקה המתוארך לסוף המאה ה-12 לפנה"ס או ראשית המאה ה-11 לפנה"ס, ימי השושלת ה-20. אונומסטיקון כולל קטלוג של 610 גופים מנהליים/מונחים במבנה היררכי. זו אינה רשימה פשוטה של מונחים.

האונומסטיקון נקרא על שמו של אמנופה המופיע בו כסופר שכתב את הרשימה. אין מידע לגבי זהות הכותב. האונומסטיקון ידוע ממספר טקסטים שנמצאו, חלקם מתקופת הביניים השלישית השושלות ה-21 וה-22 (בין מחצית המאה ה-11 ועד מחצית המאה ה-8 לפנה"ס). הטקסטים נכתבו על גבי פפירוס, לוחות עור וחרס. הטקסטים לא היו שלמים. אחד העותקים השמורים ביותר שנמצאו, נכתב על גבי פפירוס, והוא נמצא באל-חיבה שבמצרים התיכונה. עותק זה נרכש על ידי האגיפטולוג הרוסי ולדימיר גולנישצ'ב שרכש גם את מגילת ון אמון. העותק שוכן היום במוזיאון פושקין במוסקבה. עותק זה שימש כבסיס לספרו של האגיפטולוג הבריטי אלן גרדינר שיצא לאור בלונדון בשנת 1947 בשלושה כרכים: **Ancient Egyptian Onomastica**.

המסמך נחשב כמקור חשוב לאגיפטולוגים החוקרים את מצרים העתיקה בנושאי המשפט הפרעוני, הממשל והכהונה, הגאוגרפיה, הכלכלה והארגון הפוליטי של עמי האזור בתקופת הממלכה החדשה.

מבנה האונומסטיקון
-----------------

הטקסט מתחיל בהקדמה שבו כותב אמנופה את מטרת כתיבת המסמך שמטרתו להסביר ללב וללמד את הבור. לאחר מכן הוא משבח את האלים על יצירתם וכות ב: לדעת את כל מה שנוצר על ידי האל פתח והתהווה על ידי האל תחות. השמיים על תכונותיו והארץ על כל מה שיש בה. העיקול של ההר ומה שנשטף על ידי המים הקמאיים, מורכב מכל מה ששימושי ומואר באורו של האל רע כל מה שהוא עשה כדי לגדול עליי אדמות. ומסיים את הפתיחה בציון שהטקסט נכתב על ידי סופר האלים "אמנופה" בן אמנופה בביתו.

לאחר מכן מתחיל האונומסטיקון על פי המבנה הבא:

* מונחים 62-1: עוסק בנושאים הקשורים בשמים ובעצמים שמימיים, מים, אדמה.
* מונחים 229-63: עוסק באלים, מלכים נשותיהם וילדיהם, רוחות, אצילים, שרים, פקידים, סופרים ומקדשים.
* מונחים 312-230: עוסק ביחידים וקבוצות אנשים, כולל עמים זרים ארצות וערים שמחוץ למצרים. ערכים 242-238 עוסק ברשימת עמים זרים במערב, 252-243 עוסק באימפריה החיתית ובבעלי בריתה בקרב קדש. ערכים 294-253 עוסק בעמים מכנען, אזור סוריה ועמים נובים. מתוכם הערים: אשקלון - מס' 262, אשדוד מס' 263 ועזה מס' 264. והעמים: שרדנה מס' 268, ת'כר מס' 269, ופלשת מס 270. הסדר בהן מופיעות הערים בכנען אינו לפי סדר גאוגרפי.
* מונחים 419-313 עוסק בקטלוג ערי מצרים. רשימת ערי מצרים העליונה וערי מצרים התחתונה.
* מונחים 473-420 עוסק בבניינים וחלקיהם וסוגי קרקעות.
* מונחים 578-474 עוסק באדמות חקלאיים, שיעורי דגנים ומוצרים נוספים.
* מונחים 610-579 עוסק בחלקי שוורים וסוגי בשר.

ראו גם
------

* פפירוס האריס א

קישורים חיצוניים
----------------

* The Onomasticon of Amenemipet, באתר קולג' אוניברסיטת לונדון (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרופ' אדם זרטל משער כי הת'כר מס' 269 ישבו ממערב לשרדנה מס' 268 (בתל דור), ואשר מס' 266 ישבו ממזרח לשרדנה. **סודו של סיסרא**, עמ' 196-203.
**נווה גן** היא שכונת יוקרה בצפון־מערב פתח תקווה. השכונה הגובלת בצפון בשכונות אם המושבות, אם המושבות החדשה, בדרום בשכונת רמת ורבר, במערב בקריית אריה ובמזרח בשכונת קרול.

בשכונה גרים כ-15,000 תושבים, ומקור שמה הוא על שם החברה הקבלנית שבנתה את בנייניה הראשונים.

היסטוריה
--------

השכונה הוקמה בסוף שנות ה-90 כשכונה עם בנייה לגובה של עד 8–9 קומות, ובשנים האחרונות היא עוברת לבנייה רוויה מואצת לגובה רב (16 קומות ומעלה).

תחבורה
------

הקו האדום של הרכבת הקלה עובר בגבול הדרומי של השכונה, כאשר תחנת דנקנר היא התחנה היחידה לאורך גבול השכונה.

סביבה
-----

במרכז השכונה נמצא פארק רחב ידיים שנקרא על שמה של תמר בורנשטיין-לזר. בפארק יש ציטוטים מכמה ספרי קופיקו שלה.

כמו כן, בצפון-מערב השכונה נמצאת גם חורשת אקליפטוסים, וישנו מספר גינות משחק קטנות יותר ושטחים ירוקים אחרים.

השכונה קרובה לפארק יד לבנים שברמת ורבר.

חינוך
-----

בשכונה נמצאים כ-40 גני ילדים, שני בתי ספר יסודיים, וסניפים של תנועות הנוער עזרא, בני עקיבא, והנוער העובד והלומד, כאשר סניף זה עבר אל שכונה זו לאחר ששכן בשכונת אם המושבות החדשה. כיום הוא מקבל חניכים מבתי הספר השונים בשתי שכונות אלה.

פעילות ובילוי
-------------

מלבד הפארקים הירוקים והגינות בשכונה ובסביבתה, בשכונה נמצא גם "ספורטן פתח תקווה", הקאנטרי קלאב הגדול בפתח תקווה ובסביבתה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של נווה גן
**האיחוד הדתי הבלתי-מפלגתי** הייתה רשימה שהתמודדה בבחירות לאספת הנבחרים הרביעית בשנת 1944. האיחוד הורכב בעיקר מאנשים המקורבים לאגודת ישראל אשר התנגדו לקו של פרישה מכנסת ישראל ובקשו להשתתף בבחירות לאספת הנבחרים, אך לא רצו לחבור למזרחי הציונית.

היסטוריה
--------

לקראת הבחירות לאספת הנבחרים הרביעית הוקמה רשימת האיחוד הדתי הבלתי מפלגתי שטענה שיש צורך למנוע השתלטות המפלגות החילוניות על כנסת ישראל ועל כן יש צורך ברשימה בלתי מפלגתית שתוציא את היהודים הדתיים הבלתי-מפלגתיים מאדישותם. במיוחד ציינו ראשי האיחוד את הצורך להאבק עבור החינוך הדתי והתמיכה של כנסת ישראל בחינוך זה. בתעמולתם כתבו אנשי האיחוד שהם: "אנשים בלתי תלויים במובן חומרי ... הם לא יוכרחו לתת יד למפירי ברית התורה". בראש הרשימה עמד הרב מרדכי שמואל קרול מכפר חסידים. אנשי המזרחי יצאו כנגד רשימת האיחוד בה ראו מתחרה קרובה ומיותרת, וקראו לאנשיה להאבק על טוהר המידות מבפנים. בבחירות ב-1 באוגוסט 1944 קבלו נציגי האיחוד שלושה מנדטים. נוסף על הרב קרול נבחרו לאספת הנבחרים פנחס רפופורט ואפרים זלמן שחור. לאחר פטירת הרב קרול בשנת 1945 הצטרף לאספה עו"ד נפתלי קירש. בין ראשי האיחוד היו ישראל ליבר, הבעלים של בית חרושת ליבר ואברהם יהודה גולדראט. בין התומכים באיחוד היה הרב ראובן כץ, רבה של פתח תקווה.

בשנת 1945 יצאו אנשי האיחוד בהכרזה על הקמת קרן מאוחדת לחינוך תורני.

בשנים 1945-1946 התמודד האיחוד בבחירות מקומיות ביישובים שונים, בין השאר בהרצליה ומגדיאל. בשנת 1947 התמודד האיחוד ברמת גן ברשימה משותפת עם המזרחי ופועלי אגודת ישראל.

באפריל 1948 השתתף נציג האיחוד בסימפוזיון על איחוד הרשימות הדתיות. לקראת הבחירות לאספה המכוננת האיחוד יצא אל הפועל בחזית הדתית המאוחדת.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: הוגשו רשימות המועמדים למועצת מגדיאל, הצופה, 7 בפברואר 1946
2. ↑  ד.ש. קוסובסקי שחור, איחוד דתי בלתי מפלגתי, הצופה, 27 ביוני 1944
3. ↑  אבי רות, דוגמה להראת המוסר הציבורי, הצופה, 28 ביולי 1944; המשך
4. ↑  הרב מ.ש. קרול ז"ל, הצופה, 27 במאי 1945
5. ↑  בעקבות הימים, הצופה, 26 ביוני 1944  
מרדכי הורנשטיין, משהו ליהודי סתם, הצופה, 30 ביולי 1944  
משה אביגדור עמיאל, שלוש שהן אחת, הצופה, 28 ביולי 1944
6. ↑  רשימת צירי אסיפת הנבחרים הרביעית, הצופה, 23 באוגוסט 1944
7. ↑  ר' ישראל ליבר, הצופה, 23 ביוני 1954
8. ↑  דוד תדהר (עורך), "אברהם יהודה גולדראט", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יג (1963), עמ' 4296
9. ↑  **הגאון רבי ראובן כ"ץ שליט"א**, קול סיני, תשכ"ג, עמ' 237, באתר היברובוקס
10. ↑  קרן החנוך התורני בא"י, הצופה, 22 ביוני 1945  
יונה שטנצל, הקרן המאוחדת לחינוך התורני, הצופה, 2 ביולי 1945
11. ↑  הנאמנות הדתית של האיחוד בהרצליה, הצופה, 21 ביוני 1945  
הדתיות ואי המפלגתיות, הצופה, 22 ביוני 1945
12. ↑  רשימות מועמדים למועצת מגדיאל, דבר, 5 בפברואר 1946
13. ↑  עובדות מדברות בעדן, הצופה, 24 באפריל 1947
14. ↑  סימפוזיון על איחוד היהדות הדתית, הצופה, 11 באפריל 1948
15. ↑  היהדות הדתית נקראת לאיחוד, הצופה, 11 בנובמבר 1948

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987012374372805171

 |
"**Angie**" הוא שיר רוק של להקת הרולינג סטונז, השיר, אשר נכלל באלבום Goats Head Soup הוא אחד מן השירים המפורסמים של הלהקה.

הפקה
----

השיר נכתב על ידי מיק ג'אגר וקית' ריצ'רדס. השיר הוא בלדה אשר מספרת על סופו של רומן. השיר מלווה בנגינת גיטרה אקוסטית ובגרסה באלבום בנגינת פסנתר של ניקי הופקינס.

השיר הגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100 ולראשי המצעדים במדינות שונות בעולם.

על אף שנהוג לחשוב שהשיר נכתב על אשתו של דייוויד בואי אנג'לה, או על השחקנית אנג'י דיקנסון השיר למעשה לא נכתב על דמות מסוימת. באוטוביוגרפיה שפרסם ריצ'רדס בשנת 2010 כתב כי התחיל לכתוב את השיר כאשר הוא שהה במכון גמילה מסמים (אנ'), אשתו דאז אניטה פלנברג הייתה בהיריון, ואנג'י היה "פשוט שם", ולא מדובר על דמות מפורסמת. לבת שנולדה לו ולאניטה כמה חודשים מאוחר יותר הם קראו אנג'י בעקבות השיר.

בנוסף טען ג'אגר פעמים רבות בראיונות שהוא כלל לא פגש את אנג'לה בואי כאשר כתב את שארית המילים.

בשנת 2005 המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית השתמשה בשיר בקמפיין הבחירות של אנגלה מרקל על אף שלא קיבלו אישור להישתמש בו.

השיר חודש בין השאר על ידי גאנז נ' רוזס וטורי איימוס.

השיר הוקלט בסוף שנת 1972 ויצא בתור סינגל באוגוסט 1973. הבי-סייד של השיר הוא Silver Train. אורך השיר הוא 4:33.

נתוני מכירות
------------

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה (ARIA) | פלטינה 2× | 140,000 |

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Angie" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על הקומפוזיציה "Angie" באתר AllMusic
* גרסאות נוספות ל"Angie" באתר SecondHandSongs
* סרטון השיר "Angie" באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  Angie
2. ↑  Stones' Angie in German poll row
3. ↑  ARIA Accreditations Documents, Dropbox (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 201288d5-7e37-33df-852e-ee5bbc9cba71

 |
**אביעד דגן** (נולד בשנת 1973) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף אשר שימש כראש מנהלת הטרנספורמציה הדיגיטלית. קודם לכן כיהן כמפקד בסיס חצרים בחיל האוויר הישראלי.

ביוגרפיה
--------

אביעד דגן נולד בשנת 1973. למד בתיכון אמי"ת בר-אילן שברמת גן.
התגייס לצה"ל ב-1991 וביוני 1993 סיים קורס טיס מס' 128 במגמת נווטי קרב. שירת בטייסת 105 והיה אחראי על קליטת טילי חנית זהב בטייסת. הוא השתחרר משירות הקבע ב-1998. בשירות המילואים שירת בטייסת 105 ובצוות ההקמה של טייסת 119 כטייסת מטוסי F-16I סופה.

היה שותף להקמת שלוש חברות הזנק בתחום הסלולר והמידע. ב-2001 מונה למנהל מוצר בחברת StoreAge. ב-2004 היה ממקימי החברה שפיתחה את יישומון החנייה פנגו.

ב-2005 התגייס מחדש לשירות הקבע. הוא שימש סמ"ט א' בטייסת 253 והשתתף בגיחת התקיפה הראשונה של מטוסי F-16I "סופה". שירת כראש מדור עומק במחלקת המבצעים של החיל. ב-2009 מונה לנציג חיל האוויר בפיקוד הצפון ושירת כראש צוות צפון ביחידה לשיתוף פעולה בחיל האוויר. בשנים 2010–2012 שימש מפקד טייסת 201 'האחת', טייסת מטוסי F-16I "סופה", כמפקד הטייסת הוביל אותה בתקיפת שיירת הנשק הסורית במחוז ריף דמשק שבסוריה, התקיפה הראשונה של חיל האוויר בסוריה במסגרת המערכה בין המלחמות. ב-2013 מונה למפקד היחידה לשיתוף פעולה וב-2014 מונה לראש מחלקת השתתפות במטה חיל האוויר. בדצמבר 2015 מונה למפקדו הראשון של המטה המבצעי למודיעין ואש בפיקוד הצפון. באוגוסט 2018 מונה למפקד בסיס חצרים. הוא פיקד על הבסיס במהלך מבצע שומר החומות ואף השתתף בגיחת הפצצה ברצועת עזה. באוגוסט 2021 סיים את תפקידו.

בספטמבר 2021 מונה לראש מנהלת הטרנספורמציה הדיגיטלית באגף התקשוב.

דגן בעל תואר ראשון במדעי המחשב מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בביטחון לאומי מהאוניברסיטה לביטחון לאומי בוושינגטון די. סי.. הוא נשוי לרונית ואב לארבעה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אביעד דגן** בוויקישיתוף
* בילי פרנקל, עשיתי שינוי: הקמתי את פנגו וחזרתי לצה"ל, באתר ynet, 6 במאי 2014
* אילי פארי, ‏מפקד בסיס חצרים: תא"ל אביעד דגן, באתר חיל האוויר הישראלי, 6 באוגוסט 2018
* אתר למנויים בלבד  יוסי יהושוע, נכנס לחניית המפקד, באתר "ידיעות אחרונות", 8 באוגוסט 2017
* אמיר בוחבוט‏, מפקד בסיס חצרים: "הריסת רבי קומות בעזה זו פעולה כירורגית, אין עוד צבא שיודע לעשות זאת", באתר וואלה!‏, 29 במאי 2021
* בקצב גבוה ותנועה מתמדת, באתר חיל האוויר הישראלי, 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  בילי פרנקל, עשיתי שינוי: הקמתי את פנגו וחזרתי לצה"ל, באתר ynet, 6 במאי 2014
2. 1 2  אמיר בוחבוט‏, כשחיזבאללה יהפוך ל"מרגרינה נמסה": הקצין ששולט על מכונת המלחמה הצפונית, באתר וואלה!‏, 15 ביוני 2017
3. ↑  איה אינגל וגילי שגיא, ‏מיוחד: ראיון עם מפקד בסיס חצרים, באתר חיל האוויר הישראלי, 17 במאי 2021
4. ↑   תא"ל גיא דוידסון נכנס לתפקידו כמפקד בסיס חיל האוויר "חצרים", באתר צה"ל, 30 באוגוסט 2021
5. ↑   תת-אלוף אביעד דגן נכנס לתפקיד ראש מנהלת הטרנספורמציה הדיגיטלית, באתר צה"ל, 1 באוקטובר 2021

| מפקדי בסיס חצרים  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| ג'ו אלון • ישעיהו (שייקה) ברקת • עמיחי שמואלי • יעקב טרנר • אשר שניר • דן פסח • רון חולדאי • משה מלניק • עוזי רוזן • עמירם אליאסף • אבי ברבר • עמוס ידלין • רני פלק • יוחנן לוקר • שלי גוטמן • חגי טופולנסקי • זיו לוי • טל קלמן • ניר ברקן • אבשלום עמוסי • אביעד דגן • גיא דוידסון |

 |
אורג באיה בקינו.
**אורג באיה** (שם מדעי: *Ploceus philippinus*), מין של ציפור שיר טרופית ממשפחת האורגיים, החיה בדרום-מזרח אסיה ותת-היבשת ההודית.

מאפיינים
--------

האורג הוא ציפור דומה לדרור באורך של 15 ס"מ, קרוב בגודל לדרור הבית ולמעט בעונת הרבייה שני הזוויגים דומים בעלי גוונים אפורים כשהכנפיים חומות מסורטטות. הזנב קצר והמקור חרוטי ומעט עבה, מותאם לליקוט זרעים. בעונת הרבייה הזכרים עוטים גוני שחור-צהוב לאורך ראשם ופלג גופם העליון, במטרה להרשים נקבות.

האורגים הם בוני קנים גדולים ומורכבים, אותם הם מכינים מעלים ועשב התפורים יחד במקור. מושבות קינים משותפות נמצאות לרוב על ענפים קוצניים או על דקלים, ולעיתים תלויים מעל מים, כדי להרחיק טורפים, אם כי עורבים טורפים גוזלים לעיתים קרובות ולעיתים אף מספר מכרסמים והלטאה *Calotes versicolor*.

רוב הזמן אלה עופות חברתיים העפים בין שדות ויבולים חקלאיים ולעיתים גורמים להשחתה של יבול חקלאי, מה שהופך אותם למזיקים במספר אזורים וצדים אותם תושבים מקומיים. לעיתים הם משמשים כחיות מחמד.

תת-מינים
--------

ישנם 5 תת-מינים במין זה:

* *P. p. philippinus*
* *P. p. travancoreensis*
* *P. p. burmanicus*
* *P. p. angelorum*
* *P. p. infortunatus*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אורג באיה** בוויקישיתוף
* אורג באיה, באתר ITIS (באנגלית)
* אורג באיה, באתר NCBI (באנגלית)
* אורג באיה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* אורג באיה, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורג באיה באתר הרשימה האדומה של IUCN
**ארי אבנר** (כ"ד בתמוז תרפ"ה, 16 ביולי 1925 – כ"ד בשבט תשע"ב, 17 בפברואר 2012) היה מראשוני השידור העברי, חבר הנהלת האקדמיה ללשון העברית, עורך, מתרגם ומבקר ספרות ישראלי.

ביוגרפיה
--------

אבנר נולד ב-1925 בקובנה בירת ליטא, בנם של העיתונאי והסופר זלמן טראוב והזמרת יוכבד טראוב לוריא. בקיץ 1936 עלה לארץ ישראל עם הוריו, והמשפחה התיישבה בחיפה. בארץ היה אביו מנהל סניף עיתון "דבר" בחיפה. למד בגימנסיה ביאליק בעירו.

היה חבר ב"הגנה". היה מראשוני השידור העברי, בתחנת קול ירושלים, שהפכה לימים לקול ישראל.

משנת תש"ד (1944) ועד פרוץ מלחמת העצמאות למד פילוסופיה, ספרות עברית ולשון עברית באוניברסיטה העברית בירושלים.

בשנותיה הראשונות של המדינה עבד במשרד החוץ בארץ ובצירות ישראל בבלגרד. בתחילת שנות השישים שימש כשליח בלונדון של ארגון "בר" להעלאת יהודי ברית המועצות.

היה ממקימי מפלגת רפ"י של דוד בן-גוריון. שימש ככותב הנאומים של ראש הממשלה לוי אשכול. היה יועץ מדיני בשגרירות בלונדון.

היה ממקימי הטלוויזיה ורשות השידור. שימש ככתב, עורך ומגיש חדשות. היה מקימי מחלקת החדשות של קול ישראל וממובילי דרכה. היה יועץ בכיר למנהלי רשות השידור לדורותיהם.

היה מתרגם, עורך ומבקר ספרות. בין היתר תרגם לעברית סונטות של שייקספיר. היה עורך ב"אנציקלופדיה יודאיקה" ברוסית. היה מרצה לעריכה לשונית באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת תש"ן התמנה כחבר בהנהלת האקדמיה ללשון העברית, ופעל ברבות מוועדותיה. היה חבר ועדת המינוח המרכזית וּועדת הדקדוק, חבר ויו"ר של הוועדה למילים בשימוש כללי וחבר הוועדה למונחי המשפט. שם שיתף פעולה עם אורי סלע, אותו הכיר בילדותו על סיפון האונייה שהביאם ארצה. כמו כן שימש כנציג האקדמיה במליאת רשות השידור.

אבנר נישא לעדינה ספיר, צאצאית למייסדי ראש פינה (משפחת בלום), בשנת 1958 לאחר שניפגשו בניו יורק, היא עבדה כמזכירה בקונסוליה הישראלית בניו יורק, והוא עבד כתב קול ישראל באו"ם. עדינה עבדה כטכנאית רנטגן (נפטרה ביוני 2004); לשניים בן משותף, מאמן השחייה ברי אבנר.

ארי אבנר נפטר ב-2012 בירושלים, עיר מגוריו. הותיר את בנו ומשפחתו.

תרגומיו
-------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
* מ' באחטין, **הדיבר ברומן**, תל אביב תשמ"ט (מרוסית)
* ג' קונראד, **הסוכן החשאי**, תל אביב 1981 (מאנגלית)
* **עיתונות-המחתרת היהודית בוורשה** (תרגומים מיידיש), כרכים ראשון ושני, ירושלים תש"מ

קישורים חיצוניים
----------------

* רשימת הפרסומים של ארי אבנר, בקטלוג הספרייה הלאומית
* ארי אבנר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
* על ארי אבנר המאמר, באתר האקדמיה ללשון העברית
* רות אלמגור-רמון על ארי אבנר: על פועלו הלשוני של ארי אבנר, "רגע של עברית עם רות אלמגור-רמון", רשת ב', 29 באפריל 2012
* ברק דן, מוטב שיאמרו 'לנסוע באוטו' ולא יאמרו 'לנסוע עם מכונית'": לזכרו של ארי אבנר, **אקדם** (ידיעון האקדמיה ללשון העברית) 45 (2012), 6

מפרי עטו:

* הַלָּעוֹזוֹת החדשים(הקישור אינו פעיל), לשוננו לעם, כרך מג חוברת ד (תשנ"ב), עמ' 147–150, באתר האקדמיה ללשון העברית

הערות שוליים
------------

1. ↑  על אמו ראו: גרשון אלימור, ילדת ההרים, דבר, 5 באוגוסט 1965 (עם גילוי המצבה); על אביו: ש. רזניק, זלמן טראוב, דבר, 14 בנובמבר 1965 (נקרולוג).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007301590305171
* ISNI: 0000 0000 6875 9890
* NTA: 317605291
* VIAF: 311302450
* WorldCat (עם VIAF): 311302450

 |