recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**וסילי סטסוב** (ברוסית: **Васи́лий Ста́сов**; ‏  4 באוגוסט 1769 - 5 בספטמבר 1848) היה אדריכל רוסי מפורסם, שנולד למשפחת אצולה עשירה. אביו, פיוטר סטסוב, מקורו באחת המשפחות הוותיקות ביותר.

ביוגרפיה
--------

סטאסוב נולד במוסקבה. הוא נסע הרבה בצרפת ובאיטליה, שם הפך לפרופסור באקדמיית סנט לוק ברומא. בשובו הביתה, הוא נבחר לאקדמיה הקיסרית לאמנויות (1811). אחת מיצירותיו המוקדמות, אחוזת גרוזינו ליד נובגורוד, נבנתה עבור הרוזן אלכסיי ארקצ'ייב בשנות ה-1810 ונהרסה כליל במהלך מלחמת העולם השנייה.

שער הניצחון, סנט פטרסבורג, האדריכל וסילי סטסוב, 1834
בזמן שפיתח קווים מנחים לאדריכלים אחרים, סטסוב דגל בהפיכת הבניינים הפשוטים ביותר - צריפים, מחסנים, אורוות - למבנים מרשימים ומונומנטליים. הוא פעל רבות כדי לייפות את צארסקו סלו, שם תכנן את הליציאום המפורסם של פושקין, וגם את משרדי המשטרה, שהוא עיבוד של הפרויקט שפותח על ידי האדריכל V.I. Geste. לאחר השריפה הגדולה של 1820, הוא הופקד לשפץ בסגנון נאו-קלאסי כמה אזורים של ארמון יקתרינה בסגנון הבארוק.

כנסיית השילוש, סנט פטרסבורג, האדריכל וסילי סטסוב, 1835
העבודות החשובות הראשונות של סטסוב בבירה היו קתדרלות השינוי והשילוש עבור הגדודים של המשמר הקיסרי הרוסי. גם עיטור הפנים של קתדרלת סמולני שייך לו.

סטסוב היה מבשר סגנון התחייה הרוסי של תקופת ניקולאי הראשון, עם כנסיית הזיכרון שלו אלכסנדר נבסקי בפוטסדאם וכנסייה הגדולה יותר בקייב (1828). האחרונה, מכילה כבר מאפיינים ביזנטיים ורוסים, הוקמה במקום הכנסייה הראשונה של קייבאן רוס והכילה את שרידי ולדימיר הקדוש עד להשמדתה על ידי הבולשביקים בשנות ה-30.

בתקופת שלטונו של ניקולאי הראשון, תכנן סטסוב את שערי הניצחון של מוסקבה ושערי הניצחון של נרווה בסנט פטרסבורג ואת ארמון הנשיאות בווילנה. ב-1833 פנו אליו הקוזקים הסיבירים שביקשו ממנו לתכנן קתדרלה גדולה באומסק.

עבודתו האחרונה החשובה הייתה עיטור אולמות ארמון החורף לאחר השריפה ההרסנית של 1837.

הוא מת בסנט פטרבורג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וסילי סטסוב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007301107705171
* GND: 120138514
* ISNI: 0000 0000 6678 9295
* LCCN: n91094004
* RKD: 364707
* SUDOC: 227324358
* ULAN: 500083951
* VIAF: 74676202
* WorldCat: lccn-n91094004

 |
אזור דמנה כיום (2012)
**דמנה** הייתה עיר מקראית בשבט זבולון, אשר ניתנה לבני מררי הלויים, והיא אחת מארבעים ושמונה ערי הלויים, ערים בארץ ישראל שעם ישראל נצטווה בתורה להעניק ללויים ולכהנים. 

העיר דמנה מוזכרת בתנ"ך בספר יהושע כא, לה: "אֶת־דִּמְנָה֙ וְאֶת־מִגְרָשֶׁ֔הָ אֶֽת־נַהֲלָ֖ל וְאֶת־מִגְרָשֶׁ֑הָ עָרִ֖ים אַרְבַּֽע", שם מתבהר כי היא אחת מערי הלויים.

דמנה הייתה כנראה מרכזה של בקעת בית נטופה, בקעה בגליל התחתון, ושימשה כמרכז אדמיניסטרציה באזור.

שם העיר
-------

חוקרים רבים טוענים כי דמנה היא בעצם שיבוש של שם העיר "רמון" (או "רמונו", "רמונה"), ושהיא למעשה מקבילתה של דמנה בספר דברי הימים א'. בעקבות כך הם סבורים כי זו גם הכוונה לעיר רמונו המוזכרת בתנ"ך בספר דברי הימים: "לִבְנֵ֣י מְרָרִי֮ הַנּוֹתָרִים֒ מִמַּטֵּ֣ה זְבוּלֻ֔ן אֶת־רִמּוֹנ֖וֹ וְאֶת־מִגְרָשֶׁ֑יהָ אֶת־תָּב֖וֹר וְאֶת־מִגְרָשֶֽׁיהָ".

הערות שוליים
------------

1. ↑  מ"ג יהושע כא לה – ויקיטקסט, באתר ויקיטקסט
2. ↑  משה דוד קאסוטו, נפתלי הרץ טור-סיני, שמואל ייבין, בנימין מזר, **אנציקלופדיה מקראית**, כרך ב, ישראל: מוסד ביאליק, 1954, עמ' 671
3. ↑  דמנה, באתר מילון אבניאון
4. ↑  מ"ג דברי הימים א ו סב – ויקיטקסט, באתר ויקיטקסט

| ערי הלויים |
| --- |
| בני גרשון (ערים מיששכר, מאשר, מנפתלי ומחצי המנשה המזרחי) | בְּעֶשְׁתְּרָה • גולן • דברת • חֶלְקָת • חַמֹּת דֹּאר • יַרְמוּת • מִשְאָל • עַבְדּוֹן • עין גנים (אתר מקראי) • קֶדֶש • קַרְתָּן • קִשְׁיוֹן • רְחׁב |
| בני קהת (ערים מאפרים, מדן ומחצי המנשה המערבי) | שכם • גזר • קִבְצַיִם • בֵּית חוֹרֹן • אַיָּלוֹן • אֶלְתְּקֵא • גִבְּתוֹן • גַּת רִמּוֹן • תַּעְנַךְ |
| בני מררי (ערים מראובן, מגד ומזבולון) | בֶּצֶר • דִּמְנָה • חשבון • יַהְצָה • יַעְזֵר • יקנעם • מַחֲנַיִם • מֵיפַעַת • נהלל • קְדֵמוֹת • קַרְתָּה • רָמת |
**בית הספר הצבאי הגבוה לטייסי קרב** (ברוסית: **Краснодарское высшее военное авиационное училище лётчиков**) הוא בית ספר צבאי גבוה הממוקם בעיר קרסנודאר ולו שלוחות בערים אחרות, שהחל לפעול ב-19 באוגוסט 1938 והוא מרכז ההכשרה המרכזי לטייסי קרב ברוסיה.

היסטוריה
--------

טייסות קרב שהוכשרו בבית הספר הגבוה לטייסי קרב.
ב-19 באוגוסט 1938, בהוראת נציב ההגנה העממי של ברית המועצות, הוקם בעיר צ'יטה בית הספר הצבאי ה-30 לטייסים, שממנו יונק בית הספר הגבוה לטייסים בקרסנודאר מונה את ההיסטוריה שלו.

ב-22 ביוני 1939, על פי צו הקומיסר להגנת העם מספר 120, נקרא בית הספר על שם גיבור ברית המועצות אנטולי סרוב. באוקטובר 1939 הועבר בית הספר לבטייסק. בהוראת נציב ההגנה העממי של ברית המועצות מספר 0234 מיום 28 בדצמבר 1939, שונה שם בית הספר לבית הספר לטייס על שם סרוב.

542 הטייסים הראשונים שהוכשרו בבית הספר השלימו לימודיהם ביוני 1940 ובתחילת המלחמה כבר הכשיר 1,414 טייסי קרב במטוסי I-5, I-15, I-16‏. מאז תחילת מלחמת העולם השנייה, בתקופה שבין 1940 ל-1944, הוכשרו אנשי הטיסה על פי תוכנית מואצת - צוערים שהוכשרו למשך 6 חודשים, כשהאימונים בוצעו על מפציצי LaGG-3. באוקטובר 1941, בשל התקרבות החזית, הועבר בית הספר הצבאי ליבלאח, שבאזרבייג'ן הסובייטית. במרץ 1944 חזר בית הספר לבטייסק ובתקופה שבין 18 באפריל ל-1 ביוני 1960, בית הספר אורגן מחדש והתמקם בקרסנודאר וכלל גם את בית הספר הטכני לטיסה להכשרת אנשי צבא מהמדינות הדמוקרטיות העממיות.

מאז 1991 שוב החל בית הספר להכשיר את אנשי חיל האוויר הרוסי (במסגרת תוכנית בית הספר הטכני לתעופה בשנים 1991–2003, במסגרת תוכנית בית הספר לטיסה מאז 2001), ומאז 1993 מכשיר גם טייסים מחבר המדינות. ב-29 באוגוסט 1998, החלטת ממשלת הפדרציה הרוסית מס '1009, הפך בית הספר למכון התעופה הצבאי קרסנודר. אימוני טיסה מתבצעים בשדות התעופה ובבסיסים בקושצ'בסקאיה, קוטלניקובו, בסיס טיחורצק, בסיס ארמאוויר, מייקופ, בוריסוגלבסק, מיצ'ורינסק, בלאשוב ורטישצ'בו.

מאז 2011 החלו כניסת מטוסי Yak-130 לבית הספר להכשרת צוערי חיל האוויר, ובסוף 2016 התקבלו יותר מ-70 מטוסי אימון קרב מסוג זה. צי המטוסים הראשי הורכב ממטוסי L-39, L-410, An-26, MiG-29, Su-27, Su-25. בשנת 2017 חיל האוויר הרוסי החל להכשיר לראשונה בתולדותיו נשים לטייסות של מטוסי קרב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הספר הצבאי הגבוה לטייסי קרב** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של בית הספר הצבאי הגבוה לטייסי קרב (ברוסית)
* בית הספר, באתר משרד ההגנה הרוסי

הערות שוליים
------------

1. ↑  Краснодарское высшее военное авиационное училище лётчиков (Военный институт) на сайте Министерства обороны Российской Федерации.
2. 1 2 3 4  Историческая справка о Краснодарском высшем военном авиационном училище лётчиков на сайте Министерства обороны Российской Федерации
3. ↑  Историческая справка о Краснодарском высшем военном авиационном училище лётчиков
4. ↑  Историческая справка о Краснодарском высшем военном авиационном училище лётчиков на сайте Министерства обороны РФ
5. ↑  Учебная авиабаза Краснодарского училища летчиков пополнилась звеном самолетов Як-130 : Министерство обороны Российской Федерации
6. ↑  Учебно-боевой самолет Як-130 обновил авиапарк Краснодарского училища летчиков : Министерство обороны Российской Федерации
**ולדיסלב שלבינסקי** (בפולנית: **Władysław Ślewiński**;‏ 1 ביוני 1856 – 24 במרץ 1918) היה צייר פולני. הוא היה מתלמידיו של גוגן ואמן מוביל של תנועת פולין הצעירה.

ביוגרפיה
--------

שלבינסקי נולד ב-1 ביוני 1856 בכפר ביאלינין שעל נהר פיזיה. ולדיסלב היה בנם של קייגטאן שלבינסקי, בעל אדמות והלנה לבית מיסירוביץ' שמתה בזמן הלידה. הוא היה בן דודו של הצייר יוזף חלמונסקי, וביוזמתו ולדיסלב שלבינסקי החל ללמוד בבית הספר לציור של וויצ'ך גרסון.

בשנת 1886 קיבל שלבינסקי רכוש דרך ירושת אמו, מה שהוביל עד מהרה לחורבנו הכלכלי. בשנת 1888 היה עליו לברוח מעומס המיסים והוא נסע לפריז. בשנים 1888–1890 למד באקדמיה קולארוסי. הוא נקשר לבית הספר של פונט-אוון על ידי פול גוגן. הוא חזר לפולין, ובשנים 1908–1910 היה פרופסור בבית הספר לאמנויות יפות בוורשה. בשנת 1910 חזר לצרפת.

הוא נפטר בפריז בבית החולים קוצ'ין ב־24 במרץ 1918, ונקבר בבית העלמין בגנו ליד פריז.

בנו היה ולדיסלב פורנקייביץ' (1884–1924), צייר ואמן גרפי.

יצירה
-----

הוא החל לצייר באיחור ובילה כמעט את כל שנות היצירה שלו בצרפת. הים היה נושא תכוף בעבודותיו. הוא צייר טבע דומם וציורי נוף רבים – צנועים, ושלווים. הוא חלק את אמצעי הביטוי עם גוגן וארט נובו.

בציור הוא השתמש בקו עדין, מורגש יותר ממה שנראה, הרבה להשתמש במוטיב של שיער ארוך וזורם, גם הרכות והנזילות של הצורות פופולריים בסגנונו.

בהשראת גוגן – הוא חיפש אחר הפשטות והכנות במקומות שלא נגעה בהם הציוויליזציה המודרנית, כמו גם באובייקטים בשימוש יומיומי.

הצורה והצבע קבעו את אווירת הציור. האמן השתמש בעיקר בצבעי אדמה. הוא השתמש ברפרטואר של צורות עם קווי מתאר עקומים, וצייר ללא רישום מוקדם, כפי שהיה אופייני לתקופה.

גלריה
-----

* היתום מפורונין היתום מפורונין
* עירום עירום
* טבע דומם טבע דומם
* הברטוני הברטוני
* דיוקן נשי דיוקן נשי
* אישה וחתול אישה וחתול

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ולדיסלב שלבינסקי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ślewiński Władysław - Encyklopedia PWN - źródło wiarygodnej i rzetelnej wiedzy, encyklopedia.pwn.pl (בפולנית)
2. ↑  "Władysław Ślewiński" (ארכיון)
3. ↑  Brief biography

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007439850005171
* BnF: cb179895733 (data)
* GND: 119124459
* ISNI: 0000 0001 1753 9684
* LCCN: n84050972
* RKD: 73045
* ULAN: 500023982
* VIAF: 27874313
* WorldCat: lccn-n84050972

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ולדיסלב שלבינסקי"**.
**אנפית שחורה** (שם מדעי: *Ixobrychus flavicollis*) היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים ומהסוג אנפית החיה בדרומה של אסיה בתת-היבשת ההודית בפקיסטן, הודו, בנגלדש וסרי לנקה וגם מזרחה למזרח סין, אינדונזיה, גינאה החדשה וגם לצפון אוסטרליה. האנפות הצפוניות נודדות דרומה בחורף אך לרוב היא מתיישבת קבע. האנפה אינה בסכנה בטבע.

אנפה זו היא מהקטנות שבאנפות, אף שגדולה יחסית לסוגה והיא בעלת גוף עגלגל עם ראש וצוואר קצרים אך מקור ארוך וחד שצבעו אפור כהה עם בסיס צהוב. היא מגיעה לאורך ממוצע של 58 ס"מ והיא בעלת נוצות כהות עד שחורות בגב ובכנפיים וגם בחלק האחורי של הראש והעורף. החזה חום או אפור-כהה מפוספס בפסים חומים-ערמוניים וצידי הצוואר והחזה צהובים בהירים. הפרטים הצעירים דומים לבוגרים אך בעלי נוצות חומות מנומרות בלבן במקום שחורות.

האנפה תושבת של ביצות ועשבים גבוהים כמו קנים ברחבי אסיה הטרופית והמזרחית והם מקננים על הקנים הגבוהים או לעיתים גם על העצים. האנפה ניזונה מטרף מיימי שהיא לוכדת במקורה הארוך כמו דגים, צפרדעים, חרקים וסרטנים. להגנה מטורפים כמו עופות דורסים או חתוליים היא מקשיחה את צווארה ומסווה את עצמה ביעילות.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנפית שחורה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנפית שחורה באתר הרשימה האדומה של IUCN
יואב ריבק
**יואב ריבק** (נולד ב-20 ביולי 1980) הוא עיתונאי ישראלי. הוא מכהן כעורך המוסף ״7 ימים״ ב״ידיעות אחרונות״, וכיהן בעבר כראש מחלקת החדשות ב״מעריב״ וב״ידיעות אחרונות״.

ביוגרפיה
--------

ריבק נולד בחולון לאב מהנדס ולאם מורה. את דרכו העיתונאית החל בתיכון איילון בעיר כשערך את המגזין של כיתת התקשורת "שולמן". לפני גיוסו לצה"ל, עבד ריבק תקופה קצרה ב"ידיעות אחרונות", ומיד עם תום שירותו הצבאי הצטרף לצוות הכותבים של אתר הספורט "סל-ניוז" שנסגר מאז.

בהמשך עבד כשנתיים וחצי כעורך וראש דסק באתר האינטרנט של עיתון "הארץ". לאחר מכן, עבר להיות עורך חדשות במהדורה המודפסת של העיתון. כעבור כמה חודשים, עבר ל"מעריב" כעורך בדסק החדשות, שם עבד כשנה. לאחר מכן חזר לעיתון הארץ כעורך וכן כתב רשימות עיתונאיות. לאחר שנתיים וחצי ב"הארץ", הוא חזר לקדנציה שלישית במעריב, הפעם כראש מחלקת החדשות של אתר nrg. כעבור כשנה קודם להיות סגנו של נטע ליבנה, ראש מחלקת החדשות של העיתון. בעקבות רכישת העיתון על ידי נוחי דנקנר בשנת 2011, הוחלט כי ריבק יחליף בתפקיד את ליבנה, והוא שימש כראש אגף החדשות יחד עם עומר ברק.

מיוני 2006 עד פברואר 2009, בשיתוף עם העיתונאי יאיר טרצ'יצקי, כתב בלוג בשם "לחץ חברתי". בבלוג עסקו השניים בסוגיות תקשורתיות וחברתיות, ובין היתר בנושא חוק ההסדרים. בסוף 2006 פרסמו השניים סדרה של פוסטים על חוק ההסדרים לשנת 2007. אתר החדשות ynet בחר בבלוג "לחץ חברתי" כאחת מעשר היוזמות החברתיות שעשו את שנת 2006.

השניים נמנו גם על מקימי ועד העיתונאים ב"הארץ", למרות התנגדות המוציא לאור של העיתון, עמוס שוקן. ריבק אף כיהן בנציג "הארץ" בהנהלת אגודת העיתונאים של תל אביב, וכיום הוא ממייסדי ארגון העיתונאים בישראל שפועל לאגד עיתונאים במסגרת ההסתדרות.

כשנה לאחר הקמת הוועד ב"הארץ" ייסדו השניים גם את החטיבה הצעירה באגודת העיתונאים של תל אביב. מטרת המהלך הייתה להחיות את העבודה המאורגנת בעולם התקשורת ולחזק את מעמד העיתונאי, באמצעות פנייה לעיתונאים צעירים שעד אז לא היו חברים באגודת העיתונאים. לכנס הייסוד של החטיבה הצעירה הגיעו כ-400 עיתונאים, שרובם הצטרפו בעקבותיו לאגודה. התארגנותם של העיתונאים הצעירים הובילה מאוחר יותר גם להקמת ועד עיתונאים במעריב. לאחר רכישת "מעריב" על ידי שלמה בן צבי, עזב את תפקידו בעיתון.

קישורים חיצוניים
----------------

* לחץ חברתי(הקישור אינו פעיל) - הבלוג של יואב ריבק ויאיר טרצ'יצקי

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורלי פופר, בחברה טובה: היוזמות שעשו את השנה, באתר ynet, 29 בדצמבר 2006
מסגד מוחטרוב בולדיקווקז
**ולדיקווקז** (ברוסית: **Владикавка́з**, באוסטית: **Дзæуджыхъæу**; בין השנים 1931–1944 ו-1954–1990 נקראה **אורדז'וניקידזה**) היא עיר ברוסיה בצפון הרי קווקז, בירתה של רפובליקת צפון אוסטיה. העיר שוכנת על שתי גדותיו של הנהר טרק במישור האוסטי, 30 ק"מ מרכס דרייל בהרי הקווקז, ממנו פורץ נהר הטרק בזרימה עזה. אוכלוסיית העיר מונה כ-307,478 תושבים (2016) ובהם אוסטים, רוסים, ארמנים וגאורגים. העיר משמשת כמרכז התעשייה והחינוך של האזור.

היסטוריה
--------

לפני הקמת העיר שכן במקום הכפר האינגושי זאור (מערבית זוהור: ניצחון) העיר נוסדה בשנת 1784 על ידי הרוסים לאחר חתימה על הסכם גאורגייבסק בדבר צירוף גאורגיה המזרחית לרוסיה, במטרה לחזק את שליטתם באזור. שמה האוסטי של העיר הוא ככל הנראה שיבוש שמו הקדום של הכפר זאור. ב-1799 נבנה הכביש הראשי היוצא מהעיר ומוליך מרוסיה לגאורגיה, וב-1875 נבנתה מסילת הברזל מרוסטוב על הדון לבאקו החולפת דרך העיר. ב-1860 קיבלה ולדיקווקז מעמד של עיר וב-1863 הוכרזה כבירת חייל טרק של הקוזקים. בפברואר 1919 נכבשה העיר על ידי צבא המתנדבים של הגנרל אנטון דניקין, אך במרץ 1920 חזרה לשלטון הקומוניסטי. בין השנים 1921–1924 שימשה כבירת הרפובליקה האוטונומית ההררית. בין 1924 ל-1936 הייתה העיר לבירת החבל האוטונומי של צפון אוסטיה, ומ-1936 בירת הרפובליקה האוטונומית של צפון אוסטיה. בנובמבר 1942 ניסו הכוחות הגרמניים לכבוש את העיר, אך מתקפתם נהדפה וולדיקווקז סימנה את הנקודה הדרום-מזרחית ביותר אליה הגיעו. בין 1931 ל-1944 ובין 1954 ל-1990 נקראה העיר **אורג'וניקידזה** על שם המהפכן הקומוניסטי סרגו אורג'וניקידזה. בין 1944 ל-1954 נקראה בשמה האוסטי **ג'אוג'יקאו**.

תרבות
-----

התיאטרון בעיר הוקם בשנת 1869 וזה היה התיאטרון הראשון באזור צפון הקווקז. בתיאטרון זה עבדו מיכאיל בולגקוב ויבגני וכטנגוב. בתקופת ברית המועצות בעיר הוקמו תיאטראות נוספים הפועלים גם כיום.

בעיר אין אולפן קולנוע, אך בשנת 1991 שחקני תיאטראות מקומיים השתתפו בסרט אדם בקימונו ירוק, שעלילתו מתרחשת בעיר.

האוניברסיטה העירונית פעילה למן שנת 1920.

ערים תאומות
-----------

* ארצות הבריתארצות הברית אשוויל, ארצות הברית
* רוסיהרוסיה מחצ'קלה, רוסיה
* רוסיהרוסיה נלצ'יק, רוסיה
* בולגריהבולגריה קרדזחלי, בולגריה

ראו גם
------

* אלניה ולדיקווקז
* ספרטק-ולדיקווקז

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ולדיקווקז** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ולדיקווקז (ברוסית)
* אנציקלופדיית מוי גורוד (עירי) (ברוסית)
* תמונות מוולדיקווקז (ברוסית)
* ולדיקווקז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007559643905171
* GND: 4461426-3
* LCCN: n80013443
* MusicBrainz: 1d58b0ce-6765-468f-aecd-84ff432ed4ba
* NKC: ge1007162
* VIAF: 132517031
* WorldCat: lccn-n80013443

 |
**אנפה צבועה** (שם מדעי: *Egretta picata*) היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים החי בצפון אוסטרליה וגינאה החדשה באזורי מונסון. אנפה זו תוארה למדע ב-1845 בידי החוקר האנגלי-אוסטרלי ג'ון גולד, כששמה ניתן עקב גוני נוצותיה. בעבר היא השתייכה לסוג אנפה, אך כיום נחשבת ללבנית בדומה ללבנית קטנה או לבנית השלג. במין זה לא ידועים תת-מינים.

האנפה מגיעה לאורך 43 עד 55 ס"מ ולמשקל ממוצע של 247–280 גרם בזכרים ו-225–242 גרם בנקבות, כשהזכרים כבדים מעט יותר מהנקבות אך בשאר התכונות דומים. במראה יכולה לבלבל עם אנפה לבנת-צוואר, החיה באותם אזורים אך גדולה וגבוהה יותר.

אנפה זו בעלת נוצות לבנות לאורך הבטן והחזה והכנפיים, הגב, הצוואר ואחורי הראש חומים עד שזופים. החלק העליון של הראש כהה ובעל ציצה מזדקרת שחורה. העיניים והמקור צהובים ותחתית הגרון צהובה-בהירה. הצעירים דומים מעט לבוגרים אך פניהם לבנים לגמרי, למעט המקור הצהוב והם חסרי ציצה שחורה (בעבר סברו שהם מין נפרד של אנפה).

האנפה מצויה בביצות טרופיות וגדות נהר או בשדות לחים לאורך צפון אוסטרליה ובדרום גינאה החדשה ובמים מחפשת טרף קטן, אותו היא חוטפת במקורה. האנפה מקננת על עצים נמוכים ומטילה 1 עד 2 ביצים בעונה הרטובה.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנפה צבועה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ITIS
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנפה צבועה באתר הרשימה האדומה של IUCN
**בית הספר הצרפתי באתונה** (בצרפתית: **École française d’Athènes**, **EfA**; ביוונית: **Γαλλική Σχολή Αθηνών**) הוא מוסד לימודים ומכון מחקר לארכאולוגיה ולימודים קלאסיים הפועל באתונה. המכון, שנוסד ב-1846, הוא המוסד הבינלאומי הוותיק ביותר הפועל בבירת יוון. בית הספר שייך לרשת מוסדות המחקר הצרפתיים מחוץ לצרפת וכפוף למשרד להשכלה גבוהה, מחקר וחדשנות.

המוסד נוסד כחלק מגל ה"פילהלניזם" (אהבת תרבות יוון העתיקה) שהיה חלק מן התנועה הרומנטית במערב וכזרוע לביסוס השפעה מעצמית של המונרכיה הצרפתית ולאחר מכן של ההקיסרות הצרפתית השנייה במזרח אגן הים התיכון. המכון מחולק לארבע מגמות: יוון הארכאית, יוון הקלאסית, האימפריה הביזנטית ויוון המודרנית.

מאז ייסודו, הציע המכון תוכנית לימודים לסטודנטים דוברי צרפתית בתחומי הלימודים הקלאסיים וארכאולוגיה. כן מציע המכון מלגות נדיבות לתלמידים לתואר דוקטור. נוסף על כך מנהל המכון חפירות ארכאולוגיות וברשותו ספרייה ובה 80,000 ספרים, 550,000 תמונות ותצלומים ו-35,000 מפות.

בין התלמידים והמורים בבית הספר ניתן למנות את נומה דני פוסטל דה קולנז', וידאל דה לה בלאש ושארל בלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הספר הצרפתי באתונה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של בית הספר הצרפתי באתונה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300579305171
* BIBSYS: 90064815
* BNE: XX82663
* BnF: cb118634629 (data)
* CANTIC: a10181349
* CiNii: DA0381836X
* GND: 1004632-X
* ICCU: RAVV056286
* ISNI: 0000 0004 0622 3328
* LCCN: n50080073
* NKC: ko2010536033
* NLA: 35055430
* NLG: 43997
* RERO: 02-A003207744
* SUDOC: 030913020
* Trove: 813627
* ULAN: 500204797
* VcBA: 494/3573
* VIAF: 135527218
* WorldCat: lccn-n50080073

 |
**אנפית סוף מלגשית** (שם מדעי: ***Ardeola idae***) היא מין של אנפה מהסוג אנפת אגם החיה במזרח אפריקה במדינות: קניה, טנזניה, אוגנדה, רואנדה וזמביה ובסיישל, בעיקר באלדברה ובמדגסקר שבאוקיינוס ההודי והיא מצויה בסכנת הכחדה בטבע. האנפה תוארה בידי החוקר הגרמני גוסטב הארטלאוב (אנ').

האנפה מגיעה לאורך 45 עד 50 סנטימטרים ולמשקל 250 עד 350 גרם בממוצע, ללא הבדלים גדולים בין הזכרים והנקבות. היא בעלת נוצות חומות-אדמדמות מסורטטות על גופה כשהראש והכיפה חומים-שחורים והמקור הארוך אפור-צהוב ובסיסו עירום מנוצות. בעונת הרבייה משנה האנפה את גווניה ללבן לאורך הגוף, כשהפנים כחולות וגם תחילת המקור בעוד העיניים צהובות. הרגליים גם צהובות וקצרות יחסית והצוואר לבן בעל נוצות זקורות רבות לאורכו בעת הרבייה. 

האנפה מצויה ברחבי ביצות, בריכות, גדות נהר, אגמים ושדות אורז ובמספר מקומות גם לאורך חופי ים, יערות מנגרובים ולגונות עד לגובה 1,800 מטרים. האנפות החיות במדגסקר נוהגות לנדוד צפונה עד למזרח אפריקה וחזרה כשהפרטים הלא-בוגרים אינם נודדים. זוהי אנפה החיה לבדה ותתקוף פולשים, אף שבעת הרבייה היא מתקהלת עם אנפות נוספות. היא מחפשת מזון סמוך למים או בין הצמחים הנמוכים ומהם חוטפת דגים, סרטנים וחרקים מימיים. 

בתורה היא עלולה להיטרף בידי נחשים גדולים ותנינים. עם זאת האיום העיקרי שלה כיום הוא פגיעה מצד האדם, אשר הורס את בתי גידולה לטובת פעילות חקלאית, הורס ביצות ופוגע בתהליך הרבייה. בנוסף האנפה נמצאת בתחרות גוברת עם אנפית סוף, המצליחה להסתגל בהצלחה ומתחרה איתה על משאבים משותפים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנפית סוף מלגשית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנפית סוף מלגשית באתר הרשימה האדומה של IUCN
**בית הספר התיכון הארווי מילק** (באנגלית: **Harvey Milk High School**) הוא בית ספר על-יסודי ציבורי באיסט וילג' בעיר ניו יורק המיועד בעיקר לצעירים הומואים, לסביות, ביסקסואליים וטרנסג'נדריים, כמו גם לאלו שאינם בטוחים בזהותם המינית; עם זאת, בית הספר אינו מדיר תלמידים סטרייטים. בית הספר נקרא על שם הארווי מילק, לשעבר חבר במועצת העירייה של סן פרנסיסקו, ההומוסקסואל הגלוי הראשון במדינת קליפורניה אשר התמודד ונבחר למשרה ציבורית בבחירות כלליות.

אודות
-----

בתחילה, בית הספר נוהל על ידי מכון הטריק-מרטין (באנגלית: Hetrick-Martin Institute, בראשי תיבות: HMI), ארגון ללא כוונת רווח המעניק תמיכה חברתית לבני נוער בסיכון, בפרט לאלו שאינם הטרוסקסואלים. מאז שהפך לבית ספר ציבורי מוסמך לחלוטין בשנת 2002, בית הספר מנוהל על ידי מחלקת החינוך של עיריית ניו יורק, בנפרד מ-HMI. בית הספר והמלכ"ר עדיין חולקים מקום באותו בניין, כאשר הטריק-מרטין מספק את רוב התוכניות האמנותיות והתרבותיות של בית הספר.

בית הספר הוקם בשנת 1985 כתוכנית קטנה, עם שני חדרים וקצת יותר מתריסר תלמידים, על ידי HMI בשיתוף המרכז לחינוך לקריירה במחלקה החינוך של עיריית ניו יורק. מחלקת החינוך מנהלת את בית הספר ואחראית לרישום וקבלה. המוסד הוקם כבית ספר אלטרנטיבי, עבור בני נוער שמתקשים או שלא מסוגלים ללמוד בבתי הספר שבאזור מגוריהם, אם בשל איומים, אלימות או הטרדות.

בית הספר זכה לחשיפה ציבורית רחבה בשנת 2002, כאשר מועצת החינוך אישרה העברת תקציב של 3.2 מיליון דולר לבית הספר, כאחת ההחלטות האחרונות שהתקבלו בטרם בית הספר הפך לבית ספר ציבורי. התקציב איפשר לשפץ את בניין בית הספר. הביקוש לבית הספר גבר, וההרשמה קפצה מ-50 ל-100 תלמידים. בשנת 2003, מנהל בית הספר ויליאם זלצמן אמר שזה יהיה "מאתגר מבחינה אקדמית". מייקל לונג, יו"ר המפלגה השמרנית של מדינת ניו יורק, מתח ביקורת, ושאל: "האם יש דרך אחרת ללמד הומוסקסואלים? האם יש מתמטיקה הומוסקסואלית? זה לא בסדר ... אין סיבה לטפל בילדים אלה בנפרד". לעומתו, התומכים טענו כי בית הספר הזה הוא פתרון פרגמטי, תוך מתן דרך אלטרנטיבית להשגת תעודת בגרות עבור תלמידים שאינם מסוגלים להצליח בבית ספר תיכון כללי בגלל אי-סובלנות. לא כל הטיעונים נגד בית הספר הגיעו מכיוון אחד של המפה הפוליטית. ראש העיר העצמאי מייקל בלומברג תמך בשיפוץ בית הספר, בזמן שרובן דיאז, סנאטור בבית המחוקקים של מדינת ניו יורק מטעם המפלגה הדמוקרטית, התנגד לו.

בשנת 2004 עבר בית הספר הרחבה, ל-1,600 מ"ר, ועלייה לשמונה כיתות לימוד ו-110 תלמידים.

ראו גם
------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל להט"ב** |

* יום הארווי מילק

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של בית הספר התיכון הארווי מילק
* בית הספר התיכון הארווי מילק, ברשת החברתית טוויטר

* בית הספר התיכון הארווי מילק, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Harvey Milk High School". New York City Department of Education. נבדק ב-2011-03-28.
2. 1 2  "First public gay high school to open in NYC". CNN. 29 ביולי 2003. אורכב מ-המקור ב-12 בספטמבר 2005. נבדק ב-2007-02-26. `{{cite news}}`:  (עזרה)
**אנפית סוף ג'אווה** (שם מדעי: ***Ardeola speciosa***) היא מין של אנפה מהסוג אנפת אגם, החיה בחלק המזרחי של דרום-מזרח אסיה וברחבי איי הפיליפינים ואינדונזיה ברחבי ביצות של מים מתוקים ומלוחים, כשמספר אוכלוסיות נוהגות לנדוד. זוהי אנפה קטנה בעלת תפוצה רחבה שלא נמצא בסכנה בטבע.

תיאור
-----

אנפה זו מגיעה לאורך ממוצע של 45 סנטימטרים והיא בעלת מבנה גוף עגלגל, רגליים קצרות יחסית צהובות וראש וצוואר רחבים כשאזור הלחיים והעיניים לבן וכך גם הסנטר. המקור ארוך וצהוב והכנפיים והגב כחולים-כהים מלמעלה, אך חלקם התחתון לבן. החזה והבטן לרוב לבנים ובחלק העליון מפוספסים בחום-כתום. פרטים בעונת הרבייה נצבעים בגוון כתום-אפרסק לאורך החזה והחלק העליון והאחורי של הראש והצוואר, אך חוזרים להיות דהויים לאחר מכן.

אנפה זו היא פעילת יום המחפשת טרף לאורך הביצות, לרוב סביב הצמחייה והיא נעה ביחידות, בזוגות או בקבוצות של לא יותר מ-4 פרטים. היא מחפשת במים טרף של דגים, צפרדעים, סרטנים וחרקי מים אותם היא חוטפת במכה מהירה של המקור.

האנפה מתרבה בביצות מיוני עד ספטמבר ומקננת בין הענפים בזוגות בודדים, אך היא חיה במושבות קטנות לצד מיני אנפות אחרות ובקן הנקבה מטילה 2 עד 3 ביצים.

תת-מינים
--------

אנפה זו בעלת 2 תת-מינים:

* *Ardeola speciosa continentalis*
* *Ardeola speciosa speciosa*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנפית סוף ג'אווה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנפית סוף ג'אווה באתר הרשימה האדומה של IUCN
חזית בית הכנסת צמח צדק
**בית הכנסת צמח צדק** הוא בית כנסת של חסידות חב"ד בעיר העתיקה של צפת. בית הכנסת נבנה בסביבות ה'תרכ"ד והוא מבתי הכנסת הקדומים הקיימים ברובע היהודי העתיק בצפת.

היסטוריה
--------

בשנת תרכ"ד נפטר ר' ישעיה הורביץ, שהיה נשוי לבילא, בתה של דבורה, אחות הצמח צדק (רק מצד אביו, רבי שלום שכנא, שנישא בשנית לרבקה בת רבי אהרן הגדול מקרלין, ואחיינית זו הייתה בתם). לבני הזוג נולדו חמישה ילדים. לאחר פטירת בעלה עברה לגור בבית דודה הצמח צדק. זמן קצר אחרי זה שלח אותה הצמח צדק לצפת, ורבי אהרן מקרלין ורבי אהרן טברסקי קיבלו על עצמם לממן אותה בצפת.

לאחר בואה לצפת היו מגיעים גדולי רבני צפת, ובהם הרב שמואל הלר, לבקרה ולשמוע ממנה.

פעם אחת שמעה שיש בצפת מחלוקת בין חסידי חב"ד ובין חסידי פולין בגלל המנהגים השונים, ושלחה דיווח לצמח צדק. בתגובה שלח הצמח צדק סכום כסף, כדי להקים בית כנסת חב"ד. הוקם בניין בן שתי קומות. בקומה השנייה הייתה עזרת נשים ומרתף ששימש למקווה. הקמת בית הכנסת והמקווה החלו לבסס את יישוב קהילת חסידי חב"ד בצפת.

בשנת תרל"ו ואילך עמד בראש עדת חסידי חב"ד בצפת בנה הרביעי של מרת בילא, ר' אשר יחזקאל, בשנת תרס"ח החל בנו הרב ישעיה הורביץ למלא תפקידו, הוא כיהן בתפקידו עד שנת תרפ"ב אז נאלץ לעזוב לצורך פרנסת משפחתו, מאז משפחות רבות עזבו, אך נשארו בקהילת חב"ד מספר משפחות מחסידי חב"ד שדאגו בין השאר גם להחזקת בית הכנסת וגם לתחזוקתו.

בשנת תשכ"ג, כתב הרב ישעיהו הורוויץ לעורכי 'בטאון חב"ד' כי בית הכנסת עתיד להסגר, וכי יש לטכס עצה בנדון על מנת שהמקום יישאר. בשנת תשכ"ח, התחילה פעילות של מספר בחורים חב"דיים בעיר צפת בראשות הרב אברהם אייזנבך, כשבין פעולותיהם קיימו גם התוועדויות בבית הכנסת צמח צדק.

בשנת תש"ל פקדה את צפת סופת שלגים כתוצאה ממנה נגרם נזק כבד לבית הכנסת ועיריית צפת שלחה לאגודת חסידי חב"ד באה"ק הודעה כי בית הכנסת מיועד להריסה. בהוראת הרבי פעלו עסקני חב"ד בהם הרב אפרים וולף נגד ההריסה של המבנה.

באב תשל"ג נשלח על ידי הרבי מלובביץ' לישראל הרב אריה ליב קפלן. בין המשימות הראשונות שהטיל עליו הרבי היה לשקם את חורבות בית הכנסת "צמח צדק" בעיר, באופן שיהיה מוכן לתפילה לפני ראש השנה תשל"ד, הרב קפלן פנה לעירייה להשיג אישורים מתאימים, ולאחר התרוצצויות רבות כתב לרבי שעל פי החוק זה בלתי אפשרי שיהיה מוכן לראש השנה, והרב קפלן הציע שאולי יקימו במקום מאהל לתפילות, והרבי ענה: "דווקא בנין של קבע", הרב קפלן פנה לקבלן משה שלייפשטיין בבקשה לסיוע, האחרון אמר "שאם הרבי ביקש חייב להיות כך!", ובדרך לא דרך כשרבים מתושבי העיר נרתמו לעזור לשיקום, הצליחו לבנות את בית הכנסת באופן שכבר במוצאי שבת סליחות אמרו שם את הסליחות.

בנוסף לזה הקים באותו זמן הרב קפלן את כולל האברכים "צמח צדק" שהתחילו ללמוד בבית הכנסת האר"י האשכנזי בעיר ועם שיקום בית הכנסת, עברו ללמוד בבית הכנסת צמח צדק.

כיום מנהל את המקום שליח חב"ד הרב גבריאל מרזל, הפועל לחיזוק וביסוס המקום.

קישורים חיצוניים
----------------

* מנדי שדה, נקודות ציון חב"דיות - בית הכנסת העתיק "צמח צדק" בצפת, אתר col, כ"ט בניסן תשפ"א
* זושא וולף, **קריית חב"ד בצפת**, מעמוד 38
* הרב מרדכי מנשה לאופר, צפת עיר הקודש, מתוך התקשרות מס' 1147

הערות שוליים
------------

1. ↑  לפי הרב ישעיה הורביץ הבית הכנסת הוקם בסביבות תר"ה
2. ↑  מנחם רהט, סכנת התמוטטות לבית הכנסת העתיק של חסידי חב"ד, עיתון מעריב, 12 באוגוסט 1970
**מספר הרשאד** (Harshad number), או **מספר ניבן** (Niven number) הוא מספר שלם בבסיס ספירה מסוים המתחלק בסכום ספרותיו באותו בסיס ספירה.

דוגמאות
-------

* בבסיס ספירה כלשהו, המספרים בין 1 לבסיס הספירה (מספרים חד-ספרתיים והמספר "10" בבסיס הספירה) הם מספרי הרשאד.
* מספרי הרשאד הראשונים בעלי יותר מספרה אחת, בבסיס ספירה עשרוני, הם:

10, 12, 18, 20, 21, 24, 27, 30, 36, 40, 42, 45, 48, 50, 54, 60, 63, 70, 72, 80, 81, 84, 90, 100, 102, 108, 110, 111, 112, 114, 117, 120, 126, 132, 133, 135, 140, 144, 150, 152, 153, 156, 162, 171, 180, 190, 192, 195, 198, 200, 201, 204, 209, 210, 216, 220, 222, 224, 225, 228, 230, 234, 240, 243
מספר שמהווה מספר הרשאד בכל בסיס ספירה נקרא **מספר כל-הרשאד**, או **מספר כל-ניבן**. ישנם רק ארבעה מספרים כאלה: 1, 2, 4 ו-6.

מספרים היכולים להיות מספרי הרשאד
--------------------------------

מבחן ההתחלקות של המספר 9 בבסיס ספירה עשרוני יכול לרמוז שכל המספרים המתחלקים ב-9 הם מספרי הרשאד בבסיס זה. אולם כדי לבדוק אם מספר הוא הרשאד, ספרות המספר מחוברות פעם אחת והמספר חייב להתחלק בסכום זה, אחרת הוא אינו הרשאד. לדוגמה: המספר 99 אמנם מתחלק ב-9, אך אינו מתחלק בסכום ספרותיו 18.

בנוסף למספרים החד-ספרתיים שהם מספרי הרשאד באופן טריוויאלי, גם מספר הבסיס הוא מספר הרשאד, כיוון שהוא נכתב "10", וכל מספר מתחלק ב-1.

מספר ראשוני הוא מספר הרשאד בדיוק בכל בסיסי הספירה השווים לו או גדולים ממנו. בכל בסיס ספירה קטן יותר, סכום ספרותיו הוא מספר גדול מ-1 וקטן מהמספר עצמו, ומעובדת היותו ראשוני נובע שאינו מתחלק בסכום.

אף על פי שמספרי העצרת הראשונים בבסיס 10, הם מספרי הרשאד, לא כל מספרי העצרת הם מספרי הרשאד בבסיס 10. המספר הראשון שאינו מספר הרשאד הוא !432.

מספרי הרשאד עוקבים
------------------

רוברט אי. קנדי הוכיח בשנת 1982 שבלתי אפשרי לקבל יותר מ-21 מספרי הרשאד עוקבים.
בשנת 1993 הוכיחו קרטיס קופר ורוברט אי. קנדי שניהם מהמחלקה למתמטיקה באונ' מרכז מיזורי שבוורנסבורג, שלא יותר מ-20 מספרי הרשאד עוקבים אפשריים.

הלן ג. גרונדמן (אנ') הוכיחה בשנת 1994 שלא קיימים רצפים של יותר מ-2n מספרי הרשאד עוקבים בבסיס n. כמו כן, היא מצאה את רצף 20 מספרי הרשאד העוקבים הקטנים ביותר. מספרים אלו הם מסדר גודל 1044.

ט. קאי (אנ') הראה ב-1996 שבבסיס ספירה בינארי יש אינסוף רצפים של 4 מספרי הרשאד עוקבים, ובבסיס ספירה טרנארי (אנ') יש אינסוף רצפים של 6 מספרי הרשאד עוקבים. בבסיס אונרי, כל המספרים הם מספרי הרשאד.

הערכת הצפיפות של מספרי הרשאד
----------------------------

נציין ב \ N(x) מציין את מספר מספרי הרשאד הקטנים או שווים ל-x.

ז'אן-מרי דה קונינק (אנ') וניקולה דויון (Doyon);  
 הוכיחו שלכל ε > 0 מתקיים:

x^{1-\varepsilon} << N(x) << \frac{x\ln\ln x}{\ln x}
יתר על כן, דה קונינק, דויון וקטאי (Kátai) הוכיחו ש:

N(x)=(c+o(1))\frac{x}{\ln x}
כאשר \ c = (14/27) \ln 10 
השווה בערך ל-1.1939

קישורים חיצוניים
----------------

* מספר הרשאד, באתר MathWorld (באנגלית)
* "ON CONSECUTIVE NIVEN NUMBERS ", קרטיס קופר ורוברט אי. קנדי, 1994, **(באנגלית).**
**אנפית גמדית אמריקאית** (שם מדעי: ***Ixobrychus exilis***) היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים ומהסוג אנפית החי ביבשת-על אמריקה במגוון אזורים מדרום קנדה עד לצפון ארגנטינה והיא מבין האנפות הקטנות ביותר בעולם.

אורכה של אנפית זו לא עולה על 28 עד 36 סנטימטרים, משקל ממוצע של 51 עד 102 גרם (מה שהופך אותה ככל הנראה לקלה במשקלה מהאנפות) ומוטת כנפיים של 41 עד 46 סנטימטרים. צבע נוצותיה חום בהיר לאורך הגב והכנפיים, עם חלק עליון שחור-לבן בכנפיים והבטן והחזה לבנים עם פסים חומים לאורכם. הראש והצוואר קצרים ורחבים בצבע כתום עמוק וכיפת הראש שחורה. העיניים צהובות והמקור צהוב עם חלק עליון שחור. הזכרים והנקבות דומים במראם, אך לזכר ישנו גוון ירקרק-שחור על הגב וכיפת הראש, אשר צבעו חום אצל הנקבות.

האנפהית מתבודדת יחסית ופעילה בשעות היום. היא מצויה סביב צמחייה סבוכה בביצות, גדות נהרות ולעיתים גם בחופים הצפוניים של תפוצתה. חלק מהאוכלוסיות נודדות דרומה כדי להימלט מהחורף הקר, והן מתרבות במשך מרבית השנה סמוך לצמחייה נמוכה כמו קנים. האנפית מטילה 4 או 5 ביצים, אף שיכולה להטיל לעיתים גם 2 עד 7 ביצים.

תת-מינים
--------

* *Ixobrychus exilis exilis*
* *Ixobrychus exilis pullus*
* *Ixobrychus exilis erythromelas*
* *Ixobrychus exilis bogotensis*
* *Ixobrychus exilis peruvianus*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנפית גמדית אמריקאית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IBC
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנפית גמדית אמריקאית באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007558940205171

 |
**חומא** (או **חומה**), שחייתה בדור הרביעי לאמוראי בבל, הייתה בתו של איסי בנו של רב יצחק, בנו של האמורא רב יהודה.

היא הוגדרה בגמרא כאישה קטלנית, משום ששלושת בעליה נפטרו, אם בגלל מחלה מסוימת שגרמה למותם, או בגלל סיבה רוחנית שגזרה עליה שבעליה ימותו ולא יפרנסוה.

שלושת בעליה
-----------

בעלה הראשון היה האמורא רחבא דפומבדיתא, וככל הנראה שני בניו, עיפה ואבימי, תלמידי ישיבת פומבדיתא, שהיו ידועים בחריפותם, ולכן נקראו בשם "חריפי דפומבדיתא", היו בניה של חומא. לאחר שנפטר נשאה רב יצחק בנו של רבה בר בר חנה, ונפטר גם הוא. 

במחלוקת בין חכמים, האם חזקה היא שאישה היא אישה קטלנית לאחר שמתו שני בעליה או רק לאחר שמתו שלושה בעליה, סמך אביי, ראש ישיבת פומבדיתא, על רב יצחק בר יוסף, שקבע שהחזקה היא רק לאחר שלושה מקרים, ונישא לחומא, ונפטר גם הוא, אם כי חלוקות הדעות אם היא הייתה סיבת פטירתו. בעוד שמשמעות הגמרא היא שאביי נפטר משום שנישא לה, יש מפרשני התלמוד המנמקים זאת בסיבות אחרות.

חומא הייתה ידועה ביופייה. לאחר פטירתו של אביי באה לתבוע בבית דינו של רבא את מזונותיה, ובכלל זה יין, בנימוק שאביי הרגילה בכך, ויופייה האיר את בית הדין. לאחר הדיון הלך רבא לביתו ודרש מאשתו לקיים יחסי אישות.

בתגובה שאלה אשתו מי הופיעה אותו יום בבית הדין, ומשהשיב לה כי הייתה זאת חומא, רדפה אחריה והכתה אותה במנעול של ארגז, וגירשה אותה ממחוזא (עירו של רבא), בנימוק שהיא רוצה להראות את יופייה כדי שתינשא לאדם נוסף, וימות גם הוא ("קטלת ליך תלתא ואתת למיקטל אחרינא").

לקריאה נוספת
------------

* שולמית ולר, **נשים ונשיות בסיפורי התלמוד**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב 1993, עמ' 94-90

* זיוה שמיר, **ש"י עולמות - ריבוי פנים ביצירת עגנון**, הוצאת ספרא / הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2011, פרק רביעי: הסיפור הנועז על חומה אשת אביי והשתקפותו בפואמה "המתמיד" של ביאליק והסיפור "פנים אחרות" של עגנון, עמ' 162-143.

קישורים חיצוניים
----------------

* הרב אהרן הימן, "חומה", **תולדות תנאים ואמוראים**, לונדון, תר"ע, חלק א, עמודים 412-411, באתר היברובוקס; הערך חומה בתותו"א בוויקיטקסט
* חומא - אשתו של אביי, באתר מקור החסידות

הערות שוליים
------------

1. ↑  "חומא" במסכת כתובות, "חומה" במסכת יבמות.
2. ↑  אי משום מעיין או מזל.
3. ↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף י"ז, עמוד ב'.
4. ↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ס"ד, עמוד ב'
5. ↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ס"ה, עמוד א'
המספר 36 הוא משולשי ריבועי, מפני שניתן להציגו גם כמספר ריבועי וגם כמספר משולשי
**מספר משולשי ריבועי** הוא מספר שהוא גם מספר ריבועי וגם מספר משולשי. אם A הוא מספר כזה, אז אפשר להציג אותו גם כמספר ריבועי, {\displaystyle \ A=n^{2}}, וגם כמספר משולשי {\displaystyle \ A=m(m+1)/2}, ולכן {\displaystyle \ (2m+1)^{2}-2(2n)^{2}=1}. זוהי משוואת פל, שפתרונותיה ידועים. מן הפתרונות האלה אפשר לקבל את הנוסחה הכללית למספרים משולשים-ריבועיים: 

{\displaystyle A\_{k}={1 \over 32}\left(\left(1+{\sqrt {2}}\right)^{2k}-\left(1-{\sqrt {2}}\right)^{2k}\right)^{2}}
למספרים אלה יש גם את הנוסחה הרקורסיבית:

{\displaystyle A\_{k}=34A\_{k-1}-A\_{k-2}+2}
כאשר {\displaystyle A\_{0}=0} ו-{\displaystyle A\_{1}=1}.
המספרים הראשונים מסוג זה הם 1, 36, 1225, 41616, 1413721, 48024900, 1631432881, 55420693056, 1882672131025, ...

ראו גם
------

* מספר מצולע

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מספר משולשי ריבועי** בוויקישיתוף
* מספר משולשי ריבועי, באתר MathWorld (באנגלית)
* סדרת המספרים המשולשיים-ריבועיים באתר OEIS – האנציקלופדיה המקוונת לסדרות של מספרים שלמים
**אשמן מדובלל** (שם מדעי: *Centronycteris*) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת האשמניים ובו 2 מינים שחיים באזור הנאוטרופי של יבשת אמריקה. הסוג הוקם בשנת 1838 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי, והוא קרוי על שם הפרווה הסבוכה והצמרירית שלו. עד שנת 1998 הסוג נחשב לטקסון מונוטיפי.

תיאור ואנטומיה
--------------

האשמן המדובלל מתאפיין בגוף קטנטן וקומפקטי, ראש חרוטי וכנפיים צרות. החרטום קצר ומחודד במיוחד. האוזניים גדולות ועגולות, והקצה שלהן מחודד ופונה אחורנית בצורת מגל; האפרכסות מכוסות ברכסים בולטים. העיניים קטנות ובולטות והאף זעיר ושפיצי. השיניים חזקות וחדות; לסוג יש 6 חותכות בלסת העליונה ו-2 חותכות בלסת התחתונה. אורך הראש והגוף של מיני האשמן המדובלל 42–61 מ״מ, אורך הזרוע 41–49 מ״מ, אורך האוזן 14–20 מ״מ ואורך הזנב 18–23 מ״מ; משקלם 4–9 גרם ומספר שיניהם 32. הזנב ארוך וחשוף ומחודד בקצה. כנף הזנב בינונית ומעוגלת. האשמנים המדובללים דומים לאשמני השקיק, אך שעירים ובהירים יותר ואין להם שקיקים על הכנפיים.

לאשמן המדובלל פרווה צפופה ורכה שמורכבת משערות ארוכות ומדובללות. צבעה הכללי נע בין צהבהב לאוכרה, כתמתם, חום בהיר, חום אפרורי או בז׳. הפרווה נוטה להיות חיוורת יותר בגחון, ובאזור כנף הזנב היא בעלת גוון אדמוני. הפנים והאוזניים החשופים צבועים בשחרחר, אדמדם או חום כהה. הזרועות והרגליים בצבע בורדו והכנפיים וכנף הזנב בצבע שחור פחם.

תפוצה ואקולוגיה
---------------

מיני האשמן המדובלל מצויים באמריקה המרכזית והדרומית. טווח התפוצה שלהם כולל את דרום מקסיקו, בליז, גואטמלה, הונדורס, ניקרגואה, קוסטה ריקה, פנמה, קולומביה, אקוודור, וונצואלה, פרו, בוליביה, אזור גויאנה וצפון ומרכז ברזיל. בית הגידול מורכב בעיקר מיער גשם טרופי צפוף, אך גם מסוואנה טרופית בסראדו, סוואנה דוקרנית צחיחה למחצה בסרטאו, בתה חופית ויער עננים עד רום 1,450 מטר מעל פני הים. המינים בסוג נוטים לחיות בשפלות ומישורים ונפוצים בדלילות באזורים מעל 300 מטר.

אין מידע רב על האקולוגיה של הסוג. האשמנים המדובללים פעילים בלילה ומבלים את שעות היום על צמרות וחללי עצים או על עלים גדולים. הם יוצאים לצוד בשעות הערב, והתעופה שלהם איטית ומדויקת בדומה למינים רבים במשפחה. התזונה שלהם מורכבת מחרקים (בפרט חיפושיות ואחידי כנף), והם נוטים לנוע הלוך ושוב על מסלולים קבועים בתורם אחר מזון. כנף הזנב הגדולה מסייעת להם לחסום את דרכי המילוט של החרק. נקבות בהיריון נלכדו בחודש מאי או נובמבר. הנקבה ממליטה גור יחיד לאחר היריון של כ-4 חודשים. מצב השימור של שני המינים בסוג מוגדר כללא חשש על ידי IUCN.

מינים
-----

בסוג זה 2 מינים:

* אשמן מדובלל מקסימילאן (*Centronycteris maximiliani*) - ברזיל, וונצואלה ואזור גויאנה.
* אשמן מדובלל תומאס (*Centronycteris centralis*) - דרום מקסיקו עד בוליביה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אשמן מדובלל** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |
במתמטיקה, ובפרט, בתורת הקבוצות האקסיומטית, **מספר הרטוגס** הוא סוג מסוים של מספר מונה (קרדינלי). פרידריך הרטוגס הוכיח ב-1915 שניתן, באמצעות אקסיומות צרמלו-פרנקל בלבד (כלומר, ללא אקסיומת הבחירה) להראות כי לכל *X* קיים מונה סדור היטב שאינו קטן יותר מעוצמה של *X*.

אין זה הכרחי שקבוצה מסוימת תהיה סדורה היטב על מנת להגדיר את מספר הרטוגס שלה: אם *X* קבוצה כלשהי, אזי מספר הרטוגס של *X* היא הסודר המינימלי *\alpha*  כך שאין העתקה חד חד ערכית מ-α ל-*X*. גם אם לא ניתן להגדיר על *X* סדר טוב, *\alpha*  הוא המונה הסדור היטב הקטן ביותר שעוצמתו גדולה או שווה לשל *X*. ההעתקה המעבירה את *X* ל-*\alpha*  נקראת לעיתים **פונקציית הרטוגס**.

כאשר *X* ניתנת לסידור היטב, מספר הרטוגס שלה יהיה |X|^{+} - המונה הראשון הגדול מעוצמת *X*.

הוכחה
-----

בהינתן מספר משפטים בסיסיים של תורת הקבוצות, ההוכחה פשוטה. יהי \alpha = \{\beta \in \textrm{Ord}| \exists i: \beta \hookrightarrow X\}.
תחילה, נראה כי *\alpha*  היא קבוצה.

1. *{\displaystyle X\times X}* היא קבוצה, בהסתמך על אקסיומת קבוצת החזקה ואקסיומת ההפרדה.
2. קבוצת החזקה של *{\displaystyle X\times X}* היא קבוצה, בהסתמך על אקסיומת קבוצת החזקה.
3. המחלקה *W* המכילה את כל הסידורים הטובים הרפלקסיביים של תתי קבוצות של *X* היא תת-מחלקה מוגדרת של הקבוצה הנ"ל, על סמך אקסיומת ההפרדה.
4. המחלקה של כל טיפוסי הסדר של סידורים טובים של *W* היא קבוצה לפי אקסיומת ההחלפה, היות שניתן להגדירה באמצעות נוסחה פשוטה.

אבל, הקבוצה האחרונה היא בדיוק *\alpha* .

כעת, היות שקבוצה טרנזיטיבית של סודרים היא סודר אף היא, *\alpha*  היא סודר. בנוסף, אם ישנו שיכון מ-α לתוך *X*, אזי נקבל את הסתירה *\alpha*  שייך ל-*\alpha*. נטען ש-*\alpha*  הוא הסודר הקטן ביותר כך שאין שיכון ממנו אל *X*. 
אם *{\displaystyle \beta <\alpha }*, אזי *\beta*  שייך ל-*\alpha*  ולכן קיים שיכון של *\beta*  ב-*X*.

שימושים
-------

קיום מספר הרטוגס מוכיח כי המחלקה של מספרי האלף (המונים הסדורים היטב) לא חסומה על ידי שום עוצמה (כלומר אין קבוצה *X* כך שכל סודר משוכן בתוכה בצורה חד חד ערכית). 

בנוסף, מספרי הרטוגס (או וריאציות עליהם) נמצאים בבסיס ההוכחות שהשערת הרצף המוכללת גוררת את אקסיומת הבחירה כמו גם גרירות נוספות הקשורות לאקסיומת הבחירה.

לקריאה נוספת
------------

* Hartogs, Fritz (1915). "Über das Problem der Wohlordnung". *Mathematische Annalen* (בגרמנית). **76** (4): 438–443. doi:10.1007/BF01458215. JFM 45.0125.01.. Available at the DigiZeitschriften.
* Jech, Thomas (2002). *Set theory, third millennium edition (revised and expanded)*. Springer. ISBN 3-540-44085-2.
* Charles Morgan. "Axiomatic set theory" (PDF). *Course Notes*. University of Bristol. נבדק ב-2010-04-10.
פירוש נוסף ערך זה עוסק בכלי לזיקוק נוזלים. אם התכוונתם לחברת תרופות ישראלית, ראו אביק תעשיית תרופות וכימיקלים.
זיקוק באמצעות אביק
**אַבִּיק** (בלועזית: **רֶטוֹרטה**, **קולבה**) הוא בקבוק מעבדה המשמש לזיקוק נוזלים. בצורתו הפשוטה מכל עשוי זכוכית, שצווארו המוארך נטוי כלפי מטה; אדי הנוזל הרותח מתעבים בתוך צוואר הכלי, במגע עם האוויר הקר, ומטפטפים אל תוך כלי אחר, כלי איסוף הממוקם מתחתיו.

בתעשייה הכימית אביק הוא כלי אטום לאוויר שבו מחוממים נוזלים לצורך תגובה כימית שמייצרת גזים שייאספו במכל איסוף או לעיבוד נוסף. 

האביק היה בשימוש נרחב על ידי אלכימאים, וישנם שרטוטים רבים של אביקים במעבדותיהם. האביק היה בשימוש על ידי כימאים מובילים כמו אנטואן לבואזיה ויונס יעקב ברצליוס.

אנטואן לבואזיה ואביק למרגלותיו

לקריאה נוספת
------------

Emrich, W. 'Handbook of Charcoal Making, the Traditional and Industrial Methods'. D. Reidel Pub. Co. Hingham, MA, 1985

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **אביק** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אביק** |

* אביק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**השווים** (באנגלית: The Equals) - להקת רוק בריטית מלונדון בסוף שנות ה-60.

הלהקה הוקמה ב-1965 בדרום לונדון על ידי שלושה ילידי האיים הקריביים ושני ילידי בריטניה. הסולן והגיטריסט של הלהקה היה אדי גראנט שנולד בגיאנה. הלהקה קיבלה חוזה הקלטה בחברת President וב-1966 הוציאה את הסינגל הראשון I won’t be there שלא נכנס למצעד. גם הסינגל השני שהקליטו בסוף אותה שנה Hold me closer לא צעד. ב-1967 יצאו השווים למסע הופעות בהולנד וגרמניה וחברת התקליטים המקומית הוציאה לשוק את הצד השני של הסינגל השני שנקרא Baby come back והפך ללהיט באירופה. בסוף אותה שנה יצא בבריטניה האלבום Unequalled Equals במחיר מוזל והגיע למקום העשירי במצעד. השווים חזרו להקליט ובתחילת 1968 הוציאו את הסינגל I get so excited שנכנס בקושי למצעד. אבל אז התהפך מזלם. חברת התקליטים הבריטית הוציאה לשוק את Baby come back כצד ראשון של סינגל, והלהיט כבש את פסגת המצעד הבריטי. ההמשך היה מוצלח פחות והסינגלים שהלהקה הוציאה זכו ברובם להצלחה בינונית. ב-1972, בעקבות מחלה שמנעה ממנו להופיע, עזב אדי גראנט את הלהקה. הלהקה המשיכה להקליט בשנות ה-70 אך לא זכתה להצלחה. דווקא אדי גראנט הפך לזמר סולו מצליח בתחילת שנות ה-80 בייחוד עם הלהיטים I don’t wanna dance שהגיע לראש המצעד הבריטי ו-Electric avenue שהגיע למקום השני.

להיטי הלהקה
-----------

* I won’t be there 1966
* Hold me closer / Baby come back 12/66
* Give love a try 01/68
* I get so excited #44UK 02/68
* Baby come back (reissued} #1UK 07/67
* Laurel and Hardy #35US #32US 09/68
* Softly softly #48UK 12/68
* Michael and the slipper tree #24UK 04/69
* Viva Bobby Joe #6UK 08/69
* Rub-a-dub-dub #34UK 01/70
* I can see but you don’t know 06/70
* Black skin blue eyed boys #9UK 01/71
* Stand up and be counted 1972

...

אלבומי הלהקה
------------

* Unequalled Equals #10UK 12/67
* Equals explosion #32UK 03/68
* Sensational Equals 1968
* Equal Supreme 1968
* Equals strike back 1968

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **השווים** בוויקישיתוף

* השווים, באתר AllMusic (באנגלית)
* השווים, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* השווים, באתר דיזר
* השווים, באתר Discogs (באנגלית)
* השווים, באתר Songkick (באנגלית)
* השווים, באתר בילבורד (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0001 1955 1847
* MusicBrainz: efe5c081-3a3d-4730-9669-c3eec3018989
* NKC: xx0148318
* VIAF: 128018165
* WorldCat: viaf-128018165

 |
**מסגרת עם מלכת שבא ותרנגול הבר** היא מסגרת שנוצרה בבצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות על פי עיצוב של זאב רבן.

תיאור
-----

המסגרת נעשתה בטכניקה של מקשה במחלקת המקשה של "בצלאל" או באחת מן הקבוצות, כגון "נצן" או "שרא"ר", שעסקו בטכניקה זו במסגרת בית הספר. נושא העיטור שאוב מ"ספר האגדה" שערכו חיים נחמן ביאליק ויהושע חנא רבניצקי. על פי האגדה, מלכת שבא קורעת את בגדיה מעליה בשל פחד ותרנגול הבר מגיע אליה כשהוא נושא איגרת משלמה המלך. בחלקה התחתון של המסגרת מופיעה דמותה של מלכת שבא. היא מתוארת שוכבת בחצרה ולובשת בגדים תחתונים. משני צידי התיאור מופיעים עציצים גדולים. ברקע, מעבר לגדר הארמון, מופיע תיאור של עיר. בחלקה העליון של המסגרת מופיע תיאור של שתי ציפורים, הדומות בעיצובן לפסיון או טווס. רבן מחבר בין שני חלקי המסגרת באמצעות זנב הציפור ובאמצעות עץ תמר גדול.

רבן עסק בדמותה של מלכת שבא מספר פעמים. מלבד מסגרת זו יצר רבן סדרה של איורים ובהן דמותה של מלכת שבא, שהוצגו בשנת 1922 בתערוכה של "אגודת אמנים עברית". העיצוב שימש ליצירת מספר לא ידוע של מסגרות, בפליז או בכסף. אחת מן המסגרת בעיצוב זה, שמקורה באוסף יצחק אינהורן, הוצגה בתערוכה "בצלאל של שץ" (1982) שהתקיימה במוזיאון ישראל.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: מתערוכת האמנים בירושלים, הפועל הצעיר, 5 במאי 1922
2. ↑  ראו: **"בצלאל" של שץ: רשימה קטלוגית של החפצים בתערוכה**, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1982, פריט 991
**אוגוסט אייגרובר** (בגרמנית: **August Eigruber**;‏ 16 באפריל 1907 – 28 במאי 1947) היה קצין נאצי אוסטרי בכיר, שימש כמנהיג מחוז (Gauleiter) דנובה עילית (Reichsgau Oberdonau) וראש מדינת אוסטריה עילית בתקופת השלטון הנאצי. הוצא להורג לאחר משפט בידי בעלות הברית.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד בשטייר אוסטריה. לאחר שסיים את חטיבת הביניים החל ללמוד גאודזיה ומכניקה במוסד ההוראה הפדרלי האוסטרי. בנובמבר 1922 הצטרף לתנועה הנאצית באוסטריה והפך למנהיג התנועה בשנת 1925. באפריל 1928 הצטרף לשורות המפלגה הנאצית, ובאוקטובר 1930 עמד בראש מטה המפלגה בעירו. על חברותו במפלגה הנאצית האוסטרית, שהוצאה מחוץ לחוק, הוא ישב בכלא במשך מספר חודשים.

מחודש מאי 1935 עמד אייגרובר בראש הגאו של אוסטריה העילית, ובשנת 1936 היה למנהל הגאו. לאחר האנשלוס, סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית, הוא מונה לתפקיד "לנדסהאופטמן" (בגרמנית: מושל) ב-14 במרץ 1938. מיום 10 באפריל 1938 הוא שימש כיועץ לממשלה. זמן קצר לפני מכן, עוד במרץ 1938, הצטרף אייגרובר לשורות האס אה והגיע לדרגת בריגדפיהרר.

ב-22 במאי 1938 הוא הועבר לאס אס בתפקיד "שטאנדרטנפיהרר", עלה לדרגת בריגדפיהרר בינואר 1939 ולדרגת גרופנפיהרר בשנת 1940. ב-1 באפריל 1940 מונה לתפקיד מושל-רייך ("רייכשטאטהאלטר"), מינוי שהוביל לקידומו בנובמבר 1942 לתפקיד "מפקח ההגנה של הרייך". ביוני 1943 קודם פעם נוספת והגיע לדרגת אובר-גרופנפיהרר.

לאחר מלחמת העולם השנייה
-----------------------

מיד לאחר כניעתה של גרמניה ללא תנאים במאי 1945, אייגרובר נעצר בזאלצקמרגוט על ידי צבא ארצות הברית, והועמד למשפט במסגרת משפטי דכאו. במשפט מאוטהאוזן-גוזן נידון אייגרובר למוות בפני בית דין צבאי על אחריותו לפשעים נגד האנושות שהתחוללו במחנה מאוטהאוזן. הוא הוצא להורג בכלא לנדסברג בתלייה ב-28 במאי 1947.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוגוסט אייגרובר** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 127548963
* ISNI: 0000 0000 3549 5876
* LCCN: n2003089252
* VIAF: 33023493
* WorldCat: lccn-n2003089252

 |