recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פירוש נוסף ערך זה עוסק ברב העיר אלעד. אם התכוונתם למייסד התזמורת האנדלוסית הישראלית, ראו מוטי מלכא; אם התכוונתם לראש עיריית קריית מלאכי, ראו מוטי מלכה.

הרב **מרדכי מלכא** (נכתב גם **מלכה**, נולד בכ"ג בטבת תשי"ג, ינואר 1953) הוא רבה הראשי הספרדי של אלעד. משמש גם כממלא מקום הרב הראשי של הרצליה.

ביוגרפיה
--------

נולד במרוקו ללאה ולרב יהודה מלכא. בשנת תשט"ז עלתה משפחתו לישראל והתיישבה בנתיבות.

למד כשלוש שנים בישיבת תומכי תמימים בלוד, וכן בישיבה קטנה נווה ארץ ובישיבת קול תורה אצל הרב שלמה זלמן אוירבך. בסוף שיעור א' עבר ללמוד בישיבת שארית יוסף בבאר יעקב, בהזמנת ראש הישיבה הרב נסים טולדנו, שהיה מכין עמו את השיעור לתלמידים. עוד לפני שנישא שימש כמשיב בישיבת נווה ארץ במשך שש שנים והוסמך על ידי בד"צ העדה החרדית בירושלים כשוחט ובודק.

כשנתיים לאחר נישואיו, החל ללמד בישיבת אור גאון בראשות הרבנים פחימא ואלקריף.

בהמשך למד בכולל חזון־איש, שם הוציא לאור את ספרו הראשון "אמרי מרדכי" על צורת אותיות סת"ם והלכותיהם. בהמשך עבר לכהן כראש כולל "כתר תורה" של הרב אלעזר אלבז, רבה של גבעת שמואל, במשך כ-12 שנים, כשבד בבד הוא עשה שימש בבית ההוראה של הרב שמואל וואזנר והרב נסים קרליץ.

בשנת תשנ"ז, 1997 התמנה לרב העיר אלעד, בתמיכת הרב עובדיה יוסף ומפלגת ש"ס. עם כניסתו לרבנות הקים הרב מלכא שורה של מוסדות חינוך, ממעונות ועד ישיבה קטנה והוא נושא גם בעול קיומם. כן עומד בראש כולל 'לקח טוב' ומוסדות 'אור המלך'.

בשנת 2014 הודיע הרב מלכא על התמודדותו לתפקיד הרב הראשי לירושלים. בבחירות שהתקיימו הוא לא זכה לתמיכה של איש מאנשי הגוף הבוחר.

הרב מלכא מגיש טור שבועי בפרשת השבוע באתר בחדרי חרדים.

לאחר פטירתו של רב העיר הרצליה הרב יצחק יחיאל יעקובוביץ בשנת ה'תשע"ט (2019), הוסמך הרב מלכא, למלא את מקומו באופן זמני על ידי מועצת הרבנות הראשית עד לבחירת רב חדש.

בסיוון תש"ף הגישה מזכירות הרבנות הראשית לישראל בקשה להאריך את כהונתם של רבני העיר אלעד, הרב זלמן גרוסמן והרב מרדכי מלכא, עקב הגעתם לגיל 70. משפחת הרב מלכא טוענים שלמרות שבתעודת הזהות שלו מופיע שבשנה זו הוא מגיע לגיל 70, זה לא נכון מכיוון שעלה לישראל ממרוקו בזמן שלא הנפיקו תעודות זהות וזה לא משקף את גילו האמיתי.

מספריו
------

* **דרכי המלך** הלכות ראש השנה ויום הכיפורים
* **דרכי המלך** הלכות בין המצרים ותשעה באב
* **דרך המלך** הלכות שבת, 3 כרכים
* **דרך המלך** הלכות נידה
* **בן איש חי** על הלכות חנוכה ופורים
* **בן איש חי** על חג השבועות ויום טוב
* **בן איש חי** על חג הפסח

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מוסדות אור המלך
* הרב מרדכי מלכא באתר כיכר השבת
* מרדכי בן יהודה מלכא, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  הכתיב "מלכה" מופיע בשערי חלק מספריו, כגון ספרי "דרך המלך", אך לא בכולם.
2. ↑  עיתון כפר חב"ד מס' 1822
3. ↑  ישי כהן, ‏פרסום ראשון: הרב מרדכי מלכה הגיש מועמדות בירושלים, באתר כיכר השבת, 7.10.2014
4. ↑  אשר אטדגי, שלום רב: מונה מחליף לרב הראשי של הרצליה- הרב מרדכי מלכה רבה הראשי של אלעד, באתר mynet הרצליה, ‏21 בפברואר 2019.
5. ↑  אבי רבינא, ‏למרות גילם: בקשה להארכת כהונת רבני אלעד, באתר כיכר השבת, 22 ביוני 2020

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298448805171
* ISNI: 0000 0000 6211 2295
* LCCN: no2009088581
* VIAF: 90525310
* WorldCat: lccn-no2009088581

 |
**זאב סופות** (27 באוקטובר 1927 – 20 באפריל 2014) היה דיפלומט ישראלי, כיהן כסמנכ"ל משרד החוץ, שגריר ישראל בהולנד ושגריר ישראל הראשון ברפובליקה העממית של סין.

חייו
----

סופות (במקור סוויפט) נולד בליברפול שבבריטניה. למד לימודים קלאסיים ומזרחנות בקולג' מודלן שבאוניברסיטת אוקספורד. במלחמת העצמאות הגיע לארץ ישראל במסגרת מח"ל, שירת כחבלן ונפצע בקרבות באזור הר מירון.

בנובמבר 1950 החל את שירותו במשרד החוץ, עבד בארכיב המשרד, שימש עוזר הסברה ועוזר במחלקת ארצות הברית. ב-1956 נשלח מטעם המשרד ללמוד סינית באוניברסיטת יל. בשובו עבד במחלקת חבר העמים הבריטי, שימש ממלא מקום קונסול בניקוסיה וממלא מקום קצין עיתונות. ב-1961 מונה לקונסול בבולטימור ושימש מזכיר ראשון בשגרירות ישראל בוושינגטון. ב-1969 סיים לימודי דוקטורט באוניברסיטת ג'ורג'טאון. בשובו לישראל מונה לעוזר ראשי וסגן מנהל מחלקת ההסברה, ב-1971 מונה למנהל מחלקה אירופה 2, וב-1972 מונה לקונסול כללי בלונדון. ב-1977 מונה למנהל לשכת מנכ"ל משרד החוץ ולאחר מכן שימש ממלא מקום מנהל מחלקת אירופה 1 ומנהל מחלקת אירופה 2. ב-1983 מונה לסמנכ"ל אירופה במשרד החוץ. במהלך שנות שירותו במשרד החוץ עמד בראש ועד העובדים של המשרד. 

ב-1985 מונה לשגריר ישראל בהולנד תפקיד בו כיהן עד 1990. עם כינון היחסים בין ישראל לרפובליקה העממית של סין, נשלח ב-1990 לבייג'ינג במינוי של יועץ למרכז לקשרי מדע ותרבות, בפועל כיהן כנציג הדיפלומטי הבכיר של ישראל במדינה. בינואר 1992 מונה לשגריר ישראל הראשון בסין, תפקיד בו כיהן עד פרישתו לגמלאות ב-1993. 

ב-1997 יצא לאור ספרו "A China Diary: Towards the Establishment of China-Israel Diplomatic Relations" בהוצאת פרנק קאס.

קישורים חיצוניים
----------------

* זאב סופות באתר ההנצחה של משרד החוץ
* עופר אדרת, האיש שלנו בסין, באתר הארץ, 25 באפריל 2014
* זאב סופות, דף שער בספרייה הלאומית

| שגרירי ישראל בסין ישראלישראל הרפובליקה העממית של סיןהרפובליקה העממית של סין |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| זאב סופות • משה בן-יעקב • אורה נמיר • יצחק שלף • יהוידע חיים • עמוס נדאי • מתן וילנאי • צבי חפץ • אירית בן-אבא |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007268630005171
* GND: 120902990
* ISNI: 0000 0000 7864 1060
* LCCN: n96122984
* NTA: 180013254
* SUDOC: 06324425X
* VIAF: 267245687
* WorldCat: lccn-n96122984

 |
**מאיר בריסקמן** (נולד בשנת 1983) הוא מוזיקאי ומנצח ישראלי.

ביוגרפיה
--------

בריסקמן סיים בהצטיינות את לימודי המוזיקה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, שם היה תלמידו של מאסטרו אבנר בירון.
בריסקמן הוא המייסד והמנצח של האנסמבל הליטורגי יהודי - לשמוע אל הרינה, ומנצחה ומנהלה המוזיקלי של מקהלת החזנים הירושלמית.
בנוסף הוא משמש כמנצח הבית בתזמורת ירושלים מזרח ומערב, שם מנצח על סולני המוזיקה המרוקאית והאלג'יראית אמיל זריהן, בנימין בוזגלו ועוד.

המאפיין הייחודי באישיותו המוזיקלית הרב-תחומית, הוא שילוב סגנונות שונים של מוזיקה בקונצרטים ובהפקות. במסגרת זו יזם את הפרויקט 'פרנק סינטרה פינת יוסלה רוזנבלט', אשר משלב את ז'אנר החזנות היהודית עם מוזיקת ג'אז. במסגרת הפרויקט יצא למסע הופעות בארצות הברית ובעולם בחודש מאי 2015.

ביציאתו למסע התפרקה באופן חלקי מקהלתו לשמוע אל הרינה, המקהלה קיימת כיום בהרכב שונה ומשתנה בהרכב המקהלה. כיום בריסקמן עובד במקהלתו בעיקר עם החזן חיים שטרן. 

ניצח על תזמורות שונות בהן תזמורת השרון כפר שמריהו, על פרויקטים של מוזיקה לקולנוע ותזמורים שונים, ועל תזמורים שנכתבו על ידי תלמידים מצטיינים מבית הספר הישראלי לג'אז "רימון". כיום מנצח על הרכבים קאמריים וסימפוניים בארץ ובעולם. יחד עם דוד דאור, בתפקידו כמנהל מוזיקלי, חתום בריסקמן על הצלחת קונצרט חגיגי לציון מאה שנה לקהילה היהודית בסנקט פטרבורג.

קצר שבחים בפסטיבל צלילים במדבר, אליו הוזמן על ידי מנהלו המוזיקלי הד"ר מיכאל וולפה. בפסטיבל ניצח על האופרה הקאמרית "קין והבל" אשר נכתבה לכבוד המאורע על ידי המלחינה אטרי קורבנוב.
בריסקמן משמש כמרצה לסולפג', הרמוניה וקונטרפונקט, ומנצח על המקהלה במכון תל אביב לחזנות.

בריסקמן משמש כמעבד מוזיקלי במגוון רחב של סגנונות, מעיבודים סימפונים לאמני רוק ישראלים (כגון ברי סחרוף, אסף אבידן, נחום היימן, נורית הירש) ועד עיבודים בתחום הליטורגיה היהודית – חזנות, מוזיקה חסידית ועוד. נוסף על כך כתב עיבודים לתזמורות ביג בנד חולון ותל אביב, ולסדרות סימפוניות להרכבים שונים בארץ ובעולם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מאיר בריסקמן** בוויקישיתוף
* מאיר בריסקמן, ברשת החברתית פייסבוק
* מאיר בריסקמן, ברשת החברתית אינסטגרם
* פסטיבל צלילים במדבר, קין והבל
* מאיר בריסקמן והאנדלוסית, הארץ
* בפסטיבל קראקוב עם אנסמבל לשמוע אל הרינה, יוטיוב
* באתר מקהלת החזנים הירושלמית
* באתר לשמוע אל הרינה ואל התפילה

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מאיר בריסקמן"**.
**ברודית אפריקאית** (שם מדעי: *Aenigmatolimnas marginalis*) היא מין עוף קטן ממשפחת הרליתיים החי ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה והמין היחידי בסוגו. הברודית אינה קשורה לסוג ברודית, אם כי היא דומה לו מעט.

מאפיינים
--------

אורכה של הרלית 22 סנטימטרים בממוצע. זו רלית חומה עם נקודות שחורות לאורך הגוף. המקור והכנפיים צהובים והבטן בצבע קינמון. הזנב שחור והעורף והחלק העליון חום-אדמדם. הרגליים אדומות וגבוהות והמקור קצר. 

הרלית חיה בטבע בביצות, יובלים, תעלות, ערבות עשב שונות ואף חופי ים באלג'יריה, קמרון, קומורו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, חוף השנהב, גבון, גאנה, קניה, לוב, מלאווי, מרוקו, נמיביה, ניגריה, רואנדה, סיישל, דרום אפריקה, טנזניה, אוגנדה, זמביה וזימבבואה. כמו כן חלקם מצויים באיטליה.

רלית זו נודדת בחיפוש אחר מים מתוקים. היא פעילה בעיקר בשעות בין-הערביים והערב, אז הטמפרטורות נמוכות, ובשעות היום היא נחה בצמחייה. הברודיות הן מונוגומיות ובונות קן עשוי עשבים בסמיכות למים ולעיתים אף עליהם. הן ניזונות מיצורים קטנים המצויים בסוואנה ובביצה כמו ארבה, חיפושיות, עכבישים, פרפרים שונים, זבובים, דגים וראשנים וכן חלקי צמחים, זרעים ופירות קטנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברודית אפריקאית** בוויקישיתוף
* ברודית אפריקאית, באתר ITIS (באנגלית)
* ברודית אפריקאית, באתר NCBI (באנגלית)
* ברודית אפריקאית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* ברודית אפריקאית, באתר GBIF (באנגלית)
* ברודית אפריקאית באתר הרשימה האדומה של IUCN

הערות שוליים
------------
**לבד בקובה** (באנגלית: **The Cuban Affair**) הוא ספר מאת הסופר האמריקני נלסון דה מיל, בעברו קצין חי"ר מעוטר שלחם במלחמת וייטנאם.

עלילה
-----

העלילה מתרחשת בהווה, כאשר המספר וגיבור הספר הוא דניאל מקורמיק, המכונה מק, גבר קשוח, ציני ועייף שחי בשלווה על סירת הדיג שלו, "המֵיין" שמה, באי קי וסט הסמוך לחופי פלורידה. מקורמיק שירת חמש שנים כקצין חי"ר, ולחם באפגניסטן. על גבורתו בקרב עוטר מקורמיק בכוכב הכסף ובנוסף הוענק לו פעמיים עיטור לב הארגמן, הניתן למי שנפצע בלחימה. לאחר שחרורו עבר מקורמיק, יליד פורטלנד, לקי וסט, וקנה את סירת הדיג שלו. כאשר קרלוס, עורך דין ממיאמי המייצג ארגון גולים קובנים, מציע לו לצאת לקובה ולאתר אוצר שחבוי במערה בתמורה לשכר טרחה נדיב, מסכים מקורמיק כמעט מיד. הוא טס לקובה במסווה של תייר בטיול מאורגן מטעם אוניברסיטת ייל ואליו מתלווה שרה אורטגה, ארכיטקטית יפהפייה ממוצא קובני ונכדתו של הבעלים המקורי של האוצר. לאחר שימצאו את המטמון, נתיב הבריחה של השניים הוא באמצעות סירתו של מקורמיק, שחברו ג'ק קולבי, בוגר מלחמת וייטנאם, משיט לקובה, לכאורה כדי להשתתף בתחרות דיג. מקורמיק ושרה מטיילים בהוואנה הענייה אך התוססת, ובין תמרון התחמקות ממלשינים (צ'יבטוס) וסוכני משרד הפנים אחד למשנהו גם מספיקים להתאהב. אלא שהדברים אינם כפי שהם נראים.

קישורים חיצוניים
----------------

* הספר "לבד בקובה", באתר "סימניה"
* אהרון לפידות, הוואנה נגילה, ישראל היום, ‏ 27 בפברואר 2018.

הערות שוליים
------------

1. ↑  גל פרל פינקל, הרפתקאות קובניות, מקור ראשון, ‏ 19.01.2018.
2. ↑  נלסון דה מיל, "**לבד בקובה**", הוצאת תכלת, 2017, עמוד 10, "שירתתי חמש שנים בצבא ארצות הברית כקצין חי"ר ונפצעתי ממוקש באפגניסטן".
שלד של קסנוסמילוס לצד שלד גליפטודון.
**קסנוסמילוס** (שם מדעי: ***Xenosmilus***; מילולית: "אזמל מוזר") הוא סוג של חתול נכחד מתת-משפחת השנחרבים, שחי באמריקה הצפונית בתחילת הפליסטוקן שמלפני 1.8–0.3 מיליון שנה. הסוג כלל מין אחד - *Xenosmilus hodsonae*, אשר היווה את אחד מגדולי החתולים בתקופתו.

סוג זה ידוע משני פרטים מאובנים שהתגלו ב-1983 (או ב-1981) בגיינסוויל, פלורידה. תחילה הוא נחשב לסוג של סמילודון, אך ב-1994 הוחלט שמדובר בסוג נפרד, אשר תואר לראשונה בשנת 2000.

מאפיינים
--------

חתול נכחד זה הגיע לאורך 1.7-1.8 מטר ולמשקל 230 עד 400 קילוגרם, דומה מאוד לסמילודון. הוא נחשב לסוג פרימיטיבי יותר מהסמילודון, כיוון שהניבים שלו בלטו מפיו, אך היו קטנים בהרבה מהניבים של הסמילודון. אף על פי כן היה בעל מבנה גוף שרירי ורגליים קצרות יחסית, אשר התאימו לקבוצתו של הסמילודון ולא של מינים מוקדמים ובעלי רגליים קצרות יותר כמו הדינופליס וההומותריום. כיום משייכים אותו לשבט הטקסונומי Homotherini.

הקסנוסמילוס התגלה לצד מאובנים רבים של עצמות פקאריים, וככל הנראה הוא היה הצייד העיקרי שלהם באזור חיותו. הוא השתמש בניביו הגדולות כדי לדקור את הטרף, אך בשיניים החותכות כדי לשסע אותו, דבר נדיר אצל השנחרבים שהיו בעלי יכולת נשיכה חלשה אך מדויקת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קסנוסמילוס** בוויקישיתוף
* קסנוסמילוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* קסנוסמילוס, באתר GBIF (באנגלית)
**מיטשל ואן ברגן** (נולד ב־27 באוגוסט 1999) הוא כדורגלן הולנדי, המשחק בסטאד ריימס בעמדת הקיצוני.

קריירה
------

מיטשל ואן ברגן נולד ב-27 באוגוסט 1999, בעיר אוס. ביולי 2015, ואן ברגן הצטרף לויטסה ארנהם כשהיה רק בן 15.

ב-18 בדצמבר 2015, ערך ואן ברגן את הופעת הבכורה המקצועית שלו בבוגרים כשנכנס כמחליף של מילוט ראשיקה בדקה ה-83, בהיותו רק בן 16. ויטסה ניצחה 1–5 את טוונטה (במסגרת הליגה).

לקראת עונת 2016/17, ואן ברגן הועלה לקבוצה הבוגרת של ויטסה. לאחר שהועלה לקבוצה הבוגרת הוקצה לו המספר 16, לאחר שהחזיק במספר 42 בעונה שעברה. ב-6 באוגוסט 2016, במחזור הראשון בליגה, פתח ואן ברגן לראשונה בהרכב הקבוצה הבוגרת בהנהלתו של המנג'ר החדש האנק פרייזר, במשחק נגד וילם II, המשחק הסתיים בתוצאה 4 - 1 ובמהלך המשחק ואן ברגן אף בישל את השער השלישי במשחק.

ב-23 בנובמבר 2017, ערך את הופעת הבכורה שלו בטורניר אירופי נגד לאציו במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית.

ב-31 באוגוסט 2018, עקב הזדמנויות מצומצמות בויטסה, חתם ואן ברגן בקבוצת הירנפיין ההולנדית.

ב-1 בספטמבר 2018, רשם ואן ברגן את הופעת הבכורה שלו במועדון נגד ונלו במסגרת הליגה ההולנדית, כשעלה מהספסל אך המשחק הסתיים בשוויון 1-1.

ב-8 בדצמבר 2018, כבש ואן ברגן את שעריו הראשונים בקריירה נגד וילם II, המשחק הסתיים בניצחון 5 - 1 לטובת הירנפיין כשבמהלך המשחק ואן ברגן כבש צמד.

ב-27 באוגוסט 2021 עבר לליגה הצרפתית כשחתם בסטאד ריימס.

תארים
-----

ויטסה ארנהם
* הגביע ההולנדי: 2016/17

קישורים חיצוניים
----------------

* מיטשל ואן ברגן, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל, באתר TransferMarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר Goal

הערות שוליים
------------

1. ↑  תקציר המשחק בין טוונטה לויטסה, באתר transfermarkt
2. ↑  תקציר המשחק בין ויטסה לווילם, באתר transfermarkt
3. ↑  תקציר המשחק בין ויטסה ללאציו, באתר transfermarkt
4. ↑  MITCHELL VAN BERGEN VERKOCHT AAN SC HEERENVEEN, SBV Vitesse Official Site, ‏31 באוגוסט 2018
5. ↑  תקציר המשחק בין ויטסה לונלו, באתר transfermarkt
6. ↑  תקציר המשחק בין הירנפיין לווילם, באתר transfermarkt
**תיאטרון הנפש** הוא תיאטרון פרינג' יהודי שנוסד בקנדה בשנת 1978 על ידי האוורד ריפ וגבריאל עמנואל. בזמנו היה התיאטרון היהודי המקצועי היחיד בקנדה, שם הפיק כ-40 הפקות תיאטרון וטלוויזיה. 

בשנת 1980 העלה תיאטרון הנפש את הצגתו הראשונה: "ילדי הלילה", שעסקה בסיפורו של יאנוש קורצ'אק והשתתפה בפסטיבל הבינלאומי הראשון לתיאטרון יהודי בניו יורק. 

בשנת 1983 עלה הווארד ריפ לארץ ואִתו גם התיאטרון. 
ההפקה הראשונה של התיאטרון בישראל הייתה "איינשטיין" של גבריאל עמנואל בשיתוף עם תיאטרון הבימה, ההצגה תורגמה לשפות שונות ובשנת 2005 הועלתה הפקה מחודשת שהוצגה, בין השאר, בברודוויי, ניו יורק.

בין השנים 1988–1994 יצחק משל שימש כדרמטורג התיאטרון והפיק שבעה ממחזותיו. ומשנת 1995 ואילך ביאטריס הל משמשת הדרמטורגית של התיאטרון. 

התיאטרון מוכר והנתמך על ידי משרד התרבות של מדינת ישראל. הוא מפיק הצגות חברתיות-חינוכיות העוסקות בבחינת הקונפליקטים הקיימים בחברה הישראלית הרב תרבותית, בין דתיים וחרדים לחילוניים, עולים חדשים וותיקים ובין יהודים לערבים, תוך הדגשת המוטיב האנושי באמצעים אומנותיים והתייחסות לערכים של הידברות, סובלנות וכבוד הדדי. 

ברפרטואר המתחלף של התיאטרון מופקות 16 הצגות בעברית וחמש הצגות באנגלית במטרה להעלותן ברחבי העולם. התיאטרון מציג כ-300 הצגות בכל שנה, ברחבי הארץ, לילדים, בני נוער ומבוגרים, מכל המגזרים. וכן הציג למעלה מ-200 הופעות בחוץ לארץ, בפסטיבלים בינלאומיים, בכנסים מקצועיים, באוניברסיטאות, בפני קהילות יהודיות ובמסגרות אחרות.

רפרטואר התיאטרון
----------------

* "**המזוודה של חנה**" - זכתה בפרס אסיטז' עבור ההצגה הבינתחומית הטובה לשנת 2010-2011 וכאחת משלוש ההצגות הטובות של השנה בפרסי הבמה לילדים ונוער שנערך בגבעתיים, הועלה בבכורה בצ'כיה בפסטיבל NINE GATES בפראג.
* "**יחיד במינו**" - זכתה בפסטיבל חיפה להצגות ילדים. הועלתה בשנת 2008 בצפון אמריקה ובעיקר בברודוויי. ובשנת 2011 הועלה בטורונטו.
* "**גימפל תם**" - מבוססת על סיפורו של יצחק בשביס-זינגר. ייצגה את ישראל בפסטיבל פרינג' באדנבורג, והועלתה בארמניה, רוסיה וצ'כיה.
* "**באמהרית זה נשמע יותר טוב**" - הצגת יחיד של יוסי וואסה העוסקת בסיפור של עולים מאתיופיה. הועלתה באוסטריה, קנדה, ארצות הברית ומקסיקו.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של תיאטרון הנפש
* אתר תיאטרון הנפש
* תיאטרון הנפש, באתר "הבמה"
* תיאטרון הנפש בניו יורק, באתר "הבמה"
* תיאטרון עם חזון, באתר "הבמה"

הערות שוליים
------------

1. ↑  המזוודה של חנה, באתר אסיטז'
2. ↑  ynet, הצגות ילדים: 9 פרסים ל"הקסם של אורנה", באתר ynet, 22 באוגוסט 2011
**רייל בלטיקה** הוא פרויקט להקמת מסילת רכבת וקו רכבת חשמלית מהיר שיחצה את שלוש המדינות הבלטיות - אסטוניה, לטביה וליטא. הקו, בכיוון צפון - דרום, נועד לקשר בין ערים מרכזיות במדינות הבלטיות ושכנותיהן, ולנוע בין הלסינקי, בירת פינלנד, בצפון ובין ורשה, בירת פולין, בדרום. תכנון הפרויקט החל בשנת 2010 ובנייתו החלה ב-2019.

פרטי הקו
--------

המסילה של הקו תהיה ברוחב סטנדרטי (1,435 מילימטר). רכבות הנוסעים ינועו בו במהירות של 234 קילומטר בשעה ורכבות המטען - ב-120 קילומטר בשעה.

מתוכננת בניית שלושה מסופי מטען בשלוש המדינות הבלטיות ושבע תחנות נוסעים בשטחיהן - שתיים באסטוניה, שתיים בלטביה ושלוש בליטא. קיימת אופציה להרחבת הקו בתחומי כל המדינות אל תחנות מקומיות.

חיבור הרכבת בין טאלין, בירת אסטוניה, לבין הלסינקי יהיה באמצעות מעבורות. נשקלת הצעה לבנות מנהרת רכבת תת-ימית בין שתי הערים.

חיבור הרכבת אל ורשה מתבסס על מסילה חדשה ברוחב סטנדרטי שנבנתה ממנה אל הגבול עם ליטא ומיועדת לעבור חישמול בהמשך.

אורך המסילה בתחומי המדינות הבלטיות יהיה 870 קילומטר, ויחד עם המסילה עד ורשה - 950 קילומטר.

הפרויקט מיועד לשפר את התחבורה המסילתית ממרכז אירופה לצפון מזרח היבשת, לייעל את התחבורה בצפון מזרח אירופה, ולעודד תיירות ופיתוח כלכלי ועסקי בשלוש המדינות הבלטיות ובמדינות נוספות באירופה. הוא מיועד גם להפחית את פליטת המזהמים התחבורתיים על ידי הסטת תחבורה ממכוניות ומשאיות אל הרכבת החשמלית.

ניהול הפרויקט
-------------

מפת הפרויקט המתוכנן
אמנה לבניית הקו נחתמה בין שלוש המדינות הבלטיות וב-2017 היא אושררה על ידי הפרלמנטים שלהן.

בשנת 2014 הקימו משרדי התחבורה של שלוש המדינות הבלטיות את החברה המשותפת RB RAIL AS, על מנת שתשמש כמנהלת ומתאמת של הפרויקט בשיתוף פעולה עם תאגידי הרכבות הלאומיים של שלוש המדינות. הפרויקט מתוכנן בסיועו של האיחוד האירופי, שגם משתתף במימונו.

חוות דעת של פירמות ארנסט אנד יאנג ו-Atkins International experts בדבר הכדאיות הכלכלית של הפרויקט מ-2017 קבעה כי הוא כדאי וכי הרווחים ממנו צפויים לכסות את עלות הקמתו. על פי הערכת ארנסט אנד יאנג תגיע עלות הפרויקט ל-5.8 מיליארד אירו. בעלות יישאו שלוש המדינות הבלטיות בסיוע מענקים מן האיחוד האירופי.

שלב התכנון של הקו החל בשנת 2010 והסתיים ב-2017. בניית התוכנית הפיננסית לפרויקט והתוכנית התפעולית שלו מיועדות להסתיים ב-2018. עבודות הבנייה של הקו החלו ב-2019 וצפויות להסתיים בשנת 2026.

לפני הקמת הקו עצמו בוצעו עבודות הכנה על מנת לתת מענה תחבורתי ראוי לפרויקט.

ביקורת נמתחה על הפרויקט על ידי אישים וארגונים, במיוחד באסטוניה, לרבות טענות בנוגע לנזקיו הסביבתיים ולחוסר אמינות של הערכת העלות שלו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רייל בלטיקה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של רייל בלטיקה (באנגלית)
* רייל בלטיקה, ברשת החברתית פייסבוק
* אתר הפרויקט
* האמנה להקמת הפרויקט שנחתמה בין אסטוניה, לטביה וליטא
* דו"ח ההיתכנות הכלכלית של הפרויקט

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 305382142
* WorldCat (עם VIAF): 305382142

 |

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **[[:commons:Category:{{{1}}}|רייל בלטיקה]]** |
**אַגְרַת בַּת מַחֲלַת** הוא שמה של שדה המוזכרת בספרות חז"ל, כמי שמצויה בשעות הלילה בדרכים ומסכנת את העוברים והשבים. בשל החשש מאגרת בת מחלת, נמנעו אנשים מללכת לבדם בשעות הלילה.

זהותה
-----

לדעת המהרש"א ייתכן והכוונה לבתו של מחלת שהייתה אשתו של עשו, שהולידה שדים ורוחות. אחרים כתבו שאגרת בת מחלת היא לילית, ושמה גם אגרת, ונקראת "בת מחלת" מלשון ריקוד (מחול).

אזכורים
-------

בתלמוד במסכת פסחים מובא שאל לבני אדם ללכת בלילה ברחוב יחידי בלילות מסויימים, מאחר שאגרת בת מחלת וחילותיה יכולים להזיק להולך יחידי:

> 
> לא יצא יחידי בלילה לא בלילי רביעיות ולא בלילי שבתות מפני שאגרת בת מחלת היא ושמונה עשרה רבוא של מלאכי חבלה יוצאין וכל אחד ואחד יש לו רשות לחבל בפני עצמו
> 
> 
> 
> — תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף קי"ב, עמוד ב'
> 

בהמשך דברי התלמוד מובא שבתחילה הייתה אגרת בת מחלת מצויה בדרכים בכל לילות השבוע, עד שיום אחד פגשה את רבי חנינא בן דוסא, ואמרה לו שהיא אינה מזיקתו מאחר שהוא חשוב בשמים. מששמע כך רבי חנינא אמר לה, שאם אכן כדבריה - הוא גוזר עליה שלעולם לא תעבור במקום מיושב. מששמעה זאת אגרת, ביקשה ממנו שישאיר לה זמנים מסוימים שכן יורשה לה לעבור. ואכן נעתר לבקשתה ושייר לה את לילי רביעי ולילי שבת

סיפור נוסף מובא בתלמוד על כך שאגרת בת מחלת פגשה את אביי שגזר עליה שלא תעבור לעולם ביישוב. בהמשך לסיפור זה, נאמר בתלמוד שאף שלעיתים נראים חילותיה של מחלת בעיר, הוא משום שסוסיהם נשמטים מהם ובורחים, והם רצים אחריהם להחזירם.

בתלמוד במסכת תענית דרשו חז"ל על הפסוק "ונתתי גשמכם בעיתם" - שהזמן היותר טוב שיורדים בו גשמים הוא בליל יום רביעי ובלילות שבת, ובטעם הדבר כתבו הראשונים, מאחר שבאותם הזמנים בין כך אין מצויים אנשים ברחובות מפחד אגרת בת מחלת.

רבי יצחק אייזיק מטירנא בספר המנהגים כתב שלכך תיקנו להוסיף בסוף ברכת השכיבנו שבתפילת ערבית של שבת, 'ופרוס עלינו סוכת שלומך' להינצל מהשידה אגרת בת מחלת שמצויה בלילי שבת.

רבי אליהו מזרחי בפירושו על התורה כותב שהטעם שלא יצאו בלילי רביעי ולילי שבת הוא: "מפני שבאלה הלילות שולטין שני כוכבים רעים: שבתי, בלילי שבתות, ומאדים בלילי רביעיות, ואינם יוצאים מבתיהם שלא ינזקו. והיא אגרת בת מחלת בלשון חכמים" (ספר דברים, פרק י"א, פסוק י"ד).

קישורים חיצוניים
----------------

- ויקיטקסט אגרת בת מחלת (אוצר ישראל), באתר ויקיטקסט

* הערך "אַגְרַת" במילון בן יהודה באתר פרויקט בן יהודה
* הרב ראובן מרגליות, "אגרת בת מחלת", **מלאכי עליון**, מוסד הרב קוק, ירושלים תשמ"ח, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
* הרב יואל כהן, "אגרת בת מחלת", **ספר הערכים – חב"ד** א, באתר היברובוקס
* עמית נאור, כך הפכה נעמה המקראית לשדה אימתנית ומפחידה שיוצאת ממעמקי הים לפתות גברים, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, אוקטובר 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  כך מנוקד שמה באוצר ישראל ועוד.
2. ↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף קי"ב.
3. ↑  ראו ספר חסידים תקיז, בטעם ששייר דווקא ימים אלו.
4. ↑  תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף כ"ג.
5. ↑  כך כתבו רש"י ותוספות שם בגמרא, וכן הוא בעוד ראשונים.
6. ↑  מנהג של שבת אות כז.
יושבים משמאל לימין: רבי שמואל יצחק בורנשטיין האדמו"ר מסוכטשוב, רבי אברהם לנדא האדמו"ר מסטריקוב, רבי אברהם ישכר אנגלרד האדמו"ר מראדזין, החתן הרב נתן אנגלרד רב חסידי ראדזין בירושלים
רבי **אברהם אביגדור נחום לנדא** (י"א בשבט ה'תרע"ז, 3 בפברואר 1917 - ט"ז באלול ה'תשס"א, 4 בספטמבר 2001) היה האדמו"ר מסטריקוב.

קורות חייו
----------

נולד בפולין, לרויזא ביילא ורבי יעקב יצחק דן לנדא האדמו"ר מסטריקוב. בהיותו בן 13 נכנס ללמוד בישיבת חכמי לובלין. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט לווילנה, בה שהה מספר חודשים בחברת הרב יצחק זאב סולובייצ'יק מבריסק.

בשנת ה'תש"א (1941) עלה לארץ ישראל. הוריו וכן רבים מבני משפחתו נספו בשואה. בשנת ה'תש"ו (1946) נישא לחיה הדסה וידיסלבסקי, בת הרב מאיר וידיסלבסקי, מצאצאי החידושי הרי"מ, מייסד ומנהל מוסדות בית יעקב בחיפה. במשך תקופה התגורר בשכונת שערי חסד והיה מתלמידיו הקרובים של הרב מבריסק. כמו כן היה מקורב לרב דב בריש ווידנפלד, שהתגורר בסמיכות לביתו.

בשנת ה'תש"ח (1948) הוכתר על ידי זקני חסידות סטריקוב כממשיך השושלת. הוא קבע את ביתו ואת מרכז החסידות בתל אביב. לימים הוקם גם בית מדרש בבני ברק. מוסדות אלו הצטרפו לבית המדרש הוותיק של החסידות בירושלים, שייסד האדמו"ר הזקן מסטריקוב בעת ביקורו בארץ ישראל. כמו"כ שמר על קשר חם עם חסידות חב"ד והשתתף בחגיגת יום הולדת לרבי מליובאוויטש בכפר חב"ד חתנו הבכור הרב משה שטרן שימש כראש ישיבת חב"ד בלוד. 

במשך כל שנות כהונתו התרחק מגינוני אדמו"רות. 

בשנת ה'תשמ"ו (1986) עבר להתגורר בבני ברק והעביר אליה את מרכז החסידות. בשנת ה'תש"ן (1990) הקים את ישיבת "קול יעקב סטריקוב", על שמו של אביו. בראשות הישיבה עמדו חתניו: הרב משה שמואל שטרן - בנו של הרב יצחק יהודה שטרן אב"ד ביליץ, הרב ישעיהו פרנקל-תאומים - רב בית המדרש קרקא בבני ברק, והרב דוד ברנדר - בנו של רבי שלום ברנדר, שהיה ראש ישיבת בעלז במשך שנים רבות. בשנת ה'תשנ"ב (1992) נבנה בית כנסת חדש בירושלים, וכרבו הוכתר נכדו הבכור רבי יעקב דן שטרן. 

נפטר בט"ז באלול ה'תשס"א, ונקבר בהר המנוחות. הותיר אחריו שלוש בנות. מכיוון שלא הותיר צוואה מפורשת בדבר ממלא מקומו, נחלקו חסידיו לגבי זהות הממשיך בהנהגת החסידות. רוב החסידים הכתירו לאדמו"ר את חתנו הצעיר רבי דוד ברנדר, וחלק הכתירו את נכדו רבי יעקב דן שטרן המנהיג את חצרו בירושלים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  זאב בלוי, נחשפה התמונה: האדמו"ר מסטריקוב זצ"ל בהתוועדות יום הולדת לכ"ק האדמו"ר מליובאוויטש, באתר JDN, ‏2023-04-02
2. ↑  אברהם אביגדור לנדא באתר GRAVEZ

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297437605171
* ISNI: 0000 0000 5462 5664
* LCCN: nr2007012973
* VIAF: 298297026
* WorldCat: lccn-nr2007012973

 |
**עוף לוליפופ** (באנגלית: Chicken lollipop; מילולית "עוף של סוכרייה על מקל") הוא מתאבן פופולרי של עוף מטוגן מהמטבח ההודו-סיני. עוף לוליפופ היא בעצם כנף עוף, שבה הבשר מנותק מקצה העצם ונדחק כלפי מטה, ויוצר מראה של סוכרייה על מקל .

המתכון
------

מתכונים משתנים מעט לפי מכין המנה. עם זאת, רבים מתחילים בשימוש בקטע האמצעי של כנף העוף או הירך. בקטע האמצעי מוסרת אחת משתי העצמות, והבשר שעל הקטעים נדחק לקצה אחד של העצם. אלו מצופים לאחר מכן בבלילה אדומה פיקנטית שמרכיביה העיקריים כוללים אבקת צ'ילי אדום וכורכום.  לאחר מכן, העוף המצופה מושרה במרינדה למשך כמה שעות. העוף הכבוש בדרך כלל מטוגן בשמן עמוק, אבל בחירה ידועה נוספת כוללת אפייה. העצם החשופה עטופה לפעמים ברדיד אלומיניום.

ראו גם
------

* רשימת מתאבנים
* כנפי באפלו
* כנפיים שוויצריות

קישורים חיצוניים
----------------

הערות שוליים
------------

1. ↑  "The 10 Best Types of Fried Chicken, Explained". *Thrillist*. 27 ביולי 2018. נבדק ב-20 בספטמבר 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Chicken Lollipop Recipe." *Swasthi's Recipes*, 11 Dec. 2021. Retrieved 18 February 2022
3. ↑  "Chicken Lollipops Recipe". *www.grouprecipes.com*. נבדק ב-20 בספטמבר 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**קייס מ. פירו** (בערבית: **قيس فرو** 21 ביוני 1944 - 11 בספטמבר 2019) היה היסטוריון ישראלי ממוצא דרוזי, פרופסור מן המניין בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה. תחומי מחקרו הם העדה הדרוזית, החברה במזרח התיכון במאה ה-19, העלווים והשיעים בסוריה ובלבנון.

קורות חיים
----------

פירו נולד בשנת 1944 בכפר עספיא במשפחה דרוזית בימי שלטון המנדט הבריט בארץ ישראל. למד בבית ספר יסודי ואחר כך בתיכון הנוצרי האורתודוקסי של חיפה, כיום המכללה האורתודוקסית הערבית בחיפה. שירת בצה"ל בגדוד הדרוזי ובמהלך שירותו סיים קורס מ"כים.

בשנת 1966 נרשם לאוניברסיטת חיפה ובהמשך סיים בה לימודי תואר ראשון בהיסטוריה כללית וספרות ערבית ותואר שני באוניברסיטת חיפה, ואת לימודי הדוקטורט השלים במחלקה למזרח התיכון באוניברסיטת ניס שבצרפת בשנת 1979. נושא עבודתו - "הקשרים בין מרסיי לאימפריה העות'מאנית ולמצרים בין 1860 ל-1914". לימד בבית ספר תיכון ומשנת 1982 לימד באוניברסיטת חיפה. בשנת 1996 יצא לשנת שבתון כחוקר במרכז המזרח התיכון באוניברסיטת אוקספורד.

כסטודנט באוניברסיטת חיפה הציע להקים ארכיון שירכז חומרים כתובים בנושא הדרוזים. הצעתו הגיעה לנשיא האוניברסיטה, שאימץ את הרעיון והחליט על הקמת המדור הדרוזי באוניברסיטת חיפה. פירו עמד בהמשך בראש המדור. בשנים 1997–2000 עמד בראש החוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה. הוא היה המנחה של תדי כ"ץ בעבודתו לתואר שני בנושא הקרב בטנטורה במלחמת העצמאות שנפסלה על ידי האוניברסיטה.

התגורר ביישוב הולדתו, מועצה המקומית עספיא, בה נפטר בשנת 2019 בגיל 75. היה נשוי והשאיר שלושה ילדים: שני בנים - גסאן, מרצה במתמטיקה תאורטית, וטארק, מרצה וחוקר בתחום האסלאם, ובת - סאוסן, מורה.

מספריו
------

* קיס פירו, **המשי והתמורות החברתיות-כלכליות בלבנון: 1860–1914**, חיפה: אוניברסיטת חיפה - המרכז היהודי-הערבי, המכון לחקר המזרח התיכון ע"ש גוסטאב היינמן, 1986 (סדרת מונוגרפיות בחקר המזרח התיכון, 5).

* *Silk and Socio-economic Change in Lebanon* (1860 – 1914), Haifa, Haifa University Press, 1986
* *A History of Druzes*, Brill Academic Pub, 1997
* *The Druzes in the Jewish State: A Brief History* ,Brill Academic Pub, 1999
* *Inventing Lebanon: Nationalism and the State Under the Mandate*, I B Tauris & Co Ltd, 2002
* Metamorphosis of the Nation (al-Umma): Arabism and Minorities in Syria and Lebanon 1850-1940, 2009

קישורים חיצוניים
----------------

* קייס פירו, ברשת החברתית פייסבוק
* שש אחרי המלחמה, ריאיון עם פירו בנושא לבנון לאחר מלחמת לבנון השנייה בערוץ האקדמי
* עופר אדרת, ההיסטוריון שנתן 97 לעבודה על "טבח טנטורה", באתר הארץ, 26 בספטמבר 2019
* קייס פירו (1944-2019), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007261157605171
* BIBSYS: 90638557
* BnF: cb12939274w (data)
* ISNI: 0000 0000 8144 7242
* LCCN: nr90028811
* NTA: 097917915
* SUDOC: 069989249
* VIAF: 64655163
* WorldCat: lccn-nr90028811

 |
**חוסה מריה גטיקה** (בספרדית: **José María Gatica**; ‏25 במאי 1925 - 12 בנובמבר 1963) היה מתאגרף ארגנטינאי ואחד מהספורטאים המפורסמים בהיסטוריה של המדינה. קריירת האיגרוף שלו הייתה מלווה במחלוקות בשל תמיכתו בנשיא חואן פרון.

ביוגרפיה
--------

חוסה מריה גטיקה נולד בעיר ויז'ה מרסדס, בפרובינציית סן לואיס בארגנטינה, ב-25 במאי 1925. הוריו היו פועלים קשי יום, שהחליטו לעבור לבואנוס איירס כאשר גטיקה היה בן 7. חיי העוני הקשים של המשפחה נמשכו גם בעיר הבירה, גטיקה בילה את מרבית זמנו ברחובות ומעולם לא נשלח לבית ספר או למד קרוא וכתוב.

גטיקה החל את קריירת האיגרוף שלו בקרבות לא מורשים שנערכו בנמל, לעיני קהל של מהמרים. גטיקה הצעיר בלט בסגנונו הפרוע בזירה, ועד מהרה התגלה על ידי מאמנים מקומיים בעזרתם פצח בקריירה מקצוענית.

קריירה
------

גטיקה עבר להתאמן תחת הדרכה מקצועית ופיתח את סגנונו המלהיב. עד מהרה הוא הפך לאהוב הקהל ולאחד מאנשי הספורט הבולטים במדינה. בין מעריציו הגדולים ביותר היו הנשיא חואן פרון ואשתו אוויטה, וגטיקה הפך לתומך נלהב בנשיא ובממשלתו. עם הפרסום הגיעה גם רווחה כלכלית גדולה לגטיקה ומשפחתו, שנהנו מסגנון חיים ראוותני ונראו פעמים רבות במסעדות יוקרתיות בחברת האליטות של המדינה.

גטיקה החל לטפח שאיפות לזכות באליפות העולם בקטגוריית המשקל הקל, ונסע לארצות הברית ב-1951 כדי להתמודד מול האלוף אייק ויליאמס, אך חלומו התנפץ במהרה כאשר כשל בזירה והובס בנוק אאוט בסיבוב הראשון. למרות ההפסד גטיקה (שכונה El Mono - "הקוף") המשיך להיות פופולרי במולדתו וחזר לארגנטינה כדי להשתתף בסדרת קרבות מלהיבה מול יריבו המושבע אלפרדו פראדה.

לאחר נפילת חברו הנשיא פרון ב-1955, הפך גטיקה מאליל ההמונים לאחד האנשים השנואים במדינה. הוא נעצר על ידי המשטרה אחרי שהקדיש את אחד מניצחונותיו לפרון הגולה, ונאלץ לפרוש לאחר שרישיון האיגרוף שלו נשלל לצמיתות. בסך הכל נלחם גטיקה ב-96 קרבות וניצח ב-86 מתוכם.

גטיקה ירד מנכסיו כאשר חבריו הישנים בפוליטיקה הפנו לו עורף ורבבות מעריציו שכחו אותו, והוא נאלץ להתקיים בדוחק מעבודות מזדמנות. אחת מהן, כמארח במסעדה, ניתנה לו על ידי יריבו הוותיק פראדה.
גטיקה מצא את מותו ב-12 בנובמבר 1963, כאשר נפגע מאוטובוס חולף ברחוב. 

ב-1993 לאונרדו פביו הפיק הסרט Gatica, El Mono ("גטיקה, הקוף") שמספר את סיפור חייו ומותו. הוא זכה לכבוד בעיר הולדתו שקראה לאולם הספורט בעיר על שמו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חוסה מריה גטיקה** בוויקישיתוף

* חוסה מריה גטיקה, באתר BoxRec
* הסרט  "Gatica, el mono", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* חוסה מריה גטיקה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007401519205171
* BnF: cb166833398 (data)
* ISNI: 0000 0000 4526 4828
* LCCN: n93113932
* VIAF: 6613839
* WorldCat: lccn-n93113932

 |
**רוברט ת'ורבורן** (באנגלית: **Robert Thorburn**;‏ 1818–1885) היה צייר מיניאטורות סקוטי ומקורב לאקדמיה המלכותית.

ביוגרפיה
--------

רוברט ת'ורבורן, נולד בדמפריס במרץ 1818, היה בנו של סוחר. את השכלתו המוקדמת קיבל בבית הספר התיכון דמפריס. עד מהרה פיתח אהבה לאמנות, ובשל טוב לבה של שכנה, נשלח בגיל חמש עשרה לאדינבורו לצייר באקדמיה, שם התקדם במהירות וזכה להצטיינות. כשלוש שנים לאחר מכן הגיע ללונדון ונכנס לשיעורי האקדמיה המלכותית. בתור יליד דמפריס הוא נהנה מהחסות המיוחדת של הדוכס מבקליוץ', שבאמצעותה השיג עבודות רבות.

הצלחתו של ת'ורבורן כצייר מיניאטורי הובטחה במהירות, ובמשך שנים רבות הוא קיבל את החסות של החברה האופנתית עם סר ויליאם צ'ארלס רוס. ב-1846 קיבל את המשימה הראשונה שלו מהמלכה ויקטוריה, רבות באו אחריה. דיוקנאות מיניאטוריות של המלכה ושל המלכה עם אדוארד השביעי, כנסיך מוויילס, שוכפלו רבות (1897).‏

המיניאטורות של ת'ורבורן היו בממדים גדולים מהרגיל, הראו יותר מהדמות ולעיתים מלוות ברקע נוף. הם מצוירים על פיסות שנהב גדולות, לפעמים על פיסות שחוברות זו לזו. הגימור הקיצוני שלהם מייצר תחושה של מונוטוניות ושטיחות כאשר הצבעים איבדו את הרעננות שלהם. עם זאת, הם זכו להערצה רבה בזמן הפקתם, ובתערוכה הבינלאומית של פריז ב-1855 הוענקה לת'ורבורן מדליית זהב.

אחת המיניאטורות הידועות ביותר שלו היא זו של הדוכסית ממנצ'סטר, ששעתוק שלה ניתן ב"ציירי המיניאטורות הבריטיים" של ג'יי ג'יי פוסטר (1898). אותה עבודה מכילה דיוקן של ת'ורבורן מתוך מיניאטורה עצמית ורשימה של מצויריו העיקריים הכוללת את רוב הנשים היפות של אותה תקופה.

ת'ורבורן נבחר לחבר נלווה של האקדמיה המלכותית בשנת 1848. כאשר הצילום החל להחליף את הציור המיניאטורי, הוא החל לצייר בשמן, והציג פורטרטים ונושאים אחרים בתערוכות האקדמיה המלכותית בהצלחה מתונה.

היה לו בית בלאסווייד, ליד אדינבורו, אך הוא מת בטונברידג' וולס ב-3 בנובמבר 1885 בשנתו השישים ושמונה.

גלריה
-----

* ליידי רוברטסליידי רוברטס
* ברונית ברידפורדברונית ברידפורד
* הדוכסית מבוכלוך וביתה ויקטוריההדוכסית מבוכלוך וביתה ויקטוריה
* הדוכס ומולינגטוןהדוכס ומולינגטון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוברט ת'ורבורן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Cust, Lionel Henry (1898). "Thorburn, Robert". In Lee, Sidney (ed.). Dictionary of National Biography. Vol. 56. London: Smith, Elder & Co. p. 280. Public Domain This article incorporates text from this source, which is in the public domain.
2. ↑  Cust. L. H.; Burnette, Arianne (2004). "Thorburn, Robert (1818–1885), miniature painter". In Oxford Dictionary of National Biography. Oxford University Press
3. ↑  Foster, Joshua James (1898). British Miniature Painters and Their Works. Nottingham: R. B. Earp & Sons, Ltd. pp. 80–83, 91–97, 101, 110–111.
4. ↑  Oliver, Valerie Cassel, ed. (2011). "Thorburn, Robert". In Benezit Dictionary of Artists. Oxford University Press.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 136691358
* ISNI: 0000 0000 6686 8786
* KulturNav: b63fa32b-60fc-4100-a9b9-4edbf07a55dc
* LCCN: n88159577
* RKD: 77294
* ULAN: 500005576
* VIAF: 33553945
* WorldCat: lccn-n88159577

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"רוברט ת'ורבורן"**.
פירוש נוסף ערך זה עוסק במפעל קסת לספרות ביכורים. אם התכוונתם להוצאה לאור, ראו הוצאת קסת.
סמליל המפעלסמליל המפעל
**מפעל קסת לספרות ביכורים** הוא מפעל עבר, אשר שימש כחממה ספרותית המלווה ספרי ביכורים מבטיחים בתחום הפרוזה והשירה.

"מפעל קסת" נוסד בשנת 2005 על ידי המרכז לספריות וספרות בישראל ובסיוע משרד התרבות והספורט. מערכת המפעל קיבלה אליה כתבי-יד נבחרים של יצירות ביכורים ממולי"ם ישראלים (כל הוצאה רשאית להגיש שני כתבי יד בשנה), והעניקה לכותבים הנבחרים, כארבעה-חמישה בשנה, ליווי על ידי עורך ספרות מנוסה. בתחילה כלל "מפעל קסת" את תחום הפרוזה בלבד, ומשנת 2008 הוא כלל גם את תחום השירה, וגם השתתפות בספר שני של מחבר.

כיום, מחלקת מפעלי ספרות של המרכז לספריות וספרות בישראל ממשיכה לפעול לטיפוח תרבות הספר וקידום הקריאה והיצירה בישראל, באמצעות: המפעל לתרגום ספרות מופת, מפעל ספרי ביכורים, ספרי שירה, ספרי אמנויות, פרויקט "הארכיון" ספרות עברית בקול וארכיון הווידאו "סופרים קוראים". במסגרת המחלקה מקיימים מגוון תוכניות שונות לעידוד היוצרים/ות והיצירה הכתובה. הפעילות מתבצעת באמצעות השתתפות בהוצאה לאור של ספרים ובאופנים שונים נוספים.

את מדור "קסת - פרוזה" ערכו בעבר הסופר והעורך יובל שמעוני (2005 - 2011), והעורכת יערה שחורי (2011 - 2014). מאז שנת 2014 ערך את המדור הסופר חיים באר. את מדור "קסת - שירה" ערך מאז הווסדו העורך והמתרגם ד"ר דוד וינפלד.

הספר הראשון שראה אור במסגרת "מפעל קסת" הוא "שום גמדים לא יבואו" מאת שרה שילה (הוצאת עם עובד), שזכה בהמשך גם בפרס ספיר לשנת 2007. בין הספרים הבולטים הנוספים נמנים: "מקימי" מאת נועה ירון-דיין (עם עובד, 2007), וספרי השירה הראשונים של המשוררים אלמוג בהר, יודית שחר, עמיחי חסון, יורם ניסינוביץ, ואלכס בן-ארי.

קישורים חיצוניים
----------------

* מפעל קסת באתר המרכז לספריות וספרות בישראל
* הפרויקטים השונים הקיימים כיום במסגרת מפעלי ספרות של המרכז לספריות וספרות בישראל בתמיכת משרד התרבות והספורט:

המפעל לתרגום ספרות מופת
~ המפעל לספרי ביכורים
~ המפעל לספרי אמנויות
~ המפעל לספרי שירה
~ אתר הארכיון
~ סדרת מפרשים
~ פרויקט סופרים קוראים

* שירי לב-ארי, פרויקט חדש מממן עריכה לספרי ביכורים מבטיחים, הארץ, 25 בדצמבר 2005
* ריקה ליכטמן, במסגרת פרויקט "קסת" של המרכז להדרכת ספריות, סופרים ועורכים מלווים יצירות ביכורים שלמו"לים אין משאבים להשקיע בהן, גלובס, 4 בפברואר 2008

הערות שוליים
------------

1. ↑  חדשות הספרות: חיים באר מונה לעורך "קסת", אתר ynet, ה-19 בפברואר 2014
**בגן של דודו** היא סדרת סרטים מוזיקליים ישראלית לילדים בכיכובו של דודו פישר, ששווקה בקלטות וידאו ותקליטורי וידאו. השירים מכל סרט יצאו גם על גבי תקליטורי שמע וקלטות שמע. הסדרה עוסקת בערכים שונים, ובערכי היהדות כגון תפילה, שבת וחגי ישראל. בסדרה מופיעים ילדים מגני ילדים שונים בישראל ומגילאים שונים, ולהקת ילדים השרה יחד עם פישר.

הסדרה נוצרה על ידי אורית וגנפלד, פזמונאית ומלחינה, שגם כתבה והלחינה את השירים המופיעים בסדרה. הסדרה הופקה על ידי חברת 'וידאו קט הפקות'. היא הותאמה במיוחד לציבור המסורתי והדתי, אך מתאימה גם לציבור החילוני, וקהל היעד שלה הוא ילדים בטווח הגילאים 1–8.

שלוש קלטות מתוך הסדרה צולמו גם בשפה האנגלית.

סרטי הסדרה
----------

בסדרה יצאו עד כה תשעה עשר סרטים:

1. בגן של דודו (ללא שם)
2. כולנו חברים
3. מכל הלב והנשמה
4. הולכים בשבילים
5. העיקר הכוונה
6. מפי עוללים
7. שבת שלום
8. שנה טובה - בין כסה לעשור (על ראש השנה ויום כיפור)
9. ושמחת בחגך (חג סוכות)
10. מעבדות לחרות (חג פסח)
11. נס גדול היה פה (חג חנוכה)
12. חג השבועות
13. ירושלים
14. פורים - המחזמר
15. שירת החיות (על חיות)
16. תפילת הלב
17. זהירות בדרכים
18. סיפורי התורה – בראשית חלק א'
19. סיפורי התורה – בראשית חלק ב'

לאחרונה הושק אתר מנויים חדש לסדרה-אתר סטרימינג ובו ניתן לצפות און ליין בכל סרטי הסדרה וכמו כן ניתן להוריד דרכו את קובצי השמע של כל הסדרה.

קישורים חיצוניים
----------------

* האתר בגן של דודו למידע נוסף על הסדרה
* על הסדרה בגן של דודו, באתר של דודו פישר
* בגן של דודו אתר המנויים
עוגיית שוקולד צ'יפס
**שבבי שוקולד** או **שוקולד צ'יפס** (באנגלית: **Chocolate chips**) הם חתיכות קטנות של שוקולד, לרוב בצורת טיפה עגולה עם בסיס שטוח. בדרך כלל קוטרן פחות מסנטימטר, אבל ניתן למצוא אותן במגוון גדלים. שבבי השוקולד הומצאו למעשה יחד עם עוגיית השוקולד צ'יפס, שמהווה את אחד השימושים העיקריים לשבבים אלו.

מקור
----

עוגיית השוקולד צ'יפס הומצאה ב-1937 כאשר רות ויקפילד מהפונדק "טול האוס" במסצ'וסטס שילבה בעוגיות שלה חתיכות של טבלת שוקולד מריר של נסטלה, כאשר נגמרה אספקת הקקאו שלה. העוגיות נחלו הצלחה גדולה, וב-1939 חתמה ויקפילד על הסכם עם נסטלה, שבמסגרתו החברה תוסיף את המתכון לעוגיות לאריזת השוקולד, בתמורה לאספקה בלתי מוגבלת של שוקולד עבורה. בתחילה אף הוסיפה נסטלה כלי קטן לחיתוך טבלת השוקולד לצד המוצר. ב-1941 התחילו נסטלה וכמה חברות מתחרות למכור את השוקולד בצורת שבבים. נסטלה אף משווקת מותג בשם "עוגיות טול האוס" על שם הפונדק שבו הומצאו העוגיות.

שבבי השוקולד המקוריים והנפוצים ביותר כוללים שוקולד מריר, אך ישנן גם וריאציות בטעמים שונים: שוקולד לבן, שוקולד חלב, שוקולד מנטה ואף שבבי שוקולד עם חמאת בוטנים.

שימושים
-------

ניתן להשתמש בשבבי שוקולד בקינוחים שונים כמו עוגיות, פנקייק, ופלים, עוגות, מאפין וכדומה. משתמשים בהם גם במוצרי מזון שונים כמו חטיפי גרנולה או גלידה.

ניתן גם להמיס את שבבי השוקולד והם משמשים לעיתים כתחליף לשוקולד מומס במתכוני אפייה. אולם מכיוון שהם מתוכננים לשמור על צורתם בעת אפייה, הם מכילים פחות חמאת קקאו משוקולד לאפייה. הדבר עלול להקשות על השימוש בהם בצורתם המומסת.

פופולריות
---------

היום שבבי השוקולד הם מרכיב פופולרי במתכוני אפייה ועוגיית השוקולד צ'יפס נחשבת כקינוח מערבי פופולרי, ואחד הקינוחים האמריקאיים המסורתיים. עוגיות אלו נפוצות גם באוסטרליה, בקנדה ובאירופה, בין היתר. נסטלה וחברת הרשי נמנות עם היצרניות המובילות של עוגיות שוקולד צ'יפס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שבבי שוקולד** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Chocolate Chip Cookies: Chip versus Morsel. האזכורים המוקדמים ביותר של מתכונים ופרסומות לשבבי השוקולד הם מאביב 1941. פרסומות ומתכונים מהעיתונות משנת 1940 וקודם לכן מציינים תמיד שיש לחתוך את השוקולד לריבועים.
נאצר מצביע במשאל העם החוקתי ב-1956
**משאל העם במצרים** הוא משאל עם כפול שנערך במצרים ב-23 ביוני 1956. שני הנושאים היו קבלת חוקה חדשה וכן מועמדותו של גמאל עבד אל נאצר לתפקיד הנשיאות. נאצר היה המועמד היחיד. על פי הנתונים הרשמיים, שניהם התקבלו בכמעט 100% הסכמה.

רקע
---

לפני ההצבעה, נאצר ביסס את השלטונו במצרים. מצד אחד הדיח את נשיא מצרים מוחמד נגיב שהיה ממובילי מהפכת הקצינים החופשיים. מצד שני פתח במבצע מסיבי נגד האחים המוסלמים מתנגדי המשטר. כוחות אופוזיציה אחרים ניצבו בעבר על ידי עצרת השחרור, התנועה הפוליטית הרשמית של המדינה, שהוקמה על ידי מועצת הפיקוד המהפכנית, לאחר ביטול המפלגות הפוליטיות ב-1953. מטרתה של עצרת השחרור הייתה להשיג תמיכה המונית ברחבי המדינה במועצת הפיקוד המהפכנית (אנ'), אשר ב-1956 אורגנה מחדש למפלגת "האיחוד הלאומי" (אנ'). העיתונות גם תמכה במשאלי העם. מפלגת האיחוד הלאומי בחרה בוועדה חוקתית שתכתוב את החוקה החדשה, אם כי חבריה נבחרו על ידי נאצר עצמו. תורם עיקרי נוסף ללגיטימציה הגוברת של נאצר הייתה הכריזמה האישית שלו.

תוצאות
------

על פי נתוני ממשלה, שככל הנראה היו פיקטיביים, משאלי העם זכו לתמיכה גורפת על ידי ציבור הבוחרים. עם זאת, מלכתחילה התעוררות ספקות משמעותיים לגבי הגינותו ושקיפותו של משאל העם. בעיתונות העברית אף נכתב בלעג שנאצר "נבחר" עוד בטרם התקיימו הבחירות. זאת משום שבזמן המשאל נאצר כבר היה בשלטון. הוא הנחיל סביבה פוליטית נוקשה ביותר, בה דוכאו קולות האופוזיציה, ונעדרה כל תחרות פוליטית אמיתית. בנוסף, לא התקיימה עיתונות חופשית ולממשלה הייתה שליטה מוחלטת בתקשורת. ואכן, מועמדתו של נאצר לנשיאות והצעת החוקה החדשה התקבלו לכאורה כמעט פה אחד. נאצר היה המועמד היחיד, והתמודד מטעם מפלגת השלטון החדשה, "האיחוד הלאומי". הוא השתמש בהצלחה בהצבעה כדי לקדם את עצמו כ"מגן הדמוקרטיה", אך בפועל ההצבעה נוצלה באופן סמכותני כדי לקדש את שלטונו.

מועמדות נאצר לנשיאות| הצבעה | מצביעים | % |
| --- | --- | --- |
| בעד | 5,499,555 | 99.9% |
| נגד | 5,267 | 0.1% |
| סך הכל | 5,504,822 | 100% |

החוקה הציעה מספר שינויים משמעותיים. היא ביטלה את המלוכה והקימה את מצרים כרפובליקה נשיאותית, כחלק מהאומה הערבית, והכתירה את נאצר כנשיא. היא גם התוותה מערכת פוליטית חדשה במשטר חד-מפלגתי. כאשר האיחוד הסוציאליסטי הערבי בראשות נאצר הפך להיות הארגון הפוליטי החוקי היחיד. החוקה העניקה לנאצר סמכויות נרחבות, כולל היכולת למנות ולפטר פקידי ממשל ולפזר את הפרלמנט בהתאם לראות עיניו. בנוסף, חוקת 1956 נועדה לטפל בנושאים חברתיים וכלכליים. היא קראה לרפורמת קרקעות, במטרה לחלק מחדש קרקעות לאיכרים ולהפחית את כוחה של האליטה המסורתית בעלת הקרקעות. היא גם הציגה צעדים לקידום צדק חברתי, כגון שכר מינימום, שיפור בזכויות העובדים והלאמה של תעשיות מפתח. החוקה נשארה בתוקף עד מותו של נאצר ב-1970, אם כי בוצעו בה תיקונים שלאחר מכן במהלך כהונתו.

החוקה החדשה| הצבעה | מצביעים | % |
| --- | --- | --- |
| בעד | 5,488,255 | 99.82% |
| נגד | 10,016 | 0.18% |
| סך הכל | 5,498,271 | 100% |

ב-1971 אושרה חוקה מצרית חדשה (אנ'), שהחליפה את זו מ-1956, והוחלפה גם היא בשנת 2014.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ר. מוצרי, עבדול נאצר נבחר לנשיא, עיתון "הארץ", ‏19 ביוני 1956
2. ↑  ל. לביא, חוקות מצרים הקודמות: מאוריינטציה אירופית לאוריינטציה אסלאמית, ממרי, ‏4 בדצמבר 2012
3. ↑  זמן קצר לאחר מכן הלאים נאצר את "חברת תעלת סואץ", במה שהביא לפרוץ משבר סיני ולפרוץ מלחמת סיני
**אסילום** (מיוונית: **άσυλα**, בלטינית: **asylum**) היה מקום בעולם העתיק, אליו יכלו להימלט אנשים שחשו נרדפים או הזדקקו למקלט. מקומות אלו זכו לחסות ומיסוד דתי והתקיימו בעיקר במקדשים ומקומות פולחן. לעיתים היה צורך במגע פיזי עם המזבח או עם הפסל שבמקדש על מנת לזכות בהגנת האסילום.

בהיסטוריה
---------

ה"אסילום" שימש כמקום מפלט עבור המבקשים לקבל סיוע והגנה מפני רדיפות ואפילו עבור פושעים: רדיפת אדם אל תוך האסילום והוצאתו משם נחשבו לפשע, גם אם אדם זה נדון למוות לפני כן והצליח להימלט.

מסופר על קילון ותומכיו שנמלטו למקדש באקרופוליס וכל עוד שהו בתוכו או היו קשורים לחבל שקצהו השני היה קשור לפסל היו מוגנים; כאשר הקשר של החבל נפרם, ראו בכך הוכחה שאינם בחסות האסילום ואישור להורגם. פלייסטואנאקס התגורר כ-19 שנים על הר ליקייאון(אנ') בארקאדיה, בבית שחציו היה בתוך מקדש זאוס, וכך זכה לחסות האסילום. בנו, פאוסניאס, שנידון למוות על התחמקות מקרב עם תבאי, נמלט לטגאה(אנ') ומצא מקלט במקדשה של אתנה, שם מת מוות טבעי.

במובן הרחב יותר, אסילום היה מקום שבשם קדושת הדת וקדושת המקדש היה אפשר לשמור בו רכוש וגם בתקופת מלחמה היה אסור להיכנס ולבזוז את הרכוש שבמקדש, הן את כלי הפולחן והן רכוש השמור בו. היו חריגים לכלל זה, וידועים מקרים שבהם כן נבזזו מקדשים (למשל ביזת בית המקדש על יד שישק הראשון, יואש, חזקיהו ונבוכדנצר השני).

מקדש הפייסטוס(אנ') באתונה הרחיב את ההגנה גם לעבדים שסבלו מהתעללות מצד בעליהם: בעלים של עבד שהצליח למצוא מקלט במקדש היה חייב למכור את העבד לאדם אחר. חוק דומה חוקק ברומא על ידי אנטונינוס פיוס.

ברומא היה אסילום על גבעת הקפיטולין ובמקומות רבים נוספים. על פי טקיטוס (בספר 3 של האנלים), טיבריוס החליט לצמצם את מספר המקדשים שיכולים להיות אסילום כי הוא חשב שמספר גדול מדי יפריע לעשיית צדק וייתן מחסה גם לאלו שאינם ראויים למחסה.

הלמולד מבוזאו, בספר השני של הכרוניקה הסלאבית, פרק 61, מתאר אסילום במרחב הסלאבי, למשל במקדש האל פרובו(צר') שבחצי האי וגרלנד(אנ').

ביהדות
------

גם היהדות קידשה אסילום, הן ערי המקלט והן, במקרה של רוצח בשגגה אחיזה בקרנות המזבח.

תלמי השלישי העניק לבתי הכנסת שבמצרים מעמד אסילום.

אסילום באוניברסיטאות
--------------------

אוניברסיטאות באירופה התאפיינו בחופש אקדמי במחקר ובהוראה, כמו גם חופש ביטוי ותנועה של רעיונות דרך הקמפוס. בנוסף, טענו האויברסיטאות להיותן אסילום ושטח אקס-טריטוריאלי ולפיכך כוחות שמירת הסדר הציבורי (משטרה) מנועים מלהיכנס לאוניברסיטאות אם לא קיבלו אישור מתאים מהנהלת האוניברסיטה. עיקרון זה נשבר בשנות ה-60 של המאה ה-20 בהפגנות הסטודנטים בצרפת כאשר שוטרים נכנסו לקמפוסים כמו ננטר והסורבון (בפעם הראשונה רק אחרי הזמנת הרקטור של אוניברסיטת פריז, ז'ן רוש, ובפעמים הבאות על דעת עצמם), בשנות ה-70 בארצות הברית כאשר שוטרים נכנסו לקמפוסים במהלך ההפגנות נגד מלחמת וייטנאם וטנק שפרץ לאוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה ב-17 בנובמבר 1973.

ראו גם
------

* מקלט מדיני
* קו אסיון
* עיר מקלט

הערות שוליים
------------

1. ↑  שמואל ספראי המקדש בתקופת בית שני
ציורי סלע המתארים גמלים בג'בל אל-מנג'ור
**אמנות הסלע במחוז חאאל** (ערבית **الفنون الصخرية في منطقة حائل**) הוא שמם של שני אתרים ארכאולוגיים של אמנות סלע במחוז חאאל שבערב הסעודית, שהוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 2015. הכרזה זו כוללת שני מרכיבים הממוקמים בנוף המדברי:

* "ג'בל אום סינמאן", שנמצא בעיר העתיקה ג'ובה;
* "ג'בל אל-מנג'ור" ו"רהט" שנמצאים בשווימיס.

על גבי הסלעים נמצאו ציורים רבים של דמויות אדם ובעלי חיים שצוירו או נחרתו במשך אלפי שנים. הציורים הקדומים ביותר נעשו בידי ציידים בני התקופה הנאוליתית, שהתגוררו לפני כ-10,000 שנים ליד אגם קדום (שהתייבש מאז). מאוחר יותר נוספו לציורים גם כתובות.

תולדות האתר
-----------

שינויים אקלימיים ותקופות יובש משכו בני אדם לנווה המדבר של ג'ובה כבר בפליסטוקן, כפי שמעידים כלי אבן שנמצאו בג'בל אום סינמאן ובשווימיס. בתקופה זו היו באזור נחלים ואגמים, תופעה שנמשכה בחלקה גם בהולוקן; ובתקופה הפלאוליתית התיכונה היה האזור נושב.

ציורי הסלע הראשונים באזור מתוארכים למעט פחות מ-10,000 שנים לפני זמננו, ואלה מלמדים על התרבות הנאוליתית שהתקיימה בסביבה זו. תיאורי בעלי החיים מלמדים כי באותה עת שררו תנאים אופטימליים באזור. בעל החיים הדומיננטי בתקופה זו היה היעל, וציורים מאוחרים יותר הם של בקר וסוסים מבויתים. עם הזמן נוספו לצד הציורים גם כתובות. ציורים אלה מעניקים תיאור רציף של ההתמודדות האנושית עם התדרדרות התנאים ותופעת המדבור שהתרחשה באזור, ולאחר שאגם ג'ובה התייבש, היה צורך לחפור בארות מים. האוכלוסייה שנותרה באזור, נאלצה להתאים את עצמה לתנאים החדשים, ודבר זה בא לידי ביטוי באמנות הסלע של התקופה הנאוליתית, התקופה הכלקוליתית ותקופת הברונזה. המצאת הכתב התמודי לפני כ-3,000 שנים מתועדת באלפי כתובות שנמצאו באזור ג'ובה ובכמות צנועה בהרבה בשווימיס. מכך נלמד כי כי ג'ובה הייתה מרכז חשוב לשיירות הגמלים בדרך לירדן וסוריה, בעוד שבשווימיס הייתה פעילות אנושית בהיקף קטן יותר. באלף הראשון לפנה"ס הושלם תהליך המדבור בחצי האי ערב, והגמל הפך לבעל החיים השולט באמנות הסלע. עם הגעת האסלאם לפני כ-1,400 שנה, החליף הכתב הכופי את הכתב התמודי ותיאורים של בעלי חיים ובעיקר בני אדם פחתו מאוד.

במאה ה-19 ובמאה ה-20 ביקרו מספר היסטוריונים ונוסעים בנווה המדבר של ג'ובה, אך אלה לא כללו בכתביהם תיאור של אמנות הסלע. רק ב-1986 החל מחקר ארכאולוגי מדעי בג'ובה, בהזמנת המחלקה לעתיקות ולמוזיאונים של ערב הסעודית, ושנה לאחר מכן פורסם דוח ראשוני. בנוסף האתרים גודרו כדי לשמור על הממצאים. המחקר באתרי שווימיס החל רק בשנת 2001.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמנות הסלע במחוז חאאל** בוויקישיתוף
* Rock Art in the Hail Region of Saudi Arabia באתר אונסק"ו.
* תמונות ומידע על אתרי אמנות הסלע

הערות שוליים
------------

1. ↑  תיק המועמדות באתר אונסק"ו

| Flag ofFlag of סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בערב הסעודית |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| מדאאן סאלח • אזור א-טוריף • ג'דה ההיסטורית • אמנות הסלע במחוז חאאל • נווה המדבר אל-אחסא • האזור התרבותי של חימא • עורוק בני מעארד |

 |