recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מרקוס קנטיניוס פנולה** (בלטינית: **Marcus Centenius Penula**; מת בשנת 212 לפנה"ס) היה מצביא רומאי שהתפרסם בכך הנהיג את הכוח הרומאי בקרב סילארוס במהלך המלחמה הפונית השנייה.

ביוגרפיה
--------

מעט מאוד ידוע עליו. המקור היחיד אודות חייו הוא טיטוס ליוויוס, הנחשב באופן כללי לבלתי אמין. על פי ליוויוס, שמו הפרטי המקורי היה מרקוס קנטיניוס, והקוגנומן "פנולה" שמשמעותו "הנועז" הוסף לו רק אחרי מותו.

הוא שירת בצבא הרומי כחייל פשוט. בשנת 212 לפנה"ס הוא הגיש בקשה חריגה בפני הסנאט הרומי. אותה תקופה השתוללה ברחבי חצי האי האפניני המלחמה הפונית השנייה. המצביא הקרתגי חניבעל ברקה בזז את איטליה כולה כאשר המפקדים המקצוענים של הצבא הרומי אינם מעזים להגיע לקרב סדיר עמו. קנטיניוס ביקש מהסנאט להוביל נגד חניבעל צבא של 5,000 מתנדבים נגד חניבעל. בהמלצת הפראיטור פובליוס קורנליוס סולה, הוא הורשה להוביל צבא כזה שכלל בפועל 8,000 מתנדבים חצי מהם היו בני העיר רומא וחצי מבין בעלות הברית של רומא.

קנטיניוס צעד דרך לוקאניה מתוך מחשבה לפגוש את חניבעל בקמפניה. בדרכו הצטרפו אליו איכרים רבים וצבאו כמעט הוכפל. הוא נפגש עם חניבעל בקרב סילארוס באזור נהר סאלה של ימינו. הקרב לא היה שקול מלכתחילה, חניבעל היה מצביא מוכשר ובעל ניסיון וחייליו היו וותיקים ומוכשרים, ולעומתו היה קנטיניוס חסר הכשרה פיקודית וחייליו היו חמושים באופן דל וחסרי כל ניסיון צבאי. כשראה קנטיניוס שהוא עומד להפסיד, הוא השליך את עצמו בכוונה תחילה אל בין החניתות של האויב ונתן שיהרגו אותו. צבאו התפזר, אולם הסחת הדעת הזעירה אפשרה לקונסולים של אותה שנה להתארגן ולהטיל את המצור על קפואה.

קישורים חיצוניים
----------------

* לקסיקון לביוגרפיות ולמיתולוגיה של יוון ורומא

הערות שוליים
------------

1. ↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים וחמישה, 19.

| המלחמה הפונית השנייה |
| --- |
| זירות | זירת חצי האי האפניני • הזירה האיברית • הזירה הסיציליאנית • הזירה האפריקאית • הזירה הימית |
| הצדדים הלוחמים ומפקדיהם | 

|  |  |
| --- | --- |
| **הרפובליקה הרומית (צבא):** | סקיפיו אפריקנוס • פובליוס סקיפיו • לונגוס • פאביוס מאקסימוס • מינוקיוס • וארו • פאולוס • פלאמיניוס • מרקלוס • סלינטור • נרו • סקיפיו קלאבוס • גמינוס • פלאקוס • לאליוס • לאיווינוס • מאסלה • גנאיוס רופוס |
| **קרתגו (צבא):** | חניבעל • עזרובעל ברקה • מאגו • עזרובעל בן גיסקו • חנו בן בומילקר • מהרבעל • בומילקר • אדרבעל • עזרובעל קלאבוס • עזרובעל • קרתאלו • חניבעל מונומאכוס |
| **דמויות בולטות נוספות:** | מסיניסה • סיפאקס • ארכימדס • המפסיקורה • מואריקוס • פיליפוס החמישי • גאלה • סופוניסבה • היירונימוס |

 |
| קרבות ואירועים בולטים | סגונטום • מסע חניבעל • נהר הרון • טיקינוס • טרביה • קיסה • טראסימנוס • נהר היברוס • אגר פלרנוס • גרוניום • קאנאי • נולה • דרטוסה • קורנוס • בנבטום • סירקוסאי • טראנטום • קאפואה • סילארוס • קרבות הרדוניה • באיטיס • נומיסטרו • אסקולום • קרתגו החדשה • באיקולה • גרומנטום • איליפה • מטאורוס • קרטיה • קרוטון • אוטיקה • בגארדאס • קירטה • נהר הפו • זאמה |
| ראו גם | האסטרטגיה הפביאנית • המלחמה המוקדונית הראשונה |
| **המלחמות הפוניות:** הראשונה • **השנייה** • השלישית |
**קסטה** או **סנקור** הוא שמו המסחרי של חטיף או קינוח המבוסס על גלידה. חברות ארטיק ופלדמן שיווקו בשם קסטה גלידה עגולה מצופה בשוקולד שמזכירה בצורתה את עוגת הקסטה סיציליאנה, בעוד חברות אחרות נהגו לשווק בשם זה גלידה מרובעת המונחת בין שני ביסקוויטים.

מקור
----

הקסטה הורכבה לראשונה בדרום איטליה ובסיציליה, וקרויה על שם "קסאטה סיצ'יליאנה" - עוגת גבינה בעלת צורה דומה. מקור השם קסטה באיטלקית נובע מערבית במקור, ככל הנראה תוצאה של השפעה תרבותית מזמן הכיבוש המוסלמי באירופה. במקור הקסטה עשויה שלוש שכבות: עוגיה עגולה (לעיתים בישקוטי) פריכה ומתוקה, עליה שכבה של גלידה איטלקית (ג'לאטו), ועליה עוגיה נוספת. בניגוד לעוגיית סנדוויץ', שבה המילוי מדביק את העוגיות זו לזו והוא לרוב דק, עיקרה של הקסטה הוא הגלידה, והעוגיות נועדו להקל על האחיזה בה.

התפתחות במדינות שונות
---------------------

כמו מאכלים איטלקיים רבים, גם הקסטה נדדה מחוץ לאיטליה והשתנתה רבות בהתאם למטבח שבו התאקלמה. במקומות רבים החטיף פיתח גרסה עצמאית, השונה במספר מרכיבים מהקסטה המקורית. קסטות כיום מגיעות בצורות רבות (מלבן, ריבוע וכו'), עם סוגים שונים של עוגיות, כגון עוגיות שוקולד, ביסקוויטים ועוד. טעמי הקסטה משתנים בהתאם לטעם השוק המקומי, כאשר הטעמים הנפוצים ביותר מבוססי וניל. השם **קסטה** לא תמיד נדד עם המתכון: הגרסה של ארצות הברית, ש"הומצאה" ב-1900 בעיר ניו יורק, נקראת **כריך גלידה**.

### בישראל

הקסטה שווקה בהצלחה בישראל תחת שמות ומותגים רבים, כולל **קסטה**, ושם זה הפך לשם גנרי של המוצר. קסטות בארץ נמכרות בגלידריות מקומיות כקינוח המיוצר במקום מגלידה בבחירת הלקוח, אך רובן נמכרות במרכולים כחטיף חלבי או פרווה. חטיף מסחרי זה אינו דומה לקסטה המקורית: הוא לרוב מלבני וקטן יותר, ומכיל שילוב של גלידה אמריקאית בטעמי שוקולד ווניל. קיימות מספר גרסאות מועתקות ברשתות השיווק, הכוללות עוגיות עגולות עם צימוקים ואגוזים (למשל המותגים **טעמקור**, **קוקילידה**, **גרנולידה ועוגימאניה**).

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **קסטה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קסטה (כריך גלידה)** |
**קסדייה** (בספרדית: **Quesadilla**) היא מנה מקסיקנית המורכבת מטורטייה הממולאת בגבינה ולעיתים גם בבשר, ירקות ותבלינים. לצד הקסדייה נהוג להגיש רוטב סלסה, גואקמולה ושמנת חמוצה. מסורתית, הטורטיה עשויה מקמח תירס, אך במספר מקומות נהוג להשתמש גם בקמח חיטה. נהוג להכין קסדייה הן באמצעות שתי טורטיות שביניהן שכבה של גבינה והן באמצעות טורטייה אחת הממולאת בגבינה ומקופלת במהלך הבישול.

אטימולוגיה
----------

מקור המילה קסדייה הוא המילה הספרדית לגבינה – queso (קסו). ייתכן כי המילה קסדייה היא המילה Queso בתוספת מנגנון הקטנה. לפי תאוריה נוספת קסדייה היא הלחם בסיסים של המילה הספרדית לגבינה ושל המילה טורטייה (**ques**o + tor**tilla**).

היסטוריה
--------

הקסדייה מגיעה ממקסיקו הקולוניאלית. בקרב האוכלוסייה האצטקית נהוג היה לאכול טורטייה מקמח תירס במילויים שונים. עם הגעת הקונקיסטאדורים לאמריקה האוכלוסייה המקומית נחשפה למוצרי חלב, וכך השתלבה הגבינה בתוך הקסדייה המסורתית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קסדייה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Quesadilla 101, Caciquedilla Club (באנגלית)
2. ↑  quesadilla - Wiktionary, en.wiktionary.org (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1024250636

 |
ליפשטט
**אנטון פרטוריוס** (בגרמנית: **Anton Praetorius**; ‏1560 בליפשטאדט - 6 בדצמבר 1613 בלאודנבאך (גר')) היה כומר פרוטסטנטי. הוא היה תאולוג נוצרי רפורמי וסופר. נאבק נגד משפטי מכשפות ועינויין.

אנטון נולד בליפשטאדט ב-1560, לאביו מתס שולצה (Matthes Schulze). בגיל 20 שינה את שם משפחתו לפרטוריוס, מהמילה הלטינית Praetor שמשמעותה ראש וראשון.

ב-1586 ילדה אשתו מריה את בנם יוהנס.

 החבית הגדולה בארמון היידלברג
ב-1595 כתב פרטוריוס פואמה בנושא חבית הבירה של היידלברג.

ב-1596 קיבל את משרת השליט בבירשטיין (בקרבת פרנקפורט על נהר מיין). ב-1597 מחה פרטוריוס על שימוש בעינויים במהלך משפט נגד מכשפה. השופט החליט לסיים את המשפט ושחרר את הנאשמת. בשל כך, איבד פרטוריוס את משרתו ככומר.

ב-1598 קיבל פרטוריס את משרת הכומר בלאודנבאך. באותה שנה פרסם את הספר "דווח בנושא כישופים ומכשפים", שבו הוא מוחה נגד רדיפת מכשפות ועינויין. את הספר הוא פרסם בשם העט "יוהנס סקולטטוס" (שם בנו). הספר יצא במהדורות נוספות בשנים 1602, 1613 ו-1629. בשנים 1602 ו-1613 פרסם את הספר תחת שמו. ב-1629, לאחר מותו, הובא ספרו "דווח בנושא כישופים ומכשפים" בפעם הרביעית לדפוס.

 כותרת הדווח משנת 1602
 בית הכומר בלאודנבאך, 2017

לקריאה נוספת
------------

* Hartmut Hegeler: *Anton Praetorius, Kämpfer gegen Hexenprozesse und Folter.* Unna 2002, מסת"ב 3980896943

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנטון פרטוריוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007339520905171
* GND: 124018661
* ISNI: 0000 0001 1971 0553
* LCCN: nr2001050386
* NTA: 24009154X
* VIAF: 63940441
* WorldCat: lccn-nr2001050386

 |
**ניקולאי פטרוב** (ברוסית: **Николай Петров**;‏ 18 בספטמבר 1834 – 25 ביולי 1876) היה צייר ז'אנר רוסי; ממייסדי קולקטיב האמנים.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד למשפחה ממעמד הביניים ולמד באקדמיה הקיסרית לאמנויות יפות, שם למד אצל אלכסיי מרקוב וקיבל כמה מדליות כסף קטנות. בשנת 1860 הוא זכה במדליית כסף גדולה על ציורו "שלוש אגדות" מאת איוואן קרילוב. ב-1862 הוענק לו מדליית זהב על הציור שלו "חיזור אחר בת החייט", שנותרה אחת מיצירותיו המוכרות ביותר.

בשנה שלאחר מכן היה אחד מהסטודנטים לתואר שני שהשתתפו ב"מרד הארבעה עשר" - סירוב להתחרות על מדליית זהב מיוחדת לרגל 100 שנה לאקדמיה, במחאה על דבקותו המתמשכת של בית הספר במה שלדעתם היו סגנונות ושיטות הוראה מיושנות. מאוחר יותר, הם חברו יחדיו והקימו את קולקטיב "ארטל האמנים", ארגון המוקדש לקידום הריאליזם באמנויות.

בחסות הקולקטיב, הוא קיבל עבודות רבות. הוא גם היה מעורב בפרויקטים של קישוט כנסיות בקרונשטאט, אוסטרוגוז'סק, וצייר דיוקנאות של האצולה. במשך זמן מה, הוא הפעיל בית ספר משלו לציור. בשנת 1867, למרות השתתפותו במרד, האקדמיה העניקה לו תואר "אקדמי" על עבודתו, "איכר במצוקה".

בשנת 1873, הוא החל לגלות סימפטומים של שחפת. במאמץ להחזיר את בריאותו, הוא עבר לאיטליה, בילה זמן מה בלימוד יצירות המאסטרים הישנים, ויצר סצנות ז'אנר בנושאים איטלקיים. אולם האקלים באיטליה לא הצליח לשפר את מחלתו, והוא מת ממנה בשנת 1876.

הוא נקבר ב-Cimitero Acattolico ברומא, לא רחוק מחבריו הציירים הרוסים, פימן אורלוב וקארל ברולוב.

גלריה
-----

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניקולאי פטרוב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Directory of the Imperial Academy of Arts 1915, p. 152.
2. ↑  Kenneth, Nikolai Petrovich Petrov, www.rusartnet.com (באנגלית)
**לכידות קבוצתית** היא סך כל הכוחות הפועלים על החברים בקבוצה ומשכנעים אותם להישאר בה.

כל קבוצה מושתתת על מספר נורמות המאפיינות אותה ומייחדות אותה. פרט החורג מנורמות הקבוצה יסולק או שיופעלו עליו סנקציות כדי לחזור לתלם. 

יש שני סוגי כוחות המשפיעים על חברי הקבוצה:

* כוח שלילי: נתון הגורם לחבר קבוצה לרצות להינתק ממנה.
* כוח חיובי: נתון המחבר את חבר הקבוצה לקבוצה עצמה.

רמת הלכידות החברתית של קבוצה, נמדדת ביכולת של חבריה להישאר נאמנים לערכיה. ככל שהרצון של חבריה (כוח חיובי) להישאר בקבוצה גדול מהרצון של חברים בה (כוח שלילי) לעזבה, הלכידות החברתית בקבוצה גוברת. 

דוגמאות לכוחות חיוביים - היוצרים לכידות בקבוצה:

* מטרה משותפת
* איום משותף על חברי הקבוצה
* הרגשת שותפות בין חברי הקבוצה
* ערכים משותפים
* חוויות הצלחה משותפות.

קיימת סכנה בלכידות קבוצתית קיצונית, המכניעה את הפרט ומונעת ממנו ביטוי אישי והתפתחות עצמית.

מדידת הלכידות
-------------

ניתן למדוד את מידת הלכידות של קבוצה חברתית, במטרה לעמוד על מצבה ודרכי פעולתה המשותפים. דרך אפשרית למדידה היא סוציומטריה. בדרך זו עוקבים אחר המצבים החברתיים בין חברי הקבוצה ומידת הדדיות הקשרים הנוצרים בין חבריה.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph234790

 |
**קסאוזאורוס** (שם מדעי: ***Caseosaurus***; מילולית: "לטאת קייס") הוא סוג של דינוזאור קדום שחי בתור הטריאס והשתייך למשפחת ההררזאוריים הקדומה. דינוזאור זה חי בטריאס העליון שלפני 237 עד 227 מיליון שנה מזמננו והוא התגלה בטקסס, אמריקה הצפונית בניגוד למרבית בני משפחתו שחיו באמריקה הדרומית. הדינוזאור קרוי על שם החוקר האמריקאי ארמין קוולס קייס (אנ'). הסוג תואר ב-1998 והכיל מין יחיד - *Caseosaurus crosbyensis*.

הקסאוזאורוס הגיע עד לאורך של 2 מטרים ולמשקל 50 קילוגרם בקירוב, ובהתבסס על מבנה אגן הירכיים ועצם הירך שאורכה הגיע ל-141 מילימטרים, נראה שהיה צייד זריז דו-רגלי. סוג זה היה קרוב לצ'ינדזאורוס ושניהם התגלו בדרום ארצות הברית, צפונה בהרבה משאר בני משפחתם. ישנם חוקרים הרואים בשניהם סוגים זהים אך חוקרים אחרים פיצלו אותם.

הדינוזאור התקיים ביערות הקדומים של טקסס לצד מספר ארכוזאורים ודמויי-ארכוזאורים קדומים. אולי הוא חי בחבורות וצד חלק מיצורים אלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קסאוזאורוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
גסטון לרו
**גסטון לואי אלפרד לרו** (בצרפתית: **Gaston Louis Alfred Leroux**‏; 6 במאי 1868 – 15 באפריל 1927) היה עיתונאי וסופר צרפתי. ידוע בעיקר עקב הרומן הגותי פנטום האופרה אותו חיבר.

ביוגרפיה
--------

לרו למד משפטים בפריז והשלים את לימודיו בשנת 1889. הוא ניהל חיים בזבזנים עם ירושתו עד שכילה את כספו ואז החל לעבוד ככתב בבתי המשפט וכמבקר תיאטרון, ואחר כך ככתב זר עבור היומון הפריזאי "לה מטן". בשנת 1905 כיסה בתפקידו זה את המהפכה הרוסית של שנת 1905. פרשה אחרת עליה כתב הייתה הגילוי כי במרתפו של בית אופרה שהפך לאולם בלט נהגו להחזיק כלואים מן הקומונה הפריזאית.

בשנת 1907 נטש לרו את עבודתו העיתונאית והחל לכתוב ספרות ובשנת 1919 הקים חברת סרטים משלו. הרומן הראשון שלו הוא סיפור מסתורין בשם "מסתרי החדר הצהוב" (Le Mystère de la chambre jaune), שהוא אחד הסיפוריים הבלשיים הראשונים עם "תעלומת החדר הנעול", שהפכה לסימן הכר של הז'אנר.

הסיפור הידוע ביותר שכתב לרו הוא "פנטום האופרה," סיפור שזכה למספר רב של עיבודים לבמה ולקולנוע. "פנטום האופרה" הוא רומן גותי הכתוב כסיפור בלשי ובו הכותב מתחקה אחר תעלומה של רוח רפאים המתגוררת במרתפי האופרה גרנייה ומתנכלת להנהלה וצוות העובדים שם כדי לכפות את רצונותיה. הסיפור מתפתח לרומן כאשר אותה "רוח רפאים" מתגלה כגאון מוזיקלי והנדסי מעוות שמתאהב בזמרת האופרה הצעירה, היפה והתמה כריסטין דאי. הסיפור זכה לעיבודים רבים, הידוע שבהם הוא המחזמר "פנטום האופרה" מאת אנדרו לויד ובר.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של גסטון לרו (בצרפתית)

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גסטון לרו** בוויקישיתוף
* גסטון לרו, ברשת החברתית Goodreads
* מספריו של גסטון לרו בפרויקט גוטנברג בצרפתית ובאנגלית
* גסטון לרו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* גסטון לרו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי גסטון לרו בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007463286305171
* BIBSYS: 90308162
* BNC: 000118154
* BNE: XX974015
* BnF: cb11912592d (data)
* CANTIC: a11334459
* CiNii: DA0287406X
* GND: 11882905X
* ICCU: CFIV053638
* ISNI: 0000 0000 8362 0213
* LCCN: n50050425
* LNB: 000023078
* The Léonore id LH//2411/2 is not valid.
* MusicBrainz: 33e0aa0e-af07-48b4-a080-233efdb47cad
* NDL: 00447432
* NKC: jn19990005012
* NLA: 35300897
* NLG: 80522
* NLK: KAC199616416
* NLP: A29042483
* NSK: 000036760
* NTA: 068647921
* RERO: 02-A003514327
* SELIBR: 263156
* SNAC: w6s7887v
* SUDOC: 02698508X
* Trove: 903448
* VcBA: 495/342762
* VIAF: 19680417
* WorldCat: lccn-n50050425

 |
ליתופיזה פתוחה באובסידיאן שחור, מרופדת בגבישי קריסטובליט ופאיליט
"ביצת רעם"
**ליתופיזה** היא חלל קטן, נקבובית הנוצרת בזרמי לבה ובכיפות געשיות בהרכב ריוליטי, ונמצאת בסלעים געשיים דוגמת ריוליט, אובסידיאן ופרליט. מקור השם ביוונית: λίθος, ליתוֹס – סלע + ϕῦσα, פּוּסָה – מפוח, ופירושו: בועת סלע.

היווצרות
--------

ליתופיזות מצויות בתוך ספרוליטים – גופים כדוריים הנוצרים בעיקר בסלעים געשיים עתירי סיליקה דוגמת ריוליט ובזכוכית געשית. הליתופיזות נוצרות כאשר הלחץ החיצוני נמוך דיו לאפשר לגזים המומסים בלבה הנוזלית להתרחב וליצור חלל. שוליו של חלל זה מתמצקים והופכים לקליפות קונצנטריות – דוגמת עלי כותרת בפרחים. קליפות אלה בעלות מרקם עדין – אמורפי או מכילות גבישים מיקרוסקופיים – כתוצאה מהתקררות מהירה של הנתך, שאינה מאפשרת צמיחת גבישים גדולים.

### התמלאות בגבישים

ליתופיזות עשויות להתמלא בתמיסות סיליקטיות היוצרות גבישי מינרלים שונים – אופאל וסוגים שונים של קוורץ, בעיקר כלקדון לסוגיו: אגט וג'ספר. ליתופיזה שעל דפנותיה הפנימיות צמחו גבישים אך נותרה חלולה נקראת גאודה, וליתופיזה שהתמלאה במלואה בגבישים נקראת ביצת רעם.

לקריאה נוספת
------------

* **Encyclopedia of Volcanoes**, ‏ מסת"ב 0-12-643140-X, Academic Press, עמ' 591

קישורים חיצוניים
----------------

* תמונה של מקבץ ליתופיזות
* על ליתופיזות וביצי רעם

הערות שוליים
------------

1. ↑  מקור השם
**גסטון גורוסאגה** (בספרדית: **Gastón Guruceaga**; נולד ב-15 במרץ 1995 בארטיגס שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת השוער בקבוצת טיגרה מליגת המשנה הארגנטינאית.

קריירת מועדונים
---------------

ב-16 באוגוסט 2015 ערך גורוסאגה את הופעת הבכורה שלו בפניארול מליגת העל האורוגוואית, כששיחק 90 דקות בניצחון 3-0 על סרו במסגרת המחזור הראשון בליגה. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת ערך גורוסאגה 31 הופעות ליגה, וזכה עם קבוצתו באליפות אורוגוואי.

קריירה בינלאומית
----------------

גורוסאגה זומן לראשונה לסגל נבחרת אורוגוואי לקראת המשחק נגד נבחרת ונצואלה ב-7 באוקטובר 2016 במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018, אך לא שיחק במשחק.

תארים
-----

פניארול
* אליפות אורוגוואי (2): 2015/2016, 2017

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גסטון גורוסאגה** בוויקישיתוף
* גסטון גורוסאגה, ברשת החברתית פייסבוק
* גסטון גורוסאגה, ברשת החברתית טוויטר
* גסטון גורוסאגה, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"גסטון גורוסאגה"**.
"החלוץ", גיליון ה'תרי"ג (1853)
**החלוץ** היה כתב עת עברי משכילי בעריכת יהושע השל שור (יה"ש), שיצא לאור בהפסקות בשנים 1852–1889.

בכתב העת הופיעו מאמרים פובליציסטיים ומחקריים בתחום חכמת ישראל, שמגמתם ביקורת חריפה על התלמוד, ההלכה והרבנים. כותרת המשנה של כתב העת הייתה "החלוץ העובר לפני עם ישראל למלחמת הדת והתושיה", ובשער בגרמנית הופיעה הכותרת "Wissenschaftliche Abhandlungen über Jüdische Geschichte, Literatur, und Alterthumskunde" ("מאסף מדעי על היסטוריה, ספרות וידיעת העבר של היהדות").

היוזמה להוצאת כתב העת הייתה של שור ושל ידידו הסאטיריקן יצחק ארטר. ארטר כתב את "תולדות החלוץ", מאמר פרוגרמטי שהסביר את הצורך בכתב העת, אך נפטר מספר חודשים לפני שיצא לאור הגיליון הראשון, ושור לקח על עצמו את השלמת המאמר ואת עריכת כתב העת.

פרסומים קודמים של משכילי גליציה נגעו בבעיות חברתיות רק לעיתים רחוקות והתמקדו בחכמת ישראל; כמו כן, נקטו לרוב בעמדה זהירה וביקרו בחריפות את הקבלה והחסידות, אך נמנעו מהתנגשות עם ההנהגה הרבנית. בניגוד להם, 'החלוץ' עסק בריש גלי בחליי החברה היהודית, כמו עוני ונחשלות, תקף את הרבנים כבורים שונאי קדמה ועסק בבחינה ביקורתית מאוד של הספרות ההלכתית. שור נזף ברבנים על כך שהם מסרבים לאשר עוד היתרים שונים לעקוף את איסורי השבת, דבר שפגע ביכולת הפרנסה של הציבור, והצהיר על הצורך ל"להוריד בכל יכולתי את כבוד התלמוד ולחלל קדושתו בעיני ההמון הרב, אשר יעריצוהו ויקדישוהו עד היום, למען יפרקו עולו מעל צווארם". הוא כתב כי ההתרופפות הניכרת בשמירת מצוות מעידה כי גם היהודים הפשוטים אינם נאמנים עוד לדת, וכי יש לחדשה אם רוצים שתשרוד. בגיליון הבכורה פרסם גם סקירה על המסורה, אחד המאמרים הראשונים בעברית שעסקו בחקר המקרא, תחום שהעיסוק בו בקרב יהודים היה בעיקר בגרמניה ובשפה הגרמנית וטרם הגיע למזרח או נכתב בעברית. 

בכרכים הראשונים השתתפו כמה מידידיו של שור ומשותפיו להשקפת עולמו, ובהם אברהם קרוכמל, יצחק שמואל רג'יו ומשה שטיינשניידר, אך בכרכים האחרונים כתב שור לבדו את כל התוכן.

"החלוץ" היה הקיצוני שבכותבי הביקורת נגד האורתודוקסיה, נגד רבנים בני הזמן ואף נגד משכילים מתונים (כגון שי"ר, זכריה פרנקל ור' צבי הירש חיות). רבים מן המשכילים הסתייגו ממנו ואף נכתבו כמה חיבורי ביקורת חריפים נגדו, שעליהם השיב שור בחריפות לא פחותה. ואולם "החלוץ" השפיע על הדור הבא של הפועלים לתיקונים בדת במזרח אירופה, ובראשם יהודה ליב גורדון ומשה ליב ליליינבלום.

כתב העת יצא לאור כשנתון, אך בהפסקות רבות:

* כרכים א-ג הופיעו בלבוב, 1852–1856
* ד-ו, ברסלאו, 1859–1861
* ז-ח, פרנקפורט, 1865–1869
* ט-יא, פראג, 1873–1880
* יב-יג, וינה, 1887–1889

מהדורת צילום של "החלוץ" עם מפתחות יצאה לאור ב-1972 בירושלים. בשם "החלוץ" נקראו גם כמה כתבי עת של תנועת "החלוץ".

קישורים חיצוניים
----------------

* כרכים א'-ב' (1852-1853), ג'-ד' (1857-1859), ה'-ז' (1860-1865), ז' בנפרד (1866), ח'-י', י"א-י"ג.
* החלוץ, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
פירוש נוסף ערך זה עוסק באנטי-אפיפיור גרגוריוס השמיני. אם התכוונתם לאפיפיור שכיהן ב-1187, ראו גרגוריוס השמיני.

**גרגוריוס השמיני** (נולד כמוריציוס בורדינוס, Mauritius Burdinus, נפטר ב-1137) היה כינויו של אנטי-אפיפיור שטען לכס הקדוש בין 10 במרץ 1118 ל-22 באפריל 1121.

ביוגרפיה
--------

מוריציוס בורדינוס נולד בלימוזן, חלק מאקיטן שבצרפת של ימינו. הוא התחנך במנזר קלוני, בלימוז' ובקסטיליה, שם גם מונה לכומר בטולדו. ב-1098/1099 קשריו במנזר קלוני המליצו עליו למשרת בישוף העיר קויברה בפורטוגל. אחרי ארבע שנים של עלייה לרגל ל"ארץ הקודש", מונה ב-1111 לארכיבישוף של בראגה. הוא סייע לרוזן פורטוגל, אנריקה מבורגונדי בארגון מחדש של הכנסייה הפורטוגזית. 

תחילת הקרע בין בורדינוס לבין הוותיקן החלה בתמיכתו באנריקה בפורטוגל. המשבר החריף עם "עריקתו" של בורדינוס לשורותיו של היינריך החמישי, אותו הכתיר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה; למרות חרם שהטיל עליו פסקליס השני. לאחר מותו של פסקליס השני, יורשו של הלה, גלסיוס השני, סירב אף הוא לקבל את היינריך החמישי, וזה הכתיר את בורדינוס כאפיפיור גרגוריוס השמיני. ב-1119 נבחר קליקסטוס השני כאפיפיור והחלו מגעים בינו לבין הקיסר. כתוצאה מכך, ב-1121 הכיר הקיסר באפיפיור הנבחר, ובורדינוס נעצר והוחזק במעצר במנזרים שונים עד למותו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גרגוריוס השמיני** בוויקישיתוף
* גרגוריוס השמיני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 118718703
* LCCN: nb2007018238
* SUDOC: 132216043
* VIAF: 77110777
* WorldCat: viaf-77110777

 |
**האנטי-אפיפיור גרגוריוס השישי**, היה אנטי-אפיפיור ברומא לאפיפיור בנדיקטוס השמיני במהלך שנת 1012.

ביוגרפיה
--------

לאחר מותו של סרגיוס הרביעי, נבחר כאפיפיור בנדיקטוס השמיני ב-18 במאי 1012. אולם, עד מהרה נאלץ בנדיקטוס השמיני לברוח מרומא על ידי אחד גרגוריוס, אשר הוכתר כאפיפיור בשם **גרגוריוס השישי** על ידי ג'ובאני קרסנציו ממשפחת קרסנטי, אשר שלט למעשה ברומא. בנדיקטוס השמיני, שנמלט דרך הרי האלפים לגרמניה, פנה אל היינריך השני, מלך גרמניה וביקש את הגנתו, ואכן היינריך הסכים להחזיר את בנדיקטוס השמיני לכס האפיפיור, בתמורה להכתרתו כקיסר.

לקראת סוף שנת 1013, כינס היינריך השני צבא באאוגסבורג, ועד מהרה עבר עם צבאו את הרי האלפים, תוך שהוא מלווה באשתו, המלכה קוניגונדה ובכמה אנשי דת. בהגיעו לפאביה הצטרפו אליו הבישופים וראשי הדת האחרים. ארדואינו מאיבראה, שעדיין שלט בחלקים חשובים של צפון איטליה, הציע להיכנע להיינריך, והציע אף את בניו כבני ערובה, בתנאי שהיינריך יכיר בו כמלך איטליה, אולם היינריך סירב והטיל מצור על איבראה עד לשנת 1015.

בתחילת 1014 הגיע היינריך השני לרומא, והחזיר את בנדיקטוס השמיני לכס האפיפיור. לא ידועים פרטים על חייו של האנטי-אפיפיור גרגוריוס השישי, לפני הכתרתו כאפיפיור ולאחר סילוקו מהאפיפיורות.

קישורים חיצוניים
----------------

* ערך באנציקלופדיה הקתולית (באנגלית)
|  |
| --- |
| **פיטוגאוגרפיה** |
| * האזור הים-תיכוני
* האזור האירנו-טורני
* האזור הסהרו-ערבי
* האזור הסודאני
 |
| **מושגים נוספים** |

נוף של סוואנה בטנזניה
**האזור הסודאני** או בשמו המלא "האזור הסודאני-סַמבֵּזִי" הוא אזור פיטוגאוגרפי, ברובו טרופי יובשני, הכולל ברובו צמחייה אופיינית לו. הוא תופס רצועה רחבה מדרום לאזור הסהרו-ערבי : הכולל את מדבר סהרה מסנגמביה עד ים סוף ומשם עד למחוז סינד, המחוז שבירתו קראצ'י, שבהודו הצפון מערבית עד לסין. הוא מאופיין באקלים טרופי: בחורף יבש ובקיץ גשום ובטמפרטורות גבוהות כל השנה.

המשקעים אינם מרובים ומוגבלים לעונת הקיץ בלבד.

הצמחייה טרופית לפי מוצאה, אולם אינה עשירה ביותר מבחינת הביומסה שלה- כלומר, הצומח הוא דליל בהשוואה ליערות הגשם המשווניים. בצומח הטיפוסי לאזור הוא הסוואנה - צומח של עשבים רב-שנתיים ובייחוד דגניים גבוהי קומה, הגדלים על פי רוב בצפיפות גבוהה וביניהם פזורים עצים במרחק ניכר זה מזה. הסוונה דומה לערבה, אלא שלרוב כסותה צפופה יותר.

חקלאות בעל דלה בשל מיעוט הגשמים ומעט חקלאות שלחין - טרופית וסובטרופי - לרוב בנאות מדבר

בארץ ישראל - בארץ אפשר רק להבחין ברצועה חדירה של הצמחייה הזאת בבקעת הירדן ובמפרץ אילת. האזור אינו עולה מעל קו הרוחב 33 מעלות.

קישורים חיצוניים
----------------

* מפת החבלים הפיטוגאוגרפים של ארץ ישראל באתר מט"ח
**האזורים השבטיים המנוהלים פדרלית** (בפשטו: **فدرالي قبايلي سيمې**; באורדו: **وفاق کے زیر انتظام قبائلی علاقہ جات**) היה שטח שבטי אוטונומי בתוך פקיסטן מאז הקמתה ועד 2018 כאשר במסגרת המלחמה בצפון-מערב פקיסטן אוחד עם המחוז הפקיסטני של ח'ייבר פח'טונח'ווה. כיום האזור נשלט בידי הטליבאן ואל-קאעדה אשר נתמכים בידי הרוב האתני פשטוני במקום.

רקע
---

מאז המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה והמלחמה האנגלו-אפגנית השנייה, קו דוראני קבע את גבולה של אפגניסטן עם מערב הראג' הבריטי אשר הפך לימים למדינת פקיסטן. קו זה חתך את מרכזי האוכלוסין של הפשטונים, הקבוצה האתנית הגדולה ביותר באפגניסטן, דבר אשר גרם לאי הכרה של הממשלה האפגנית בקאבול בגבול הבינלאומי של קו דוראני והריע את יחסי אפגניסטן–פקיסטן.

על צדו הפקיסטני של קו דוראני היו אזורים עם רוב פשטוני כה רב שהממשלה הפקיסטנית העניקה להם אוטונומיה בתור האזורים השבטיים המנוהלים פדרלית. היו אלו שבעה אזורים אשר נוהלו בידי מועצות עצמאיות המבוססות על ההיררכיה השבטית.

עם התפתחות מלחמת אפגניסטן הטליבאן ואל-קאעדה דרשו את השטחים הללו מידי פקיסטן. תושבי האזורים עצמם תמכו בפעולות הטרור של הטליבאן והחלו במרד כוחות גרילה אשר הכריחו התערבות של ארצות הברית והביאו אל המלחמה בצפון-מערב פקיסטן אשר במסגרתה אוחדו האזורים עם מחוז ח'ייבר פח'טונח'ווה נגד רצון הרוב האזרחי בתוכם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האזורים השבטיים המנוהלים פדרלית** בוויקישיתוף
* כתבה, באתר אל-ג'זירה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007537963605171
* GND: 7756822-9
* LCCN: no88005310
* SUDOC: 161173314
* VIAF: 264281819
* WorldCat: lccn-no88005310

 |
**טוביה חטא וזִיגוּד מִינְגַד (לוקה)** הוא פתגם ארמי שמקורו בתלמוד הבבלי, ומשמעותו: כיצד ייתכן שאדם אחד יחטא ואדם אחר ייענש?

מקור הפתגם
----------

מקור הפתגם הוא בתלמוד בבלי במסכת פסחים: "שלושה הקדוש ברוך הוא שונאן... והרואה דבר ערוה בחבירו ומעיד בו יחידי. כי הא דטוביה חטא ואתא זיגוד לחודיה ואסהיד ביה קמיה דרב פפא. נגדיה לזיגוד. אמר ליה: טוביה חטא וזיגוד מינגד? אמר ליה: אין, דכתיב: 'לא יקום עד אחד באיש' ואת לחודך אסהדת ביה - שם רע בעלמא קא מפקת ביה" (תרגום לעברית: כמו אותו מעשה שטוביה חטא ובא זיגוד לבדו והעיד בו לפני רב פפא. הלקהו [רב פפא] לזיגוד. אמר לו [זיגוד לרב פפא]: טוביה חטא וזיגוד לוקה?! אמר לו [רב פפא לזיגוד]: כן, שנאמר [דברים יט,טו] 'לֹא יָקוּם עֵד אֶחָד בְּאִישׁ [לְכָל עָו‍ֹן וּלְכָל חַטָּאת בְּכָל חֵטְא]', ואתה לבדך העדת בו - רק שם רע הוצאת עליו).

רש"י מסביר שלאחר המעשה שאירע, שרב פפא העניש את זיגוד במלקות, נוצר הפתגם על פי אותו מאורע: "טוביה חטא וזיגוד מינגד?!"

במסכת מכות מביא התלמוד הבבלי את הפתגם ואומר שנוהגים היו לומר פתגם זה "הכא" (כאן, כלומר בבבל), ואילו "התם" (שם, כלומר בארץ ישראל) היה נפוץ פתגם אחר, בעל משמעות דומה. בארץ ישראל היו אומרים: "שכם נסיב ומבגאי גזיר?!" כלומר: הייתכן ששכם בן חמור לקח את דינה בת יעקב לאשה וההנאה שלו, ושאר בני העיר שלא נהנו - מלו את עצמם ונצטערו?! (על פי המעשה בספר בראשית פרק ל"ד; מבגאי כאן משמעו - שם של אחד מבני העיר שכם).

השלכות הלכתיות
--------------

לסיפור מעשה זה השלכה הלכתית בנוגע לאיסור לשון הרע. מלבד העיקרון המפורש במעשה, שאסור לעד אחד להעיד על עברה שעשה אדם אחר, למדו ממנו כמה פוסקים שהמוציא שם רע על חברו - נענש במלקות, משום שעבר על איסור לשון הרע. מאידך, פוסקים אחרים טענו שזיגוד לא לקה משום שעבר על איסור לשון הרע, אלא על שעבר על האיסור להעיד עדות של עד אחד - "לא יקום עד אחד באיש". לפי הסבר זה, אדם המספר לשון הרע על חברו שלא בתורת עדות - אינו לוקה. לכל הדעות, מלקות אלה אינן מן התורה, אלא מכות מרדות (מלקות מדברי חכמים), שהרי אין מלקות מן התורה אלא בזמן שיש סנהדרין הראויה לדון דיני נפשות.

ראו גם
------

* אין אדם חוטא ולא לו

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **טוביה חטא וזיגוד מינגד** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **שכם נסיב ומבגאי גזיר** |

נחום רקובר, על לשון הרע ועל הענישה עליה במשפט העברי, סיני תשכ"ב באתר דעת.

הערות שוליים
------------

1. ↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף קי"ג, עמוד ב'.
2. 1 2  תלמוד בבלי, מסכת מכות, דף י"א, עמוד א'
3. ↑  פירוש רש"י שם.
4. ↑  רבי שלמה בן שמעון, שו"ת הרשב"ש, סימן תקי"א.
5. ↑  רבי משה מקוצי, ספר מצוות גדול, לא תעשה רי"ג.
6. ↑  רבי שמעון בן צמח, שו"ת התשב"ץ, חלק ב' סימן נ"ה.
7. ↑  ספר מצוות גדול שם; שו"ת הרשב"ש שם.
**הנרייטֶה הנריקס פּימֶנטֶל** (בהולנדית: **Henriette Henriques Pimentel**;‏ 1877[דרושה הבהרה]–1944) הייתה יהודייה הולנדית ממוצא ספרדי, שניהלה את בית הילדים ה"קרֶש" (De Creche - "הפעוטון") באמסטרדם עד למלחמת העולם השנייה ובתקופת השואה. הצילה יחד עם ולטר סוסקינד, יוהאן ואן הולסט ואחרים, כמה מאות ילדים יהודים ונרצחה באושוויץ עם יתר הילדים, שלא הצליחה למלט מהמוות.

קורות חיים והצלת הילדים
-----------------------

צוות ה"קרש" - הנרייטה פימנטל יושבת שנייה משמאל בשורה הראשונה (מארכיון בית לוחמי הגטאות)
בית הילדים De Creche, שבאמסטרדם, נוסד ב-1906 על ידי "העמותה למעונות ליונקים ופעוטים" (Vereniging zuigelingeninrichting en kinderhuis), מכספי הנדוניה של יהודייה הולנדית בשם סופי רוזנטל (Sophie Rosenthal), כמעון יום לילדים ממשפחות יהודיות שחיו במצוקה כלכלית. פימנטל החלה לנהל אותו ב-1926 והמשיכה בכך 17 שנה עד סגירתו על ידי הנאצים. הילדים שחיו בו היו יהודים ולא יהודים כאחת וגם הצוות היה מעורב. ב-1941, כשנה לאחר כיבוש הולנד על ידי הנאצים במאי 1940, סולקו מבית הילדים כל אנשי הצוות הלא-יהודים. 

בערב ראש השנה תש"ד (29 בספטמבר 1943), החל גירוש יהודי הולנד למחנות ההשמדה. יהודי אמסטרדם וסביבתה רוכזו ב"תיאטרון ההולנדי" - Hollandsche Schouwburg, שהיה סמוך ל"קרש", כאשר ה"קרש" עצמו שימש גם הוא כתחנת מעבר לחלק מהילדים היהודים. פימנטל החלה להעביר את הילדים לסמינר הקלויניסטי למורים, הסמוך, שמנהלו יוהאן ואן הולסט שיתף עימה פעולה. הוא קיבל לימים אות חסיד אומות העולם בגין מעשיו. ואן הולסט שלח את הילדים לכפרים שונים מחוץ לאמסטרדם. הם נעזרו לשם כך גם באחד מאנשי היודנרט, ולטר סוסקינד, יהודי גרמני ממוצא הולנדי, ששימש כמנהל אותו מקום ריכוז יהודי בתיאטרון, וכן באנשי מחתרת הולנדים. על פעילותו של ולטר סוסקינד ומשפחתו, בהצלת יהודי הולנד, נעשה סרט הולנדי, בינואר 2012 - "סוסקינד".

פימנטל לא הספיקה להציל את כל הילדים שהסתתרו ב"קרש" ונשארה עם אלה מהם שנותרו, כשסגרו הנאצים את ה"קרש" וגירשו גם את הילדים שהיו בו. חלק מהילדים גורשו בטרנספורטים מיוחדים למחנה וסטרבורק (Westerbork) בהולנד וחלקם הנותר למחנות אחרים מחוץ למדינה. פימנטל גורשה עם האחרונים, לאושוויץ, שם נרצחה גם היא, כמותם. פימנטל הייתה בת 67 בהירצחה. היא לא הייתה נשואה ולא השאירה אחריה צאצאים, למעט הילדים שהצילה.

ראו גם
------

* יהדות הולנד

לקריאה נוספת
------------

* מרדכי פלדיאל, "Saving the Jews: Amazing Stories of Men and Women Who Defied the "Final Solution, הוצאת שרייבר, 2000, בעמ' 278 ואילך

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנרייטה פימנטל** בוויקישיתוף
* הנרייטה הנריקז - פימנטל, באתר ארכיון בית לוחמי הגטאות
* נגה שביט-רז, השותפה הנשכחת של יאנוש קורצ'אק, באתר הארץ, 19 באפריל 2012
* על הסרט "סוסקינד", באתר IMDb

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BPN: 35864533
* GND: 1225058295
* VIAF: 6212161098976429640009
* WorldCat (עם VIAF): 6212161098976429640009

 |
**חצי האי דניאל** (באנגלית: **Daniell Peninsula**) הוא חצי אי גדול, בחוף בורכגרווינק, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.

חצי האי ממוקם בין כף דניאל לכף ג'ונס.

קרחון וייטהול, המכסה את הים באחד מצידי חצי האי, מפריד בין חצי האי לבין הרי ויקטורי. בחלקו האחר חצי האי מקושר אל הרי ויקטורי, בסמוך להר פריור.

הר ברוסטר הממוקם בחלק המרכזי של חצי האי דניאל ומתנשא לגובה 2,026 מטרים מעל פני הים, הוא הנקודה הגבוהה ביותר בחצי האי.

היסטוריה
--------

### מקור השם

שמו של חצי האי ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958.

חצי האי נקרא על שמו של כף דניאל הסמוך; וזאת בהתאם לכך שחצי האי אדייר נקרא על שם כף אדייר, וחצי האי האלט נקרא על שם כף האלט.

גאולוגיה
--------

חצי האי הוא כיפת בזלת מוארכת, שדובהה 1,524 מטרים מעל פני הים, וזאת בדומה לחצי האי אדייר וחצי האי האלט. חצי האי מורכב מארבע הרי געש מסוג חרוט מגן. הרי הגעש הם חלק מהאזור הוולקני האלט (Hallett Volcanic Province), שבקבוצה הוולקנית מקמרדו (McMurdo Volcanic Group). לפי תיארוך תיארוך אשלגן-ארגון, סלעי הטרכיט של הר ברוסטר נוצרו לפני 0.2 ± 12.4 מיליון שנים וסלעי ההוואיט של הר ברוסטר נוצרו לפני 0.3 ± 6.9 מיליון שנים.

בקצהו הדרומי של חצי האי מצוי הר געש מסוג חרוט מגן נוסף, הנחתך על ידי קרקס מאנדיבל. הר הגעש החצוי הוא מקורם של פסגת טוסלד, והפסגה החרוטית של הר לאבוק.

בקצהו הצפוני של חצי האי מצוי הר געש מסוג חרוט מגן נוסף, שגובהו 1,910 מטרים מעל פני הים. להר געש זה לא ניתן שם.

לקריאה נוספת
------------

• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, **The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water**, PP 551 - 552
• James Clark Ross, **A Voyage of Discovery and Research in the Southern and Antarctic Regions**, P 251 
• The National Science Foundation (US), **The Hallett Volcanic Province, Antarctica**, PP 11-13 
• Armadillo, E. F. Ferraccioli, A. Zunino, E. Bozzo, S. Rocchi, and P. Armienti, **Aeromagnetic search for Cenozoic magmatism over the Admiralty Mountains Block (East Antarctica)**, 
• J.L. Smellie, **Glaciovolcanic evidence for a polythermal Neogene East Antarctic Ice Sheet**, GSA DATA REPOSITORY 2014010

קישורים חיצוניים
----------------

* חצי האי דניאל באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* חצי האי דניאל באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד
* חצי האי דניאל באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
2. ↑  מידע גאוגרפי על הר ברוסטר
3. ↑  הגאזט האנטארקטי הניו זילנדי
4. ↑  K/Ar and Rb/Sr dating of McMurdo Volcanic Group (north of Campbell Glacier) פרסום של האגודה הגאולוגית האמריקאית
**מניהיקי** (במאורית: **Manihiki**) הוא אי באיי קוק הידוע בתעשיית הפנינים שבו. האי הוא אטול בצורת משולש השוכן 1160 ק"מ מצפון לררטונגה.

היסטוריה
--------

מקובל לחשוב שהפולינזים ישבו במניהיקי החל משנת 900 או 1000 לספירה. הם ערכו מסעות ימיים להשגת מזון ואף הגיעו עד לניו זילנד. האירופאי הראשון שהגיע לאי היה כנראה הנווט הפורטוגזי פדרו פרננדש דה קיירוש שגילה את האי ב-1606 וקרא לו בשם Gente Hermosa ("אנשים יפים"). ב-13 בנובמבר 1822 נראה האי על ידי הספינה האמריקנית "גוד הופ" (Good Hope) ורב החובל שלה קרא לו בשם אי האמפרי (Humphrey Island). ב-1928 ספינת ציידי הליוויתנים "גנגס" (Ganges) עברה ליד האי וצוותה קרא לו בשם אי גנגס הגדול (Great Ganges Island). בהמשך חלפו לידו ספינות נוספות שקראו לו בשמות שונים ולמרות זאת נקרא כיום האי בשמו המאורי המקורי. יש שתי הצעות למשמעות השם: האפשרות הראשונה היא "סירת קאנו שעולה על החוף" והאפשרות השנייה היא שתושביו הראשונים של האי הגיעו מהאי מניהי (Manihi) שבאיי טואמוטו שבפולינזיה הצרפתית והאי נקרא פשוט מניהי הקטן – מניהיקי.

ב-1899 התנגדו חלק מתושבי האי לפעולתם של המיסיונרים והם הגיעו להסכם עם השלטונות הצרפתיים בטהיטי שהאי יסופח אליהם. בתגובה נשלחה ספינה אך המיסיונרים במניהיקי הניפו את הדגל הבריטי והספינה שבה לטהיטי מבלי לעגון בחוף. ב-9 באוגוסט 1889 הוכרז האי כשטח חסות בריטי וב-1901 נכלל האי בשטחה של ניו זילנד. החל משנת 1822 תבעה ארצות הברית את הריבונות על האי ובשנת 1980 נחתם הסכם בין ארצות הברית לבין איי קוק, לפיו ארצות הברית מכירה בריבונותם של איי קוק במניהיקי ובשלושה איים נוספים.

גאוגרפיה
--------

מניהיקי ממוקם בפסגתו של הר תת-מימי בגובה של 4000 מטרים מעל קרקעית האוקיינוס. האי הוא אטול ברוחב 10 ק"מ המורכב מ-43 איונים הפזורים לאורך השונית. השונית מהווה אתר צלילה מגוון ובית לאלמוגים ודגים טרופיים מסוגים שונים. האטרקציה העיקרית של האי היא צלילה. קיימת פעילות דיג ענפה מחוץ לשונית וסוגי הדגים השכיחים הם טונה זהובה ודאוניים. האי ידוע בשל תעשיית הפנינים השחורות שלו וחוות גידול פזורות סביב ללגונה. החווה הגדולה ביותר מחזיקה 250,000 צדפות המייצרות פנינים.

דמוגרפיה ופוליטיקה
------------------

שני כפרים שוכנים במניהיקי. הגדול מבינם הוא הכפר טאוהונו (Tauhunu) השוכן על איון בשם זהה בחלקו המערבי של האטול. הכפר השני הוא טוקאו (Tukao) השוכן על האיון נגאקה (Ngake) או טה פארואה (Te Paeroa) בחלקו הצפוני של האטול. מבחינה פוליטית האי מנוהל על ידי מועצת האי וראש העיר נבחר אחת לשלוש שנים. אוכלוסיית האי מחולקת לשני שבטים כשכל אחד מהם מחולק לשבעה תתי-שבטים. בפברואר 2009 ציין ראש העיר כי עקב המשבר הכלכלי העולמי ועליית יוקר המחיה נרשמת עזיבה ניכרת של תושבי האי לניו זילנד ולאוסטרליה ומספר תושבי האי ירד ל-280 איש. תושבי האי דוברים אנגלית וניב מאורי מקומי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מניהיקי** בוויקישיתוף
* אתר מידע ותמונות על האי
* מפה ורשימת האיונים של מניהיקי
* מניהיקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Discoverers of the Cook Islands and the Names They Gave – 4. Manihiki
2. ↑  "Manihiki in the Cooks faces population loss as economy wanes". Radio New Zealand International. 2 February 2009

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4247057-2
* VIAF: 234237716
* WorldCat (עם VIAF): 234237716

 |
**מניין** (באנגלית: **Minyan**) הוא סרט התבגרות להט"בי אמריקאי משנת 2020, המתאראת חוויותיו של נער יהודי דתי המתגלה כהומוסקסואל על רקע מגפת האיידס בשנות ה-80 בארצות הברית.

הפקה
----

הסרט היה סרט הדרמה הראשון של במאי סרטי התעודה אריק סטיל. בסרט מככבים סמואל לוין, רון ריפקין, כריסטופר מקאן, ברוק בלום, אלכס הארט וכריס פרפטי. הסרט מבוסס על סיפור קצר באותו שם מאת דוד בזמוזגיס. התסריט פותח על ידי סטיל ודניאל פרל. הקרנת הבכורה הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-2020. הסרט נכלל גם במסגרת פסטיבל הקולנוע ירושלים ה-37.

עלילה
-----

עלילת הסרט מתרחשת בשנות ה-80, בבברייטון ביצ', בברוקלין. לדייוויד (סמואל לוין), צעיר יהודי בן למשפחת מהגרים מברית המועצות, קשר קרוב במיוחד עם סבו האלמן, יוסף, יותר מאשר עם בני המשפחה האחרים. אביו נוהג להכותו ולהשפילו, בעוד אמו הדומיננטית מתערבת בחייו.

במהלך חיפוש אחר דירה חדשה עבור סבו, רב בניין המגורים בו הם מבקרים מסכים לקבל את יוסף, אבל רק בתנאי שדייוויד יצטרף אף הוא כדי לאפשר קיום מניין. דייוויד מתיידד עם שני דיירים מבוגרים, הרשל ואיציק, שהשכנים האחרים ורב הבניין בחרו לראות כידידים החולקים את אחת הדירות בבניין. באחת הסצינות אומר הרב לדייוויד ולסבו: "גנבים, נואפים, הומוסקסואלים. אני מקבל את כולם, בלעדיהם לעולם לא יהיה לנו מניין."

הרחק מהוריו, דייוויד נהנה מחופש לחקור את מיניותו. הוא מבקר בגנים ציבוריים ובספריה המקומית. ערב אחד הוא נכנס לבר בפעם הראשונה בחייו, שם הוא פוגש את אריק ואת ברונו, עמו הוא מפתח קשר רומנטי ולומד על הקהילה הלהט"בית וסכנת האיידס.

פיתוח התסריט
------------

סטיל (במקור "סיגל") אמר שבסיפור עליו מתבסס הסרט, דמותו של דייוויד היא של נער סטרייט שמתוודע לזוג הומואים שמעולם לא יצאו מן האהרון, המתגוריים בדיור למבוגרים. סטיל שיכתב את הסיפור ולבקשת בזמוזגיס, ביסס אותו על ניסיונו האישי שלו.

מועמדויות ופרסים
----------------

הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים בברלין ב-2020 בקטגוריית הסרט הטוב ביותר. בפסטיבל Oufest הסרט זכה בפרס הישג אמנותי יוצא דופן. הסרט זכה לציון לשבח במסגרת התחרות הבינלאומית של פסטיבל הקולונוע ירושלים באותה שנה.

ראו גם
------

* הגשר (סרט, 2006)
* להט"ב ויהדות

קישורים חיצוניים
----------------

* "מניין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "מניין", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "מניין", באתר Metacritic (באנגלית)
* "מניין", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* "מניין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* מניין, קדימון הסרט באתר יוטיוב
* אמיר קמינר, "יש אנטישמיות באוויר - כשאני הולך לבית כנסת אני צריך לעבור דרך גלאי מתכות", באתר ynet, 9 בדצמבר 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  רותי קדוש, ‏"מותו של הקולנוע של אבא שלי גם" זכה בפסטיבל הקולנוע בירושלים, באתר מעריב אונליין, 16 בדצמבר 2020
טרמפלינג ברגליים יחפות.
**טרמפלינג** (מאנגלית: **Trampling**; בעברית: "רמיסה", "דריסה" או "דריכה") היא פעולה של הליכה על משהו או מישהו בכוונה לגרום לו נזק או כאב.

כפעילות מינית
-------------

השימוש במונח "טרמפלינג" בדרך כלל מתייחס לפעילות המינית הכרוכה ברמיסה תחת רגליו של אדם או רגליהם של כמה אנשים במטרה ליצור גירוי מיני לאדם הנרמס. 

מאחר שטרמפלינג יכול לשמש לייצור כאב, הפטיש המתייחס לנושא עבור חלק מהאנשים קשור קשר ישיר לתחום הסאדו-מזוכיזם.

פטיש דומה לטרמפלינג הרגיל הוא אדם המדמיין את עצמו כאילו הוא בגודל זעיר מתחת לרגלי אדם אחר בגודל רגיל, או שהאדם מדמיין שהוא בגודל רגיל, אך הוא נרמס על ידי אדם ענק. פטיש זה ידוע בשם "פטיש הענקיות" או מקרופיליה (אנ'). אולם פטיש זה לא דומה באופן מלא לטרמפלינג ולא מזוהה איתו.

הצורה הנפוצה ביותר של טרמפלינג נעשית על ידי אישה "שולטת" שמתהלכת על כנוע גברי, ויש המקשרים אותו לעיתים לתחום הפטיש לכפות רגליים. ביצוע הטרמפלינג נעשה בעיקר על ידי כך שמבצעת הטרמפלינג מתהלכת על מי שמתחתיה, מקפצת עליו או רוקעת בחוזקה על גבו של הכנוע, על החזה, על הבטן, על איבר המין, על הפנים ובמקרים נדירים, גם על הצוואר שלו.

ראו גם
------

* קראש פטיש
* פטיש לכפות רגליים

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **טרמפלינג** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **טרמפלינג** |

* "אחוות הטבעת והקולר(הקישור אינו פעיל)", באתר ערוץ עשר
**דנדרובטיס חקיין** (שם מדעי: ***Ranitomeya imitator***) הוא מין של צפרדע ממשפחת הדנדרובטיים החי ביערות של מזרח פרו. צפרדע זו נפוצה יחסית, אם כי לעיתים נפגעת מבירוא יערות ומסחר לחיות מחמד.

תיאור
-----

זוהי צפרדע קטנה יחסית באורך של 20 מ"מ והיא בעלת רגליים כחולות וגוף צהוב עז בעל פסים או כתמים שחורים עבים לאורך הגוף. הצפרדע רעילה מאוד, כנראה עקב אכילת מספר אקריות רעילות בעצמם או מחיפושיות מהסוג *Choresine*.

הצפרדע קיבלה את שמה עקב החקיינות של כמה ממופעיה (ישנם 4 מופעים שונים שלה) לכמה מיני צפרדעים מסוגה: R. variabilis ,R. fantastica ו-R. summersi. החקיינות עוזרת לצפרדע להתאים את הצבעי האזהרה המשותפים לה ולצפרדעים אחרות, כדי להגדיל את יכולת ההרתעה. בעבר מופעים אלה נחשבו לתת-מינים שונים, אך הדבר לא אושר לאחר בדיקות מולקולריות ונראה שמספר צפרדעים מחקות ביעילות יותר צפרדעים הנפוצות יותר בסביבתם. 

צפרדעים אלה חיות ביערות גשם טרופיים עד לגובה 1,000 מטר מפני הים והם מתרבות לרוב סביב עלי ברומליים לחים, בהם הם מגדלים את ראשניהם. הזכר שומר על צאצאיו מטורפים או יריבים ולהאכלת הראשן הוא מקרקר לנקבה, המגיעה כדי להטיל ביצים לא מופרות למאכל הראשנים. עקב דאגתם לצעירים הצפרדעים יכולות לגדל בין 1 ל-4 צעירים לעונת רבייה, כאשר כל אחד מוטל בעלה אחר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דנדרובטיס חקיין** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  דנדרובטיס חקיין באתר הרשימה האדומה של IUCN
**טאוקרוס מקיזיקוס** (ביוונית: Τεῦκρος, ὁ Κυζικηνός, ט**או**קרוס קיזיק**נוס**; ייתכן שחי במאה ה-1 לפנה"ס) היה סופר יווני שנזכר בסודא כסופר פורה מאוד שכתב ספרים רבים:

"טאוקרוס מקיזיקוס, שכתב על אדמה המניבה זהב, על ביזנטיון, חמישה ספרים על מעשיו של מיתרידטס, חמישה על צור, חמישה על היסטוריה ערבית, היסטוריה יהודית בששה ספרים, שלושה ספרים על הכשרת אפבוס (אנ') (נערים מתבגרים) בקיזיקוס, ויצירות נוספות".
טאוקרוס הוא הסופר השלישי מאסיה הקטנה, לצד אפולוניוס מולון ואלכסנדר פוליהיסטור, שהקדיש מונוגרפיה מיוחדת ליהודים, ונראה סביר שגם הוא חי במאה ה-1 לפנה"ס. ייתכן וההתנגשות בין יהודה ורומא בזמן פומפיוס היא זו שגרמה לכתיבת חיבורים על היהודים. בתקופה זו היו גם יהודים רבים בערי אסיה הקטנה.

לקריאה נוספת
------------

* מנחם שטרן - M. Stern, **Greek and Latin Authors on Jews and Judaism**, Jerusalem, 1976, Vol. I, XXXI. Teucer of Cyzicus, pp. 165-166

הערות שוליים
------------

1. ↑  סודא, טאוקרוס – Suidas, s.v. Τεῦκρος
2. ↑  M. Stern, **Greek and Latin Authors on Jews and Judaism**, Vol. I, XXXI. Teucer of Cyzicus, p. 165

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"טאוקרוס מקיזיקוס"**.
**מניה ארנון** (24 באפריל 1888 - 20 ביולי 1974) הייתה במאית תיאטרון ומורה למשחק ולבימוי, מראשונות התיאטרון בארץ ישראל.

ביוגרפיה
--------

נולדה בקייב בשנת 1889. למדה בבית הספר לדרמה אצל סטניסלבסקי ושיחקה בתיאטרון הפועלים. ב-1922 עלתה לארץ ישראל במסגרת העלייה השלישית, וייסדה את "**מסדה**" - הסטודיה הדרמטית של "גדוד העבודה". בשנת 1925 העלתה הלהקה את המחזה "מלך הרעב", בכיכובו של מאיר מרגלית. עוד השתתפו בלהקה ראובן שילוח, לימים מראשי המוסד, מרדכי איש שלום, לימים ראש עיריית ירושלים והסופר יצחק יציב, ומנחם גנסין היה אחד המורים. ב-1927 ייסדה את הסטודיה הדרמטית בבית הספר למל בירושלים, שעברה בהמשך לפעול באקדמיה לאמנות בצלאל.

בשנות ה-30 עמדה בראש הסטודיה הדרמטית מייסודה של ועדת התרבות של הקיבוץ המאוחד. בשנת 1938 העלו תלמידי הסטודיה נשף בגבעת השלושה, ושנה לאחר מכן בקיבוץ כפר גלעדי. ארנון עדיין לא דיברה עברית שוטפת ולכן לימדה ביידיש, ואת דבריה תרגם משה זעירי לתלמידים. בין התלמידים היה גם המחזאי יעקב בר-נתן.

בינואר 1948 הקימה בתל אביב את בית הספר התיאטרוני, שכלל תוכנית לימודים אקדמית דו-שנתית, והיה הראשון מסוגו בישראל. הלימודים כללו בין היתר טכניקה, קריאה אומנותית, ריתמיקה, פלסטיקה ופיתוח קול. הלימודים במחזור הראשון נקטעו בשל מלחמת העצמאות, אך התחדשו בסיומה ובסיום הלימודים העלו תלמידי המחזור הראשון את המחזה "בגדי המלך החדשים" בבימויו של גדעון אוקו. בין תלמידי בית הספר התיאטרוני של ארנון נמנו לאורך השנים גם מירי מגנוס, שפרירה זכאי, דוד ברוך, הלל נאמן וישראל יצחקי.

חיים אישיים
-----------

ארנון הייתה נשואה לאברהם ארנון, יו"ר הראשון של המזכירות הפדגוגית של משרד החינוך. בצעירותה הייתה חברתה של המשוררת רחל והשתיים החליפו ביניהן מכתבים.

נפטרה ב-20 ביולי 1974 לאחר מחלה ממושכת. לקחה חלק בפעילות פוליטית ושימשה בשנות ה-50 כנשיאה של עצרות נשים כנגד הקמתו מחדש של הוורמאכט הגרמני, נגד פסק דין המוות נגד הרוזנברגים, נגד הפקעת קרקעות ולמען השלום.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ⁨לזכר נעדרים ⁩ | ⁨למרחב⁩ | 6 מאי 1962 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
2. ↑  ⁨לזכר י. יציב ⁩ | ⁨דבר⁩ | 14 יוני 1948 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
3. ↑  ⁨⁨דבר⁩ | 13 יולי 1951 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
4. ↑  ⁨על המשמר⁩ | 14 אוגוסט 1950 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
5. ↑  ⁨קול העם⁩ | 3 מרץ 1955 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
6. ↑  ⁨אספה חגיגית בת"א לכבוד יום האשה ⁩ | ⁨קול העם⁩ | 13 מרץ 1953 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
7. ↑  ⁨סופרים, אמנים ואינטליגנציה נגד נישול מתיישבים מאדמתם ⁩ | ⁨קול העם⁩ | 3 פברואר 1950 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
8. ↑  ⁨קול העם⁩ | 20 נובמבר 1952 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987012358966705171

 |
**M7 טרקטור שלג** (באנגלית: **M7 Snow Tractor**) הוא טרקטור שלג (בעיקר שימש לגרירת "קרוואן "M19") מתוצרת יצרנית המכונות **Allis-Chalmers** (אנ'), שיוצר עבור הגיס האווירי של צבא ארצות הברית.

דגם "M7 טרקטור שלג" הוכנס לשירות צבאי בשנת 1944 ונועדו לשמש ככלי הצלה בבסיסים מרוחקים.

ממאפייני "M7 טרקטור שלג"
------------------------

טרקטור השלג "M7" (קוד דגם: "T26E4") תוקן באוגוסט 1943, והועבר לסטנדרט מוגבל בנובמבר 1944. הטרקטור נועד למשוך קרוואן שלג אחד מדגם "M19" (קוד דגם: "T48"). הטרקטור השתמש ברכיבי טרקטור חקלאיים רבים של אליס צ'למרס. כמו כן, השתמש ברכיבי הנעה רבים של ג'יפים מסוג "MB" כדי להפחית את דרישות מלאי החלפים של הצבא.

המאפיין המובהק של ה-"M7" הייתה מערכת הזחלים (halftrack). המסלול של הזחל ה- "M7" התנהל על שתי חגורות גומי ובתוכם ארבעה כבלי פלדה. למכונה הייתה נטייה שהזחלים ירדו בשימוש. מאפיין נוסף של הטרקטור והקרוואן הוא שאפשר להחליף את הצמיגים עם מגלשיים.

טווח נסיעה עמד על 160 מייל (257.495 ק"מ).

"קרוואן M19"
------------

קרוואן M19
"קרוואן M19" יוצרו ב-2 סדרות: בשנת 1944 ובשנת 1950.

לקרוואן "M19" משקל נקי של 272.16 ק"ג (600 ליברה), ומטען של 907.2 ק"ג (2,000 ליברה). היה לו גוף עץ על מסגרת חלולה מפלדה, עם מכסה מנוע, חישוקים, לוחות צד וקצה ניתנים לניתוק בקלות, והוא היה מצויד בדרך כלל בתנור חימום ושתי אלונקות, בנוסף לתא גג אחורי כך שניתן היה להכפיל את הנגררים.

היו ל-"קרוואן M19" שלוש פונקציות עיקריות: חילוץ והתאוששות שבגינם היו מצוידים בשתי אלונקות ותנור כוח אדם, התחלת מטוסים (טפול לפני המראה), ונשיאת מטען, שעבורו הם יכולים להיות מופעלים עם או בלי מכסה המנוע מבד, קשתות עליונות, מסגרות צד וקצה.

יחידות "קרוואן M19" משנת ייצור 1944 הגיעו עם חישוקי לחימה מפוצלים MB / GPW רגילים ("Jeep trailer" (אנ')), יחידות משנת ייצור 1950 הגיעו עם חישוקים מוצקים בגודל 15 אינץ', שהיו ניתנים להחלפה וייתכן שהיו מג'יפים מ"סדרת M".

נראה כי המספרים הסידוריים ליחידות שיוצרו ב-1950 התחילו ב -1,000 ותוארכו בסביבות נובמבר אותה שנה, מה שמרמז על כך שהם הוסיפו להשלים קבוצה של מסמכי מקור של 1944 שהגיעו לנורווגיה, ונראה שהם היו בסביבות 1,150.

600 יחידות היו מספקים שני נגררים לכל "M7" שבנה אליס צ'למרס (Allis-Chalmers). הייצור הכולל המשוער היה סביב 750 יחידות (600 בשנת 1944 ו-150 בשנת 1950), אך נראה שקרונות נגררים רבים של 1950 שרדו עקב שימוש זהיר של צבא נורווגיה.

ראו גם
------

* חתול שלג
* ח'רקובצנקה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **M7 טרקטור שלג** בוויקישיתוף
* M7 טרקטור שלג, סרטון באתר יוטיוב
* M7 טרקטור שלג, סרטון באתר יוטיוב
* M7 טרקטור שלג, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  אליס-צ'למרס הייתה יצרנית מכונות בארצות הברית לתעשיות שונות. קווי העסק שלה כללו ציוד חקלאי, ציוד בנייה, ציוד לייצור חשמל והעברת חשמל, ומכונות לשימוש במסגרות תעשייתיות כגון מפעלים, טחנות קמח, מנסרות, טחנות טקסטיל, טחנות פלדה, בתי זיקוק, מכרות ומפעלי עפרות
2. ↑  ב-20 ביוני 1941 הוקם ממשיכו, חילות האוויר של צבא ארצות הברית. במהלך מלחמת העולם השנייה בטל מעמדו של הגיס במידרג המינהלי, אך הגיס נותר אחת מהזרועות הקרביות של צבא ארצות הברית עד 1947
3. ↑  דגם "M7 טרקטור שלג" the.shadock.free.fr/Surviving\_M7\_Snow\_Tractors
4. ↑  דגם M7 טרקטור שלג / דגם קרוואן M19 scribd.com/document/246679716/TM-9-774-SNOW-TRACTOR-M7-AND-1-TON-SNOW-TRAILER-M19
5. ↑  דגם "M7 טרקטור שלג" williammaloney.com/Aviation/WrightMuseum/M7SnowTractorSnowCat