recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אלוהים על דוכן הנאשמים** (באנגלית: **God on Trial**) הוא סרט של ה-BBC משנת 2008, שכתב פרנק קוטרל בויס (אנ').

הסרט מתרחש במחנה הריכוז אושוויץ במלחמת העולם השנייה. האסירים היהודים מעמידים את אלוהים לדין על נטישתו את העם היהודי, כאשר השאלה הנידונה במהלך המשפט היא האם אלוהים שבר את הברית עם העם היהודי, בכך שאפשר לנאצים לבצע רצח עם.

הסרט מבוסס על חוויה שתוארה על ידי הסופר ניצול השואה אלי ויזל בספרו "המשפט של אלוהים". מפיק הסרט מארק רדהד ניסה לעבד את הספר לסרט במשך 20 שנה, לפני שבויס נענה בשנת 2005 לבקשתו לכתוב את התסריט.

ביקורות
-------

הסרט קיבל ביקורות חיוביות. סם וולאסטון מהגרדיאן מצא שהסרט מכיל "חומר עוצמתי ומעורר מחשבה, וכולל הופעות מרשימות של שחקנים טובים - אנטוני שר, רופרט גרייבס ודומיניק קופר".

בויס כתב את היצירה מתוך עמדה של אמון אישי, וג'יימס וולטון מהטלגרף טען כי "בכל זאת, כמה מהדמויות הציגו השקפה שונה של השאלה של אלוהים וסבל, היה ברור שהם מוכנים לחקור את אמונותיהם בעוצמה אמיתית. זו הייתה חתיכת עבודה מורכבת". בסקירה ארוכה של הטיימס, טים טימן שיבח רבות את השחקנים ואמר כי "ההופעות היו חזקות, עד כדי כך שהרגשתי שזוהי זכות לראות את השחקנים, ביניהם אנטוני שר, רופרט גרייבס, סטיבן דילאן וג'ק שפרד". הוא גם שיבח את הבמאי אנדי דה אמוני "מבריק, הסצנה... שבה עורבו האסירים, לצד הסיור בן זמננו בתא הגזים... זו פשוט מלאכת מחשבת".

צוות השחקנים
------------

* ג'וזף אלאסי - הקאפו
* ג'וזף אלטין - יצחק
* אשלי ארתוס - ריכרד
* אלכסיי קיי קמפבל - דוקטור
* דומיניק קופר - משה
* לורצן קראניץ' - בוחן הבלוק
* סטיבן דילאן - שמידט
* רופרט גרייבס - מרדכי
* פרנסואה גרטארי - ז'אק
* דייוויד דה קייזר - הוגו
* אגנייז'קה ליגט - מדריכת התיירות
* לואיז מרדנבורו - אמילי
* אדי מארסן - לייבל
* אנדרה אומנסקי - יעקב
* בלייק ריטסון - אידק
* ג'ק שפרד - קוהן
* אנטוני שר - עקיבא
* סטלאן סקארסגארד - באומגרטן
* רנה זאגר - עזרא
* דיילי הילייר

ראו גם
------

* תביעות נגד אלוהים

קישורים חיצוניים
----------------

* "אלוהים על דוכן הנאשמים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "אלוהים על דוכן הנאשמים", באתר AllMovie (באנגלית)
* "אלוהים על דוכן הנאשמים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "אלוהים על דוכן הנאשמים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* God On Trial באתר ה-BBC
**בסלאן** (רוסית: **Беслан**; אוסטית: **Беслæн**) היא עיר הממוקמת 
ברפובליקה של צפון אוסטיה - אלניה של רוסיה ומהווה את המרכז המנהלי של מחוז פרבוברז'ני (כלומר המחוז שנמצא בגדה הימנית של הנהר). בשנת 2010, חיו בעיר כ-36,728 אנשים, דבר שעושה את בסלאן לעיר השלישית בגודלה ברפובליקה של צפון אוסטיה - אלניה, אחרי ולידיקווקז ומוזדוק. העיר ממוקמת כ-15 קילומטרים צפונית לוולדיקווקז.

בסלאן מהווה צומת רכבות חשוב, היא נמצאת על הקו בין העיר רוסטוב על הדון לבין העיר באקו. בעיר זו מתחיל גם הקו שמגיע לוולדיקווקז. זו עיר תעשייתית-חקלאית שנוסדה ב-1940, המהווה בעצם את המרכז התעשייתי לכל הערים שמסביבה.

העיר נוסדה בשנת 1847 בידי מהגרים מערים אחרות באוסטיה אלניה. בתחילה, הייתה העיר כפר קטן שמבוסס כמעט כליל על חקלאות, ונקראה אז "בסלאניאקו" (ההתיישבות החלוצית בבסלאן) בידי תקיף מקומי, באסלאן טולטוב. למרות זאת, גם אחרי ימיו של התקיף, בשימוש רשמי הכפר נקרא גם טולטוב או טולטוסקוייב. שם העיר שונה במהלך שנות החמישים. בעקבות התיעוש המהיר, וכניסת תעשיות לעיר, מעבר לחקלאות, הפך הכפר הקטן לרשות מקומית ושמו היה בסלאן. 

ב-1 בספטמבר 2004, בית הספר המקומי של בסלאן, 'בית הספר מספר אחת', הותקף בידי מורדים צ'צ'נים, אירוע הידוע כמשבר בני הערובה בבסלאן. המצור הסתיים ב-3 בספטמבר, בחילופי אש קשים בין הטרוריסטים לבין כוחות הביטחון. התוצאות היו טרגיות - ונהרגו מאות אזרחים חפים מפשע, ביניהם ילדים רבים.

ראו גם
------

* משבר בני הערובה בבסלאן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בסלאן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בסלאן (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007471594305171
* LCCN: n2004106475
* MusicBrainz: 0a8c3463-8bad-4b1c-90e1-50d6a6ca4603
* NKC: ge260543
* VIAF: 157311068
* WorldCat (עם VIAF): 157311068

 |
**לוצאסקו לוצאסקי** (באיטלקית: Luzzasco Luzzaschi, נולד בסביבות 1545, נפטר ב-10 בספטמבר 1607) היה מלחין, נגן עוגב ומורה איטלקי בשלהי תקופת הרנסאנס.

חייו
----

לוצאסקי נולד ומת בפרארה וסביר להניח, שחי שם כל חייו. כילד למד אצל צ'יפריאנו דה רורה, וכבוגר שירת כנגן העוגב בחצר הדוכס אלפונסו השני, שם חיבר את רוב יצירותיו.

לוצאסקי חיבר שבעה ספרי מדריגלים לחמישה קולות, ביניהם המדריגלים המפורסמים לשירה בליווי כלי, לסופרן אחד, שניים ושלושה סופרנים משנת 1601. שלא ככותבי מדריגלים רבים מתקופתו, כלל קו סופרן מעוטר מאוד, כשצפה מראש כמה מן התמורות העתידות לבוא בראשית תקופת הבארוק. עוד מאפיין ייחודי ליצירותיו של לוצאסקי הוא שילובם של תפקידי ליווי כתובים לכלי מקלדת. 
לוצאסקי היה מנצח ומנהל ה"קונצ'רטו דלה דונה", מקהלת הנשים המפורסמת, וחיבר מדריגלים לזמרות, כולל המדריגלים שלו משנת 1601. עבודתו עם הנשים הווירטואוזיות הללו היוותה מן הסתם השראה לקווים הווקליים עתירי הקישוטים שכתב. 

אף כי עיקר פרסומו היה כמחבר מדריגלים, לוצאסקי היה גם נגן עוגב ומורה מוכשר (הוא היה מורו של ג'ירולאמו פרסקובלדי).

הוא ייצג נאמנה את סגנון המדריגל האיטלקי המאוחר, יחד עם ג'ובאני פלסטרינה, ז'אק דה ורט, פיליפה דה מונטה, לאסוס, מארנציו, ג'זואלדו ואחרים. נוסף למדריגלים, חיבר גם מוזיקת קודש (הוא הוציא לאור אוסף מוטטים לחמישה קולות בשנת 1598).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוצאסקו לוצאסקי** בוויקישיתוף

* לוצאסקו לוצאסקי, באתר AllMusic (באנגלית)
* לוצאסקו לוצאסקי, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* לוצאסקו לוצאסקי, באתר Discogs (באנגלית)
* מלחניו של לוצאסקי, תווים וקטעי שמע

הערות שוליים
------------

* Gustave Reese, *Music in the Renaissance*. New York, W.W. Norton & Co. 1954. מסת"ב 0-393-09530-4
* *The Concise Edition of Baker's Biographical Dictionary of Musicians*, 8th ed. Revised by Nicolas Slonimsky. New York, Schirmer Books, 1993. מסת"ב 0-02-872416-X

* **גוסטב ריז**, "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, ו. ו. נורטון ושות', 1954.
* "המהדורה המרוכזת של מילון המוזיקאים הביוגרפי של בייקר", מהדורה 8, מתוקנת ומעובדת על ידי ניקולס סלונימסקי, ניו יורק, הוצאת שירמר.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007283530205171
* BNE: XX1758558
* BnF: cb138968830 (data)
* GND: 121452441
* ICCU: SBLV270258
* ISNI: 0000 0000 6300 1108
* LCCN: n81140129
* MusicBrainz: 223005c4-4ee5-40c8-a9f1-8497378fad37
* NKC: xx0039194
* NTA: 096958413
* SNAC: w68d280h
* SUDOC: 077907256
* Trove: 812548
* VcBA: 495/214161
* VIAF: 24787818
* WorldCat: lccn-n81140129

 |
המסגד הגדול בקירואן, המכונה גם על שמו של עוקבה בן נאפע
**עוקבה בן נאפע** (בערבית: **عقبة بن نافع**;) או בשמו המלא **עוקבה בן נאפע בן עבד אלקיס אלקרשי אלפהרי** (**عقبة بن نافع بن عبد القيس القرشي االفهري**; 622–683) היה מושל איפריקיה מטעם בית אומיה בין השנים 662-664 וכן בין השנים 681-683. הוא שימש בתחילה כמפקד הכוחות הערבים בטריפוליטניה, כיום בצפון-מערב לוב, ועד מהרה התקדם מערבה לעבר השטחים שהיו נתונים בשליטת האימפריה הביזנטית. משנת 662 ועד 664 הוא שימש כמושל הראשון של איפריקיה, ולאחר מכן, בשנת 670, הוא הקים את העיר קירואן במקום בו שכן קודם לכן מאחז צבאי מוסלמי. לפי האגדה פקד:

> 
> "'שוכני הואדי, עיזבו! כי אנו עוצרים כאן!' הוא חזר על פקודתו שלוש פעמים. מיד לאחר מכן, נחשים, עקרבים ומינים רבים אחרים יצאו והחלו לעזוב. הלוחמים המוסלמים ניצבו וצפו במחזה מאור הבוקר ועד חום היום. אז, לאחר שראו כי הכל עזבו, הם התיישבו בעמק. נאמר כי משך ארבעים שנה לאחר מכן, לא יכלו תושבי איפריקיה למצוא נחש או עקרב, גם כאשר הוצע תמורתו פרס בסך של 1,000 דינאר"
> 
> 
> 
> 

הקמת העיר התפרשה כשינוי טקטיקה מצידם של הערבים והחלפת המדיניות ההגנתית בצעדים להתיישבות קבע במקום. קירואן הייתה לבירת איפריקיה, ובן נאפע ייסד בה את המסגד, שהיה לימים למסגד הגדול הקרוי על שמו. בשנת 681 מינה הח'ליף יזיד הראשון את סו נאפע כמושל איפריקיה בשנית, והוא החל במסע כיבושים מערבה לתוך המגרב ועשה להפצת האסלאם בקרב הברברים. בשנת 683 הוא הובס בקרב עם הברברים ונהרג. אירוע זה סימן את תחילת שלטונם של הח'וארג' בתוניסיה ואת הדיפת הערבים מזרחה ללוב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עוקבה בן נאפע** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Al-Qayrawan

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007257145005171
* GND: 124729401
* ISNI: 0000 0003 9318 9086
* NTA: 171384229
* TDVİA: ukbe-b-nafi
* VIAF: 287403454
* WorldCat: viaf-287403454

 |
**מיקום הבסיס**
(למפת הרי ירושלים מוגדלת)בסיס נבי מוסא**בסיס נבי מוסא**(למפת הרי ירושלים רגילה)בסיס נבי מוסא**בסיס נבי מוסא**(למפת ישראל רגילה)ירושליםירושלים
תל אביבתל אביב
חיפהחיפה
ראשון לציוןראשון לציון
אשדודאשדוד
באר שבעבאר שבע
נתניהנתניה
אילתאילת
קריית שמונהקריית שמונה
בית שאןבית שאן
קצריןקצרין
טבריהטבריה
עפולהעפולה
חדרהחדרה
נהריהנהריה
עכועכו
כרמיאלכרמיאל
אשקלוןאשקלון
מצפה/רמוןמצפה  
רמון  

ערדערד
עזהעזה
יריחויריחו
**ירדן**
**סוריה**
**לבנון**
**סיני**
**(מצרים)**
**הים התיכון**
נצרתנצרת
לודלוד
רהטרהט
**הים  
האדום**בסיס נבי מוסא**בסיס נבי מוסא**(למפת ישראל מוגדלת)ירושליםירושלים
תל אביבתל אביב
חיפהחיפה
ראשון לציוןראשון לציון
אשדודאשדוד
באר שבעבאר שבע
נתניהנתניה
אילתאילת
קריית שמונהקריית שמונה
בית שאןבית שאן
קצריןקצרין
טבריהטבריה
עפולהעפולה
חדרהחדרה
נהריהנהריה
עכועכו
כרמיאלכרמיאל
אשקלוןאשקלון
מצפה/רמוןמצפה  
רמון  

ערדערד
עזהעזה
יריחויריחו
**ירדן**
**סוריה**
**לבנון**
**סיני**
**(מצרים)**
**הים התיכון**
נצרתנצרת
לודלוד
רהטרהט
**הים  
האדום**בסיס נבי מוסא**בסיס נבי מוסא**
**בסיס נבי מוסא** הוא מחנה אימונים של פיקוד המרכז השוכן במדבר יהודה, מדרום למסגד נבי מוסא וממערב לקצה הצפוני של ים המלח. הבסיס כולל שטחי האש שבהם מתאמנים כוחות רגלים ושריון של צה"ל.

בעבר התלוננו חיילים על תנאי המגורים הירודים בבסיס.

ב-12 בינואר 2022 התרחשה בבסיס תאונת ירי דו-צדדי, שבה לוחם מיחידת אגוז הרג שניים מקציני היחידה.

קישורים חיצוניים
----------------

* מפת האזור של בסיס נבי מוסא, באתר "עמוד ענן"

הערות שוליים
------------

1. ↑  יואב זיתון, הזנחה בבסיס: בלי מים, גמלים מסתובבים חופשי, באתר ynet, 2 ביולי 2012;  
מערכת ישראל היום, ‏החיילים באוהל - הקצינים במזגן, באתר ישראל היום, 3 באוגוסט 2015;  
אמיר בוחבוט‏, רצפה מלאת טחב ומקלחות לא שמישות: ההזנחה בבסיס של פיקוד המרכז, באתר וואלה!‏, 9 בפברואר 2020
2. ↑  יואב זיתון, תקרית קשה בצה"ל: שני קציני קומנדו נורו למוות בבקעה בגלל טעות בזיהוי, באתר ynet, 13 בינואר 2022
**נוטוסוכוס** (שם מדעי: *Notosuchus*; משמעות השם: "תנין דרומי") הוא סוג של זוחל דמוי-תנין פרהיסטורי אשר חי בשלהי הקרטיקון לפני 85 מיליון שנה. מאובניו נמצאו באמריקה הדרומית ב-1896 ותוארו בידי הפלאונטולוג האנגלי ארתור סמית' וודווארד ממאובנים שנמצאו בפטגוניה, ארגנטינה. נמצאו ממנו 2 מינים.

תנין קדום זה היה יצור יבשתי בעל רגליים חזקות באורך 1.5 מטר ומשקל של 36 ק"ג בממוצע, קטן מאוד ביחס לקבוצתו. הוא היה בעל חוטם רחב שהזכיר חוטם חזיר או פקארי, מה שאולי עזר לתנין לרחרח באדמה בחיפוש מזון. כמו כן היה בעל שרירים דמויי-הלחיים שאולי סייעו ללעוס את המזון, דבר הקשה לתנינים המודרניים.

לא ברור ממה ניזון וייתכן שהיה אוכל-כול בדומה לחזירים.

בתרבות
------

הנוטוסוכוס הופיע בסדרה כוכב הדינוזאורים שם נראים מספר פרטים שטורפים סלטזאורוסים צעירים.

ראו גם
------

* סימוסוכוס - תנינאי ממדגסקר שהיה קרוב אליו וייתכן שהיה צמחוני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נוטוסוכוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007556194305171

 |
**קרב טרנטון** היה קרב קטן אך חשוב ביותר מבחינה מוראלית במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית, בין חיילים הסיאנים שכירי חרב של בריטניה הגדולה, לבין הצבא הקונטיננטלי תחת פיקודו של ג'ורג' וושינגטון. הקרב התנהל בבוקר 26 בדצמבר 1776, בטרנטון, ניו ג'רזי. אחרי חציית הצבא הקונטיננטלי בהנהגת גנרל ג'ורג' וושינגטון את נהר הדלאוור בלילה שלפני כן, מצפון לטרנטון, הוביל וושינגטון את הכוח העיקרי של הצבא הקונטיננטלי נגד חיל המצב ההסיאני בטרנטון. לאחר קרב קצר, נלכד כמעט כל הכוח ההסיאני, עם אבדות זניחות לכוחות האמריקניים. הקרב שיפר באופן משמעותי את המורל של הצבא הקונטיננטלי, וגרם לעלייה בגיוס המתנדבים לצבא.

הצבא הקונטיננטלי סבל במהלך שנת 1776 תבוסות רבות בניו יורק ונאלץ לסגת דרך ניו ג'רזי לפנסילבניה. המורל בצבא היה נמוך, ועל מנת לסיים את השנה בנימה חיובית, תכנן גנרל ג'ורג' וושינגטון, המפקד העליון של הצבא הקונטיננטלי, תוכנית לחצות את נהר דלאוור בלילה שבין 25 ל-26 בדצמבר ולהקיף את חיל המצב ההסיאני בטרנטון.

מכיוון שהנהר היה קפוא ומזג אוויר נעשה חמור, הייתה חציית נהר הדלאוור פעולה מסוכנת במיוחד. שני גדודים לא הצליחו לחצות את הנהר, ונשארו בגדה המערבית שלו, משאירים את וושינגטון עם כ-2,400 אנשים בלבד תחת פיקודו. הצבא צעד 14 קילומטרים דרומה, לטרנטון. מכיוון שהצבא הקונטיננטלי היה במגמת נסיגה מתמשכת במשך החודשים שקדמו לקרב, לא חשש חיל המצב ההסיאני מפעולת פתע מאחוריהם, והוריד את רמת השמירה על המקום. בנוסף, לא היו להם מוצבים או סיורים על פני שטחים נרחבים באזור. כוחותיו של וושינגטון הפתיעו אותם, ולאחר התנגדות קצרה אך עזה, נכנעו רוב ההסיאנים. כמעט שני שלישים מתוך 1,500 חיילי המצב ששהו שם נפלו בשבי, ורק מעטים הצליחו לברוח.

למרות קוטנו של הקרב מבחינה מספרית הייתה לו השפעה רבה בקרב אנשי המושבות המורדות, שהניצחון האמריקני עודד אותם להמשיך במרד. הניצחון היה דרמטי במיוחד על רקע המצב הקשה בו היה נתון הצבא הקונטיננטלי, שעמד לפני קריסה מוחלטת. בנוסף, הניצחון נתן כוח לוושינגטון, אשר אף על פי שיכולתו לעמוד במצב הנתון הייתה מדהימה - הוא לא היה חתום אף לא על ניצחון אחד משמעותי. על רקע הפקפוקים ההולכים וגוברים במנהיגותו של וושינגטון כמפקד הצבא, ואף ביכולתו של הצבא הקונטיננטלי עצמו לנצח את הכוחות הבריטיים, היה הניצחון הזה קריטי ביותר. הניצחון גם עודד את המתנדבים לצבא להאריך את משך גיוסם, ומשך מתנדבים נוספים.

לקריאה נוספת
------------

* דייוויד מקאלו, "**1776 - המלחמה ששינתה את ההיסטוריה של העולם המערבי**", הוצאת אריה ניר, 2006.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרב טרנטון** בוויקישיתוף

| המערכה על ניו יורק וניו ג'רזי במלחמת העצמאות של ארצות הברית |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| קרב לונג איילנד • הפשיטה למפרץ קיפ • קרב הארלם הייטס • קרב פלס פוינט • קרב וייט פליינס • קרב פורט וושינגטון • מארב גרי • קרב איירון וורקס היל • חציית הדלאוור • קרב טרנטון • קרב אסונפיק קריק • קרב פריסטון • המלחמה אחר המזון • קרב מיילסטון |

 |
| בוסטון • קנדה • המערכה על ניו יורק וניו ג'רזי • סרטוגה • פילדלפיה • החזית המערבית • החזית הצפונית • החזית הדרומית • יורקטאון • המערכה הימית |

* קרב טרנטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548780805171
* GND: 1250195020
* LCCN: sh85137295

 |
**עוֹרֵב קְצַר-זָנָב** (שם מדעי: ***Corvus rhipidurus***) הוא ציפור ממשפחת העורביים.

מאפיינים
--------

צבעו שחור ואורך גופו 44–55 ס"מ. אורך כנפו כ-45 ס"מ ומשקלו 350–550 גרם. מקורו מגושם יחסית וזנבו קצר. 

מוצא העורב קצר-הזנב הוא אתיופיה והוא חי באזורים מדבריים. בעולם הוא נפוץ במזרח התיכון, צפון אפריקה, סודאן וקניה. בישראל הוא מופיע במדבר יהודה ובקע הערבה. כפי הנראה המים בנאות מדבר יהודה הם הגורם המגביל את תפוצתו של עורב קצר-הזנב ברחבי המדבר. כלומר, העורב מתרכז בעיקר ליד נאות מדבר שבהם מקורות מים.

העורב קצר-הזנב ניזון מחרקים ומפרוקי-רגליים אחרים, מגרעינים שהוא מוצא בצואת מעלי גירה, ומאשפת אדם. הוא נצפה אוכל טפילים מעל גמלים. פירות נאכלים בשמחה כאשר הם זמינים.

העורב קצר-הזנב מקנן על מדפי סלע וצוקים. בסומליה נצפה מקנן גם על עצים ומטיל 2–4 ביצים. 

חוקרים מצאו כי מין זה משליך אבנים על ביצים כדי לפצחן, ובכך נמנה עם אחד ממיני העופות היחידים המשתמשים בכלים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עורב קצר-זנב** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  עורב קצר-זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN
**נויברנדנבורג** (בגרמנית: **Neubrandenburg**) היא בירת מחוז מקלנבורגישה-סינפלטה שבמדינת מקלנבורג-מערב פומרניה שבגרמניה. היא שוכנת לחופו של אגם טולנזה (Tollensesee).

העיר מפורסמת בשל המורשת הימי-ביניימית העשירה שלה המתבטאת בבנייה בלבנים בסגנון האדריכלות הגותית. עד לרפורמה במבנה המחוזות של גרמניה שבוצעה ב-2011, הייתה נויברנדנבורג עיר שלא כפופה למחוז. העיר היא אחד מהאזורים האורבניים הראשיים במדינה וצומת כלכלי חשוב בצפון-מזרח גרמניה שבו רמת התעסוקה והתוצר המקומי הגולמי הם מהגבוהים ביותר. נויברנדנבורג מכונה "עיר ארבעת השערים" (Stadt der Vier Tore), בשל ארבעת השערים בחומתה שנבנתה בימי הביניים.

היסטוריה
--------

ראשיתה של העיר הוא במנזר ברודא שנבנה על חוף האגם בשנת 1240. נויברנדנבורג עצמה הוקמה ב-1248, כאשר המרגרייב של ברנדנבורג החליט לבנות עיר בחלק הצפוני של נחלתו. ב-1292 הפכו העיר וסביבתה לחלק ממקלנבורג.

העיר שגשגה כמרכז מסחר עד למלחמת שלושים השנים (1618-1648) ואז איבדה את מעמדה. במהלך התקדמותו הדרמטית של הצבא השוודי בפיקודו של המלך גוסטב השני אדולף לתוך גרמניה, הוא חנה בנויברנדנבורג, אך היא שוחררה על ידי כוחות הליגה הקתולית הקיסרית ב-1631. במהלך מבצע זה דווח שהכוחות הקתוליים הרגו רבים מהחיילים השוודים והסקוטים. בהמשך אימצו השוודים מדיניות של אי לקיחת שבויים והעיר הייתה לזירת אחד המעשים הברוטליים ביותר באחת המלחמות הברוטליות ביותר בהיסטוריה.

במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם מחנה שבויים בקרבת העיר. ב-1945, מספר ימים לפני תום המלחמה, הועלו באש 80% משטחה של העיר העתיקה על ידי הצבא האדום. באירוע זה כ-600 איש איבדו עצמם לדעת. מאז, רוב הבניינים ההיסטוריים נבנו מחדש.

אתרים חשובים
------------

חומתה של נויברנדנבורג שנבנתה בימי הביניים השתמרה בשלמותה. גובהה של החומה 7 מטרים והיקפה הוא 2.3 ק"מ והיא כוללת ארבעה שערים בנויים לבנים בסגנון גותי, שנבנו במאות ה-14 וה-15.

מבין השערים הללו, אחד מהמרשימים ביותר הוא שער שטארגרד (Stargarder Tor), עם המבנה הגמלוני, תחרת החלונות והרוזטות המעטרים אותו בצידו החיצוני.

אתר בעל עניין נוסף היא כנסיית מריה (Marienkirche), שגם היא בנויה בלבנים בסגנון גותי. בניין הכנסייה הושלם ב-1298 הכנסייה הוחרבה כמעט לחלוטין ב-1945 אך ב-1975 היא שוקמה ומאז 2001 היא משמשת כאולם קונצרטים.

הבניין הגבוה בעיר הוא בית החינוך והתרבות, שנפתח ב-1965. המתאר הדק שלו העניק לו את הכינוי "אצבע התרבות" (Kulturfinger). אתר חשוב נוסף בעיר הוא המוזיאון האזורי.

ערים תאומות
-----------

* איטליהאיטליה קולניו (אנ'), איטליה
* גרמניהגרמניה פלנסבורג, גרמניה
* דנמרקדנמרק גלדסקסה (אנ'), דנמרק
* פוליןפולין קושאלין, פולין
* ישראלישראל נצרת, ישראל
* צרפתצרפת נוור (אנ'), צרפת
* רוסיהרוסיה פטרוזבודסק, רוסיה
* צרפתצרפת וילז'וויף (אנ'), צרפת
* הרפובליקה העממית של סיןהרפובליקה העממית של סין יאנגצו, הרפובליקה העממית של סין

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נויברנדנבורג** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נויברנדנבורג (בגרמנית)
* נויברנדנבורג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007550208605171
* BnF: cb12005240f (data)
* GND: 4041712-8
* LCCN: n80072355
* MusicBrainz: 030019c8-802f-4d19-8a7c-eb09628e3658
* NKC: ge482174
* SUDOC: 100979181
* VIAF: 136040055
* WorldCat: lccn-n80072355

 |
**בסיס ליפצק**, רשמית **מרכז התעופה ליפצק** (ברוסית: **Ли́пецкий а́виаце́нтр**) הוא בסיס של כוחות האוויר והחלל הרוסיים, אשר משמש כבסיס צבאי וכולל בית ספר לתעופה שמכשיר מחדש את אנשי הטיסה וההנדסה של יחידות הקרב האוויריות, כמו גם פיתוח ויישום של שיטות לשימוש קרבי במערכות תעופה. יחידה 62632 ממוקמת בבסיס זה.

השם המלא הרשמי הוא **המרכז להכשרת אנשי תעופה ויחידות מבדק צבאיות של משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית על שם** **צ'קלוב** (ברוסית: **центр подготовки авиационного персонала и войсковых испытаний Министерства обороны РФ имени В. П. Чкалова**). מספר יחידות חיל האוויר הרוסי ממוקמות בשדה התעופה ליפצק-2, הממוקם במרחק 8 קילומטרים מערבית למרכז העיר ליפצק. בבסיס חונים מספר רב של מטוסי קרב שהושבתו המיועדים לחריטה: Su-24, Su-27, MiG-23, MiG-27, MiG-29, MiG-31. נוסף למסלול טיסה פעיל מבטון, בבסיס ישנו מסלול בטון ישן המשמש כאזור חניה ומסלול הסעה.

בשנות ה-20 של המאה ה-20 במקום פעל בית ספר לטייסים גרמנים אותה סיימו מעל ל-100 גרמנים שבהמשך נקלטו בלופטוואפה.

גלריה
-----

* מפציצי Fokker D.XIII בליפצק, שבזמן מלחמת העולם השנייה היה תחת כיבוש נאצי ושימש כבית הספר לתעופה של הלופטוואפה.מפציצי Fokker D.XIII בליפצק, שבזמן מלחמת העולם השנייה היה תחת כיבוש נאצי ושימש כבית הספר לתעופה של הלופטוואפה.
* סמל מרכז התעופה ליפצקסמל מרכז התעופה ליפצק
* מרכז ליפצק הכשיר את הצוות האווירובטי "בזי רוסיה", שמטוסיהם טסו מעל מוסקבה בסלון האווירי של מוסקבה, 2009.מרכז ליפצק הכשיר את הצוות האווירובטי "בזי רוסיה", שמטוסיהם טסו מעל מוסקבה בסלון האווירי של מוסקבה, 2009.
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בסיס ליפצק** בוויקישיתוף
* מרכז התעופה ליפצק באתר משרד ההגנה הרוסי
* בית ספר סודי לטיסה בליפצק
* עקבות רוסיים בהולדת הלופטוואפה, על ההיסטוריה של הבסיס בימי מלחמת העולם השנייה

הערות שוליים
------------

1. ↑  История Липецкого авиацентра : Министерство обороны Российской Федерации
2. ↑  яндекс карты 39.450411,52.637743
3. ↑  google earth 52°38’05.27" С 39°27’08.59" В
4. ↑  "Энциклопедия. Л.... Липецкий авиационный центр". *Липецкий-край.РФ* (ברוסית). נבדק ב-2020-08-07.
**אאוג'ניו לנדזיו** (באיטלקית:  **Eugenio Landesio**;‏ 1810–1879) היה צייר איטלקי ותלמידו של צייר הנוף ההונגרי קארוי מרקו האב. הקריירה של לנדזיו במקסיקו התאפיינה בשנותיו באקדמיה של סן קרלוס, שם השפיעה על דורות צעירים יותר של ציור הנוף המקסיקני כמו חוסה מריה ולאסקו גומס.

שנים מוקדמות
------------

אאוג'ניו לנדזיו נולד בשנת 1810 באלטסנו, כפר ליד טורינו באיטליה, למשפחת צורפים. הוא חי ברומא בילדותו. הוא אהב לצייר מגיל צעיר ואביו השלים עם העובדה שהוא יהיה צייר. לנדזיו החל ללמוד ציור נוף אצל הצייר הצרפתי אמדה בורז'ואה (Amédée Bourgeois) והמשיך להיות תלמידו של צייר הנוף ההונגרי קארוי מרקו האב.

הגעה למקסיקו
------------

כמו המורה שלו, לנדזיו היה צייר נוף רומנטי, עם נטייה להדגיש את המתיקות של הסצנות שצייר. עבודתו נודעה במקסיקו כאשר כמה מציוריו נרכשו על ידי האקדמיה של סן קרלוס. בינואר 1855, בהזמנתו של הצייר הקטלוני פלגרי קלבה, שהיה מנהל המדור לציור דמויות באקדמיה, הוא נסע למקסיקו כדי להעביר שיעורים בנוף, פרספקטיבה ועקרונות הקישוט.

לנדזיו כתב שלושה ספרים על ציור נוף ששימשו כספרי לימוד לתלמידי האקדמיה של סן קרלוס.

בשנת 1873, במהלך ממשלו של הנשיא סבסטיאן לרדו דה טחדה, המורים באקדמיה נדרשו להישבע לדבוק בחוקי הרפורמה, שהועברו במקסיקו מספר שנים קודם לכן ועסקו בהפרדת הדת מהמדינה. אאוג'ניו לנדזיו סירב ונאלץ להתפטר מתפקידו.

יצירה והוראה
------------

לנדזיו היה בעל השפעה רבה בתחומו, דומה לזו של חבריו הקטלונים שהמליצו עליו בתחומי ציור הדמויות. ניתן לטעון שהעיסוק בציור נוף כפעילות ממוסדת רגילה במקסיקו החל עם לנדזיו. היו לו מספר תלמידים מצטיינים, כולל חוסה חימנס (1830–1859). אחד מתלמידיו היה יוצא דופן, שעתיד היה לבסס את המקצוע במקסיקו ולהפוך למורה הבכיר בדור הבא: חוסה מריה ולסקו גומס (1840–1912).

לנדזיו היה צייר אקדמי בעל כישרון דידקטי ואנליטי רב. בהתאם לנורמות האקדמיות, שיטת ההוראה שלו בסן קרלוס כללה פירוק של הנוף למרכיביו, ולאחר מכן מחקר מפורט הדרגתי של אלמנטים האלה והיצירה הסופית מחדש שלהם למטרות אסתטיות. הוא שילב עבודה בסטודיו עם ציור מהטבע באוויר הפתוח.

לנדזיו הבחין בין שני חלקים גדולים אינטגרליים של הנוף: "מקומות" ו"אירועים". הראשונים כוללים את הסוגים השונים של סביבה וסביבות נוף (שמיים, עלווה, אדמות, מים, מבנים), בעוד שהאחרונים כוללים את קבוצות הדמויות השונות המעניקות למקום נתון תחושת קנה מידה, מאפיינים אקטואליים מבדילים, עניין נרטיבי, או פאן היסטורי (היסטוריה, סצנות פופולריות, צבאיות או משפחתיות, דיוקנאות, בעלי חיים).

גלריה
-----

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אאוג'ניו לנדזיו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Altamirano Piolle, María Elena (1993). *Homenaje Nacional. José María Velasco (1840-1912)*. Museo Nacional del Arte
2. ↑  Dos visiones de un mismo paisaje. Una aproximación histórica a la obra de José María Velasco y Eugenio Landesio. IX Foro Académico de ciencia, creación y restauración
3. ↑  Palhares, Héctor (2011). *"José María Velazco en las Colecciones del Soumaya". Revista mensual*. Museo Soumaya.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 130545139
* ICCU: RMRV000612
* ISNI: 0000 0000 9615 6288
* LCCN: no2008179855
* NTA: 323480764
* RKD: 47793
* SUDOC: 135351189
* ULAN: 500060514
* VcBA: 495/288892
* VIAF: 20794136
* WorldCat: lccn-no2008179855

 |
**אֵאוּגֶנְיוּס הָרִאשׁוֹן** (בלטינית: **Eugenius I**; נפטר ב-2 ביוני 657) כיהן כאפיפיור מ-654 ועד מותו ב-657. הוא נבחר לכהונת האפיפיור עוד בתקופת חייו של קודמו בתפקיד, מרטינוס הראשון, לאחר שזה התפטר עם הגלייתו לחצי האי קרים, ומיד לאחר מותו של מרטינוס עלה לכס האפיפיור.

מעט ידוע על התקופה טרם נבחר לאפיפיור. ידוע כי אאוגניוס נולד ברומא לאדם בשם רוסטניאנוס. הוא נבחר לתפקידו מתוך הנחה, שהוא יביא לידי פתרון את הסכסוך בין הקיסר קונסטנס השני והאפיפיור מרטינוס הראשון, אשר הוביל למעצרו ולהגלייתו של זה האחרון. במיוחד עלתה על הפרק שאלת המונותליטיזם. עמדותיו של אאוגניוס לא היו שונות מהותית מאלו של קודמו בתפקיד, וריחפו מעליו זעמו של הקיסר ופגיעה דומה לזו שסבל מרטינוס, אלא שאאוגניוס מת לפני שהסכסוך בין השניים הסלים.

אאוגניוס עבר תהליך קאנוניזציה ונחשב לקדוש נוצרי. יום חגו הוא 2 ביוני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אאוגניוס הראשון** בוויקישיתוף
* אאוגניוס הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**מרטינוס הראשון** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**ויטאליאן** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 100940692
* NKC: kup19980000025631
* VIAF: 365547
* WorldCat: viaf-365547

 |
**גונבאד-י קאבוס** (פרסית **برج گنبد قابوس**) הוא מגדל בגובה של 53 מטרים השוכן בצפונה של העיר גונבאד-י קאבוס שבצפון איראן. המגדל נחשב למגדל הלבנים הגבוה בעולם, ובשנת 2012 הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית.

היסטוריה
--------

המגדל נבנה בשנת 1006 בהוראת האמיר הזיארי הרביעי, קאבוס בן וושמגיר (قابوس بن وشمگير). לפי מסורת מקומית האמיר נקבר מתחת לבסיסו, אך חפירות שנערכו באתר בשנים 1899 ו-1936 לא מצאו לכך אישור. האמיר בנה את המגדל כשלושה ק"מ דרומית-מערבית לבירתו ג'ורג'אן, אשר חרבה בפלישות המונגולים בממאות ה-14 וה-15, והוא השריד היחיד שנותר ממנה. לפי הממצא הארכאולוגי, נבנה המגדל מעל שרידי מבנים מתקופת הברזל. הוא ניזוק במלחמת העולם הראשונה ושופץ בשנת 1928, ושוב בין השנים 1939-1937, לאחר שהוכר כמונומנט לאומי. ב-1994 החלה יוצאת לפועל תוכנית לעיצוב סביבתו של המגדל, שכללה גם הקמת רמפה אל בסיסו, ומאז העשור הראשון של המאה ה-21 נמשך שיפוצו.

המגדל
-----

גובהו של המגדל הוא 53 מטרים, והוא ניצב על גבי תל בגובה של 9.8 מטרים. צורתו כשל חרוט בקוטר של 17 מטרים בבסיסו ו-15.5 מטרים בקצהו העליון, והוא נושא גג עגול מחודד. גובהו של הגג הוא 18 מטרים, השקולים לשליש מגובהו הכולל של המגדל. תוכנית המגדל מבוססת על צורתו של כוכב בעל עשר צלעות, והוא מוקף בעשר בליטות משולשות הנמתחות לכל גובהו, מבסיסו ועד לקרניז הנושא את הגג. עובי קירות המגדל מגיע לשלושה מטרים והוא עשוי מלבנים אפויות בלתי מעוטרות, למעט שתי כתובות בערבית בכתב כופי, האחת סמוך לבסיסו והשנייה סמוך לגג. הכתובת התחתונה קוראת לאמור:

> 
> "בשם אללה הרחמן והרחום, ארמון גבוה זה לנסיך שמס אל-מעאלי, האמיר קאבוס בן וושמגיר הורה לבנות בחייו, בשנה 397 להיג'רה הירחית, ובשנת 375 להיג'רה השימשית".
> 
> 
> 
> 

הכניסה למגדל קבועה בנישה צרה ועטורת קשת בגובה של 5.6 מטרים, המובילה אל פתח נוסף בצורת קשת, בגובה של 4.3 מטרים. בשני צדדיו של הפתח קבוע מוקרנס. פנים המבנה עוטר בשכבת טיח שהשתמרה רק מגובה של שבעה עד שמונה מטרים מבסיסו, ועד קצהו העליון. בצידו המזרחי של הגג קבוע פתח שנועד לאפשר את חדירת אור השמש, כפי שהיה מקובל באוהלי הנוודים. לפי המסורת מאירה שמש הבוקר את קברו של האמיר.

לקריאה נוספת
------------

* Sheila S. Blair, **The Monumental Inscriptions from Early Islamic Iran and Transoxiana**, Leiden, 1992, pp. 63-65.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גונבאד-י קאבוס** בוויקישיתוף

| Flag of IranFlag of Iran סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית באיראן |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| בם • כתובת ביסותון • מיידאן-י שאה באספהאן • פסארגאדה • פרספוליס • סולטאניה • תחת-א סוליימאן • צ'וגה זנביל • האתרים הנזיריים הארמניים באיראן: מנזר תדאוס הקדוש, מנזר סטפנוס הקדוש ודזורדזור • המערכות ההידראוליות ההיסטוריות של שושתר • מתחם הקבר והמרכז הסופי של שייח' ספי א-דין • מתחם הבאזאר ההיסטורי בתבריז • הגן הפרסי (צ'הל סותון ושמונה גנים נוספים) • מסג'ד-י ג'אמע באספהאן • מגדל גונבאד-י קאבוס • ארמון גולסתאן • שהר-י סוח'תה • הנוף התרבותי במיימאנד • שושן • הקנאת הפרסי • מדבר לוט • העיר ההיסטורית של יזד • הנוף הארכאולוגי הסאסאני בחבל פארס • היערות ההירכאניים • מסילת הרכבת הטרנס-איראנית • הנוף התרבותי של אוראמאן-אוראמאנט |

 |
פתיחת התערוכה בארמון התעשייה במעמד נפוליאון השלישי
ארמון התעשייה
**התערוכה העולמית של פריז** (בצרפתית: **Exposition Universelle** או, רשמית: *Exposition Universelle des produits de l'Agriculture, de l'Industrie et des Beaux-Arts de Paris 1855*, "התערוכה העולמית למוצרי חקלאות, תעשייה ואמנות יפה של פריז 1855") הייתה התערוכה העולמית הראשונה שנערכה בפריז והשנייה בעולם, לאחר "התערוכה הגדולה" שנערכה בלונדון ב-1851 והיוותה לה מודל. התערוכה התקיימה לאורך שדרות שאנז אליזה בין ה-15 במאי ל-15 בנובמבר 1855 וביקרו בה למעלה מ-5 מיליון איש. השריד הפיזי היחיד למבנים שאכלסו אותה הוא Théâtre du Rond-Point בפינת שאנז אליזה ושדרות פרנקלין דלאנו רוזוולט. מוזיאון הגרנד פלה הממוקם בין נהר הסן לשדרות, הוקם על חורבותיו של המבנה המרכזי של התערוכה, "ארמון התעשייה" (*Palais de l'Industrie*).

היסטוריה
--------

הקיסר נפוליאון השלישי ביקש להוכיח לעולם שהאימפריה הצרפתית אינה נופלת מן האימפריה הבריטית. וכך, כפי שלונדון ארגנה את התערוכה הגדולה, יכולה גם פריז לארח תערוכה גדולה לא פחות. התערוכה אירחה ביתנים מ-27 מדינות וקולוניות צרפתיות באפריקה ובאוקיינוס השקט. המבנה המרכזי והגדול ביותר היה "ארמון התעשייה" (*Palais de l'Industrie*) הענק (260 מטרים ארכו ו-105 רוחבו) ששיכן מכונות והמצאות תעשייתיות במבנה דמוי "ארמון הבדולח" שכיכב בתערוכה הגדולה בלונדון. המבנה לא הושלם למעשה לחלוטין עם פתיחת התערוכה והאוורור שבו היה לקוי, כך הקהל הרב שנהר אליו סבל מחום רב.

ביתן האמנויות היפות הוקם ב-Avenue Montaigne, בין נהר הסן לשדרות שאנז אליזה והוצגו בו בין היתר מיצירותיהם של ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר, אז'ן דלקרואה, ויליאם הולמן האנט וג'ון אוורט מיליי.

לקראת פתיחת התערוכה נבנה גשר האינווליד.

בין ה-20 ל-22 באוגוסט ערכה המלכה ויקטוריה ביקור בתערוכה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **התערוכה העולמית של פריז** בוויקישיתוף
* אודות התערוכה באתר מרכז התערוכות העולמיות
* The Paris Exposition Universelle of 1855 by Arthur Chandler, Reproduced from World's Fair magazine, Volume VI, Number 2, Copyright 1986, World's Fair, Inc
* דו"ח על התערוכה מ-1855 (בצרפתית)
* בילי מלמן,  העיר כתערוכה - מהקריסטאל פאלאס ועד לתערוכות המאה ה-20, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Paris Exposition Universelle of 1855 by Arthur Chandler, Reproduced from World's Fair magazine, Volume VI, Number 2, Copyright 1986, World's Fair, Inc

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 5067097-9
* SNAC: w6cv8kzg

 |
**מחוז (אובלסט) דובריץ'** (בבולגרית: **Област Добрич**) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה השוכן בצפון מזרח המדינה. עיר הבירה של המחוז היא דובריץ'. המחוז מצוי בחבל דרום דוברוג'ה, חלקו המזרחי מצוי במישור הדנובה ההררי והוא גובל ברומניה במזרחו וצפונו, בים השחור במערבו וכן במחוזות שומן, וארנה וסיליסטרה.

היסטוריה
--------

התיישבות אנושית ראשונה באזור מתוארכת לתקופת האבן החדשה. התיישבות מאורגנת מתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת, עידן הממלכה התראקית. בהמשך נכבש המקום על ידי האימפריה הרומית ולאחר חלוקתה עבר לשליטת המזרחית. חבל דרום דוברוג'ה הווה מרכז להתיישבותם של השבטים הפרוטו-בולגארים ולראשיתה של האימפריה הבולגרית הראשונה. במאה ה-11 הוחרב החבל בשל פשיטות חוזרות ונשנות של פצ'נגים ועד לכיבושו על ידי האימפריה העות'מאנית בסוף המאה ה-14, שלטו בו לפרקים האימפריה הבולגרית השנייה ונסיכות ולאכיה.

לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נחתם חוזה סן סטפנו במסגרתו הפך המחוז חלק מנסיכות בולגריה. לאחר מלחמת הבלקן השנייה ותבוסת בולגריה, הועבר החבל לשלטון רומניה לפי תנאי הסכם בוקרשט. במהלך מלחמת העולם הראשונה הפך לזירת קרבות בין צבאות בולגריה וגרמניה מצד מעצמות המרכז לצבא הרומני מצד מדינות ההסכמה. האזור נכבש על ידי הבולגרים, אך הוחזר לרומניה במסגרת חוזה ניי ונותר בחזקת הרומנים עד 1940, עת הושב לבולגרים במסגרת הסכם קראיובה.

כלכלה ודמוגרפיה
---------------

80.3 אחוזים משטחי המחוז הם שטחים חקלאיים, 12.3 אחוזים הם שטחים מיוערים ו-5.5 אחוזים מיושבים. התוצר המקומי הגולמי לנפש עמד על 3,758 יורו במחירי 2004, כשהמגזר החקלאי מהווה 26.6 אחוזים מהתמ"ג, התעשייה 14.9 אחוזים והשירותים 59.8 אחוזים. בענף החקלאות הגידולים המרכזיים הם תבואה (31 אחוזים), גרעיני וזרעי חמניות (15.6 אחוזים), מטעי פירות (36.2 אחוזים) וירקות (3 אחוזים).

במחוז תעשיית מזון מפותחת המתבססת על גידולי הדגנים ומהווה 48 אחוזים מכלל הייצור התעשייתי של המחוז. כמו כן קיימות מחלבות ומפעלים לעיבוד בשר. עוד מצויים בשטח המחוז מספר מפעלי טקסטיל, עיבוד עץ, ייצור מכונות לחקלאות חומרי בניין ועוד.

בשטח המחוז עובר הכביש המהיר E-87 המחבר את בולגריה לרומניה ונמל התעופה הקרוב נמצא בעיר וארנה, מרחק כ-50 ק"מ מגבול המחוז. בשטח המחוז עובר צינור גז טבעי המחבר בין בולגריה לחבר המדינות. האזור מהווה אתר משיכה לתיירים בשל מעיינות מרפא המצויים בשטחו וכן שטחי צייד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מחוז דובריץ'** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דובריץ'

הערות שוליים
------------

1. ↑  "כלכלת מחוז דובריץ'" באתר מחוז דובריץ' (בבולגרית).

|  **רשויות מקומיות וערי מחוז דובריץ' שבבולגריה** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| בלצ'יק • דובריץ' • גנרל טושבו • קווארנה • קרושארי • שאבלה • טרבל | מחוז דובריץ' |

 |

| דגל בולגריהדגל בולגריה **מחוזות בולגריה** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| בלגואבגרד • בורגס • דובריץ' • גברובו • חאסקובו • קרדז'אלי • קיוסטנדיל • לובץ' • מונטנה • פאזארדז'יק • פרניק • פלבן • פלובדיב • ראזגרד • רוסה • שומן • סיליסטרה • סליבן • סמוליאן • סופיה • העיר סופיה • סטארה זאגורה • טרגובישטה • וארנה • וליקו טרנובו • וידין • וראצה • ימבול |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: a32720dc-f632-41ba-a1a4-38be15fe8ea0

 |
היפופוטם מצוי.
**דמויי היפופוטם** (שם מדעי: Whippomorpha; מילולית: "Whippo" (הלחם של "whale" + "hippo") - "היפופוטם + לווייתן", "morphē" - צורה") היא תת-סדרה של יונקים פרסתנים מהסדרה מכפילי פרסה הכוללים את הגדולים שבבני הסדרה. כיום רווח במחקר שבני תת-סדרה זו היו אבותיהם של הלווייתנאים, היונקים הימיים.

כיום רוב המשפחות מקבוצה זו נכחדו ושרדה רק אחת - ההיפופוטמיים. יונקים אלה החלו להתפתח בתקופת האאוקן כיצורים קטנים יחסית בגודל של איילי מושק או מונטיאקים, ככל הנראה מאבות דמויי חזיר. בהמשך הם התפתחו למינים שחלקם שוכנים במים באופן קבוע או חלקי. הידועים מביניהם הם ההיפופוטמים והאנתרקותריים שדמו להיפופוטמים רזים.

חוקרים רבים מעריכים שמינים דמויי היפופוטם היו אבותיהם של הלווייתנים הקדומים, אך יש על כך מחלוקות (חלק מהחוקרים רואים בלווייתנים צאצאים של המזוניכידים או של האנדרוסארכוס).

מיון
----

* אינפרא-סדרה Hippopotamoidea
	+ - משפחה אנתרקותריים (Anthracotheriidae) - נכחדה
		- משפחה היפופוטמיים (Hippopotamidae)
* אינפרא-סדרה Dichobunoidea - נכחדה
	+ - משפחה Mixtotheriidae
		- משפחה Dichobunidae
		- משפחה Helohyidae
		- משפחה Cebochoeridae
* אינפרא-סדרה Cetaceomorpha
	+ - משפחה Raoellidae - נכחדה. בה האינדוהיוס
	+ ענף לווייתנאים (במיון הלינאי הלווייתנאים הוגדרו כסדרה אך במיון הקלדיסטי הם מוגדרים כענף ללא דרגה כלשהי)

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NCBI
 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
הרב **חיים קרלינסקי** (א' בטבת ה'תרס"ז, 18 בדצמבר 1906, ליובוניץ - כ"ח בתשרי ה'תש"ן, 27 באוקטובר 1989) היה רב אמריקאי ממוצא ליטאי ועורך תורני פורה. הביוגרף של רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, "הראשון לשושלת בריסק", מחבר "בית הלוי".

ביוגרפיה
--------

נולד לרב ישעיה קרלינסקי ולחנה בתו של רבי תנחום גרשון ביליצקי, בעיירה ליובוניץ בה כיהן אביו כרב. למד בישיבת סלובודקה ונמנה עם הגרעין המייסד של שלוחת הישיבה בחברון בה'תרפ"ה, 1925. בה'תרפ"ז עזב את חברון בשל בעיות רפואיות, ועבר לישיבת מרכז הרב בירושלים, ונעשה מקורבו של ראש הישיבה, הרב הראשי לארץ ישראל, רבי אברהם יצחק הכהן קוק, שהיה מקורב לסבו הרב ביליצקי ותלמידו של חותנו הרב נח חיים אברהם שפירא ב"קיבוץ" בסמרגון.

בקיץ ה'תרפ"ח, 1928, נשא, בירושלים, את חוה פינס, ובקיץ ה'תרפ"ט היגרו בני הזוג לארצות הברית, אליה הגיע אביו ומשפחתו בשנים שחלפו מאז עלותו ללמוד בארץ ישראל. הוא כיהן כרב במשך שנה וחצי, ואז חזר לארץ ישראל. בשנת ה'תרצ"ד שב לארצות הברית והתמנה כרב בברוקלין, וכחבר אגודת הרבנים. לאחר קום מדינת ישראל, ניסה לעלות בשלישית לארץ בשנת ה'תשי"ג (1953), התגורר בחיפה ושימש כסגן מנהל מחלקת החינוך בעירייה מטעם המפד"ל, אולם שב וחזר לארצות הברית בה'תשי"ז, 1957. התמנה כסגן נשיא אגודת הרבנים, ושימש כרב האחראי על מתן הכשרות מטעם "חבר הרבנים של מנישביץ".

מלבד עיסוקיו הרבניים, היה קרלינסקי עורך וסופר פורה, הוא ערך כתבי עת שונים, המפורסם שבהם "היהודי", ערך את כתביהם של רבנים אחרים מגדולי רבני ארצות הברית, כמו הרב אליעזר סילבר. כן כתב את ספרו "הליכות יצחק". בשנותיו האחרונות הדפיס את ספרו הביוגרפי על רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, "הראשון לשושלת בריסק".

קרלינסקי נפטר בניו יורק, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אשר זלקא ראנד (עורך), "הרב ר' חיים קארלינסקי שליט"א", **תולדות אנשי שם** ח"א, ניו יורק, תש"י, עמ' 114, באתר היברובוקס
* הרב חיים קרלינסקי זצ"ל, באתר מת"ל
* חיים קרלינסקי (1907-1990), דף שער בספרייה הלאומית

### ספריו

* ****הליכות יצחק****, ניו יורק תשל"ט, באתר אוצר החכמה
* ****הראשון לשושלת בריסק****, ירושלים: מכון ירושלים, מהדורה שנייה מתוקנת, תשס"ד, באתר אוצר החכמה

הערות שוליים
------------

1. ↑  לימים, בשנת ה'תשכ"ו, אף ערך חוברת זיכרון לרבו, שהודפסה בארצות הברית
2. ↑  הגיעו 527 נוסעים, הבוקר, 6 ביולי 1953, עמ' 4
3. ↑  אישים ומוסדות, הצופה, 11 בספטמבר 1957, עמ' 4

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007273380905171
* LCCN: n85104741
* VIAF: 28502229
* WorldCat (עם VIAF): 28502229

 |
**בית כֻּחְלַאנִי** היה בית כנסת ברובע היהודי בצנעא שבתימן.

היסטוריה
--------

לא ידוע מתי נבנה בית הכנסת. האזכור הראשון של בית הכנסת הוא במסוודה בשנת ה'תקמ"ז (1787), בה נכתב שטר צוואה של סעיד בן משה כחלאני לבניו, בו הוא מוריש להם את הזכויות בבית הכנסת.

נוסח התפילה בבית הכנסת היה הנוסח השאמי.

בט"ז בניסן ה'תרצ"ג (12 באפריל 1933) נסגר בית הכנסת, עקב חילוקי דעות בנוסח התפילה בין הפלג הדרדעי לפלג העיקשי. לאחר כשנתיים נפתח בית הכנסת מחדש וחולק לשני חלקים, כשליש לדרדעים ושני שלישים לעיקשים.

בית הכנסת המשיך לתפקד עד עליית יהודי תימן לארץ ישראל בשנת ה'תש"ט (1949) במבצע על כנפי נשרים.

פיצול בית הכנסת
---------------

למרות המחלוקת שהייתה בקהילת צנעא על אמיתות הקבלה וספר הזוהר, פסיקה על פי הרמב"ם, ונוסח התפילה, בתי הכנסת נשארו מאוחדים כל זמן שהרבנים יחיא קאפח, ויחיא יצחק הלוי היו בחיים. לאחר פטירתם החל הפילוג בבתי הכנסת.

בית הכנסת הראשון שאירע בו פיצול היה בית כחלאני. ראש בית הכנסת בתקופת הפיצול (שנות ה-30 של המאה ה-20) היה יוסף צאלח (אלג'יילי), נכדו של הראב"ד מארי סלימאן צאלח. יוסף עמד בראש קבוצת המתפללים שתמכו בשינוי נוסח התפילה לבלדי, ושאר המתפללים תמכו בהשארת מנהג בית הכנסת ולהמשיך להתפלל בנוסח שאמי.

בט"ז בניסן ה'תרצ"ג (12 באפריל 1933) כנראה הייתה התרחשות, ויוסף נאלץ לקרוא למפקד הערבי של קאע אל-יהוד. המפקד הגיע, המתפללים לא היו מוכנים לקבל את הכרעת האימאם יחיא, ולכן נסגר בית הכנסת למשך שנתיים.

בית הכנסת נפתח מחדש לאחר שנתיים, כאשר הוא מחולק בקיר באמצעו, שליש מבית הכנסת לדרדעים בראשות יוסף צאלח ושני שלישים לעיקשים.

מנהיגים מפורסמים בבית הכנסת
---------------------------

* מארי יוסף קארה
* מארי סלימאן קארה
* מארי סלימאן צאלח
* מארי סאלם חבשוש
* הרב אהרן חמדי
* הרב אברהם צדוק

לקריאה נוספת
------------

* יחיאל נחשון, **בתי כנסת בצנעא (מאות י"ח-י"ט)**, הוצאת האגודה לטיפוח חברה ותרבות, נתניה ה'תש"ס (2000), עמודים 103–104

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  יחיאל נחשון, **בתי כנסת בצנעא (מאות י"ח-י"ט)**, הוצאת האגודה לטיפוח חברה ותרבות, נתניה ה'תש"ס (2000), עמודים 103–104
2. 1 2 3  הרב שלום סעדיה גמליאל, **פקודי תימן – מס החסות בתימן**, הוצאת מכון שלום לשבטי ישורון, ירושלים ה'תשמ"ב (1982), עמודים 165–166
3. 1 2  יחיאל חבשוש, **שני המאורות**, הוצאת משפחת חבשוש, תל אביב ה'תשמ"ז (1987), עמוד 339
4. 1 2  חיים צדוק, **באהלי תימן**, דפוס ד. בן-נון, תל אביב ה'תשמ"א (1980), עמוד 292
**חיים רומנו** (נולד ב-10 בספטמבר 1954) הוא מנהל ישראלי, לשעבר מנכ"ל חברת התעופה "אל על" ופרטנר תקשורת (מותגי Orange ו-012).

רומנו שירת בחיל הים ובתפקידו האחרון היה סגן ראש מספן כוח האדם (רמכ"א). לאחר מכן היה ראש מרכז תעסוקת אזרחים בצה"ל, ובשנת 1996 פרש מצה"ל בדרגת אלוף-משנה. בשנים 1996–1998 היה ראש אגף משאבי אנוש בשירות הביטחון הכללי. בשנת 1998 מונה לסמנכ"ל משאבי אנוש ותשתיות בחברת פרטנר תקשורת, בשנת 2000 מונה לסמנכ"ל שירות לקוחות, בשנת 2002 מונה לסמנכ"ל מכירות ושירות לקוחות, ובשנת 2004 מונה למשנה למנכ"ל החברה.

בעקבות השתלטותה של משפחת בורוביץ' על חברת התעופה "אל על", מונה רומנו ב-10 במרץ 2005 למנכ"ל החברה, ובדצמבר 2009 פרש מתפקידו.

ב-14 בספטמבר 2011 חזר לחברת "פרטנר תקשורת" כמנכ"ל החברה. במאי 2015 הודיע על פרישתו וב-1 ביולי אותה שנה סיים את תפקידו.

רומנו בוגר תוכנית ניהול לבכירים AMP באוניברסיטת הרווארד, בעל תואר BA במדעי הרוח מאוניברסיטת תל אביב ו-MA במדע המדינה וביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה.

מאז סיום תפקידו בפרטנר התמקד רומנו בעסקיו הפרטיים, ובנוסף הוא משמש כמנטור למנהלים בכירים במשק, מייעץ ומלווה חברות בשלבים שונים ומרצה בתחומי ניהול, ניהול משברים, יחסי לקוחות ועוד.

רומנו מתגורר בגבעתיים, נשוי ואב לשניים.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **חיים רומנו** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **חיים רומנו (מנהל)** |

* שמוליק שלח, הפתעה - חיים רומנו מתמנה למנכ"ל אל על, באתר nrg‏, 3 בפברואר 2005
* הדר חורש, אף אחד לא ימכור טיסות לפאריס ב-100 דולר, באתר הארץ, 30 בנובמבר 2007
* גילעד נס, זעזוע בפרטנר: רומנו יחליף את גלברד כמנכ"ל, באתר ynet, 14 בספטמבר 2011
* אופיר דור, מנכ"ל פרטנר: "אין ברירה אלא לפרק את בזק ו-HOT", באתר כלכליסט, 4 במאי 2015

| מנכ"לי אל על |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| לואי אריה פינקוס • אפרים בן ארצי • שלמה להט (לנדאו) • מרדכי בן-ארי • מרדכי הוד • יצחק שנדר • רפי הר-לב • יואל פלדשו • דוד חרמש • עמוס שפירא • חיים רומנו • אליעזר שקדי • דוד מימון • גונן אוסישקין • אביגל שורק • דינה בן טל |  |

 |
מבט נוסף על בית הכנסת
**בית הכנסת המרכזי ליהודי עיראק על שם אליהו חלסצ'י** המוכר בכינוי **בית כנסת הפירמידה** הוא בית כנסת שהוקם בשכונה א' בבאר שבע בשנת 1980 ומשמש את יוצאי יהדות עיראק. צורתו של המבנה הוא מעין אוהל וההשראה לכך בא מאוהל מועד. צורתו המשולשת מזכירה גם פירמידה ומכאן שמו.

היסטוריה
--------

בשנות השבעים של המאה ה-20 הצליח אליהו נאווי, שהיה ראש עיריית באר שבע ויהודי עיראקי במקור, לרתום את איש העסקים הלונדוני דוד חלאסצ'י, שהיה גם כן מיוצאי עיראק, להקמת בנין עבור הקהילה העיראקית שיחליף את מבנה העץ הישן והקטן שהקים חכם משה דאלי.

אבן הפינה הונחה ב-30 באפריל 1975, ועזרא ירוחם ויעקב דגמי הובילו את הקמתו של המוסד שנחנך ב-7 בספטמבר 1980 במעמד ראשי ורבני העיר, הרב הראשי לישראל, שר הדתות, ואורחים נוספים.

בשנת 1983 הוציא השירות הבולאי בול המציג את בית הכנסת בעיצובו של אסף ברג תחת הסדרה "מועדים לשמחה ה'תשמ"ד" ובערך נקוב של 20 שקלים.

המבנה
-----

המבנה המתנשא לגובה של 18 מטר, עוצב על ידי האדריכל נחום זולוטוב בסגנון הברוטליזם. במקור שאפו ליצור בניין בגובה 32 מטר עם עזרת נשים המרחפת מעל לגברים, אולם בשל מחסור בתקציב נבנה הבניין הנוכחי, בו עזרת הנשים מוקמה במפלס של המתפללים הגברים, כשביניהם מפרידה מחיצה לא אטומה.

צורתו של הבניין מזכירה מגן דוד אשר מלפנים נראה כפירמידה גדולה. בקודקודו כיסוי שקוף המואר בזרקורים בלילות חג. הבניין ניצב על שש נקודות של עוגני בטון מזוין שנחפרו בעומק של שישה מטרים, המאפשרים את העדרם של קורות תמיכה או עמודים בתוך חלל בית הכנסת. הבטון חשוף, מה שעם הזמן הוביל לצורך לצפות אותו בחומר למניעת סדקים בשל האקלים הצחיח בנגב. 

בית הכנסת מכיל 250 מקומות ישיבה, בקירותיו ויטראז'ים ודלתותיו עשויות זכוכית. בשטחים מבטון מעוצבים משולשים המרכיבים סדרות של צורות מגן דוד. מעל ארון הקודש ניצב לוח זכוכית שיובא מלונדון ועליו מודפס פרק "למנצח" מתוך ספר תהילים. בארון שוכנים ספרי התורה, ביניהם ספר תורה עתיק שהועלה מעיראק.

בימים חמים, או בתקופות בהן יש עומס של מתפללים, דפנות בית הכנסת הופכות לפתחים, שכן בקצותיהם הוצבו צירים המאפשרים את פתיחתם וסגירתם. בסמוך לבית הכנסת ישנו שלד לבניית סוכה, בור מים עבור תפילת התשליך בראש השנה ומתחם עבור ברכת הלבנה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **בית כנסת הפירמידה** |

* סיור החודש - בית כנסת הפירמידה, באתר איגוד בתי הכנסת העולמי
* מיכאל יעקובסון: סקירה על אדריכלות ועיצוב בית הכנסת של הקהילה העיראקית בבאר שבע בתכנון אדריכל נחום זולוטוב, באתר 'חלון אחורי'

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרטי הבול, באתר התאחדות בולאי ישראל
2. 1 2  ארבעה בת כנסת, דבר, 24 ביוני 1983
**גאורג שולץ** (בגרמנית: **Georg Scholz**‏; 10 באוקטובר 1890 – 27 בנובמבר 1945) היה צייר ריאליסטי גרמני.

ביוגרפיה
--------

שולץ נולד בולפנביטל והעביר את הכשרתו האמנותית באקדמיה בקרלסרוהה, שם למד בין היתר אצל הנס תומה ווילהלם טריבנר. [1] בהמשך למד בברלין בתקופת לוביס קורינת. לאחר השירות הצבאי במלחמת העולם הראשונה שנמשכה בין השנים 1915 ל־1918, הוא חזר לצייר, ועבד בסגנון הממזג רעיונות קוביסטיים ופוטוריסטים (עתידניים).

בשנת 1919 שולץ הפך לחבר במפלגה הקומוניסטית בגרמניה, ועבודתו בשנים הבאות מותחת ביקורת חריפה על הסדר החברתי והכלכלי בגרמניה שלאחר המלחמה. ״החקלאים התעשייתיים״ שלו משנת 1920 הוא ציור שמן עם קולאז' המתאר חקלאי בלבוש תנ"כי עם כסף שבוקע ממצחו, יושב ליד אשתו המפלצתית המערסלת חזירון. בנם התת-אנושי, ראשו פתוח למעלה כדי להראות שהוא ריק. אולי יצירתו הידועה ביותר של שולץ, והיא אופיינית לציורים שהפיק בתחילת שנות העשרים, ומשלבים ביצוע ביקורתי עם סרקזם בולט.

שולץ הפך במהרה למנהיג קבוצת ה"אובייקטיביות החדשה", חבורת אמנים שעסקה בצורה צינית של ריאליזם. המפורסמים ביותר בקרב קבוצה זו הם מקס בקמן, ג'ורג' גרוס ואוטו דיקס, ועבודתו של שולץ התמודדה זמן קצר עם העבודות שלהם. אולם בשנת 1925 התרככה גישתו למשהו שקרוב יותר לנאו-קלאסיקה כפי שניתן לראות בפורטרט העצמי משנת 1926 והערום היושב משנת 1927.

בשנת 1925 מונה לפרופסור באקדמיה הלאומית לאמנות בקרלסרוהה, שם כללו תלמידיו את רודולף דיסינג'ר. שולץ החל לתרום בשנת 1926 למגזין הסאטירי Simplicissimus, ובשנת 1928 ביקר בפריז שם העריך במיוחד את פועלו של בונארד.

עם עלייתם לשלטון של היטלר והנאציזם בשנת 1933 פוטר שולץ במהירות מתפקיד ההוראה שלו. הוא הוכרז כאמן מנוון, יצירותיו היו בין אלה שנתפסו בשנת 1937 במסגרת מסע של הטיהור את התרבות הגרמנית על ידי הנאצים, ונאסר עליו לצייר בשנת 1939.

בשנת 1945 מינו כוחות הכיבוש הצרפתיים את שולץ כראש העיר בולדקירש, אך הוא נפטר באותה שנה שם.

גלריה
-----

* נסיכה אקזוטיתנסיכה אקזוטית
* עבודה פוריהעבודה פוריה
* מועדון לוחמיםמועדון לוחמים
* חקלאים תעשייתיםחקלאים תעשייתים
* קפה אבירי צלב הקרסקפה אבירי צלב הקרס
* מתכנני העתיד מתכנני העתיד
* עירום עם פסלעירום עם פסל
* פטריוטיזםפטריוטיזם

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גאורג שולץ** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Schmied, Wieland (1978). Neue Sachlichkeit and German Realism of the Twenties. London: Arts Council of Great Britain, P.129
2. ↑  Michalski, Sergiusz (1994). New Objectivity. Cologne: Benedikt Taschen
3. ↑  Deutsche Biographie, Scholz, Georg - Deutsche Biographie, www.deutsche-biographie.de (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007368925305171
* BNE: XX1236727
* BnF: cb14650400w (data)
* GND: 118610368
* ISNI: 0000 0000 6679 0149
* LCCN: n84058176
* NTA: 104772913
* RKD: 70935
* SNAC: w64822r8
* SUDOC: 083740899
* ULAN: 500018947
* VIAF: 77108693
* WorldCat: lccn-n84058176

 |
**טרנטולה אדומת אחוריים גואטמלית** (באנגלית: **Guatemalan Redrump**, שם מדעי: *Brachypelma sabulosum*) היא מין של טרנטולה יבשתית מהסוג ברכיפלמה הנפוצה באזור יערות הגשם של פטן-וראקרוס, בעיקר באזור גואטמלה וכפי הנראה גם בצד המקסיקני של היערות. המחקר על מין זה מועט יחסית, אך מסביבת המחיה שלו ניתן להסיק כי הוא מעדיף אזורים לחים יותר ממינים אחרים בסוג ברכיפלמה.

תיאור
-----

אדומת האחוריים הגואטמלית דומה לטרנטולה האדומה הקוסטה-ריקנית (*Brachypelma angustum*), אך לגואטמלית יותר שערות אדומות על הרגליים ובאזור הבטן. צבעה הכללי שחור, וגודלה בבגרות מגיעה ל-12 עד 15 ס"מ (נקבה).

כחיית מחמד
----------

מזגה של הטרנטולה נחשב נוח במיוחד, היא אינה נוטה לנשוך, אך היא נוטה לבעוט שערות צורבות מבטנה או לאיים ברגליים מורמות כשהיא מרגישה מאוימת. תכונות אלה הפכו אותה לחיית מחמד פופולרית. בדומה לכל המינים בסוג *ברכיפלמה*, גם אדומת האחוריים הגואטמלית מופיעה בנספח II של CITES ואין להוציא פרטים מהטבע ולסחור בהם. בפועל רוב הטרנטולות הנמכרות המסווגות תחת מין זה הן בנות כלאיים של מין זה ודומיו עם מינים דומים נוספים כגון *B. vagans*, *B. sabulosum*, *B. epicureanum*, *B. angustum* ו-*B. albopilosum*.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טרנטולה אדומת אחוריים גואטמלית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  טרנטולה אדומת אחוריים גואטמלית באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  The habitat of Brachypelma sabulosum
3. ↑  CITES Appendices I, II and III