recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**איוואן דוקה מארקס** (בספרדית: **Iván Duque Márquez**; נולד ב-1 באוגוסט 1976) הוא פוליטיקאי קולומביאני שכיהן כנשיא קולומביה.

ביוגרפיה
--------

דוקה נולד בבוגוטה, בנם של חוליאנה מארקס טונו ואיוואן דוקה אסקובר. אביו היה מושל מחוז אנטיוקיה, שר האנרגיה בממשלת קולומביה והרשם הלאומי.

הוא סיים לימודי משפטים באוניברסיטת סרחיו ארבולדה (אנ') שבבוגוטה, הוא בעל תואר שני במשפט בינלאומי מהאוניברסיטה האמריקאית ותואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת ג'ורג'טאון.

את הקריירה המקצועית שלו החל ב-1999 כיועץ בבנק לפיתוח של אמריקה הלטינית ולאחר מכן כיועץ במשרד האוצר בתקופת שלטונו של הנשיא אנדרס פאסטראנה אראנגו. בין השנים 2001 ל-2013 עבד בבנק הבין-אמריקאי לפיתוח. שימש יועץ לענייני קולומביה, פרו ואקוודור וראש מחלקת תרבות, יצירתיות וסולידריות.

בנוסף, שימש יועצו של נשיא קולומביה לשעבר אלווארו אוריבה. בשנים 2010–2011, הוא סייע לאוריבה בעת ששימש כחבר בוועדה מטעם האו"ם לחקירת אירועי המשט לעזה וחיבור דו"ח פאלמר.

במרץ 2014 נבחר לסנאט של קולומביה מטעם מפלגת המרכז הדמוקרטי בראשותו של אוריבה והחל בכהונתו ביולי אותה שנה. בסנאט בלט בהתנגדותו למדיניות הכלכלית של הנשיא חואן מנואל סנטוס ולהסכם עם ארגון הטרור FARC שקידם סנטוס. בנובמבר 2017 נבחר לנציג המפלגה לקראת הבחירות לנשיאות קולומביה, במרץ 2018 נבחר לראש קואליציית המרכז-ימין, בעקבות כך התפטר מכהונתו בסנאט באפריל של אותה שנה. בסיבוב הראשון של הבחירות שנערך ב-27 במאי 2018 זכה ב-39.14% מקולות המצביעים. בסיבוב השני שנערך ב-17 ביוני, גבר על מועמד השמאל גוסטבו פטרו. הוא נכנס לתפקידו ב-7 באוגוסט 2018 וכיהן עד אוגוסט 2022.

דוקה נשוי למריה חוליאנה רואיס והם הורים לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איוואן דוקה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של איוואן דוקה
* איוואן דוקה, ברשת החברתית פייסבוק

* איוואן דוקה, ברשת החברתית טוויטר

* איוואן דוקה, ברשת החברתית אינסטגרם

* איוואן דוקה, ברשת החברתית LinkedIn

* איוואן דוקה, סרטונים בערוץ היוטיוב
* Las 22 cosas que no sabía de Iván Duque, ‏las2orillas.co, ‏4 במרץ 2018

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**חואן מנואל סנטוס** |  **נשיא קולומביה**
2018–מכהן | **הבא**:**מכהן** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 139979522
* LCCN: no2019089321
* SUDOC: 250992019
* VIAF: 103299307
* WorldCat: lccn-no2019089321

 |
**John Lennon/Plastic Ono Band** הוא תקליט הסולו הראשון של ג'ון לנון, לאחר פירוק להקת הביטלס. התקליט הוקלט באולפני אבי רוד בין 26 בספטמבר ל-23 באוקטובר 1970 ויצא לאור ב-11 בדצמבר 1970, יחד עם תקליט של יוקו אונו, רעייתו של לנון בשם Yoko Ono/Plastic Ono Band, שיצא עם עיצוב עטיפה זהה. בשנת 2003 הוצב האלבום במקום ה-23 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון. כן נמנה עם "100 האלבומים הגדולים של כל הזמנים" (בכל הסוגות) של טיים מגזין. בשנת 2020 דורג מחדש במקום ה-85 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון.

הרקע להקלטת האלבום
------------------

באפריל 1970 פורקה להקת הביטלס למעשה, לאחר שכבר לא פעלה כלהקה משך חצי שנה. לנון עצמו פנה לקריירת סולו כבר בספטמבר 1969, עם הופעתו על הבמה בפסטיבל הרוקנרול והשלום בטורונטו ואף לפני כן עם הקלטת השיר Give Peace a Chance שיצא לאור בחודש יולי. 

בתקופה שלאחר פירוק הלהקה התעניין לנון בשיטת "הצעקה הראשונית של ארתור ג'אנוב (שיטת ריפוי שבה החולה צועק ממעמקי נפשו), בעיקר כדי להתגבר על הילדות הקשה שחווה. 

ב-1970 לנון ויוקו טסו לארצות הברית כדי לעבור טיפול אישי בביתו של ג'אנוב. הטיפול יצר אצל לנון חיבור רגשי עמוק עם ילדותו ועם דמות אמו (שנטשה אותו) בפרט. הטיפול אף שחרר את לנון ממעטה הציניות ואיפשר לו לגעת באופן ישיר וכואב עם נושאים גדולים כאהבה, אלוהים, בדידות ושברון החלום של הביטלס.

שמות השירים שכתב באותה תקופה (Mother, Hold On, Love, God, Isolation) ותמליליהם ישירים וחפים מכל משחק מילים, שהיה נפוץ מאוד בכתיבתו הקודמת. התקליט אף נתפס כניסיון ליצור אנטיתזה מכוונת ומתריסה לביטלס. השירים החושפניים, שגילו לראשונה רגשות חשופים וכואבים, יחד עם ההפקה המינימליסטית, תרמו להכרה בגדולתו של לנון כיוצר עצמאי.

הפקה
----

לנון הקליט את האלבום עם נגן הבס קלאוס פורמן, ידידו מימי המבורג ומי שצילם את העטיפה לאלבום הביטלס Revolver. המתופף היה רינגו סטאר. בנוסף השתתפו בנגינה המפיק פיל ספקטור בפסנתר, נגן אורגן האמונד בילי פרסטון ויוקו אונו בקולות. להקת הליווי נקראה, באופן מסורתי "Plastic Ono Band" ("תזמורת אונו הפלסטית"), שם רעיוני ששימש את לנון ואונו לכל להקות הליווי שלהם, בהרכביהם המשתנים.

למרות שפיל ספקטור זכה לקרדיט יחד עם לנון ואונו ואף ניגן בפסנתר בשיר love, הוא לא נכח במשך רוב הקלטות התקליט.

רשימת שירים
-----------

**צד א**
1. "Mother"‏ – 5:34
2. "Hold On"‏ – 1:52
3. "I Found Out"‏ – 3:37
4. "Working Class Hero"‏ – 3:48
5. "Isolation"‏ – 2:51

**צד ב**
1. "Remember"‏ – 4:33
2. "Love"‏ – 3:21
3. "Well Well Well" ‏– 5:59
4. "Look at Me‏ – 2:53
5. "God"‏ – 4:09
6. "My Mummy's Dead"‏ – 0:49

קישורים חיצוניים
----------------

* ספוטיפיי John Lennon/Plastic Ono Band באתר ספוטיפיי
* MusicBrainz John Lennon/Plastic Ono Band באתר MusicBrainz
* Discogs John Lennon/Plastic Ono Band באתר Discogs
* AllMusic John Lennon/Plastic Ono Band באתר AllMusic
* תיעוד הקלטת השיר love (באנגלית)
* שרון מולדאבי, פלסטיק אונו בנד 1969 - 2009
* דיון על התקליט בפורום הביטלס
* אתר למנויים בלבד ג'ון פרלס, ניו יורק טיימס, גם אחרי חצי מאה, הצרחה הראשונית של ג'ון לנון עדיין מכה בבטן הרכה, באתר הארץ, 4 במאי 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  מקום 23 ברשימת 500 האלבומים
2. ↑  האלבומים הגדולים בכל הזמנים (אין חשיבות לסדר הופעת האלבומים ברשימה כיוון שהם מסודרים כרונולוגית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 8be83468-4917-390d-82b6-d890f058cd22

 |
**איוון איוונוביץ גורלובסקי** (ברוסית: **Иван Иванович Гореловский**;‏ 25 בינואר 1942 במחוז גורקי, רוסיה הסובייטית – 29 באוקטובר 2021, מוסקבה, רוסיה) היה סוכן ביון סובייטי-רוסי, קולונל-גנרל בדרגתו.

ביוגרפיה
--------

נולד למשפחה ממעמד הפועלים. בשנים 1960–1963 שירת במשמר הגבול במחוז הגבול של האוקיינוס השקט של הק.ג.ב. לאחר שעזב את השירות במשמר הגבול הוא נרשם כצוער לבית הספר של הק.ג.ב תחת מועצת השרים של ברית המועצות. בשנת 1968 סיים את לימודיו בבית הספר הזה.

מאז 1968 עבד כסוכן במזרח גרמניה. מאז 1971 הוא שירת במנהל השלישי לסיכול ריגול צבאי של הק.ג.ב וב-1979 שימש כמדריך לענייני גופי ביטחון המדינה במחלקת הגופים המינהליים של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית.

מאז 1986 עמד בראש המחלקה המיוחדת של הק.ג.ב למחוז הצבאי טרנס-בייקל. בשנת 1988, חזר למוסקבה ושירת במשרד המרכזי של הק.ג.ב. מאז אוגוסט 1988 היה יו"ר הק.ג.ב של אזרבייג'ן.

בספטמבר 1989 הוא הוחלף על ידי וגיף גוסיינוב, הועבר למוסקבה ומונה לעמוד בראש תחום בעיות ביטחון המדינה במחלקה הממלכתית-משפטית של הוועד המרכזי של המפלגה, בזמן שהיה בשירות מילואים כלוטננט גנרל בק.ג.ב. (1990).

מאז ינואר 1992 היה סגן מנהל שירות הביון של הפדרציה הרוסית לעניינים מנהליים וכלכליים. מאז מאי 2001 היה דובר סוכנות הביון. פרש בשנת 2006.

מאז 2006 הוא עבד בלשכת המסחר והתעשייה של הפדרציה הרוסית כסגן נשיא ומנהל עסקים, מאז מרץ 2009 היה יועץ לנשיא הלשכה וחבר בנשיאות איגוד סוכנויות אכיפת החוק של הפדרציה הרוסית.

היה חבר במפלגה הקומוניסטית בשנים 1970–1991. בשנים 1989–1991 הוא נבחר לועידת נציגי העם, היה חבר בוועדה להגנה וביטחון של הסובייט העליון של ברית המועצות.

גורלובסקי מת ב-29 באוקטובר 2021 במוסקבה.

קישורים חיצוניים
----------------

* ביוגרפיה ותצלום באתר "היסטוריה של שירותים מיוחדים מקומיים וסוכנויות אכיפת החוק"
הגנרל  **איוואן דווידוביץ' לאזרב**  (ברוסית:  **Лазарев, Иван Давидович́** ‏; 1820, שושה, נגורנו קרבאך, חאנות קרבאך – 14 באוגוסט 1879, טביליסי, האימפריה הרוסית) היה גנרל רוסי אשר התבלט כמפקד אוגדה, בגזרת הקווקז, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878).

לאזרב נולד למשפחה ממוצא ארמני, התחנך בעירו, בשנת 1839 הצטרף לצבא מלכות המשנה של הקווקז ושלוש שנים מאוחר יותר, הוסמך לקצונה. הוא השתתף בדיכוי מרד האימאם שאמיל באזור דאגסטן וברבות הימים רכש את ידיעת השפה הטטרית, שהייתה מדוברת בקרב האוכלוסייה המקומית והקנתה לו את היכולת לנהל משא ומתן עם הנהגת האוכלוסייה המוסלמית המקומית ולדון בתנאי הפסקת האש בחבל. בשל יכולותיו הצבאיות והדיפלומטיות גם יחד, קודם לדרגת גנרל.

במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), הוצב לאזרב בגזרת הקווקז והשתתף בקרבות הכבדים בגזרת אג'ריה שהובילו להדיפת המתקפה העות'מאנית בגזרה ובהמשך פיקד על כיבוש מצודת קארס, כאשר הוא מוביל אישית את חוד אוגדתו.

לאזרב הלך לעולמו ב-14 באוגוסט 1879 בעת שהוצב עם כוחותיו בגזרת מזרח הים הכספי ונקבר בעיר טביליסי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איוואן דווידוביץ' לאזרב** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2016028570
* VIAF: 50146635594541981908
* WorldCat: lccn-n2016028570

 |
**נחום עב** (**עבו**; 1923 – 16 במאי 2015, כ"ז באייר ה'תשע"ה) היה סופר ומשורר, איש ההגנה, ממשחררי טבריה במלחמת העצמאות, סגן-אלוף בצה"ל, איש עסקים, סגן ראש העיר טבריה ויקיר העיר.

ביוגרפיה
--------

נולד בסג'רה למזל ולאליהו עבו שנמנו עם ראשוני המתיישבים במושבה, בן למשפחת עבו שהתיישבה בגליל מספר דורות לפני כן. אביו יחד עם בן דודו, שלמה אל חייל (אלחיל), ייסדו בה את חוות סג'רה, והיוו את הבסיס לייסוד השמירה היהודית בגליל של אגודת השומר. בשנת 1925 עברה המשפחה להתגורר בטבריה. בצעירותו למד בבית הספר כי"ח כל ישראל חברים, ובמקביל הצטרף לארגון ההגנה.

בגיל 16 שימש גם כשומר, וקיבל רישיון לנשיאת אקדח. בשנת 1939 הואשם בירי והרג של פורע ערבי ב-7 במאי של אותה השנה, כתגובה לפציעת אחיו בידי ערבים במסגרת הטבח בטבריה. יגאל אלון הבריחו לכפר תבור, ולמשך תקופה של כשבועיים שימש שם כעוזר לרועה צאן. הוא נתפס לבסוף ונידון למוות בתלייה בבית הדין הצבאי הבריטי בחיפה. בשל גילו הצעיר, הומר עונשו למאסר עולם, למרות שהכחיש כי נכח בטבריה באותו היום. הוא ריצה את עונשו בכלא עכו, שם הכיר את אנשי המחתרות שבעתיד היו למפורסמים (משה דיין ויצחק שמיר), ובכך היה ראשון אסירי ההגנה בתקופתו. ביום סיום מלחמת העולם השנייה קיבל חנינה ממלך אנגליה לאחר שבע שנות מאסר. על מאסר זה הוכר כאסיר ציון.

עם תום תקופת מאסרו, חזר לפעילותו בהגנה ואף השתתף בקורס קציני הגנה בג'וערה בשנת 1946. במלחמת העצמאות לקח חלק מרכזי בשחרור טבריה, כמפקד העיר העתיקה.

בשנת 1949 נישא לרחל.

במלחמת העצמאות לחם במסגרת חטיבת גולני ולאחר מכן היה ממקימי היחידה למלחמה זעירה, שהייתה הבסיס להקמת הסיירות המובחרות בהמשך, ועל כך זכה בכנפי צניחה על רקע ירוק. בשנים שלאחר מלחמת העצמאות היה ממקימי חטיבה 300 ושימש בה כסגן מפקד פלוגת הסיור של החטיבה. מאז מלחמת העצמאות השתתף בכל מלחמות ישראל, עד מלחמת שלום הגליל והנסיגה הראשונה מלבנון.

מאמצע שנות ה-50 ועד לשנת 1974 שימש כיו"ר האיגוד המקצועי במועצת הפועלים בטבריה, שם סייע רבות לעובדים ודאג לשפר את תנאיהם. בבחירות לראשות עיריית טבריה שהתקיימו לאחר מלחמת יום הכיפורים בשנת 1974, נבחר למועצת העיר במסגרת רשימה מקומית בראשותו, וכיהן כסגנו בשכר של ראש העיר משה צחר. לאחר סיום הקדנציה בשנת 1979, עבד לפרנסתו בהסתדרות העובדים, נבחר כיו"ר בהתנדבות של המועצה הלאומית למניעת תאונות. בתפקיד האחרון כיהן עד לתחילת שנות ה-90.

בשנת 1983 ערך בבית יד לבנים בטבריה תערוכה שהציגה 40 שרידים ופריטי מלחמה ממלחמות ישראל, שאסף בעצמו.

ייסד ובנה בטבריה את חוף סירונית.

היה מקורב אישית לדוד בן-גוריון ויגאל אלון.

קיבל את תואר יקיר העיר טבריה על פעילותו ותרומתו לעיר. 

במהלך העשור האחרון לחייו סבל מבעיות רפואיות, שהחמירו אט אט, עד שהלך לעולמו ב-16 במאי 2015, ונקבר בבית הקברות הישן של טבריה.

חיבוריו
-------

* **נחום עב (עבו): המאבק על טבריה**, הצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1991
* **אסיר ציון בכלא עכו**, בהוצאת משרד הביטחון

קישורים חיצוניים
----------------

* נחום עב ז"ל ממפקדי המאבק לשחרור טבריה, הלך לבית עולמו, באתר עיריית טבריה
* נחום עב עבו, באתר Billion Graves

הערות שוליים
------------

1. ↑  נחום עבו בפני בית הדין הצבאי, עיתון דבר, 19 ביולי 1939
2. ↑  נחום עבו נדון למאסר עולם, עיתון דבר, 20 ביולי 1939
3. ↑  ישראל וייס, שרידים חרוכים כהיסטוריה, בעיתון דבר, 19 באפריל 1983

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007306972105171
* LCCN: nr91041896
* VIAF: 10260400
* WorldCat: lccn-nr91041896

 |
**יחזקאל אדירם** (1 בספטמבר 1936 – 3 ביוני 2020) היה עיתונאי ישראלי, חבר מערכת "ידיעות אחרונות" בשנים 1953–2017.

ביוגרפיה
--------

אדירם נולד בעיר פוניבז', שבליטא. ביום הולדתו השלישי פרצה מלחמת העולם השנייה. בשנת 1949 עלה לישראל ולמד בבית-הספר היסודי "ביל"ו" בתל אביב ובמדרשית נעם.

שירת בצה"ל ביחידה 8200 החל מ-1955. בזמן מלחמת יום הכיפורים ניהל את התחקיר על הניסיון הכושל לחצות את התעלה בעזרת גשר הגלילים.

ב-1 במרץ 1953 הצטרף למערכת ידיעות אחרונות, שם שימש ככתב במשך 64 שנים עד סוף יולי 2017.

במשך כל הקריירה העיתונאית שלו שימש ככתב לעניינים משפטיים. במשך השנים פרסם אלפי ידיעות וכתבות, והפך ל"מוסד" בבתי-המשפט של תל אביב.

בשנת 1959 חשף את פרשת יוסל'ה שוחמכר. בנוסף לפעילות העיתונאית בפרשה עמד בראש "הוועד הציבורי להצלת יוסלה", נפגש עם ראש הממשלה דוד בן-גוריון, ושכנע אותו להפעיל את שירות הביטחון הכללי בהנהגת איסר הראל, להשבת הילד להוריו.

בשנות השישים והשבעים פיתח נוהג של הסגרת עבריינים מבוקשים למשטרה. אסירים נמלטים ועבריינים שהמשטרה חיפשה נהגו לפנות לאדירם, לספר את סיפורם לעיתון, ולהסגיר עצמם למשטרה כשצלם של העיתון עוקב אחרי התהליך. הוא זכה לתואר "המסגיר הלאומי" ועבריינים סיפרו ש"רחוב המסגיר" נקרא על שמו.

המקרה הידוע ביותר של הסגרה אירע באוגוסט 1988, כאשר הרוצח הרצל אביטן נמלט מהכלא. בעוד המשטרה עורכת אחריו מצוד בכל הארץ, טילפן אביטן לאדירם, והתראיין מן המסתור שבו התחבא. בסופו של דבר, הסגיר את עצמו.

בשנות השבעים של המאה העשרים היה אדירם חבר מרכז הליכוד, והתמודד בשם התנועה פעמיים על ראשות עיריית חולון. הוא לא נבחר, ושימש כראש האופוזיציה בחולון.

משנת 1997 ועד שנת 1999 כיהן כיו"ר אגודת העיתונאים בתל אביב. במשך עשרות שנים שימש כחבר ועד העיתונאים ב"ידיעות אחרונות" בהמשך שימש כיו"ר ועד העיתונאים.

התגורר שנים רבות בחולון ולאחר מכן בצפון תל אביב, עד פטירתו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יחזקאל אדירם** בוויקישיתוף
* חיים ביאור, "המסגיר הלאומי" בגיל גבורות, באתר אגודת העיתונאים בתל אביב, 4 בספטמבר 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  וואלה! תרבות‏, העיתונאי יחזקאל אדירם ("ידיעות אחרונות") הלך לעולמו בגיל 83, באתר וואלה!‏, 3 ביוני 2020
2. 1 2  יחזקאל אדירם, "לעשות את מה שאני אוהב", 25 ביולי 2017, באתר אגודת העיתונאים בתל אביב.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007296688905171
* ISNI: 0000 0004 0209 3757
* VIAF: 297392013
* WorldCat: viaf-297392013

 |
**בית הכנסת קהל צור ישראל** (בפורטוגזית: **Sinagoga Kahal Zur Israel**) היה בית הכנסת הראשון ב"עולם החדש", שהוקם ברסיפה, כיום חלק ממדינת המחוז פרנמבוקו בברזיל. הוא נוסד ב-1636 על ידי מהגרים מהולנד, אליהם הצטרפו אנוסים שהתגוררו במושבה שהפכה מאוחר יותר לברזיל. הבניין המקורי של בית הכנסת לא שרד ונהרס בתחילת המאה ה-20, בבניין בית הכנסת הנוכחי פועל כיום מוזיאון "Sinagoga Centro Cultural Judaico de Pernambuco". 

בית הכנסת הוקם בתקופה שבה שלטו ההולנדים על חלקים מברזיל. בתקופה זו היגרו יהודים רבים מהולנד ל"ברזיל ההולנדית", שבה הנהיג יוהאן מאוריץ ואן נאסאו-זיגן חופש דת. חלק ניכר מהמהגרים היו מצאצאי מגורשי פורטוגל ושלטו, לצד ההולנדית, גם בשפה הפורטוגזית. את בית הכנסת הם הקימו ב"רחוב היהודים" 203 (שנקרא כיום "Bom Jesus", ישוע הטוב). החל מ-1642 כיהן בתפקיד רב הקהילה הראשון, הרב יצחק אבוהב דה-פונסיקה. בשנת 1645 לערך, היו למעלה מ-1,600 יהודים חברים בקהילה. ב-1654 גורשו ההולנדים מרסיפה ואיתם היגרו גם מרבית היהודים לכיוון המושבות ההולנדיות והאנגליות בצפון אמריקה ובקריביים. חלק מיהודי "קהל צור ישראל" הפכו למקימי העיר ניו יורק. לאחר הימלטות היהודים מרסיפה, הופסקה פעילותו כבית כנסת. בתחילת המאה ה-20 נהרס המבנה. בחפירות ארכאולוגיות שנערכו ב-1999 נחשפו שרידי בית הכנסת ובכלל זאת שרידי מקווה ששימש את הקהילה. הבניין משמש כיום את הקהילה היהודית ברסיפה כמוזיאון, מרכז תרבות ומקום לעריכת אירועים (חגיגות בר מצווה, חתונה וכו').

* אולם התפילהאולם התפילה
* ארון הקודשארון הקודש

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת קהל צור ישראל** בוויקישיתוף
* אתר ארכיב הקהילה היהודית של רציפה, ומידע על בית הכנסת

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007588072405171
* LCCN: no2002104697
* VIAF: 125828462
* WorldCat: lccn-no2002104697

 |
**אייסקונפקט** (המקור בגרמנית: **Eiskonfekt**) הוא ממתק שוקולד, מסוג פרלין ונוצר לראשונה בשנת 1927 בגרמניה. הממתק מיובא גם לישראל.

הממתק עשוי מתערובת של שמן קוקוס בלתי מוקשה ביחס של שליש עד חצי והשאר אבקת או מסת קקאו (נוצרת על ידי טחינה ודחיסה של פולי הקקאו). לעיתים, במקום מסת קקאו משתמשים בנוגט ואפילו בטעמים אחרים כגון תות או קפה.

פירוש השם "אייסקונפקט" בתרגום חופשי הוא "ממתק קרח" והשם נובע מן העובדה שהממתק נמס בקלות ובמהירות בחלל הפה ותוך כדי כך יוצר תחושת קרירות. שמן הקוקוס, בצורתו זו, נמס בטמפרטורה שבין 20 ל-23 מעלות צלזיוס, כעשר מעלות מתחת לטמפרטורת ההמסה של שוקולד רגיל. במתכונים אחדים מוסיפים גלוקוז או מנתול על מנת להגביר את תחושת הקרירות בפה.

הממתק נארז בגביעוני (קפסולות) אלומיניום או בריבועים קטנים עטופים בנייר צבעוני.

בגרמניה ישנם שני יצרנים בולטים - "אייכלמן-אייכטי" ממציא הממתק השוכן בצפון בוואריה, ו"מוריץ", שהיה במשך שנים היצרן הגדול ביותר בגרמניה ושוכן בהמבורג. שני היצרנים מייצאים לישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אייסקונפקט** בוויקישיתוף
**דמסוס השני** (בלטינית: **Damasus II**; מת ב-9 באוגוסט 1048) היה אפיפיור במשך פחות מחודש, בין 17 ביולי 1048 ועד מותו. הוא היה האפיפיור הגרמני השני שמונה על ידי היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. שמו היה פופו והוא היה יליד בוואריה. לפני מינויו היה בישוף בריקסן בטירול.

היינריך השלישי ניסה למנות אפיפיור מטעמו. הוא הצליח להעלות לכס את קלמנס השני, אך זה נפטר מספר חודשים לאחר מינויו. לאחר מותו שב ועלה על הכס בכוח הזרוע בנדיקטוס התשיעי, שנתמך על ידי שליט טוסקנה. לאחר התייעצויות בחצר הקיסרית בסקסוניה, שבהן עלו מספר שמות כמועמדים ראויים, בהם ארכיבישוף ליון, בישוף לייז' ואף האדם שפוטר מכהונתו כאפיפיור מספר חודשים לפני כן, כיוון שרכש אותה בכסף, גרגוריוס השישי, סירב היינריך לשמות שהוצעו לו. הוא מינה תחתם את פופו, בישוף בריקסן בטירול, שנטל לעצמו את השם דמסוס השני.

הקיסר ליווה את האפיפיור החדש במסעו לרומא עד אולם, שם נאלץ לחזור משום שחשש לעזוב את גבולות גרמניה. האפיפיור המשיך מלווה בחיל קיסרי בדרכו לרומא. דמסוס הוכתר בארמון הלטראנו ברומא ב-17 ביולי 1048, אך פרש מיד לפלסטרינה משום שלא יכול היה לשאת את החום הכבד. הוא מת כעבור 22 יום.

מותו החטוף הוביל לתאוריית קונספירציה לפיה הורעל על ידי תומכי בנדיקטוס התשיעי או הילדברנד, מזכירו המסור של גרגוריוס השישי. אולם, ככל הנראה, סיבת מותו האמיתית הייתה כתוצאה ממחלת המלריה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **דמסוס השני** |

* ערך באנציקלופדיה הקתולית (באנגלית)
* דמסוס השני, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* דמסוס השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  דמסוס השני באתר www.newadvent.org

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**בנדיקטוס התשיעי** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**לאו התשיעי** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007397421105171
* GND: 119526077
* ISNI: 0000 0000 7819 204X
* LCCN: n85324446
* ULAN: 500355679
* VcBA: 495/9333
* VIAF: 88763613
* WorldCat: lccn-n85324446

 |
**דַמִיק-אִילִישוּ** (אכדית: 𒁕𒈪𒅅𒉌𒉌𒋗, da-mi-iq-i₃-li₂-šu) היה מלכה האחרון של איסין, שלט בין השנים 1794-1817 לפנה"ס ל פי הכרונולוגיה התיכונה ובין 1752 – 1730 לפי הכרונולוגיה הנמוכה. על פי ספרם של וסרמן ובלוך הוא שלט בין השנים 1808 - 1786 לפנה"ס. על פי רשימת המלכים השומרית שלט במשך 23 שנים.

דמיק-אילישו הצליח לכבוש את ניפור ושלט בה במשך 11 שנים. הוא בנה מקדש לאל אמורו, אל זה מזוהה בעיקר עם האמורים, אך לא ברור אם צעד מצביע על מוצאו של דמיק-אלישו או התגברות השפעת של אמורים על איסין.

ביחד עם ארך, בבל ורפיקום הכריז מלחמה על מלך לרסה רים-סין הראשון, אבל בשנת 1808 לפנה"ס הקואליציה הזאת הובסה על ידי רים-סין והתפרקה. לאחר מכן רים-סין החזיר לשליטתו את העיר ניפור שנכבשה לפני כן על ידי דמיק-אילישו (ככל הנראה העיר נכבשה בין השנים 1813 ו-1808 לפנה"ס, אבל יכול להיות שזה קרה בין השנים 1808 ו-1803 לפנה"ס). אחרי שהוא איבד את ניפור, נכבשה איסין בירתו לזמן-מה על ידי מלך בבלי סין-מובליט בשנת 1797 לפנה"ס, אבל אז הצליח להחזיר אותה.

בשנת 25 למלכותו של רים-סין הראשון, מלכה של לרסה, הוא כבש את אל-דמיק-אילישו - "עירו של דמיק-אילישו". רים-סין המשיך את כיבושיו בממלכת איסין, כשלוש שנים לאחר כיבוש אל-דמיק-אילישו הוא כבש את דונום, עיר נוספת בממלכת איסין ושנה לאחר מכן הוא כבש את איסין ובכך באה קצה של ממלכת איסין.

ראו גם
------

* רשימת המלכים השומרית

לקריאה נוספת
------------

נתן וסרמן ויגאל בלוך, **האמורים: מסופוטמיה בראשית באלף השני לפנה"ס**, כרמל, 2019

קישורים חיצוניים
----------------

* שמות שנות שלטון של דמיק-אילישו

הערות שוליים
------------

1. 1 2  וסרמן ובלוך, עמ' 131
2. ↑  Friberg, J. (2007). The Beginning and the End of the Sumerian King List. In: Friberg, J. (eds) A Remarkable Collection of Babylonian Mathematical Texts. Sources and Studies in the History of Mathematics and Physical Sciences. Springer, New York, NY.
יהודה ליב מיזס
"קנאת האמת", וינה 1828
**יהודה ליב מִיזֶס** (נכתב גם **מיזיס**; 1798 בערך – 26 ביוני 1831) היה מאנשי תנועת ההשכלה היהודית בגליציה, מחבר החיבור האנטי-חסידי "קנאת האמת".

ביוגרפיה
--------

יהודה ליב בן צבי הירש מיזס נולד בעיר לבוב למשפחה עשירה, והיה כל ימיו איש אמיד ובעל השפעה. הוא תמך במשכילים צעירים רבים, אפשר להם לעיין בספרים בספרייתו העשירה ומימן את לימודיהם באוניברסיטאות ברחבי אירופה. הוא החזיק בדעות תקיפות בעד ההשכלה והתנגד בחריפות לחסידות ולחסידים; בין השאר הגיש ב-1823 בקשה לשלטונות גליציה לאסור על פעילותם של חסידיו של החוזה מלובלין בעיירות באזור, ובעקבות כך גורשו החסידים ממקומם.

מיזס היה ידידם של חשובי משכילי גליציה, ובהם שי"ר, מאיר הלוי לטריס, יעקב שמואל ביק ובעיקר יצחק ארטר. ארטר, שהיה רופא, גם טיפל בו כשחלה בכולרה במגפה שהייתה בגליציה ב-1831, והיה ליד מיטתו כשנפטר מן המחלה.

מיזס חיבר בעצמו ספר אחד בלבד, "קנאת האמת". הוא הדפיס בשנית את ספרו של דוד קארו "תכונת הרבנים" מבלי ידיעת האחרון, הספר עוסק בפער בין דמותו הרצויה של רב בישראל ובין המציאות בימיו של קארו, איש תנועת ההשכלה בדור שבין השכלת ברלין למשכילי גליציה. מלבד זאת פרסם מאמרים בקובץ "הצפירה" של לטריס ובכתבי העת ביכורי העתים, כרם חמד ואחרים; המאמרים עוסקים בחכמת ישראל, חקירות בפילוסופיה, טענות נגד הקבלה ומאמר אחד עוסק בעיירות הקראים בגליציה.

ספרו "קנאת האמת" (וינה תקפ"ח, 1828; מהדורה שנייה, לבוב תרל"ט, 1879) הוא שיחה דמיונית בין הרמב"ם ובין ר' שלמה מחלם בעל "מרכבת המשנה". הספר תומך ברציונליזם מוחלט ונלחם בחסידות, בקבלה ובאמונות עממיות. מיזס מתאר בספר צעדים נדרשים לתיקון מצב היהודים והיהדות, ובין השאר תומך בחלוצי הרפורמה שפעלו בזמנו. בסוף הספר הוסיף מיזס "ליקוטי פרחים", אוסף ציטוטים מחכמי ישראל בימי הביניים נגד אמונות עממיות כמו שדים, רוחות וגלגול נשמות. "קנאת האמת" היה ספר חריף וחד-צדדי עד כדי כך שלא רק שומרי המסורת רדפו אותו, אלא גם משכילים מתונים כשי"ר ושד"ל הסתייגו ממנו.

לקריאה נוספת
------------

* יוסף קלוזנר, **היסטוריה של הספרות העברית החדשה**, כרך ב, ירושלים תשי"ב, עמ' 267–282.
* יהודה אריה קלוזנר, 'פרטים אחדים על משפחתו של י"ל מיזס', **קריית ספר** מה (תש"ל), 622.
* שמואל ורסס, 'תופעות של מאגיה ודימונולוגיה באספקלריה הסאטירית של משכילי גאליציה ', **מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי** יז (תשנ"ה), 33–62. (בעיקר על יהודה ליב מיזס ויצחק ארטר) (נדפס גם בקובץ מאמריו "הקיצה עמי", תשס"א)

קישורים חיצוניים
----------------

* כתבי יהודה ליב מיזס בפרויקט בן-יהודה
* רשימת מאמרים על יהודה ליב מיזס באתר רמב"י
* יהודה ליב מיזס, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
* אבנר הולצמן, יהודה ליב מיזס, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית)
* אליהו רזניק, יהודה ליב מיזס (למלאת מאה שנה למותו), דואר היום, 8 במאי 1931, המשך

הערות שוליים
------------

1. ↑  מ' גרונוואלד, דוד קארו ויהודה ליב מייזס, קריית ספר יט, 144. מצוטט אצל מנחם מנדל זלוטניק, **אוצר הספרים**, פריט 577.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007519033805171
* GND: 142413607
* ISNI: 0000 0000 8120 0717
* LCCN: nr96041610
* NTA: 305082744
* SELIBR: 267443
* VcBA: 495/263209
* VIAF: 296770455
* WorldCat: lccn-nr96041610

 |
**מסגרות פלדה** היא טכניקת בנייה עם "מסגרות שלד" של עמודי פלדה אנכיים וקורות פרופיל I אופקיות, הבנויות ברשת מלבנית לתמיכה ברצפות, גג וקירות הבניין המחוברים כולם למסגרת. התפתחות הטכניקה הזו אפשרה את בניית גורדי השחקים.

היסטוריה
--------

השימוש בפלדה במקום ברזל למטרות מבניות היה בתחילה איטי עקב עלויות גבוהות מאוד. הבניין הראשון עם מסגרת ברזל, טחנת פשתן דיתרינגטון, נבנתה בשנת 1797, אך רק לאחר פיתוח תהליך בסמר בשנת 1855, ייצור הפלדה נעשה יעיל מספיק כדי שהפלדה תהיה חומר בשימוש נרחב. פלדות זולות, בעלות חוזק מתיחה ולחיצה גבוהים וגמישות טובה, היו זמינות משנת 1870 לערך, אך ברזל יצוק המשיך לספק את רוב הביקוש למוצרי בנייה מבוססי ברזל, בעיקר בשל בעיות בייצור פלדה מעפרות אלקליות. בעיות אלו, שנגרמו בעיקר מנוכחות זרחן, נפתרו על ידי סידני גילקריסט תומאס ב-1879.

רק בשנת 1880 החל עידן של בנייה המבוססת על פלדה עדינה אמינה. החל מתקופה זו, איכות הפלדות המיוצרות השתפרה בצורה עקבית למדי.

בניין ביטוח הבית, שהושלם בשנת 1885, היה הראשון שהשתמש בבניית מסגרות שלד, והסיר לחלוטין את הצורך לנשיאת העומס על ידי קירות הבנייה שלו. במקרה זה עמודי הברזל שובצו בקירות, ונראה כי יכולת נשיאת העומס שלהם היא משנית ליכולת הבנייה, במיוחד עבור הטרחות אופקיות כדוגמת עומסי רוח. בארצות הברית, הבניין הראשון עם מסגרת פלדה היה בניין ראנד מקנלי בשיקגו, שהוקם ב-1890.

בניין הביטוח המלכותי (אנ') בליברפול שתוכנן על ידי ג'יימס פרנסיס דויל (אנ') בשנת 1895 (הוקם 1896–1903) היה הראשון שהשתמש במסגרת פלדה בבריטניה.

ראו גם
------

* קיר מסך

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Early steel-frame high-rises". 2022.
2. ↑  "The properties of cast iron, wrought iron and steel" Archived 2014-03-24 at the Wayback Machine
3. ↑  Jackson, Alistair, A. "The Development of Steel Framed Buildings in Britain 1880–1905", Construction History, Vol. 14 (1998)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מסגרות פלדה** בוויקישיתוף

* Historical Development of Iron and Steel in Buildings
* "Its Here – All Steel Buildings." Popular Science Monthly, November 1928, p. 33.
* Steel Framing Industry Association web site
* Steel Framing Alliance web site
* British Constructional Steelwork Association / SCI information
מגדל סוחארב, מוסקבה.
**בית הספר המוסקבאי למתמטיקה וניווט** (ברוסית: **Школа математических и навигацких наук**) היה מוסד השכלה רוסי שנוסד על ידי פיוטר הגדול בשנת 1701. היה ממוקם במגדל סוחארב והעניק השכלה טכנית ראשונה וחלק גדול מתוכנית הלימודים שלו הוקדשה להכשרת מלחים, מהנדסים, וקרטוגרפים כדי לתמוך בחיל הים והצבא המתרחב של פיוטר לרבות חיל ההנדסה של צבא רוסיה.

הקמת בית הספר בישרה את כינונה של המערכת המודרנית לחינוך טכני ברוסיה. בשנת 1712, שיעורי התותחנים ושיעורי ההנדסה הועברו לפטרבורג כדי להקים את בית הספר להנדסה ובית הספר לתותחנים.

אברם פטרוביץ' גניבל היה ראש בית הספר להנדסה הראשון. בשנת 1715 הועברו שיעורי הניווט לפטרבורג כדי להקים בה את האקדמיה הימית.

בית הספר נסגר בשנת 1752.

כמה מוסדות חינוך מודרניים טוענים להמשכיות עם בית הספר למתמטיקה וניווט במוסקבה, כולל האקדמיה הימית על שם קוזנצוב, האוניברסיטה להנדסה צבאית וטכנית ואקדמיית מיכאילובסקאיה לארטילריה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Stephen Timoshenko Engineering Education in Russia, McGraw-Hill Book Company, 1959
**מסד נתונים היררכי** הוא המודל הוותיק ביותר לארגון מסדי נתונים. מסדי נתונים ישנים רבים עדיין מבוססים ועובדים לפי מודל זה. על פי מודל זה הנתונים מאורגנים במבנה של עץ לפי היררכיית התפקידים שלהם והיחסים ביניהם. ניתן לגשת לנתונים מהשורש ודרך ענפי העץ, מלמעלה למטה. כל רשומה יכולה לשמש "אב" לרשומה או רשומות ברמה שמתחתיה (בנים). באותה צורה לכל בן ייתכנו בנים משלו. כך נוצר קשר N:1 בין הרשומות. לכל אב יכולים להיות מספר בנים אך לכל בן, אב אחד בלבד.

המודל ההיררכי משמש עדיין במערכות Legacy בעיקר. אלה מערכות ישנות שלא מוחלפות מפאת עלות גבוהה של החלפה או עיצוב מחדש. בנקים וחברות ביטוח הם דוגמאות לארגונים שעדיין משתמשים במערכות אלה. לדוגמה, במסד נתונים של עובדים בארגון, סגמנט האב יכול לכלול את פרטי העובד (מספר זהות, שם משפחה, שם פרטי, כתובת, מחלקה וכו'). אחד מסגמנטי הבנים יכול להיות השתלמויות העובד ואז סגמנט זה יהיה מרובה מופעים (מופע לכל קורס שעבר העובד). סגמנט בן נוסף ("אח" לקודם) יכול להיות חוות דעת תקופתיות.

באבולוציה של מערכות ניהול מסדי נתונים (DBMS), המודל ההיררכי היה הראשון שהוצג במעבר מניהול קבצים שטוחים (FMS) לניהול מסדי נתונים. מודלים מתקדמים יותר הם המודל הרשתי והמודל הטבלאי (יחסי) שהוא הנפוץ כיום.

התוכנה הנפוצה לניהול מסד נתונים היררכיים היא IMS של חברת יבמ.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מסד נתונים היררכי** בוויקישיתוף
**בית הספר הפיקוד הגבוה לצנחנים של ריאזאן** (ברוסית: **Ряза́нское гвардейское вы́сшее возду́шно-деса́нтное кома́ндное учи́лище**) הוא מכון הכשרה צבאי של משרד ההגנה הרוסי. הוא הוקם לראשונה כקורס חי"ר בריאזאן ב-13 בנובמבר 1918 ולכן היא אחת האקדמיות הצבאיות הוותיקות ביותר ברוסיה של ימינו והאקדמיה לצנחנים הוותיקה בעולם. זוהי האקדמיה הצבאית הרשמית ומרכז ההכשרה המתקדם של חיל הצנחנים הרוסי.

היסטוריה
--------

 צוערי בית הספר לצניחה בכיכר האדומה .
ב-13 בנובמבר 1918 הקים הצבא האדום את קורסי החי"ר בריאזאן. ב־29 ביוני 1920 שונה שם הקורסים לקורסי חיל הרגלים הסובייטיים ה-30. שם הקורסים שונה לבית הספר ה-15 לחיל הרגלים של ריאזן ב-31 בדצמבר. בית הספר לחי"ר בטמבוב שולב עם בית הספר בריאזאן ב-1 באוקטובר 1924

כתוצאה ממלחמת העולם השנייה, בית הספר לחי"ר בריאזאן הועבר לאיוואנובו ב-25 באוקטובר 1941. הוא חזר לריאזאן ב-15 בפברואר 1942. בית הספר לחי"ר בריאזאן החל את הכשרתם של 500 מפקדי מחלקה לצבא ברלינג ב-1 באוגוסט 1943. ב-20 בספטמבר הוקם בית ספר לקציני צבא ברלינג. לבית הספר לחי"ר בריאזאן הוענק ב-12 בנובמבר אותה שנה עיטור הדגל האדום. ב-1 ביולי 1944 הציג בית הספר קורסי הכשרה דו שנתיים.

בית הספר לחי"ר בריאזאן הציג מחדש קורסים להכשרה בת שלוש שנים ב-15 בספטמבר 1946 ובית הספר הפך לבית הספר לפיקוד צבאי עליון של ריאזאן ב-17 באוגוסט 1958. בית הספר לצנחיה, ששכן בעבר באלמטי, התמזג עם בית הספר בריאזאן ב-4 במרץ 1959. כאשר רוב הבוגרים הוצבו לשירות בחיל הצנחנים ושמו שונה לבית הספר לצנחנים העליון ב-23 במרץ 1964.

עם התמיכה המוגברת של הסובייטים בצפון וייטנאם, הוקמה ב-1 בפברואר 1965 מחלקה מיוחדת להכשרת קציני ותפקידי המשנה של צבא העם הווייטנאמי. לבית הספר הוענק עיטור הדגל האדום בפעם השנייה ב-22 בפברואר 1968. בשנת 1969 הוקמה בבית הספר הגדוד התשיעי למטרות מיוחדות. ב-20 במרץ החלה העבודה על הקמת מוזיאון חיל הצנחנים שהושלם ב-28 ביולי 1972.

בית הספר הציג קורסים לחמש שנים באוגוסט 1994. אנדרטה לוסילי מרגלוב הוקמה ב-13 בנובמבר 1995 ובית הספר נקרא על שם מרגלוב ב-12 בנובמבר 1996. ב-31 באוקטובר 1998 שונה שם בית הספר כמכון ריאזאן לצניחה. ב-31 בדצמבר 2004 הוא הפך לבית הספר לפיקוד הגבוה לצנחנים בריאזאן.

ב-19 ביוני 2006 הוענק לבית הספר דגל היחידה מטעם משרד ההגנה הרוסי. בשנת 2008 החלה הכשרה נשים לחיל הצנחנים. המכון הצבאי לרכב ובית הספר לקציני חיל הקשר נוסדו ב-17 בדצמבר 2009, כשלוחות של בית הספר ומאז זהו מרכז ההכשרה המרכזי של חיל הצנחנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הספר הפיקוד הגבוה לצנחנים של ריאזאן** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של בית הספר הפיקוד הגבוה לצנחנים של ריאזאן (ברוסית)
* בית הספר הפיקוד הגבוה לצנחנים של ריאזאן, באתר משרד ההגנה הרוסי
* בית הספר הפיקוד הגבוה לצנחנים של ריאזאן, ברשת החברתית פייסבוק

* בית הספר הפיקוד הגבוה לצנחנים של ריאזאן, ברשת החברתית טוויטר

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Историческая справка". *www.rvvdku-vi.ru*. נבדק ב-2015-11-03.
2. 1 2 3 4  "Историческая справка". *www.rvvdku-vi.ru*. נבדק ב-2015-11-03.

54°38′06″N 39°44′10″E﻿ / ﻿54.6350°N 39.7360°E﻿ / 54.6350; 39.7360
**מוניקה שנארה** (באנגלית: **Monika Schnarre**;‏ נולדה ב-27 במאי 1971) היא דוגמנית, שחקנית ומנחת טלוויזיה קנדית.

ביוגרפיה
--------

שנארה נולדה באונטריו. היא התפרסמה בגיל 14 שזכתה בתחרות דוגמנית העל העולמית של סוכנות פורד ובכך הפכה לזוכה הצעירה ביותר בהיסטוריה של התחרות. היא הופיעה בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד בגיל 14 ועל שער מגזין ווג בגיל 15. בשנת 1989, כאשר היא בת 18, היא כתבה ספר על חוויותיה כדוגמנית.

שנארה השתתפה כשחקנית ביותר מ-50 הפקות בטלוויזיה ובקולנוע ובין היתר היא גילמה אחות בסרט ג'וניור לצד אמה תומפסון וארנולד שוורצנגר. היא השתתפה במספר פרקים בתוכניות הטלוויזיה היפים והאמיצים, בוורלי הילס 90210, מכושפות ומלך השכונה.

החלה ללמד עיתונאות טלוויזיונית באוניברסיטת קליפורניה ושימשה כמנחה משנית בתוכנית חדשות בידור קנדית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוניקה שנארה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מוניקה שנארה
* מוניקה שנארה, ברשת החברתית טוויטר

* מוניקה שנארה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* מוניקה שנארה, באתר AllMovie (באנגלית)

* מוניקה שנארה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1281154571
* ISNI: 0000 0000 7501 8601
* LCCN: no2018177196
* NLP: A17820169
* VIAF: 105119939
* WorldCat: lccn-no2018177196

 |
ניקולאה צ'אושסקו במפגש עם קים איל-סונג ב-1971
**התזות של יולי** (ברומנית: **Tezele din iulie**) הוא השם המקובל להרצאה שנשא ניקולאה צ'אושסקו בפני הוועד הפועל של המפלגה הקומוניסטית הרומנית ב-6 ביולי 1971. השם המלא של ההרצאה הוא Propuneri de măsuri pentru îmbunătățirea activității politico-ideologice, de educare marxist-leninistă a membrilor de partid, a tuturor oamenilor muncii (הצעות של צעדים למען הטבת הפעילות הפוליטית-אידאולוגית של חינוך מרקסיסטי-לניניסטי של חברי המפלגה וכל אנשי העבודה) והיא הושפעה רבות מרשמיו של צ'אושסקו במהלך מסע בשנת 1971 בסין, בקוריאה הצפונית, בוייטנאם הצפונית ובמונגוליה. התזות הכילו 17 הצעות שנועדו להיות נדונות בכינוס מליאת הוועד המרכזי של המפלגה בסתיו. הנאום סימן את תחילתה של מיני מהפכת תרבות ברומניה.

השם, "התזות של יולי", מרמז לתזות מפורסמות אחרות, "התזות של אפריל 1917" שניסח בזמנו ולדימיר איליץ' לנין.

הרקע
----

בשנות השישים של המאה העשרים, במיוחד לאחר החלפת גאורגה גאורגיו-דז' בניקולאה צ'אושסקו בהנהגת המפלגה הקומוניסטית, הורגשה ברומניה הקלה בצנזורה ובכפיית הדוגמות הקומוניסטיות. צ'אושסקו, במסגרת מאבקיו מול הנהגת ברית המועצות בתוך הגוש הקומוניסטי, יצא, ללא ברכתה, למסע בסין הקומוניסטית, קוריאה הצפונית, וייטנאם הצפונית ומונגוליה והידק יחסים איתן. במהלך המסע נחשף צ'אושסקו למהפכת התרבות בסין ולשיטות ממשל מקובלות במדינות אלה, שיטות שונות במידה מסוימת מהמקובל בארצות הקומוניסטיות האירופאיות. צ'אושסקו התפעל מההישגים בסין ובקוריאה הצפונית ונטה לחקות כמה מהשיטות הנהוגות בהן, למשל: אידאולוגיית ג'וצ'ה. בדרך חזרה, בעוברו בברית המועצות, מנהיגיה הביעו מורת רוח מהביקור בסין, שהייתה מסוכסכת עם ברית המועצות. במהלך הביקור רוכזו דיוויזיות של הצבא האדום בגבול המזרחי של רומניה והצי הסובייטי ערך תמרונים מול החוף הרומני.

בנוסף לכל זה, נוצר מתח רב בין רומניה ובין ברית המועצות כתוצאה מכך שרומניה ניהלה מדיניות חוץ עצמאית עם פתיחות למערב. במהלך שיחת הנזיפה, שערכו הסובייטים, הזכיר אלכסיי קוסיגין לרומנים שהקשרים הכלכליים תלויים בקשרים הפוליטיים וזה התפרש כאיום, כי רומניה הייתה תלויה ביבוא חומרי גלם מברית המועצות וביצוא תוצרת תעשייתית אליה, תוצרת שלא היו לה שווקים במערב.

תוכן התזות
----------

התזות הכילו 17 הצעות ובהן הגדלה מתמדת של תפקיד ההנהגה של המפלגה הקומוניסטית, שיפור החינוך באמצעות המפלגה, השתתפות הצעירים בפרויקטי הבנייה הגדולים כחלק מהעבודה הפטריוטית, העצמת החינוך הפוליטי-אידאולוגי בבתי ספר ובאוניברסיטאות, אך גם בארגוני סטודנטים, תלמידים ואף ילדים, הרחבה של התעמולה הפוליטית תוך שימוש ברדיו, בטלוויזיה, בהוצאות לאור, הקולנוע, האופרה, הבלט, איגודי האמנים ועוד.

לקריאה נוספת
------------

* Tiranul מאת Lavinia Betea, Florin-Răzvan Mihai, Ilarion Țiu, הוצאת Cetatea de Scaun,‏ 2015. (ברומנית)

קישורים חיצוניים
----------------

* Tezele din Iulie, punctul de cotitură al regimului Ceaușescu (ברומנית)
* Restalinizarea culturii. Tezele din iulie 1971, revoluția lui Ceaușescu inspirată de Mao (ברומנית)
* Cum a fost Ceauşescu ameninţat de ruşi în 1971. „Tezele din iulie" (ברומנית)
* התזות של יולי בויקיטקסט (ברומנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Tiranul מאת Lavinia Betea, Florin-Răzvan Mihai, Ilarion Țiu, הוצאת Cetatea de Scaun,‏ 2015, עמוד 13.(ברומנית)
2. ↑  Cum a fost Ceauşescu ameninţat de ruşi în 1971. „Tezele din iulie" (ברומנית)
**בית הספר המרכזי להכשרת עובדים לשירותי הרווחה** הוא מוסד להכשרה ופיתוח מקצועי, המשויך מינהלית לאגף למחקר, תכנון והכשרה של משרד הרווחה.

בית הספר מקיים הכשרות לתפקידים שונים במערך שירותי הרווחה. רוב הלומדים בו הם עובדים סוציאליים העובדים ברשויות המקומיות ועובדים סוציאליים בעמותות ובארגונים פרטיים המספקים שירותי רווחה. לצידם, לומדים בבית הספר בעלי תפקידים שונים בשירותי הרווחה שאינם עובדים סוציאליים (כגון מדריכים בפנימיות, אמהות בית במועדוניות, מנהלי תחום התנדבות ברשויות המקומיות וכו'). העובדים הסוציאליים הם בעלי הכשרה אקדמית מוקדמת בתחום העבודה הסוציאלית העובדים בתחומם. רוב ההכשרות המתקיימות במסגרת בית הספר נוגעות לתפקידים ספציפיים כגון עובד סוציאלי לפי חוק שלרוב אינם נלמדים באקדמיה.

רקע היסטורי
-----------

בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל, היה היישוב היהודי בארץ, אוטונומי בתחומי פנים, ביניהם בתחומי רווחה. הוועד הלאומי שימש כרשות מבצעת ושימש כמועצת "המדינה שבדרך". בשנת 1931 הקים הוועד הלאומי את המחלקה לעבודה סוציאלית, בראשה עמדה הנרייטה סאלד. אחת ההחלטות הראשונות של הנרייטה סאלד הייתה, כי סיוע ליחידים ולמשפחות במצוקה מחייב ידע ומיומנויות של עבודה סוציאלית מקצועית. לצורך הכשרת עובדים סוציאליים הוקמה בשנת 1934 תוכנית ההכשרה הראשונה במכון להכשרת עובדים סוציאליים בירושלים.
בסוף שנות ה-60, כשהחלה האקדמיזציה של העבודה הסוציאלית, ותפקיד העובד הסוציאלי הפך לתפקיד אקדמי המחייב שנות לימוד לתואר ראשון ושני, שונה ייעודו של המכון. ממכון המכשיר אנשים להיות עובדים סוציאליים, למכון המיועד לעובדים סוציאליים מוכרים, שיש להכשירם לתפקידים ספציפיים, המחייבים הכשרה פנימית קונקרטית לתפקידים שונים. לדוגמה, קורסים להתמודדות עם אובדן וטראומה אצל ילדים, אצל קשישים, התמחות בעבודה עם נוער מנותק, ועוד. במקביל הוקם סניף של אותו מכון בתל אביב וסניף נוסף בחיפה, על מנת לענות על הצרכים הגוברים. עד שנות ה-80 פעלו שלושה סניפי מכון להכשרת עובדים סוציאליים, ובנוסף הוקמו חמש מדרשות להכשרת עובדים חברתיים-סוציאליים. בשנת 1987 אוחדו המכון עם המדרשות, על ידי משרד הרווחה, והוקם בית הספר המרכזי להכשרת עובדים לשירותי הרווחה, המקיים את הכשרותיו במרכז דימול ברמת-גן ובכל רחבי הארץ.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של בית הספר המרכזי להכשרת עובדים לשירותי הרווחה

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו להלן, האגף למחקר, תכנון והכשרה במשרד הרווחה
נעימת הנושא הנשיאותית המנוגנת בכל עת שנשיא רוסיה נכנס.
**התזמורת הנשיאותית של שירות פיקוד הקרמלין של מוסקבה של שירות האבטחה הפדרלי של הפדרציה הרוסית** (ברוסית: **Президентский оркестр Службы коменданта Московского Кремля Федеральной службы охраны Российской Федерации**) היא הלהקה המוזיקלית העיקרית במהלך אירועים רשמיים בעלי חשיבות לאומית, כולל בטקס השבעתו של נשיא הפדרציה הרוסית. התזמורת כוללת 140 נגנים מקצועיים.

היסטוריה
--------

התזמורת הנשיאותית נוצרה לראשונה ב-8 באוגוסט 1918 כתזמורת רשמית של הקרמלין. במשך השנים הוא נקרא תזמורת משרד מפקד הקרמלין של מוסקבה, תזמורת המופת של משרד מפקד הקרמלין ותזמורת הקרמלין. ב-1938 התזמורת אורגנה מחדש ופועלת מאז ברציפות.

ב-11 בינואר 1993 שונה שמו לתזמורת הנשיאותית של מפקד משרד הקרמלין של מוסקבה של מינהל האבטחה הראשי של הפדרציה הרוסית. מאוחר יותר שונה שמה לתזמורת הנשיאותית של שירות מפקד הקרמלין של מוסקבה של שירות האבטחה הפדרלי של הפדרציה הרוסית. התזמורת משתתפת בטקסים ממלכתיים בכירים, בפרט היא מלווה את ביקוריהם של ראשי מדינות וממשלה ברוסיה. הסולנים מכירים את ההמנונים של רוב מדינות העולם. בנוסף, התזמורת משתתפת בקבלות פנים המוקדשות לחגים, תאריכים חשובים ואירועים בהשתתפות ראש המדינה. מספר חברי התזמורת והרכבה תלוי בסוג האירועים. כך למשל התזמורת הסימפונית מלווה קבלות פנים, טקסי פרסים, ארוחות צהריים והתזמורת הנשיאותית הרוסית היא אחת התזמורות הצבאיות הבודדות בעולם שיש להן מערך סימפוני.

התזמורת הופיעה עם נגנים מפורסמים, שהרפרטואר שלהם רחוק מלהיות קלאסי כמו קן הנסלי, אוריה היפ, סקורפיונז ולהקת הרוק אריה (עמה התזמורת שיתפה פעולה בהקלטת הסינגל Paradise Lost וקליפ בשם זהה). התזמורת הקליטה מוזיקה ל-40 סרטים, מופעי דרמה, אירועי ספורט, כולל המשחקים האולימפיים במוסקבה. התזמורת ממוקמת במגדל טרויצקאיה בקרמלין, שם ממוקמים אולפני ההקלטות, המשרדים וחדרי התזמורת.

קישורים חיצוניים
----------------

* התזמורת הנשיאותית, באתר שירות האבטחה הפדרלי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 3aa83479-1a29-47cc-b83b-1054a2476f26

 |
**חומאי** (בטובאנית: **Хөөмей**) הוא סוג של שירת גרון שנמצא בשימוש במוזיקה העממית שמגיעה מרפובליקת טובה.

המילה משמשת הן לתיאור אחד מהסגנונות האופייניים של שירת הגרון במוזיקה העממית של טובה (סגנון שנשמע דומה לזמזום ומלווה בטרמין - סוג של כלי נגינה אלקטרוני) והן כדי לתאר את כל סגנונות שירת הגרון של בני טובה (המשתנים מקול נמוך רועם דמוי רעידת אדמה, לצליל בינוני בלווית מקצב ועד סגנונות שונים של קול גבוה). בכל סגנונות שירת הגרון של בני טובה נעשה שימוש במבנה חלל הפה על מנת ליצור צליל הרמוני מהצליל הבסיסי שנוצר על ידי מיתרי הקול, והתוצאה - שירה בו זמנית של כמה גובהי צליל.

את ההשראה למוזיקה קיבלו מחברי השירים מהנופים ומבעלי החיים של הערבה, והשירים הם לרוב על סוסים, כך שמבחינת הנושאים דומה השירה העממית של טובה למוזיקת קאנטרי, אך הטכניקה של החומאי והשפה האוריינטלית גורמים לכך שהמוזיקה נשמעת זרה לחלוטין לאוזניים מערביות.

סגנונות השירה של טובה השפיעו על המוזיקה של תרבויות שונות. בזמנים הקדומים אמצו נזירים טיבטיים את סגנון זימרת התפילות לצלילים הנמוכים של הסגנון הקרוי "קרגירה" (kargyraa), בעוד שבזמנים המודרניים מוזיקאים אמריקאים של העידן החדש הושפעו מהצלילים שלא מהעולם הזה של החומאי וה"סיגיט" (sygyt), צליל בלתי אנושי גבוה שאינו זהה לפַלסֶטוֹ.

קיים ויכוח לגבי המספר המדויק של הסגנונות או הטכניקות שבשימוש בני טובה לשם שירת גרון. שלושת הסגנונות העיקריים הם **חומאי**, **קרגירה** ו**סיגיט**. סגנונות מוכרים נוספים כוללים את "בורבאנגנדיר" (borbangnadyr), "צ'ילנדיק" (chylandyk), "דומצ'וּקטר" (dumchuktaar), "אזנגיליר" (ezengileer) ו"קאנזיפּ" (kanzip). יש החושבים כי סגנונות נוספים אלה הם ואריאציות או שינויים של שלושת הסגנונות העיקריים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חומאי** בוויקישיתוף
* דוגמאות לשירת גרון מטובה
**סדרת שאום** (באנגלית: בעבר **Schaum's Outline Series** וכיום **Schaum's Outlines**) היא סדרת ספרי לימוד אמריקאית לתיכון ולאוניברסיטה במגוון תחומים: מתמטיקה, הנדסה, מדעי המחשב, ביולוגיה, חשבונאות, כלכלה, דקדוק ועוד.

הסדרה נוסדה בשנות ה-30 של המאה ה-20 בידי דניאל שאום, בנם של מהגרים ממזרח אירופה. בשנת 1967 נרכשה ההוצאה בידי הוצאת מקגרו-היל. הספרים בסדרה מתעדכנים בהתמדה, בהתאם לשינויים בתוכניות הלימוד ובעזרי הלימוד. עם מחברי הספרים נמנים מחברים נודעים בתחומם, כסימור ליפשוץ ומורי ר. שפיגל.

לספרי הסדרה מבנה בסיסי משותף: כל פרק מתחיל בסקירה בסיסית של נושאי הפרק, שאחריה באה סדרה ארוכה של תרגילים פתורים ביסודיות, הכוללים הרחבה של חומר הלימוד (למשל הוכחה של משפטים בספרי מתמטיקה) והדגמה של שיטות נפוצות לפתרון בעיות בנושא הפרק. לבסוף ניתן עוד מקבץ של תרגילים לתרגול נוסף, עם פתרון קצר (שאינו כולל את דרך הפתרון). ההצגה הבהירה של נושאי הלימוד תרמה לפופולריות של הסדרה.

בשנות ה-90 החלו להופיע גרסאות מקוצרות של ספרי הסדרה, בשם "Easy Outlines", המיועדות לתלמידי תיכון.

אחדים מספרי הסדרה תורגמו לעברית ויצאו לאור בהוצאת סטימצקי.

**שלושה דורות בעיצוב העטיפה של ספרי סדרת שאום:**

* 19691969
* שנות ה-80שנות ה-80
* 20122012

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של סדרת שאום

הערות שוליים
------------

1. ↑  Viewing All Products in Schaums Outlines
2. ↑  סדרת שאום : תאוריה ובעיות, בקטלוג הספרייה הלאומית
**הרמן הופפלד** (בגרמנית: **Hermann Hupfeld**;‏ 31 במרץ 1796 – 24 באפריל 1866) היה אוריינטליסט ופרשן מקרא פרוטסטנטי. הוא ידוע במחקריו ההיסטוריים-ביקורתיים של הברית הישנה.

חייו
----

הוא נולד במרבורג, שם למד פילוסופיה ותאולוגיה בשנים 1813 עד 1817. בשנת 1819 הוא היה למורה בגימנסיה בהנאו, אך בשנת 1822 התפטר מתפקיד זה. לאחר שלמד זמן מה בהאלה, מונה בשנת 1824 כפריבט-דוצנט בפילוסופיה באותה האוניברסיטה, ובשנה שלאחר מכן מונה לפרופסור לתאולוגיה באוניברסיטת מרבורג (אנ'). שם הוא קיבל מינויים כפרופסור לתאולוגיה בשנת 1825 וכפרופסור לשפות מזרחיות ב-1827. לאחר כ-16 שנה חזר להאלה כממשיכו של וילהלם גזניוס.

בשנת 1865 הואשם על ידי כמה תאולוגים מ"אסכולת הנגסטנברג" (אנ') ככופר, אך הוא ניקה עצמו בהצלחה מאשמה זו, כאשר כל הפקולטה התאולוגית, כולל יוליוס מולר (אנ') ואוגוסט תולוק (אנ'), נתנה עדות מספקת להיותו אורתודוקס (אנ').

הוא נפטר בהאלה ב-24 באפריל 1866.

מעבודותיו
---------

את עבודותיו המוקדמות בפילולוגיה שמית (*Exercitationes Aethiopicae* *תרגילים אתיופיים* מ-1825, ו-*De emendanda ratione lexicographiae Semiticae* מ-1827) הוא המשיך בספרו *Ausführliche Hebräische Grammatik* (*דקדוק עברי נרחב*) שחלקו הראשון יצא ב-1941 ואותו לא הספיק להשלים בחייו. וכן במסה מ-1846 *De rei grammaticae apud Judaeos initiis antiquissimisque scriptoribus* (*על ההיסטוריה המוקדמת של הדקדוק העברי בקרב היהודים*).

תרומתו העיקרית לספרות המקרא, היה חיבורו *Die Psalmen. Übersetzt und ausgelegt* (*מזמורי תהילים. תרגום ופירוש*) שהחל להופיע בשנת 1855 והושלם בשנת 1861.

ספרים נוספים שכתב:

* Über Begriff und Methode der sogenannten biblischen Einleitung (Marburg, 1844) (מבוא למושגים ושיטות בקריאת המקרא)
* De primitiva et Vera festorum apud Hebraeos ratione (Halle, 1851–1864) (הטבע הפרימיטיבי והטבעי של חגי העבריים)
* Die Quellen der Genesis von neuem untersucht (Berlin, 1853) (בדיקה מחודשת של מקורות ספר בראשית) - בו תרם להשערת התעודות
* Die heutige theosophische oder mythologische Theologie und Schrifterklärung (1861). (התיאוסופיה של ימינו, או, תאולוגיה מיתולוגית והסבר על כתבי הקודש)

ראו גם
------

* השערת התעודות

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהערך *Hupfeld, Hermann* מהמהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, הנמצאת כיום בנחלת הכלל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007292113305171
* BnF: cb15078164r (data)
* GND: 119034891
* ISNI: 0000 0000 6150 0392
* LCCN: no2006027513
* NKC: ola2006340147
* NLG: 165973
* NTA: 141934263
* SNAC: w6n90fdk
* SUDOC: 096660902
* VIAF: 301139
* WorldCat: lccn-no2006027513

 |
**חומט חמש-פס** (שם מדעי: *Plestiodon fasciatus*) הוא מין לטאה ממשפחת החומטיים החי בטבע באמריקה הצפונית: בארצות הברית וכן בקנדה (בה ישנם רק שבעה מיני לטאות).

מאפיינים
--------

אורך החומט 12.5–21.5 ס"מ. צבע גופם של הצעירים הוא חום עד שחור שעליו בולטים חמישה פסים אופקיים, מהם קיבל החומט את שמו, והזנב כחול כהה ובולט יותר משאר הגוף. מטרת הזנב היא למשוך טורפים ולהסיח את דעתו מהראש הפגיע, שילוב יעיל בהתחשב בכך שלחומט זה כמו לטאות רבות ישנה יכולת לנתק את הזנב מהגוף בעת מגע. ואולם לאחר שהצעירים מתבגרים ונעשים זריזים יותר, הם מאבדים את צבע הזנב הכחול ואת הפסים וצבעם נהיה חום-זית עם פסים כהים שמתבהרים לאורך השנים, אך ראשם נצבע באדום.

תפוצת החומטים בצפון מאונטריו במזרח למינסוטה במערב ובדרום מפלורידה במזרח לטקסס במערב. החומטים חיים על הקרקע בין העצים ביערות, חורשים ואזורים לחים ואף בין קירות בתים. הם נמצאים גם בכמה אתרי סלעים שבורים. בכל המקומות הם צריכים שפע אור שמש, בו הם מתחממים.

הנקבה מטילה 15–18 ביצים בתוך מחבוא בין סלעים, במאורה או בחלל עצים המצוי על הקרקע, במאי עד יולי. הביצים בוקעות תוך שישה שבועות והנקבה צריכה לדגור עליהם כדי להגן עליהם מהקור. לאחר יום-יומיים מהבקיעה הנקבה עוזבת אותם והם יוצאים. חומט חמש-פס יכול לחיות עד 6 שנים ומגיע לבגרות מינית בשנתו השנייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חומט חמש-פס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ARKive
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  חומט חמש-פס באתר הרשימה האדומה של IUCN
**יורופופ** (באנגלית: **Europop**; מאוית גם כ**יורו פופ**) הוא סגנון מוזיקת פופ שנוצר באירופה בין אמצע שנות ה-60 עד סוף שנות ה-60, והתפתח לאורך שנות ה-70 המאוחרות. סגנון היורופופ עמד בראשי מצעדי המוזיקה לאורך שנות ה-80 וה-90.

היסטוריה
--------

במהלך שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, היו להקות שונות השייכות לז'אנר פופולריות באירופה הקונטיננטלית בלבד, למעט הלהקה השוודית אבבא (1972–1983), שזכתה להצלחה גדולה בבריטניה, בצפון אמריקה ובאוסטרליה.

בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 הפך היורופופ לפופולרי מאוד. לאורך שנות ה-90 המאוחרות ותחילת שנות ה-2000, נמנתה להקת הדאנס האיטלקית אייפל 65 מבין הלהקות הבולטות הפעילות בז'אנר. בשנות ה-2000, אחת הנציגות הפופולריות ביותר של מוזיקת היורופופ הייתה להקת הפופ השוודית אלקזר. גם להקות פופ משנות ה-90 כמו הספייס גירלז, אקווה, סטפס ובקסטריט בויז הושפעו מז'אנר היורופופ. בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90, הביאו רוקסט ואייס אוף בייס את היורופופ לקהל המיינסטרים האמריקאי והבריטי.

אחד ההבדלים העיקריים בין פופ אמריקאי לאירופאי הוא שהיורופופ קרוב יותר לסגנוני הדאנס והטראנס.

ראו גם
------

* להקות יורופופ
* אלקטרופופ
* טראנס ווקאלי
* יורודאנס

קישורים חיצוניים
----------------

* יורופופ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

* Paul Simpson: *The Rough Guide to Cult Pop: The Songs, the Artists, the Genres, the Dubious Fashions*. Rough Guides 2003, מסת"ב 1-84353-229-8, p. 56 (restricted online version (Google Books))
**חֹמֶט עֲנָק** (שם מדעי: ***Corucia zebrata***) הוא מין של לטאה ממשפחת החומטיים המצוי רק באיי דרום אוקיאניה והוא מין החומט הגדול בעולם, כשאורכו המקסימלי מגיע ל-81 ס"מ, כשהזכרים גדולים מעט מהנקבות. מין זה יחידי בסוגו.

ב-1997 נקבע שישנם 2 תת-מינים של החומט, בהתבסס על הגודל ועל צבע העיניים:

* Corucia zebrata zebrata
* Corucia zebrata alfredschmidti - תת-המין הצפוני יותר

החומט חי בטבע בארכיפלג איי שלמה, באיים: מאליאטה, איי נגלה, גוודלקנל, איזבל, ניו ג'ורג'יה, צ'ויסול, האי אוגי, מאריקה, סנטה אנה, האי בוקה ובוגנוויל שבמערב פפואה ניו גיני.

תיאור
-----

חומט זה הוא בעל מבנה כבד עם זנב ארוך, ראש רחב בעל עיניים קטנות וגפיים רחבות וקצרות אך מותאמות לטיפוס על עצים וזנב ארוך המהווה מחצית מאורך החומט. צבעו ירוק כהה עם כתמים חומים כהים או שחורים ולעיתים הצבע ירוק בהיר יותר. בדומה לנחשים הוא בעל איבר יעקובסון המשמש להרחה באמצעות לשונו. חומט זה צמחוני לחלוטין וניזון בעיקר מפירות, פרחים ועלים שונים, לרבות של הצמח הרעיל פוטוס זהוב.

חומט זה חי בחבורות קטנות מקובצות באותו אזור, הכולל צמרות של יערות לחים, מעליהם הם ניזונים. הם יורדים לעיתים רחוקות גם לקרקע.

בשונה ממרבית הזוחלים החומט בעל מבנה חברתי מורכב, בו פרטים שאינם קרובים גנטית מגוננים על צעירי קבוצתם ומגרשים פרטים אחרים מהקבוצה. הנקבות יולדות צאצא בודד הנמצא באיבר דמוי רחם כשאורך ההריון 6 עד 8 חודשים.

שימור
-----

החומט מצוי כיום בסיכון בטבע עקב כריתת יערות בהם הוא חי, עקב ציד וסחר לחיות מחמד. כיום החומט מוגבל באמנת וושינגטון ואסור לצוד אותו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חומט ענק** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  חומט ענק באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  לפי החלטות האקדמיה ללשון