recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
המונח "מרבד קסמים" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו מרבד הקסמים.
"רוכבים על שטיח מעופף", יצירתו של ויקטור וסנצוב משנת 1880.
"זוג על שטיח מעופף", יצירה נוספת מעשה ידי ויקטור וסנצוב.
**שטיח מעופף** או **מרבד קסמים** הוא חפץ המוזכר באגדות ובפולקלור ערבי, פרסי ורוסי. זהו שטיח או מרבד המשמש בדרך קסם כאמצעי תחבורה לעומדים או ליושבים עליו. השטיח מסוגל להביא את הרוכבים עליו למחוז חפצם באמצעות טיסה, או כהרף עין.

מקור האגדה על שטיחים אלה בפולקלור הערבי או הפרסי, והם מוזכרים ביצירה "אלף לילה ולילה". פופולריות יצירה זו באירופה הביאה את המושג לפולקלור האירופי.

תיאור השטיח המעופף מופיע גם בפולקלור היהודי באגדה בדבר שטיחו של שלמה המלך, שעף באמצעות השליטה של שלמה ברוח, ואפשר לו לאכול ארוחת בוקר בדמשק, וארוחת ערב במדי.

במסורת היהודית מסופר על מספר מקובלים שעשו שימוש בשטיח מעופף. משפחת המקובלים אבוחצירא קרויה על שם אבי המשפחה המקובל רבי שמואל אלבז, האגדה שהפליג על גבי מחצלת מאיסטנבול שבטורקיה עד יפו, שונה שם המשפחה ל"אביחצירא"[1] (פירוש השם אבי-חצירא "אבי המחצלת"). לאחר מכן העתיק את מקום מגוריו לעיר צפת והיה תלמידו של רבי חיים ויטאל (תלמידו של האר"י). לאחר מכן רבי שמואל יחד עם רבו, רבי חיים ויטאל, עברו לדמשק שבסוריה לבית הכנסת ג'ובר.החיד"א כותב עליו בספרו "שם הגדולים" שהיה יושב ומתבודד כל השבוע בבית הכנסת. הוא נקבר בחצר בית הכנסת ג'ובר אשר בדמשק.

בפולקלור הרוסי מסופר כי המכשפה באבה יאגה נתנה לאיוון הטיפש שטיח מעופף. שטיח זה מתואר במספר ציורים מעשה ידי הצייר הרוסי ויקטור וסנצוב.

את ההתפשטות של המונח אל הפולקלור המערבי ניתן לראות ביצירתו של הסופר האמריקאי מארק טוויין "ביקורו של קפטן סטורמפילד בשמיים" בו מתואר שימוש בשטיחים מעופפים.

סרטי קולנוע רבים עשו שימוש בשטיחים אלה ובהם סרטי "הגנב מבגדד" (מ-1924 ומ-1940), ובסרט ההנפשה" אלאדין" של חברת וולט דיסני.

  

המושג היווה השראה לשמו של מבצע מרבד הקסמים להעלאת יהודי תימן למדינת ישראל בשנים 1949–1950; ולשמו של מבצע של צבא ארצות הברית בשנת 1945.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שטיח מעופף** בוויקישיתוף
* השטיח המעופף של שלמה המלך האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4323259-0

 |
**יבגני צירלין** הוא מנצח ישראלי העומד כיום בראש מגמת לימודי הניצוח באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.

צירלין נולד בנובוסיבירסק שברוסיה. הוא שימש ככנר בתזמורת תיאטרון האופרה. השלים את לימודי התואר השני בכינור בקונסרבטוריון גורקי ותואר דוקטור בניצוח בקונסרבטוריון לנינגרד בהדרכת ארוויד יאנסונס ובנו מאריס יאנסונס. צירלין זכה בפרס בתחרות הניצוח הכלל-סובייטית במוסקבה בשנת 1976. הוא ניצח על תזמורות רבות ברוסיה, בהן התזמורת הפילהרמונית של לנינגרד והתזמורת הסימפונית של מוסקבה. כמו כן, ניצח על תזמורות בגרמניה, בלגיה, צ'כוסלובקיה והונגריה.

צירלין עלה ארצה בשנת 1991. הוא ניצח על הקאמרטה הישראלית ירושלים, על התזמורת הסימפונית ירושלים ועל תזמורת סימפונט רעננה. ב-1992 ניצח על הפקת האופרה הקאמרית הישראלית "שושנה לבנה", בהפקת אלכס כגן ואריה קרישק. הוא החל ללמד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים וכיום הוא עומד בראש מגמת לימודי הניצוח שלה.

צירלין העמיד דור של מנצחים צעירים, בין תלמידיו: יואל גמזו, עומר מאיר ולבר, רועי אופנהיים, חן צימבליסטה, דניאל כהן, זיו קוז'וקרו, גיא פדר, קרין בן-יוסף, יעל צ'רני, סיון אלבו בן חור, ברק טל ויניב דינור.

קישורים חיצוניים
----------------

* דף מרצה באתר האקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  יבגני צירלין - פרופיל, באתר "הבמה"
2. ↑  חגי חיטרון, יואל גמזו ניצח על הפילהרמונית של פרנקפורט, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2008
3. ↑  נעם בן זאב, אז מה אם אני נפש קלאסית, באתר הארץ, 3 ביולי 2008
4. ↑  אתר למנויים בלבד חגי חיטרון, איך המנצח דניאל כהן למד 11 אופרות בארבעה חודשים, באתר הארץ, 15 במרץ 2016
5. ↑  חגי חיטרון, מסלול של זמרת מנצחת, באתר הארץ, 12 באוגוסט 2008
**נאבל** (בערבית: **نابل**, תעתיק: נאביל; בצרפתית: **Nabeul**) היא עיר בחופה המזרחי של תוניסיה, בצידו הדרומי של חצי האי כף בון. העיר הוקמה במאה ה-5 לפנה"ס על ידי יוונים מקפריסין. שמה הוא שיבוש של השם היווני ניאה-פוליס (עיר חדשה; כמו נאפולי ונבלוס, שמה הערבי של שכם). במקום הייתה לפני כן התיישבות פיניקית. כיום מרכז תיירות וקדרות.

היסטוריה
--------

בתקופת שלטון אימפריה הביזנטית הגיעה העיר לשיאה והייתה מרכזה של דיוקסיה ומקום מושבו של הבישוף. הכיבוש המוסלמי במאה השביעית, שהעדיף לפתח את פנים הארץ תוך הזנחת ערי החוף, שם קץ למרכזיותה של העיר, והיא זכתה שוב למעמד מרכזי רק בשלהי המאה ה-19.

יהדות נאבל
----------

ככל הנראה נעוצה ראשית היישוב היהודי בעיר בגירוש ספרד וכן כתוצאה מהגירה פנימית במאה ה-16. בעיר התיישבו גם יהודים מליבורנו (הידועים בתוניס כ"גראנה"; משפחות ואלנסי ולומברוזו). אחת המשפחות החשובות של העיר היא משפחת גז (נכתב גם גיז או אלגיז), שבניה שימשו כרבני העיר. בתו של ר' יעקב סלאמה, רבה של תוניס נישאה לר' מרדכי אלגיז, רבה של נאבל. במהלך ביקור של יעקב סלאמה בנאבל ב-1774 נפטר ונקבר במקום. קברו הפך למוקד עלייה לרגל, אליו עלו באסרו חג שבועות וראש השנה.

הנוסע ישראל יוסף בנימין (בנימין השני), אשר ביקר במקום ב-1853 דיווח על קהילה בת כ-100 משפחות בראשותו של הרב יעקב חי אלגיז, החיה בשלום עם שכניה הערבים ואנשיה עוסקים במסחר ועבודת אדמה. בסוף המאה ה-19, עם התפתחות העיר, פעלו בה סוחרים יהודים אמידים. באותה תקופה זכתה העיר לכינוי "סקיפת רושלים" (המרפסת של ירושלים) בשל כמות תלמידי החכמים שהיו בה והרבנים החשובים שיצאו ממנה, בהם יהודה בר יעקב חי גיז, ששירת ברבנות מאז מות אביו ב-1856 ועד עלייתו לארץ ישראל ב-1890. הקהילה היהודית במקום המשיכה להתקיים ולהפעיל מוסדות קהילתיים (גמ"ח, בתי כנסת ובית מדרש, תלמוד תורה ("כותאב"), חברה קדישא וכדומה) גם לאחר קום מדינת ישראל עד 1960.

בעיר פעלה קבוצה ציונית מראשית ימי התנועה. ב-1897 נשלח בן העיר, יצחק בן יעקב מאמו, כמזכיר לנציג יהדות צפון אפריקה לקונגרס הציוני העולמי הראשון. מספר משפחות מהעיר עלו לארץ ישראל בשנים 1911–1913.

הקרימינולוג וחתן פרס ישראל בתחום זה לשנת תש"ע פרופסור משה אדד, הוא יליד עיר זו.

הסופר מרקו קוסקס אשר עלה לישראל מצרפת בסוף שנת 2011 נולד בנאבל.

לקריאה נוספת
------------

* מיכל שרף, **עלי עשור ועלי נאבל: לתולדות יהודי נאבל שבתוניסיה**, מכון הברמן למחקרי ספרות, 1991

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל המזרח התיכון** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נאבל** בוויקישיתוף
* נאבל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* נבל (תוניסיה), דף שער בספרייה הלאומית
* יוסי פרי, נאבל -NABEUL
* ישראל יוסף בנימין, **מסעי ישראל**, ליק, תרי"ט, עמ' 112, באתר היברובוקס
* ספר "המפתחות" מאת: שרלס בר טוב - שרלו

הערות שוליים
------------

1. ↑  עליו אומר בנימין: "נכבד הוא מאד בחצר מושל תוניס. הרב ההוא הוא איש חכם ונבון ומנסה להסיר המסכה מעל פני העתיד ע״י תחבולות חכמת החשבון אשר חזקה יד האמונה בעניינים כאלה על המושל בתוניס, ועל כן יכבדהו וינשאהו כיאות לאיש גלוי העיניים כמוהו אשר נגלו לפניו מצפוני ימים יבואו"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007560180905171
* GND: 4287031-8
* LCCN: n85309980
* NKC: ge359437
* VIAF: 159520900
* WorldCat: lccn-n85309980

 |
**פרץ דניאל מרקיש** (נולד ב-18 בספטמבר 1974) הוא פרסומאי, במאי ועורך ישראלי המכהן כסמנכ"ל קריאייטיב בחברת התוכן peach.

ביוגרפיה
--------

פרץ דניאל מרקיש נולד בתל אביב. אביו הוא הסופר דוד מרקיש וסבו הוא משורר היידיש פרץ מרקיש.
הוא למד בתיכון לאומנויות ויצו צרפת בתל אביב, והתגייס לנח"ל בשנת 1992.

בתום השירות בצה"ל עבד מרקיש כדוגמן וכשחקן. הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה חלומות נעורים, בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה בובי ואני ובסרט הטלוויזיה רצח מצלמים.

בשנת 1999 החל מרקיש ללמוד בבית הספר לאמנות קמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות במגמת קולנוע. סרט הגמר שלו "מורעלים" זכה בפרס הסרט הטוב ובפרסים נוספים מטעם בית הספר. בתקופת הלימודים בקמרה אובסקורה כתב מרקיש טור קבוע במדריך הבילויים של מעריב, "המשוטט".
עם תום לימודיו החל לביים ולהפיק כעצמאי עבור ערוץ הבידור, ערוץ המוזיקה, ערוץ 10, ושימש גם כבמאי ומפיק לפרסומות וידאו באינטרנט עבור חברות שונות.

בשנת 2010 הקים מרקיש, יחד עם איתמר כהן, את סוכנות התוכן וההפקות פיינשמקר, שהפיקה בין השאר את "ההברקות של ניקול" וסדרת האבות של האגיס, הנחשבות לסדרות תוכן הרשת הראשונות בישראל.

בשנת 2016 הצטרף פרץ ל-peach, חברת פרסום תוכן מבית סוכנות BBDO העולמית. בין הפרויקטים הבולטים בהם היה מעורב: הפרסומת ל-ORACM עם ליאו מסי, לסמסונג עם נועה קירל ועוד.

פרץ נשוי לליאן מטיאס, אב לשתי בנות ומתגורר בתל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

* טור של פרץ דניאל מרקיש באתר וואלה
* פרסומות שביים מרקיש באתר מזבלה
* פרסומות של פיינשמקר
* הסרט "מורעלים" שביים מרקיש באתר יוטיוב
* ראיון עם מרקיש על טכנולוגיית ה-D-ID (באנגלית) באתר פורבס

הערות שוליים
------------

1. ↑  האנשים - שאנחנו אוהבים (באנגלית), אתר חברת peach
2. ↑  דוד מרקיש, פרש בודד, הארץ
3. ↑  פרסמות לפלאפון מנגו בהשתתפות מרקיש, יוטיוב
4. ↑  פרץ-דניאל מרקיש, אידיבי
5. ↑  הזוכים הם… מורעלים, אתר סרט
6. ↑  אוטופיה תומכת גם בפורמט P2, מגזין AV
7. ↑  פיטר רוט - צחוק הגורל, יוטיוב
8. ↑  סטייל ריבר חורף 2013 - פרסומת, יוטיוב
9. ↑  "התרגשנו מאוד כשיוסי לובטון פרגן לנו בטקס האפי האחרון על ה'הברקות של ניקול'", אייס
10. ↑  ההברקה של ניקול: יוצאת מקלישאות הניקיון, מייצרת תוכן שמיש ומבינה איך אנחנו חושבים, אייס
11. ↑  האגיס משיק סדרת רשת אבא'לה, Allmarketing
12. ↑  אבאל'ה – מותג חיתולי האגיס משיק סדרת רשת לאבות בכיכובם של אנשי ברנז'ה מוכרים, מזבלה
13. ↑  פוטבול ד.אן. איי, אתר Ads of the World
14. ↑  מאחורי הקליפ: זאת בעצם פרסומת, ישראל היום
בת שבע רובינשטיין 2021
**בת-שבע רובינשטיין** (נולדה ב-29 באפריל 1943) היא מבכירי המורים לפיתוח שמיעה והרמוניה בישראל ובעולם.

ביוגרפיה
--------

בת שבע רובינשטיין נולדה בירושלים בשנת 1943. בתם של יהודה רובינשטיין ולאה לבית פיינסוד. התגוררה בילדותה בשכונת תל ארזה שבירושלים. אחיה של רובינשטיין הוא אריאל רובינשטיין.

רובינשטיין למדה אצל יצחק סדאי. בשנת 1989 קיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת ניו יורק בנושא "A model for developing advanced level aural cognition focused on the melodic elements in selected twentieth century".

רובינשטיין מרצה למקצועות השמיעה וההרמוניה בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, וכיהנה גם כראש המגמה לקומפוזיציה ולניצוח. בעבר לימדה בתיכון הישראלי למדעים ולאמנויות, באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ובחוג למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית. היא מרצה באוניברסיטת ניו-יורק ובמוסדות אחרים בעולם.

רובינשטיין פיתחה שיטת לימוד לפיתוח שמיעה אשר מבוססת על שמיעת אקורדים כצבעים; זאת בניגוד לשיטה המסורתית המפרקת אקורדים למרווחים. שיטה זו נתמכת גם במחקרים אקדמיים.

תלמידיה כוללים מלחינים ומבצעים רבים: המנצחים אשר פיש, רום שמיר, דן אטינגר וקרין בן-יוסף, הפסנתרנים בוריס גילטבורג, אלון גולדשטיין, סוני רובינסקי וסלים עבוד-אשקר והמלחינים אביה קופלמן, איתי רוזנבאום ואסנת נצר.

בשנים האחרונות מתגוררת בתל אביב.

מאמרים
------

* "Auditory imagery from musical notation in expert musicians", Perception & Psychophysics, 2003
* "A Mental Representation of Music Notation: Notational Audiation", Journal of Experimental Psychology, 2008

קישורים חיצוניים
----------------

* בת-שבע רובינשטיין, המפתח לשמיעה מצוינת (אורכב 18.10.2014 בארכיון Wayback Machine), מגזין אופוס, 16 באוקטובר 2014
* עמוד במגזין אופוס (אורכב 29.10.2014 בארכיון Wayback Machine)

הערות שוליים
------------

1. ↑  עצומה של תלמידים ובוגרים בחוג למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית 7 ביולי 2008
**מורדי פרבר** (נולד ב-26 באוגוסט 1958) הוא גיטריסט ונגן ג'אז ישראלי, שחי שנים רבות בארצות הברית, ופועל במקביל בישראל ובארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

מורדי פרבר נולד וגדל בקריית ביאליק, כבן להורים ניצולי שואה. הוא החל לנגן בגיטרה קלאסית בגיל 12, ובנעוריו ניגן כגיטריסט בכמה להקות בקריות, בעיקר רוק ובלוז. סגנון הנגינה של ג'אנגו ריינהארדט משך אותו מאוד ולכן נסע לצרפת כדי ללמוד לנגן בסגנון ייחודי זה. שירת כנגן בלהקת חיל השריון, ולקראת סיום שירותו הועבר לתקליטית גלי צה"ל.

בשנת 1979 פגש את מיקי גבריאלוב שצירף אותו כנגן לתוכניתו "שירים בפי מלחינם" וזמן קצר אחר-כך, בינואר 1980, הצטרף להפקת המופע והאלבום של אריק איינשטיין "חמוש במשקפיים", בו ניגן בגיטרה חשמלית בשירים "היא יושבה לחלון" ו"הכניסיני תחת כנפך". שלמה ארצי ביקש מפרבר לנגן גיטרות באלבומו "חצות" (1981) ושלמה גרוניך הביא אותו לנגן באלבום "צמר-גפן מתוק" (1982), שם ניגן בגיטרות, בסיטאר וסולו גיטרה וירטואוזי בשיר "לונה פארק". כמו כן ניגן פרבר באותן שנים עם נורית גלרון, שם טוב לוי ואחרים.

בשנת 1982 עזב פרבר את ישראל לאחר שקיבל מלגת לימודים במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון. כעבור שנתיים סיים שם תואר ראשון והפך למורה במכללה.

בשנת 1986 הקים את "רביעיית מורדי פרבר" והקליט אלבום ראשון בלייבל הגרמני enja records‏, "All The Way To Sendai". האלבום זכה להצלחה גדולה. בשנת 1995 יצא אלבומו השני, Mister X.

בשנת 1990 עבר לניו יורק ולימד בניו סקול בין השנים: 1992-1996, ובאוניברסיטת ניו-יורק בין השנים: 1996-2011.

קישורים חיצוניים
----------------

* 
* מורדי פרבר, ברשת החברתית פייסבוק

* מורדי פרבר, ברשת החברתית אינסטגרם

* מורדי פרבר, סרטונים בערוץ היוטיוב

* מורדי פרבר, באתר סאונדקלאוד (באנגלית)

* מורדי פרבר, באתר Last.fm (באנגלית)

* מורדי פרבר, באתר AllMusic (באנגלית)

* מורדי פרבר, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* מורדי פרבר, באתר Discogs (באנגלית)

* מורדי פרבר, באתר Songkick (באנגלית)

* מורדי פרבר, באתר סטריאו ומונו

* מורדי פרבר, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)
* ביוגרפיה של מורדי פרבר, בארכיון האינטרנט (מאתר MOOMA - המוזיקה של ישראל)
* זאב פרי | הכל על הקל, מי אתה מורדי פרבר?, דבר, 25 בנובמבר 1980
* בועז כהן, לא נוטה ללון, באתר חדשות, ‏27 באפריל 1989
* יוסי חרסונסקי, מורדי נוגע בתהילה, מעריב, 13 באפריל 1990
* חיים הנדוורקר, הגיטריסט מורדי פרבר יציג בת"א עיבודי ג'ז לשיריו של אריק איינשטיין, באתר הארץ, 18 במאי 2011
* חן לב, כך הפך הנער מקרית ביאליק לאחד הגיטריסטים המובילים בעולם, באתר nrg‏, 25 במאי 2011
* חן לב, תושב חוזר: ריאיון עם הגיטריסט מורדי פרבר, בבלוג "מבין השורות", 31 במאי 2014
* חן לב, זו אותה אהבה: המוזיקאים שיצאו במחווה לאריק איינשטיין, באתר מעריב, 28 במאי 2015
* יותם זיו, "אם נדבקת למוזיקאי מסוים, תישאר חקיין כל חייך", באתר הארץ, 19 באוגוסט 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  זאב פרי | הכל על הקל, אריק איינשטיין חמוש במשקפיים, דבר, 13 בנובמבר 1980

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: d5d1b87a-8153-4589-bad0-b62119eb60de

 |
הרב **נחמן בולמן** (באנגלית: **Nachman Bulman**; ה'תרפ"ה, 1925 - כ"ו בתמוז ה'תשס"ב, 6 ביולי 2002) היה מחנך אמריקאי-ישראלי. מייסדם של מוסדות חינוך בארצות הברית ובישראל, ראש ישיבת פאר רוקאוואי ומשגיח רוחני של ישיבת אור שמח. מייסדה של קהילת "נחליאל" במגדל העמק.

ביוגרפיה
--------

נולד בניו יורק לרב מאיר בולמן, מחסידי גור שהיגר לארצות הברית מפולין לאחר ששיכל שני בנים ושתי נשותיו הראשונות נפטרו. הוא נקרא על שם סבו נחמן זובלדוביץ מחסידי אלכסנדר. למד בישיבת רבנו יעקב יוסף, ומגיל 13 בישיבת רבנו יצחק אלחנן, שבה התקרב בעיקר לרבנים משה ביק ומשה אהרן פולייב.

ב-1950 נסמך לרבנות בידי רבי משה שצקס ורבי יוסף דוב סולובייצ'יק, ונישא לשיינדל פרוינד. לאחר נישואיו התמנה למשרת רבנות ראשונה בדאנוויל שבווירג'יניה, משרה שבה נשא שלוש שנים. ב-1954 חזר לניו יורק והתמנה כמשגיח רוחני בישיבת רבנו יצחק אלחנן במשך שנה. לאחר מכן כיהן כרב בסאות' פולסברג (אנ'), מחוז סאליבן (אנ') בניו יורק, עד 1957. בין 1957–1962 כיהן כרב בניופורט ניוז שבווירג'יניה ויסד בעיר בית ספר חרדי בסגנון בתי הספר של תורה ומסורה.

בשנת 1962 חזר לניו יורק, התפרסם כדרשן בעניינים העומדים על הפרק בנושאי יהדות והתקרב לרבנים חרדים כמו הרב אהרן קוטלר והרב יצחק הוטנר. הוא היה פעיל מרכזי בארגון "תורה ומסורה" שעסק בייסוד בתי ספר ברחבי ארצות הברית, חזר לשמש כמשגיח בישיבת רבנו יצחק אלחנן, והיה מייסד הג'ואיש אובזרבר, ביטאון אגודת ישראל בארצות הברית, ועורכו הראשון.

בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 היה ממייסדי ישיבת פאר רוקאוואי וסמינר שרה שנירר בניו יורק, ובמקביל החל לכהן כרב קהילת ישראל הצעיר בפאר רוקאוואי, תפקיד בו כיהן עד 1975.

בשנת ה'תשל"ה, 1975, עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הוא שימש משגיח רוחני בישיבת אור שמח במשך ארבע שנים, ואז עבר לגור במגדל העמק שבה יסד קהילה לחרדים-אמריקאים בשם "קריית נחליאל". הוא קיווה ליצור מודל לקהילה שתשמר את הצביון החרדי אמריקאי בישראל, אך כעבור 14 שנים, ב-1994, עזב את המקום לאחר שלא יכל להתמודד עם המצוקה הכלכלית של הקהילה. הוא חזר לירושלים ולמשרתו בישיבת אור שמח, ובשנת 1999 הקים את בית המדרש "נחליאל" בשכונת נווה יעקב שבה עבר להתגורר.

בשנת 2000 חלה ועזב את כל עיסוקיו הציבוריים. הוא נפטר ביום שבת כ"ו בתמוז ה'תשס"ב, 6 ביולי 2002.

קישורים חיצוניים
----------------

* ****רוח ממללא: לדמותו של הגאון רבי נחמן בולמן זצ"ל****, מוסף שבת קודש - יתד נאמן, פרשת מטות מסעי (46) תשס"ג, עמ' 8–15, באתר אוצר החכמה


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298514105171
* ISNI: 0000 0000 6958 3321
* LCCN: no2019039842
* NKC: zmp20231185048
* VIAF: 98442737
* WorldCat: lccn-no2019039842

 |
סר **ג'ורג' גילברט סקוט** (באנגלית: **George Gilbert Scott**;‏ 13 ביולי 1811 – 27 במרץ 1878) היה אדריכל אנגלי, הנחשב לאחד ממובילי האדריכלים בתקופה הוויקטוריאנית.

ביוגרפיה
--------

ג'ורג' גילברט סקוט נולד בבקינגהאם שבבקינגהאמשייר, והיה בנו של הכומר האנגליקני וחוקר התנ"ך תומאס סקוט. סקוט החל את לימודי האדריכלות בשנת 1827 ולמד תחת ג'יימס אדמסטון, ובין השנים 1832–1834 עבד לצד הנרי רוברטס.

בשנת 1835 החל סקוט לעבוד עם ויליאם בוניתון מופאט בתחילה כעוזרו, ולאחר מכן, בין השנים 1838–1845 עבדו כשותפים.

בשנת 1838 נשא לאישה את קרולין אולדריד. הזוג נישא בבוסטון שבלינקולנשייר. שנים מבניהם, ג'ורג' גילברט סקוט הבן וג'ון אולדריד סקוט וכן נכדו, גיילס גילברט סקוט נודעו אף הם כאדריכלים.

סקוט הושפע מאוגוסטוס פוג'ין והצטרף לתנועת התחייה הגותית שאפיינה את התקופה הוויקטוריאנית. בין עבודותיו הידועות בסגנון זה היא האנדרטה בסנט גיילס שבאוקספורד שנבנתה בשנת 1941, המגדל בכנסיית ניקולאי הקדוש בהמבורג, וכנסיית סנט גיילס שבקמברוול שנבנתה בשנת 1844. יצירה נוספת שתכנן היא מלון מידלנד גראנד (Midland Grand Hotel) בתחנת סנט פנקרס שבלונדון.

בין השנים 1864–1867 תכנן את אנדרטת אלברט בגני קנזינגטון שהוקמה ביוזמת המלכה ויקטוריה לזכרו של בעלה אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה.

בשנת 1859 זכה סקוט במדליה מאת המכון הבריטי המלכותי לארכיטקטורה ובשנת 1872 הוענק לו תואר אבירות.

סקוט נפטר בשנת 1878 וזכה לכבוד שבקבורה במנזר וסטמינסטר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ורג' גילברט סקוט** בוויקישיתוף
* קורות חיים באתר מוזיאון ויקטוריה ואלברט (באנגלית)
* קורות חיים (באנגלית)
* ג'ורג' גילברט סקוט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי ג'ורג' גילברט סקוט בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007434696905171
* BIBSYS: 1041499
* BnF: cb13477229p (data)
* GND: 119421755
* ISNI: 0000 0000 8125 4352
* LCCN: n82152836
* NLA: 35700001
* NTA: 20819200X
* RKD: 71621
* SNAC: w69p2zs5
* SUDOC: 155683896
* Trove: 1048230
* ULAN: 500019149
* VIAF: 46909901
* WorldCat: lccn-n82152836

 |
**ישראל קמחי** (נולד ב 11 ביוני 1977) הוא די ג'יי, מתופף, מלחין, מפיק ומוזיקאי ישראלי.

ביוגרפיה
--------

נולד לאבא מוזיקאי, אח של מיכל קפטה ושרון לין. קמחי גדל ברמת השרון. למד בבית הספר היסודי "גולן", חטיבת הביניים "עלומים" ובתיכון "רוטברג".

בשנת 1993 כאשר היה בן 16 החל את לימודיו בבית הספר למוזיקה "רימון". בתקופה זו ניגן קמחי בין היתר עם עידן רייכל, עילי בוטנר ועוד. בשנת 1994 החל קמחי לתקלט עם שדרן הרדיו אלי ישראלי. בשנת 1995, כאשר היה בן 17, הצטרף ללהקת החתונות "השגרירים", עימם הופיע על במות בישראל ומחוצה לה.

בשנת 1996 עבר להתגורר בניו-יורק שם החל את לימודיו בבית הספר "Drummers Collective" בשנת 2000 השתתף קמחי בפרויקט "השרוף" של חיים צינוביץ והשתתף בהקלטת האלבום "הדמעות של היום הן הדבש של מחר". בשנת 2001 השתתף בהקלטת אלבומו השני של "השרוף" (ושהאש תמשיך לבעור). בשנת 2002 החל קמחי את דרכו כעצמאי בתחום המוזיקה לאירועים. בשנת 2003 הצטרף כחבר להקת "מלכה באיה". בשנת 2006 זכתה הלהקה בתחרות "פסטיבל השירים של ישראל" עם השיר "אם את בעניין".

בשנת 2009 הלחין קמחי את השיר "עץ ירוק מפלסטיק" של הזמרת מרגלית צנעני. קמחי גם השתתף כנגן באלבומה של מרגול "דווקא היום" אשר יצא באותה שנה.

בשנת 2018 נבחר לשמש כדי ג'יי הבית בתוכנית הריאליטי "חתונה ממבט ראשון" (עונה ראשונה, שנייה, שלישית, רביעית, חמישית ושישית).

דיסקוגרפיה
----------

אלבומים של להקת מלכה באיה בהשתתפותו:

* 2008: שונה מבפנים
* 2010: בתוך הזכוכית

אלבומים בהם השתתף
-----------------

השרוף - הדמעות של היום הן הדבש של מחר (2000)

השרוף - ושהאש תמשיך לבעור (2001)

נאווה מדינה - בין חיוך לדמעה (2002)

מרגלית צנעני (מרגול) - דווקא היום (2009)

אושיק לוי - קל וחומר (2010)

חיים אישיים
-----------

בשנת 2009 התחתן עם נטלי, עורכת דין, הם הורים לארבעה ילדים.

כתבות נוספות
------------

ישראל קמחי על הפרויקט שמביא ביצועים מחודשים ללהיטים שכולנו מכירים, באתר 103fm

הלילה אף אחד לא יושב פה, באתר מאקו

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ישראל קמחי
* ישראל קמחי, ברשת החברתית פייסבוק

* ישראל קמחי, ברשת החברתית אינסטגרם
* סרטונים בערוץ של ישראל קמחי, באתר יוטיוב
* להרים חתונה: איך ליצור אירוע עם אווירה מנצחת?, באתר ‏מאקו‏

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007419109205171

 |
**ריצ'רד הנרי טוני** (באנגלית: **Richard Henry Tawney**, ‏30 בנובמבר 1880 - 16 בינואר 1962) היה היסטוריון כלכלי סוציאליסט-נוצרי, תומך נלהב בחינוך מבוגרים. הוא תואר כ"בעל ההשפעה הרחבה ביותר מכל היסטוריון בן-דורו - פוליטית, חברתית ויותר מכל חינוכית".

נולד ב-30 בנובמבר בכלכותה שבהודו. אביו היה חוקר הסנסקריט צ'רלס הנרי טוני. התחנך בבית הספר הפנמייתי רוגבי בווריקשייר שם התחבר עם וויליאם טמפל שלימים היה לארכיבישוף של קנטרברי. ב-1903 לאחר שסיים את לימודיו באוקספורד, התגורר עם חברו וויליאם בוורידג' בבית ההתיישבות טוינבי הול, שם עסק בהוראה והשלמת השכלה לאנשים ממעמד העובדים. לחוויה הייתה השפעה עמוקה עליו. הוא הבין שצדקה אינה מספקת ונדרש שינוי מבני גדול כדי להביא לצדק חברתי לעניים.

ב-1906, הצטרף טוני לאגודה הפביאנית ונבחר לנהלה בין 1921 ל-1933. הוא הצטרף למפלגת הלייבור ב-1918. ב-1935 טוני סירב להצעה לשריון מקום עבורו בפרלמנט הבריטי, מתוך אמונה כי חברות בפרלמנט איננה הדרך הטובה ביותר עבורו לתרום למפלגה.

הגותו
-----

עבודתו החשובה הראשונה של טוני נקראה **הבעיה האגררית במאה ה-16** (1921). פרסם ספרים רבים בסוגיות חברתיות ובהם **החברה הרכושנית** (1921), **דת ועליית הקפיטליזם** (1926), **שוויון** (1931). כתביו מהווים מסמכים מכוננים בהגות הסוציאל-דמוקרטית, ובבסיסם ההנחה - המתבססת על אמונתו הדתית - כי כל אדם הוא בעל ערך, ועל כן יש להגביל את בעלי העצמה מלפגוע בחלשים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריצ'רד הנרי טוני** בוויקישיתוף
* ריצ'רד הנרי טוני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי ריצ'רד הנרי טוני בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* א. שרמן, מת "הזקן הגדול" של הסוציאליזם הבריטי, הארץ, 15 בפברואר 1962

הערות שוליים
------------

1. ↑  Rowse, A. L. (1995), Historians I Have Known, Gerald Duckworth & Co. London, p. 92

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007463256605171
* BNE: XX1425162
* BnF: cb121096473 (data)
* CANTIC: a10162744
* CiNii: DA00463257
* GND: 118801465
* ISNI: 0000 0000 8350 3447
* LCCN: n50008661
* NDL: 00458369
* NKC: skuk0001369
* NLG: 257066
* NLK: KAC199627124
* NTA: 068458355
* SELIBR: 96135
* SNAC: w6hd9q0q
* SUDOC: 029477603
* Trove: 1235697
* VIAF: 2502161
* WorldCat: lccn-n50008661

 |
מפת חצי האי אפשרון, כולל הערים שבתחומו.
**חצי האי אפשרון** או **אבשרון** (באזרית, בכתב לטיני: Abşeron yarımadası), עליו נמצאת באקו, בירת אזרבייג'ן והעיר הגדולה בה, כמו גם העיר השנייה בגודלה, סומגאיט, נמצא בצידו המערבי של הים הכספי.

מקור השם
--------

מקור השם בביטוי בשפה הפרסית 'אב סוראן', שפירושו 'מים מלוחים'.

שפת הים בבילגה (Bilgah), בחופו הצפוני של חצי האי אפשרון

גאוגרפיה
--------

חצי האי אפשרון נמצא בצידה המזרחי של אזרבייג'ן, ולחופו המערבי של הים הכספי. חצי האי, הבולט כ-60 ק"מ מזרחה כלפי הים הכספי, ואשר רוחבו המרבי כ-30 ק"מ, משתרע על פני שטח של 2,110 קמ"ר, כאשר שטח זה כולל גם את בסיסו של חצי האי. שטח חצי האי הוא בעיקרו מישור גלי, לעיתים גבעי באופן מתון, המסתיים, בצידו הפונה לים, בדיונות חול החצויות על ידי ערוצים, ומנוקדות באגמים שמימיהם מלוחים. חצי האי מתאפיין בצמחייה ערבתית יבשה, או מדברית למחצה.

אוכלוסיית חצי האי מונה כ-3.4 מיליון נפש, כמעט כולם בבאקו ובפרבריה. הערים הגדולות ממוקמות האחת, באקו, בחוף הדרומי, והשנייה, סומגאיט, בחוף הצפוני.

### אקלים

חצי האי אפשרון מתאפיין באקלים צחיח למחצה, כ-200 מ"מ משקעים בשנה, אשר הופכים אותו לאזור היבש ביותר באזרבייג'ן כולה. הקיץ חם ויבש, כאשר המשקעים יורדים ביתר העונות, ואילו החורף קר ולפרקים גשום.
לאורך כל השנה מנשבות במקום רוחות חזקות, כתוצאה ממפגש בין רוח צפונית קרה מהים הכספי (*Khazri*) ורוח דרומית חמה (*Gilavar*). תנאי אקלים אלה אינם מאפשרים חקלאות בעל אלא חקלאות שלחין בלבד.

כלכלה ומשאבים טבעיים
--------------------

מרכז באקו
### נפט

מאז שנות ה-70 של המאה ה-19 היווה חצי האי אפשרון מקור חשוב לנפט, אחד הראשונים בעולם, ועד לימינו בולטות בנופו בארות נפט נטושות, שכן נראה כי משאבי הנפט באזור קרובים למיצוי. מבחינה היסטורית, היוו אותם שדות נפט יעד חשוב בשתי מלחמות העולם. במקביל להפקת הנפט, התפתחו במקום תעשיות נלוות, כמו זיקוק נפט או מפעלי תעשייה פטרוכימית. אלה, מצדן, יוצרות בעיות סביבתיות לא פשוטות, אשר השפעתן מחמירה עקב נוכחות אוכלוסייה גדולה בסמוך לגורמי הזיהום.

### ענפים כלכליים אחרים

בחוף הצפוני של חצי האי נמצאים חופי רחצה, אך אלה לא מפותחים דיים, ומשמשים בעיקר תושבים מקומיים. כן מתקיימת במקום חקלאות, בין היתר גידול חזירים, תות (עץ) ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חצי האי אפשרון** בוויקישיתוף
* גאוגרפיה של אזרבייג'ן (באנגלית):

Geography of Azerbaijan

* חצי האי אפשרון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* על הבעיות הסביבתיות כתוצאה מתעשיית הנפט ומוצריו באזרבייג'ן (באנגלית):

Short Documentary about pollution from chemical and oil industries on the peninsula

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007536916605171
* LCCN: sh90004871
* NKC: ge1141731
* VIAF: 315131150
* WorldCat (עם VIAF): 315131150

 |
עמוד 33 מקודקס צ'אקוס, הוא העמוד הראשון של הבשורה של יהודה
**קודקס צ'אקוס** הוא קודקס (כתב-יד עתיק הכרוך בצורה המזכירה ספר מודרני) שנכתב בשפה הקופטית על-גבי פפירוס, והתגלה במצרים. הקודקס, המתוארך לסביבות המאה השלישית או הרביעית לספירה, כולל ארבעה חיבורים נוצריים-גנוסטיים:

* מכתב פטרוס לפיליפוס
* יעקב (על שם יעקב הצדיק)
* הבשורה של יהודה
* חיבור ששמו אבד, המכונה "ספרו של הזר" (חיבור זה שונה מחיבור בעל שם דומה מספריית נגע חמאדי).

חשיבותו של הקודקס נובעת בעיקר מהכללתו של העותק הידוע היחיד ששרד של הבשורה של יהודה, טקסט שנדחה על ידי הכנסייה המוקדמת כמינות, ותוכנו היה לא מוכר לחוקרים עד לשחזור הקודקס.

הקודקס
------

הקודקס התגלה כנראה בסביבות שנת 1978 במערה במדבר אל-מיניא שבמצרים, התגלגל במשך שנים בין סוחרים שונים, וזכה לטיפול בלתי הולם, שדרדר את מצבו. כך, למשל, אחסן אחד מהסוחרים את הקודקס בכספת בנק. סוחר אחר הקפיא את כתב היד, וגרם בכך להתפוררות השכבות החיצוניות של הפפירוס, יחד עם חלק מהדיו. שמועות על מציאת הקודקס הגיעו אל חוקרים שונים החל משנות השמונים, לאחר שהוצע למכירה מספר פעמים. רק בשנת 2001, לאחר שנרכש (בספטמבר 2000) על ידי פרידה נסברגר-צ'אקוס והועבר על-ידה לקרן מאיקנס לאמנות עתיקה בבזל שבשווייץ, הגיע הקודקס לבדיקה, לשחזור ולתרגום. נסברגר-צ'אקוס העניקה לקודקס את שמו לזכר אביה, דימראטוס צ'אקוס.

כתריסר מעמודי כתב היד המקורי, שנצפה בחטף על ידי חוקרים בשנות השמונים, חסרים מהקודקס כיום, ומאמינים כי העמודים החסרים נמכרו בחשאי לסוחרים שונים קודם לרכישתו על ידי נסברגר-צ'אקוס.

קרן מאיקנס פנתה אל הנשיונל ג'יאוגרפיק, שקבצה מספר מומחים לסייע במלאכת השחזור, השימור והתרגום. לאחר השלמת המלאכה והצגת הקודקס לציבור, יועבר כתב היד למוזיאון הקופטי של קהיר, במצרים.

תארוך הקודקס
------------

היות שהקודקס לא התגלה בחפירה ארכאולוגית מסודרת, התקשו החוקרים לתארכו בדייקנות. מהשוואת העיצוב וצורת הכתיבה עם קודקסים בני התקופה להם היה תארוך מדויק יותר, כדוגמת כתבי נגע חמאדי, עלתה המסקנה כי הקודקס נכתב במחצית הראשונה של המאה הרביעית לספירה. בדיקת פחמן-14 העלתה כי כתב היד נכתב בשנת 280, בדיוק של 60 שנה לכל כיוון.

לקריאה נוספת
------------

* Rodolphe Kasser, Marvin Meyer and Gregor Wurst (eds.), **The Gospel of Judas**, National Geographic, Washington D.C. 2006
* גיליון מאי 2006 של הנשיונל ג'יאוגרפיק

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קודקס צ'אקוס** |

* שאלות נפוצות בקשר לקודקס, באתר הנשיונל ג'יאוגרפיק

הערות שוליים
------------

1. ↑  משמעות המלה המקורית "Αλλογενούς" ביוונית היא "אחד מסוג אחר" או "זר", והיא משמשת במספר כתבים גנוסטיים ככינויו של שת, עליו נכתב בספר בראשית, פרק ד', פסוק כ"ה שהוא "זרע אחר".
2. ↑  R. Kasser, "The Story of Codex Tchacos and the Gospel of Judas", in: **The Gospel of Judas**, (R. Kasser, M. Meyer and G. Wurst eds.), Washington, D.C. 2006, p. 50.
רבי **שמואל זיברטנסקי** (לעיתים: ר' **שמואל לוּבְּצֶ'ר**; ה'תקע"ח, 1818 - ח' בתמוז ה'תרנ"ח, 28 ביוני 1898) היה למדן ליטאי, רב ופוסק הלכה, כיהן במשרת "המו"צ דווילנה", תפקיד שהחליף את הרב הראשי של העיר בתקופה בה לא מונה רב באופן רשמי.

ביוגרפיה
--------

נולד בלובץ' לרב יוסף מאסלובטי, הרב המקומי. אביו נפטר בעודו פעוט והוא גדל ולמד אצל סבו, אב אביו. בנערותו נסע ללמוד בווילנה ועשה שימוש חכמים אצל קרוב משפחתו הרב ישראל זרצ'ר (מזרצ'ה) שהיה מגדולי המו"צים בעיר. הוא התפרסם כלמדן בעל תפיסה מהירה וזיכרון טוב, וחבריו כינוהו "דער לובטשער עילוי" (העילוי מלובץ'). בין חבריו בבחרותו שעמדו עמו בקשרי ידידות לאורך כל חייו היו: הרב הלל מיליקובסקי, לימים רבה של סלנט; והרב אלכסנדר משה לפידות מראסיין.

הוא נישא לבתו של הגביר ר' משה רודומינר שקיבל על עצמו את הדאגה לפרנסת בני הזוג, כדי לאפשר לו להמשיך בלימודיו. בשנת תרכ"ח, 1868, קיבל כתב רבנות מעיר הולדתו לובץ', נסע לשם וכיהן כרב העיירה תקופה קצרה, אך בשל געגועיו לאווירתה של וילנה היהודית ויתר על רבנותו ושב לווילנה. עשר שנים לאחר פטירת הגביר הווילנאי יודל אופאטוב "התקיף הידוע", הוקם מעזבונו בשנת תרל"ח, 1878, כולל אברכים ב"בית המדרש אופאטוב" בעיר. הכולל החדש יועד לאברכים מופלגים בידענותם ובלמדנותם, ורבי שמואל זיברטנסקי מונה כראש הכולל וכמפקח על הלומדים בו.

בשנת ה'תרמ"ג, 1883, נפטר "המו"צ דווילנה" הרב והמדינאי רבי יעקב באריט, ורבי שמואל נבחר לכהן תחתיו בתפקיד זה, לצד רבני הקהילה, רבי יוסף סקוביץ ובהמשך, רבי בצלאל הכהן. הוא החזיק במשרה זו חמש עשרה שנים עד פטירתו בח' בתמוז ה'תרנ"ח, 28 ביוני 1898.

לאחר פטירתו הדפיס הרב חנוך אייגש, חתן בנו הרב שלמה זיברטנסקי, חלק מכתביו בספר "עולת שמואל" בשני כרכים.

קישורים חיצוניים
----------------

* הלל נח מגיד שטיינשניידר, ****עיר ווילנא** - חלק ראשון**, וילנה תר"ס, עמ' 74, באתר היברובוקס
* בן-ציון אייזנשטט, הרב ר' שמואל זיבערטאנסקי, **דור רבניו וסופריו**, תרנ"ה-תרס"ה, חלק ב, עמוד 18–19, באתר היברובוקס
* ק. הילל (עורך), ‏ספר יזכור לקהילת לובץ' ודלטיץ', בספריית העיר ניו יורק, עמ' 88–89 (תמונות 92–93)

ספרו
* ****עולת שמואל** - חלק ראשון**, וילנא תרס"א, באתר היברובוקס
* ****עולת שמואל** - חלק שני**, וילנא תרס"א, באתר היברובוקס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 308273672
* WorldCat: viaf-308273672

 |
ווּבוּזֵלָה
אוהד דרום אפריקה נושף בווּבוּזֵלָה, קייפטאון
צליל הווּבוּזֵלָה
**ווּבֿוּזֵלָה** או **ווּווּזֵלָה** (באנגלית ובאפריקאנס: **vuvuzela**; נקראת לעיתים **לפטאטא - lepatata**) או **שופר האצטדיונים**, הוא חצוצרת פלסטיק, באורך כ-65 סנטימטר, המשמש את אוהדי הכדורגל בדרום אפריקה. השימוש בווּבוּזֵלָה דורש יכולת נשיפה חזקה, והקול הבוקע נשמע כנהמת פילים.

מקור השם
--------

מקור השם "ווּבוּזֵלָה" אינו ברור. ההערכה הרווחת היא כי השם מגיע משבט הזולו ומשמיעה קול הדומה ל-"ווּ ווּ". הערכה אחרת טוענת כי המקור הוא משופר קודו [דרוש מקור] שנועד לדווח לילידי הכפרים על אספה מתוכננת.

בעברית לא נמצאה מילה מתאימה לוובוזלה, אך בפנייה לאקדמיה ללשון עברית, בה הועלו הצעות כמו "מרגיזולה" ו"אצטדיונלה", כתבה הבלשנית רחל סליג כי האקדמיה לא רואה צורך להתערב במונח חולף, אך ההצעה "תרוענית" יפה.

שימוש בקרב אוהדי כדורגל
-----------------------

בשנות ה-90 של המאה הקודמת הפכה הוובוזלה לנפוצה מאוד בקרב אוהדי הכדורגל, והייתה עשויה מפח. בשנת 2001 החלה חברה דרום אפריקאית לייצר את הוובוזלה בייצור המוני תוך שימוש בפלסטיק וכך גרמה לאלפי אוהדים לשאת עימם את הוובוזלה שלהם לכל מקום. השימוש בוובוזלה במשחקי הכדורגל היה ועודנו שנוי במחלוקת. גרסה נוספת לכלי זה הוא הקודוזלה שצורתה כצורת קרני קודו גמלוני.

בתחילת שנת 2009 דנה הוועדה המארגנת של משחקי גביע העולם בכדורגל 2010, פיפ"א, האם לאפשר את השימוש בוובוזלה על ידי האוהדים. לחצם הבלתי מתפשר של נציגי המארחים הדרום אפריקאים גרם לכך שפיפ"א אישרה את השימוש בוובוזלה במשחקי גביע העולם בכדורגל וזאת למורת רוחם של שחקני ומאמני הנבחרות השונות.

זמן קצר לאחר פתיחת המשחקים נשמעו טענות קשות של השחקנים ושל הצופים, כולל צופי טלוויזיה - על הרעש הבלתי נסבל של הוובוזלות בכל המשחקים. בשל כך, נאלצו הערוצים המשדרים להשתמש בעיבוד אותות קול על מנת להוריד את רעש הרקע אך לשמור על הסאונד של המגרש והשדרים.

לאחר סיום המונדיאל אסרה פיב"א על השימוש בוובוזלות באליפות העולם בכדורסל 2010 ועם פתיחת עונת 2010/11 הודיעה גם אופ"א על איסור הכנסת וובוזלות למגרשי הכדורגל באירופה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **וובוזלה** |

* פז חסדאי‏, אתם מוכנים לאפריקה?, באתר וואלה!‏, 19 ביוני 2009
* אנחנו לא יודעים מה תעשו בקיץ 2010, מתוך הארץ ONLINE ספורט
* מערכת ynet, חור באוזן: דרא"פ שוקלת לאסור השימוש בוובוזלה, באתר ynet, 13 ביוני 2010
* מערכת ynet, בערוץ 1 מצהירים: "ניצחנו את הוובוזלות", באתר ynet, 16 ביוני 2010
* מיכאל סגל, מצפצפים עלינו: הוובוזלות כובשות את העולם, באתר nrg‏, 19 ביוני 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  TheMarker Online, מה השם שתעניק האקדמיה ללשון עברית ל"וובוזלה"?, באתר TheMarker‏, 21 ביוני 2010
2. ↑  אייל גרוסברד, פיב"א אסרה על הכנסת וו-ווזלות לאל' העולם, אתר ערוץ הספורט, 3 באוגוסט 2010
3. ↑  אופ"א אסרה הכנסת וובוזלות למגרשים, אתר ערוץ הספורט, 1 בספטמבר 2010

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1204495424
* MusicBrainz: 81b96fc2-932b-4eb7-a17d-b0c4238988e1

 |
**ארנולד מרי** (באסטונית: **Arnold Meri**‏; 1 ביולי 1919 - 27 במרץ 2009) היה גיבור ברית המועצות (15 באוגוסט 1941), קולונל בצבא האדום, פקיד בכיר ואיש ציבור אסטוני.

ביוגרפיה
--------

נולד בטאלין בירת אסטוניה ב-1919. בשנת 1926 היגר עם הוריו ליוגוסלביה, שם למד יחד עם ילדי הגולים הרוסים בגימנסיה הרוסית של בלגרד. בשנת 1938 חזר עם משפחתו לאסטוניה והתגייס לצבא. באוגוסט 1940 אסטוניה סופחה לברית המועצות ומיחידות הצבא האסטוני הורכבו שתי דיוויזיות אסטוניות של הצבא האדום. לאחר פלישת הצבא הנאצי לברית המועצות לחם כקצין בשורות הצבא האדום. היה האסטוני הראשון שזכה לעיטור גיבור ברית המועצות.

לאחר המלחמה נבחר לתפקיד יושב ראש של הקומסומול האסטוני. בהמשך שימש כפקיד בכיר ובשיא הקריירה שלו מונה לסגן שר החינוך בממשלת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אסטוניה (1961).

בן דודו, לנארט מרי, כיהן כנשיא אסטוניה הראשון לאחר עצמאותה המחודשת בשנים 1992 עד 2001. בראיונותיו הרבים ארנולד מרי אמר, שהשקפת עולמו ונקודת מבטו על אירועים רבים בהיסטוריה של אסטוניה שונים בהרבה מאלה של בן דודו המפורסם.

עד יום מותו שימש בתפקיד יושב ראש הוועד האנטי-פאשיסטי של אסטוניה. הוועד התנגד לכינוסי ותיקי ואפן אס אס האסטונים ומחה נגד העברת אנדרטה לחיילי הצבא האדום ממרכז העיר טאלין (חייל הברונזה) לבית העלמין הצבאי.

ארנולד מרי נפגש עם ולדימיר פוטין, נשיא רוסיה לשעבר וזה רחש לו כבוד.

בשנה האחרונה לחייו, לצד המאבק במחלת הסרטן, הועמד ארנולד מרי לדין בגין השתתפותו בגירושם לסיביר של 259 מתושבי האי היומאה (כולל 16 קשישים וכ-60 ילדים מתחת לגיל 12) במרץ 1949 (11 מתוכם מתו כתוצאה מהגירוש). מרי הכחיש בתוקף את ההאשמות והתיק נסגר בשל פטירתו .

נפטר ממחלת הסרטן ב-27 במרץ 2009.

לאחר מותו הוענק לו עיטור הכבוד על ידי נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב. מועצת העיר הרוסית גורנו-אלטאיסק החליטה לקרוא רחוב על שמו של ארנולד מרי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארנולד מרי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1050483898
* VIAF: 308694743
* WorldCat: viaf-308694743

 |
**שמעון בן נר** (נולד בשנת 1954) הוא טפסר בכיר ברשות הארצית לכבאות והצלה, כיהן כממלא מקום נציב כבאות והצלה. שירת בצה"ל כטייס תובלה, כמפקד היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669) וכמפקד בית הספר הארצי לחילוץ והצלה.

ביוגרפיה
--------

בן נר למד בבית הספר להכשרת טכנאים בתל אביב-יפו. במאי 1972 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם בסיירת אגוז. במהלך שירותו כצוער בקורס קציני חי"ר פרצה מלחמת יום הכיפורים והוא נלחם יחד עם עמיתיו לקורס בחזית המצרית. לאחר הפסקת האש עם מצרים, שירת כקצין בסיירת אגוז ונלחם במהלך מלחמת ההתשה במובלעת הסורית. בעקבות פירוק הסיירת ב-1974 עבר לשרת כקצין בפלס"ר 244 (יחידת הסיור הדרוזית), שירת בפלוגת החוף באזור ראש הנקרה ובהמשך שימש כמפקד פלוגה ביחידת גששים בדרום ישראל. בשנת 1976 התנדב לקורס טיס, סיים אותו בהצלחה ושירת כטייס תובלה בחיל האוויר. לאחר שנתיים עבר להיחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669) וב-1989 מונה למפקדה.

בשנת 1991 מונה למפקד בית הספר ארצי לחילוץ והצלה ושירת בתפקיד עד 1993. ב-1992 עמד בראש ועדת חקירה של חיל האוויר לבדיקת אסון הכבל. לאחר שחרורו מצה"ל שימש במשך כשנתיים כסגן נציב כבאות והצלה. לאחר מכן ניהל חברה בתחום בטיחות, חילוץ והצלה וכיהן כמנכ"ל מועצת גני תקווה. ב-2008 מונה לראש איגוד שרותי כיבוי אש של בני ברק, קריית אונו, אור יהודה וגבעת שמואל. בשנת 2011 מונה לסגן נציב כבאות והצלה בדרגת טפסר בכיר. במאי 2016 מונה לממלא מקום נציב כבאות והצלה לאחר פרישתו של שחר איילון וכיהן בתפקיד זה עד מרץ 2017.

קישורים חיצוניים
----------------

* רוני ווינקלר, ‏והם בכלל לא ידעו שהוא כזה, באתר חיל האוויר הישראלי, גליון 143 פברואר 2002
* ארצי חלפון, המטרה: תחנת כיבוי אש ראויה באור יהודה, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 22 בדצמבר 2008

הערות שוליים
------------

1. ↑  איתי אילנאי, "**669 - סיפורה של יחידה מיוחדת**", כנרת זמורה-ביתן, 2014, עמוד 383.
2. ↑  איתי אילנאי, "**669 - סיפורה של יחידה מיוחדת**", כנרת זמורה-ביתן, 2014, עמוד 323.

| מפקדי היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669)  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| יורם שחר • חנוך פטישי • אבנר אילנאי • אפרים סנה • יואל סייפן • רמי כהן • צבי טל • ברוך מרגנית • נחשון קנולר • שמעון בן נר • טוביה קסטנבוים • עמית וינר • דני ששון • משה אדרי • גולן יאירי • בועז הרשקוביץ • מתן שגיא • אבינועם הלוי • ע' • ע' • א' |

 |

| נציבי הרשות הארצית לכבאות והצלה  |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אלכסנדר שפיר • חגי חפץ • רמי כחלון • יעקב מרקוביץ • שלמה כהן • אורי מנוס • אפרים מערבי • משה ורדי • מאיר הראל (ממלא מקום) •  ששי קציר (ממלא מקום) שמעון רומח • שחר איילון • שמעון בן נר (ממלא מקום) • דדי שמחי • אייל כספי | דגל הנציב |

 |
**תזמורת הבמה הישראלית** היא תזמורת קאמרית ישראלית הפועלת בתחום החינוך המוזיקלי וביצירת קונצרטים לכל הגילים.

תזמורת הבמה הישראלית נוסדה בשנת 1992 על ידי מייק לוין והמנצח רוני פורת במרכז לאמנויות "יד חריף" שבקיבוץ צרעה.

בין השנים 2001 - 2007 פעלה התזמורת בעיר חולון.

בעלי תפקידים
------------

* מנכ"ל ומנהל אמנותי: מייק לוין
* מנהלת מוזיקלית: טליה אילן
* כנרת ראשית: אווה יפרמוב

בעבר ניהלו מוזיקלית את התזמורת המנצחים רוני פורת ודורון סלומון.

פעילות התזמורת
--------------

התזמורת מופיעה ברחבי הארץ בסדרות למנויים והשתתפה בפסטיבלים כגון: פסטיבל ישראל, פסטיבל אבו גוש, צלילים במדבר, פסטיבל אישה (חולון), צלילי ילדות (חולון), ימי תרבות ועוד.
התזמורת משלבת בין מוזיקה קלאסית לאמנויות הבמה השונות – תיאטרון, מחול, מולטימדיה ועוד לילדים וגם למבוגרים.

תזמורת הבמה הישראלית נותנת במה לנגנים שעלו ארצה ולנגנים צעירים, המשתתפים בהפקות השונות. בנוסף, מעבירה התזמורת סדנאות לחינוך מוזיקלי במוסדות שונים במטרה להקנות לקהל הצעיר הרגלים להאזנה למוזיקה תזמורתית כבר מגיל צעיר.

תזמורת הבמה הישראלית נתמכת על ידי משרד התרבות והספורט.

קישורים חיצוניים
----------------

* תזמורת הבמה הישראלית, ברשת החברתית פייסבוק
* אתר תזמורת הבמה הישראלית, בארכיון האינטרנט
* פנטזיה לקוף ותזמורת – רוני פורת ותזמורת הבמה הישראלית
* המוזות של סטרוינסקי – קונצרט תיאטרון בבימויה של טל עומר
* "בטח יש ילד" – שיר סיום
* "חלום של קונצרט"
* נעם בן זאב, "בטח יש ילד" הוא מיוזיקל מרגש, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2012
* נעם בן זאב, יד בוטחת, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2001
רבי **ראובן הרטנשטיין** (בכתיב יידי: **הארטענשטיין**; נפטר בכ"ו בניסן ה'תקצ"ה, 25 באפריל 1835) היה רב חסידי, מגדולי רבני יהדות רוסיה, רבן של זיטומיר, אודסה וקונסטנטין-ישן.

ביוגרפיה
--------

נולד לרבקה רחל ולרב יוסף הרטנשטיין, שהיה אב"ד קונסטנטין ישן, מצאצאי רבי יום טוב ליפמן הלר. היה חסידם של האדמו"רים: רבי אברהם יהושע השיל מאפטא, רבי ישראל פרידמן מרוז'ין ורבי משה צבי מסאווראן.

בצעירותו התמנה כרבה של זיטומיר ובראשית שנות ה-20 של המאה ה-19 התמנה כרבה של אודסה, שהייתה אחת הקהילות היהודיות הגדולות באוקראינה, אף שמעמד הרבנות והיהדות הדתית בכלל, היו כבר בשפל בעיר. לאחר פטירת אביו ב-1834, נענה לקריאת אנשי הקהילה בקוסטנטין ישן הקטנה יותר לעבור לכהן כרב בעירם, מתוך תקווה כי בהיעדר טרדות הרבנות של העיר הגדולה, יוכל לסדר את כתביו לדפוס. הוא מינה כממלא מקום באודסה את חתנו רבי יחיאל מיכל צבי הירש היילפרין ששימש כרבה של אודסה בעשרות השנים הבאות.

תוכניתו לסדר את כתביו לדפוס לא צלחה, לא חלפה שנה מאז הגיעו לקוסטנטין ישן והוא נפטר ביום שבת, כ"ו בניסן ה'תקצ"ה, 25 באפריל 1835. הוא נקבר באודסה למחרת היום.

לקריאה נוספת
------------

* הרב א. פקשר, **הגה"ק רבי ראובן הארטנשטיין זצוק"ל: רבה של זיטאמיר אודיסה וקאסטינין ישן**, בתוך: תפארת ישראל (רוז'ין), גיליון יג, עמ' 24–26
* יצחק אלפסי, **החסידות מדור לדור**, ירושלים תשנ"ח. פריט 190, כרך א' עמ' 377.

קישורים חיצוניים
----------------

* **תשובה הלכתית שלו**, מצוטטת בתוך: ספר **בית אברהם**, סדיליקוב תקצ"ז, מרבי אברהם אבלי מקייב וחרסון, סימן לא (סדר הדפים בעותק זה מבולבל), באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוד טבלי אפרתי, ****תולדות אנשי שם****, ורשה תרל"ה, עמ' 27, עטרת זקנים פריט מ"ב, באתר היברובוקס.
פירוש נוסף ערך זה עוסק בספר הלכה מאת רבי חיים פאלאג'י. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו כף החיים (פירושונים).

ספר כף החיים הוא חיבור הלכתי מרכזי שכתב רבי חיים פאלאג'י. הספר עוסק בהלכות ומנהגי ימי חול, שבת וראש חודש.

שם הספר
-------

הרב פלאג'י קרא לספרו כף החיים מכמה טעמים, המובאים בהקדמה לספר: הראשון הוא כי הספר נועד ללמד את האדם תורה ומוסר, והתורה נקראת כף אחת. טעם שני הוא כי הקב"ה נתן לאדם בחירה בין יצר הרע ליצר הטוב, שהם שתי כפות המשקל שהקב"ה דן בהם, כף החיים וכף המוות, ואם יבחר האדם בחיים ויקיים את הכתוב בספר יזכה לידון בכף החיים. סיבה שלישית היא מפני שהמחבר סידר את החיבור בקצרה כדי שיוכל האדם לשאת אותו בכפו לכל מקום שהולך ולקרוא בו כל ימי חייו.

מטרת הספר ומבנהו
----------------

הספר נועד להיות ספר הדרכה יום-יומי, ולכן גם יצא במהדורת כיס על מנת לאפשר לקורא להחזיק אותו בחיקו וכך לדעת את ההלכה בכל מקום ומקום. החיבור מסודר על פי סימנים וסעיפים עצמאיים: עשרים וששה סימנים על ימות החול - הנהגות, הלכות היום - יום והלכות תפילות וברכות, ששה על שבת, ושלשה על ראש חודש.

מהדורות
-------

את הספר הגיה והביא לבית הדפוס הרב אברהם פלאג'י. נדפס לראשונה בשנת ה'תרי"ט בשאלוניקי ובמהדורת צילום על ידי חברת אהבת שלום ו"הועד להוצאת ספריו של הגר"ח פאלאג'י זלה"ה שע"י ר' אברהם אלטלף ועוד". נדפס עוד מספר פעמים בהוצאות חדשות ובשנת התשע"ג נדפס מוגה ומוער על ידי ההוצאה שעל יד ישיבת שובי נפשי.

ראו גם
------

* מועד לכל חי

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיטקסט טקסט בוויקיטקסט: **כף החיים (פאלאג'י)** |

* רבי חיים פאלאג'י, **כף החיים**, בני ברק תשע"ד, באתר היברובוקס
* רבי חיים פאלאג'י, **כף החיים**, שאלוניקי תרי"ט, באתר היברובוקס
* כף החיים, באתר OCLC (באנגלית)
* מידע על כף החיים (פאלאג'י) בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  עיין בהקדמה לספר שמביא כמה מקורות לקביעה זו
2. ↑  מהרח"ו, לב דוד, פרק א
3. ↑  ספר כף החיים : הלכות והנהגות / להגאון האדיר רבינו חיים פלאג'י ; יו"ל ע"י המכון להוצאת ספרים שע"י מוסדות 'שובי נפשי' ... [העורך - עזריאל בהר"מ מנצור | פאלאג'י, חיים בן יעקב, 1788-1869 (מנצור, עזריאל בן משה ) | מנצור, עזריאל בן משה | הספרייה הלאומית], באתר www.nli.org.il
**שנג'ואו 9** (בסינית מפושטת: **神舟**; בפין-יין: shénzhōu) היא חללית סינית ששוגרה לחלל על מנת להתחבר לטיאנגונג 1, המדגים הטכנולוגי של תחנת החלל הסינית. משימת שנג'ואו 9 נערכה 13 יום, והשיגור התקיים ב - 16 ביוני 2012. העגינה לטיאנגונג, שהתבצעה באופן אוטומטי, התקיימה ב-18 ביוני 2012.
זו המשימה המאוישת הראשונה שנשאה צוות אל טיאנגונג 1, לאחר המשימה הבלתי מאוישת - שנג'ואו 8.

לראשונה בתוכנית החלל הסינית, כלל צוות החללית טייקונאוטית.

צוות המשימה
-----------

לראשונה בתוכנית החלל המאוישת של סין, טס לחלל טיקונאוט שזו לו הטיסה השנייה לחלל - ג'ינג האיפנג, שטס לחלל במשימת שנג'ואו 7, אליו צוותו ליו וואנג וליו יאנג - טייסת החלל הראשונה של סין.

חידושים ביחס למשימות חלל קודמות
-------------------------------

גולת הכותרת של משימת שנג'ואו 9 הייתה מפגש עם תחנת החלל הקטנה טיאנגונג 1. בנוסף, משך המשימה הוא הארוך ביותר עד כה בתוכנית החלל המאוישת של סין, 13 יום. ביחידה המסלולית של החללית שנג'ואו הותקן פתח עגינה המאפשר היצמדות אל טיאנגונג 1 ומעבר של צוות בין מכלולי החללית ותחנת החלל. פתח מסוג זה טרם הותקן בחללית שנג'ואו שנשאה צוות לחלל. במהלך המשימה התבצעה עגינה אוטומטית לטיאנגונג 1 שאחריה עברו שני אנשי צוות לטיאנגונג 1 בעוד שהשלישי יישאר בחללית שתהווה גם דרך מילוט במקרה של תקלה. ב-24 ביוני 2012 התבצעה עגינה ידנית על ידי צוות החללית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שנג'ואו 9** בוויקישיתוף

| תוכנית שנג'ואו |
| --- |
| משימות לא מאוישות | שנג'ואו 1 • שנג'ואו 2 • שנג'ואו 3 • שנג'ואו 4 • שנג'ואו 8 | דגל סין העממית |
| משימות מאוישות | שנג'ואו 5 • שנג'ואו 6 • שנג'ואו 7 • שנג'ואו 9 • שנג'ואו 10 • שנג'ואו 11 • שנג'ואו 12 • שנג'ואו 13 • שנג'ואו 14 • שנג'ואו 15 • שנג'ואו 16 |
**סרגיי ולדימירוביץ' פולונין** (באוקראינית: **Сергій Володи́мирович Полу́нін**; נולד ב-20 בנובמבר 1989) הוא רקדן בלט, שחקן, ודוגמן אוקראיני.

ביוגרפיה
--------

פולונין נולד בחרסון לגלינה וולדימיר, מגיל ארבע עד שמונה הוא התאמן באקדמיה לאתלטיקה ולאחר מכן ארבע שנים במוסד מדיני ללימודי ריקוד וכוריאוגרפיה בקייב.

ב-2003 הצטרף לבית הספר המלכותי לבלט במלגה שבוצעה על ידי קרן רודולף נורייב.

ב-2009 נבחר לרקדן הסולו הראשי בבלט המלכותי, הוא זכה במספר פרסים וביניהם לרקדן הצעיר של בריטניה לשנת 2007. עיתון הניו יורק טיימס תיאר אותו כ"רקדן נפלא".

ב-2011 הופיע בגרסה הבריטית של הסרט "פנטום האופרה". באותה שנה השתתף בסרטי הבלט, "אליס בארץ הפלאות" ו"פטר והזאב".

ב-2014 שיתף פעולה עם הצלם דייוויד לה-שאפל בפרויקט צילום סרטון ריקוד.

ב-2016 הופק הסרט התיעודי "רקדן" העוקב אחר קריירת הריקוד שלו וחושף פרטים על חייו.

ב-2018 שיחק בסרט "דרור אדום".

בשנת 2020 כיכב בסרט הדרמה הצרפתי "תשוקה צרפתית"; המבוסס על האוטוביוגרפיה באותו שם מאת אנני ארנו.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **סרגיי פולונין** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **סרגיי פולונין** |

* סרגיי פולונין, ברשת החברתית פייסבוק
* סרגיי פולונין, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* סרגיי פולונין, ברשת החברתית אינסטגרם
* קעקועים, קוקאין ושפגט: הילד הרע של עולם הבלט נחשף, באתר הארץ
* "יש הילה סביב רקדני בלט, אבל בתעשייה מתייחסים אליהם כמו זבל", באתר ynet

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007356250505171
* BNE: XX5740102
* GND: 1023076411
* ISNI: 0000 0003 6282 3830
* LCCN: no2012006966
* MusicBrainz: d1f43671-b215-4943-b041-370926f2c944
* NDL: 001270273
* NKC: mzk2017966482
* NTA: 410846244
* SUDOC: 165254149
* VIAF: 226770886
* WorldCat: lccn-no2012006966

 |
**שרון קם** (נולדה ב-11 באוגוסט 1971) היא נגנית קלרינט ישראלית בעלת קריירה בינלאומית.

ביוגרפיה
--------

קם נולדה בחיפה למשפחה מוזיקלית וגדלה בסן דייגו, רחובות ותל אביב, שם למדה בתיכון תלמה ילין.
 אמה, רחל קם, היא ויולנית בתזמורת הפילהרמונית הישראלית ואחיה, אורי קם, אף הוא נגן ויולה בעל קריירה בינלאומית וחבר הרביעייה הירושלמית. אביה, צבי קם, הוא פרופסור לביופיזיקה במכון ויצמן למדע.

לאחר שניגנה בכינור ובפסנתר בילדותה, העדיפה קם בגיל 12 לאמץ את הקלרינט. בגיל 16 כבר הופיעה כסולנית עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בקונצ'רטו לקלרינט מאת מוצרט תחת שרביטו של זובין מהטה, שהזמין אותה לצאת עם התזמורת לסיבוב הופעות בקנדה. בשנת 1990 (בגיל 18) הייתה סולנית בקונצרט היסטורי משותף של התזמורת הפילהרמונית הישראלית ושל הפילהרמונית של ברלין בחגיגות לציון נפילת חומת ברלין.

קם למדה שלוש שנים בבית הספר ג'וליארד למוזיקה בניו יורק עם מלגה מלאה. בשנת 1992 זכתה בפרס ראשון בתחרות ARD לסולנים צעירים במינכן. הזכייה חייבה אותה בקיום סדרת קונצרטים באירופה, שם הכירה את בעלה, המנצח הגרמני גרגור בוהל. בין היתר ניגנה כסולנית עם התזמורת הסימפונית של שיקגו, התזמורת הפילהרמונית של ברלין, תזמורת הגוונדהאוס, תזמורת הרדיו של פרנקפורט, התזמורת הסימפונית NHK, התזמורת הסימפונית של טורונטו והתזמורת הסימפונית של לונדון. כמו כן שיתפה פעולה בהרכבים קאמריים עם רביעיית גוארנרי, עם הויולנית טביאה צימרמן, הכנר כריסטיאן טצלאף, הפסנתרנים יפים ברונפמן, מתן פורת ואיתמר גולן, זמרת הסופרן ברברה בוני ואחיה, אורי קם.

קם מופיעה ומקליטה עם חלק ניכר מן הרפרטואר לקלרינט, ברובו מתחום המוזיקה הקאמרית, מוזיקה קלאסית מודרנית (בין היתר מיצירות קשישטוף פנדרצקי, ג'ורג' גרשווין ואהרן קופלנד) וג'אז וכן מנגנת בקלרינט הבארוק קלרינט באסט (קלרינט במנעד גדול יותר מהקלרינט הרגיל, המגיע לטונים נמוכים יותר), בו הקליטה גם את הקונצ'רטו לקלרניט מאת מוצרט עם התזמורת הפילהרמונית של פראג.

בשנת 1998 זכתה בפרס ההקלטה הגרמני *ECHO Klassik* למבצע הטוב ביותר של השנה עבור הקלטת הקונצ'רטי לקלרינט של קרל מריה פון ובר. בשנת 2006 זכתה שנית בפרס עבור הקלטותיה יחד עם תזמורת הגוונדהאוס ליצירות מאת שפור, ובר, רוסיני ומנדלסון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שרון קם** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של שרון קם (באנגלית ובגרמנית)

* שרון קם, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* שרון קם, באתר AllMusic (באנגלית)

* שרון קם, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* שרון קם, באתר Discogs (באנגלית)

* שרון קם, באתר Songkick (באנגלית)
* יעקב בר-און, קם ועכשיו: האם, הבת והבן שהפכו למוזיקאים בינלאומיים, מעריב, 11 במרץ 2015
* ביוגרפיה, מאורכב מאתר האחים וורנר
* אני מעדיפה לנגן על כלי פשוט": ריאיון עם נגנית הקלרינט שרון קם לקראת הופעותיה הקרובות בארץ, 20 במאי 2016
* חגי חיטרון, שרון קם זימרה בקלרינט, אתר הקאמרטה הישראלית ירושלים. פורסם לראשונה בהארץ-גלריה, 16 בספטמבר 2013
* כתת-אמן עם שרון קם, המרכז למוזיקה ירושלים

הערות שוליים
------------

1. ↑   אינטרמצו: אריק ורדי מארח את שרון קם, סרטון באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007283996105171
* BnF: cb13998849g (data)
* GND: 134770773
* ISNI: 0000 0000 7839 6974
* LCCN: no96001022
* MusicBrainz: 8493c11f-7abf-4225-91e2-3f30cb031b7d
* NKC: js20030317023
* NLP: a0000002122137
* SUDOC: 182291111
* VIAF: 84228084
* WorldCat: lccn-no96001022

 |