recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אופק אהרון** **מליקה** (נולד ב-23 בינואר 2005) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת השוער במכבי פתח תקווה ובנבחרת ישראל עד גיל 19.

חיים אישיים
-----------

מליקה נולד בגבעתיים, ישראל, בנו של שוער העבר של מכבי תל אביב ירון מליקה. סבו המנוח שמואל מליקה היה גם כן שוער, בעוד דודו מאיר מליקה הוא חלוץ כדורגל בעברו במכבי תל אביב. בן דודו רוי מליקה (בנו של מאיר) משחק בעמדת החלוץ כמו אביו, ככדורגלן הפועל ניר רמת השרון. שמו האמצעי, **אהרון**, הוא על שם הסבא-רבא המנוח שלו, שהיה לשוערה של הפועל תל אביב מאמצע שנות ה-1930 ועד לתחילת שנות ה-1950, וכן היה לשוערה של נבחרת ישראל.

קריירת מועדונים
---------------

מליקה נולד בגבעתיים שבישראל, וגדל במחלקות הנוער של הפועל רמת-גן גבעתיים והפועל רעננה. ב-4 באפריל 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של הפועל רעננה, בניצחון 2–1 על הפועל רמת-גן גבעתיים במסגרת הליגה הלאומית לעונת 2021/2022. בתום העונה ירדה הפועל רעננה לליגה א'.

ביוני 2023 חתם על חוזה ל-3 עונות במכבי פתח תקווה. הוא שיחק בקבוצת הנוער ובמקביל שימש כשוער שלישי במועדון הבוגרים.

נבחרות ישראל
------------

שיחק בנבחרת הנערים של ישראל עד גיל 17 בשנים 2021–2022.

מליקה החל לשחק בנבחרת הנוער של ישראל עד גיל 19 בשנת 2022.

נכלל בסגל נבחרת ישראל עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023, עמה מליקה אף שיחק 90 דקות במשחק האחרון והמכריע מול נבחרת קוריאה הדרומית עד גיל 20, בו נבחרתו גברה 3–2 על הדרום-קוריאנים, ובזכות כך ישראל רשמה הישג חסר-תקדים כמקום השלישי במונדיאליטו (שהתקיים לבסוף בארגנטינה) כולו.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  זרקור על אופק מליקה באתר ערוץ הספורט, 16 במאי 2022 (בעברית)
2. ↑  תומר חבז, ‏אופק מליקה חתם ל-3 שנים במכבי פתח תקווה, באתר ONE‏, 27 ביוני 2023
3. ↑  אוסקר גלוך בחוץ: סגל ישראל למונדיאליטו, באתר ערוץ הספורט, 7 במאי 2023
4. 1 2  ההתאחדות לכדורגל בישראל – מונדיאליטו 2023 – ישראל - דרום קוריאה, באתר www.football.org.il
מאמי פיני
**מָאמִּי** (בפינית: **Mämmi**, בשוודית: **memma**) הוא קינוח המשתייך למטבח הפיני ומוגש לרוב בחג הפסחא.

מנת מאמי מסורתית עשויה ממים, קמח שיפון, אבקת לתת, מלח וגרדת קליפות חושחש מיובשת. מערבלים היטב את חומרי הגלם ומניחים לתערובת לשבת ולהשחים עקב תגובת מייאר. לוקח זמן רב להכין את המאמי, תחילה לשים ומערבבים את המרכיבים, לאחר מכן אופים את התערובת ומניחים לה להתקשות במשך ארבעה ימים. את המאמי המסורתי לא ממתיקים בעזרת סוכר או חומרים אחרים, אך במפעלים מוסיפים לתערובת דבשה. מנת מאמי ביתית מכילה עד 2 אחוזים של סוכר, בעוד שבמאמי תעשייתי אחוזי הסוכר יכולים להגיע עד 20 אחוזים. כמו כן, המאמי מכיל 10 אחוזים של חלבון והוא עשיר ביסודות קורט.

נהוג לאכול את המאמי קר לצד כוס חלב או קרם עם סוכר וכן עם רוטב וניל. בעבר, היה נהוג למרוח את הקינוח על פרוסות לחם. המאמי הוא מרכיב המוסף לבירה במפעל גדול בפינלנד.

היסטוריה
--------

אזכור ראשון למאמי נמצא בתזה בלטינית מן המאה ה-16. יש הטוענים שהמאכל הומצא בדרום פינלנד עוד מהמאה ה-13. 

בימים עברו היה נהוג לאכול את המאמי בימי התענית שלפני חג הפסחא. הסיבים התזונתיים שבקינוח נקשרו להיטהרות וניקיון הגוף. מאחר שהמאכל אינו מכיל הרבה נוזלים והוא אינו מתקלקל במהירות, היה נהוג לצרוך אותו גם ביום שישי הטוב.

בפינלנד של ימינו, רוב הפינים כבר לא מכינים את המאמי באופן מסורתי בביתם, אלא קונים אותו בחנויות. על אריזות מאמי שהוכן בשיטה המסורתית נהוג לכתוב את המילים perinteinen (מסורתי) או luomu (אורגני). קהילות פינים שהיגרו לאוסטרליה או לצפון אמריקה עודן מכינות מאמי בשיטה הישנה ולא נוהגים לקנות או להזמין אותו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מאמי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  מתכון להכנת מאמי
2. ↑  מאמי - מידע נוסף
**ג'ון איימרי** (באנגלית: **John Amery**;‏ 14 במרץ 1912 – 19 בדצמבר 1945), בוגד  בריטי בשירות התעמולה של גרמניה הנאצית בעת מלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

ג'ון איימרי נולד בשנת 1912, בן ללאופולד איימרי, מדינאי בריטי מהמפלגה השמרנית, ממנסחי הצהרת בלפור ולימים חבר הפרלמנט הבריטי ושר לענייני הודו ובורמה (אמו הייתה ממשפחה יהודית מומרת, אך איימרי האב הסתיר זאת כל חייו).

כאביו לפניו, למד איימרי בבית הספר רב-הייחוס הארו, ובגיל צעיר נכנס לעסקים, אך בשנת 1936 נאלץ להכריז על פשיטת רגל. באותה שנה נסע לספרד ונלחם במסגרת כוחותיו של הגנרליסימו פרנסיסקו פרנקו במלחמת האזרחים בספרד, ואף שימש כקצין מודיעין בכוחות האיטלקיים שנלחמו בספרד (לכאורה כמתנדבים).

בספרד הכיר איימרי את ז'אק דרואה, המנהיג הפשיסטי הצרפתי, וביחד נסעו שניהם לאוסטריה, לצ'כוסלובקיה, לאיטליה ולגרמניה. לבסוף התיישב איימרי בצרפת שתחת שלטון וישי. עד מהרה מצא כי שלטון זה מתון מדי בעיניו ועשה מאמצים, שלא נשאו פרי, לעזוב את צרפת. הגרמנים פנו אליו בהצעה שיותר לו לעזוב את צרפת ולבוא לגרמניה כדי לשרת את מנגנון התעמולה הנאצי. רק ב-1942 הצליחו הגרמנים לקבל היתר משלטונות וישי ליציאתו מצרפת.

בהגיעו לברלין החל לשדר שידורי תעמולה נאציים באנגלית. בשנת 1943 הקים בחסות הנאצים יחידה שנקראה "הלגיון הבריטי של סנט ג'ורג'". איימרי ניסה לשכנע שבויי מלחמה בריטים להצטרף ליחידתו על מנת לצאת ולהילחם בברית המועצות. למעשה נוצרה היחידה לא בגין צורך צבאי אמיתי, אלא על מנת שתשמש כלי תעמולה בידי הנאצים. היחידה לא כללה יותר מעשרות אנשים. לבסוף החליטו הגרמנים כי שירותו זה של איימרי לא נחוץ להם עוד, והיחידה שולבה במסגרת הוואפן אס אס בשם "החיל הבריטי החופשי" (British Free Corps).

בחודשי המלחמה האחרונים עבר איימרי לאיטליה, שם שידר נאומי תעמולה ברדיו האיטלקי. בחודש אפריל 1945 נתפס בידי פרטיזנים איטלקים והוסגר לידי הבריטים.

בנובמבר 1945 הועמד לדין באשמת בגידה, והודה בכל סעיפי האישום. נטען כי עשה זאת כדי לחסוך מבני משפחתו את הסבל הכרוך במשפט ממושך.[דרוש מקור]

איימרי נידון למוות והוצא להורג בתלייה בכלא וונדסוורת' (Wandsworth) בלונדון ב-19 בדצמבר 1945.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון איימרי** בוויקישיתוף
* ג'ון איימרי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007578616105171
* BNE: XX5162554
* BnF: cb108125149 (data)
* GND: 123441323
* ISNI: 0000 0001 1766 7993
* LCCN: n82058566
* NTA: 292912218
* SUDOC: 104819111
* Trove: 1455357
* VIAF: 62888405
* WorldCat: lccn-n82058566

 |
**כריסטופר קאודוול** (באנגלית: **Christopher Caudwell**;‏ 1907 - 12 בפברואר 1937), הוא כינויו של **כריסטופר סנג'ין ספריג**, פילוסוף ומרקסיסט אנגלי.

חייו
----

קאודוול נולד בלונדון למשפחה דלת אמצעים, והחל לעבוד לפרנסתו בגיל 15 כעיתונאי. במסגרת עבודתו השלים את השכלתו בכוחות עצמו, בקריאה מרובה בתחומים רבים ושונים כספרות, סוציולוגיה, פילוסופיה ופיזיקה. הוא הצליח להתפרנס מכתיבתו, ואף צבר מוניטין כסופר מתח לרוב תחת שמות בדויים. 

ב-1934 גילה את המרקסיזם, והדבר הביא לפריחה אינטלקטואלית, ולשטף של כתיבה בנושאים שונים. תוך חודשים ספורים כתב את ספרו הראשון "אשליה ומציאות", וניסה לפרסמו בשם הבדוי "כריסטופר קאודוול" שהיה שם משפחתה של אמו, וזאת, לדבריו, על מנת שלא לפגום במוניטין שיצאו לו כסופר מתח. עד מותו לא הצליח לפרסם את כתביו הפילוסופיים, ואלו נערכו ויצאו לאור רק לאחר מותו. בשנים ספורות הצליח ליצור ולכתוב בכמות שמעטים מצליחים לכתוב כל חייהם.

בדצמבר 1936 יצא להילחם במלחמת האזרחים בספרד, והצטרף לבריגדות הבינלאומיות. בפברואר 1937 נהרג בקרב חרמה.

בכתביו ניסה קאודוול ליצור חיבור בין צורות המחשבה הבסיסיות ובין המציאות הכלכלית המכתיבה אותן לטענתו. כך למשל, בספרו "המשבר בפיזיקה" הראה כיצד, לדעתו, התאוריות הפיזיקליות החדשניות משקפות את המציאות הכלכלית של התקופה והמקום בהן נוצרו.

קאודוול היה חלק מקבוצת פילוסופים מרקסיסטים בריטים, בשנות השלושים והארבעים של המאה העשרים, עליה נמנו אף דמויות כפילוסופים מוריס קורנפורת וג'ון לואיס וכן הגנטיקאי ג'ון הלדיין.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר העוסק בחייו ובמשנתו של קאודוול
* כריסטופר קאודוול, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* כריסטופר קודוול, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007601291505171
* BIBSYS: 90118443
* BnF: cb12061174r (data)
* CiNii: DA01881988
* GND: 118519743
* ICCU: RAVV040730
* ISNI: 0000 0001 2125 194X
* LCCN: n82165442
* NDL: 01065133
* NKC: jo2004232683
* NLA: 36057501
* NLP: a0000002817041
* NTA: 072126469
* SELIBR: 180630
* SUDOC: 028864646
* Trove: 1203774
* VcBA: 495/43237
* VIAF: 27087227
* WorldCat: lccn-n80076444

 |
**דאק סוס** (באנגלית: **Duck Sauce**; תרגום: רוטב ברווז) הוא צמד מוזיקלי אמריקאי, המורכב על ידי האמנים ארמנד ואן האלדן ואיי-טראק. הצמד חתום בחברת התקליטים Fool's Gold Records, ועוסק בסוגה של מוזיקת דיסקו האוס. הצמד ידוע בשל סינגל מחווה לזמרת ברברה סטרייסנד שהקליטו.

ביוגרפיה
--------

הסינגלים הראשונים שלהם, "aNYway" ו-"You're Nasty", יצאו ב-2009. באותה שנה, בספטמבר, יצא גם מיני אלבומם הראשון, "Greatest Hits".

בקיץ 2010 הוציאו דאק סוס את הסינגל "Barbra Streisand" על שם הזמרת המצליחה. הסינגל מכיל סימפולים משיר של להקת בוני אם משנת 1979 בשם "Gotta Go Home" (שאף הוא מבוסס על שיר של הרכב גרמני). "Barbra Streisand" הושמע לראשונה בוועידת המוזיקה של חורף 2010 במיאמי, ומייד נעשה להצלחה ברדיו ובמועדונים בבריטניה, אירלנד, גרמניה, נורווגיה, אוסטריה, פולין, צרפת, פינלנד, רומניה, אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה וסרי לנקה. השיר גם זכה להשמעות גם בישראל. השיר צבר פופולריות ואף הושמע במהלך פרסומות מסחריות ברחבי העולם. בבריטניה השיר הגיע למקום שלישי, באוסטרליה למקום הראשון בספטמבר 2010, ובארצות הברית למקום הראשון בקטגוריית שירי דאנס בדצמבר 2010. השיר הושמע בפרק השמונה עשר של הסדרה Glee בעונתה השנייה, בפרק "Born This Way". לקליפ הרשמי ביוטיוב יש מעל 67 מיליון צפיות.

ב-2011 הוציא הצמד סינגל לרדיו בשם "The Big Bad Wolf" בו מושמעות יללות זאבים. בקליפ מופיעים איברי מין המוחלפים בראשי בני אדם.

דיסקוגרפיה
----------

### סינגלים

* 2009: aNYway
* 2010: Barbra Streisand
* 2011: Big Bad Wolf
* 2013: It's You
* 2013: Radio Stereo
* 2014: nrg
* 2014: Ring Me

### אלבומים

* 2010: *Greatest Hits*
* 2014: *Quack*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דאק סוס** בוויקישיתוף
* 
* דאק סוס, ברשת החברתית פייסבוק

* דאק סוס, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* דאק סוס, ברשת החברתית אינסטגרם

* דאק סוס, סרטונים בערוץ היוטיוב

* דאק סוס, באתר אייטונס (באנגלית)

* דאק סוס, באתר ספוטיפיי

* דאק סוס, באתר סאונדקלאוד (באנגלית)

* דאק סוס, באתר Last.fm (באנגלית)

* דאק סוס, באתר AllMusic (באנגלית)

* דאק סוס, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* דאק סוס, באתר דיזר

* דאק סוס, באתר Yandex.Music (ברוסית)

* דאק סוס, באתר Discogs (באנגלית)

* דאק סוס, באתר Songkick (באנגלית)

* דאק סוס, באתר בילבורד (באנגלית)

* דאק סוס, באתר טיידל (באנגלית)

* דאק סוס, באתר אמזון מיוזיק
* אתר הלהקה הרשמי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb162071903 (data)
* ISNI: 0000 0001 0719 554X
* MusicBrainz: 5269d3d2-63c6-4b8f-8200-6908ffa365d5
* NKC: kn20110609001
* SUDOC: 157467465
* VIAF: 121883071
* WorldCat: lccn-n2017015929

 |
**איתי מושקוביץ** (נולד ב-31 במרץ 2000) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הרכז במכבי עירוני רמת גן מליגת העל בכדורסל.

קריירה
------

מושקוביץ נולד במושב מזור שבחבל מודיעין. בגיל 7 החל לשחק כדורסל בהפועל חבל מודיעין באולם בקיבוץ בארות יצחק עד כיתה ז׳, אז עבר לא.ס. רמת השרון, עד שבכיתה ט' עבר מושקוביץ יחד עם משפחתו לעמק יזרעאל, על מנת שיוכל לשחק בקבוצת הנוער של הפועל גלבוע גליל, הפועל גלבוע מעיינות. בשנת 2017, העפיל מושקוביץ יחד עם תיכון "הרב-תחומי עמק-חרוד" לגמר ליגת העל לתיכונים, שם קבוצתו גברה על תיכון חדש ת"א של דני אבדיה 86–95 וזכתה באליפות כשמושקוביץ קלע 14 נקודות ומסר 7 אסיסטים. באותו המשחק צפה מייסד מיזם שחקן אמיתי עידן אבשלום, והחליט לצרף את מושקוביץ לפרויקט.

לאחר חתימתו של מושקוביץ בשחקן אמיתי, הוא הושאל מגלבוע גליל למכבי עירוני רמת גן מהליגה הארצית. בתום העונה נבחר מושקוביץ לתגלית העונה במחוז דרום. עונה לאחר מכן הושאל לאליצור עירוני נתניה מהליגה הלאומית. בנתניה העמיד מושקוביץ ממוצעים של 8.3 נקודות ו-1.9 אסיסטים למשחק וחתם לעונה נוספת. בעונת 2020/2021, הציג מושקוביץ שיפור משמעותי ביכולתו ונבחר לשחקן המצטיין של הסיבוב הראשון לאחר שהעמיד ממוצעים של 18.6 נקודות, 5.1 אסיסטים, 4.9 ריבאונדים ומדד ממוצע של 18.8.

בשנת 2021 התחייב מושקוביץ למכללת מרימאק (אנ') מליגת המכללות לעונת 2021/2022, אך לאחר עלייתה של נתניה לליגת העל הוא הפר את התחייבותו וחתם בהפועל גליל עליון.

ביולי 2023 חתם על חוזה לשנתיים בהפועל חיפה. בתחילת העונה נפצע בידו ולא היה כשיר לתחילת המשחקים, לאחר ששב מהפציעה שותף ב-4 משחקים והעמיד 6 נק' ו-1.3 אסיסטים על 2 איבודים. בפברואר 2024 חזר לשחק בשורות מכבי רמת גן.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר פיב"א
* פרופיל, באתר פיב"א
* רועי כהן, ‏כוכב עולה: על ההתפוצצות של איתי מושקוביץ, באתר ערוץ הספורט, 19 במרץ 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרב תחומי עמל עמק חרוד אלופת ליגת התיכונים, באתר ONE‏, 13 בדצמבר 2017
2. ↑  ענר חתואל, אלירן כהן, ארצית דרום: מצטייני העונה, באתר ספסל, ‏2 ביוני 2019
3. ↑  אמיר בורסוק ממשיך ביבנה, איתי מושקוביץ בנתניה, חיזוק להוד"ש, באתר סלאומית, ‏29 ביולי 2019
4. ↑  יעקב מאיר, הלהיט של הכדורסל הישראלי: המרדף אחר איתי מושקוביץ, באתר ישראל היום, ‏18 במארס 2021

| השחקן המשתפר בליגת העל בכדורסל |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| 2009: קוקיה • 2010: לא נבחר • 2011: חנוכי • 2012: דניאל • 2013: שולמן • 2014: דאוסון • 2015: רות'בארט • 2016: שגב • 2017: זלמנסון / מנקו • 2018: לוי • 2019: ארצי • 2020: מדר • 2021: דוברת • 2022: בריסקר • 2023: מושקוביץ |

 |
**פלשתינה סקונדה** (מלטינית: **Palaestina Secunda** או **Palaestina II**; תרגום: "פלשתינה השנייה") הייתה ישות מנהלית ביזנטית ובירתה סקיתופוליס (בית שאן), שראשיתה סמוך לשנת 409, עת פרסם הקיסר תיאודוסיוס השני צו לחלוקת וארגון מחדש של כל הפרובינקיות במזרח האימפריה הביזנטית.

הצו חילק את הפרובינקיה סוריה פלשתינה לשתיים: "פלשתינה פרימה", שהשתרעה על שטחי יהודה ושומרון, מישור החוף ובירתה קיסריה, ו"פלשתינה סקונדה" ("פלשתינה השנייה"), שהשתרעה על שטחי הגליל והגולן וחלקים מצפון עבר הירדן, וזאת בנוסף על "פלשתינה סלוטאריס" ("נושעת, ניצלת") ששטחה נגרע מפרובינקיית סוריה פלשתינה כבר בשנת 358 ועתה נקראה "פלשתינה טרטיה" ("השלישית").

היירוקליס מנה במחצית הראשונה של המאה הששית 11 ערים בפלשתינה סקונדה. גאורגיוס מקיפרוס הוסיף לרשימה זו במחצית השנייה של אותה מאה, שלוש יחידות גאוגרפיות לא עירוניות: טטרקומיה ("ארבעת הכפרים"), מחוז הגולן וכפר נאיס (נעין).

מבחינת אוכלוסייה התגוררו בפרובינקיה יהודים, אוכלוסייה דוברת יוונית וארמית שהייתה פגאנית והתנצרה בהמשך. האוכלוסייה היהודית הפכה את הגליל והגולן למרכז יהודי לאחר התבוסה של מרד בר כוכבא.
רובו של היישוב היהודי בארץ ישראל נמצא בתחומי פלשתינה סקונדה.
בחלק הצפון מזרחי של פרובינקיה התגוררו יטורים וערבים. בשנת 614 נכבשה הפרובינקיה על ידי האימפריה הסאסאנית, הכיבוש זכה לתמיכה מצד האוכלוסייה היהודית ובראשם בנימין מטבריה. לפי המקורות הנוצריים נהרסו הרבה כנסיות. הפרובינקיה נכבשה מחדש על ידי האימפריה הביזנטית בשנת 628. בשנת 636 כבשו המוסלמים את הפרובינקיה והיא חדלה להתקיים. השלטון המוסלמי כלל את שטחה במחוז ג'ונד אל-אורדון כחלק מארץ בלאד אל-שאם.

מבחינה דתית היוותה הפרובינקיה מרכז יהודי חשוב ומשגשג במהלך המאות 4–5 לספירה. התלמוד הירושלמי הושלם במהלך תקופה זו. הסנהדרין ישב בטבריה עד תחילת המאה ה-5 לספירה. שאר האוכלוסייה בפרובינקיה התנצרה, נשארו מעט יהודים-נוצרים בציפורי וכפר נחום. השלטון הביזנטי תמך בנצרות ובנה כנסיות, ועודד הגירה של נוצרים לתחומי הפרובינקיה. בעקבות עידוד הנצרות מצד השלטון הפכו היהודים למיעוט בפרובינקיה.

ראו גם
------

* פלשתינה פרימה
* פלשתינה טרטיה

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  **ההיסטוריה של ארץ ישראל**, כרך חמישי: התקופה הרומית-ביזנטית, חלק ג, 3. המשטר והמנהל הביזנטי בארץ ישראל (ירון דן), עמ' 260
2. ↑  פרקים בתולדות עם ישראל: העת העתיקה / הנרי רומנוב - פרויקט בן־יהודה, באתר benyehuda.org
3. ↑  **ההיסטוריה של ארץ ישראל**, כרך חמישי: התקופה הרומית-ביזנטית, חלק א, 2. האימפריה הרומית והמנהל הרומי בארץ־ישראל (משה דוד הר), עמ' 67
4. ↑  **ההיסטוריה של ארץ ישראל**, כרך חמישי: התקופה הרומית-ביזנטית, חלק ג, 6. פני הארץ ויישובה: האוכלוסייה, העיר והכפר (ירון דן), עמ' 297
5. ↑  **ההיסטוריה של ארץ ישראל**, כרך חמישי: התקופה הרומית-ביזנטית, חלק ג, 9. היישוב היהודי, מעמדו החוקי והנהגתו (ירון דן), עמ' 324
**אנרי השני דה מונמורנסי** (30 באפריל 1595 - 30 באוקטובר 1632) היה אדמירל הצי הצרפתי בתקופתם של לואי השלושה עשר, מלך צרפת ושל הקרדינל רישלייה.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד בארמון שאנטיי שבחבל איל-דה-פראנס בצרפת, כבנו של אנרי הראשון דה מונמורנסי שהיה מפקד הצבא של אנרי הרביעי, מלך צרפת. ב- 1614, אחרי מות אביו, ירש את התואר דוכס מונמורנסי ואת תפקידו של אביו כמושל חבל לנגדוק. קצת לפני כן, התמנה לאדמירל הצי של המלך לואי השלושה עשר. הוא לקח חלק במלחמותיו של המלך נגד הפרוטסטנטים, וב- 1625 נחל ניצחון על הצי של בנז'מן דה רואן-סוביז (אנ'), לחופי עיר הנמל לה רושל וכבש את האיים רה ואולרון שבקרבת מקום. ב- 1630 קיבל את התואר מרשל של צרפת.

באותה שנה, גאסטון, דוכס אורליאן, אחיו של לואי השלושה עשר, ארגן מרד נגד הקרדינל רישלייה ונגד בית המלוכה. אנרי השני דה מונמורנסי הצטרף למרד זה בהשפעתה של אם המלך מארי דה מדיצ'י, שהאמינה כי הקרדינל גזל ממנה את כל השפעתה הפוליטית, חתרה תחת מעמדו וקשרה קשר לרוצחו. ב- 12 בנובמבר של אותה שנה נראה היה ליום אחד כי מאמציה הוכתרו בהצלחה כאשר המלך, שנתן את הסכמתו לפיטוריו של רישלייה, עזב את פריז ונסע לורסאי. אולם, רישלייה הצליח לשכנע את המלך לחזור בו. המלך קרא לרישלייה לעצור את יועציה של אמו, הגלה אותה לטירת קומפיין (אנ') שבעיר קומפיין, צפונית-מזרחית לפריז, וציווה עליה לחדול מלעסוק בפוליטיקה.

אולם, בנה, גאסטון, דוכס אורליאן גייס לצדו את מועצת חבל לנגדוק (שרישלייה עמד לשלול ממנה את הזכות להטיל מיסים), וציווה לתפוס את המבצר שעל האי ברסקו שלחופי הים התיכון. ב- 22 ביולי 1632 חבל לנגדוק הכריז על התנתקותו מן הכתר הצרפתי. קבוצת אצילים הצטרפה למורדים בהנהגתו של אנרי השני דה מונמורנסי, אך העיר טולוז נשארה נאמנה למלך, והערים קרקסון ונרבון סירבו לקבל את המורדים. הצבא המלכותי, שמנה כ- 2,500 איש, בהנהגתו של מרשל דה שומבר יצא לקראת המורדים שמנו כ- 1,500 איש שרובם היו מחוסרי ניסיון צבאי. בקרב קצר שהתחולל ליד העיר קסטלנודרי שבחבל לנגדוק (1 בספטמבר 1632) המורדים נחלו מפלה ואנרי השני דה מונמורנסי נפצע קשה ונלקח בשבי.

נערך משפט בפני המועצה המשפטית של העיר טולוז, ואנרי השני דה מונמורנסי נידון למיתה באשמת בגידה. ב-30 באוקטובר 1632, אחרי שביקש סליחה מן המלך, מסר את שרביט המרשל שלו, והסיר מעליו את צלב מסדר רוח הקודש, הוא הוצא להורג בחצר הפנימית של בית העירייה של טולוז. דבריו האחרונים לאדם שכרת את ראשו היו: "הכה בחוזקה". לוח זיכרון שהונח במקום שרד עד ימינו אלה.

אחרי מותו, תואר האצילות דה מונמורנסי עבר לאחותו, שארלוט-מרגריט נסיכת קונדה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנרי השני דה מונמורנסי** בוויקישיתוף
* אנרי השני דה מונמורנסי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb134963054 (data)
* GND: 137374437
* ISNI: 0000 0000 6135 038X
* LCCN: nb98027070
* SELIBR: 314086
* SNAC: w6bk1j0s
* SUDOC: 112399622
* VcBA: 495/34324
* VIAF: 12461620
* WorldCat: lccn-nb98027070

 |
**המעשייה על הנסיכה המתה ושבעת האבירים** (ברוסית: **Сказка о мёртвой царевне и о семи богатырях**) היא מעשייה מחורזת שנכתבה בשנת 1833 על ידי הסופר, המשורר והמחבר אלכסנדר פושקין.

המעשייה היא גרסה אחרת לאגדה "שלגיה ושבעת הגמדים" של האחים גרים, ובינה לבין הגרסה של פושקין יש דמיון רב. המעשייה מסווגת במספר 709 בסיווג ארנה-תומפסון.

כמו בסיפורם של האחים גרים, אימה החורגת של הנסיכה מקנאה בה בגלל יופייה ושולחת את המשרתת (בעוד בסיפור של גרים זה צייד) לנטוש אותה ביער (דרישה זאת מרמזת על הרכות של המעשייה, כי בגרסה של גרים המלכה מצווה להרוג את הנסיכה). המשרתת עושה את מצוות המלכה, והנסיכה מוצאת מחסה בטירת עץ (בגרסה של גרים זו בקתת לבנים) שבה חיים שבעה אבירים (בגרסה של גרים אלה גמדים) המלכה מגלה את המקרה בעזרת מראת הקסמים שלה, מתחפשת לאישה זקנה ומגישה לנסיכה תפוח מורעל. כמו בסיפור של האחים גרים, הנסיכה מתעלפת מאכילת התפוח, והנסיך מנשק אותה, מעיר אותה והם מתחתנים.

הסיפור עובד לסרט מצויר בשנת 1951.

תרגום לעברית, בידי ריטה קוגן, בשם "האגדה על בת הצאר ושבעת האבירים", יצא לאור בשנת 2018 בהוצאת קדימה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המעשייה על הנסיכה המתה ושבעת האבירים** בוויקישיתוף
* טקסט המעשיה ברוסית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 1320145424624786830421
* WorldCat (עם VIAF): 1320145424624786830421

 |
**גרגורי "גרג" הפלי** (באנגלית: **Gregory "Greg" heffley**) הוא דמות בדיונית של אנטי-גיבור והפרוטגוניסט בסדרת הספרים "יומנו של חנון".

בסדרת הסרטים "יומנו של חנון", אשר מבוססת על סדרת הספרים, מגלם את דמותו של גרג בשלושת הסרטים הראשונים זקרי גורדון ובסרט הרביעי ג'ייסון דרוקר. בסרט הנפשה ממוחשבת שמשמש כאתחול לסרט הסרטים, אשר נקרא "יומנו של חנון", מדבב את גרג השחקן בריידי נון.

בסדרה
-----

גרג הוא תלמיד חטיבת ביניים אמריקאי, אשר מודאג בדרך כלל מרמת הפופולריות שלו וכיצד הוא נראה בציבור. הוא מכור למשחק וידאו ואוהב להתבטל. גרג חושב שאין לו כישרון מיוחד, מלבד משחקי וידאו וציור קומיקס.

אף על פי שהוא נחשב ל"חנון", התנהגותו בעייתית במקרים רבים, ולא פעם הוא מכניס את עצמו ואת סביבתו לצרות. בדרך כלל גרג מחפש למצוא מישהו כדי שיוכל להטיל עליו את האשמה, וכמעט אף פעם לא מודה בהיותו לא בסדר. הוא נחוש להיות מפורסם כשיגדל, ומדמיין זאת במוחו פעמים רבות.

חברו הטוב ביותר של גרג הוא ראולי ג'פרסון, ילד לא-פופולרי בעל אישיות ילדותית. גרג מנצל לרוב את התמימות של ראולי ומשתמש בו כדי לנסות לצבור פופולריות, או סתם מתאכזר אליו. עם זאת, פעמים רבות נרמז בספרים שגרג אכן מחבב את ראולי אבל מסרב להודות בכך ביומנו. הוריו של ראולי מתנגדים לחברות שלו עם גרג וטוענים שהוא מהווה השפעה שלילית על בנם.

רודריק, אחיו הגדול של גרג, נוהג להציק לו בכל הזדמנות שעולה בדרכו. הוא חבר בלהקת רוק בשם "חיתול טעון", אם כי רודריק, שלא מצטיין באיות, כותב על המסחרית שלו "חיתול תאון". הלהקה שלו מתאמנת במרתף של בית משפחת הפלי, ליד חדרו של רודריק.

מני, אחיו בן השלוש, אהוב על הוריו במיוחד ואף פעם לא מקבל עונש על מעשיו שלפעמים גורמים לגרג צרות רבות. לפי היומן של גרג, מני מנצל את מעמדו כ"ילד תמים" באופן ציני.

אמו של גרג, סוזן, היא מורה וגננת לשעבר. היא יודעת שגרג בחטיבת ביניים אבל מתייחסת אליו כאל ילד קטן. היא מנהלת טור שבועי על הורות בעיתון המקומי ולא פעם כותבת על גרג באופן פומבי.

אביו של גרג, פרנק, לא פעם מביע אכזבה מההתנהגות של גרג, אותו הוא תופס כ"לא מספיק גבר". בנוסף הוא מכור לג'אנק פוד ומתעניין רבות בכל מה שקשור במלחמת האזרחים האמריקנית. הוא מחזיק בחדר הכביסה שדה קרב מיניאטורי של מלחמת האזרחים ומבלה שם רבות.

| יומנו של חנון מאת ג'ף קיני |
| --- |
| ספרים | יומנו של חנון (2008) • רודריק שולט (2009) • הקש האחרון (2009) • קיץ קטלני (2010) • עובדות החיים (2011) • מכת קור (2012) • הצלע השלישית (2013) • משחקי מזל (2014) • חופשה על גלגלים (2015) • קולות מהעבר (2016) • הכול או כלום (2016) • יציאת חירום‏ (2017) • המלחמה הקרה‏ (2018) • בית ההריסות (2019) • במים עמוקים (2020) • קליעה גורלית (2021) • מלחמת הלהקות (2022) |
| יומנו של חבר מושלם | יומנו של חבר מושלם (2019) • הרפתקה של חבר מושלם (2020) • סיפורי אימה של חבר מושלם (2021) |
| ספרים מיוחדים | יומנו של סרט (2010) • עשה זאת בעצמך (2008) • יומנו של סרט: רודריק שולט (2011) • עשה זאת בעצמך שוב (2011) • יומנו של סרט: חופשה על גלגלים (2018) |
| סרטים | יומנו של חנון (2010) • רודריק שולט (2011) • קיץ קטלני (2012) • חופשה על גלגלים (2017) |
| סרטי הנפשה | יומנו של חנון (2021) • יומנו של חנון 2: רודריק שולט (2022) • יומנו של חנון בכריסמס: מכת קור (2023) |
| דמויות | גרג הפלי |
הרב **אברהם יצחק טיקוצ'ינסקי** (תר"ל, 1870 בערך – כ"ג באלול תרצ"ו, 1936) היה רב בפיונטניצ'ה שבפולין, ובסוף ימיו רב שכונת מקור חיים בירושלים.

תולדותיו
--------

נולד בליטא לרב מאיר טיקוצ'ינסקי מסטאוויסק. אחיו הוא הרב גדליהו טיקוצ'ינסקי, שכונה "החפץ חיים של ביאליסטוק", ואחותו מנוחה הייתה אשת הרב משה גרודזינסקי, שנהרג במאורעות תרפ"ט בחברון. בבחרותו למד בישיבת וולוז'ין. היה תלמידו הקרוב של הרב חיים לייב מסטאוויסק. נישא לאסתר, בתו של משה עקיבא רובינשטיין, מתלמידי בעל הכתב סופר. אחיה של אסתר הוא שחקן השחמט עקיבא רובינשטיין. 

בהמלצת רבו הרב חיים לייב מסטאוויסק התמנה לרבה של ואנאס שבליטא. בצעירותו חלתה אשתו, והוא נסע עמה לאיטליה לצורכי רפואה. היא נפטרה באיטליה, ולימים הובאה לקבורה בבית הקברות סנהדריה בירושלים. אחותו מנוחה גרודזינסקי הגיעה לביתו למשך תקופה כדי לסייע בגידול היתומים. לימים נישא בשנית.

לאחר רבנותו בוואנאס התמנה לרבה של פיונטיצ'ה שליד לומז'ה. לימים התגלעה מחלוקת הלכתית בינו לבין רבה של לומז'ה, הרב מלכיאל צבי טננבוים, בעל "ה"דברי מלכיאל". בפיונטיצ'ה התגוררו קצבי העיר לומז'ה, ומשום כך סבר הרב טיקוצ'ינסקי שההשגחה עליהם היא בתחום אחריותו, אך הרב טננבוים חלק עליו היות שהבשר מיועד לתושבי עירו. שני הרבנים ערכו דין תורה אצל הרב חיים לייב מסטאוויסק, והרב טיקוצ'ינסקי זכה בדין. מספר שנים לאחר פטירת בעל ה"דברי מלכיאל" התמנה הרב טיקוצ'ינסקי כרב בלומז'ה. 

בשנת תרפ"ה (1925), בהיותו כבן 55, עלה לארץ ישראל. הוא רצה לעלות כ"יהודי פשוט" ולכן עלה והחל לעבוד בתור עוזר לחלבן בירושלים. לפני חג הפסח נכנס לרב אברהם יצחק הכהן קוק על מנת לברר בעיה הלכתית שקשורה לכשרות החלב ושם זוהה כרב המפורסם מפיאטניצה והציעו לו לשמש כרב השכונה של שכונת מקור חיים, שנוסדה באותה תקופה. הוא כיהן כרב השכונה, הקים בה את תשתית ענייני הדת ומסר שיעורי תורה לתושביה.

נפטר בפתאומיות בכ"ג באלול תרצ"ו, והובא לקבורה בבית הקברות בהר הזיתים.

משפחתו
------

בניו:

* הרב משה טיקוצ'ינסקי - מנהלה הרוחני של ישיבת סלבודקה בבני ברק.
* ישראל מאיר טיקוצ'ינסקי - חתנו של הרב רפאל יונה ראם ואביו של הרב רפאל יונה טיקוצ'ינסקי.

חתניו:

* הרב חיים יצחק ליפקין - נינו של רבי ישראל מסלנט, מרבני תל אביב ומחבר הספר "תורת רבי ישראל סלנט".
* הרב ברוך יצחק לוין - מילא את מקום חותנו כרב שכונת מקור חיים ועמד בראש ישיבת מקור חיים.
* הרב שמואל אברמוביץ - רבה של רמת יצחק.

קישורים חיצוניים
----------------

* עולמם של גדולים, י. סג"ל, תשנ"ט.
* רבבות אפרים חלק ו' הקדמה שלישית
* כרטיס הקבר של אברהם יצחק טיקוצ'ינסקי, באתר הר הזיתים

הערות שוליים
------------

1. ↑  **מקור חיים סיפורה של שכונה בדרומה של ירושלים**, יד יצחק בן צבי, 2015
**נחש זרדים** (שם מדעי: *Thelotornis*; לעיתים גם **נחש גפנים**) הוא סוג של נחשים ארוכים ממשפחת הזעמניים המצויים ברחבי אפריקה.

מאפיינים
--------

לבני הסוג ראשים ארוכים ודקים, עיניים גדולות, זנב ארוך וגוף דק, ארוך וזריז בצבע ירוק עד חום ומוסווה ביותר בין ענפי העצים. כמו כן הם מסוגלים לנפח את צווארם לצורה מרשימה.

נחשים אלה בניגוד לרוב בני משפחתם, ארסיים ובעלי ניבים ארסיים באמצע הלסת. הנחש תופס בעיקר זוחלים כמו זיקיות וכן עופות ומכרסמים קטנים ונושך אותם חזק, תוך כדי שהוא מניע את הלסת עד שהניבים יכולים להזריק את הארס לטרף. בדרך כלל הם אינם קטלניים לאנשים והארס פועל באיטיות, אך כמה אנשים כמו החוקר רוברט מרטס נהרגו מנחש זה. 

הם פעילי יום ובעלי ראייה חדה.

מינים
-----

* נחש זרדים מוזומביק (*Thelotornis mossambicanus*)
* נחש זרדים דרומי (*Thelotornis capensis*)
* נחש זרדים קירטלנד או נחש זמורה (*Thelotornis kirtlandii*) - ע"ש החוקר ג'ארד קירטלנד (1793 – 1877)
* נחש זרדים אוסמברי (*Thelotornis usambaricus*)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נחש זרדים** בוויקישיתוף
* נחש זרדים, באתר ITIS (באנגלית)
* נחש זרדים, באתר NCBI (באנגלית)
* נחש זרדים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* נחש זרדים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* נחש זרדים, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  לפי האקדמיה ללשון
**רן בוקר** (נולד ב-16 באוגוסט 1989) הוא עיתונאי ישראלי, המשמש כתב לענייני תרבות ובידור באתר החדשות ynet.

ביוגרפיה
--------

בוקר נולד וגדל בבאר שבע. למד בבית הספר התיכון מקיף ו׳. את דרכו העיתונאית החל בגיל 15 במקומון "זמן הנגב" מבית מעריב. שירת בצה"ל בדוברות מפקד מחוז של המשטרה בפיקודו של מפקד המחוז אורי בר לב, מאוחר יותר עבר לבסיס שדה תימן כדי לחזור לעבוד בתקשורת. בשנים 2005–2010 עבד בעיתון זמן הנגב מבית מעריב במדור הספורט. מאוחר יותר הצטרף לרדיו דרום במחלקות הספורט והאקטואליה. בשנת 2010 עבר בוקר לזירה הארצית ושימש כתב הרכילות באתר nrg. שנה אחר כך שימש בתפקיד ראש הדסק הישראלי בתוכנית "חדשות הבידור" ששודרה ב־HOT.

ב-2011 הצטרף לאתר ynet מבית ידיעות אחרונות, שם שימש כתב הרכילות באתר. שלוש שנים מאוחר יותר עבר לתפקיד כתב התרבות וסיקר את עולם הטלוויזיה והמוזיקה הישראלי.

בוקר חשף את מיזוג רשת וערוץ עשר ב-2019. והיה בין חושפי סיפור האבחנה השגויה של אמיר פרישר גוטמן כחולה בסרטן. בוקר חשף את פרשת איילת זורר שפוטרה מחברת האופנה גולברי בטענה שהמראה שלה השתנה לרעה, דבר שיצר הד תקשורתי בנוגע לאי-העסקת נשים מגיל מסוים בעולם האופנה. עוד חשף בוקר כי איוב קרא עשה אודישנים ל״הישרדות VIP" בעודו מכהן כשר התקשורת. בין חשיפותיו האחרות של בוקר היה הריאיון הגנוז של חבר הכנסת עפר שלח, שהתפרץ על המראיינים בערוץ הכנסת.

בספטמבר 2020 פרסם לראשונה את ההצעה הכספית של ישראל אוגלבו לבני ברוכים תמורת הצבעה עבורו בגמר הישרדות VIP מה שהביא לפסילת קולו של ברוכים - ולזכייתו של אסי בוזגלו.

בדצמבר 2023 חשף בוקר לראשונה את הפרידה המקצועית של אופירה אסייג ואייל ברקוביץ׳, מה שהוביל לסיום התוכנית המשותפת שלהם בטלוויזיה ״אופירה וברקוביץ׳״ בתום שש שנים, ולהפסקת ההגשה המשותפת בתוכנית הספורט ברדיו תל אביב. 

בינואר 2024 הצטרף לערוץ הספורט, שם במקביל לתפקידו ב-ynet משמש חבר פאנל בתוכנית ״יציע העיתונות״.

בצל ״מלחמת חרבות ברזל״, בוקר היה הראשון לפרסם על כוונת האירוויזיון לפסול את השיר הישראלי ״OCTOBER RAIN", בשל החשש שיש בו התבטאויות פוליטיות. הפרסום ב-ynet עורר סערה גדולה בישראל ובעולם.

בנוסף, מעביר הרצאות על מאחורי הקלעים של תעשיית הטלוויזיה והתרבות בישראל והוא מרצה במגמת התקשורת במכללת ספיר.

לבוקר תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו.

חיים אישיים
-----------

נשוי למפיקת הטלוויזיה נטלי עטון, הם הורים לבת ומתגוררים בבאר שבע. בן דודו הוא העיתונאי אלמוג בוקר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רן בוקר** בוויקישיתוף
* רן בוקר, ברשת החברתית פייסבוק
* רן בוקר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* רן בוקר, ביישום טלגרם
* רן בוקר, ברשת החברתית אינסטגרם
* כתבות של רן בוקר, באתר ynet

הערות שוליים
------------

1. ↑  ynet, אלמוג בוקר: "בסוף המבצע התפרקתי באוטו ובכיתי", באתר ynet, 27 במאי 2023
**שאדי מרעי** (בערבית: **شادي مرعي**; נולד ב-17 בנובמבר 1994) הוא שחקן ערבי-ישראלי.

ביוגרפיה
--------

שאדי מרעי נולד בא-ראם שבירושלים, כבן זקונים מבין ארבעה אחים לבת'יינה, מורה לאנגלית מנצרת וסאלח, מהנדס מהכפר משהד שליד נצרת. כשהיה בן שנתיים וחצי עבר עם משפחתו להתגורר במשהד. בוגר בית הספר למשחק סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.

בשנת 2013 לוהק לשחק בתפקיד הראשי בסרט הקולנוע "בית לחם", בו גילם את דמותו של סנפור, אחיו הצעיר של מחבל מבוקש (הישאם סולימאן) המתיידד עם רכז שב"כ בשם רזי (צחי הלוי) ומנסה לתמרן בין הדרישות של רזי לבין נאמנותו לאחיו ולממשיכיו. על תפקיד זה היה מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר של אותה שנה. באותה שנה שיחק בסרטו של עדי עדואן "ערבאני", סרט הקולנוע העלילתי הראשון באורך מלא של יוצר דרוזי בישראל.

בשנת 2014 שיחק בסרטו של ערן ריקליס "ערבים רוקדים".

בשנת 2015 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "פאודה", בה גילם את וואליד אל-עבד, יד ימינו של המחבל אבו אחמד. באותה שנה השתתף בסרט האמריקאי "אבודים בעיר הלבנה" של הבמאי גיל קופמן, לצד היילי בנט ובוב מורלי.

בשנת 2016 שיחק בתפקיד עטור שבחים במחזה "הר לא זז" של תיאטרון בית ליסין ובמחזה "הלוויה חורפית".

בשנת 2018 שיחק בסדרת הטלוויזיה "על הספקטרום", בה גילם את עומאר.

בשנת 2019 שיחק בסדרת הטלוויזיה "הנערים", בה גילם את איאד, אחיו של הנער מוחמד אבו ח'דיר.

בשנת 2020 שיחק בעונה השנייה של סדרת הערפדים הישראלית "ג'ודה", של השחקן והקומיקאי ציון ברוך.

בשנת 2021 שיחק בסדרה "אזהרת מסע" בתור חוטף מטעם ארגון דאעש. בהמשך השנה לוהק לסרט האמריקאי "*The Way of the Wind*" בבימויו של טרנס מאליק, בו יגלם את הדמות מקראית אשר, בנו השמיני של יעקב.

בשנת 2022 שיחק בתפקיד וואסים, בן נוער המתנדב בקליניקה בגן החיות, בסדרת הדרמה לנוער המתחם ה-25.

בשנת 2023 משחק בעונה השלישית של הסדרה מנאייכ וכן גילם תפקיד משני בסדרה המטרה: מינכן.

פרסים ומועמדויות
----------------

| שנה | פרס | קטגוריה | עבודה מועמדת | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022 | פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער | השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה | המתחם ה-25 | **מועמדות** |

קישורים חיצוניים
----------------

* שאדי מרעי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* שאדי מרעי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* שאדי מרעי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* אתר למנויים בלבד יהודה נוריאל, ואליד אדיר, באתר "ידיעות אחרונות", 15 בינואר 2018
* אמיר בוגן, "שחקנים לא צריכים לדבר על פוליטיקה", באתר ynet, 25 בספטמבר 2013
* עופר מתן, ‏המשתכנז: שאדי מרעי מוכיח שהוא לא רק שחקן ערבי, באתר "Time Out ישראל", 17 במאי 2016
* שאדי מרעי - Forbes 30 Under 30, באתר Forbes 30 Under 30, ‏25 בינואר 2020
* שאדי מרעי, שחקן שנה ג' וגם בבית לסין, בראיון במבט לחדשות, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 05:35)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אמיר בוגן, "שחקנים לא צריכים לדבר על פוליטיקה", באתר ynet, 25 בספטמבר 2013
2. ↑  יעל שוב, השיבה הביתה, 25 במאי 2014
3. ↑  אתר למנויים בלבד מיכאל הנדלזלץ, "הר לא זז": המסכה שצורבת את הפנים, באתר הארץ, 27 ביולי 2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16923606d (data)
* ISNI: 0000 0004 4243 9660
* NTA: 394224000
* SUDOC: 23111589X
* VIAF: 311591698
* WorldCat: viaf-311591698

 |
**יצחק מאור** (27 במרץ 1950 – 9 באוקטובר 1973) היה קצין צה"ל בדרגת סגן, שלחם במלחמת יום הכיפורים בזירת הדרום ונפל בקרב. על פעולתו במלחמה הוא עוטר לאחר המלחמה בעיטור המופת.

ביוגרפיה
--------

יצחק מאור נולד בחיפה והשלים שם את לימודיו התיכוניים. היה פעיל בתנועת הצופים וחובב ספורט. השתתף בצליחת הכנרת.

בקיץ 1969 התגייס לצה"ל במסגרת גרעין "מגל" של הנח"ל. עבר קורס צניחה צבאית, קורס מפקדי כיתות וקורס קציני חיל רגלים. הוא למד במרכז ללימודים קדם-אקדמאיים של הטכניון והתכוון ללמוד בו בפקולטה להנדסה אזרחית.

במלחמת יום הכיפורים
-------------------

בפרוץ מלחמת יום הכיפורים נמנה מאור על אנשי גדוד המילואים 68 מחטיבת ירושלים, שאיישו את מעוזי קו בר-לב שלגדת תעלת סואץ, וספגו את מהלומת ההתקפה הראשונית של הצבא המצרי. מאור היה סגן מפקד מעוז חיזיון. ביום הראשון למלחמה, 6 באוקטובר, נפגע מפקדו והוא נטל את מקומו ונלחם עד שנפל ב-9 באוקטובר. תחילה נחשב לנעדר, ולאחר זמן נמצאה גופתו.

יצחק מאור הניח אם ושני אחים. הוא הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי בחיפה.

בחודש מאי 1975 עוטר מאור בעיטור המופת לאחר מותו. בכתב העיטור תוארו מעשיו:

> 
> סגן מאור יצחק, גילה אומץ לב  
> 
> סגן יצחק מאור ז"ל היה סגן-מפקד מוצב "חיזיון" שליד גשר "פירדאן" שבתעלת-סואץ. מוצב זה עמד מול ראש הגשר העיקרי של המצרים, בגזרה המרכזית, כשנמצאים בו פחות ממחלקה של לוחמינו. בהתקפה הראשונה נפגע קשה מפקד המוצב. סגן יצחק מאור ז"ל נטל את הפיקוד לידיו והצליח להדוף את ההתקפה הראשונה – ולכוחותינו אבדות רבות. מאוחר יותר הצליח כוח מצרי לחדור למוצב, והתפתח קרב פנים אל פנים. סגן יצחק מאור ז"ל בעצמו הסתער על המצרים ברימונים וניסה להדפם. המוצב בפיקודו של סגן יצחק מאור ז"ל, החזיק מעמד עד יום ג' (יומה הרביעי של המלחמה), תחת התקפות חוזרות-ונשנות של המצרים. בקרבות אלה נפל לבסוף. במשך כל הקרבות גילה כושר-מנהיגות מעולה ואומץ-לב למופת.
> 
> 
> 
>

הנצחה
-----

שמו של מאור הונצח על גבי מספר אנדרטאות: אנדרטת חללי גדוד 68 במלחמת יום הכיפורים; אנדרטה לנופלים מבית הספר הריאלי בחיפה; קיר הזיכרון לאנשי הטכניון שנפלו במערכות ישראל. חבריו הקימו אנדרטה ונטעו חורשה לזכרו על הר הכרמל. המרכז ללימודים קדם אקדמאיים של הטכניון הוציא חוברת לזכר תלמידיו שנהרגו, וביניהם מאור.

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות החיים של יצחק מאור, באתר "יזכור" של משרד הביטחון

הערות שוליים
------------

1. ↑  סגן יצחק מאור ז"ל, באתר הגבורה

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"יצחק מאור"**.
**בוריס סידיס** (12 באוקטובר 1867 - 24 באוקטובר 1923) היה פסיכולוג, רופא, פסיכיאטר ופילוסוף חינוכי ממוצא יהודי-אוקראיני. סידיס היגר לארצות הברית והיה פעיל במחקר ובפעילות אקדמית הנוגעת לפסיכולוגיה. בוריס סידיס התנגד לרעיונותיו של פרויד ושל מחקרים בולטים אחרים בתחום הפסיכולוגיה ולכן סבל מנידוי בקרב קהילת החוקרים. אשתו הייתה קרובת משפחה של האינטלקטואל האמריקאי קליפטון פדימן. בנו היה ילד הפלא ויליאם ג'יימס סידיס.

ביוגרפיה
--------

סידיס נולד באימפריה הרוסית למשפחה יהודית, הוא היגר לארצות הברית בשנת 1887 על מנת להימלט מרדיפה פוליטית. עקב הסופות בנגב וחוק מאי הוא נידון לשנתיים במאסר. בשלב מאוחר יותר בחייו העיר שהכנסתו לתא בידוד שיפרה את יכולתו לחשוב. אשתו, שרה מנדלבאום סידיס, שהייתה אף היא רופאה, נמלטה מהפוגרומים ברוסיה בשנת 1889.

בוריס השלים ארבעה תארים באוניברסיטת הרווארד (תואר ראשון, שני, שלישי ותואר דוקטור לרפואה) תחת הנחייתו של ויליאם ג'יימס (שעל שמו נקרא בנו). עבודתו האקדמית הייתה רבה משקל בתחילת המאה ה-20, הוא נודע כחלוץ בתחום הפסיכופתולוגיה, חקר ההיפנוזה ודינמיקה קבוצתית. כמו כן ניסה ליישם את תורת האבולוציה על עולם הפסיכולוגיה.

הוא התנגד בלהיטות למלחמת העולם הראשונה, את רעיון המלחמה תיאר כ"מחלה חברתית" וכן השמיץ ובז למושג אאוגניקה. הוא חיפש למצוא תשובה לשאלה מדוע אנשים מתנהגים כפי שהם מתנהגים, בעיקר במקרים של היסטריה המונית או מאניה דתית. בספרו משנת 1922 פרסם את מחקריו בנושא אבחון, הבנה וטיפול של הפרעות חרדה. 

בעקבות השמצותיו את הזרם המרכזי בפסיכולוגיה ואת זיגמונד פרויד, הוא היה מוקצה מקרב קהילת חוקרי הפסיכולוגיה בה היה חבר שנים רבות. 

סידיס יישם את גישתו הפסיכולוגית-חינוכית בגידול בנו, ויליאם ג'יימס סידיס. הוא החל ללמדו מגיל צעיר ביותר אותיות, קריאה, שפות ועוד. בנו נחשב לימים כאחד מן האנשים החכמים ביותר בעולם (מנת המשכל שלו הוערכה בין 250 ל-300), אם כי מחקר שנערך בנושא מצא שטענה זו היא מופרכת. לאחר שהשיג הישגים יוצאי דופן בתור ילד פלא, בבגרותו הוא נכשל בחיים ולא ניהל אורח חיים נורמטיבי. בוריס סידיס בעצמו לעג למבחני אינטליגנציה, אותם תיאר כ"טיפשיים, קפדניים, אבסורדיים ומטעים ביותר".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בוריס סידיס** בוויקישיתוף
* בוריס סידיס - מידע ביוגרפי (באנגלית)
* מידע על סידיס וספריו, באתר sidis (באנגלית)
* בוריס סידיס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

ממאמריו
* רשימת מאמריו עם קישור לטקסט מלא (באנגלית)
* THE FOUNDATIONS OF NORMAL AND ABNORMAL PSYCHOLOGY, 1914
* NERVOUS ILLS THEIR CAUSE AND CURE, 1922

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007276881805171
* CiNii: DA06641460
* GND: 1063982871
* ISNI: 0000 0000 8221 2648
* LCCN: n88088538
* NDL: 00659058
* SNAC: w6bk4jcv
* SUDOC: 092883095
* VIAF: 204866139
* WorldCat: lccn-n88088538

 |
**אמילי וייס** (באנגלית: **Emily Weiss**; נולדה ב-22 במרץ 1985) היא אשת עסקים יהודיה-אמריקאית. היא מייסדת ומנכ"לית חברת הקוסמטיקה Glossier.

ביוגרפיה
--------

אמילי וייס גדלה בווילטון, קונטיקט במשפחה יהודית. אביה עבד כמנהל בחברת הטכנולוגיה האמריקאית פיטני באווס ואמה הייתה עקרת בית. בתיכון התמחתה וייס אצל ראלף לורן במשך שני קיצים ותחזקה זמן קצר קריירת דוגמנות. בזמן שעבדה כמתמחה במגזין האמריקאי טין ווג כשהייתה בקולג', היא הופיעה בסדרת הטלוויזיה הוליווד הילס במשך כ-3 פרקים לצד לורן קונרד. וייס סיימה את לימודיה באוניברסיטת ניו יורק בשנת 2007 עם תואר בעיצוב סטודיו. היא הייתה עוזרת אופנה במגזין W ועוזרת סטיילינג במגזין ווג.

וייס הקימה את הבלוג Into the Gloss שכלל ראיונות עם נשים בחודש ספטמבר 2010. היא נשארה בעבודה שלה בווג ועבדה ב-Into the Gloss בבקרים בין השעות 4 ל-8 בבוקר. עד תחילת 2012 היו באתר יותר מ-200,000 מבקרים בחודש. עד מאי 2016 צבר האתר 1.3 מיליון מבקרים. אחרי שוייס הגיעה ל -10 מיליון צפיות בחודש, היא עזבה את עבודתה בווג כדי להתמקד במיזמים העסקיים שלה במשרה מלאה.

בשנת 2014, וייס התחילה לפנות לבעלי קרנות הון סיכון עם רעיונות להרחבת הפלטפורמה למסחר אלקטרוני. וייס השתמשה בהשקעה ראשונית של 2 מיליון דולר כדי לשכור צוות קטן ולהשיק את האתר Glossier.com.

באוקטובר 2014, וייס הציגה את ארבעת המוצרים הראשונים של Glossier בבלוג Into the Gloss והכריזה על השקת Glossier.com.

בשנים 2018–2019 חברתה עשתה מספר הנפקות כאשר צוין שבשנת 2018 היא הוסיפה כמיליון לקוחות ובשנת 2019 הונפקה לפי שווי של 1.2 מיליארד $. הנפקות אלו הביאו לכך שמספר דמויות בולטות כמו נטלי מאסנה השקיעו בחברה.

פרסים ומועמדויות
----------------

* 2015: פורבס 30Under30: קמעונאות ומסחר אלקטרוני
* 2019: טיים 100 נקסט

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמילי וייס** בוויקישיתוף
* אמילי וייס, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* אמילי וייס, ברשת החברתית אינסטגרם
* אתר למנויים בלבד רונית דומקה, בגיל 25 היה לה בלוג, בגיל 30 ניהלה אמילי וייס סטארט־אפ ששווה מיליארדים. ואז התחילו הצרות, באתר TheMarker‏, 17 ביוני 2022

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  Jacobs, Alexandra (2015-03-10). "Emily Weiss: the Beauty Guru for Millennials". *The New York Times* (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331.
2. ↑  Emily Weiss: This is about beauty, The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית אמריקאית)
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  Giacobbe, Alyssa (2017-08-15). "How Glossier Hacked Social Media to Build A Cult-Like Following". *Entrepreneur* (באנגלית).
4. ↑  "Fashion Stars You Completely Forgot Cameoed In 'The Hills'". *Harper's BAZAAR* (באנגלית).
5. ↑  Meltzer, Marisa. "How Emily Weiss's Glossier Grew From Millennial Catnip to Billion-Dollar Juggernaut". *Vanity Fair* (באנגלית).
6. ↑
7. ↑  Emily Weiss, Forbes (באנגלית)
8. ↑  "TIME 100 Next 2019: Emily Weiss" (באנגלית אמריקאית).
**איתן-צבי פלונסקי** (10 בספטמבר 1952 – 22 באוקטובר 1973) היה חייל בפלוגת הסיור של חטיבת גולני, שלחם בחזית הסורית במלחמת יום הכיפורים ונפל בקרב. על פעולתו במלחמה עוטר פלונסקי בציון לשבח מטעם הרמטכ"ל.

ביוגרפיה
--------

איתן-צבי פלונסקי נולד בקיבוץ מגידו, בנם של אלכסנדרה ודוד (יורק), ניצול השואה. הוא נולד פג ובתחילה נשקפה סכנה לחייו. הוא עסק בספורט, התעניין במוזיקה, שירה, היסטוריה ותנ"ך. היה פעיל בתנועת השומר הצעיר ושימש בה כמדריך. למד לימודים תיכוניים במוסד "שומריה" שבמשמר העמק במגמה הריאלית-ביולוגית וסיים את בחינות הבגרות. בכתה יב' השתתף בקורס לנוער מטעם הטכניון.

פלונסקי גויס לצה"ל בנובמבר 1971. עבר מבחנים לקורס טיס, אך כיוון שהחמיץ את מועד תחילת הקורס הצטרף לפלוגת הסיור של חטיבת גולני. הוא השתתף בקורס מפקדי כיתות ובקורס חובשים קרביים. לימים שימש כמדריך בקורס סיירים ובקורס מ"כים.

### במלחמת יום הכיפורים

במלחמת יום הכיפורים שירת פלונסקי כחובש קרבי בפלוגתו וטיפל בפצועי הקרבות.

ב-22 באוקטובר השתתף בקרב השני על מוצב החרמון. במהלך פעולת פלוגת הסיור נפגעו מפקד הפלוגה שמריהו ויניק והקשר שלו גלעד ליטן מאש סורית. כששמע זאת ביקש לגשת לטפל בהם, אף על פי שהסורים הוסיפו לירות אש עזה. אחד החיילים ניסה לשכנע אותו שאין לו כל סיכוי להגיע אל הפצועים עקב אש האויב, אך פלונסקי ענה שמחובתו לטפל בפצועים. הוא התקרב אליהם ואז פגע כדור בראשו והרגו.

איתן-צבי פלונסקי היה בן 21 במותו. הניח הורים ושתי אחיות. לאחר נופלו הועלה לדרגת סמל-ראשון. הוא הובא לקבורה ארעית בנהריה. ב-6 באוגוסט 1974 הועבר לקבורת קבע בקיבוצו.

על פעולתו בקרב האחרון שבו השתתף עוטר פלונסקי בציון לשבח מאת הרמטכ"ל.

הנצחה
-----

שמו של פלונסקי הונצח על גבי מספר אנדרטאות, ובהן האנדרטה לחללי חטיבת גולני, האנדרטה לחללי סיירת גולני בקרבות מלחמת יום הכיפורים על החרמון, אנדרטת חללי חיל הרפואה וגן בקיבוצו. בני משפחתו וקיבוץ מגידו הוציאו לאור חוברת לזכרו.

לקריאה נוספת
------------

* **איתן פלונסקי: נולד 10 בספטמבר 1952, כ אלול תשי"ב, נפל בקרב על מוצבי החרמון 22 באוקטובר 1973, כ"ו תשרי תשל"ד**, קיבוץ מגידו, תשל"ה

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות החיים של איתן-צבי פלונסקי, באתר "יזכור"
* איתן-צבי פלונסקי, באתר לזכר חללי חטיבת גולני
* דף לזכר איתן-צבי פלונסקי, באתר קיבוץ מגידו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתמול החלה העברת חללי יום הכיפורים לקבורת קבע, על המשמר, 7 באוגוסט 1974.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007406664905171
* VIAF: 20156988898261001313
* WorldCat (עם VIAF): 20156988898261001313

 |
**אדם צין** (10 במאי 1950 – 21 באוקטובר 1973) היה חייל צה"ל שעוטר בצל"ש הרמטכ"ל על פעולתו בקרב בסיני במלחמת יום הכיפורים. במהלך הפעולה נהרג.

ביוגרפיה
--------

אדם צין נולד בקטוביץ שבפולין להורים ניצולי השואה. משפחתו עלתה לישראל בשנת 1957 והתיישבה בבאר שבע. היה שומר מצוות. למד בבית הספר היסודי "נתיבות" בבאר שבע ולאחר סיום לימודיו שם למד במגמת מכניקה בישיבה התיכונית-מקצועית "קריית נוער" בירושלים.

צין גויס לצה"ל בקיץ 1969 והוצב בנח"ל. שירת בסיירת הנח"ל, עבר קורס מ"כים וקורס צניחה והשתלם במקצועות הטנק בחיל השריון. חלק משירותו עבר עליו עם גרעין הנח"ל במשק בדרום רמת הגולן, שם היה מא"ז, אחראי על הביטחון.

לאחר שחרורו מצה"ל התחתן והתיישב עם אשתו ביישוב בני יהודה שברמת הגולן. בהמשך גרו בירושלים, שם עבד כמדריך מקצועי במשרד העבודה. היה בעל הכרה דתית-לאומית ונמנה עם הנאבקים למען הקמת התנחלויות. בנו נולד כחודש וחצי לפני מועד נפילתו.

### במלחמת יום הכיפורים

 ערך מורחב – **הקרבות על רכס "חמוטל" במלחמת יום הכיפורים**  

בפרוץ מלחמת יום הכיפורים לא נקרא צין לשירות, אך יצא והתנדב לשרת ביחידת חרמ"ש. יחידותו נשלחה לחזית סיני.

ב-21 באוקטובר 1973 השתתפה יחידתו של צין בהתקפה של כוח גדודי מחטיבה 274 על מתחם "חמוטל" שבגדה המזרחית של תעלת סואץ, אחת מסדרה של התקפות צה"ל על מתחם זה. חמש פעמים נשלחו כלי הרכב של היחידה לכבוש את השטח שהחזיקו החיילים המצרים. הנגמ"ש שבו נמצאו צין ושבעה חיילים נוספים נפגע משני טילים נגד טנקים ועלה באש, וכל יושביו למעט צין נהרגו או נפצעו. הוא ניסה לכבות את האש וחילץ את חבריו הפצועים דרך דלת קטנה של כלי הרכב הבוער, עד שלבסוף נפגע גם הוא ונהרג. באותו קרב נהרגו שבעה חיילי צה"ל נוספים ו-20 נפצעו.

אחד מהפצועים שניצלו בזכות פעולתו של צין העיד:

> 
> ...הוא התעקש והתנדב להילחם ולהיות שם. באותו אירוע הוא היה יכול לשכב לחכות לפינוי שלו, ולהציל את עצמו. אבל הוא התאמץ כל כך ובפעולה שלו הציל אנשים אחרים שהוא בכלל לא הכיר.
> 
> 
> 
> 

אדם צין היה בן 23 במותו. הניח אשה, בן, הורים ואח. הוא נקבר בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.

הנצחה
-----

בספטמבר 1975 הוענק לצין לאחר מותו צל"ש הרמטכ"ל על פעולתו בקרב שבו נפל.

שמו של צין הונצח במספר אנדרטאות - באנדרטת יד לשריון בלטרון, באתר ההנצחה לחללי הנח"ל וחיל החינוך, באנדרטת חטיבה 274 בלטרון, בבתי יד לבנים בבאר שבע ובירושלים ובישיבה התיכונית שבה למד. משפחתו הנציחה את זכרו בהקמת ספרייה על שמו.

קישורים חיצוניים
----------------

* אדם צין, באתר יזכור
* אדם צין, באתר הגבורה
	+ כבר 43 שנה: הפצוע שמחפש את הרופא שהציל את חייו, 2016
* אריה ארבל, מה אתה זוכר מרגעי הפציעה? "הוא משך אותי מהנגמ"ש, חטף כדור, ונפל עלי ללא רוח חיים", אתר צומת השרון, 8 במאי 2019
* אילנה שטוטלנד, ‏"גיבור עולם": סיפור הגבורה של הלוחם שחילץ את חבריו מהנגמ"ש במלחמת יום כיפור, באתר מעריב אונליין, 27 בספטמבר 2023
* רב"ט אדם צין ז"ל , Zikaron Lachaim, באתר יו טיוב

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"אדם צין"**.
**משולם כרמל (רטס)** (14 במאי 1935 - 9 באוקטובר 1973) היה מפקד גדוד 71 במהלך קרבות הבלימה ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים, במהלכם הוא נהרג. על מעשיו ופיקודו במהלך הקרבות באזור הר חרמונית הוענק לו לאחר מותו עיטור העוז על ידי הרמטכ"ל מרדכי גור.

ביוגרפיה
--------

משולם רטס נולד ב-14 במאי 1935 בצ'רנוביץ, רומניה. בשנת 1949 עלה לארץ עם משפחתו אשר עברה להתגורר בחיפה, בעוד שהוא החל ללמוד בכפר הנוער הדתי בכפר חסידים. לאחר מכן עבר ללמוד בבית ספר תיכון מקצועי "אורט", שם למד במגמת מסגרות מכנית.

הותיר אחריו אישה ו-3 ילדים.

שירותו בצה"ל
------------

### מהגיוס ועד מלחמת יום הכיפורים

במרץ 1953 התגייס רטס לצה"ל ושירת בחיל השריון בימיו הראשונים ובכך היה נוכח להתהוות והתעצמות החיל במהלך השנים. בשנת 1956 שירת רטס בתור מפקד מחלקת טנקים במהלך מלחמת סיני, לאחר המלחמה השתלם בקורס קציני מודיעין ושירת כקצין מודיעין וקצין מבצעים בגדוד שריון. לאחר מכן השתלם גם בקורס מפקדי פלוגות שלאחריו הועלה לדרגת סרן וקיבל פיקוד על פלוגת טנקים. בשנת 1961 הועלה לדרגת רב-סרן, שנתיים לאחר מכן קודם לתפקיד סגן מפקד גדוד 46. בשנת 1965 סיים רטס את לימודיו במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, שנתיים לאחר מכן, עם פרוץ מלחמת ששת הימים, שירת רטס בתור סגן מפקד גדוד אשר נלחם בחצי האי סיני. בשנת 1968 עבר רטס לשרת בתור מדריך ראשי במתקן אימונים של חיל השריון, שנה לאחר מכן הועלה לדרגת סגן-אלוף ובנובמבר 1969 מונה למפקד גדוד 46 ושירת בתפקיד במהלך מלחמת ההתשה עד מרץ 1971. לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת שריון בסיני. לאחר תקופת שירות ארוכה בסיני מונה רטס למפקד קורס מפקדי פלוגות ובשנת 1973 מונה למפקד קורס קציני שריון, שני הקורסים הבכירים בחיל השריון.

### מלחמת יום הכיפורים

עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים קיבל רטס פיקוד על גדוד 71 שנוצר ערב המלחמה מחיילים מבה"ד 1, מדריכים מבית ספר לשריון ומדריכים מצאלים. במהלך קרבות הבלימה ברמת הגולן, בקרב באזור הר חרמונית ב-9 באוקטובר נהרג משולם תוך כדי הלחימה. על פי הקלטה של הקרב, תוך כדי שרטס דיבר בקשר נפגע הטנק שלו והוא נהרג. על מעשיו בקרב זה, פיקודו והבלימה העיקשת של כוח השריון עליו פיקד הוענק לרטס עיטור העוז על ידי הרמטכ"ל מרדכי גור.

ציטוט מתיאור המעשה בתעודת העיטור:

> 
> סא"ל משולם רטס פיקד על גדוד טנקים בגזרה הצפונית של רמת הגולן. למרות התנאים הקשים הצליח לנהל קרב הגנה יעיל ועיקש, ומנע את נפילתם של מוצבי הקו ואת כיבוש משק אל-רום. ב-9 באוקטובר 1973 הוביל את כוחו המדולדל להתקפת נגד חזיתית בסורים, שהצליחו לחדור באזור הר חרמונית. תוך כדי יצירת מגע עם האויב נפגע ונהרג. סא"ל משולם רטס פיקד על כוח לא מגובש בתחילת הקרב, אולם תוך כדי לחימה הצליח לגבשו ולהפיק ממנו את מלוא היכולת הקרבית, כשהוא משמש דוגמה אישית באומץ לבו, בקור רוחו ובאופטימיות שלו. על מעשה זה הוענק לו עיטור העוז
> 
> 
> 
> — אתר 'יזכור'
>

ראו גם
------

* חטיבה 188 במלחמת יום הכיפורים
* קרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן

לקריאה נוספת
------------

* בני ברץ, גדוד 71 במלחמת יום הכיפורים - קורותיו של גדוד 71 בחטיבה 7, בפיקודו של סאל משולם רטס זל, 2015

קישורים חיצוניים
----------------

* תיאור קבלת העיטור באתר 'גבורה'. באתר הגבורה
* תיאור חיו ושירותו הצבאי באתר 'יזכור'.
* משולם רטס (כרמל), באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון
**ישיבת ההסדר במעלה אפרים** (מיסודה של עמותת "מרכז רוחני וקהילתי-אוצרות אפרים") היא ישיבת הסדר הממוקמת במעלה אפרים שבבקעת הירדן. הישיבה פועלת לחינוך לתורה ולמנהיגות דתית-לאומית. הישיבה דוגלת בחיזוק ההתיישבות ברחבי ארץ ישראל בכלל ובבקעת הירדן בפרט, ולכן קבעה את משכנה באזור זה של בקעת הירדן.

הישיבה הוקמה ב-1998 ביוזמת ראש המועצה דוד קופלוביץ' ובסיועו של מאיר ארביב במטרה לפתח את המקום כחלק מפיתוח בקעת הירדן כולה. כיום עומד בראשה **הרב מיכאל אהרונוב** (בוגר ישיבת כרם ביבנה) שכיהן בעברו כר"מ בישיבה ומשמש גם כרב הגרעין התורני. ראש הישיבה הנוכחי, הרב אהרונוב, החליף את הרב ברוך גנות.

הישיבה נותנת מענה תורני לאנשי המקום והסביבה ושואפת לגדל תלמידים שעבודת ה' היא דרך חיים עבורם. תלמידים שיוכלו בעתיד לשאת בעול הציבור מתוך צניעות ופשטות,לקיחת אחריות וחיבור אמיתי לכלל עם ישראל - מסורתיים,חילונים,חרדים וכו' .

לימוד התורה בישיבה נעשה מתוך שמחה אמיתית ומתוך חיבור טבעי בין התלמידים לראש הישיבה,הר"מים, אברכי הכולל,אנשי הצוות והבוגרים.

בישיבה בונים את האחריות האישית אצל התלמידים,מעודדים לשירות משמעותי בצבא ומעצימים את הרצון לתרומה בכל המישורים בעזרת ההתנדבויות הרבות שעושים בישיבה (במועדוניות ילדי רווחה,הכנת ילדים לבר מצווה,ליווי אבלים ,סיוע לקשישים ועוד).

ההכוונה האישית,המשפחתיות, השייכות ,הקשר והליווי לכל תלמיד הוא אבן יסוד בישיבה, והוא ממשיך גם בתקופת השירות הצבאי וגם לאחר סיום הלימודים בישיבה

קישורים חיצוניים
----------------

* הישיבה הגבוהה וישיבת ההסדר מעלה אפרים, דף שער בספרייה הלאומית
* כתבות על ישיבת מעלה אפרים, באתר ערוץ 7

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007257242705171

 |

1. ↑  ראש הישיבה שגויס בשמחת תורה - וישתחרר אחרי פסח, באתר ערוץ 7, 28 בפברואר 2024