recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אוואש** (באמהרית: **አዋሽ**) הוא אחד הנהרות הגדולים באתיופיה ואורכו כ-1,200 ק"מ. הנהר נובע דרומית-מערבית לבירה אדיס אבבה וזורם תחילה מזרחה. לאחר מכן פונה בקשת רחבה וזורם לכיוון צפון, ולבסוף הוא פונה לכיוון מזרח ונשפך לשורה של שש ימות ביניהן הוא מחבר. הימה האחרונה היא אגם אַבְּהֶה על גבול ג'יבוטי, כ-100 ק"מ מערבית לחופי האוקיינוס ההודי. אגן ההיקוות של הנהר סגור והוא משתרע על חלקים נרחבים ממדינות אורומיה, אמהרה, סומלי ועפר.

היסטוריה
--------

דגם של השלד "לוסי" כפי שהוא מוצג במוזיאון הלאומי לאנתרופולוגיה ולהיסטוריה במקסיקו סיטי
בני אדם חיו בעמק האוואש משחר היות המין האנושי, ובעמק הנהר המרכזי נמצאו שרידיהם של מספר הומינינים. עמק הנהר התחתון הוא מולדתם המסורתית של העפרים, וחלקו העליון יושב במאה ה-16 על ידי האורומו.

ב-1960 הוקם סכר הידרואלקטרי על נהר האוואש, כ-75 ק"מ מאדיס אבבה וזה יצר אגם מלאכותי בשטח של 180 קמ"ר. חלקו המרכזי של האוואש, ממזרח לאדיס אבבה, הוא הגבול הדרומי של "הפארק הלאומי אוואש" המשתרע מאז שנת 1966 על שטח של 756 קמ"ר. חלקו התחתון הוכרז בשנת 1980 כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו שקבע:

> 
> 
> *The Awash valley contains one of the most important groupings of palaeontological sites on the African continent. The remains found at the site, the oldest of which date back at least 4 million years, provide evidence of human evolution which has modified our conception of the history of humankind. The most spectacular discovery came in 1974, when 52 fragments of a skeleton enabled the famous Lucy to be reconstructed.*
> 
> 

> 
> "עמק האוואש מכיל את אחד ממקבצי האתרים הפלאונטולוגיים החשובים ביבשת אפריקה. הממצאים שנתגלו באתר, ושהעתיקים שבהם מתוארכים ללפני 4 מיליוני שנים לפחות, מספקים עדות להתפתחות האנושית אשר שינתה את תפיסתינו באשר להתפתחות המין האנושי. הממצא החשוב ביותר נתגלה ב-1974, כאשר 52 חלקי שלד אפשרו את הרכבתה של לוסי המפורסמת".
> 
> 
> 
>

ראו גם
------

* לוסי (שלד)
* פלאונטולוגיה
* פלאואנתרופולוגיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוואש** בוויקישיתוף
* אוואש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מנימוקי ההחלטה
2. ↑  מדויק יותר לנקוט במושג פלאואנתרופולוגיה

| דגל גאורגיהדגל גאורגיה סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית באתיופיה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אקסום • פאסיל גמב, מרחצאות פאסילידס וקוסקאם • הרר ג'וגול העיר ההיסטורית המבוצרת • עמק נהר האוואש התחתון • עמק נהר האומו התחתון • הכנסיות החצובות בסלע בלליבלה • הפארק הלאומי הרי סמן • טייה • הנוף התרבותי של קונסו • הנוף התרבותי של גדאו • הפארק הלאומי הרי באלה |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 315135226
* WorldCat (עם VIAF): 315135226

 |
**ג'מיני 6A** (באנגלית:**Gemini 6A**) הייתה טיסת החלל המאוישת החמישית בתוכנית החלל ג'מיני של נאס"א. החללית שוגרה לחלל ב-15 בדצמבר 1965 יחד עם האסטרונאוטים תומאס סטאפורד ווולטר שירה, ומטרתה העיקרית הייתה לבצע מפגש החלל (אנ') עם רכב החלל של ג'מיני 7 .

הצוות
-----

* **טייס:** וולטר שירה
* **טייס משנה:** תומאס סטאפורד

### צוות גיבוי

* **טייס:** וירג'יל גריסום
* **טייס משנה:** ג'ון יאנג

המשימה ג'מיני 6
---------------

ב-25 באוקטובר 1965 צוות נכנס לחללית "ג'מיני 6" והחלו הכנות לשיגור. לאחר 15 דקות שוגר טיל אטלס-אג'ינה שאיתו היה מתוכנן לבצע תמרונים בחלל. אמנם זמן קצר לאחר השיגור נאבד קשר עם הטיל והוא התפוצץ. בעקבות כך סוכם לבטל את השיגור של ג'מיני 6.

לאחר בדיקות המצב הוחלט לבצע משימה "ג'מיני 6A" שתשוגר מספר ימים לאחר ג'מיני 7.

השיגור והטיסה
-------------

ב-12 בדצמבר היה ניסיון שיגור ראשון. לאחר הצתת המנועים התברר שיש תקלה והיה צורך להפסיק את השיגור. חלקים פגומים של המשגר הוחלפו. השיגור המוצלח בוצע ב-15 בדצמבר 1965 באמצעות טיל השיגור טיטן 2. במהלך השיגור לא אירעו בעיות מיוחדות, וכל המערכות פעלו כראוי.

ביצוע מפגש עם "ג'מיני 7" היה מתוכנן בסיבוב הרביעי של החללית. המגע הראשון על מסך המכ"ם התרחש כאשר הם היו במרחק של 434 ק"מ. לאחר מספר תמרונים והפעלת מנועים המרחק התקצר לכ-40 מ' ובהמשך לכ-30 ס"מ.

הנחיתה התרחשה כ-18 ק"מ מהמיקום המתוכנן. לראשונה בוצע שידור חי בטלוויזיה של מהלך הנחיתה.

החללית מוצבת כיום במוזיאון החלל באוקלהומה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'מיני 6A** בוויקישיתוף
* נאס"א ביטול שיגור ג'מיני 6A. (אנגלית).
* תיאור משימה ג'מיני 6A.
* תיאור טיסה ג'מיני 6A
* תיאור המשימה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Gemini 6, web.archive.org, ‏2010-10-18

| תוכנית ג'מיני |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| ג'מיני 1 • ג'מיני 2 • ג'מיני 3 • ג'מיני 4 • ג'מיני 5 • ג'מיני 6A • ג'מיני 7 • ג'מיני 8 • ג'מיני 9A • ג'מיני 10 • ג'מיני 11 • ג'מיני 12 |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* SNAC: w6vz15fh

 |
**גרף עמודות** או **דיאגרמת עמודות** (קרויה גם **דיאגרמת מוטות** או **דיאגרמת מקלות**) היא צורת הצגה גרפית של נתונים מספריים.

היסטוגרמה
---------

 ערך מורחב – **היסטוגרמה**  

בהצגה של התפלגות משמש גרף עמודות להצגת נתונים לפי שכיחותם - עמודות בגבהים שונים מייצגות שכיחויות מתאימות של הנתונים. ציר אחד (אופקי או אנכי) מתאר את ערך המשתנה והציר המאונך לו מתאר את שכיחותו היחסית של אותו ערך בכלל הנתונים. גובהה של העמודה מייצג את שכיחותו היחסית של אותו ערך. לרוחב העמודה אין משמעות.

דיאגרמת עמודות שימושית לתיאור משתנה כמותי בדיד ומשתנה מסולם מדידה שמי או אורדינאלי.

שכיחות אותיות בעברית

דוגמה
-----

רוצים לנתח אוכלוסייה ביישובים שונים (זוהי הכמות הנבחנת), ניתן להציג גרפית את מספר האנשים ביישוב בקבוצות גיל (הקטגוריות) שבין 0 ל-18 שנים, בין 19 ל-35, בין 36 ל-50, או מעל 51 שנה (בחירת הקטגוריות היא שרירותית). בדוגמה זו ניתן תוצגנה ארבע עמודות, אחת לכל קבוצת גיל, וגובהה של כל עמודה ייצג את סך האנשים בתחום הגילאים המסוים. על אותו גרף ניתן להציג זה לצד זה, או בצבעים שונים, את התפלגות מספר האנשים ביישובים שונים. אפשר להציג התפלגויות של אותה הכמות (מספר האנשים) לפי משתנים אחרים (למשל מינם, השכלתם, הכנסתם, שטח דירתם וכדומה). כל התפלגות כזו היא גרף עמודות בפני עצמה.

הנתונים:

| קבוצת גיל | יישוב א' | יישוב ב' |
| --- | --- | --- |
| 0-18 | 2024 | 1058 |
| 19-35 | 2738 | 1462 |
| 36-50 | 1757 | 1927 |
| 51 ומעלה | 421 | 2521 |

**הייצוג הגרפי של הטבלה לעיל - שילוב שתי דיאגרמות עמודות בתרשים אחד - התפלגות האוכלוסייה לפי גילאים בשני היישובים:**  

ההצגה הגרפית מאפשרת הסקת מסקנות מהירה. מעיון בדיאגרמה עולה מיד כי למרות שבשני היישובים המוצגים כמות האוכלוסייה הכוללת היא דומה, הרי שביישוב א' (המסומן בסגול) האוכלוסייה צעירה בהרבה מאשר ביישוב ב' (המסומן בכחול).

גרף עמודות מצטבר
----------------

גרף עמודות מצטבר הוא גרף עמודות שבו כל עמודה מחולקת לעמודות חלקיות, בצבעים שונים, המציגות את מרכיבי העמודה השלמה. דוגמה: בבית ספר עשר כיתות. גרף עמודות רגיל יציג את מספר התלמידים בכל כיתה. גרף עמודות מצטבר יציג את מספר התלמידים בכל כיתה, בחלוקה לבנים ולבנות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גרף עמודות** בוויקישיתוף
* גרף עמודות, באתר MathWorld (באנגלית)
**בית הספר רננים** היה בית ספר תיכון לאמנויות מיסודו של יצחק הירשברג שפעל בתל אביב בשנים 1960–1975.

היסטוריה
--------

בית הספר נוסד בשנת 1960 על ידי המורה והמנהל הוותיק יצחק הירשברג. הוא שכן ברח' פינס 30, בבית משה שלוש שבנוה צדק. בשנותיו הראשונות היה בית הספר קטן מאוד וכל התלמידים למדו במגמת מוזיקה בלבד, אך כבר בשנת 1963 נוספו מגמות ציור, דרמה ומחול, ומספר התלמידים עלה בהתאם. עם הזמן לא הספיק המקום בבניין, והחלה התרחבות, תחילה לאוטובוסים ישנים שהוצבו בחצר הגדולה, אחר לדירה נוספת מעבר לכביש ולבסוף החליף צריף גדול את האוטובוסים.

עם תלמידי רננים שזכו לפרסום נמנים עזרא דגן, יגאל בשן, שלמה בראבא, דוב'לה גליקמן, שלומית אהרון, גליה ישי, יוסי אלפי, טליה שפירא, רותי הולצמן ונילי הרפז. בית הספר ערך קונצרטים, תערוכות, הצגות ומופעי מחול. בין מורי האמנות בבית הספר היו יצחק סדאי המוזיקאי, שלמה ברטונוב השחקן, יהודית אורנשטיין הרקדנית ופרץ הסה הצייר.

מנהל המוסד, יצחק הירשברג, היה מוכן לקבל כל תלמיד שגילה כישרון ונכונות ללמוד, גם כאשר ציוניו היו רחוקים מלהרשים. המוסד גדל והתפתח והגיע ליותר מ-250 תלמידים.

קשיי מימון ובעיות שונות הביאו לסגירת הבניין בנווה צדק ב-27 באפריל 1967, וכתוצאה מכך עזבו תלמידים רבים את בית הספר, שנאלץ לחפש שיכון אחר. רוב התלמידים הועברו כגוש אחד לבית הספר תלמה ילין, ותלמידי י"ב הוגשו שם לבחינות הבגרות כתלמידי תלמה ילין והוצגו כבוגריו, לאחר ארבע שנות לימוד והישגים ב"רננים". (בשנת 1967, לאחר שבית הספר לאמנויות רננים נקלע למשבר כספי, השתלבו חלק גדול מתלמידיו בתלמה ילין. בעקבות כך נוספו לבית הספר מגמות לתיאטרון, מחול וציור ופיסול.) מקצת התלמידים התפזרו בין בתי ספר אחרים. כשלושים מן התלמידים דבקו בבית ספרם במסכת מייגעת של נדודים מבניין שכור אחד לאחר, במשך שמונה שנים נוספות, שבמהלכן גדל מספרם בעוד כמה עשרות. בשנים אלה הוסרה מעל בית הספר הכרת משרד החינוך ועמה שכר הלימוד המדורג לזכאים, אך יצחק הירשברג לא ויתר והמשיך לקבל גם תלמידים זכאים בתשלום חלקי, ללא מימון. כאשר התקשה בית הספר לשלם למורים, החליף אותם הירשברג בכל המקצועות שהיה מוסמך ללמד - מתמטיקה, פיזיקה, לשון, תנ"ך והיסטוריה, כמעט ללא תמורה, ובלבד שיוכל להמשיך ולנהל את בית הספר ולהביא את תלמידיו לבחינות בגרות. עזרה לו בכך בתו, שלומית קדם, שעבדה כמזכירה בבית הספר ובהמשך החליפה אותה אשתו, נחמה. מספר התלמידים עלה משנה לשנה, אך הקשיים הכלכליים נמשכו, ובסופו של דבר, בשנת 1975, נסגר בית הספר באופן סופי, לאחר שמנהלו לא היה מסוגל עוד לשאת בעול מחמת גילו המתקדם ומצבו הבריאותי המידרדר.

גלריה
-----

* תלמידי בית הספר רננים בטיולתלמידי בית הספר רננים בטיול
* אוטובוס ששימש ככיתת לימוד בבית הספראוטובוס ששימש ככיתת לימוד בבית הספר

ראו גם
------

רשימת בוגרי בית הספר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הספר לאמנויות רננים** בוויקישיתוף
* מרים גורן, כאן מוותרים על הפסקה, דבר, 7 בדצמבר 1962
* לימודים באוטובוס, דבר, 4 באוקטובר 1963
* שאול הון, הכיתה לומדת ב... אוטובוס מיושן, מעריב, 6 באוקטובר 1963
* חוה נובק, "המסכנים" מאתמול מאושרים היום, דבר, 25 באוקטובר 1963
* שאול הון, אוטובוס ושמו רננים, מעריב, 2 באפריל 1964
* אברהם רותם, בית ספר "רננים" לא יסגר; "גוף מסחרי" יממן השכר, מעריב, 3 במאי 1967
* מסיבת מחזור עם בוגרי בית הספר רננים, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  יפעת נבו, החממות של אמני המחר, מעריב, 15 במאי 1969
**ז'אן ראפ** (בצרפתית: **Jean Rapp**;‏ 27 באפריל 1773 – 8 בנובמבר 1821) היה גנרל צרפתי בתקופת נפוליאון.

ביוגרפיה
--------

ז'אן ראפ נולד בשנת 1773 בקולמר למשפחה פוטסטנטית. הוריו רצו שהוא יהיה כומר, אך בגיל 17 ז'אן עזב את הלימודים והתנדב לצבא.

בהיותו בצבא הוא הצטיין באומץ והתקדם בסולם הדרגות. בשנת 1798 הוא השתתף במערכה הצרפתית במצרים ובארץ ישראל. בעקבות פעילותו הוא קודם וב-14 בפברואר 1799 מונה למפקד חטיבה. בשנת 1800 הוא השתתף בקרב מרנגו, בסיומו מונה לתפקיד בכיר במטה של נפוליאון. בשנת 1803 הוא קודם לדרגת בריגדיר גנרל ובשנת 1804 הקבל ללגיון הכבוד.

בשנת 1805 ראפ הצטיין בקרב אוסטרליץ ולקח בשבי את קניאז רפנין. לאחר כיבוש דנציג בשנת 1807 הוא מונה למושל העיר.

בשנת 1812 ראפ השתתף בקרב בורודינו. בשנת 1813 הוא עמד בראש כוחות צרפת הנצורות בדנציג ונכנע לאחר מצור ממושך. לאחר שבי שהוא בילה בקייב, ראפ חזר לצרפת בשנת 1814.

בשנת 1815 הוא הצטרף לכוחות של נפוליאון שחזר לצרפת. לאחר נפילת נפוליאון ראפ נשאר בצבא אך עזב אותו בספטמבר 1815.

ב-1820 ראפ התיישב בבאד בלינגן וב-8 בנובמבר 1821 נפטר מסרטן.

דמותו הונצחה בשער הניצחון בפריז ובפסל שהוצב בקולמר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אן ראפ** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007396025805171
* BnF: cb124599344 (data)
* GND: 119559250
* HDS: 046206
* ISNI: 0000 0001 1020 6326
* LCCN: no96008971
* Léonore: 313506
* NTA: 069725195
* RKD: 486516
* SNAC: w6gp2xpz
* SUDOC: 034762787
* VIAF: 7485994
* WorldCat: lccn-no96008971

 |
**שי-לי שפיגלמן** (נולדה ב-3 בדצמבר 1974) הייתה מנכ"לית משרד החדשנות, המדע והטכנולוגיה, ראש מטה ישראל דיגיטלית ומילאה תפקידים בכירים במיקרוסופט ישראל.

ביוגרפיה
--------

שירתה בחיל האוויר, במסגרתו עברה קורס מודיעין אוויר ושירתה כראש משמרת חדר התרעה בחיל. בשנת 1998 קיבלה תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב ובשנת 1999 הוסמכה כעורכת דין. בשנת 2001 קיבלה תואר שני במדיניות ציבורית מאוניברסיטת הרווארד.

בשנים 2002–2003 הייתה ראש צוות בחברת הייעוץ האסטרטגי "שלדור".

בשנים 2003–2006 הייתה מנהלת רגולציה, קשרי ממשל ואחריות חברתית במיקרוסופט ישראל. בשנת 2007 שימשה כסגן מנהל מחלקת האסטרטגיה בבנק הפועלים. מדצמבר 2007 עד אפריל 2013 הייתה סמנכ"לית שיווק ואחריות חברתית וחברת הנהלה של מיקרוסופט ישראל מחקר ופיתוח.

באוקטובר 2014 עברה לשירות המדינה ושימשה סגנית ראש המטה לאסטרטגיה, חינוך וקשרי חוץ במיזם "ישראל דיגיטלית" של המשרד לשוויון חברתי. בפברואר 2017 מונתה לראש מטה "ישראל דיגיטלית". בתפקידה זה הובילה את גיבוש התכנית הדיגיטלית הלאומית של הממשלה, ויישומה בשיתוף משרדי הממשלה השונים, בתחומי החינוך הדיגיטלי, בריאות דיגיטלית, כלכלה בעידן הדיגיטלי, ערים חכמות, דאטה, אוריינות דיגיטלית ותחומים נוספים. בשנת 2018 ובשנת 2019 נכללה ברשימת 100 המשפיעים בעולם בתחום הממשל הדיגיטלי של אתר Apolitical.

ביוני 2020 מינה אותה שר המדע והטכנולוגיה, יזהר שי, למנכ"לית משרדו. במסגרת תפקידה כמנכ"לית משרד המדע והטכנולוגיה, היא הובילה את גיבוש אסטרטגיה ארוכת טווח תכלול מדיניות ופעולות משרדי הממשלה השונים בתחומי המדע, הטכנולוגיה, החדשנות והחלל. זאת באמצעות, השקעות במחקרים ובטכנולוגיות פורצות דרך, ניהול מערכת ענפה של שיתופי פעולה מדעיים בינלאומיים, שילוב מגוון אוכלוסיות בפעילויות בדגש על הפריפריה, ויצירת ממשק המחבר בין הממשלה לבין תעשיית STEM מחקר ולימודי החדשנות הישראלית.

שפיגלמן המשיכה בתפקידה תחת השרה אורית פרקש-הכהן, ובאוקטובר 2021 הודיעה על פרישתה מהתפקיד. היא הוחלפה ב-14 בנובמבר על ידי הילה חדד-חמלניק.

חיים אישיים
-----------

שפיגלמן היא אם לארבעה. מתגוררת בסביון, שם הייתה חברת המועצה ומחזיקת תיק החינוך המשלים והקהילה מאוקטובר 2013 עד אוקטובר 2014.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שי-לי שפיגלמן** בוויקישיתוף
* שי-לי שפיגלמן, ברשת החברתית LinkedIn

 שי-לי שפיגלמן, ראש מטה ישראל דיגיטלית נואמת בכנס D9, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  יניב הלפרין, שי-לי שפיגלמן מונתה לראשת מטה ישראל דיגיטלית, "אנשים ומחשבים", 21 בפברואר 2017
2. ↑  יהודה קונפורטס, שתי נשים מישראל – ברשימת 100 המשפיעים בתחום הממשל הדיגיטלי, "אנשים ומחשבים", 12 באוגוסט 2018  
WORLD’S 100 MOST INFLUENTIAL PEOPLE IN DIGITAL GOVERNMENT, Apolitical
3. ↑  אורי ברקוביץ', ‏השר יזהר שי מינה את ראש מטה ישראל דיגיטלית שי-לי שפיגלמן למנכ"לית משרד המדע והטכנולוגיה, באתר גלובס, 27 במאי 2020
4. ↑  יהודה קונפורטס, ‏אחרי שנה וחצי: מנכ"לית משרד המדע והטכנולוגיה, שי לי שפיגלמן – פורשת, באתר "אנשים ומחשבים", 6 באוקטובר 2021

| מנכ"לי משרד המדע והטכנולוגיה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| תנחום גריזים • יעקב ספיר • אריה שומר • גרשון מצגר • צבי ינאי • מרדכי בשארי • נחמן שי • אריה שומר • דוד לפלר • עתליה רוזנבאום • דוד לפלר • איתן ברושי • יואב רוזן • גל דאי • שר-שלום ג'רבי • מנחם גרינבלום • בינה בר-און • עידו שריר • פרץ וזאן • רן בר • שי-לי שפיגלמן • הילה חדד-חמלניק |

 |
**אליאל פרץ** (נולד ב־18 בנובמבר 1996) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי באפולון לימסול מליגת העל הקפריסאית

קריירת מועדונים
---------------

פרץ התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של הפועל צפרירים חולון, ובגיל 12 הצטרף למחלקת הנוער של מכבי תל אביב. במדי קבוצת הנוער של המועדון זכה באליפות ליגת העל לנוער בעונת 2014/2015, ובקיץ 2015 הושאל לבית"ר תל אביב רמלה מהליגה הלאומית. פרץ לא קיבל דקות משחק במדי הקבוצה, ובינואר 2016 חזר לקבוצת הנוער של מכבי תל אביב ובמקביל התאמן עם הקבוצה הבוגרת.

ב-2 במרץ 2016 ערך פרץ את הופעת הבכורה שלו בקריירה במדי הקבוצה הבוגרת של תל אביב, כשפתח בהרכב בניצחון 2–0 על הפועל כפר סבא במסגרת גביע המדינה. ב-14 במאי 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשפתח בהרכב בניצחון 2–0 על בית"ר ירושלים באצטדיון טדי. עד תום עונת 2015/2016 ערך בסך הכל שתי הופעות בליגת העל, ונכנס כמחליף בהפסד 0–1 למכבי חיפה בגמר הגביע.

ב-28 ביולי 2016 ערך פרץ את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופית, בניצחון 2–1 נגד פאנדורי במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, ובליגה ערך תשע הופעות בעונת 2016/2017. את עונת 2017/2018 החל במכבי תל אביב, אך ב-5 בספטמבר 2017 הושאל לבני יהודה תל אביב עד לסיום העונה. ב-2 בדצמבר 2017 הבקיע פרץ את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 3–0 על בני סכנין, ואת העונה הוא סיים עם שער אחד ב-22 משחקי ליגה.

ב-16 בספטמבר 2018 הושאל פרץ להפועל חדרה עד לסיום העונה.

ב-17 ביולי 2019 חתם לשנתיים בהפועל חדרה, אשר רכשה מחצית מכרטיסו ממכבי תל אביב.

ב-19 ביוני 2020 חתם לשנתיים בוולפסברגר מליגת העל האוסטרית.

במשחק הליגה הראשון שלו פתח פרץ וכבש שער עצמי, במשחק שהסתיים בהפסד 3-1 לרד בול זלצבורג. ב-1 בנובמבר כבש שער בכורה, בניצחון וולפסברגר 1–3 על אדמירה ואקר מדלינג.

ב-6 באוקטובר 2022 חתם לשנתיים בהפועל חיפה.

ב-21 ביוני 2023 חתם לשנתיים באפולון לימסול.

נבחרת ישראל
-----------

בשנים 2017–2019 רשם תשע הופעות וכבש שני שערים במדי הנבחרת הצעירה עד גיל 21.

קישורים חיצוניים
----------------

* אליאל פרץ, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  עמית וסר, ‏החמישי: אליאל פרץ חתם לעונה בבני יהודה, באתר ONE‏, 5 בספטמבר 2017
2. ↑  עמית קרקו, ‏אליאל פרץ הושאל להפועל חדרה עד לתום העונה, באתר ONE‏, 16 בספטמבר 2018
3. ↑  מיקי שורץ, אליאל פרץ חתם בהפועל חדרה לשנתיים, באתר ynet, 17 ביולי 2019
4. ↑  עמית קרקו, ‏רשמית: אליאל פרץ חתם לשנתיים בוולפסברגר, באתר ONE‏, 19 ביוני 2020
5. ↑  שלמה וייס‏, אחרי שנתיים באוסטריה: אליאל פרץ חתם בהפועל חיפה, באתר וואלה!‏, 6 באוקטובר 2022
6. ↑  דורון בן דור, ‏חוזר לאירופה: אליאל פרץ חתם באפולון לימסול, באתר ONE‏, 21 ביוני 2023
**סַלְט** (בערבית: **ألسلط**; בתעתיק מדויק: **אלסלט**) היא בירת מחוז בלקא, העיר החמישית בגודלה בירדן. היא שוכנת בדרום הגלעד על מספר גבעות בגובה 790–840 מעל פני הים, כ-30 ק"מ מצפון מערב לבירה עמאן, ובימים בהירים היא נראית מבקעת הירדן.

על שמה רחוב בחיפה. יש המזהים את סלט עם העיר המקראית רמות גלעד.

היסטוריה
--------

בתקופה הביזנטית נקראה העיר "סלטוס" שמשמעותו עמק העצים, והיא הייתה מקום מושבה של בישופות. העיר נהרסה על ידי המונגולים ונבנתה מחדש בתקופת שלטונו של הסולטאן הממלוכי ביברס (1277-1260). העיר הפכה פעם נוספת לבירת האזור תחת שלטון האימפריה העות'מאנית.

בראשית שנות השלושים של המאה ה-19, סלט הותקפה על ידי שליט מצרים אבראהים פאשא במהלך השתלטותו על ארץ ישראל. תקופת הזוהר של העיר הייתה בסוף המאה ה-19 עם הגעתם של סוחרים משכם, אז הפכה סלט מכפר של איכרים לעיירה.

העיירה סלט הייתה המקום בו בחר הרברט סמואל, הנציב העליון של ארץ ישראל ועבר הירדן, להכריז ב-20 באוגוסט 1920 על כוונת בריטניה להעניק שלטון עצמאי בעבר הירדן.
בעת הקמת אמירות עבר הירדן (1921), סלט הייתה הגדולה שבין עריה, ואוכלוסייתה מנתה כ-20,000 תושבים.

בשנת 1927 נפגעה העיר קשה ברעידת אדמה ונמנו בה כ-80 הרוגים.

למרד הערבי הגדול בארץ ישראל (1939-1936) הייתה השפעה גם על האוכלוסייה הערבית שבעבר הירדן המזרחי, שכללה מיעוט קטן של פלשתינאים לשעבר. על פי דיווח של שלטונות עבר הירדן, כמה מכוניות עמוסות טיילים יהודים מארץ ישראל שביקרו בסלט בזמן המרד, יודו באבנים "בידי עשרים ילדים מבני הכפר". השלטונות, שרצו למנוע את גלישת הסכסוך בארץ ישראל המערבית אל עבר הירדן, הורו לעצור את הילדים ו"הלגיונרים הערבים הלקו אותם על אחוריהם".

ב-2021 הוכרז המרכז העירוני של סלט אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.

אתרים חשובים
------------

בתוך המסגד במרכז העיר נמצא קבר גד בן יעקב. בקרבת העיר נמצאים קבר "אחי יוסף", קבר יהושע בן נון (הבולט באורך מצבתו - כשישה מטרים), קברו של הושע בן בארי שהיה משבט ראובן וקברו של הנביא שועיב (יתרו, חותנו של משה).

חקלאות
------

סלט מפורסמת ברחבי ירדן בפירות ובירקות המגודלים בסביבתה, במיוחד זיתים, רימונים, ענבים ואפרסקים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סלט** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סלט (בערבית)
* סלט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* As-Salt: The Middle East's city of tolerance and generosity - מאתר ה-BBC
* סלט (ירדן), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  חגי ארליך, **המזרח התיכון בין מלחמות העולם**, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ב, יחידה 3, עמ' 225.
2. ↑  בני מוריס, **הדרך לירושלים : גלאב פאשה, ארץ ישראל והיהודים**, הערות לפרק 2, הערה 3, עמ' 257-256.
3. ↑  As-Salt - The Place of Tolerance and Urban Hospitality - אתר אונסק"ו

| דגל ירדןדגל ירדן סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בירדן |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| פטרה • אום א-רסאס • קסר עמרה • האזור המוגן של ואדי רם • אתר הטבילה "בית עניה מעבר לירדן" • סלט |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007533111305171
* LCCN: n93901889
* VIAF: 140872736
* WorldCat (עם VIAF): 140872736

 |
בית העם באוקטובר 2012
**בית העם העברי**, שהיה בית העם הראשון בארץ ישראל, הוקם בראשון לציון בשנים תרנ"ו-תרנ"ח (1896–1898). בית העם הוקם בגבולו המזרחי של פרדס המושבה ראשון לציון, והיה המבנה הראשון ברחוב. הבניין הוא בן קומה אחת, שטחו כ-200 מטר רבוע וגובהו 5 מטר. הוא כלל אולם מרכזי שבצידו הצפוני הייתה גלריית תמונות. בצדו הדרומי הוקמה מרפסת אשר שימשה כבמה ומתחתיה נבנה מרתף.

בית העם של ראשון לציון שימש לכינוסים ואירח אישים רבים. הוא נבנה בתמיכת הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד. כאשר אישיות חשובה הגיעה למושבה, היו אנשי ראשון לציון מתכנסים בבית העם כדי להאזין לדבריה. במקום התקיימו אסיפות הייסוד של "איחוד מושבות יהודה והגליל" (1901) ושל "אגודת הכורמים" (1906). בעת הצורך שימש המבנה גם לצרכים אחרים. בין האישים אשר שהתארחו בבית העם היו בנימין זאב הרצל (1898), הברון אדמונד ג'יימס דה-רוטשילד (1899), המושל הטורקי ג'מאל פאשה (1915), אלברט איינשטיין (1923) ועוד רבים .

היסטוריה
--------

שבעים וחמש משפחות מאיכרי המושבה התארגנו, גייסו בעזרת הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד 11 אלף פרנק זהב (מטבעות זהב בני 20 פרנק צרפתי כל אחד), ובנו את בית העם אשר הוקדש לברון רוטשילד ולאשתו. בשנת 1898 חנכו איכרי ראשון לציון את בית העם. במרתף בית העם התגוררו במשך מספר חודשים עולים מתימן שהגיעו למושבה בשנת תר"ע (1909). בשנים תרצ"ו-תרצ"ט (1936–1939) שכנה בבית משטרת היישובים העבריים. בית העם שימש כבית תרבות, ספרייה ומשכן לתזמורת. נערכו בו אסיפות, ערבי תרבות, קונצרטים של "האורקסטרה של ראשון", והצגות תיאטרון בעברית.

אירועים בבית העם בעבר ובהווה
----------------------------

הבית שופץ בראשית שנות ה-30 (של המאה ה-20). לאחר שיפוצו החלו לקיים בבית העם מסיבות "עונג שבת" בעצתו ובהדרכתו של חיים נחמן ביאליק, שיזם בתקופה זאת אירועי "עונג שבת" דומים בתל אביב. במקום נערכו גם אירועים של כל המוסדות הציוניים החשובים, כגון: הקרן הקיימת, הוועד החקלאי, התזמורת, אגודות "מכבי" ו"הפועל", הסתדרות נשים, הסתדרות העובדים ועוד. 

בית העם שימש גם לחתונות, לאירועים פרטיים ולטקסי אבל. במלחמת השחרור נערך במקום טקס האשכבה ל-11 בני ראשון לציון שנפלו בקרב בשדות גן יבנה. הפעילות הענפה שהתקיימה בבית העם ביטאה את הסיסמה של הנהגת המושבה: "בית העם לכל העם". בשנת תשנ"ח (1998), ביוזמת עיריית ראשון לציון, נערכו פעולות לשימור המבנה ולשחזורו. השחזור נעשה בהתאם למסמכים ולצילומים הנמצאים בארכיון מוזיאון ראשון לציון. כיום, בית העם משמש להתכנסויות, להצגות, ולהרצאות לקהל הרחב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית העם בראשון לציון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  בית העם, באתר עיריית ראשון לציון (ארכיון)
2. ↑  בית העם, באתר מוזאון ראשון לציון
3. ↑  מרכז ראשון לציון – iNature, באתר www.inature.info
הרב **יואל קלופט** (1906, תרס"ו - 2 במרץ 1985, ט' באדר תשמ"ה) היה אב"ד בחיפה ומקובל.

תולדותיו
--------

נולד לשניאור זלמן קלופט בריגה שבלטביה. בשנת תר"פ הלך ללמוד, בעצת החפץ חיים, בישיבת סלוצק ובהמשך בקלצק, אצל רבי איסר זלמן מלצר, רבי אהרן קוטלר והרב אלעזר מנחם מן שך. למד גם בישיבת מיר. עלה לארץ ישראל בשנת תרצ"ו, שם התקרב לחזון איש.

שימש כמשגיח רוחני בישיבת היישוב החדש - הרב עמיאל סמוך להקמתה. בשנות ה-40 כיהן כר"מ בישיבת קלצק-פרדס חנה. בתקופה זו שהה בפרדס חנה כל השבוע, וחזר לביתו בירושלים רק בשבת. בשנת תש"ז, עם מעברה של ישיבת קלצק לרחובות, עבר עמה, ומונה על ידי הרב צבי יהודה מלצר לכהן כרב "שיכון הפועל". בשנת תש"ח שימש כר"מ בישיבת אחי תמימים בי' בטבת תש"י התמנה להיות דיין בבית הדין ברחובות, שם גם לימד בישיבת קלצק. בשנת 1953 התיישב בעיר ונתגלעו בינו ובין רב העיר, הרב אלימלך בר שאול, חילוקי דעות, בין השאר בנוגע למינוי שוחטים והקמת בתי ספר דתיים. בשנת 1957 הודיע הרב בר שאול על התפטרותו ובעקבות זאת הורו הרבנים הראשיים על העברת הרב קלופט מתפקידו. לעומת זאת, מועצת גדולי התורה והרב יחזקאל סרנא התערבו למען הרב קלופט ודרשו שלא להעבירו מתפקידו. בסופו של דבר עבר הרב קלופט לכהן כאב בית דין באחד משלושת ההרכבים של בית הדין הרבני האזורי בחיפה. כן היה ראש כולל ורב בית הכנסת עדת ישראל בחיפה.

עמד בקשרים קרובים עם הרב אלעזר מנחם שך והשניים ניהלו חליפת מכתבי תורה.

עסק בקבלה, בעיקר בקבלת הגר"א. הרב שלמה וולבה למד אצלו תחום זה.

השתתף בעריכת האנציקלופדיה התלמודית. בשנת תשנ"א הוציאו בניו את ספרו "דעת יואל".

צאצאיו
------

* בנו הרב שמואל קלופט - ראש כולל בטבריה ורב בחיפה (נפטר ב-18 בפברואר 2024)
* בנו ממשיך דרכו הרב שניאור קלופט - דעת יואל בחיפה
* בנו הרב חיים קלופט - ראש ישיבת קהלות יעקב (בעבר במושב אלומה והחל מ-2010 במודיעין עילית)
* חתנו הרב שמואל אביגדור פייבלזון - ראש ישיבת נחלת נפתלי בצפת. בנו הוא הרב אליהו מאיר פייבלזון
* בתו אורה אשת הרב מנחם צבי ברלין - ראש ישיבת רבנו חיים עוזר בבני ברק
* חתנו הרב גדליהו שולמן - ר"מ בישיבת בית שמעיה

לקריאה נוספת
------------

* הגאון הרב יואל קלופט זצ"ל, הפרדס מרץ 1985, עמ' 28
* הרב יואל קלופט, ריבית בבנק, הנאמן תשרי תשל"ד, עמ' 3–4

הערות שוליים
------------

1. ↑  צילום מרישומי הישיבה, עמוד 5
2. ↑  חוק בתי הדין הרבניים (אישור מינויים), תשי"ב-1952
3. ↑  י ביצור, פרשת רחובות מחריפה המאבק בין הרבנים, מעריב, 11 ביולי 1957
4. ↑  קול תורה, אדר תשי"ח, עמוד טז
5. ↑  חיים ברנשטיין, שבחים לידען מעריב והערה בצידם, מעריב, 1 באוקטובר 1964
6. ↑  חליפת מכתבים בין הרב שך לרב קלופט, ישורון תשס"ב, עמ' רמג-רס
7. ↑  משה ויסברג, אבל בחיפה: הגאון רבי שמואל קלופט זצ"ל, באתר בחדרי חרדים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007313852205171
* ISNI: 0000 0000 3198 7531
* LCCN: n92107808
* VIAF: 70593744
* WorldCat (עם VIAF): 70593744

 |
רחל ארטה במסעדת חבש
**רחל ארטה** (נולדה בשנת 1955) היא פעילה חברתית, מפעילי העלאתם של יהודי אתיופיה והנחלת מורשת בני העדה האתיופית בישראל.

ביוגרפיה
--------

רחל ארטה נולדה בשנת 1955 בכפר אמבובר, אתיופיה. אביה הוא הקס הדנה טקויה. בגיל 16 הגיעה בגפה לישראל בטיסה אווירית. היא סיימה לימודי סיעוד ועבדה כאחות בבית החולים בילינסון בפתח תקווה.

קליטת עליה
----------

בשנות ה-70 הובילה מאבק חברתי למען עליית יהודי אתיופיה. היא ארגנה הפגנות מול הכנסת בירושלים כדי להעלות את הנושא לסדר היום הציבורי, ואף נפגשה עם עליזה בגין על מנת לקדם מהלך ברמת מדיניות ממשלתית. היא הצליחה להעלות במבצע פרטי את הוריה ואת אחיה, אשר חלקם נאסרו בשל ניסיונם לעלות לישראל, באמצעות הסדרת אישורם מול פקידי השלטון האתיופי. עם העלייה מאתיופיה בשנות ה-80 במבצע משה ובשנות ה-90 במבצע שלמה החלה להיות מעורבת בקליטתם בישראל, ואף סייעה בהסתגלותם במשך שלוש שנים במרכז קליטה בבאר שבע.

הנחלת המורשת
------------

ארטה פתחה בתל אביב את המסעדה האתיופית הראשונה בישראל, מסעדת "חבש", בשיתוף עם אחיה, עמנואל הדנה, עורך דין, ועם אחותה אתי הדנה, חברת סיעת תפוח בכפר סבא. החזון בהקמת המסעדה, מלבד היותה מרכז להיכרות עם התרבות הקולינרית של העדה האתיופיות, הוא חשיפה למורשת הייחודית של הקהילה.

עקב תנודות השוק אשר השפיעו על מחירי ייבוא דגן הטֵף מאתיופיה, יזמה התקשרות עם ערוצי שיווק שונים לייבוא דגן הטף לישראל. שיתפה פעולה עם חברת "זרעי הנגב" מקיבוץ שובל במסגרת ניסיון לגדל את הטף בארץ, אך דרכיהם נפרדו. כיום ממשיכה במאמציה להוזיל את מחיר דגן הטף בישראל.

משפחתה
------

ארטה גרושה ללא ילדים. אחיה הוא הרב יוסף הדנה אשר כיהן כרב הראשי ליהודי אתיופיה מטעם הרבנות הראשית לישראל במשך 45 שנה. אחותה, אסתר (אתי) הדנה, כיהנה כחברת מועצת העיר כפר סבא בשנים 2014–2018 ופעלה לקידום ההשתלבות של קהילת יהודי אתיופיה בעיר כפר סבא.

ראו גם
------

* יוסף הדנה

קישורים חיצוניים
----------------

* שרית סרדס-טרוטינו, טף טעם: האינג'רה עולה ארצה, באתר ynet, 21 במרץ 2012
* אריה אברמזון, 'זרעי הנגב' לקחה את הדגן האתיופי שגידלתי באתר MyNet מקומון יישובי השרון, 22 בפברואר 2016

הערות שוליים
------------

1. 1 2  ארטה רחל, באתר לאורן נשים דתיות פורצות דרך
2. ↑  אריה אברמזון, 'זרעי הנגב' לקחה את הדגן האתיופי שגידלתי באתר MyNet מקומון יישובי השרון, 22 בפברואר 2016
3. ↑  ריטה גולדשטיין, סבתא, קבעתי לך משמרת: אוכל משפחתי, באתר nrg‏, 5 בפברואר 2012
**עיליי אשדות** (נולד ב-18 במרץ 1998) הוא מוזיקאי, זמר ומפיק מוזיקלי ישראלי.

ביוגרפיה
--------

אשדות נולד בתל אביב-יפו, בן למוזיקאי יזהר אשדות והסופרת אלונה קמחי. בילדותו למד בבית הספר הדמוקרטי ביפו ובתיכון א' לאמנויות תל אביב.

קריירה מוזיקלית
---------------

בשנת 2012, כשהיה בתיכון, הקים את להקתו הראשונה בונז'ור משינז. ב-2013 הוציאו שני אלבומים בחברות תקליטים עצמאיות באנגליה ובארצות הברית, והתפרקו ב-2014. ב-2018 חזרה הלהקה לפעולה והוציאה את אלבומה "לבד ביחד לנצח" תחת הלייבל נוער אבוד.

בשנת 2021 התחיל לעבוד עם נונו, שאותה הכיר בתיכון. באותה השנה גם הוציא את אלבומו הראשון "חיים מקסימליים" בחברת התקליטים האמריקאית Orange Milk Records, ובו התארחו גון בן ארי ורונה קינן.

בשנת 2022 יצא אלבומה הראשון של נונו, סטטוס, בהפקתו של אשדות, מתוכו יצאו להיטים כגון ליבינג דה דרים וקוביד 19. בהמשך השנה יצא גם אלבום בהפקתו של אשדות לגון בן ארי, ושירים בהפקתו לאמנים כגון אלון עדר ואקו.

בשנת 2023 עתיד לצאת אלבומו השני. ב-10 באוגוסט הוציא את הסינגל "מלאך" עם נונו ואבשה.

ב-23 בינואר 2024 הוציא את הסינגל "ארמון (אהבה שמזיזה את השמש)".

חיים אישיים
-----------

מתגורר בתל אביב עם זוגתו.[דרוש מקור: מאין המידע הספציפי הזה?]

קישורים חיצוניים
----------------

* עיליי אשדות, ברשת החברתית אינסטגרם
* עיליי אשדות, ברשת החברתית פייסבוק
* עיליי אשדות, באתר ספוטיפיי
* אתר למנויים בלבד בן שלו, עיליי אשדות: "אני נשמע כמו הנפש, כשמסתכלים עמוק עמוק בתוכה", באתר הארץ, 16 בנובמבר 2021
* "'בוקר ציח וצח' זה פוליטי ברמות בעיניי. הוא לא מסית לרצח, אבל הוא פוסט-ישראלי", באתר ynet, 26 באוגוסט 2022
* מיקי נירון, ‏מיקרופון למקסימום, באתר ‏מאקו‏, 27 בספטמבר 2021

* עיליי אשדות, באתר MusicBrainz (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  עיליי אשדות, באתר Bandcamp
2. ↑  חיים מקסימליים - עיליי אשדות, באתר Bandcamp (באנגלית)
3. ↑  *מלאך*, 2023-08-10, נבדק ב-2023-08-11
4. ↑  סינגל: ארמון (אהבה שמזיזה את השמש) – Ilai Ashdot, באתר Spotify

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: d98296f6-5f57-4b92-b021-ba13f1386d38

 |
"קרנבל ילדים", ציור משנת 1888 מאת פרידריך אוגוסט פון קולבאך, חמשת ילדי משפחת פרינגסהיים מחופשים לליצנים. קטיה קיצונית משמאל."קרנבל ילדים", ציור משנת 1888 מאת פרידריך אוגוסט פון קולבאך, חמשת ילדי משפחת פרינגסהיים מחופשים לליצנים. קטיה קיצונית משמאל.
קטיה מאן וששת ילדיה
**קטיה מאן** (בגרמנית: **Katia mann**; ‏24 ביולי 1883 פלדפינג, גרמניה - 25 באפריל 1980 קילכברג, שווייץ) הייתה שחקנית גרמנייה, נודעה בעיקר בשל נישואיה לסופר הגרמני זוכה פרס נובל לספרות, תומאס מאן.

חייה
----

נולדה כקטרינה הדוויג פרינגסהיים בעיר פלדפינג שליד מינכן בגרמניה. קטיה הייתה בת למשפחת פרינגסהיים. אביה, פרופסור אלפרד פרינגסהיים(אנ'), היה מתמטיקאי יהודי-גרמני. אמה, הדוויג דום פרינגסהיים, הייתה שחקנית גרמנייה ויהודייה שהתנצרה. וסבתה הייתה הסופרת הדוויג דום, שנודעה גם בשל מאבקה למען זכויות האישה.

כל ארבעת אחיה של קטיה מאן רכשו השכלה אקדמית וזכו לתארים מתקדמים מהאוניברסיטאות בהם למדו. אחיה הבכור, אריק פרינגסהיים למד משפטים ונפטר בארגנטינה לאחר התקף לב פתאומי בגיל 29 בלבד; אחיה פיטר פרינגסהיים, היה פרופסור לפיזיקה שלמד באוניברסיטת מינכן ופעל בגרמניה, ארצות הברית ובלגיה; אחיה היינץ פרינגסהיים היה פרופסור לארכאולוגיה ומוזיקאי; ואחיה התאום, קלאוס פרינגסהיים היה פרופסור למוזיקה, מנצח, מלחין ומשורר שפעל בגרמניה וביפן.

בדומה לאחיה, נרשמה אף היא ללימודי מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת מינכן ואף נכחה במספר הרצאות בפילוסופיה. היא הפסיקה את לימודיה לאחר נישואיה לתומאס מאן, ועל אף שהמשיכה ללמוד כסטודנטית שלא מן המניין, לא חזרה ללמוד באופן סדיר באוניברסיטה ותמכה בבעלה.

קטיה נישאה לתומאס מאן ב-11 בפברואר 1905, בגיל 21. לזוג נולדו שישה ילדים:

| שם | תאריך לידה | תאריך פטירה |
| --- | --- | --- |
| אריקה | 9 בנובמבר 1905 | 27 באוגוסט 1969 |
| קלאוס | 18 בנובמבר 1906 | 21 במאי 1949 |
| גולו | 29 במרץ 1909 | 7 באפריל 1994 |
| מוניקה | 7 ביוני 1910 | 17 במרץ 1992 |
| אליזבת | 24 באפריל 1918 | 8 בפברואר 2002 |
| מיכאל | 21 באפריל 1919 | 1 בינואר 1977 |

בשנת 1912 לקתה קטיה במחלת ריאות ונשלחה להחלמה בסנטוריום בדאבוס. התכתבויותיה עם תומאס מאן וביקורו שם, הולידו את הרומאן "הר הקסמים". 

קטיה שכלה שלושה מילדיה. היא נפטרה בגיל 97, בשנת 1980, בעיירה קילצברג שליד ציריך בשווייץ, עשרים וחמש שנים לאחר מות בעלה.

לקריאה נוספת
------------

* קטיה מאן, **זיכרונות שלא נכתבו** (Meine ungeschriebenen Memoiren), הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר. תרגם ישראל זמורה, תל אביב, 1979.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קטיה מאן** בוויקישיתוף

* קטיה מאן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* הספרים של קטיה מאן, באתר "סימניה"
* עץ משפחתי של משפחת מאן
* רשימת הפרסומים של קטיה מאן, בקטלוג הספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007264929205171
* BIBSYS: 90597357
* BNE: XX1353940
* BnF: cb126232005 (data)
* CiNii: DA01144990
* GND: 11857714X
* ISNI: 0000 0001 1081 3580
* LCCN: nr97018692
* LNB: 000160124
* NDL: 00448697
* NKC: ola2003188657
* NLP: a0000001733354
* NTA: 070724334
* SELIBR: 353610
* SNAC: w6hq3x4t
* SUDOC: 085694363
* VIAF: 108787075
* WorldCat: lccn-nr97018692

 |
**עוֹרְבָנִי שְחוֹר-כיפה** (שם מדעי: ***Garrulus glandarius***) הוא מין עוף בסוג עורבני שבמשפחת העורביים ובסדרת ציפורי השיר הנפוץ באירופה ואסיה, לרבות ארץ ישראל.

מאפיינים
--------

גודלו של העורבני שחור-הכיפה הוא כגודלה של יונת התור. הוא ניזון מבעלי חוליות קטנים, מחרקים, פירות וזרעים. העורבני שוכן בחורשות ומקנן על עצים. הנקבה מטילה 4–6 ביצים, והדגירה, הנמשכת 16–17 ימים, מבוצעת על ידי שני ההורים.

צבעו של העורבני שחור-הכיפה הוא אפור חום. על ראשו כתם שחור גדול ומכאן בא לו שמו "שחור-כיפה". על כנפיו, כתם לבן על רקע שחור ומשבצות בצבע כחול לבן. צבע הזנב שחור. הגוף מוצק. אורך הבוגר 32.5–35.4 ס"מ, משקל 160–191 גרם, ומוטת כנפיים 52–58 ס"מ (אורך הכנף 16.5 – 17.5 ס"מ). המקור חזק ומאונקל בקצהו. האצבעות ארוכות וחזקות. מבנה הרגל מותאם ללפיתה ולתנועות ניתור זריזות בין הענפים. הכנף קצרה, רחבה, והקצה שלה מעוגל. הזנב ארוך (כ-13.5 ס"מ) וקצהו רבוע.
לרוב נוצות הגוף - הן בחלקי הגוף העליונים והן בגחון, גוון בז'-ורדרד. כיפת הראש שחורה ומפוספסת מעט. הנוצות של הכיפה עשויות להזדקר בכעין ציצה קטנה במצבים שונים של התנהגות. בפנים בולט פס שפם שחור. אברות היד שחורות והזנב שחור. (ר' לעיל: סימני זיהוי בולטים).
אין הבדלים בצבעי הניצוי בין הזכר לנקבה ובין עונות השנה.

גלריה
-----

* 
* עורבני שחור-כיפה בגן הלאומי ירקוןעורבני שחור-כיפה בגן הלאומי ירקון
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עורבני שחור-כיפה** בוויקישיתוף
* על עורבני שחור-כיפה, באתר "המרכז לטיפוח ציפורי הבר בחצר הבית"

הערות שוליים
------------

1. ↑  עורבני שחור-כיפה באתר הרשימה האדומה של IUCN

* עורבני שחור-כיפה, באתר ITIS (באנגלית)
* עורבני שחור-כיפה, באתר NCBI (באנגלית)
* עורבני שחור-כיפה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* עורבני שחור-כיפה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* עורבני שחור-כיפה, באתר Internet Bird Collection (באנגלית)
* עורבני שחור-כיפה, באתר GBIF (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007557905305171
* GND: 4124814-4
* LCCN: sh85053206
* NDL: 00576796

 |
בית העם (בית פרלמן) ברחוב יפו 70 בירושלים - 1948
**בית פרלמן** הוא בניין ברחוב יפו 70 בירושלים, נקרא על שם אלימלך פרלמן, בעליו של בית המסחר שפעל בו. בשנות ה-50 שכן בבניין "בית העם".

היסטוריה
--------

בשנת 1880 הקים אלימלך פרלמן את בית המסחר לחומרי בניין וסחורות ברזל. היה זה בית המסחר לחומרי בניין הראשון בירושלים בבעלות יהודית.

בתחילה שכן בית המסחר בעיר העתיקה. כעבור זמן העביר פרלמן את בית המסחר אל רחוב יפו, מחוץ לחומות ירושלים. היה זה בית המסחר היהודי הראשון בירושלים שפעל מחוץ לעיר העתיקה. עם הזמן העסק התפתח והתרחב למספר מחסני מכירה.

בתקופה שלפני המרד הערבי הגדול ב--1936 רכש אליעזר פרלמן, נכדו של אלימלך, את המגרש שברחוב יפו מכולל ווהלין. הוא בנה במקום מבנה בן שתי קומות, קומת המסד שימשה חנויות ובקומה שמעליה היו דירות למגורים. בחלק מהחנויות נפתח בית העסק לחומרי בנין וברזל. במגרש שמאחורי המבנה היו מחסני בית המסחר של משפחת פרלמן.

בשנת 1955 נבנו עוד שתי קומות למגורים. מאחור היה מגרש עבור חומרי הבניין, ופתח שנבנה בבית עבור כניסת מכוניות אל החצר הזו.

בשנת 1947 עבר "בית העם" בירושלים משכונת זיכרון משה לקומה הראשונה בבית פרלמן. בית העם פעל במקום עד שנות ה–60, ואז עבר לבית העם ברחוב בצלאל.

לאחר קום המדינה חיפשו השלטונות מבנה מתאים לשכן בו את הכנסת ואחת ההצעות הייתה בית פרלמן, אך לבסוף נבחר בית פרומין. בשנות ה-50 שימשה המרפסת של "בית העם" בבית פרלמן כבימת כבוד למצעדי צה"ל.

קישורים חיצוניים
----------------

* רחוב יפו 70-76 בתי אלימלך פרלמן(הקישור אינו פעיל) באתר "מלון בכל מקום"
* סיור ברח' יפו באתר "אהבת ירושלים"

הערות שוליים
------------

1. ↑  "זכרונות"- מאת יצחק שריון באתר פרויקט בן-יהודה
2. ↑  טל לויו לין, מצעד "דו-סיטרי" ברחובות ירושלים, באתר הארץ, 7 באפריל 2009
פירוש נוסף ערך זה עוסק במבנה במושבה הגרמנית בירושלים. אם התכוונתם למוזיאון באמסטרדם להנצחת אנה פרנק וקורבנות השואה, ראו בית אנה פרנק.
**בית פרנק** היה המבנה הראשון שנבנה במושבה הגרמנית בירושלים. המבנה ממוקם ברחוב עמק רפאים 6.

היסטוריה
--------

המבנה נבנה בשנת 1873 על ידי הטוחן מתיאס פרנק. מבנה זה היה המבנה הראשון שנבנה על ידי הטמפלרים בירושלים. פרנק רכש את אדמות המושבה מכפריי הכפר בית צפאפא בשנת 1872 והחל לבנות את ביתו במקום בסגנון כפרי גרמני, תוך התאמות מקומיות. סגנון זה עתיד היה להפוך לסגנון האופייני לבנייה הטמפלרית בארץ ישראל. בסמוך למבנה בנה פרנק את טחנת הקמח שהופעלה באותה עת בקיטור - והייתה תחנת הקיטור הראשונה שהוקמה בארץ ישראל. בעקבות הקמת טחנה זו דעכה טחנת הרוח שפעלה בשכונת ימין משה אשר תחזוקתה והפעלתה לא היוו תחרות לטחנת הקיטור. בבוסתן הבית נטעו עצים רבים ונבנתה בריכת שחייה, גם היא הראשונה בירושלים.

בשנת 1939, כאשר נאסרו הטמפלרים על ידי שלטונות המנדט הבריטי הושכר הבית, ומאז משמש כבית דירות.

המבנה הוא מבנה דו קומתי. בחזיתו גמלון משולש האופייני לאדריכלות הטמפלרית ובו חלון עגול. במשקוף שער הבית נחקק שמו של הבית - אבן העזר (Eben Ezer), ובראש הכיפה שעל השער נחקקה שנת הבנייה - 1873.

הבית קרוי על שם המקום המתואר בספר שמואל א':

> 
> וַיֵּצְאוּ אַנְשֵׁי יִשְׂרָאֵל מִן הַמִּצְפָּה וַיִּרְדְּפו אֶת פְּלִשְׁתִּים, וַיַּכּוּם עַד מִתַּחַת לְבֵית כָּר; וַיִּקַּח שְׁמוּאֵל אֶבֶן אַחַת וַיָּשֶׂם בֵּין הַמִּצְפָּה וּבֵין הַשֵּׁן וַיִּקְרָא אֶת שְׁמָהּ אֶבֶן הָעָזֶר, וַיֹּאמַר עַד הֵנָּה עֲזָרָנוּ ה';
> 
> 
> 
> — ספר שמואל א', פרק ז' פסוקים 11 - 12.
>

גלריית תמונות
-------------

* הכתובת מעל השערהכתובת מעל השער
* בית פרנקבית פרנק
* משפחת פרנקמשפחת פרנק

לקריאה נוספת
------------

* דוד קרויאנקר, **ירושלים, מבט ארכיטקטוני**, מכון ירושלים לחקר ישראל, הוצאת כתר, 1996.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית פרנק** בוויקישיתוף

| הטמפלרים בארץ ישראל |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| ירושלים • חיפה • כרמלהיים • יפו • שרונה • וילהלמה (בני עטרות) • ולדהיים (אלוני אבא) • ביתלהם (בית לחם הגלילית) • נויהרדטהוף |

 |
| נושאים נוספים |
הכנת מיונז, קולואיד של שמן ומים בעזרת חומר מתחלב – חלמון ביצה
**קולואיד** (באנגלית: **Colloid**) הוא תערובת כמעט הומוגנית (אחידה) בין שני חומרים. קולואיד מורכב מחלקיקים זעירים של חומר אחד ("פאזה מפוזרת") המפוזרים באופן אחיד (יחסית) בחומר אחר שחלקיקיו מקיפים את חלקיקי החומר הראשון ("פאזה רציפה"). גודל החלקיקים המפוזרים במערכת קולואידית נע בין ננומטר למיקרון.

כמה מהתערובות הידועות ביותר לאדם הן קולואידים. ניתן למיינן לפי מצבי הצבירה של שני החומרים המעורבים. הפאזה הרציפה קובעת באיזה מצב צבירה יהיה הקולואיד.

* קולואיד של גז בנוזל − **קצף**: קצפת מאכל, קצף גילוח.
* קולואיד של גז במוצק − **קצף מוצק**: קלקר, מספר מינרלים אווריריים בעלי בועות אוויר לכודות (פומיס, למשל).
* קולואיד של נוזל בגז − **תרסיס** (בלועזית: אירוֹסוֹל): ערפל (קולואיד של חלקיקי מים באוויר), ספריי.
* קולואיד של נוזל בנוזל − **תחליב** (בלועזית: אמולסיה): חלב, קרם ידיים, מיונז
* קולואיד של נוזל במוצק − **תקריש** (בלועזית: ג'ל): ג'לי, גבינה.
* קולואיד של מוצק בגז − **תרסיס מוצק**: עשן (קולואיד של פיח באוויר), אבק.
* קולואיד של מוצק בנוזל − **תרחיף** (בלועזית: סוּספנסיה): צבע (לציור ולצביעה), דיו, מספר תרופות בצורת סירופ.
* קולואיד של מוצק במוצק − **תרחיף מוצק**: סוגים מסוימים של זכוכית אשר בה מעורבים מלחים מוצקים, כמו עדשות פוטוכרומיות (מתכהות באור).

כאשר גודל החלקיקים המפוזרים בתערובת קטן מננומטר, התערובת נחשבת הומוגנית ונקראת תמיסה. כאשר גודל החלקיקים גדול ממיקרון, התערובת נחשבת הטרוגנית. קולואידים ותמיסות הם יציבים, בעוד תערובות הטרוגניות נוטות להיפרד למרכיביהן.

לעיתים קיים בלבול בין **תחליב** ו**תרחיף**; בשניהם הפאזה המפזרת היא נוזל, אך הפאזה המפוזרת עשויה להיות מוצק (ואז היא מכונה סוספנסיה או תרחיף) או נוזל (ואז היא מכונה אמולסיה או תחליב), כאשר לא תמיד נעשית הבחנה ברורה במיון הקולואידים השונים לתרחיפים ולתחליבים.

תופעות פיזיקליות רבות המוכרות בפלזמה באות לידי ביטוי גם בתרחיפים מיוננים. לדוגמה, עצמים הטעונים במטען חשמלי זהה עשויים להימשך זה לזה, אם הדחייה החשמלית ההדדית ביניהן מקוזזת בשיעור הולם על ידי מטענים חשמליים מנוגדים. בתופעה זו נעשה שימוש באחד משלבי האריזה של סלילי DNA למבנה טורואידי דחוס.

ראו גם
------

* ריכרד אדולף ז'יגמונדי
* תאודור סוודברג
* אגרגציה
* פוטנציאל זטה

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **קולואיד** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קולואידים** |

* קולואיד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* קולואידים, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  Levin Y. **Electrostatic correlations: from plasma to biology**, 2002 Rep. Prog. Phys. 65 1577-1632, p. 1623

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007284744005171
* BnF: cb119764910 (data)
* GND: 4164695-2
* LCCN: sh85028453
* LNB: 000111967
* NDL: 00566640
* NKC: ph121722

 |
**סקוט בניסטר** (נולד ב-1975, קנזס סיטי) הוא יזם ואנג'ל אמריקאי, היה בין מקימי חברת IronPort ו-PayPal עבורם פיתח מספר אלגוריתמים.

ביוגרפיה
--------

סקוט בניסטר נולד בקנזס סיטי למשפחה של מהנדס בניין. הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. עוד בהיותו סטודנט הוא הקים חברה SponsorNet New Media ביחד עם חבריו מקס לבצ'ין וליוק נוסק. במקביל הוא למד HTML וקיבל עבודה כובמאסטר.

בשנת 1996 הוא עזב את הלימודים ועבר לעמק הסיליקון. הוא הקים חברת הזנק חדשה שנמכרה בשנת 1998. בשנת 2000 ביחד עם סקוט וייס הוא הקים חברה IronPort שנמכרה בשנת 2007 לסיסקו תמורת 830 מיליון $.

בניסטר המשיך בהשקעות בחברות היי-טק כמו אובר, פייסבוק ורבות נוספות. הוא היה בין מקימי PayPal והיה חבר דירקטוריון שלה. בסך הכול הוא השקיע ביותר מ-100 מחברות.

סקוט בניסטר נשוי לציאן, שהייתה בין העובדים הראשונים של IronPort. הוא היה בין תומכיו של ראנד פול כמועמד לנשיא וכאשר פול סיים את מערכת הבחירות העביר את תמיכה לטד קרוז.

בשנת 2016 ציאן וסקוט בניסטר קיבלו תואר "אנג'ל השנה". בניסטר תומך בליברטריאניזם. בעקבות תרומתו קליניקה משפטית באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס שינתה את שמה ל-Scott & Cyan Banister First Amendment Clinic.

קישורים חיצוניים
----------------

* השקעות של משפחת בניסטר
* ביוגרפיה ותאור פעילות
* סקוט בניסטר, ברשת החברתית LinkedIn

הערות שוליים
------------

1. ↑  A look at the PayPal Mafia’s continued impact on Silicon Valley, VentureBeat, ‏2019-01-13 (באנגלית אמריקאית)
פירוש נוסף ערך זה עוסק במצב רגשי של חוסר אכפתיות. אם התכוונתם לתכונתו של חומר שכמעט ולא משתתף בתגובות כימיות, ראו אדישות כימית.
אדישות
**אֲדִישׁוּת** או **מאיה ברזני** (בלעז: **אַפַּתְיָה**) היא מצב רגשי של חוסר אכפתיות ואי הבעת עניין במתרחש סביב האדם. המונח יכול לבטא רגש חולף, ומשמש גם לתיאור פסיכולוגי למצב פתולוגי שבו הפרט אינו מגיב לכל ההיבטים הרגשיים, החברתיים והפיזיים השזורים בחייו. אדישות קלינית היא דרגה גבוהה של אפתיה. דרגה בינונית של אדישות עשויה להיות התגלמות של דיכאון, דרגה קיצונית של אדישות עשויה להיות מאובחנת כמוגבלות דיסוציאטיבית. ההיבט הפיזי של האדישות, אשר כרוך בהתדרדרות פיזית, אובדן מסת שריר וחוסר אנרגיה, מכונה עייפות.

אדישות עשויה להיות מכוונת אדם, פעילות או סביבה. לעיתים היא מלווה בעוינות. היא מהווה תגובה שכיחה לדחק פסיכולוגי ובמקרה זה היא מגולמת כ"חוסר אונים נרכש" אשר קשור לרוב בדיכאון קליני.

האדישות עשויה לשקף חוסר עניין, שאינו פתולוגי, בעניינים בהם הפרט אינו מוצא חשיבות.

היסטוריה
--------

אטימולוגית המילה אפתיה מקורה ביוונית (απάθεια (apatheia, מושג ששימש את הסטואים להגדיר את חוסר העניין בדברים שלפרט אין שליטה עליהם (דברים אלו, על פי הפילוסופיה שלהם, הם כל אותם דברים חיצוניים. הפרט יכול להיות אחראי רק לשיקוליו ולמעשיו). מושג האפתיה קיבל תפנית על ידי הנצרות, אשר השתמשה במושג על מנת להביע חוסר שביעות רצון בשל כל הדאגות הארציות. קלמנס אלכסנדריוס, הפך את המושג לשגור על מנת למשוך את הפילוסופים לנצרות.

מושג האדישות הפך למקובל בתרבות הפופולרית במהלך מלחמת העולם הראשונה, אז התנאים המזוויעים בחזית המערבית הובילו לאדישות ולהלם קרב בקרב מיליוני חיילים.

בהשאלה, המושג משמש כאשר מתכוונים לחומר כימי שבקושי או אינו מגיב לחומרים אחרים, למשל זהב, או גזים אצילים.

ראו גם
------

* אבוליה
* נונשלנטיות

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **אדישות** |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **אדישות** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אדישות** |

* תולדות המדע והטכנולוגיה (באנגלית)
* שורשי האפתיה (באנגלית)

| **רגשות** |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אדישות • אהבה • אומץ • אושר • אימה • אכזבה • אכזריות • אמון • אמפתיה • אנטיפתיה • אקסטזה • אשמה • בדידות • בהלה • בוז • בושה • ביטחון • בלבול • גאווה • גועל • געגוע • דאגה • דו-ערכיות • דחייה • דכדוך • הודיה • היקשרות • הערצה • הפתעה • הקלה • השפלה • התאהבות • חוסר אונים • חיבה • חמדנות • חמלה • חרדה • חרטה • חשש • טינה • ייאוש • יראה • כאב • כמיהה • כעס • מבוכה • מועקה • מצוקה • מרירות • ניכור • נקמה • סבל • סיפוק • ספק • סקרנות • עדנה • עוינות • עונג • עלבון • עניין • עצב • עצבנות • פחד • פליאה • ציפייה • קבלה • קנאה • קתרזיס • רוגע • רחמים • ריקנות • רסנטימנט • שכול • שלווה • שמחה • שמחה לאיד • שנאה • שעמום • תבוסתנות • תסכול • תקווה • תשוקה |

 |
| מצב רוח • אפקט |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph370246

 |
**שמעון פון גלדרן** או **שמעון די גלדר** או **שמעון בן אליעזר די גלדר** (בגרמנית: **Simon von Geldern**; ‏12 בנובמבר 1720 – 1774 או 1788 (?)) היה נוסע, הרפתקן, אוריינטליסט וביבליופיל יהודי גרמני.

משפחתו
------

מוצאה של משפחת פון גלדרן (או ון חלדרן, בהולנדית) מהולנד והיא השתקעה בדיסלדורף ב-1628 בני המשפחה כיהנו כיהודי החצר המקומית. לאביו קראו אליעזר. אחיו של שמעון היה אבי-אמו של היינריך היינה. היינה כתב על מציאות שמצא בעליית הגג של דודו:

> 
> המציאה המובחרת והיקרה ביותר (שמצא בעליית הגג של הדוד) היה פנקס כתוב בידי אחי סבא, שנקרא האביר או איש-המזרח (Morgenländer). הוא היה כנראה אדם משונה ביותר. הוא נקרא איש המזרח משום שערך נסיעות גדולות למזרח, וכשחזר היה לבוש בגדים מזרחיים.
> 
> 
> 
> — תולדות הרפתקן יהודי במאה השמונה-עשרה
>

תולדות חייו
-----------

מגיל צעיר החל לצאת למסעות. למשפחתו היו קרובים רבים שכיהנו כבנקאים ופקידים בכירים בחצרות מלכי אירופה, וכך התארח שמעון בחצרות מלכים ואנשי אצולה. מפורטוגל עבר למרוקו, ביקר פעמים אחדות במצרים (שם דיווח ב-1753 על הגניזה הקהירית בבית הכנסת בן עזרא) ובסוריה והגיע לארץ ישראל. ב-1751 התפלל בקבר רבי שמעון בר יוחאי ובקבר האר"י בצפת. במקומות אלה חש בחרדת קודש מיסטית. בביקורו בהר המוריה חווה התגלות עליה כתב בספרו (בצרפתית) "Moïse sur le Mont Horeb" ("משה על הר חורב"). לאחר חצי שנה בצפת המשיך לאירופה ופעל זמן מה כשד"ר בגיוס כספים לקהילת יהודי צפת, תוך שהוא מציג מכתבי רבנים המדברים בשבחו.

ב-1755 היה בפריז ונודע כהולל בסלונה של מאדאם דה פומפדור. לאחר מכן שב ויצא שנית למסע לארץ ישראל. ב-1760 התארח אצל וולטר בז'נבה. אחד מעיסוקיו של פון גלדר היה מסחר בספרים וכתבי יד עבריים, בהם בעיקר כתבי קבלה. כך למשל על כתב יד של "כוונות סדר ליל פסח ותיקון ליל שבועות, מחוג מקובלי "קהל חסידים בית אל" בירושלים" נכתב "הובא מארץ הקדושה על ידי.. כמה"ר [=כבוד מורנו הרב] שמעון די גילדיר שי'[חיה] אחד מחשובי עיר הקדושה צפת".

האנציקלופדיה היהודית, על סמך זכרונות היינה מציינת את מותו בשנת 1774 בצרפת (כנראה אלזס). אולם, לפי ספרו של פריץ היימאן, "תולדות הרפתקן יהודי", מונה פון גלדרן בשנת 1778 ל"מקובל החצר" ולסוכן בחצרו של לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט והוא נפטר לאחר מכן.

לקריאה נוספת
------------

* דוד קאופמן, Aus Heinrich Heine's Ahnensaal, 1896
* שמואל פיינר **עת חדשה**: יהודים באירופה במאה השמונה עשרה 1750–1800 עמודים 98–102

קישורים חיצוניים
----------------

* ערך באנציקלופדיה היהודית
* פריטים סרוקים הקשורים אליו בספריה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  גלדרן שמעון ראה גלדר שמעון בן אליעזר די.aspx אתר ביליוגרפיה עברית
2. ↑  פריטים סרוקים הקשורים אליו בספריה הלאומית
3. 1 2 3  ד"ר לוצי פרמינגר-הכט, תולדות הרפתקן יהודי במאה השמונה-עשרה, הַבֹּקֶר, 26 ביוני 1964
4. ↑  כתבי קודש ומליצות חכמי ארץ ישראל ורבני חוצה לארץ המפליגים בשבח כמהור"ר שמעון די גילדיר... לעזרו ולתמכו
5. ↑  כונות פסח ושבועות, אתר הספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009831867105171
* GND: 118690310
* ISNI: 0000 0000 0905 7004
* VIAF: 10640212
* WorldCat: viaf-10640212

 |