recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**נייקלהרפה** (משוודית: **Nyckelharpa** ברבים: **Nyckelharpor**) הוא כלי קשת. פירוש שמו הוא כינור-קלידים. לכלי מערכת קלידי עץ לאורך צווארו השולטים בגובה הצליל המופק מהמיתרים, בדומה למנגנון הקיים בהארדי גארדי, אך בניגוד להארדי גארדי, מנגנים עליו באמצעות קשת. על פי רוב מנגנים בכלי כשהוא תלוי ברצועה מהכתף.

אופן האחיזה והנגינה המקובל בכלי
מקורו ההיסטורי של הכלי אינו ידוע, אך העדויות ההיסטוריות לגביו נפוצות בשוודיה יותר מאשר במקומות אחרים. העדות המוקדמת ביותר לגביו בשוודיה היא מתבליט המתוארך לסביבות שנת 1350 שנמצא בכנסיית קלונגה בגוטלנד. במאה ה-17 הפך הכלי לעממי ופופולרי במחוז אופלנד בשוודיה, והתפשט ברחבי המדינה במאות הבאות, כשבמאה ה-19 כבר הופיע בקונצרטים בסטוקהולם. בתחילת המאה ה-20 הפך לכלי אופיינו לצד הכינור עבור מוזיקה עממית שוודית, ויש הרואים בו כיום את כלי הנגינה הלאומי השוודי. הפריט העתיק ביותר של הכלי ששרד מתוארך לשנת 1526 והוא חלק מאוסף זורן שביישוב מורה.

* עדות ראשונה על הכלי בתבליט בכנסיית קלונגה בגוטלנד, שוודיה. סביבות שנת 1350עדות ראשונה על הכלי בתבליט בכנסיית קלונגה בגוטלנד, שוודיה. סביבות שנת 1350
* תיעוד של הכלי מהפרסקו בפלאצו פובליקו שבסיינה, איטליה, 1408תיעוד של הכלי מהפרסקו בפלאצו פובליקו שבסיינה, איטליה, 1408

מלבד שוודיה, תאורים מוקדמים של הכלי נמצאו גם בדנמרק, באיטליה ומקומות נוספים באירופה. העדות המוקדמת ביותר היא בפרסקו מ-1408 של תדאו ברטולו בפאלאצו פובליקו שבסיינה, איטליה, המתאר מלאך מנגן בכינור-קלידים. המונח הגרמני, Schlüsselfidel ("כינור קלידים"), מוזכר בחיבור Theatrum Instrumentorum שנכתב בשנת 1620 על ידי נגן העוגב הגרמני מיכאל פראטוריוס (1571–1621).

בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 פיתח אוגוסט בוהלין את הכלי, הפך אותו לכרומטי ושינה את הקשת לקשת ישרה, כשהוא מעצב את הכלי בצורה יותר כינורית. המלחין, נגן ויוצר של נייקלהרפור אריק סלהלשטורם השתמש בכלי וסייע להגביר את הפופולריות שלו באמצע המאה ה-20. בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 נרשמה התעוררות מחודשת בפופולריות של הנייקלהרפה, עם אמנים בולטים כמו מרקו אמברוסיני (איטליה וגרמניה), סטור סהלסטרום, פיטר פומה הדלונד ונילס נורדסטרום. המשך השכלול של הכלי תרם גם הוא לעלייה בפופולריות, כאשר בוני כלים כמו ז'אן קלוד קונדי ואנט אוסאן עסקו בפיתוחו.

אמיליו וילבלה מנגן על נייקלהרפה
בשנות ה-90 הוכרה המקלהרפה כאחד הכלים הנלמדים במחלקה למוזיקה עממית של הקולג' המלכותי למוזיקה בסטוקהולם (Kungliga Musikhögskolan). הוא השתלב במספר להקות כמו Väsen, Hedningarna, קבוצת המוזיקה העממית הפינית Hyperborea והלהקות השוודיות של מוזיקת העם Dråm ו-Nordman, ונעשה בו שימוש גם בהקשרים מוזיקליים שאינם סקנדינביים, למשל על ידי הנגנית הספרדית אנה אלקאיד, הזמרת והרב-אינסטרומנטליסטית האנגלית אנה טאם, וסנדרה שמיט מ-Storm Seeker.

לקריאה נוספת
------------

* הארדי גארדי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נייקלהרפה** בוויקישיתוף
* תומאס רות' מנגן על הכלי ביוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4179760-7
* MusicBrainz: 3be28a98-61eb-403d-a9fb-62e04f9b79ac

 |
**יגואר אירופאי** (שם מדעי: ***Panthera gombaszoegensis***) הוא מין של חתול גדול דומה ליגואר שבעבר היה תת-מין שלו שחי באירופה בתקופת הפליסטוקן. מאובניו תוארכו ללפני 1.9-0.4 מיליון שנה מהיום והתגלו בגרמניה, איטליה, צרפת, בריטניה, ספרד, הולנד וגיאורגיה ואולי גם במערב אסיה, באזור הקווקז.

יגואר קדום זה היה מעט גדול מהיגואר המודרני עם משקל של 90-210 ק"ג וממוצע 130 ק"ג. הוא היה בעל שיניים טוחנות קצרות וקהות מעט יותר בשתי הלסתות. יגואר זה אולי התפתח ממיני פנתר אחרים ממוצא אפריקני כמו האריה או הנמר וחי לצד מיני פנתרים קדומים כמו אריה המערות האירופי ומיני פנתרים קדומים. לא השתמרה פרווה שלו אך מקום חיותו המיוער התאים לדגמי חברבורות כמו של יגואר חי. בנוסף ממצאים מראים שהוא חי בקרבת מקווי מים כמו היגואר המודרני. הוא היה טורף סוליטרי שניזון מפרסתנים גדולים ששכנו באירופה.

הממצאים האחרונים ליגואר זה התאבנו לפני 400,000 שנה כך שהוא נכחד עוד לפני עידן הקרח. לא ברור האם חי לצד האדם הקדמון.

ייתכן שפנתרים דומים כמו פנתר סכרדר או אריה טוסקני מבוטלים וכנראה שייכים למין זה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יגואר אירופאי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**סלץ** (בבלארוסית: **Сялец**, ברוסית: **Селец**, בפולנית: **Sielec**) הוא כפר במחוז ברסט שבמערב בלארוס, מזרחית לפרוז'ני ובסמוך לנהר יסולדה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

תולדות היישוב
-------------

הכפר נזכר לראשונה בסוף המאה ה-14, ובסוף המאה ה-15 הוקמה בו כנסייה. בהמשך הוענק הכפר כמתנה לבני משפחת רדזיוויל. בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית.

בשנת 1921, בעקבות הסכם ריגה, נכלל היישוב בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי סלץ
---------

קהילה יהודית מתועדת בכפר מראשית המאה ה-17, ובתחילה היו בני הקהילה כפופים לקהילת בריסק. במהלך המאה ה-17 נערכו ביישוב מספר כינוסים מטעם ועד ארבע הארצות. הכפר ידוע בעיקר בשל היוולדו של הגאון מווילנה במקום.

בסוף המאה ה-19 עזבו את היישוב רבים מיהודיו, והגירה זו התגברה לאחר מלחמת העולם הראשונה. בין מלחמות העולם נותרו בכפר כ-250 יהודים.

ב-23 ביוני 1941, יום לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבש היישוב בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת אות מזהה, החרמת רכוש, חובת תשלום סכומי כופר וחובת ביצוע עבודות כפייה, תוך ביצוע מעשי התעללות בעובדים.

ב-25 במאי 1942 גורשו כל יהודי היישוב לגטו ברזה קרטוסקה, וממנו שולחו ב-15 ביולי 1942 לאתר ההרג ברונה גורה. יהודים מעטים שעוד הושארו בגטו זה נרצחו ביום 15 באוקטובר 1942.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סלץ** בוויקישיתוף
* סלץ באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "שלץ (בלארוס)", באתר השטעטל הווירטואלי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ge1029356

 |
**אפריקה ברן** (באנגלית: **AfrikaBurn**) הוא אירוע רשמי של ברנינג מן אזורי המתקיים מדי שנה באפריל-מאי בפארק הלאומי טוואנקה קארו בדרום אפריקה מאז שנת 2007. הוא מתרכז בבניית יצירות אמנות זמניות בסביבה חצי מדברית, שחלקן נשרפות לקראת סוף האירוע. רבים מהנוכחים לובשים תלבושות משוכללות וססגוניות ויוצרים "כלי רכב מוטנטים" אומנותיים.

היסטוריה
--------

פסטיבל אפריקה ברן הוקם בשנת 2007 על ידי פול יורגנסן כחברה ללא מטרות רווח, מתוך כוונה שהיא תשמש כלי ליצירה ותיאום של אירוע ברנינג מן אזורי עצמאי של דרום אפריקה.

פול יורגנסן השתתף בכמה פסטיבלים של ברנינג מן והתחבר עם לארי הארווי ומשפחת ברנר, הוא נסע לדרום אפריקה לראות את הוריו ובמטרה ליצור במה אמנותית כדי לאחד ולהפגיש את הדרום אפריקאים במקום אחד ללא פוליטיקה. חברו מבית הספר רוברט וויינק הייתה הבחירה הטבעית עבורו לשיתוף פעולה, עם רקע עשיר באמנות וגלריות. רוברט וויינק התקשר גם עם ליאן ויסר, והבין שהידע המשמעותי שלה בסצנת האמנות המקומית וניסיונה ביחסי ציבור ומעצבת מסיבות יתרום לקידום הפרויקט. לקח כמעט שנתיים של טווייה ופיתוח מאחורי הקלעים על ידי השלושה הללו, לפני שהאירוע הראשון התרחש.

החברים המייסדים של החברה היו פול יורגנסן, רוברט וויינק וליאן ויסר, מייק סאס-רולפס יחד עם ריצ'רד בושר ומוניק שייס.

האירוע מתקיים מאז 2007, כאשר כל האירועים עד כה נערכו בחווה פרטית בשם סטונהנג'(Stonehenge), הסמוכה לפארק הלאומי טוואנקה קארו (Tankwa Karoo). החווה מאוד מבודדת מכיוון שהיא ממוקמת באמצע הדרך לאורך כביש R355 במחוז הכף הצפוני של דרום אפריקה.

האירוע נקרא במקור Afrika Burns, אולם בגלל החשש כי שמו יכול להיות בעל השלכות שליליות אפשריות, הייתה קריאה פומבית להצעות לשם חדש. ב־16 ביולי 2008 הוכרז רשמית השם החדש AfrikaBurn. השם החדש שומר על זהותו של האירוע, אך פוסל פרשנויות שליליות אפשריות על ידי שינוי השם ממשהו שקורה (burns) לאפריקה, למשהו שקורה ('a 'burn) באפריקה.

הפסטיבל בנוי בצורה של עיגול ענק עם אלפי אוהלים וההליכה היא בצורת שעון המספרים, על הרחוב הראשי, שנקרא "הפלאיה", יכולים לנסוע רק כלי רכב מחופשים..

בשנת 2010 מועדי האירוע השנתי הועברו למוקדם יותר באותה שנה, מכיוון שמזג האוויר ה***סתווי*** מתאים יותר לאירוע, כמו כן אפריקה ברן לא כל כך קרוב לברנינג מן, כדי לאפשר יותר משתתפים מהעולם.

האירוע באפריקה כמו הברנינג מן מקפיד על עשרת העקרונות של הפסטיבל כגון: "לא להשאיר עקבות" (Leave No Trace), חופש, ביטוי עצמי, א- מסחריות, הסתמכות עצמית ומאמץ קהילתי והוסיף עוד עיקרון של 'כל אחד מלמד אחד', כדי לעודד שיתוף ידע של הקהילה על מנת להבטיח צמיחה שלה.

אסור להשתמש בכסף באתר הקמפינג של האירוע מכיוון ששום דבר לא מוצע למכירה, אם אנשים זקוקים למשהו הם או שהם סוחרים עם משהו אחר או פשוט מבקשים אותו. אין להכניס חיות מחמד לאירוע, עיקרון זה נובע מדאגות לביטחונם של בעלי החיים (רעשים חזקים וסביבה בעייתית), ושל המשתתפים. בנוסף זיקוקים ופנסי אש אינם מותרים.

הוא נחשב לאירוע השלישי בגודלו בעולם מבין אירועי הברן הקיימים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אפריקה ברן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אפריקה ברן

הערות שוליים
------------

1. ↑  History, AfrikaBurn (באנגלית)
2. ↑  lonelypeleg, ברנינג מן של אפריקה- אפריקה ברן- לונלי פלג, באתר הרצאה לונלי פלג, ‏2018-05-18 (באנגלית)
3. ↑  מתן רוזנשטראוך, אפריקה ברן – בועה אוטופית? - אפריקן, באתר הארץ, 10 במאי 2016
4. ↑  אבי הגיב, אפריקה ברן - חוויות מה"ברנינג מן" של דרום אפריקה, באתר InTripment, ‏2019-04-28
**ישראל יוסף זֶוִין** (בכתיב יידי: **זעווין**; 1872–1926), סופר עברי ויידיש, ממשל משלים וסופר יידיש לילדים ונוער.

תולדותיו
--------

ישראל יוסף זוין נולד בבלארוס בשנת ה'תרל"ב-1872. מוצאו ממשפחה חסידית אמידה. למד במסגרת חרדית והיה בין החסידים הצעירים שהיגרו לארצות הברית בשנות ההגירה הגדולה. הגיע לפילדלפיה בשנת 1889 ומיד החל בכתיבתו ביידיש ובעברית במקביל. כתב ופרסם סיפורים מחיי המהגרים בכתבי העת העבריים "העברי", "העם", "הלאום" ואחרים.

את כתביו חתם בשם העט **תשר"ק**.

כתיבתו
------

בעוד שבכתיבתו העברית נשאר אלמוני יחסית, כתיבתו ביידיש הביאה לו פרסום רב. סיפוריו לילדים ובני נוער נדפסו בעיתוני היידיש הגדולים של התקופה: "יידישעס טאגבלאט", "די יודישע פרעסע" ואחרים. עבר לניו יורק, ושם כתב ופרסם גם באנגלית. היה בין היוצרים התלת-לשוניים של גלי ההגירה הגדולים לארצות הברית.

תשר"ק היה גם ממשל משלים, עיבד את משלי העולם המפורסמים ליידיש ולעברית, וכן עיבד ופרסם ספרי נוער של מדע פופולרי ביידיש ובעברית. תשר"ק לא היה שם העט היחיד שלו, הוא השתמש גם בכינויים נוספים, שהיו בשעתו מוכרים בארצות הברית, בעיקר בין קוראי היידיש. הוא נחשב לאחד המבטאים המובהקים של לבטי ההגירה הגדולה לארצות הברית, שלפני מלחמת העולם השנייה.

ישראל יוסף זוין נפטר בברוקלין, ניו יורק, בכ"ח בתשרי תרפ"ז, 6 באוקטובר 1926, בגיל 54 בלבד.

קישורים חיצוניים
----------------

* בן-ציון אייזנשטט, זעווין, ישראל יוסף, **דור רבניו וסופריו**, תרנ"ה-תרס"ה, חלק ה, עמוד 49, באתר היברובוקס
* תמונתו של זוין ופרטים נוספים עליו
* ישראל יוסף זוין, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
* ישראל יוסף בן יהודה ליב זוין (1872-1926), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007307006505171
* GND: 1075337178
* ISNI: 0000 0000 6692 0257
* LCCN: nr95023931
* NLP: A17314999
* SELIBR: 96078
* VIAF: 2359073
* WorldCat: lccn-nr95023931

 |
נחלות שבטי ישראל
**יָגְבְּהָה** הייתה עיר מקראית בעבר הירדן, בנחלת שבט גד.

העיר נזכרת לראשונה בספר במדבר, כעיר שבנו בני שבט גד בשטחי סיחון מלך האמורי: "וַיִּבְנוּ בְנֵי גָד אֶת דִּיבֹן וְאֶת עֲטָרֹת וְאֵת עֲרֹעֵר וְאֶת עַטְרֹת שׁוֹפָן וְאֶת יַעְזֵר וְ**יָגְבְּהָה** וְאֶת בֵּית נִמְרָה וְאֶת בֵּית הָרָן עָרֵי מִבְצָר" (במדבר, ל"ב, ל"ה).

מאוחר יותר, נזכרת העיר בתיאור המרדף שניהל גדעון בן יואש אחר המדיינים בעבר הירדן: "וַיַּעַל גִּדְעוֹן דֶּרֶךְ הַשְּׁכוּנֵי בָאֳהָלִים מִקֶּדֶם לְנֹבַח וְ**יָגְבְּהָה** וַיַּךְ אֶת הַמַּחֲנֶה" (שופטים, ח', י"א).

יגבהה אינה נזכרת בתיאור נחלת שבט גד בספר יהושע, פרק י"ג.

בחלק ממהדורות תרגום השבעים, תורגם הפסוק מבמדבר, ל"ב, ל"ה כך: "ויבנו בני גד את דיבון... ויגיבהו אותן". באחת המהדורות של התרגום לשופטים, ח', י"א תורגמה המילה "יגבהה" למילה "יגבאל". בשני המקרים נראה כי מדובר על שיבוש בתרגום.

ממיקומה של העיר ברשימת שבספר במדבר, נראה שמדובר בעיר שנמצאת בחלק הצפוני של נחלת שבט גד. מאזכורה של העיר בספר שופטים, נראה כי מדובר על עיר במרחב המזרחי של הנחלה ולכן רואים את העיר כממוקמת בחלק הצפון-מזרחי של נחלת שבט גד.

באמצע המאה ה-19 הוצע זיהויה של העיר הקדומה עם קבוצת תלים המכונה **ח'רבת ג'ביהה**, כאחד עשר ק"מ צפונית-מערבית לרבת עמון, בהם נתגלו מגדל שמירה עמוני לצד ממצאים מהתקופה הישראלית. כיום באזור זה נמצאת העיר ג'וביהא. זיהוי זה עולה יפה גם מבחינה גאוגרפית וגם מבחינה לשונית.

אפשר שמקור השם הוא במילה העברית "גבוה", בשל מיקומה הטופוגרפי של העיר.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  **אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו**, תל אביב: הוצאת מוסד ביאליק, כרך ג', עמ' 461-462.
2. ↑  י' אליצור, **שמות מקומות קדומים בארץ ישראל השתמרותם וגלגוליהם**, ירושלים: האקדמיה ללשון העברית ויד יצחק בן-צבי, עמ' 348, 393-394.
פירוש נוסף ערך זה עוסק בקומונה בצרפת. אם התכוונתם לכפר בבלארוס, ראו סלץ (בלארוס).

**סלץ** (בצרפתית: **Seltz**, בגרמנית: **Selz**) היא קומונה במחוז בא-רן בחבל גראנד אסט הצרפתי הנמצא במרחק של 5 ק"מ מהגבול בין צרפת לגרמניה מול העיר הגרמנית ראסטט (Rastatt). שמה של העיר הגיע מהמילה הלטינית *Saletio* שהעניקו לה הרומאים, שהקימו בה קסטרום במסגרת הלימס הגרמאני, בעקבות מיקומה האסטרטגי של העיר ליד נהר הריין בהגנה על האימפריה הרומית נגד התקפות מצד שבטי הונדלים.

גאוגרפיה
--------

סלץ נמצאת במפגש הנהרות סואר וסלצבאך קצת לפני שנהר סואר נשפך אל הריין. העיר נמצאת בצפון מישור אלזס בשטח מיוער המהווה את הצד הצפון מזרחי של יער אגנו.

היסטוריה
--------

תחילת ההתיישבות בעיר הייתה בתקופת תרבות לה טאן על ידי שבטים גאלים בהתיישבות בשם Saliso. לאחר הכיבוש הרומי הקימו הרומאים במקום קסטרום בשם Saletio כפי שמוזכר בנוטיטיה דיגניטטום. העיר הוחרבה ב-355 על ידי בני השבט האלמאני ונבנתה מחדש על ידי הפרנקים ב-496. כחלק מרוזנות אלזס, העיר סופחה לדוקסות שוואביה בתחילת המאה העשירית ואוטו הראשון העניק את העיר לאשתו אדלאיד מאיטליה ב-968. אדלאיד הקימה את מנזר סלץ ב-991 בו היא מתה בשנת 999.

ב-1357 העניק הקיסר קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לעיר מעמד של עיר קיסרית חופשית והיא הצטרפה לדקאפול האלזסי. סלץ נאלצה לעזוב את הדקאפול בשנת 1414 לאחר שלודוויג השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ, סיפח את העיר לרוזנות פאלץ שעל הריין.
העיר סופחה מחדש לצרפת ב-1680 בעקבות הסכמי ניימכן שסיים את מלחמת הולנד. 

בעת החדשה עברה העיר את התהפוכות שעברו על אלזס כולה, היא נכבשה על ידי הגרמנים במלחמת צרפת–פרוסיה וסופחה לגרמניה ב-1871 עד שבשנת 1919 נחתם חוזה ורסאי לפיו כל השטחים שנכבשו על ידי הקיסרות הגרמנית הוחזרו לצרפת (סעיף 51). בשנת 1940 נכבשה אלזס שוב על ידי גרמניה הנאצית וסופחה לרייך השלישי. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה סופחה אלזס שוב לצרפת.

ערים תאומות
-----------

* אוסטריהאוסטריה אוברוולך (אנ'), אוסטריה
* ברזילברזיל סנטה אדליה (אנ'), ברזיל

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סלץ** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סלץ (בצרפתית)
* אתר הבית של העיר

הערות שוליים
------------

1. ↑  Encyclopédie de l'Alsace, t. 11 : Rhin-Strasbourg, Publitotal, 1985

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb152716058 (data)
* GND: 4498021-8
* MusicBrainz: 603b35ac-719d-4238-b1b2-23aa05dc098a
* NKC: ge1148693
* VIAF: 235215406
* WorldCat: viaf-235215406

 |
**אפריקה המערבית הצרפתית** (בצרפתית: **Afrique-Occidentale française**) הייתה פדרציה של שמונה מושבות צרפת במערב אפריקה בשנים 1895–1958.

היסטוריה
--------

חוק צרפתי שחוקק ב-20 במאי 1894 הסדיר את הקמתו של משרד הקולוניות שאחראי על כל שטחי צרפת שאינן באירופה. במסגרת זו הוחלט על הקמת גוף מנהלי המאחד את מושבות צרפת במערב אפריקה. ב-16 ביוני 1895 הוקמה אפריקה המערבית הצרפתית בשלבים שבסיום הקמתה היא הייתה איחוד של סנגל הצרפתית, סודאן הצרפתית, גינאה הצרפתית, וולטה עילית הצרפתית וחוף השנהב הצרפתית. מושבו של המושל הכללי נקבע בעיר סן-לואי (כיום בשטח סנגל). הבנק של סנגל נבחר לשמש כבנק של אפריקה המערבית בשנת 1901. בשבע השנים הראשונות המושל הכללי של אפריקה המערבית הצרפתית שימש גם כמושל סנגל אולם בגלל עומס הוחלט בשנת 1902 לפצל את התפקיד. באותה שנה הועבר משרד המושל הכללי מהעיר סן-לואי לעיר דקר ושם הוא נשאר עד לפירוק אפריקה המערבית הצרפתית.

ב-1903 הוקמה מערכת החינוך של אפריקה המערבית ובמהלך מלחמת העולם הראשונה הוקם "הצבא השחור" שפיקח על הקולוניה בזמן שרוב הכוחות הצרפתיים הופנו לסייע ללחימה באירופה. "הצבא השחור", ששמו שונה ל-Tirailleurs sénégalais, שימש מאז כצבא אפריקה המערבית.
ב-1904 המושבה הייתה מורכבת מ-6 מדינות: סנגל, סנגל עילית וניז'ר, מאוריטניה הצרפתית, גינאה, חוף השנהב ודהומיי הצרפתית. ב-1916 הצטרפה טוגולנד הצרפתית וב-1919 וולטה עילית הצרפתית. בשנת 1921 חיו באפריקה המערבית הצרפתית 12,283,000 תושבים, ללא טוגו שם חיו 673,000 תושבים נוספים.

ב-1940 בזמן שהמושבות של אפריקה המשוונית הצרפתית תמכו בצרפת החופשית, מושל אפריקה המערבית הצרפתית פייר בואסון תמך בצרפת של וישי ולכן ניסו בעלות הברית לכבוש את נמל דקאר שהייתה נקודה אסטרטגית ששימשה את הצי הצרפתי שתמך במשטר וישי. הניסיון שנודע בשם הקרב על דקר נכשל ופייר בואסון וכל אפריקה המערבית המשיכה לתמוך במשטר וישי. בסוף 1942 הוא הצטרף למחנה אדמירל דרלאן שמונה למושל צפון אפריקה הצרפתית על ידי צבא צרפת החופשית, למרות שבתחילה נלחם בהם כנציג שלטון וישי. לאחר רציחתו של דרלאן הוא הצטרף למחנה אנרי ז'ירו. לאחר האיחוד של גנרל ז'ירו וגנרל דה גול תחת הועד הצרפתי לשחרור לאומי (צר'), אפריקה המערבית מתאחדת תחת שלטונו של שארל דה גול.

הפדרציה התפרקה לאחר משאל העם משנת 1958 שבו המדינות השונות מצביעות על חלוקת הפדרציה לרפובליקות עצמאיות, מלבד גיאנה שהצביעה על עצמאותה. עד שנת 1960, שאר המדינות הצביעו גם כן על עצמאותם כך שהפדרציה הפסיקה להתקיים בשנת 1960. בשנת 1958 ארבע הרפובליקות וולטה עילית (היום בורקינה פאסו), דהומיי (היום בנין), ניז'ר וחוף השנהב הקימו גוף בשם איחוד סאהל-בנין (צר') שבמאי 1959 הפך לקונסיי דה ל'אנטאנט, ארגון אזורי שעליו הצטרפה גם טוגו ב-1966.

גאוגרפיה
--------

הפדרציה שכנה בשטח של 4,689,000 קמ"ר שרובו היה בסהרה ובהקמתו כלל 10 מיליון תושבים ובפירוקו כ-25 מיליון בני אדם. השטח כלל שטחים במדבר סהרה (בעיקר במאוריטניה, ניז'ר ומאלי), את אגן נהר סנגל את רוב אגן הניז'ר ואת רוב השטח המערבי של הסאהל. בשטח היה גם אזור טרופי בחוף השנהב ובגינאה ושטח הררי בהרי אייר ובפוטה ג'אלון (Fouta Djallon) שבגינאה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אפריקה המערבית הצרפתית** בוויקישיתוף
* אפריקה המערבית הצרפתית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007557568805171
* BnF: cb15289975d (data)
* GND: 4071423-8
* NARA: 10046652
* NDL: 00563740
* NKC: ge134173
* SUDOC: 027551539
* VIAF: 136723775
* WorldCat: lccn-n82106881

 |
**פיגועי א-סווידא** היו סדרת פיגועי התאבדות ופיגועי ירי שביצעו מחבלים מארגון הטרור המדינה האסלאמית ב-25 ביולי 2018 בעיר א-סווידא שבדרום סוריה ובסביבתה, במטרה להפחית את הלחץ על אנשיהם באגן הירמוך. בפיגועים נרצחו 258 אנשים, רובם דרוזים תושבי האזור, מתוכם 142 אזרחים, בהם 38 נשים וילדים. 36 מתושבי האזור הדרוזים נחטפו. מהצד השני, המדינה האסלאמית ספגה 63 הרוגים, בהם 7 מחבלים מתאבדים.

מהלך הפיגועים
-------------

בשעות הבוקר המוקדמות של ה-25 ביולי 2018 יצאה קבוצה גדולה של אנשי המדינה האסלאמית ממובלעת של הארגון, מצפון-מזרח לעיר א-סווידא שבדרום סוריה, לעבר העיר ופרבריה. בשעה 04:30 תקפו מספר קבוצות של פעילי הארגון את הכפרים אלשבכי, אלשריחי, ראמי, ע'יצ'ה חמאיל, טרבא, אלכסיב, תימא ודומא שבין המובלעת לבין העיר. הקבוצות חומשו בנשק קל, מקלעים וחגורות נפץ. נוסף על כך, כוח צלפים ומרגמות של הארגון התמקמם בין הכפרים כדי לסייע באש לפעילים. המתקפה נתקלה בהתנגדות עזה מקרב תושבי הכפרים ולוחמי המיליציות המקומיות, שהסבו לפעילי הארגון אבדות ניכרות.

במקביל, בין השעות 05:00–07:00 תקפו אנשי הארגון את העיר א-סווידא עצמה. התוקפים נכנסו לעיר ברכיבה על אופנועים, תוך כדי ירי מנשק קל לעבר עוברי אורח. ארבעה מהמחבלים, שנשאו על גופם חגורות נפץ, התפוצצו בשוק הירקות, בכיכר אלמשנקה, בכיכר אלנג'מה ובשכונת אלמסלח.

בלילה שבין ה-26 ל-27 ביולי המשיך דאעש בתקיפת המרחב הכפרי שמצפון-מזרח לא-סווידא, וביצע ירי ארטילרי לעבר הכפרים.

במהלך המתקפה, חטפו פעילי הארגון 36 נשים. ארבע מהן הצליחו לברוח ושתיים נהרגו. ב-28 ביולי דווח כי הארגון מנהל מגעים עם משפחות החטופות, אך הדרישות אותן הציב מופנות לעבר המשטר הסורי. ב-29 ביולי יצא סרטון בן 22 שניות בו נראית אחת החטופות קוראת לנשיא סוריה, בשאר אל-אסד, לשחרר את כל פעילי המדינה האסלאמית העצורים ולחדול את המבצע הצבאי נגד הארגון באגן הירמוך.

תוצאות
------

לפי המרכז הסורי לזכויות אדם, בפיגועים נהרגו 258 אנשים, מתוכם 142 אזרחים ו-116 לוחמים שניסו לבלום את הפיגועים. בנוסף לכך, 63 פעילי המדינה האסלאמית נהרגו בפיגועים, בהם 7 מחבלים מתאבדים. ב-31 ביולי שחרר הארגון 22 נשים מתוך החטופים, בתמורה להעברת מאות מלוחמיו מאגן הירמוך למובלעת הארגון שבמדבר הסורי.

ב-1 באוגוסט ביצעו אנשי המדינה האסלאמית התקפה נגד שדה התעופה הצבאי ח'לח'לה, בה לטענתם הושמדו שני מטוסי קרב ושישה כלי טיס בלתי מאוישים.

ב-2 באוגוסט הוצא להורג מהנד ד'וקאן אבו עמאר, סטודנט בן 19 שהיה בין החטופים. בסרטון ההוצאה להורג הוא אמר כי זו התוצאה של כישלון המשא ומתן לפינוי פעילי הארגון למדבר הסורי, וכי אם דרישות הארגון לא ייענו, יוצאו להורג שאר החטופים. ב-5 באוגוסט דווח כי ארגון המדינה האסלאמית עדיין מחזיק בשבי 14 נשים ו-16 ילדים וילדות.

קישורים חיצוניים
----------------

* מבט לג'האד העולמי (26 ביולי – 1 באוגוסט 2018), באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור, 1 באוגוסט 2018.
* מבט לג'האד העולמי (8-2 באוגוסט 2018), באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור, 8 באוגוסט 2018.
* More casualties raise to 258, the number of people killed in the bloody and violent attack by ISIS east of al-Suwaidaa, באתר המרכז הסורי לזכויות אדם, 1 באוגוסט 2018 (באנגלית).

הערות שוליים
------------

1. ↑  Defeated ISIS in Yarmouk Basin evacuated to Syrian Desert, באתר al masdar news, ‏31 ביולי 2018 (באנגלית).
2. ↑  גיא כהן, דיווח: דאע"ש הוציא להורג בן ערובה, באתר ערוץ 7, 5 באוגוסט 2018
**אלומיניום הידרוקסיד**, Al(OH)3, נמצא בטבע כמינרל גיבסיט (אנ') (הידוע גם בשם הידרארגיליט), ושלושת הפולימורפים הנדירים בהרבה שלו: בייריט, דוילייט ונורדסטראנדיט. אלומיניום הידרוקסיד הוא אמפוטרי, כלומר, יש לו תכונות בסיסיות וחומציות כאחד. תרכובות הדומות לאלומיניום הידרוקסיד הן למשל אלומיניום אוקסיד הידרוקסיד, AlO(OH), ואלומינה, Al2O3, שהוא גם כן אמפוטרי. תרכובות אלו יחד הן המרכיבים העיקריים של עפרות האלומיניום בוקסיט. אלומיניום הידרוקסיד יוצר גם משקע ג'לטיני במים.

תכונות
------

אלומיניום הידרוקסיד הוא אמפוטרי. בתווך חומצי הוא מתנהג כבסיס ברונסטד-לאורי. הוא מנטרל את החומצה, ומניב מלח:

3HCl + Al(OH)3 → AlCl3 + 3 H2O

בתווך בסיסי, הוא מתנהג כחומצת לואיס על ידי קשירת יוני הידרוקסיד:

-Al(OH)3 + OH− → Al(OH)4

בטיחות
------

בשנות ה-60 וה-70 עלתה השערה שאלומיניום קשור להפרעות נוירולוגיות שונות, כולל מחלת אלצהיימר. מאז, מחקרים אפידמיולוגיים מרובים לא מצאו קשר בין חשיפה לאלומיניום סביבתי או בבליעה לבין הפרעות נוירולוגיות, אם כי אלומיניום מוזרק לא נבדק במחקרים אלו.

הפרעות עצביות נמצאו בניסויים על עכברים שמונעים על ידי סינדרום מלחמת המפרץ (אנ') (GWI). אלומיניום הידרוקסיד שהוזרק במינונים שווי ערך לאלו שניתנו לצבא ארצות הברית, הראה עלייה באסטרוציטים תגובתיים, עלייה באפופטוזה של נוירונים מוטוריים והתפשטות מיקרוגלייה בתוך חוט השדרה וקליפת הראייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלומיניום הידרוקסיד** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Basic and Amphoteric Hydroxides, web.archive.org, ‏2017-08-22
2. ↑  Aluminium and Alzheimer's disease - Alzheimer's Society, web.archive.org, ‏2012-03-11
3. ↑  Virginie Rondeau, A review of epidemiologic studies on aluminum and silica in relation to Alzheimer's disease and associated disorders, **Reviews on Environmental Health** 17, 2002, עמ' 107–121
4. ↑  A. B. Graves, D. Rosner, D. Echeverria, J. A. Mortimer, Occupational exposures to solvents and aluminium and estimated risk of Alzheimer's disease, **Occupational and Environmental Medicine** 55, 1998-09, עמ' 627–633
5. ↑  Christopher A. Shaw, Michael S. Petrik, Aluminum hydroxide injections lead to motor deficits and motor neuron degeneration, **Journal of inorganic biochemistry** 103, 2009-11, עמ' 1555 doi: 10.1016/j.jinorgbio.2009.05.019

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007294744505171
* LCCN: sh85004013

 |
**הפרלמנט של רומניה** (ברומנית: Parlamentul României) הוא הרשות המחוקקת ברומניה. הוא מורכב משני בתים:

* **הבית העליון** - סנאט ובו 168 חברים.
* **הבית התחתון** - בית הנבחרים ובו 398 חברים.

בשנת 2009 התקיים משאל עם ובו נבדק האם להפוך את הפרלמנט לבית מחוקקים חד-ביתי ובו 300 חברים. למרות המשאל עבר, הוא לא היה מחייב, ולכן המצב נשאר על כנו עד היום.

היסטוריה
--------

ההיסטוריה הפרלמנטרית ברומניה מתחילה בפרלמנט הראשון שנוסד במאי 1831 בוולאכיה בדרום רומניה. באמצע המאה חלו תהליכי מודרניזציה והוקם פרלמנט רשמי בעל שני בתים. הפרלמנט הוא זה שהחליט על עצמאות רומניה בשנת 1878. בפברואר 1938 קרול השני, מלך רומניה חיזק מאוד את מעמדו האישי כמונרך הלאומי, ובכך החליש מאוד את כוחו של הפרלמנט. פעילותו של הפרלמנט הושעתה בשנת 1940 ופעילותו חודשה באוגוסט 1944 כגוף חד ביתי. לאחר קבלת החוקה בשנת 1948 הפרלמנט היה למעשה כפוף לכוחה של המפלגה הקומוניסטית הרומנית ונשא את השם "האספה הלאומית הגדולה של רומניה" שהתקיימה עד דצמבר 1989.

לאחר סתיו העמים בשנת 1989 והמהפכה הלאומית שהתרחשה באותה השנה, הפך הפרלמנט שוב לגוף דמוקרטי שחיזק את עיקרון זכויות האדם והפרדת הרשויות וחזר להיות בעל שני בתים. במהלך השנים שלאחר מכן, הפרלמנט הוביל מדיניות חברתית של הפרטה ודמוקרטיזציה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הפרלמנט של רומניה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הפרלמנט של רומניה (ברומנית, בצרפתית ובאנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007600933405171
* ISNI: 0000 0001 2342 8980
* LCCN: n50072169
* SUDOC: 028442652
* VIAF: 157078537
* WorldCat: lccn-n50072169

 |
יושבים: שרה אהרנסון ויוסף לישנסקי. עומדים: טובה רוטמן וניסן רוטמן - ספטמבר 1917
המצבה של ניסן רוטמן בבית הקברות הישן בחדרה
**ניסן רוטמן** (12 בינואר 1894 – 17 במרץ 1977) היה מילדי העלייה השנייה ובן למשפחה ממייסדי חדרה. היה פעיל במחתרת ניל"י ובשל כך נכלא בדמשק. עסק רבות ברכש קרקעות באזור חדרה והיה פעיל ציבור בעיר זו.

קורות חייו
----------

רוטמן נולד בהומל שברוסיה למרדכי רוטמן וחוה (רוזומובסקי). למד בחדר בעיר הולדתו וב-1907 עלה עם הוריו לארץ ישראל והמשפחה התיישבה בחדרה. לאחר תקופת לימודים החל רוטמן לעבוד בחקלאות בסביבות חדרה. במהלך עבודתו התוודע לאהרון אהרונסון ולאבשלום פיינברג וב-1911 אף מונה לתפקיד האחראי על התחזוקה בתחנת הניסיונות של אהרונסון בעתלית.

כשפרצה מלחמת העולם הראשונה עזר לפעילי מחתרת ניל"י ואף עבד במשקם של משפחת פיינברג. בין האנשים שהכיר בתקופה זו הייתה גם טובה גילברג מזכרון יעקב שאותה נשא לאישה. כשהחלו הטורקים לפעול נגד המחתרת ומנהיגיה, נאסרו גם רוטמן ואשתו והועברו לכלא "חאן עלי באשה" בדמשק שם נחקר ועונה רוטמן על מנת שיודה באשמה ויסגיר את חבריו למחתרת. על אף שלא נשבר בעינויים נשפט לשנתיים מאסר אך זמן מה לאחר תחילת ריצוי עונשו החלו הטורקים לסגת מדמשק תוך שהם לוקחים איתם את אסירי המחתרת. למזלם של האסירים הופצצה הרכבת, על ידי מטוסי בעלות הברית, בתחנת הרכבת ראיאק שבבקעת הלבנון והם ברחו וחזרו לארץ ישראל.

עם סיום המלחמה חזר רוטמן לעבוד בחקלאות ובמקביל עסק ברכישת קרקעות באזור חדרה וחיפה. שימש כמנהל עסקיהם של אלכסנדר אהרנסון ורבקה אהרנסון ובשמם עסק בגאולת הקרקעות. כמו כן פעל להעביר את הבעלות על קרקעות חדרה מידי פיק"א לידי החקלאים עצמם (שהיו קשורים לחברת מיסדי חדרה בע"מ). כל פעילויותיו הפכו את רוטמן לאיש אמיד מאוד ולחבר בארגונים שונים כמו "הסתדרות החקלאים בחדרה", "חברת אפא"י (אגודת פירות ארץ ישראל)", "לשכת בני ברית 'השרון' בחדרה" ועוד.

רוטמן נפטר ב-1977 בחדרה ונקבר בבית הקברות הישן בחדרה. האדמות שרכש שומשו או עדיין משמשות להרחבת שכונות בחדרה, כולל שכונת ניסן הקרויה על שמו. שמו הונצח ברחוב ובשכונה בדרום חדרה. רעייתו לשעבר טובה נפטרה ב-1974 ונקברה בבית הקברות בזכרון יעקב.

ילדיו: אבשלום, שרה, הדסה.

לקריאה נוספת
------------

* עופר רגב, **רוטמן – אנשי שורשים**, הוצאת פורת, 2001

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניסן רוטמן** בוויקישיתוף
* דוד תדהר (עורך), "ניסן רוטמן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2827
* דותן לוי, מיליארדר הנדל"ן הסודי מחדרה נחשף, באתר כלכליסט, 20 באפריל 2011
* ד"ר דוד סיון, אמת על בני העלייה הראשונה, אתר "ארץ הצבי", 8 באוגוסט 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  המשפחה עלתה בעקבות בני משפחה שעלו ארצה כבר ב-1892 במסגרת העלייה הראשונה
2. ↑  משפחת גילברג הייתה מקורבת למשפחת אהרונסון וטובה הייתה חברתה של שרה אהרנסון. למעשה החתונה הקיימה רק ב-1919 לאחר סיום המלחמה
3. ↑  שותפים נוספים לבריחה זו היו גם איתן בלקינד, גרשון פליישר ואברהם ברד
4. ↑  חלק ממימון הרכישות ניתן על ידי מרים (מרי) פלז שיסדה קרנות רבות ושונות למתן עזרה כספית לאגודות ארץ-ישראליות
**מוקופירנה** (שם מדעי: ***Mukupirna***) הוא סוג נכחד של יונק כיס מסדרת הקנגוראים, אשר התקיים באוסטרליה במשך האוליגוקן שלפני 26 עד 25 מיליון שנה מזמננו. סוג זה השתייך למשפחה עצמאית - ה**מוקפירניים** (Mukupirnidae).

המאובנים שלו כללו שרידי שלד וגולגולת חלקיים, אשר התגלו ב-1973 ב"תצורות ננבה פורמטי" (Namba-formatie) שבצפן-מזרח אוסטרליה הדרומית, על שפת "אגם פינפה" ואלה הובאו בהמשך למוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע. הסוג תואר למדע בשנת 2020 בידי החוקרים: Beck, Louys, Brewer, Archer, Black & Tedford ונכלל בו מין בודד - *Mukupirna nambensis*. משמעות שמו הוא מאבוריג'ינית ופירושו: "עצמות גדולות".

המוקופירנה היה דומה לוומבט, אך כבד בהרבה וקרוב בגודלו לדוב שחור אמריקאי. הוא הגיע לאורך של 1.7 מטר ולמשקל של 143 עד 171 ק"ג בממוצע. סוג זה דמה במאפייני השיניים והגולגולת למשפחה הנכחדת Wynyardiidae והכיל כמה תכונות של הוומבטיים והדיפרוטודוניים הענקיים. מבנה השיניים מרמז שהיה אוכל צמחים בעל טפרים חזקות, אשר חיפש ביערות והסוואנות בהם חי שורשים, פקעות וגבעולים ברגליו הקדמיות החזקות.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**גרדה ולנטינר** (בדנית: **Gerda Valentiner**;‏ 25 באפריל 1903 – ?), מורה דנית וחברה במחתרת הדנית, מחסידי אומות העולם, שהחביאה בביתה והבריחה מספר רב של ילדים יהודים לשוודיה ב-1943.

קורות חיים
----------

עד מלחמת העולם השנייה, גרדה ולנטינר לימדה בבית ספר בקופנהגן שבדנמרק. כשהנאצים פלשו לדנמרק בתחילת שנות ה-40, ולנטינר הצטרפה למחתרת הדנית.

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
--------------------------------

באוקטובר 1943, כשנודע לה שהנאצים מתכננים להתחיל בגירוש יהודי דנמרק, החלה גרדה לאסוף לביתה ילדים יהודים, אותם הסתירה את היהודים עד שנמצאה הדרך להבריחם לחופי שוודיה ברגע המתאים.

ולנטינר לימדה בימים בבית הספר, ובלילות פעלה במחתרת וטיפלה בדאגה רבה לילדים שהחביאה בביתה. רוב הילדים בביתה היו ילדי משפחות דתיות שמטעמי כשרות לא אכלו בביתה דבר מלבד לחם. כשהבינה ולנטינר את הקושי, היא קנתה עבור הילדים כלים חדשים ומצרכים מתאימים על מנת להפוך את מטבחה לכשר.

בספטמבר 1943, הגיעה גרדה ולנטינר לביתם של ראובן ואסתר שפטלוביץ, הוריה של דורה, אחת מתלמידותיה, על מנת להזהירם מפני הסכנה המתקרבת. כמה ימים לאחר מכן, דורה, אחותה ריטה ואחיהן מוריס עברו לביתה של ולנטינר ונשארו אצלה עד שתצליח לארגן את העברתם לשוודיה.

לאחר הברחת ההורים, כעבור כשבוע התבצעו שני ניסיונות בריחה של הילדים, שכשלו. הניסיון השלישי שהתרחש בערב יום הכיפורים של שנת 1943 הצליח. ולנטינר לקחה את שלושת הילדים לחוף במרחק 10 ק"מ מצפון לעיר קופנהגן, ומשם בעזרת סירת דייגים הגיעו לחופי לנדסקרונה שבשוודיה. הם חברו להוריהם שהגיעו לשוודיה כאמור עשרה ימים לפני כן.

לאחר המלחמה
-----------

ולנטינר לקחה חופשה ללא תשלום מעבודת ההוראה ובמשך שנתיים התנדבה כעובדת סוציאלית במחנות העקורים היהודים בגרמניה ובאוסטריה. כשחזרה ולנטינר להוראה, היא לימדה על יהדות ישראל ולימדה את תלמידיה הנוצריים על תרבות ישראל וההתיישבות בארץ. ולנטינר ביקרה בישראל שלוש פעמים כשבפעם השנייה באה כנציגת ארגון ויצו הדני. ב-1971, כשהייתה ולנטינר בת 68 ויצאה לפנסיה, היא עברה לחיות בישראל כשנה, על מנת לראות את הארץ וללמוד עברית.

הכרה והנצחה
-----------

ב-28 ביולי 1968, בעת ביקורה השלישי בישראל, בטקס שנערך ביד ושם, גרדה ולנטינר קיבלה הכרה כחסידת אומת העולם. זכרונה הונצח בעץ שניטע, על ידה, בשדרת חסידי אומות העולם.

הערות שוליים
------------

1. ↑  סקירת מעשי הגבורה של גרדה ולנטינר
2. 1 2 3  מתוך תיק חסיד אומות העולם, יד ושם.
3. 1 2 3  הכתוב מסתמך על עדותו בתיק חסיד אומות העולם ביד ושם
4. 1 2  גרדה ולנטינר, באתר "יד ושם" (באנגלית)
5. ↑  מתוך סקירת "מורים שהצילו יהודים בזמן השואה", יד ושם.

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"גרדה ולנטינר"**.
**מוקטר אדריס** (באנגלית: **Muktar Edris**; נולד ב-14 בינואר 1994) הוא אתלט אתיופי, ואלוף העולם בריצת 5000 מטר (לונדון 2017, דוחה 2019). בנוסף לכך, אדריס הוא אלוף העולם בריצת שדה (תחרות קבוצתית) ביחד עם נבחרת אתיופיה משנת 2015, ומדליסט הארד באותה שנה באליפות במקצה הגברים.

קריירה
------

אדריס סיים שביעי באליפות העולם בריצת שדה 2011 עד גיל 20, 23 שניות אחרי ג'פרי קמוורור המנצח. בנוסף לכך, זכה עם נבחרת אתיופיה (עד גיל 20) באותה אליפות במדליית הכסף. אדריס סיים רביעי באליפות אפריקה באתלטיקה 2011 עד גיל 20 בריצת 10000 מטר, בזמן של 28:44.95.

ב-2012 אדריס רשם שני הישגים בולטים. הראשון מביניהם היה ניצחון באליפות אפריקה בריצות שדה 2012. ההישג השני היה זכייה במדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 20 בריצת 5000 מטר.

ב-2013, זכה אדריס במדליית ארד באליפות העולם בריצות שדה עד גיל 20 שהתקיימה בבידגושץ' (פולין), 9 שניות אחרי הגוס גבריווט המנצח, ו5 שניות אחרי לאונרד בארסוטון שסיים שני. בנוסף לכך, אדריס זכה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית באליפות עם אתיופיה.

ב-2014 קבע אדריס את שיאו האישי ב-5000 מטרים, בזמן של 12:54.83 בסטוקהולם, התוצאה הזו הייתה גם התוצאה הכי מהירה ב-2014. ב-2015, קבע אדריס את שיאו האישי ב-10000 מטרים, בתחרות בהנגלו. באותה שנה, אדריס זכה במדליית ארד באליפות העולם בריצות שדה במקצה העלית גברים, וזכה גם במדליית זהב בתחרות הקבוצתית.

אדריס השתתף ב-אליפות העולם באתלטיקה 2017, וזכה במדליית זהב ב-5000 מטרים. מנצח את מו פארח בריצת המסלול האחרונה שלו ואת פול צ'לימו. אדריס סיים בזמן של 13:32.79.

ב-2019, אדריס שיחזר את ההישג שלו מאליפות העולם הקודמת, וזכה שוב במדליית זהב באליפות העולם, בזמן של 12:58.85. מקדים את סלמון ברגה ואת מוחמד אחמד(אנ').

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוקטר אדריס** בוויקישיתוף
* מוקטר אדריס, ברשת החברתית פייסבוק
* מוקטר אדריס, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* מוקטר אדריס, באתר olympedia.org
* מוקטר אדריס, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* מוקטר אדריס, באתר ליגת היהלום
* מוקטר אדריס, באתר Track and Field (גברים)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Muktar Edris results (2019), IAAF.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 262470

 |
השחקן בראד פיט התחיל את קריירת המשחק כניצב
**ניצב**, ולעיתים **סטטיסט**, הוא שחקן בתפקיד שולי אשר אינו מערב מלל או יכולות משחק מיוחדות. הניצב, מופיע לרוב כדמות אחת מתוך רבות ברקע ההתרחשות המצולמת, בלא שדמותו נושאת השפעה עלילתית, כי אם משלימה אווירה מבוקשת זו או אחרת. על כן, קרוי הניצב בתעשיית הבמה גם "*Non-actor*". ניצב שמבצע קטע דיבור, או שורת דיאלוג, קרוי **"ביט"** (*Bit Part*).

הפקות שדורשות ניצבים שוכרות אותם על-פי רוב ליום צילומים אחד או יותר. ברוב המקרים, הניצב נבחר על פי מראהו החיצוני ומאפיינים פיזיים התואמים את סוג הדמויות שאותן מבקש התסריט לשזור ברקע מאחורי הדמויות הראשיות.

הפקות מסוגים שונים דורשות היקף משתנה של ניצבים: סרטי-מלחמה לדוגמה, דרמות היסטוריות רחבות-יריעה או לחלופין אופרות-ענק, עושים שימוש במספר רב של ניצבים – לעיתים מאות. השחקנים הזוטרים נקראים לבוא על-פי רוב עם בגדיהם היומיומיים, בהתאם לצורכי הסצנה שבה הם יופיעו, ובמידת הצורך מולבשים במקום, וברוב המקרים משולמים על פי יום עבודה. לעיתים קרובות יום כזה עשוי לארוך שעות רבות ולכלול רק אפיזודות צילום מועטות, שביניהן הפוגות ארוכות שבהן הניצב נותר על הסט. רבים מהשחקנים הידועים ביותר על המסך החלו את דרכם כניצבים: בראד פיט, שירלי טמפל, סילבסטר סטאלון ואחרים.

במרבית הפעמים סוכנויות שחקנים או אף סוכנויות-ניצבים ייעודיות מספקות את הניצבים להפקות השונות, כאשר באחדות מארצות המערב, האחרונים זוכים להגנתם של איגודים מקצועיים. בישראל פועלות סוכנויות שחקנים המגייסות ניצבים לסרטוני פרסומת, לסדרות טלוויזיה, לסרטי קולנוע ולמגוון הפקות מקור.

הופעת קמע היא סוג של הופעת ניצב קצרצרה ביותר, של ידוען או של אחד מאנשי ההפקה, שאינו שחקן, בסרט או על הבמה. אלפרד היצ'קוק, למשל, הופיע בהופעת קמע, בכ-37 מתוך 52 סרטיו הוא. דויד גרוסמן הופיע בהופעת קמע בסרט "מישהו לרוץ איתו", שהופק על פי ספרו. סטן לי הופיע בהופעת קמע בכל סרטי מארוול וסוני עד למותו.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **ניצב (אמנות הבמה)** |

* שחר סמוחה, ‏מאיפה אנחנו מכירים? הצצה לעולם של הניצבים המקצועיים, באתר גלובס, 25 בספטמבר 2014

| מקצועות בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה |
| --- |
| כללי | תסריטאי • מפיק • במאי |
| משחק | שחקן (שחקן ראשי • שחקן משנה • שחקן אורח • שחקן אופי • תפקיד כפול) • ביט • ניצב • קמע • מדבב • קריין • פעלולן |
| קדם הפקה | מתאם הפקה • עוזר במאי • עורך תסריט • מנהל תסריט • מלהק • עוזר הפקה |
| שלב הצילומים | 

|  |  |
| --- | --- |
| עיצוב | מעצב אמנותי • ארט דיירקטור • כוריאוגרף • מאייר • מעצב תלבושות • מעצב שיער • מאפר |
| צילום | צלם • תאורן (אנ') • סטדיקאם • גריפ ראשי |
| שמע | טכנאי קול • עוזר מקליט |

 |
| פוסט-פרודקשן | עורך • מלחין • מנפיש • איש אפקטים מיוחדים |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007546738905171
* GND: 4618562-8
* LCCN: sh94005380

 |
**גרה** הוא מידת משקל קטנה המוזכרת בתנ"ך כאחד חלקי עשרים של השקל.

בתנ"ך
-----

הגרה מוזכר בספר שמות:

"זה יתנו כל העבר על הפקדים מחצית השקל בשקל הקדש עשרים גרה השקל ..."
ספר יחזקאל חוזר על הדברים:

"והשקל עשרים גרה עשרים שקלים חמשה ועשרים שקלים עשרה וחמשה שקל המנה יהיה לכם"
### אגורה

ישנם (רש"י, רד"ק, מלבי"ם) המזהים את הגרה עם האגורה המוזכרת בספר שמואל:

"והיה כל הנותר בביתך יבוא להשתחות לו לאגורת כסף וככר לחם ואמר ספחני נא אל אחת הכהנות לאכל פת לחם"
אחרים טוענים שאגורה היא מילה משורש "אגר" שיש לפרשו כשכר עבודה או צרור של מתכת.

### מעה

בלשון חז"ל נקרא הגרה "מעה". במעבר ממידות מדבריות למידות ירושלמיות, הוסף שישית לשקל וכך השקל של התורה, הנקרא אצל חז"ל סלע, כולל 24 מעים.

מקור השם
--------

באכדית, משמעות המילה giru היא גרגיר של חרוב.

בארכאולוגיה
-----------

מטבע של יהוד מדינתא, משמאל: דיוקן של יחזקיהו, שליט יהוד מדינתא, מימין: ינשוף עם כיתוב עברי עתיק "יחזקיהו הפחה"
יגאל רונן טוען שמטבעות יהוד מדינתא מסדרת "ינשוף" ומסדרת דיוקן של מלך פרסי, הם מטבעות בערך של גרה וחצי גרה, בהתאמה. על פי שקילה של 64 מטבעות מסדרת ינשוף, הוא מצא שמשקלם הממוצע הוא 0.48 גרם. בשקילה של 82 מטבעות מסדרת דיוקן מלך פרסי הוא מצא משקל ממוצע של 0.26 גרם, בערך חצי ממשקל מטבעות הינשוף. ממוצע המשקל של מטבעות אובול מאותה תקופה שהוטבעו בעזה ושומרון הוא 0.69 גרם, שאינו תואם את מטבעות היהוד מדינתא האלו. לעומת זאת, 1/24 של שקל של 11.4 גרם הוא 0.475, כמעט במדויק משקל מטבעות הינשוף.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר שמות, פרק ל', פסוק י"ג
2. ↑  ספר יחזקאל, פרק מ"ה, פסוק י"ב
3. ↑  ספר שמואל א', פרק ב', פסוק ל"ו
4. ↑  אנציקלופדיה מקראית, כרך א', ערך: אגורה, עמוד 77
5. ↑  אנציקלופדיה מקראית, כרך ד', ערך: מידות ומשקלות, עמוד 863
6. ↑  Yigal Ronen, The Weight Standards of the Judean Coinage in the Late Persian and Early Ptolemaic Period, Near Eastern Archaeology, Vol. 61, No. 2 (Jun. 1998), pp. 122-126
תרשים מחזור החנקן
**מחזור החנקן** הוא מסלול ביולוגי שעובר החנקן דרכו נקלט בצמחים, בבעלי חיים, באצות, בפטריות, בחיידקים ובקרקע. במחזור זה נכללים תהליכים אשר מסייעים לחנקן להיקלט ביצורים השונים.

החנקן הוא מרכיב יסודי של חלבונים, החיוניים לאורגניזמים. החנקן (חנקן מולקולרי) מהווה 78% מנפחה של האטמוספירה, עם זאת, אינו יכול להיקלט בצורה זו על ידי האורגניזמים. רוב היצורים החיים נושמים את החנקן שבאוויר ופולטים אותו בחזרה כמו שהוא. באמצעות תהליכים לא ביולוגיים (כמו ברקים והתפרצויות הרי געש) או תהליכים ביולוגיים הופך חלק מועט מהחנקן לחנקה (NO3−‎) הזמינה לצמחים. 

התהליכים הביולוגיים מבוצעים בעיקר על ידי סוגים מסוימים של חיידקים (כדוגמת סוגים במערכת הכחוליות (ציאנובקטריות), *Rhizobia* ו-*Frankia*) ואצות. רובן מצויים בעיקר בסביבה מימית. ליצורים אלה יש את האנזים ניטרוגנז אשר מאפשר להם לפרק את הקשר החזק בין אטומי החנקן ליצירת אמוניה.

הצמחים קולטים את החנקן ויוצרים ממנו חלבון. את החלבון הזה אוכלים בעלי-החיים וכך הוא הופך לחלבון מן החי. בעלי חיים וצמחים מתים מפורקים על ידי מיקרואורגניזמים שהופכים את תרכובות החנקן שוב לחנקן שחוזר לאטמוספירה. כך, חוזר התהליך חלילה.

**ניטריפיקציה** – נקרא בעברית גם **חנקון**. תהליך בו מתקבל ניטראט כאשר אמוניה מתחמצנת. מכיוון שתהליך החמצון דורש חמצן הוא מתרחש אך ורק בנוכחות חמצן ומתבצע על ידי חיידקי קרקע אירוביים.

**אמוניפיקציה** – תהליך בו החנקן האורגני שברקבוביות נעשה זמין לקליטה בשביל צמחים. התהליך מתבצע על ידי מיקרואורגניזמים שונים המפרקים בקרקע, כך שלאחריו מתרכובות החנקן האורגני מתקבלת אמוניה או אמוניום. תהליך זה מתרחש רק בנוכחות חמצן.

**דניטריפיקציה** – בתהליך זה החנקן שוב חוזר לאטמוספירה. באמצעות חיידקי קרקע אנארוביים הניטרט חוזר שוב לחנקן מולקולרי. התהליך מתבצע כאשר אין חמצן משום שאז החיידקים משתמשים בניטרט כמקור לחמצן בתהליך הנשימה.

ראו גם
------

* מחזור הפחמן
* מחזור הגופרית
* קיבוע חנקן ימי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מחזור החנקן** בוויקישיתוף
* מחזור החנקן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531392205171
* BnF: cb12014727k (data)
* GND: 4183276-0
* LCCN: sh85092071
* NDL: 01133695
* NKC: ph121719

 |
ניצב חרב
**ניצב** הוא כינוי לחלק החרב המשמש לאחיזה.

תיאור
-----

במרכז הניצב נמצאה הידית, בה אוחזים. 

בקצה התחתון הייתה גולה כבדה, שמכונה "תפוח ניצב" (pommel). בחרבות דקירה מאוחרות שימשה הגולה גם לאיזון משקל הלהב ולאפשר תמרון נוח יותר בדקירה. כמו כן, הגולה יכולה גם להמם אדם במכה על הראש.

בקצה הקרוב ללהב ניצבת השמורה(אנ'). לשמורה היו שתי מטרות: למנוע מהיד להחליק על הלהב ולמנוע מלהב היריב לפגוע ביד,. לחרבות שונות היו שמורות שונות: לחרבות האבירים של ימי הביניים היו שמורות בצורת מוט אופקי שיצר צלב עם הלהב והידית (cross-guard(אנ')), לחרבות היפניות היו שמורות בצורת מלבן או אליפסה שהקיף את הלהב (Tsuba) ואילו לחרבות הדקות והקלות (יחסית לחרבות ימי הביניים) של המאה ה-17 ואילך (חרב סיף או רפייר) השמורה הייתה מעין "סלסלה" שעטפה את היד וכללה קשת פלדה שהגנה גם על פרקי האצבעות.

חמרי גלם
--------

ניצבי החרבות מיוצרים בדרך כלל מעץ או מתכת, בעבר יוצרו ניצבים מחומרים נוספים כמו שנהב. ידית הניצב מחופה בחומר מונע החלקה, בעבר היו משתמשים לכך בעור וכיום משתמשים גם בגומי. לצורת הניצב החרב ועיצובו הייתה משמעות רבה בהוכחת דרגתו של הנושא אותה.

גלריית תמונות
-------------

* שמורה בצורת צלב בחרב ארוכה מימי הבינייםשמורה בצורת צלב בחרב ארוכה מימי הביניים
* ניצב ושמורה של חרב יפניתניצב ושמורה של חרב יפנית
* שמורה משוכללת של חרב רפיירשמורה משוכללת של חרב רפייר
* שמורה בצורת "סלסלה" של חרב פרשים אנגליתשמורה בצורת "סלסלה" של חרב פרשים אנגלית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניצב** בוויקישיתוף
**פורשה 550** (ידועה גם בשם **1500RS**) היא מכונית ספורט אשר יוצרה על ידי חברת פורשה בין השנים 1953-1956.

רקע
---

הפורשה 550 פותחה בהשראת מכונית הפורשה 356 ומאבות טיפוס של מכוניות ספיידר על ידי פרי פורשה, בנו של מייסד החברה פרדיננד פורשה, לאחר שחברת פורשה החליטה לייצר מכונית אשר תתמודד במרוצי מכוניות. בשנת 1951 פותחו שני דגמים בתצורת מנוע מרכזי אשר נבנה ממנוע ה-1.5 ליטרים ובעל ההספק של 86 כ"ס של הפורשה 356 רודסטר. 

מכונית הפורשה 550 הוצגה לראשונה בשנת 1953 בתערוכת המכוניות בפאריס. בגרסתה הראשונה הייתה המכונית בעלת מנוע 1.5 ליטרים אשר סיפק 110 כ"ס (135 כ"ס בדגם ה-550A משנת 1956), ומומנט מרבי של 12.33 קג"מ. מנוע הרכב היה מנוע בוקסר 4 צילינדרים מקורר מים עם ארבעה גלי זיזים (שניים בכל צד), עם שני מצתים ושני מפיצי וסלילי הצתה נפרדים. כדי להשיג יעילות מקסימלית במרוצים, גובהה של הפורשה 550 מן הקרקע היה נמוך מאוד. במהלך מרוץ מכוניות בשנת 1954 הצליח נהג הפורמולה 1 הגרמני הנס הרמן לעבור עם הפורשה 550 ספיידר מתחת למחסום רכבת סגור. גרסה מאוחרת יותר של המכונית, הפורשה 550A משנת 1956 אשר הייתה לבעלת שלדה קלה ונוקשה יותר, הניבה לחברת פורשה את הניצחון הראשון שלה במירוץ יוקרתי, מרוץ הטארגה פלוריו לשנת 1956.

שמה של הפורשה 550 נקרא כך עקב משקלה (550 ק"ג) ולעיתים נקרא שמה 1500RS עקב נפח מנועה (1500 סמ"ק).

הפורשה 550 ספיידר ידועה בזכות היותה המכונית בה נהג שחקן הקולנוע ג'יימס דין כאשר נהרג בתאונת דרכים בשנת 1955.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פורשה 550** בוויקישיתוף
* אתר פורשה ישראל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4342267-6

 |
**סטנקה סטויצ'בה** (בבולגרית: **Станка Стойчева**; נולדה בפנגיורישטה, ממלכת בולגריה – 1964, טרגובישטה, הרפובליקה העממית של בולגריה) היא חסידת אומות העולם בשל הצלתן של לאה ומדי פרחי בבולגריה שתחת הכיבוש הנאצי.

סיפור ההצלה
-----------

סטנקה סטויצ'בה הייתה מיילדת תושבת העיר טרגובישטה אשר בבולגריה. ב-1943, לאחר גירוש יהודי סופיה לערי השדה, הגיעה לאה פרחי ההרה לטרגובישטה ומצאה בה מסתור. בהתאם לתקנות החוק להגנת האומה, אסור היה ליהודים לשנות את מקום מגוריהם ובכך עברה לאה פרחי על החוק. למרות זאת, סטנקה סטויצ'בה הסתירה אותה בביתה. במהלך ההריון חשה לאה ברע וסטויצ'בה נאלצה ליילד אותה בביתה באמצעים הפשוטים שברשותה. גם לאחר הולדת התינוקת, המשיכה סטויצ'בה להסתיר את לאה ומדי פרחי בביתה.

ב-2005 הוכרה סטויצ'בה כחסידת אומות העולם. בטקס שנערך ביד ושם קיבלה את אות חסידי אומות העולם נכדתה, כאשר בקהל נכחה מדי הלל, התינוקת אותה הצילה סטויצ'בה.

קישורים חיצוניים
----------------

* יפעת גדות, הענקת אותות "חסיד אומות העולם" - היום ב"יד ושם", באתר News1 מחלקה ראשונה‏, 21 ביולי 2005
* סיפורה של סטנקה סטויצ'בה, באתר "יד ושם" (באנגלית)

| **בולגרים חסידי אומות העולם** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| ספירו דנקוב • רובין דימיטרוב • פאבל גרג'יקוב • ורה איצ'קובה • מלאדן איוואנוב • וסילי איוואנוב • דימו קזאסוב • המטרופוליט קיריל • אטאנאס קוסטוב • מיכאיל מיכאילוב • פטר מיכאלב • איוואן מומצ'ילוב • דימיטר פשב • אנה פופסטפנובה • אנה סרצ'אג'ייבה • אסן סויצ'מזוב • המטרופוליט סטפן • סטנקה סטויצ'בה • נדז'דה ואסילבה • ולדימיר קורטב • |  |

 |
פורקיה פוצעת את ירכה, ציור של אליזבטה סיראני
**פורקיה קאטוניס** (לטינית: Porcia Catonis;‏ 79 לפנה"ס - יוני 43 לפנה"ס), אצילה רומאית שהייתה בתו של מרקוס פורקיוס קאטו אוטיקנסיס ואשתו של מרקוס יוניוס ברוטוס.

ביוגרפיה
--------

פורקיה נולדה בשנת 79 לפנה"ס, אביה היה קאטו הצעיר ואמה הייתה אטיליה. כשהייתה ילדה קטנה, גירש אביה את אמה כתוצאה מניאופיה עם יוליוס קיסר. פורקיה קיבלה חינוך מקיף והייתה סטואית כמו אביה.

פורקיה נישאה למרקוס קלפורניוס ביבולוס בשנת 58 לפנה"ס, הנישואים היו נישואים פוליטיים שנועדו לחזק את קשרי הברית בין ביבולוס לקאטו, לזוג היו שני ילדים שזהותם לא ברורה אולם ייתכן שאחד מהם היה לוקיוס קלפורניוס ביבולוס.

כמה שנים לאחר נישואיה של פורקיה, ביקש קווינטוס הורטנסיוס הורטלוס לשאתה לאישה, למרות שקאטו נטה לכך ממניעים פוליטיים, ביבולוס סירב ובסופו של דבר קאטו השיא את הורטנסיוס לאשתו.

כשמלחמת האזרחים בין פומפיוס לקיסר פרצה בשנת 49 לפנה"ס, אביה ובעלה של פורקיה צידדו בפומפיוס ולכן היא הלכה אחריהם בגלותם ליוון. בעלה ביבולוס שקיבל מידי פומפיוס פיקוד על צי בן 130 ספינות נפטר בשנת 48 לפנה"ס ואביה קאטו התאבד בשנת 46 לפנה"ס אחרי תבוסתו בקרב תאפסוס.

בסוף שנת 45 לפנה"ס פורקיה נישאה בשנית לדודנה ברוטוס, הנישואים כנראה התקבלו באופן שלילי מכיוון שהגירושים של ברוטוס מאשתו הראשונה קלאודיה לא התקבלו ברוח טובה ויש רמיזות בכתביו של קיקרו על כך שפורקיה ואמו של ברוטוס סרוויליה קפיאוניס לא הסתדרו. ככל הנראה, מכיוון שמשפחתה של פורקיה הייתה אנטי-קיסרית ובאותו הזמן ברוטוס היה עדיין מקורב לקיסר, הנישואים לא נבעו ממניעים פוליטיים אלא ממניעי אהבה.

פלוטרכוס מספר שפורקיה חתכה את ירכיה כדי להוכיח שהיא ראויה שברוטוס יחלוק איתה את סודותיו ואכן ברוטוס התרשם ממנה עמוקות וגילה את הסוד על הקשר לרציחתו של קיסר. אולם באידו של מרס עצביה של פורקיה בגדו בה והיא, מחשש לשלומו של ברוטוס, שלחה מספר שליחים לפורום לברר מה עלה בגורלם של הקושרים.

פורקיה נפטרה בשנת 43 לפנה"ס כתוצאה ממחלה ומותה גרם צער רב לבעלה שהאשים את חבריה, שבכך שלא טיפלו בה כראוי, גרמו למותה. אולם בעת העתיקה הייתה קיימת אגדה לפיה פורקיה התאבדה לאחר כישלונו והתאבדותו של ברוטוס בקרב פיליפי בשנת 42 לפנה"ס, לפי פלוטרכוס כששמעה פורקיה את החדשות על בעלה היא התאבדה על ידי בליעת גחלים בוערים. עם זאת, היסטוריונים מודרניים מוצאים סיפור זה כבלתי קביל. יש שדוחים את הסיפור על הסף בעוד אלה שמקבלים את בסיסו של הסיפור כאותנטי מציינים שסופרי העת העתיקה טעו בתאריך פטירתה ושהיא בעצם נפטרה כתוצאה משריפת פחמים בחדר שאינו מאוורר, מה שיצר הרעלת פחמן חד-חמצני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פורקיה קאטוניס** בוויקישיתוף
* פוליאנוס, סטרטאגמס, 8.32
שער הספר "יעקב בעזרו", מאת ר' יעקב יפה-אשכנזי, איזמיר תרל"ו.
הרב **יעקב יפה אשכנזי** (תק"ס בערך - י"ט בחשון תרמ"ב, 1800 בערך - 11 באוקטובר 1882) היה מקובל, מלמד ופרשן באזמיר.

תולדותיו
--------

היה "אחד מחכמי ישיבתינו רב ועצום כמהר"ר יעקב יפה נר"ו" (הרב חיים פאלאג'י, זכירה לחיים סדר לך לך) התמיד בלימוד גפ"ת והרביץ תורה בתלמידי הישיבה. תיקן, לראשונה באזמיר, לעשות "לימוד גדול בליל ל"ג לעומר", כפי שמעיד עליו הרב יוסף פאלאג'י:

> 
> והיה מזמין בעצמו לכל יחידי העירה מקטון ועד גדול למעלת רבנן ורבני העירה העי"א בקהל קדושים, והיה לימוד גדול ועצום בזוה"ק והזהר חדש ותיקונים ומשניות והיה מדליק אור גדול ורשום שם התנא האלהי רשב"י בנרות, והיה מקיים ע"כ "באורים כבוד ה'" ותיתי לי שהיה מעין מה שעושים במירון מקום מקודש אשר שם הצדיק הגדול רשב"י זיע"א...והן כהיום יש ל' שנה שנתוסדה זאת בארץ ע"י הצדיק הלזה יעקב בחר לו יה שהמצוה הגדולה הלזו היא הנקראת על שמו יען שיגע וטרח בעשר אצבעותיו אפילו בעת זקנתו שתשש כוחו
> 
> 
> 
> — יוסף את אחיו, עמוד קעג
>

משפחתו
------

אשתו, מירקאדה רושה שאזבונה נפטרה באיזמיר בשנת תרנ"ג. בניו היו חיים משה יפה, ואליה יפה, והרב שלמה יפה, שנפטר בחיי אביו, ובעקבות כך "הלך בצערות ביסורין רבים ואב הוא פורש ובוכה בכל יום היתה דמעתו לחם יומם ולילה". רבי יעקב הדפיס את ספר בנו "אשר לשלמה" על הרמב"ם. סבל ממחלה ומייסורים בחייו, ובשלב מסוים נאלם בעקבות מחלתו. בתו בכורה אסתרולה, נישאה לרופא מירקאדו שמואל יצחק אליה מאיר מפאדובה. בתו שרותה, נישאה לרב בכור יהושע יוסף אלבעלי.

נפטר בי"ט בחשון ה'תרמ"ב (1882). בלווייתו ספד לו הרב יוסף פאלאג'י. עוד ספד לו הרב יצחק קריספין, בספרו שמו יצחק.

ספריו
-----

* **יעקב בעזרו** - ביאור ורמזים על מגילת אסתר בלאדינו. איזמיר תרל"ו.
* **יעקב ישמח** - פירושים בלאדינו למגילת אסתר ושבחיו ומעלותיו של רבי שמעון בר יוחאי. איזמיר תרל"ז.

* **יעקב סלה** - דרשות, רמזים וגימטריאות על התורה ונושאים שונים, לרוב לפי הקבלה. איזמיר תר"ם.

לספריו הסכמה מאת הרב אברהם פלאג'י.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  יוסף את אחיו, איזמיר תרנ"ו, דף ל ע"ב והלאה.
2. ↑  יעקב בעזרו, הקדמה.
3. ↑  דרוש ט'

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 14669126
* WorldCat (עם VIAF): 14669126

 |