recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
"**מוטיב יהודי**" (1961) הוא ציור מאת הצייר הישראלי אריה ארוך. 

הציור הוא חלק מסדרה של עבודות, אותן יצר ארוך בשנים 1961-1966, המבוססות על דימויים מתוך "הגדת סראייבו", מן המאה ה-14. בציור מתוארת צורה אובאלית כפולה, המאזכרת את הדימוי של לוחות הברית. הצורה מתוארת על רקע מוזהב כשמעליה מרחפת קשת אפורה. צורות אלו מלאות בשרבוטים וחריטות בעיפרון בדרגות שונות של כהות. סביב המלבן המוזהב מופיעה מעין מסגרת של מרובעים.

גדעון עפרת פירש את האיקונוגרפיה של הציור ואת הדימוי המרכזי שבו כלוחות הברית וסביבם מוטבים נוספים בעלי משמעות מאטפיזית:

> 
> שני עיגולים זעירים בראש שני הלוחות הקמורים מתקשרים לעיגולי השמש (עלי זהב) והירח מהציור "הבריאה, הגדת סראייבו" מ-1966. צמד העיגולים הזעירים כופה גם דימוי של שדיים. כך או אחרת, ציור מפתח זה מלמד שהמלבן המשורבט או המנוקד, שיופיע מכאן ואילך מתחת לקשתותיו של ארוך, הוא גלגולם של לוחות הברית ושל נשיות או אימהות.
> 
> 
> 
> 

דוד שפרבר מצא כי המוטיב קשת מעל ריבוע נמצא בדגמים עתיקים יותר כסמל של שער השמיים והוא מופיע למשל על מטבעות מתקופת מרד בר כוכבא ועל קיר בית הכנסת בדורה אירופוס כתיאור של עקדת יצחק.

הערות שוליים
------------

1. ↑  עפרת, גדעון, **בספרייתו של אריה ארוך**, בבל, 2001, עמ' 110-113.
2. ↑  שפרבר, דוד, ‏עקדת הבנים והנפתם, 10.11.2008, באתר קולך

| אריה ארוך |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| מבעד לחלון (1938) • שלוש ילדות ברחוב (1953) • אוטובוס בהרים (1955-1944) • בית אדום (מה נשמע בבית) (1960) • מוטיב יהודי (1961) • צקפר (1966-196) • רחוב אגריפס (1964) • הנציב העליון (1966) • בעקבות "הנשף בסורן" של דרן (1967) • בחנותו של ראצ'יק (1968-1967) • סירה (1968) • אורנמנט ופרופיל (1969) • דף מתוך "יוליסס" של ג'ויס (1972) • שני עצים לזכר המצי"ר (1973) |

 |
**מלחמת רוסיה-פרס של 1796** (בפרסית: حمله روسیه به ایران – **פלישת רוסיה לאיראן**, ברוסית: Русско-персидская война) הייתה אחת מבין מלחמות האימפריה הרוסית–פרס (אנ'). המלחמה החלה בפלישת האימפריה הרוסית לעבר הקווקז הפרסי, בתגובה לכיבוש טביליסי בידי המצביא הפרסי אע'א מוחמד ח'אן קאג'אר. ההתקדמות הרוסית במלחמה נעצרה בעקבות מותה של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה ובירושת הכס של פאבל הראשון, קיסר רוסיה, שקרא לסיום המלחמה והשבת החיילים.

התפשטותו הצבאית של אע'א מוחמד ח'אן קאג'אר, שליט השושלת הקאג'ארית, הביאו למשבר בין האימפריה הרוסית וממלכת פרס הקאג'ארית על השליטה בגילאן וההשפעה על הים הכספי במהלך שנות ה-80 של המאה ה-18. המשבר נפתר בניצחון פרסי ובסיפוח של האזור, אך הביא לקרע ביחסי שתי האומות. עקב איום מצד הקאג'ארים והאימפריה העות'מאנית, ממלכת כארתלי-קאחתי הגאורגית הפכה למדינת חסות רוסית. אע'א מוחמד ח'אן קאג'אר יצא בשנת 1795 למסע כיבוש בעבר הקווקז במסגרתו הפיל את הממלכה הגאורגית וכבש את טביליסי.

בשל מחסור בנשק וכוח אדם מוצבים באזור, לא סיפקו הרוסים שום סיוע לבעל בריתם, אך בשנה שלאחר מכן, בעוד היה מוחמד ח'אן קאג'אר במערכה בח'וראסאן, שלחה יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה צבא שמנה בין 10,000 ל-30,000 חיילים למערכה נגד הפרסים. ולריאן זובוב, שהוביל את הצבא, השיג את תמיכתם של מרבית הח'אנים במזרח הקווקז, אך הכיבוש נמשך פחות משנה. השילוב בין אספקה לקויה, תכנון לקוי, חוסר ידיעה בשטח ואי אמינותם של הח'אנים המקומיים הפכו את ההתקפה המכריעה על גילאן לבלתי אפשרית בשביל צבא האימפריה הרוסית.

צבאות רוסיה ופרס מעולם לא נפגשו בשדה קרב; בנובמבר 1796 נפטרה יקטרינה השנייה, ובנה פאבל הראשון, קיסר רוסיה הורה מיד לחזור מהקווקז. כל המערכה הייתה כישלון מביך עבור הרוסים. אע'א מוחמד ח'אן קאג'אר, שהוכתר מאוחר יותר בתור השאה של כל ממלכת פרס, שב לאחר סדרת מערכות צבאיים לעבר הקווקז וסיפח אותו אך נרצח ב-17 ביוני 1797 לפני שהספיק לכבוש מחדש את ממלכת כארתלי-קאחתי. אחיינו והיורש המיועד, באבא חאן, ירש אותו על כס המלוכה בתור פתח עלי שאה קאג'אר. המאבק הרוסי-פרסי על גאורגיה ועל ההשפעה בקווקז הביא בסופו של דבר למלחמת רוסיה–פרס (1804–1813).

ראו גם
------

* אע'א מוחמד ח'אן קאג'אר
* מלחמת רוסיה–פרס (1804–1813)
* מלחמת רוסיה–פרס (1826–1828)

הערות שוליים
------------

1. ↑  רוסיה 1. יחסי רוסיה-איראן קדם המהפכה הבולשביקית, באתר אנציקלופדיה איראניקה
2. ↑   The Russo-Persian War (1796): Every Week, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 1:17)
**Bibbidi-Bobbidi-Boo** (בעברית: **ביבידי בובידי בו**; ידוע גם בשם **The Magic Song**, "שיר הקסם") הוא שיר חידוש מתוך הסרט "סינדרלה" של חברת וולט דיסני משנת 1950. השיר נכתב והולחן בשנת 1948 על ידי מאק דייוויד, אל הופמן וג'רי ליווינגסטון, אשר כתבו את כל השירים בסרט. השיר מושר במהלך הסרט על ידי הפיה הטובה שעוזרת לסינדרלה בעזרת קסמים להגיע לנשף, כאשר בגרסת המקור של הסרט השיר בוצע על ידי ורנה פלטון, ובגרסת הדיבוב העברי השיר בוצע על ידי רותי הולצמן.

גרסת המקור של השיר הוקלטה בהוליווד ב-26 באוקטובר 1949, כאשר הוא שוחרר לראשונה ב-4 בפברואר 1950 כחלק מפסקול הסרט שנמכר על ידי חברת התקליטים "תקליטי RCA". השיר זכה להצלחה רבה, והיה מועמד בשנת 1951 לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, אך הפסיד לשיר "Mona Lisa" בביצוע נט קינג קול מתוך הסרט ".Captain Carey, U.S.A".

השיר בתרבות
-----------

לאחר שחרור השיר, השיר זכה להצלחה רבה ולעיבודים רבים, ביניהם העיבוד של פרי קומו ולהקת האחיות פונטנה, העיבוד של ג'ו סטאפורד וגורדון מקריי, העיבוד של בינג קרוסבי וויק שואן, העיבוד של ג'ק פלייס, העיבוד של ציפי שביט, והעיבוד של הלנה בונהם קרטר שביצעה אותו בכתוביות הסיום של הסרט "סינדרלה" המשמש כעיבוד לייב אקשן לסרט המקורי.

השיר זכה למספר פרודיות, ביניהן הפרודיה של דרימוורקס שהופיעה בסרט "שרק 2", כאשר אותה ביצעה הפיה הסנדקית לנסיכה פיונה. לשיר ישנם גם מספר אזכורים בתרבות, למשל בחלק מהמדיות של דיסני כאשר משתמשים בקסם נאמר שם שיר, כמו כן בזיכיון "דרגון בול" השמות של ביבידי ובאבידי מבוססים על שם השיר. בשנת 2014 השיר הופיע בפרסומת לקידום מונדיאל 2014, כאשר בפרסומת השתתפו סרחיו ראמוס, ליונל מסי, דוד לואיז ולנדון דונובן.

השיר לקח חלק גם באתגר של הרשת החברתית "טיקטוק" שנקרא "Bibbidi Bobbidi Boo Transformation", בו משתמשים מצלמים את עצמם במראה מוזנח בזמן שהשיר מתנגן ברקע, ולאחר שהם קופצים המראה שלהם משתנה למראה חגיגי כאשר השיר משתנה לשירו של סמוקפורפ "Audi".

ראו גם
------

* A Dream Is a Wish Your Heart Makes

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Bibbidi-Bobbidi-Boo" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על הקומפוזיציה "Bibbidi-Bobbidi-Boo" באתר AllMusic
* גרסאות נוספות ל"Bibbidi-Bobbidi-Boo" באתר SecondHandSongs

הערות שוליים
------------

1. ↑  ביצוע השיר, באתר יוטיוב
2. ↑  האתגר "Bibbidi Bobbidi Boo Transformation", באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 544b79d0-494d-30db-91b1-ad861dc57107

 |
**פסניארי** (**Песняры**, **מבצעי שירים**) הוא אנסמבל ווקאלי ואינסטרומנטלי נודע שנוסד במינסק בשנת 1969 ופעל בברית המועצות ובלארוס עד לשנת 1998. הבסיס לשירי הלהקה היה הפולקלור הבלארוסי. שירי הלהקה בוצעו בבלארוסית וברוסית. היא הגיעה לשיא הפופולריות בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20.

הלהקה נוסדה ב-1 בספטמבר 1969 כאשר קבוצת מבצעים ממינסק קיבלה הכרה רשמית כלהקה. אומנם כבר בשנת 1968 הקבוצה הופיע במספר הופעות כליווי לזמרים וגם עם שירים שבוצעו על ידי חבריה. השם של הלהקה היה "ליאבוני". מייסד ומנהלה היה ולדימיר מוליאבין.

בשנת 1970 הלהקה השתתפה בתחרות זמר כלל ארצית וזכתה במקום השני. באותה שנה הוחלט לשנות את שמה ל"פסניארי". בשנת 1970 ללהקה הצטרף לאוניד בורטקביץ'. באביב 1971 הוצא התקליט הראשון של הלהקה. הלהקה המשיכה להשתתף בהצלחה בתחרויות זמר בברית המועצות ואף נשלחה לתחרויות מחוץ לגבולות ברית המועצות. בשנת 1976 היא לראשונה הופיע עם סדרת הופעות בארצות הברית.

בשנים 1973-1976 הלהקה שולבה במספר סרטים בה בוצעו שיריה הפופולריים.

בשנת 1976 הלהקה הופיע עם אופרת רוק ובשנת 1978 עם אופרת רוק נוספת. האופרות התבססו על פולקלור בלארוסי. בשנת 1979 למייסד הלהקה ולדימיר מוליאבין הוענק תואר אמן העם. רפרטואר הלהקה כלל בעיקר שירים שנכתבו על ידי ולדימיר מוליאבין על פי מילים של שירי עם בלארוסים. בנוסף לכך היו שירים שהולחנו על ידי אלכסנדרה פחמוטובה, אוסקר פלצמן ונוספים.

בתחילת שנות ה-80 לאוניד בורטקביץ' עזב את הלהקה. לקראת סוף שנות ה-80 רק מוליאבין ונגן סקסופון ולאדיסלב מיסביץ' נותרו מההרכב המקורי של הלהקה.

בשנת 1998 ולאדיסלב מיסביץ' מונה למנהל הלהקה. כצעד מחאה מוליאבין פנה לאלכסנדר לוקשנקו והנשיא החליט על הקמת להקה חדשה בראשות מוליאבין. ללהקה זו חזר גם לאוניד בורטקביץ'. אומנם בשנת 2003 מוליאבין נהרג בתאונת דרכים ולהקה התפרקה.

בשנת 2013 קיימות מספר להקות שמבצעות שירי הלהקה המקורית וטוענות להיות יורשים של הלהקה המקורית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פסניארי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פסניארי

* פסניארי, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* פסניארי, באתר Discogs (באנגלית)
* אתר הלהקה
* אתר על היסטוריית הלהקה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: a9472f04-a20b-418d-bc7d-183de027fa3d
* NKC: ko20191044825
* VIAF: 67156495272417560193
* WorldCat (עם VIAF): 67156495272417560193

 |
האתנולוגיה "Florilegium" של סטובאוס, בעריכת אוגוסט מיינקה (אנ'). 1855
**ביבליותקה טויבנריאנה** (**Bibliotheca Teubneriana**; שם מלא בלטינית: *Bibliotheca scriptorum Graecorum et Romanorum Teubneriana –* "ספריית הסופרים היווניים והלטיניים של טויבנר") היא סדרה של מהדורות מדעיות של ספרי העת העתיקה שנוסדה בשנת 1849.

היסטוריה
--------

במאה ה-19 היה פער גדול בין איכותן של המהדורות המדעיות היקרות של סופרים קדומים, שרק ספריות וחוקרים עשירים היו יכולים לרכוש, לבין המהדורות הפשוטות לשימוש תלמידי בתי הספר והתלמידים, שהיו לעיתים קרובות גרועות ולא מדויקות. בתי הספר התיכוניים והאוניברסיטאות, שהקדישו ללימודי טקסטים קלאסיים זמן רב, נאלצו להסתפק במהדורות הבלתי מדויקות. המוציא לאור טאוכניץ ניסה לגשר על הפער הזה במהדורות הזולות שלו. אחריו הגיע בנדיקטוס גוטהלף טיובנר (אנ'), שהחל את דרכו כעובד בהוצאת טאוכניץ, והקים את בית ההוצאה הפרטי שלו, הוצאת ב. ג. טויבנר (B. G. Teubner Verlag), בלייפציג בשנת 1811. בשנת 1849 הוציא בית הדפוס את מהדורת הטקסטים הקלאסיים של טויבנר, "ביבליותקה טויבנריאנה".

טויבנר הצליח להוציא במשך מספר שנים מהדורות אמינות של כתבים חשובים מן העת העתיקה. תחתיו ותחת ממשיכיו, הפכה "ביבליותקה טויבנריאנה" למוסד מוכר ברמה הבינלאומית. במסגרת הסדרה הופיעו מצד אחד מהדורות מדעיות יוקרתיות של ספרות קלאסית בעריכת פילולוגים נחשבים, ומצד שני מהדורות לא יקרות לשימוש של תלמידים ותלמידים, שכוללות את אותו טקסט, ללא המעטפת האקדמית של הערות השוליים, חילופי הנוסח והקדמות.

לאחר מלחמת העולם השנייה התפצלה חברת ההוצאה לאור של טויבנר, כמו חברות רבות אחרות, לשתי חברות: אחת פעלה במזרח גרמניה והשנייה במערב גרמניה. שתי החברות המשיכו את המסורת הפילולוגית של חברת האם, כך שמאז ואילך, ועד לאיחודן מחדש של שתי החברות במהלך איחוד גרמניה ב-1989, היו שתי מהדורות של "ביבליותקה טויבנריאנה". עם אובדן החשיבות הרבה של השפות העתיקות בתוכנית הלימודים, ירד הצורך במהדורות עבור תלמידי בית הספר והתלמידים, כך שמרבית הטקסטים שמוציאה הסדרה היום הם מהדורות אקדמיות ביקורתיות. בשנת 1999 נמכרה הוצאת טויבנר לברטלסמן, והתעסקה בספרות הנדסית. לפיכך נמכרה הבעלות על תחומי העת העתיקה ומדעי הרוח להוצאת ק"ג זאור (אנ'), שמפרסמת את "ביבליותקה טויבנריאנה" מאז. ולטר דה גרויטר שולטים בהוצאת זאור מאז אוגוסט 2006.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Bibliotheca Teubneriana** בוויקישיתוף
* Bibliotheca Teubneriana באתר הוצאת ולטר דה גרויטר
**פרויקט גבעות האבן** (בטורקית: **Taş Tepeler Projesi**) הוא פרויקט של חפירות ארכאולוגיות ב-12 אתרים מהתקופה הנאוליתית, המרוכזים בנפת שנלאורפה (אנ') בדרום מרכז טורקיה. זהו פרויקט שמטרתו לחשוף את האזור בו התרחשה המהפכה הנאוליתית וחל השינוי מאורח חיים של ציידים-לקטים לחיי חקלאים. סבורים שחפירות אלה יחשפו את הדוגמאות הראשונות ליישובי קבע ולקהילות חברתיות בעולם, שיעידו על המציאות שהייתה לפני 12 אלף שנה, יעלו תובנות חדשות על יישובים אנושיים פרהיסטוריים, ויענו על שאלות רבות על האופן שבו בני אדם חיו ועבדו יחד, לרבות הטקסים שלהם, לפני תחילת ההיסטוריה האנושית הכתובה.

משרד התרבות והתיירות (אנ') של טורקיה והסוכנות לקידום ופיתוח תיירות של טורקיה (TGA) קידמו את הפרויקט ובספטמבר 2021 נחתם הסכם על שיתוף פעולה בינלאומי של 12 מוסדות וארגונים, כולל 8 אוניברסיטאות שונות, מכונים ומוזיאונים בינלאומיים, מטורקיה ומ-5 מדינות נוספות (יפן, רוסיה, גרמניה, אנגליה וצרפת), לפיו יתקיימו חפירות ארכאולוגיות באתרים אלה בשנים 2021 עד 2024. זהו הפרויקט הארכאולוגי הגדול והמקיף ביותר בטורקיה וצפויה השקעה ציבורית של 127 מיליון לירות טורקיות.

גבעות האבן הוא השם שניתן לגבקליטפה, האתר הראשון שנחקר (החל מ-1995) ומתואר כנקודת האפס של ההיסטוריה, וכן ל-11 אתרים ארכאולוגיים סביבו. 12 האתרים המדוברים הוקמו על גבעות גבוהות במרחב של 200 קילומטרים, והם: גבקליטפה, קרהנטפה, חרבצובן טפסי (טו') (Harbetsuvan Tepesi), ג'רג'טפה (אנ') (Gürcütepe), קורט טפסי (Kurt Tepesi), טשליטפה (טו') (Taşlıtepe), ספרטפה (טו') (Sefertepe), איאנלר (Ayanlar), יוגונבורץ' (Yogunburç), סאיבורץ' (טו') (Sayburç), צ'קמקטפה (Çakmaktepe) וינימהלה (Yenimahalle).

החפירות שבוצעו כבר באתרי גבעות האבן מראות שיש לאתרים אלה מאפיינים דומים, כמו עמודים בצורת "T", והם ביתם של הקהילות המיושבות העתיקות ביותר של אנטוליה ומסופוטמיה עילית. הממצאים שנחשפו הם הדוגמה המתועדת הראשונה לציוויליזציה, עם חברה מרובדת בעלת יכולת לבצע מסחר בסיסי למרחקים ארוכים, חברה שביצעה ניסויים בביות בעלי חיים, בחקלאות, ובעבודות קדרות, הקימה את הכפרים הראשונים ובנתה מבנים מונומנטליים. המבנים המונומנטליים שנמצאו נחשבים למרחבים קהילתיים שבהם אנשים התכנסו לפעילויות רוחניות, ככל הנראה, לצורכי פולחן והחוקרים מכנים מקדשים. הם מהווים את העדויות הראשונות להתארגנות של כוח עבודה והתמחות מקצועית. אתרים אלו נמצאו גם כאזורים אידיאליים לציד.

הממצאים שנחשפו במהלך החפירות מוצגים במוזיאון שנלאורפה (אנ').

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Türkiye Tourism Promotion and Development Agency, Türkiye illuminates its Neolithic Heritage with TAŞ TEPELER, TGA (בטורקית)
2. 1 2 3 4  Göbeklitepe gibi 12 büyük keşif daha geliyor... İnsanlığın sırrını taşların dili anlatacak, CNN TURK, ‏25.09.2021
3. 1 2 3  Arkeofili editöryel servisi, Göbekli Tepe’nin de Dahil Olduğu Taş Tepeler’de Kazılar Başlıyor, Arkeofili, ‏25/09/2021
4. 1 2 3 4  Necmiye Uçansoy, Göbeklitepe'den de eski: Karahantepe, HABER TURK Gastro
5. ↑  OLM Staff, Turkey’s TAŞ TEPELER project reveals the dawn of civilization, Ottawa Life Magazine, ‏October 07, 2021
6. 1 2  Leman Altuntaş, Ancient settlements that challenge traditional thinking "Karahantepe and Taş Tepeler", Arkeonews, ‏05/12/2021
**ראובן הנרי טאקר ה-3** (באנגלית: **Reuben Henry Tucker III**; ‏ 29 בינואר 1911 – 6 בינואר 1970) היה מייג'ור גנרל אמריקאי שהתפרסם בתפקידו כמפקד הרגימנט ה-504 של הדיוויזיה המוטסת ה-82 במלחמת העולם השנייה.

קריירה מוקדמת
-------------

טאקר נולד וגדל בעיירה אנסוניה, שבקונטיקט. בשנת 1935 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית והוסמך כקצין בחיל הרגלים של צבא ארצות הברית. בהמשך התנדב לכוחות המוטסים ושובץ בגדוד הצנחנים ה-504 שבהמשך הפך לרגימנט הרגלים המוצנח ה-504 של הדיוויזיה המוטסת ה-82. טאקר מונה תחילה לקצין האג"ם של הרגימנט ובשנת 1942 ומנה למפקד מפקד הרגימנט ה-504 של הדיוויזיה המוטסת ה-82 ופיקד עליו בסיציליה, בסלרנו ואנציו בהן ביצעו הוא ואנשיו צניחות קרביות. בשל האבידות הכבדות שספג הרגימנט לא השתתפו אנשיו, ובהם קוק, בפלישה לנורמנדי. טאקר פיקד על הרגימנט במהלך מבצע מארקט גארדן במהלכו צנחו אנשיו בהולנד. במהלך המבצע (19 ו-20 בספטמבר 1944) ניסו כוחות החלוץ של הקורפוס ה-30 (מדיוויזיית המשמר המשוריינת) בסיוע יחידות מהדיוויזיה המוטסת ה-82 להשתלט על הקצה הדרומי של גשר ניימכן, אך נהדפו שוב ושוב על ידי המגינים הגרמניים. מפקד הגדוד ה-3 ברגימנט, ג'וליאן קוק, הוביל את הגדוד בצליחת סער באור היום של נהר הוואל ובקרב לכיבוש הקצה הצפוני של הגשר. הגרמנים נסוגו מניימכן וכוחות בעלות הברית תפסו את הגשר (שאורכו היה כ-200 מטר) ללא פגע בשעות הערב של 20 בספטמבר. בהמשך פיקד על הרגימנט במהלך המערכה בארדנים. לאחר המלחמה שימש במגוון תפקידי מטה ופיקוד ובין היתר שימש כעוזר מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101 והועלה לדרגת מייג'ור גנרל.

לקריאה נוספת
------------

* קורנליוס ראיין, "**גשר אחד רחוק מדי**", הוצאת זמורה ביתן ומודן, 1979.
* ג'יימס גאווין, **קדימה לברלין: עלילות קרב של מפקד צנחנים אמריקני במלחמת העולם השנייה**, תל אביב: הוצאת משרד הביטחון, 1981.
* ג'ון גאלבין, "**היורדים לקרב**", הוצאת מערכות, 1972.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ראובן טאקר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ג'יימס גבין, "**קדימה לברלין: עלילות קרב של מפקד צנחנים אמריקני במלחמת העולם השנייה**", תל אביב: הוצאת משרד הביטחון, 1981, עמודים 92-94.
2. ↑  קורנליוס ראיין, "**גשר אחד רחוק מדי**", הוצאת זמורה ביתן ומודן, 1979, עמודים 297-328.
3. ↑  ג'יימס גבין, "**קדימה לברלין: עלילות קרב של מפקד צנחנים אמריקני במלחמת העולם השנייה**", תל אביב: הוצאת משרד הביטחון, 1981, עמודים 203-213.
4. ↑  אנטוני ביוור, "**ההימור האחרון של היטלר: המתקפה בארדנים 1944**", הוצאת ידיעות ספרים, 2017, עמודים 204-205.
**בטי טונס** הייתה סדרת אנימציה קולומביאנית (אנ') משנת 2002, המבוססת על הטלנובלה "אני בטי, המכוערת" (בספרדית: "Yo soy Betty, la fea"), סיפור מקורי מאת פרננדו גיטאן. לצורך הסדרה עובדו מחדש כל הדמויות כדי להפוך אותם לילדים הלומדים וחיים יחד בבית ספר יסודי. לאחר ההצלחה הגדולה של שידור הטלנובלה בין השנים 1999–2001, עלה הרעיון להפקת סדרת האנימציה של RCN Television (אנ'). הסדרה שודרה במשך שנה.

הרעיון לסדרת האנימציה
---------------------

יום אחד הגיעה לערוץ[דרושה הבהרה] בחורה, שלבושה כמו בטי, וחיקתה אותה בצורה מושלמת, ובכך הסופר פרננדו גיטאן ידע מיד מה עליו לעשות: יצירת פרק ברצועת השידור, שבו ביטריז נזכרת בילדותה, ומעבר לכך יצירת סדרה בת 5 פרקים כדי למלא את הזמן שנוצר עם החופשה הזה, בכיכובם של ילדים המסוגלים לשחזר את הסצנות הטובות ביותר מתוך הרומן.[דרושה הבהרה]

כך, בעוד שהילדים נבחרו בליהוק מסיבי, נולד הרעיון להפוך את הסיפור לפרקי סדרת אנימציה.

תקציר עלילה
-----------

הגרסה המצוירת משחזרת את תקופת הגיבורים בילדותם, כאשר כולם לומדים באותו בית ספר, ביניהם ביאטריס פינזון (או בכינויה: בטי), ארמנדו מנדוזה, "לה פליטנידה או פאטסי פאטס", מרסלה ולנסיה, והרמטכ"ל הבריוני גוטיירז.

ביאטריס היא תלמידה חדשה בבית הספר. עם הגעתה כל חבריה לועגים לה, ומכנים אותה "מכוערת". התמיכה בכל הקנטרות[דרושה הבהרה] הללו היא בהוריו ובחברו הטוב ניקולאס, שמיד לאחר מכן נכנס לבית הספר. יחד עם חברותיה, "אל קוארטל המכוער"[דרושה הבהרה], ואויבותיה הקשתות[דרושה הבהרה] מרסלה, פטרישיה, מריו ודניאל, הן יבלו הרפתקאות אופייניות רבות בתינוקות[דרושה הבהרה]. בטי מתאהבת בארמנדו מנדוזה, אחד מחבריה לכיתה שבכלל לא שם לב אליה.

זירת ההתרחשות של "בטי טונס" לא אינה באקו-מודה, אלא בבית ספר, שכן כל גיבוריו הם ילדים. בסדרה זו מסופר על ילדותה של בטי, סביבה כבר רחפו ארמנדו, מרסלה, ניקולאס (חברתה המכוערת[דרושה הבהרה] של ביאטריס), פטרישיה פרננדז (לה פליטנידה), הצריף המכוער ודמויות אחרות ברצועה, עם מספר מצומצם של מבוגרים: אינסיטה (החברה של החברה המתלבשת[דרושה הבהרה] ברומן) - בסדרה זו היא אחראית על הפעלת אוטובוס בית הספר; אמה ואביה של בטי (הרמס וג'וליה), ומר גוטיירז, הרמטכ"ל[דרושה הבהרה], שכעת הוא פרופסור מצטיין.

הצלחת הסדרה
-----------

סדרה זו נמכרה לערוץ הטלוויזיה Cartoon Network, ובכך זו סדרת האנימציה הראשונה שנמכרה לערוץ זה, המשדר מספר סדרות ילדים.

בעלי תפקידים
------------

* הרנאן זייץ' ומאריבל אכברריה – סאונד
* ג'ואנצ'ו פולידו – בימוי מוזיקלי
* פאולה ארנס – לוגיסטיקה

קישורים חיצוניים
----------------

* "Betty Toons", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* פרקי סדרת האנימציה באתר של הערוץ RCN (בספרדית)
* BETTY TOONS A CARTOON NETWORK, כתבה אודות רכישת הסדרה על ידי ערוץ Cartoon Network, אתר העיתון הקולומביאני El Tiempo, ‏3 ביוני 2004 (בספרדית)
* Betty Toons, la serie animada de la fea más querida de Colombia, כתבה אודות הסדרה באתר החדשות Colombia.com,‏ 21 ביולי 2019 (בספרדית)
* Betty Toons, la versión animada de Betty, la fea que quizá nunca has visto, כתבה אודות סדרת האנימציה, באתר הפרואני Peru21,‏ 17 באוגוסט 2020 (בספרדית)
הרב **ראובן בן יהודה ברוך** (1811 טימישוארה, אז טמשוואר, בבאנאט, שבאימפריה האוסטרית - 1875 וינה) היה רב קהילת היהודים הספרדים (נקראו שם "היהודים הטורקים") בווינה, בירת אוסטריה, וסופר בשפת הלאדינו.

קורות חיים
----------

ראובן ברוך נולד בטמשוואר, בימינו טימישוארה, כבנו של רב העדה הספרדית בעיר. הוא למד בישיבות בליבורונו, איסטנבול ואיזמיר.

ב-1835 כיהן כרב הראשי של יהודי בלגרד וב-1840 נבחר ראובן ברוך לרב ספרדי של וינה. בעת כהונתו עודד את פעילות העיתונות בשפה היהודית-שפניולית "ג'ודזמו" או לאדינו, אותה קידם באותה תקופה שם טוב סמו.

ראובן ברוך נמנה עם המשתתפים בכתיבת הספר "נחלה לישראל" שבעריכתו של הרב ישראל משה חזן, ושפורסם בווינה בשנת 1851.
גם הוא, וגם בנו **יעקב ברוך**,פרסמו קטעי ספרות בשפה הלדינו בכתב העת "גאורטה דה אסטוריה" (גן ההיסטוריה) בווינה. ביניהם יש לציין שיר של הרב ראובן ברוך על החולי ועל המוות שפורסם אחרי מותו.
יעקב ברוך פרסם גם תרגומים ועיבודים מספרים ומאמרים בשפה הגרמנית וממקורות אחרים, למשל "המלחמה בין יוון לפרס" ו"הסוחר מוונציה"(El Merkader de Venetsyia).

ראובן ברוך נפטר בווינה בשנת 1875.

לקריאה נוספת
------------

* Baruch Tercatin, Lucian-Zeev Herşcovici - Prezenţe rabinice în perimetrul românesc, Hasefer, Bucureşti, 2008, p. 89 (ברוך טרקטין, לוציאן זאב הרשקוביץ - נוכחויות רבניות במרחב הרומני, הספר, 2008, ע' 89)
* Shem Tov Semo, Yosef Kalwo, and Judezmo Fiction in Nineteenth -Century Vienna" en Michael Studemund-Halévy, Christian Liebl e Ivana Vucina Simóvic, eds. Sefarad an der Donau. La lengua literatura de los sefardíes en tierras de los Habsburgo Barcelona, Tirocinio, 2013, pp. 39-106

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד מונסון בוניס -שם טוב סמו, יוסף קאלבו והספרות בז'ודזמו במאה התשע עשרה
**פרויקט הגנום המוזיקלי** (באנגלית: **Music Genome Project**) הוא מיזם שנוצר בינואר 2000, במסגרתו צוות של מוזיקאים, טכנאי סאונד ומתכנתים בראשות טים וסטרגרן פעלו "לתפוס את מהות המוזיקה", על ידי הפרדת כל שיר לכ-400 פרמטרים (מאפיינים). השם שנבחר מייצג הקבלה מוזיקלית לפרויקט הגנום האנושי, אלא שבפרויקט זה, במקום גנים יש פרמטרים מוזיקליים. הצירוף הקומבינטורי של פרמטרים אלה מהווה התוויה ליצירת שיר או מלודיה, בדומה לכך שצירוף קומבינטורי של גנים (ואלמנטים נוספים) מהווה תוכנית מתאר ליצירת אורגניזם.

האתר Pandora.com
----------------

 ערך מורחב – **פנדורה (רדיו אינטרנט)**  

בשנת 2005, לאחר 5 שנות עבודה של משתתפי הפרויקט, עלה האתר פנדורה לרשת. האתר מאפשר למשתמשיו לחקור את טעמם המוזיקלי, בהתאם לעקרונות שהתְוּו בפרויקט הגנום המוזיקלי. המשתמש מקליד שם מבצע (אמן) או שם שיר בודד אותו הוא אוהב, והאתר מנסה למצוא הומולוגיות לשיר, בצורת שירים אחרים הקרובים אליו מבחינת המבנה שלהם או הרכבם (זאת, שוב, בדומה לעקרונות ביואינפורמטים הנהוגים בביולוגיה). עקב מגבלות של זכויות יוצרים, האתר אינו יכול להשמיע את השיר המבוקש מייד, אלא רק לאחר מספר השמעות של שירים אחרים. 

לאחרונה נכנסו לתוקף מגבלות חדשות, אשר מונעות ממשתמשי האתר המתגוררים מחוץ לגבולות ארצות הברית מלהאזין למוזיקה המושמעת באתר.

בין החידושים האחרונים – החברה פיתחה מכשיר רדיו, בעל חיבור WAP לאינטרנט, ממנו ניתן להשמיע רשימות השמעה, בדומה לשירות המופעל באתר והשיקה שירות חדש הנקרא Squeezebox.

כיום האתר מממן את עצמו מפרסומות וממשתמשים מנויים, אשר אינם נחשפים לפרסומות ומקבלים הטבות נוספות.

ראו גם
------

* Last.fm

קישורים חיצוניים
----------------

* Shoutcast
* Last.fm
* Yahoo! - music
* Musicovery
* Pandora.com
**ראובן בן-יוסף** (באנגלית: **Reuven Ben-Yosef**; ‏31 במאי 1937 - 9 במרץ 2001) היה משורר ישראלי.

קורות חיים
----------

בן-יוסף נולד בניו יורק שבארצות הברית בשם רוברט אליוט רייס, ליוסף רייס (Joseph Reiss) וססיליה רייס (Cecilia Reiss).

בן-יוסף גדל במנהטן; התחנך בבית הספר התיכון למוזיקה ואמנות (The High School of Music & Art) למד ג'אז והיה למוזיקאי ג'אז מקצועי.

בן-יוסף למד במכללת אוברלין במדינת אוהיו. לאחר מכן התגייס לצבא האמריקני ושירת בהיילברון שבגרמניה.

בשנים 1957–1959 פרסם שירה במגזינים ספרותיים אמריקנים וב"ניו יורק טיימס". הוא פרסם את ספר השירה הראשון שלו (היחיד שכתב באנגלית), "הזרע האינסופי" (The Endless Seed).

ואחר מכן עלה לישראל. אביו, שהתנגד לעלייתו לישראל התנכר לו, ובן-יוסף חי בעוני רב.

במלחמת יום הכיפורים לחם בדרום רמת הגולן.

בקיץ 1976 עבר לגור בירושלים, ועסק בתרגום והוראת כתיבה יצירתית לתלמידי תיכון.

ב-1996 הוא הקים בית הוצאה לאור קטן בשם "ספרי בצרון".

הוא נפטר מסרטן הריאות ב-9 במרץ 2001.

בן-יוסף כתב 19 ספרי שירה עברית, שני רומנים, שני ספרי מסות. לאחר מותו פרסמה אשתו ספר "לזכרו של ראובן בן יוסף", ובו מאמרים של עמיתיו (2002).

ספריו
-----

### ספרי שירה

* שחפים ממתינים (1965)
* יממה של אהבה (1967).
* מן הקו : שירים - שירים שנכתבו בעת שירותו במלחמת לבנון הראשונה (1982).
* טעם הארץ : שירים (1984).
* על הצוק : שירים (1988).
* שירים בעולם רותת (1989).
* להוציא עצמי מן הסבל (1993).
* שבענו ונותרנו : שירים (1996).
* אל ארץ התודעה : שירים.

### סיפורת

* יומן כתיבה (1998).

### מסות

* על תרבותנו המתגבשת : מסות (1996).

לקריאה נוספת
------------

• Michael Weingrad, **Letters to America: Selected Poems of Reuven Ben-Yosef**, PP 16-17

קישורים חיצוניים
----------------

* בלפור חקק, על הספר "ראובן בן יוסף / שירים בעולם רותת"
* ראובן בן-יוסף, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
* ראובן בן-יוסף, ‏שירי שלום, **בצרון** 332-333, אפריל 1979, עמ' 16-19
* ספריו באתר הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  ראו ב"לקריאה נוספת" בספרו של Weingrad
2. ↑  קורות חיים באתר כותר
3. ↑  ראובן בן-יוסף באתר GRAVEZ

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007258565805171
* BnF: cb125465348 (data)
* GND: 12427031X
* ISNI: 0000 0000 6649 8922
* LCCN: n82062478
* NTA: 130675350
* SUDOC: 034743227
* VIAF: 71505398
* WorldCat: lccn-n82062478

 |
**פרשת הדיסקונטאים** היא פרשה פלילית של הרצת מניות שנחשפה על ידי מחלקת החקירות של הרשות לניירות ערך במחצית הראשונה של 1994, במסגרתה הורשעו אנשי עסקים ונושאי משרה בבנק דיסקונט ובחברה המרכזית לניירות ערך.

אנשי החבורה הואשמו בהרצת ניירות ערך, בעיקר איגרות חוב ממשלתיות. אנשי העסקים אריה אדלר וטדי שגיא היו רוכשים איגרות חוב במכרזים של בנק ישראל, ונושאי התפקידים בדיסקונט השתמשו בחשבונות ניירות הערך שנוהלו על ידי אילנות דיסקונט ובנק דיסקונט כדי להזרים ביקושים פיקטיביים לגבי איגרות החוב, במטרה להעלות את שווי השוק שלהן באופן מלאכותי. לאחר עליית השערים, מכרו אנשי העסקים את איגרות החוב ברווח וחילקו אותו בין המעורבים.

משפטם של הדיסקונטאים היה קצר, ופסק הדין ניתן על ידי השופט המחוזי אמנון סטרשנוב ב-1 בנובמבר 1996.

* **עופר הלדשטיין**, מנהל מערך הייעוץ של דיסקונט, נידון לשש שנות מאסר בפועל ולקנס של 4 מיליון ש"ח
* **דוד ויינמן**, מבצע בכיר באילנות דיסקונט, נידון לארבע שנות מאסר בפועל ולקנס של מיליון ש"ח
* **אפרים קוצ'ינסקי**, סמנכ"ל אילנות דיסקונט, נידון לשלוש שנות מאסר בפועל ולקנס של 750 אלף ש"ח
* **אהוד יעקב**, סגן האחראי על המבצעים בבנק דיסקונט, נידון לארבע שנים וחצי מאסר בפועל ולקנס של 1.5 מיליון ש"ח
* **מרדכי מרקדו**, האחראי על המבצעים בבורסה מטעם הבנק, נידון לשנתיים מאסר בפועל ולקנס של 300 אלף ש"ח
* איש העסקים **אריה אדלר**, מנהל תיקים בחברה המרכזית לניירות ערך, נידון לשלוש שנים וחצי מאסר בפועל ולקנס של 1.5 מיליון ש"ח
* איש העסקים **טדי שגיא**, הורשע על פי הודאתו לפני סיום המשפט של חבריו מדיסקונט

שנה מאוחר יותר נדחה ערעורם של ה'דיסקונטאים' לבית המשפט העליון, אם כי זה הקטין את גובה הקנסות. כל המעורבים בפרשה סיימו לרצות את עונשי המאסר שלהם. ראובן קובנט, ראש מחלקת חקירות ברשות לניירות ערך באותה עת, קיבל את אות אביר איכות השלטון מהתנועה למען איכות השלטון בישראל בשנת 1994 על פועלו בקשר לפרשה.

קישורים חיצוניים
----------------

* הדס מגן, ‏עונשי מאסר כבדים וקנסות גבוהים נגזרו על נאשמי פרשת הדיסקונטאים, באתר גלובס, 3 בנובמבר 1996
* אמיר הלמר, מצווארון לבן לחליפת פסים, באתר הארץ, 8 בפברואר 2004
* שוקי שדה, "החבורה הזאת השתינה מהמקפצה", באתר הארץ, 15 בינואר 2009
בכימיה, **אלקטרוני ערכיות** הם האלקטרונים הנמצאים ברמת האנרגיה האחרונה של אטום כלשהו.
אלקטרוני הערכיות חשובים בקביעת ההתנהגות של האטומים.

מספר אלקטרוני הערכיות
---------------------

ניתן לדעת מהו מספר אלקטרוני הערכיות של אטום לפי הקבוצה (העמודה) אליה הוא משתייך בטבלה המחזורית.
מלבד קבוצות 3–12 החריגות (מתכות מעבר), ספרת האחדות של הקבוצה קובעת את מספר אלקטרוני הערכיות של האטום.

| סדרה כימית | אלקטרוני הערכיות |
| --- | --- |
| קבוצה 1 (I) (מתכות אלקליות) | 1 |
| קבוצה 2 (II) (מתכות אלקליות עפרוריות) | 2 |
| קבוצות 3–12 (מתכות מעבר) | 1-7\* |
| קבוצה 13 (III) (קבוצת הבורון) | 3 |
| קבוצה 14 (IV) (קבוצת הפחמן) | 4 |
| קבוצה 15 (V) (קבוצת החנקן) | 5 |
| קבוצה 16 (VI) (קבוצת החמצן) | 6 |
| קבוצה 17 (VII) (קבוצת ההלוגנים) | 7 |
| קבוצה 18 (VIII or 0) (גזים אצילים) | 8\*\* |

*\* ספירת אלקטרוני ערכיות עבור מתכות מעבר אינן בשימוש.*

*\*\* מלבד הליום, שהוא בעל שני אלקטרוני ערכיות.*

אלקטרוני ערכיות בתגובות כימיות
------------------------------

מספר האלקטרונים ברמת האנרגיה החיצונית של אטום קובע את צורת הקשר הכימי שהוא יוצר. לכן, אטומים בעלי אותו מספר של אלקטרוני ערכיות מקובצים יחד בטבלה המחזורית.

כל אטום בעל רמת אנרגיה אחרונה מלאה הוא יותר יציב ונוטה להגיב פחות. אטום יכול להגיע למצב זה בשני אופנים: אטום יכול לשתף אלקטרונים ברמה האחרונה עם אטומים אחרים (קשר קוולנטי), או שהוא יכול לקחת אלקטרונים מאטום אחר (קשר יוני). קשר יוני מסוג אחר מתקיים כאשר אטום נותן אלקטרונים שיש לו, ובכך מרוקן את רמת האנרגיה האחרונה שלו, והרמה שלפניה, שהופכת להיות רמת האנרגיה האחרונה, היא מלאה. בצורה זו אטומים נקשרים בקשרים הנקראים קשרים כימיים.
קשרים כימיים משמשים ליצירת מולקולות ותרכובות יוניות. קיימים חמישה סוגי קשרים עיקריים:

* קשרים יוניים
* קשרים קוולנטיים
* קשרים קואורדינטיביים
* קשרי מימן
* קשרים מתכתיים

ראו גם
------

* כלל האוקְׁטֵט

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **אלקטרון ערכיות** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אלקטרון ערכיות** |

* אלקטרון ערכיות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4187348-8

 |
ניסיון ההתנקשות בג'קסון
**ריצ'רד לורנס** (באנגלית: **Richard Lawrence**;‏ 1800/1801 – 13 ביוני 1861) היה צבעי אמריקאי שניסה להתנקש בחייו של אנדרו ג'קסון, ובכך הפך למבצע ניסיון התנקשות הראשון בהיסטוריה בנשיא ארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

ריצ'רד לורנס נולד באנגליה בשנת 1800 או ב-1801. לורנס עבד כצבע וקיימת הערכה כי החשיפה הממושכת לכימיקלים שבצבעים תרמה להפיכתו לבעל הפרעה נפשית. בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-19 היה משוכנע לורנס בהיותו ריצ'רד השלישי, מלך אנגליה. בנקודה זו השתנתה אישיותו בצורה דרמטית; הוא החל להתלבש באופן ראוותני ומצועצע וגידל שפם. הוא ויתר על עבודתו בטענה שהוא לא צריך לעבוד כיוון שהממשל האמריקני חייב לו הון גדול, אך הנשיא אנדרו ג'קסון מונע ממנו את שמגיע לו. בנוסף טען כי כשיקבל את הכסף, יוכל לתפוס את מקומו החוקי כמלך אנגליה. כמו כן, האשים לורנס את הנשיא ג'קסון ברצח אביו ב-1832, אף על פי שאביו מת תשע שנים לפני כן, ומעולם לא ביקר בארצות הברית. לורנס החליט כי עליו להרוג את ג'קסון. הוא רכש שני אקדחים והחל לעקוב אחרי ג'קסון. במשך מספר שבועות לפני ניסיון ההתנקשות, כמעט כל יום, נראה לורנס באותה חנות צבע, מדבר לעצמו וצוחק. 

ב-30 בינואר 1835 הגיע ג'קסון להלווייתו של וורן דייוויס, חבר קונגרס מקרוליינה הדרומית. בתחילה תכנן לורנס לירות בו עם כניסתו לטקס, אך לא הצליח להתקרב אליו במידה מספקת. לאחר שעזב ג'קסון את ההלוויה, התחבא לורנס מאחורי עמוד. מכשהגיע הנשיא, יצא לורנס ממחבואו וירה לעבר גבו של ג'קסון, אך היה מעצור בנשק. במהרה הוציא לורנס את אקדחו השני, אך גם איתו כשל. מאוחר יותר התברר כי אקדחיו לא היו עמידים דיים בפני לחות, ובאותו יום מזג האוויר היה לח בצורה קיצונית. מעשיו של לורנס משכו את תשומת לבם של הנוכחים, ובמהרה נתפס והוכנע, אף בעזרתו של הנשיא ג'קסון, שהכה אותו מספר פעמים עם מקל ההליכה שלו.

ב-11 באפריל 1835 הובא לורנס למשפט. התובע במשפטו היה פרנסיס סקוט קי, כותב של המנון ארצות הברית. לאחר דיון שארך חמש דקות בלבד, מצא אותו חבר המושבעים זכאי עקב אי-שפיות. בשנים שלאחר מכן, אושפז לורנס במספר מוסדות ובתי-חולים. ב-1855 הוא הועבר לבית החולים הפסיכיאטרי שנפתח בוושינגטון הבירה, שם שהה עד למותו ב-1861.

כמו בנוגע לניסיונות התנקשות מאוחרים יותר, הועלתה סברה כי לורנס היה חלק מקונספירציה. אף על פי שלא שללו את מעורבותו של לורנס עצמו, רבים וביניהם הנשיא ג'קסון, האמינו כי ייתכן שלורנס הסתייע בידי אויביו הפוליטיים של הנשיא. הסנאטור ג'ון קלהון, בו חשד ג'קסון, הודיע מעל בימת הסנאט שאינו קשור לניסיון ההתנקשות. חשוד אחר בעיניו של הנשיא היה הסנאטור ג'ורג' פוינדקסטר, ששכר את לורנס מספר חודשים קודם לכן לצביעת ביתו. פוינדקסר לא הצליח לשכנע את תומכיו במיסיסיפי שלא היה מעורב ובשל כך נכשל בניסיון להיבחר פעם נוספת.

קישורים חיצוניים
----------------

* ניסיון ההתנקשות בג'קסון, באתר מורשת אמריקאית
פירוש נוסף ערך זה עוסק בלויטננט ג'נרל בריטי, מפקד קורפוס במהלך מלחמת העולם הראשונה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו הנרי וילסון (פירושונים).

סר **הנרי פולר מייטלנד וילסון** (באנגלית: **Henry Fuller Maitland Wilson**;‏ 18 בפברואר 1859, סאפוק, הממלכה המאוחדת – 16 בנובמבר 1941, הממלכה המאוחדת) היה לוטננט גנרל בריטי, מפקד דיוויזיה בחזית המערבית ומפקד קורפוס בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה, ולאחר מכן מפקד כוחות כיבוש של מדינות ההסכמה במקומות שונים בטורקיה.

ביוגרפיה
--------

### ראשית הקריירה

פולר וילסון נולד ב-1859 למשפחה בעלת מסורת צבאית. אביו היה לויטננט קולונל בצבא הבריטי. הוא למד באיטון קולג' ובהמשך באקדמיה הצבאית המלכותית וב-1878 הוסמך כסגן משנה והוצב בחטיבת הרובאים. פולר וילסון לחם במלחמה האנגלו-אפגנית השנייה ולאחריה, ב-1884 הועלה לדרגת קפטן. ב-1899 הועבר לזירת מלחמת הבורים השנייה ולאחריה הועלה לדרגת לויטננט קולונל. ב-1902 מונה פולר וילסון למפקד הגדוד השני של חטיבת הרובאים ועם קציניה הזוטרים של החטיבה נמנה בעת ההיא אחיינו הנרי מייטלנד וילסון. ב-1911 מונה למפקד חטיבת הרגלים ה-12.

### מלחמת העולם הראשונה

בראשית מלחמת העולם הראשונה פיקד פולר וילסון על חטיבתו במסגרת הדיוויזיה ה-4 של הצבא הבריטי ובשלהי אוגוסט 1914 נטל חלק בקרב לה קאטו. ב-9 בספטמבר 1914 מונה למפקד הדיוויזיה ה-4 לאחר שקודמו נפצע בתאונה, ולחם עימה בקרב איפר הראשון ובהשני. בספטמבר 1915 הועלה פולר וילסון לדרגת לויטננט ג'נרל ומונה למפקד הקורפוס ה-12 של הצבא הבריטי אשר הועבר מהחזית המערבית לחזית המקדונית כדי לתגבר את כוחות מדינות ההסכמה בחזית. במסגרת זו פיקד על הקורפוס בקרב דויראן השני שהסתיים בתבוסה בריטית. 

בספטמבר 1918 במסגרת מתקפת הווארדאר של כוחות מדינות ההסכמה, פיקד פולר וילסון על הכוחות הבריטיים בגזרה המערבית של אגם דויראן ובמהלך קרב דויראן השלישי ספגו כוחותיו אבדות כבדות ולא עלה בידם לפרוץ את קווי הבולגרים.

### לאחר המלחמה ואחריתו

לאחר חתימת שביתת הנשק של סלוניקי עם ממלכת בולגריה והפסקת האש של מודרוס עם האימפריה העות'מאנית פסקה הלחימה ופולר וילסון מונה למפקד כוחות מדינות ההסכמה בחצי האי גליפולי ובאזור הבוספורוס. ב-11 בפברואר 1919 מונה למפקד כוחות הצבא הבריטי בחזית המקדונית ובחזית הים השחור. ב-18 בנובמבר 1920 סיים פולר וילסון את תפקידו וב-13 ביולי 1921 פרש משירות פעיל. ב-1941 הלך הנרי פולר וילסון לעולמו והוא בן 82 שנים.

ראו גם
------

* החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NARA: 10596957

 |
המשפט המפורסם בסרטון הפתיחה של המשחק *Zero Wing*
**All your base are belong to us** (בתרגום חופשי: "כל הבסיס שלכם הם שייכים לנו"; במקור היפני: "君達の基地は、CATSが全ていただいた", בסיסיכם נלקחו כולם על ידי CATS)
הוא ביטוי סלנג באינטרנט שמקורו בתרגום קלוקל לאנגלית של המשחק היפני *Zero Wing* אשר הצית בשנת 2001 תופעת אינטרנט הנמשכת בממדים קטנים יותר גם כיום.

במקומות מסוימים מקובלות גם הצורות המקוצרות: **AYBAB2U**, **AYBABTU**, **All your base** ו־**AYB**.

מקור הביטוי והתפשטותו
---------------------

מקור הביטוי הוא בסרטון הפתיחה של המשחק היפני Zero Wing, שתורגם לאנגלית והופץ באירופה בשנת 1992. סרטון הפתיחה תורגם כולו בצורה קלוקלת. 

הביטוי החל להופיע בפורומים שונים באינטרנט בשנת 1998. בשנת 2001 פורסם וידאו קליפ לשיר פרודי המבוסס על הביטוי לפורטל הפלאש הפופולרי Newgrounds. הסרטון זכה למיליוני צפיות, ומשם התפשט הביטוי ברחבי הרשת באמצעות ממים, פוסטים, ותוכן דומה. לעיתים הוחלפה המילה "base" במילה אחרת, ובכך קיבל הביטוי משמעות נוספת המתארת באופן כללי תוקפנות ושתלטנות של אדם מסוים.

בנוסף לביטוי "all your base", בסרטון הפתיחה מופיעים תרגומים תמוהים נוספים כגון "Somebody set up us the bomb" ו־"What you say". גם הם זכו לפרסום ברשת.

הביטוי מהווה דוגמה קלאסית לצורה בה האינטרנט מסייע להפצת ביטויים שלא היו מקבלים חשיפה תקשורתית במדיומים אחרים כמו הטלוויזיה, הרדיו והדפוס.

ראו גם
------

* משחקי מחשב
* תרבות האינטרנט
* סלנג באינטרנט
* תופעת אינטרנט - מם שכל פרסומו (או חלקו המכריע) הוא באינטרנט
* מניח רעפים נוצרי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **All your base are belong to us** בוויקישיתוף
* מצגת Flash של הסרטון
* הסרטון המקורי וסרטונים נוספים

הערות שוליים
------------

1. ↑  Bad-CRC, all yor base r blong 2 us, Newgrounds, ‏16 בפברואר 2001
הצוללת U-505 מדגם IXC
**צוללות מדגם IX** הן סדרה של צוללות שפותחו בגרמניה בשנים 1935–1936 למשימות מרוחקות ולשהייה ממושכת בים.

הצוללות יוצרו בין השנים 1937–1944 והן מונעות בעת ציפה במנוע דיזל ובעת צלילה במנוע חשמלי שמקבל את האנרגיה הדרושה להפעלתו ממצברים שנטענים בעת הפעלת מנוע הדיזל.
סדרת צוללות אלה השתתפו במשימות תקיפה של שיירות באוקיינוס האטלנטי ועד סמוך לחוף המזרחי של ארצות הברית בניסיונות לעצור את משלוחי האספקה והנשק לבריטניה.
לנוכח הצורך בשהייה ממושכת בים הרחק מבסיסי האם היו הצוללות מסדרה זו גדולות ממדים ביחס לסדרות האחרות שפגעו במידת מה ביכולת התמרון במים ובמשך הזמן הנדרש לביצוע צלילה ולעלייה לציפה.
בצוללות אלה מותקנים ארבעה צינורות טורפדו בגוף הצוללת ושני צינורות בירכתיים. בבטן הצוללת ניתן לאחסן שש פצצות טורפדו למנה שנייה ובנוסף לאחסן פצצות טורפדו במכלים חיצוניים. סה"כ מסוגלות צוללות אלה לשאת עד 22 פצצות טורפדו. כמות גדולה זו של פצצות טורפדו איפשרה למפקדי הצוללות לצאת לסדרת תקיפות לילה אחר לילה כנגד שיירות האספקה.
צוללות אלה יכלו לשאת בנוסף עד 66 מוקשים ימיים.
על גבי סיפון הצוללת מותקן מקלע.

בחדר הפיקוד שבצוללות הותקנו שני פריסקופים ובחלק מהצוללות הותקן פריסקופ שלישי בחדר הבקרה.

בסך הכל יוצרו 283 צוללות מדגם IX במספנות בברמן ובהמבורג.

דגמי משנה
---------

בסך הכל יוצרו חמישה דגמי משנה בסדרה IX דגם הצוללת הראשון היה דגם A לאחריו יוצרו דגמי משנה משופרים B,C,C40,D.

מדגם A יוצרו שמונה צוללות במספנת ווסטר בברמן:
U-37 
U-38 
U-39 
U-40 
U-41 
U-42 
U-43 
U-44 

מדגם B יוצרו ארבע עשרה צוללות במספנת ווסטר בברמן:
U-64 
U-65 
U-103 
U-104 
U-105 
U-106 
U-107 
U-108 
U-109 
U-110 
U-111 
U-122 
U-123 
U-124 

מדגם C יוצרו 54 צוללות במספנת ווסטר ומספנת סיבקוורפט בברמן ומספרנת דאטצוורפט בהמבורג:
U-66 
U-67 
U-68 
U-125 
U-126 
U-127 
U-128 
U-129 
U-130 
U-131 
U-153 
U-154 
U-155 
U-156 
U-157 
U-158 
U-159 
U-160 
U-161 
U-162 
U-163 
U-164 
U-165 
U-166 
U-171 
U-172 
U-173 
U-174 
U-175 
U-176 
U-501 
U-502 
U-503 
U-504 
U-505 
U-506 
U-507 
U-508 
U-509 
U-510 
U-511 
U-512 
U-513 
U-514 
U-515 
U-516 
U-517 
U-518 
U-519 
U-520 
U-521 
U-522 
U-523 
U-524 
U-533 

מדגם C40 יוצרו 87 צוללות במספנת ווסטר ומספנת סיבקוורפט בברמן ומספרנת דאטצוורפט בהמבורג:
U-167 
U-168 
U-169 
U-170 
U-183 
U-184 
U-185 
U-186 
U-187 
U-188 
U-189 
U-190 
U-191 
U-192 
U-193 
U-194 
U-525 
U-526 
U-527 
U-528 
U-529 
U-530 
U-531 
U-532 
U-533 
U-534 
U-535 
U-536 
U-537 
U-538 
U-539 
U-540 
U-541 
U-542 
U-543 
U-544 
U-545 
U-546 
U-547 
U-548 
U-549 
U-550 
U-801 
U-802 
U-803 
U-804 
U-805 
U-806 
U-841 
U-842 
U-843 
U-844 
U-845 
U-846 
U-853 
U-854 
U-855 
U-856 
U-857 
U-858 
U-865 
U-866 
U-867 
U-868 
U-869 
U-870 
U-877 
U-878 
U-879 
U-880 
U-881 
U-889 
U-1221 
U-1222 
U-1223 
U-1224 
U-1225 
U-1226 
U-1227 
U-1228 
U-1229 
U-1230 
U-1231 
U-1232 
U-1233 
U-1234 
U-1235 

מדגם D יוצרו 30 צוללות במספנת ווסטר בברמן:
U-177 
U-178 
U-179 
U-180 
U-181 
U-182 
U-195 
U-196 
U-197 
U-198 
U-199 
U-200 
U-847 
U-848 
U-849 
U-850 
U-851 
U-852 
U-859 
U-860 
U-861 
U-862 
U-863 
U-864 
U-871 
U-872 
U-873 
U-874 
U-875 
U-876

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הצוללות מדגם IX** בוויקישיתוף
**מירְנה הרצוג** (נולדה ב-1 בדצמבר 1951) היא מוזיקאית ישראלית העוסקת במוזיקה עתיקה. הרצוג זכתה להכרה בינלאומית על הישגיה בנגינה בוויולה דה גמבה ובהדרכה מוזיקלית.

ביוגרפיה
--------

ילידת סאו פאולו שבברזיל. עלתה בשנת 1992 לישראל עם משפחתה. היא דוקטור למוזיקה מאוניברסיטת בר-אילן, וממלאת תפקיד מרכזי בהכשרת נגני ויולה דה גמבה בישראל. בין תלמידיה עדי זילברברג.

בשנת 1999 ייסדה את אנסמבל פניקס למוזיקה עתיקה, והיא משמשת כמנהלת המוזיקלית של האנסמבל. 

הרצוג מופיעה גם כסולנית ויולה דה גמבה, והופיעה ברסיטלים עם תזמורות שונות בארצות הברית, במדינות אירופה כגון אוסטריה, בריטניה, גרמניה, הולנד, הונגריה ועוד, במדינות דרום אמריקה ובישראל. היא הופיעה כסולנית עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בהופעת הבכורה בישראל של הפסיונים של באך לוויולה דה גמבה. הרצוג הקליטה עבור חברות רבות כמנצחת ובנגינה על ויול, קווינטון, וייל, צ'לו בארוק וצ'לו מודרני.

בין היצירות שהעלתה הייתה האופרה הימי-ביניימית "מחזה דניאל", שאותה תיעתקה מכתב יד מן המאה ה-12. עם האנסמבל הופיעה הרצוג בפסטיבלים שונים כגון: פסטיבל ישראל, פסטיבל תל אביב, פסטיבל אבו גוש, מוזיקה סאקרה ועוד. אחת היצירות שהיא מנצחת עליהן היא מיסה זאפוטק, מיסה שנכתבה במאה ה-17 במקסיקו. בין היתר ניצחה על יצירה זאת בפסטיבל החג של החגים בדצמבר 2011.

הרצוג פרסמה מאמרים על הוויולה דה גמבה בכתבי עת, כגון **Early Music**, ובספרים: **The Italian Viola da Gamba** ו-**The New Grove's Dictionary of Music and Musicians**.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מירנה הרצוג** בוויקישיתוף
* מירנה הרצוג, ברשת החברתית פייסבוק
* מירנה הרצוג, ברשת החברתית LinkedIn
* מירנה הרצוג באתר אנסמבל פניקס למוזיקה עתיקה
* מירנה הרצוג בפרויקט "רוח וים" עם דוריבאל קאיימי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260895605171
* ISNI: 0000 0000 7057 5257
* VIAF: 97809015
* WorldCat: viaf-97809015

 |
**הצהרת לוסקה של חבר העמים הבריטי על גזענות ואפליה גזעית** היא הצהרה של ראשי מדינות חבר העמים הבריטי בענייני גזענות ושוויון שהוסכמה על ידי המדינות החברות בחבר העמים הבריטי והוצהרה ב-7 באוגוסט 1979 בלוסקה שבזמביה בתום הפגישה החמישית של ראשי ממשלות חבר העמים הבריטי.

הצהרה זו הוצאה בהמשך להצהרת סינגפור משנת 1971 אשר קבעה את הבסיס הפוליטי, הסוציאלי והכלכלי של היחסים בין המדינות החברות בחבר העמים.

בהצהרה מוקדשות שלוש פסקאות לנושא השוויון ובייחוד לנושא הגזענות. הצהרה זו ניתנה בעקבות הכרזת העצמאות של זימבבווה רודזיה אשר דרשה התייחסות והתאמת עקרונות חבר העמים. 

הסעיף הראשון של ההצהרה כולל דרישה לשוויון בפני החוק, בלי אפליה על בסיס גזע, מגדר, מוצא, זהות לאומית או אתנית. ההצהרה מציינת כי כיבוד ההבדלים בין תרבויות אינו יכול להצדיק אפליה על בסיס תרבותי. בכך מציינת ההצהרה כי מדיניות האפרטהייד של דרום אפריקה היא בושה לאנושות, וחובה על חבר העמים הבריטי להביא לסיומה המוחלט של מדיניות אפליה זו. 

בנוסף לדרישה לשוויון ולכבוד לעמים ולגזעים שונים, דורשת ההצהרה מתן כבוד וזכויות שוות לקהילות של מהגרים.

קישורים חיצוניים
----------------

* נוסח ההצהרה

| חבר העמים הבריטי |
| --- |
| מדינות חברות | 

|  |  |
| --- | --- |
| **ממלכות חבר העמים** | אנטיגואה וברבודה • אוסטרליה • איי שלמה • איי בהאמה • בליז • ג'מייקה • גרנדה • הממלכה המאוחדת • טובאלו • ניו זילנד • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פפואה גינאה החדשה • קנדה |
| אחרות | אוגנדה • אסוואטיני • בוטסואנה • בנגלדש • ברוניי • ברבדוס • גאנה • גיאנה • דומיניקה • דרום אפריקה • הודו • ונואטו • זמביה • טונגה • טנזניה • טרינידד וטובגו • לסוטו • מאוריציוס • מוזמביק • מלאווי • מלזיה • מלטה • נאורו • ניגריה • נמיביה • סיירה לאון • סיישל • סינגפור • סמואה • סרי לנקה • פיג'י • פקיסטן • קיריבטי • קמרון • קניה • קפריסין • רואנדה |

 |  |
| חברות לשעבר | אירלנד • גמביה • המלדיביים • ניופאונדלנד • זימבבואה |
| נושאי משרה | צ'ארלס השלישי, ראש חבר העמים • מושל כללי |
| אירועים וסמלים | משחקי חבר העמים • דגל חבר העמים • יום חבר העמים |
| מסמכי יסוד | הצהרת בלפור (1926) • חוק וסטמינסטר • הצהרת לונדון • הצהרת סינגפור • הצהרת לוסקה • הצהרת לאנגקאווי • הצהרת הארארה • הצהרת אדינבורו |
סדרת צוללות **פוקסטרוט** (קוד דיווח נאט"ו; בברית המועצות נקראה הסדרה **"פרויקט 641"**) היא סדרת צוללות דיזל-חשמל שנבנו בברית המועצות בין השנים 1957 ל-1983 והחליפו את סדרת צוללות "זולו". התכנון בוצע במשרד תכנון רובין שבלנינגרד. בסך הכל נבנו בסדרה זו 58 צוללות על ידי מספנת הצי הסובייטי בלנינגרד, פרטים נוספים נבנו על ידי מספנות במדינות אחרות. הצי הרוסי גרט את אחרונת הצוללות שהיו ברשותו בשנת 2000, לאחר שב-1995 הוחלט על הוצאתן משירות. עם זאת, בציי מדינות אחדות קיימות עדיין צוללות פוקסטרוט מבצעיות.

סימון הצוללות מסדרה זו בצי הסובייטי הורכב מהאות B (בכתיב קירילי "Б" עבור "большая" - בולשויה לאמור "גדולה") ומספר סודר.

משבר הטילים בקובה
-----------------

מסוק אמריקאי מעל צוללת פוקסטרוט B-59 במי קובה, בעת משבר הטילים בקובה, 29 באוקטובר 1962
בעת משבר הטילים בקובה שלח הצי הסובייטי ארבע צוללות למימי קובה. משחתות הצי האמריקני הטילו פצצות עומק, בעקבותיהן נאלצו בין ה-26 ל-29 באוקטובר 1962 שלוש מהצוללות לצוף על פני המים. באחת הצוללות, שסימונה B-59, היה מוטען טורפדו בעל ראש נפץ גרעיני של 15 קילוטון. עקב זיהוי הצוללות התפתח ויכוח דרמטי בצוללת, כאשר מפקד הכלי, ולנטין סביטסקי, והקומיסר הפוליטי על סיפונה, איוון סמיונוביץ' מדלניקוב, דרשו לחמש את הטורפדו ולהכינו לירי מבצעי בעוד הקצין הראשון, ואסילי ארחיפוב, התנגד בנחרצות והצליח לבסוף לשכנעם להימנע מכך.

מוזאונים צפים
-------------

צוללת הצי הסובייטי B-39 הושקה ב-9 בפברואר 1962 ונכנסה לשירות באפריל 1967, היא שירתה בצי הסובייטי עד 1994, אז נמכרה לפינלנד. נמל הבית של הצוללת היה בוולדיווסטוק והיא השתייכה לצי האוקיינוס השקט של רוסיה. ב-2002 הגיעה הצוללת לסן דייגו שבארצות הברית ונרכשה עבור המוזיאון הימי של סן דייגו, שם היא מוצגת מאז 2005. 

צוללת הצי הסובייטי B-427 הושקה באפריל 1971 והשתייכה לצי האוקיינוס השקט בעת מלחמת וייטנאם. ב-1995 נמכרה למוזיאון הצי האוסטרלי בסידני. לאחר שלוש שנים נרכשה על ידי המוזיאון הימי של לונג ביץ', קליפורניה, שם היא מוצגת.

כמו כן מוצגות הצוללות הבאות:

* B-15 בניו וסטמינסטר, קולומביה הבריטית, קנדה
* B-143 בזיברוג שבבלגיה
* קורסורה S20 בוויסחפטנאם שבהודו
* B-413 בקלינינגרד שברוסיה

ראו גם
------

* B-37

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הצוללות מסדרת פוקסטרוט** בוויקישיתוף
* דף "סדרה 641" באתר הצי הרוסי (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ברית המועצות קרובה לשימוש בפצצת אטום הבוסטון גלוב
2. ↑  40 שנה למשבר הטילים בקובה וושינגטון פוסט
**ג'ורג' ארתור פריפ** (באנגלית: **George Arthur Fripp**‏; 13 ביוני 1813 – 17 באוקטובר 1896) היה צייר צבעי מים בריטי. הוא היה נכדו של האמן ניקולס פוקוק ואחיו של הצייר אלפרד דאונינג פריפ. אחיינו היה האמן הנרי צ'ארלס אינס פריפ.

ביוגרפיה
--------

פריפ נולד והתחנך בבריסטול, ברמינגהאם ולימינגטון. הוא לקח שיעורים בציורי שמן של ג'יימס בייקר פיינה, והוצג לראשונה באגודת האמנים של בריסטול בשנת 1832. בשנת 1834 ליווה את האמן ויליאם ג'יימס מולר בסיור רישומים באירופה, והפיק עבודות שהציג אחר כך באקדמיה המלכותית מ־1838. באותה תקופה הכיר את הצייר דייוויד קוקס בבירמינגהם.

בשנת 1841 הציג בחברה הוותיקה של ציירי צבעי מים, והיה עמית באותה שנה, וחבר מלא בשנת 1845, ומזכיר האגודה בשנים 1848–1854. הוא התפרסם בזכות צבעי המים שלו, בעיקר נוף בריטי.

הוא התחתן עם מרי פרסיבל בשנת 1846. שניים מתוך שנים עשר מילדיהם הפכו גם הם לאמנים: צ'ארלס אדווין פריפ, גרפיקאי, ותומאס פריפ, צייר מים בקנדה.

פריפ נפטר בהמפסטד, לונדון, באוקטובר 1896.
הוא קבור בחלק המזרחי של בית הקברות הייגייט בצפון לונדון.

גלריה
-----

* באלפים האיטלקים באלפים האיטלקים
* מונט בלאן מונט בלאן
* טיוולי טיוולי
* עמק נהר אבנון עמק נהר אבנון
* אקוודוקט בשמפיין אקוודוקט בשמפיין

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ורג' ארתור פריפ** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Francis Greenacre. "Fripp, George Arthur (1813–1896)", (Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004 – accessed 13 June 2007)
2. ↑  Stuart Thompson, **George A. Fripp and Alfred D. Fripp**, London, Walker's Galleries, 1900

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 6703 6906
* LCCN: nr00019439
* RKD: 29545
* SNAC: w6185ktk
* TePapa: 803
* ULAN: 500020925
* VIAF: 9684133
* WorldCat: lccn-nr00019439

 |
שרידי הכנסייה מהתקופה הביזנטית
שרידי בית הבד מהתקופה הביזנטית
**דיר קרוח** - שרידי כפר עתיק הנמצאים בשמורת גמלא שברמת הגולן. שרידי היישוב נמצאים ליד המצוק המשקיף על נחל גמלא ובסמוך ל"שביל הנשרים". 

בין המאות 4 וה-5 שכן במקום כפר נוצרי. בתקופה זו, הייתה רמת הגולן מאוכלסת בעשרות יישובים יהודים ונוצרים. מתקופה זאת נמצאים באתר שרידי מנזר (דיר בערבית), כנסייה בסגנון שהיה נפוץ באזורים הבזלתיים בירדן ובסוריה, ובית בד שבו נמצא אגן לריסוק זיתים עגול עשוי בזלת. בכנסייה נמצאו קשתות שתמכו בתקרה העשויה אבני בזלת. מצדה הצפוני של הכנסייה נמצאה חצר שרוצפה באבן. בחצר זאת נמצאה מעל הפתח כתובת ביוונית "האל של גרגוריוס הושע ורחם אמן". כל מבני הכפר בנויים בזלת. באתר נמצא מבנה נוסף מתקופה זו שנמצאו בו קשתות אבן וצלב חקוק על המשקוף. היישוב מהתקופה הביזנטית ננטש במחצית המאה ה-7 בגלל הכיבוש הערבי.

לאחר פער יישובי של כ-600 שנה נושב במקום מחדש במאה ה-13. יישוב זה שרד עד המאה ה-14. המקום נושב מחדש במאה ה-20 על ידי אוכלוסייה סורית. המקום ננטש מיושביו לאחר מלחמת ששת הימים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיר קרוח** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  עפר בהט, ליאורה בהט, "גמלא טבע ונוף", הוצאת משרד הביטחון, 1991, עמ' 118
נשיקת הבושה - מתוך הספר Compendium Maleficarum 1608
**נשיקת הבושה** (בלטינית: **Osculum infame**) הוא שמו של טקס ברכה, שלפי אמונה שרווחה בתקופת ציד המכשפות, נערך על ידי המכשפה כאשר היא נפגשת עם השטן. במהלך הטקס, המכשפה נושקת לפי הטבעת של השטן, המתפקד כפה נוסף שלו. נשיקה זו מאפשרת לשטן לפתות נשים, ומסמלת כניעה וסגידה אליו. הטקס היווה בסיס להאשמת נשים בכישוף והעדפת השטן על פני האל. על בסיס האשמה זו, נשים רבות הוצאו להורג על ידי הכנסייה הקתולית במאות ה-16 וה-17.

משמעויות חברתיות ודתיות
-----------------------

לאורך ההיסטוריה, המכשפות לא היו היחידות שהואשמו בכישוף מסוג זה: קיימים תיאורים של טקסים פגאניים ויהודיים בתקופת האימפריה הרומית, הסוגדים לראש של חיה ויוצרים מגע עם איבר מגונה של מנהיגם. נשיקה כאות סגידה מתוארת אף בסיפורי הנצרות, בהם מריה מגדלנה שוטפת את רגליו של ישו עם דמעותיה, ונושקת להן. לעומת זאת, המכשפות נשקו לאחוריו של השטן כאות השפלה והפגנת נאמנות אליו, ונטישת דרכי האל.

בעיני החברה האירופאית בתקופה זו, מגע אוראלי עם ישבן נחשב לאקט לא נקי, בדומה ליחסים מיניים עם בעלי חיים. אנשים אשר נחשבו ל'סוטים' נודו מחייהם המשפחתיים והחברתיים. יחס החברה כלפי פעילות זו יכול לספק הסבר להאשמת המכשפות בטקס, ולכך שכמעט ולא קיימים וידויים של השתתפות בטקס, גם מפי נשים שהודו בפעילותן כמכשפות. תעודות מהעיר אייכשטאט בגרמניה בין השנים 1617–1631, מתארות את חברותיהן של הנאשמות מבקרות אותן בבניין העירייה, שם נכלאו, ואף שותות איתן בירה. ביקורי החברות וניסיונותיהם של בעלי הנאשמות לשחרר אותן, מעידים על כך שהאוכלוסייה לא האמינה כי הנשים אכן השתתפו בטקסים אלו.

בתחקורים עצמם, המכשפות הודו לפעמים על קיום מפגשים מסוימים, אשר זוהו עם מפגש ה'שטן'. אך המפגשים תוארו כמאורגנים ונורמטיביים למדי, ואף כללו אוכל ושתייה. ציד המכשפות התרחש בהיקפו הרחב ביותר בתקופת הרפורמציה, בה התערערה הנצרות הקתולית מן היסוד. דעת המחקר היא כי הנשים אשר הואשמו בכישוף היו כאלו שמרדו בכנסייה הקתולית, כחלק מן ההתנגדות אליה. הטקס הבזוי בעיני כל, בו המכשפה מדביקה עצמה בחוסר ניקיון ובהמיות, הופץ על ידי הכנסייה על מנת לספק סיבה לנידוי, ולגיטימציה להוצאתן להורג.

ראו גם
------

* פטיש המכשפות
* פרידריך שפה
* אנאלינגוס
* שק לי בתחת

לקריאה נוספת
------------

Durrant, Jonathan (2005), "The osculum infame", in Harvey, Karen (ed.), The Kiss in History, Manchester University Press, מסת"ב 978-0-7190-6595-8

הערות שוליים
------------

1. ↑  Karen Harvey, **The Kiss in History**, Manchester University Press, 2005, עמ' 37-44
2. ↑  Karen Harvey, **The Kiss in History**, Manchester University Press, 2005, עמ' 45-53
3. ↑  Norman Cohn, **Europe’s Inner Demons**, Basic Books, .INC. Publishers, 1975, עמ' 101-164