recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**למור ברטה עכברי** (שם מדעי: ***Microcebus berthae***) הוא מין יונק ממשפחת הלמורים הצמריים שוכני מדגסקר והוא הפרימט הקטן ביותר בעולם כיום. למור זה נפוץ רק באזור קטן ביער קירינדי (אנ') שבמערב האי והוא מצוי בסכנת הכחדה חמורה עקב כריתת היערות בהם הוא חי ועקב האוכלוסיות המבודדות שלו.

הלמור חי בטבע באזור שגודלו הוא 22,000 קמ"ר בקירוב, מה שאומר שהוא נתון בסיכון גבוה. בשנת 2000 הוערך שנותרו רק 7,920 למורים בוגרים וכריתת היערות פוגעת בהישרדותם.

למור זה הוא יונק קטן ביותר, באורך של 9.2 ס"מ ומשקל של 30 גרם בלבד. הוא התפצל מהמין למור פטר עכברי (*Microcebus myoxinus*), לאחר שנקבע במשך שנת 2000 בבדיקות מולקולריות שמדובר במין נפרד.

למורים אלה הם פעילי לילה החיים בבדידות לרוב אך נוהגים לנוח לצד חבריהם בחללי עצים ביערות נשירים יבשים. הם מותאמים לחיים בין העלוות, שם הם מחפשים חרקים, עכבישים, לטאות, צוף, פירות ושאר מזונות. לעיתים ישנה תחרות בין למורים אלה למין למור עכברי אפור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **למור ברטה עכברי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  למור ברטה עכברי באתר הרשימה האדומה של IUCN
יתד החרס שהוקדש על ידי אנתמנה מלך לגש לאלוהי העיר באד-טיבירה (מוזיאון הלובר)
צלמית עשויה נחושת המתארת את האל כורע וקובע יתד. נמצאה בעיר נגירסו.
**יתדות חרס** היו בשימוש במסופוטמיה בידי השוּמֶרים וגם בתרבויות עתיקות אחרות באלף השלישי לפנה"ס. המונח 'יתדות חרס' או 'מסמר חומר' מתייחס גם למסמרים או חרוטים, המכונים גם 'מסמרי יסוד'. היתדות הונחו בעת בניית מבנה והוטבעו בתוך קירותיו. על גבי היתדות היו חקוקות כתובות בכתב יתדות כדי לשמש כראיה שהמקדש או המבנה היה רכושו של האל שלו הוקדש המבנה.

בנוסף נעשה שימוש בחרוטים ללא כתובות עליהם, שהיו צבועים במגוון צבעים ושימשו לעיטור ויצרו פסיפסים דקורטיביים על הקירות והעמודים בתוך המבנים. בנוסף שימשו להגברת החוזק של המבנה.

יתד חרס ידוע הוא יתד של המלך אֶנתֶמֶנָה (אנ') מלך לַגַש שהוקדש לאלוהי העיר השומרית באד-טיבירה, ומספר על הסכם אחווה שנחתם בין אנתמנה ולוּגָל-כִּינִיש-דוּדוּ (צר') שליט ארך. הכתובת אומרת: "אלה היו הימים כשאנתמנה שליט לגש ולוגל-כיניש-דודו שליט ארך חתמו על חוזה של אחווה". על פי הכתובת, אנתמנה מתאר עצמו כבונה מקדש העיר אי-מוש לאלים אינַנָּה ותמוז, תחת התואר המקומי שלו לוגל-אי-מוש.

חרוטי קבורה
-----------

במצרים העתיקה נעשה שימוש בחרוטי קבורה שהיו עשויים מחומר, השימוש בהם היה כמעט אך ורק בנקרופוליס של תבאי. החרוטים הונחו מעבר לכניסה לאולם הקבר. שימושים ראשונים בחרוטים כאלה נעשו כבר בתקופת השושלת ה-11 במאה ה-21 לפנה"ס, אבל הם לא היו מעוטרים. בתקופת הממלכה החדשה, שהחלה במאה ה-16 לפנה"ס, הם יוצרו בגודל מוקטן ועליהם נחרטו שמו ותוארו של בעל הקבר, לעיתים קרובות הכתובת כללה גם תפילה קצרה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יתד חרס** בוויקישיתוף
ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חרוטי קבורה** בוויקישיתוף
חרוטי קבורה ממצרים, תקופת הממלכה החדשה
קרון האנטנה וקרון הפיקוד מוצבים על משאיות זיל
עמדת מפעיל מכ"ם P-12NP ("ספון רסט B")
**P-12** (קוד דיווח נאט"ו: "ספון רסט"; "Spoon Rest") הוא מכ"ם גילוי אווירי מתוצרת ברית המועצות לטווח בינוני וגבוה.

פעילות
------

המכ"ם הוא פיתוח של המכ"ם P-10 שקדם לו והוא נבדל ממנו בתדר השידור הגבוה יותר, בטווח הגילוי הגדול יותר, ביכולת מיתוג בין תדרים הגנה טובה יותר מפני לוחמה אלקטרונית והוכנס בו לראשונה מעגל אלקטרוני לסינון רעשים (MTI).
המכ"ם הוכנס לשירות בשנת 1956. בשנת 1958 הוכנס לשירות דגם משופר P-12M שבו אפשרות לשינוי תדר בטווח של 10 מגה הרץ. בשנת 1962 הוכנס לשירות הדגם P-12MP שבו שיפור בכווניות האלומות. בשנת 1970 הוכנס לשירות הדגם P-12NPP שבו אמצעים משופרים כנגד לוחמה אלקטרונית.
המכ"ם משמש כחלק ממערכת הגילוי של סוללת טילי קרקע-אוויר מסוג SA-2 ולפעמים משמש גם כמכ"ם גילוי המשתתף ביצירת התמונה האווירית הכוללת. סימן ההיכר העיקרי החיצוני של המכ"ם הוא שתי קומות של 12 אנטנות מסוג יאגי - 6 אנטנות בכל קומה. 

ה-**P-18** הוא הגרסה המשופרת של המכ"ם שיוצרה עבור סוללות SA-2 מסוגים מתקדמים, בעיקר מדגם E. מבחינה חיצונית, היא נבדלת מהמכ"ם P-12 בארבע אנטנות יאגי שנוספו לה - שתיים נוספות בכל קומה.

המכ"ם P-12 נמכר לרוב מדינות ערב ולכל מדינות הגוש הקומוניסטי והיה המכ"ם גילוי האווירי הנפוץ ביותר בסוף שנות השישים ובתחילת שנות השבעים במדינות אלה. בלילה שבין 26 - 27 בדצמבר 1969, בתקופת מלחמת ההתשה, ביצע צה"ל פעולה נועזת להשתלטות על מוצב מכ"ם P-12 מצרי, שנקרא מבצע תרנגול 53, שבמהלכו הובא המכ"ם בשלמותו לישראל. לאחר הבאתו של המכ"ם הוא נבדק ביסודיות על ידי מומחים בישראל ולאחר מכן נמסר לבדיקת צבא ארצות הברית.

מכ"ם P-12 והדגם המשופר P-18 נפוצים ופועלים עד היום (ועשרות מהם פועלים במדינות העימות עם ישראל) וזאת על אף שהן נחשבות למיושנות מאוד. מאחר שהן משמשות כמכ"מ הגילוי למערכת הטילים SA-2 שהייתה למערכת טק"א הנפוצה ביותר.

המאפיינים האלקטרונים של המכ"ם
-----------------------------

| פרמטר אלקטרוני | ערך |
| --- | --- |
|  |
| תדר שידור RF | 150 - 170 מג"ה |
| קצב שידור מתקפים PRF | 360 הרץ |
| משך מתקף PW | 6 מיקרושנייה |
| רוחב אלומה | 8 מעלות |
| זמן סיבוב אנטנה | 6- 30 שניות |
| עוצמת שידור מקסימלית | 160- 250 קילו-וואט |
| עוצמת שידור ממוצעת | עד 540 וואט |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **P-12** בוויקישיתוף
* P-12 "ספון רסט B", באתר Radar Principles
* P-18 "ספון רסט D", באתר Radar Principles
**קווגוצ'י** (ביפנית: **川口市**) היא עיר במחוז סאיטאמה שביפן. בשנת 2021 אוכלוסיית העיר הוערכה ב-607,000 תושבים החיים ב-293,000 משקי בית. הצפיפות היא 9,800 נפש לקמ"ר ושטח העיר הוא כמעט 62 קילומטרים רבועים.

היסטוריה
--------

קווגוצ'י הוקמה ב-1 באפריל 1889 כחלק מהקמת מערכת העיריות המודרנית. קווגוצ'י הוגדרה כעיירה ב-1 באפריל 1933 לאחר מיזוגה עם מספר כפרים סמוכים.

לאורך ההיסטוריה קווגוצ'י חוותה אסונות רבים ובהם שיטפונות, רעידת אדמה ומלחמה. נהר ארקאווה הציף את קווגוצ'י אינספור פעמים והרס את החקלאות, מה שהביא לרעב. כמו כן, רעידת האדמה הגדולה בקאנטו בשנת 1923 גרמה נזק למבנים בקווגוצ'י, והרגה 99 בני אדם.

כיום אוכלוסיית קווגוצ'י ממשיכה לגדול, ונבנים בה בנייני דירות גבוהים רבים סביב תחנות הרכבת. ב-1 באפריל 2001, קווגוצ'י הוגדרה כעיר מיוחדת, עם אוטונומיה מקומית מוגברת.

דמוגרפיה
--------

נכון ל-1 במאי 2010, מספר התושבים בקווגוצ'י עמד על כ-516,409 תושבים - מתוכם 20,808 תושבים זרים. לאורך השנים חלה עלייה הדרגתית במספר התושבים שאינם יפנים המתגוררים בעיר וזאת לאור המיקום הנוח שבסמוך לטוקיו ושכר הדירה הנמוך יחסית. כיום אוכלוסיית הזרים מורכבת בעיקר מסיניים, קוריאנים ופיליפיניים.

קווגוצ'י היא פרטטר טיפוסי של מטרופולין טוקיו. קצב גידול האוכלוסייה ירד באמצע שנות ה-90, אך האץ שוב מאז. הילודה בעיר ירדה (כפי שקרה ביפן כולה), אך אחוז המבוגרים בה נמוך מעט לעומת שאר ערי יפן.

התפתחות האוכלוסייה כדהלן:

* 1933 – 45,573
* 1945 – 97,709
* 1955 – 130,545
* 1965 – 231,193
* 1975 – 335,864
* 1980 – 373,123
* 1990 – 433,262
* 2000 – 455,886
* 2010 – 500,598
* 2015 – 592,602

ממשל
----

קווגוצ'י מנוהלת באמצעות מודל ראש עיר-מועצה עם ראש עיר שנבחר ישירות על ידי התושבים ומועצה בת 42 חברים. העיר מיוצגת באמצעות שבעה חברים באספת מחוז סאיטאמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קווגוצ'י** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של קווגוצ'י (ביפנית)
* קווגוצ'י, ברשת החברתית פייסבוק

* קווגוצ'י, ברשת החברתית טוויטר
* קווגוצ'י, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ministry of Justice. "Press release June 2009".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007564555605171
* CiNii: DA02695333
* LCCN: n81062304
* MusicBrainz: ab28a8e9-6063-4760-bc8d-a07d88d708df
* NDL: 00286786
* VIAF: 253214322
* WorldCat: lccn-n81062304

 |
**המשפט הקטן של בזו** או בשמו הנוסף "משפט השארית" קובע שפולינום f(x) מעל חוג קומוטטיבי מתחלק בגורם {\displaystyle x-a} ללא שארית אם ורק אם a הוא שורש של f. המשפט נקרא על-שמו של המתמטיקאי הצרפתי אתיאן בזו.

המשפט מראה שכל שורש של הפולינום מתאים לגורם ליניארי שלו, ובזכות הפירוק היחיד לגורמים של חוג הפולינומים נובע שמספר השורשים של פולינום אינו עולה על המעלה שלו. מעל שדה סגור אלגברית כמו שדה המספרים המרוכבים, מובטח שהפולינום יתפרק לגורמים ליניאריים.

דוגמה
-----

נתבונן בפולינום {\displaystyle f(x)=x^{3}+3x^{2}-6x-8}
  

הפולינום מתאפס עבור {\displaystyle x=2} ולכן נחלק אותו ב-x-2 ונקבל:
  

{\displaystyle f(x)=(x-2)\cdot (x^{2}+5x+4)}

הוכחת הטענה
-----------

נחלק את הפולינום f(x) בפולינום {\displaystyle (x-a)}, חילוק עם שארית, ונקבל {\displaystyle f(x)=g(x)\cdot (x-a)+r(x)} כאשר {\displaystyle g,r} פולינומים. אולם, מעלת השארית r קטנה ממעלת המחלק {\displaystyle (x-a)}, ולכן {\displaystyle r(x)} הוא פולינום ממעלה אפס, כלומר, סקלר.
  

נציב {\displaystyle x=a} ונקבל: {\displaystyle f(a)=g(a)\cdot (a-a)+r=r}, וקיבלנו שהשארית שווה לערך הפונקציה בנקודה a. פונקציה מתאפסת רק בשורשיה, ולכן השארית היא אפס אם ורק אם a הוא שורש של הפולינום. {\displaystyle \blacksquare }

קישורים חיצוניים
----------------

* המשפט הקטן של בזו, באתר MathWorld (באנגלית)
**משה שמחה אוקסהורן** (לעיתים: אוכסהורן; מאי 1890 - כ"א בכסלו ה'תשט"ו, 16 בדצמבר 1954) היה סוחר ופרדסן, עסקן ציבורי בתקופת היישוב ושותף לייסודן של שכונת רמת השרון בתל אביב, ושל שכונת "בית וגן" שלימים הייתה לעיר בת ים.

אוקסהורן היה חבר הנהלת לשכת המסחר בתל אביב משנת 1928, היבואן הגדול ביותר של מוצרי מכולת בתל אביב של שנות ה-30, ובעל רשת בתי המסחר למכולת "בית מסחרי מ. א." שהחזיקה סניפים בירושלים, תל אביב וחיפה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 היה מגדולי הפרדסנים בישראל.

ביוגרפיה
--------

נולד ביאגיילניצה שבגליציה, לאברהם אוכסהורן, סוחר ועסקן שעלה מאוחר יותר לארץ ישראל וישב בתל אביב. למד בבית ספר למסחר בברלין וב-1908 עלה לארץ ישראל. תחילה עבד כפועל ולאחר שהתבסס החל לסחור במוצרים שונים, נישא לחסיה בת זלמן אמדורסקי והתיישב בפתח תקווה. הוא השתלב בעסקיו של אביו שהקים עם יצחק דיסקין את השותפות "אוכסהורן-דיסקין", כשהתפרקה השותפות היה לשותפו של אביו עד פטירת האב. במשך הזמן התפתח מסחרו והוא היה לסיטונאי המזון הגדול ביותר ביישוב ולאחר קום המדינה. הוא החזיק סניפים בערים המרכזיות וגם בערים הערביות באר שבע ועזה. בית המסחר שלו בירושלים היה גדול במיוחד, ברחוב יפו 28 מול בית הדואר המרכזי במבנה שבחלקו שכן מאוחר יותר פנסיון ויטא

אוקסהורן נמנה עם מייסדיי השכונה היפואית "בית וגן" שעתידה הייתה להיות העיר בת ים, והיה יושב ראש מועצת השכונה. כן היה ממייסדי המושבה דאז "רמת השרון" וביתו המפואר, בתכנונו של יוסף ברלין, שוכן ברחוב החשמל 25. ב-1933 הקים אוקסהורן בית נוסף, בתכנונו של משה קרסיק, בבניין מס' 29.

משה אוקסהורן נפטר כ"א בכסלו ה'תשט"ו, 16 בדצמבר 1954 ונקבר בבית העלמין נחלת יצחק. חסיה אוקסהורן נפטרה בט"ו בשבט ה'תש"ל, 22 בינואר 1970.

לבני הזוג אוקסהורן היו שני בנים (צבי ויוסף) ושתי בנות (ציונה פומרנץ ואסתר ג'ייקובס). הבן הצעיר, יוסי קרני, ניהל במשך שנים לאחר פטירת אביו את פרדסי המשפחה, תחת חברת "הדרי השרון" שהחזיקה מלבד אלפי דונמים של פרדסים, גם שני בתי אריזה בנתניה ובעזה. נכדו אריאל אוקסהורן היה נשוי למרים אדלסון.

לאחר מותו תרמה משפחתו לזכרו של את בית ההבראה "נוה משה" לבני ישיבות בשכונת בית הכרם בירושלים.

לקריאה נוספת
------------

* 'אוכסהורן, משה', בתוך: דוד קלעי, **ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי**, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 27.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "משה אוקסהורן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 691
* משה אוקסהורן באתר ראשוני העיר פתח תקווה

הערות שוליים
------------

1. 1 2  משה אוקסהורן באתר GRAVEZ
2. ↑  פרטים ראשונים מ"ספר הנישומים" החדש: הפרדסנים, קול העם, 13 באוגוסט 1956.
3. ↑  יאיר קוטלר, עצים להסקה ביתית מפרדסים מיובשים, מעריב, 24 בדצמבר 1982
4. ↑  נחנך בית-הבראה לבני-הישיבות בירושלים, שערים, 21 באוגוסט 1956.
הר געש בוצי בשמורה
**שמורת גובוסטאן** (באזרית: **Qobustan qoruğu** - "שמורת ארץ הואדיות") כ-60 ק"מ דרומית-מערבית לבאקו באזרבייג'ן שוכנת באזור סלעי בעל אקלים חצי-מדברי והיא נודעת בפטרוגליפים הרבים שנותרו בה מתקופת האבן ולאחריה. האתר התגלה באקראי בשנות השלושים של המאה ה-20 על ידי כורים, ובשנת 1966 הוכרז כשמורת טבע לאומית ששטחה 44,000 דונם. בשנת 2007 היה חלק מהשמורה לאתר מורשת עולמית.

פטרוגליפים וכתובות אבן
----------------------

פטרוגליף בשמורה
לפני כ-12,000 שנה החלה התיישבות במערות האזור שהיה פורה ולח בסיום עידן הקרח האחרון. המקום שכן בסמיכות לחוף הים הכספי, שמפלס מימיו הגיע אותה עת כ-80 מטר מעל למפלסם הנוכחי. ב-1939 החל סקר ארכאולוגי בגובוסטאן ונמשך מאז בידי חוקרים שונים. עד כה נתגלו למעלה מ-6,000 פטרוגליפים, שהמוקדמים שבהם הם מהאלף ה-8 לפנה"ס. בפטרוגליפים נראות דמויות אדם ובעלי חיים דוגמת שור הבר, חזיר בר וסוסיים - חלקם בגודל טבעי. עוד נראות בהם סצינות ציד, הקרבת קרבנות, סצינות קרב, ריקודים והתרחשויות נוספות מחיי היום-יום. ציורי סירות גומא, שלפי אמונת התושבים הובילו את השמש לאחר שקיעתה במערב למקום זריחתה במזרח ביום המחרת, הביאו את החוקר הנורווגי תור היירדאל להציע, על סמך דמיון בין ציורים אלה לסירות סקנדינביות, כי מקורם של תושבי סקנדינביה היה בתחומי אזרבייג'ן של ימינו.

פטרוגליפים וכתובות אבן נמצאו בגובוסטאן גם מהתקופה הרומית ומימי הביניים. כתובת בלטינית מסוף המאה ה-1 נחקקה בידי יוליוס מקסימוס (Julius Maximus), שר מאה בלגיון הרומי ה-12 שיכול ויצא למשימת סיור מסוריה. כתובת זו, שתוכנה כבר אינו קריא בשל פגעי האקלים, נחשבת לכתובת הרומית המזרחית בעולם.

פטרוגליפים מימי הביניים הפכו קטנים ומופשטים יותר בהשפעת האסלאם, ונמצאו בשמורה כתובות בערבית מהמאה ה-12 עד המאה ה-14. האתר הניב ממצאים נוספים רבים כולל אבן טמבורין ששימשה ככלי נגינה פרימיטיבי, וכן נתגלו בו שרידי יישוב ואתרי קבורה.

בשנת 2007 הכריז ארגון אונסק"ו על שטח של 5,370 דונם בשמורה כאתר מורשת עולמית. בשמורה נמצא גם מוזיאון.

הרי געש של בוץ
--------------

בשמורה יש מספר גדול של הרי געש של בוץ, וההערכה היא כי מתוך 700 הקיימים בעולם, 300 נמצאים במזרח אזרבייג'ן. אלה הם תלים הנמצאים כ-10 ק"מ מדרום לאזור הפטרוגליפים, הפולטים בוץ מבעבע וגז.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שמורת גובוסטאן** בוויקישיתוף
* אודות גובוסטאן
* אודות גובוסטאן
* הרי געש של בוץ בגובוסטאן ובאזרבייג'ן בכלל
* Qobustan petroglyphs, סרטון באתר יוטיוב
* Museum under open sky

| Flag of AzerbaijanFlag of Azerbaijan סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית באזרבייג'ן |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| העיר מוקפת החומה בבאקו, ארמון שירוואנשה ומגדל העלמה • נופי התרבות של אמנות הסלע בגובוסטאן • המרכז ההיסטורי של שקי ביחד עם ארמון החאן |

 |
**אביב רון** הוא מנצח ישראלי המשמש משנת 1996 כמנהלה המוזיקלי של התזמורת הקאמרית רמת גן, התזמורת הקאמרית הוותיקה ביותר בישראל.

חייו
----

אביב רון הוא בוגר האקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש רובין שליד אוניברסיטת תל אביב. הוא למד אצל שלום רונלי-ריקליס ונעם שריף. אחרי סיום לימודיו בישראל נסע לווינה להשתלם בניצוח בבית הספר הגבוה למוזיקה, אצל קרל אוסטרייכר. אביב רון לקח חלק בקורסי ניצוח בינלאומיים בישראל, שווייץ ובצרפת. בשנת 1995 הגיע לשלב הגמר בתחרות הבינלאומית הראשונה לניצוח מוזיקה מודרנית במאסי, צרפת.

בתקופת שהותו באוסטריה היה רון עוזר מוזיקלי למאסטרו קלאודיו אבאדו באופרות נישואי פיגארו ודון ג'ובאני (שבוע הפסטיבל הוינאי 1991) ולגאורג שולטי ב"פלסטאף" (פסטיבל זלצבורג).

העניין המיוחד שיש לאביב רון במוזיקה מודרנית ובכלל זה באופרה מודרנית הניע אותו לייסד את Musiktheater Opus Modern ‏(MOM), הרכב שרובו סטודנטים מבית הספר הגבוה למוזיקה של וינה ומטרתו להעלות על הבימה אופרות בנות זמננו. באביב 1992 ניצח על הצגת הבכורה העולמית של האופרה "האיש הגווע", המבוססת על טקסט של קרל קראוס והולחנה במיוחד ל-MOM על ידי המלחין הישראלי שרון איתן. כמו כן העלה אביב רון,
עם האנסמבל שלו, את הבכורה האוסטרית של "אותו זמן" של וללפגנג פורטנר, יצירה על פי טקסט של סמואל בקט. 

גם בתפקידו כמנהל מוזיקלי ומנצח ראשי של התזמורת הקאמרית ברמת גן תומך אביב רון בביצוע מוזיקה קלאסית בת זמננו. בשנת 2000 העניק שר התרבות לאביב רון פרס מיוחד על ביצוע מוזיקה ישראלית.

אביב רון נענה להזמנת מאסטרו גארי ברתיני וקיבל עליו את משרת עוזר המנצח באופרה הישראלית החדשה, תל אביב, בעונת 1994–1995. בשנים 1997–1998 ניצח על מקהלת האופרה הישראלית.

אביב רון ניצח על הבכורה העולמית של האופרה "בני יקירי" (מוזיקה: חיים פרמונט, ליברית: תלמה אליגון), הפקה משותפת של האופרה הישראלית החדשה ופסטיבל ישראל 2000. בחורף 2000 ערך, עיבד וניצח על גרסה מיוחדת של כרמן בשביל האופרה הישראלית החדשה.

אביב רון הוא אחד ממייסדי קבוצת "אופרה זעירה".

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אביב רון
* אביב רון, סרטונים בערוץ היוטיוב
**שמורת הטבע ואלה דה מה** (באנגלית: **Vallée de Mai Nature Reserve**; באופן מילולי: "עמק (חודש) מאי") היא שמורת טבע השוכנת בעמק בגובה של 160 עד 200 מטר בלב הנוף הגבעי במרכז האי פרסלין (Praslin) בסיישל. השמורה ידועה בעיקר בשל שישה מינים אנדמיים של דקליים שצומחים בשטחה, הידוע שבהם הוא קוקוס הים (Coco de mer, שם מדעי *Lodoicea maldivica*).

היסטוריה
--------

המקום עמד במצבו הטבעי עד שנת 1930 לערך, אולם אז החליט בעל הקרקע להפוך אותו לבית הבראה ולגן בוטני, ובמטרה ל"יפותו", נטע בו צמחי קפה, עצי פרי וצמחי נוי. ב-1945 רכשה הממשלה את השטח ומאז עשתה זו מאמצים להשיבו למצבו המקורי. ב-18 באפריל 1966 הוכרז המקום כפארק לאומי ששטחו 195 דונם והוא שוכן בליבו של הפארק הלאומי פרסלין ששטחו 3240 דונם. בשנת 1983 הוכרזה השמורה כאתר מורשת עולמית. 

ריכוז הדקליים בשמורה הוא בין הצפופים בעולם, ועל שטח של חמישית קמ"ר בלבד שוכנים כ-6,000 פרטים של קוקוס הים בלבד. עץ זה, הגדל רק בסיישל, צומח לגובה של עד 40 מטר, ועליו מגיעים לאורך של עד 10 מטר ולרוחב של 4.5 מטר. הפרח הזכרי עשוי להגיע לאורך של מטר ופרי הקוקוס מגיע להיקף של עד חצי מטר ולמשקל מקסימלי של 30 ק"ג. פרי קוקוס הים מתאפיין בזרע הגדול בממלכת הצומח. 

בשמורה מספר צמחים אנדמיים נוספים, וכן מספר מינים של בעלי חיים, שהידוע שבהם הוא התוכי השחור (Lesser Vasa Parrot, שם מדעי Coracopsis nigra), גם הוא אנדמי למקום. בשנת 1994 נספרו רק 108 פרטים ממין זה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שמורת הטבע ואלה דה מה** בוויקישיתוף
* השמורה באתר לשכת התיירות של סיישל
* בשמורה באתר Seychelles islands foundation
* המקום באתר UNEP

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר UNEP

| Flag of SeychellesFlag of Seychelles סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בסיישל |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אטול אלדברה • שמורת הטבע ואלה דה מה |

 |
**ציורי הקיר בקייב** הם סדרה של ציורי קיר שציורו על קירות בניינים בקייב, אוקראינה החל מ-2014. צוירו מעל ל-160 ציורי קיר ברחבי העיר, בשטח של בערך 285 קמ"ר. ציורי הקיר לא מומנו על ידי הממשלה האוקראינית, אלא על ידי תומכים עצמאיים או קבוצות אמנותיות.

עבודות נבחרות
-------------

### הבנייה מחדש

"הבנייה מחדש" הוא ציור קיר של האמן האוסטרלי פינטן מאגי (אנ') משנת 2015. בציור מתוארת אישה שאוחזת בזרועותיה בערימת ענפים, ועומדת בתוך מים המגיעים עד לקרסולה, במה שנראה כלאחר הצפה. נושא ההצפה חוזר ברבות מיצירותיו של מאגי, ונראה שיצירתו זו באה לייצג את השלבים הראשונים של הבנייה מחדש לאחר אסון.

### סרהיי ניהויאן

בציור קיר זה, מתואר דיוקנו של סרהיי ניהויאן, שהיה הראשון שנהרג במהלך מהומות רחוב הרושבסקוהו בשנת 2014, כחלק מאירועי יברומאידאן. ניהויאן היה אקטיביסט ארמני-אוקראיני שנורה בידי הברקוט במהלך מחאה. את הדיוקן יצר האומן הפורטוגלי אלכסנדר פרטו, הידוע בכינויו Vhils, והוא נמצא בגן המאה השמימיים, לשעבר מגרש ריק, שהפך לחלל קהילתי.

### תחייה

"תחייה" היא עבודה משותפת של הצמד הצרפתי Seth x Kislow. ציור קיר זה נחשב לאחד מהמוכרים ביותר בקייב. הוא נוצר באפריל 2014, ומופיעים בו נושאים אוקראיניים שונים, לצד תקווה לעתיד.

### ג'ורג' הקדוש האוקראיני

"ג'ורג' הקדוש האוקראיני" הוא ציור קיר אלגורי שיצר האמן AEC, ומתייחס לסיפורו של ג'ורג' קוטל הדרקון. לציור מסר פוליטי: הדרקון הדו-ראשי מתאר את רוסיה במזרח ואת נאט"ו במערב, מחלקים את אוקראינה.

### שליח החיים

"שליח החיים" הוא ציור קיר שיצר אלכסנדר בריטצ'ב, ובו מתואר עורב לבן מוקף בעורבים שחורים. לדברי האמן, העורב הלבן הוא סמל לחדשות טובות ולחיים חדשים. בנוסף, העורבים השחורים מייצגים חוכמה, בהיותן ציפורים מהנבונות ביותר שקיימות. החצר בו צויר הציור, הייתה מפורסמת בשלושה עורבים שחיו בה בכלוב במשך 20 שנה.

### ציור קיר ללא שם מאת Xav

חביאר רובלדו, הידוע בשמו המקצועי Xav, יצר ציור זה של ילד מחייך ב-2017, בתמיכת Art United Us. הציור עורר מחלוקת בקרב הקהילה המקומית, בהיותו מתאר ילד שחור, ועורר תגובות גזעניות עוד מראשית העבודה עליו. ואמנם, מכיוון שרובלדו היה עצמאי ולא תלוי כלכלית בגורם רשמי כלשהו, ציור הקיר הושלם, למרות עיכוב של שבועיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ציורי קיר בקייב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  Kaitlin Vitt, Take a Mural Tour Through Kyiv, What's On Kyiv, 15 February 2020
2. 1 2  Xav Paints New Mural in Kiev and Meets Racist Resistance, Brooklyn Street Art, 30 August 2017
3. ↑  "The Rebuild" a new mural by Fintan Magee in Kiev, Ukraine, Street Art News, 1 November 2015
4. 1 2 3  Kate Dobromishev, Street Art of the capital of Ukraine, 24 September 2017
5. ↑  Kirsty, Street Art in Kyiv (Kiev): A Self-Guided Walking Tour, Kathmandu & Beyond, Ukraine Travel Guide, 15 November 2017

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ציורי קיר בקייב"**.
לוגו התיאטרון
**תי'אטר ג'יי** (באנגלית: **Theater J**) היא חברת תיאטרון מקצועית בוושינגטון די. סי. שנוסדה בשנת 1990 במטרה להציג עבודות ש"מפארות את הקול האורבני הייחודי והחזון החברתי המהווים חלק מהמורשת התרבותית היהודית".

אודות
-----

משכן הת'יאטר ג'יי במרכז הקהילה היהודית בוושיגנטון די סי
ה"ת'יאטר ג'יי" מופיע בתיאטרון ארון וססיל גולדמן (Aaron & Cecile Goldman Theater), חלק ממרכז מוריס קפריץ (Morris Cafritz Center) לאמנויות בשכונת דופונט סירקל, במתחם מרכז הקהילה היהודית בוושינגטון די. סי.. המנהל האמנותי של התיאטרון הוא ארי רות' (Ari Roth).‏

בין היתר, הציג התיאטרון הופעות בכורה של הצגות מאת ריצ'רד גרינברג (ההצגה *Bal Masque*), אריאל דורפמן (*Picasso's Closet*), ג'ויס קרול אוטס (*The Tattooed Girl*) וונדי ואסרשטיין (*Third*).‏

דבר הביקורת
-----------

טריי גרהאם מהניו יורק טיימס כתב על הת'יאטר ג'יי כי הוא מציג "ליטוש מקצועי, דרמטורגיה מחושבת ואופי ניסויי מחוצף". במגזין של ארגון הדסה תואר כאחד התיאטראות היהודים-אמריקאיים המודרניים ה"מצליחים ביותר והחדשניים ביותר". הת'יאטר ג'יי אף ידוע בשורת ההצגות שערכו בו את הופעת הבכורה שלהן; התיאטרון כונה בניו יורק טיימס "התיאטרון הראשי להצגות בכורה" ("Premier Theater for Premieres").‏

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ת'יאטר ג'יי (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Theater J:General Information". Washington DC Jewish Community Center. אורכב מ-המקור ב-2008-06-14. נבדק ב-2008-09-07.
2. ↑  "Theater J About Us". Washington DC Jewish Community Center. אורכב מ-המקור ב-2010-01-10. נבדק ב-2009-11-14.
3. ↑  >History of Productions
Reference:
4. 1 2  Graham, Trey (2005-05-15). "The Premier Theater for Premieres". *The New York Times*. נבדק ב-2008-09-07.
5. ↑  Musleah, Rahel (באוקטובר 2002). "The Many Stages of Jewish Life". Hadassah Magazine. אורכב מ-המקור ב-2004-09-10. נבדק ב-2008-09-07. `{{cite news}}`:  (עזרה)
**הילרקותריום** (שם מדעי: ***Hilarcotherium***) הוא סוג יונק נכחד דמוי-פרסתן שהשתייך לסדרה הקדומה אסטרפותרים, שהמינים שהשתייכו אליה חיו באמריקה הדרומית. יונק זה חי באמצע המיוקן ומאובניו התגלו בממצאים בתצורת לה ויקטוריה (אנ'), ומין נוסף התגלה תצורת קסטייטס (אנ') שבמחוז טולימה בקולומביה. הוא הוגדר למדע בשנת 2015. ממצאיו כללו שרידים של לסת תחתונה גדולה מאוד, וכן עצמות גולגולת ושרידי שיניים, אך גם עצם זרוע, והם שויכו לשני מינים שונים. משמעות שמו המדעי של ההילרקותריום הוא: "הבהמה של כפר הילארקו" (Hilarco village), לידו התגלה.

יונק זה היה גדול מאוד, והוא דמה לאסטרפותריום והיה גדול מאוד עם עצם זרוע באורך 45 סנטימטרים. הוא היה בעל גולגולת גדולה ורחבה בעלת מגוון שיניים ובעל ניבים בולטים בקדמת הלסת אך שיניים טוחנות קטנות יותר סמוך למרכזה. בנוסף הוא היה בעל חדק קצר כמו של פיל, אשר איתו השתמש לאחיזה של ענפים או לשתייה. במדידה על סמך מבנה השיניים הטוחנות נראה שיונק זה היה גדול מאוד, כנראה הגדול שבבני סדרתו. הוא עלה במשקלו על הפראסטרפותריום והגיע למשקל של עד 6,465 קילוגרם - קרוב לפיל אפריקני, מה שהופך אותו לאחד משלושה יצורים מסדרתו שעלו על משקל של 3 טון, לצד האסטרפותריום והפראסטרפותריום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הילרקותריום** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**למור ננסי שעיר אוזן** (שם מדעי: *Allocebus trichotis*) הוא מין יחיד בסוגו ממשפחת הלמורים הצמריים החי ביערות הגשם בצפון-מזרח מדגסקר. זהו אחד המינים הפחות נחקרים מבין הלמורים, כשהוא תואר ב-1875 בידי החוקר אלברט גונטר ושרידיו נמצאו בכמה מוזיאונים. הוא נחשב שנים למין שנכחד בטבע אך נמצאו מספר פרטים חיים שלו ב-1989. כיום הוא מצוי בסכנת הכחדה בטבע.

אורכו של הלמור 125 עד 145 מ"מ עם זנב שעיר באורך 150 עד 195 מ"מ ומשקלו מגיע ל-75 עד 98 גרם. הפרווה שעירה וצבעה אפור-חום עם חלקים כהים יותר לאורך עמוד השדרה. האוזניים של הלמור שעירות מאוד, מה שמאפיין אותו משאר בני משפחתו הדומים לו.

למור זה הוא פעיל לילה המחפש בין ענפי העצים חרקים שונים, צוף ומוהל שאותם הוא מקלט בלשונו הארוכה ביותר. בימים הלמורים נחים בחללי עצים, לעיתים בקבוצות קטנות ואף עם מיני למורים אחרים. הלמורים ממליטים עד 4 גורים בעונה הגמושה שבין נובמבר לדצמבר. הלמור יכול להיטרף בעיקר בידי טורפי מדגסקר כמו הפוסה ומיני ינשופיים.

הוא נפגע בטבע עקב כריתת יערות מסיבית וכן מציד בידי האדם ועקב בידוד האוכלוסיות.

ראו גם
------

* הפארק הלאומי מרוג'ג'י

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **למור ננסי שעיר אוזן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  למור ננסי שעיר אוזן באתר הרשימה האדומה של IUCN
**מִפְרַץ אִיסֶה** (ביפנית: **伊勢湾**) הוא מפרץ בחופו הדרומי של האי הונשו ביפן, השוכן בשפכם של שלושת נהרות קיסו, בין מחוז מיאה למחוז אאיצ'י. המפרץ נקרא על שם העיר איסה השוכנת לחופו.

עומקו הממוצע של המפרץ הוא 19.5 מ', כאשר העומק המקסימלי שלו הוא 30 מ'. רוחבו של פתח המפרץ הוא 9 ק"מ, והוא מחובר למפרץ מיקאווה הקטן ממנו באמצעות שתי תעלות: נקיאמה ומורוסאקי. המפרץ מתחבר לאוקיינוס השקט דרך תעלת אירקו, שעומקה נע בין 50 ל-100 מ'.

היסטוריה וסביבה
---------------

סביב מפרץ איסה התפתחה כלכלה של דיג, חוות פנינים, גידול אורז ותעשייה. נמל נגויה, הנמצא בחופו הצפוני של המפרץ, הוא נמל המסחר הגדול ביפן. על אי מלאכותי במפרץ הוקם ב-2005 נמל התעופה הבינלאומי צ'ובו סנטרייר.

לאחר מלחמת העולם השנייה תרם מפרץ איסה רבות לשיקומה המהיר של הכלכלה היפנית. אולם התרחבות מהירה זו הביאה עמה נזקים של זיהום, אשר השפיע על איכות המים, ויצירת מטמנות, שהפחיתו את מספר אדמות הגאות, אזורי גידול האצות ואזורים נוספים שהיו חיוניים לשמירת בית הגידול של הפלורה והפאונה המקומית. קירות ים שנבנו להגנה על האוכלוסייה האנושית, במיוחד לאחר הטייפון שפקד את אזור המפרץ בשנת 1959, ניתקו עוד ועוד אזורים מן הים הפתוח.

למפרץ איסה שלושה קווי העתק פעילים עם רעידות אדמה: העתק מפרץ איסה, העתק סוזוקה-אוקי והעתק שירוקו-נומה.

טייפון מפרץ איסה
----------------

ב-26 בספטמבר 1959 פקד טייפון את אזור מפרץ איסה וגרם להרס רב. 5,041 איש נהרגו או הוכרזו נעדרים, 38,921 נפצעו וכ-150,000 בתים נהרסו חלקית או לחלוטין. הנזק שהביא טייפון זה נאמד במעל 500 מיליארד ין. זוהי סופת הטייפון ההרסנית ביותר שנרשמה ביפן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מפרץ איסה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007563057005171
* LCCN: sh85068345
* NDL: 00629987
* VIAF: 257569586
* WorldCat: viaf-257569586

 |
שני המגדלים של מרכז ויצמן. בקדמת התמונה נראה מבנה המיון של בית החולים
**מרכז ויצמן** הוא פרויקט המשלב מרכז קניות, דיור מוגן, מרפאות ובית מלון. המרכז שוכן ברחוב ויצמן בתל אביב, והוא צמוד למרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי מצפון.

המרכז ניצב על תא שטח בגודל של 12 דונם, והוא מהווה חלק ממתחם בית החולים. השטח הבנוי בקומפלקס משתרע על פני 54,000 מ"ר ועלות הקמתו הגיעה ל-110 מיליון דולר. מתכנן המרכז הוא האדריכל משה זרחי.

במפלס הקרקע פועל מרכז קניות, ומעליו שלושה מבנים - שני מגדלים ומבנה נוסף שבו ארבע קומות. בנייתם של שני המגדלים - הצפון מערבי בן 14 קומות והדרום-מזרחי בן 20 קומות - הסתיימה בשנת 2004. לפי הכוונה המקורית יועד גם המגדל הנמוך מבין השניים להתנשא לגובה של 20 קומות.

המגדל הצפון מערבי משמש כולו לדיור מוגן. המגדל הדרום מזרחי משמש למשרדים, מרפאות, דיור מוגן ומלונאות. בקומפלקס הדיור במוגן יש בסה"כ 231 יחידות מגורים בשני המגדלים. אכלוס מרכז הדיור המוגן החל בחודש נובמבר 2004, במגדל הנמוך מבין השניים.

במבנה השלישי פועל מרכז רפואי שכולל מחלקת החלמה, מחלקה סיעודית ומחלקה לטיפול בתשושי נפש. מתחת לקומה המרכזית נחפרו חמש קומות תת-קרקעיות המשמשות כחניון. במהלך בנייתו, נבנו נתיבי כניסה ויציאה לחניון התת-קרקעי מאמצע רחוב ויצמן, כמו גם מתוך מתחם בית החולים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרכז ויצמן** בוויקישיתוף
* אתר הקניון
* המרכז באתר אמפוריס
* אתר הדיור המוגן במרכז
ה"מזרקה" של מרסל דושאן
**אמנות מושגית**, או **אמנות קונספטואלית**, היא זרם באמנות שהחל במאה ה-20 על ידי מרסל דושאן עם היצירה "מזרקה". "מזרקה" נחשבת לעבודה ששינתה את פני האמנות בכך שהרחיבה את גבולות האמנות והגדירה מחדש את תפקיד האמן.

בשנת 1917, נערכה בניו יורק תערוכת אמנות שמטרתה הייתה לחשוף את האמנות החדשנית של המאה. מרסל דושאן, כחבר בוועדת הקבלה בתערוכה זו, החליט לבדוק את גבולות היצירה ועד כמה התערוכה שהתקיימה מוכנה לקבל אמנות חדשנית. הוא רכש משתנה, חתם עליה בשם מדומה (בכך הוא גם הכניס את מושג הרדי מייד לאמנות), קרא ליצירה "מזרקה" ושלח אותה בעילום שם לוועדת הקבלה. חברי הוועדה לא היו מוכנים לקבל את היצירה והיו מזועזעים ממנה.

"מזרקה" עוררה שאלות חשובות בשיח של עולם האמנות ופתחה לדיון מושגים ומוסכמות שהיו מקובלים. על ידי היצירה העלה דושאן רעיונות כמו: 

* מטרת היצירה היא לתאר רעיון מושגי כלשהו שעולה בראשו של האמן.
* אמן הוא איש רעיונות, תפקידו להגשים בצורה הכי מדויקת את הרעיון שלו.
* לצורך הגשמת הרעיון האמן רשאי להשתמש בכל חומר וטכניקה, אין הגבלה בתחום זה.
* היצירה היא הפער בין הרעיון למימושו. הפער הזה קיים תמיד משום שקיים הקושי להביע מחשבות ורעיונות מופשטים דרך אובייקט קונקרטי. האמן הטוב הוא זה שיצליח לצמצם עד כמה שניתן את הפער בין הרעיון לביצועו.
* היצירה היא בדרך כלל בעלת משמעות סתומה. הצופה רשאי לפרש ולפענח אותה על פי רצונו. היצירה למעשה קיימת בתוך השיח סביבה ברגע שנחשפת לקהל. הפרשנות של האמן היא רק חלק קטן מתוך המשמעות הכוללת של היצירה.

רעיונות אלו מהווים ניגוד מוחלט לתפיסת האמנות המסורתית בה היו חוקים מוגדרים לגבי החומר, הטכניקה והנושא. האמן במסורת הוא איש יוצר, במובן של יכולת ביצוע ברמה טכנית גבוהה, הפועל לפי מאפיינים של התקופה או הזרם, דושאן מרחיב את גבולות האמנות ונותן לה הגדרות מחודשות (אם כי אין בכוונתו להכריז ש-"כל אחד יכול להיות אמן"). 

משימת ההגשמה של הרעיון היא משימה קשה שמציבה קריטריונים גבוהים ועל כן גבולות האמנות לא נפרצו, כלומר, גם היום כאשר לכאורה הכול "מותר" באמנות, לא כולם הפכו לאמנים. היצירה "מזרקה" מייצגת את תחילתה של האמנות המושגית, היא שואלת שאלות על אודות האמנות בלבד, וכך הדיון על האמנות למעשה משחרר אותה מכבלי המציאות. לאורך התקופות האמנות הייתה כפופה למציאות, בחיקוי ובביטוי, דושאן מאפשר לאמנות לעסוק בעצמה, בשאלות הפילוסופיות שבאות מתוך התחום שלה בכך שהוא מתעלם מהמציאות החיצונית.

על פי הגישה, זאת הייתה עת בה האמנות מכריזה על אוטונומיה, משתחררת מהעתקה של הנראה ובוחרת לבטא את רעיונותיה בדרכיה שלה. מעתה הסגנון כבר לא כפוף לנושא, הוא הופך לביטוי העיקרי ביצירה וזאת באמצעות הקומפוזיציה, הצבע, התנועה, הקו והטקסטורה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמנות מושגית** בוויקישיתוף
* אליזבת שלקנס, אמנות מושגית, באנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד (באנגלית)
* ג'קי וולשלגר, ‏למה התכוון האמן?, באתר "אלכסון", 10 בדצמבר 2013
* אמנות מושגית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* דוד גורביץ' ודן ערב, הערך "אמנות מושגית", באתר אנציקלופדיה של הרעיונות
* אמנות קונספטואלית, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007545769605171
* BNE: XX536445
* BnF: cb119491991 (data)
* GND: 4032354-7
* LCCN: sh85029624
* NARA: 10637198
* NKC: ph121783

 |
**הִלַּת הַפִּטְמָה**, **שִׁטְחוֹן הַשָּׁד**, **עטרה** או **אראולה** (באנגלית: **Areola**; בלטינית: *Areola mammae*) היא האזור הפיגמנטי בשד סביב הפטמה. צורתה מעגלית או דמוית-ביצה, והיא שונה משאר רקמת העור שסובבת אותה לא רק בצבעה, אך גם בהרכב הרקמה שלה.

הילת הפטמה מופיעה בחזה בקרב נשים וגברים כאחד, ולה קשת של גוונים.

פיזיולוגיה ואנטומיה
-------------------

באראולה קיימים בלוטות שונות וזקיקי שיער.

תפקידו של הדרמיס המיוחד של האראולה הוא להגן על עור השד הרגיל מפני שחיקה, היסדקות וגירוי.

תקריב של פטמה והילת הפטמה באישה
בהילת הפטמה ישנם שלושה סוגים של בלוטות:

* בלוטות זעה אפוקריניות.
* בלוטות החלב המסוגלות - המכונות בלוטות מונטגומרי - המיועדות לסיכוך הפטמה. פתחים על-פני האראולה של בלוטות אלו נקראים גבשושיות מונטגומרי/מורגגני (Morgagni tubercles), הן קטנות (קוטר של 1–2 מ"מ). סתימה של גבשושיות אלה עלולה להוביל לדלקת חריפה, נוזל צלול או שחמחם עלול להיפלט מהאראולה (הפרשות פטמה) ועלולה להתפתח מסה תת-אראולרית - ציסטת מונטגומרי.
* בלוטות החלב הראשיתיות, מהן משתחרר חלב בזמן ההנקה.

תפקיד נוסף של אראולה הוא להכיל קולטנים מכניים המותאמים לאט המפעילים הפרשת אוקסיטוצין במהלך ההנקה.

המכלול הפטמי-אראולרי (הפטמה ביחד עם הילת הפטמה) מכיל קצות עצבים סנסוריאליים רבים.

צבעים
-----

מגוון צורות וגוונים של הילות פטמה
צבעי וגווני הילות הפטמה עשויים לנוע בין ורוד, אדום, חום שוקולד, חום כהה או כמעט שחור, אך בדרך כלל הן נוטות להיות בהירות יותר בקרב אנשים עם גוני עור בהירים יותר וכהות יותר בקרב אנשים עם גוני עור כהים יותר. אפשר שהסיבה לצבע השונה משאר העור בחלק זה של השד, היא במטרה להפוך את אזור הפטמה לגלוי יותר עבור התינוק היונק.

גודל וצורה
----------

גודלן וצורתן של הילות הפטמה גם הן משתנות מאוד, כאשר בקרב נשים בדרך כלל גדולות יותר מאלו של גברים ושל ילדות טרום גיל ההתבגרות. אראולות אנושיות הן לרוב עגולות בצורתן, אך אצל נשים רבות הן גדולות ואליפטיות.

הקוטר הממוצע של הילות פטמה בזכרים הוא סביב 2.8 ס"מ; לנשים בוגרות מינית בממוצע 3.81 ס"מ. לנשים מניקות ולנשים עם שדיים גדולים במיוחד, עשויות להיות אראולות גדולות יותר. הקוטר יכול לעלות גם על 10 ס"מ.

מחלות
-----

מחלת פאג'ט היא מצב ממאיר אשר כלפי חוץ עלול להופיע כאקזמה, עם שינויים בעור הכוללים את האראולה והפטמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הילת הפטמה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  הִלַּת הַפִּטְמָה במילון מונחי רפואה (תרצ"ט–תש"ט), באתר האקדמיה ללשון העברית
2. ↑  שִׁטְחוֹן הַשָּׁד במילון אנטומיה [רפואה] (תשי"ז), באתר האקדמיה ללשון העברית
3. ↑  עטרה במילון ביולוגיה כללית (תשס"ט), 2009, באתר האקדמיה ללשון העברית
4. 1 2 3  Disorders of the nipple and areola, ScienceDirect, ‏2009
5. 1 2  INTRODUCTION AND RESEARCH OBJECTIVES
6. ↑  Nipple discharge and breast lump related to Montgomery's tubercles in adolescent females. Watkins F, Giacomantonio M, Salisbury S. J Pediatr Surg. 1988;23(8):718-20.
7. ↑  "Dark nipples: 7 causes and when to see a doctor". *Medical News Today* (באנגלית). נבדק ב-2019-02-10.
8. ↑  Hussain, M.; Rynn, L.; Riordan, C.; Regan, P. J. (2003). "Nipple-areola reconstruction: outcome assessment". *European Journal of Plastic Surgery*. **26** (7): 356–358. doi:10.1007/s00238-003-0566-x.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TA98: A16.0.02.012

 |
החזון איש בוחן בחורים בישיבת השרון יחד עם רבי שמואל רוזובסקי, תשי"ג.
**ישיבת השרון** היא ישיבה קטנה שפעלה ברמת השרון.

הישיבה הוקמה בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי הרב בנימין מובשוביץ, רבה של הרצליה, ואחיינו הרב יעקב אדלשטיין, רבה של רמת השרון. השניים קיבלו את תמיכתו של החזון איש, שאף תרם להקמת הישיבה. לתכנון בניין הישיבה הוזמן האדריכל צבי תורן.
הישיבה החלה את פעילותה עם גרעין של שלושה תלמידים. בראש חודש כסלו תשי"ג (1952) ביקר החזון איש בישיבה וערך מבחן פומבי לתלמידיה. הוא הביא עמו את הנדיב יעקב הלפרין כדי לעודדו לתמוך בישיבה. שלושה שבועות לאחר מכן נפטר הרב מובשוביץ, והרב אדלשטיין נותר לעמוד בראשות הישיבה לבדו. לצדו כיהן כר"מ הרב יצחק יחיאל יעקובוביץ, כר"מ ובתפקיד מנהל הישיבה שימש בנו של הרב מובשוביץ, הרב בן ציון מובשוביץ.

שנות ה-60 היו שנות השיא של הישיבה. באמצע שנות ה-60 שב מארצות הברית הרב דב שוורצמן, הרב אדלשטיין הזמינו לכהן כר"מ בישיבה ויסד עבורו שיעור מיוחד שהורכב מבוגרי שיעור ג'. כמו כן שימש כר"מ בישיבה הרב עזרא נוביק. במשך שנה כיהן בה כמנהל רוחני מאיר וונדר.

בשנות ה-70 הועם זוהרה של הישיבה ועם הזמן חדלה מפעילות. במבנה הישיבה נעשו פעולות תורניות שונות. על פי עצת הרב שך, נמכר שטח הישיבה ליזמים פרטיים וסכום הכסף נשמר בקרן מיוחדת למימון פעילות תורנית. בעשור הראשון של המאה ה-21 הקים נכדו של הרב בנימין מובשוביץ, הרב דניאל יעקובוביץ, את ישיבת "נחלת בנימין" במודיעין עילית, על שם סבו. הישיבה מתוחזקת מהקרן האמורה.

בין בוגרי הישיבה: הרב שלום נגר, הרב פנחס קורח והרב חיים רבי, ראש ישיבת עטרת חכמים בחולון.

קישורים חיצוניים
----------------

* ישעיהו אביעם, בהרצליה נחנכה "ישיבת השרון", מעריב, 23 במאי 1960

הערות שוליים
------------

1. ↑  בצוות הבוחנים היו גם הרב אליהו אליעזר דסלר והרב שמואל רוזובסקי.
2. ↑  ישיבת השרון בת שלוש
**כל לילה עם אסף הראל** הייתה תוכנית טלוויזיה אירוח סאטירית יומית בהנחיית אסף הראל ששודרה החל מספטמבר 2004 ועד מרץ 2005 בערוץ 10.

פורמט
-----

התוכנית היא תוכנית אירוח לילית ("Late Night"), המבוססת על פורמט מקובל שבו המנחה, אסף הראל, קורא מונולוג פתיחה ובו מגוון בדיחות על אירועי היום וידיעות מעיתונים. בהמשך התוכנית היו כמה פינות, העוסקות במגוון נושאים קומיים. באחת הפינות הופיעה באופן קבוע שרי גבעתי. 

בחלקה השני של התוכנית המנחה מראיין מספר ידוענים ואנשים המעוניינים לפרסם את יצירותיהם האמנותיות (סרטים, ספרים, מוזיקה וכו'). לתוכנית מתלווה להקה (בהנהגת שחר בלכרוביץ') שמנגנת קטעי רקע בין הפינות. ישנו גם קהל קטן בכל תוכנית. תוכניות דומות בז'אנר הן "הלילה עם ליאור שליין" ו-"The Tonight Show".

שידור התוכנית
-------------

התוכנית בלטה בפרובוקציות הרבות שביצע המנחה הראל. כבר בתוכניות הראשונות הספיקה הפקת התוכנית להעליב מגוון גדול של אישים, חברי כנסת ועדות. המקרה המפורסם ביותר הוא של חברת הכנסת רוחמה אברהם, שהגישה תביעת דיבה בעקבות מספר מערכונים שהופיעו בתוכנית, על אף התנצלותו של הראל. לבסוף בהסכם פשרה סוכם כי ערוץ 10 יפצה אותה בסכום של 120 אלף ש"ח והתנצלות חד-פעמית באחת מתוכניות הערוץ. אסף הראל מסר בתגובה להסכם: "אני חושש שרוב הכסף ילך לפנים, פסים בשיער, צביעה לבלונד ובגדים מהתחנה המרכזית".

בתחילת חודש מרץ 2005 שודרה תוכנית ששווקה כסיום העונה, עם כוונה לשוב למסך בקיץ של אותה השנה. אולם כעבור כ-3 חודשים פורסם כי הוחלט שהתוכנית לא תשוב לעונה נוספת, וכך ירדה התוכנית מהמסך לאחר כשישה חודשים ויותר ממאה תוכניות. מעט לאחר מכן שודרה התוכנית בשידורים חוזרים בערוץ הוט בידור ישראלי.

קישורים חיצוניים
----------------

* "כל לילה עם אסף הראל", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית

**ביקורות**

* ארנה קזין, אשליה של אינטימיות, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2004
* מתי גולן, ‏כשבמת האירוח היא וולגרית, מה אפשר לצפות מהמוזמנים? אסף הראל לא רק אסתי מכוערת, באתר גלובס, 3 בפברואר 2005
* מתי גולן, ‏עיתונאי פחדן שלי, באתר גלובס, 2 ביוני 2005

הערות שוליים
------------

1. ↑  אביבה קרול, ‏הצלחה לתוכנית הלילה החדשה של אסף הראל בערוץ 10, באתר גלובס, 27 בספטמבר 2004
2. ↑  גל ניסים, ‏אסף הראל ללא הפסקה: רוחמה אברהם תובעת מיליון שקל מערוץ 10, באתר גלובס, 31 באוקטובר 2004
3. ↑  ענת באלינט, צבי הראל, ערוץ 10 ואסף הראל יפצו ב-120 אלף שקל את רוחמה אברהם, באתר הארץ, 26 במאי 2005
4. ↑  שירות גלובס, ‏לילה בלי הראל, באתר גלובס, 5 ביוני 2005  
רועי הולר, ערוץ 10: אסף הראל לא יחזור, באתר ynet, 2 ביוני 2005
השער הדרומי של העיר אנגקור תום
מקדש באיון
**אנגקור תום** או **אנגקור ת'ום** (בקמרית: **អង្គរធំ** - מילולית "העיר הגדולה") הוא מיקומה של הבירה העתיקה של ממלכת אנגקור הקדומה.

היסטוריה
--------

עם מותו של סוריאוָארמאן השני, בערך בשנת 1150, השתרר במדינה הקמרית מצב של אנרכיה, סכסוכים פנימיים ולחץ חיצוני, שהגיע לשיאו בשנת 1177, כאשר בני עם הצ'אמפה, ששלטו בווייטנאם של היום באותה תקופה, פשטו דרך נהר המקונג ודרך אגם טונלה סאפ, בזזו את עיר הבירה יאשודהארפורה והרגו את המלך. המלך ג'איאוָרמאן השביעי הצליח להדוף את התוקפים בסדרת קרבות בים וביבשה. בשנת 1181 עלה ג'איאוארמן על כס המלכות, וכדי לחגוג את ניצחונו בנה על חורבות יאשודהארפורה את הבירה החדשה אנגקור תום, בה נבנו מקדשי ענק ובהם מקדש באיון וכן ארמון מלכותי. בעיר התגוררו בין 80,000 ל-150,000 תושבים.

המקדש האחרון שנבנה בעיר היה מקדש מנגלרתה בשנת 1295. לאחר מכן החלה שקיעת העיר, ומבני העיר עשויים עץ לא שרדו עד ימינו. העיר נותרה בירת הממלכה עד שננטשה בשנת 1609 ואבדה בג'ונגלים.

גאוגרפיה
--------

טרסת הפילים שבמרכז העיר
מפה של מרכז אנגקור תום
העיר אנגקור תום נבנתה על גדתו המערבית של נהר סיאם ריפ, אחד מהנהרות המזינים את אגם טונלה סאפ.

העיר נבנתה שלה צורה רבועה, וארבעה שערים בחומותיה - אחד לכל כיוון, כאשר כל שער מוליך לאחד משני הרחובות החוצים את העיר בצורת צלב. שער נוסף שכונה "שער הניצחון" נבנה 500 מטרים צפונית לשער המזרחי, והוא מוביל לדרך המקבילה לדרך הראשית, והמקשרת בין שער זה לארמון במרכז העיר. לעיר נבנו חומות שגובהם 8 מטרים, והם מוקפות בחפיר. אורך כל צלע מחומות העיר 3 ק"מ, ושטחה של העיר 9 קמ"ר. השער הדרומי של העיר מצוי כ-7.2 ק"מ צפונית לעיר סיאם ריפ של ימינו, ו-1.7 ק"מ צפונית לאנגקור ואט. בראש כל אחד משערי העיר מגדל שגובהו 23 מטרים, ועליהם פניו של המלך בתקופתן נבנו. בחזית כל שער, בצד שמאל נמצאים פסלים של יצורים שמימיים טובים (דֶוָוס) ובצד ימין פסלים של יצורים שמימיים רעים (אסוּרָאס), וכל שורת פסלים אוחזת בנאגה כמו במשחק משיכות. ייתכן כי זו רמיזה לסיפור חביצת ים החלב במיתולוגיה ההודית.

בתוך העיר נבנתה מערכת של תעלות שהזרימו מים מכיוון צפון מזרח לדרום מערב, לשימוש תושבי העיר.

מבני המגורים בעיר, העשויים עץ לא שרדו עד ימינו, וכיום שטח העיר מכוסה עצי ג'ונגל.

במרכז העיר שרדו מספר מקדשים ובהם מקדש באיון וכן מבנה טרסת הפילים ששימשה למצעדים צבאיים וכשטח אימונים עבור הצבא.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנגקור תום** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Glaize, Maurice. 2003. English translation of the 1993 French fourth edition. The Monuments of the Angkor Group

| Flag of LaosFlag of Laos סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בקמבודיה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אנגקור • מקדש פראה ויהאר • אזור המקדש של סמבור פריי קוק, האתר הארכאולוגי של אישאנאפורה העתיקה |

 |

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 255575553
* WorldCat: viaf-255575553

 |
**מרכז י.נ.ר** היא עמותה רשומה (מספר 580458412), המפעילה מוסד להשכלה ללימודי נישואים ומשפחה לציבור הדתי לאומי והחרדי. מרכז י.נ.ר מקיים תוכניות להכשרת אנשי מקצוע בתחומי ההנחיה, הייעוץ והטיפול בקרב הציבור הדתי והחרדי על כל גווניו. זאת מתוך מטרה להכשיר יועצים ומטפלים מתוך הקהילות השונות למתן מענה הולם ומקצועי לכלל האוכלוסייה בישראל.

אודות
-----

מרכז י.נ.ר הוקם בשנת ה'תש"ס. מטרתו היא לחזק את תחום הנישואין והמשפחה היהודיים, מתוך ידיעה שרק במערכת משפחה המבוססת על יציבות ותפקוד נורמלי והולם מצויים המרכיבים הדרושים לצמיחה אישית, ולריפוי חברתי. משפחה המאפשרת אווירה תומכת העונה על צרכים פיזיים ורגשיים של ילדיה, תאפשר להם התפתחות בריאה ומאוזנת. התערערות המבנה המשפחתי והעדר אווירת ביטחון ותמיכה משמשים תרבית להצמחת תחלואה אישית וחברתית. במרכז לומדים לימודי זוגיות ומשפחה ברמה אקדמית. מרכז י.נ.ר מוכר כמוסד מלמד של האוניברסיטה הפתוחה, ובמסגרת המרכז ניתן ללמוד לימודים אקדמיים לתואר ראשון בפסיכולוגיה / מדעי החברה והרוח.

תעודות והכרה של מוסדות אקדמיים
------------------------------

המוסד מקיים תוכניות לימוד של האוניברסיטה הפתוחה שמקנות תואר אקדמי מוכר על ידי האוניברסיטה הפתוחה.

המוסד מעניק לבוגריו במגוון מסלולי הלימוד השונים תעודות בתחומי הלימוד. חלק מן המסלולים הם בשיתוף מוסדות אקדמיים אחרים כגון היחידה ללימודי המשך, בית הספר לעבודה סוציאלית אוניברסיטת בר-אילן ומרסי קולג', ארצות הברית.

תוכניות הלימוד מוכרות כנקודות זכות לצורך השלמה לתואר אקדמי על ידי אוניברסיטאות זרות המוכרות על ידי אונסק"ו.

תוכניות הקיימות במוסד
---------------------

* לימודי נישואין ומשפחה, הנחיית נישואין ומשפחה, ייעוץ נישואין ומשפחה, מנחי הורים וכיוצא בזה.
* מוקד י.נ.ר - מוקד הארצי התנדבותי המעניק אוזן קשבת ועזרה נפשית ראשונית לבעיות העוסקות בתחום הנישואין והמשפחה.
* סדנאות להנחית הורים בבתי ספר ללא תשלום ברחבי הארץ שמועברות על ידי בוגרי תוכנית ההכשרה להנחיית הורים.
* כתב עת מקצועי "כלים שלובים" – כתב עת לענייני חינוך, נישואין ומשפחה.
* ספרייה הכוללת מאגר של ספרות אקדמית ומקצועית בתחומי הייעוץ, הטיפול וההנחיה בתחום האישי, החינוכי, הזוגי והמשפחתי. בנוסף לכך, בספרייה קיים מאגר של עבודות סמינריוניות ומחקרים. (פתוחה לציבור הרחב ללא תשלום).
* קליניקות בפריסה ארצית.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מרכז י.נ.ר

* מרכז י.נ.ר, ברשת החברתית פייסבוק

* מרכז י.נ.ר, סרטונים בערוץ היוטיוב
* מוקד י.נ.ר לפניות הציבור
* מרכז י.נ.ר, באתר "גיידסטאר ישראל"

הערות שוליים
------------

1. ↑  לקט מאמרים בוגרי מרכז י.נ.ר - שערי הלכה ומשפט, באתר שערי הלכה ומשפט, ‏1 בינואר 2021
המונח "תקיה" מפנה לכאן. לערך העוסק באביזר המשרדי, ראו תיקיה.
**תַּקִייַה** או **תאקיה** (בערבית: **تقیة**, בתעתיק מדויק: **תקיה**) היא מושג באסלאם, שמשמעותו "זהירות", "חשש" או "הסתתרות".
התקייה מאפשרת למאמין להסתיר את אמונתו או לא למלא את מצוות הדת בשעת מצוקה או דחק. מקובלת בעיקר אצל האסלאם השיעי.

באסלאם הסוני לא היה שימוש נרחב בתקייה, שכן הסונים נהנו לרוב מעמדה שליטה וחזקה. לעומת זאת, התקייה הייתה מקובלת בקרב השיעים, שנאלצו פעמים רבות להסתיר את אמונתם הדתית תחת שלטון סוני מכביד. המאמין הנמצא בסכנת חיים יכול להעמיד פנים כלפי חוץ, אך לשוב ולהציג את אמונתו משחלפה הסכנה.
השימוש בתקייה רווח גם בדתות שמחוץ לאסלאם, למשל אצל הדרוזים ואצל הבאבים-בהאאים.

התקייה בקוראן
-------------

ניתן לזהות כמה פסוקי קוראן כבסיס לעקרון התקייה, ביניהם:

* "אתם המאמינים! אל תבקשו עזר מהבוגדים, אם יש מאמינים בכם; כל עושה זאת, אין ישועתה לו באלהים; רק אם תיראו מהם" (סורה 3 (סורת אאל עמראן), פסוק 28).
* "נסיבות חמורות עלולות לחייב מוסלמים לפייס כופרים כאמצעי זהירות, גם אם מצטיירים כמחללי האסלאם" (סורה 16 (סורת א-נחל), פסוק 106).
* "אללה לא יבדוק את שבועותיך חסרות-ההיגיון, אלא את כוונות לבך" (סורה 2 (סורת אל-בקרה), פסוק 225).

מימוש אישי
----------

השיעים לאורך הדורות נהגו במדינות סוניות להתחזות לסונים בהתאם לעקרון התקייה. המהפכה האסלאמית באיראן ב-1979 קראה לסיום התקייה של השיעים.

פרשנות עכשווית
--------------

לטענת המזרחן ד"ר מרדכי קידר, דוגמה בת זמננו לשימוש ב'תקייה' היא השלום עם מצרים, אשר התבסס על פסק הלכה של המוסד הדתי האסלאמי העליון במצרים, אל-אזהר, ואשר על סמך יסוד ה'תקייה' התיר לאנואר סאדאת לבצע שלום עם ישראל, תוך הימנעות משימוש במילה 'זמני' אך באופן עקיף על ידי השימוש במונח הנרדף "הסכם חודיבייה", כל זאת לאחר פסק מאותו מוסד, שקבע בפסק הלכה (פתווה) קודם לו כי יש להשמיד ולהחריב את ישראל עד סוף כל הדורות או עד שהיא תיכלה. מסמך פסק ההלכה האחרון בן שלושת העמודים, המתיר לעשות שלום עם ישראל, פורסם בזמנו בגלוי ובהרחבה בתקשורת המצרית.

לקריאה נוספת
------------

* Etan Kohlberg. "Some Imāmī-Shīʿī Views on Taqiyya." **Journal of the American Oriental Society**, vol. 95, no. 3, 1975, pp. 395–402. JSTOR, www.jstor.org/stable/599351.
* Louis Medoff, "TAQIYA i. In Shiʿism," **Encyclopædia Iranica**, online edition

קישורים חיצוניים
----------------

* תקייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Strothmann, R. "Taḳīya", **Encyclopaedia of Islam**, First Edition.
2. ↑  *הכללים של האסלאם - פרק 1 - עם מרדכי קידר*, נבדק ב-2022-01-02
3. ↑  Etan Kohlberg, "Some Imāmī Shīʿī views on taqiyya," **JAOS** 95 (1975), pp. 305-402.
4. ↑  חיים סולוביצ'יק, "בין חבל ערב לחבל אדום", עמ' 150–151, בתוך: **קדושת החיים וחירוף הנפש**, בעריכת ישעיהו גפני ואביעזר רביצקי, ירושלים תשנ"ג.
5. ↑  רבאח חלבי, **אזרחים שווי חובות: זהות דרוזית והמדינה היהודית**, הקיבוץ המאוחד, 2006, עמ' 18.
6. ↑  Kamran Ekbal, "TAQIYA ii. AMONG BABIS AND BAHAIS", **Encyclopædia Iranica**.
7. ↑  ד"ר מרדכי קידר בהרצאה זו (בדקות: 01:00:32 ואילך)
8. ↑  ד"ר מרדכי קידר בהרצאה 1:03:37
9. ↑  המזרחן ד"ר מרדכי קידר. בהרצאה זו (1:01:03)
10. ↑  ד"ר מדרכי קידר בהרצאה הנ"ל.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4843765-7
* TDVİA: takiyye

 |
**משה אזר** (כ"ג בניסן תרצ"ד, 8 באפריל 1934 – ט"ז בחשוון תשע"ג, 1 בנובמבר 2012) היה פרופסור בחוג ללשון העברית באוניברסיטת חיפה.

ביוגרפיה
--------

משה אזר נולד בבריסל ב-8 באפריל 1934, ועלה ארצה בנובמבר 1944. בשנים 1954–1958 למד בישיבת מרכז הרב. בשנים 1956–1959 למד באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון בלשון עברית ובפילוסופיה ולתואר שני בלשון עברית. את התואר השלישי בבלשנות כללית עשה באוניברסיטת ננסי שבצרפת, ובשנת 1969 הגיש את עבודת הדוקטור שלו, שעסקה בנושא "ניתוח מורפולוגי אוטומטי של המילים במקרא".

אזר היה פרופסור אמריטוס בחוג ללשון העברית באוניברסיטת חיפה, שבה לימד החל מ-1969. בחלק מהשנים כיהן כראש החוג, וכן מילא תפקידים שונים במִנהל האקדמי של האוניברסיטה.

משנת 1974 היה חבר במערכת כתב העת "בלשנות עברית". היה גם חבר האיגוד הארצי והבין-לאומי לבלשנות שימושית, חבר האיגוד האירופי ללקסיקוגרפיה וחבר האיגוד העולמי לארגומנטציה.

בשנת 1983 נבחר לחבר-יועץ של האקדמיה ללשון העברית, ובשנת 1993 נבחר לחבר מלא. הוא כיהן בה כיו"ר הוועדה המרכזית למונחי הטכנולוגיה וכיו"ר ועדת הפרסומים.

תחומי המחקר העיקריים שלו היו התחביר והסמנטיקה של העברית לתקופותיה השונות, ניתוח השיח ופרשנות לשונית-פרגמטית של טקסטים משפטיים.

משפחתו
------

היה נשוי ואב לשלושה, והתגורר בחיפה.

ספריו
-----

* *Analyse morphologique automatique du texte Hébreu de la Bible*, Nancy 1970

* **שטח ועומק בתחביר**, חיפה תשל"ז.
* **לשונות התחייבות במקרא ובמשנה**, חיפה תשמ"א.
* **תחביר לשון המשנה**, ירושלים תשנ"ה.
* (עורך ראשי) אברהם אבן-שושן, **מילון אבן-שושן**, הוצאה מחודשת ומעודכנת, תל אביב 2003.
* **פרשנות משפטית המנוגדת להבנת הנקרא**, תל אביב תשס"ז.

ספר יובל לכבודו
---------------

* **ספר יובל לכבוד פרופ' משה אזר (העברית ואחיותיה ד-ה)**, בעריכת יצחק אבישור, חיפה תשס"ה.

קישורים חיצוניים
----------------

* משה אזר באתר האקדמיה ללשון העברית
* משה אזר (1934-2012), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007301822705171
* BnF: cb12586989g (data)
* GND: 137832249
* ISNI: 0000 0001 1572 2303
* LCCN: n78018709
* NTA: 13847608X
* SUDOC: 119844362
* VIAF: 61666202
* WorldCat: lccn-n78018709

 |