recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
לוגו לגין אריזות מזון
לוגו לגין טובופלסט
**לגין בע"מ** היא חברת התעשייה של קיבוץ יגור. החברה שולטת בשתי חברות בנות: "לגין אריזות מזון" ו"לגין טובופלסט".

היסטוריה
--------

לגין אריזות הוקמה בשנת 1939 כפחחייה לייצור אריזות בקיבוץ יגור. כבר באותה שנה החלה הפחחייה לייצר מיכלי פח עבור חברת תנובה. בשנת 1940 נקראה הפחחייה "בית חרושת לקופסאות פח". בשנת 1945 החל המפעל לייצר קופסאות עבור מפעל השימורים אשד. בשנת 1948 שגשג המפעל עקב הביקוש לשימורים עבור הצבא במלחמת העצמאות. בשנת 1950 התקיימה תחרות שמות ונבחר השם לגין - כד בלשון חז"ל.

בשנת 1963 נרשמה לגין כחברה בע"מ. שליש מהבעלות בחברה נמכר לחברת "American Can" (אנ') האמריקאית.

במהלך שנות השמונים התפתחה חטיבת השפופרות.

בשנת 1994 רכשה לגין את חברת "אלומית אריזות" - יצרנית מגשים ושפופרות אלומיניום מחולון.

בשנת 2007 הפכו שתי חטיבות של חברת לגין לחברות בנות של לגין אחזקות: חטיבת האריזות הפכה לחברת "לגין אריזות מזון בע"מ" וחטיבת השפופרות הפכה לחברת "לגין טובופלסט בע"מ".

לגין אריזות מזון מייצרת ומשווקת פחיות שימורים לתעשיית המזון ואריזות פח לתעשיית הכימיה: צבעים, דבקים, שמנים וכדומה.

בשנת 2010 ביקשו לגין אריזות מזון ו"קניאל תעשיות אריזה" להתמזג, הבקשה נדחתה על ידי רונית קן שעמדה אז בראש רשות ההגבלים העסקיים, בטענה שהמיזוג יצור מונופול בתחום אריזות הפח. החברות ערערו לבית המשפט העליון אך הערעור נמחק.

לגין טובופלסט מייצרת שפופרות פלסטיק ואלומיניום לתעשיות הקוסמטיקה והרפואה. רוב התוצרת מיועדת לייצוא.

בשנת 2010 רכש משה ינאי מחצית ממניות לגין טובופלסט תמורת 40 מיליון ש"ח. באותה שנה מונה למנכ"ל החברה אלוף במיל' יצחק איתן.

בשנת 2011 מכרה לגין אריזות מזון את פעילות האלומיניום ואת המותג "אלומית" לחברת "פאלאס תעשיות".

מינואר 2013 מכהן גבי סקוורר כמנכ"ל לגין טובופלסט.

ביוני 2016 עמדו בראש לגין אריזות מזון המנכ"ל איתן שטיאסני והיו"ר שלמה תירוש. במרץ 2017 עזב שטיאסני את החברה לאחר 5 שנים כמנכ"ל.

בשנת 2019 נערכו שימועים של המשרד להגנת הסביבה ללגין אריזות וללגין טובופלסט, בגין הפרת תנאי היתר הרעלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של לגין
* פרופיל החברה באתר החברה
* אתר לגין טובופלסט (באנגלית)
* מקורות הכנסה באתר קיבוץ יגור
* חברת לגין אריזות מזון בע"מ זכתה בפרס תעשייה יפה ומקיימת, באתר Allmarketing, ‏28 בינואר 2014
* לגין זכתה בפרס עיצוב בינלאומי מטעם IPA, באתר "אכול ושאטו", 6 בפברואר 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  לגין באתר ויקימילון
2. ↑  דוד חיון, ‏עובדי אלומית חוששים: לגין מתכננת העברת הפעילות מחולון לקיבוץ יגור, באתר גלובס, 1 באפריל 1997
3. ↑  נימוקי ההחלטה בדבר התנגדות למיזוג בין: לגין אריזות מזון בע"מ, קניאל תעשיות אריזה בע"מ, קניאל אריזות משקה בע"מ, באתר רשות ההגבלים העסקיים, 16 בינואר 2011
4. ↑  אורה קורן, העליון מחק את הערעור של לגין וקניאל כנגד הממונה שמנע מיזוגן, באתר TheMarker‏, 5 באוגוסט 2013
5. ↑  90% לפי כתבה בכלכליסט משנת 2010, כ-70% לפי כתבה באנשים ומחשבים משנת 2014
6. ↑  אסף גלעד, ינאי חוזר לקיבוץ: רכש 50% ממפעל לגין טובופלסט, באתר כלכליסט, 7 בספטמבר 2010
7. ↑  טל ליטמן, אושר המיזוג בין פאלאס תעשיות ללגין אריזות, באתר כלכליסט, 24 במרץ 2011
8. ↑  פרופיל הלינקדאין של גבי סקוורר
9. ↑  פרוטוקול מס' 382 מישיבת ועדת הכספים, באתר נבו, 15 ביוני 2016
10. ↑  פרופיל הלינקדאין של שטסיאני
11. ↑  בועז כהן, המשרד להגנת הסביבה פרסם דוח פעילות חצי שנתי, באתר כלבו – חיפה והצפון, 3 באוקטובר 2019
סמל הלגיטימיסטים הצרפתים משנת 1962
סמל בית בורבון
**הלגיטימיסטים** (באנגלית: **Legitimists**; בצרפתית: **Légitimistes**) הם מלוכנים שדבקים בזכויות סדר הירושה לכתר של שושלת מלכי צרפת באמצעות צאצאי ענף הבכורה של שושלת בית בורבון שהופל במהפכת יולי 1830. הם דחו את טענת המונרכיה של יולי 1830–1848 שהציבה את לואי פיליפ, מלך הצרפתים דוכס אורליאן, ראש הענף של בית אורליאן, על כס המלוכה עד שגם הוא הודח וגורש לגלות עם משפחתו. הם לא הכירו בלגיטימיות בחירה זו.

בצרפת
-----

בעקבות תנועת האולטרה-רויאליסטים[דרושה הבהרה] (האולטרה היו בדרך כלל חברי האצולה הגבוהה שתמכו מאוד בקתוליות כדת המדינה והדת החוקית היחידה של צרפת וגם במלוכה של בית בורבון במהלך הרסטורציה הצרפתית של 1814). הלגיטימיסטים הקימו את אחד משלושת הפלגים הימניים העיקריים בצרפת, שהתאפיין בעיקר בדעות אנטי-מהפכניות. הלגיטימיסטים מאמינים כי סדרי הירושה המסורתיים, המבוססים על החוק הסאלי, קובעים את המלך החוקי של צרפת. המלך השליט האחרון שהלגיטימיסטים מכירים בו כלגיטימי היה שארל העשירי, מלך צרפת וכאשר שושלת יורשיו נכחדה בשנת 1883, עם מותו של נכדו אנרי, רוזן שאמבור, היורש הבכיר ביותר לכס המלכות לפי הכללים המסורתיים הללו היה חואן, רוזן מונטיסון, צאצא של לואי ה-14 דרך נכדו פליפה החמישי, מלך ספרד. העובדה שכל הטוענים הלגיטימיים הצרפתיים מאז 1883 היו חברים בשושלת המלוכה הספרדית, שמוצאם הפטרילינאלי לואי הארבעה עשר, מלך צרפת מוטל בסימן שאלה מאז 1936, וכי פליפה החמישי ויתר על תביעות לכס המלכות הצרפתי עבורו ועבור יורשיו-הזכרים. הסכם אוטרכט, אינו רלוונטי ללגיטימיזם; עם זאת, עובדות אלו גרמו למונרכיסטים צרפתים אחרים להתמקד בתמיכה בקו אורליאן, אשר יהיה הבא בתור בענף הירושה המסורתי אם יורשיו של פיליפ יוחרגו.

הטוען הנוכחי לכתר צרפת מטעם הלגיטימיסטים הוא לואיס אלפונסו, דוכס אנז'ו, הנין הבכיר של אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד על ידי העדפת הבן הבכור או פרימוגנטורה שהענף שלו הוחרג מן הירושה של הכתר הספרדי.[דרושה הבהרה]

באנגליה
-------

במאבק הכוחות בין בית סטיוארט לבית הנובר בממלכת אנגליה, היעקוביטים, תומכי זכותם של הסטיוארטים לרשת את כס המלכות, יכולים להיחשב לגיטימיסטים.

בספרד
-----

**קרליזם** (בבסקית: Karlismo, בספרדית: Carlismo) היא תנועה פוליטית ומסורתית, הטוענת לכתר הספרדי, אשר הוקמה על ידי דון קרלוס, רוזן מולינה מבית בורבון. התנועה הוקמה בעקבות מחלוקת על הירושה ואי שביעות רצון נרחבת מהתנועה האלפונסינית של בית בורבון.

בהונגריה
--------

ב-1920 הלגיטימיסטים השתתפו בפוליטיקה הפנים-הונגרית. הם רצו לראות שוב את קרל הראשון, קיסר אוסטריה על כס המלכות של המדינה. הם היו הלגיטימיסטים, או קרליסטים. ב-23 בפברואר 1921, הרוזן דיולה אנדראשי קיבל לידיו את נשיאות מפלגת "האגודה הלאומית הנוצרית" על מנת לתמוך בשובו של קרל לכס המלכות ההונגרי. בשנת 1921 ארגנו הקרליסטים שתי הפיכות - לא מוצלחות - כדי להחזיר לקרל את כוחו השלטוני.

ראו גם
------

* הרסטורציה הצרפתית
* ריאקציה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לגיטימיסטים** בוויקישיתוף
* לגיטימיסטים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Legitimism". *The Wiley-Blackwell Dictionary of Modern European History Since 1789*. Malden: Wiley-Blackwell. 2011. p. 239.
פסל יורוס בוורשה, פולין
**יורוס** (יוונית: Ευρος) הוא אל הרוח הדרום-מזרחית, או, על פי גרסאות אחרות, המזרחית במיתולוגיה היוונית, בנם של הטיטנית אאוס, אלת השחר, ואיאולוס, אל הרוחות ואחיהם של בוריאס (אל הרוח הצפונית), זפירוס (אל הרוח המערבית) ונוטוס (אל הרוח הדרומית). פעמים רבות תואר אל זה מחזיק כד הפוך, שממנו נשפכים מים. 

לפי האמונה היוונית, יורוס הביא בכנפיו עמו רוח חזקה וסערות שאיימו על שלום הימאים וכיוון שכך הוא לא היה נערץ כמו אחיו זפירוס, מבשר האביב ומחיה התבואה, אך גם לא מטיל אימה כמו שני אחיו בוריאס ונוטוס, שמרוחותיהם חששו מאוד היוונים הקדמונים. 
באמונה היוונית יורוס היה מושא אהבתו של נרקיסוס אך יורוס דחה אותו ופגע בו בדחייתו. הנימפה מדוזה מאוד אהבה את נרקיסוס וכאבה על פגיעותו של נרקיסוס ובכך "נתנה לו ברכה" לא להיפגע יותר מאהבה והפכה את רגשותיו לאבן ואהבה עצמית כלפי עצמו בלבד. האלה נמסיס ניסתה לתקן את האבל שנגרם לנרקיסוס וגרמה ליורוס להתאהב נואשות בנרקיסוס. היא נעזרה באלה אובסה וביקשה ממנה שיורוס יהיה נואש לאהבתו של נרקיסוס. אך זה היה מאוחר מדי, מדוזה לקחה את נרקיסוס תחת חסותה וגרמה לו להיות חסר רגש חיצוני לסביבה. במיתולוגיה הרומית אובססיה נקראת על שם האלה אובסה 

במיתולוגיה הרומית מקבילו של יורוס הוא **וולטורנוס**.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יורוס** בוויקישיתוף
משמאל: הרב צבי הלפגוט (לימים הרב צבי עזריה), יוסף רוזנזפט והרב יוסף אשר, חברי הוועד היהודי המרכזי באזור הכיבוש הבריטי בגרמניה. צולם במחנה העקורים ברגן-בלזן, 1947 לערך.
**יוסף רוזנזפט** (15 בינואר 1911 – 11 בספטמבר 1975) היה ניצול השואה ואחד מראשי קהילת העקורים היהודים (שארית הפליטה). הוא היה ממקימי ועד מרכזי ליהודים המשוחררים, שייצג את האינטרסים של פליטים במחנה העקורים ברגן-בלזן, ולאחר מכן את הפליטים במחנות העקורים בכל אזור הכיבוש הבריטי.

ביוגרפיה
--------

רוזנזפט נולד לסוחר גרוטאות אמיד בבנדין שבפולין והיה בצעירותו פעיל בתנועת העבודה הציונית. הוא גורש לאושוויץ בשנת 1943 אך נמלט מהטרנספורט בקפיצה לנהר ויסלה. הוא נפצע מירי במהלך הבריחה אך חזר לבנדין, שם נלכד שוב, הולקה 250 מלקות ונכלא בכלוב עוף. רוזנזפט נשלח שוב לאושוויץ ושרד מחנה זה וכן מספר מחנות ריכוז נוספים. הוא נשלח בצעדת מוות והגיע לברגן-בלזן, שם שוחרר ב-15 באפריל 1945. כששוחרר שקל 38 ק"ג.

רוזנזפט נבחר על ידי הפליטים במחנה העקורים לוועד המרכזי של היהודים המשוחררים, וכיהן כיו"ר הוועד באזור הכיבוש הבריטי עד לפירוק הוועד בשנת 1950. בנוסף לקידום זכויותיהם והאינטרסים של הפליטים, היה רוזנזפט מתנגד פעיל להגבלת ההגירה היהודית לאזור המנדט הבריטי. במחנה פגש ניצולה אחרת, הרופאה הדסה (עדה) בימקו, והשנים נישאו. בנם הוא מנחם ז' רוזנזפט (אנ').

לאחר שהותו במחנה העקורים, נכנס רוזנזפט לעסקי האמנות והנדל"ן והתגורר במונטרה שבשווייץ. בסוף שנות החמישים עבר לארצות הברית. הוא ייסד את הפדרציה העולמית של ניצולי ברגן-בלזן, היה נשיא הפדרציה והוביל משלחת של 200 ניצולי ברגן-בלזן לאזור המחנה-לשעבר בשנת 1970, לזכר יום השנה ה-25 לשחרורו. הוא היה ידוע כאיש הסברה עקבי בנושא זכר השואה, ואמר לעיתים קרובות כי "לעולם לא ישכח ולעולם לא יסלח".

רוזנזפט נפטר בלונדון במהלך נסיעת עסקים ונקבר בעיר ניו יורק. הוא השאיר אוסף אמנות גדול שנמכר כדי לכסות את חובותיו. המכירה נערכה על ידי סות'ביס בשנת 1976. רכושו נקנה על ידי מוזיאון טהראן לאמנות עכשווית, שם הוא מוחזק כיום. במכירה זו נקבע שיא של 1.4 מיליון דולר עבור יצירה מאת פול גוגן בשם **טבע דומם עם חיתוך עץ יפני.** כיום היצירה שווה כ-45 מיליון דולר.

לקריאה נוספת
------------

* אירווינג שפיגל: "יוזף רוזנזפט, המחנות הנאצים הוצאו", הספד בעיתון הניו יורק טיימס, 13 בספטמבר 1975
* אירווינג שפיגל: "הניצולים מתכננים ביקור במחנה המוות", ניו יורק טיימס, 22 בפברואר 1970
* ראלף בלומנטל: "אסיר בלזן רוצה לנהוג בכפייה", ניו יורק טיימס, 30 במאי 1974
* גרייס גלוק: "מכירת האמנות של הניצולים הנאצים לתשואה של מיליונים", ניו יורק טיימס, 17 במרץ 1976

קישורים חיצוניים
----------------

* יוסף רוזנזפט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  על פעילותו של רוזנזפט במחנה העקורים ברגן-בלזן, באתר יד ושם
2. ↑  "Iran Has Been Hiding One of the World’s Great Collections of Modern Art". *Bloomberg Businessweek*. Retrieved December 13, 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007359673305171
* GND: 119328488
* ISNI: 0000 0000 2838 7789
* LCCN: n86056702
* SNAC: w62z16v5
* VIAF: 20488355
* WorldCat: lccn-n86056702

 |
**פולינה ולדימירובנה גלמן** (ברוסית: **Полина Владимировна Гельман**) ‏ (24 באוקטובר 1919 - 29 בנובמבר 2005) הייתה נווטת קרב בחיל האוויר הסובייטי במהלך מלחמת העולם השנייה. האישה היהודייה היחידה שעוטרה בתואר "גיבור ברית המועצות".

ביוגרפיה
--------

נולדה בברדיצ'ב לילנה וולדימיר גלמן. זמן קצר לאחר לידתה נרצח אביה בפוגרום שביצעו חיילי הרפובליקה העממית של אוקראינה ביהודי העיר והמשפחה ששרדה ברחה להומל. גלמן גדלה בהומל ולאחר סיום בית הספר התיכון התקבלה ללימודי היסטוריה באוניברסיטת מוסקבה.

לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות התנדבה לצבא האדום. באוקטובר 1941 התקבלה אל רגימנט מפציצי הלילה מס' 588 – יחידה שהורכבה מנשים בלבד, אשר כונתה בפי האויב ולאחר מכן בפי טייסות הרגימנט "מכשפות הלילה" (בגרמנית: Nacht Hexen) בשל המתקפות ה"מכושפות" (בפי האויב) וההרס שהיו מסבות לאויב. בשל קומתה הנמוכה לא יכלה להיות טייסת ועברה הכשרה לתפקיד נווטת בבית הספר לטיס בעיר אנגלס.

החל ממאי 1942 ועד לסוף המלחמה לחמה כנווטת של מטוס קל מדגם פוליקרפוב Po-2. במהלך המלחמה ביצעה כ-860 גיחות קרביות להפצצת עמדות אויב, להצנחת הספקה ליחידות סובייטיות נצורות ולביצוע משימות סיור ותצפית. על תפקודה במהלך המלחמה הוענק לה ב-15 במאי 1946 תואר "גיבור ברית המועצות". בנוסף לכך, במהלך המלחמה עוטרה גם בעיטור לנין, 2 עיטורי הדגל האדום, 2 עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה ו2 עיטורי הכוכב האדום.

לאחר המלחמה היא המשיכה את שירותה בצבא הקבע, אם כי הועברה מחיל האוויר לחיל היבשה. למדה ב"מכון צבאי לשפות זרות" – מוסד אקדמי שמכשיר מתורגמנים לצורכי הצבא. באופן רשמי פרשה מהשירות הצבאי בשנת 1957 בדרגת רב-סרן. בשנת 1961 הייתה במשלחת הסובייטית שהגיעה לקובה לאחר הפלישה למפרץ החזירים.

עד לשנת 1990 (אז פרשה לגמלאות) הייתה מרצה במוסדות אקדמיים שונים במוסקבה.

נפטרה ב-29 בנובמבר 2005 במוסקבה שברוסיה ונקברה בבית העלמין נובודוויצ'יה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פולינה גלמן** בוויקישיתוף
* - כתבה על פולינה גלמן באתר "היחידה"
* קטע קול יובל מלחי, היהודייה הקטנה שהראתה להיטלר מאיפה משתין הדג, באתר "קטעים בהיסטוריה", 5 ביוני 2016
* פולינה גלמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n97061217
* VIAF: 11591673
* WorldCat: lccn-n97061217

 |
**צביקה (צבי) היימן** (כונה "פיצ'לה") (נולד בינואר 1943) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר הקיצוני. מזוהה בעיקר עם קבוצת הפועל רמת גן.

קריירה
------

היימן נולד בקזחסטן הסובייטית שבברית המועצות, לאחר מכן עבר עם הוריו לפולין בשנת 1946. התחיל לשחק בתור נער בקבוצת הילדים של ויסלה קרקוב. ב-1956 עלה עם הוריו לישראל זמן מה לפני מבצע סיני והתחיל לשחק בקבוצות הנוער של הפועל רמת גן.

בגיל 16 הוקפץ לקבוצת הבוגרים על ידי מאמן הקבוצה משה וארון לאחר שהתבלט בקבוצת הנוער, וב-9 בינואר 1960 ערך את הופעת הבכורה במדי הבוגרים. ב-1962 הגיע לאמן את הקבוצה דוד שווייצר, והיימן החל לתפוס מקום של קבע בהרכב הקבוצה, ובמקביל התגייס לצה"ל ושירת כנהג של קצין השלישות בפיקוד מרכז בצריפין. היימן היה אחד מכוכבי הקבוצה בעונת האליפות ההיסטורית של רמת גן ב-1963/1964. סגנון משחקו בקבוצה כקשר קיצוני התקפי כלל זריזות, מסירות מהירות ויכולת כידרור מול היריבים על מנת לפרוץ את ההגנה. למרות הצלחתו הספורטיבית, התבלט באותה עת לגבי המשך דרכו בכדורגל בשל בעיות פרנסה.

בעונת 1969/1970 עבר למכבי תל אביב שם שיחק עד עונת 1972/1973, והיה לו חלק בשתי אליפויות מדינה, גביע מדינה אחד (שהשלים דאבל ב-1970) ובגביע אסיה לאלופות השני שלקחה הקבוצה ב-1970/1971. לאחר מכן בילה תקופה קצרה מאוד בהכח מכבי רמת גן אך עקב מלחמת יום הכיפורים התגייס היימן לצה"ל ובמשך שבעה חודשים היה מגויס לגדוד משוריין בסיני. לאחר מכן חזר היימן להפועל רמת גן למשך עונה וחצי, לאחריה פרש ממשחק פעיל, כאשר ב-5 ביוני 1976 ערך את הופעתו האחרונה במדי הקבוצה. היימן הופיע בסך הכל 264 משחקים במדי הפועל רמת גן והבקיע 39 שערים בליגה ו-7 בגביע, לאורך 14 עונות במועדון. עד היום נמצא היימן במקום החמישי בין שיאני ההופעות ובמקום ה-12 ברשימת מלכי השערים של המועדון.

להיימן אף שלוש הופעות במדיה הבוגרים של נבחרת ישראל.

לאחר הפרישה אימן היימן בקבוצות הנערים במועדון, ותחתיו עברו בקבוצות: שולי גילארדי, יובל נעים, אבי ברשצקי, עוזי צדקה ועוד. לאחר שלוש שנים כמאמן בנערים של המועדון עבר לאמן את הנוער של הפועל רמת השרון.

במשך חלק משנותיו ככדורגלן ו-35 שנים סך הכל, נשאר היימן בעבודתו השנייה - נהג בחברת האוטובוסים וההיסעים אגד.

תארים
-----

הפועל רמת גן
* אליפויות: 1963/1964

מכבי תל אביב
* אליפויות: 1969/1970, 1971/1972
* גביע המדינה: 1969/1970
* אליפות אסיה לקבוצות: 1970/1971

קישורים חיצוניים
----------------

* עמוד השחקן של צבי היימן, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל (רשום בטעות בשם בני היימן)
* ראיון מקיף עם צביקה היימן, בבלוג אתר "המכתש"

הערות שוליים
------------

1. ↑  צבי היימן במיזם מכביפדיה
2. ↑  היימן: שנה אחרי שחרורי מצה"ל עדיין מחוסר עבודה, מעריב, 6 ביולי 1964
3. ↑  רשימת מלכי השערים של הפועל רמת גן, מוזיאון הפועל רמת גן - המכתש
**אנטאו זמבוני** (**Anteo Zamboni**;‏ 11 באפריל 1911 – 31 באוקטובר 1926) היה נער בן 15, אנרכיסט, אשר ניסה להתנקש בחיי ראש ממשלת איטליה בניטו מוסוליני ונהרג על ידי המון זועם מיד לאחר מכן.

ביוגרפיה
--------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
### ניסיון ההתנקשות במוסוליני

ניסיון ההתנקשות התרחש במהלך מצעד פשיסטי שהתקיים בעיר בולוניה בהשתתפות מוסוליני ב-31 באוקטובר 1926, לציון המצעד על רומא, שהתקיים ארבע שנים לפני כן. זמבוני ירה ירייה אחת לעבר מוסוליני, אשר החטיאה. הוא נעצר ומיד לאחר מכן הותקף על ידי פעילים פשיסטים שהשתתפו במצעד והרגו אותו.

מאוחר יותר דן בית משפט צבאי את אביו של זמבוני ואת דודתו ל-30 שנות מאסר כל אחד באשמה שהשפיעו על זמבוני לבצע את ההתנקשות.

ממשלת מוסוליני ניצלה את האירוע כמנוף תעמולתי כדי להרחיב את דיכוי חירויות האזרח ומפלגות האופוזיציה באיטליה.

היה זה ניסיון ההתנקשות השני נגד מוסוליני בתוך חודשיים: ב-11 בספטמבר 1926 השליך האנרכיסט ג'ינו לוסטי (Gino Lucetti) פצצה לעבר מכוניתו של מוסוליני ברומא, אך הוא לא נפגע.

שלט זיכרון לזמבוני נקבע במקו מותו בבולוניה ורחוב בה נקרא על שמו. בשנת 1978 הופק באיטליה סרט אודות ניסיון ההתנקשות שעשה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנטאו זמבוני** בוויקישיתוף
* תמונת שלט הזיכרון לזמבוני בבולוניה
* ידיעה בעיתון אוסטרלי על משפט בני משפחת זמבוני

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו כאן.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb144191211 (data)
* GND: 123440300
* ICCU: VIAV096192
* ISNI: 0000 0000 3428 8007
* LCCN: n2001034383
* SUDOC: 059758961
* VIAF: 69835429
* WorldCat: lccn-n2001034383

 |
**אולימפיה וולגוגרד** (ברוסית: **Оли́мпия Волгогра́д**) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר וולגוגרד, שנוסד בשנת 1989. בשנים 1998 ו-1999 השתתף המועדון באליפות רוסיה לקבוצות חובבניות. בתקופה שבין 2000 ל-2008 שיחקה בליגה המקצוענית, השלישית בחשיבותה במערך הליגות ברוסיה. המועדון ירד חזרה לליגה החובבנית בעונת 2009 ואומנם העפיל חזרה בעונת 2012, אך מאז 2014 שוב מתמודד במסגרות החובבניות.

היסטוריה
--------

מועדון הכדורגל אולימפיה הוקם בסוף שנת 1989 על ידי ניקולאי ניקולאייביץ' שובלסקי. בתמיכתו המלאה החל בה את קריירת האימון שלו, לאוניד סלוצקי שאימן בה החל משנת 1993 ואימן את קבוצת הילדים שהורכב מילידי 1982. ההצלחה הגדולה הראשונה הגיעה לאולימפיה בשנת 1996, אז זכתה באליפות ליגת הכדורגל לילדים (DFL).

בשנת 1998, קבוצת הנוער השתתפה באליפות הארצית לקבוצות חובבניות וזכתה במקום הראשון במחוז הדרום בשנת 1999 וזכתה בגביע הרוסי לקבוצות חובבניות, בעקבות זאת אולימפיה העפילה לליגה השנייה בה התמודדה במשך 8 שנים.

בשנת 2000 העפילה עד לשלב 16 האחרונות בטורניר הגביע הרוסי בכדורגל.

ב-27 ביוני 2012 הקבוצה הודיעה כי החל מעונת 2012/13 תתמודד שוב בליגה השנייה.

מאמנים מפורסמים
---------------

* רוסיהרוסיה לאוניד סלוצקי

אצטדיון הקבוצה
--------------

אצטדיון אולימפיה משמש כמגרש הבית של הקבוצה והוא מכיל 3,200 מושבים וכולל גם חדרי הלבשה, משרדים ומלונית קטנה. משמש לעיתים את קבוצות רוטור וולגוגרד ואירח גם משחקים במסגרת מוקדמות יורו 2014 כאשר נבחרת רוסיה בכדורגל עד גיל 17 אירחה מספר משחקים בספטמבר 2013.

תארים
-----

* אלופת רוסיה בקרב קבוצות חובבניות, מחוז דרום: 1999
* מחזיקת גביע רוסיה לקבוצות חובבניות: 1999
* אלופת מחוז וולגוגרד: 2010

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של אולימפיה וולגוגרד

הערות שוליים
------------

1. ↑  Решение Совета Ассоциации «Профессиональная футбольная Лига» от 19 февраля 2009
2. ↑  Биография Леонида Слуцкого
3. ↑  Информация о Леониде Слуцком
4. ↑  הישגים באתר klisf.info
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "אולימפיאס".
**אולימפיאס** (ביוונית: **Ὀλυμπιάς**‏; המאה ה-3 לפנה"ס) הייתה מלכת אפירוס. בתם של פירוס הראשון ואנטיגונה, אשתו ואחותו של אלכסנדר השני, ואמו של פירוס השני.

ביוגרפיה
--------

אולימפיאס נולדה כבתם הבכורה של פירוס הראשון מלך אפירוס, ואשתו הראשונה אנטיגונה, שהייתה בתה של ברניקי הראשונה, מלכת מצרים. בשנת 295 לפנה"ס, בזמן שילדה את אחיה הצעיר של אולימפיאס, תלמי, מתה אנטיגונה. תלמי מת מאוחר יותר במהלך המלחמות הממושכות שניהל אביהם. לאחר מותה של אנטיגונה, נישא פירוס ללאנאסה מסיציליה, שילדה לו את אלכסנדר והלנוס. אולימפיאס נישאה לאלכסנדר, שהיה אחיה החורג והיה גם צעיר ממנה. היא ילדה לו חמישה ילדים, שלוש בנות ושני בנים - פירוס ותלמי. בשנת 272 לפנה"ס מת פירוס, ואלכסנדר ירש את מקומו.

אלכסנדר מת בשנת 242 לפנה"ס. תלמי ופירוס היו עדיין צעירים, ואולימפיאס שימשה כעוצרת. היא ירשה ממלכה לא יציבה. מכל השבטים השונים שהרכיבו אותה, רק המולוסים נותרו נאמנים לבית המלוכה. בשנת 239 לפנה"ס פרצה מלחמה בין אפירוס לאיטולים, ואלו האחרונים תקפו את הנחלות של אפירוס בצפון אקרנאניה. אולימפיאס התקשתה לנהל את המלחמה בצורה יעילה, ומהומות פרצו בבירה אמבארקיה. בצר לה, החלה אולימפיאס לכרות בריתות בניסיון להציל את שלטונה. היא חיתנה את בתה פתיה עם דמטריוס השני איטוליקוס, מלך מוקדון, ואת הנסיכה נראיס השיאה לגלון, בנו של היירון השני טיראן סירקוסאי.

בריתות אלו יכלו לספק לאולימפיאס עזרה רבה, אולם לא כך היה. מלך מוקדון אכן הכריז מלחמה על האיטולים, אולם התעניין יותר בסיפוח שטחים חדשים לארצו מאשר בהצלת ממלכת אפירוס המתפוררת. פירוס נהרג במהלך מעשי האיבה, ותלמי מת ממחלה במהלך המהומות שפרצו בעיר הבירה. על פי יוסטינוס, אולימפיאס מתה מרוב צער. ירשה אותה נכדתה, דידמאיה השנייה בת פירוס. שלטונה של דידמאיה היה קצר, היא הצליחה להשיב לעצמה את השלטון בבירה, אולם נרצחה במקדש ארטמיס. לאחר מותה הפכה אפירוס לדמוקרטיה.

אתנאיוס מוסר סיפור מוזר על פיו היא רצחה את אהובתו של בנה פירוס.

לקריאה נוספת
------------

* דוד גולן, **תולדות העולם ההלניסטי**, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, מהדורה ראשונה תשמ"ג, מהדורה שנייה תשמ"ז.

* Smith, **Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology**, "Olym'pias", 1873

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  יוסטינוס, ספר עשרים ושמונה, 1.
2. 1 2 3  גולן, עמ' 350.
3. ↑  גולן, עמ' 350, הערה 138.
4. ↑  גולן, עמ' 350-351.
5. ↑  יוסטינוס, ספר עשרים ושמונה, 2.
6. ↑  יש המעריכים שמדובר באביה של אולימפיאס, פירוס הראשון, אולם הסברה הרווחת היא שמדובר בפירוס השני.
7. ↑  אתנאיוס, "**משתה החכמים**", ספר שלוש עשרה, 56.
פירוש נוסף ערך זה עוסק ברשימה שבה מופיע סדר שושלת הדורות של משפחות בישראל. אם התכוונתם לספרים שנקראו בשם זה, ראו יוחסין.
**ספר יוחסין** הוא רשימה שבה מופיע סדר שושלת הדורות של משפחה או משפחות.

העיסוק בבניית ספר יוחסין קרוי גנאלוגיה.

ספר יוחסין נוהל במחברת גדולה שהוקדשה למטרה זו. עם המצאת המחשוב מנוהלים ספרי יוחסין רבים באמצעות תוכנה מתאימה, ולמעשה ניתן לראות במרשם אוכלוסין ספר יוחסין של תושבי כל מדינה (בהתאם לעומק ההיסטורי הנשמר בו).

ביהדות
------

במסורת היהודית קיימת חשיבות רבה למושג היוחסין, וזאת עקב השוני ההלכתי בעם ישראל, בין כהנים לויים וישראלים, וכן כדי להבחין בין כשרים לבוא בקהל, לבין פסולי חיתון וממזרים.

ייחודיותו של עם ישראל שמקדש ספרי יוחסין מבוטאת במדרש חז"ל על הפסוק "שאו את ראש כל עדת בני ישראל" (במדבר א-ב): בשעה שקבלו ישראל את התורה נתקנאו אומות העולם בהן, מה ראו להתקרב יותר מן האומות, סתם פיהן הקדוש ברוך הוא ואמר להן: הביאו לי ספר יוחסין שלכם כשם שבני מביאין. לכך מנאן בראש הספר הזה אחר המצוות, "אלה המצוות אשר צוה ה’ את משה אל בני ישראל בהר סיני" ואחר כך "וידבר ה’ במדבר סיני...שאו את ראש כל עדת בני ישראל" שלא זכו ליטול את התורה אלא בשביל היוחסין שלהן (ילקוט).

בקהילות שונות נהגו משפחות רבות להציג את ייחוסיהן, דור אחר דור ולהבליט בספר את הרבנים המפורסמים שלהם הם מתייחסים, ובסיפורים אודותם. בנוסף קיימת חשיבות למשפחה הנחשבת "יחסנית" בעניין שידוכים ובכלל.

במכתב הסטטוס קוו הובטח לדאוג לכך שבמדינת ישראל תישמר המסורת ההלכתית בנוגע להיתר ורישום נישואין, כדי למנוע חלוקת בית ישראל לשניים.

בזמן שהועלו הצעות חוק אזרחיות שנועדו לפגוע בסמכויותיה ובעצמאותה של הרבנות הראשית לישראל, בנוגע לנישואין ולגיור, הזהירו גורמים חרדים מפני פתיחת "ספר יוחסין" שינוהל באופן עצמאי, שלא יתייחס לרישומי היוחסין של מדינת ישראל, כשהיא לא נעשית על פי כל כללי ההלכה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אריק בנדר, הבית היהודי: ברית הזוגיות תפצל את העם, באתר nrg‏, 29 באוקטובר 2013

| משפחה |
| --- |
| משפחה מצומצמת | 

|  |  |
| --- | --- |
| הורות | אם • אב • דמות אב • אימוץ • פונדקאות • משפחת אומנה • הצבת גבולות • העברה בין-דורית • הורות להט"בית • אימוץ בקרב הקהילה הגאה • אימוץ ילד על ידי הורה שני • הורות משותפת • הורות לאחר גירושין או פרידה • דיכאון לאחר לידה • אחריות הורית • אל-הורות |
| צאצאים | תינוקות • ילדים • בת • בן • אחים • סדר הלידה במשפחה • בכור • תאומים |

 |
| משפחה מורחבת | סב • דוד • דודה • אחיין • נכד • נין • גיס • דודן • שבט • קלאן |
| זוגיות | ידוע בציבור • אירוסים • נישואים • נישואים של זוגות מאותו המין • נישואים פתוחים • משפחה חד-הורית • הסכם טרום-נישואים • הפרת הבטחת נישואים • ברית זוגיות |
| משק בית | בית מגורים • שלום בית • חלוקת תפקידים במשפחה • עקרת בית • כלכלת המשפחה • איזון עבודה-חיים • קונפליקט עבודה-משפחה |
| פירוק המשפחה | דיני משפחה • גירושים • מזונות • אפוטרופוס • משמורת ילדים • אלמנות • יתמות • ירושה |
| חקר המשפחה | שארות • חקר יוחסין • ספר יוחסין • עבודת שורשים • איחוד משפחות • טיפול משפחתי |
| המשפחה בתרבות | יום המשפחה • יום האב • כיבוד אב ואם • מורא אב ואם • איסור קללת אב ואם • איסור הכאת הורים • כיבוד אח גדול • סנדק (יהדות) • סנדק (נצרות) • ערכי המשפחה |
**רמון אוליבר** (בצרפתית: **Raymond Oliver**; ‏27 במרץ 1909, לאנגון - ‏5 בנובמבר 1990, פריז) היה שף צרפתי ומחבר ספרי בישול.

ביוגרפיה
--------

אוליבר למד לבשל בלאנגון (גסקוניה) אצל אביו שהיה מלונאי. לפני מלחמת העולם השנייה הוא עבד במספר מסעדות צרפתיות, בהן אלפ ד'ואז. החל מ-1948 הוא עמד בראש מסעדת לה גראן ופור בפאלה רויאל בפריז. לואי וודאבל, הבעלים של מסעדת מקסים, היה הבעלים של המסעדה, שהייתה סגורה מאז 1905, רכש אותה אחרי המלחמה ושיפץ אותה עבור אוליבר. היא הייתה אחת המסעדות הפריזאיות המפורסמות ביותר בשנות החמישים והשישים ומקום מפגש פופולרי לפוליטיקאים, תעשיינים, ידוענים ואמנים, בכללם קולט וז'אן קוקטו שחי בפאלה רויאל. ב-1953 רמון אוליבר קיבל שלושה כוכבים במדריך מישלן האדום, עליהם שמר עד לשנת 1980. 

ב-1953 אוליבר הנחה תוכנית בישול בטלוויזיה הצרפתית, "Art et magie de la cuisine" (האמנות והקסם במטבח), שהצליחה מאוד, הוא העביר אותה במשך 14 שנה ביחד עם קאתרין לאנז'ה. ב-1956 הוא ייסד ביחד עם שפים פריזאיים אחרים את איגוד המסעדות השולחנות הגדולים בעולם (Traditions & Qualité - Les Grandes Tables du Monde). ב-1976 הוא היה אחד מאחד עשר השופטים ב"שיפוט של פריז" (judgement of Paris). 

בדצמבר 1983 התבצע בגראן ופור פיגוע חבלני בו נפצעו 12 אנשים. ב-1984 מכר אוליבר את המסעדה לקבוצת טטינג'ה ופרש לפנסיה. 

אוליבר כתב 30 ספרי בישול. הוא היה אספן של ספרי בישול והיו לו למעלה מ-3000 ספרים באוסף, כמה מהם נשמרו היום תחת האקס ליבריס "Rouvier de Vaulgran".

בנו, מישל אוליבר, גם הוא שף ומחברם של ספרי בישול. בתו, שנטל אוליבר, היא גם היא טבחית.

קברו של רמון אוליבר נמצא בבית הקברות פר לשז בפריז.

לקריאה נוספת
------------

* **Larousse Gastronomique**, Clarkson Potters Publishers, New York, 2001, p. 808.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רמון אוליבר** בוויקישיתוף
* ריצ'רד ליון, "רמון אוליבר, שף צרפתי מפורסם, נפטר בגיל 81", הניו יורק טיימס, 6 בנובמבר 1990
* רמון אוליבר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* רמון אוליבר באתר בית הקברות פר לשז (אורכב 03.11.2007 בארכיון Wayback Machine)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007463400505171
* BnF: cb119180914 (data)
* CANTIC: a11649835
* GND: 133721337
* ISNI: 0000 0001 2100 5204
* LCCN: n50025266
* NKC: xx0128533
* NTA: 071942564
* SUDOC: 027052338
* VIAF: 34461141
* WorldCat: lccn-n50025266

 |
**סטאל אוסטרוב ויילקופולסקי (בפולנית: Stal Ostrów Wielkopolski)**, הידועה גם בשם **Arged BM Slam Stal Ostrów Wielkopolski** מטעמי חסות, היא קבוצת כדורסל פולנית מאוסטרוב ויילקופולסקי המשחקת בליגת העל הפולנית ובליגת האלופות בכדורסל. המועדון זכה באליפות פולין ב-2021.

היסטוריה
--------

בשנת 2015 העפילה הקבוצה מהליגה השנייה אל ליגת העל הפולנית. בעונתה הראשונה סיימה הקבוצה במקום ה-13 עם מאזן 12–20 שלילי. בעונת 2016–17, לסטאל הייתה עונה היסטורית כשהקבוצה הגיעה לחצי גמר הליגה לאחר שניצחה את 3–0 ברבע הגמר. בחצי הגמר, סטאל הפסידה לז'לונה גורה אך ניצחה בסדרת המקום השלישי מול צ'ארני שלופסק.

בעונת 2017–18, לסטאל הייתה עונה מוצלחת עוד יותר כשהקבוצה הגיעה לגמר הליגה בפעם הראשונה לאחר שניצחה את פולסקי צ'וקייר טורון. בגמר, הקבוצה הפסידה לק.ק. ולוצלאווק, 2–4.

בשנת 2019 זכתה סטאל זכתה בגביע הפולני בכדורסל לאחר שניצחה את ארקה גדיניה 77–74 בגמר. זה היה הגביע הראשון אי פעם עבור המועדון.

בעונת 2020/2021 שיחקה הקבוצה ביורופקאפ ואף הגיעה לפיינל פור של הטורניר. היא הגיעה לגמר אך הפסידה לעירוני נס ציונה. מאוחר יותר באותה עונה, סטאל זכתה בגמר הליגה, אליפות פולין הראשונה בתולדות המועדון. הגארד יאקוב גרבץ' נבחר ל- MVP של גמר הליגה.

תארים והישגים
-------------

ליגת הכדורסל הפולנית
* **זכייה (1):** 2020-21
* סגנות (1): 2017-18

הגביע הפולני בכדורסל
* **זכייה (1):** 2019

יורופקאפ
* סגנות (1): 2020/2021

עונה אחר עונה
-------------

 אוהדי סטאל ב-2019

| עונה | רמה | ליגה | מיקום | הגביע הפולני | תחרויות אירופיות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011–12 | 3 | הליגה השלישית | 2 |  |  |
| 2012–13 | 2 | הליגה השנייה | 9 |
| 2013–14 | 9 |
| 2014–15 | זכייה |
| 2015–16 | 1 | ליגת העל הפולנית | 13 |
| 2016–17 | 3 |
| 2017–18 | סגנות | יורופקאפ | סיבוב מוקדמות ראשון |
| 2018–19 | 5 | זכייה |  |
| 2019–20 | 9 |  |
| 2020–21 | זכייה | חצי גמר | יורופקאפ | סגנות |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטאל אוסטרוב ויילקופולסקי** בוויקישיתוף
* סטאל אוסטרוב ויילקופולסקי, ברשת החברתית פייסבוק
* סטאל אוסטרוב ויילקופולסקי, ברשת החברתית טוויטר
* סטאל אוסטרוב ויילקופולסקי, ברשת החברתית אינסטגרם
"**כיסא ברצלונה**" הוא כיסא שעוצב בידי לודוויג מיס ון דר רוהה ולילי רייך עבור "ביתן ברצלונה" (1929) - הביתן (פוויליון) הגרמני בתערוכה העולמית של ברצלונה (1929). עיצובו של הכיסא, שלווה גם בהדום תואם, מהווה דוגמה בולטת לעיצוב תעשייתי מודרניסטי.

המהדורה הראשונה של הכיסא, אשר עוצבה עבור הביתן הגרמני, כללה רק כיסאות ושני הדומים המרופדים בעור בצבע לבן. עיצובו של הכיסא בעל הפרופורציות המרובעות, שילב בין השפעת כיסאות מן העת העתיקה, עם שפת עיצוב מודרניסטית. השפעות אלה ניכרות היטב בעיצוב הצולב של רגלי הכיסא ובקו המעוגל שלהן. אחת מן הרגליים מעוצבת בצורת האות S ואילו השנייה מעוצבת בצורת קשת. כריות הכיסא מונחות על גבי רצועות עור המתוחות על גבי מסגרת הכיסא. על אף חזותו התעשייתית, וההקשר הנפוץ שהפך בעיני רבים כמייצג לעידן הבאוהאוס, מיוצר הכיסא בחלקו הגדול בעבודת יד, ואף לא עוצב כמוצר המיועד להיות נגיש לקהל הרחב.

מסגרת הכיסא עוצבה בתחילה מיחידות פלדה מצופות בכרום, אשר חוברו בעזרת ברגים בפינות המסגרת. ב-1950 עוצבה המסגרת מחדש כך שתיוצר ממסגרת רציפה של פלדת אל חלד, ללא מחברים. שינוי זה תרם למופע מלוטש ונקי יותר, והחליף את השימוש בפלדת פחם המצופה בניקל. גם עור החזיר ששימש לריפוד הכיסא במקור הוחלף בעור פרים. בשנת 1953 נכנס הדגם לייצור תעשייתי על ידי חברת קנול (Knoll) והוא מיוצר ונמכר עד היום.

הדומים מדגם ברצלונה בפואייה של הגלריה הלאומית החדשה בברלין שתכנן מיס

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **כיסא ברצלונה** |

* כיסא ברצלונה באתר חברת קנול (באנגלית)
* כיסא ברצלונה באתר המוזיאון לאמנות מודרנית (באנגלית)
* כיסא ברצלונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו הערך Curule chair על הכיסא הקלאסי בוויקיפדיה האנגלית
**כינורן לייביס** (שם מדעי: ***Rhynchobatus laevis***) הוא מין של דג סחוס ממשפחת הכנוריתיים שבסדרת הגיטרנאים החי סביב האזור האינדו-פסיפי שבין האוקיינוס ההודי למערב האוקיינוס השקט בין הים הערבי והמפרץ הפרסי ומזרח עד ים סין הדרומי ודרום יפן. גיטרן זה מצוי בימים הרדודים והוא עולה מדי פעם לשפכי נהרות. הוא מצוי כיום בסכנת הכחדה חמורה עקב זיהום ימי והרס בתי חיותו.

נוטים לטעות מדי פעם בין מין זה ובין קרוביו כמו המין *Rhynchobatus palpebratus* שמצוי סביב אוסטרליה והוא בעל גוונים חומים-אפרפרים עם 4 או 5 שורות של כתמים לבנים מכל צד. מעל סנפירי החזה הרחבים ישנם זוג כתמי-עין בולטים. גופו שטוח עם חוטם בולט דמוי את חפירה. הכינורן מגיע בטבע לאורך מרבי של 270 סנטימטרים ולמשקל של 240 קילוגרם.

הכינורן הוא צייד של חסרי חוליות שאותם הוא חושף בעזרת חוטמו הרגיש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כינורן לייביס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ARKive
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  כינורן לייביס באתר הרשימה האדומה של IUCN
תצוגת קנה מידה של ספרים מיניאטוריים
ספר מיניאטורי
**ספר מיניאטורי**  (באנגלית: Miniature book), הוא ספר בפורמט זעיר, מודפס או בכתב יד הנפוץ בקרב אספנים ברחבי העולם. ההגדרות לגודלו של ספר בקטגוריה זו השתנו במרוצת הזמן. בשנת 1983 הוקמה באוהיו שבארצות הברית "אגודת הספרים המיניאטוריים" שהגדירה עבור האספנים האמריקניים כי גובהם, רוחבם ועוביים המקסימלי של ספרים מיניאטוריים לא יעלה על 3 אינץ'. הספרים המיניאטוריים ריתקו במשך מאות שנים אנשי דת, מדפיסים, מול"ים והשתמשו בהם בתקופות ובתרבויות שונות לצרכים שונים. הסוגים הנפוצים ביותר היו ספרי תנ"ך, אנציקלופדיות, מילונים, מילונים דו לשוניים, סיפורים קצרים, נאומים מפורסמים, תעמולה פוליטית, מדריכי טיולים, סיפורי ילדים, וכן מזעור של ספרים ידועים כגון כתבי ויליאם שייקספיר וסיפורי שרלוק הולמס שכתב ארתור קונאן דויל. רבים מן הספרים בתקופות הקדומות, היו כתובים ומצוירים ביד וכריכותיהם היו מעץ מגולף, ממתכת או מעור.

קטגוריות
--------

הספרים המיניאטוריים מהמאה ה-19 שגודלם 4 אינץ' מכונים ספרים מיניאטוריים. ספרים שגודלם בין 3–4 אינץ' מכונים מקרומיניאטוריים, ספרים שגודלם קטן מ-1 אינץ' בכל ממדיהם, מכונים מיקרומיניאטוריים והספרים שגודלם קטן מרבע אינץ', מכונים אולטרה-מיקרומיניאטוריים.

קישורים חיצוניים
----------------

* כתבה על הספרייה המיניאטורית של ג'וזף טארי אורן דותן 20 ביולי 2011, באתר מאקו
* ספרים מיניאטורים, דף שער בספרייה הלאומית

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ספר מיניאטורי** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  מהו ספר מיניאטורי? באתר MINIATURE BOOK SOCIETY

ספר תהילים מיניאטורי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007536227005171
* GND: 4200757-4
* LCCN: sh85085643
* NDL: 00567428
* NKC: ph122892

 |
באלקטרוניקה, **אפקט מילר** מתייחס לעלייה בקיבול השקול בכניסה למגבר מתח מהפך בשל הגדלת השפעתו של הקיבול המחובר בין צומתי הכניסה והיציאה של המגבר. קיבול הכניסה המוגבר יינתן על פי הנוסחה {\displaystyle C\_{M}=C(1+A\_{v})\,}, כאשר {\displaystyle -A\_{v}} הוא ההגבר בין הכניסה והיציאה של המגבר, C הוא הקיבול שמחובר בין צומתי הכניסה והיציאה, ו-{\displaystyle C\_{M}} הוא קיבול הכניסה השקול.

על אף שלרוב נעשה שימוש באפקט מילר לצורך חישוב קיבול שקול בכניסה, הוא נכון לכל עכבה המחוברת בין הכניסה ליציאה של מגבר מתח מהפך, וגם עכבות של רכיבים אלקטרוניים אחרים ניתן "לשקף" לכניסה בעזרת אפקט מילר, באופן שישפיע על עכבת הכניסה של המגבר. תכונות אלו של אפקט מילר מוכללות במשפט מילר.

היסטוריה
--------

אפקט מילר קרוי על שמו של מהנדס החשמל והפיזיקאי האמריקאי ג'ון מילטון מילר (John Milton Miller). מילר פרסם את מסקנותיו באשר לתופעה ב-1920, עת עסק ברכיבים אלקטרוניים מסוג טריודה (שפופרת ריק בעלת שלוש אלקטרודות) וגילה קיבול טפילי, אך התאוריה שפיתח לגבי טריודות תקפה גם לגבי רכיבים אלקטרוניים שנעשה בהם שימוש כיום, כמו טרנזיסטור ביפולרי וטרנזיסטור MOSFET.

הסבר
----

מגבר מתח מהפך אידיאלי עם עכבה המחוברת בין הכניסה ליציאה של המגבר
נניח שישנו מגבר מתח מהפך (בעל הגבר שלילי) אידיאלי בעל הגבר {\displaystyle -A\_{v}} עם עכבה Z המחוברת בין צומתי הכניסה והיציאה שלו. אם מתח הכניסה שלו הוא {\displaystyle V\_{i}}, מתח היציאה שלו הוא {\displaystyle V\_{o}=-A\_{v}V\_{i}}. בהנחה שכל זרם הכניסה I\_{i} עובר דרך Z (כלומר לכניסת המגבר לא נכנס זרם), מתקבל על פי חוק אוהם כי {\displaystyle I\_{i}={\frac {V\_{i}-V\_{o}}{Z}}={\frac {V\_{i}(1+A\_{v})}{Z}}}. לכן עכבת הכניסה של המעגל היא {\displaystyle Z\_{in}={\frac {V\_{i}}{I\_{i}}}={\frac {Z}{1+A\_{v}}}}.

אם Z מייצג קבל, בעל עכבה {\displaystyle Z={\frac {1}{sC}}}, עכבת הכניסה שתתקבל תהיה {\displaystyle Z\_{in}={\frac {1}{sC\_{M}}}} כאשר {\displaystyle C\_{M}=C(1+A\_{v})}. כלומר הקיבול האפקטיבי בכניסה, או **קיבול מילר**, {\displaystyle C\_{M}}, יהיה הקיבול הפיזי C מוכפל בפקטור {\displaystyle (1+A\_{v})}.

הערות שוליים
------------

1. ↑  John M. Miller, "Dependence of the input impedance of a three-electrode vacuum tube upon the load in the plate circuit", *Scientific Papers of the Bureau of Standards*, vol. 15, no. 351, pages 367-368 (1920)‎.  
זמין ברשת בכתובת
איור 1: המבנה של תא היחידה של האוליבין במבט לאורך ציר *a*. אטומי החמצן באדום, הצורן בוורוד, המגנזיום והסידן בכחול. היטל של תא היחידה משורטט כמלבן שחור
**מונטיצ'ליט** הוא מינרל נזוסיליקטי (סיליקט במבנה דמוי איים) השייך לקבוצת האוליבין.

תכונות
------

נוסחת המבנה הכימי של מונטיצ'ליט טהור היא CaMgSiO4. המונטיצ'ליט יוצר תמיסה מוצקה (שורה איזומורפית, כלומר תרכובות דומות בהרכבן) עם המינרל קירששטייניט העשיר בברזל (CaFeSiO4), אף הוא חבר בקבוצת האוליבין.

כמו שאר המינרלים בקבוצת האוליבין, המונטיצ'ליט מתגבש במערכת האורתורומבית (חבורת סימטריות מרחבית *Pbnm*) כפי שמוצג באיור 1. היונים של המגנזיום מצויים באתר M1 והיונים של הסידן באתר M2. תא היחידה גדול יותר מתא היחידה של האוליבין נטול הסידן, הפורסטריט, והפרמטרים שלו הם: Å‏a=4.815‏, b=11.155Å‏, c=6.438Å.

המונטיצ'ליט מופיע בטבע בדרך כלל במקבצים גרגריים או חסרי צורה. אך גם כגבישים מפותחים שצורתם מנסרות דקות עד 5 ס"מ. הקשיות של המינרל בינונית, 5.5-5 בסולם מוס, והמשקל הסגולי הוא בממוצע 3.05.

אופטית המינרל הוא דו-צירי שלילי. מקדם השבירה של המונטיצ'ליט נע בין 1.63 ל-1.68. צבעם של גבישי המונטיצ'ליט הוא בדרך כלל לבן, אפור ירקרק עד אפור. פיסה דקה מנוסרת של מונטיצ'ליט היא חסרת צבע.

המינרל נתגלה לראשונה ב-1831 בהר סומה (Monte Somma)‏ במחוז קמפניה, שבאיטליה. המינרל קרוי על שם תאודורו מונטיצ'לי (Teodoro Monticelli‏; 1845-1759), מינרלוג איטלקי הידוע בשל מחקריו על הגאולוגיה והוולקנולוגיה של הר הווזוב, ובשל אוסף המינרלים הגדול שהיה במוזיאון שהקים על שמו בנאפולי. הדגימה המקורית שנתנה את השם למינרל מצויה באוניברסיטת נאפולי.

מקור ותפוצה
-----------

המונטיצ'ליט נוצר בהתמרה של דולומיט צורני, בהתמרת מגע בין אבני גיר לגברו עשיר באוליבין, בסלעי סקארן בהתמרת מגע בין גרניט לדולומיט, ובסלע היסוד קרבונאטיט שהוא תוצר של מאגמה ענייה בסיליקה ועשירה בפחמן דו-חמצני. במקרים נדירים בסלעי היסוד פרידוטיט ונפליניט.

מקומות לדוגמה בהם ניתן למצוא מונטיצ'ליט כוללים את הר סומה, סמוך להר הגעש וזוב שבמחוז קמפניה שבאיטליה (המקום שבו נתגלה המינרל לראשונה); בגבעת סקאוט (Scawt Hill), ליד העיר הנמל לרן במחוז אנטרים שבצפון אירלנד; באי מאק (Muck) שבסקוטלנד; בקרסטמור (Crestmore) מחוז ריברסייד שבקליפורניה, ובמגנט קוב (Magnet Cove) במחוז הוט ספרינג (Hot Spring) שבארקנסו שבארצות הברית, ובמסיב קובדור בחצי האי קולה שברוסיה.

בישראל ניתן למצוא מונטיצ'ליט בתצורת חתרורים שבאזור מדבר יהודה.

לקריאה נוספת
------------

* Deer, W. A. Howie, R. A. and Zussman, J. (1992). *An introduction to the rock-forming minerals (2nd ed.)*. Harlow: Longman מסת"ב 0-582-30094-0

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מונטיצ'ליט** בוויקישיתוף
* אתר WebMineral
* מונטיצ'ליט באתר Mindat
* פרויקט rruf
* מונטיצ'ליט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  כך על פי אתר Mindat. עם זאת על פי אתר Mineral Galleries לא תמיד נוהגים לכלול את המינרלים המכילים סידן בקבוצת האוליבין.
2. ↑  הר געש קדום שפסגתו קרסה לפני כ-17 אלף שנה בפעילות געשית, ובמרכז הקלדרה שנוצרה מצוי החרוט הגעשי של הר הגעש וזוב
3. ↑  לרשימה המלאה ניתן להיעזר בקישור לאתר Mindat.
4. ↑  יהושע קולודני ושולמית גרוס, Thermal Metamorphism by Combustion of Organic Matter
**רוטציה של מולקולה** היא סיבוב גרעיני האטומים שממנה מורכבת מולקולה כגוף קשיח סביב ציר סיבוב העובר במרכז המסה שלה. במרחב תלת-ממדי תנועה זו מוסיפה שתי דרגות חופש פנימיות, ופונקציית החלוקה שלהם משפיעה על התכונות התרמודינמיות של החומר כמו אנטרופיה וקיבול חום.

מולקולה דו-אטומית
-----------------

 ערך מורחב – **מולקולה דו-אטומית**  

רוטציה של מולקולה דו-אטומית. ציר הסיבוב הוא {\displaystyle {\vec {\Omega }}}.
הרוטציה של מולקולה דו-אטומית מתוארת במערכת ייחוס שראשיתה במרכז המסה שלה. המולקולה מבצעת תנועה מעגלית סביב נקודה זו, כאשר ציר הסיבוב ניצב לישר המחבר בין שני גרעיני האטומים. מומנט ההתמד של האלקטרונים שבמולקולה ניתן להזנחה. בנוסף, התנע הזוויתי בסיבוב הגרעינים סביב עצמם זניח ולכן מומנט ההתמד סביב הציר העובר דרך שני הגרעינים גם הוא זניח. כתוצאה מכך, מומנט ההתמד של המולקולה כולה הוא יחסי לציר הניצב לישר המחבר את גרעיני האטומים והעובר דרך מרכז המסה של המולקולה. ציר זה מסומן {\displaystyle {\vec {\Omega }}}.

האנרגיה הקינטית הזוויתית של המולקולה היא:

{\displaystyle E={\frac {1}{2}}I\omega ^{2}={\frac {L^{2}}{2I}}}
כאשר {\displaystyle \,I} מומנט ההתמד של זוג הגרעינים סביב הציר {\displaystyle {\vec {\Omega }}} ו-L גודל התנע הזוויתי שלהם.

ריבוע התנע הזוויתי {\displaystyle \,L^{2}} מתקבל כערך עצמי ממשוואת שרדינגר. מאחר שלפונקציית הגל של המולקולה (הניתנת לכתיבה בעזרת הרמוניות ספריות) יש סימטריה לסיבובים של 360 מעלות, מתקבלים ערכים בדידים לריבוע התנע הזוויתי:

{\displaystyle \,L^{2}=\hbar ^{2}l(l+1)}
כאשר \hbar  הוא קבוע פלנק המצומצם ו-l מספר שלם. מכאן שרמות האנרגיה ברוטציה של מולקולה דו-אטומית הם:

{\displaystyle E={\frac {\hbar ^{2}}{2I}}l(l+1)}
וההפרש בין רמת האנרגיה l לרמה l+1 הוא:

{\displaystyle \Delta E={\frac {\hbar ^{2}}{I}}(l+1)}
מולקולה ברמה l יכולה לעלות ברמת אנרגיה על ידי בליעת פוטון באנרגיה זו, וכך ניתן למדוד את רמות האנרגיה באופן ניסויי מתוך ספקטרום הבליעה. הביטויים הללו לאנרגיה הרוטציונית נכונים כל עוד המולקולה מתנהגת כגוף קשיח, אך ברמות אנרגיה גבוהות מתרחקים גרעיני האטומים זה מזה כתוצאה מכוח צנטריפוגלי. האנרגיה הקינטית הזוויתית לרוב קטנה ביחס לאנרגיה הקינטית הקווית הנובעת מתנועה של מרכז המסה של המולקולה במרחב, ולכן בטמפרטורת החדר נמצאות מולקולות רבות ברמה רוטציונית מעוררת.

ראו גם
------

* ויברציה של מולקולה

לקריאה נוספת
------------

* Alonso M. Finn E.J. **Fundamental University Physics, Volume III**, Addison Wesley, 1968
**אפקט חדירות ואצירה מוגברת** (**EPR = enhanced permeability and retention**) הוא התכונה של רקמה סרטנית לקלוט מקרו-מולקולות בגדלים מסוימים, בדרך כלל ליפוזומים וננו-חלקיקים, הרבה יותר מאשר רקמות נורמליות. התופעה מוסברת בכך שעל מנת לגדול במהירות, תאים סרטניים יוצרים הרבה כלי דם לספק להם את התזונה הנדרשת להם לגדילה. כלי דם אלו פגומים במבנה שלהם, באופן שמאפשר חדירה קלה יחסית של מקרו-מולקולות לתוכם. כלי דם אלו מצופים בתאי אנדותל עם חורים רחבים, נעדרי שכבת שריר חלק השכבה, או עם קולטני אנגיוטנסין II לקויים. יתר על כן, רקמות סרטניות בדרך כלל נעדרות ניקוז לימפטי יעיל. 

האפקט מנוצל בשיטות של שיגור תרופות להובלת תרופות בתוך ליפוזומים ונשאים אחרים אל רקמות סרטניות. האפקט גם משמש להובלת צבענים לרקמות סרטניות לצורך דימות גידולים סרטניים.

התופעה מופיעה במקרו-מולקולות הגדולות מ 40-50kDa ומביאה להצטברות של פי 10-200 מקרו-מולקולות ברקמה סרטנית מאשר ברקמה רגילה. המקרו מולקולות נשארות ברקמה הסרטנית לזמן ממושך שיכול להיות מעל 24 שעות.

היסטוריה
--------

האפקט זוהה בשנות ה-80 של המאה ה-20 על ידי הירוהי מיידא וצוותו שגילו הצטברות רבה של מקרו-מולקולות באתרים של גידולים סרטניים ועשו ניסויים לבחינת האפקט בגדלים שונים של מולקולות.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנה אישצ'וק, זיהוי סרטן המעי הגס באמצעות פורמולציות למעי הגס במתן פומי מבוססים על IR-783, פברואר 2014, עמ' 7
2. ↑  Yin H, Liao L, Fang J, Enhanced Permeability and Retention (EPR) Effect Based Tumor Targeting: The Concept, Application and Prospect, JSM Clin Oncol Res 2(1): 1010, 2014
3. ↑  Yasuhiro Matsumura and Hiroshi Maeda, A New Concept for Macromolecular Therapeutics in Cancer Chemotherapy: Mechanism of Tumoritropic Accumulation of Proteins and the Antitumor Agent Smancs1, [CANCER RESEARCH 46, 6387-6392, December 1986
**רוטיודון** (שם מדעי: **Rutiodon**; מילולית: "שן מקומטת") הוא סוג של זוחל דומה לתנין שחי בתור הטריאס במזרח אמריקה הצפונית. המאובנים נמצאו בניו יורק, ניו ג'רזי וצפון קרוליינה. למרות הדמיון החיצוני לתנין הוא השתייך לסדרה פייטוזאורים שלא קרובה לאף זוחל מודרני. מבני הסוג נמצאו 2 מינים.

מאפיינים
--------

אורכו של זוחל זה הגיע ל-3-8 מטר והוא דמה במראהו לתנין גדול, עם לסת צרה כמו של גאביאל אך לעומת התנינים הקיימים היו לו פתחי נשימה בקצה הגולגולת, קרוב לעיניים. קצה הלסת העליונה שלו בלטה בקשת מעלה. גבו, זנבו וצלעותיו של התנין כוסו באוסטאודרם. ממבנה שיניו החדות אך הקטנות, נראה שהיה אוכל בעיקר דגים אך היה יכול גם לצוד בעלי חיים יבשתיים, כמו תנין רגיל.

יצור זה היה מהגדולים שבטורפי הטריאס והיה יכול לתפוס בעל חיים איטי או לא זהיר ששתה בקרבתו. הוא נכחד כנראה לאחר שהתחרות עם הדינוזאורים הייתה קשה מדי.

בתרבות
------

זוחל זה הופיע בסדרה כשהדינוזאורים שוטטו באמריקה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוטיודון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**ברונטי** (באנגלית: **Bronte**) הוא פרוור בסידני, אוסטרליה. השייך מנהלית לרשות העירונית מועצת וייברלי.

גאוגרפיה
--------

ברונטי ממוקם כ-8 ק"מ דרום מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, לאורך חופה הדרום מזרחי של סידני רבתי. לפרוור חוף מפורסם באורך 250 מטר הקרוי באותו שם, כ-2.5 ק"מ דרומית לחוף בונדיי ביץ', ובין שני החופים מחברת טיילת ציורית. ברונטי גובל מצפונו בבונדיי וטמרמה, ממזרח בווייברלי ומדרום בקלובלי.

היסטוריה
--------

בשנות השלושים של המאה ה-19, רכש רוברט לאו (לימים ויקונט שרברוק) אחוזה בת 170,000 מ"ר באזור ברונטי. בשנת 1845 סיים לבנות את בית האחוזה, לו קרא בית ברונטי. שם הבית נקרא לכבודו של לורד הוריישו נלסון, דוכס ברונטה (נחלה בנפת קטניה שבסיציליה, כיום איטליה). הבית היה בונגלו בן קומה אחת, על דרך ברונטי, ושרד עד המאה ה-21. כיום הבית הוא נכס של מועצת וייברלי, ונפתח לקהל הרחב מספר פעמים בשנה. הבית רשום כנכס לאומי לשימור של ניו סאות' ויילס. 

אחד מקווי החשמליות שהתפצלו מבונדיי ג'נקשן הגיע לברונטי כתחנה אחרונה, והוביל את תושבי העיר עד קו החוף. קו זה יצא משימוש בשנת 1960 והוחלף באוטובוסים. כמו מרבית הפרוורים המזרחיים, אין כיום תחנות רכבת או חשמלית בברונטי.

תרבות
-----

ברונטי הוכרז כפרוור בעל איכות החיים הטובה ביותר מבין 641 פרוורי סידני רבתי על ידי היומון סידני מורנינג הראלד, בשקלול של עליית ערכי הנכסים, איכות החיים, השקעות בחינוך ועוד. 

בברונטי תרבות גלישה ענפה, והפרוור כולל את מועדון הצלת הגולשים (surf lifesaving club) של ברונטי, שיוסד בשנת 1903. לטענת המועדון, הוא הוותיק מסוגו בעולם. מדי דצמבר מתקיימת תחרות שחייה באוקיינוס בין חוף בונדיי לחוף ברונטי. 

לאורך טיילת החוף הוקמו מספר רב של מסעדות, המתמחות במטבחים שונים. בניגוד לאזורים מסחריים בחופים סמוכים, האזור המסחרי של חוף ברונטי אינו כולל חנויות כלל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברונטי** בוויקישיתוף
* ברונטי באתר "Dictionary of Sydney"
* ברונטי באתר "Sydney Suburbs" (אורכב 11.08.2011 בארכיון Wayback Machine)

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

| פרוורי אזור הפרוורים המזרחיים |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| בונדיי • בונדיי ביץ' • בונדיי ג'נקשן • נורת' בונדיי • ברונטי • דובר הייטס • קווינס פארק • רוז ביי • טמרמה • וייברלי • צ'יפלי • קלובלי • קוג'י • הילסדייל • בוטאני • דייסיוויל • בנקסמדו • איסטגרדנס • איסטלייקס • מסקוט • פייג'ווד • רוסברי • קנזינגטון • קינגספורד • לה פרוז • ליטל ביי • מלבר • מארוברה • מטרוויל • פיליפ ביי • פורט בוטאני • רנדוויק • סאות' קוג'י • בלוויו היל • דרלינג פוינט • דאבל ביי • אדג'קליף • פדינגטון • פוינט פייפר • וקלוז • ווטסונס ביי • וולהרה |

 |
**קרלסרוהה** (בגרמנית: **SS Karlsruhe**) היא ספינת קיטור מטען של חברת הספנות ארנסט רוס, שהוטבעה בשנת 1945. נחשב כמיקום אפשרי לחדר הענבר המקורי.

היסטוריה
--------

כלי השיט נבנה בשנת 1905 על ידי מספנת Schiehau-Seebeck בברמרהאפן עבור חברת Packetfahrt-Actien-Gesellschaft, ונקראה על שם העיר קרלסרוהה. בשנת 1918, תומאס קיר, לשעבר קפטן האונייה "ברנגריה", הפך לקפטן "קרלסרוהה". בשנת 1935 נרכשה הספינה על ידי חברת Schiffahrt- & Assekuranz-Ges. E. Russ & Co. והספינה הייתה בבעלותה עד שנת 1945.

מסעה האחרון
-----------

ב-11 באפריל 1945, כחלק מ"מבצע חניבעל" בשלהי מלחמת העולם השנייה, הועמסו על סיפון הקרלסרוהה 1,083 פליטים גרמנים בפילאו שפונו מאזורי השליטה הגרמנית במזרח (פרוסיה המזרחית, פומרניה והארצות הבלטיות) לכיוון דנמרק שהייתה תחת כיבוש נאצי. הספינה עזבה את הנמל בסביבות השעה 20:00 לכיוון חצי האי הל. בהל, הצטרפה הספינה בבוקר 12 באפריל 1945 לשיירה שהורכבה מספינת הקיטור "סנטאנדר" (OPDR), "קרלסרוהה" ושלוש מטילות מוקשים, שיצאו לכיוון קופנהגן בסביבות השעה 9:00. מכיוון שקרלסרוהה הפליגה במהירות של 7 קשר, בעוד שאר השיירה נעה מהר יותר, עם 9 קשר, היא פיגרה במהרה אחרי השיירה. ב-13 באפריל 1945 הותקפה והוטבעה על ידי טייסים סובייטים מצפון לסטולפמונדה. שולת המוקשים ה-25, M 294 (בפיקוד סגן פולברטס) ו-M 341 (בפיקוד סגן זוזה הנרי פיטר ריקמרס) הצליחו לחלץ רק כ-150 מתוך 1,083 הפליטים (M 294 חילצה 63 אנשים ו-M 341 חילצה 87 אנשים).

חדר הענבר
---------

בשנת 2020 הוזכרה הספינה בתקשורת כמיקום אפשרי לחדר הענבר.

הערות שוליים
------------

1. ↑  wrecksite
2. ↑  Eyewitness report of a survivor (בגרמנית)
3. ↑  Wlb Stuttgart
4. ↑  Reuters on the location of the ship
5. ↑  אוצר מתחת למים: ספינה שנעלמה לפני עשרות שנים נמצאה ובתוכה גילוי מדהים
**אפטיט** הוא שם קיבוצי לשלושה מינרלים זרחתיים: הידרוקסילאפטיט, פלואוראפטיט וכלוראפטיט, ששמותיהם ניתנו בשל הרכבם הכימי המכיל ריכוז גבוה של הידרוקסיל (-OH) פלואור, או כלור בהתאמה.

מקור השם אפטיט מיוונית ופירושו "לרמות", בשל דמיונו של האפטיט למינרלים יקרים הרבה יותר כדוגמת האוליבין, הפרידוט או הבריל.

אפטיט הוא רכיב נפוץ בסלעי יסוד, בסלעים מותמרים ובסלעי משקע, אבל הוא מצוי בהם בכמויות קטנות כפיסות מפוזרות של גבישים זעירים. גבישים מפותחים גדולים של אפטיט מצויים בסלעים מותמרים מסוימים. בארץ מצוי האפטיט באזור אילת ובסלעי הפוספט של הנגב הצפוני.

אפטיט הוא אחד המינרלים הבודדים הנוצרים במערכות ביולוגיות. הידרוקסיאפטיט הוא מרכיב עיקרי באמייל השן, ומרכיב משמעותי בחומר הבונה את העצם. פלואוראפטיט חזק מעט יותר מהידרוקסיאפטיט ולכן מים שעברו הפלרה מאפשרים החלפת יוני הידרוקסיל ביונים של פלואוריד ובכך לחזק את השן.

השימוש העיקרי באפטיט הוא להפקת דשנים זרחתיים. משום שהאפטיט הוא מינרל רך יחסית, השימוש בו לשם מכירה בחנויות ובתעשיית התכשיטים אינו נפוץ.

שיטת תיארוך באמצעות אפטיט, הקרויה "תיארוך בעזרת מעקב ביקוע" (Fission track dating), מאפשרת לקבוע את ההיסטוריה של היווצרות חגורות הרים ואת ההיסטוריה של משקעים באגני שיקוע. 

**פוספוריט** הוא השם שניתן לאפטיט שאינו טהור בצורתו המסיבית.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אפטיט** |

* אפטיט באתר webmineral
* אפטיט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 00569507

 |