recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מיילס ארליק** (באנגלית: **Myles Erlick**; נולד ב-27 ביולי 1998) הוא רקדן, שחקן וזמר קנדי. ידוע בשל תפקידו כנואה בסדרת הנעורים הקנדית "נולדו לרקוד".

קורות חייו
----------

ארליק נולד בברלינגטון, אונטריו שבקנדה. הוא גדל במשפחה חד הורית. אמו פרנצ'סקה ניקאסיו, מנהלת כישרונות שבבעלותה בית הספר לכישרונות קנדי "אקדמיית הכוכבים", בו למד ארליק. אביו החורג הוא ריאן מרשל, לשעבר חבר בלהקה הקנדית Walk Off The Earth. ארליק למד בבית הספר הלאומי לבלט בקנדה, בזמן שלמד בבית הספר התיכון ד"ר פרנק ג'יי היידן. הוא נמצא מגיל צעיר במערכת יחסים עם השחקנית ברייר נולט (אנ').

קריירה
------

ארליק ערך את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה בפרק בסדרת דרמות הפשע "Flashpoint" בשנת 2011. מאוחר יותר באותה השנה פורסם כי לוהק לסיבוב ההופעות בקנדה של בילי אליוט - המחזמר, של ברודוויי בתפקיד הראשי. לפני כן הוא גילם את התפקיד בהפקה בטורונטו.

בשנת 2013 הצטרף לצוות השחקנים של הסדרה המשפחתית "נולדו לרקוד" בתפקיד נואה. בעונה השלישית ארליק קודם לצוות השחקנים הקבוע של הסדרה. הוא הופיע בסדרה עד שנת 2018, והופיע בסיורים בינלאומיים שונים כחלק מהקידום לסדרה.

לאחר עזיבתו את הסדרה "נולדו לרקוד" החל ארליק להתמקד בקריירה מוזיקלית, והוציא סינגלים ביניהם "Serious", All Day All Night" בהשתתפות טייט מקריי, ו-"Filthy". הסינגלים נכללו ברשימת הטארקים של אלבום הבכורה שלו, "Me", שיצא ב 22

במאי 2018. בשנת 2019 פורסם כי ארליק לוהק על ידי סטיבן ספילברג לסרט סיפור הפרברים שייצא בשנת 2021 בתפקיד "סנובוי". מאוחר יותר באותה השנה, הוא היה מועמד לפרסי "הסלבמיקס" 2019 לרקדן הטוב ביותר.

פילמוגרפיה
----------

### קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2021 | סיפור הפרברים | סנובוי |  |

### טלוויזיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018-2013, 2020 | נולדו לרקוד | נואה | תפקיד חוזר (עונה 1–2); תפקיד ראשי (עונה 3–6) |
| 2021 | The Clue to Love | ג'וק | סרט טלוויזיה |

פרסים ומועמדויות
----------------

| שנה | פרס | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | פרסי האמן הצעיר ה-35 | ההופעה הטובה ביותר בסרט קצר - שחקן צעיר 13–15 | **מועמדות** |
| 2016 | פרסי האמן הצעיר ה-37 | ההופעה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה - לשחקן צעיר (14–21) | **מועמדות** |
| 2019 | פרסי CelebMix | הרקדן הטוב ביותר | **מועמדות** |

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מיילס ארליק
* מיילס ארליק, ברשת החברתית פייסבוק

* מיילס ארליק, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* מיילס ארליק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* מיילס ארליק, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* מיילס ארליק, באתר אייטונס (באנגלית)

* מיילס ארליק, באתר ספוטיפיי

* מיילס ארליק, באתר סאונדקלאוד (באנגלית)

* מיילס ארליק, באתר AllMusic (באנגלית)

* מיילס ארליק, באתר דיזר

* מיילס ארליק, באתר Genius

* מיילס ארליק, באתר טיידל (באנגלית)
**רפי וולפסון** (נולד ב-8 באוקטובר 1975) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה במילואים, משמש כיום כמנכ"ל ישיבת מקור חיים. בתפקידו האחרון היה סגן מפקד עוצבת געש. קודם לכן שימש ראש מחלקת הדרכה בזרוע היבשה ומפקד עוצבת יפתח.

ביוגרפיה
--------

וולפסון נולד וגדל בפתח תקווה למשה ובת ציון. שני מתוך שישה אחים. בוגר ישיבת ההסדר במעלות. עשה את שירותו הצבאי בחיל השריון. שירת כסגן מפקד גדוד 198, סגן מפקד גדוד 53 וקצין אג"ם של חטיבה 188. בשנת 2010 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 71 בחטיבה 188. בשנת 2013 מונה למפקד גדוד 196, גדוד הפיקוד בחטיבה 460, ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2015, במהלך התפקיד הוביל את הגדוד בלחימה במהלך מבצע צוק איתן, תחת פיקוד חטיבת הצנחנים. לאחר מכן שירת כסגן מפקד חטיבה 188 בין השנים 2015–2016.

ב-21 ביולי 2016 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת יפתח, במקביל שימש כראש מחלקת הדרכה בזרוע היבשה, את תפקידיו אלו סיים בשנת 2018. בשנת 2018 מונה לסגן מפקד עוצבת געש.

וולפסון בוגר פו"ם, קורס מג"דים וקורס מח"טים.

הוא השתחרר משירות בצה"ל באוגוסט 2021 ומונה לשמש כמנכ"ל ישיבת מקור חיים בגוש עציון.

חיים אישיים
-----------

וולפסון נשוי לעינת ואב לארבעה. הוא משמש כיושב ראש קהילת "לב אחים" במודיעין. אחיו, הרב חיים וולפסון, הוא ראש ישיבת ההסדר ירוחם.

הערות שוליים
------------

1. ↑  טקסי החלפת מפקדים ביד לשריון, אתר יד לשריון
2. ↑  סבב מינויים בצה"ל, באתר נענע10, 13 בנובמבר 2017
3. ↑  חנוך דאום, פוסט מ-24 בנובמבר 2020, באתר פייסבוק

| מפקדי עוצבת יפתח  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אהרון גל • אורי אור • עמיר יפה • אמציה חן • אלי גבע • יצחקי חן • שלמה ינאי • איל בן ראובן • חנן ברנשטיין • אבי מזרחי • יוסי סילמן • הלל קוברינסקי • גיל מעוז • ארי סינגר • אמיר חמוד • אופיר לוי • רפי וולפסון • נריה ישורון • גידי כפיר-אל • אלעד אפרתי |

 |
**קונטרה** (באנגלית: **Contra**) הוא משחק וידאו אשר פותח על ידי חברת קונאמי בשנת 1987. אף על פי שהמשחק פותח במקור עבור מכונות הארקייד, הוא צבר פופולריות רבה רק בהמשך לאחר ששווק לקונסולות משחק נוספות ובמיוחד לאחר ששווק לקונסולת המשחק NES של נינטנדו.

תיאור כללי
----------

השחקן שולט בלוחם קומנדו בודד או בצמד לוחמים אשר נלחמים לאורך המשחק בצבא חייזרים באי מרוחק במטרה לסכל את תוכניתם להשתלט על כדור הארץ. לוחמי הקומנדו מאובזרים במקלעים חצי אוטומטיים בעלי כמות בלתי מוגבלת של תחמושת ומסוגלים לנוע ולירות לשמונה כיוונים שונים. כל נגיעה באחד מהאויבים, פגיעה של כדור או נפילה לתוך תהום הורגת באופן מיידי את השחקן. לאורך כל שמונת שלבי המשחק, מסך המשחק נוטה להכיל מספר רב של אויבים ועשרות כדורים אשר נעים בכיוונים שונים בבת אחת.

ברוב שלבי המשחק ניתן לירות באובייקטים דוממים שונים אשר לעיתים קרובות מעניקים קפסולות שונות אשר מכילות כלי נשק משופרים, חסינות זמנית מפגיעות או פונקציות נוספות. היכולות המשופרות הללו אובדות במידה ודמות השחקן נהרגת.

ניתן לשחק במשחק בשני שחקנים בו זמנית. שני השחקנים משחקים זה לצד זה על גבי מסך המשחק וחייבים לתאם את פעולותיהם על מנת שלא להיפסל וכדי להתקדם.

משחקים נוספים
-------------

בעקבות ההצלחה הרבה לה זכה המשחק, לאורך השנים פותחו לו מספר רב של משחקי המשך:

| המשחקים | מערכת משחק | שנה |
| --- | --- | --- |
| **Contra** | ארקייד, NES, MSX2 | 1987 |
| **Super Contra** | ארקייד, NES, DOS | 1988 |
| **Operation C** | Game Boy | 1991 |
| **Contra III: The Alien Wars** | Super Nintendo, Game Boy, Game Boy Advance | 1992 |
| **Contra Force** | NES | 1992 |
| **Contra: Hard Corps** | Mega Drive | 1994 |
| **Contra: Legacy of War** | פלייסטיישן, Sega Saturn | 1996 |
| **C: The Contra Adventure** | פלייסטיישן | 1998 |
| **Contra: Shattered Soldier** | פלייסטיישן 2 | 2002 |
| **Neo Contra** | פלייסטיישן 2 | 2004 |
| **Contra 4** | נינטנדו DS | 2007 |
| **Contra ReBirth** | Wii | 2009 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 121471df-b97f-4750-ba95-0de89e2f46d6

 |
**מונואמין אוקסידאז** (בקיצור **MAO**) הוא אנזים המהווה קטליזטור לחימצון של קבוצה של מוליכים עצביים המכונים מונואמינים (למשל נוראדרנלין, דופאמין וסרוטונין) ונמצאים בגבול הממברנה של המיטוכונדריה ברוב צורות התאים בגוף. כמו כן מסוגל ה-MAO לחמצן אמינים ראשוניים, שניוניים ושלישוניים.

סוגים של MAO
------------

ישנם שני סוגי MAO-A : MAO ו-MAO-B. שני סוגי ה-MAO חיוניים בעיכוב פעולתם של מוליכים עצביים מונואמיניים כגון סרוטונין ודופמין. את שניהם ניתן למצוא בנוירונים (תאי עצב) ובאסטרוגליה.

עם זאת, ישנם גם הבדלים ביניהם:

* **MAO-A** – נמצא בעיקר בנוירונים.
* **MAO-B** – נמצא בעיקר בטסיות הדם.

השפעה
-----

למונואמין אוקסידאז יש חשיבות גדולה בוויסות רגשות. כמויות גדולות או קטנות של מונואמין אוקסידאז מזוהות עם מחלות נפשיות כמו דיכאון, דחף לביצוע עבירות ופוביות.

מונואמין אוקסידאז מווסת את תהליך ההפקה של מוליכים עצביים קטכולאמינים מקבוצת המונואמיניים. מוליכים עצביים אלו כוללים את האדרנלין, הנוראדרנלין והדופמין.

מונואמין אוקסידאז הנמצא בדם מנטרל אמינים שמקורם במזונות כמו שוקולד וגבינה, כדי למנוע מהם לגרום לעליה מסוכנת בלחץ הדם.

שימוש תרופתי
------------

 ערך מורחב – **מעכב מונואמין אוקסידאז**  

בתרופות המעכבות את פעולתו של אנזים זה (MAO inhibitors או בקיצור **MAOI**) נעשה שימוש בטיפול בדיכאון.

גנטיקה
------

זוג הגנים האחראיים על המונואמין אוקסידאז (MAOA וMAOB) בגוף נמצאים סמוך זה לזה בזרוע הקצרה של כרומוזום X.

הגן של MAOA נמצא בגן Xp11.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מונואמין אוקסידאז** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Berger, Andrea, (2011). Self-regulation: Brain, cognition, and development. Human brain development series. (pp. 61-90). Washington, DC, US: American Psychological Association
2. 1 2  Neil R. Carlson, (2013). Physiology of Behavior. Boston: Pearson.
**מיכאל (מיקי) קיסרי (קיסלר)** (נולד ב-1 ביוני 1950) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, שירת בצה"ל בחיל הים כמפקד שייטת הצוללות. והיה המפקד הראשון של מערך בניית הצוללות מסדרת דולפין בגרמניה.

ביוגרפיה
--------

נולד ב-1950 להורים ניצולי השואה שעלו מצ'כיה עם הקמת המדינה. הוריו הגיעו למעברת נווה דוד בחיפה והתיישבו בכפר יחזקאל. לאחר שנולד עברו ההורים לקיבוץ דגניה א' שם השתלבו עם ותיקי היישוב.

כשהיה באמצע כיתה ה' עזבו את הקיבוץ ועברו לחיפה, לשכונת הכרמל הצרפתי. הוא למד בבית הספר "רמות" ברמת שאול. בכיתה ט' עבר ללמוד בבית הספר לקציני ים עכו, במגמת מכונאות ימית. התגייס לצה"ל ב־1968, המשיך לקורס חובלים בחיל הים למגמת השיט, למסלול הפיקוד בחיל הים. בסיום הקורס, שנמשך שנתיים וחצי, הצטרף לשייטת הצוללות ובמסגרתה פיקד על פלגת הדבורים בבסיס חיפה, שהייתה אחראית על הביטחון בגזרת צפון המדינה ומניעת חדירות פעילות חבלנית מהים.

במלחמת יום הכיפורים הצטרף לדבורים במפרץ סואץ, ובהמשך כסגן מפקד הבסיס שהוקם בא-טור ונועד לשמור על נתיבי שיט חופשיים במפרץ.

בשנת 1975 נסע עם משפחתו לאנגליה להביא את הצוללת אח"י גל שנועדה להחליף את דור הצוללות הישן של חיל הים.

במלחמת לבנון הראשונה שימש כמפקד צוללת שעגנה קרוב לקו החוף של לבנון ומשם טיווחה בחשאי את חיל האוויר וחיל הים לתקיפת מטרות של אש"ף וסוריה. כן חשף סוללת טילי קרקע־אוויר, האיום המרכזי על חופש הטיס הישראלי, שהסורים הצליחו להסתיר מגיחות הצילום של חיל האוויר.

אחרי הפיקוד על אח"י גל יצא ללימודים באוניברסיטת בר-אילן ועבר לגור בראשון לציון במשך שנתיים. עם סיום הלימודים חזר לגור בקריית ביאליק כדי להיות קרוב לבסיס חיפה, שם שימש מפקד ספינת הטילים "מולדת". אחרי שנתיים עבר להתגורר בכפר סבא. ביוני 1983 מונה למפקד שייטת הצוללות וכיהן בתפקיד עד יולי 1987.

בקיץ שנת 1987 יצא שוב ללימודים, לתואר שני באוניברסיטת בר-אילן. אז גם הצטרף לפרויקט המגורים ברעות, אליה עבר בשנת 1991.

אחרי הלימודים הושאל לתעשייה האווירית למשך שלוש שנים ומשם יצא עם משפחתו לגרמניה, לנהל את פרויקט בניית הצוללות מסדרת דולפין, והתגורר בהמבורג עד לסיום הבנייה של אח"י דולפין ואח"י תקומה.

בשנת 1996, אחרי השקת הצוללת הראשונה "דולפין", חזר לישראל, לבית ברעות.

שנה לאחר מכן השתחרר מצה"ל והתמנה למנהל בית הספר להנדסאים של אוניברסיטת תל אביב. במילואים הצטרף לצוות החיפושים של הצוללת "דקר".

נשוי לרבקה (לבית ברסלר) אב לבת ובן ומתגורר במודיעין-מכבים-רעות.

קישורים חיצוניים
----------------

* מיכאל קיסרי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* אין לי ארץ אחרת – מיקי קיסרי, באתר "הקשר הרב דורי"
* אהרון לפידות, כדי להגן על ישראל צריך שש צוללות, באתר ישראל היום, 25 בנובמבר 2016
* אתר למנויים בלבד רונן ברגמן, "צריך ועדת חקירה על הצוללות והספינות, אבל שתבדוק בחרדת קודש", באתר "ידיעות אחרונות", 20 באוגוסט 2020
* מיקי קיסרי מספר צוללן 573 דברים בשם אומרם, באתר יוטיוב
* יוצאי חיל הים במחאה להקמת ועדת חקירה בעניין פרשת הצוללות, בערוץ ynet של אתר יוטיוב, 20 באוגוסט 2020

  


| מפקדי שייטת הצוללות  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| יוסף דרור • הדר קמחי • אברהם דרור • גדעון רז • ישראל לשם • גדעון רז • דורון עמיר • שאול חורב • מיכאל קיסרי • חיים כפיר-קופרט • ניר מאור • דוד לוריא • אורי דיסטניק • יובל צור • אייל בן-ציון • יהונתן ורט • עמית פרבר • עודד גור לביא • גיל אגינסקי-פרץ • ד' |

 |
תבנית {{אישיות}} ריקה מתוכן. יש להזין פרמטרים בערך או בוויקינתונים. 
**אביר מוקהרג‘י** (באנגלית: **Abir Mukherjee**) הוא סופר בריטי-הודי, נולד ב-1974, אשר התפרסם בעיקר הודאות לספרי בילוש שלו. אביר מוקהרג'י כתב את סדרת הספרים על ווינדהאם ובנרג'י (Wyndham & Bannerjee), שעלילותם מתרחשות בעידן הראג' הבריטי בהודו.

ביוגרפיה
--------

אביר מוקהרג'י נולד ב-1974 בלונדון למשפחה של מהגרים הודים. הוריו של הסופר עברו לבריטניה מכלכותה לפני לידתו. גדל במערב סקוטלנד. הוא סיים את לימודיו בבית הספר לכלכלה של לונדון, ולאחר מכן החל לעבוד בתחום פיננסים.

הוא החל את קריירת הכתיבה שלו ב-2013, בגיל 39. הוא כתב את הרומן הראשון שלו, "כוכב עולה", לתחרות שעליה הכריז העיתון "טלגרף", בה זכה ב-2014. הרומן יצא לאור בשנת 2016.

כעת חי במחוז סארי, באנגליה, עם אשתו סונאל ושני בניו.

ספריו
-----

ספרי בילוש של אביר מוקהרג' מתארים את התקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה בהודו, שהייתה תחת השליטה של האימפריה הבריטית. התקופה הזאת סיקרנה את הסופר, כיוון שלטענתו, לא נלמדת מספיק בבתי ספר הבריטים. והסיפורים שהוא שמע מהוריו על התקופה הזאת, היו שונים מאוד ממה שהוא למד בבית הספר. ספרי בילוש היו תוצאה של חיפוש אחרי זהותו. והמבט לאחור, לתקופת השלטון האנגלי בהודו, העמיק את הבנתו מי הוא עצמו. 

בסיפור, קפטן סאם וינדהאם (Sam Wyndham), מפקח במשטרת בלונדון, שחזר ממלחמת העולם הראשונה הלום קרב, מקבל הצעת עבודה ממפקדו לשעבר וכיום ראש משטרת כלכותה. וינגהאם מקבל את הצעה כיוון שהוא רוצה לעזוב את לונדון שם לא מחזיק אותו שום דבר חוץ מזיכרונות על אשתו שמתה מהשפעת הספרדית. בשבוע הראשון לעבודתו, הוא פוגש את הסמל ההודי סורנדרנאת' בנרג'י (Surendranath Bannerjee), שמכונה בתחנה "לא נכנע" בנרג'י (בגלל ששם משפחה שלו Surendranath נשמע כמו "Surrender-not" - "לא נכנע"). היחסים בין הבריטים להודים במדינה הינם היררכיים לחלוטין, אך קפטן ווינדהאם אינו שותף לדעות הקדומות הגזעניות, למרות שאינו משוחרר מהן לחלוטין. בינו לבין הסמל נוצרת מערכת יחסים של כבוד וידידות, שמתפתחת במהלך הסדרה.

הסיפור מסופר על ידי קפטן סם ווינדהאם, אבל בספר החמישי גם סמל בנרג'י הופך למספר הסיפור.

העלילה מתרחשת על רקע תהליכים פוליטיים בהודו, בפרט, התפתחות תנועת אי האלימות של מהטמה גנדי.

נושאים פוסט-קולוניאליים הם המבדילים את סדרת הספרי בילוש של אביר מוקהרג'י מהמסורת ספרי הבילוש הבריטית הקלאסית (כמו ספרי קונאן דויל, אגתה כריסטי וכו'), שבהם לא היה נהוג להציג את המבט של הילידים במושבות הבריטיות.

בסדרה פורסמו ספרים הבאים:

* *כוכב עולה* ("A Rising Man") (2016), הוצאה לאור בתרגום לעברית של שרון פרמינגר ב-2018.
* *רוע הכרחי* ("A Necessary Evil") (2017)
* *עשן ואפר* ("Smoke and Ashes") (2018)
* *מוות במזרח* ("Death in the East") (2019)
* *הצללים של הגברים* ("The Shadows of Men") (2021)

פרסים
-----

* 2014 - פרס הארביל סקאר מעיתון "טלגרף" על הספר "כוכב עולה".
* 2017 - "פגיון היסטורי" (פרס איגוד סופרי בילוש) על הספר "כוכב עולה".
* 2018 - פרס ווילבור סמית' על הספר "הרוע הכרחי"
* 2021 - "פגיון היסטורי" (פרס איגוד סופרי בילוש) על הספר "מוות במזרח"
**אמיל לוי** (בצרפתית: **Émile Lévy**; ‏29 באוגוסט 1826–1890) היה צייר יהודי-צרפתי.

ביוגרפיה
--------

בנם של סמואל לוי, רואה חשבון, ורייצ'ל הורביץ. לוי היה תלמידם של פרנסואה-אדואר פיקו (אנ') ואבל דה פוז'ול (אנ'). הוא גם למד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז. בשנת 1954 זכה בפרס רומא על הציור "אברהם רוחץ את רגליהם של שלושת המלאכים". כזוכה הפרס, למד בין השנים 1855–1857 באקדמיית צרפת ברומא.

ב-1867 קיבל את עיטור אביר לגיון הכבוד.

בין יצירותיו החשובות: "נח מקלל את כנען" (1855); "סעודת האנוסים" (1859); "מותו של אורפיאוס" (1866), "אהבה ואיוולת" (1874); "ינקות" (1885); "האלמנטים", "מצגת הבתולה". יצירותיו מוצגות במוזיאונים חשובים, ובהם הלובר, מוזיאון לוקסמבורג וכנסיית טריניטי בפריז.

אשתו, סלין ז'וזפין בידר דה לה נואה (צר'), כתבה כמה רומנים וסיפורים קצרים תחת השם הבדוי Paria Korigan. לוי צייר דיוקן שלה בשמלה ירוקה.

לוי מת ברובע ה-17 של פריז באוגוסט 1890 ונקבר בבית הקברות מונפרנאס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמיל לוי** בוויקישיתוף

* "Lévy, Emile", New International Encyclopedia (1905)
* Firmin Javel, Émile Lévy, **L'art français: revue artistique hebdomadaire** 173, 1890 (בצרפתית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  עיטור לגיון הכבוד לאמיל לוי, באתר משרד התרבות של צרפת
2. ↑  René Martineau, **Aspects méconnus de Barbey d'Aurevilly**, 1939, p. 35–40

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb166935705 (data)
* GND: 117670421
* ISNI: 0000 0000 6675 8659
* LCCN: no2006024797
* Léonore: 234047
* NTA: 406355835
* RKD: 49776
* SNAC: w64r0hnc
* SUDOC: 084716886
* ULAN: 500002366
* VIAF: 25385801
* WorldCat: lccn-no2006024797

 |
**איתי זעפרני** (נולד ב-26 באוקטובר 1987) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה המכהן כסגן מפקד עוצבת הגליל.

ביוגרפיה
--------

איתי זעפרני נולד בלוד וגדל בלוד ובאשדוד.

במרץ 2006 התגייס לפיקוד העורף כנהג משאית בבה"ד 16 ולאחר כשנה החל מסלול לוחם בחיל השריון ושובץ לשירות בחטיבה 188. עבר קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון ושובץ כמפקד מחלקה בגדוד 53, שם הוביל את מחלקתו במבצע עופרת יצוקה בפאתי רפיח.

לאחר מכן, שימש מ"מ בקורס מפקדי טנקים וכסגן מפקד פלוגה באימון המתקדם. בשנים 2010–2012 היה חניך במכללה לפיקוד טקטי, ובסיומו שובץ להיות מפקד פלוגה בגדוד 195 של חטיבה 460.

בשנים 2013–2014 שירת כמפקד פלוגה ג' בגדוד 53 והוביל את הפלוגה בימי לחימה רבים בגבול עזה ולבנון ובמבצע צוק איתן, אז היה הגדוד חלק מצוות הקרב החטיבתי של חטיבת גולני בעת לחימתה בשג'אעייה ובדיר אל-בלח. ב-2015 הועלה לדרגת רב-סרן ומונה לקצין המבצעים של גדוד 53. בשנת 2015–2016 שירת כסגן מפקד הגדוד. עם סיום תפקידו יצא ללימודי תואר שני במשפטים (ללא משפטנים) באוניברסיטת בר-אילן אך לאחר זמן קצר נקרא לשמש כראש לשכתו של מפקד פיקוד הצפון - יואל סטריק.

ב-2018 יצא ללימודים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ומטה ולאחר מכן הועלה לדרגת סגן-אלוף וקיבל את הפיקוד על גדוד 74 (סער). במהלך תפקידו כמג"ד הסב את הגדוד למרכבה סימן 4 והוביל אותו בתעסוקה מבצעית באוגדת עזה, בסיומה הגדוד קיבל את אות ההערכה המבצעי על ידי הרמטכ"ל.

ב-2021 מונה לתפקיד קצין האג"ם של עוצבת געש וב-2023 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לתפקיד סגן מפקד עוצבת הגליל, בו הוא משרת במהלך מלחמת חרבות ברזל.

חיים אישיים והשכלה
------------------

איתי נשוי לבת-אל, תרפיסטית באומנות, ואב לשניים. מתגורר באשדוד.

בעל תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני מאוניברסיטת חיפה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איתי זעפרני** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  שמואל סרדינס, אות הערכה מהרמטכ"ל הוענק לגדוד 74 בפיקודו של סא"ל איתי זעפרני מאשדוד, באתר אשדוד נט, ‏16 בינואר 2021
2. ↑  רשימת המפקדים החדשים בצה"ל, באתר את"צ, ‏23 בינואר 2023
3. ↑  שמואל סרדינס, כבוד: סא"ל איתי זעפרני מאשדוד ימונה לסגן מפקד אוגדת הגליל ויועלה בדרגה, באתר אשדוד נט, ‏24 בינואר 2023
איור של סיפור האריה והעכבר
איור האריה והעכבר מתוך הספר "סיפורי איזופוס לילדים"
פסל האריה הלכוד ברשת והעכבר לצידו, ברובע סכוונינגן בהאג
**האריה והעכבר** הוא אחד ממשלי איזופוס, מספר 146 באינדקס של פרי.

עלילה
-----

בגרסה הראשונית של הסיפור, אריה מאיים על עכבר שהעיר אותו. העכבר מבקש את סליחתו ומציין את העובדה כי הוא אינו טרף ראוי ולא יעניק כל כבוד לאריה. האריה משתכנע ומשחרר את העכבר לחופשי. מאוחר יותר, האריה נתפס ברשת ציידים, העכבר שומע את שאגותיו ומגיע לשחרר אותו על ידי כרסום חבליו. 

בגרסאות שונות של הסיפור, לאחר שהאריה משחרר את העכבר, הוא מבטיח להחזיר לו טובה, והאריה כל כך משועשע מהעניין ומשחרר את העכבר לחופשי. כשהעכבר שב ומקיים את הבטחתו מתחזק המסר של חשיבות החזרת הטובה וקיום הבטחה. 

מוסר ההשכל של הסיפור הוא שרחמים מביאים בצידם שכר. ושאין להסתכל בקנקן אלא במה שיש בתוכו. העכבר, על אף קטנותו, הצליח להציל את חייו של האריה הגדול והחזק, בתמורה לכך שהאריה חס על חייו. הסיפור גם מחזק את זה שלכל אחד יש תועלת, אתה לא יכול להיות קטן מדי מכדי להועיל, ולכל אחד יש את היתרונות שלו. 

המשורר הסקוטי רוברט הנריסון (Robert Henryson) כתב גרסה שכלולה בספרי המעשיות שהוציא בשנת 1480 המרחיבה את הטיעון כי העכבר מייצג מספר נושאים העוסקים בדין, פוליטיקה וצדק. השיר מורכב מ-43 בתים בני שבע שורות. 12 הבתים הראשונים מתייחסים לפגישה עם איזופוס בחלום. וששת הבתים בסיומו מתארים את המוסריות בסיפור. המשל המורחב מופיע בבתים 13-36. 

המשורר הצרפתי מהמאה ה-16 קלמאן מארו, מספר גרסה נוספת נרחבת של הסיפור שפורסמה לראשונה בספרו "*Épitre à son ami Lyon Jamet*" (מכתב לחברו ליון) בשנת 1534. זהו חיקוי של אגרות המשורר הלטיני הורטיוס, בהם פנה לחבריו לעיתים קרובות, תוך החלת תמות, בדומה למשלי איזופוס, למצבים שהם נתקלים בהם. במקרה הזה, המשורר מארו היה כלוא והוא מתחנן בפני חברו לעזור לו להשתחרר. ז'אן דה לה פונטן כלל גרסה תמציתית של הסיפור באגדותיו שיצאו בשנת 1668.

עיבודים
-------

המשל היה אהוב על אמנים ופסלים שהרבו להשתמש בו במגוון מדיומים. הצייר הפלמי פרנס סניידרס (Frans Snyders) היה אחראי על לפחות שתי גרסאות. אחת מהן עברה תיקון לבקשתו של וינסטון צ'רצ'יל, כדי להדגיש את העכבר שהיה כמעט בלתי נראה. בשנת 1973 הציור עבר שחזור וההדגשה הוסרה ולאחר מכן הוא נתלה באולם הגדול בארמון וסטמינסטר. 

במאה ה-19 הקריקטוריסט הפוליטי ג'ון דויל ביצע התאמה של המשל לאחת מסדרות ההדפסים החודשיות שלו בפברואר 1844. בקריקטורה, ה"עכבר" המכרסם ברשת הוא ג'ון ראסל, רוזן ראסל הראשון, אשר שכנע את בית הלורדים לשחרר את ה"אריה" דניאל או'קונל ממאסר שנגרם מכיוון שניסה לבטל את חוק האיחוד של 1800.

ראו גם
------

* שלמה המלך והדבורה

קישורים חיצוניים
----------------

* | מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיטקסט טקסט בוויקיטקסט: **האריה והעכבר** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **האריה והעכבר** |
* איורים למעשיית האריה והעכבר בין המאות ה-15 וה-20, באתר פליקר
* מעשיית האריה והעכבר, (בלטינית)
* גרסתו של ז'אן דה לה פונטן (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  צלחת עם איור "האריה והעכבר" (באנגלית)
2. ↑  קריקטורה
עמק חרוד מצולם מפסגת הר הגלבוע
**עמק חרוד**, הוא עמק בצפון ארץ ישראל, המהווה את החלק המזרחי של עמק יזרעאל, ומשתרע בינו ובין עמק בית שאן. העמק קרוי על שם מעיין חרוד הנובע בשוליו, לרגלי הגלבוע, ואשר נזכר בתנ"ך בספור גדעון (ספר שופטים, פרק ז'). על שמו נקרא גם קיבוץ עין חרוד.

גאוגרפיה
--------

עמק חרוד נמצא מזרחית לבקעת מגידו, המהווה את החלק המערבי של עמק יזרעאל, ומופרד ממנה על ידי קו פרשת המים הארצי. מדרום לו הרי הגלבוע, ממזרח לעמק חרוד נמצאת עמק בית שאן, כשכגבול בין האזורים מקובל קו ניר דוד-שדה נחום, ומצפון רמת יששכר ורמת צבאים.

שטח העמק כ-40 קמ"ר. העמק משופע קלות מגובה פני הים במערבו ועד ל-100 מטר מתחת פני הים בצדו המזרחי, ומנוקז על ידי נחל חרוד, לעבר נהר הירדן.

התיישבות
--------

ההתיישבות בעמק חרוד החלה כבר בתקופת האבן. בתקופה מאוחרת יותר הוקמה העיר יזרעאל, הנמצאת בין עמק חרוד לעמק יזרעאל, ליד "דרך הים" אשר הובילה לדמשק. יזרעאל אף נחשבה "לבירת החורף" של ממלכת ישראל בתקופת אחאב מלך ישראל, כפי שמעיד הסיפור המקראי המפורסם על כרם נבות היזרעאלי (מלכים א' כ"א).

קיבוץ בית אלפא
בראשית המאה ה-20 היתה בעמק ביצה גדולה, ובשוליה התיישבות ערבית, בכפרים סולם, קומי, מרסס ועוד. בעמק עברה מסילת רכבת העמק ופרט אליה כמעט לא היו דרכי מעבר בעמק. ב-1909 רכש יהושע חנקין אדמות ליד הכפר אלפולה (עפולה), עליהן הוקמה הקואופרציה במרחביה. ב-1920 הצליח לרכוש את אדמות "גוש נוריס" - 51,000 דונם עליהם הוקמו עין חרוד, כפר יחזקאל, גבע ותל יוסף (1921), בית אלפא, חפציבה (1922) ובית השיטה (1928).

בשנת 1933 יזם צבי דר (אז פרנץ לדרר) מקבוצת בית אלפא קידוח לרגלי הגלבוע בו התגלו מים בשפע. ללא תקדים, נמסרו המים גם ליתר הקיבוצים של עמק חרוד וחולקו ביניהם לפי "המפתח ההתיישבותי". לשם כך הוקמה "אגודת המים השיתופית של עמק חרוד" שדר עמד בראשה והמהנדס שמחה בלאס התקבל על ידו להיות היועץ והמתכנן שלה.

שדה חרוש בעמק חרוד עם הכתובת "50 למעלה גלבוע"
בשנת 1936 הוכרז העמק, יחד עם עמק בית שאן כאזור חיוני להתיישבות ביטחונית וכך הוקם במרכזו קיבוץ ניר דוד, הראשון בהתיישבות חומה ומגדל כן הוקמו שדה נחום, מולדת (1937) ורמת צבי (1942).

במסגרת פעולות ההתיישבות נוקזה הביצה הגדולה לתוך ערוץ נחל חרוד ונחשפו שטחי חקלאות פוריים, אשר הושקו בשפע המים. בשטחים בהם לא התאפשרה חקלאות הוקמו בריכות דגים שאליהן הוזרמו מים מליחים מקידוחים וממעיינות.

לאחר קום המדינה הוקמו בעמק קיבוץ יזרעאל (1948) ומושב העולים גדעונה ליד מעיין חרוד (1949) ומעלה גלבוע. ב-1962 הוקמה בסמוך לעמק, על מורד הגלבוע היאחזות הנח"ל מעלה גלבוע עקב כך שהאזור היה חשוף להסתננויות מכיוון הגבול עם השומרון. כיום מצוי במקום קיבוץ דתי.

**איזכורים בזמר העברי**

בעמק חרוד נוצרו שירים רבים, שנעשו לנכסי צאן וברזל בזמר העברי. ביניהם "זמר" של אברהם שלונסקי, על ימיו בעין-חרוד, "שיר האשכולית" של זאב חבצלת מבית-אלפא, "ים השיבולים" של יצחק קינן ולהקת הגבעטרון מקבוצת גבע, "החיטה צומחת שוב" של דורית צמרת מבית השיטה, לזכר אחד עשר הנופלים של הקיבוץ במלחמת יום הכיפורים, ועוד שירים רבים.

לקריאה נוספת
------------

* שמחה בלאס, **מי מריבה ומעש**, מסדה, 1973 (פרק 22: עמק חרוד, ע' 93 - 105)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עמק חרוד** בוויקישיתוף
* עמק חרוד (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑   עמ' 19
2. ↑  שמחה בלאס, "מי מריבה ומעש" ע' 93 -94.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007463868405171
* VIAF: 316601297
* WorldCat (עם VIAF): 316601297

 |
החלק הקדמי של דרכון ביומטרי איראני
**דרכון איראני** הוא מסמך נסיעה, המונפק לאזרחי איראן המאפשר להם לצאת אל מחוץ לגבולות איראן, ומזכה את נושאו להגנה וסיוע קונסולרי של איראן מול גורמים זרים. נכון למרץ 2022, נושאי דרכון איראני מורשים להיכנס ל-42 מדינות וטריטוריות ללא צורך באשרת כניסה.

איראן החלה להנפיק דרכונים דיפלומטיים ביומטריים ודרכוני שירות ביומטרי ביולי 2007. דרכונים ביומטריים רגילים מונפקים מ-20 בפברואר 2011. דרכונים אלה מכילים 32 עמודים.

בחלק הפנימי של הדרכון נכתב: "מחזיק דרכון זה אינו רשאי לנסוע לפלסטין הכבושה", הכוונה לישראל.

שפות
----

כל מידע בדרכון כתוב בפרסית ורובו גם באנגלית.

הגבלות על נסיעות
----------------

מכיוון שאיראן אינה מכירה או מקיימת יחסים דיפלומטיים עם מדינת ישראל (כמו כמה מדינות מוסלמיות אחרות), אנשים המשתמשים בדרכון איראני אינם מורשים על פי החוק האיראני לנסוע לישראל.

דרישות אשרה לאזרחים איראנים
---------------------------

נכון למרץ 2022, לאזרחים איראנים הייתה גישה ללא אשרה ל-42 מדינות וטריטוריות, מה שדירג את הדרכון האיראני במקום ה-101 מתוך 111 מבחינת חופש הנסיעה על פי מדד הנלי לדרכונים.

דרישות אשרה לאזרחים איראנים

היסטוריה
--------

דרכון פרסי משנת 1892
הדרכון הפרסי הראשון הונפק בתקופת שלטונו של נאסר א-דין שאה בסביבות 1885. בעבר הוא נקרא מסמך נסיעה והטקסט היה כולו בפרסית. בתקופת שלטונו של אחמד שאה (תחילת המאה ה-20) נוספו הכותרות הצרפתיות למסמך "Passeport du passage: au nom de Sa Majeste Imperiale le Shahinschah de Perse" (דרכון המעבר: בשם הוד מלכותו הקיסרית שהאנשה הפרסי). לאחר 1935 שונה התואר לאימפריה של איראן.

גלריית תמונות היסטוריות
-----------------------

* דרכון איראני/דרכון אימפריה משנת 1975דרכון איראני/דרכון אימפריה משנת 1975
* כיסוי דרכון אימפריה.כיסוי דרכון אימפריה.
* דרכון אימפריה - 'כללים שעל נושא הדרכון לשמור' (בשפה הצרפתית).דרכון אימפריה - 'כללים שעל נושא הדרכון לשמור' (בשפה הצרפתית).
* 
*

הערות שוליים
------------

1. ↑  Abbas Hamideh, #Iran's passport states "The holder of this passport is not entitled to travel to the occupied Palestine.", twitter
2. ↑  The Henley Passport Index: Q1 2022 Global Ranking
**רנטו מורדו** (**Renato Mordo**;‏ 3 באוגוסט 1894 – 5 בנובמבר 1955) היה במאי תיאטרון ממוצא יהודי-יווני ויהודי-אוסטרי. ביים למעלה ממאתיים מחזות ואופרות בתיאטראות צ'כיה, פולין, גרמניה, יוון וטורקיה וכן בתיאטרון הבימה.

תולדות חייו
-----------

נולד בווינה, להורים יהודים (אב מקורפו ואם מווינה) שהמירו את דתם לנצרות פרוטסטנטית. למד תולדות האמנות וגרמנית באוניברסיטת וינה ובאוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה. לאחר שבגר, ב-1917, החל לביים בתיאטרון באוסטי נד לבם (אאוסינג) ובקטוביץ.

ב-1920 עבר לביים בתיאטרון המדינה באולדנבורג, שם היה למנהל האמנותי של התיאטרון ויזם את המודרניזציה שלו, פתיחתו לכל המעמדות ורענון הרפרטואר. את רעיונותיו ביטא בכתבי העת שייסד - "כתבים דרמטורגיים של תיאטרון המדינה של אולדנבורג" (*Dramaturgische Blätter of the Oldenburger Landestheater*) ו-*Der Ziehbrunnen*. הוא יצר קשרים עם מקס ריינהרדט, שהיה למנטור שלו.

ב-1923, על רקע חילוקי דעות עם הנהלת התיאטרון, לא חודש החוזה שלו. בשנים 1924–1925 היה מנהלו האמנותי של הפולקסתיאטר (Volkstheater) בווינה. בשנים 1925–1926 ניהל אמנותית את התיאטרון בברסלאו ובין השנים 1926–1928 עבד בתיאטרון הקומי בדרזדן. בין 1928 ל-1932 היה מנהל הדרמה והאופרה בתיאטרון המדינה בדרמשטאדט. מיד עם עליית הנאצים לשלטון עבר לתפקיד דומה בתיאטרון הגרמני בפראג וכן כיהן כמרצה באוניברסיטה הגרמנית למוזיקה ואמנויות הבמה של פראג.

ב-1939 נמלט מצ'כיה ליוון, שם ייסד באתונה את האופרה הממלכתית של יוון, והיה מנהלה. אחת מהזמרות שגילה וטיפח הייתה מאריה קאלאס. בשנת 1943 נאסר כיהודי על ידי כוחות הכיבוש הנאצים ונשלח למחנה הריכוז חיידרי. הוא שוחרר עם נסיגת הכוחות הגרמניים מיוון שנה לאחר מכן. בעת מלחמת האזרחים ביוון צידד בעמדות הקומוניסטיות, אך לא היה חבר מפלגה.

בין 1947 ל-1951 ביים ולימד אמנויות הבמה בבית האופרה של אנקרה. לאחר מכן שב לאתונה. בשנת 1952, הוזמן על ידי מכס ברוד לביים בתיאטרון הבימה, בה ביים את ההצגות "הציפור הכחולה" ו"מעשה בחייל".

ב-1952 זכה בחוזה לבמאי האופרה הראשי של תיאטרון המדינה במיינץ, שם נפטר שלוש שנים מאוחר יותר.

חיים אישיים
-----------

ב-1922, בעת שהותו באולדנבורג, המיר דתו לנצרות קתולית ונשא לאשה את השחקנית גרטרוד וסלי. לשניים נולד בן יחיד ב-1923 שנפטר ב-1985.

אמו, רגינה, הלכה לעולמה במחנה ריכוז.

קישורים חיצוניים
----------------

* Mordo, Renato. In: New German Biography (NDB). Volume 18, Duncker & Humblot, Berlin 1997, ISBN3-428-00199-0, p. 91

* תוכנית עשירה ל"הבימה" לעונה החדשה, על המשמר, 6 באוקטובר 1952
* כתבות וסרטונים באתר רשת הטלוויזיה Südwestrundfunk
* סרט אודותיו

הערות שוליים
------------

1. ↑  דף אמן בתיאטרון הבימה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 117142891
* ISNI: 0000 0000 1669 5979
* NKC: xx0303142
* VIAF: 8157867
* WorldCat: viaf-8157867

 |
המפל כפי שהוא נראה ממחנה רטון
**מפל אנחל** (בספרדית: **El Salto Ángel**; שמות מקומיים: Kerepakupai Merú או Parekupa Vena) הוא מפל המים הגבוה בעולם. גובהו 979 מטרים, כאשר 807 מתוכם הם נפילה חופשית. המפל נמצא בחלק המערבי של הפארק הלאומי קנאימה שבוונצואלה, שם נמצא אחד ההרים השטוחים הגבוהים בעולם. מפל אנחל הוא אחד ממוקדי התיירות המפורסמים בוונצואלה.

היסטוריה
--------

אף שתואר לראשונה בתחילת המאה ה-20 על ידי החוקר ארנסטו דה סנטה קראז, התפרסם המפל בעולם רק משנת 1933 כאשר נתגלה מחדש על ידי הטייס האמריקאי ג'ימי אנג'ל (בהיגוי בשפה הספרדית: "אנחל").

ג'ימי אנג'ל נולד בספרינגפילד שבמיזורי ב-1899. בשנת 1936, בעת שחיפש זהב, הנחית את מטוסו על ראש המפל. המפל קרוי כיום על שמו. משמעות המילה "אנחל"/"אנג'ל" היא "מלאך", אולם ילידי המקום קראו למפלים "פה השטן".

הגובה הרשמי של המפל נקבע על ידי אגודת נשיונל ג'יאוגרפיק ב-1949. ספרו של דייוויד מוט "Angels Four" מתאר את הטיפוס הראשון אל ראש המפל.

תיירות
------

מפל אנחל ממוקם באזור ג'ונגל מבודד בוונצואלה, וטיול אליו אינו דבר פשוט. המטייל יצטרך לטוס אל הפארק הלאומי קאנאימה, לצאת מהעיירה קאנאימה, שעל גדות נהר קאראו, ומשם לשוט בסירה עד המפל. המסע עשוי להימשך עד 24 שעות. בימים מעוננים, שבהם הראות מוגבלת, ייתכן שהמפל לא ייראה. בחודשים החמים יש יותר סיכוי לראות את המפל, אך זרימת המים עלולה להיות חלשה יותר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מפל אנחל** בוויקישיתוף
* נתוני מפל אנחל, באתר World Waterfall Database (באנגלית)
* מאמר על ג'ימי אנג'ל
* הוגו צ'אווס: יש להשיב למפל הגבוה בעולם את שמו הילידי, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2009
* מפל אנחל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  שיאי העולם של גינס, Tallest single drop in a waterfall
2. ↑  Highest Waterfalls of the World

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1031833161
* NKC: ge799855
* VIAF: 315134318
* WorldCat (עם VIAF): 315134318

 |
**מסעדת הניצחון** (נקראה גם "**מסעדת ניצחון**") הייתה מסעדת בשרים ומאכלים רומניים, שמוקמה באשקלון.

היסטוריה
--------

המסעדה נפתחה בשנת 1949 ברחוב הרצל באשקלון על ידי ישעיהו ליבושור, ונקראה על שם הניצחון במלחמת העצמאות.

במהלך תקופת הצנע המקום שימש כבית קפה והציע מה שאפשר היה למכור בשנות הצנע - ביצים וסלטים ומדי פעם הוגש גם עוף. עם סיום תקופת הצנע החלו להכין במסעדה גם מנות מהמטבח הרומני, ואף החלו להגיש בשרים.
מנות הדגל של המקום נשאו אופי מזרח אירופאי כמו רגל קרושה, כבד קצוץ, איקרה וסלט חצילים. 

המסעדה ידועה בעיקר בעקבות הקבב הרומני והסטייק הלבן שהוגשו בה.

באותה התקופה לא היו עוד מסעדות רבות באזור, ומסעדת הניצחון הייתה התחנה שבה עברו כל אנשי הצבא והגנרלים בדרך למדבר סיני ובמהלך השנים צברה מספר רב של לקוחות קבועים.

בשנת 2019, לאחר 70 שנות פעילות, נסגרה המסעדה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מסעדת הניצחון
* מסעדת הניצחון, ברשת החברתית פייסבוק
* גרדה גלזר, מסעדת הניצחון(הקישור אינו פעיל) וואלה! NEWS
* איתן לשם, ההפסד של כולנו: אחרי 70 שנה, "מסעדת הניצחון" באשקלון נסגרת, באתר הארץ, 21 במאי 2019
ג'יי לנו מארח את נשיא ארצות הברית ברק אובמה, 2011
**The Tonight Show** (טונייט שואו, בתרגום חופשי: תוכנית הלילה) היא תוכנית האירוח המרכזית של רשת הטלוויזיה האמריקאית NBC. משודרת ברציפות מספטמבר 1954, והיא תוכנית הבידור הוותיקה ביותר בארצות הברית. המנחה הנוכחי של התוכנית הוא ג'ימי פאלון, שהחל להנחות אותה ב-17 בפברואר 2014, ויחד עמו (עוד מה"לייט נייט" הקודם) מפיק התוכנית לורן מייקלס.

מנחי התוכנית הקבועים בעבר היו סטיב אלן בשנים 1954 - 1957, ג'ק פאר בשנים 1957 - 1962, ג'וני קרסון בשנים 1962 - 1992, ג'יי לנו בשנים 1992 - 2009 ושוב ממרץ 2010 עד 6 בפברואר 2014, וקונאן או'בריאן בשנים 2009 - 2010.

התוכנית נוצרה על ידי נשיא הרשת פאט ויבר, אביה של השחקנית סיגורני ויבר. המנחה הראשון של התוכנית היה סטיב אלן, שהנחה תוכנית אירוח לילית בערוץ הטלוויזיה המקומי של NBC בניו יורק משנת 1953. התוכנית הראשונה שודרה ב-27 בספטמבר 1954, וארני קובאקס הנחה אותה כמנחה אורח מאוקטובר 1956. מינואר עד יולי 1957 התוכנית שונתה לפורמט חדשות, בהנחיית ג'ק לסקולי ואל קולינס. השינוי פגע באחוזי הצפייה, וביולי 1957 התוכנית שבה לפורמט אירוח, בהנחיית ג'ק פאר. מאפריל עד ספטמבר 1962 הנחו אותה מנחים אורחים, לרבות גראוצ'ו מרקס. מאוקטובר 1962 עד מאי 1992 הנחה אותה ג'וני קרסון.

במאי 1992 החל להנחות את התוכנית ג'יי לנו, שהיה חלק מצוות התוכנית לצד קרסון. לנו פרש ב-2009 והחליפו קונאן אובריין, ג׳יי לנו חזר להנחות אותה ב-2010 אולם סיים את תפקידו באופן סופי בפברואר 2014. 

לאחר החלפתו של לנו בקונאן עלתה תוכנית חדשה בהנחייתו של לנו בערוץ לפני ה־Tonight Show, בעקבות תוכניתו החדשה של לנו בעלת הרייטינג הנמוך ירדו נתוני הרייטינג של התוכניות שלאחריו, כולל ה־Tonight Show בהנחייתו של קונאן, ולכן קיימה NBC ועדה שרצתה להזיז את ה-Tonight Show ליום למחרת ובכך לפנות מקום לתוכניתו של לנו, קונאן התנגד להזיז את התוכנית ממשבצת השידור המקורית שלה אותה החזיקה עוד מיסודה כיוון שטען שזה יפגום בזיכיון שלה. בעקבות כך פרץ סכסוך בין קונאן ל־NBC שבסופו פרש קונאן מהתוכנית. לאחר פרישתו של קונאן נערכו הפגנות ענק ברחבי ארצות הברית כנגד NBC ולנו. קונאן קיבל תמיכה רבה ולבסוף קיבל תוכנית משלו בשם CONAN בערוץ TBS.

בשנים 1995–2010 הוביל את להקת התוכנית קווין יובנקס, ובשנותיה האחרונות ריקי מיינור. 

מאז פברואר 2014 מנחה התוכנית הוא ג'ימי פאלון.

התוכנית המקורית צולמה בעיר ניו יורק, וארכה 90 דקות. במאי 1972 עברה התוכנית לעיר ברבנק שבקליפורניה, ובשנת 1980 קוצרה לשעה. בפברואר 2014 חזרה התוכנית לניו יורק. התוכנית משודרת בימים שני עד שישי, בשעות 23:35 - 00:35 בלילה.

ראו גם
------

* לייט שואו - תוכנית האירוח המרכזית של CBS, שהייתה בהנחיית דייוויד לטרמן וכיום בהנחיית סטיבן קולבר
* לייט נייט - תוכנית האירוח המאוחרת של NBC, בהנחיית סת' מאיירס (במקור דייוויד לטרמן, לאחר מכן קונאן או'בריאן וג'ימי פאלון)
* לייט לייט שואו - תוכנית האירוח המאוחרת של CBS, בהנחיית ג'יימס קורדן (בעבר טום סניידר, קרייג קילבורן וקרייג פרגוסון)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **The Tonight Show** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של "The Tonight Show"
* אלי לאון, הבדיחה נגמרה, באתר ישראל היום, 12 באפריל 2013
* The Tonight Show, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ynet, פאלון החליף את לנו: "אני המנחה. לבינתיים", באתר ynet, 18 בפברואר 2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 79ed204e-5625-4f20-b277-ab6ad72b85dc

 |
שלט הסבר בחזית ישיבת תפארת ציון ברח' ירושלים 37 בבני ברק
**ישיבת תפארת ציון** (מכונה גם: **נצח**), היא ישיבה קטנה ליטאית בבני ברק.

היסטוריה
--------

הישיבה נוסדה בחשוון תרצ"ו (1935) על ידי הרב יעקב שניידמן, בוגר ישיבת בית יוסף שנרתם להקמת הישיבה בהוראת החזון איש. 

עם הקמת הישיבה למדו בה שבעה בחורים. בסוף אותו חורף מנתה כשלושים תלמידים. בין תלמידיה הראשונים: אחייני החזון איש, הרב חיים גריינימן, הרב שמריהו גריינימן, הרב נסים קרליץ והרב חיים קניבסקי.

בשנים הראשונות שכנה הישיבה בבית הכנסת הגדול בבני ברק. מאוחר יותר הוקם בניין הישיבה, בתמיכתם של יעקב הלפרין וחזקיהו יוסף קרלנשטיין, תעשיין חרדי תושב בני ברק וממקורבי החזון איש.

בשנת תרצ"ח עלה לארץ ישראל הרב אברהם יצחק גרשונוביץ, שהיה אב"ד העיירה ז'אבינקה בליטא. הרב שניידמן נשאר מנהל הישיבה, ופינה לרב גרשונוביץ את תפקיד ראש הישיבה. בשנותיה הראשונות של הישיבה נהגו להגיע אליה רבנים נודעים, ובהם החזון אי"ש והרב יעקב ישראל קניבסקי ("הסטייפעלר"), על מנת לבחון את תלמידי הישיבה. בתחילת דרכה מסרו בה שיעורים הרב ירוחם אשר ורהפטיג והרב מיכל יהודה ליפקוביץ, חתנו של הרב גרשונוביץ. בשנות החמישים הצטרפו לצוות הר"מים הרב שמריהו יוסף קרליץ גיסו הרב זלמן רוטברג, והרב דב צבי רוטשטיין. המשגיח היה הרב אברהם הורוביץ.

בשנותיה הראשונות של הישיבה כיהן הרב שמואל גריינימן כנשיא הכבוד שלה. אחריו כיהן בתפקיד במשך שנים רבי אלעזר מנחם מן שך, והוא נהג להגיע בכל סוף "זמן חורף" למסור שיחה בהיכל הישיבה לרגל חלוקת פרסים לתלמידים המצטיינים. 

בשנות השישים נחלקה הישיבה לשתי ישיבות - אשכנזית וספרדית. לראשות הישיבה האשכנזית מונה הרב שרגא פייבל שטיינברג, מתלמידיו של החזון איש. לצדו שימשו ר"מים הרב משה צביון הרב אליעזר דינר והרב ישי מנדל. בתחילת שנות השמונים נסגרה הישיבה.

באותה תקופה פרשה קבוצת ר"מים מישיבת רוז'ין החסידית, בראשות הרב מרדכי עמרם יעקובזון, ופתחה ישיבה קטנה בשם "נצח ישראל". הישיבה החדשה השתכנה במבנה של "תפארת ציון". הרב יעקב שניידמן ניהל את הישיבה. לאחר פטירת שניידמן, בשנת 1995, מונה הרב שלמה קניבסקי לעמוד בראשות הישיבה, שמנתה אז כמה עשרות תלמידים בלבד. תחת ראשותו שבה הישיבה להשתמש גם בשם "תפארת ציון" ומונו אנשי צוות חדשים. עם השנים עלה מספר התלמידים לכ-200. נשיא הישיבה הוא הרב חיים קניבסקי, אביו של ראש הישיבה הנוכחי.

מנהל

הישיבה שוכנת במבנה ישן ברחוב ירושלים בבני ברק. במבנה קיים גם בית כנסת שבו התפלל גם הרב שריה דבליצקי. בשנת תש"ס (2000) פתח הרב שלמה קניבסקי ישיבה גדולה - "ישיבת קריית מלך", השוכנת בסמיכות ל"תפארת ציון".

מבוגרי הישיבה
-------------

* הרב חיים קניבסקי - כיהן נשיא הישיבה
* הרב נסים קרליץ - ראש כולל חזון איש
* הרב חיים גריינימן - רב קהילה בבני ברק
* הרב מאיר צבי ברגמן - ראש ישיבת רשב"י
* הרב חיים סרנא - ראש ישיבת חברון-גאולה
* הרב אברהם גולדמן - האדמו"ר מזוויהל
* הרב שלמה משה עמאר - הרב הראשי הספרדי לישראל
* הרב שלום דובער ליפשיץ - יו"ר יד לאחים
* חיים גרינבוים - סופר ועיתונאי
* הרב מיכי יוספי

קישורים חיצוניים
----------------

* ישיבת תפארת ציון (בני ברק), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  קיצור של השם "נצח ישראל", ראו להלן.
2. ↑  תמונות הארבעה מופיעות בתמונת מחזור של הישיבה משנת ת"ש (1940).
3. ↑  ישיבת תפארת ציון בבני ברק, הצופה, 30 במאי 1941

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298571005171

 |
**אדיב בורומאנד** (בפרסית: **ادیب برومند**; 11 ביוני 1924 – 13 במרץ 2017) היה משורר, משפטן ופוליטיקאי איראני. מקורבו של מוחמד מוסאדק וממנהיגי החזית הלאומית האיראנית (אנ'). בחייו נחשב למשורר הלאומי של איראן.

ביוגרפיה
--------

בורומאנד נולד בגז (گز), אחד מפרבריה של העיר בורחואר (برخوار) שבאספהאן. אביו היה סופר והיסטוריון, ואימו התעניינה בחינוך ובתרבות. בגיל שש עשרה החל לכתוב פרוזה.

את הקריירה הפוליטית שלו, החל בורומאנד במהלך הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן. הוא כתב על הלאומיות האיראנית, וביקר את שלטונו של רזא ח'אן שאותו כינה דיקטטור. הוא ביקר גם את הכוחות הפולשים, וכתב נגד קפיטליזם ובעד לאומיות ופטריוטיות. שיריו הופיעו בעיתונים בטהראן ובאספהאן. בתקופה זו פרסם את ספרו הראשון. הפופולריות לה זכה, זיכתה אותו בכינוי "המשורר הלאומי". 

בספטמבר 1942 החל בורומאנד ללמוד בטהראן, והשלים תואר ראשון במשפטים מטעם אוניברסיטת טהראן. בנוסף למד בורומאנד ספרות, ורכש ידע בצרפתית וערבית. הוא כתב על הצורך ברפורמה בפרס. בספרו השני כתב נגד התנאים הרעים ששררו לדעת אנשים רבים במדינה אותה התקופה. בורומאנד סירב להתמנות למשרה שהוצע הלו כתובע ציבורי בארדביל. הוא עבד כעורך דין עצמאי, ושימש במשך שנים עורך דין של הבנק הלאומי האיראני. 

במהלך משבר איראן ב-1946 היה בורומאנד פעיל פוליטי וכתב למען האופוזיציה של המפלגה הדמוקרטית האזרית וג'עפר פישהורי (جعفر پیشه‌وری), על אף שהיו לו קשרים קרובים עם מפלגת תודה (توده) הקומוניסטית.

עמדות פוליטיות
--------------

בורומאנד היה לתומך של התנועה הלאומית של ראש הממשלה מוחמד מוסאדק ובהלאמת תעשיית הנפט בדומה לאיראנים רבים בתקופתו. הוא כתב שירים רבים לתמיכה במוסאדק, ששימשו תעמולה בידי המשטר, והופצו בחוברות ושודרו ברדיו. במהלך ההפיכה באיראן ב-1953 לחם אדיב נגד הממשל החדש, וקרא לממשלו של מוחמד רזא שאה פהלווי "דיקטטורה". בשל דברים אלו והתנגדותו נכלא מספר פעמים. ב-1960 הפך לחבר מרכזי בחזית הלאומית השנייה וקרא למהפכה. אדיב נבחר כאחד מחמשת חברי המועצה במסגרת הארגון מחדש של החזית הלאומית על ידי כרים סנג'אבי (کریم سنجابی).

לאחר המהפכה האיראנית היה ממנהיגי החזית הלאומית ועמד בראש המפלגה מ-1993 ועד 2017. בתפקידו זה קרא לחופש ולדמוקרטיה באיראן. הוא הקים בעיירת הולדתו גז "בית תרבות" בשטח של 3600 מ"ר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדיב בורומאנד** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אדיב בורומאנד
* אדיב בורומאנד, ברשת החברתית פייסבוק
* ביוגרפיה של אדיב בורומאנד (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1089744684
* VIAF: 1285145857125322922688
* WorldCat: viaf-1285145857125322922688

 |
**נוי והדר** היא סדרה ישראלית לילדים ונוער אשר נותנת הצצה לעולמן הפרטי של נויה והדר קרקו. אחרי 10 שנים הסדרה קיבלה עונה שלישית. שבה התארחו משפחת טרסוב ואלונה טל.

העונה הראשונה עלתה ב-15 בדצמבר 2014. נוי והדר חיות ונושמות את עולם הבמה, הריקוד והשירה, מייצרות קליפים מקוריים, מדסקסות על בעיות מחיי היומיום של בנות גילן, כל זאת בשפה ובסטייל הייחודי להן. במהלך העונה הן מתכוננות לקראת ההופעה הגדולה בפרק האחרון.

בכל פרק התארחו כוכבי נוער שונים מסדרות הנוער של yes. בפרק 8 בעונה הראשונה היה ספיישל "החממה", שם התארחו שחקני הסדרה ובהם דניאל ליטמן, דר זוזובסקי, שיר מורנו, ג'וי ריגר, גאיה שליטא כץ ולי בירן. בנוסף התארחו בעונה הראשונה גם יובל שבח, אביב בן אור, עמי אנידג'ר, לין אשרוב, רוני דואני וסקאזי. בפברואר 2015 יצאה האפליקציה של הסדרה, "החברים שלנו".

העונה השנייה עלתה לשידור ב-Yes ב-29 ביולי 2015 ונקראה "עונת הקיץ". בעונה זו התארחו עוד כוכבים מסדרות הנוער ב-Yes, ובהם אריאל מורטמן, יהונתן בשן, הילה אברמוביץ', צופית עמנואל, גיא קלי, שגיא ברייטנר, נלי תגר, שירה נאור ועידו מוסרי. בעונה זו גם הביטבוקסר, שגיא ברייטנר, כחלק מהתארחותו עשה גם קאבר לשיר הסדרה. עונה זו מתמקדת יותר ביציאה לדייטים, בגרויות בבית ספר ומסיבת יום ההולדת ה-17 של הבנות.

פסקול
-----

שיר הנושא של הסדרה הוא "נוי והדר", אשר כתבה שיר אנוך, והלחין והקליט אמיר איפרגן בביצוען של כוכבות הסדרה.

בעונה הראשונה בוצעו מגוון קאברים על ידי השחקניות, ובהם:

* אם רק נמשיך לשיר (קאבר ל-"22" של טיילור סוויפט)
* שיר הפיג'מות (קאבר ל-"The Lazy Song" של ברונו מארס)
* כמו סמוראיות (קאבר ל-"Black Widow" של איגי אזליה)

גם בעונה השנייה בוצעו קאברים על ידי השחקניות ובנוסף שיר מקורי, ובהם:

* פאנקי בויז (קאבר ל-"Uptown funk" של ברונו מארס)
* תנו לנו לחיות {קאבר ל-"This is how we do" של קייטי פרי)
* כמו בסרטים (שיר מקורי שנכתב והולחן על ידי אמיר איפרגן)

שידור
-----

| עונה | פרקים | שודרה לראשונה (ישראל) |
| --- | --- | --- |
| הפרק הראשון | הפרק האחרון |
|  | 1 | 10 | 15 בדצמבר 2014 | 25 בדצמבר 2014 |
|  | 2 | 10 | 29 ביולי 2015 | 12 באוגוסט 2015 |

קישורים חיצוניים
----------------

* "נוי והדר", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* נוי והדר (סדרה) באתר אידיבי
* דנה שמש, אין זמן רע לסלפי: 10 דברים שלמדנו מנוי והדר, באתר nrg‏, 2 באוגוסט 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  עולות על הגל: הקמפיין החדש של נוי והדר
"**חיבוק אחרון**" הוא שיר שכתבה, הלחינה וביצעה הזמרת־יוצרת הישראלית ענבל ביבי. השיר התפרסם כסינגל ב־7 בדצמבר 2023.

רקע וכתיבה
----------

ביבי כתבה את השיר בקיץ (2023) על זוגיות שחוותה, אך עידכנה את המילים לאחר מתקפת הפתע על ישראל ומלחמת חרבות ברזל.

לפני מתקפת הפתע על ישראל הייתה ביבי נתונה בעיצומה של תקופה מוצלחת בקריירה שלה. השיר "אף פעם לא לבד" זכה להאזנות רבות בשירותי הסטרימינג והצליח במצעדי המוזיקה. בנובמבר הייתה אמורה ביבי להשיק מופע ולהוציא אלבום, אך אלה הושעו בעקבות מתקפת הפתע. כמו רבים בישראל, גם את ביבי הכתה המתקפה בהלם: "ביומיים הראשונים לא יצאתי מהמיטה", סיפרה. אחר כך התגוררה בבתי חברים במשך כמה ימים, מכיוון שבביתה אין מרחב מוגן. כעבור שבוע שבה לביתה. היא הופיעה בפני חיילים, בפני פצועים מהמתקפה ובפני מפונים מעוטף עזה. "היה כל כך חסר אונים לשבת בבית ולא לעשות כלום, ולהיות איתם היה הרבה יותר טוב בשבילי", אמרה. בשלב מסוים רצתה לבטא את תחושותיה בעקבות המתקפה, ועידכנה את מילות השיר.

אחיו של מעבד ומפיק השיר צוק אלגזי הוא ניצול מהטבח בפסטיבל נובה.

ביבי ביצעה את השיר לראשונה בכלִי תקשורת במשדר של מצעד "העשירייה" עם מאיה אלקולומברה, שנערך בתחנת כאן גימל ב־30 בנובמבר 2023. הסינגל יצא באופן רשמי ב־7 בדצמבר 2023 בחברת יוניברסל מיוזיק ישראל.

בדצמבר גם חזרה ביבי להופעותיה במופע המוזיקלי "לילות ברודוויי" בתיאטרון "הבימה".

תגובת הביקורת
-------------

מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי נתן לשיר ציון 4 מתוך 5. הוא כתב ש"הטקסט משמש כבסיס לטכניקת כתיבה חופשית שבה ביבי פותחת ומערבת מיני סיטואציות שלכאורה אינן מתחברות כמו תחושת האנטי שלה כלפי בתי חולים, בסיסים ומקלטים, נשק חם בבית, האובססיה למסכים, יחס העולם למצב. השיר כתוב ספונטני, חסר עוגן ומיקוד, ורק המוזיקה מסדרת אותו כרישום תחושתי ערב לאוזן המשדר את נפשה של הזמרת". חרסונסקי סיכם כי "המהלך אסתטי מאוד, כולל ניואונס מוזיקלי מיוחד, אבל אינו מייצר אחידות בין הטקסט והמוזיקה".

מיקומי שיא
----------

| 
‏‏‏  **מצעדים שבועיים (2023)** |
| --- |
| מדינה | מצעד | מיקום שיא |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 10 |

משתתפים
-------

* ענבל ביבי – זמרה
* צוק אלגזי – קולות רקע
* רועי בן אורי – פסנתר
* אביב מור – גיטרות

### הפקה

* הפקה ומיקס – צוק אלגזי
* מאסטרינג – אוהד ניסים

קישורים חיצוניים
----------------

* סרטון השיר "חיבוק אחרון" באתר יוטיוב
* מילות השיר "חיבוק אחרון" באתר lyricstranslate.com
* אקורדי השיר "חיבוק אחרון" באתר negina.co.il

ביאורים
-------

1. ↑  היא ביצעה אותו קודם לכן בפני מפונים מעוטף עזה.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  נתוני היצירה, באתר אקו"ם
2. 1 2 3  העשירייה | ענבל ביבי ותמיר גרינברג – 30.11.23, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 30 בנובמבר 2023
3. ↑  לילך מרקוביץ', "לא הצלחנו להחזיק את כל הקשיים האלה ביחד", באתר מאקו, 9 באפריל 2024
4. ↑  ענבל ביבי ‏•‏‏ חיבוק אחרון ‏•‏‏ יוניברסל מיוזיק ישראל, באתר אינסטגרם, 7 בדצמבר 2023
5. ↑  סרטון טיקטוק של ביבי על השיר, באתר טיקטוק
6. ↑  לילות ברודווי, באתר הבימה
7. ↑  יוסי חרסונסקי, ענבל ביבי, חיבוק אחרון, באתר yosmusic.com,‏8 בדצמבר 2023
8. ↑  מדיה פורסט – המצעד הישראלי השבועי (יש לבחור "שירים מובילים – רדיו – ישראלי", שנה: 2023, **שבוע 50**), באתר מדיה פורסט, 17 בדצמבר 2023, אורכב ב־18 בדצמבר 2023
**הֶדי סלימאן** (נהגה אדי; בצרפתית: **Hedi Slimane**; נולד ב-5 ביולי 1968) הוא צלם ומעצב אופנה. ידוע בעיקר בשל שינויו את הצללית הגברית המקובלת בעולם האופנה ויצירת גזרה צרה, נערית ואנדרוגיניתבעת עבודתו ב"דיור אום", קו הגברים של בית האופנה כריסטיאן דיור.

ביוגרפיה
--------

סלימאן נולד ב-1968 בפריז לאם איטלקייה ואב תוניסאי. בנעוריו התעניין בצילום, ובגיל 16 החל להכין את בגדיו בעצמו. הוא למד היסטוריה של האמנות וב-1992 החל לעבוד עם יועצת האופנה ג'ין-ג'אק פיקארט בפרויקט המאה של בית האופנה לואי ויטון. בשנת 1995 סיים את עבודתו שם ומונה למנהל קו הגברים בבית האופנה איב סן-לורן. כשנה לאחר מכן מונה למנהל האומנותי של הקו. 

לאחר תצוגת סתיו- חורף 2000, בה הציג את הצללית הגברית השחורה המפורסמת שלו, עזב סלימאן את איב סן-לורן. סלימאן סירב להצעת עבודה בבית האופנה ז'יל סאנדר עקב עזיבת המעצב המייסד וקיבל על עצמו את תפקיד המנהל הקריאייטיבי ב"דיור הום". 

סלימאן התיידד עם מספר מוזיקאים בעת שעיצב להם תלבושות להופעה על במה, ועודד אותם ליצור קטעים מוזיקליים לתצוגות האופנה שלו. באותן השנים העמיק את התעניינותו בצילום, והוציא מספר ספרים: אודות סצנת המועדונים בברלין, תחיית מוזיקת הרוק ואודות המוזיקאי האלמוני עד אז פיט דוהרטי. 

בשנת 2006 עלה לאינטרנט הבלוג שלו, בו תועדו תצלומים של צעירים כמו גם מוזיקאים מהגדולים בעולם. בקיץ של אותה השנה, החליט שלא לחדש את חוזה העבודה שלו בדיור הום וסירב למספר הצעות עבודה מבית האופנה. עם השעייתו של ג'ון גליאנו מבית האופנה דיור, נקשר שמו כמועמד להחליפו.

ב-2012 מונה סלימאן רשמית למנהל קריאייטיבי באיב סן-לורן וחולל מספר שינויים, ביניהם העברת סטודיו העיצוב מפריז ללוס אנג'לס ושינוי את שם המותג ל"סאן לורן פריז".

משנת 2018, עובד סלימאן כמנהל האמנותי והיצירתי של המותג סלין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הדי סלימאן** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של הדי סלימאן
* הדי סלימאן, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* לורן מיליגן, Who's Who Hedi Slimane, באתר ווג בריטניה
* הדי סלימאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  נראות מגדרית או ביטוי מגדרי המשלבים מאפיינים גבריים ונשיים או מטשטשים מאפיינים כאלה.
2. ↑  הבלוג של סלימאן
3. ↑  Hedi Slimane Named Artistic, Creative and Image Director of Céline, www.businesswire.com, ‏2018-01-21 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 9025097
* BnF: cb159453039 (data)
* GND: 124844553
* ICCU: UBOV691218
* ISNI: 0000 0001 2101 6085
* LCCN: nr2001031396
* MusicBrainz: f4e8c470-3f31-49d3-bfb1-67802c100a85
* NGV: 16532
* NTA: 337786674
* PIC: 19865
* RKD: 316149
* SNAC: w6cz4d28
* SUDOC: 083994521
* TePapa: 68047
* ULAN: 500270734
* VIAF: 57556491
* WorldCat: lccn-nr2001031396

 |