recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אלכסיי סטניסלבוביץ' יליסייב** (ברוסית: **Алексей Станиславович Елисеев**; ‏‏נולד ב־13 ביולי 1934) הוא קוסמונאוט סובייטי שטס לחלל בשלוש משימות במסגרת תוכנית סויוז.

קורות חיים
----------

אלכסיי יליסייב נולד בעיירה במחוז קלוגה לאב ליטאי בשם Stanislovas Kuraitis. אביו הואשם בבגידה בברית המועצות ונשלח למעצר ממושך במחנות גולאג. אימו של הקוסמונאוט התגרשה ואלכסיי הצעיר בגיל 16 החליף את שם משפחתו לשם משפחת נעורים של אמו. לאחר שחרורו אביו לא חזר למשפחתו ולמעשה אף פעם לא נפגש עם בנו לאחר השחרור.

בשנת 1951 אלכסיי יליסייב סיים את לימודי בית הספר במוסקבה והחל ללימוד באוניברסיטה טכנית על שם באומן בעיר. לאחר סיומו בשנת 1957 הוא התחיל לעבוד כמהנדס מכונות בתעשיית החלל הסובייטית. בשנת 1962 לאחר סיום לימודי הדוקטורט יליסייב חזר לעבוד בתאגיד הטילים והחלל אנרגיה בוא החל לעבוד לאחר בהסמכת למהנדס. תחום עיסוקו היה תכנון מערכות ניווט.

בשנת 1966 יליסייב התקבל לתוכנית הכנת קוסמונאוטים הסובייטית. את טיסתו הראשונה לחלל ביצע בחללית סויוז 5. הטיסה נערכה במשך קצת פחות מ-2 יממות. בטיסה זו לראשונה בוצע התחברות בין מספר חלליות ומעבר טייסים בין החלליות. יליסייב ביצע פעילות חוץ-רכבית במהלכה עבר לחללית סויוז 4 ואיתה הוא חזרה לכדור הארץ. 

באוקטובר 1969 יליסייב טס לחלל בחללית סויוז 8 (ולדימיר שטאלוב היה מפקד צוות). המטרה המרכזית הייתה להתחבר לחללית "סויוז 7". עקב בעיה טכנית במערכת עגינה אוטומטית והעדר יכולת לבצע עגינה ידנית המשימה בוטלה. הם חזרו לכדור הארץ לאחר 5 ימי טיסה. בתקשורת הסובייטית דיווחו של יישום מלא של התוכנית וצוות הוענקו תוארים בהתאם.

במרץ 1971 יליסייב טס לחלל בחללית סויוז 10 (ולדימיר שטאלוב היה מפקד צוות). המטרה המרכזית הייתה להתחבר לתחנת חלל סאליוט 1. עקב בעיה טכנית במערכת עגינה אוטומטית החיבור לא הושלם. לאחר התערבות צוות קרקע נמצא פתרון לניתוק מתחנת החלל. שטאלוב וצוותו חזרו לכדור הארץ לאחר 2 ימי טיסה.

לאחר עזיבת יחידת הקוסמונאוטים יליסייב המשיך את עבודתו בתעשיית החלל הסובייטית. במשך שנים הוא היה מנהל מתקנים שונים השייכים לתעשייה זו.

בשנים 1986-1991 יליסייב היה רקטור של אוניברסיטה טכנית על שם באומן במוסקבה. לאחר התפרקות ברית המועצות יליסייב כיהן בתפקידים שונים בתעשייה הפרטית שהתפתחה.

יליסייב פרסם מספר ספרים בתחום תעשיית החלל והוא בעל חמש המצאות בתחום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסיי יליסייב** בוויקישיתוף
* תקציר נתונים באתר ספייספאקטס
* נתונים מאנציקלפדיית החלל
* ביוגרפיה באתר רוסקוסמוס (ברוסית)
* ביוגרפיה מפורטת (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1041833393
* ISNI: 0000 0000 2337 4460
* LCCN: n81037403
* VIAF: 57932197
* WorldCat: lccn-n81037403

 |
**יולשבה** (בסלובקית:**Jelšava**, בהונגרית: **Jolsva**) היא עיר במרכז סלובקיה במחוז באנסקה ביסטריצה.

תולדות העיר
-----------

העיר הוזכרה לראשונה בשנת 1243 כמקום בו התיישבו גרמנים והונגרים. במהלך המאה ה-14 המקום היה מרכז חשוב של תעשיית הפלדה. בשנת 1556 העיר הייתה נצורה על ידי כוחות האימפריה העות'מאנית. היא הייתה תחת שלטון טורקי מספר פעמים, שוחררה סופית בשנת 1686 ועברה לשליטת משפחת בוצ'קאי. בשנת 1894 בעיר הוקם מפעל לייצור מגנזיט ועיר חוברה למסילת ברזל.

לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה האזור הפך להיות חלק של צ'כוסלובקיה ורוב ההונגרים עזבו אותה. בשנת 1938 בעקבות בוררות וינה הראשונה הוא עבר להונגריה עד לשנת 1945. בשנת 1993 הוא הפך להיות חלק של סלובקיה.

בהתאם לנתונים של שנת 2001 בעיר התגוררו 3,287 תושבים, מהם 84.4% היו סלובקים.

העיירה היא עיר תאומה של טוטקומלוש (הונגריה) ושצ'קוצ'יני (פולין).

קהילה יהודית
------------

 ערך מורחב – **קהילת יהודי יולשווה**  

הקהילה הוקמה במהלך המאה ה-19. בשנת 1895 הוקם בית הכנסת. בשנת 1921 הקהילה מנתה 222 יהודים שהיו כ-8% מיהודי העיר. בשנת 1944 העיר נכבשה על ידי הגרמנים. בתחילת יוני 1944 יהודים הועברו למקום ריכוז במישקולץ ומשם, ב-13 ביוני 1944 למחנה ההשמדה אושוויץ.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יולשווה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של יולשווה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7724284-1
* NKC: ge129442
* VIAF: 241097945
* WorldCat (עם VIAF): 241097945

 |
**ארקדי גַאידר** (ברוסית: **Аркадий Гайдар**) הוא שם עט של **ארקדי פטרוביץ' גוליקוב** (21 בינואר 1904 - 26 באוקטובר 1941) היה סופר ילדים סובייטי רוסי.

חייו
----

גוליקוב נולד בעיירה לגוב (כיום במחוז קורסק) במשפחתו של מורה. בשנת 1909 עברה משפחתו לעיר ארזאמאס שבמחוז ניז'ני נובגורוד. בשנת 1918, בגיל 14 בלבד, עזב ארקדי את לימודיו בגמנסיה והתנדב לצבא האדום (תוך שהוא מסתיר את גילו האמיתי). הוא השתתף בקרבות כנגד צבאו של סימון פטליורה באוקראינה. בשנת 1919 נשלח למוסקבה, שם סיים קורס קצינים מזורז. כמפקד פלוגה נטל חלק בקרבות נגד הצבא הלבן בקווקז ובאזור נהר דון. בשנים 1922–1923, כמפקד יחידה מיוחדת, השתתף בדיכוי מרידות אנטי קומוניסטיות של איכרים באזור טמבוב ובחקסיה. בשנת 1924 מסיבות בריאותיות שוחרר מן השירות הצבאי.

לאחר שחרורו מן הצבא החל לעסוק בפעילות ספרותית. בשנת 1926 התפרסמה היצירה הגדולה הראשונה שלו נובלה "ר.ו.ס.", בה מתואר סיפורם של שני ילדים, המסתירים לוחם פצוע של הצבא האדום מפני חיילי הצבא הלאומי האוקראיני במהלך מלחמת האזרחים. יצירה זו התוותה, במידה רבה, את המשך דרכו הספרותית של גאידר - סיפורי גבורה מימי המהפכה הבולשביקית ומלחמת האזרחים המיועדים לילדים ובני נוער.
בשנת 1940 יצאה לאור היצירה הכי מפורסמת של ארקדי גאידר - "טימור וחבורתו". בספר זה מתאר חבורת בני נוער, פיונירים, אשר עוזרים בהתנדבות למשפחות של חיילי הצבא האדום ונלחמים בפרחחי רחוב. בעקבות פרסום הספר נוסדה בברית המועצות תנועת התנדבות בשם "טימורווצי" (הקרויה על שם גיבור הספר).

ביוני 1941, לאחר פלישת הוורמאכט לברית המועצות, ביקש גאידר להתנדב לצבא. בקשתו נדחתה מטעמים רפואיים. אך הוא לא ויתר ובסופו של דבר הצליח להגיע לחזית ככתב צבאי של העיתון קומסומולסקאיה פראבדה. בסתיו 1941 כותרה היחידה, אליה צורף גאידר, על ידי הגרמנים באזור אומן. רוב חייליה נפלו בשבי, אך גאידר עם כמה לוחמים הצליח להימלט ליערות בסביבה, שם הצטרף ליחידת פרטיזנים מקומיים. בפרטיזנים לחם גאידר כמפעיל מקלע. ב-26 באוקטובר 1941 נהרג גאידר בקרב עם הגרמנים בכפר ליפליאבה שליד צ'רקסי. לאחר מותו הוענק לגאידר עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה על גבורתו בקרב.

משפחתו
------

בשנת 1925 התחתן גאידר עם רבקה-לאה סלומנסקי אך הם התגרשו בשנת 1931. מנישואין אלו נולד בנו היחיד, טימור (לימים קצין בחיל הים הסובייטי, כתב צבאי של העיתון פראבדה וסופר). נכדו, יגור גאידר, כיהן תקופה קצרה כראש ממשלת רוסיה בתחילת שנות ה-90. נינתו, מריה גאידר, פוליטיקאית אף היא.

ספריו שתורגמו לעברית
--------------------

* **טימור וחבורתו**, הוצאת מסדה, 1970
* **צ'וק וגק**, הוצאת שמעוני
* **קורותיו של המתופף**, הוצאת שמעוני

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארקדי גאידר** בוויקישיתוף
* ארקדי גיידאר, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007305441605171
* BIBSYS: 90144834
* BNE: XX935590
* BnF: cb113242718 (data)
* CiNii: DA02378294
* GND: 118689207
* ICCU: CUBV070127
* ISNI: 0000 0001 2210 5805
* LCCN: n50015461
* LNB: 000085519
* NDL: 00684583
* NKC: jn19990210225
* NLA: 35992966
* NLP: a0000001733295
* NSK: 000106416
* NTA: 070492166
* RERO: 02-A013496241
* RSL: 000084975
* SELIBR: 54872
* SUDOC: 079276636
* Trove: 1176741
* VIAF: 42632124
* WorldCat: lccn-n50015461

 |
**אגם ת'וריסוואטן** (איסלנדית: Þórisvatn) נמצא בדרום איסלנד. משמש כמאגר מים בגודל של 88 קמ"ר ומשמש כתחנת כוח לאנרגיה הנלקחת מנהר ת'יורסאו, אשר יורד מן הקרחון Hofsjökull בדרום איסלנד.

גאוגרפיה
--------

לאגם בדרך כלל יש צבע ירוק עז. כמו אגמים איסלנדיים אחרים, שהם אגמים קרחוניים או אגמים געשיים, לפני הקמת תחנת הכוח Vatnsfell, האגם Kririsvatn היה האגם השני בגודלו במדינה, לאחר פתיחת תחנת הכוח הפך לאגם המלאכותי הגדול במדינה, היום גודלו יכול להגיע עד 86 קמ"ר. לא הייתה זרימת מים באגם, אלא רק נתיבים תת-קרקעיים שהפליגו דרך הלבה, בעיקר באוסטבורטן.

העומק הנמוך ביותר של המים הוא 109 מטרים. גובה פני השטח שלו נע על 16.5 מטרים לאחר עונות השנה.

אגם Thorrisvatn, האגם הגדול ביותר באיסלנד, הוא המאגר הגדול ביותר וחלק חשוב של מערכת השירות של Landsvirkjun. כל המים שנצברו במאגרים Kvílarveita ו-Hágöngulón עוברים דרך אגם Thorrisvatn.

אגם Thorrisvatn הפך למאגר עם הסתה של נהר Thjórsá ב-Börfell Mountain בשנים 1970–1972. נהר Kaldakvísl הוסב לתוך האגם בקצה הצפוני של האגם וזרם מבוקר נבנה בקצה הדרומי.

תעלה נחפרה מהאגם ונבנה שער בטון בתעלה כדי לנהל את קצב הזרימה. התעלה נקראת תעלת Vatnsfell, ונושא מים מאגם Thorrisvatn דרך תחנת Vatnsfell לתוך המאגר Krókslón מעל תחנת סיגאלדה, ומשם לתחנות אחרות עוד למטה באזור קטיף. עבודה על המאגר החלה בשנת 1980 הושלמה בשנת 1997.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אגם ת'וריסוואטן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  LAKE THORISVATN מתוך אתר NAT - Nordic Adventure Travel (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 207152139968211100008
* WorldCat (עם VIAF): 207152139968211100008

 |
**יוקטן** (בספרדית: **Yucatán**; רשמית: **המדינה החופשית והריבונית של יוקטן**, בספרדית: **Estado Libre y Soberano de Yucatán**) היא אחת מ-31 המדינות המרכיבות את מקסיקו. יוקטן שוכנת בדרום-מזרח מקסיקו, בחצי האי יוקטן, והיא גובלת בקמפצ'ה במערב, קינטנה רו במזרח ומפרץ מקסיקו בצפון. בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא מרידה.

היסטוריה
--------

הספרדים הגיעו לאזור לראשונה ב-1517. ב-1527, הם ניסו לכבוש את האזור מידי בני המאיה שגרו בו אך לא הצליחו. לאחר עוד מספר ניסיונות כיבוש כושלים, הם הצליחו לכבוש את האזור במלואו ב-1543.

במהלך המאות שלאחר מכן היו ניסיונות של התושבים הילידים למרוד בכתר הספרדי, ולאחר מכן במקסיקו, אך ניסיונות אלו כשלו.

דגל רפובליקת יוקטן, המשמש גם כדגל דה יורה של מדינת יוקטן.
תושבי חצי האי יוקטן הושפעו ממלחמת העצמאות של מקסיקו והכריזו על עצמאותם ב-1821. לאחר מכן הם החלו במשא ומתן להצטרפות לאימפריית מקסיקו שהוקמה זה עתה. הם צורפו, אך האימפריה התפרקה תוך זמן קצר וב-1823 הוקמה רפובליקת יוקטן, שכללה גם את שטחי קמפצ'ה וקינטנה רו של ימינו. כעבור מספר חודשים מקסיקו הפכה לפדרציה וחתמה על הסכם פדרלי עם המדינה החדשה שלפיו היא תצטרף למקסיקו, ורפובליקת יוקטן נכנסה לפדרציה.

הממשלה המקסיקנית הפרה חלקים מההסכם מ-1835, ולבסוף יוקטן פרשה ממקסיקו ב-1841 ונוצרה רפובליקת יוקטן השנייה. ב-1841 מדינת טבסקו פרשה גם היא ממקסיקו, וראשי רפובליקת יוקטן הציעו לראשי טבסקו להקים רפובליקה פדרלית נפרדת ממקסיקו, אך הרעיון לא מומש, שכן טבסקו חזרה למקסיקו ב-1842.

ב-1847 התחיל מרד של בני המאיה במטרה ליצור מדינה עצמאית שלהם בשטחי הרפובליקה. רפובליקת יוקטן לא הצליחה להתמודד עם המרד לכן היא חזרה להיות מדינה מקסיקנית כעבור שנה. ב-1852, בעקבות מחלוקות פוליטיות, נוצרה טריטוריית קמפצ'ה בחלק מהמדינה, וב-1863, תחת ממשל בניטו חוארס, קמפצ'ה הפכה למדינה נפרדת.

המרד של בני המאיה, שגרם לחזרת יוקטן למקסיקו, הסתיים ב-1901 כשכוחות מקסיקו כבשו את בירת המורדים צ'ן סנטה קרוס, למרות שבפועל נמשכו התנגשויות עם התושבים המקומיים גם עשרות שנים לאחר מכן. כשנה לאחר סוף המרד נשיא מקסיקו פורפיריו דיאס הכריז על הקמת "הטריטוריה הפדרלית של קינטנה רו", שהפכה לבסוף למדינת קינטנה רו של ימינו.

כלכלה
-----

כלכלת יוקטן מתבססת על דיג, מוצרים מן החי, כמו תרנגולי הודו, תרנגולים, חזירים, ביצים ודבש, תעשייה ותיירות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוקטן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של יוקטן (בספרדית)
* יוקטן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| מדינות מקסיקו |
| --- |
| מדינות | אגואסקליינטס • באחה קליפורניה • באחה קליפורניה הדרומית • קמפצ'ה • צ'יאפס • צ'יוואווה • קואווילה • קולימה • דורנגו • גואנחואטו • גררו • אידלגו • חליסקו • מקסיקו • מיצ'ואקאן • מורלוס • נאיאריט • נואבו לאון • ואחאקה • פואבלה • קרטרו • קינטנה רו • סן לואיס פוטוסי • סינלואה • סונורה • טבסקו • טמאוליפס • טלקסקלה • וראקרוס • יוקטן • סקטקס | מפת מדינות מקסיקו |
| מחוז פדרלי | מקסיקו סיטי |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007552526605171
* BnF: cb12098191n (data)
* GND: 4067225-6
* LCCN: n79118064
* MusicBrainz: 7c3e06ab-543b-4947-85bc-c14ac1637517
* NKC: ge765146
* VIAF: 146514115
* WorldCat: lccn-n79118064

 |
**שמואל ניסן גוֹדִינֶר** (בכתיב יידי: **גאָדינער**; ברוסית: **Шмуэль Нисан Годинер**;‏ 1893, טלחאני, בלארוס – 1941/‏1942, בקרבת מוסקבה) היה משורר, מחזאי, מתרגם וסופר יידי.

קורות חיים
----------

שמואל ניסן גודינר נולד בעיירה טלחאני שבקרבת מינסק (אז באימפריה הרוסית) בשנת 1893 למשפחה דתית מסורתית. אביו היה מלמד דרדקים. אבל את בנו לימד גם לימודי יהדות כלליים. היה מנעוריו חבר מסור של המפלגה הקומוניסטית הרוסית. קודם לכן היה ממייסדי תנועת "הבונד הצעיר".

כשהיה שמואל ניסן בן 15, נדד עם משפחתו לוורשה בירת פולין. הוא היה שוליית נפחים, עבד גם בבית חרושת, ותוך כך השלים את חינוכו העצמי בקלאסיקה האירופית. הוא שלט היטב ברוסית, בפולנית ובגרמנית. עוד בשהותו בוורשה החל לכתוב ולפרסם את סיפוריו. החונך הספרותי שלו היה י"ל פרץ, שעודדו להמשיך בכתיבה.

בשנת 1912 גויס לצבא הצאר הרוסי, ונשלח לקווקז, לעשות שם את תקופת טירונותו. בשנת 1914 נשלח עם יחידתו לקרבות מלחמת העולם הראשונה באזורים שמעבר להרי הקרפטים. הוא נפצע בקרב ונלקח בשבי על ידי הצבא האוסטרי. שמואל ניסן הצליח להימלט מהשבי וחזר לוורשה שהייתה אז תחת כיבוש גרמני.

בוורשה הצטרף למפלגה הקומוניסטית, חזר לרוסיה והצטרף לכוחות המהפכה. בשנת 1921 נשלח על ידי המפלגה למכון הספרותי הגבוה על שמו של המשורר ולרי בריוסוב, למד שם שנתיים ויצר את יצירות היידיש שלו שתאמו לדרישות המשטר. הוא כתב גם שירים, אבל כוחו נתגלה בסיפורת. נושאי כתיבתו בראשית דרכו היו סיפורי המהפכה ומלחמת האזרחים ברוסיה.

שמואל ניסן גודינר הצטרף לסופרי היידיש הקומוניסטים ופרסם בכתב העת "שטערן" (יידיש: 'כוכב') בעיר מינסק, ובכתבי העת היידישיסטים של המשטר. כתב מחזות ותרגם מיצירות הסופרים הסובייטים (יורי אולשה, פיודור גלדקוב וליליה סייפולינה), ערך גם כמה אנתולוגיות של יוצרי יידיש. הוא ביקר כמה פעמים בבירוביג'ן, וסייע בהקמת מוסדות תרבות ביידיש הנאמנים למשטר.

בקיץ 1941, לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה, התגייס לפרטיזנים שנותרו מאחורי החזית, אך חזר למוסקבה. ממוסקבה נשלח שוב כמפקד פרטיזנים, ונהרג בקרב נגד הגרמנים. 

ספריו הרבים ביידיש נפוצו בכל רחבי העולם היהודי, כולל ארצות הברית וארץ ישראל. לאחר מותו יצאו אחדים מספריו במהדורות חוזרות, בניו יורק, בהוצאת איקו"ף, בשנת 1950. אף יצירה של גודינר לא תורגמה לעברית.

ספרי גודינר ביידיש
------------------

בבית הספרים הלאומי רשומים 15 כותרים משלו, כולם ביידיש. מהם ראויים לציון:

* **דער מענטש מיט דער ביקס** (יידיש: "האיש עם הרובה"): רומן, מוסקבה, 1923.
* **פיגורען אויפן ראנד** (יידיש: "דמויות בשוליים"), קייב, 1929.
* **ג'ים קופערקאפ** (יידיש: "ג'ים ראש-נחושת"): מחזה פוליטי, מוסקבה, 1930.
* **קאווקאם הערש** (יידיש: קווקום הרש"), חרקוב, 1933.
* **די הייליקע שקלאווער לבנה** (יידיש: "הירח הקדוש משקלוב"), 1936.
* **דער ערשטער** (יידיש: "הראשון"), מוסקבה 1938.
* **דער יומטוב פון פריינדשאפט** (יידיש: "חג הידידות"), מוסקבה 1939.
* **אנדערע מענטשן** (יידיש: "אנשים אחרים"), מוסקבה 1940.
* **טאג אנטקעגן** (יידיש: "אל מול היום"), מוסקבה, 1942.
* **זאוועלער טראקט** (יידיש: "הכביש של זאוול"), ניו יורק 1950.

מתרגומיו
--------

* יורי אלושה, **קנאה**: רומן (יידיש: שמואל גאדינער), מוסקבה, 1931.

קישורים חיצוניים
----------------

* שמואל ניסן גודינר, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית)
* על קורות משפחת גודינר בשואה(הקישור אינו פעיל) (באנגלית)
**ולריאן גַפּרינדַשווילי** (בגאורגית: **ვალერიან გაფრინდაშვილი**;‏ 2 בינואר 1889 – 31 בינואר 1941) היה משורר ומתרגם גאורגי.

ביוגרפיה
--------

ולריאן גפרינדשווילי נולד בשנת בכותאיסי שבחבל אימרתי, גאורגיה (שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית). אחרי סיום לימודיו בגימנסיה של כותאיסי, גפרינדשווילי נסע ללימודים אקדמיים ברוסיה. בשנת 1914 סיים את הפקולטה למשפטים באוניברסיטת מוסקבה וחזר לכותאיסי. 

גפרינדשווילי התחיל לכתוב שירים ברוסית בשנות לימודיו במוסקבה. הוא פרסם את שירו הגאורגי הראשון בשנת 1915 בעיתון "מֵגוֹבַּרי".

בשנת 1918 עבר גפרינדשווילי לגור בטביליסי. בשנת 1919 ראה אור אוסף ראשון של שיריו: "שקיעות", שבו ניכרת השפעת האסתטיקה של שארל בודלר ופול ואלרי והמנייריזם של הסימבוליסטים הרוסים. בשנים 1924-1919 גפרינדשווילי ערך את כתב העת "מֵאוֹצנֵבֵּה ניאמוֹרֵבּי" (שהיה אחד הביטאונים של "הקרניים התכולות" - קבוצת משוררים וסופרים סימבוליסטים גאורגים). 

בשנת 1923 פרסם גפרינדשווילי כספר את תרגומיו לרוסית של שירי המשורר הגאורגי ניקולוז ברתשווילי. בשנת 1924 התחילה תקופה יצירתית חדשה של גפרינדשווילי, שבה הוא התרחק מהזרם הסימבוליסטי תחת הלחצים האידאולוגיים של השלטון הקומוניסטי. שיריו החדשים פורסמו בשני אוספים (1926, 1937). 

גפרינדשווילי פרסם מאמרים על יצירותיהם של המשוררים הגאורגים שותא רוסתוולי, דוד גורמישווילי וניקולוז ברתשווילי. גפרינדשווילי תרגם לגאורגית את יצירותיהם של יוהאן וולפגנג פון גתה, אלכסנדר פושקין, היינריך היינה, מיכאיל לרמונטוב, אדגר אלן פו, ויקטור הוגו, אז'ן פוטייה, אלכסנדר בלוק וולדימיר מאיאקובסקי. 

גפרינדשווילי היה יו"ר מחלקת התרגומים של התאחדות הסופרים הגאורגית; בנוסף, הוא ערך את מדור הספרות והאמנות של העיתון "זריה ווסטוקה", שהיה הביטאון בשפה הרוסית של השלטון הקומוניסטי בגאורגיה.

גפרינדשווילי מת בשנת 1941 ונקבר בפנתאון דידובה שבטביליסי.

בשנת 1956 התפרסם הספר "המובחרים" של אוסף שירי גפרינדשווילי. בשנת 1990 יצא לאור "האוסף", שבו מלבד שיריו נכנסו שירים שתרגם, מאסות מפרי עיטו ומכתביו מארכיונו האישי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ולריאן גפרינדשווילי** בוויקישיתוף
* ולריאן גפרינדשווילי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1057735469
* ISNI: 0000 0000 4196 7921
* LCCN: no93008049
* SUDOC: 190998938
* VIAF: 68499972
* WorldCat: lccn-no93008049

 |
**התזמורת הפילהרמונית של לואיזיאנה** (באנגלית: **Louisiana Philharmonic Orchestra**) מגישה עונת קונצרטים מלאה של 36 שבועות בשנה, בתוכנית הכוללת מוזיקה קלאסית, מוזיקה קלאסית קלה, קונצרטים לכל המשפחה וכן תוכניות חינוכיות במבט לקהילה, זאת בנוסף לאירועים מיוחדים. חברי הפילהרמונית של לואיזיאנה יושבים דרך קבע בניו אורלינס. תזמורת לואיזיאנה היא התזמורת הסימפונית המקצועית הוותיקה ביותר, הפועלת בניהול ובשיתוף פעולה של הנגנים בארצות הברית.

המנהל המוזיקלי של הפילהרמונית של לואיזיאנה הוא קרלוס מיגל פריאטו.

היסטוריה
--------

הפילהרמונית של לואיזיאנה, המכונה LPO, נוסדה בספטמבר 1991 על ידי נגנים מקודמתה, **התזמורת הסימפונית של ניו אורלינס**. המנהל המוזיקלי הראשון שלה היה קלאוספטר זייבל (2011-1936). זייבל פרש מתפקידו בשנת 2005. עבודתו עם התזמורת זכתה לשבחים רבים בהספדים שנכתבו במותו בהמבורג, גרמניה, ב-8 בינואר 2011.

באוגוסט 2005 אילץ הוריקן קתרינה את נגני תזמורת להתפנות, כשאולם הקונצרטים שלהם, "תיאטרון אורפיאום" בניו אורלינס, הוצף.

, קונצרט של תזמורת לואיזיאנה בפאלמר פארק, 2008.
נגני התזמורת החלו להופיע באולמות ובאתרים שונים בשנת 2006. אחד האתרים האלה היה פאלמר פארק.

תיאטרון אורפיאום נפתח מחדש בשנת 2015. האירוע הראשון התקיים ב-17 בספטמבר 2015 וכלל קונצרט של הפילהרמונית של לואיזיאנה, שנועדה להיות הדיירת העיקרית בתיאטרון.

פרסים ומועמדויות
----------------

| שנה | ארגון | קטגוריה | פרויקט | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס גראמי | אלבום מוזיקת השורשים האזורי הטוב ביותר | *Live: Orpheum Theater Nola* | **זכייה** |  |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **התזמורת הפילהרמונית של לואיזיאנה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של התזמורת הפילהרמונית של לואיזיאנה (באנגלית)

* התזמורת הפילהרמונית של לואיזיאנה, באתר AllMusic (באנגלית)

* התזמורת הפילהרמונית של לואיזיאנה, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* התזמורת הפילהרמונית של לואיזיאנה, באתר Discogs (באנגלית)
* Orpheum Theater, New Orleans האתר של תיאטרון אורפיאום, ניו אורלינס
* Uniquely New Orleans - The Classical Tradition and Jazz on YouTube המסורת הקלאסית והג'אז, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  תאודור מאנה, טיימס פיקאיון, "קלאוספטר זייבל, המנהל המוזיקלי הראשון של תזמורת לואיזיאנה, הלך לעולמו" 10 בינואר 2011
3. ↑  "המאסטרו: מנצחה לשעבר של תזמורת לואיזיאנה, קלאוס פטר זייבל, ייזכר בכישרונו, המיקוד שלו ואהבתו לעיר"
4. ↑  דניאל ווקין, הניו יורק טיימס "הרבה ידיים עוזרות הושטו לנגני תזמורת לואיזיאנה" 6 בספטמבר 2005
5. ↑  נולה.קום טיימס-פיקאיון, תזמורת לואיזיאנה תפתח את עונת 2015–2016 בתיאטרון אורפיאום המחודש בניו אורלינס ב-17 בספטמבר. 2 בפברואר 2015
6. ↑  2024 GRAMMY Nominations: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007320296305171
* BnF: cb17044280z (data)
* GND: 16180804-9
* LCCN: n2003077754
* MusicBrainz: 1483507d-c613-434d-b474-eee4a024d3cd
* VIAF: 142094454
* WorldCat (עם VIAF): 142094454

 |
**סונומה** (באנגלית: **Sonoma**) הוא מחוז בחופה הצפוני של קליפורניה, ארצות הברית. אוכלוסיית המחוז (נכון ל-2010) עומדת על 483,878 תושבים ובירת המחוז היא העיר סנטה רוזה.

במחוז מספר רב של כרמים והוא המחוז ה-32 בהיקף החקלאות שבו, בנוסף המחוז מהווה מרכז תיירותי חשוב, עם יותר מ-7.4 מיליון תיירים בשנה.

החקלאות במחוז מתייחדת בהיותה מונוקולטורית, ברובה ענבים ומרעה.

היסטוריה
--------

האזור היה מיושב בשבטים אנדיאניים החל מהאלף השמיני לפנה"ס. מגלי ארצות אירופאיים הגיעו לאזור לראשונה במהלך המאה ה-16. הראשון שבהם היה חואן רודריגס קבריו, שתבע את האזור (עד לנהר רוסיאן) בשנת 1542 עבור האימפריה הספרדית. תביעה זו חזרה ונשנתה בידי סבסטיאן ויסקאינו בשנת 1602.

ממלכת אנגליה, ביוני 1579 במהלך מסעה של הגולדן היינד תחת פיקודו של סר פרנסיס דרייק, תבעה אף היא בעלות על השטח. גם בעיניי האימפריה הרוסית היה האזור תחת חסותה, אחרי שמשלחת רוסית-אמריקנית ייסדה את עיר-הנמל פורט רוס (**Форт-Росс**) (אנ') באזור בשנת 1812, ונוכחות רוסית התקיימה באזור עד שנת 1842.

האימפריה המקסיקנית הראשונה שלטה באזור (במקביל לנוכחות הרוסית) בין אוגוסט 1821 ועד להתפוררותה בשנת 1823. אז השתלטה רפובליקת מקסיקו על האזור, ושלטה בו עד ליוני 1846. ביוני 1846 הוקמה רפובליקת קליפורניה קצרת הימים, וב-9 ביולי 1846 סופח האזור כולו לארצות הברית כחלק ממדינת קליפורניה. אז גם נקבעו גבולות המחוז, ושמו על שם העיירה סונומה שבשטחו.

העיירה שהייתה באותה עת זנוחה ורחוקה, התמודדה עם ערים בשטח המחוז שגדלו במהירות ושתבעו את כתר בירת המחוז אליהם. בסופו של דבר נקבעה העיירה סנטה רוזה כבירת המחוז בשנת 1854.

בשנת 1996 הצלם צ'ארלס א'וריר צילם תמונה של גבעה ירוקה עם שמיים כחולים הנמצאת במחוז שהפכה לתמונה המפורסמת של מערכת ההפעלה של תאגיד מיקרוסופט, Windows XP, התמונה נקראת Bliss (בעברית: אושר).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סונומה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סונומה (באנגלית)

| דגל קליפורניהדגל קליפורניה מדינת קליפורניה |
| --- |
| בירת המדינה | סקרמנטו |  |
| אזורים גאוגרפיים | עמק אנטלופ • העמק המרכזי של קליפורניה • החוף המרכזי של קליפורניה • דרום קליפורניה • איי התעלה של קליפורניה • רכסי החוף של קליפורניה • עמק אימפריאל • עמק קואצ'לה • עמק קונחו • עמק המוות • מדבר מוהאבי • עמק אוונס • עמק פומונה • עמק סקרמנטו • חצי האי סן פרנסיסקו • עמק סן פרננדו • עמק סן גבריאל • עמק סנטה קלרה • עמק סנטה קלריטה • עמק סן חואקין • סיירה נבדה • עמק הסיליקון • ערי המעבר • אזור מפרץ סן פרנסיסקו • לוס אנג'לס רבתי • מטרופולין ריברסייד-סן ברנרדינו-אונטריו • רצועת החוף המרכזית של קליפורניה • מדבריות קליפורניה |
| היישובים הגדולים ביותר | לוס אנג'לס • סן דייגו • סן חוזה • סן פרנסיסקו • פרזנו • סקרמנטו • לונג ביץ' • אוקלנד • בייקרספילד • אנהיים • סנטה אנה • ריברסייד • סטוקטון • צ'ולה ויסטה • אירוויין • פרימונט • סן ברנרדינו • מודסטו • אוקסנארד • פונטנה |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות קליפורניה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007564579705171
* GND: 4433242-7
* LCCN: n81061755
* MusicBrainz: b56589a3-e9dd-47a6-bc5a-d1f6077b4f33
* NARA: 10045821
* VIAF: 145425277
* WorldCat: lccn-n81061755

 |
**גריגורי שטרן** (ברוסית: **Григо́рий Миха́йлович Штерн**)‏ (24 ביולי 1900 - 28 באוקטובר 1941) היה גנרל יהודי בצבא האדום שהוצא להורג ללא משפט בימי סטלין.

חייו
----

גריגורי מיכאילוביץ' שטרן נולד בשנת 1900 באוקראינה בעיירה סמילה, ליד העיר צ'רקסי. אביו היה רופא. בשנת 1919 הצטרף שטרן למפלגה הקומוניסטית. השתתף במלחמת האזרחים כקומיסר של רגימנט ולאחר מכן כקומיסר של חטיבת פרשים בצבא האדום.
שטרן נמנה עם שורה של יהודים שתרמו לניצחון הצבא האדום במלחמת האזרחים, בהם יעקב גמרניק ויונה יקיר, שהנהיג רפורמה רחבה בצבא האדום.

לאחר סיום מלחמת האזרחים המשיך שטרן לשרת בצבא האדום. בשנים 1926–1929 למד שטרן באקדמיה הצבאית על שם מיכאיל פרונזה. בשנים 1929–1936 שירת שטרן במשרד ההגנה הסובייטי.

שטרן השתתף במלחמת האזרחים הספרדית בשנים 1937–1938 כיועץ צבאי ראשי לכוחות הממשלה הרפובליקנית. במאי 1938 הוצב שטרן במטה חזית המזרח הרחוק. ביולי 1938 השתתף שטרן בקרב אגם חסן בו נצחו כוחות הצבא האדום את הצבא היפני ליד גבול מדינת הבובות מנצ'וקוו, שהקימו היפנים במנצ'וריה שעל אדמת סין. 

בשנת 1939 היה שטרן מפקד חזית המזרח הרחוק (חזית היא המונח הרוסי לקבוצת ארמיות) שכללה את ארמיית המזרח הרחוק הראשונה ואת ארמיית המזרח הרחוק השנייה וכן כוחות מונגוליים. חלק מכוחות החזית ניצחו בפיקודו של גאורגי ז'וקוב בקרב חלקין גול נגד היפנים. הישגיהם של הסובייטים בקרב זה הביאו לרגיעה אל מול היפנים, ולשמירת המצב עד לסיום מלחמת העולם השנייה ומבצע סערת אוגוסט בו כבשו הסובייטים את מנצ'וריה ואזורים נוספים במזרח הרחוק. השקט שנשמר בין יפן וברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה היה גורם חשוב בניצחון הסובייטים על הגרמנים, ובין היתר איפשר העברת תגבורות רעננות מהמזרח הרחוק בקרב מוסקבה בנובמבר 1941, תגבורות שהכריעו את הקרב לטובת הצבא האדום.

על חלקו בקרב חלקין גול הוענק לשטרן תואר גיבור ברית המועצות. במהלך שירותו הצבאי עוטר גריגורי שטרן בשישה עיטורים: שני עיטורי לנין, שלושה עיטורי הדגל האדום ועיטור הכוכב האדום. 

ב-30 בנובמבר 1939, שלושה חודשים ושבוע לאחר חתימת הסכם מולוטוב ריבנטרופ ושלושה חודשים לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה תקפה ברית המועצות את פינלנד במתקפה שכונתה "מלחמת החורף". גנרל שטרן היה מפקד ארמייה במלחמת החורף. סטלין האמין כי הצבא האדום יכבוש את פינלנד כולה עד סוף 1939. ואולם הצבא הפיני, שהיה בנחיתות מספרית, גילה התנגדות שהפתיעה את הסובייטים, והסב להם אבדות ניכרות. פינלנד החזיקה מעמד עד חודש מרץ 1940, ואז נחתם הסכם שלום בין המדינות, אשר חייב את פינלנד לוותר על חלק משטחה. 

ביוני 1940 הועלה שטרן לדרגת גנרל-קולונל. בינואר 1941 חזר שטרן לפקד על חזית המזרח הרחוק. באפריל 1941 הוא הוזעק למוסקבה ומונה (במפתיע) למפקד ההגנה האווירית הסובייטית. ב-15 במאי 1941 חדר מטוס תובלה גרמני לשטחה של ברית המועצות, מבלי שכוחות ההגנה האווירית הבחינו בו ונחת בעומק השטח הרוסי. הדבר הביא למעצרם של מפקדי ההגנה האווירית וחיל האוויר. ב-7 ביוני 1941, שבועיים לפני פלישת הנאצים לברית המועצות, נעצר הגנרל שטרן. הוא הואשם בכך כי מאז 1931 הוא קשר קשר נגד ברית המועצות והצבא האדום והיה מרגל נאצי. ב-28 באוקטובר הוצא גריגורי שטרן להורג ביריה, ללא משפט, בהוראת לברנטי בריה.

לאחר מות סטלין טוהר שמו של גריגורי שטרן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גריגורי שטרן** בוויקישיתוף
גריגורי שטרן באתר הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 4307 5759
* LCCN: no88005265
* VIAF: 21698170
* WorldCat: lccn-no88005265

 |
**פרדריק קרל גוטוולד** (באנגלית:**Frederick Carl Gottwald** ‏;  15 באוגוסט 1858 – 23 ביוני 1941) היה צייר אמריקאי מסורתי שהיה בעל השפעה על התפתחותו של בית הספר לאמנות בקליבלנד. הוא לימד בבית הספר לעיצוב לנשים ווסטרן ריזרב, ונאמר כי הוא "תרם יותר מכל אדם אחר להתפתחותה האמנותית של קליבלנד".

ביוגרפיה וקריירה
----------------

גוטוולד נולד באוסטריה, לפרדריק וקרוליין גוטוולד, והיגר כתינוק לקליבלנד, אוהיו. הוא למד לראשונה ציור אצל ארצ'יבלד וילארד בשנת 1874, איתו ייסד את מועדון האמנות קליבלנד בשנת 1876. לאחר מכן עבר להתגורר בעיר ניו יורק כדי להמשיך בהכשרתו בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק, ואחריה למד באקדמיה המלכותית מינכן, באקדמיה ז'וליאן בפריז, ובקופר יוניון בניו יורק.

עם שובו לקליבלנד בספטמבר 1885, הצטרף לבית הספר לעיצוב והיה קשור אליהם במשך 41 השנים הבאות, וכיהן כמנהלו בשנים 1889–1891, אך הסתכסך ופוטר מתפקידו. אף שגוטוולד הורשה להמשיך בבית הספר כמדריך, הוא מעולם לא חזר לתפקיד המנהל. כמדריך לימד מספר רב של אמנים מקליבלנד, כמו צ'ארלס בורשפילד, הנרי קלר, הבל ורשבסקי ופרנק וילקוקס.

שנות ה -90 היו שנותיו המצליחות ביותר של גוטוולד כאמן. בתקופה זו הציג כמעט מדי שנה באקדמיה הלאומית לעיצוב, ובמועדון האמנות של בוסטון. היו לו שתי יצירות בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.

לאחר פרישתו מבית הספר בשנת 1926, הוא ואשתו מריה סקוט עברו לאיטליה. הם גרו שם מספר שנים, חזרו לקליבלנד בשנת 1930, ולאחר מכן פרשו לפסדינה, קליפורניה בשנת 1932.

גוטוולד נפטר שם ב -1941.

גלריה
-----

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרדריק קרל גוטוולד** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  GOTTWALD, FREDERICK CARL, Encyclopedia of Cleveland History | Case Western Reserve University, ‏2018-05-11 (באנגלית)
2. ↑  Student of Frederick Carl Gottlwald, web.archive.org, ‏2011-07-11
3. ↑  Jeffrey Weidman, Oberlin College Library, **Artists in Ohio, 1787-1900: A Biographical Dictionary**, Kent State University Press, 2000, ISBN 978-0-87338-616-6. (באנגלית)
4. ↑  Ohio Impressionists and Post-Impressionists; essay by James M. Keny, tfaoi.org

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1079987002
* ISNI: 0000 0000 6707 4435
* LCCN: n94096112
* RKD: 95924
* ULAN: 500125411
* VIAF: 58314221
* WorldCat: lccn-n94096112

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"פרדריק קרל גוטוולד"**.
**קאזה** (בטורקית: **Kaza**, בכתיב עות'מאני: قضا, שפירושו: תְּחוּם שִׁפּוּט) היה שמה של יחידת שטח בחלוקה המנהלית של האימפריה העות'מאנית.

היסטוריה
--------

בראשית המאה ה-19 שגור היה המונח "קאזה" במינהל העות'מאני כיחידה שיפוטית גאוגרפית, אשר נתונה לשיפוטו של קאדי. תהליך שקיעתה של האימפריה העות'מאנית לווה בקשיים הולכים וגוברים בניהול ההפרובינציות השונות, וחייב הנעתן של רפורמות. ב-1839, עם עלייתו של אבדילמג'יט הראשון הואצו מהלכי הרפורמות והחלה תקופה שנודעה בהמשך כתקופת הטנזימאט. ב-1841 הוטל ממשל צבאי בפרובינציות והשליטה בהן נמסרה למפקדי חילות המצב העות'מאניים. בהמשך, שלח השער הנשגב פקידים מטעמו לאיילטים השונים, אשר היו כפופים ישירות לממשל המרכזי ולא לביי המקומי. עם זאת, צעדים אלו נכשלו, והובילו להתרופפות נוספת של האחיזה באיילטים. אבדילמג'יט הטיל על הווזיר הגדול פואד פאשה (אנ') לבצע עבודת מטה שתבדוק את המערכת השלטונית באיילטים השונים ותגבש המלצות. עבודת המטה חשפה שחיתות וניוון שלטוניים ופואד פאשה נעזר במידהט פאשה שכיהן כוואלי של ניש וגיבש את טיוטת חוק הווילאייטים החדש.

ב-8 בנובמבר 1864 אושר חוק הווילאייטים ובמסגרתו חולקה מחדש האימפריה העות'מאנית למחוזות משנה. חוק זה אימץ את המתכונת הצרפתית לניהול מחוזות משנה תוך הענקת סמכויות רחבות למושל. האימפריה חולקה ל-27 וילאייטים ובראש כל אחד מהם הועמד ואלי. כל וילאייט חולק לסנג'קים ובהם משל מוטצאריף (אנ'). הסנג'קים נחלקו לקאזות אשר נמשלו על ידי קאימקאם והיו נתונים לתחום שיפוטו של קאדי. הקאזה נחלקה לנאחיות ובראש כל נאחייה עמד מודיר. הנאחיות חולקו לכפרים ובראש כל כפר עמד מוח'תאר. מינוי הוואלים, המוטצאריפים, הקאימקמים וכן בעלי מקצוע כגון רואי חשבון ועמילי מכס היו באחריות השער הנשגב וכך גם ההיתר לשימוש בכספי המסים.

לאחר הקמת טורקיה, הושתתה חלוקתה המנהלית של מדינת הלאום החדשה על עקרונות מסוימים מחוק הווילאייטים. החל מ-1941 מחולקת טורקיה ל-7 מחוזות סטטיסטיים (בטורקית: bölgeler) ובתוכם 81 נפות הנקראות **אִיל** (בטורקית: il), כשבראש כל נפה עומד מושל הנקרא ואלי. הנפות נחלקות ל-923 תת-נפות ובראש כל תת-נפה עומד קאימקם. מבנה ופעילות תתי-הנפות דומות במתכונתן ליחידת הקאזה מימי האימפריה העות'מאנית. גם בסוריה, עיראק ולבנון, שימש המונח "קאזה" כשמן של תתי נפות במדינה.

ראו גם
------

* חלוקה מנהלית של האימפריה העות'מאנית

הערות שוליים
------------

1. ↑  אריק יאן צורשר (הולנדית: Erik-Jan Zürcher), **תורכיה: היסטוריה מודרנית**, (תרגום: עדי גינצבורג הירש), תל אביב: הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2005, עמ' 79–80.
2. ↑  חגי ארליך, מבוא להיסטוריה של המזרח התיכון בעת החדשה, חטיבה ג', הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1988 עמוד 52, באתר גוגל ספרים.
3. ↑  מחוזות טורקיה, באתר statoids.com (באנגלית).
**פרידריך קניג** (בגרמנית: **Friedrich König**;‏ 20 בדצמבר 1857 – 11 במרץ 1941) היה צייר, מאייר ומעצב אוסטרי.

ביוגרפיה
--------

קניג היה בנו של דוור וינאי. הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות בווינה בין 1878 ל־1883 אצל כריסטיאן גריפנקרל, אוגוסט אייזנמנגר וקרל פון בלאס לפני שנסע ללמוד באקדמיה לאמנויות יפות במינכן. לאחר מכן, ביקר באיטליה, גרמניה, ספרד וצרפת. כשחזר לווינה, עבד כמאייר.

בשנות ה-90 של המאה ה-19 היה קניג מעורב בחברת האגן, קבוצת אר-נובו שכללה כמה אמנים אשר נכנסו מאוחר יותר לזצסיון הווינאי בשנת 1897. הוא נותר רווק עד מותו.

בשנת 1900 כיהן בוועדת העבודה של הקבוצה, ובשנת 1902 היה סגן נשיא. בתוך הזצסיון היה מקורב ליוזף אנגלהארט, רודולף באכר ומקסימיליאן לנץ. המגזין הרשמי של הזצסיון, פרסם הדפסים רבים שלו, והוא סיפק את האיורים לגיליון בשנת 1899, וערך את כתב העת במשך אותה שנה.

הוא הציג פעמים רבות עם הזצסיון. לתערוכה הראשונה של הקבוצה עיצב את קישוט הפנים. בתערוכת האביב של שנת 1899 ציוריו זכו לתשומת לב רבה כ"מבחר מרשים". בשנת 1929 הוא היה החבר הוותיק ביותר בזצסיון; הוא התכבד בתערוכה של עבודותיו.

קניג לימד בבית הספר לאמנות לנשים וצעירות בין השנים 1902–1916 והעביר שיעור בחריטת עץ. מורים אחרים בבית הספר כללו את גאורג קלימט (אחיו של גוסטב), ואת חבריו הנס טישי ואדולף בוהם. קניג עודד ולימד את מרתה הופריכטר את אמנות הדפסת חיתוך עץ.

סגנון
-----

קינג עבד רבות כמעצב גרפי; הוא גם צייר בצבעי שמן. הייתה לו מיומנות מיוחדת בעבודות דקורטיביות ובעיסוק בתמונות פיגורטיביות רחבות היקף ובנופים - ציוריו היו מעוטרים להפליא והקרינו אווירה רכה, בניגוד לסגנון חיתוכי העץ החזקים שלו. סגנונו נטה לרומנטיקה. בחלק מחיתוכי העץ שלו עבור כתב העת של הזצסיון הוא הציג אלמנטים יפנים.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרידריך קניג** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Österreichisches Biographisches Lexikon und biographische Dokumentation, König, Friedrich, ISBN 978-3-7001-3213-4, ‏2003 (בגרמנית)
2. ↑  "Friedrich König", www.hieke-art.com
3. ↑  NGV Vienna Art and Design: Definitions, web.archive.org, ‏10 במאי 2015
4. ↑  Kunstchronik: Wochenschrift für Kunst und Kunstgewerbe (N.F. 13.1902), digi.ub.uni-heidelberg.de (בגרמנית)
5. ↑  Vereinigung Bildender Künstler Österreichs Secession [Hrsg.: Ver sacrum: Mittheilungen der Vereinigung Bildender Künstler Österreichs (2.1899)], digi.ub.uni-heidelberg.de (בגרמנית)
6. ↑  Julie M Johnson (2012). The Memory Factory: The Forgotten Women Artists of Vienna 1900. Purdue University Press. p. 140.
7. ↑  "Friedrich König", web.archive.org, ‏4 במרץ 2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1013863143
* ISNI: 0000 0001 2310 5751
* LCCN: no2014170421
* RKD: 222711
* ULAN: 500150526
* VIAF: 172795755
* WorldCat: lccn-no2014170421

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "סטירה (עיר)".

**סיתְרה** (בערבית: **سترة**) היא עיר הממוקמת על אי הנושא שם זהה במדינת בחריין, מזרחית לאי בחריין אשר במפרץ הפרסי, ושייכת ל"מחוז הבירה" במדינה.

רוב תושבי העיר גרים בשבעת הכפרים המרכיבים אותה, והם מוסלמים שיעיים. בסיתרה קיים מיעוט דרום אסייתי. האוכלוסייה המוסלמית סונית שהייתה בסיתרה נעלמה בתחילת שנות 1920, כשרובם מתו מאבעבועות שחורות וחלקם היגרו חזרה לבית מולדתם.

גאוגרפיה וכלכלה
---------------

בעבר, האי היה מכוסה במטעי דקל אשר הושקו ממספר מעיינות מים מתוקים. הכלכלה של האי הייתה מבוססת על חקלאות ודיג. כל אלה כמעט ונעלמו כליל בגלל פיתוח תעשייתי. בסוף שנות ה-2000, החלק הצפוני של האי הפך לאזור תעשייה, שבחלקו חנויות רהיטים ואולמות תצוגה של כלי רכב.

סיתרה היא גם התחנה הסופית של צינור הגז הטבעי דהראן-סיתרה, שמחבר בין סיתרה לדהראן בערב הסעודית ואורכו 42 קילומטר. גשר סיתרה מחבר את צפון האי לנבי-סאלח ולאום אל חוסאם (מנאמה) אשר באי בחריין.

בעיר קיים מועדון בשם מועדון סיתרה אשר מהווה מוקד תרבות וספורט. כמו כן, בסיתרה קיימים בתי ספר רבים כגון בית הספר הבינלאומי "אל נור" ובית הספר ההודי בבחריין.

היסטוריה
--------

סיתרה היה גם שמה של רשות מקומית בבחריין לפני שהמדינה אורגנה מחדש כאוסף מחוזות. הרשות הייתה מורכבת מהאי סיתרה ומשלושה כפרים קרובים אליו באי המרכזי של בחריין.

באזור שכוסה על ידי הרשות המקומית הופק כל הנפט של בחריין. היה זה גם מרכז היצוא של כל הדלקים בצפון-מזרח ערב הסעודית.

גלריית תמונות
-------------

* מחצבי נפט ושמן של חברת "בפקו בחריין" בשטחה המוניציפלי של סיתרהמחצבי נפט ושמן של חברת "בפקו בחריין" בשטחה המוניציפלי של סיתרה
* רציף ימי מספר 4 בסיתרה, 1940רציף ימי מספר 4 בסיתרה, 1940
* מפה של בחריין בה מודגשת סיתרהמפה של בחריין בה מודגשת סיתרה
* בית הקברות בסיתרהבית הקברות בסיתרה
* נשים מפגינות למען דמוקרטיה בעירנשים מפגינות למען דמוקרטיה בעיר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סיתרה** בוויקישיתוף
* סיתרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**ג'ון וובר** באנגלית: **John Webber** ‏ (6 באוקטובר 1751 – 29 במאי 1793) היה אמן אנגלי שליווה את קפטן קוק במשלחת השלישית שלו באוקיינוס השקט. הוא ידוע בעיקר בזכות תמונותיו של אוסטרליה, הוואי ואלסקה.

ביוגרפיה
--------

וובר נולד בלונדון, התחנך בברן ולמד ציור בפריז. אביו היה אברהם ואבר, פסל שווייצרי שעבר ללונדון, ושינה את שמו לוובר לפני שהתחתן עם גברת מרי קוואנט ב-1744.

וובר שימש כאמן רשמי במסע הגילוי השלישי של ג'יימס קוק ברחבי האוקיינוס השקט (1776–1880) על סיפון HMS Resolution. במפרץ ההרפתקאות בינואר 1777 הוא צייר "איש מארץ ואן דימן" ו"אישה מארץ ואן דימן". הוא גם צייר הרבה סצנות בניו זילנד ובאיי הים הדרומי. במסע זה, שבמהלכו איבד קוק את חייו בקרב בהוואי, הפך וובר לאמן האירופי הראשון שיצר קשר עם איי הוואי, שנקראו אז איי סנדוויץ'. הוא צייר נופים רבים בצבעי מים של האיים קוואי והוואי, וגם תיאר רבים מאנשי הוואי.

באפריל 1778, עגנו ספינותיו של קפטן קוק "רזולוציה" ו"דיסקברי" בוונקובר איילנד, קנדה כדי לבצע תיקונים. הצוות ערך תצפיות ותעד מפגשים עם האנשים המקומיים. וובר צייר נופים בצבעי מים. רישומיו וציוריו נחרתו לדין וחשבון שהודפס לאדמירלות הבריטית על המשלחת, שפורסם ב-1784.

באנגליה בשנת 1780 הציג וובר כ-50 יצירות בתערוכות של האקדמיה המלכותית בין השנים 1784 ל-1792, ונבחר למקורב של האקדמיה המלכותית ב-1785 וקיבל תואר "אמן מלכותי" בשנת 1791. רוב עבודתו היו נופים. לפעמים נכללו דמויות, כמו בציור - "מותו של קפטן קוק" ציור נודע בזכות התחריט שלו. גרסה נוספת של תמונה זו נמצאת בגלריה של ויליאם דיקסון בסידני.

אוספים
------

ציוריו נמצאים באוספים רבים: מוזיאון אנקורג' להיסטוריה ואמנות (אלסקה), מוזיאון האלאוטים (אלסקה), מוזיאון הבישוף (הונולולו), מוזיאון הונולולו לאמנות, מוזיאון פיבודי אסקס (סאלם, מסצ'וסטס), הגלריה לאמנות של אוניברסיטת ייל, המוזיאון הבריטי, המוזיאון של סר ג'ון סואן (לונדון), המוזיאון הימי הלאומי (לונדון), המוזיאון של ניו זילנד טה פאפא טונגרווה, ספריית ג'ון קרטר בראון וספריית מיטשל (אוסטרליה) הם בין האוספים הציבוריים מחזיק בעבודות של ג'ון וובר.

גלריה
-----

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון וובר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  William Hauptman, "Webber before Cook: two water-colours after Sterne," *The Burlington Magazine*, Vol. 136, No. 1903 (Apr 1994), p. 237.
2. 1 2  Percival Serle, ed. (1949). "Webber, John". Dictionary of Australian Biography. Angus and Robertson.
3. ↑  Gray, Charlotte", *The Museum Called Canada: 25 Rooms of Wonder*, Random House, 2004
4. ↑  "A young woman of the Sandwich Islands". British Museum. Retrieved 8 July 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007352282205171
* AAG: 919
* BnF: cb162742129 (data)
* DAAO: john-webber
* DSI: 990
* FNZA: 16011
* GND: 121292576
* HDS: 022116
* ICCU: RMLV071722
* ISNI: 0000 0001 1881 4342
* LCCN: nr97009605
* NGV: 4486
* NKC: ola2016914264
* NLA: 35861029
* NTA: 07332941X
* RERO: 02-A012482119
* RKD: 83149
* SIKART: 4022963
* SNAC: w62v2pkq
* SUDOC: 07666595X
* TePapa: 2421
* Trove: 1120312
* ULAN: 500001459
* VIAF: 120740132
* WorldCat: lccn-nr97009605

 |
**פאבל ניקולאייביץ' פילונוב** (ברוסית: **Па́вел Никола́евич Фило́нов**;‏ 8 בינואר 1883 – 3 בדצמבר 1941) היה אמן רוסי.

ביוגרפיה
--------

פילונוב נולד במוסקבה ב-8 בינואר 1883. בשנת 1897, הוא עבר לסנט. פטרבורג, שם לקח שיעורי אמנות. בשנת 1908, הוא נכנס לאקדמיה לאמנויות סנט פטרבורג, ממנה גורש ב-1910.

בשנים 1910–1914 השתתף בקבוצת האמנויות סויוז מולודיוז'י. ב-1912 הוא כתב את המאמר "הקנון והחוק", שבו ניסח את עקרונות הריאליזם האנליטי, או "אנטי-קוביזם". לפי פילונוב, הקוביזם מייצג אובייקטים באמצעות אלמנטים של גאומטריית פני השטח שלהם, אך "הריאליסטים האנליטיים" צריכים לייצג אובייקטים באמצעות אלמנטים של נשמתם הפנימית. הוא היה נאמן לעקרונות אלה למשך שארית חייו.

במהלך השנים 1913 עד 1915 היה פילונוב מקורב לולדימיר מאיאקובסקי, ופוטוריסטים נוספים. הוא אייר את השירים הנבחרים של חלבניקוב לצד קזימיר מלביץ'. בסתיו 1916 התגייס לשירות במלחמת העולם הראשונה, ושירת בחזית הרומנית. פילונוב השתתף באופן פעיל במהפכה הרוסית של 1917 ושימש כיושב ראש ועדת מלחמת המהפכה של אזור דונאי.

בשנת 1919, הוא הציג בתערוכה הראשונה של אמני כל הסגנונות בארמיטאז'. בשנת 1923, הוא הפך לפרופסור של האקדמיה לאמנויות סנט פטרבורג וחבר במכון לתרבות אמנותית. הוא ארגן בית ספר גדול לאמנויות לתואר שני בריאליזם אנליטי (מעל שבעים אמנים, כולל פסל אמריקאי וציירת דיוקנאות הלן הוקר). עבודתם השפיעה על סופרמטיזם ואקספרסיוניזם.

ב-1929 תוכננה במוזיאון הרוסי תערוכה רטרוספקטיבית גדולה של אמנות פילונוב; עם זאת, הממשלה הסובייטית אסרה על קיום התערוכה. מ-1932 ואילך, פילונוב ממש רעב ללחם, אבל עדיין סירב למכור את יצירותיו לאספנים פרטיים. הוא רצה לתת את כל יצירותיו למוזיאון הרוסי במתנה כדי להקים מוזיאון לריאליזם אנליטי. הוא מת מרעב ב-3 בדצמבר 1941 במהלך המצור על לנינגרד.

סגנון ומורשת
------------

פילונוב הציג דרך עבודה שהמשיכה מהפרט אל הכלל. הוא האמין שחפצים ומשטחים צריכים להיבנות מפרטים קטנים ופיסות קטנות, ואחרת זאת"שרלטנות". לשם כך הוא עבד, ודרש מתלמידיו לעבוד עם מכחולים קטנים מאוד בציור ובנקודות קטנות ביותר בעת ציור.

רוב יצירותיו של פילונוב ניצלו על ידי אחותו יבדוקיה ניקולייבנה גלבובה. היא אחסנה את הציורים בארכיון המוזיאון הרוסי ולבסוף תרמה אותם במתנה. נאסרו תערוכות של עבודותיו של פילונוב. ב-1967 הותרה תערוכה של עבודותיו של פילונוב בנובוסיבירסק. בשנת 1988, עבודתו הותרה להצגה במוזיאון הרוסי. ב-1989 וב-1990 נערכה בפריז התערוכה הבינלאומית הראשונה של עבודתו של פילונוב.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאבל פילונוב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Павел Филонов, www.starat.narod.ru
2. ↑  Velimir Vladimirovich Khlebnikov, Nadezhda Davidovna Burliuk, Pavel Nikolaievich Filonov, Kazimir Severinovich Malevich, **Selected Poems with Postscript, 1907–1914 (Изборник стихов. С послесловием речяря. 1907-1914 гг.)**, Petrograd: EUY, 1914

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007303372505171
* BnF: cb121493907 (data)
* GND: 118935356
* ICCU: UFIV050747
* ISNI: 0000 0001 2136 4469
* LCCN: n82224063
* NKC: jo20000082677
* NTA: 071613315
* RKD: 28013
* SELIBR: 213398
* SNAC: w6k07vx6
* SUDOC: 02998419X
* ULAN: 500016882
* VIAF: 64043652
* WorldCat: lccn-n82224063

 |
**היחידה המבצעית של שירות הביטחון הכללי** היא יחידה מיוחדת בשירות הביטחון הכללי שמורכבת מלוחמים המומחים בפעילות חשאית ומסווגת ובמיוחד בלוחמה בטרור, בביון ואיסוף מודיעין בשטח עוין. היחידה מבצעת משימות מיוחדות חשאיות עבור השב"כ, כגון איסוף מודיעין ואבטחת סוכני שב"כ בשטח עוין ולוקחת גם חלק בסיכול פיגועים. היחידה נחשבת לאחת היחידות הסודיות והחשאיות ביותר בישראל וכמעט כל פעילותה מסווגת ונתונה תחת איפול כבד.

באתר השב"כ נכתב בתיאור התפקיד:

> 
> יחידת המבצעים אחראית על תכנון ומימוש מבצעים חשאיים בתחום סיכול טרור, ריגול ואיסוף מודיעין בתהליך המיון ליחידה מושם דגש על רמה אישית גבוהה, אחריות, אמינות ויצירתיות. לאחר תקופת הכשרה, משולבים העובדים בצוותים מיומנים, הפועלים בשטח, ובמסגרת תפקידם הם נדרשים לפעול בקור רוח אל מול מציאות משתנה, תוך הפעלת יכולת הסתגלות, אלתור ותגובה מהירה ומקצועית אל מול תרחישים, המוכתבים על ידי היריב. לוחמי ולוחמות היחידה פועלים יחד כצוות מובחר וייחודי, העוסק בעולמות תוכן מגוונים ומרתקים. מוזמנות ומוזמנים להגיש קורות חיים.
> 
> 
> 
> — אתר השב"כ, צוטט בישראל היום
> 

הדרישות לתפקיד הן שירות קרבי מלא בצה"ל עם רקע פיקודי. מי שמתקבל אחרי הסינונים הקפדניים חותם על שירות ל-5 שנים ואחריו יש אפשרות לקבל קביעות ולהמשיך ביחידה ובשירות. לוחמי היחידה נחשב למקצועיים, אמיצים ומיומנים ביותר. היחידה משתפת פעולה עם הימ"מ, היחידה הלאומית ללוחמה בטרור של משטרת ישראל.

לוחמי היחידה נחשפו לראשונה בינואר 2016 כשפעלו יחד עם הימ"מ במרדף אחרי המחבל ערבי-ישראלי שביצע את הפיגוע בתל אביב. הוא אותר בערערה וחוסל בפעולה משותפת עם הימ"מ.
במבצע ראשית האור בתחילת מלחמת חרבות ברזל, הובילו לוחמי היחידה את פעולת חילוצה של החיילת אורי מגידיש.
לוחמי היחידה לקחו חלק גם במבצע יד זהב, ביחד עם הימ"מ וצה"ל, בו שוחררו שני חטופים שהוחזקו כבני ערובה ברפיח.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של היחידה המבצעית של שירות הביטחון הכללי
* אמיר בוחבוט‏, נטולי קרדיט אך עטורי שבחים: היחידה המבצעית בשב"כ נחשפת לראשונה, באתר וואלה!‏, 11 בינואר 2016
* חנן גרינווד, גרסת המציאות לסרטי ג'יימס בונד: הכירו את היחידה שבה גדל ראש השב"כ הבא, באתר ישראל היום, 1 בספטמבר 2021

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אמיר בוחבוט‏, נטולי קרדיט אך עטורי שבחים: היחידה המבצעית בשב"כ נחשפת לראשונה, באתר וואלה!‏, 11 בינואר 2016.
2. 1 2  חנן גרינווד, גרסת המציאות לסרטי ג'יימס בונד: הכירו את היחידה שבה גדל ראש השב"כ הבא, באתר ישראל היום, 1 בספטמבר 2021.
3. ↑  אילנה דיין, ‏פרטים חדשים על מבצע החילוץ של אורי מגידיש, באתר ‏מאקו‏, 2 בנובמבר 2023
4. ↑  יואב זיתון, עינב חלבי, יעל צ'כנובר, ההגעה החשאית, גל התקיפות - והחילוץ: "הלוחמים הגנו בגופם על לואיס ופרננדו", באתר ynet, 12 בפברואר 2024,  
לילך שובל, במבצע הירואי תחת אש: צה"ל חילץ את פרננדו סימון מרמן ולואיס הר מהשבי ברפיח, באתר ישראל היום, 12 בפברואר 2024.
בטופולוגיה, **קבוצה דלילה** היא קבוצה שהפנים של הסגור שלה ריק. כלומר, אם {\displaystyle A} קבוצה, היא תיקרא דלילה אם מתקיים {\displaystyle {\mbox{Int}}\left({\mbox{Cl}}(A)\right)=\emptyset }.

דלילות פירושה, במובן מסוים, ההפך מצפיפות. בעוד שעבור קבוצה צפופה מתקיימת התכונה ש**כל** קבוצה פתוחה במרחב פוגשת אותה (כלומר, יש להן איבר משותף), הרי שקבוצה דלילה מקיימת את התכונה ש**כל** קבוצה פתוחה במרחב מכילה קבוצה פתוחה לא ריקה שזרה לקבוצה הדלילה - כלומר, הקבוצה הדלילה היא "לא צפופה בשום מקום" (ועל כן באנגלית מכנים אותה גם "Nowhere dense").

דוגמה
-----

אם המרחב שלנו הוא הישר הממשי, והקבוצה שלנו היא קבוצת המספרים השלמים, זוהי קבוצה דלילה - הסגור של המספרים השלמים הוא המספרים השלמים, והפנים של קבוצה זו ריק (שכן כל כדור פתוח סביב כל אחד מהמספרים השלמים מכיל גם מספרים לא שלמים).

לעומת זאת, קבוצת המספרים הרציונליים אינה דלילה, וזאת למרות שהפנים שלה ריק (כי כל כדור פתוח סביב מספר רציונלי מכיל מספרים אי רציונליים) - זאת מכיוון שהסגור של קבוצת המספרים הרציונליים הוא כל המרחב, ולכן הפנים שלו הוא גם כן כל המרחב.

נשים לב, שאת קבוצת המספרים הרציונליים ניתן להציג כאיחוד בן מנייה של קבוצות דלילות (הזזות של קבוצת השלמים במספר רציונלי). תכונה זו לא מתקיימת בישר הממשי כולו. קבוצת המספרים הממשיים **לא** ניתנת להצגה כאיחוד בן מנייה של קבוצות דלילות. תכונה זו מוכחת על ידי משפט הקטגוריה של בייר.

קטגוריות ומשפט בייר
-------------------

איחוד סופי של קבוצות דלילות הוא קבוצה דלילה. לעומת זאת, איחוד אינסופי של קבוצת דלילות אינו בהכרח קבוצה דלילה. קבוצה שהיא איחוד בן מנייה של קבוצות דלילות נקראת קבוצה מקטגוריה ראשונה, וקבוצות אחרות נקראות קבוצות מקטגוריה שנייה. משפט הקטגוריה של בייר אומר כי במרחבים מסוימים, הפנים של קבוצה מהקטגוריה הראשונה הוא תמיד ריק.

| טופולוגיה קבוצתית |
| --- |
| מושגי יסוד | מרחב מטרי • מרחב טופולוגי • פונקציה רציפה • הומיאומורפיזם |
| בתוך המרחב | קבוצה פתוחה • קבוצה סגורה • פנים • סגור • שפה • סביבה • נקודת הצטברות • קבוצה צפופה • קבוצה דלילה • בסיס • סדרת קושי |
| תכונות של מרחבים טופולוגיים |
| אקסיומות ההפרדה | T0 • ‏ T1 • ‏ T2 (מרחב האוסדורף) • T2.5 • מרחב האוסדורף לחלוטין • T3 (מרחב רגולרי) • T3.5 • ‏ T4 (מרחב נורמלי) • T5 • ‏ T6 • מרחב מטריזבילי |
| אקסיומות המנייה | С1 • ‏ С2 • מרחב ספרבילי |
| קומפקטיות | קבוצה קומפקטית • מרחב קומפקטי מקומית • מרחב לינדלף • קבוצה קומפקטית יחסית • מרחב פרה-קומפקטי |
| תכונות נוספות | מרחב שלם • קשירות • מרחב בייר • מרחב פולני |
|  ק  |
| בניות | מרחב מכפלה • טופולוגיה מושרית • מרחב מנה • 
קומפקטיפיקציה (קומפקטיפיקציה חד-נקודתית, הקומפקטיפיקציה של סטון צ'ך) • השלמה |
| משפטים | הלמה של אוריסון • משפט טיטצה • משפט המטריזציה של אוריסון • משפט טיכונוף • משפט הקטגוריה של בייר |
| דוגמאות | קבוצת קנטור • עקומת הסינוס של הטופולוגים • מרחב המסרק • הישר הארוך • מישור מור • מרחב אוריסון אוניברסלי |
| שונות | טופולוגיה חלשה • תכונה מקומית • אלומה • מרחב כיסוי |
| 

---

נושאים בטופולוגיה: טופולוגיה קבוצתית • טופולוגיה אלגברית • טופולוגיה גאומטרית

---

נושאים באנליזה מתמטית: חשבון אינפיניטסימלי (מונחון) • אנליזה וקטורית • משוואות דיפרנציאליות רגילות וחלקיות • טופולוגיה קבוצתית וגאומטרית • אנליזה מרוכבת • אנליזה פונקציונלית • תורת המידה

---

 |

קישורים חיצוניים
----------------

* קבוצה דלילה, באתר MathWorld (באנגלית)