recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**פרנק מייקלמן** (באנגלית: **Frank Michelman**; נולד ב-26 במאי 1936) הוא פרופסור ומופקד הקתדרה על שם רוברט ואלמסלי בבית הספר הרווארד למשפטים.

ביוגרפיה
--------

בשנים 1961–1962 התמחה מייקלמן אצל השופט ויליאם ברנן. מלמד באוניברסיטת הרווארד החל משנת 1963. תחומי הוראתו ומחקריו כוללים דיני קניין, משפט חוקתי ותאוריה דמוקרטית.

מייקלמן כתב מאמר ידוע בכתב העת למשפטים של אוניברסיטת הרווארד: 'קניין, תועלת והוגנות' (Property, Utility and Fairness) (80 Harvard Law Review 1165 (1967)) הבודק את הסיבות הכלכליות לפיצוי הוגן שמגיע לפי התיקון החמישי לחוקת ארצות הברית של ה-Takings clause לפי חוקת ארצות הברית. המאמר צוטט בפסק דין הרוב בחוות הדעת במשפט Penn Central Transportation Co. v. New York City, בבית המשפט העליון של ארצות הברית שעסק בסמכותה של עיריית ניו יורק במשפט שהוא ציון דרך שאוסר על חברת הרכבות להקים גורד שחקים מעל המבנה ההיסטורי של מסוף ה-Grand Central. ניתוחו של מייקלמן מבוסס על ההערכה אם עלויות המפגע ועלותו לחברה מצדיקות זאת.

מייקלמן כיהן כסגן נשיא האגודה האמריקאית לפוליטיקה ולפילוסופיה של המשפט בין השנים 1994-96, וכנשיאה בין השנים 1998-2001.

ספרו "ברנן ודמוקרטיה" (Brennan and Democracy) בוחן את רעיון הדמוקרטיה הקונסטיטוציונית מבעד לפריזמה של עבודת שופט בית המשפט העליון האמריקאי האקטיביסט ויליאם ברנן. מייקלמן בודק את פסקי הדין של ברנן בסוגיות כמו העדפה מתקנת, הזכות להפלות ואת יישומם של התיקונים לחוקה. באמצעותם סקירת הקריירה השיפוטית של ברנן מנסה מייקלמן לבחון יישומם של מונחים סותרים של קהילתיות וליברטריאניזם ובודק כיצד ברנן מפרש את מושג הצדק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנק מייקלמן** בוויקישיתוף

* פרנק מייקלמן, באתר SSRN
* עמוד הבית של פרנק מייקלמן בבית הספר למשפטים, של אוניברסיטת הרווארד

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007265469905171
* BIBSYS: 4269
* BnF: cb13596513g (data)
* GND: 13011264X
* ISNI: 0000 0001 1455 6702
* LCCN: n88654690
* NKC: mzk2006343006
* NTA: 291232752
* SNAC: w6448qzq
* SUDOC: 086098292
* VIAF: 116669429
* WorldCat: lccn-n88654690

 |
**ביבליית ירושלים** (בצרפתית: **Bible de Jérusalem**) הוא שמה של מהדורת הביבליה, הברית הישנה והברית החדשה, אשר הוכנה באמצע המאה ה-20 בבית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה הקתולי בירושלים. ייחודה הוא בכך שהטקסטים תורגמו לצרפתית מהשפות בהן נכתבו במקור, היינו מעברית, ארמית ומיוונית, ולא מהוולגטה הלטינית. 

תרגומם מחדש של כל ספרי הברית הישנה (לפי מתכונת הוולגטה, כולל ספרי הקאנון המשני) והחדשה החל בבית הספר בשנת 1944, והם פורסמו בהדרגה בין השנים 1945 ל-1955. בשנת 1956 פורסם הקובץ המלא, ועד מהרה הוא נודע כ"ביבליית ירושלים", כינוי שאומץ לאחר מכן באופן רשמי. הכרך מלווה בביאורים ובהסברים, בהפניות לטקסטים רלוונטיים לאורכו, וכן בפרקי הקדמה לכל ספר או קבוצת ספרים. בשל נהירותה ואיכותה הגבוהה זוהי אחת ממהדורות הביבלייה האהודות בקרב קתולים, והיא תפסה במידה רבה את מקומה של ביבליית דואיי-ריימס המסורתית והשמרנית.

ב-1966 תורגם הספר זה לאנגלית (The Jerusalem Bible), ולאחר מכן למספר שפות נוספות, ובהן איטלקית, גרמנית, פורטוגזית, ספרדית ופולנית. ב-1973 יצאה מהדורה צרפתית מחודשת ושוב ב-1998. בין 1997 ל-2003 נסרק הטקסט הצרפתי והועלה לרשת האינטרנט, והוא זמין לכל, לצד מנוע חיפוש מקוון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ביבליית ירושלים** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ביבליית ירושלים (באנגלית, בצרפתית, בערבית ובעברית)
* ביבליית ירושלים באתר בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה
* ביבליית ירושלים ברשת
* מנוע החיפוש של ביבליית ירושלים (אורכב 04.01.2006 בארכיון Wayback Machine)
**יַסְעוּר לְבֶן-מֵצַח**
 (מוכר גם בתרגום החופשי מהשם האנגלי בתור **יסעור מפוספס**, שם מדעי: *Calonectris leucomelas*), הוא מין של עוף ימי ממשפחת היסעוריים המצוי באוקיינוס השקט. 

בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר בחוף הצפוני במפרץ אילת, עם ארבע תצפיות עד היום בשנים 1992, 1993, 2003 ו-2008.

אורכו של היסעור עד 50 ס"מ ומוטת כנפיו 122 ס"מ בממוצע. היסעור בעל נוצות מפוספסות באפור בפלג גופו העליון, כנפיו חומות ושאר הגוף מהראש עד הזנב לבן. הרגליים הקטנות ורודות ובעלות קרומי שחייה.

היסעור דואה על הרוחות של האוקיינוס הפתוח במשך חודשים ובו מחפש את מזונו. הוא ניזון מלהקות של דגים קטנים כמו אנשובי או סרדין ומסרטנונים. הוא נוחת על היבשה בעיקר בעונת הרבייה. 

היסעורים מקננים לחופי האוקיינוס השקט ובעיקר ביפן ובחצי האי הקוריאני וכן בעוד כמה איים. הם נפוצים בעוד כמה אזורים מהודו עד לניו זילנד.

יסעורים אלה פיתחו צורה מיוחדת להמריא ביפן - הם מטפסים בתורות אחד אחד לצמרת של עץ ומשם הם מצליחים להמריא ביתר קלות מבלי לאמץ את שריריהם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יסעור לבן-מצח** בוויקישיתוף
* יסעור לבן-מצח, באתר ITIS (באנגלית)
* יסעור לבן-מצח, באתר NCBI (באנגלית)
* יסעור לבן-מצח, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* יסעור לבן-מצח, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  יסעור לבן-מצח באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  קיליאן מולארני, לארס סוונסון, דן צטרסטרום, פיטר ג'. גרנט, דן אלון, יוסי לשם, אבי ארבל (ע), **לקסיקון מפה: הציפורים - המדריך השלם לציפורי אירופה וישראל**, מפה הוצאה לאור, 2003
3. ↑  ערד בן דוד, יסעור לבן-מצח, באתר הצפרות הישראלי
4. ↑  The Israeli Birding Website - birds of Israel checklist, israbirding

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007293655705171
* LCCN: sh85019025

 |
**איתי בֶּנְהַר** (נולד ב-8 בפברואר 1958) הוא מיקרוביולוג מולקולרי ישראלי ופרופסור מן המניין בבית הספר שמוניס למחקר ביו-רפואי וחקר הסרטן באוניברסיטת תל אביב. מכהן כראש המרכז להתמודדות עם מגפות באוניברסיטה זו.

ביוגרפיה
--------

בנהר נולד בתל אביב וגדל ברחובות, בנם של אפרים וזהבה בנהר. אביו היה ממייסדי יחידת הכלבנים של צה"ל והיה בכיר בחיל המדע. 

את שירותו הצבאי עשה בחטיבת הצנחנים.

בשנת 1981 החל את לימודיו בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית, אותם השלים בשנת 1983. בהמשך החל לימודי תואר שלישי במיקרוביולוגיה באוניברסיטה העברית בהנחיית פרופ' חנה אנגלברג-קולקה, והשלים אותם בהצטיינות. עבודת התזה שלו, שהוגשה בשנת 1992, עסקה בוויסות של התבטאות גנים.

לאחר מכן יצא בנהר לארצות הברית, שם שימש כעמית בתר-דוקטורי במכונים הלאומיים לבריאות בתחום האימונותרפיה של סרטן, ועם חזרתו לישראל בשנת 1995 הצטרף כמרצה לפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב, אז גם זכה במלגת אלון לחוקרים צעירים מצטיינים. בשנת 2001 קיבל קביעות כמרצה בכיר, בשנת 2005 מונה לפרופסור חבר ובשנת 2008 לפרופסור מן המניין.

בשנים 2007–2011 כיהן כראש המחלקה למיקרוביולוגיה מולקולרית ולביוטכנולוגיה, בשנים 2012–2015 כראש המכון לביוטכנולוגיה ובשנים 2014–2018 שימש כסגן דקאן הפקולטה למדעי החיים. החל משנת 2014 מחזיק בקתדרה על שם מוריס ומניה לי לביופיזיקה וביוטכנולוגיה, וכן מכהן כראש המרכז להתמודדות עם מגפות של אוניברסיטת תל אביב מאז הקמתו בשנת 2020. הוא חבר בוועד המנהל של רמות, חברת מסחור הטכנולוגיות של אוניברסיטת תל אביב.

בנהר נשוי ואב לשלושה, מתגורר ברחובות.

מחקר
----

איתי בנהר הוא מומחה ומוביל דעה בתחום של הנדסת נוגדנים. במשך מעל לשני עשורים הוא בנה ספריות של פאג'ים שמהן ניתן לבודד נוגדנים כנגד מספר מטרות. ברבות השנים פרסם בנהר מעל ל-110 מאמרים בעיתונות המדעית, כתב 16 פרקים בספרים ורשם 19 פטנטים.

קבוצתו של בנהר עוסקת בשלושה כיווני מחקר מרכזיים: הערכה של תצורות חדשניות לנוגדנים דו-ספציפיים ושל חלבוני תצמיד נוגדן-רעלן כתרופות אנטי-סרטניות פוטנציאליות; הערכה של "מתגי מוות" המשופעלים על ידי פרוטאזים ויראליים עבור ביעור פוטנציאלי של תאים המזוהמים על ידי וירוסים; פיתוח ננו-תרופות מוכוונות נוגדנים. במרוצת השנים למדו בהנחיית בנהר 45 תלמידים לקראת תואר מוסמך, ו-28 תלמידים לקראת תואר דוקטור.

בנהר כיהן בעבר ומכהן כיום כיועץ למספר חברות ביוטכנולוגיה ובכללן Natera, המפתחת כלים דיאגנוסטיים לשלב טרום-לידה; AIT, המפתחת נוגדנים ליישומים קליניים; CEACAM ו-SeraSense Biotech המפתחות נוגדנים אנטי-סרטניים; GreenVision, המפתחת מערכות דימות מתקדמות; Intellect Neuroscience, המפתחת נוגדנים למחלת אלצהיימר; Medgenics, המפתחת "ביו-משאבות" להובלת תרופות; 4C-BioMed ו-Sentaur Bio המפתחות נוגדנים תרפויטיים.

פרסים והוקרה
------------

* פרס פדרלי לתרומה מדעית יוצאת דופן ביישומים טכנולוגיים, מטעם המכון הלאומי לבריאות (1994)
* מלגת אלון (1995)
* חבר האגודה הישראלית למיקרוביולוגיה (1995)
* חבר האיגוד האמריקאי לקידום המדע (1995)
* חבר האגודה הישראלית לאימונולוגיה (1999)
* חבר האגודה האמריקאית למיקרוביולוגיה (2002–2017)
* חבר האגודה האמריקאית לנוגדנים (2009)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איתי בנהר** בוויקישיתוף
* דף אישי באתר אוניברסיטת תל אביב

* איתי בנהר, באתר ResearchGate

* איתי בנהר, באתר גוגל סקולר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007383040805171
* ORCID: 0000-0002-0824-7177

 |
**איאן רוברטס** (באנגלית: **Ian Roberts**; נולד ב-31 ביולי 1965) הוא שחקן רוגבי בעבר מאוסטרליה בשנות ה-80 וה-90 ושחקן נבחרת הרוגבי של אוסטרליה בשנים 1990–1994.

בשנת 1995 יצא רוברטס מהארון ובכך היה לשחקן הרוגבי הראשון בעולם ולספורטאי אוסטרלי בכיר הראשון שהוא הומו גלוי.

ביוגרפיה
--------

בשנים 1986–1989 שיחק רוברטס בקבוצת הרוגבי סאות' סידני ראביטוס. בשנים 1990–1995 הוא שיחק בקבוצת מנלי-אורינה סי איגלס. ב-1994 השתתף בטורניר קנגורו, בהשתתפות נבחרות הרוגבי של בריטניה, צרפת ואוסטרליה. בשנת 1996 סבל מפציעות ולכן לא שיחק ובשנים 1997–1998 שיחק בקבוצת נורת' קווינסלנד קאובויס. עקב פציעות שסבל מהן ב-1998 החליט לפרוש סופית מרוגבי מקצועני.

בשנת 2000 זכה רוברטס במדליית הספורט האוסטרלי על תרומתו להישגים הבינלאומיים של אוסטרליה בליגת הרוגבי. היה חבר בצוות שופטי ליגת הרוגבי הלאומית בשנות ה-2000.

בשנת 2005 נבחר רוברטס לאחד מ-25 שחקני הרוגבי הטובים ביותר של ניו סאות' ויילס בכל הזמנים.

חייו האישיים
------------

בשנת 1995 סיפר רוברטס על זהותו המיניות בראיונות לעיתונים ולטלוויזיה. באופן כללי הוא זכה לתמיכה בקרב שחקני הרוגבי באוסטרליה. בשנת 1997 יצא לאור ספר אודותיו, "לגלות", שניכתב על ידי פול פרימן.

לאחר שפרש מספורט מקצועי החל ללמוד במכון הלאומי לאמנויות הבמה שבסידני. הוא הופיע במספר סרטים ובסדרות טלוויזיה בתפקידים קטנים.

בשנת 2005 הגיע רוברטס לשלב הגמר בגרסה האוסטרלית של תוכנית הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים" (אנ') ביחד עם נטלי לאו.

בשנת 2010 ביקר רוברטס את האלופה האולימפית בשחייה סטפני רייס וכינה אותה אידיוטית מושלמת לאחר שלעגה לקבוצת הרוגבי של דרום אפריקה בטוויטר וקראה להם "הומואים" ("faggots").

קישורים חיצוניים
----------------

* איאן רוברטס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* העולם של איאן (באנגלית)
* ריאיון עם איאן רוברטס (באנגלית)
* נתונים סטטיסטיים של איאן רוברטס *Rugby League Project* (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  25 השמות הגדולים *Sydney Morning Herald*,‏ 3 במרץ 2005

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb17126749f (data)
* LCCN: no2017032114
* VIAF: 446148996033359751342
* WorldCat (עם VIAF): 446148996033359751342

 |
**דאקה טריביון** (באנגלית: **Dhaka Tribune** – כלומר, "הבמה של דאקה") הוא עיתון יומי המופיע בשפה האנגלית בבירת בנגלדש, דאקה, החל משנת 2013. מייסדו הוא זאפאר סובהאן, שאליו פונים עיתונאים זרים רבים עם בקשה לפרשן חדשות מארצו .
לעיתון גרסאות מודפסות ואון ליין והוא נקרא בבנגלדש ומחוצה לה. הבעלים של העיתון הוא התאגיד 2A Media Limited בראשות קאזי זאהין אחמד, מקבוצת ג'מקון, אליה שייכים גם העיתונים "באנגלה טריביון" (בשפה הבנגלית) והמגזין לספרות "בנגל לייטס". כיום המוציא לאור של העיתון הוא קאזי אניס אחמד.

היסטוריה
--------

הגיליון הראשון של "דאקה טריביון" יצא לאור דאקה ב-19 באפריל 2013. האירוע נחגג באופן רשמי במלון Pan Pacific Sonargaon בדאקה.
זה קרה בימים שבהם קרה אסון קריסתו של בניין ראנה פלאזה בסאבאר, דאקה. בהמשך כתבי העיתון
וצלמיו כיסו עוד אירועים בעלי הד והשלכות עולמיים כמו משבר הפליטים בעקבות רדיפת הרוהינגיה במיאנמר. הגליונות היו רחבים עד ל-1 במרץ 2015 כשהפכו לקומפקטים. החל מ-1 במאי 2019 הועבר העיתון שוב לפורמט ברודשיט (רחב).
המוטו של העיתון הוא The news you want. No more, no less.
מיוזמת העיתון מתקיימים בבנגלדש קמפיינים מסחריים המארגנים תחרויות עם פרסים בנושאים "אני שמח להיות בנגלדשי" ו"אני תוצרת בנגלדש". החל משנת 2015 "דאקה טריביון" הוא כלי התקשורת העיקרי השותף ב"פסטיבל הספרות של דאקה".

עמדות פוליטיות
--------------

העיתון מתאר את מדיניותו האדיטוריאלית כליברלית מבחינה כלכלית וחברתית.
עורכיו שואפים להשיג דרכו את העלאת רמת הדיונים הפוליטיים בבנגלדש. הם רואים בו עיתון עצמאי, בלתי מפלגתי, המוקדש לקידומם של מה שהם מגדירים כערכי היסוד של המדינה - במיוחד דמוקרטיה, ריבונות לאומית וחילוניות ולבניית חברה משגשגת, צודקת וסובלנית.
העיתון תומך באופן פעיל בשוויון הזכויות, כולל למיעוטים בתחום הג'נדר וקורא, בין השאר, לביטול החוקים נגד ההומוסקסואלים בבנגלדש
העיתון כולל עמודי op-ed הנגישים לדעות שונות מאלו של מערכת העיתון.
העיתון הוקיע את רציחתם של אינטלקטואלים חילונים או אתאיסטים על ידי איסלמיסטים והזהיר מפני הקיצוניות האסלאמיסטית.

בעל המניות הראשי של העיתון הוא התאגיד 2A Media Limited בבעלות קבוצת ג'מקום של אחד ממנהיגי ליגת אוואמי של בנגלדש, קאזי נביל אחמד.

מוספים
------

היומון מפרסם גם מגוון מופסים כולל מוסף חודשי לאמנות ולספרות.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דאקה טריביון
* דאקה טריביון, ברשת החברתית פייסבוק

* דאקה טריביון, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

הערות שוליים
------------

1. ↑  על חניכת מהדורת און ליין של העיתון
2. ↑  הגיליון הראשון
3. ↑  על Dhaka litfest
4. ↑  נגד הפללת היחסים החד-מיניים

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"דאקה טריביון"**.
**רונן אלטמן קידר** (נולד ב-1 באוקטובר 1972) הוא סופר, משורר ומתרגם ישראלי. עם הנושאים בהם עסק בכתיבתו נמנים מדע בדיוני וזהויות מיניות.

ביוגרפיה
--------

אלטמן קידר נולד בתל אביב. הוא סיים תואר ראשון במתמטיקה ובפיזיקה בתוכנית המצטיינים של אוניברסיטת תל אביב, במסגרת העתודה האקדמית ותואר שני במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן באוניברסיטת תל אביב. לאחר נישואיו בשנת 2003 הוסיף לשמו את שם המשפחה "קידר". אלטמן-קידר מתגורר עם משפחתו בברלין, בירת גרמניה, ועובד שם כמדריך טיולים עצמאי.

יצירתו הספרותית
---------------

אלטמן-קידר הוא בוגר כיתת השירה של הליקון לשנת 1997, שם התפרסמו שיריו לראשונה. בשנת 2000 הוציא לאור את הרומן "פרפרי כאוס" בהוצאת שופרא. בספר משולבים מספר קווי עלילה העוסקים בזהויות מיניות בעיר אמריקאית של סוף המאה העשרים. מאז פרסם אלטמן-קידר שירים רבים בכתבי עת לשירה, בהם "מאזנים", "הליקון", "מטעם", "שבו" ו"עיתון 77" ושיריו תורגמו לאנגלית ולרוסית. ספר השירה הראשון של אלטמן-קידר, "סימני נשיכה", ראה אור באוגוסט 2007 בהוצאת "הליקון". בשנת 2014 פרסם אלטמן-קידר את הנובלה 'חיי יצירה' כספר אלקטרוני בהוצאת 'בוקסילה' ובשנת 2022 ראה אור בברלין ספרו "לשנות סדרי עולם: צעירים וצעירות יהודיים שעיצבו את ההיסטוריה של ברלין", בגרסה דו-לשונית, עברית-גרמנית.

אלטמן-קידר תרגם לאנגלית את הרומן הגרפי 'משק 54' מאת גלעד סליקטר וגלית סליקטר. בשנת 2009 תרגם שבעה משיריה של מאשה קאלקו עבור גיליון 'רשות היחיד' של "הליקון" - תרגום ראשון לעברית של משוררת זו. בשנת 2010 ראה אור בעריכתו ספר שיריה של ענבל אשל כהנסקי, "פִּראֵי היום".

אלטמן-קידר מחבר גם פלינדרומים[דרוש מקור] וחמשירים.

פעילויות נוספות
---------------

אלטמן-קידר עיבד את סיפורו "איפור" לסרט סטודנטים בבימויה של עינבר גלבוע, שהוקרן בפסטיבלים בארצות הברית. בשנים 2005–2006 לימד בבית-הספר לשירה של "הליקון" ושימש כמפיק בפועל של פסטיבל "שער" לשירה חדשה. בשנים 2009–2012 ערך (יחד עם ענת אבישר ולי עברון-ועקנין) את כתב-העת האינטרנטי לספרות זוטא. בשנת 2012 ערך את גיליון פסטיבל 'שער' של כתב העת הליקון.

לקריאה נוספת
------------

* ראובן מירן, "להתחבר ולנגוע", ידיעות אחרונות, 11.2.2000
* דניאל בנאי, "כמו ספר בינוני שנכתב בעברית, תורגם לאנגלית ואז תורגם לעברית דהויה". הארץ, 19.7.2000.

קישורים חיצוניים
----------------

* רשימת הפרסומים של רונן אלטמן קידר, בקטלוג הספרייה הלאומית
* רונן אלטמן קידר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
* יובל פז, אלטמן-קידר רונן, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית"
* הספרים של רונן אלטמן קידר, באתר "סימניה"
* אילן ברקוביץ', היכן את מניחה את יופייך כשאת הולכת לישון?, באתר הארץ, 29 באפריל 2008
* הבלוג של רונן אלטמן קידר
* רונן אלטמן קידר, ברשת החברתית פייסבוק

**מכּתביו**:

* שני שירים, **מטעם** 3, ספטמבר 2005, עמ' 69–70
* רונן אלטמן קידר, ברשות לאישור גרמנים, באתר ynet, 2 ביוני 2009
* שלושה שירים בכתב העת האינטרנטי 'החוטם'
* אדם על הירח?, מאמר באתר האינטרנט של האגודה הישראלית למד"ב ופנטזיה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007283562205171
* GND: 1220060941
* ISNI: 0000 0000 4834 9798
* LCCN: no00040776
* VIAF: 46304364
* WorldCat: lccn-no00040776

 |
הולוטייפ מאובן של דג ממשפחת העקרבנוניים
**טיפוס** (type) בביולוגיה הוא דוגמה מייצגת של אורגניזם מסוים (או קבוצה של אורגניזם) אשר הוצמד לו שם מדעי לפי שיטת מיון עולם הטבע. במילים אחרות הטיפוס הוא המודל או המודלים אשר מוזכרים במאמר אשר תיאר את הטקסון ונתן לו את שמו המדעי. בעבר (לפני שנת 1900) בבוטניקה השימוש במונח type היה זהה לשימוש במונח טקסון היום.

הגדרת הטיפוסים מאפשרת בחינה של האורגניזם עליהם התבסס המחקר המקורי וכך מאפשרת לחוקרים אחרים להמשיך את המחקר הטקסונומי עם אותם פריטים. למשל ייתכן ושני כותבים שאינן מודעים אחד לשני יפרסמו מאמרים המתארים את אותו הטקסון אך יתנו לו שמות מדעיים שונים. ייתכן והמידע הטקסונומי או הטכנולוגיה לא היו מפותחים מספיק בזמן כתיבת המאמר המקורי וכעת בחינה מחודשת את הפריטים תביא למסקנה שונה. חוקר מודרני הקורא תיגר על המסקנות המקוריות יכול להשוות את ההולוטייפ המאוחסנים במוזיאונים ולהחליט אם אכן מדובר במינים שונים או בשם מדעי נרדף.

בוטניקה
-------

לפי ה-ICN טיפוס (Type) הוא מונח המוצמד באופן תמידי לטקסון. (מאמר 7.1). בביולוגיה טיפוס יכול להיות דוגמה של צמח אמיתי או ציור.

ה-ICN מספק רשימה של כמה טיפוסים (מאמר 9), ההולוטייפ הוא החשוב שבהם.

* holotype
* lectotype
* isotype
* syntype
* paratype
* neotype
* epitype

זואולוגיה
---------

לפי ה-ICZN טיפוס של מין או תת-מין הוא אורגניזם (או סדרה של אורגניזם), טיפוס של סוג או תת-סוגים הוא מין וטיפוס של טקסונים מעל סוג הוא סוג. דרגות מעל על-משפחה אינן מוצמדות לטיפוס.

### הולוטייפ (Holotype)

הולוטייפ הוא האורגניזם עליו התבסס התיאור של השם המדעי ומהווה מודל לשם זה. ההולוטייפ לרוב מאוחסן במוזיאון או אוספים ידועים ומאפשר גישה חופשית לחוקרים המעוניינים להמשיך ולחקור את הפרט.

### פראטייפ (Paratype)

כאשר מוגדר הולוטייפ, וקיימים פרטים נוספים מאותה סדרה של ההולוטייפ (כלומר מוזכרים במאמר ביחד עם ההולוטייפ) הם מכונים הפראטייפ.

### אלוטייפ (Allotype)

אלוטייפ הוא מודל מהזוויג ההופכי לזה של ההולוטייפ, הוא נבחר מתוך הפרטייפים. השימוש באלוטייפ אינו חובה לפי הנחיות ICZN.

### נאוטייפ (Neotype)

נאוטייפ הוא אורגניזם הנבחר לשמש כהולוטייפ כאשר ההולוטייפ המקורי אבד או נהרס, או שלא נבחר כזה בתיאור המקורי.
**התנועה לעצירת הנסיגה מסיני** הייתה תנועת מחאה נגד פינוי חצי האי סיני במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים.

רקע
---

לאחר כיבוש חצי האי סיני במלחמת ששת הימים, הקימה ישראל מספר יישובים בסיני, כשהגדול מביניהם היה ימית. בנוסף הוקמו מספר בסיסי צבא ושדות נפט.

ב-17 בספטמבר 1978 נחתם הסכם השלום בין ישראל למצרים. ההסכם קבע, בין השאר, את קו עקבה-רפיח כקו הגבול בין ישראל למצרים, ופינוי של כלל יישובי חצי האי סיני. על אף שרוב מתיישבי חבל ימית התפנו מרצון, טענו בחוגי הימין כי אין לוותר על שטחי ארץ ישראל, ועל כן החלו להיאבק נגד הפינוי.

התנועה לעצירת הנסיגה מסיני היה הגוף המרכזי שאיחד את מתנגדי הנסיגה, והוא הורכב בעיקר מאנשי גוש אמונים. התנועה זוהתה עם עמדות מפלגת התחיה.

פעילות
------

התנועה ארגנה פעילות מחאה בכל רחבי הארץ נגד הנסיגה מסיני.

במסגרת המאבק נערכו הפגנות המוניות, בין השאר מול בית ראש הממשלה, ונערכה פעילות הסברתית נרחבת.

לדברי הרב סדן, לאחר קבלת ההחלטה על הנסיגה בכנסת, התקיימו שלושה ימי דיונים בתנועה. קבוצת המיעוט, שכללה בעיקר רבנים מישיבת מרכז הרב, סברה שבמשך השנה וחצי שנותרו יש להקים מטות הסברה ברחבי המדינה. לעומתה קבוצת הרוב של אנשי מעשה סברה שיש להתמקד בהבאת עשרות אלפי אנשים והתבצרות בבתים, ועמדתה התקבלה.

### הבאת מתיישבים לחבל ימית

התנועה לעצירת הנסיגה התמקדה בהבאת אנשים מכל רחבי הארץ להתיישב בבתים שננטשו על ידי תושביהם, שהתפנו מרצון, על מנת להקשות על פינוי היישובים.

בנוסף הקימה התנועה מספר יישובים חדשים בחצי האי סיני: עצמונה, מעוז הים וחצר אדר. לאחר שפונה היישוב חצר אדר הוקם במקום סמוך חצר אדר ב', ולאחר שהוא פונה - חצר אדר ג' וכן הלאה עד חצר אדר ה'.

### המאבק בעת פינוי העיר ימית

בעת פינוי העיר ימית נאבקו פעילי התנועה בחיילי צה"ל שהגיעו לפנותם מן העיר. הפעילים התבצרו על גגות הבתים, על אנדרטת עוצבת הפלדה, ובמקלט במרכז העיר.

המאבק עם המתבצרים על הגגות, בעיקר אנשי גוש אמונים בהנהגת הרב משה לוינגר, גלש מהר מאוד לאלימות, והם פונו בסיוע זרנוקי מים וכלובי מתכת.

עם המתבצרים על גבי אנדרטת עוצבת הפלדה, בעיקר סטודנטים בהנהגת צחי הנגבי (לימים שר וחבר כנסת מטעם הליכוד), הגיע אלוף פיקוד הדרום חיים ארז להסכם פינוי מרצון.

במקלט במרכז ימית התבצרו אנשי תנועת כך, ואיימו בהתאבדות אם ינסו לפנותם. לאחר הריסת רוב בתי העיר הם התפנו מרצון, בהוראתו של הרב מאיר כהנא.

פעילים מרכזיים
--------------

* אורי אליצור - יו"ר התנועה
* הרב ישראל אריאל - רב העיר ימית
* בני קצובר
* אבי פרחן
* חנן פורת
* יהודה חזני
* צחי הנגבי

לקריאה נוספת
------------

* **ימית, סוף** - הקלטות רשת הקשר של התנועה לעצירת הנסיגה. חגי סגל, הוצאת ספריית בית אל, בשיתוף מדרשת הדרום.
* **ארץ ישראל בין דת ופוליטיקה** - התנועה לעצירת הנסיגה מסיני ולקחיה. גדעון ארן, הוצאת מכון ירושלים לחקר ישראל.
* **בגידה בסיני** - סיפור המאבק נגד הגירוש מסיני. מיכאל בן חורין.
* **מתנחלי גוש אמונים ופינוי ימית** - מאמר אקדמי בראייה היסטורית. מיכאל פייגה, בתוך יחיעם ויץ וצבי צמרת (עורכים), "העשור הרביעי: תשל"ח-תשמ"ח", הוצאת יד יצחק בן צבי, 2016, עמ' 108-91.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרב אלי סדן, **ויהי ידיו אמונה**, הוצאת בני דוד - עלי, מהדורה שנייה (2019), עמודים 110-108
2. ↑  מאוחר יותר אמר הנגבי כי טעה במאבקו נגד פינוי ימית, מכיוון שחשב שמדובר בניסיון הטעיה של מצרים
"**המאוים - הבעתה**" (מתורגם גם: **האלביתי** ; בגרמנית: **Das Unheimliche**, באנגלית: **The Uncanny**) הוא מושג פרוידיאני עבור משהו שיכול להיות מוכר, אך בו-זמנית גם זר, והתוצאה של כך היא תחושה של זרות לא-נוחה.

משום שהמאוים הוא מוכר, אך זר, התופעה יוצרת לעיתים קרובות דיסוננס קוגניטיבי אצל הסובייקט החווה בשל אופיו הפרדוקסלי של להיות נמשך ובו-זמנית גם נדחה על ידי האובייקט. דיסוננס קוגניטיבי זה מוביל פעמים רבות לדחייה על הסף של האובייקט, משום שהסובייקט מעדיף שלא להתמודד עם התופעה.

היסטוריה
--------

### ארנסט ינטש

המושג זוהה לראשונה על ידי ארנסט ינטש במאמר משנת 1906, **על הפסיכולוגיה של המאוים**. ינטש מגדיר את **המאוים** כהיות תוצר של "אי הוודאות האינטלקטואלית; כך שהמאוים ימשיך להיות תמיד, כפי שהיה בעבר, דבר שהסוביקט אינו מודע לו. ככל שהאדם יתמצא טוב יותר בסביבתו, כך תפחת הנכונות שלו להתרשם מן המאוים לגבי האובייקטים והאירועים הסובבים אותו, ומרחיב על השימוש בו בעולם הבדיוני.

ינטש מזהה את הסופר הגרמני א.ת.א. הופמן כסופר אשר משתמש בתופעת המאוים בעבודתו, במיוחד בסיפור "איש-החול", שבו מופיעה דמות של בובה בעלת תכונות אנושיות בשם אולימפיה.

### זיגמונד פרויד

הקונספט של המאוים הורחב בהמשך על ידי זיגמונד פרויד במאמרו משנת 1919, "Unheimlich", שנשען, בין השאר, על עבודתו של הופמן (שפרויד מתייחס אליו כאל אמן "תחרות של המאוים בספרות"). עם זאת, הוא מותח ביקורת על טענתו של ינטש כי אולימפיה היא מרכיב מאוים מרכזי בסיפור. במקום זאת, פרויד מצביע על אלמנט שונה לחלוטין בסיפור – "הרעיון ששודדים למישהו את העיניים", וטוען שזהו ה"מופע היותר מרשים של מאוימות" בסיפור.

ראו גם
------

* דז'ה וו

לקריאה נוספת
------------

* זיגמונד פרויד, **מעשה היצירה בראי הפסיכואנאליזה : על ההשפלה של חיי האהבה ומסות אחרות**, (תרגום: אריה בר ; עריכה מדעית: ח. אורמיאן), תל אביב : הוצאת דביר, תשמ"ח 1988.
* שיר אלוני, **הבית האלמן : ביטויי המאוים ביצירתה של דוריס סאלסדו**, עבודת דוקטור, האוניברסיטה העברית, ירושלים, 2006.

קישורים חיצוניים
----------------

* יפתח אשכנזי, תשוקה מאיימת: איך לעזאזל מתרגמים את המושגים של פרויד?, באתר nrg‏, 22 באוגוסט 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  זיגמונד פרויד, **האלביתי**, תרגום: ד"ר רות גינזבורג, תל אביב: רסלינג, 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007516764905171
* LCCN: sh2010000068

 |
**אליס הליצקה** (בפולנית: **Alicja Halicka**‏; 20 בדצמבר 1894 – 1 בינואר 1975) הייתה ציירת ומאיירת צרפתית ממוצא פולני ואשתו של הצייר הקוביסטי לואי מרקוזיס. עבודתה מיוחסת לאסכולת פריז.

קורות חייה
----------

הליצקה נולדה ב־20 בדצמבר 1894 בשם אליס רוזנבלט, בתו של רופא יהודי מקרקוב. גדלה בשווייץ ובאוסטריה. היא למדה ציור אצל יוזף פאנקייביץ', ליאון ויצ'ולקובסקי וויצ'יץ' וייס בבית הספר הפרטי לאמנות לנשים בקרקוב, בניהולה של מריה נידזילסקה. לאחר שהות קצרה במינכן, היא עברה לפריז בשנת 1912, שם המשיכה את לימודיה באקדמיה רנסון ואצל פרננד קורמון. היא פגשה את לואי מרקוזיס, לו נישאה בשנת 1913. דרכו הגיעה לחוג הקוביסטים, אליו השתייכה עד 1921.

בתערוכה ב Salon des Indépendants בשנת 1914 הזכיר גיום אפולינר את טבע הדומם הקוביסטי שלה. לואי מרקוזיס שירת בצבא במהלך מלחמת העולם הראשונה. היא ברחה לנורמנדי והתמסרה לציור. לאחר שובו הוא המליץ לה לא לצייר בגישה קוביסטית. הליצקה הרסה חלק מציוריה, שינתה את סגנונה והתנתקה מהקוביזם. בתיווכו של ראול דופי, עבדה בשנת 1919 אצל ביאנקיני, כיצרנית משי בליון.

בשנת 1921 הלציקה נסעה לפולין וציירה את המוטיבים שלה, שהוקדשו לחיי היומיום ברובע היהודי בקרקוב, בנוסח הפוסט-אימפרסיוניזם הפולני. בשנת 1922 נולדה ילדתם היחידה של הזוג, מדלן (מלין). בשנת 1925 היא איירה מספר ספרים, ביניהם ספר מאת ישראל זנגוויל. בין השנים 1935–1937 ביקרה בניו יורק שלוש פעמים, שם השתתפה באירוע קידום מכירות של הלנה רובינשטיין בשנת 1935, וב־1937 עיצבה את התלבושות לבלט של איגור סטרווינסקי, במטרופוליטן אופרה.

המשפחה עברה לקוסט ליד וישי בשנת 1939, שם נפטר לואי מרקוזיס בשנת 1941. במהלך מלחמת העולם השנייה הלציקה החליפה את מקום מגוריה לעיתים קרובות והתגוררה במרסיי, וינה ושאמוני. לאחר תום המלחמה חזרה לפריז בשנת 1945. אז הציגה בגלריה דה אליזה בנושא "פריז", כתבה את האוטוביוגרפיה שלה בשנת 1946 וכתבה מאמרים למגזינים שונים.

השנים שלאחר מכן עמדו בסימן נסיעות לתערוכות של יצירותיה בתוך אירופה, להודו, לארצות הברית וברית המועצות. סגנון הציור שלה היה קרוב יותר לסוריאליזם.

עבודתה של אליס הליצקה מאופיינת בבנייה קפדנית. היא כוללת נושאים רבים. ציורי השמן שלה מציגים נופים וגם טבע דומם. ציורי נופי הערים פריז, בנארס, ניו יורק וורשה. בנוסף ישנן עבודות עם בדים, פרסומת להלנה רובינשטיין, קולאז'ים, סטים לבלטים, צבעי מים, רישומים, תחריטים ואיורים ליצירות ספרותיות.

אליס הליצקה נפטרה בפריז בשנת 1975 ונקברה בווישי.

קישורים חיצוניים
----------------

* כתבי אליס הליצקה בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Halicka, Alice (1934). Catalogue of an exhibition "Romaces Capitonnées" by Alice Halicka. Ernest Brown & Phillips.
2. ↑  Alice Halicka. Baiser de la fee: Costume design for the ballet. 1937 | MoMA, The Museum of Modern Art (באנגלית)
3. ↑  Alice Halicka, www.papillongallery.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007262350705171
* BnF: cb120039537 (data)
* GND: 130840521
* ISNI: 0000 0001 0927 5519
* LCCN: n97872665
* NKC: js2012685555
* RERO: 02-A003342013
* RKD: 35433
* SUDOC: 028147162
* ULAN: 500025798
* VIAF: 57727866
* WorldCat: viaf-57727866

 |
**פרנקולין** (שם מדעי: *Francolinus*) הוא סוג ממשפחת הפסיוניים, תת-משפחת החוגלות. הסוג מונה כארבעים מינים.
בעבר היה הפרנקולין עוף נפוץ, אך בשל ציד מופרז שלו אוכלוסייתו בעולם הצטמצמה ועמדה על סף הכחדה. כיום, מיני הפרנקולין נפוצים בחלקים מסוימים של דרום האזור הפלארקטי, לרוב במטעים, בסבכי-צמחים ובקרבת בריכות דגים.

  

בישראל חי מין אחד, פרנקולין שחור, שהוא יציב מצוי בעמק החולה ועמק בית-שאן. במקומות שונים בצפון הארץ נצפים פרטים בודדים. עתידו של העוף בסכנה.

מבנה והתנהגות
-------------

אצל הפרנקולין קיימת דו-צורתיות זוויגית בולטת.
הזכרים ניכרים בטבעת צבעונית על צווארם ובגוף בעל נקודות לבנות. הנקבות מתאפייניות בגוף חום המתאים לצורכי הסוואה.
בעת תקופת הייחום החלה בחודש מרץ, מתחילים משחקי-החיזור של הזכרים כאשר הם משמיעים קולות רעשניים במיוחד. הנקבה מטילה בין 8 ל-12 ביצים ודוגרת לבדה כ-21-24 ימים.

בישראל מבקר נציג יחיד, פרנקולין שחור.

מיון
----

* סוג **פרנקולין** (*Francolinus*)
	+ מין פרנקולין שחור (*Francolinus francolinus*)
	+ מין פרנקולין צבוע (*Francolinus pictus*)
	+ מין פרנקולין סיני (*Francolinus pintadeanus*)
	+ מין פרנקולין אפור (*Francolinus pondicerianus*)
	+ מין פרנקולין ביצות (*Francolinus gularis*)

בנוסף לסוג זה ישנם סוגים נוספים המכונים פרנקולין: הסוג פרנקולין קטן (*Peliperdix*), פרנקולין מצויץ (*Dendroperdix sephaena*), הסוג פרנקולין מפוספס (*Scleroptila*) והסוג פרנקולין חוגלתי (*Pternistis*).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנקולין** בוויקישיתוף
* פרנקולין, באתר ITIS (באנגלית)
* פרנקולין, באתר NCBI (באנגלית)
* פרנקולין, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* פרנקולין, באתר GBIF (באנגלית)
* פרנקולין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שקע שרבי (הקווים הלבנים מראים את לחץ האוויר בגובה הקרקע) בגבול מצרים-לוב, בדרכו לישראל. האוויר מסתובב סביבו נגד כיוון השעון, האיור ממחיש הזרמת אוויר חם ומדברי צפונה (מפת 500 מ"ב + קרקע)
**שָׁרָב** הוא תופעה אקלימית של גלי חום, אשר מופיעים בארץ ישראל ובארצות דרום הים התיכון בעיקר בתקופות המעבר, בין חורף לאביב ובין הקיץ לסתיו.

בעברית המדוברת קרויה תופעה זו גם בשם חמסין, אף שלגלי החום בארץ ישראל אין קשר עם החמסין, המתרחש בעיקר במצרים, אלא הם תופעה שסימניה חום ויובש, בלי רוח כמעט.

בישראל, מגדירים יום שרבי כיום שבו הלחות היחסית הממוצעת פחותה מ־50% בחוף ו-45 בהר. שרב נחשב כבד אם הלחות יחסית בהר נמוכה מ-20% ובחוף מ-30%. בימי שרב עשויה הטמפרטורה לעלות תוך כמה שעות בשיעור של 10 מעלות צלזיוס ויותר.

ישנם שני סוגים של שרב, הנבדלים זה מזה באופן היווצרותם ובאורכם: "**שרב הסעה**" ו"**שרב דינמי**": בעונות המעבר, הסוג הנפוץ הוא "**שרב הסעה**". שרב זה נגרם מזרימת אוויר, שמקורו באזורים חמים ומדבריים. אוויר זה זורם לכיוון דרום הים התיכון, כתוצאה מזרימת אוויר של שקע שרבי או של אפיק ים סוף. אורכו של שרב ההסעה קצר יחסית. בישראל מורגש החום לרוב בפנים הארץ, ובעקבותיו נוצר בחוף מזג אוויר הביל.
השרב השני נוצר מרמה ברומטרית: אוויר חם שוקע ומחמם את האדמה. שרב זה נפוץ בקיץ ונמשך זמן ארוך מאוד. שרב זה מכונה "**שרב דינמי**".

גלי השרב מביאים לעלייה קיצונית בטמפרטורה והיא גבוהה הרבה יותר מהמקובל בממוצעים רב־שנתיים.

שרב מתועד בישראל
----------------

הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנרשמה בישראל מאז החלו לתעד את אקלים ארץ ישראל היא 54 מעלות צלזיוס, שנמדדו בטירת צבי שבעמק בית שאן ביוני 1942. באותו יום נמדדו בירושלים 42 מעלות, בעמק יזרעאל 50 מעלות ובים המלח 51 מעלות, כשיום לאחר מכן נמדדו בקליה 51.2 מעלות.
באזור החוף נרשמו הטמפ' הגבוהות ביותר במאי 1916 (46.5 בתל אביב), במאי 1970 (46 מעלות בפלמחים).
בירושלים נמדדו 44.4 מעלות באוגוסט 1881.

שרב קיצוני נוסף התרחש בישראל ב-20 באוגוסט 2010 בה נמדדה טמפ' של 40.6 מעלות בהר כנען שליד צפת, וטמפ' של 45.5 בכפר בלום.

גל של שרב קיצוני פקד את ישראל ב-18 במאי 2015 בה נמדדו הטמפ' של 48 מעלות בים המלח, וטמפ' של 49 מעלות בעוטף עזה וטמפ' של 51 בבקעת הירדן, בנוסף מספר שריפות פרצו באזורים שונים.

בין ה-15 ל-23 במאי 2020 פקד את ישראל גל חום קיצוני, שבהם נרשמו ברוב האזורים למעלה מ-40 מעלות, בטבריה נמדדו כ-46 מעלות, בתל אביב נמדדו כ-42-43 מעלות ב-19 במאי שזה היה שיאו של השרב, במהלך השרב פרצו מספר שריפות באזור השומרון ובאריאל.

ראו גם
------

* שקע שרבי
* מטאורולוגיה - מונחים

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **שרב** |

* תופעת השרב בישראל - כל מה שרצית לדעת
* הכול על השקע השרבי
* מפות 500 ברשת
	+ מצד שמאל נמצאים מודלי חיזוי מזג אוויר (GFS,UKMO,EC,GEM,GME,JMA,NOGAPS)
	+ שלושת המודלים המובילים: **GFS, EC, UKMO**
	+ בכל אחד מהם יש תפריט. **מפת 500** היא הראשונה בתפריט ומשמשת כברירת מחדל. ישראל נמצאת על גבול המפה בצד ימין.
* מדריך לקריאת מפות
* שרב וחמסין, באתר האקדמיה ללשון העברית, 23 באפריל 2014
**נתי סיידוף** (נולד בשנת 1957) הוא איש עסקים ישראלי-אמריקאי, אשר עשה את עיקר הונו מסחר ביהלומים והשקעות נדל"ן.

החל משנת 2019 מכהן כיושב ראש ארגון הקהילה הישראלית-אמריקאית.

נכון לשנת 2022 הוא בעל השליטה בחברת הנדל"ן שיכון ובינוי שנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב.

ביוגרפיה
--------

סיידוף נולד בשנת 1957 בישראל להורים ממוצא בוכרי וגדל בקיבוץ. סיידוף סיים את לימודיו באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) שם קיבל תואר ראשון בכלכלה.

סיידוף התחיל את הקריירה שלו כסוחר יהלומים. בהמשך הוא ייסד בארצות הברית את חברת "קפיטל פורסייט אינווסטמנט" (Capital Foresight Investment) אשר עוסקת בהשקעות נדל"ן.

בתחילת שנת 2018 ניהל מגעים לרכישת השליטה בחברת התקשורת בזק, אך לבסוף נסג מעסקה זו.
בסוף שנת 2018 רכש את השליטה בחברת הנדל"ן "שיכון ובינוי" מידי חברת אריסון השקעות שבבעלות אשת העסקים שרי אריסון.

סיידוף תומך בעמותות פרו ישראליות. הוא מכהן כסגן נשיא הארגון StandWithUs ואילו אשתו מכהנת כחברת הנהלה בארגון. בנוסף לכך הוא מכהן כיושב ראש ארגון הקהילה הישראלית-אמריקאית ונאמן בהוועד היהודי-האמריקאי.

חיים אישיים
-----------

סיידוף נשוי לדבי ולהם שני ילדים. הם מתגוררים בשכונה היוקרתית בל אייר שבמערב לוס אנג'לס, קליפורניה.סיידוף הוא צאצא של יצחק סיידוף אשר היה מנכבדי יהודי בוכרה בשכונת נחלת שבעה בירושלים וממיקימי בתי סיידוף.

קישורים חיצוניים
----------------

* דיאנה בחור ניר, "כדי להחליט לקנות חברה לא צריך יותר משלוש שעות", באתר כלכליסט, 19 באפריל 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  Edwin Folven, Israeli-American Council announces Naty Saidoff to serve as new chairman, Beverly Press & Park Labrea News, ‏2019-05-30 (באנגלית אמריקאית)
2. ↑  הושלמה עסקת שיכון ובינוי: סיידוף רכש את השליטה תמורת 1.1 מיליארד שקל
3. ↑  דיאנה בחור ניר, "כדי להחליט לקנות חברה לא צריך יותר משלוש שעות", באתר כלכליסט, 19 באפריל 2019
המונח "זמנים" מפנה לכאן. לערך העוסק במשמעויות אחרות, ראו זמן (פירושונים).

**זמנים** הוא רבעון להיסטוריה הרואה אור מטעם בית הספר להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב, המחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות של האוניברסיטה הפתוחה, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל והחברה ההיסטורית הישראלית.

היסטוריה
--------

כתב העת נוסד באוניברסיטת תל אביב בידי צבי יעבץ, שאול פרידלנדר וחיים שקד בשנת 1979, ויצא אור באמצעות הוצאת זמורה ביתן. החל מגיליון מספר 86 (2004) מתפרסם כתב העת במסגרת שותפות הגופים השונים הנוכחית, והוא יוצא לאור באמצעות האוניברסיטה הפתוחה. נכון ל-2018 העורכים הם פרופ' גדי אלגזי, פרופ' מירי שפר-מוסנזון (שניהם מאוניברסיטת תל אביב) ופרופ' ענבל עופר (מהאוניברסיטה הפתוחה). קודם לכן ערכו את כתב העת עדית זרטל, נעמה שפי, מרים אליאב-פלדון ואיריס רחמימוב מאוניברסיטת תל אביב, וגיא מירון מהאוניברסיטה הפתוחה.

כתב העת אינו מגביל את עצמו להיבט מסוים, נושאי, גאוגרפי, תקופתי או אחר, של חקר העבר, ואף על פי שעניינו הוא ההיסטוריה, לא רק היסטוריונים כותבים בו. "זמנים" מתאפיין בנגישות גבוהה לקהל רחב, המושגת באמצעות צירוף תמונות רבות וויתור על הערות שוליים. זאת, ללא פשרות אקדמיות, שכן מדובר בכתב עת מקצועי שמיטב החוקרים מהדיסציפלינות השונות משתמשים בו כאכסניה למאמריהם. [דרושה הבהרה].

בכתב העת מופיעים מאמרים, ביקורות ספרים וכן תעודות וניתוחן. לעיתים קרובות מוקדש גיליון לנושא מסוים, או לחלופין, מופיע בו מקבץ ערכים נושאי לצד מאמרים אחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של זמנים
* גיליונות "זמנים" במאגר JSTOR (הצגת דף זה מתאפשרת לאחר הזדהות באתר הספרייה הלאומית, וכניסה לכתב עת כלשהו בדף המוצג. הרישום לאתר הספרייה הוא חינם)
* חיים פיירברג, איך יכולה היתה העיר עפולה להיראות, באתר הארץ, 12 בפברואר 2007
* בעז נוימן, כמה מושבים יש לאלוהים בכנסת?, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2008
* גלעד מלצר, החיים בכרומו | קידוש האמצעים, באתר הארץ, 3 במרץ 2010
* אסף ריסקין, זמנים אחרים, באתר nrg‏, 10 במרץ 2010
* גלעד מלצר, החיים בכרומו | סוגרים ספר, באתר הארץ, 12 בינואר 2011
* אסתר זנדברג, ג'יימס בונד, עירוניות לנצח, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2012
* אתר למנויים בלבד חן משגב, קוויר ללא הפסקה: ההיסטוריה הלהט"בית של ישראל, באתר הארץ, 8 בינואר 2016
שרידי מקדש הרקולס כיום
דגם משוער של מקדש הרקולס
שרידי היד מהפסל של הרקולס
**מקדש הרקולס בעמאן** הוא מבנה ארכאולוגי במצודת רבת עמון (נקראה "פילדלפיה" בתקופת הפעילות במקדש).

המקדש נבנה בתקופת מרקוס אורליוס במאה ה-2, בערך באותה תקופה בה נבנה התיאטרון הרומי בעיר (162–166 לספירה). בחזית המקדש היו שישה עמודים שהיו בגובה 10 מטר לפחות. מידות המקדש היו 24 מטר רוחב על 30 מטר אורך, עם רחבה חיצונית של 72×121 מטר.

ליד המקדש נמצאו שרידי יד ענקית משיש אשר משערים שהיו חלק מפסל גדול של הרקולס. הפסל, שגודלו המקורי מוערך בכ־12 מטר, נהרס כנראה ברעידת אדמה, וכל שנשאר ממנו הם שלוש אצבעות וחלק מהמרפק.

במהלך החפירות והשיקום שנעשה באזור, מציאת פסל היד של הרקולס ומטבעות המוקדשים לו הביאו למסקנה כי המקדש היה מוקדש ככל הנראה להרקולס (ולכן שמו).

חופרי האתר סברו שבניית המקדש לא הסתיימה, מכיוון שבינתיים לא נמצאו שרידי עמודים אחרים מסביב למקדש.[דרושה הבהרה] ניכר שלא בנו מעל המקדש בתקופות מאוחרות יותר, אולם ייתכן שחומרי בנייתו שימשו מחדש כחומר בנייה לכנסייה הביזנטית הסמוכה לו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקדש הרקולס בעמאן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Temple of Hercules, Citadel, Amman, Jordan". *art-and-archaeology.com*.
2. 1 2 3  היד של הרקולס אודות הפסל והמקדש באתר atlasobscura
3. 1 2  "The Temple of Hercules". *Rough Guides*.
4. ↑  Ignacio Arce. "Early Islamic lime kilos from the Near East. The cases from Amman Citadel" (PDF). Proceedings of the First International Congress on Construction History, Madrid, 20th-24th January 2003, ed. S. Huerta, Madrid: I. Juan de Herrera, SEdHC, ETSAM, A. E. Benvenuto, COAM, F. Dragados, 2003. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2016-03-04. נבדק ב-2017-12-19.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007292484605171
* LCCN: sh98000564
* VIAF: 316594919
* WorldCat: viaf-316594919

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 


במתמטיקה, **משפט ג'ייקובסון – מורוזוב** הוא הטענה שניתן למצוא לכל איבר נילפוטנטי באלגברת לי פשוטה למחצה שני איבר נוספים באלגברה כך שהם יוצרים את האלגברה {\displaystyle {\mathfrak {sl}}\_{2}}. במילים אחרות, ניתן לשכן את {\displaystyle {\mathfrak {sl}}\_{2}} בכל אלגברת לי פשוטה למחצה. המשפט נקרא על שם ולדימיר מורוזוב וניית'ן ג'ייקובסון. מורוזוב הוכיח את המשפט עבור המרוכבים כשדה בסיס בשנת 1942, וג'ייקובסון הכליל את המשפט עבור שדה בסיס עם מאפיין "מספיק נחמד" שונה מ-2 בשנת 1951.

נוסח המשפט
----------

בשביל לנסח את המשפט, נציג כמה הגדרות לשם נוחות. {\displaystyle {\mathfrak {sl}}\_{2}}-שלשה באלגברת לי פשוטה למחצה {\displaystyle {\mathfrak {g}}} (לאורך כל הדף הזה, שדה הבסיס הוא ממאפיין אפס) הוא הומומורפיזם של אלגברות לי {\displaystyle {\mathfrak {sl}}\_{2}\to {\mathfrak {g}}}. באופן שקול, זו שלשה של איברים {\displaystyle e,f,h} ב-{\displaystyle {\mathfrak {g}}} כך שהיחסים הבאים מתקיימים:

{\displaystyle [h,e]=2e,\quad [h,f]=-2f,\quad [e,f]=h.}
איבר {\displaystyle x\in {\mathfrak {g}}} נקרא נילפוטנטי אם האנדומורפיזם {\displaystyle [x,-]:{\mathfrak {g}}\to {\mathfrak {g}}} (הידוע בשם העתקת הצמוד, באנגלית: Adjoint Endomorphism ) הוא אנדומורפיזם נילפוטנטי, כלומר המטריצה המייצגת של ההעתקה היא מטריצה נילפוטנטית. **עובדה:** לכל {\displaystyle {\mathfrak {sl}}\_{2}} - שלשה {\displaystyle (e,f,h)}, e חייב להיות נילפוטנטי. משפט ג'ייקובסון – מורוזוב מוכיח גם את הכיוון ההפוך: כל איבר נילפוטנטי {\displaystyle e\in {\mathfrak {g}}} שונה מאפס ניתן להרחיב ל-{\displaystyle {\mathfrak {sl}}\_{2}}-שלשה. עבור {\displaystyle {\mathfrak {g}}={\mathfrak {sl}}\_{n}}, ה-{\displaystyle {\mathfrak {sl}}\_{2}}-שלשות נמצאו מפורשות על ידי נייל קריס ו-ויקטור גינצבורג במאמרם משנת 1997.
***netd*** הוא אתר אינטרנט מסוג וידאו על פי דרישה שהושק בטורקיה ב-11 בינואר 2013. *netd* בבעלות דואן מדיה גרופ (אנ') ומציעה סדרות טלוויזיה המשודרות בעיקר בערוץ די (אנ'), מטעם דואן. החל מינואר 2013, ניתן לצפות באינטרנט בסדרות טלוויזיה פופולריות כמו "קוזיי גוניי", "יאלן דוניה", "ליילה ומקנון", "שנות השמונים" ו"כזה זמן שחולף", כמו גם סדרות טלוויזיה פופולריות ישנות כמו, "אהבה אסורה", *Kavak Yelleri* ו"פטמגול". האתר מציע גם אפשרות לצפייה בסרטים, תוכני ילדים, תוכניות טלוויזיה ו-6 שידורים חיים.

ב-24 במרץ 2014, *netd* השיקה את שירות המוזיקה שלה עם המוטו של "Türkçe Müzikte İlk Durak – תחנה ראשונה למוזיקה טורקית".

כל התוכן הוא חינמי ונתמך בפרסומות ואין גרסה בתשלום.

מתחרים
------

אתר האינטרנט הושק כחודש לאחר TVyo (אנ'), שירות דומה של דוס מדיה גרופ. בעבר, חנות האייטונס של אפל נפתחה בטורקיה ב-4 בדצמבר 2012 רק עבור מוזיקה וסרטים.

ל-TTNET (אנ') יש גם שירות מבוסס דומה בשם Tivibu (אנ').

ספיישלים בערוץ
--------------

ב-*netd* שודרו ספיישלים שונים כדוגמת:

* Kaybedenler Kulübü
* Kronos – Mini Serials
* Seksi Sorun
* Ask Para Kariyer
* Evden Uzakta - Music
* Ömür Törpüsü
* Sisenin Dibi
* Sosyal Kafa
* Dehsetin Taniklari
* Sokak Röportajları
* Yan Masa
* Kafa Jello ReklamD

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Netd.com
* Netd.com, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* Netd.com, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Internetteki eğlence kanalınız "netd" artık yayında!, www.hurriyet.com.tr, ‏2013-01-11 (בטורקית)
2. 1 2  "İnternetteki eğlence kanalınız "netd" yayında!"
3. ↑  "'tvyo' yayına başladı!"
4. ↑  Newsroom, Apple Newsroom (באנגלית אמריקאית)
5. ↑  Türk Telekom – Değerli Hissettirir, www.turktelekom.com.tr

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"Netd.com"**.
**תשריט** הוא תוכנית משורטטת של מבנה או של שטח בנוי, כגון תוכנית בניין עיר, המפרטת את גבולותיו, את חלקיו (כולל החלקים הפתוחים בו) ואת ייעודם. התשריט ערוך על רקע של מפת מדידה ומסומנים בו כבישים, רחובות, גושים וחלקות.

למפת התשריט יש צבעים מוסכמים הקבועים בנוהל מבא"ת (מבנה אחיד לתוכניות). בתוכניות ישנות, שנערכו לפני החלתו של נוהל מבא"ת, ייתכנו שמות שונים וצבעים שונים לייעודים, ויש צורך תמיד לבחון את מקרא התשריט.

* צבע צהוב: אזור מגורים א' - בנייה נמוכה, וילות וכדומה
* צבע ירוק: שטח ציבורי פתוח
* צבע אפור: אזור מסחרי
* צבע אדום: דרך או כביש
* צבע כתום: בנייה רוויה
* צבע חום: מבני ציבור

בתשריט ניתן לראות את מיקומי הגושים והחלקות וניתן להסיק על פיו את היעוד של הגושים והחלקות על פי תוכנית הבינוי העירונית.

לתשריט של תוכנית בניין עיר מצורף תקנון, שהוא חוברת מילולית המגדירה את זכויות הבנייה בגושים ובחלקות השונות. בתקנון מפורטות מגבלות כמו מספר הקומות המרבי המותר, אחוזי הבנייה המותרים, קווי בניין ועוד.

ראו גם
------

* תכנון ערים ואזורים
* תוכנית בניין עיר

קישורים חיצוניים
----------------

* נוהל מבא"ת באתר מינהל התכנון
* דוגמה לתשריט תב"ע
הסוס הלבן של אפינגטון הוא דוגמה לסגידה לסוסים
**סגידה לסוסים** הוא נוהג פגאני שהתקיים באירופה בתקופת הברזל ואולי אף בתקופת הברונזה. הסוס נתפש כשמימי, כחיה קדושה המקושרת לאל מסוים או כחיית טוטם המייצגת את המלך או הלוחם. קבוצות דתיות שסגדו לסוסים וסוסים כקורבנות היוו במקור מאפיין של תרבויות נוודים אירואסייתיות. סגידה לסוסים קושרה בצורה כמעט מוחלטת לתרבויות הודו-אירופאיות ופרוטו-טורקיות.

היסטוריה
--------

הסוס הלבן של אפינגטון הוא דוגמה לסגידה לסוסים תקופת הברונזה, כאשר תארוכו הוא בין 1400 לפנה"ס עד ל-600 לפנה"ס. 
ישנה סיבה להניח כי פוסידון, כמו אלי ים אחרים, קושר לסוסים בהתחלה. באומנות היוונית, פוסידון רוכב על מרכבה שמובלת בהיפוקמפוסים או סוסים רגילים המסוגלים לדהור על המים, ומלחים הטביעו לעיתים סוסים בים כקורבן לפוסידון בשביל שיט מוצלח. עדויות נוספות לסגידה לסוסים נמצאות אצל טקיטוס בחיבורו גרמאניה, המציין כי לגרמנים הייתה מסורת של סגידה לסוסים.

סגידה לסוסים בהודו
------------------

סגידה לסוסים נפוצה גם ביבשת ההודית. שם, מקורו ככל הנראה בהגירות של עמים אינדו-ארים, שהיגרו מתרבות עמק האינדוס כאשר זו קרסה, מסיבה שלא ידועה עד ימנו-אנו. בתרבות עמק האינדוס, ובמיוחד במוהינג'ו דארו, הוטבעו חותמים עם דמויות של סוסים. כיום, סגידה לסוסים נפוצה בהינדואיזם בדמות סגידה לאיאגריווא.

ראו גם
------

* פולחן
**ויקטור אוליבה** (בצ'כית: **Viktor Oliva**; 24 באפריל 1861 – 5 באפריל 1928) היה צייר ומאייר צ'כי.

ביוגרפיה
--------

ויקטור אוליבה היה אמן רישום, איור וציור שנולד בנובה סטרשצ'י, בוהמיה, אוסטריה-הונגריה. סגנונו העיקרי היה אר נובו.

בגיל 17 למד באקדמיה לאמנויות יפות בפראג ולמד אצל פרנטישק סיקוונס, שהעריך מאוד את עבודתו. הוא המשיך את לימודיו באקדמיה של מינכן.

בשנת 1888 הוא נמשך לאזור מונמארטר בפריז כדי להיות חלק מהקהילה האמנותית שהתרחבת שם במהירות. הוא התגורר שם כמה שנים והתיידד עם "פריזאים בוהמיים" אחרים כגון לודייק מרולד, מיקולש אלש, יאקוב ארבס וקארל ויטסלב מאשק.

היצירה שלו השתפרה מאוד בסביבה האמנותית העשירה. בפריז הוא גילה את ההנאה שבשתיית האלכוהול אבסינת. הוא גם אהב מאוד את ההתלהבות שבטיסה בכדור פורח. כל הקבוצה הייתה נאמנה מאוד לאידיאלים שהבוהמה האמנותית האמינה בהם. כולם חיו ועבדו שם מספר שנים לפני שחזרו לביתם לבוהמיה.

בשנת 1897 הוא קיבל את התפקיד של עורך תמונות במגזין הפופולרי בשפה הצ'כית Zlatá Praha ("פראג הזהובה"). הוא מילא תפקיד זה במשך 19 שנה. זמן קצר לאחר שהחל לעבוד שם, הוא התחתן עם אנה אדמקובה, שהתלהבה מהכישרון שלו. נולד להם בן, ויקטור אוליבה ג'וניור. הנישואים לא נמשכו זמן רב, שכן אנה ברחה עם זמר בשם מאז'ק.

במהלך רבע המאה הבאה, אוליבה היה פורה מאוד בעבודתו. הוא בילה זמן רב עם חברו הטוב יוזף קורנסקי. אוליבה הוזמן ליצור יצירות דרמטיות רבות כולל תקרות של כמה מבנים בבוהמיה. היו לו גם כמה יצירות תלויות בבית הקפה האהוב עליו. הוא אייר כמה ספרים שהתפרסמו במשך כמעט שני עשורים עם איוריו.

בדי ציור של אוליבה תלויים בקפה סלביה, בקירות הבניינים באי סלביה ובמסצ'אנסקה בסדה בפלזן.

הוא מת ב-5 באפריל 1928 בפראג, ונקבר בבית הקברות אולשאני באזור המיועד לאמנים מפורסמים.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויקטור אוליבה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Meissner - Neumann (March 2004). "10. PAINTINGS". Catalogue / ORDER OF SALE (3/2004).
2. ↑  Troja Chateau Gallery?. "[Untitled list of European painters]". Archived from the original
3. ↑  Oliva Absinthe. "[History of Viktor Oliva Buy Absinthe]". Retrieved 2007-03-05.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1144203538
* ISNI: 0000 0000 5568 536X
* LCCN: nr91043334
* NKC: jk01091053
* RKD: 134285
* SUDOC: 147242657
* VIAF: 71250459
* WorldCat: lccn-nr91043334

 |
**נג'לא בודן רמדאן** (בערבית: **نجلاء بودن رمضان**; נולדה ב-29 ביוני 1958) היא ראש ממשלת תוניסיה לשעבר, פרופסור לגאופיזיקה בהשכלתה. רמדאן היא האישה הראשונה בעולם הערבי שכיהנה בתפקיד ראש ממשלה. בעבר היא גם עבדה במשרד ההשכלה הגבוהה.

ביוגרפיה
--------

רמדאן נולדה בשנת 1958 בקירואן, תוניסיה. היא מהנדסת ופרופסור להשכלה גבוהה בבית הספר הלאומי להנדסה שבתוניס, המתמחה במדעי הגאולוגיה. בשנת 2011, היא מונתה למנכ"לית במשרד ההשכלה הגבוהה והמחקר המדעי. בשנת 2015 מילאה את תפקיד מנהלת הפרויקטים במשרדו של השר סלים שורה.

מאז ספטמבר 2016 היא מילאה את תפקיד ראש היחידה לניהול לפי מטרות ליישום פרויקט הרפורמה בהשכלה גבוהה במטרה לתמוך ביכולת התעסוקה של תעודות השכלה גבוהה, באותו משרד. ב-29 בספטמבר 2021 במהלך המשבר הפוליטי ביקש ממנה נשיא תוניסיה קייס סעיד להקים ממשלה ולאחר מכן להנהיג אותה. ב-11 באוקטובר היא הושבעה לתפקיד. ב-1 באוגוסט 2023 הנשיא קייס סעיד החליף אותה באחמד אל-חשאני, ובכך היא סיימה את תפקידה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נג'לא בודן רמדאן** בוויקישיתוף
* נג'לא בודן רמדאן, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ynet והסוכנויות, היסטוריה בעולם הערבי: אישה תכהן כראש ממשלה, באתר ynet, 29 בספטמבר 2021
2. ↑  Mostafa Salem CNN, Tunisia's president appoints woman as prime minister in first for Arab world, CNN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12317045t (data)
* GND: 1242168583
* ISNI: 0000 0000 0176 6201
* SUDOC: 032070241
* VIAF: 27135273
* WorldCat: viaf-27135273

 |
כוסות רוח מזכוכית לשימוש באמצעות אש
**כוסות רוח** הן שיטת טיפול גופני בכוסות ואקום, שהייתה נפוצה באירופה, אסיה, אפריקה ובחלקים נוספים בעולם, וכיום משמשת ברפואה הסינית, ברפואה המשלימה והאלטרנטיבית, ולעתים כחלק מטיפולי עיסוי, פיזיותרפיה וכדומה. הטיפול נעשה לרוב על הגב ועל איזורי גוף חיצוניים אחרים. השיטה היא פסאודו מדעית ואין מחקרים המוכיחים את יעילותה. 

כוסות רוח עשויות לרוב מזכוכית, פלסטיק או סיליקון, כמו גם מבמבוק, או מקרני חיה. 
שולי הכוס מעוגלים כדי למנוע פגיעה בעור המטופל. במהלך הטיפול נוצר תת-לחץ בחלל הכוס באמצעות אש או באמצעות משאבה. הכוס מונחת על גבי העור של המטופל ושואבת את העור והרקמות אשר מתחתיו אל תוך חלל הכוס ומשפיעה על זרימת הדם.

כוסות רוח משמשות בנסיון לטיפול בהתכווצויות שרירים, בשלבים הראשונים של הצטננות ובמגוון מצבים אחרים.

הטיפול בכוסות רוח משולב לעתים בהקזת דם, כאשר חלק הגוף המיועד ליניקה מנוקב.

כוסות רוח בתרבות
----------------

* הביטוי "כמו כוסות רוח למת" פירושו לעשות משהו חסר תועלת, בבחינת מעט מדי ומאוחר מדי.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **כוסות רוח** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **כמו כוסות רוח למת** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **כוסות רוח** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  כוסות רוח, באתר אסותא

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007538331805171
* GND: 4053334-7
* LCCN: sh85034832
* NKC: ph314925

 |