recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ליגת ההוקי המקצוענית** היא ארגון הוקי, שהיה אחראי לניהול אליפות רוסיה בהוקי קרח משנת 2000 עד 2006.

היסטוריה
--------

ליגת ההוקי הוקמה ב-30 ביוני 1999. עד לאותה עת פעלו ברוסיה הליגה הבינלאומית להוקי (MHL) (1992-1996) וליגת ההוקי הרוסית (RHL) (1996-1999). לפני תחילת עונת 1999–2000 היה צורך לערוך רפורמה בליגת RHL בהתאם לחקיקה הרוסית הנוכחית, שהובילה לשינוי בצורה החוקית ושמה של הליגה.

צורת התאגדות
------------

עד 2006 PHL הייתה שותפות ללא כוונת רווח שהוקמה על ידי 45 מועדוני הוקי מקצועיים ברוסיה, כמו גם הסוכנות הפדרלית לתרבות גופנית וספורט של רוסיה ופדרציית ההוקי הרוסית (FHR). בשנת 2006 חולקה PHL לשני ארגונים - חברת המניות הסגורה PHL, שערכה תחרויות בין קבוצות ליגת העל וארגון NP PHL, שעסקה בתחרויות בין קבוצות הליגה הבכירה. בעלי המניות של PHL היו מועדוני הוקי רוסיים. הארגון פורק ב-24 בינואר 2007, בעוד NP PHL ממשיך להתקיים היום באופן רשמי.

על פי החוק הפדרלי של הפדרציה הרוסית לתרבות גופנית וספורט (סעיף 8), "כל הזכויות לקיים אליפויות רשמיות של רוסיה שייכות לפדרציה." לפני עונת 2006/2007 FHR במסגרת הסכם הייתה האחראית על הליגה והאליפות הרוסית. עם זאת, לאחר שא. סטבלין עזב את תפקידו כנשיא הפדרציה, הפדרציה משכה את תמיכתה מה-PHL ונטלה ממנה את הסמכות לארח את אליפות רוסיה.

באוקטובר 2006, עקב המצב הקשה בהוקי הרוסי, נערך בלוז'ניקי ועידה של NP PHL, שם נציגי פדרציית ההוקי, בראשות מנכ"ל הפדרציה סרגיי הרוטיוניאן, שיקמו את NP PHL למקרה שמתנגדי הפדרציה ינסו ליצור ליגה חדשה. למעשה, בכנס, הפדרציה השתלטה על ה-PHL וניקולאי אורופין, ראש מחלקת התחרויות בפדרציה נבחר למנהל הליגה במקום ולדימיר שלאייב שנבחר למנהל מחלקת התחרויות בפדרציה. לאחר מכן לא נערכו עוד כינוסים של NP PHL.

מבנה
----

הגוף הגבוה ביותר של ה-PHL הוא האספה הכללית של חברי הליגה, הבוחרים את נשיא ה-PHL. האספה הכללית הקימה שתי מחלקות - מחלקת ליגת העל ומחלקת הליגה הבכירה. המכללות הובילו את הליגות. הניהול התפעולי של התחרות בוצע על ידי מנגנון ה-PHL שכלל: נשיא, סגן נשיא, מנהל ספורט, מנהל עניינים משפטיים, ראש מחלקת שופטים, ראש מחלקה לביצוע תחרויות בין קבוצות ליגת העל, ראש המחלקה לניהול תחרויות בין קבוצות הליגה הבכירה אחרים.

אלופות הליגה (2000—2006)
------------------------

| שנה | אלופה |
| --- | --- |
| **2006** | אק בארס קאזאן |
| **2005** | דינמו מוסקבה |
| **2004** | אוונגרד אומסק |
| **2003** | לוקומוטיב ירוסלבל |
| **2002** | לוקומוטיב ירוסלבל |
| **2001** | מטאלורג מגניטוגורסק |
| **2000** | דינמו מוסקבה |

הערות שוליים
------------

1. ↑  אליפות רוסיה באתר "ארכיוני ההוקי"

| רוסיהרוסיה הוקי קרח ברוסיה |
| --- |
| ניהול ותשתיות | פדרציית ההוקי הרוסית • קבוצות • ליגת ההוקי המקצוענית (ארגון עבר) |
| ליגות | אליפות הוקי קרח גברים • אליפות הוקי קרח נשים וליגת הנשים • ליגת ההוקי הקונטיננטלית • ליגת המשנה • אליפות ליגת ההוקי הבכירה • ליגת הצעירים • ליגת הצעירים הלאומית • ליגת ההוקי הלילית |
| גביעים | גביע גגארין • גביע פטרוב • גביע הפדרציה • גביע חרלמוב |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית • הנבחרת הצעירה • נבחרת ברית המועצות בהוקי קרח |
| תחרויות עבר | האליפות הסובייטית • הגביע הסובייטי • ליגת ההוקי הרוסית • ליגת ההוקי הבינלאומית |
**אופיסטוקוליקאודיה** (שם מדעי: ***Opisthocoelicaudia***; משמעות שמו: "עמוד שדרה חלול-זנב", על שם החוליות של תחילת הזנב שנראו הפוכות ואולי חלולות) הוא סוג דינוזאור צמחוני ממשפחת הסלטזאוריים שבקבוצת הטיטאנוזאורים אשר חי בקרטיקון העליון לפני 70 מיליון שנה. מאובני הדינוזאור נמצאו במדבר גובי שבמונגוליה ב-1965 ותואר ב-1977 ונמצא ממנו מין אחד, *Opisthocoelicaudia skarzynskii*. נמצאו ממנו 2 שלדים במצב כמעט מושלם אך ללא ראש, דבר ההופך אותו לאחד הידועים שבזאורופודים של הקרטיקון. לצידו נמצאו זאורופודים נוספים כמו הנמגטוזאורוס.

מאפיינים
--------

מין זה קרוב לאלמוזאורוס ולסלטזאורוס אך בעל מספר קווי דמיון לקמרזאוריים, להם שויך בעבר. הוא הגיע לאורך 11-13 מטרים באורכו. משקלו נתון במחלוקת והטווח נע בין 8.4 טון ל-25 טון. ככל הנראה גובהו עלה רק במעט על 2 מטרים. במראהו הוא היה דומה לטיטנוזאור ממוצע עם צוואר ארוך וגבוה וראש קטן, גוף דמוי-חבית וזנב גדול. מבנה עמוד השדרה שלו היה בעל מספר חוליות בצורה קעורה. על כמה מהם נמצאו סימני נשיכה של טורף לא-ידוע. כמו כן לא ברור אם היצור כוסה בשריון עשוי אוסטאודרם להגנה, כמו אצל הסלטזאורוס.

האופיסטוקוליקאודיה חי במדבר גובי הקדום שהיה לח מעט יותר מכיום והיה בעל מגוון דינוזאורים כמו הזאורולופוס, כמה פכיצפלוזאוריים ואנקילוזאוריים והטורף הגדול טרבוזאורוס. הוא נכחד לפני 70 מיליון שנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אופיסטוקוליקאודיה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**אוֹפּיאנוס** (ביוונית עתיקה: **Ὀππιανός**; בלטינית: Oppianus; תחילת המאה ה-3 לספירה), המכונה **אופיאנוס מאפאמיאה**, או **מפלה** או **מסוריה**, היה משורר יווני-רומי בתקופת שלטונו של קיסר רומא קרקלה. יצירתו מיוחסת לעיתים קרובות למשורר המפורסם יותר והמוקדם יותר אופיאנוס מקוריקוס (אנ') בקיליקיה (כיום בדרום טורקיה) וייתכן כי שמו האמיתי לא היה אופיאנוס, אולם הוא נעשה ידוע בשם זה כתוצאה מהבלבול בין שני המשוררים.

כיום מיוחס לאופיאנוס מאפאמיאה החיבור ששרד "קינגטיקה" (Κυνηγετικά), שהקדשתו לקיסר קרקלה ממקם אותו לאחר שנת 211 לספירה. הוא כולל כ-2150 שורות ומחולק לארבעה ספרים, שהאחרון שבהם נראה לא שלם. המחבר הכיר את החיבור המוקדם יותר של אופיאנוס, "הליאוטיקה", וייתכן שהתכוון ששירו יהווה לו תוספת. סגנונו וערכו הפואטי הוא לרוב דל יותר, אך עם זאת, הוא גם מציג את היכרותו המשמעותית עם הנושא.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אופיאנוס מאפאמיאה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  הגיית השם ביוונית: אוֹפּיא**נוֹס**, במלרע (ההטעמה בהברה האחרונה).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987012183177105171
* BNE: XX4981099
* GND: 118736477
* ICCU: RMLV019121
* ISNI: 0000 0000 9482 6743
* LCCN: n2003032893
* NTA: 069343403
* SELIBR: 271778
* SUDOC: 033688206
* VcBA: 495/44828
* VIAF: 100036127
* WorldCat: lccn-n2003032893

 |
**שוק הדגים של בילינגסגייט** (באנגלית: **Billingsgate Fish Market**), הממוקם במזרח לונדון הוא שוק הדגים הפנים יבשתי הגדול ביותר בבריטניה.
מקור שם השוק הוא בשמה של השכונה בילינגסגייט במזרח הסיטי של לונדון, בו היה ממוקם השוק, על גדת נהר התמזה.

רציף בילינסגייט, הנמצא בסמוך לרחוב התמזה התחתון הפך לשוק דגים כבר מהמאה ה-16 וה- 17. ב-1699 קבע חוק של הפרלמנט הבריטי את השוק כשוק דגים באופן רשמי.

ב-1849 נבנה בניין מיוחד בשביל השוק, אשר הוחלף בשנת 1873 ושוב בשנת 1875 בבניין שתוכנן על ידי מהנדס העיר באותה עת - סר הורס ג'ונס. בניין זה, הקרוי כיום שוק בילינגסגייט הישן, משמש לאירועים ולכנסים.

ב-1982 עבר השוק לבניין חדש (ובו 53,000 מ"ר של שטחי מכירה), ליד קנרי וורף. הדגים הנמכרים בשוק, מיובאים במשאיות מאברדין וקורנוול.

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל לונדון** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שוק הדגים של בילינגסגייט** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של שוק הדגים של בילינגסגייט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TePapa: 8702

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במצוק ברכסי פורד בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו מצוק ביילי.

מפת אזור הרי הייז   
 מצוק ביילי נמצאת בפינה הימנית התחתונה   
 של הרביע החמישי מימין, בשורה העליונה של רביעי המפה
**מצוק ביילי** או **רכס ביילי** (באנגלית: **Bailey Ridge**) הוא מצוק שראשו משונן, ברכסי פורד, בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה. 

המצוק ממורם בין הר בליידס ופסגות פלמינג. 

ארכו של המצוק 7 קילומטרים. 

גובהו של המצוק 448 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-5,217 בגובהו באנטארקטיקה.

היסטוריה
--------

### גילוי המצוק

המצוק התגלה מהאוויר, בשנת 1934, בטיסות חקר של משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה.

### מקור השם

שמו של המצוק ניתן לו על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית, אשר חקר את האזור בשנים 1939–1941.

הקרחון נקרא על שמו של קליי וו. ביילי (Clay W. Bailey), שהיה חבר בשתי משלחות החקר (משלחת בירד, ומשלחת השירות האנטארקטי).

לקריאה נוספת
------------

• JOHN BRADSHAW, **Sedimentological and structural measurements and rock samples for radiometric dating of the Swanson Group and Ford Granodiorite of the Ford Ranges, Marie Byrd Land, West Antarctica**, Antarctica New Zealand, New Zealand Antarctic Institute, New Zealand

  

• C.J. Adams (1986), **Geochronological studies of the Swanson Formation of Marie Byrd Land, West Antarctica, and correlation with northern Victoria Land, East Antarctica, and South Island**, New Zealand, New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 29:3, 345-358, DOI: 10.1080/00288306.1986.10422157

  

• C.J. Adams (1986), **Geochronology of granite terranes in the Ford Ranges, Marie Byrd Land, West Antarctica**, New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 30:1, 51-72, DOI: 10.1080/00288306.1987.10422193

קישורים חיצוניים
----------------

* מצוק ביילי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* מצוק ביילי באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* מצוק ביילי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* מפת אזור מצוק ביילי

הערות שוליים
------------

1. ↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי
3. ↑  מידע גאוגרפי
4. 1 2  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם

| אתרים ברכסי פורד |
| --- |
| רכסי הרים | אסמן • דנפלד • היינס • מקיי • סארנוף • פוסדיק • פיליפס • קלארק | מונוליט בילבורד |
| הרים | אלכסנדר • אקבלו • ביואנג'ל • ביטגוד • בירד • ברנהאם • ג'ון • ג'ונס • דאגלס • דרלינג • ואן וולקנברג • לוקהארט • מאליונה • סווארטלי • פייג' • קארבון • קולומבו • קופר • ריאה • ריצ'רדסון |
| מצוקים | ביילי |
| נונאטאקים | ברידינג • קיידי |
| מונוליתים | הבילבורד (לוח המודעות) |
| קרחונים | אוקס • ארתור • באלצ'ן • בויד • האמונד |
| מעברי הרים | ריס |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**פליקס זגהר** (1908, כ"ב סיוון ה'תרס"ח –1981, י״ג טבת ה׳ תשמ״ב) היה רופא עור, פרופסור לדרמטולוגיה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, מנהל מחלקה עור ומחלות מין בבית החולים הדסה ירושלים (1956–1978). התמחה במחלת הנסן.

קורות חיים
----------

זגהר נולד ליהודית ויוסף, באינסברוק שבאוסטריה. בין השנים 1926–1932 למד רפואה באוניברסיטה הגרמנית בפראג. עם סיום לימודיו התמחה עד לשנת 1938 ברפואת עור ומין בבית החולים האוניברסיטאי בפראג.

עלה לארץ ישראל בשנת 1939 והחל לעבוד כרופא עור בבית החולים הדסה הר הצופים בירושלים. בין השנים 1947–1948 השתלם במאיו קליניק בעיר רוצ'סטר במינסוטה, ובבית חולים לצרעת בארצות הברית. בשנת 1949 ניהל זגהר את בית החולים הממשלתי ע"ש הנסן והתמנה לפרופסור חבר בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1953. 

עמד בראש מחלקת עור ומין בבית החולים הדסה בירושלים כ-22 שנים (בין השנים 1956–1978) ובתוך כך בשנת 1958 התמנה לפרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה, האוניברסיטה העברית בירושלים. משנת 1967 היה מזכיר כללי וגזבר של האיגוד הבינלאומי למחלות עור. כיהן גם כיועץ לענייני צרעת בארגון הבריאות העולמי. פרופ' חיים כהן היה מתלמידיו.

זגהר נפטר בשנת 1981 ונטמן בהר המנוחות

מחקר
----

זגהר פרסם כ-160 עבודות מחקר.

פרסם יחד עם פרופ' צבי אבן פז את הספר "Mastocytosis and Mast Cell", בהוצאת הספרים המדעית-רפואית "Karger" (אנ'), בשנת 1967 (427 עמודים). זגהר היה מחלוצי המחקר הרפואי בנושא "השפעת הטיפול האקלימי בים המלח על פסוריאזיס" ביחד עם הפרופ' אריה דוסטרובסקי.

משפחה
-----

זגהר נישא לרות דוסטרובסקי, בתו של מורו הפרופ' אריה דוסטרובסקי, ולזוג נולדו 2 ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* OBITUARY: Felix Sagher, M.D. 1908-1982, International Journal of Leprosy, Vol. 50, No. 4

* פליקס זגהר באתר GRAVEZ

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרופ' אריה אינגבר, תולדות רפואת עור ומין בישראל - פרופ' פליקס זגהר, עמודים 15-16(slideserve.com/sancha)
2. ↑  נסים לוי, יעל לוי, **רופאיה של ארץ-ישראל, 1799–1948**, מהדורה ב', זכרון יעקב: איתי בחור, 2012, ערך: זגהר, פליקס פרופ', עמוד 208
3. ↑  פרופ' פליקס זגהר - הר המנוחות ירושלים billiongraves.com/grave
4. ↑  ספר "mastacytosis and mast cell" נכתב על ידי הפרופסורים פליקס זגהר וצבי אבן-פז, 1967 הוצאת הספרים המדעית רפואית "Karger"
5. ↑  ברכות לבביות, דבר, 5 במרץ 1942
מתחם ווטרגייט
**גרון עמוק** (באנגלית: **Deep Throat**) הוא השם שניתן למקור הסודי של עיתונאי הוושינגטון פוסט בוב וודוורד וקארל ברנסטין אשר עזר להם לחשוף את פרשת ווטרגייט. על פי וודוורד, "גרון עמוק" מעולם לא נתן להם מידע ספציפי, אלא אישר מידע ממקורות אחרים ונתן לו כיווני חקירה. השם ניתן למקור בעקבות הסרט הפורנוגרפי גרון עמוק שהיה פופולרי באותו הזמן.

קיומו של "גרון עמוק" פורסם לראשונה בספרם של וודוורד וברנסטיין "כל אנשי הנשיא" (שעובד לסרט מצליח ב-1976). על פי הספר, "גרון עמוק" חשש מאוד מחשיפתו, ומשום כך הפסיק לספק מידע בטלפון פן יוקלט, והחל להיפגש עם וודוורד וברנסטיין בשעות לילה בחניונים בוושינגטון. אם וודוורד רצה בפגישה הוא הציב עציץ בחלון דירתו, ואם "גרון עמוק" רצה בפגישה הוא דאג שהמספר 20 בתחתית העמוד בגיליון העיתון שהגיע לוודוורד יסומן בעיגול.

זהותו של "גרון עמוק" נשמרה עד לשנת 2005 בסוד והייתה ידועה רק לוודוורד, לברנסטיין ולעורך וושינגטון פוסט דאז בן בראדלי. וודוורד הבטיח מספר רב של פעמים שזהותו של המקור תישמר בסוד עד מותו, או עד שירשה לגלות את זהותו. וודוורד הכחיש טענות ש"גרון עמוק" הוא דמות פיקטיבית, וטען שאכן היה אדם אחד בממשל ניקסון שהיה המקור. אז היה ידוע רק שמדובר בגבר. שם שהיה פופולרי בבורסת השמות הוא אלכסנדר הייג, אך גם הוא וגם וודוורד הכחישו שהוא המקור.

ב־31 במאי 2005 פרסם המגזין "ואניטי פייר" כי מארק פלט, ששימש כמשנה לראש האף בי איי, הוא "גרון עמוק". וודוורד וברנסטיין המופתעים סירבו בתחילה לאשר את הידיעה בנימוק שהתחייבו לשמור את זהות המקור בסוד עד יום מותו, אך מאוחר יותר באותו יום, לאחר שקיבל את הסכמתם, אישר ה"וושינגטון פוסט" כי פלט היה המקור. מספר ימים לאחר מכן פרסם וודוורד מאמר, שבו פרט את השתלשלות האירועים שהובילה להיכרותו עם פלט לפני פרשת ווטרגייט.

קישורים חיצוניים
----------------

* נתן גוטמן, בתום 33 שנה נחשפה זהותו של "גרון עמוק", באתר הארץ, 31 במאי 2005

הערות שוליים
------------

1. ↑  פלט היה אחד השמות שכיכבו ב"בורסת השמות" של זהותו של "גרון עמוק", אך בשנת 1999 הכחיש שמדובר בו.
2. ↑  FBI's No. 2 Was 'Deep Throat',, Washington Post.
3. ↑  How Mark Felt Became 'Deep Throat' , Washington Post.
**לוטיין דנטלוס** (שם מדעי: ***Lutjanus dentatus***) הוא מין של דג גרם ממשפחת הלוטייניים, החי במזרח האוקיינוס האטלנטי לחופי מערב אפריקה. מין זה תואר לראשונה ב-1861, לאחר שנחשב בתחילה לשם נרדף למין *Lutjanus endecacanthus*.

מאפיינים
--------

הלוטיין הוא דג גרם גדול באורך 50 ס"מ כשפרטים גדולים נצפו באורך 150 ס"מ ומשקל 50 ק"ג. הוא בעל סנפיר גבי וסנפיר שת גבוהים היוצרים רעמה עד הזנב. הראש גדול ומעוגל והשפתיים עבות. הוא בעל גוונים אפורים כהים עד אפור-ורדרד בסנפירים. הצעירים בעלי פסים אנכיים כהים לאורך גופם.

מין זה מצוי לאורך החופים הטרופיים של מערב אפריקה בין סנגל לאוגנדה לרבות באיים הקנריים, בביוקו, בסאו טומה ובפרינסיפה. הוא מצוי עד לעומק 50 מטרים בסביבות חופי סלעים ובשוניות אך נמצא גם בשפכי נהר וחופי מנגרובים. הוא ניזון מדגים קטנים וסרטנים.

מין זה נמצא בירידה עקב דיג יתר סביב חופי מערב אפריקה. עם זאת לא ידוע על מידת פגיעותו והוא לא מוגדר כמין בסכנת הכחדה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוטיין דנטלוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  לוטיין דנטלוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
**לוטרה יפנית** (שם מדעי: *Lutra nippon*) היא מין נכחד של לוטרה החיה ביפן והייתה אחת מהלוטרות הנדירות ביותר בטבע. היא התגלתה ב-1979 ביפן ובעבר נפוצה לאורך רוב המדינה, אך נכחדה כנראה עקב צמצום אזור המחיה שלה או פגיעה במזונותיה וכן עקב ציד. מסווגת לרוב כתת-מין של לוטרה אירופית אך גם כמין עצמאי.

מאפיינים
--------

אורכה הממוצע עד 90 ס"מ והיא דומה במראה ובגודלה ללוטרה האירופית. כמותה היא מותאמת לחיי מים עם ראש גדול בעל שפם ארוך, כפות עם קרומי שחייה וזנב מוארך העוזר לה לשוט ביעילות.

חיה בנהרות ואגמים ביפן וצדה דגים, סרטנים, עופות מים ומכרסמים שונים. היא תאכל גם נבלות. הלוטרות חיות לבד או בלהקות קטנות והם פרטים טריטוריאליים שתוקפים כל לוטרה מסיגת גבול.

למרות שהלוטרה היפנית הוכרזה רשמית כמין שנכחד מהעולם ב-28 באוגוסט 2012, בפברואר 2017 נצפתה לוטרה באי צושימה המהווה חלק ממחוז נגסאקי שביפן, אך לא ידוע אם מדובר בלוטרה יפנית.

ראו גם
------

* לוטרה אירופית
* לוטרה שעירת-אף

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוטרה יפנית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

שלד של לוטרה יפנית
* לוטרה יפנית באתר japan-animals.blogspot (באנגלית)
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "לוטרת הים".

**לוטרה ימית** (שם מדעי: *Lontra felina*) היא יונק ימי ממשפחת הסמוריים. הלוטרה הימית נמצאת באזור דרום אמריקה, לאורך החוף של צ'ילה ודרום ארגנטינה ולעיתים אף באזור איי פוקלנד.

לוטרה זו היא היונק הימי הקטן ביותר בעולם.

מאפיינים
--------

הלוטרה הימית היא מהקטנות שבלוטרות, אף שלוטרה חסרת טופר אסייתית קטנה ממנה. אורכה בין 83 ס"מ ל 113 ס"מ ומשקלה בין 3 ק"ג ל 8 ק"ג.
צבע פרוותה חום כהה בחלק העליון וחום בהיר בחלק התחתון. כמו כן, פרוותה קשה יותר מהפרווה של לוטרת הים.

לסתותיה התחתונות כוללות שמונה זוגות שיניים והעליונות כוללות תשעה זוגות.

הלוטרה הימית שוכנת על קו חוף סלעי בדרך כלל והטרף העיקרי שלה הוא סרטנים, שרימפס, דגים ורכיכות.

הלוטרה חיה באזורים קרובים לחופי דרום-אמריקה - בחופי דרום פרו, כל צ'ילה, וגבול תפוצתה הדרומי הוא ארגנטינה. היא נצפית לעיתים גם באזורים מרוחקים כמו איי פוקלנד.

דו הצורתיות הזיווגית של הלוטרה הימית כוללת הבדלים מעטים, והזכר והנקבה דומים.

הלוטרה הימית מוגנת תחת חוק בצ'ילה, פרו וארגנטינה, אך עדיין נצודה באיי פוקלנד ובאופן לא חוקי בארגנטינה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוטרה ימית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  לוטרה ימית באתר הרשימה האדומה של IUCN

| לוטרות |
| --- |
| לוטרה חסרת-טופר | לוטרה חסרת-טופר אפריקאית • לוטרה חסרת-טופר קונגולזית • לוטרה חסרת-טופר אסייתית |  |
| לוטרת הים (סוג ומין יחיד) | לוטרת הים |
| לוטרה | לוטרה אירופית • לוטרה שעירת-אף |
| לוטרת ענק (סוג ומין יחיד) | לוטרת ענק |
| לוטרה מנוקדת-צוואר (סוג ומין יחיד) | לוטרה מנוקדת-צוואר |
| לוטרת נהר | לוטרה נאוטרופית • לוטרה ימית • לוטרה צפון-אמריקנית • לוטרה דרום-אמריקנית |
| לוטרה מלאית (סוג ומין יחיד) | לוטרה מלאית |
מנשלך במצב "גבר" מחזיק תריס פתוח
מנשלך במצב "אישה" - מאפשר סגירת התריס
מיקום המנשלך משני צדי אדן החלון
מנשלך במצב "גבר" בארמון ניצנים
**מֶנְשָלָך** או **מֶנְטְשָלָך** (ביידיש: **מֶענטשָעלָעך** - מילולית: "אנשים קטנים"; בעברית: **אישונים**) - מתקן הממוקם מחוץ למבנים אשר שימש להחזקת תריסים במצב "פתוח" ולמנוע את סגירתם בשל עוצמת רוח.

תיאור
-----

המנשלך הם מתקני מתכת הצמודים לקירות מבנים שנבנו בתחילת המאה ה-20, אשר שימשו להחזקת תריסי העץ של חלונות המבנה. המנשלך הוצבו משני צידי החלון, במקביל לאדן החלון, שתפקידם היה לשמור על התריסים פתוחים גם כאשר נושבת רוח חזקה, ולמנוע את טריקתם.
כיום ניתן לראות מנשלך במבנים היסטוריים משוחזרים.

מקור השם
--------

המתקן בנוי כך, שכאשר הוא ניצב מעלה (מחזיק את התריס פתוח) הוא נראה כחלקו העליון של גוף גבר - מהמותניים ומעלה, כאשר ראש הדמות מחזיקה את התריס. כאשר הוא פונה מטה, ומאפשר סגירת התריס - הוא נראה כדמות אישה.

האגדה האורבנית
--------------

על פי אגדה אורבנית ידועה, שימשו המנשלך כלי לאפשר בגידה:

כאשר יצא הבעל לעבודה בבוקר היו הנשים שומטות את המנשלך כך שדמות האישה תיראה לעין כל ותסמן שהאישה לבדה בבית והדרך למאהב פנויה. כשהבעל היה חוזר מעבודתו הייתה האישה מרימה את המנשלך למצב "גבר", וכך סימנה למאהב לא להתקרב.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מנשלך** |

* תיאור המנשלך

הערות שוליים
------------

1. ↑  רן אהרונסון, **לכו ונלכה סיורים במושבות העלייה הראשונה**, הוצאת יד בן צבי, ירושלים, 2004, עמ' 31
2. ↑  האגדה האורבנית
**שוק בסרבסקי** (באוקראינית: **Бесарабський ринок**) הוא שוק מזון מקורה במרכז קייב, בירת אוקראינה. מבנה השוק, בשטח 896 מ"ר, ממוקם בקצהו הדרומי של רחוב חרשצ'אטיק. המבנה נחנך בשנת 1912 והקמתו מומנה על ידי איל הסוכר היהודי אליעזר ברודסקי. שם המקום נגזר מחבל הארץ בסרביה, שנכבש על ידי האימפריה הרוסית מאה שנים קודם לכן, בעת מלחמה העות'מאנית-רוסית.

המבנה בנוי בסגנון אר נובו מלבנים, עם גג זכוכית במסגרת ברזל יצוק בדומה לשוק המקורה בוורשה ולשוק המקורה של בודפשט. משני צידי גמלון הגג בחזית קבועים לוחות שיש עם תבליטים: חלבנית בצד אחד ואיכר עם שור בצד השני. במרכז - תבליט של דגים לכודים ברשת. מעל הכניסה מפוסל ראש שור.

השוק כולל דוכני ירקות, פירות, דגים, בשר, ומעדנים (נקניקים ונתחי בשר ודג מעושנים ומיובשים, גבינות, קוויאר, ירקות ופטריות כבושים ועוד) וכן דוכני אוכל ושתייה לצריכה במקום ודוכני פרחים ומזכרות. המחירים נחשבים ליקרים יחסית לאוקראינה, אך זהו שוק המזון היחיד שנמצא במרכז העיר ולא בפרבריה.

מול הכניסה לשוק, בכיכר בסרבסקה (Бессарабська площа) הקרויה על שמו, ניצב מאז 1946 פסל לנין הגדול בקייב. הפסל הוסר על ידי מפגינים ב-8 בדצמבר 2013. עוד בכיכר מרכזי קניות מודרניים ותחנה של הרכבת התחתית של קייב. מדרום לכיכר נמצא בית הכנסת ברודסקי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שוק בסרבסקי** בוויקישיתוף
* מידע באתר Visit Kiev Ukraine
* מידע באתר Ukraine Traveler

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Hunt for Ukraine’s Toppled Lenin Statues, ‏24 במאי 2017
ה**טופאן** (בפרסית: **طوفان**; בעברית: **מבול**) הוא טיל נגד-טנקים מונחה ארוך-טווח איראני, הזהה לטיל הטאו מתוצרת ארצות הברית; למעשה זהו העתק של הטאו, בעזרת הנדסה לאחור.
הטיל בעל טווח של עד 3,750 מטר. ראש הנפץ שלו מכיל 3.6 ק"ג חומר נפץ, המאפשרים כושר חדירה של כ-550 מ"מ פלדה.

איראן הייתה בין המדינות הראשונות שייבאה טילי טאו, כבר בשנת 1971. הטילים הראשונים יוצרו באיראן בעת משטר השאה על ידי חברת יוז איירקראפט (כיום רייתיאון) ובשלב מאוחר יותר, על ידי מפעל באיראן על סמך רישיון אמריקני. היו אלה טילים בסיסיים מדגם BGM-71A, והגרסה האיראנית כונתה "טופאן". המהפכה של 1979 קטעה את כל התוכניות לשיתוף פעולה. כיום, יצרנית הטיל היא התעשייה האווירית האיראנית, והוא מיוצר בה מאז שנת 2000.

הופעה בזירה הישראלית
--------------------

ארגון חזבאללה הפעיל טילי "טופאן" בשנת 2006, במלחמת לבנון השנייה. טילי הנ"ט הללו הועברו לארגון על ידי איראן וסוריה.

גרסאות
------

הטיל מיוצר בגרסאות "טופאן 1" "טופאן 2", "טופאן 2B" "טופאן 5".

| גרסה | טווח | חדירה | אורך | משקל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| טופאן 1 | 3.5 ק"מ | 550 מ"מ | 116 ס"מ | 18.5 ק"ג |
| טופאן 2 | 3.5 ק"מ | 760 מ"מ | 145 ס"מ | 19.1 ק"ג |
| טופאן 2B | 3.5 ק"מ | 900 מ"מ | 145 ס"מ | 19.1 ק"ג |
| טופאן 5 | 3.5 ק"מ | 900 מ"מ | 145 ס"מ | 19.1 ק"ג |

מקור השם
--------

"טופאן" היא המילה הערבית למילה העברית "מבול" או שיטפון. מילה זו קשורה למילה הארמית למבול: "טופנא" (כך מתרגם תרגום אונקלוס מילה זו בכל מקום בו היא מוזכרת בתורה, למשל בבראשית ו, יז). ככל הנראה המילה קשורה אטימולוגית למפלצת המיתולוגית "טיפון", העסוקה בהרס וחורבן של העולם, ששמה התגלגל גם לשמן של סופות טרופיות הרסניות, הטייפונים. קרוב לוודאי ששם זה הושאל לטיל האיראני כדי לרמז על יכולת ההרס שלו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טופאן** בוויקישיתוף
* סוכנויות הידיעות, ‏אירן: טילים חדשים נגד מסוקים וטנקים, באתר ‏מאקו‏‏, ‏6 בפברואר 2010‏
מפיות בד בקיפול מתוחכם ובהתאמה לצבעי המפות, הנרות, הוילונות ושאר פרטי העיצוב, במסעדה במינכן
אגס על מפית נייר
**מפית** היא ריבוע קטן עשוי בד או נייר, שנועד לנקות פירורים או נוזלים מאזור הפה בזמן האכילה. יש המניחים את המפית על ברכיהם בשעת הארוחה, על מנת לשמור על ניקיון הבגדים.

המילה "מפית" היא צורת הקטנה של "מפה" – יריעה מבד, מנייר או מפלסטיק נוקשה שנקראה פעם 'שעוונית' גדולה שנועדה לשמור על ניקיון השולחן וקישוטו.

את המילה יצר איתמר בן-אב"י.

לרוב המפית מקופלת ומונחת משמאל לצלחת, מעבר למזלג החיצוני. במסעדות יוקרה המפית יכולה להיות מקופלת בצורות מתוחכמות ולהיות מוצגת על הצלחת הריקה.

מפית בד היא לבנה או בצבע אחיד אחר. בעיצוב השולחן לארוחה חגיגית מקובל להתאים את צבעי המפיות לצבע המופיע בכלי האוכל או באביזרי קישוט (כגון פמוטות, אגרטלים וכדומה).

מפיות נייר קיימות במגוון דוגמאות, החל מצבע אחיד וכלה בהדפסי פרחים, דמויות, הדפסים גאומטריים ועוד. בשל שפע הדוגמאות העצום יש האוספים מפיות כתחביב. מפיות נייר משמשות גם ליצירות אומנות שימושית, על ידי גזירת הדפסים מהמפית והדבקתם באמצעות דבק מיוחד על זכוכית, עץ וחומרים אחרים בתהליך שנקרא דקופאז'.

סוג מיוחד של מפיות הן מגבונים - מפית לחה חד-פעמית, מנייר או נייר ארוג דמוי בד, ספוגה בחומר ניקוי. קיימים מגבונים הספוגים בחומרים שונים למטרות שונות - לניקוי תינוקות, להסרת איפור, לניקוי ביתי ועוד.

יש הגוזרים ממפות ישנות מפיות שונות. ויש התופרים מפות משלל מפיות.

ראו גם
------

* ממחטה
* ממחטת נייר

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מפית** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מפיות** |

* מאמרים על אומנות עם מפיות, ועוד מאמרים, מאתר הבית של פורום אומנות שימושית ב-ynet
* הדגמות קיפול מפיות לעיצוב שולחן חגיגי(הקישור אינו פעיל), ועוד הדגמות: (הקישור אינו פעיל), (הקישור אינו פעיל), מפורום אוכל כשר ב-ynet
* הילה מירו, ריפוי בעיסוק: קיפולי מפיות, באתר ynet

הערות שוליים
------------

1. ↑  איתמר בן-אב"י, **החצוף הארצישראלי**, עמ' 46.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb160230542 (data)
* NKC: ph333387

 |
**סקנדל בסורנטו** (באיטלקית:  **...Pane, amore e** - לחם, אהבה ו...) הוא סרט קולנוע איטלקי משנת 1955 בבימויו של דינו ריזי עם ויטוריו דה סיקה וסופיה לורן בתפקידים הראשיים.

זה סרט המשך ל"לחם, אהבה ופנטסיה" (1953) ו"לחם, אהבה וקנאה" (1954). הפעם הוא צולם בצבע ובסורנטו.

הסרט זכה בהערת כבוד בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין כסרט המצחיק ביותר.

ויטוריו דה סיקה זכה בפרס דוד די דונטלו כשחקן הטוב ביותר.

תקציר העלילה
------------

המרשל אנטוניו קארוטנוטו (ויטוריו דה סיקה) מסיים את שירותו בקרביניירי ונפרד מתושבי העיירה סליינה. הוא נוסע לסורנטו שם גר אחיו הכומר דון מתיאו (מריו קארוטנוטו) ושם קיבל תפקיד של מפקד המשטרה העירונית. הוא לוקח אתו את העוזרת הנאמנה שלו כרמלה (טינה פיקה).

בהגיעו לסורנטו מקבל אותו אחיו ומודיע לו כי האישה ששכרה את דירתו בסורנטו, מסרבת להתפנות משם.

האישה היא דונה סופיה (סופיה לורן), אלמנה צעירה ויפה שמתפרנסת כמוכרת דגים צעקנית. יש לה מחזר צעיר בשם ניקולו (אנטוניו צ'יפריאלו). סופיה נפגשת עם אנטוניו. הוא מתרשם מיופייה והיא מבקשת ממנו דחייה בפינוי. דון מתיאו מוצא לאנטוניו וכרמלה מקום מגורים זמני בארמון של יורשת צעירה ומתוסבכת בשם דונה ויולנטה (לאה פדובני). שמסכימה לבקשתו לארח אותם זמנית מתוך כבוד למתיאו שעזר לה בשעה קשה.

אנטוניו מתמנה לתפקיד בטקס מרשים ונושא נאום חוצב להבות על חשיבותה של המשטרה העירונית.

בינתיים מנסה סופיה לפתות אותו כדי שיבטל את צו הפינוי שלה. הוא נשבה בקסמה ומתאהב בה למרות הפרש הגילים הגדול. הוא גם נענה לבקשתה לקבל את ניקולו המובטל לשירות במשטרה אף על פי שאין לו שום כישורים לכך.

הם מגיעים לנשף גדול בו נמצאים ראש העיר ועוזריו הבכירים. סופיה מזמינה את אנטוניו לרקוד "ממבו איטליאנו" והוא מסכים ונראה די מגוחך בעיני ראש העיר ושאר הנכבדים.

ניקולו המיואש מתפטר מהמשטרה ועומד להגר לוונצואלה. אנטוניו חש שהוא די פתטי, עוזב את סופיה ונוקט פעולה להתחברות מחודשת של סופיה עם ניקולו. בינתיים הוא חוזר לארמון, שם לובשת ויולנטה בעצתה של כרמלה, שמלה חושפנית יותר ואנטוניו מבין שהיא יותר לרוחו. הם מנגנים ביחד דואט בפסנתר ומתחבקים.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| סופיה לורן | דונה סופיה | מוכרת דגים |
| ויטוריו דה סיקה | אנטוניו קארוטנוטו |  |
| טינה פיקה | כרמלה | משרתת |
| לאה פדובני | דונה ויולנטה |  |
| מריו קרוטנוטו | דון מתיאו | כומר |
| אנטוניו צ'יפריאלו | ניקולו | מאהב של סופיה |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סקנדל בסורנטו** בוויקישיתוף

* "סקנדל בסורנטו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "סקנדל בסורנטו", באתר נטפליקס
* "סקנדל בסורנטו", באתר AllMovie (באנגלית)
* "סקנדל בסורנטו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "סקנדל בסורנטו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* סופיה לורן וויטוריה דה סיקה רוקדים ממבו איטליאנו, באתר יוטיוב
* סופיה לורן מוכרת דגים בשוק ונפגשת לראשונה עם ויטוריו דה סיקה, באתר יוטיוב
**סקלידותריום** (שם מדעי: ***Scelidotherium***; מילולית: "בהמת עצם הירך") הוא סוג נכחד של דלשינאי מקבוצת עצלני הקרקע, שחי לאורך אמריקה הדרומית של הפליסטוקן.

העצלן הגדול התגלה לאורך אמריקה הדרומית בארגנטינה, בוליביה, פרו, ברזיל, אקוודור, פרגוואי ופנמה. הוא סווג בידי החוקר האנגלי ריצ'רד אוון ב-1840, אך הוא התגלה עוד לפני כן בידי צ'ארלס דרווין שיחד עם מסעו בספינה ביגל עצר לאורך חופי פטגוניה בארגנטינה בדרכו מפונטה אלטה לבואנוס איירס ושם מצא את עצמות העצלן הענק ותיעד את העצמות הגדולות ביומנו. עם זאת הוא הגדיר אותם כשייכים למגתריום - עצלן מאותה תקופה, אך גדול כמו פיל.

הסקלידותריום לא היה גדול כמו המגתריום, אך עדיין הגיע לגובה של 1.1 מטר ולמשקל של 850 קילוגרם. הוא היה בעל גולגולת מוארכת יותר משל העצלנים המודרניים וכמעט חסרת שיניים בדומה ללסת דוב נמלים, והוא היה אוכל עלים כמותם. היו לו טפרים ענקיים שאיתם התמודד עם טורפים גדולים כמו הסמילודון ותלש ענפים מהעצים. בשל גודלו הוא כנראה לא היה יכול לטפס כמותם.

הוא נכחד עם סיום הפליסטוקן כאשר הגיעו הפלאו-אינדיאנים הראשונים לאמריקה הדרומית. המאובנים האחרונים שמיוחסים לו היו בני 12,000 שנה.

גלריה
-----

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סקלידותריום** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* NCBI
* GBIF
 |
הרב **אברהם ביג'אג'ו** (1858 – 12 באוגוסט 1923) היה שד"ר ודיין, רב הקהילה היהודית בפארו שבפורטוגל, ומחשובי רבני העדה הספרדית בירושלים.

קורות חיים
----------

נולד בקושטא שבאימפריה העות'מאנית לאהרון ביג'אג'ו. בילדותו עלה עם אביו לארץ ישראל והשתכן בירושלים. בצעירותו למד בבית הספר דורש ציון ורכש שם בין היתר שליטה בשפות ערבית, צרפתית וטורקית.

לאחר שנישא בצעירותו, התגורר בשכונת נחלת שבעה בירושלים, ויצא לשליחויות שונות כשד"ר מטעם מוסדות ירושלים וחברון לארצות המזרח, חצי האי ערב, איראן, עיראק, הודו וסין. בשנת 1897 שהה בשליחות במרקש שבמרוקו מטעם כוללות חברון.

בפעילותו בירושלים שימש כשוחט וכמוהל, וכגבאי בית החולים משגב לדך. כן שימש כמורה צדק ודיין לצד הרב משה תג'יר והרב יצחק לבטון, ובהמשך לצד הרב בן ציון אברהם קואינקה.

בחודש ינואר 1912 נבחר לשמש כחבר בוועד העדה הספרדית בירושלים לצד הרבנים דוד פאפו, יוסף מרדכי הלוי, חנניה גבריאל, רפאל שלמה לניאדו ויוסף שאול אלישר.

בשלב מסוים עזב את ירושלים, ועבר להתגורר בפארו שבפורטוגל, שם שימש כרב ושוחט הקהילה היהודית במשך שנים רבות.

לאחר שבנו בן ה-19 ואשתו הראשונה נפטרו, נישא בשנית ונולדו לו בן ובת נוספים.

הלך לעולמו ב-12 באוגוסט 1923 (ל' באב ה'תרפ"ג).

חיבוריו
-------

* **ושחטתם בזה** - הלכות שחיטה, דינים ופסקים, הודפס על ידי קרובו הרב יהודה אלעזר, ירושלים ה'תרצ"ב
* **דרושים** - מאה ואחד דרושים למועדים שונים
* **שמך אברהם** - חידושים ופירוש על התנ"ך, פרקי אבות ודרושים

בנוסף חיבר ספר חידושים על הש"ס, ספר על חכמת הקבלה, ופירוש על התורה וחמש מגילות. כן כתב בהמאסף בעריכת הרב בן ציון אברהם קואינקה, שנה א'.

לקריאה נוספת
------------

* משה דוד גאון, **יהודי המזרח בארץ ישראל**, חלק ב' (עמ' 142 - 143)

קישורים חיצוניים
----------------

* אברהם ביג'אג'ו בספר יהודי המזרח בארץ ישראל מאת משה דוד גאון, באתר HebrewBooks
* ספרו ושחטתם בזה באתר HebrewBooks
* מידע על אברהם ביג'אג'ו בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית
* רשימת הפרסומים של אברהם ביג'אג'ו, בקטלוג הספרייה הלאומית
* יעקב פוקס, "שלום רב לאוהבי!", הרב אברהם ביג'אג'ו כותב לידידו הרב שמעון אשריקי, "הספרנים": בלוג הספרייה הלאומית, 17.09.2020
* אברהם ביג'אג'ו, באתר "החכם היומי"

הערות שוליים
------------

1. ↑  מענייני העדה, החרות ירושלים, 31 בינואר 1912
דיאגרמה של קשר יחד עם קידוד Dowker שלה. הקשר שבתמונה שקול טופולוגית לקשר השמונה.
בתורת הקשרים, **קוד גאוס** הוא שיטה לתיאור הדיאגרמה המישורית של קשר נתון באמצעות סדרה של מספרים או אותיות. הוא תואר לראשונה על ידי קרל פרידריך גאוס במספר כתבים לא מפורסמים. 

קוד גאוס דומה לסימון Dowker, אלא שבמקום לייצג כל צומת על ידי שני מספרים שונים (כמו בסימון Dowker), בקוד גאוס כל צומת מיוצגת על ידי מספר יחיד, עד כדי סימן שתלוי באם חולפים מעל לצומת או מתחת לה. באיור משמאל מוצגת עקומה מישורית יחד עם סימון Dowker שלה כדי להדגים את שיטת הקידוד, זאת שכן העיקרון של קידוד גאוס זהה.

תיאור
-----

בעבור דיאגרמת קשר עם *n* צמתים, קוד גאוס מתאים לה סדרה של *2n* מספרים הנבחרים מהקבוצה {{\displaystyle 1,2,\cdots ,n}}. תהליך ההתאמה נעשה בצורה הבאה:

נבחר על העקום נקודה שרירותית שאינה צומת, ואז נתחיל "לטייל" לאורך הקשר במגמה קבועה מסוימת. כאשר נחלוף על פני הצומת הראשונה, נתאים לה את המספר 1. בדומה לכך, בכל פעם שנחלוף על פני צומת, נרשום לידה את המספר הסידורי שמתאים לה. עם זאת, כאשר נחלוף על פני צומת שכבר התאמנו לה מספר, נרשום מספר השווה לנגדי של המספר הסידורי שכבר קיים לצומת. הסימן של המספר למעשה מייצג האם העקומה חולפת "מתחת" או "מעל" לצומת. במקביל לרישום המספרים המתאימים לנקודות הצומת, נרשום סדרה של מספרים שמייצגים את המספרים הסידוריים של הצמתים שחלפנו על פניהם. כיוון שעל פני כל צומת אנו חולפים פעמיים, קיבלנו איפה סדרה של *2n* מספרים, אשר בה כל אחד מהערכים המוחלטים של המספרים הסידוריים המתאימים לצמתים (הווה אומר, מספר מ-1 עד *n*) מופיע פעמיים. 

למשל, לקשר התלתן יש קוד גאוס: 3-, 2, 1-, 3, 2-, 1, ואילו לקשר השמונה מתאים קוד גאוס: 4+, 2-, 3+, 4-, 1+, 3-, 2+, 1-.

באופן כללי, כאשר אין חשיבות לסימן, מספר הרצפים האפשריים עבור דיאגרמת קשר עם *n* צמתים הוא המקדם המולטינומי: {\displaystyle {2n \choose 2,2,\cdots ,2}={\frac {(2n)!}{2^{n}}}}.

### תנאי הזוגיות

בכתביו הלא מפורסמים, גאוס העלה את השאלה אילו רצפים של מספרים או אותיות יכולים לייצג דיאגרמות קשר אמיתיות, ועשה אבחנה לא טריוויאלית בנוגע לאפיון הרצפים ברי המימוש. למעשה הוא שאל שאלה קשה יותר - אילו רצפי סמלים **נטולי סימן** יכולים לייצג דיאגרמות קשר אמיתיות? והאבחנה שעשה, שנקראת תנאי הזוגיות, מתייחסת לשאלה הזאת:

**תנאי הזוגיות: שתי ההופעות של כל סמל בקוד גאוס של עקומה שחותכת את עצמה מופרדות על ידי מספר זוגי של סמלים.**

הוכחה לטענה זאת ניתנה לראשונה על ידי המתמטיקאי Julius Nagy ב-1927. עם זאת, גאוס עצמו הבחין גם כי תנאי הזוגיות אינו מספיק כאשר {\displaystyle 5\leq n}, וכמות רבה של מאמרים נכתבו על אפיון הסדרות שמייצגות עקומים אמיתיים.

מקורות
------

* planar-curves (ארכיון)
* (Gauss's werke, volume 8, p.271 - 286 (Geometria Situs

הערות שוליים
------------

1. ↑  כלומר כאשר למשל 1+ ו-1- נחשבים שניהם ל-1.
2. ↑  כלומר כאשר משמיטים את הסימן (החיובי או השלילי) לפני כל סמל - כך למשל *a+* ו-*a-* ייחשבו שניהם לאותו הסמל - *a*.
טנק צ'אלנג'ר 2 בריטי עם שריון מרוכב מסוג צ'ובהם
רכב קרקל עם שריון מרוכב קל של פלסן סאסא
**שריון מרוכב** הוא מיגון לרכב קרבי משוריין וכלי רכב אחרים שמורכב מלוחות שריון העשויים ממספר שכבות של חומרים מרוכבים, סגסוגות מתכתיות וחומרים אחרים, כגון חומרים קרמיים, פלסטיק ואף חללי אוויר. השריון המרוכב שוקל פחות משריון פלדה (אם כי לעיתים תופס יותר נפח) ומספק הגנה שוות ערך לפלדה או טובה יותר. ניתן לתכנן שריון מרוכב כך שיהיה קל יותר וחזק יותר משריון פלדה, טיטניום או אלומיניום המסורתיים, אך בדרך כלל הוא יקר יותר. רוב טנקי המערכה המודרניים ממוגנים בסוג של שריון מרוכב, כאשר הרכב השריון המדויק משתנה ממדינה למדינה ונחשב לסוד צבאי. לעיתים, גם כלי רכב קלים יותר ממוגנים בשריון מרוכב.

השריון המרוכב תוכנן להתמודד בעיקר עם רקטות וטילי נ"ט עם ראש קרבי בעל מטען חלול, שנהפכו בשנים האחרונות לאיום מרכזי על הטנקים, בעיקר בעימות בעצימות נמוכה: רקטות נ"ט קלות יותר יכולות להגיע לחדירה של כ-700 מ"מ פלדה הומוגנית ואילו טיל נ"ט מודרני יכול לחדור למעלה מ-1000 מ"מ של פלדה הומוגנית, אחרי חדירת מיגון ריאקטיבי. יכולת החדירה של מטען חלול עומדת ביחס ישר לשורש צפיפות ה"ליינר" של המטען (סילון של מתכת מותכת, בדרך כלל נחושת) {\displaystyle \rho \_{\mathrm {liner} }} חלקי שורש הצפיפות של שריון המטרה {\displaystyle \rho \_{\mathrm {target} }}, כלומר:

{\displaystyle \mathrm {penetration} \propto {\sqrt {\frac {\rho \_{\mathrm {liner} }}{\rho \_{\mathrm {target} }}}}}

בישראל מפתחים ומייצרים שריון מרוכב הגופים הבאים: צה"ל, רפאל - מערכות לחימה מתקדמות, התעשייה הצבאית ופלסן סאסא.

ראו גם
------

* צ'ובהם
* מיגון ושריון
* רכב קרבי משוריין
* חומר מרוכב

הערות שוליים
------------

1. ↑  למשל רקטת PG-7VR.
2. ↑  למשל, ה-9M133 קורנט טוען ליכולת חדירה של עד 1200 מ"מ פלדה הומוגנית.
**פרנסיסקו אבנילסון דה לימה ברבוסה** (בפורטוגזית: **Francisco Evanilson de Lima Barbosa**; נולד ב-6 באוקטובר 1999), הידוע בכינויו **אבנילסון**, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ בפורטו.

קריירה
------

אבנילסון נולד בפורטלזה, והחל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של פלומיננסה ב-2013. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-17 בינואר 2018, בהפסד 3–1 לבואבישטה.

ב-23 בינואר 2018 הושאל לשישה חודשים לשומורין מהליגה הסלובקית השנייה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-14 באפריל, בניצחון 0–1 על פרטיזן ברדיוב. שבועיים ימים לאחר מכן הבקיע את שערו הראשון, בניצחון 0–2 על Spišská Nová Ves.

עם החזרה לפלומיננסה החל לשחק בקבוצה של המועדון עד גיל 20. בספטמבר 2019, לאחר שהיה מלך השערים של הקבוצה עם 11 שערים, הועלה אבנילסון לסגל הקבוצה הבוגרת בה הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-7 בנובמבר, בניצחון 0–2 על סאו פאולו. ב-8 בדצמבר כבש שער בכורה, בהפסד 2–1 לקורינתיאנס.

### פורטו

ב-7 בספטמבר 2020 חתם אבנילסון על חוזה לחמש שנים בפורטו מהליגה הפורטוגלית.

הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-24 באוקטובר, כשבנוסף גם הבקיע את שער הניצחון ב-0–1 על ז'יל ויסנטה. בהמשך שיחק במשך תקופה במדי פורטו ב'. לאחר שהבקיע שישה שערים בחמישה משחקים עבור קבוצת המילואים של פורטו, חזר לסגל הקבוצה הבוגרת. ב-16 בינואר 2022 הוא הבקיע שלושער ראשון בליגה, בניצחון 4–1 על B SAD. באותו החודש גם זכה בפרס שחקן החודש בליגה הפורטוגלית. בסך הכל בעונתו השנייה בקבוצה כבש 14 שערים ב-30 הופעות ליגה וזכה עם הקבוצה באליפות פורטוגל.

תארים
-----

**פורטו**

* אליפות פורטוגל: 2021/2022
* הגביע הפורטוגלי: 2021/2022, 2022/2023
* הסופר קאפ הפורטוגלי: 2022

קישורים חיצוניים
----------------

* אבנילסון, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* מיכאל יוכין‏, הצייר: האם אבנילסון הוא החלוץ הברזילאי הגדול הבא של פורטו?, באתר וואלה!‏, 21 באפריל 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  Fluminense Football Club, Evanilson assina com clube de Portugal, Fluminense Football Club (ב־Brazilian Portuguese)
**תעלת ביגל** (בספרדית: **Canal Beagle**) היא מצר ים בארכיפלג טיירה דל פואגו שבקצה הדרומי של דרום אמריקה. המצר מפריד בין האי הגדול בארכיפלג, הנקרא אף הוא טיירה דל פואגו ("ארץ האש") לבין האיים פיקטון (אנ'), נווארינו (אנ'), גורדון, או'בראיין, לונדונדרי (אנ') וסטיוארט. בחלקו המזרחי, משמש המצר גבול טבעי בין ארגנטינה (מצפון) לבין צ'ילה (מדרום), ובחלקו המערבי הוא מצוי כולו בריבונות צ'ילה. 

אורכו של המצר 240 ק"מ, ובנקודה הצרה ביותר רוחבו 5 ק"מ בלבד. לצדם של מצר מגלן ומעבר דרייק, הוא משמש למעבר בין האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט, אך בשל היותו צר, ובשל כך לא נוח למעבר אוניות גדולות, רוב התעבורה הימית מתבצעת דרך מעבר דרייק. 

ממצאים ארכאולוגיים מעידים על נוכחותם של בני היגאן באזור לפני כ-10,000 שנים. בין 1826 ל-1830 ערכו במקום חוקרים בריטים סקר הידרוגרפי. הספינה ששימשה אותם למחקרים הייתה אה"מ ביגל, בפיקודם של פיליפ פארקר קינג ואחריו רוברט פיצרוי, ועל שמה נקראה התעלה. גם חלק משמותיהם של האיים בסביבתה ניתנו לה על ידי אנשי הצוות. במסע נוסף של הביגל, הגיעה הספינה לאזור בשלהי 1832, כשעל סיפונה צ'ארלס דרווין. 

ב-1884 הוקמה העיר אושואיה לחופו הצפוני של המצר. עיר זו, שבה מתגוררים כיום למעלה מ-60 אלף תושבים, נחשבת לעיר הדרומית בעולם. על תואר זה מתחרה פוארטו ויליאמס, שבחופו הדרומי של המצר, על האי נווארינו. פוארטו ויליאמס, שהוקמה ב-1953, אמנם דרומית יותר, אך מתגוררים בה רק כ-2,000 תושבים.

עימות הביגל
-----------

במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 נקלעו ארגנטינה וצ'ילה לסכסוך בדבר הריבונות בכמה מהאיים שלאורך תעלת ביגל (פיקטון, לנוקס ונואבה). הסכסוך גלש לעיתים לעימות צבאי, שכונה עימות הביגל (אנ'). ב-1958 הרס צבא ארגנטינה מגדלור שהקימה צ'ילה על האי הקטן סנייפ. המשבר הסתיים כאשר צ'ילה הסכימה שלא לבנות מגדלור על האי וארגנטינה הסכימה להסיג את כוחותיה ממנו. ב-1967 התעורר משבר נוסף, כאשר צבא צ'ילה סילק ספינת דיג ארגנטינאית שפעלה במים הטריטוריאליים של צ'ילה. ב-1971 חתמו נשיאי המדינות, סלוודור איינדה ואלחנדרו לנוסה, על הסכם בוררות בחסותה של המלכה אליזבת השנייה. ב-1977 נפסק כי האיים שייכים לצ'ילה. החונטה הצבאית השלטת בארגנטינה לא השלימה עם ההחלטה, ויזמה פלישה לאיים ("מבצע סוברניה") ב-1978, שבוטלה ברגע האחרון, לאחר שהאפיפיור יוחנן פאולוס השני התערב במשבר, ושלח את הקרדינל אנטוניו סמורה לגשר בין הצדדים. ב-1979 חתמו צ'ילה וארגנטינה על הסכם המכיר בוותיקן כמגשר ביניהן, וב-1984 נחתם "הסכם השלום והידידות", שקבע, שוב, כי האיים יהיו בריבונות צ'ילה, אך הסדיר גם את זכויות השיט, הקים גוף ליישוב מחלוקות עתידיות וצמצם את תחום המים הטריטוריאליים של שתי המדינות ל-3 מייל ימי.

גלריה
-----

* 
* 
* אושואיהאושואיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תעלת ביגל** בוויקישיתוף
* תעלת ביגל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007282413205171
* LCCN: sh85012627
* SUDOC: 11751215X
* VIAF: 315144215
* WorldCat: viaf-315144215

 |
**אבנון מגושם** (שם מדעי: *Synanceia verrucosa*) הוא דג ממשפחת האבנוניים. האבנון המגושם הוא דג טורף, נמנה עם מקריני הסנפיר ובעל קוצים רעילים. הוא חי בתחתית שוניות ומסווה עצמו כאבן. דג זה הוא הדג הארסי ביותר בעולם, ארסו החזק יכול להרוג בני אדם.

תיאור
-----

האבנון המגושם הוא לרוב חום או אפור, ולפרטים מסוימים ייתכן שיהיו אזורים בעלי צבע צהוב, כתום או אדום. מין זה של האבנוניים מגיע לאורך של 30 עד 40 סנטימטרים, אולם נמצא פרט שהגיע לאורך של 51 סנטימטרים.

תפוצה ובית גידול
----------------

האבנון המגושם מצוי בעיקר צפונית לחוג הגדי. שטח התפוצה שלו הוא הנרחב ביותר משל כל יתר האבנוניים ומשתרע על פני האוקיינוס השקט, האוקיינוס ההודי, הים האדום ושונית המחסום הגדולה (אוסטרליה). 

ישנן עדויות לכך שאבנון זה פלש אף לים התיכון כפי הנראה במסגרת ההגירה הלספסית. פרט בוגר אחד נתפס בקרבת יבנה בשנת 2010. 

דג זה חי בשוניות אלמוגים לרוב. הוא ישתקע על אבנים וצמחים או מסביבם או שפשוט ינוח על קרקעית הים.

תזונה
-----

האבנון ניזון בעיקר מדגים קטנים, מיני סרטנאים וחסילונים.

בשימוש האדם
-----------

האבנון המגושם נרכש בעיקר כדי להוות חיית נוי באקווריום. בשרו נמכר בעיקר בשוקי הונג קונג, וכן בפיליפינים, ביפן ובמסעדות סיניות.

רעילות
------

אבנון מגושם באקווריום ציבורי
כאמור, האבנון המגושם הוא הדג הארסי ביותר בעולם. מגבו יוצאים 13 קוצים ובכל אחד מהם שני שקי רעל. קוצים אלה חדים וקשים מאוד, דווח שקוץ כזה הצליח לחדור סוליית מגפיים. 

התסמינים של הרעל כוללים כאב עז, הלם נוירולוגי, שיתוק ומוות תאים. כמות גדולה של הרעל עלולה להיות קטלנית לבני אדם, בעיקר ילדים, קשישים וכל מי שמערכת החיסון בגופו חלשה. טיפול רפואי בארס האבנון כולל נסיוב נגד ארס. הרדמה מקומית יכולה לסייע בהקלת הכאב. עזרה ראשונה לנפגע מהארס היא טבילת האיבר העקוץ במים חמים, שכן סבורים שהחום גורם לדנטורציה (הרס מבנה החלבון והפיכתו ללא פעיל) של הארס. שימוש בחוסם עורקים או בחבישה אחרת העוצרת את מחזור הדם אינה מומלצת. קורבנות הארס עלולים לסבול מנזק עצבי שיכול להוביל לירידה במסת השריר. 

ארס האבנון מכיל תערובת של חלבונים ורעלים שונים התוקפים את תאי הדם, את תאי הגוף (הבשר, השרירים) ואת הלב: סטונוסטקוסין, וורוקוטוקסין וקרדיולפוטין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אבנון מגושם** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |



1. ↑  אבנון מגושם באתר הרשימה האדומה של IUCN
**כיכר דֶניָה** היא הכיכר המרכזית של שכונת בית הכרם בירושלים.

מיקום
-----

הכיכר שוכנת בצומת שדרות הרצל עם רחוב בית הכרם ורחוב הארזים. היא מהווה מרכז תחבורתי חשוב בשכונה ולצידה ממוקמת תחנה של הרכבת הקלה. נמצא בה אחד המרכזים המסחריים העיקריים של השכונה, ובסביבתה שוכנים מוסדות נוספים, כסניפי בנקים, בית ספר יסודי ובית הכנסת המרכזי. בחלק משטח הכיכר נטוע גן.

היסטוריה
--------

הכיכר נקראה על שם דניה (דנמרק) כאות הוקרה על הצלת יהודי דנמרק על ידי העם הדני בימי השואה. שם זה הוכרז בטקס שנערך ב-11 בינואר 1962, במהלך ביקורו בישראל של ראש ממשלת דנמרק ויגו קמפמן, אשר הסיר את הלוט מעל שלט שמה של הכיכר. בטקס נכחו גם ראש הממשלה דוד בן-גוריון וראש עיריית ירושלים מרדכי איש שלום.

בשנת 1969 נפתח מעבר תת-קרקעי בין הכיכר לבין עברן השני של שדרות הרצל, שהיה הראשון מסוגו בירושלים.

ביולי 2019 הסתיימו עבודות השדרוג של הכיכר שנמשכו שמונה חודשים. הכיכר שופצה בעלות כוללת של 2.5 מיליון שקלים. העבודות כללו הוספת דק עץ ופינות ישיבה, נשתלו עצים חדשים ואנדרטת האוניה ההיסטורית (להלן) עברה שימור וטיפול.

האנדרטה בכיכר
-------------

בלב הכיכר ניצבת אנדרטה לזכר מבצע ההצלה של יהודי דניה. האנדרטה היא יצירתו של רולף (רודא) ריילינגר ומפוסלת כספינה המפליגה בים מרובה סלעים ושרטונות.

שלטים בצד האנדרטה מספרים בחמש שפות – עברית, ערבית, אנגלית, דנית ושוודית – את סיפור הצלת יהודי דניה וקבלתם בשוודיה ומעלים אותו על נס כמופת של אנושיות בימי השואה.

תחנת הרכבת הקלה בכיכר דניה
--------------------------

 ערך מורחב – **הרכבת הקלה בירושלים**  

ב-2011 נפתחה תחנת הרכבת הקלה הצמודה לכיכר דניה, על שדרות הרצל.

* מראה כללי של הכיכרמראה כללי של הכיכר
* האנדרטה בכיכרהאנדרטה בכיכר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרטת כיכר דניה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ר"מ דניה בטקס קריאת ככר בירושלים על שם ארצו: "ככר זאת תהיה לאות ולסמל לידידות הקיימת בין ישראל ודניה", חרות, 12 בינואר 1962
2. ↑  מחר – חנוכת הסופרמרקט הגדול בירושלים, דבר, 28 במאי 1969
3. ↑  שלומי הלר, נחת לבעלי העסקים בבית הכרם: הסתיימו עבודות השדרוג של כיכר דניה, באתר כל העיר, 22 ביולי 2019

| **כיכרות ידועות בירושלים** |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| כיכר אלנבי • צומת בר-אילן • כיכר בתי מחסה • כיכר הדוידקה • כיכר וינגייט • כיכר החורבה • כיכר החתולות • כיכר השבת • כיכר מוסקבה • 
כיכר ספרא • כיכר עומר אבן אל ח'טאב • כיכר צה"ל • כיכר ציון • כיכר צרפת • כיכר שער שכם • צומת האיקסים |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987012288965005171

 |
כנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם במרכז כיכר ברייטשייד
**כיכר ברייטשייד** (בגרמנית: **Breitscheidplatz**  - **ברייטשייד פלאץ**) היא כיכר בשכונת שרלוטנבורג (ברובע שרלוטנבורג-וילמרסדורף) שבברלין, דרומית לטירגארטן ובין רחוב קורפירסטנדאם (הקו-דאם) ורחוב בודפשט (Budapester Strasse). בכיכר נמצאים מרכז הקניות אירופה סנטר וכנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם.

היסטוריה
--------

הכיכר הוקמה בשנת 1889 באתר שהוכרז כאזור ציד על ידי יואכים השני בשנת 1542. בעת הקמתה נקראה הכיכר "כיכר גוטנברג" (Gutenbergplatz – גוטנברג פלאץ) על שם יוהאן גוטנברג ממציא הדפוס.

בשנת 1892 שונה שמה של הכיכר ל"כיכר אוגוסטה ויקטוריה" (Auguste-Viktoria-Platz – "אוגוסטֶה ויקטוריה פלאץ") על שם הקיסרית הגרמנית אוגוסטה ויקטוריה משלזוויג-הולשטיין. לאחר מלחמת העולם השנייה, ב-31 ביולי 1947, שונה שם הכיכר לשמה הנוכחי, על שם רודולף ברייטשייד, חבר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית אשר מת במחנה ריכוז נאצי בשנת 1944.

זמן קצר לאחר הקמת הכיכר הורה הקייזר וילהלם השני להקים את כנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם לזכרו של סבו הקייזר וילהלם הראשון. הכנסייה הוקמה בסגנון נאו-רומנסקי על פי תוכניות האדריכל פרנץ שווכטן, האדריכל המלכותי של וילהלם השני.

בתקופה שקדמה למלחמת העולם הראשונה נבנו סביב הכיכר אולמות תצוגה וחנויות רבות. בין שתי מלחמות העולם היו בתי הקפה שסביב הכיכר מקום מפגש לאינטלקטואלים ולאמנים של ברלין, אשר נהגו להיפגש ב"רומאנישס קפה" (Romanisches Café) שנפתח בתקופה שלטונו של הקייזר וילהלם השני (כיום עומד במקום שבו שכן הקפה מרכז הקניות אירופה סנטר).

הכיכר בלילה
במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1943, נהרסה הכיכר והמבנים שסביבה בהפצצות חיל האוויר המלכותי. לאחר תום המלחמה הכיכר שנותרה במערב ברלין שוקמה והפכה להיות סמל של המערב (כשם שאלכסנדרפלאץ הפך לסמל של מזרח ברלין ושל גרמניה המזרחית). בכיכר נבנו מבני חנויות חדשים, אולם בניגוד לנוהג של הריסת המבנים שנהרסו במלחמה הוחלט להשאיר את הריסות כנסיית הזיכרון כמות שהם, אולם בכיכר, במקום בו עמדה הכנסייה, נבנתה כנסייה חדשה על פי תכנונו של האדריכל המערב גרמני, אגון אייארמן.

בשנת 1965 נבנה בכיכר מרכז הקניות ומגדל המשרדים "אירופה סנטר" – שגובהו 38 מטרים. מרכז קניות זה הפך לאתר בילוי פופולרי ולסמל של מערב ברלין. מרכז הקניות פעיל גם כיום ובו חנויות, מסעדות ובתי קפה.

הכיכר היא אתר תיירותי ידוע בברלין, והכנסייה שבמרכזה הפכה לאחד מסמלי העיר ברלין.

מתקפת שוק חג המולד ב-2016
-------------------------

 ערך מורחב – **פיגוע הדריסה בברלין**  

ב-19 בדצמבר 2016, בסביבות השעה שמונה בערב, דהר נהג משאית גנובה לתוך הקהל בשוק חג המולד בכיכר ברייטשייד, והביא למותם של 12 בני אדם ופציעתם של 49.

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **ברלין** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כיכר ברייטשייד** בוויקישיתוף
* מצלמות רשת של הכיכר
* תמונות של הכיכר באתר גוגל
* אתר הבית של אירופה סנטר

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 7588148574325424430000
* WorldCat (עם VIAF): 7588148574325424430000

 |
**הברוזאורוס** (שם מדעי: *Habrosaurus*; מילולית: "לטאה חיננית") היא סוג של דו-חיים נכחד דמוי-סלמנדרה שהתקיים באמריקה הצפונית בין הקרטיקון העליון שלפני 84.9 עד 58.7 מיליון שנה מזמננו. הסוג תואר ב-1933 בידי צ'ארלס ו. גילמור (אנ') והמאובנים שלו התגלו במספר חפירות לאורך קנדה וארצות הברית, ביניהם בתצורת הל קריק שבויומינג ומונטנה, בתצורות לאנס (Lance Formation) ובשטח הפארק הפרובינציאלי דינוזאור שבאלברטה.

מאפיינים
--------

ההברוזאורוס היה חבר במשפחת הסירניים, המאופיינים בנאוטניה (היעדר מוחלט של גפיים אחוריות ושל זימים חיצוניים הן כראשן והן כבוגר) והוא הסוג העתיק ביותר בקבוצה וגם הגדול ביותר, כאשר הוא הגיע לאורך של 1.6 מטר, דומה לאורך של סלמנדרת ענק מודרנית, לפי הערכה של חוליות הגב שלו שהגיעו לאורך של שני ס"מ. הוא כנראה התקיים על קרקעית של מים מתוקים והיה בעל מבנה לסתות ושיניים קשיחות מסודרות יחד בשורה, אשר הותאמו לאכילה של טרף קשה כמו סרטנים ורכיכות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הברוזאורוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Wilson, Gregory P.; Clemens, William A.; Horner, John R.; Hartman, Joseph H. (2014-01-21). Through the End of the Cretaceous in the Type Locality of the Hell Creek Formation in Montana and Adjacent Areas. Geological Society of America. מסת"ב 978-0-8137-2503-1.
2. ↑  Gardner, James D. (November 2003). "Revision of Habrosaurus Gilmore (Caudata; Sirenidae) and relationships among sirenid salamanders". Palaeontology. 46 (6): 1089–1122. doi:10.1046/j.0031-0239.2003.00335.x.