בית המנהל
**מפעלי המלח בסאלן-לה-בן** (בצרפתית: **Salines de Salins-les-Bains**) הם מתחם של מבנים היסטוריים, שבהם הפיקו מלח בישול, בשטחה של הקומונה סאלן-לה-בן (אנ') במחוז ז'ורה בחבל בורגון-פראנש-קונטה במזרח צרפת. בשנת 2009 נוספו המפעלים לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו, כהרחבה לאתר מפעלי המלח המלכותיים בארק-א-סנאן מ-1982.

המתחם הגדול היה עיר בפני עצמה בתוך העיר סאלן-לה-בן, כולל חומת עיר, בנייני מגורים, מנהל ומשפט עצמאיים, וכנסייה משלה. הוא שכן בין הרובע הצפוני של בורג-דסו (Bourg-Dessous) עם כנסיית סן מוריס והרובע הדרומי עם כנסיית סן אנטואל.

היסטוריה
--------

האזור העירוני כבר היה מיושב בתקופות הקלטיות. היו ביצורים על ההרים. תושבי היישוב חיו ממסחר עם גאליה הפנימית ואיטליה ומההכנסה מייצור המלח. ככל הנראה היה מספר התושבים גדול, ישנם חוקרים הרואים בסאלן-לה-בן את האופידום הגאלי אלסיה (אנ'), שתואר על ידי יוליוס קיסר, בו הובסו הכוחות הגאליים בהנהגת ורקינגטוריקס על ידי הרומאים במסגרת מלחמת גאליה. לאחר מכן, האזור הפך לחלק מהאימפריה הרומית, כחלק מהפרובינקיה הרומית גרמאניה סופריור שבירתה מוגונטיאקום. הניצול של המעיינות המלוחים נמשך תחת השלטון הרומי. בשנת 523 הוזכר היישוב לראשונה בשם סלינריום (Salinarum) ותעשיית המלח הוזכרה לראשונה במסמך.

בסביבות שנת 1000 היו לעיירה של ימינו שני בעלים: החלק הצפוני שייך לרוזן בורגון, החלק הדרומי של העיר עם מפעלי המלח שייך לסיר דה סלאן (Sire de Salins). במאה ה -13 אחד מאצילים אלה, ז'אן דה שאלון (Jean de Chalon), הסתמך על ההכנסות ממעיינות המלח לחזק את כוחו בבורגון. בשנת 1249 הוא העניק לעיירה סלאן חופש נרחב. הביצורים חוזקו, נבנו טירות להגנה על מפעלי המלח והוקמו כנסיות. סלאן הפכה למרכז הכלכלי של בורגון-פראנש-קונטה ועם 5,700 תושבים בעיר במאה ה-17 היא הייתה העיר השנייה בגודלה במדינה. היו בה יותר תושבים מדול (אנ') בירת פארנש-קונטה בתקופה זו.

שגשוג זה נמשך עד לסיפוח פראנש-קונטה על ידי ממלכת צרפת בשנת 1674. העיר איבדה את מעמדה המוביל כאשר בזאנסון הפכה לבירת המחוז. תעשיית המלח בסלאן עברה מודרניזציה והורחבה. האדריכל קלוד-ניקולא לדו (1736–1806) בנה מפעלי מלח נוספים ביער שו (Forêt de Chaux), 21 קילומטרים מסלאן, שהפיקו מלח מתמלחת שהוזרמה מסלאן. אתרי הייצור הללו הוגנו גם על ידי ביצורים חדשים וחיל מצב. העיר סלאן קיבלה את התואר פלאס דה גר (Place de guerre, מילולית "מקום המלחמה"). בשל ההתפתחות הכלכלית, האוכלוסייה גדלה למעל 8,000 תושבים עד 1789.

כתוצאה מהמהפכה הצרפתית שפרצה באותה שנה, החלה ההידרדרות הכלכלית של סלאן אולם עם החלוקה החדשה למחוזות, קיבלה לון-לה-סונייה (Lons-le-Saunier) שמדרום שהייתה קטנה יותר את מעמד הבירה. סאלן, מקום מרוחק במחוז ז'ורה החדש, הפכה למקום מושבו של הקנטון. בשנת 1825 כל החלק הדרומי של העיר נשרף והשיקום ארך שנים.

במקביל, תעשיית המלח הניבה פחות רווחים מכיוון שניתן היה לייצר מלח בזול יותר במקומות אחרים. כמו בערי מלח אחרות, ניסו אבות העיר לשווק את תכונות הריפוי של התמלחת. סלאן פותחה לעיירת ספא, שבשנת 1857 קיבלה קשר רכבת ישיר לפריז. כשהקיץ הקץ על האימפריה הצרפתית בשנת 1871, הסתיים גם קידום הספא על ידי בני המשפחה הקיסרית.

מפעלי המלח נסגרו בשנת 1962 ומספר אורחי הספא הלך ופחת. כך שמספר התושבים צנח עד היום מתחת ל-2,600 איש.

מפעלי המלח
----------

מפעל המלח הוזכר לראשונה בשנת 791 במסמך ממנזר פלביני (Flavigny), אם כי באותה תקופה הוא כנראה כבר נוצל במשך מאות שנים קודם לכן. בימי הביניים, היה מלח הבישול ידוע בכינויו "זהב לבן", מכיוון שהיה מצרך חיוני ובעל ערך רב. באותה תקופה נעשה שימוש נרחב במלח לשימור מזונות כמו בשר או דגים. בייצור המלח ובמסחר בו היו רווחים עצומים. מעיינות המלח של העיירה הפכו נגישים יותר דרך מנהרות תת-קרקעיות כבר במאה ה-13. נקדחו גם בארות נוספות.

לאחר הסיפוח לצרפת במאה ה-17, הפכו מעיינות המלח ומתקניהם לרכוש מדינה. חברות שונות שכרו את המתקנים. מהמאה ה-18 ניתן היה לשאוב את התמלחת בעזרת כוח המים של נהר פורייז (Furieuse). עד אז זה נעשה בכוח שרירים בלבד. במתקני הייצור מעל הקרקע, התבשלה התמלחת בדוודי ענק למשך 12–18 שעות עד שהמים התאדו וניתן היה ליצור מהמלח שנותר כדורים להמשך ייבוש.

אולם עם הזמן פותחו שיטות ייצור טובות וזולות יותר, כך שכבר שמפעלי המלח הפכו בלתי רווחיים. בנוסף, היה צורך בעץ כדלק להסקת הדוודים, ושהיערות סביב סלאן שנוצלו לחלוטין כבר לא יכלו לספק. חלק מההפקה הועברה לשו כבר במאה ה-18, שם ניתן היה לנצל את היער הגדול, יער שו. גם אספקת הפחם התבררה כלא כלכלית.

מצב נוכחי והגעה
---------------

בשל מספר שריפות והריסות יזומות, מפעלי המלח הגדולים, בעבר עיר בתוך העיר, כבר לא נשמרו בשלמותם. מהביצורים עדיין ניתן לראות כמה קטעי חומה, שני מגדלים ואת השער הראשי. הבניין מכיל עדיין את בית המנהל (כיום קזינו), אולם ייצור עם דוודי מלח (מוזיאון) ובניין חוץ (מרכז מידע לתיירים). המנהרות התת-קרקעיות מהמאה ה-13 עם קשתותיהן הרומנסקיות השתמרו לחלוטין. מוצג גם הציוד הטכני כגון המשאבה, מערכת הביוב למים המלוחים (תמלחת) ומים מתוקים (להנעת המשאבה). שאר השטח הוסב לשטחים ירוקים.

סאלן-לה-בן שוכנת על כביש D 472, שחוצה את האזור העירוני. הכביש המהיר N83, המחבר את ליון עם שטרסבורג, עובר כשבעה קילומטרים מערבה. לסלאן כבר אין תחנת רכבת משלה ויש אליה קו אוטובוס של ה-SNCF. תחנת הרכבת מושר (Mouchard), שאליה מגיעה גם הרכבת המהירה, ה-TGV, נמצאת שמונה קילומטרים משם. משם ניתן להגיע לפריז תוך שעתיים.

גלריה
-----

* מבט כללי ממבצר סן אנדרהמבט כללי ממבצר סן אנדרה
* 
* 
* גלגל מים עבור המשאבהגלגל מים עבור המשאבה
* במנהרהבמנהרה
* המשאבההמשאבה
* אגן לייצור מלחאגן לייצור מלח
* אגן מקורי לייצור מלחאגן מקורי לייצור מלח
* צינורות תמלחתצינורות תמלחת

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מפעלי המלח בסאלן-לה-בן** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מפעלי המלח בסאלן-לה-בן
* Great Saltworks of Salins-les-Bains - UNESCO World Heritage Site, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  From the Great Saltworks of Salins-les-Bains to the Royal Saltworks of Arc-et-Senans, the Production of Open-pan Salt

| Flag of FranceFlag of France סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בצרפת |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| מונומנטים רומיים ורומנסקים בארל • ארמון האפיפיורים, האספה האפסיקופלית והגשר באביניון • המנזר הציסטריאני של פונטנה • הטירה והפארק בפונטנבלו • גני וארמון ורסאי • האתרים הפרה-היסטוריים והמערות המקושטות בעמק וזר • הגבעה וכנסיית וזלה • הפארק הלאומי פירנאים (בשיתוף עם הפארק הלאומי אורדסה ומונטה פרדידו בספרד) • התיאטרון הרומי העתיק של אורנז' ושער הניצחון של אורנז' • לה הבר • האתרים ההיסטוריים בליון • מון-סן-מישל והמפרץ • מגדלי הפעמונים של בלגיה וצרפת (בשיתוף עם בלגיה) • מנזר סן-סאבן-סיר-גרטאמפ • מפרץ פורטו: הקאלאנקות של פיאנה, מפרץ ג'ירולאטה, שמורת סקנדולה • בורדו, נמל הירח • נאנסי: כיכר סטניסלאס, כיכר קרייר וכיכר אליאנס • מפעלי המלח המלכותיים בארק-א-סנאן ובסאלן-לה-בן • דרך סנטיאגו • אזור השיפוט של סנט-אמיליון • עמק הלואר בין סולי-סיר-לואר ושאלון • פון דו גאר • פרובן, עיר ירידי ימי הביניים • פריז, גדות נהר הסן • העיר ההיסטורית המבוצרת של קרקסון • קתדרלת אמיין • קתדרלת בורז' • קתדרלת שארטר • כנסיית סן רמי, ארמון טו וקתדרלת נוטרדאם דה ריימס • שטרסבורג (מגראנד איל לנוישטאדט) • תעלת מידי • הלגונות בקלדוניה החדשה • ביצורי וובאן • העיר האפיסקופלית של אלבי • הפסגות, הקלדרות והמתלולים של האי ראוניון • בתי הכלונסאות הפרהיסטוריים בהרי האלפים (עם חמש מדינות אחרות) • הקוס והסוואן, נוף החקלאות והמרעה הים-תיכוני • אגן המכרות בנור-פה דה קאלה • מערת שובה • הכרמים, היקבים ומרתפי היין של שמפאן • קלימאט וטרואר בבורגון • העבודה האדריכלית של לה קורבוזיה (עם שש מדינות אחרות) • טפוטפואטאה • הזירה הטקטונית שן דה פוי - העתק לימני • הארצות והימים הדרומיים של צרפת • ערי הספא הגדולות של אירופה (יחד עם שש מדינות): וישי • מגדלור קורדואן • ניס • יערות האשור העתיקים והבראשיתיים של הרי הקרפטים ושל אזורים אחרים באירופה (עם שבע עשרה מדינות נוספות) • הרי הגעש והיערות של הר פלה והפיטונים של צפון מרטיניק • אתרי קבורה וזיכרון של מלחמת העולם הראשונה (החזית המערבית) (בשיתוף עם בלגיה) • המזון קארה של נים |

 |