recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**פרס שחקן השנה של פיב"א אירופה** (באנגלית: **FIBA Europe Player of the Year Award**) היה פרס כדורסל רשמי שנתי מטעם פיב"א אירופה, שנחנך בשנת 2005 והוענק עד שנת 2014. הפרס מוענק לכדורסלן אירופי שהופעותיו במדי המועדונים והנבחרת הלאומית במהלך השנה החולפת נחשבו לטובות ביותר. כל השחקנים האירופיים, ללא התייחסות למקום בעולם בו הם משחקים, יכולים לזכות בפרס, כולל שחקנים מה-NBA.

הזוכה בפרס נבחר בהצבעה הנערכת בקרה אוהדים ופאנל של מומחי כדורסל, אנשי תקשורת ומאמנים מ-25 מדינות שונות. כתוצאה מכך, הפרס נחשב לחשוב יותר מאשר פרס מר אירופה של מגזין סופרבאסקט ופרס יורוסקאר של מגזין לה גזטה דלו ספורט, אשר לא כוללים הצבעות של אוהדים. עם זאת, פרס שחקן השנה של פיב"א אירופה הוא הפחות ותיק מבין השלושה, מאחר שפרסי מר אירופה ויורוסקאר נוסדו כבר ב-1976 וב-1979 בהתאמה.

כמו כן, הפרס של פיב"א אירופה נחשב לפרס היוקרתי ביותר בעולם עבור כדורסלנים אירופיים, על אף ששני הפרסים היוקרתיים האחרים מייצגים את כוכבי הכדורסל האירופיים מאז אמצע שנות ה-70.

מלבד פרס שחקן השנה הראשי, מוענק גם פרס השחקן הצעיר של השנה של פיב"א אירופה.

הזוכים בתואר
------------

| שנה | שחקן | לאום | קבוצה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005 | דירק נוביצקי | גרמניהגרמניה גרמניה | דאלאס מאבריקס |
| 2006 | תאודורוס פאפאלוקאס | יווןיוון יוון | צסק"א מוסקבה |
| 2007 | אנדריי קירילנקו | רוסיהרוסיה רוסיה | יוטה ג'אז |
| 2008 | פאו גאסול | ספרדספרד ספרד | ממפיס גריזליסלוס אנג'לס לייקרס |
| 2009 | פאו גאסול | ספרדספרד ספרד | לוס אנג'לס לייקרס |
| 2010 | מילוש תאודסיץ' | סרביהסרביה סרביה | אולימפיאקוס פיראוס |
| 2011 | דירק נוביצקי | גרמניהגרמניה גרמניה | דאלאס מאבריקס |
| 2012 | אנדריי קירילנקו | רוסיהרוסיה רוסיה | צסק"א מוסקבה  מינסוטה טימברוולבס |
| 2013 | טוני פארקר | צרפתצרפת צרפת | סן אנטוניו ספרס |
| 2014 | טוני פארקר | צרפתצרפת צרפת | סן אנטוניו ספרס |

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל כדורסל** |

* פרס שחקן השנה באתר פיב"א אירופה
צבא אוזבקיסטן הוא לפי דיווחים צבא הקבע הגדול ובעל היכולות הגבוהות ביותר בכל מרכז אסיה, בו 65,000 לובשי מדים. הצבא ירש את המבנה שלו מהכוחות המזוינים של ברית המועצות.

הציוד של הכוחות המזוינים של אוזבקיסטן אינו מודרני, והאימונים הם לא אחידים ולא מספקים. למרות עובדות אלו, מצליח צבא אוזבקיסטן במשימת השמירה על גבולות המדינה.

ציוד
----

ברשות צבא אוזבקיסטן כ-520 טנקים, כ-130 קנים ארטילריים מעל 100 מ"מ, כ-160 כלי טיס קרביים (כולל מסוקים) ושני כלי שיט חמושים (בימת אראל), מה שהופך אותו כנראה לחיל הים מהקטנים בעולם, בעתיד כנראה צריך להגיע עוד 14 מתוצרת ארצות הברית.

מלחמת אפגניסטן (2001–2014)
--------------------------

אוזבקיסטן אישרה את הבקשה של ארצות הברית לשימוש בשדה התעופה הצבאי בדרום אוזבקיסטן לאחר אירועי ה-11 בספטמבר 2001 להשתמש בו במלחמתה באפגניסטן. כמו כן, אוזבקיסטן עזרה לארצות הברית בתחומים צבאיים שונים במלחמה, כשהעיקרי שבהם הוא המודיעין, שהיה בשפע אצל האוזבקים.[דרוש מקור]

נתונים סטטיסטיים
----------------

* יחידות בצבא - צבא, חיל האוויר, היחידה להגנה ימית (רשמית: חיל הים), חיל להגנה אווירית, כוחות ביטחון (פנימיים ומשמר הגבול), משמר לאומי.
* כוח אדם צבאי - גיל הצבא: (2004) :18 שנה.
* כוח אדם צבאי - זמינות: (2004) :גברים בגיל 15-49 - 7,126,325 איש.
* כוח אדם צבאי - מתאמים לשירות צבאי: (2004): גברים בגיל 15-49 - 5,783,740 איש.
* כוח אדם צבאי - מגיעים לגיל הגיוס: (2004): 321,886 איש מדי שנה.
* הוצאות צבאיות במונחים כספיים: (1997): 200$ מיליון.
* הוצאות צבאיות כאחוז מהתמ"ג: (1997): 2% מהתמ"ג. מאז 1998 ממשלת אוזבקיסטן קיבלה תמיכה מ-FMF וארגונים נוספים כסיוע לצרכים ביטחוניים.

המודיעין הצבאי האוזבקי
----------------------

**מינהל הביון הצבאי של אוזבקיסטן** (באוזבקית: IBB, Istihborot Bosh Boshqarmasi) הוא מחלקת המודיעין של המטה המאוחד בצבא אוזבקיסטן. הארגון הוקם ב-1996 לאחר שקודם לכן על המודיעין הצבאי הופקד MXX, שירות הביטחון הלאומי האוזבקי.

הארגון מורכב מיחידות מודיעין צבאיות ותחנות האזנה שמתרכזות ברובן בהאזנה לתקשורת צבאית באירן השכנה, בסיוע שירות הביטחון הפדרלי הרוסי שמסייע גם לשאר השירותים החשאיים במדינה. הארגון נאבק לצד MXX נגד התנועה האסלאמית האוזבקית המאיימת להקים שלטון שיעי במדינה ונתמכת על ידי איראן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צבא אוזבקיסטן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Uzbek Navy: past, present and future, rusnavy.com
**על כתפי גמדים** היא תוכנית רדיו אינטרנטית (פודקאסט) העוסקת בתחום משחקי תפקידים. התוכנית משודרת מאז שנת 2011, ומוגשת על ידי ערן אבירם ואורי ליפשיץ. אביב מנוח פועל כאחראי הטכני של התוכנית ומגיש אורח. התוכנית החלה לשדר במאי 2011 תחת הנחייתו של ערן ונמשכה חמישה פרקים לפני שפסקה. בפברואר 2013 אורי ליפשיץ הצטרף להתנעה מחדש של התוכנית ופרקים הועלו מדי שבועיים. לאחר מספר חודשים תדירות הפרקים עלתה לרמה שבועית.

התוכנית עוסקת במגוון נושאים הקשורים לתחום משחקי התפקידים בישראל ובעולם וכוללת: עצות לשיפור המשחק, התעמקות בשיטות משחק, תשובות לשאלות של מאזינים וחדשות בתחום מהארץ והעולם.
פרקי התוכנית זמינים להורדה גם באתר SoundCloud.

הקלטות חיות ואירועים
--------------------

צוות התוכנית מקיים מספר פעילויות נוספות מלבד הקלטת התוכנית. מספר פרקים של הפודקאסט הוקלטו בנוכחות ובהשתתפות קהל חי, במהלך מפגשי מאזינים או במהלך כנסים (ביניהם כנס ביגור, פסטיבל אייקון ועוד).
כמו כן, הפודקאסט קיים מספר ערבי משחקים תחת השם "משתה הגמדים".

קמפיין מימון המון
-----------------

בחודש אוקטובר 2014 הפודקאסט פתח בקמפיין מימון המון במטרה לגייס 2,000 ש"ח למטרת שיפור אתר האינטרנט של התוכנית, וקניית שטח אחסון וציוד טכני. הקמפיין הסתיים בהצלחה רבה וגייס למעלה מ-11,000 שקלים. כחלק מקמפיין המימון ובהשראתו התוכנית קיימה מספר פרויקטים חדשים:

* "צריח הברקת" - מרתון משחקים בן 12 שעות ששודר בשידור חי. במשחק השתתפו שלושה שחקנים קבועים שאליהם הצטרפו במהלך היום כעשרה אורחים. המשחק התקיים בשיטת המשחק פאת'פיינדר, במודול ההרפתקאות "צריח הברקת".
* "עד ארבעה שחקנים" - קומיקס בנושא חובבי משחקי תפקידים מאת ערן אבירם ואביב אור שמתפרסם במקביל בעברית ואנגלית.
* "כבשן הגמדים" - פרויקט לעידוד יצירה מקורית בעברית בתחום משחקי התפקידים; הפרויקט תמך בתרגום והוצאה לאור של משחק התפקידים *קוסמים קטנים* על ידי איתי חורב ב-2016.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של על כתפי גמדים
* על כתפי גמדים, ברשת החברתית טוויטר
* עד ארבעה שחקנים, קומיקס שהוקם בעקבות קמפיין מימון ההמון של התוכנית
* אתר למנויים בלבד דידי חנוך, נישאים "על כתפי גמדים", באתר הארץ, 22 באוקטובר 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  על כתפי גמדים, באתר www.mimoona.co.il (ארכיון)
2. ↑  "גלגלו יוזמה: יזמי משחקי תפקידים מדברים | Icel.me". *Icel.me*. 2015-07-26. נבדק ב-2018-01-25.
**קלרה פון וילה** (בגרמנית: **Clara von Wille**‏; 1838 – 15 במרץ 1883) הייתה ציירת חיות גרמנית מבית הספר בדיסלדורף.

ביוגרפיה
--------

קלרה פון וילה הייתה הצעירה מבין ארבע בנותיו של רב ההוסרים הפרוסי המלכותי קרל פרידריך פון בטשר (1785–1857) ואשתו יוליאנה וילהלמין שרלוט פון בוגנהאגן (1797–1871) ילידת דיסלדורף.

ב־31 במאי 1859 נישאה לצייר הנוף והז'אנר יליד קאסל, אוגוסט פון וילה ברודסהיים, עמו התגוררה בויימאר בין השנים 1859–1862 ואז חזרה לדיסלדורף. ב-1860 היא ילדה את בנם פריץ פון וילה, שלימים הפך לצייר נוף חשוב. בן שני נולד לפני שחזרה לדיסלדורף.

כתלמידה פרטית של קרל פרדיננד זון ולודוויג קנאוס, היא התאמנה בציור. לאחר מכן היא הייתה תלמידה של ציירת החיות הצרפתית רוזה בונר.

קלרה פון וילה, כלב שמירה
עם ציור של כלבים היא הציגה לראשונה ציור בתערוכה השנתית של אגודת האמנות של ריינלנד ווסטפליה בשנת 1856/57 בדיסלדורף. בתערוכות של סוחרי האמנות של דיסלדורף אדוארד שולטה וביסמייר וקראוס, היא יוצגה אז באופן קבוע עם "יצירות בעלי חיים".

התמונות הבאות נרכשו עבור מפעל תרומות לבניין קתדרלת קלן: אחרי הציד (1865), כלב ועוף (1877) ומעבר לחיפוש (1880).

בתערוכת האמנות של ברסלאו בשנת 1871 היא הציגה תמונות נוספות: האורח הלא קרוא, דיוקן כלבים, מסטיף ומשחק שועלים צעירים. רפרודוקציות של ציוריה הופיעו במגזינים המאוירים של אותה תקופה, כמו אורח מוזר (עורב תוקף שני כלבים מול הצריף שלהם).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קלרה פון וילה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Wille, Clara von". In: Friedrich von Boetticher: Malerwerke des 19. Jahrhunderts. Beitrag zur Kunstgeschichte. Vol.II-2, Dresden 1901.
2. ↑  Wille, Klara von. In: Hans Vollmer (Hrsg.): Allgemeines Lexikon der Bildenden Künstler von der Antike bis zur Gegenwart. Begründet von Ulrich Thieme und Felix Becker. Band 36: Wilhelmy–Zyzywi. E. A. Seemann, Leipzig 1947, S. 12.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 117387452
* RKD: 234006
* SUDOC: 250277131
* VIAF: 13083699
* WorldCat: viaf-13083699

 |
**כנפן אוסטרלי** (שם מדעי: *Miniopterus australis*) הוא מין עטלף מהסוג כנפן שבמשפחת הנשפוניים החי בדרום-מזרח אסיה מג'אווה ובורנאו באינדונזיה ומזרחה לגינאה החדשה, הפיליפינים ועד צפון אוסטרליה, קלדוניה החדשה ואיי ונואטו שבאוקיינוס השקט. 

אורכו של עטלף הכנפן 40-45 מ"מ, אורך הזרוע 34-41 מ"מ, אורך הזנב עד 47 מ"מ ומשקלו עד 8.3 גרם. צבעו אפרפר-חום עד חום-כהה. הבטן בהירה יותר והראש קטן ובעל אוזניים גדולות ורודות וחוטם ושפתיים רחבות. לכנפן זנב וכנפיים רחבים יחסית לגודלו, מה שנתן לו את שמו. כמו רוב העטלפים, גם עטלף זה משתמש בשמיעתו החזקה כדי להתמצא באמצעות אקולוקציה.

עטלפים אלה חיים ביערות גשם, יערות הרריים ושדות חקלאים לאורך האזור הטרופי של אינדונזיה ואוסטרליה ונחים יחדיו במערות, מנהרות וחללי עצים וממליטים ולד בודד שמגיע לבגרות תוך 7 שבועות. הם פעילי לילה, הם מגיחים יחדיו לצוד חרקים שונים. אך בעת צאתם מהמערה הם עצמם נופלים טרף לטורפים כמו פיתון מנומר, פיתון צ'ילדרן או אפילו אילניות אוסטרליות המחכות לעטלפים שתועים ומתקרבים מדי לדפנות המערה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כנפן אוסטרלי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  כנפן אוסטרלי באתר הרשימה האדומה של IUCN
**קלרה רוחאס** (בספרדית: **Clara Rojas**; נולדה ב-20 בדצמבר 1964, בוגוטה) היא קולומביאנית, מנהלת קמפיין הבחירות של אינגריד בטנקור, מועמדת לנשיאות קולומביה. שתיהן נחטפו ב-23 בפברואר 2002 על ידי אנשי הכוחות המזוינים המהפכניים של קולומביה, והוחזקו בשבי עד שחרורה של רוחאס ב-10 בינואר 2008 ושחרורה של בטנקור על ידי צבא קולומביה ב-2 ביולי 2008.

קלרה רוחאס נראתה ביחד עם בטנקור בקלטת וידאו ששחררו החוטפים באוגוסט 2003. על פי עדותו של חואן (ג'ון) פרנק פינצ'או, שוטר קולומביאני שברח משבי ה-FARC לאחר שהיה כלוא שמונה שנים, רוחאס ילדה בשבי בן, לאחד מסוהריה. הילד, עמנואל, נלקח ממנה מיד לאחר הלידה ונמסר לידי משפחה אומנת בבוגוטה.

במהלך הזמן שהייתה בשבי ניסתה להימלט יחד עם בטנקור, אולם ניסיון ההמלטות לא צלח מפני שהן לא יכלו לנווט בג'ונגל בחשכה ולבסוף נלכדו מחדש על ידי ה-FARC. כעונש על ניסיון הבריחה הן ננעלו בצריף ביחד עם נחשיים ארסיים.

בדצמבר 2007 חלה התפתחות דרמטית בפרשה כאשר סוכנות הידיעות הקובנית הודיעה בשם ארגון ה-FARC כי הוא מתכוון לשחרר שלושה בני ערובה: את קלרה רוחאס, את בנה עמנואל וחברת הקונגרס הקולומביאנית קונסואלו גונזלס שהוחזקו עמם בשבי. על פי ההודעה רוחאס, בנה וחבר הקונגרס אמורים להמסר לידיו של נשיא ונצואלה, הוגו צ'אווס. ב-10 בינואר 2008 שוחררה רוחאס יחד עם גונזלס והתאחדה עם בנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קלרה רוחאס** בוויקישיתוף
* 
* בלוג הקורא לשחרור קלרה רוחאס ובנה עמנואל
* פואמה בצרפתית לכבודה של קלרה
* על קלרה + תמונות
* בלוג למען שחרור אינגריד וקלרה
* מכתב לקלרה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX4847044
* BnF: cb161430539 (data)
* GND: 138092516
* ISNI: 0000 0001 0922 7429
* LCCN: n2009032683
* NLP: A24255981
* NTA: 320746801
* SUDOC: 138474656
* VIAF: 88412840
* WorldCat: lccn-n2009032683

 |
המונח "מפעל" מפנה לכאן. לערך העוסק בטורניר ספורט, ראו מפעל (ספורט).
אולם ייצור ממוכן של בית חרושת מהמחצית הראשונה של המאה ה-20
מיון עגבניות בבית החרושת של גן שמואל בשנת 1981
**בית חרושת** או **מפעל** הוא סדנת ייצור גדולה, לרוב ממוכנת, שבה מייצרים דברים (כגון כלי רכב, מוצרי צריכה, מכשירים ביתיים, שעונים, אריזת ושיווק מזון ועוד). בתי החרושת המודרניים ממוכנים ברובם ומתבססים על פס ייצור.

בית חרושת הוא בדרך כלל מבנה גדול ומקורה, שבו אולם אחד גדול ("אולם ייצור") ובצידו מספר חדרים שנועדו להנהלה ולעובדים (משרדים, חדר אוכל, חדר מנוחה, ארוניות לציוד אישי וכו'). לעיתים קרובות, קרוב לבית החרושת ישנו מחסן בו מאוחסנים חומרי הגלם והתוצרים. באולם הייצור פזורות מכונות המהוות חלק מפס הייצור. לצידן ניתן למצוא כלי עבודה, כיסאות לפועלים וכבלי חשמל, מים, אוויר ותמסורת. באולמות ייצור מסוימים ישנו עגורן גשר המרחף מעל כל מרחב הייצור ומאפשר העברת משאות כבדים ממקום למקום בתוך האולם בקלות ויעילות. באולמות שבהם אין עגורן משתמשים לרוב במלגזות. המפעלים המתקדמים ביותר מתבססים על פס ייצור שכמעט כולו אוטומטי שרוב העבודה בו נעשית על ידי רובוטים המבוקרים בידי מחשב.

בתי החרושת החלו להופיע בעקבות המהפכה התעשייתית ורתימת כוח הקיטור על מנת לבנות מכונות שמסוגלות לבצע עבודה גדולה בהרבה מאשר מסוגל האדם הרגיל. במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 היו בתי החרושת מקור פרנסתם העיקרי של תושבי הערים, שגדלו מאוד באותה תקופה. באותה תקופה הייתה מודעות מאוד נמוכה לזיהום אוויר והמפעלים גרמו לערפיח גדול שנפלט מארובותיהם עקב הצורך בשריפת פחם ודלק אחר כדי להניע את המכונות. בשנות ה-60 גדלה המודעות לאיכות הסביבה ובשנות ה-80 החלו בתי חרושת לנקוט בהדרגה צעדים להקטנת זיהום האוויר שהם גורמים. גם העברת מקור הכוח משריפת דלק לחשמל גרמה לירידה בערפיח ובזיהום הנפלט מבתי החרושת.

עדות להווי החשוב של בתי חרושת ממוכנים אלה ניתן למצוא בסרטו של צ'ארלי צ'פלין על הווי התעשייה בשנות ה-20 של המאה ה-20: "זמנים מודרניים".

ראו גם
------

* תעשייה
* המהפכה התעשייתית
* מכונה
* פס ייצור

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **בית חרושת** |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **בית חרושת** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **בית חרושת** |

* בית חרושת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* מפעלים, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007565464705171
* BNE: XX527704
* GND: 4250288-3
* HDS: 013882
* LCCN: sh85046823
* NDL: 00566918

 |
**נקר חילה** (שם מדעי: *Melanerpes uropygialis*) הוא מין עוף ממשפחת הנקריים החי באמריקה הצפונית. הוא חי בדרום ארצות הברית שבדרום קליפורניה, דרום נבאדה, אריזונה וניו מקסיקו וגם במערב מקסיקו, כולל חצי האי באחה קליפורניה אך מצוי בעיקר במדבר סונורה. הוא קרוי על שם נהר חילה.

נקר זה מגיע לאורך 20–25 ס"מ ולמשקל 80 גרם. הנקר בעל נוצות כנפיים לבנות מפוספסות בשחור, בדומה לפסי זברה, וגוף וראש בצבע קרם. הזנב ארוך וצבעו דומה לכנפיים אך הוא בעל כמה נוצות לבנות. המקור גדול ושחור והמצח אדום. לנקבות ולצעירים אין את המצח האדום והוא מסימני ההיכר של הזכרים.

נקר זה חי בין חורים של קקטוסים ובעיקר של קקטוס הסגווארו הענקי, בדומה לנקר הזהוב והוא מקנן מעט נמוך יותר על הסגווארו. על חורי נקרים שלא נשמרים משתלטים עופות כמו גדרוניים או אף ינשוף שדוני, המקנן אף הוא בחורי קקטוסים. נקרים אחרים יקננו על עצי Prosopis, מקבוצת הקסאלפיניים. הנקר מטיל 3–5 ביצים בקן.

נקר זה ניזון בעיקר מחרקים כמו נמלים, מפירות של קקטוסים ואחרים, מאגוזים ואפילו מביצי עופות אחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נקר חילה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IBC
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  נקר חילה באתר הרשימה האדומה של IUCN
אופניים "Svea Velocipede"
 אב טיפוס של אופני "Svea Velocipede"
**Svea Velocipede** היו אופניים שפותחו ויוצרו בשוודיה, בסוף המאה ה-19 על ידי האחים פרדריק יונסטרום(אנ') ובירגר יונגסטרום (אנ'). אב טיפוס של האופניים הוצג בשנת 1892.

דגם "Svea Velocipede" שיוצר ללא שרשרת
-------------------------------------

דגם ""Svea Velocipede"" יוצר ללא שרשרת. כונן הגלגל פעל לפי עיקרון אחר לגמרי.

האחים פרדריק ובירגר, שהיו טייקונים, מהנדסים מעצבים תעשייתיים וממציאים, השתמשו במנוף, בתיל ובדיסק עגול אקסצנטרי קבוע מוצמד לסרן מסתובב מחוץ למרכז, עם קיזוז המרכז שלו לציר, וכל המנגנון שפותח היה במקום בשרשרת. 

האופניים היו מונעים על ידי לחיצה על דוושות המנוף לסירוגין, ובולמים על ידי דריכה בשתי הדוושות בעת ובעונה אחת. 

בשנת 1892 נרשם פטנט בנדון.

בתמיכתו של אלפרד נובל ובהשתתפות המהנדס השוודי "George Spaak" (אנ') נמכרו דגמי "Svea Velocipede" במספר מוגבל של יחידות ב-שוודיה וב-בריטניה במשך כ-10 שנים באמצעות חברת "The New Cycle Company".

פרסים
-----

* "Svea Velocipede" זכה במדליית זהב של המכון לאמנות הכללית התעשייתית של סטוקהולם ("General Art and Industrial Exposition of Stockholm" (אנ')) בשנת 1897.
* "Svea Velocipede" זכה ב מדליית הכסף של התערוכה העולמית של פריז (1900).

### מוזיאונים בהם מוצג דגם "Svea Velocipede"

* דגם ה-"Svea Velocipede" מוצג ב"מוזיאון השוודי הלאומי למדע ולטכנולוגיה" ("Swedish National Museum of Science and Technology" (אנ')).
* דגם "Svea Velocipede" מוצג במוזיאון הנורדי בסטוקהולם ("Nordic Museum" (אנ')).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Svea Velocipede** בוויקישיתוף
* האחים Ljungström מפתחי דגם האופניים "Svea Velocipede" (tekniskamuseet.se/lar-dig-mer/svenska-uppfinnare-och-innovatorer/broderna-ljungstrom)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sigvard Strandh: Die Maschine: Geschichte, Elemente, Funktion. Einenzyklopädisches Sachbuch. Herder Verlag, 1980. מסת"ב 3-451-18873-2 P. 220 and Fig. 221
2. ↑  המהנדס Fredrik Ljungström tekniskamuseet.se/lar-dig-mer/svenska-uppfinnare-och-innovatorer
**ארמון אל-עאשק** (בערבית: **قصر العاشق**) הוא מבנה היסטורי המתוארך לתקופה העבאסית, בקרבת העיר סמארה, עיראק. הוא ניצב על גדתו המערבית של החידקל.

היסטוריה
--------

הארמון נבנה במצוות הח'ליף העבאסי ה-15 אל-מועתמיד, ובנייתו נמשכה בין השנים 877–882.
יאקות אל-חמאווי מציין כי עלי בן יחיא אל-מונאג'ם ומועז אל-דוולה יזמו את תחילת העבודות. האמיר עמאד אל-דוולה כתב שיר העוסק בארמון אל-עאשק.
בימי הביניים המבנה נקרא "אל-מעשוק", כלומר "האהוב". חפירות ארכאולוגיות התקיימו במתחם בשנות ה-60 של המאה העשרים ולאחריהן הוא שוחזר במהלך שנות ה-80.

ארכיטקטורה
----------

ארמון אל-עאשק הוא דוגמה בולטת לארמון בסגנון אדריכלי עבאסי. המבנה המלבני מורכב משתי קומות; קומה אחת שימשה כקטקומבות ועבור חדרי אחסון. סביב הארמון חצרות גדולות המוקפות בחומות. מחוץ לחומות קיים חפיר ארוך, בו זורמים מים מערוץ תת-קרקעי המתחיל ברמות המערביות.

גלריה
-----

* תקריבתקריב
* האכסדרההאכסדרה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארמון אל-עאשק** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Tariq al‐Janabi, "Islamic archaeology in Iraq: recent excavations at Samarra." **World Archaeology** 14, no. 3 (1983): 305-327.
2. ↑  Alastair Northedge, "Creswell, Herzfeld, and Samarra," **Muqarnas** 8(1991): 74–93
3. ↑  Northedge, "Creswell, Herzfeld, and Samarra," **Muqarnas** 8 (1991): 89-90.
4. ↑  Alastair Northedge, "Friedrich Sarre’s ‘Die Keramik von Samarra’in perspective", **Continuity and change in northern Mesopotamia from the Hellenistic to the early Islamic period** 17 (1996): 229-258.
**יגדיל תורה** היה כתב עת תורני, שיצא באודסה בין השנים ה'תרל"ט-ה'תרמ"ה (1879–1885), ותפס מקום בשורה הראשונה של כתבי העת התורניים בני התקופה.

עורך כתב העת, שיצא בתחילת דרכו כירחון ובשנותיו האחרונות בקצב איטי יותר, היה הרב משה אלעזר ביילינסון.

לאורך תקופת צאתו לאור של כתב העת הופיעו עשר גליונות. כתב העת התורני 'כנסת חכמי ישראל' שהוציא לאור באודסה, הרב אברהם יואל אבלסון בסיוע ביילינסון, נועד להמשיך את הופעתו של 'יגדיל תורה'.

משתתפים
-------

בין הכותבים הקבועים בכתב העת היו רבנים ידועי שם, חלקם אף פרסמו בו חיבורים תורניים שלמים פרי עטם. כך פרסם רבי אליהו דוד רבינוביץ' תאומים ממיר (האדר"ת), קונטרס שלם על לשון שכיחה של הרמב"ם בספרו "משנה תורה" שכותב על פסק הלכתי "יראה לי", וגם פסק הלכתי ארוך על שיטת ספר החינוך לפיה אסור לאדם לפרוש מאשתו בשנים עשר החודשים הראשונים שלאחר נישואיהם. רבים מחידושיו של האדר"ת שפורסמו לראשונה ב"יגדיל תורה" שוקעו בספרו "חשבונות של מצווה" שיצא לאור לראשונה מכתב ידו בשנת ה'תשס"ה, בידי מהדירי הספר, בשל עיסוקם בנושאים מקבילים לאלו שהיו בכתב היד.

משתתפים נוספים: רבי אלכסנדר משה לפידות, רבי יוסף זכריה שטרן, רבי מאיר ליבוש בן יחיאל מיכל (המלבי"ם), רבי ירוחם יהודה ליב פרלמן, רבי זבולון ליב בריט מפלונגיאן, רבי משה נחמיה כהניו, רבי יעקב יוסף (חריף) בהיותו רב העיירה זאגר חדש, רבי צבי יהודה רבינוביץ' תאומים רבי זאב אברך מחבר "רביד הזהב", רבי יהושע לנג משומיאץ, רבי משה מישל שמואל שפירא מרוגובה ורבי יחזקאל סירקין מקאפוסט.

בחלק מגליונות כתב העת פורסמו גם חידושי תורה גנוזים מכתבי יד של רבני הדור הקודם, כמו רבי שלמה קלוגר מברודי.

לקריאה נוספת
------------

* יהודה רובינשטיין, **יגדיל תורה (אודיסה)**, בתוך: יצחק לוין (עורך), **אוצר כתבי־עת תורניים: ביבליוגרפיה של כתבי עת תורניים... בשנות תנ"א – תש"ח**. ניו יורק: דפוס האחים שולזינגר, תש"מ עמ' 104.

קישורים חיצוניים
----------------

* רשימת מצאי של הגליונות הזמינים במקוון, בפורום אוצר החכמה

הערות שוליים
------------

1. ↑  כדי לבדל בינו לכתבי עת אחרים בשם זה, מובא שם כתב העת בדרך כלל עם ציון מקום ההוצאה לאור, "אודסה".
2. ↑  אוצר כתבי־עת תורניים, להלן 'לקריאה נוספת', עמ' 121.
3. ↑  מאמר זה פורסם בשנת ה'תרמ"ד, סימן קכ"ג
**ניצה דוידוביץ** (נולדה ב-2 בנובמבר 1958) היא פרופסור מן המניין בחינוך, המשמשת כראש תחום הערכת-איכות וקידום ההוראה, וראש החוג לחינוך והתוכנית להכשרת מורים באוניברסיטת אריאל. בנוסף, משמשת יו"ר הפורום לקידום ההוראה והלמידה בישראל.

ביוגרפיה
--------

שירתה בשירות לאומי במחלקת ילדים בבית חולים השרון בפתח תקווה.

את דרכה החינוכית החלה בהנחיית קבוצות נוער וחיילים במסגרת ההסתדרות הציונית העולמית והסוכנות היהודית.

סיימה את שלושת תאריה האקדמיים באוניברסיטת בר-אילן. עבודת הדוקטור שלה, אותה סיימה בשנת 2004 עסקה בנושא: "מגמות התפתחותן של המכללות האזוריות והשפעתן על מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל", בהנחיית פרופסור יעקב עירם ופרופסור עוזר שילד. בוגרת מחזור א' של תוכנית מנדל למנהיגות אקדמית (פברואר 2019-מאי 2021).

### פעילותה המדעית

זכתה להוקרה על תרומתה לשיח הפולני יהודי, מאוניברסיטת אדם מיצקביץ (אנ') בפוזנן שבפולין ולתואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הפדגוגית (אנ') באודסה שבאוקראינה. 

תחומי עניין מחקריים בחינוך: ההשכלה הגבוהה בישראל, קידום ההוראה בחינוך הגבוה, מדדי איכות, ביצוע והערכה אקדמית וערכים בחינוך.

תחומי עניין מחקריים במורשת ישראל: תודעת השואה והזהות היהודית, תפיסת ארץ ישראל בספרות העברית לדורותיה וחינוך לערכים בדיסציפלינות ההוראה.

פרופסור דוידוביץ היא מראשוני המכללה האקדמית יהודה ושומרון, המרכז האוניברסיטאי ומהפועלים להכרתה כאוניברסיטה השמינית במדינת ישראל

במחצית שנת 1987 החלה את עבודתה במכללה האקדמית יהודה ושומרון באריאל כמרצה וכמנהלת השתלמויות מורים ביחידה ללימודי חוץ. בין השנים 1988–1994 עמדה בראש המכינות הקדם אקדמיות במכללה. בין השנים 1994–1999 שימשה כמנהלת החטיבה האקדמית/מזכיר אקדמי במכללה האקדמית יהודה ושומרון. משנת 2000 ואילך היא עומדת בראש תחום הערכת איכות וקידום ההוראה באוניברסיטת אריאל בשומרון.

בין פעילויותיה: פיתוח תוכניות לימודים אקדמיות, העמקת תודעת השואה והזהות היהודית, (חברת דירקטוריון בעמותה הישראלית-גרמנית לשיקום ואחראית על ארגון חילופי משלחות של ישראלים וגרמנים בפולין), טיפוח מורשת עדות ישראל וחינוך לערכים.

הייתה חברה בצוות היגוי בנושא החינוך הערכי ופיתוח תוכניות לימודים במט"ח.

דוידוביץ' נשואה לשלמה ואמא לארבעה בנים.

קישורים חיצוניים
----------------

* ניצה דוידוביץ, באתר גוגל סקולר
* ניצה דוידוביץ, באתר אוניברסיטת אריאל
* ניצה דוידוביץ (1958-), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260369605171
* GND: 130898287
* ISNI: 0000 0001 1886 7882
* LCCN: n2007004101
* SUDOC: 235046248
* VIAF: 90782280
* WorldCat: lccn-n2007004101

 |
**מריאן קורנאי** (בהונגרית: **Kornay Mariann**; בשמה העברי חיה **ריזל**; בודפשט, 14 בינואר 1930 – בודפשט, 24 במאי 2004) הייתה שחקנית יהודייה-הונגרייה, מנחת קברט. קורנאי הייתה רעייתו של הסופר והמלחין איבאן סנש.

ביוגרפיה
--------

קורנאי נולדה במשפחה יהודית כבתם של יוסף חיים קורנאי ולאמה מלכה. מריאן קורנאי סיימה את לימודיה בבית הספר לדרמה של קלמן רוז'אהדי. הוא למדה את המרב משני השחקנים הדגולים קלמן לטאבאר (בן לאם יהודייה) וקמיל פלקי (בן לאב יהודי). אין פרטים כיצד עברה את השואה, אך אחרי מלחמת העולם השנייה, כבר בגיל 15 בין השנים 1945–1946 הייתה חברה ב"תיאטרון החדש". במקביל בין השנים 1945–1948 הייתה שחקנית בתיאטרון האופרטה של בודפשט. שם היו שותפיה למשחק סילארד דארוואש, פאל קיראיהדי ולאסלו נאדאשי. בשנת 1946 הופיעה במחזה של גאבור ווסארי. בין השנים 1951–1954 הועסקה ב"תיאטרון צבא העם ההונגרי" (ששמה היה קודם וגם לאחר מכן תיאטרון הקומדיה של בודפשט). היא הופיעה בתחרויות קומיקאים בברטיסלבה בשנת 1962, בווינה בשנת 1966 ובברלין בשנת 1968.

קורנאי הופיעה גם בתיאטרון ארקל, ב"אולם ברטוק", ב"וואריטה הקאמרי" וב"בימת המשחק".

### חייה הפרטיים

בשנת 1954 נישאה לסופר ופזמונאי איבאן סנש (1924–2010). נולדה להם בת אחת: אנדראה סנש (1962). היא כתבת, לשעבר סגנית נשיא הטלוויזיה ההונגרית.

### הנצחה

מאריאן קורנאי הובאה למנוחת עולמים, כבעלה איבאן סנש, בבית קברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט (15-1-48).

השחקנית מריאן קורנאי, שחקנית, מנחה. בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה: 15-1-48
בהתאם לצוואתה, הוקמה בשנת 2006 קרן לאמנים המצטיינים בז'אנר המוזיקה הקלה (מריאן קורנאי לאמנות).

תפקידיה בתיאטרון
----------------

* מיליוטין:רפסודיה סיבירית.... נערה צעירה
* אישטוואן פייר:קומץ של אושר....ילה
* פטר טרדוש:טרמפים.... לנקה
* מאתיאש צ'יזמארק:שושו.... ויצה
* ינה רייטה: צבעונים.... גברת קיילינגר
* אמריך קלמן : הסיגלית של מונמארטר.... ז'נט
* אישטוואן בקפי - אדוריאן שטלה: יאניקה .... עיתונאית

מופעים שלה
----------

* איש הפחם
* באזור שיזוף לנשים
* נס הונגרי
* העולם אינו רק של בני 20

סרטיה
-----

* 7 שאלות על אהבה (ושלוש שאלות משנה) (1969)
* שלושת הפשטרים (1984)

לקריאה נוספת
------------

* 
* מאגר תיאטרון
* הלקסיקון החדש של רוואי 2003. ISBN 963-955-607-6

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מריאן קורנאי** בוויקישיתוף
**מחמוד מוח'תאר** (בערבית מצרית: **محمود مختار**; 10 במאי 1891 - 28 במרץ 1934) היה פסל מצרי, חלוץ הפיסול המצרי המודרני. מוח'תאר ביטא ביצירתו את רעיונות התנועה הלאומית המצרית, בהם החיבור בין ההווה והעתיד לבין העבר הקדם-אסלאמי של מצרים העתיקה והחיבור בין ההוד ההיסטורי לגורם העממי המחובר לקרקע המהווה את עמוד השדרה של העם (השעביה - העממיות). יוצר הפסל "תחיית מצרים".

תולדות חייו
-----------

נולד בכפר בדלתא של הנילוס, בילדותו עבר לקהיר עם אמו. ב-1908 נפתח בקהיר בית הספר לאמנויות יפות (בדגם של אקול דה בוזאר בפריז ועם מורים מצרפת) ומוח'תאר התקבל למחזור הראשון. הוא סיים את בית הספר ב-1911 ועבר לפריז להמשך לימודים באקול דה בוזאר. הוא היה התלמיד הערבי הראשון במוסד. ב-1914 סיים את חוק לימודיו ונשאר בפריז כאמן עצמאי. בפריז התיידד עם המדינאי והמהפכן סעד זע'לול, מראשי מפלגת הופד והלאומיות המצרית (בהמשך יצר מספר פסלים של זע'לול). בשיחותיהם עלתה היוזמה ליצור פסל שיסמל את הלאומיות המצרית בהקשריה למצרים העתיקה. ב-1920 הציג מוח'תאר בתערוכה בפריז דגם מוקטן של הפסל שיהיה לימים "תחיית מצרים" וזכה במדליית זהב. ב-1921 הזמינה ממשלת מצרים ממוח'תאר את הפסל באופן רשמי ובגודל מונומנטלי של שמונה מטרים. מוחת'אר התעקש על שימוש באבני גרניט ורודות מייכרו במכרה הפרעוני באסואן, צעד שייקר מאוד את ההקמה. כך, בעת שליטת ממשלת אחמד זיוור פאשה (1924-1926) נעצרה העבודה על הפסל כליל, כתוצאה מהצטמצמות כלכלית כמו גם משמרנות אסלאמית. ב-1926 שבה מפלגת הוופד לשלטון וקידמה במהירות ובנחישות את השלמת הפסל. הפסל הוצב בכיכר תחנת הרכבת רעמסס (כיכר רעמסס) בקהיר ב-20 במאי 1928 ונחנך בטקס רב רושם, שהיה גם הפגנת כוח של מפלגת הוופד. בטקס נכחו אלף איש, בהם כל חברי בית הנבחרים והסנאט; הרב הראשי ליהודי מצרים, חיים נחום אפנדי; הפטריאך הקופטי; ראשי העולמא (בכירי הדת) של אוניברסיטת אל-אזהר; אינטלקטואלים ואנשי תקשורת מקומית וזרה. "נסיך המשוררים", אחמד שאוקי, פרסם מקאמה לכבוד האירוע ובו תיאר את מוח'תאר כיוצרה של הזהות הלאומית המצרית בתקופה המודרנית.

מעמדו של מוח'תאר ירד לאחר מהפכת הקצינים החופשיים, עלייתו של גמאל עבד אל נאצר לשלטון והקמת קע"מ שדגלה בפאן-ערביות אסלאמית על פני הלאומיות המצרית. אולם, במהלך שנות השישים שבה ועלתה קרנו. הוא הוגדר על ידי שר התרבות תרוואת עוכאשה כפָּסָל הלאומי ויצירתו הוגדרה כמבטאת אותנטית של העממיות המצרית. ב-1962 חנך משרד התרבות המצרי את מוזיאון מוח'תאר להצגת כל יצירותיו באי ג'זירה במרכז קהיר, ליד בית האופרה של קהיר. היה זה המוזיאון הראשון בעולם הערבי שהוקדש לאמן בודד. כן הוציא השלטון באותו מעמד בול דואר מיוחד לכבודו.

לקריאה נוספת
------------

* ישראל גרשוני, **פירמידה לאומה: הנצחה, זיכרון ולאומיות במצרים במאה העשרים**; תל אביב: עם עובד, תשס"ו 2006

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מחמוד מוח'תאר** בוויקישיתוף
* אתר מוזיאון מחמוד מוח'תאר
* ישראל גרשוני, **אמנות ולאומיות: מחמוד מוח'תאר והקמת הפסל תחיית מצרים**

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007446829405171
* BnF: cb146141068 (data)
* GND: 1127566539
* ISNI: 0000 0000 6706 8588
* LCCN: n88234428
* SUDOC: 143342487
* ULAN: 500124617
* VIAF: 50790032
* WorldCat: lccn-n88234428

 |
הרוזן **היינריך מתיאס פון תורן** (בגרמנית: **Heinrich Matthias von Thurn**  ‏24 בפברואר 1567 בוהמיה - 28 בינואר 1640 פרנו) היה אציל בוהמי שנטל חלק פעיל במרד הבוהמי שפתח את מלחמת שלושים השנים.

ביוגרפיה
--------

נולד ב-24 בפברואר 1567 בבוהמיה, מנישואיו השניים של אביו פרנץ שהיה ממוצא איטלקי אריסטוקרטי וקיבל מהקיסר נחלה בבוהמיה בתמורה לשירותיו הצבאיים. לאחר מותו של אביו אומץ על ידי דודו יוהאן הקתולי אולם על אף הסביבה הקתולית שבה גר שמר על אמונתו הפרוטסטנטית.

את מרבית ילדותו בילה באוסטריה, בשנת 1585 הצטרף למשלחת הקיסרית שבקרה באיסטנבול ולאחר מכן ביקר בסוריה ובארץ ישראל. לחם לצד הקיסר בקרבות נגד העות'מאנים בהונגריה ובתמורה העניק לו הקיסר את התואר ראש עיריית קרלשטיין וכך הפך לחלק מהאצולה הבוהמית.

אולם מלך בוהמיה מת ובמקומו עלה לשלטון הקיסר פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שהיה קתולי ושנוא על הבוהמים הפרוטסטנטים, הקיסר שלח שליחים לפראג שיכינו את הקרקע לבואו לצורך ביסוס שלטונו, אולם השליחים הושלכו בבוז מחלון בית העירייה וניצלו תודות לערמת אשפה שעליה נחתו, אולם המרד פרץ והתפשט בכל רחבי בוהמיה ואף בנסיכויות גרמניות נוספות.

תורן ארגן צבא והגיע עד וינה וצר עליה, הוא נהנה מסיוע שהגיע אליו תודות לצבאו של ארנסט פון מנספלד אולם הרוזן בקואה בן בריתו של הקיסר הביס את מנספלד בקרב ובעקבות כך נקטעו קווי התקשורת והאספקה של תורן עם פראג והוא נאלץ לסגת מהמצור שהטיל על וינה. במהלך המלחמה נענה להצעתו של גוסטבוס אדולפוס מלך שוודיה להתגייס לצבאו ופיקד על כוחות שוודיים עד שנפל בשבי בקרב ליצן בידי חייליו של שכיר החרב של הקיסר אלברכט פון ולנשטיין. הוא השכיל להתחבב עליו ושוחרר אחר מאסר לא ארוך לחיים אזרחיים כשהוא נאלץ לוותר כמה וויתורים מדיניים.

הוא מת ב-28 בינואר 1640 בפרנו שבליבוניה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היינריך מתיאס פון תורן** בוויקישיתוף
* היינריך מתיאס פון תורן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 12132141X
* ISNI: 0000 0000 5539 3607
* LCCN: n84142309
* NKC: jn20000728744
* NTA: 071510095
* SELIBR: 256087
* VIAF: 59937391
* WorldCat: lccn-n84142309

 |
**מריאמפולה** (בליטאית: **Marijampolės savivaldybė**) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא. מחוז המשנה נמצא בשטח סובאלקיה ההיסטורית ומבחינה מנהלית הוא מחוז משנה של מחוז מריאמפולה. המחוז הוא אזור בדרום מערב ליטא הגובל בפולין ובאזור קלינינגרד. הוא שוכן על ציר 'דרך בולטיצה', אחד מצירי המעבר העיקריים של ליטא, ומחבר בין המדינות הבלטיות למערב אירופה. קצת יותר מ-5% מאוכלוסיית המדינה גרים באזור זה, בו יש ענפי מסחר ותחבורה מפותחים. התוצר לנפש של האזור בשנת 2016 הסתכם בכ-59% מהממוצע הארצי, אולם שיעור האבטלה (10.4%) היה מעל הממוצע הארצי (7.9%).

מחוז-משנה מריאמפולה משתרע על פני 755 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, 58,714 איש. העיר מריאמפולה היא הגדולה ביותר במחוז-המשנה ובה גרים מרבית תושביו, היא משמשת כמרכז המנהלי שלו ושל מחוז מריאמפולה כולו.

יישובים
-------

מלבד בירת המחוז מריאמפולה ישנן במחוז המשנה שש עיירות: דאוקשיאי, גודליאי, איגלישקיליאי, ליודבינבס, ססנבה ושונסקאי; ו-276 כפרים קטנים וחוות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מריאמפולה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מריאמפולה (בליטאית)
* נתונים על מחוז-המשנה באתר ממשלתי ליטאי (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Marijampolė County, Lithuania, In my region

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0004 0381 8887

 |
קוריאהקוריאה
זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא ג'ון. 

**ג'ון קי-יונג** (בקוריאנית: **전기영**; באנגלית: **Jeon Ki-young**;‏ נולד ב-11 ביולי 1973) הוא ג'ודוקא עבר דרום קוריאני אשר התחרה במשקל בינוני כבד (עד 78 ק"ג, עד 86 ק"ג).

ג'ון זכה בשלוש אליפויות עולם רצופות (1993, 1995 ו-1997) ומחזיק במדליית זהב ומדליית ארד מאליפות אסיה.

רגע השיא בקריירה של ג'ון הגיע באולימפיאדת אטלנטה 1996, אז זכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 86 ק"ג. בגמר הוא ניצח באיפון את ארמן בגדאסרוב האוזבקי. בדרכו לגמר ג'ון ניצח כל קרב באיפון מלבד הקרב הראשון מול מארק הויזינחה ההולנדי שלאחר פרישתו של ג'ון שלט בקטגוריית משקל זו.

בשנת 1999, כאשר היה בן 25, פרש ג'ון מג'ודו בגיל יחסית צעיר בעקבות פציעות בברך והיעדרות מוטיבציה עקב חוסר התחרות. הוא פרש בעודו בלתי מנוצח באליפויות העולם ובמשחקים האולימפיים.

בשנת 2003, תחרות ה-MMA, ‏'Pride Fighting Championships', (אנ') ניסתה להחתים את ג'ון לקרב מול הידהיקו יושידה תחת חוקי MMA (מאחר שג'ון מעולם לא הפסיד ליושידה בקרבות ג'ודו), אך ג'ון סירב להצעה.

הישגים בטורנירים בסבב העולמי
----------------------------

| שנה | טורניר | מקום | קטגוריית משקל |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 | Tournoi de Paris | 1 | עד 78 ק"ג |
| 1993 | World Masters Munich | 3 | עד 78 ק"ג |
| 1994 | Tournoi de Paris | 2 | עד 78 ק"ג |
| 1994 | ASKO World Tournament Leonding | 1 | עד 86 ק"ג |
| 1994 | World Masters Munich | 1 | עד 78 ק"ג |
| 1995 | Sungkop Tournament Seoul | 1 | עד 86 ק"ג |
| 1996 | ASKO World Tournament Leonding | 1 | עד 86 ק"ג |
| 1997 | Tournoi de Paris | 1 | עד 86 ק"ג |
| 1997 | ASKO World Tournament Leonding | 1 | עד 86 ק"ג |

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'ון קי-יונג, ברשת החברתית פייסבוק
* ג'ון קי-יונג, ברשת החברתית אינסטגרם
* ג'ון קי-יונג, באתר olympedia.org
* ג'ון קי-יונג, באתר איגוד הג'ודו העולמי
* ג'ון קי-יונג, באתר JudoInside.com

הערות שוליים
------------

1. ↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
**מריאן אמה צ'ייס** (באנגלית: **Marian Emma Chase**;‏ 18 באפריל 1844 – 15 במרץ 1905) הייתה ציירת בריטית, אמנית צבעי מים ושרטטת. היא ידועה בעיקר בזכות ציורי הפרחים, הפירות והטבע הדומם שלה בצבעי מים. מוזיאון ויקטוריה ואלברט מחזיק באחת מיצירותיה.

ביוגרפיה
--------

צ'ייס נולדה ב-18 באפריל 1844 בכיכר פיצרוי בלונדון לג'ון ולאשתו השנייה, ג'ורג'ינה אן צ'ייס. אשתו הראשונה, מרי אן ריקס, הייתה אמנית צבעי מים, נפטרה בשנת 1840. אביה של צ'ייס, ג'ון צ'ייס, היה אמן מבוסס שהוכשר בחלקו על ידי ג'ון קונסטבל.

צ'ייס למדה בבית הספר בריצ'מונד וכן על ידי אביה ועל ידי מרגרט גיליס. היא עבדה בעיקר באנגליה ואף שהציגה בגלריות אחרות היא שלחה את הרוב המכריע של ציורי צבעי המים שלה למכון המלכותי לציירים בצבעי מים.

בתחילת חייה הקדישה זמן רב למשמעות האור בציור, אך כציירת בצבעי מים של פרחים, פירות וטבע דומם היא הטביעה את חותמה, בזכות צביעה אמיתית וגישה עדינה. היא ציירה באותם חללי פנים בינוניים, וכן כמה נופים, ולקראת סוף חייה, גם בגני פרחים. בציורי הדיוקן שלה היא הצליחה פחות. היא גם עבדה מדי פעם בצבעי שמן.

היא הציגה בין השנים 1866 ל-1905 באקדמיה המלכותית, בחברה המלכותית לאמנים בריטים, במכון המלכותי, בגלריה דאדלי, בגלריה גרוסוונור, בתערוכה הבינלאומית של 1871 ובתערוכות שונות פרובינציאליות, קולוניאליות וזרות. ב-22 במרץ 1875, היא נבחרה ל"מקורבת" של המכון לציירים בצבעי מים ובשנת 1879 היא הפכה ל"חברה מן המניין". ב-1878 תרמה רישומים וצבעי מים לכתב העת "הגן". בשנת 1888 החברה המלכותית לגננות העניקה לה מדליית כסף.

מריאן צ'ייס מתה בשנת 1905 לאחר ניתוח לב. היא קבורה בבית הקברות סנט פנקראס.

עבודתה נמצאת במוזיאון ויקטוריה ואלברט, בגלריה לאמנות אברדין ובגלריית לסטר.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מריאן אמה צ'ייס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Long, Basil Somerset (1912). "Chase, Marian Emma". In Lee, Sidney (ed.). *Dictionary of National Biography (2nd supplement)*. London: Smith, Elder & Co.
2. ↑  Marian Emma Chase, www.leicestergalleries.com
3. ↑  ^Grant M. Waters (1975). Dictionary of British Artists Working 1900–1950. Eastbourne Fine Art.
4. ↑  Josephine Walpole (2006). A History and Dictionary of British Flower Paintings 1650-1950. Antique Collectors' Club
5. ↑  **The Garden: an illustrated weekly journal of gardening in all its branches**, כרך 14, 1878

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* RKD: 16486
* ULAN: 500003414
* VIAF: 95701359
* WorldCat: viaf-95701359

 |
**בלה בריזל** (1929 – 1 בנובמבר 1982) הייתה ציירת ישראלית. התגוררה עם בעלה, הצייר סיומה ברעם, באי פורמנטרה (Formentera) שבספרד.

ביוגרפיה
--------

נולדה בירושלים למשפחת ליפשיץ, משפחה חרדית מהיישוב הישן. השם בריזל הוא ראשי תיבות של המילים "בן רבי יוסף זלמן ליפשיץ". למדה ציור בסטודיה אצל אהרון אבני. נישאה לצייר סיומה ברעם, אותו הכירה ב"סטודיה". בשנות ה-50 שהו השניים בפריז והיא למדה באקדמיה לאמנויות היפות בעיר. בשנת 1955 זכתה ב"פרס הציירים הישראלים בפריז". לאחר מכן היגרו השניים לאי הספרדי פורמנטרה והם התגוררו בו עד מותם.

בריזל התמקדה בציור דמויות מיסטיות וכן דמויות של אמהות וילדים. הציגה בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בגלריות בלונדון, פריז, טוקיו, תל אביב וירושלים.

נפטרה בשנת 1982, ונקברה בהר הזיתים בירושלים. לאחר מותה ומות בעלה הוקמה על שמם גלריה ברעם-בריזל. כמו כן נוסדה "קרן עידוד היצירה לאמן צעיר על שם בלה בריזל וסיומה ברם".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בלה בריזל** בוויקישיתוף
* אתר גלריה ברעם-בריזל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 272096
* NLI: 987007308644805171
* GND: 1014495008
* ISNI: 0000 0000 7739 5697
* LCCN: no2015005181
* RKD: 95612
* SUDOC: 243471408
* ULAN: 500385296
* VIAF: 120135634
* WorldCat: lccn-no2015005181

 |
**ג'ון קולט** (באנגלית: **John Collet**‏; 1725 – 6 באוגוסט 1780) היה אמן סאטירה חברתית אנגלי.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד בלונדון בסביבות 1725, בנו של בעל תפקיד ציבורי. הוא היה תלמידו של הצייר ג'ורג' למברט, ולמד בבית הספר לאמנות בסנט מרטין ליין.

הוא הציג לראשונה בתערוכת אגודת האמנים החופשית בשנת 1761, אליה שלח שלושה ציורי נופים. בשנת 1762 הוא הציג עם באותה חברה, את הציור "צועניה מנבאת עתידות".

אף על פי שהציג מדי פעם נופים, דיוקנאות, בעלי חיים ונושאים אחרים, תמונותיו מתאפיינות בעיקר בתיאור הומוריסטי, המבוסס על סגנונו של ויליאם הוגארת, שאת 'הקומדיה באמנות' הוא חתר לחקות, אם לא לעלות עליו. היה ביקוש גדול לתמונות שלו, והתחריטים שנוצרו מהם, רבים על ידי חרטים מהשורה הראשונה, והתפרסמו על ידי הוצאות ידועות.

קולט המשיך להציג עם אגודת האמנים החופשית עד 1783. תמונותיו נותנות תובנה למנהגים בסוף המאה ה-18. בשנת 1775, ריצ'רד ברינסלי שרידן חיבר את האופרה הקומית שלו "הדואנה", וג'ורג' קולט צייר תמונות המבוססות על סצנות במחזה זה. אחת מהן, מייצגת את סצנת "השתייה במנזר", הוצגה בספר "תולדות הקריקטורה והגרוטסקה באמנות" של תומאס רייט.

הוא ירש הון מנישואים והתגורר בצ'לסי, לונדון, שם נפטר, ב־6 באוגוסט 1780, ונקבר שם ב־11 באוגוסט.

הערכה
-----

ג'ורג' קולט ייצג סצנות של הוללות, חיים עלובים וחולשות אנושיות במרקם החברתי. עם זאת הוא לא התחרה עם המוסריות העמוקה של יצירתו של הוגארת, ותמונותיו לרוב שטחיות, ונוטות לטעם וולגרי. אבל עם זאת הוא דאג להיות מקורי, הוא הראה יכולת ציור רבה, ותמונותיו מבוצעות תמיד בקפידה.

גלריה
-----

* סצנת רחוב בלונדון סצנת רחוב בלונדון
* הידוק המחוך הידוק המחוך
* החיזור החיזור
* שחקנית בהכנה להצגה שחקנית בהכנה להצגה
* אשה הרה וחמור אשה הרה וחמור
* אנגלי במספרה צרפתית אנגלי במספרה צרפתית
* קריקט קריקט
* לימוד ריקודים לימוד ריקודים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון קולט** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Bryant, Mark; Henneage, Simon (1994). Dictionary of British Cartoonists and Caricaturists, 1730-198. London, England: Lund Humphries Publishers Ltd. p. 46.
2. 1 2  Cust, Lionel Henry (1887). "Collet, John". In Stephen, Leslie (ed.). *Dictionary of National Biography*. **11**. London: Smith, Elder & Co. pp. 334–335.
3. ↑  Bryan, Michael (1886). "Collet, John". In Graves, Robert Edmund (ed.). Bryan's Dictionary of Painters and Engravers (A–K). I (3rd ed.). London: George Bell & Sons.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1258282
* BnF: cb149718187 (data)
* GND: 1074222768
* ISNI: 0000 0000 8168 3472
* LCCN: nr2002019406
* RKD: 17713
* ULAN: 500031132
* VIAF: 122291563
* WorldCat (עם VIAF): 122291563

 |
**פנלופה לבנת-ציצה** (שם מדעי: ***Penelope pileata***) היא מין של עוף קרקע מהסוג פנלופה שבמשפחת ההוקיים. היא אנדמית לאגן האמזונאס של מזרח ברזיל ומצויה בסכנת הכחדה עקב אובדן בית גידולה בקצה מואץ. תחום מחייתה בטבע הוא בין נהר הארגואייה לגדות האמזונאס ביובל נהר פארה ועד לאי מרז'ו במזרח.

עוף זה מגיע לאורך 80 ס"מ ובעל נוצות חומות-אדמדמות עם כנפיים שחורות, זנב שחור ארוך וגוף מנוקד בלבן. הראש בעל עור כחול כהה מוקף בנוצות שחורות והציצה לבנה. כמו מרבית הפנלופות היא בעלת שק ורדרד מתחת מקורה האפור. הפנלופה בעלת יציבה נמוכה אך בעלת רגליים ארוכות העוזרות לה לנוע מהר על הקרקע.

תחום מחייתה הוא ביערות הגשם של האמזונאס אך היא תימצא גם בסראדו. היא מותאמת גם ליערות מוצפים עונתית, בהם היא נתלית מהענפים. באזורים אחרים, בייחוד ביערות הרריים בהם עצים נמוכים היא תעדיף לנוע על הקרקע. הפנלופה ניזונה מפירות, זרעים שונים ומחסרי חוליות ביער.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פנלופה לבנת-ציצה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  פנלופה לבנת-ציצה באתר הרשימה האדומה של IUCN
**מועיז אד-דין אחמד סנג'ר בן מלכשאה בן אלפ ארסלאן** (ערבית: **معز الدين أحمد سنجر بن ملكشاه بن ألب أرسلان**), (1084/1086 - 8 במאי 1157) היה סולטאן סלג'וקי, שמשל בין השנים 1118 ל-1153. משוררו המלכותי היה אדיב סאביר. 

סנג'ר היה בנו של מלכשאה הראשון ואחרי מותו של אביו ב-1092 השתתף במלחמות הירושה נגד שלושת אחיו מחמוד הראשון, 
ברכיארוק ומוהמט הראשון ונגד אחיינו מחמוד השני. 

מ-1097, שלט סנג'ר במרבית שטחי איראן, ומיקם את בירתו בח'וראסאן. ב-1131 השתלט סנג'ר על בגדאד ולזמן קצר הצליח להחזיק תחת שלטונו אימפריה גדולה כמעט כמו זו של אביו. מרידות של בני משפחתו, ושל מושלים אזוריים שפרקו עול, שמטו שטחים מתחום שליטתו של סנג'ר.

הסולטאן סנג'ר נתפס בידי נומידים טורקמנים ב-1153 והוחזק בשבי עד 1156. הוא נפטר ב-8 במאי 1157. אחרי מותו של סנג'ר שבה הסולטנות הסלג'וקית והתפצלה בין בני המשפחה הסלג'וקית ולעולם לא שבה עוד לגדולתה.

ראו גם
------

* סלג'וקים
* איראן
* ח'וארזמשאה
* אתאבכ

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אחמד סנג'ר** בוויקישיתוף
* אחמד סנג'ר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1241853215
* VIAF: 3824163274271612440001
* WorldCat (עם VIAF): 3824163274271612440001

 |
**עומאר גאייה** (באנגלית: **Omar Gaye**; נולד ב-18 בספטמבר 1998 בבנג'ול שבגמביה) הוא כדורגלן גמביאני, המשחק בעמדת המגן השמאלי בנבחרת גמביה.

קריירת מועדונים
---------------

גאייה נולד באזור בנג'ול, עיר הבירה של גמביה שבאפריקה. הוריו מתו כשהיה בן 11, והוא היגר לאירופה על מנת להתפרנס ככדורגלן.

ב-2017 הוא הצטרף לראשונה לקבוצת בוגרים, כשהשתלב ביובה סטאביה מהסרייה סִי, אך לא שיחק בה. בעונת 2018/2019 הוא שיחק בוִויאַרֵגְ'יוֹ מהסרייה דִי, בה כבש שלושה שערים ב-28 משחקים. לאחר מכן הוא עבר לנוֹלה, גם היא מהליגה האיטלקית הרביעית, בה שיחק עשרה משחקים ועזב את הקבוצה.

בינואר 2020 הוא הצטרף לקאיאני מהליגה השנייה בפינלנד, במדיה שיחק שלושה משחקי גביע ועזב.

לאחר חמישה חודשים ללא משחק פעיל, הוא הצטרף למילסאמי אורחיי מליגת העל המולדובית לקראת עונת 2020/2021, וסיים איתה במקום השלישי בטבלה. במהלך העונה הוא שיחק 29 משחקים, כבש פעם אחת ובישל פעמיים.

ביולי 2021 הצטרף גאייה למכבי נתניה מליגת העל. בתחילת אוגוסט 2021, במהלך משחק הכנה לעונה, קרע גאייה את הרצועה בברכו וגמר את העונה. בתום העונה שוחרר מהמועדון.

### קריירת נבחרות

ב-5 ביוני 2021 ערך גאייה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גמביה, בניצחון 0–2 על נבחרת ניז'ר במשחק ידידות. במשחק זה הוא נכנס כמחליף בדקה ה-89.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams

הערות שוליים
------------

1. ↑  ȘTIRILE, PUBLIKA MD-AICI SUNT (31 ביולי 2020). "Fotbalul l-a salvat. Află povestea lui Omar Gaye care joacă de o lună la Milsami Orhei | PUBLIKA .MD - AICI SUNT ȘTIRILE". *www.publika.md*. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Omar Gaye - From an Italian Zebra to a Gambian Scorpion". 27 במאי 2021. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "Yankuba Jarju extends Pau FC stay, Dembo, Omar Gaye on the move as Parma eye Ebrima Colley – Fallaboweh".
4. ↑  "Milsami vs. Speranţa Nisporeni - 13 July 2020 - Soccerway". *int.soccerway.com*.
5. ↑  Match Report of Gambia vs Niger - 2021-06-05 - FIFA Friendlies - Global Sports Archive, globalsportsarchive.com
6. ↑

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"עומאר גאייה"**.
**אחמד פארס א-שדיאק** (בערבית: **أحمد فارس الشدياق** תעתיק מדויק: **אחמד פארס אלשדיאק**, 1805~ - 1887) היה סופר, עיתונאי, בלשן ופובליציסט בשפה הערבית, ממוצא לבנוני-מרוני. נחשב לאחד האבות המייסדים של העיתונות הערבית והספרות הערבית המודרנית.

קורות חיים
----------

נולד בסביבות שנת 1805 בשם פארס א-שדיאק בביירות למשפחה נוצרית מרונית. ב-1825 עבר לקהיר, ושנה לאחר מכן התחתן. בתקופת שהותו בקהיר, שנמשכה עד 1848 וכללה גם שהות ופעילות במלטה, המיר את דתו לנצרות פרוטסטנטית. ב-1848 הוזמן לקיימברידג' על ידי המזרחן סמואל לי להשתתף בפרויקט תרגום הביבליה לערבית. התרגום פורסם ב-1857 ונחשב עד היום לאחד התרגומים הטובים ביותר. א-שדיאק שהה בבריטניה עם משפחתו במשך כשבע שנים ובסופן קיבל אזרחות בריטית, אך לאחר שלא מצא משרה כמרצה בקיימברידג' ובאוקספורד עזב לפריז בסביבות שנת 1855.

שהותו בפריז ארכה שנתיים בלבד אך הייתה פורייה במיוחד, ובמהלכה כתב את עיקר יצירתו. בתקופה זו התוודע לסוציאליזם והיה לסוציאליסט, וכן הפך למעריץ נלהב של שייקספיר (בעקבות הידע המפורט שהפגין שייקספיר במחזה אותלו על החברה הערבית, לטענתו, הציע א-שדיאק תאוריה לפיה לשייקספיר רקע ערבי, ושמו המקורי הוא ״שייח' זובייר״). 

בשנת 1857 עזב את פריז; באותה שנה נפטרה אשתו. מאוחר יותר התחתן עם סאפיה, אשה אנגלית שאימצה את האסלאם. בהזמנת הביי של תוניס עבר הזוג לתוניסיה, שם שימש א-שדיאק כעורך עיתון וכממונה על אגף החינוך. בזמן מגוריו בתוניסיה התאסלם ואימץ את השם ״אחמד״ כשמו הפרטי. כבר בסביבות 1860 עבר שוב לאיסטנבול, בהזמנת הסולטאן העות'מאני אבדילמג'יט הראשון. מאז ועד מותו חי באיסטנבול. בנוסף על תפקידו כמתורגמן רשמי ייסד עיתון בעריכתו, אל-ג'וואיב, שנתמך כלכלית על השלטונות העותמאניים ושליטי מצרים ותוניסיה.

א-שדיאק נפטר באיסטנבול בשנת 1887 ונקבר בלבנון. מרבית כתביו של א-שדיאק לא ראו אור וחלק מכתבי היד אבדו.

יצירה ומורשת
------------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
א-שדיאק נחשב לאחד ממגיני השפה ותרבות הערבית, ונאבק בתהליכי ה״טורקיזציה״ שהתחוללו באימפריה העותמאנית במהלך המאה ה-19. במקביל פעל למען מודרניזציה של השפה הערבית ושל החברה בעולם הערבי.

א-שדיאק הוא מחבר הספר "**א-סאק עלא א-סאק פי מא הו אל-פריאק**" (الساق على الساق فيما هو الفارياق) - בעברית: "רגל על רגל בנוגע לאל-פריאק", שעסק בביקורת והטפה לעולם הערבי המוסלמי. א-שדיאק היה בעל ידע נרחב בלשון הערבית ועסק גם בביקורת על דרכי הלימוד והמחקר של השפה הערבית. 

עיקר הביקורת של א-שדיאק נסב על דרכיה של הכנסייה המרונית אליה היה שייך, בעיקר בעקבות מאסרו - עד למותו בכלא - של אחיו המומר אסעד על ידי הבישוף המרוני.

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל המזרח התיכון** |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אחמד פארס א-שדיאק** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007280012605171
* BIBSYS: 14044408
* BnF: cb12222202x (data)
* GND: 118933663
* ISNI: 0000 0001 1333 5553
* LCCN: n85830020
* NTA: 087735474
* SELIBR: 37724
* SNAC: w6tf3xkp
* SUDOC: 030898366
* VcBA: 495/114390
* VIAF: 17273766
* WorldCat: lccn-n85830020

 |
**וולידוליה** (שם מדעי: ***Whollydooleya***) הוא סוג נכחד של יונק כיס ממשפחת נמיות הכיס, אשר חי ביבשת אוסטרליה בסוף המיוקן. סוג זה היה קרוב לשד הטסמני, אך היה גדול ממנו בהרבה.

הממצא שהוביל לזיהוי יונק זה נמצא בתצורת המאובנים ריברסליי שבקווינסלנד. הוא תואר בשנת 2016, בידי קבוצת מדענים ממספר מוסדות אוסטרליים, אשר מצאו במאפייניו דמיון לנמיות הכיס. במקור הוא שויך לסוג הקנגורו הקדום אקלטדטה. בסוג זה נכלל מין אחד - *Whollydooleya tomnpatrichorum*. היונק קיבל את שמו על שם המקום בו נמצא - "גבעת וולי דולי" (Wholly Dooley hill) שבשטחי "ריברסליי החדשה", שבקצה האתר. השרידים שלו כללו רק שן טוחנת שנייה או שלישית.

היונק הקדום היה טורף היפרקרניבור בדומה לשד הטסמני, אך ממדי השן שנמצאה היו גדולים בהרבה ומשקלו ככל הנראה כפול מהשד הטסמני שמשקלו עד 10 קילוגרם. הוא הגיע לגובה 60 סנטימטרים ולמשקל של 20 עד 30 קילוגרם, קרוב לזאב הטסמני הנכחד. באמצעות מבנה הלסתות בעלות הנשיכה האימתנית שלו הוא היה יכול להרוג חיות גדולות עוד יותר ממנו. ייתכן גם שניזון מנבלות.

יונק זה הוא היצור הראשון שנחשף בשטחי "גבעת וולי דולי", אשר התגלו בידי נתוני לוויין ומהם נחשף שטח גדול עשיר במאובנים לא מוכרים של אזור שנוצרה בעת שרפה קדומה באזור ריברסליי.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

* discovery from ‘New Riversleigh’ – a new extinct carnivorous marsupial(הקישור אינו פעיל) (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Archer, M.; Christmas, O.; Hand, S.J.; Black, K.H.; Creaser, P.; Godthelp, H.; Graham, I.; Cohen, D.; Arena, D.A.; Anderson, C.; Soares, G.; Machin, N.; Beck, R.M.D.; Wilson, L.A.B.; Myers, T.J.; Gillespie, A.K.; Khoo, B.; Travouillon, K.J. (2016). "Earliest known record of a hypercarnivorous dasyurid (Marsupialia), from newly discovered carbonates beyond the Riversleigh World Heritage Area, north Queensland". Memoirs of Museum Victoria. 74: 137–150
**טל סולומון** (נולד ב-27 ביולי 1984) הוא אמן סטנד-אפ, שחקן, קריין ותסריטאי ישראלי.

ביוגרפיה
--------

נולד בראשון לציון. בשנת 2006 החל את דרכו בסטנד-אפ במסגרת קאמל קומדי קלאב בתל אביב, ומאז נמנה עם אמני הבית במקום. 

מ-2007 כתב עבור מספר תוכניות טלוויזיה קומיות, בהן "תוכנית האירוח של מה קשור", "צחוק מעבודה", "סלב'ס" (במסגרת Yes הטלוויזיה בלוויין), "פוטופיניש" בהנחיית אלי פיניש (בערוץ הראשון), ו"מחוץ לחוק" (קומדי סנטרל וערוץ 10).

בשנים 2009–2011 השתתף בשידורי האולפן השקוף של ערוץ המוזיקה 24, ב"ביפ קומדי האוס", ו"ביפ קומדי בר" (של הזכיינית קשת בערוץ 2), ו"קומדי בר" (של הזכיינית רשת).

ב-2012 הופיע בתוכנית הסטנד-אפ הראשונה לילדים, "הצחוקיה", ששודרה בניקלודיאון, והתארח בסדרה "מחוץ לחוק" בקומדי סנטרל.

מאז 2013 החל להעביר קורסים ללימוד סטנד-אפ במסגרת לימודי משחק.

ב-2014 התפרסם בעקבות יצירת המתיחות הטלפוניות הידועות על הוט, בזק 144 וכו', שגרפו יותר מ-3 מיליון צפיות במצטבר. מתיחות אלו הולידו פינת מתיחות טלפוניות קבועה בהגשתו ב"תוכנית הבוקר" של קשת.

מאז 2014 סולומון מופיע בכל הארץ עם מופע הסטנד-אפ שלו "מכל דבר עושה עניין".

חיים אישיים
-----------

סולומון נשוי לרונית וגר בגבעתיים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של טל סולומון
* קטע קול טל סולומון לא מזיע, בפודקאסט "גיקונומי", 4 ביולי 2017