recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
בתאוריה האנליטית של שברים משולבים, **נוסחת אוילר לשברים משולבים** היא זהות מתמטית, הקושרת סכומים סופיים של מכפלות עם שברים משולבים מוכללים. הנוסחה מאפשרת להציג טורים אינסופיים מסוימים כשבר משולב. נוסחה זו היא הבסיס להוכחות מודרניות רבות של התכנסות של שברים משולבים.

הנוסחה
------

אוילר הציג את הזהות במקור כמניפולציה מתמטית המאפשרת להציג סכומים סופיים של מכפלות כשבר משולב סופי:

{\displaystyle a\_{0}+a\_{0}a\_{1}+a\_{0}a\_{1}a\_{2}+\cdots +a\_{0}a\_{1}a\_{2}\cdots a\_{n}={\cfrac {a\_{0}}{1-{\cfrac {a\_{1}}{1+a\_{1}-{\cfrac {a\_{2}}{1+a\_{2}-{\cfrac {\ddots }{\ddots +{\cfrac {a\_{n-1}}{1+a\_{n-1}-{\cfrac {a\_{n}}{1+a\_{n}}}}}}}}}}}}}}
קל להוכיח את הזהות באמצעות אינדוקציה על {\displaystyle n}, ולפיכך הזהות ישימה בגבול; אם הביטוי באגף שמאל מורחב ומייצג טור אינסופי מתכנס, הביטוי באגף ימין ייצג שבר משולב אינסופי מתכנס.

דוגמאות
-------

### הפונקציה האקספוננציאלית

פונקציית האקספוננט ניתנת להצגה כפיתוח לטור אינסופי:

{\displaystyle e^{z}=1+\sum \_{n\,=\,1}^{\infty }{\frac {z^{n}}{n!}}=1+\sum \_{n\,=\,1}^{\infty }\left(\prod \_{k\,=\,1}^{n}{\frac {z}{k}}\right)}
היישום של זהות אוילר הוא מיידי:

{\displaystyle e^{z}={\cfrac {1}{1-{\cfrac {z}{1+z-{\cfrac {{\frac {1}{2}}z}{1+{\frac {1}{2}}z-{\cfrac {{\frac {1}{3}}z}{1+{\frac {1}{3}}z-{\cfrac {{\frac {1}{4}}z}{1+{\frac {1}{4}}z-\ddots }}}}}}}}}}}
שבר משולב זה שקול לשבר המשולב הבא:

{\displaystyle e^{z}={\cfrac {1}{1-{\cfrac {z}{1+z-{\cfrac {z}{2+z-{\cfrac {2z}{3+z-{\cfrac {3z}{\ddots }}}}}}}}}}}
מהצבת {\displaystyle z=1} מתקבלת ההצגה המפורסמת של e כשבר משולב אינסופי שאינו מחזורי:

{\displaystyle e={\cfrac {1}{1-{\cfrac {1}{2-{\cfrac {1}{3-{\cfrac {2}{4-{\cfrac {3}{\ddots }}}}}}}}}}=2+{\cfrac {1}{1+{\cfrac {1}{2+{\cfrac {2}{3+{\cfrac {3}{4+{\cfrac {4}{\ddots }}}}}}}}}}}
המופע **"A Time for Music"** הוא מופע מוזיקלי שנתי לגיוס תרומות עבור ארגון האסק , שנחשב למופע היוקרתי ביותר של המוזיקה היהודית. במופע, שמתקיים ברצף מאז שנת 1987, מתארחים אומנים בעיקר מתחום המוזיקה החסידית. הוא נערך באולמות מפוארים בניו יורק כמדיסון סקוור גארדן ולינקולן סנטר במנהטן ובעל השפעה על האוכלוסייה האורתודוקסית בארצות הברית. המופע הוא ככל הנראה ההופעה הגדולה ביותר של המוזיקה החסידית בעולם וככזה הוא מארח מדי שנה אמנים נחשבים. 

מהמופע הופקו גם דיסקים שזכו להצלחה רבה.

היסטוריה
--------

את המופע יזם המפיק שייע מנדלוביץ'. כשביקר במחנה הקיץ של הארגון בהרי ניו־יורק בשנות השמונים, ושמע מהמנהל שבעיות תקציב גרמו לכך שזאת תהיה שנתו האחרונה של המחנה, מנדלוביץ' החליט לסייע באמצעות מופע התרמה שכל הכנסותיו ילכו לארגון. לצורך כך הוא שכר את אחד האולמות היוקרתיים ביותר בניו־יורק, לינקולן סנטר, ומכר כרטיסים במחירים שנעו בין 180 ל־5,000 דולרים ויותר. כל מי ששילם יותר מ־500 דולר הוזמן גם לארוחת ערב חגיגית ומפוארת, ומי שרכש כרטיס ב־3,000 דולר הובא למופע בלימוזינה, וגם חזר בה הביתה בתום הערב. מנדלוביץ' פרסם את המופע בשלטי ענק בשכונות היהודיות בניו־יורק, וגם בתחנת רדיו יהודית מקומית. 

מופע האסק הראשון התקיים בשנת 1987 והצליח מאוד, והפך לאירוע שנתי שמושך אליו את השמות המפורסמים ביותר במוזיקה החסידית. בעשרים השנים האחרונות הוא מושך את הקהל בין השאר בכך שהוא שומר בסוד את שמות המופיעים בו.

בשנת 2024 ספג המופע ביקורת לאחר שהופיעה בו הולוגרמה של הרב שלמה קרליבך, שהופקה באמצעות בינה מלאכותית ושרה דואט עם הזמר שלום ברנהולץ.

### משתתפים

את המופע מפיק (מאז 2016) אלי גרסטנר, ניצחו בו ישראל לאם, יואלי דיקמן, רפי גריידי ויובל סטופל.

בין האמנים שהשתתפו בו במהלך השנים: מרדכי בן-דוד, אברהם פריד, יעקב שוואקי, ישי ריבו, ישי לפידות, אוהד מושקוביץ, בני פרידמן, יידל ורדיגר, אייבי רוטנברג, שלוימי דאקס ודדי גראוכר.

הערות שוליים
------------

1. ↑  כתבה בניו יורק טיימס
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  כמו פעם: גדולי הזמר מב"ד ופריד על במה אחת ב'האסק' ה-26 • גלריה מרהיבה, באתר שלאגר.
מבנה החמאם אותו בנה אל-ח'ליל, מבט לכיוון צפון מרחוב שיבת ציון
**מוסטפא פאשה אל-ח'ליל** היה ראש העירייה הרביעי של חיפה, הוא כיהן בתפקיד בין השנים 1903-1885.

מוצאו ממשפחה ערבית מוסלמית שהתגוררה בכפר לאם שבמישור החוף הצפוני (מושב הבונים של היום). הוא היה סוחר תבואה וגבינה, אשר במסגרת עיסוקיו הגיע לחיפה ורכש שטחי אדמה גדולים באזור; ובהמשך הפך גם לחוכר מיסים של השלטון העות'מאני. בעקבות העלייה במעמדו קיבל מן השלטונות העות'מאניים את התואר פאשה. בשנים 1880, ו-1905 היה חבר במועצת המינהל של מחוז חיפה.

אל-ח'ליל בנה את ביתו בעיר העתיקה של חיפה בקרבת השכונה היהודית חארת אל-יאהוד. הבית קיים עד היום ונקרא על שמו: מתחם אל-פאשה. זהו בית מגורים גדול ומפואר ועל שמו נקרא הרחוב בו שוכן הבית 'חמאם אל-פאשה'.

במסגרת תפקידו כראש העירייה דאג לשיפורים רבים בחזות העיר: הוא בנה בקרבת ביתו את "חמאם אל-פאשה" שהיה בית מרחץ ציבורי לתושבי העיר, דאג לשיפור חזות מסגד אל-ג'רינה, המסגד הגדול של העיר, ובהמשך להוראתו של הסולטאן עבדול חמיד השני בנה במסגד את מגדל השעון בן שש הקומות.

בתקופת כהונתו כראש העירייה היה אהוד מאוד על הקהילה היהודית ששכנה בקרבת מקום מגוריו. חלקם התגורר בבתים בבעלותו, נהג לבקר אותם בימי חג ופעל כבורר בסכסוכים בין היהודים והמוסלמים. אל-ח'ליל תרם מגרש שעליו נבנו שני בתי כנסת לקהילה היהודית.

בזמן מלחמת העולם הראשונה נהג לחלק חיטה בחינם לבני כל העדות בחיפה.

בתו פאטמה הייתה נשואה לחסן שוכרי שכיהן פעמיים כראש עיריית חיפה, בנו, אברהים אל-ח'ליל, כיהן כראש העירייה בין השנים 1913-1911.

אל-ח'ליל נפטר בסוף מלחמת העולם הראשונה ונקבר בחלקת הקבורה של המשפחה הנמצאת מול כיכר פייסל בשכונת ואדי סאליב בעיר התחתית של חיפה.

לקריאה נוספת
------------

* תמיר גורן, "ראשי העירייה לדורותיהם משלהי העת העות'מאנית עד סוף תקופת המנדט", ביטאון העמותה לתולדות חיפה, 2005, גיליון 2 עמ' 5–6

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חלקת הקבורה של משפחת אל-ח'ליל** בוויקישיתוף
קברים בחלקת הקבורה המשפחתית של משפחת אל-ח'ליל

| ראשי עיריית חיפה  |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **האימפריה העות'מאניתהאימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית** | נג'יב אפנדי אל-יאסין | אחמד אפנדי ג'לבי | מוסטפא בר אל-סאלח | מוסטפא פאשה אל-ח'ליל | ג'אמל צאדק | רפעאת אל-צאלח | אברהים אל-ח'ליל | חסן שוכרי |  |  |  |
| 1873–1877 | 1877–1881 | 1881–1884 | 1885–1903 | 1904–1910 | 1910–1911 | 1911–1913 | 1914–1917 |  |  |  |
| **המנדט הבריטיהמנדט הבריטי המנדט הבריטי** | חסן שוכרי | עבד אל-רחמן אל-חאג' | חסן שוכרי | שבתי לוי |  |  |  |  |  |  |  |
| 1917–1920 | 1920–1927 | 1927–1940 | 1940–1948 |  |  |  |  |  |  |  |
| **ישראלישראל מדינת ישראל** | שבתי לוי | אבא חושי | משה פלימן | יוסף אלמוגי | ירוחם צייזל | אריה גוראל | עמרם מצנע | גיורא פישר (בפועל) | יונה יהב | עינת קליש רותם | יונה יהב |
| 1948–1951 | 1951–1969 | 1969–1973 | 1974–1975 | 1975–1978 | 1978–1993 | 1993–2003 | 2003 | 2003–2018 | 2018–2024 | 2024–הווה |

 |
**באביק** (ברומנית: **Babic**) הוא סלמי מיובש גולמי רומני, במקור ממחוז בוזאו. בדרך כלל מכינים אותו מבשר חזיר ובשר בקר, מתובל בהרבה פלפל ופפריקה, דחוס, מיובש ומעושן.

אטימולוגיה
----------

המונח babic מגיע מהמקבילה הבולגרית, babek, ככל הנראה נגזרת מבבא, כלומר סבתא. ניתן לפרש את שם הנקניק כסלמי של סבתא.

היסטוריה
--------

באביק הופיע במחוז בוזאו עם הגעתם של מהגרים בולגרים למונטניה במאה ה-17. בזמן שהממשל של האימפריה העות'מאנית ניסה להחזיר פליטים בולגרים מוולאכיה, רבים מהם טענו שהם סרבים, ששפותיהם היו של המשפחה הסלאבית ועם פונטיקה דומה. מסיבה זו, באביק ידוע גם בשם "באביק סרבי".

תיאור
-----

עם טעם חריף שמשתנה בין מתון לעז בהתאם לכמות הפלפל החריף בשימוש, הסלמי המסורתי הזה נאכל בדרך כלל כמתאבן ולרוב מוגש עם שנאפס שזיפים (צויקה או סליבוביץ), יין אדום או בירה קרה. ניתן להשתמש בבאביק גם במאכלים רומניים שונים, כמו מרקים, חביתות, פילאפים או נזידים. אורך הבאביק הוא כ-40 ס"מ והמרקם צריך להיות יציב.

הכנה
----

בשר בקר וחזיר טרי (לפעמים גם בשר כבש) נטחן דק, לשים אותו מספר פעמים, מתובל במשחת פלפלים או פפריקה חריפה או מתוקה. המעטפת המשמשת לייצור הבאביק היא המעי הדק של עגל (לפחות 200 ק"ג אך לא יותר מ-350 ק"ג במשקל לפני שחיטה) מנוקה ומומלח היטב במשך 3-5 ימים. לאחר המילוי, קושרים היטב את הסלמי בקצוות בחוט ומניחים בין שני לוחות עץ עליהם מניחים משקולות ומשאירים אותו למשך 2-3 ימים (מכאן צורתו האופיינית) ולאחר מכן מניחים לייבוש 5–7 ימים. לבסוף, הוא מעושן קר במשך מספר שעות.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "Babic | Local Sausage/Salami From Buzău County". www.tasteatlas.com. נבדק ב-2022-09-24.
2. 1 2  "Secretele Babicului de Buzău, deliciosul salam picant apreciat și de Napoleon Bonaparte" (ברומנית). adevarul.ro. נבדק ב-2022-09-24.
3. ↑  "„Sârbii" care au adus grădinăritul în România sunt, de fapt, emigranți bulgari. Cum s-a produs confuzia istorică" (ברומנית). adevarul.ro. נבדק ב-2022-09-24.
4. ↑  Reporter (2020-07-24). "VIDEO Picantul Babic de Buzău, în primele zece cele mai apreciate salamuri din lume" (ברומנית). Info Baragan. נבדק ב-2022-09-24.
5. ↑  "Babicul și ghiudemul, produsele surori pe care românii le-au importat și adaptat de la sârbi și tătari" (ברומנית). adevarul.ro. נבדק ב-2022-09-24.
6. ↑  "Cum preparăm adevăratul babic de Buzău, salamul de casă picant și gustos care l-a cucerit pe Napoleon" (ברומנית). adevarul.ro. נבדק ב-2022-09-24.
**ורנר יונק** (בגרמנית: **Werner Junck**;‏ 28 בדצמבר 1895 – 6 באוגוסט 1976) היה גנרל גרמני בלופטוואפה במהלך מלחמת העולם השנייה והמפקד של פיקוד האוויר עיראק. הוא טען ל-5 ניצחונות מהאוויר במהלך מלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה
--------

יונק נולד במגדבורג, פרובינציית סקסוניה, ממלכת פרוסיה, הקיסרות הגרמנית, ב-28 בדצמבר 1895. הוא התעניין בתעופה לפני מלחמת העולם הראשונה, ולמד לטוס בשנת 1913. עם זאת, הוא נכנס לשירות צבאי כקצין ארטילריה עם תחילת מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1916 הוא הוצב במחלקת התעופה ה-33 של כוחות האוויר.

באוקטובר 1916, בזמן ששכוחות האוויר הפך לשירות האוויר הגרמני, הועבר יונק לטייסת הקרב ה-8. הוא השיג את הניצחון האווירי הראשון שלו ב-24 באפריל 1917, הפלת FE.2d בריטי מזרחית לאיפר. הוא מונה למפקד הטייסת ב-4 באפריל 1918 ונשאר בתפקידו עד סוף המלחמה. יונק נפצע שלוש פעמים והפיל ארבעה מטוסי ספאד בצפון צרפת לפני שביתת הנשק. חמשת הניצחונות שלו הפכו אותו לאלוף הפלות. שלוש הפציעות שלו העניקו לו אות הפציעה בכסף. 

ורנר יונק היה אחד המדריכים בבית הספר הסודי לטייסי קרב של הלופטוואפה בברית המועצות בין השנים 1925–1928. יונק השתתף גם בתחרות המטוסים הבינלאומית הראשונה של FAI, ובתחרויות השלישית והרביעית 1929 (מקום 27) אתגר 1932 (מקום 14) ואתגר 1934 (מקום 6).  בשנת 1934 הצטרף ללופטוואפה בדרגת מיור. בין השנים 1938–1939 הוא פיקד על טייסת הקרב ה-334 בדרגת אוברסט-לויטננט.

תפקידו הידוע ביותר של יונק במלחמת העולם השנייה היה פיקוד על כוחות האוויר עיראק, הרכיב האווירי של המטה המיוחד F, משלחת צבאית שנשלחה לעיראק במאי 1941 כדי לסייע לממשלת המורדים של ראשיד עלי לאחר שהדיחו את המשטר הפרו-בריטי בחודש הקודם. ב-29 במאי הם נסוגו מהארץ. בהמשך המלחמה הוא הוביל כוחות בלחימה נגד כוחות בעלות הברית בנורמנדי, וב-9 ביוני 1944 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בשנת 1960 הוא מונה ליו"ר הכבוד של *Gemeinschaft der Jagdflieger*, התאחדות טייסי הקרב.  ב-6 באוגוסט 1976 מת יונק בביתו במינכן.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Obermaier 1989, p. 141.
2. 1 2 3  Franks et al 1993, p. 139.
3. ↑  The Aerodrome website page on the Wound Badge
4. ↑  Les ailes n° 692, 20 aout 1934, page 6 1934
5. ↑  "Namhafte Persönlichkeiten". *Gemeinschaft der Flieger deutscher Streitkräfte e.V.* (בגרמנית). נבדק ב-7 בפברואר 2014. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1025250109
* ISNI: 0000 0003 7506 0772
* VIAF: 251640695
* WorldCat (עם VIAF): 251640695

 |
**אנדרו אריקסון לי** (באנגלית: **Andrew Ericson Lee**;‏ ‏‏) היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הדרומית, איש המפלגה הפופוליסטית, שכיהן כמושל דקוטה הדרומית השלישי.

ראשית חייו
----------

אנדרו לי נולד ליד ברגן שבנורווגיה (אז בשליטת האיחוד השוודי-נורווגי), כבנם של אריק לי ואוגוסטה (לבית ג'ונסון) לי. כשהיה ילד צעיר, היגרה המשפחה לארצות הברית, ואת ילדותו הוא העביר בחווה במחוז דיין שבוויסקונסין. ב-1867 עבר לי לטריטוריית דקוטה (אנ') והתיישב בעיר ורמיליון. ב-1869 הוא פתח עסק מסחרי בשותפות עם צ'ארלס א. פרנטיס. ב-1872 נשא לי לאישה את אנני מ. צ'אפל, ולשניים נולדה בת אחת. לי היה גיסם של האנס גנדרסון וליימן בורגס, שנייהם כיהנו כחברי בית הנבחרים של טריטוריית דקוטה. הוא היה דודו של קארל גנדרסון, שגם הוא כיהן כמושל דקוטה הדרומית.

קריירה
------

ב-1896 התמודד לי בבחירות למשרת מושל דקוטה הדרומית כמועמד המפלגה הפופוליסטית, וניצח את א. א. רינגסרוד בהפרש של 319 קולות בלבד. לתקופת כהונתו השנייה הוא נבחר כמועמד מפלגת המיזוג (Fusion Party), ברית של פוליטיקאים עצמאיים במדינה, שהוקמה ב-1896 כאיחוד של דמוקרטים, רפובליקנים תומכי תקן הכסף, ופופוליסטים שהתנגדו למצע המפלגה הרפובליקנית במדינה. לי היה מושל דקוטה הדרומית היחידי שלא בא משורות המפלגה הרפובליקנית עד לבחירתו של ויליאם בולו ב-1926. סוגייה מרכזית במהלך תקופת כהונתו של לי כמושל הייתה חיסול חוסר היעילות והניהול הכושל בממשלת המדינה. נושא נוסף היה הארגון מחדש וההחזרה של המיליציה המדינתית ששירתה בפיליפינים במלחמת ארצות הברית-ספרד.

ב-1900 נבחר לי כמועמד המפלגה הפופוליסטית לקונגרס של ארצות הברית, והוא נאם אז בוועידת המפלגה שהתקיימה אז בסו פולס. בבחירות הכלליות, שבהן נחלו הרפובליקנים סדרה של ניצחונות, נוצח לי, ובכך הסתיימה השפעתם הפוליטית של הפופוליסטים בדקוטה הדרומית. ב-1908 הוא התמודד ללא הצלחה, הפעם מטעם הדמוקרטים, למשרת מושל דקוטה הדרומית.

מותו
----

אנדרו לי נפטר בביתו שבוורמילון ב-19 במרץ 1934, יום לאחר יום הולדתו ה-87. הוא נטמן, כמו כל בני משפחתו ובני משפחת גנדרסון, בבית הקברות בלאף שבעיר.

לקריאה נוספת
------------

* Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1448.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרו לי** בוויקישיתוף   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**
* אנדרו לי באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית)
* אנדרו לי באתר The Political Graveyard (באנגלית)
* אנדרו לי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**

| מושלי דקוטה הדרומית דקוטה הדרומיתדקוטה הדרומית |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| ארתור מלט • צ'ארלס שלדון • אנדרו לי • צ'ארלס הרייד • סמואל אלרוד • קו קרופורד • רוברט וסי • פרנק ביירן • פיטר נורבק • ויליאם מקמסטר • קארל גנדרסון • ויליאם בולו • וורן גרין • טום ברי • לסלי ג'נסן • הרלאן בושפילד • מרל שרפ • ג'ורג' ת. מייקלסון • סיגרד אנדרסון • ג'ו פוס • ראלף הרסת' • ארצ'י גובורד • נילס בו • פרנק פאראר • ריצ'רד קניפ • הארווי וולמן • ביל ג'נקלו • ג'ורג' ס. מייקלסון • וולטר דייל מילר • ביל ג'נקלו • מייק ראונדס • דניס דוגארד • קריסטי נואם |  |

 |
**סלטה** (בערבית: **سلتة**) הוא מנה תימנית מסורתית. סלטה נחשב למאכל הלאומי של תימן. באימפריה העות'מאנית שימש הסלטה כמזון צדקה והוכן משאריות מזון שנתרמו על ידי העשירים או המסגדים.

מאפיינים
--------

סלטה נאכל באופן נרחב בחלקים הצפוניים של המדינה. הוא מוגש בעיקר לארוחת צהריים. הבסיס הוא תבשיל בשר חום הנקרא מראק (مرق), כלומר מרק בשר, ציר או סתם מרק, עשוי מ: גרגרנית יוונית וזחוק (תערובת של פלפל חריף, עגבניות, שום ועשבי תיבול טחונים לרוטב סלסה). אורז, תפוחי אדמה, ביצים מקושקשות וירקות הם תוספות נפוצות לסלטה. הוא נאכל באופן מסורתי עם מלווח, הלחם השטוח התימני שמשמש ככלי לאסוף את המנה.

סלטה הוא מאכל תימני ישן שיש טוענים שהוא בן אלפי שנים. אומרים שמרכיביו היו רק מרק וגרגרנית יוונית (חילבה). הוא התפתח מאז וחולק לשני מנות: סלטה ופחסה (נזיד כבש). סלטה מבושל באופן מסורתי בסיר חרס קשיח המכונה חרדה.

לקריאה נוספת
------------

* רשימת נזידים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סלטה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Benayoun, Mike (2015-11-22). "Saltah". *196 flavors* (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-11-11.
**הא ג'ין** (נולד ב-21 בפברואר 1956) הוא משורר, מסאי, סופר ד"ר לספרות, אזרח ארצות הברית ממוצא סיני הכותב את יצירותיו באנגלית. ב-1999 זכה בפרס הספר הלאומי ובפרס פן פוקנר בעבור סיפרו בינתיים. ספרו אשפת מלחמה זכה ב-2005 בפרס פן פוקנר, בעבור ספר זה הסופר אף היה מועמד לזכייה בפרס פוליצר.

ביוגרפיה
--------

**הא ג'ן** הוא שם העט של Jīn Xuěfēi הוא נולד ב-1956 בפרובינציה ליאונינג בסין. מאידך שם העט שלו: **הא** הוא קיצור של העיר האהובה על הסופר חרבין (Hā'ěrbīn) אביו היה קצין בצבא השחרור העממי. בהיותו בן 19 הוא השתחרר מהצבא והחל ללמוד בפרובינציה חיילונגג'יאנג בעיר חרבין באוניברסיטת חיילונגג'יאנג ושם ב-1981 סיים את לימודי התואר הראשון. את התואר השני השיג באוניברסיטת שאנדונג המצויה במחוז שאנדונג ב- 1984. ב- 1985 הוא זכה במלגת לימודים מאוניברסיטת ברנדייס אשר בארצות הברית והחל ללמוד בה. בעקבות אירועי כיכר טיין - אן - מן החליט הסופר לא לחזור לסין ולכתוב באנגלית את יצירותיו הספרותיות. ב-1993 הוא סיים את לימודיו האקדמיים עם תואר דוקטור בספרות אנגלית. הוא מרצה בין היתר באוניברסיטת בוסטון ובאוניברסיטת אמורי אשר בארצות הברית. 

בין השנים 1990 ל- 1996 פרסם ג'ין חמישה ספרי שירה ובין השנים 1996 ל-2011 הוא פרסם ארבע אסופות של סיפורים קצרים וחמישה רומנים, בנוסף למאמרים האקדמיים שפרסם במסגרת עבודתו כמרצה וחוקר ספרות. יצירתו המפורסמת ביותר היא הרומן **אשפת מלחמה**, הספר מתאר את קורותיו של יו יואן, חייל סיני בצבא מתנדבי העם אשר לחם במלחמת קוריאה. הספר מתאר את אירועי המלחמה, ואת עולמו הפנימי של יו-יואן. את הספר הקדיש הסופר לאביו אשר היה חייל בצבא מתנדבי העם במלחמת קוריאה. הניו יורק טיימס כתב על הספר: "יו-יואן הוא מהדמויות המורכבות והעשירות שקמו לעולם הספרות בשנים האחרונות... יצירה מוסרית שהיא גם נצחית ואוניברסלית..."

ספריו שתורגמו לעברית
--------------------

* אשפת מלחמה, כתר ספרים, מאנגלית: יוסף מילוא, 2005
* בינתיים, הוצאת שוקן, מאנגלית: דן דאוד, 2002

קישורים חיצוניים
----------------

* הא ג'ין, ברשת החברתית Goodreads
* ריאיון עם הסופר (באנגלית)
* על הספר בינתיים באתר סימנייה
* על הספר אשפת מלחמה באתר הרפובליקה הספרותית
* ביקורת על אשפת מלחמה מאת פאר פרידמן
* הא ג'ין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרס הספר הלאומי של ארצות הברית
2. ↑  פרס פן פוקנר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007263583205171
* BIBSYS: 1091675
* BNE: XX1134376
* BnF: cb14420433w (data)
* CANTIC: a20190335
* CiNii: DA05435758
* GND: 122370228
* ICCU: TO0V386337
* ISNI: 0000 0001 1455 2285
* LCCN: n89118088
* NDL: 00829648
* NKC: jn20020126007
* NLA: 40965995
* NLK: KAC200606037
* NLP: a0000001638614
* NTA: 169131432
* RERO: 02-A012079346
* SELIBR: 225482
* SNAC: w6sj8wmb
* SUDOC: 058940405
* Trove: 1450246
* VIAF: 111746273
* WorldCat: lccn-n89118088

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק באפשרות שפעולה תוביל להפסד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו סיכון (פירושונים).
תמרור אזהרה ממערבולת בראשון לציון, הנועד למנוע סיכון.
**סיכון** הוא פוטנציאל לאיבוד של דבר בעל ערך. החשיפה של אדם, בעל חיים או עצם דומם לנזק אפשרי, לרבות לבריאות ולחיים יוצרת סיכון. אנשים מוכנים לקחת סיכון כאשר הם לוקחים בחשבון את התועלת האפשרית מהמעשה.

חשיבה והתנהגות
--------------

שריפה היא גורם סיכון ידוע מאחר שהיא עלולה להרוג.
### סיכון מחושב

סיכון מחושב הוא בחירה בתנאים של אי-ודאות, בתהליך של קבלת החלטות שכולל ניתוח סיכון-תועלת, שבו נבחן הסיכון הצפוי אל מול התועלת הצפויה מלקיחת הסיכון. נטילת סיכונים מחושבים היא חלק בלתי נמנע בחייו של האדם, ולעיתים קרובות הניתוח נעשה באופן לא מפורש. למעשה אפילו בחירה לחצות את הכביש פירושה סיכון מחושב. קיים סיכון נמוך אך קיים וידוע להפגע בחצייה ואף סיכון של מוות, אך אדם אינו יכול לנהל חיים ללא חציית כבישים. כצפוי מניתוח זה הפרט בוחר לקחת את הסיכון.

שנאת סיכון היא ההסתייגות של אדם לקבל עסקה שתוצאתה אינה ודאית, על פני עסקה שתוצאתה ודאית יותר, גם אם הרווח הצפוי בעסקה הוודאית נמוך יותר.

### הימור

פעולת ההימור כוללת סיכון של כסף או רכוש בהתאם לתוצאה אי ודאית של אירוע עתידי
 ערך מורחב – **הימור**  

הימור הוא פעולה המערבת סיכון של כסף או רכוש על חיזוי תוצאה של אירוע שתוצאתו תלויה, באופן חלקי או מלא במזל.
אף על פי שבעבור רבים מדובר בצורה של בילוי או אפילו פרנסה, הימורים יכולים להפוך להתנהגות התמכרותית ופוגעת.

המילה "הימור" יכולה להתייחס גם לכל פעילות שבה הסיכון גבוה וההחלטות שנעשות מתבססות על ידע לא שלם. לדוגמה, השקעת מניות בסיכון גבוה, מסעות מסוכנים, ואפילו מערכות יחסים.

חברה וכלכלה
-----------

ניהול סיכונים הוא תהליך הקשור בניהול שוטף ומטרתו לאתר סיכונים, להעריך את הסתברותם ואת עוצמת הנזק שהם עלולים לגרום, להגדיר אמצעי התמודדות וטיפול בסיכונים, ולבקר את אמצעי הטיפול ואת רמת הסיכונים.

סיכון מוסרי הוא מצב בו פרט או ארגון אשר איננו נושא באחריות לסיכון אליו הוא חשוף, עלול להגביר את מידת חשיפתו לאותו סיכון, אם כתוצאה מכך הוא נהנה מרווחה או תועלת גבוהים יותר. קיומו של סיכון מוסרי מביא לעיוות בהקצאת משאבים ולתימחור יתר של שירותים, כתוצאה ממידע א-סימטרי.

בטיחות
------

שלט המזהיר מפני סכנה באתר בנייה באור יהודה
סיכון (Safety Risk) – שילוב של ההסתברות להתרחשות מאורע מסוכן או לחשיפה לגורם או לגורמי סיכון, ושל חומרת הפגיעה הגופנית או של הבריאות הלקויה שעלול המאורע או החשיפה לגרום;תקנות ארגון הפיקוח על העבודה (תכנית לניהול הבטיחות), תשע"ג-2013

סיכון קביל (Acceptable Risk) – סיכון שהוקטן עד לרמה שהוגדרה כקבילה בידי המחזיק במקום העבודה, בהתחשב בחובותיו לפי דין ובמדיניות הבטיחות של מקום העבודה;תקנות ארגון הפיקוח על העבודה (תכנית לניהול הבטיחות), תשע"ג-2013

ראו גם
------

* סיכון (משחק)

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **סיכון** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **סיכון** |

* גלי וינרב, ‏אוהבים לקחת סיכונים? מחקרים מראים שזה ממש לא רק עניין של אופי, באתר גלובס, 8 בדצמבר 2018
* סיכון, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007538987205171
* GND: 4050129-2
* LCCN: sh85114195
* NDL: 00569559
* NKC: ph405078

 |
בנחל פרס אתם תוכלו למצוא קקי ופיפי. בנוסף אתם תוכלו למצוא פדופילים ואנשים מתים.

```
בצפון־מזרח הנגב. אורכו כ־17 ק"מ והוא זורם בכיוון דרום־מזרח, במקביל ומצפון למעלה תמר (כביש 25). תחילתו בבקעת צבאים, כ־3 ק"מ ממזרח לצומת צפית, ובסופו הוא נשפך לנחל תמר, כקילומטר וחצי מזרחית לצומת הערבה.
```

נהוג לחשוב כי הנחל קרוי על שם העוף הדורס פרס, אולם מקור שמו הוא במילה "פארש" או "אלפארס" בשפה הערבית, שמשמעותה מרבד, מזרן או מיטה, הוא עמק פרוש וסגור, המתאים לרעיית גמלים. כמו כן, הנחל הוא דרך רומית עתיקה שחיברה בין רפיח לעיר המקראית צוער.

בחלקו המזרחי הנחל זורם בתוך קניון ובו גבים. באזור מעלה פרס, לפני המפגש עם נחל תמר, ישנו מפל גבוה של כ־50 מטרים.

לנחל פרס ישנו יובל אחד – נחל תחמס, שמקורו במצד תמר, והוא נפגש עמו למרגלות הר צורים.

נחל פרס הוא אחד מהנחלים היכולים להוות את גבולו הדרומי של מדבר יהודה אל מול גבולו הצפוני של הנגב. הנחל מתחתר בחלקו הדרומי של מישור עמיעז, ויש הסוברים כי בשל כך הנחל מסמן את גבולו הדרומי של מדבר יהודה. אחרים יטענו כי נחל חימר הוא דווקא הגבול הדרומי של מדבר יהודה. 

בשנת 2007 התרחש אסון בצוקי הנחל, עת רכב שטח ובו 5 מטיילים, הידרדר ממצוק ונפל לתהום. ארבעה מהמטיילים נהרגו, והמטייל החמישי היה תקוע ברכב במשך שעות עד שכוחות החילוץ הצליחו למצוא אותו.

גלריה
-----

* תצפית מנחל פרס לברכות האידוי של ים המלחתצפית מנחל פרס לברכות האידוי של ים המלח
* גבי פרסגבי פרס
* "אלוהים משחק בקוביות" בקרבת גבי פרס"אלוהים משחק בקוביות" בקרבת גבי פרס
* חרדון סיני בערוץ הנחלחרדון סיני בערוץ הנחל
* לבלוב אביבי בערוץ הנחללבלוב אביבי בערוץ הנחל
* 
* גבי פרס מלאים במים אחרי שטפונות בנחל
* 
* 
* נוף ממפל נחל פרס
* אנדרטה לזכר ההרוגים באסון בנחל, 13 בדצמבר 2022אנדרטה לזכר ההרוגים באסון בנחל, 13 בדצמבר 2022

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נחל פרס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  מאתר "תיירות ערבה" ואתר "למטייל".
2. ↑  ענת ברשקובסקי ומיטל צור, ההרוגים בתאונה: בחורי ישיבה, ביניהם שני אחים, באתר ynet, 7 באוגוסט 2007.
שלט של התנועה בהפגנה
**Reclaim the Streets**, **שחרור הרחובות** (בתרגום מילולי לעברית: **לתבוע בחזרה את הרחובות**, ובקיצור: **RTS**) היא תנועה חברתית הטוענת שגורמים שונים - ובעיקר כלי רכב פרטיים ותאגידים מסחריים - השתלטו על המרחב הציבורי ומונעים מהציבור את השימוש החופשי בו. לכן הם קוראים להשבת הבעלות הציבורית על המרחב הציבורי.

הארגון הוקם בלונדון, אנגליה בשנת 1991, כשצמח מתוך מאהלי מחאה נגד תנועת כלי רכב ברחבי העיר. בראשיתו, התמקד הארגון במחאה נגד תנועת כלי רכב בערים, אך במהלך השנים השתנה מוקד הפעילות, מתוך תפיסה שיש לטפל בשורש הבעיה ולא בתסמינים שלה. הארגון הרחיב את מחאתו והפנה אותה כלפי השיטה הקפיטליסטית באופן כללי. הארגון הקפיד על שימוש במחאה לא אלימה.

אידאולוגיה
----------

בבסיס הפעולה של התנועה עומדת ההנחה שמרחבים ציבוריים עירוניים - דוגמת כביש, צומת או כיכר - נועדו להכיל בתוכם מגוון רב של פעולות אנושיות ושל אינטראקציות בין-אישיות, באמצעותן נוצרת קהילה עירונית. השימוש במכוניות הופך את הרחובות מאתר מחיה לאתר מעבר - אופייה הסגור והמבודד של המכונית מונע אינטראקציה בין אישית, ובכך מרוקן את הרחובות מתוכנם.

לטענת הארגון, השימוש במכונית הוא נדבך אחד במכלול של הקפיטליזם הגלובלי, שמטרתו - הפיכת בני האדם ל'מכונות צרכניות'. הרחוב הוא מושג מפתח עבור התנועה, משום שלטענתם כאשר הרחוב מתקיים באופן שבו התקיים בעבר, הוא הופך למרחב לא-ממושטר, שאינו מיועד לצרכנות גרידא. בחשיבה הקפיטליסטית רחובות אינם אלא דרכי מעבר מאתר אחד לאתר אחר - מאתר המגורים לאתר העבודה, ממנו לאתר הצרכנות ולאתר הבידור. התנועה שואפת לשבור דפוס זה, ולהפוך את הרחובות לאתרים שמתקיימת בהם פעילות חברתית בפני עצמה.

צורת פעולה
----------

נאמנה לעקרונותיה כתנועה אנרכיסטית, התנועה איננה מאורגנת באופן מרוכז, ואין לה הנהגה מרכזית וסניפים. פעולותיה הבינלאומיות של התנועה מתבססות על יוזמות מקומיות של פעילים, המקבלים הדרכה בסיסית דרך האינטרנט ומארגנים את ההפגנה בכוחות עצמם.

המחאה של RTS באה לידי ביטוי בדרך כלל כמסיבות ברחוב, או בכבישים מהירים כחלק מפעולה ישירה בלתי אלימה תוך כדי חסימה של תנועת המכונית הסדירה. RTS מצידם טוענים כי כלי הרכב הם אלו הגורמים לתאונות, ולהפרעה לסדר הציבורי התקין, ועל ידי השתלטות של הולכי רגל ורוכבי אופניים על הכביש הם למעשה משיבים את המרחב הציבורי לבעליו הראויים. האירועים מתקיימים בדרך כלל ללא תיאום מראש עם המשטרה או עם גורמים רשמיים אחרים, מתוך תפיסה שאזרחים אינם זקוקים לאישור כדי לצעוד ברחובות העיר, אך מספר ארגונים מקומיים חרגו מכלל זה והם מקיימים פעילות סדירה של מסיבות רחוב המתואמת מראש עם הרשויות.

בדרך כלל האירוע הוא בעל אופי של מסיבה המונית, עם מקומות משחק לילדים, אוכל בחינם, ומוזיקה. התנועה שואפת שהמסיבות יאורגנו על ידי משתתפיהן, תוך שכל אחד מהמשתתפים מביא עמו אביזר שעשוע, בלא שיהיה מוקד מרכזי במסיבה.

היקף הפעילות
------------

מאז הקמתו של הארגון, בשנת 1991, התקיימו מאות מסיבות רחוב. עיקר פעילותו של הארגון היא בבריטניה ובמיוחד בלונדון, אך מאז שנת 1997 התקיימו מסיבות רבות בארצות שונות ברחבי אירופה, צפון אמריקה, אוסטרליה ואפריקה, וגם בתל אביב. מספר מסיבות אף הוכרזו כמסיבות בינלאומיות, והתקיימו בו זמנית בעשרות ערים ברחבי העולם.

ראו גם
------

* מסה קריטית (אופניים)
* התנועה לחופש ממכוניות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Reclaim the Streets** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Reclaim the Streets

הערות שוליים
------------

1. ↑  לרשימות של מסיבות בולטות, ראו בוויקיפדיה האנגלית, באתר Urban75, ובאתר הלונדוני של התנועה.
לוטננט קולונל **רונלד צ'ארלס ספירס** (אנגלית: **Ronald Charles Speirs**; ‏20 באפריל 1920 - 11 באפריל 2007), היה קצין בפלוגה ה', גדוד 2, הרגימנט ה-506 של הדיוויזיה המוטסת ה-101 בצבא ארצות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה. זכה בעיטור כוכב הארד על שלקח חלק בפשיטה שהשמידה סוללת ארטילריה גרמנית בעת הפלישה לנורמנדי, פעולה שעדיין נלמדת בווסט פוינט, ובכוכב הכסף על סיור שהוביל במהלך מבצע מרקט גארדן.

דמותו של ספירס גולמה במיני-סדרה האמריקאית "אחים לנשק" על ידי השחקן מת'יו סטל.

חייו
----

ספירס נולד וגדל באדינבורו שבסקוטלנד. ב-1924 היגרה משפחתו לארצות הברית, והתיישבה בבוסטון, מסצ'וסטס. במהלך לימודיו בתיכון השתתף ספירס באימונים צבאיים ולבסוף התגייס לצבא ארצות הברית, עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חיל הרגלים. לאחר מכן התנדב לכוחות המוטסים ושובץ כמפקד מחלקה בפלוגה ד' (המכונה באנגלית "Dog Company") ברגימנט 506 המוצנח שבהמשך הוכפפה לדיוויזיה המוטסת ה-101. ב-6 ביוני 1944, בפלישה לנורמנדי, צנח בראש מחלקתו בחצי האי קוטנטן.

ספירס וחמישה מאנשיו הצטרפו לכוח מפלוגה ה' שהוביל המ"פ בפועל, ריצ'רד וינטרס, שתקף סוללת ארטילריה גרמנית שהמטירה אש על חוף יוטה שעה שהפלישה לנורמנדי החלה. על הסוללה הגנה מחלקה בת כ-60 חיילים גרמנים. לווינטרס היו רק 12 לוחמים תחת פיקודו ועוד 10 לוחמים מפלוגה ד'. ספירס כבש את עמדת התותחים האחרונה. על פועלו עוטר בכוכב הארד. במהלך מבצע גן שוק בהולנד הוביל ספירס סיור מעבר לקווי הגרמנים ועוטר על אומץ ליבו בכוכב הכסף.

במהלך הקרב על הבליטה, ב-10 בינואר הוטל על הגדוד ה-2 לכבוש את הכפר פואה. בעיצומו של קרב זה העביר מפקד הגדוד, וינטרס, את מפקד פלוגה ה', סגן נורמן דייק, מתפקידו ומינה במקומו את ספירס. ספירס תפס פיקוד על הפלוגה והוביל אותה לכיבוש הכפר. ספירס היה למפקד הפלוגה עד לפירוקה בסיום המלחמה.

לאחר המלחמה
-----------

ספירס החליט להישאר בצבא, לחם כמפקד פלוגה במלחמת קוריאה, ובין היתר לקח חלק בצניחה של צוות הקרב החטיבה ה-187 במבצע "טומהוק". לאחר המלחמה שירת כקצין קישור לצבא האדום בפוטסדם, שבמזרח גרמניה. בשנת 1958 מונה למפקד האמריקני של כלא שפנדאו בברלין, שבו נכלאו נאצים בכירים ובהם רודולף הס ואלברט שפר. בהמשך שירת כקצין קישור לצבא לאוס ולאחר מכן הוצב בפנטגון כקצין תכנון. בשנת 1964 השתחרר מן השירות בדרגת לוטננט קולונל.

חיים אישיים
-----------

ב-1944 נשא ספירס לאישה את מרגרט גריפית'ס, אותה פגש בזמן שהוצב באנגליה. הם נפרדו בהמשך. נולד להם בן אחד, רוברט, שהתגייס לצבא הבריטי ועשה קריירה בשורות רגימנט הרובאים והגיע לדרגת לוטננט קולונל.

לקריאה נוספת
------------

* סטיבן אמברוז, "**אחים בקרב**", תל אביב: כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2005.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רונלד ספירס** בוויקישיתוף
* רונלד ספירס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  גל פרל פינקל, האדומה הגדולה הראשונה, מקור ראשון, ‏ 11.04.2018.
2. ↑  גל פרל פינקל, "יחידה שתוכל להתגנב אל האויב ולהמם אותו בהלם ובהפתעה", מערכות, 25 באוגוסט 2021.
3. ↑  גל פרל פינקל, מלחמות שקורות בחורף, מקור ראשון, ‏ 28.07.2017.
4. ↑  סטיבן אמברוז, "**אחים בקרב**", תל אביב: כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2005, עמוד 355.
תבנית:מיון כשר למהדרין

פטל אדום תרבותי ללא קוצים בעציץ עם פרי 
**פטל אדום** (שם מדעי: *Rubus idaeus*) הוא מין של פטל הנפוץ באירופה ובצפון אסיה. היה ידוע ביוון העתיקה כשיח נותן פרי, ושמו הלטיני נלקח מהר אידה בטורקיה, הסמוך למקום גידולו המקורי. קיימים שיחים בעלי פרי בצבע צהוב בהיר.

מאפיינים
--------

הפטל האדום הוא שיח בגודל בינוני (בגובה מטר עד שלושה) רב שנתי, הצומח מחדש מדי שנתיים. הצמח מעל פני הקרקע נראה כדו-שנתי, אך מערכת שורשיו רב שנתית. בשנה הראשונה מצמיח השיח מערכת ענפים מהירה וגבוהה, ומגיע כמעט לגובהו המרבי. בשנה זו לרוב לא יצמיח השיח פרחים. בשנה השנייה השיח פורח בשלהי האביב, עם פרחים קטנים (קוטרם כסנטימטר), שכמו כלל הוורדיים בעלי חמישה עלי כותרת. הפירות מקובצים, בעלי גוון אדום או צהוב וטעם מתוק חמצמץ. כמו מרבית מיני הפטל, צורת הקיבוץ היא במעגל סביב העוקץ, כשמרכז המעגל חלול. בניגוד לאוסנה, נוטה פרי הפטל האדום להתפרק לכדוריות הבודדות עם הקטיף. כמו כן, קני הענפים של הפטל האדום אינם קוצניים, בניגוד לשאר מיני הפטל [דרוש מקור][מפני ש...].

אזור גידול
----------

הפטל האדום גדל באזורים מיוערים, תחת כיסוי עלווה של עצים גבוהים ממנו אך גם בקרחות יער. השיח מגודל גם למטרות חקלאיות, והוא אב קדמון למרבית הזנים המתורבתים בחקלאות הפטל כיום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פטל אדום** בוויקישיתוף
* פטל אדום, באתר ITIS (באנגלית)
* פטל אדום, באתר NCBI (באנגלית)
* פטל אדום, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* פטל אדום, באתר Tropicos (באנגלית)
* פטל אדום, באתר GBIF (באנגלית)
* פטל אדום, באתר The Plant List (באנגלית)
* פטל אדום, באתר IPNI (באנגלית)
* פטל אדום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007563819205171
* NKC: ph500503

 |
סמליל הלקסיקוןסמליל הלקסיקון
**לקסיקון הספרות העברית החדשה** הוא לקסיקון ביו-ביבליוגרפי מקוון הכולל ביוגרפיות וביבליוגרפיות של סופרים ישראלים ועבריים. נכון לאוגוסט 2019 כולל הלקסיקון מעל ל-3,400 סופרים, מתרגמים, משוררים ועורכים, וכן תוכן עניינים של כתריסר כתבי עת ספרותיים ומספר כתבי עת עם טקסט מלא (הו!, מטעם, מכאן) וכתבי עת חלקיים בתהליך (עתון 77, מאזנים ועוד).
הלקסיקון הוא פרי יוזמתו של פרופ' יוסף גלרון-גולדשלגר , המשמש כעורכו. הפרויקט החל בספטמבר 2004, והכוונה הראשונית הייתה להמשיך את מפעלו הביבליוגרפי של גצל קרסל, שהוציא לאור את "לכסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים" בהוצאת ספרית פועלים בשנים 1965–1967. תחילה תוכנן הלקסיקון המקוון לכלול את כל מי שלא נכלל בלקסיקון של קרסל, אולם במשך הזמן הוחלט להרחיבו ולכלול בו גם יוצרים שכבר נמצאים אצל קרסל, וכך לעדכן את הערכים הקיימים בשני כרכיו.

יוסף גלרון-גולדשלגר הוזמן בשנת 1988 על ידי אוניברסיטת המדינה של אוהיו בארצות הברית לנהל את הספרייה למדעי היהדות, וכיום הלקסיקון פועל בחסותה. הדגש בפרויקט הוא המידע הביבליוגרפי, כלומר מראי מקומות למאמרים ורשימות שנכתבו על היוצר ויצירתו ושפורסמו בכתבי-עת, עיתונים, מונוגרפיות ואנתולוגיות, וכן, בצורה סלקטיבית, באתרים ובבלוגים המצויים באינטרנט.

קישורים חיצוניים
----------------

* לקסיקון הספרות העברית החדשה, ברשת החברתית פייסבוק
* מתוך לקסיקון הספרות העברית החדשה, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
* אודות הלקסיקון, בבלוג של יוסי גלרון-גולדשלגר

הערות שוליים
------------

1. ↑  הנתונים עודכנו על ידי עורך הלקסיקון, יוסף גלרון-גולדשלגר.
2. ↑
3. ↑  ‏לכסיקון הספרות העברית - בדורות האחרונים‏ (Q29553688)
**חטיבת הביניים ע"ש מרדכי טביב** היא בין החטיבות הראשונות בראשון לציון והוקמה בשנת הלימודים ה'תשמ"ד (ספטמבר 1983). החטיבה נקראת על שמו של הסופר והמשורר מרדכי טביב שהיה תושב שכונת שיבת ציון בראשון לציון ותרם רבות לעיר בתחום התרבותי.

את החטיבה ניהלו:

* בין השנים ה'תשמ"ד - ה'תשמ"ו: ציפי לביא
* בין השנים ה'תשמ"ז - ה'תשנ"ז: רעיה בירן
* בין השנים ה'תשנ"ח - ה'תשע"ד: חגית גוטדינר
* בין השנים ה'תשע"ד - ה'תשפ"ג: דינה אלסנר-אדמי
* משנת הלימודים ה'תשפ"ד: הגר קון

במסגרת תהליך הארגון מחדש בחינוך העל-יסודי בעיר, השתלבה החטיבה במבנה בית הספר השש-שנתי "מקיף ו'" בשנת הלימודים ה'תשע"ו (2015/2016).

מגמות
-----

בחטיבה זו מגמות מגוונות כמו:

מגמת מופ"ת - (ראשי תיבות של **מ**תמטיקה, **פ**יזיקה ו**ת**רבות קהילתית). בעמותת מופת נכללים בתי ספר רבים בישראל, והם מדגישים את מקצועות המדעים המדויקים: מתמטיקה, כימיה, פיזיקה. במסגרת התרבות תלמידי כיתות מופת יוצאים לפעילויות העשרה כדוגמת קונצרטים בנוסף לפעילויות האחרות. תלמידי כיתת-מופ"ת ילמדו במתכונת שש-שנתית. כדי להתקבל לכיתה זאת תחילה יש לעבור 2 מכינות (תקופות קצרות של לימודים בהן לומדים אנגלית, מתמטיקה ופיזיקה, ואחרי כל מכינה יש מבחן) אשר בסופן בית הספר יקבע מי ילמד בכיתת מופת. (להרחבה)

מגמה מדעית טכנולוגית - היא תוכנית מצוינות יוקרתית, ייחודית ופורצת דרך לקידום עתידם של התלמידים בתחומי המדעים השונים. התוכנית חושפת את התלמידים בפני נושאים מתקדמים מתחום המדע והטכנולוגיה כגון ביולוגיה, כימיה, פיזיקה ומדעי המחשב. מטרת התוכנית היא לייצר מסלול מצוינות שש שנתי המוביל לתעודת בגרות איכותית בתחומי המדע והטכנולוגיה. התוכנית מופעלת בחטיבת הביניים ובחטיבה העליונה.

מגמת מחוננים- בשנת תשע"ח (2017) נפתחה כיתת מחוננים בחטיבה. המגמה שמה דגש על לימודי מקצועות העשרה כגון פיזיקה, פילוסופיה ומנדרינית.

מגמת ספורט (כיתת אתלטיקה קלה)- כיתות הספורט ההישגיות שפועלות בעידוד ובתמיכה של הנהלת
בית-הספר יצרו כיתות ספורט הישגיות, המבוקשות מאוד בעיר ובסביבה. מבין בוגרי המגמה ניתן למנות את פיטר פלצ'יק.

בכל שכבת גיל יש בין חמש לשש כיתות וכיתת חנ"מ.

### מגמות שהיו בעבר

מגמת ניו מדיה - כיתה הלומדת את תחומי האומנות, כגון: צילום וקולנוע, ציור, מחול, ואת מקצוע העיתונות.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של חטיבת טביב ראשון לציון
* חטיבת טביב ראשון לציון, ברשת החברתית פייסבוק
* חט"ב טביב ראשון לציון - סרטון שיווקי, סרטון באתר יוטיוב
* פורטל החינוך של ראשון לציון
* קריית החינוך השש-שנתית "אלון" ע"ש יגאל אלון
**חארשה** (בערבית: **حرشة**) הוא לחם סולת מטוגן במחבת ומקורה בהרי האטלס התיכון במרוקו. היא נאפית גם באלג'יריה.

הכנה
----

העוגות/לחמים עשויות מבצק של סולת, חמאה וחלב או מים, ומותפחים מעט באמצעות אבקת אפייה. הבצק עשוי להכיל גם מעט סוכר. הוא מעוצב לעיגולים ולאחר מכן מטגנים אותו על מחבת פסים חמה או שטוחה. השימוש בסולת נותן לחארשה מרקם פירורי הדומה ללחם תירס. באזור ריף, מרוקו, נהוג להשתמש בחובצה או יוגורט, מדולל במים, במקום חובצה. ניתן להכין חארשה כלחמים קטנים, או גדולים, אפילו בגודל של צמיג משאית.

משרת תרבות
----------

על החארשה נהוג למרוח דבש וחמאה, ולהגיש עם תה נענע במהלך ארוחת הבוקר או כנשנוש. זה גם אחד הלחמים שנצרכים במהלך הרמדאן. אפשר להגישו גם ככריך, ממולא בגבינה או עם קונפי בשר. לבסוף, ניתן לפורר אותו ולהשתמש בו כמצע עדין לנזיד.

גרסאות
------

הטרמינולוגיה של הלחם עשויה להשתנות בין מרוקו לבין אלג'יריה. מומחה האגרונומיה מייק סיסונס למשל מזכיר את המונח "mbesses" כגרסה של חארשה. עם זאת, המונח mbesses עשוי להתייחס לעוגה מתוקה שנמצאת באלג'יריה, הנקראת גם חובז מבסס (Khobz Mbesses) שיש לה מרכיבים דומים אך לא זהים.

בסוף המאה ה-19, אופים אלג'יראיים יצרו סוג של לחם בשם אל חובז אל חארשה (El Khobz El Harcha), שנעשה על ידי פיזור סולת על הלחם לפני הכנסתו לתנור. זה שונה בבירור מחארשה ואין להתבלבל ביניהם. חארשה עשוי כולו מקמח סולת ומרכיבים נוספים כמו חלב.

בעורף הכפרי של אלג'יר, נהוג לקרוא לה הרחאיה, והמונח ראגדה משמש גם הוא במקומות אחרים באלג'יריה.

לקריאה נוספת
------------

* המטבח המרוקאי
* המטבח האלג'יראי
* רשימת פנקייקים

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6  *The Food of Morocco by Paula Wolfert*. 2009. p. 116.
2. ↑  *Casablanca: Authentische Rezepte aus Marokko, Nargisse Benkabbou, Lisa Heilig (Übersetzer)*. 2018.
3. ↑  *Morocco Footprint Handbook by Julius Honnor*. 2012. p. 472.
4. ↑  *Morocco: Third Edition Front Cover, Pat Seward, Orin Hargraves, Ruth Bjorklund Cavendish Square Publishing, LLC*. 2016. p. 131.
5. ↑  "Some traditional Algerian products from durum wheat, R. Kezih\*, F. Bekhouche and A. Merazka".
6. ↑  Christine Benlafaquih (18 ביוני 2019). "Moroccan Harcha Semolina Flatbread Recipe". *The Spruce Eats*. Dotdash. נבדק ב-26 באפריל 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה)
7. ↑  *Lonely Planet FR, Maroc 10ed, page 448*.
8. ↑  "NSW Government, Department of Primary Industries, SISSONS, Mike". ארכיון מ-8 במאי 2020. נבדק ב-8 במאי 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה)
9. ↑  Sissons, Michael. *Durum Wheat Chemistry and Technology*. p. 194.
10. ↑  "Taste Atlas, Mbesses".
11. ↑  *Archive Marocaines, Publication de la Mission Scientifique du Maroc, 1907 volume 11, page 25*.
12. 1 2  Annales de l'Institut d'études orientales, Librairie d'Amérique et d'Orient (1955). *Université d'Alger. Institut d'études orientales, Volumes 13 à 14 de Annales de lʹInstitut d'études Orientales*. pp. 20, 332.
**חד גדיא** (1895 – 1982) הוא כינויה של **מרוסיה (מרים) ניסנהולץ**, ציירת ישראלת ילידת רוסיה, מתלמידות בית הספר לאמנות "בצלאל" בשנותיו הראשונות.

ביוגרפיה
--------

ניסנהולץ נולדה ברוסיה וגדלה בכפר קודמה שבקרבת אודסה. למשפחת רוקחים ציונית. האם למדה רוקחות, לאחר שקיבלה מהוריה כספי נדוניה לאחר נישואים קצרים. בעקבות תערוכת "בצלאל" שנערכה ב-1911 באודסה, נסעה לארץ ישראל, ונרשמה ללימודים במחזור השלישי של "בצלאל".

קבלתה של אישה למוסד, שבו למדו עד אז גברים בלבד, עוררה תרעומת בקרב תלמידי המוסד, והתלמידים ארגנו חרם כנגד קבלתה. בנוסף לכך, הופעתה של ניסנהולץ הייתה פרובוקטיבית והיא, כפי שהעיד נחום גוטמן, "הלכה בשערות מסופרות כבחור – והייתה ראשונה לאופנה זו בכל המזרח התיכון".[דרוש מקור]

על פי עדותה של ניסנהולץ, הייתה זו היא אשר המציאה את הכינוי שדבק בה – "חד גדיא", בשל זריזותה בטיפוס על הרי ירושלים.
ב-1917, בעקבות מלחמת העולם הראשונה, נמלטה לאלכסנדריה, כיוון שלא הייתה לה אזרחות עות'מאנית. במצרים הכירה את רפאל חיים אבולעפיה, בן למשפחת אבולעפיה מראשון לציון. לזוג נולדו שתי בנות: שלומית ואורה, והם גרו בתל אביב. לאחר כ-14 שנות נישואין נפרדו בני הזוג.

ב-1921 נסעה חד גדיא לווינה, שם למדה את אמנות הבטיק. במהלך שנות ה-20 הייתה מעורבת בשורה של פרויקטים אמנותיים, כגון פתיחת בית ספר לאמנות ביפו יחד עם הפסל יוסף קונסטנט (קוסטנטינובסקי) וליב הלפרין. בין היתר הציגה אצל יעקב פרמן, ואף הייתה שותפה לקבוצת האמנים "התומר" שארגן פרמן.

בין השנים 1929–1932 חייתה בגפה בניו יורק, שם התפרנסה מציור דיוקנאות. עם שובה לארץ ישראל השתקעה בירושלים והייתה בקשרים רומנטיים עם המשורר אלכסנדר פן. מאוחר יותר נישאה לסוחר אמריקאי בשם ריצ'רד האריס, והיגרה עמו לקהיר. עם התקדמות צבאות גרמניה הנאצית אל עבר מצרים במהלך מלחמת העולם השנייה, ברחה לניו יורק.

במהלך שנות ה-50 נישאה בשלישית למאייר אמריקאי. כעבור כמה שנים נפרדה ממנו וחזרה לישראל. היא התיישבה בעין כרם, ואחר כך במושבת האמנים בצפת. עבודותיה משנות ה-70 כללו דימויים מופשטים, העשויים מריבועים גאומטריים צבעוניים.

נקברה בבית העלמין של קיבוץ מחניים.

בשנת 2014 שונה שם הגלריה של שלוחת בצלאל, שפעלה בתל אביב-יפו, על שמה של חד גדיא ונקראה "גלריה מרים ניסנהולץ"

לקריאה נוספת
------------

* הערך "חד-גדיא", בתוך 'נשים בישראל: לקסיקון', עמ' 67, עם עובד בשיתוף ירחון נעמת, 1991.

נעמה צפרוני, "קודם תסתרקי", קו אדום הקיבוץ המאוחד (2024)

קישורים חיצוניים
----------------

* מרים חד גדיא, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
* תמר רותם, עכבר העיר אונליין, חד גדיא: האשה שזרקה את אלכסנדר פן, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2009
* אבולעפיה מרים חד גדיא, באתר "אלבום המשפחות - עדת ראשון לציון"

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: חגית פלג רותם, ‏אקדמיה בתמונות: שתי תערוכות פותחות את שנת הלימודים בבצלאל, באתר גלובס, 26 באוקטובר 2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007499289805171
* ULAN: 500484787
* VIAF: 310736540
* WorldCat (עם VIAF): 310736540

 |
**ג'יימס לאפייט דיקי השלישי** (באנגלית: **James Lafayette Dickey III**;‏ 2 בפברואר 1923 - 19 בינואר 1997) היה משורר וסופר אמריקאי.

ביוגרפיה
--------

ג'יימס דיקי נולד בפרבר של העיר אטלנטה. אביו, שהיה עורך דין ואוהב שירה, משך אותו לעיסוק ואהבת השירה. בתום לימודיו בשנת 1942 התגייס לחיל האוויר האמריקאי, ושירת במערכה נגד היפנים באוקיינוס השקט. המשוררים שהשפיעו עליו בצעירותו הם קונרד אייקן ודילן תומאס.

בשובו מהמלחמה למד דיקי באוניברסיטת ואנדרבילט בטנסי. הוא למד פילוסופיה, צילום אמנותי, אסטרונומיה ואנתרופולוגיה. וכן למד ספרות ואנגלית. בעידודו של מורהו החל לכתוב ולפרסם משירתו. הוא גויס שוב למלחמת קוריאה, השתלם כקצין, ובשובו החל ללמד באוניברסיטת פלורידה. בשנת 1956 יצא לניו יורק, שהה שם כמה שנים, הצטיין בקריאת שיריו, ועבד בענף הפרסום. הוא פרסם את ספר שיריו הראשון, "אל תוך האבן", בשנת 1960. מלכתחילה משכה שירתו המיוחדת את תשומת לבו של קהל קוראי השירה באמריקה. הטבע הפראי ממלא בשירתו תפקיד מכריע.

בשנת 1961 יצא דיקי עם משפחתו לאיטליה, ספרי שירתו שיצאו לאור בשנות ה-60 זכו בפרסים חשובים, ובהם "פרס הספר הלאומי". ג'יימס דיקי התמנה ל"משורר הקונגרס", או "משורר החצר", והחזיק במשרה החשובה משנת 1966 עד שנת 1968. הוא גם הוזמן לקרוא משיריו בטקס ההכתרה של הנשיא ג'ימי קרטר, כאיש רוח דרומי מפורסם וידוע. באחרית ימיו חלק לו הדרום האמריקאי כבוד רב, כגיבור מלחמה, כמשורר, כמוזיקאי, כסופר נערץ, צייד ואיש יערות, וכמי שהעלה את הטבע הפראי של הדרום לערך לאומי.

יצירתו הנודעת ביותר של דיקי היא הרומן Deliverance (בתרגום מילולי "הצלה"), שיצא לאור בשנת 1970. הספר עובד ב-1972 לסרט בשם "גברים במלכודת", בבימויו של ג'ון בורמן, וזכה לפרסום עולמי. דיקי עצמו מופיע בסרט בהופעת אורח. הביקורת כתבה על הסרט, בין השאר: "ארבעה אנשי עסקים מאטלנטה יוצאים למסע, שהופך לסיוט. המסע מעמיד את כל ערכיהם האמריקאיים הגבריים במבחן. הוא יצירה עזת ביטוי, שנעזרת בהופעתו של צוות מצוין של שחקנים: ג'ון וויט, ברט ריינולדס, נד ביטי, רוני קוקס. יותר מאשר אמירותיו של הסרט, עוצמתו נובעת מהאופן שבו בורמן ממקם את גיבוריו בנוף הפיסי והאנושי."

מיצירתו הענפה של דיקי תורגם לעברית ספרו "גברים במלכודת". שירים בודדים שלו תורגמו בידי עודד פלד, ונדפסו בכתבי עת ספרותיים.

ספרו בעברית
-----------

* **גברים במלכודת**, נוסח עברי אריה חשביה, ביתן, תל אביב, תשל"ג 1973.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'יימס דיקי** בוויקישיתוף
* ג'יימס דיקי, ברשת החברתית Goodreads
* קהילת ג'יימס דיקי, באנגלית.
* ג'יימס דיקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ג'יימס דיקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260572405171
* BIBSYS: 90128700
* BNE: XX822688
* BnF: cb11900122f (data)
* CiNii: DA01763165
* GND: 119073072
* ISNI: 0000 0001 0932 777X
* LCCN: n79043450
* NARA: 10580787
* NDL: 00746406
* NKC: kup19940000021465
* NLA: 35035465
* NLK: KAC199633531
* NTA: 068939337
* SNAC: w69p34h1
* SUDOC: 026831252
* VIAF: 109230203
* WorldCat: lccn-n79043450

 |
**נַחַל סַנְסַן** הוא נחל אכזב שמסלולו מתחיל מערבית ליישוב הקהילתי צור הדסה, 150 מטר מתחת להר סנסן (ג'בל סנאסין) - פסגה בגובה 733 מעל פני הים - ממנה נשקף מלוא נופו של הנחל. משיפולי הר סנסן הנחל נמשך דרום-מערב, בין שלוחת מטע לבין שלוחת סנסן.

הנחל עובר דרך "שמורת רכס סנסן", בה שרידים קדומים באתר "חרבת סנסן" וריכוזי חורש אלון מצוי ואלון התולע. למרגלות חורבת סנסן, על הצלע הדרומית בעמק הרחב של יובל נחל סנסן, פורחות חלמוניות גדולות מדי שנה בחודש נובמבר. הנחל עובר ברובו בנוף של טרשי אבן גיר. כקילומטר דרומית למושב מטע מתחבר לנחל סנסן יובל בשם "נחל גרס" בו יש שני מעיינות "עין גרס עילית" ו"עין גרס תחתית" (כ-400 מטר מדרום מזרח למושב מטע) מי המעיין נובעים מחפירה שנעשתה על ידי האדם. במסלול הזרימה הקצר שלו צמחייה הכוללת נענה משובלת וטיון דביק.

אורך הנחל בתחום הרי ירושלים מגיע ל-14 ק"מ, מסלול הנחל מסתיים בחיבורו לנחל האלה בעמק האלה דרומית לקיבוץ נתיב הל"ה, נחל האלה הוא יובל של נחל לכיש המגיע אל הים ליד נמל אשדוד.

עמק האלה, המקום בו נחל סנסן נשפך לנחל האלה

עמק האלה, המקום בו נחל סנסן נשפך לנחל האלה

לקריאה נוספת
------------

* מנחם מרקוס, **הרי ירושלים - סקר נוף ומסלולי טיול**, רשות שמורות הטבע, 1993.
* ענת אביטל‏, מסלול טיול אל פריחת החלמוניות ביובל של נחל סנסן למרגלות חורבת סנסן, באתר "מטיילים עם ענת"
**בית הסראייה** ("בית הממשל" בתרגום מטורקית), הוא בית ממשל שנבנה בשנת 1901 בבאר שבע על ידי העות'מאנים.

היסטוריה
--------

הבניין ממוקם על גבעה בחלק הצפוני של מדרחוב קרן קיימת לישראל שאז נקרא 'רחוב 20 מטר'. הוא היה הבניין הציבורי הראשון בעיר, ובתקופה זו ניתן היה לראות אותו מכל מקום בעיר. הבניין הוא דו-קומתי בעל שלוש קשתות, אולם גדול, והיה לו גג רעפים אדום. בכך ביטאה הבנייה סגנון אדריכלות טורקי ואירופאי משולב.

הבניין שימש את הממשל המקומי. המושל הראשון שישב בבניין היה מוחמד ג'אראללה.
ליד הבניין שכנו בניין המשטרה, עירייה, משרד הטאבו ובית המשפט. לצד הבניין עברה אחת הדרכים המרכזיות בנגב, הדרך מעזה, וכך כל העוברים בה היו נתונים לפיקוח המושל.

כאשר הבריטים כבשו את באר שבע, הפך הבניין לבית המשפט הבדואי, בו נשפטו התושבים הבדואים של האזור על פי החוקים הבדואים.

בשנת 1938, בתקופת המרד הערבי הגדול (מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט), הוצת הבניין, וגגו העשוי עץ נשרף כליל. שלטונות המנדט הבריטי הקימו במקומו גג בטון, ושילבו את הבניין במכלול מבני ממשל, פקידות, משטרה ודואר שנבנו בצמוד אליו.

במלחמת העצמאות ב-1948, התבצר הצבא המצרי בבית הסראייה, אך אנשיו נכנעו לאחר איום בהפגזה ישירה של תותח שהובא לעיר. דגל ישראל שהוצב בכניסה הראשית למבנה סימל את כיבוש העיר על ידי ישראל. הבניין נותר בידי צה"ל, אך לאחר איומי שביתה של המשטרה, הוחזר לה חלק ממכלול המבנים של בית הסראייה, וכיום שוכנים בו משטרת באר שבע לצד מפקדת פיקוד הדרום של צה"ל.

גלריה
-----

* באר שבע בשנת 1916. ניתן לראות את גן אלנבי ואת בית הסראייהבאר שבע בשנת 1916. ניתן לראות את גן אלנבי ואת בית הסראייה
* בית הסראייה במסגרת מכלול מבני הממשל שנבנו לצידו, לאחר כיבושו במלחמת העצמאות, 22 באוקטובר 1948בית הסראייה במסגרת מכלול מבני הממשל שנבנו לצידו, לאחר כיבושו במלחמת העצמאות, 22 באוקטובר 1948

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הסראייה** בוויקישיתוף
* בניין הסראייה, באתר המועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות
**קיארה אלגריה הודס** (באנגלית: **Quiara Alegría Hudes**;‏ נולדה בשנת 1977, פילדלפיה) היא מחזאית ומשוררת אמריקאית.

ביוגרפיה
--------

קיארה אלגריה הודס נולדה בשנת 1977 לאב ממוצא יהודי ואם מפוארטו ריקו. כבר בגיל צעיר היא החלה להלחין ולכתוב סיפורים.

היא למדה באוניברסיטת ייל וסיימה עם תואר ראשון בהלחנה. בהמשך היא למדה כתיבת מחזות באוניברסיטת בראון וסיימה אותו עם תואר נוסף.

את המחזה הראשון של הודס Yemaya's Belly הוצג בשנת 2003 וקיבל מספר פרסים.

המחזה Elliot, a Soldier's Fugue שהיה ראשון בטרילוגיה הוצג לראשונה בשנת 2006. הוא הגיע לגמר של פרס פוליצר. בשנת 2012 הודס סיימה את המחזה "כף מלאה במים" שהיה שני בטרילוגיה על אליוט. על מחזה זה הודס זכתה בפרס פוליצר. הפרמיירה של המחזה השלישי בטרילוגיה The Happiest Song Plays Last הייתה בשנת 2013.

קיארה אלגריה הודס ממשיכה בכתיבת מחזות שמועלות על הבמה של תיאטראות ברחבי ארצות הברית.

בשנת 2021 כתבה את התסריט לסרט המוזיקלי "שכונה על הגובה" של הבמאי ג'ון מ. צ'ו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קיארה אלגריה הודס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קיארה אלגריה הודס (באנגלית)

* קיארה אלגריה הודס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* קיארה אלגריה הודס, באתר ברודוויי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007360663105171
* GND: 1097395103
* ISNI: 0000 0000 4996 1401
* LCCN: nr2004002544
* NKC: xx0118510
* NTA: 31611989X
* VIAF: 68877675
* WorldCat: lccn-nr2004002544

 |
**דוד רְאֵם** (נולד ב-28 במרץ 1953) הוא פוליטיקאי ישראלי, לשעבר חבר הכנסת מטעם הליכוד-גשר-צומת וראש עיריית קריית אתא בשנים 1989 - 1996.

ביוגרפיה
--------

ראם נולד בחיפה. את שירותו הצבאי עשה ראם בחיל האוויר והשתחרר בדרגת רב-סמל. בגיל צעיר הצטרף לליכוד, ובין תפקידיו במפלגה שימש חבר מזכירות המפלגה ומנהל המחלקה הערבית בליכוד. בשנת 1986 מונה על ידי שר הרווחה דאז משה קצב למנכ"ל חברת המשקם.

בין תפקידיו הציבוריים שימש כסגן יו"ר מרכז השלטון המקומי בישראל, יו"ר הוועד למען השוטר - תחנת זבולון, חבר מועצת המנהלים בחברת שקמונה, חבר ועדת הכספים של ההסתדרות הציונית העולמית, יו"ר העמותה למלחמה בסמים, יו"ר העמותה למען הקשיש ויו"ר חברת "שיכון ופיתוח".

בשנים 1989 - 1996 כיהן ראם כראש סיעת הליכוד במועצת קריית אתא. בשנת 1989 נבחר לראש עיריית קריית אתא ושוב נבחר בבחירות ב-1993. בבחירות לרשויות המקומיות ב-2003 התמודד ראם בראשות רשימה על מפלגתית בשם "דוד ראם חוזר" שזכתה בשלושה מושבים מתוך 17 במועצת העיר. בבחירות לראשות העיר זכה ראם ל-32.5% מקולות הבוחרים. ב-2008 התמודד שוב על ראשות עיריית קריית אתא מול ראש העירייה יעקב פרץ, ולא נבחר. 

לראשונה התמודד לרשימת הליכוד לכנסת ה-13. ב-1996 נבחר לכנסת ה-14 מטעם רשימת הליכוד-גשר-צומת, במשבצת המשוריינת לנציג מחוז חיפה. ראם לקח חלק בפעילות למען ארץ ישראל השלמה ונמנה בין חברי הליכוד שהתנגדו להסכם חברון שהוביל יו"ר המפלגה וראש הממשלה, בנימין נתניהו. במהלך כהונת הכנסת פרש מהליכוד עם בני בגין ומיכאל קליינר והקים עמם את חרות - התנועה הלאומית. לאחר הקמת מפלגת קדימה, הצטרף לשורותיה.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* דוד ראם, באתר הכנסת

* דוד ראם, באתר כנסת פתוחה
* דוד זוהר, הכבשה השחורה של הקריות, מעריב, 13 בספטמבר 1989

הערות שוליים
------------

1. ↑  האור בקצה המנהרה, מעריב, 3 בספטמבר 1986  
תנאי עבודה משופרים בחברת המשקם, מעריב, 20 בנובמבר 1986
2. ↑  אמיר גילת, המשקם - הגירעון ירד ב-25%, מעריב, 21 באוגוסט 1987
3. ↑  הודעה בדבר תוצאות הבחירות קריית אתא, ילקוט הפרסומים 5240, עמ' 516-520