recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**תיאטרון מרקורי** היה תיאטרון קטן בדרך לדברוק, נוטינג היל גייט, לונדון, שנודע בהפקות של דרמות פואטיות בין 1933 ל-1956, וכביתו של בלט ראמבר עד 1987.

היסטוריה (הקמה)
---------------

תיאטרון מרקורי נפתח בשנת 1933 על ידי אשלי דיוקס לצורך הפקה של דרמה חדשה וכדי לשמש כמרכז לבלט ראמבר, שניהלה אשתו מארי ראמבר. הבניין, בדרך לדברוק 2, לונדון W11, נבנה בשנת 1851, אבל עבר שינויים מקיפים כדי לשמש כתיאטרון. היה זה אולם מצויד היטב אך קטן, שהכיל כ-150 מושבים.

הפקות
-----

את סגנון התיאטרון קבעה ההפקה הראשונה, "יופיטר מתורגם", עיבוד של "אמפיטריאון" מאת מולייר בידי וולטר ג'יימס טרנר, עם בלט מאת רופרט דון כקטע ביניים. המוניטין של התיאטרון נוצרו ב-1935 הודות להפקות הלונדוניות הראשונות של "רצח בקתדרלה" מאת ת"ס אליוט, שהועבר מקנטרברי, ושנתיים אחר כך המחזה הפואטי "עליית F6", שנכתב בשיתוף פעולה בין ו. ה. אודן וכריסטופר אישרווד.

בשנת 1943 עלתה בתיאטרון הפקה של "Days Without End" של יוג'ין או'ניל. עונות 1945–1947 של "שחקני פילגרים", בהדרכת הבמאי א. מרטין בראון, גיבשו את מעמד הדרמה הפואטית במרקורי בהפקות כגון "The Old Man of the Mountains" של נורמן ניקולסון, "This Way to the Tomb" של רונלד דנקן ו"The Shadow Factory" של אן רידלר. בהמשך עלו קומדיות בחרוזים: "A Phoenix Too Frequent" של כריסטופר פריי ו"Happy as Larry" של Donagh MacDonagh.

ב-1947 עלו "The Beautiful People" של ויליאם סארויאן ו"SS Glencairn" של או'ניל בהצגות בכורה לונדוניות במרקורי, כמו גם המשרתות של ז'אן ז'נה. בראשית שנות ה-50' היה התיאטרון בית ל"סדנת בלט" ומ-1956 שימש בעיקר את בית הספר של בלט ראמבר, עד שנסגר לבסוף ב-1987. התיאטרון ובלט ראמבר מופיעים בסרט נעליים אדומות מ-1948. בסרט (הזמין כיום על תקליטור וכו') רואים את תיאטרון מרקורי מבחוץ, ועליו שלט המודיע גם על בלט ראמבר. כיום מונצח התיאטרון בפסל ארד קטן של
מרקוריוס בפינת הגג המזרחית ובשלט זיכרון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תיאטרון מרקורי, נוטינג היל גייט** בוויקישיתוף
* מעמותת לדברוק Historical photographs

הערות שוליים
------------

1. ↑  "תיאטרון מרקורי", פיליס הרטנול ופיטר פאונד, 1996, מדריך אוקספורד המרוכז לתיאטרון, הוצאת אנציקלופדיה.קום
2. ↑  British History Online היסטוריה בריטית מקוונת
3. ↑  מפות גוגל, לדברוק רוד 2 נוטינג היליוני 2008
**דקוטה לותר** (באנגלית: **Dakota Luther**; נולדה ב-7 בנובמבר 1999) הוא שחיינית אמריקאית, אלופת העולם בבריכת 25 מטר (מלבורן 2022) במשחה ל-200 מטר פרפר.

ביוגרפיה
--------

לותר נולדה וגדלה באוסטין, טקסס. אמה, ויטני הדג'פאת', הייתה שחיינית מצטיינת, סגנית אלופה אולימפית (אטלנטה 1996) במשחים ל-100 מטאר גב ול-200 מטר גב. היא מתאמנת באוניברסיטת ג'ורג'יה.

### 2017

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בסוף יולי 2017 סיימה במקום 15 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.55 דקות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 2:08.86 דקות ועלתה לשלב חצי הגמר מהמקום העשירי.

### 2019

באוניברסיאדה שנערכה בנאפולי, איטליה ב-2019 היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר (2:07.92 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר (58.82 שניות).

### 2022

#### אלופת עולם בבריכת 25 מטר

באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה במלבורן, אוסטרליה ב-15 בדצמבר זכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:03.37 דקות, לפני האלי פליקינר מארצות הברית (2:03.78 דקות) ואליזבת דקר מאוסטרליה (2:03.94 דקות).

שיאים אישיים
------------

### בריכה אולימפית

* 100 מטר פרפר: 58.48 שניות (2019)
* 200 מטר פרפר: 2:07.76 דקות (2019)

### בריכת 25 מטר

* 200 מטר פרפר: 2:03.37 דקות (2022)

### בריכת 25 יארד

* 100 יארד פרפר: 51.99 שניות (2020)
* 200 יארד פרפר: 1:52.04 דקות (2021)

ראו גם
------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דקוטה לותר** בוויקישיתוף

* דקוטה לותר, באתר Swimrankings
* דקוטה לותר, באתר SwimSwam
**קרפדה מתפוצצת** היא תופעה בלתי מוסברת, שבה קרפדות מתפוצצות בעודן בחיים. התופעה נצפתה במחוזות מסוימים בהמבורג שבגרמניה ובדנמרק באגם הנמצא על יד הכפר לוסבי.

תיאור התופעה
------------

על פי דיווחים בתקשורת העולמית, לקראת סוף אפריל 2005 נצפו על ידי פקחי שמורת הטבע ברובע אלטונה שבהמבורג עשרות קרפדות, אשר התמלאו בגזים והתפוצצו, תוך פיזור האיברים הפנימיים שלהן עד לרדיוס של מטר. עוד דווח, כי התופעה נפוצה במיוחד בין השעות 2–3 לפנות בוקר.

תופעה זו גרמה לתושבי הכפר השכן לכנות את מקום משכנן של הקרפדות המתפוצצות בשם "בריכת המוות" (במקור בגרמנית: "Tümpel des Todes").

ורנר סמולניק, פעיל תנועת איכות סביבה, ציין ב-26 באפריל 2005 כי "במהלך ארבעת הימים האחרונים התפוצצו לפחות 1,000 קרפדות." ציטוט מדבריו[דרוש מקור] בנוגע לסיבות האפשריות לתופעה:

"ייתכן שמדובר בוירוס לא ידוע, סוג של פטרייה ואולי אפילו מערכת ההגנה כנגד עורבים אשר הותקנה לאחרונה באזור... בכל אופן, נכון לעכשיו אין לנו שום מושג ובקרוב לא יישארו לנו עוד קרפדות!".
הדבר המבדיל את תופעת התפוצצות הקרפדות מתופעות דומות, כדוגמת תופעת הלווייתן המתפוצץ, הוא שהקרפדות מתפוצצות בעודן בחיים, בעוד שהלווייתנים מתפוצצים רק לאחר מותם, כתוצאה מהצטברות פנימית של גזים, הנובעת מריקבון במערכת העיכול שלהם.

הסברים אפשריים
--------------

עד עתה הוצעו מספר הסברים לתופעה, אך אף אחד מהם עוד לא אושר באופן מוחלט.

ההסבר הסביר ביותר הוא זה שבא מפיו של הווטרינר הראשי של ברלין, פרנץ מוטשמאן, אשר בחן מספר גוויות של קרפדות שהתפוצצו, וטוען שהמקור לתופעה הוא שילוב בין הנהירה ההמונית לאזור של עורבים טורפים ונטייתן הטבעית של הקרפדות להתנפח בעת סכנה, מתוך כוונה להרתיע את יריביהן. על פי מוטשמאן, נוהגים העורבים לנקר את בטנן הרכה של הקרפדות ולתלוש את הכבד שלהן, אשר נחשב בעיניהם למעדן. הקרפדות, בתגובה, מתחילות להתנפח, אבל בשל החור בבטנן והכבד החסר יוצא התהליך מאיזון, וכלי הדם והאיברים הפנימיים שלהן מתפוצצים. גם היקפה של התופעה זכה להסבר: "העורבים הם חיות פקחיות", אומר מוטשמאן, "הם לומדים מהר מאוד איך להשיג את כבד הקרפדות."

הסברים אחרים ניתנו לתופעה, ביניהם כאלו שהציעו את האפשרות כי הקרפדות למעשה מקריבות את עצמן לטובת שאר הקרפדות, דבר המלמד על רמה גבוהה של אלטרואיזם חברתי. הסברים נוספים הוצגו בדמות קרינה מוגברת של אור אולטרה סגול ומחלה ויראלית מסוימת, שנפוצה בין סוסי המרוץ שבמסלול מרוץ סוסים סמוך.

ראו גם
------

* גשם של בעלי חיים
* עז מתעלפת

קישורים חיצוניים
----------------

* קישור לידיעה על התופעה באתר חברת החדשות BBC
* מדוע התפוצצו יותר מאלף קרפדות בבריכה ליד המבורג, באתר הידען, 6 במאי 2005
**תיאטרון לנקום** (ברוסית: **Ленко́м**) הוא שמו הרשמי של המוסד, שהיה ידוע כ"תיאטרון מדינת מוסקבה", הקרוי על שם הקומסומול של לנין. 

התיאטרון תוכנן בידי אילאריון איבנוב-שניץ, הוא נבנה ב-1907 כמשכן למועדון הסוחר, והיה משכן להופעות תיאטרון ומוזיקה רבות. אחרי 1918, הבניין סופח לוועדת המפלגה המקומית, לבסוף נעשה בית ל"תיאטרון הנוער העובד" ב-1927. מכאן, ביסס התיאטרון העתידי את שמו הטוב כתיאטרון לאנשים צעירים, בידי אנשים צעירים. במהלך 80 שנות קיומו, לנקום היה חלוץ בהצגת תיאטרון חדש, רענן וניסויי בברית המועצות וכעת ברוסיה. בשנת 1973 למנהל האמנותי של התיאטרון מונה מארק זכארוב, שמילא תפקיד זה עד למותו הפתאומי בספטמבר 2019. 

בלנקום פעלו רבים מהאמנים הפופולריים ביותר ברוסיה, הידועים בשל עבודתם בתיאטרון ובקולנוע, כגון אנדריי טרקובסקי, יבגני לאונוב, אלכסנדר אבדולוב, אולג ינקובסקי, אינה צ'וריקובה, לאוניד ברונבוי וניקולאי קרצנצוב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תיאטרון לנקום** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של תיאטרון לנקום
* תיאטרון לנקום, תיאטרון מדינת מוסקבה קרוי על שם הקומסומול של לנין (מוסקבה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4334679-0
* VIAF: 150529748
* WorldCat: viaf-150529748

 |
**אפקט אוֹזֶ'ה** (לפי האקדמיה ללשון: **תוצא אוזֶ׳ה**) היא תופעה בפיזיקה שבה פליטת אלקטרון מאטום גורמת לפליטה נוספת של אלקטרון. כאשר אלקטרון עוזב את רמת היסוד של האטום, ומשאיר אחריו חוסר מבחינת מספר האלקטרונים, אלקטרון מרמת אנרגיה גבוהה יותר עשוי ליפול לחלל שנשאר, מה שיגרום לשחרור אנרגיה. למרות שבחלק מהמקרים האנרגיה משתחררת בצורה של פליטת פוטון, האנרגיה עשויה לעבור לאלקטרון אחר, שנפלט מהאטום. האלקטרון השני שנפלט נקרא **אלקטרון אוז'ה**.

ברגע הפליטה שלו, האנרגיה הקינטית של אלקטרון אוז'ה מתאימה להפרש בין האנרגיה של המעבר האלקטרוני ההתחלתי ואנרגיית היינון של קליפת האלקטרונים שממנה נפלט אלקטרון אוז'ה.

רמות האנרגיה הללו תלויות בסוג האטום ובסביבה הכימית שבה נמצא האטום. ספקטרוסקופיית אלקטרוני אוז'ה עושה שימוש בפליטה של אלקטרוני אוז'ה על ידי הפצצה של דגימת חומר בקרני X או באלקטרונים אנרגטיים, והיא מודדת את מספר אלקטרוני אוז'ה כפונקציה של אנרגיית אלקטרון אוז'ה. הספקטרום שמתקבל כתוצאה מכך משמש לקביעת הזהות של האטומים הפולטים וכן מספק מידע על הסביבה שבה הם נמצאים.

רקומבינציית אוז'ה היא אפקט אוז'ה דומה שמתרחש במוליכים למחצה. כאשר אלקטרון וחור יכולים להתחבר ולשחרר את האנרגיה שלהם לאלקטרון אחר בפס ההולכה. האפקט ההפוך נקרא יוניזציית פגיעה.

אפקט אוז'ה קרוי על-שמו של פייר ויקטור אוז'ה, פיזיקאי צרפתי ואחד ממגלי התופעה.

היסטוריה
--------

התהליך ביסוד אפקט זה, התגלה בשנות ה-20 על ידי ליזה מייטנר, פיזיקאית אוסטרית יהודייה. אפקט אוז'ה עצמו התגלה ב-1925 על ידי פייר ויקטור אוז'ה בעקבות ניתוח תוצאות מניסוי בתא ערפל.

קרני X עתירות אנרגיה כוונו על חלקיקי גז מיוננים וגרמו לפליטת אלקטרונים פוטואלקטריים. הצפייה במסלולי האלקטרונים שלא היו תלויים בתדירות של הפוטון הפוגע רמזה על כך שיש מנגנון ליינון האלקטרונים שנגרם ממעבר פנימי של אנרגיה שאינו יחסי לגודל מסוים. בדיקה מעמיקה יותר ועבודה תאורטית נוספת הראו שמידת חוסר היחס של האפקט הייתה גדולה בהשוואה לזו של אפקט מעבר פנימי. דבר זה הושג באמצעות שימוש בחישובים של מכניקה קוונטית בסיסי, קצב מעבר והסתברות מעבר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אפקט אוז'ה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

* "The Auger Effect and Other Radiationless Transitions". Burhop, E.H.S. Cambridge Monographs on Physics, 1952

1. ↑  תּוֹצָא אוֹזֶ'ה במילון פיזיקה מודרנית (תשנ"ג), באתר האקדמיה ללשון העברית
2. ↑  Auger effect
3. ↑  Auger electron

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4143465-1

 |
**ישעיהו אלבאום (צמבאי)** (1930 - 1992) היה שחיין ישראלי, אלוף ישראל (לשנת 1952) ושיאן ישראל בשחייה.

ביוגרפיה
--------

אלבאום נולד בגרמניה ועלה ארצה עם משפחתו כשהיה בן 3. בשנת 1947 התגייס לגדוד השלישי של הפלמ"ח. התאמן בקבוצת ברית מכבים עתיד.

בתחרות פתיחת העונה בשחייה שנערכה בבריכת השחייה "גלי גיל" שברמת גן באוגוסט 1948 זכה אלבאום במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:08.0 דקות, אחרי חברו לקבוצה איתן פרויד (1:07.2 דקות).

### מדליית זהב מהמכביה

בתחרויות השחייה של המכביה השלישית שנערכו בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר 1950 זכה אלבאום במדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם איתן פרויד, נחום בוך וארנון טורין בתוצאה של 10:07.6 דקות, לפני אוסטריה והודו.

### אלוף ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1952, זכה אלבאום במדליית זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 5:27.9 דקות, שיפור לשיא בן ה-13 שנים של פאול ואגו ממכבי חיפה, לפני ארנון טורין מהפועל חיפה (5:36.2 דקות) ונחום בוך חברו לקבוצה (5:43.4 דקות). שיא זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי יורם מנדלבאום (5:23.5 דקות).

תארים
-----

בשנת 1997 זכה אלבאום בעיטור מכבי ישראל במכביה ה-15.

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

* פ. פריד, לסיום עונת השחיה, המשקיף, 3 בנובמבר 1946
* כיצד גברה תל אביב על חיפה בשחיה, המשקיף, 24 באוגוסט 1947
* סיכומה של שנה, דבר, 16 בנובמבר 1951
* צבי כתבי, הישגי השחיה הישראלית בשנת 1952, דבר, 31 באוקטובר 1952
* "אסיפת אבל" לרגל הריסת בריכת גן הדסה בתל אביב, חרות, 11 בפברואר 1965
* 35 שנה לברית מכבים עתיד, מעריב, 31 בדצמבר 1970
* אורי ירון, עדי פרג הדיח את דני ברנר מכתרו במשחה 400 חתירה וקבע שיא - התקדמות השיא ב-400 חתירה, מעריב, 29 בספטמבר 1974

הערות שוליים
------------

1. ↑  דבר הספורט - תחרות שחייה גדולה ב"גלי גיל", דבר, 22 באוגוסט 1948
2. ↑  דבר הספורט, דבר, 6 באוקטובר 1950
3. ↑  ש. מוזר, "הפועל" חיפה האלוף באליפות הארצית בשחיה, דבר, 12 באוקטובר 1952
4. ↑  דבר הספורט - השחיינים עוד לא הספיקו לנוח, דבר, 15 באוקטובר 1952
5. ↑  דבר הספורט, דבר, 2 בספטמבר 1953
6. ↑  תנועת מכבי ישראל
**ε (אפסילון) באינדיאני** (נקרא גם **גליזה 845** או **LHS 67**) הוא כוכב בקבוצת הכוכבים אינדיאני, שנמצא במרחק של 11.8 שנות אור מהשמש והוא אחד מהכוכבים הניתנים לצפייה בעין הקרובים ביותר אל מערכת השמש.

בשנת 2003 התגלו שני ננסים חומים המקיפים אותו במרחק של כ-1,500 יחידות אסטרונומיות. בשל קרבתו היחסית, דמיונו לשמש וקיום הננסים החומים המרמזים על קיומם של כוכבי לכת המקיפים אותו, מהווה הכוכב יעד למחקר ומועמד לחיפוש חיים מחוץ למערכת השמש.

מאפייני הכוכב
-------------

ε באינדיאני הוא כוכב הסדרה הראשית מסוג ספקטרלי K4.5. הבהירות הנראית שלו היא 4.69, כך שניתן לראותו ללא ציוד עזר בתנאי תצפית טובים. רדיוסו ומסתו קטנים מאלו של השמש ברבע, הטמפרטורה על פניו היא כ-4,300 קלווין, כך שעוצמת ההארה שלו היא 14% בלבד מעוצמת השמש. בשל כך כוכב לכת המאפשר קיום של חיים צריך להיות במרחק של כ-0.38 יחידה אסטרונומית, בדומה למרחקו של כוכב חמה מהשמש. במרחק כזה זמן ההקפה שלו יהיה פחות מ-100 ימים.

גילו של ε באינדיאני מוערך בין מיליארד לשני מיליארד שנים, צעיר בהרבה מהשמש. שכיחות היסודות הכבדים מהליום על פניו דומה לשל השמש ובדומה לשמש מתרחשת על פניו פעילות מגנטית ערה ונפלטת ממנו רוח שמש. הכוכב מסתובב סביב עצמו במהירות של כ-0.7 ק"מ בשנייה והוא משלים סיבוב על צירו בכ-23 ימים. מהירותו ביחס לשמש גבוהה, כ-90 ק"מ בשנייה, ובשל קרבתו יש לו תנועה עצמית גדולה מאוד של כ-4.7 שניות קשת בשנה, כך שבתוך כמה אלפי שנים הוא יצא למעשה מקבוצת הכוכבים אינדיאני ויעבור לקבוצת טוקאן.

הננסים החומים
-------------

בשנת 2003 התגלה ננס חום שמקיף את ε באינדיאני במרחק של כ-1,500 יחידות אסטרונומיות בזמן הקפה של לפחות 63,000 שנים. הננס קיבל את השם **ε באינדיאני B**. לאחר תצפיות נוספות התברר שמדובר בזוג ננסים חומים המקיפים זה את זה במרחק של כ-2.6 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של כ-16 שנים, וניתנו להם השמות **ε באינדיאני Ba** ו-**ε באינדיאני Bb**. בעוד שלשני הננסים רדיוס דומה, כעשירית מרדיוס השמש, לשניים מסות שונות. לכבד מבין השניים מסה של כ-47 מסות צדק (כ-4.5% מסת שמש) ולשני מסה של כ-28 מסות צדק (כ-2.5% מסת שמש). לשניים טמפרטורת פני שטח של פחות מ-1,000 קלווין והם מאירים בעוצמה של 2 אלפיות האחוז וחצי אלפית האחוז מעוצמת ההארה של השמש בהתאמה.

שכנים
-----

רוב שכניו של ε באינדיאני הם ננסים אדומים, סוג הכוכבים הקטן והנפוץ. שכניו הקרובים ביותר הם הננסים האדומים לאקאי 8760, לאקאי 9352 (נקראים על שם ניקולא לואי דה לאקאי) שנמצאים במרחק של 4.3 ו-4.7 מ-ε באינדיאני, ויהיו ניתנים לצפייה עבור צופה אנושי עם דרגות בהירות 4.2 ו-5.5, ו-SCR 1845-6357 שנמצא במרחק של 4.9 שנות אור ממנו, אך הוא עמום בהרבה ולא ניתן לצפייה. מערכת אלפא קנטאורי נמצאת במרחק של קרוב ל-10 שנות אור מ-ε באינדיאני ובמרחק דומה נמצא הכוכב דמוי השמש δ בטווס. מכיוונו של ε באינדיאני, השמש תיראה ככוכב עם בהירות מדרגה 2.6 בתוך קבוצת הדובה הגדולה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אפסילון באינדיאני** בוויקישיתוף
* ε באינדיאני באתר של ג'ים קלר
* ε באינדיאני ב-Solstation
* אפסילון באינדיאני, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים

הערות שוליים
------------

1. ↑  VizieR: LHS 67, LHS Catalogue, 2nd Edition (Luyten 1979)
שער ישע שלנו משנת 2017
הגיליון הראשון של עלון "ונטעתים"
**ישע שלנו** היה עלון שבת בהוצאת מועצת יש"ע שיצא לאור בשנים 2006–2019, אז התמזג עם שבת בשבתו. בשיאו, הופץ מדי שבוע בכ-60,000 עותקים בתפוצה כלל ארצית באלפי בתי הכנסת ברחבי הארץ. העלון נועד לחזק את הקשר בין מועצת יש"ע לבין ציבור תומכיה, לאחר שזה התרופף במהלך תוכנית ההתנתקות.

רקע
---

הגלגול הראשון של העלון "ישע שלנו" היה העלון "ונטעתים", שיצא על ידי מרכז מורשת גוש קטיף שעל יד ועד מתיישבי גוש קטיף. הגיליון הראשון יצא בי"ט באייר תשס"ה (2005), והגיליונות הראשונים היו חלק מן המאבק בתוכנית ההתנתקות. העלונים המשיכו לצאת גם לאחר הפינוי, ועסקו אז בעיקר בניסיונות של המפונים לשוב אל השיגרה ולמצוא תעסוקה. העלון "ונטעתים" יצא ב-18 גליונות.

בחודש אייר ה'תשס"ו (2006), עם גיבוש קו הפעולה החדש של מועצת יש"ע לאחר ההתנתקות, הוחלט לייצר עלון חדש שיציג את מפעל ההתנחלות כולו ברוח אופטימית וישמש כבמה לדעות מועצת יש"ע בכלל ושל מתיישבי יהודה ושומרון ומפוני חבל עזהבפרט. בעקבות זאת תפס העלון החדש "ישע שלנו" את מקומו של "ונטעתים".

עם השנים עבר העלון מספר גלגולים בעיצובו הגרפי. הוא החל כעלון מלבני וקטן יחסית, וכעבור זמן עבר מתיחת פנים עיצובית - בצורתו ובפורמט שבו העלון מודפס. תוכנו של העלון הועלה מדי שבוע גם לאתר האינטרנט של המועצה, שם היה ניתן להורידו למחשב באופן מקוון. כמו כן, הופץ העלון בניוזלטר לאלפי כתובות דואר אלקטרוני בכל שבוע.

בספטמבר 2019 התמזג העלון יחד עם עלון שבת בשבתו, והפכו לעלון אחד תחת השם "שבת בשבתו" וישע שלנו ירד מהדפוס באופן סופי. עורכו האחרון של העלון היה אלנתן זכריה.

תוכן
----

מבנהו הקבוע של העלון כלל בעמודו הראשון מאמר מפרי עטו של אחד מרבני הציונות הדתית, כדוגמת הרב אליעזר ולדמן, הרב יגאל קמינצקי והרב חיים דרוקמן. מאמריהם עסקו על פי רוב בענייני השעה תוך התייחסות לפרשת השבוע החלה באותה העת בה יצא הגיליון.

מדורים קבועים נוספים בגיליון: "ישעמדה" המביא את עמדת מועצת יש"ע בנושאים שעל הפרק; "ברשת" - פוסט שבועי מהבלוג הפופולרי מתנחלות ברשת; ובמדור הפופולרי "מה קורה" מקבל הקורא סיכום קצר מהמתרחש ביהודה ושומרון באותו שבוע – בתמונות ובמילים. בשנת 2015 התחיל להתפרסם מדור חדש בשם "מדור המייסדים", הביא מדי שבוע ראיונות עם ראשוני המתיישבים ואנשי מפתח ביהודה ושומרון.

באלול ה'תשע"ט (ספטמבר 2019) התמזג העלון ישע שלנו לתוך "שבת בשבתו".

קישורים חיצוניים
----------------

* עלוני "ישע שלנו" בקובצי PDF
* המדור "מעלעל" באתר "כיפה" משבח את הפורמט החדש של עלון יש"ע שלנו

הערות שוליים
------------

1. ↑  'שבת בשבתו' ו'יש"ע שלנו' מתמזגים, 25 בספטמבר 2019, באתר כיפה
**מועדון הכדורסל ברואה** (בבולגרית **БК Берое**) הוא מועדון כדורסל בולגרי מהעיר סטארה זאגורה המשחק בליגת העל הבולגרית ובליגה הבלקנית.

היסטוריה
--------

המועדון נוסד ב-1958 כתוצאה של איחוד בין המועדונים בורטוב ולוקומטיב סטארה זאגורה. בשנת 1961 העפיל המועדון לראשונה לליגה הראשונה. הקבוצה נדדה לאורך השנים בין הליגה השנייה לליגה השלישית וב-2012 העפילה בחזרה אל הליגה הראשונה, שבה היא משחקת כיום.

עונת השיא של המועדון הייתה עונת 2016/2017, אז זכתה הקבוצה בגביע הבולגרי, בסופר קאפ הבולגרי ובליגה הבלקנית
בעונת 2017/2018 השתתפה הקבוצה בסיבוב השני ביורופקאפ, והודחה בו לאחר שהובסה בצמד משחקים על ידי בלפיוס מונס-אנו הבלגית.
בעונת 2020/2021 בליגה הבלקנית העפילה הקבוצה לשלב חצי הגמר בו הפסידה לאקדמיק פלובדיב, לאחר מכן שיחקה במשחק על מקומות 3-4 נגד הפועל גלבוע גליל בו הפסידה וסיימה במקום ה-4 בטורניר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברואה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ברואה (בבולגרית)
* עמוד הקבוצה באתר (Eurobasket)

| ליגת העל הבולגרית - עונת 2022/2023 |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| טונדז'ה ימבול • ספרטק פלבן • שומן • רילסקי ספורטיסט • לבסקי סופיה  צסק"א סופיה • צ'רנומורץ בורגס • צ'רנו מורה וארנה • ברואה • בלקן בוטבגרד • אקדמיק פלובדיב |

 |

| הליגה הבלקנית – עונת 2022/2023 |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| ישראלישראל הפועל באר שבע דימונה • אוקראינהאוקראינהבודיוולניק קייב • קוסובוקוסובובשקימי פריזרן • קוסובוקוסובוקייבי פיה  בולגריהבולגריהלבסקי סופיה • בולגריהבולגריהברואה • מונטנגרומונטנגרו ק.ק מילניום |

 |
**אמיל ביטש** (בגרמנית: **Emil Bitsch**;‏ 14 ביוני 1916 - 15 במרץ 1944) היה אלוף הפלות גרמני שהשתתף בקרבות אוויר במלחמת העולם השנייה. היה אחד מטייסי הקרב המוצלחים ביותר בחזית המזרחית, לזכותו נרשמו 108 הפלות של מטוסי אויב. 104 מהם היו מטוסי קרב וארבעת הנוספים היו מפציצים בעלי 4 מנועים. נטען כי הוא הטייס הגרמני שהפיל את אלופת ההפלות הסובייטית יקטרינה בודנובה בקרב אווירי מעל אוקראינה. ביטש נהרג בקרב ב-15 במרץ 1944 מול טייסי חילות האוויר של צבא ארצות הברית.

מלחמת העולם השנייה
------------------

ביולי 1941, ביטש החל את שירותו בלופטוואפה כאשר הוצב בכנף קרב 3. ההפלה הראשונה של סגן ביטש הושגה ב-2 ביולי, המטוס שהפיל היה מדגם איליושין Il-2. עד לתחילת שנת 1942 הפיל 5 מטוסי אויב. ב-24 ביוני 1942 הפיל 2 מטוסי יאקובלב Yak-4 ורשם את הפלתו התשיעית והעשירית. ב-13 ביולי רשם את הפלתו ה-20 בקרב. ב-16 באוגוסט של אותה השנה ביצע את הפלתו ה-30, ועד ל-28 באוגוסט הספיק להפיל 40 מטוסים מיום כניסתו לתא הטייס.

ב-4 בספטמבר 1942 הופל צפון-מערבית לוולגוגרד (דאז "סטלינגרד"). הוא נטש את מטוסו מהדגם מסרשמיט Bf 109, נחת בשלום וספק פגיעות קלות בלבד. זמן קצר לאחר שהופל חזר לשירות מבצעי והוכיחו את יכולותיו. ב-19 במרץ 1943 רשם את ההפלה האווירית ה-50 שלו. ב-1 ביוני 1943 קודם לדרגת מפקד צוות. ב-19 ביולי הפיל מטוס יאקובלב Yak-1 מעל אוקראינה, את המטוס הטיסה כפי הנראה אלופת ההפלות יקטרינה בודנובה. יומיים לאחר מכן, ב-21 ביולי, הפיל מטוס קרב נוסף וזקף לזכותו 100 הפלות אויב. הוא היה טייס הלופטוואפה ה-46 במספר שצבר 100 הפלות. עיטור צלב האבירים הוענק לו ב-29 באוגוסט ועד אז צבר 4 הפלות נוספות.

הוא הוצא משירות בחזית המזרחית ונקרא להגן על שמי הרייך הגרמני. בקרבות מעל גרמניה הפיל 4 מפציצים כבדים בעלי 4 מנועים. טייסי P-47 ת'נדרבולט אמריקאיים הפילו אותו מעל שמי הולנד ב-15 במרץ 1944, הוא לא שרד הפלה זו.
**מארי-אנטואנט קטוטו** (בצרפתית: **Marie-Antoinette Katoto**; נולדה ב-1 בנובמבר 1998) היא כדורגלנית צרפתייה, המשחקת בעמדת חלוצה בפריז סן-ז'רמן שבליגה הצרפתית הראשונה ובנבחרת צרפת. כבוגרת אקדמית הנוער של פריז סן-ז'רמן היא הפכה לכובשת המובילה בכל הזמנים בקבוצה באפריל 2022 בגיל 23.

קריירה
------

### קריירת מועדונים

קטוטו, צאצאית למשפחה קונגולזית, נולדה בצרפת והחלה לשחק כדורגל מגיל 7 בקבוצה המקומית בקולומב. בגיל 13 הצטרפה לאקדמית הנוער של פריז סן-ז'רמן ועזרה לקבוצתה לזכות באליפות הנערות בשנת 2016.

את הופעת הבכורה שלה בקבוצה הבוגרת ערכה ב-2015 מול וולפסבורג במסגרת ליגת האלופות ובשבועות שלאחר מכן שותפה לראשונה גם בליגה וכבשה שער כבר במשחקה הראשון.

קטוטו הפכה לכובשת מצטיינת והייתה מלכת השערים בליגה הצרפתית בעונות 2018/2019, 2019/2020 ו-2021/2022. באפריל 2022 הפכה לכובשת המצטיינת בכל הזמנים של פריז סן-ז'רמן.

### בנבחרת

קטוטו הייתה חלק מנבחרות צרפת בגילים השונים ורשמה בסך הכל 35 הופעות בהן כבשה 24 שערים. הייתה חלק מנבחרת צרפת עד גיל 19 שזכתה באליפות אירופה עד גיל 19 בשנת 2016. באליפות זו הייתה גם מלכת השערים ונבחרה לשחקנית המצטיינת של הטורניר. בהמשך הגיעה עם הנבחרת לחצי גמר בגביע העולם עד גיל 20 בשנת 2018.

ב-2018 רשמה את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת אך למרות הישגיה בנבחרת ובליגה הושארה מחוץ לסגל באליפות העולם ב-2019 שנערכה בצרפת בטענות לבעיות התנהגות וגישה לא מתאימה לחברותיה לקבוצה.

קטוטו בהופעת הבכורה שלה מול וולפסבורג ב-2015

הישגים ותארים
-------------

### במועדונים

פריז סן-ז'רמן
* סגנית ליגת האלופות (2) ב-2014/2015 ו 2016/2017.
* אליפות הליגה הצרפתית הראשונה (1) ב-2020/2021.
* הגביע הצרפתי (2) ב-2017/2018 ו-2021/2022.

### בנבחרת

* אליפות אירופה עד גיל 19 ב-2016.

### תארים והישגים אישיים

* מלכת השערים של אליפות אירופה עד גיל 19 ב-2016.
* השחקנית הטובה ביותר של אליפות אירופה עד גיל 19 ב-2016.
* נבחרת הטורניר של אליפות אירופה עד גיל 19 ב-2016.
* מלכת השערים בליגה הצרפתית הראשונה (3) - 2018/2019, 2019/2020 ו-2021/2022.
* השחקנית הצעירה הטובה ביותר בליגה הצרפתית הראשונה (2) - 2017/2018 ו-2018/2019.
* שחקנית השנה בליגה הצרפתית הראשונה (1) - 2021/2022.
* נבחרת העונה בליגה הצרפתית הראשונה (4) - 2017/2018, 2018/2019, 2020/2021 ו-2021/2022.
* נבחרת העונה בליגת האלופות של אופ"א ב-2021/2022.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מארי אנטואנט קטוטו** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Soccerdonna (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**אמיל ולטר בוקהרד** (בגרמנית: **Emil Walter Buckhard**, נולד ב-7 באפריל 1900 בפפורצהיים שבגרמניה, נפטר ב-1 במרץ 1952 בפפורצהיים) היה כדורגלן גרמני ששיחק בעמדת הבלם בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20. לאחר ששיחק במשך שנתיים בפיגרס, שיחק ולטר במשך עשור במדי ברצלונה, והוא זכה עמה 3 פעמים בגביע הספרדי ובמהדורה הראשונה של אליפות ספרד ב-1929. ולטר גם נודע לעיתים בשם הספרדי **אמיליו ולטר**.

קריירה
------

שחקני ברצלונה שזכו בגביע ב-1928. משמאל לימין:   

עומדים: פורנס (מאמן), מאס, קאסטייו, ליורנס, ולטר, גוסמאן, קרלויה ופלאטקו. יושבים: פיירה, ססטרה, סמיטייר, ארוצ'ה וסאז'י.
ולטר נולד וגדל בפפורצהיים, עיר בדרום-מערב גרמניה, שם החל לשחק כדורגל במועדון המקומי גרמניה ברצינגן. בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20, בשל המצב הכלכלי הקשה שפקד את גרמניה, היגר לפיגרס שבקטלוניה, שם מצא עבודה במפעל. הוא הוזמן למשחק אימון שערכה הקבוצה המקומית פיגרס, שם חברי הקבוצה ראו שיש לו בעיטה חזקה, והוא הצטרף לקבוצה זו כשחקן הגנה. נאמר שבעיטתו הייתה כה חזקה, כך שהוא היה מסוגל לבעוט למרחקים אדירים, עד כדי כך שהבקיע משערו שלו לשער השני. את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ערך נגד אספניול, בעונת 1921/1922.

ב-1923 חתם ולטר בשורות ברצלונה, המועדון הבכיר באזור קטלוניה, והוא היה שותף עמה ל"דור זהב" שנמשך במהלך העשור. ב-1925 זכה עם ברצלונה בפעם הראשונה בגביע הספרדי, לאחר שפתח בגמר נגד ארנס גצ'ו ועזר לקבוצתו לנצח 2-0. שנה מאוחר יותר זכה עם הקבוצה בפעם השנייה ברציפות בגביע, הפעם הודות לניצחון 3-2 על אתלטיקו מדריד. לאחר שב-1927 הגיעו לחצי גמר הגביע, ב-1928 שבו ולטר וברצלונה לזכות בגביע. בגמר פגשה ברצלונה את ריאל סוסיאדד, ונערכו שני משחקים חוזרים, מכיוון ששני המשחקים הראשונים הסתיימו בתיקו. ולטר פתח בכל שלושת המשחקים, כשבאחרון שבהם ניצחה ברצלונה 3-1 וזכתה בתואר. ב-1929 נוסדה הליגה הספרדית, וברצלונה זכתה באליפות הראשונה של המפעל החדש. ולטר השתתף ב-13 מתוך 18 משחקי ליגה והוא תרם לזכייה 3 שערים. בעונה הבאה השתתף פעם נוספת ב-13 משחקים, אך ברצלונה הגיעה למקום השלישי. ולטר פרש ממשחק בשנת 1933, לאחר שנפצע באופן חמור, פציעה שהביאה לכך שצלע עד סוף חייו. בסך הכול ערך 242 הופעות במדי הקבוצה.

במקביל לכך שהיה שחקנה של ברצלונה, השתתף ולטר במספר משחקים של נבחרת קטלוניה. בשל מחסור במידע לא ברורה הכמות המדויקת של המשחקים בהם שותף.

לאחר פרישתו שב ולטר לגרמניה, ובין היתר עבד כמאמן של קבוצת היקסוואגן שבנורדריין-וסטפאליה וכן שימש יושב ראש של מועדון נעוריו גרמניה ברצינגן. במהלך שנות ה-40 הידרדר מצבו הפיזי והכלכלי של ולטר. ב-1947 החל נשיא ברצלונה אגוסטי מונטל אי גלוברט לשלוח חבילות מזון לגרמניה במשך מספר שנים כדי לעזור לוולטר. בנובמבר 1949 הוזמן ולטר כאורח כבוד לחגיגות היובל של המועדון. ב-1 במרץ 1952 נפטר ולטר, והדגלים בברצלונה הורדו לחצי תורן כציון אבל לפטירתו.

תארים
-----

### ברצלונה

* אליפות ספרד (1): 1928/1929
* הגביע הספרדי (3): 1924/1925, 1925/1926, 1927/1928

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמיל ולטר** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר BDFutbol
* Mein Gott Walter,‏ ‎11 Freunde,‏ 22.12.2015 (בגרמנית)
**מארי דנפורט פייג'** ( **Marie Danforth Page**;‏ 1869 – 1940) הייתה ציירת אמריקאית, בעיקר של דיוקנאות.

ביוגרפיה
--------

פייג' נולדה בבוסטון. התחילה ללמוד שיעורים אצל הלן נולטון בגיל 17 אלה נמשכו שלוש שנים. אז החלה ללמוד, במשך חמש שנים, בבית הספר במוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון, בהנחיית פרנק ווסטון בנסון ואדמונד צ'ארלס טרבל.

בשנת 1903 נסעה לאירופה, שם העתיקה ציורים במוזיאונים בספרד, כשחזרה לקחה שיעורים באוניברסיטת הרווארד בתורת הצבעים אצל דנמן רוס. היא למדה באופן לא רשמי עם אבוט אנדרסון תאייר בשלב מסוים.

בשנת 1896 התחתנה עם ד"ר קלווין ג. פייג', בקטריולוג מחקר, והתיישבה איתו בבוסטון, שם היה לה סטודיו בקומה העליונה של הבית. הזוג אימץ שתי בנות, סוזן ומרגרט, בשנת 1919.

היא החלה לקבל עבודות בבית. חלקם נועדו פשוט להעתקים יצירות של אנשים כמו גילברט סטיוארט, אך עבודות אחרות נועדו לציור דיוקנאות מקוריים. שלושה מציוריה התקבלו לתערוכת פנמה-פסיפיק בשנת 1915 בסן פרנסיסקו, ואחד מהם זכה במדליית ארד.

פרסים נוספים הגיעו לאחר מכן, באקדמיה הלאומית לעיצוב - שאליה היא נבחרה כחברה בשנת 1927 - ובאיגוד ניופורט לאמנות. התערוכה הראשונה שלה הייתה בשנת 1921 בגילדת אמני בוסטון. היא המשיכה לזכות בפרסים, כולל תואר שני בכבוד מאוניברסיטת טאפטס, ולהציג עבודות עד מותה.

פייג' התעקשה לאורך הקריירה שלה כי המצוירים יבואו אליה לסטודיו במקום שהיא תגיע אליהם. בשנות העשרים היא גבתה 1000 דולר עבור דיוקן באורך מלא.

מרי דנפורט פייג', דיוקן של בעלה קלווין פייג', 1909
בין הדמויות שציירה היו מרי אמה וולי, נשיאת מכללת מאונט הולוק. התזמורת הסימפונית של בוסטון, בחזרות עם סרג' קוסביצקי, ושישה פרופסורים בהרווארד, שם לימד בעלה בבית הספר לרפואה משנת 1911 עד 1925.

היא גם עיצבה כרזה, שפורסמה במלחמת העולם הראשונה.

הטכניקה שלה הייתה נועזת, וכמה מבקרים בני זמנה מתחו ביקורת על כך שציוריה "גבריים" מדי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מארי דנפורט פייג'** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Marie Danforth Page papers, 1893–1983 | Archives of American Art"
2. ↑  Marie Danforth Page a woman artist and master of portrait painting, www.arttimesjournal.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 6708 1811
* LCCN: n79106131
* ULAN: 500007199
* VIAF: 67746156
* WorldCat: lccn-n79106131

 |
**אהבה בימי כולרה** (בספרדית: El amor en los tiempos de cólera) ספר מאת גבריאל גרסיה מארקֶס המתאר את אהבתם של שני גברים לאותה אישה, על רקע קולומביה של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. בספרדית שם הספר הוא דו-משמעי, שכן cólera היא גם מחלת הכולרה וגם כעס.

עלילת הספר
----------

כמו רבים מספריו של גבריאל גארסיה מארקס, עלילת הספר נטווית אט אט מסיפורים רבים בחייהם של הדמויות השונות בספר. עם זאת עלילת הספר המרכזית היא אהבתו הממושכת של פלורנטינו אריסה לפרמינה דאסה, הנשואה לדוקטור חובנאל אורבינו.

הספר פותח בתיאור חייהם של פרמינה דאסה וחובנאל אורבינו הנשואים זה חמישים שנים. הוא מתאר את חייהם המשותפים, עד מותו של חובנאל אורבינו בגיל 81, שנגרם מנפילה מסולם. בשעת הלוויה מגיע אל הבית פלורנטינו אריסה ומצהיר על אהבתו הנצחית לפרמינה דאסה והיא דוחה אותו בכעס.

משם חוזר הסיפור חמישים וחמש שנים אחורה, ומתאר את היכרותם של פלורנטינו אריסה ופרמינה דאסה. פלורנטינו אריסה הוא בנו הלא חוקי של סוחר עשיר לאם ענייה, ופרמינה דאסה היא בת למהגר עשיר ויתומה מאימה. הוא מבחין בה בזמן שהוא מביא מברק לאביה, ומתאהב בה. הוא מחזר אחריה באמצעות מכתבים, ובסופו של דבר היא משיבה לו, וכך מתחיל סיפור אהבה סודי ביניהם שמתרחש כולו על דפי המכתבים שלהם. בסופו של דבר אביה מגלה את הדבר ולוקח אותה למסע ארוך, אך היא ממשיכה להתכתב עם פלורנטינו אריסה. בשובה היא רואה אותו שוב, ומבינה שבעצם אינה אוהבת אותו, ובמשפט אחד דוחה אותו ומפסיקה לגמרי כל קשר עמו.

המשך הספר מתאר את סיפור האהבה בין פרמינה דאסה לחובנאל אורבינו, ובמקביל איך ממשיך פלורנטינו אריסה לאהוב את פרמינה דאסה, למרות שהוא שוכב עם נשים רבות אחרות במשך הזמן הזה. אחרי סיפורים רבים המתארים את האהבות השונות חוזר הספר לנקודה בה חובנאל אורבינו מת, ולדחייתו של פלורנטינו אריסה. הוא חוזר וכותב לה מכתבים, והופך אט אט לידידה הטוב, ובסופו של דבר גם למאהבה.

עיבוד קולנועי
-------------

הספר עובד לסרט קולנוע בבימויו של מייק ניואל ובכיכובו של חאווייר ברדם ויצא לאקרנים בשנת 2007. שם הסרט היה "אהבה בימי כולרה", ובו שאקירה שרה את שירי הפסקול Love in the Time of Cholera, שיצא עבורו.

בנוסף, הוציאה שאקירה מיני-אלבום בשם Love in the Time of Cholera, המכיל בתוכו שלושה שירים הקשורים לסרט ולספר.

לקריאה נוספת
------------

* לואיס לנדאו, "מדון קיחוטה לדון פלורנטינו: על "אהבה בימי כולרה" לגבריאל גארסיה מארקס", **עלי שיח**, 27-28, 1990. עמ' 197–204.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **אהבה בימי כולרה (ספר)** |

* הפרק הראשון מתוך הספר "אהבה בימי כולרה" באתר עם עובד
* אהבה בימי כולרה, באתר OCLC (באנגלית)
* אהבה בימי כולרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  שם המדינה איננו מוזכר במפורש בספר, אך רפאל נונייס (אנ') מוזכר כמי שהיה נשיא הרפובליקה (עמ' 164 בתרגום העברי).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb167707028 (data)
* GND: 4308202-6

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 

בפיזיקה, **נושאי מטען** הם חלקיקים חופשיים (חלקיקים שאינם מקובעים למקומם) אשר נושאים מטען חשמלי. תנועת חלקיקים אלו יוצרת זרם חשמלי במוליכים. דוגמאות לנושאי מטען הן אלקטרונים, יונים וחורים.

פירוט
-----

במתכות, נושאי המטען הם אלקטרונים. אלקטרון אחד או שניים מאלקטרוני הערכיות בכל אטום מסוגל לנוע בחופשיות בתוך הסריג המתכתי. אל ענן זה של אלקטרונים חופשיים ניתן להתייחס כאל גז פרמי. 

בתמיסות יוניות, כמו מים מלוחים, נושאי המטען הם הקטיונים (יונים חיוביים) והאניונים (יונים שליליים) המומסים. בקשת חשמלית (כמו ברק), נושאי המטען הם האלקטרונים והקטיונים של הגז המיונן (הפלזמה). בשפופרת ריק, נושאי המטען הם אלקטרונים חופשיים. 

בפיזיקת מוליכים למחצה קיימים שני סוגים של נושאי מטען. אחד מהם הוא האלקטרונים. בנוסף, מקובל להתייחס למקומות הריקים מאלקטרונים בפס הערכיות כחורים הנושאים מטען חיובי. במוליך למחצה מזוהם מקובל למדוד את "ריכוז נושאי המטען החופשיים", שמשמש באופן דומה למדד ריכוז נושאי המטען במתכת לצורך חישוב הזרם או מהירות הסחיפה. "נושאי מטען חופשיים" הם אלקטרונים אשר נוספו ישירות לפס ההולכה (או חורים אשר נוספו לפס הערכיות) על ידי הזיהום, ולא נוצרו באופן ספונטני על ידי עירור תרמי.

ראו גם
------

* צורון כימי
* ניידות אלקטרונים
**אלכסנדרו הרע** (רומנית: **Alexandru cel Rău**;‏ ? – 20 במרץ 1597), הידוע אצל היסטוריונים רומנים גם בשם **אלכסנדרו השלישי** של מלודובה ולפעמים **אלכסנדרו החמישי** של ולאכיה, היה שליט מולדובה ביוני 1592 ושליט נסיכות ולאכיה (מונטניה) בין אוגוסט 1592 – ספטמבר 1593.

רקע משפחתי
----------

אלכסנדרו הרע היה בנו מחוץ לנישואים של בוגדאן לפושניאנו ונכדו של אלכסנדרו לפושניאנו.

מלכותו
------

בשנת 1592 הועלה לכס מולדובה במקום ארון הטירן שהודח. עם זאת, מפני שארון וודה הצליח למשוך בזמן וקבל דחייה מסוימת על מנת שיוכל להחזיר את החובות שצבר כדי לקנות לעצמו מהטורקים את כתר מולדובה
אלכסנדרו התבקש לעבור לוולאכיה ולקבל כפיצוי את כתר נסיכות זו.
התמנה לשליט ולאכיה במקום שטפאן החרש שהודח בגלל "אי כשירות" לתפקיד, למעשה אי תשלום חובות אישיים. אולם גם אלכסנדר הגיע לבוקרשט כשבפמלייתו כאלו שהלוו לו כספים על מנת לקנות את כתר המלכות.
כדי לשלם להם את חובותיו, בדומה לשליט הקודם, שטפאן החרש, הטיל על התושבים מיסים חדשים שנחשבו קשים מנשוא. משום כך קיבל את הכינוי "הרע".
מלוכתו הרודנית קוממה נגדו בויארים רבים שבהמשך נעצרו והוצאו להורג.
לפי האגדה (המופיעה בספר הונגרי בן זמנו, של סאמושקזי), התליין התרשם כל כך מאישיותו של הבאן של קראיובה מיכאל האמיץ (מיכאי ויטיאזול), שהחליט על דעת עצמו לפוטרו מעונש ולהשאירו בחיים.
נושיו של אלכסנדר מקונסטנטינופול השיגו את הדחתו בספטמבר 1593. הוחלף דווקא במיכאל האמיץ, שהיה בעל קשרים טובים בבירה העות'מאנית.

במשך מלכותו הקצרה סייע אלכסנדר הרע במימון שיפוץ הקפלה הרומנית (פאראקליס) ע"ש יוחנן המטביל "פרודרומוס" במנזר סנטה קתרינה על הר סיני.
אולץ על ידי נושיו להישאר לגור באיסטנבול, בסופו של דבר הואשם בקשר נגד הסולטאן והוצא להורג על ידי חניקה ב-20 במרץ 1597.

צאצאיו
------

יורשו היחיד הידוע היה בן בשם פטרו (? - 8 ביוני 1619)

מקורות
------

* Constantin C.Giurescu, Dinu C.Giurescu *Istoria Românilor*, Editura Ştiinţifică şi Enciclopedică, Bucureşti, 1976 (קונסטנטין ק. ג'ורסקו - תולדות הרומנים, 1976) (ברומנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  C.Giurescu p.325
**"טאינארה" דה סוזה דה סילבה** (בפורטוגזית: **Tainara de Souza da Silva**; נולדה ב-21 באפריל 1999) היא כדורגלנית ברזילאית, המשחקת בעמדת הבלמת בבאיירן מינכן מהבונדסליגה לנשים ובנבחרת ברזיל.

קריירת מועדונים
---------------

**סאו פרנסיסקו**

ב-2016 הצטרפה טאינארה לסאו פרנסיסקו(פור') ובכך החלה את קריירת כדורגל הבוגרים. 

**ויטוריה**

טאינארה ביססה את קריירת כדורגל הבוגרים שלה ב-2017, כשהצטרפה למועדון ויטוריה(אנ') מליגת העל הברזילאית לנשים(אנ'). את העונה סיימה הקבוצה במקום ה-16 מה שהוביל לירידתה לליגה השניה(אנ'). בעונה שלאחר מכן סיימה הקבוצה במקום השני בבית ב' בסיבוב המוקדמות, ובכך העפילה לסיבוב הגמר. לצמד משחקי הגמר העפילה הקבוצה לאחר שהדיחה את אינטרנסיונאל פורטו אלגרה(אנ') בחצי הגמר. בגמר הפסידה טאינארה יחד עם קבוצתה למינאס ברזיליה(גר'). כיוון שסיימה במקום השני בדירוג הכללי, העפילה הקבוצה חזרה לליגה הראשונה. 

**סנטוס**

ב-2020 הצטרפה טאינארה ליריבת ויטוריה, סנטוס(אנ'), איתם הגיעה למקום השני בסיבוב הגמר בליגה הברזילאית.

**פלמייראס**

בעונה הבאה הצטרפה הבלמת למועדון פלמייראס(אנ') מליגת העל הברזילאית. יחד עם הקבוצה הגיעה טאינארה לגמר הליגה הברזילאית, בו הפסידה 4:1 לקוריניתיאנס(אנ') בסיכום שני המשחקים.

**בורדו**

בינואר 2022 הצטרפה טאינארה למועדון בורדו(אנ') מליגת העל הצרפתית, במדיו שיחקה ב-10 משחקי ליגה. את הופעת הבכורה שלה בקבוצה ערכה ב-22 בינואר 2022, בניצחון 3:1 על קבוצת הנשים של סטאד ריימס. 

**באיירן מינכן**

לקראת עונת 2022/23 חתמה טאינארה במועדון באיירן מינכן מהבונדסליגה לנשים. את הופעת הבכורה שלה ערכה ב-16 בספטמבר 2022, בתיקו 0:0 נגד איינטרכט פרנקפורט. את שער הבכורה שלה בבונדסליגה כבשה ב-1 באוקטובר 2022, בניצחון 4:0 על קלן(אנ').

קריירה בינלאומית
----------------

טאינארה שיחקה במדי נבחרות ברזיל בגילאי 17(אנ') ו-20(אנ'). היא שותפה בשלושה משחקים בשלב הבתים של גביע העולם לנשים עד גיל 20, שהתקיים בצרפת באוגוסט 2018. 

טאינארה ערכה את הופעת הבכורה שלה במדי נבחרת ברזיל ב-18 בפברואר 2021, בניצחון 4:1 על נבחרת ארגנטינה במסגרת גביע SheBelieves(אנ'). ביוני 2022 זכתה יחד עם נבחרת ברזיל בקופה אמריקה.

הישגים ותארים
-------------

**ויטוריה**

* הליגה הברזילאית השנייה(אנ'); מקום שני: 2018

**סנטוס**

* אליפות סאו פאולו(אנ'): 2020

**פלמייראס**

* אליפות סאו פאולו: 2021
* ליגת העל הברזילאית(אנ'); מקום שני: 2021

**נבחרת ברזיל**

* טורניר 4 המדינות(אנ'): 2021
* קופה אמריקה: 2022

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טאינארה** בוויקישיתוף
* טאינארה, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Soccerdonna (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
**אלכסנדרה זאבלינה** (ברוסית: **Александра Ивановна Забелина**;‏ 11 במרץ 1937 – 27 במרץ 2022) הייתה סייפת סובייטית. אלופה אולימפית (רומא 1960, מקסיקו 1968 ומינכן 1972), בעלת 9 מדליות זהב באליפות העולם.

אלכסנדרה זאבלינה נולדה במוסקבה. תחילה היא התאמנה בהתעמלות אך עקב הפציעה לא יכלה להמשיך במקצוע זה. בשנת 1951 היא הגיעה לאימוני סיף. במהלך כל הקריירה היא התאמנה לצד גלינה גורוחובה, גם היא אלופה אולימפית. בשנת 1957 זאבלינה הייתה הסייפת הסובייטית הראשונה שזכתה בתואר אלוף עולם במקצוע אישי.

זאבלינה הייתה חברה בנבחרת ברית המועצות עד לשנת 1972 וזכתה ב-3 אולימפיאדות. היא לא השתתפה באולימפיאדת שנת 1964 עקב לידת בן.

בנוסף לכך זאבלינה זכתה כמה פעמים בתחרויות אירופאיות ו-22 פעמים הייתה אלופת ברית המועצות.

בשנת 1972 היא עזבה את הקריירה הספורטיבית והחלה לאמן. היא הייתה המאמנת של מריה מזינה, אלופה אולימפית בשנת 2000.

נפטרה ב-27 במרץ 2022.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסנדרה זאבלינה** בוויקישיתוף

* אלכסנדרה זאבלינה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* אלכסנדרה זאבלינה, באתר olympedia.org
שוקולד שווייצרי 
**שוקולד שווייצרי** הוא שוקולד המיוצר בשווייץ. השוקולד השווייצרי הוא בעל מוניטין בינלאומי והוא נודע באיכותו הגבוהה ובמסורות הייצור המקומיות.

היסטוריה
--------

המאה ה-17 הייתה תחילת דרכו של השוקולד השווייצרי המעובד. במאה ה-18, השוקולד יוצר רק במספר אזורים, למשל, בקנטון טיצ'ינו.

במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 הוקמו מפעלי השוקולד הבאים:

* 1819 - מפעל קיילר בווה (כיום נסטלה).
* 1826 - מפעל פברגר בורסואה, קנטון ז'נבה,
* 1826 - מפעל סושארד בסריירס (כיום קראפט).
* 1830 - מפעל קוהלר בלוזאן (כיום נסטלה).
* 1836 - מפעל שפרינגלי בציריך, החברה פוצלה ל"קונפיסרי שפרינגלי" ו"לינדט ושפרינגלי" ב-1892.
* 1852 - מיסטרני בלוצרן (כיום פלאוויל)
* 1862 - קלאוס בלה לוקל
* 1867 - מפעל פיטר בלוזאן (כיום נסטלה)
* 1879 - לינדט בברן (כיום לינדט ושפרינגלי)
* 1887 - פריי באראו (כיום מיגרוס)
* 1899 - טובלר בברן (כיום קראפט)
* 1901 - שוקולד דה ווילארס בווילאר סור גלאן
* 1908 - פלצ'לין בעיירה שווייץ
* 1928 - סטלה S.A בלוגאנו (ג'וביאסקו מאז 1987)
* 1929 - קמיל בלוך בקורטלארי
* 1932 - טאושר בעיירה קטנה באלפים השווייצרים.
* 1932 - מפעל ברנריין בקרויצלינגן
* 1933 - שוקולד חלבה (קופ) בווליסלן
* 1934 - מפעל קאגי  בטוגנברג

במחצית השנייה של המאה ה-19 שוקולד שווייצרי החל להתפשט בחו"ל. קשר הדוק זה היה ההמצאה של שוקולד חלב על ידי דניאל פיטר בווה וההמצאה של קונץ' על ידי רודלף לינדט.

דוגמה של שוקולד שווייצרי משוקולד שוקולד דה ווילארס.

תעשיית השוקולד בשווייץ
----------------------

הביטוי "שוקולד שווייצרי" מוגן בחוק. גם אם פולי קקאו וחומרי גלם אחרים עשויים להגיע מארצות אחרות, כדי להיחשב ולהימכר תחת התווית "שוקולד שווייצרי" חייב ייצור השוקולד בפועל להיות בשווייץ.

מהמאה ה-19 עד מלחמת העולם הראשונה ולאורך מלחמת העולם השנייה תעשיית השוקולד השווייצרי הייתה מאוד ממוקדת ביצוא. לאחר מלחמת העולם השנייה בשווייץ החלו להשתמש במיקור חוץ בשל מגבלות מסחריות.

כיום רוב השוקולד השווייצרי נצרך על ידי השווייצרים עצמם (54% בשנת 2000), בשווייץ ישנה צריכת שוקולד הגבוהה ביותר בעולם לנפש (11.6 ק"ג לנפש לשנה).

בשנת 2004 148,270 טונות של שוקולד יוצרו בשווייץ. 53% מהם היו לייצוא (20% גרמניה, 11% צרפת, בריטניה ו-13% ל - צפון אמריקה). ההכנסות של תעשיית השוקולד השווייצרי בשנת 2004 היה 1.37 מיליארד פרנקים שווייצרים (814 מיליון מהשוק המקומי, 551 מיליון מייצוא).

ראו גם
------

* המטבח השווייצרי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שוקולד שווייצרי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* HDS: 013997

 |
**איוון מיכאילייביץ' זריאנוב** (ברוסית: **Иван Михеевич Зарянов**;‏ 26 בנובמבר 1894 – 4 בספטמבר 1975) היה חבר המועצה הצבאית של בית המשפט העליון של ברית המועצות. היה שופט במשפט טוקיו לפושעי מלחמה יפניים מטעם ברית המועצות.

ביוגרפיה
--------

איוון זריאנוב נולד בשנת 1894 במחוז ויאטקה, סיים לימודי משפטים במכון הפרופסורה האדום, ועבד בגופי המשפט הצבאיים מאז 1920. הוא היה יו"ר בית הדין הצבאי המחוזי ובמהלך המלחמה שימש כיו"ר בתי משפט צבאיים בחזית.

בשנים 1942–1945 שימש כראש האקדמיה הצבאית למשפטים של הצבא האדום. הוא היה חבר במועצה הצבאית של בית המשפט העליון של ברית המועצות, חתם על עונשי מוות במהלך הטיהורים הגדולים. מאז 1951 - חבר בית המשפט העליון של ברית המועצות.

לאחר מות סטלין סולק הגנרל זריאנוב ביוני 1955 מהמפלגה "בגין הודאה והפרה חמורה של החוקיות הסוציאליסטית בעת שעבד במועצה הצבאית של בית המשפט העליון של ברית המועצות", דרגותיו הצבאיות נשללו ממנו והוא סולק בבושת משורות המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ומת בגפו בשנת 1975.

הוא נקבר בבית העלמין וובדנסקוי במוסקבה.

בסדרת הטלוויזיה משפט טוקיו דמותו גולמה על ידי השחקן הליטאי קסטוטיס סטאסיס יאקסטאס.

לקריאה נוספת
------------

* Горбачев А. Н. 10000 генералов страны. — 5 изд. — М. 2017. — стр. 215.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איוואן זריאנוב** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה של איוואן זריאנוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  Память народа
2. ↑  "ЗАРЯНОВ Иван Михеевич (1894-1975)" (ברוסית). Информационный сайт 2. 2018-04-25. נבדק ב-2020-01-21.
צירחולית אדומת הרגל (*Ammophila rubripes*) יונקת צוף מתפרחת נענע משובלת, מועצה אזורית ברנר
**צוף** (באנגלית: **nectar**) הוא תמיסה מימית של סוכרים שונים, המיוצרת בצמחים מסוימים ברקמות מיוחדות המכונות **צופנים** (ביחיד: **צוּפָן**; באנגלית: nectary; במקרה שהרקמה מחוץ לפרח היא מכונה צוּפָן חוץ-פרחי, extrafloral nectary). הצוף מושך אל הצמח בעלי חיים שונים הניזונים ממנו. עבור הצמח, זהו אמצעי משיכה זול מבחינה אנרגטית, משום שאינו מכיל חלבונים. בעלי-החיים הנמשכים אל הצמח בעקבות הצוף, מספקים לצמח צרכים שונים. השימוש הנפוץ ביותר בצוף הוא למטרות האבקה: תוך כדי מגע באיברי הצמח ואכילת הצוף, בעל-החיים בא במגע עם גרגרי האבקה של הצמח, וכך מעביר אותם ממקום למקום, כאשר חלקם מגיעים אל צלקות הפרחים, ליצירת הפריה. קיימים שימושים נוספים לייצור צוף. למשל: צמחים מסוימים מייצרים צוף על-מנת למשוך אליהם נמלים, המגינות עליהם מפני טריפה בידי בעלי-חיים אחרים.

הרכב הסוכרים בצוף קשור למאביק של הצמח: פרחים המואבקים על ידי ציפורי שיר, עטלפים וזבובאים מייצרים צוף העשיר בחד סוכרים גלוקוז ופרוקטוז ואילו צוף צמחים המואבקים על ידי קוליבריים, דבורת דבש, עשים ופרפרים מכיל יותר מהדו סוכר סוכרוז.
הצוף שנאסף על ידי דבורת הדבש מהווה את המרכיב העיקרי בדבש לאחר שהסוכרוז שבו מפורק לגלוקוז ופרוקטוז באמצעות אנזים.

גלריה
-----

* לבנין שותה צוף מסתוונית היורהלבנין שותה צוף מסתוונית היורה
* דבורת הדבש ניזונה מצוף בישראלדבורת הדבש ניזונה מצוף בישראל
* בנאית ישראלית שותה צוף פרחי צמח בת-שבע מטפסתבנאית ישראלית שותה צוף פרחי צמח בת-שבע מטפסת

ראו גם
------

* האבקה
* אבקה (בוטניקה)
* יונקי צוף

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **צוף** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **צוף** |

* צוף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Baker, H.G. & Baker, I. (1983) Floral nectar sugar constituents in relation to pollinator type. Handbook of Experimental Pollination Ecology (eds C.E.Jones & R.L.Little), pp. 117–141.
2. ↑  Perret, Mathieu, et al. "Nectar sugar composition in relation to pollination syndromes in Sinningieae (Gesneriaceae)." Annals of Botany 87.2 (2001): 267-273.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007563285205171
* BnF: cb12361332w (data)
* GND: 4171421-0
* LCCN: sh85090578

 |
אלכסנדרו דוברוג'אנו-גריה
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
**אלכסנדרוּ דוֹבּרוֹג'אנוּ-גֶריה** (רומנית: **Alexandru Dobrogeanu-Gherea**;‏ 7 ביולי 1879–1938) היה פעיל ופובליציסט קומוניסט יהודי רומני, ממייסדי המפלגה הקומוניסטית הרומנית, בנו של קונסטנטין דוברוג'אנו-גריה.

קורות חיים
----------

אלכסנדרו דוברוג'אנו-גריה נולד בעיר פלוישט, ברומניה, למד הנדסה באוניברסיטת ברלין ושירת במלחמת העולם הראשונה בגדוד תותחנים. אחרי המלחמה היה פעיל פוליטית והצטרף למפלגה הסוציאליסטית הרומנית ופעמים, בשנים 1920 ו-1922, נבחר מטעמה לפרלמנט הרומני. בשנת 1920 ביחד עם יון פלוייראש ופעילים נוספים היה חבר משלחת רומנית בכינוס השני של הקומינטרן במוסקבה. הוא היה בין מצדדי הפיכת המפלגה למפלגה סוציאליסטית-קומוניסטית, שבמהרה הייתה למפלגה קומוניסטית. בשנת 1921 נעצר לראשונה בניסיון לחברו למעשיו של מקס גולדשטיין והורשע במשפט ההמוני שנערך אז, אך נחון ביוני 1922. בשנת 1924 המפלגה הקומוניסטית הוצאה מחוץ לחוק והוא נעצר בחודש דצמבר. שוחרר לניסיון בשנת 1925 ונמלט לברית המועצות. הוא נשפט ברומניה בהיעדרו ל-10 שנות מאסר. בשנת 1928 שב לרומניה ונעצר בפעם השלישית. בשנת 1929 נחון פעם נוספת. בשנת 1932 עבר שוב לברית המועצות והיה שם עיתונאי שייצג את הקו הרשמי. הוא תרגם לרומנית כמה מכתביו של לנין.

בשנת 1936 התעוררו חשדותיו של סטלין כלפי רבים מן הגולים הקומוניסטים בברית המועצות וגריה נעצר יחד עם רבים אחרים במסגרת הטיהור הגדול וכעבור שנתיים הוצא להורג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסנדרו דוברוג'אנו-גריה** בוויקישיתוף
**איוואן וינוגרדוב** (ברוסית: **Ива́н Матве́евич Виногра́дов**;‏ 14 בספטמבר 1891 – 20 במרץ 1983) היה מתמטיקאי סובייטי ונמנה עם המתמטיקאים הסובייטים הבולטים. במשך 45 שנים הוא כיהן בתפקיד מנהל מכון למתמטיקה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. על תרומתו המדעית והציבורית וינוגרדוב קיבל פרס סטלין, פרס ברית המועצות, פרס לנין, 6 פעמים עיטור לנין, פעמיים תואר גיבור העמל הסוציאליסטי ועיטורים נוספים.

ביוגרפיה
--------

איוואן וינוגרדוב נולד בכפר במחוז פסקוב למשפחת כומר. לאחר סיום בית הספר בשנת 1910 הוא התחיל את לימודיו באוניברסיטת סנקט פטרבורג אותה סיים בשנת 1914. לאחר הלימודים הוא נשאר באוניברסיטה כהכנות לקריירה מדעית. בשנים 1918–1920 וינוגרדוב היה מלמד באוניברסיטת פרם ואוניברסיטת טומסק. בשנת 1920 חזר ללנינגרד והחל ללמד באוניברסיטה.

בשנת 1929 וינוגרדוב נבחר כחבר באקדמיה למדעים הסובייטית. בשנת 1934 כאשר הוקם מכון למתמטיקה ליד אקדמיה למדעים של ברית המועצות וינוגרדוב מונה למנהלו. בשנת 1940, בעקבות העברת המכון למוסקבה גם וינוגרדוב עבר לבירה. הוא כיהן בתפקיד זה עד מותו (למעט שנים 1941–1944).

וינוגרדוב התמחה בתורת המספרים, והוכיח גרסה מעט חלשה יותר של השערת גולדבך החלשה, (באופן מדויק יותר: הוא הוכיח שכל מספר אי זוגי גדול מספיק ניתן להצגה כסכום של שלושה מספרים ראשוניים, השערת גולדבך החלשה היא שכל מספר אי זוגי גדול מחמש ניתן להצגה בצורה זו. והיא הוכחה ב-2013 על ידי הרלד הלפגוט תוך שימוש בשיטות דומות לשל וינוגרדוב). בנוסף לכך הוא פרסם ספר לימוד בתורת המספרים שהודפס במספר רב של מהדורות. וינוגרדוב היה עורך ראשי של ירחון בתחום המתמטיקה. בסך הכל הוא פרסם כ-140 עבודות מדעיות.

בהיותו מנהל מכון למתמטיקה וינוגרדוב היה נחשב למנהיג הלא פורמלי של המתמטיקאים הסובייטיים. למרות שהוא כיהן בתפקיד ציבורי רם, וינוגרדוב לא היה חבר של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, דבר שהיה חריג מאוד בתקופתו. בשנת 1955 הוא חתם על עצומה נגד טרופים ליסנקו. לעומת זאת, הוא היה בעל דעות אנטישמיות. בתקופתו כמעט ולא היו מתמטיקאים יהודים בין עובדי המכון והוא גם הקשה בקידום יהודים באקדמיה למדעים. בשנות ה-70 הביקורת נגדו התחזקה. היו טענות שמאז צעירותו וינוגרדוב לא פרסם מחקרים מדעים משמעותיים ועוסק בתחום הניהול בלבד. למרות זאת, ובעקבות תמיכה חזקה של ראשי האקדמיה בשנת 1977 (כאשר הוא היה כבר בן 86) כהונתו בראש המכון למתמטיקה אושררה פעם נוספת.

וינוגרדוב לא היה נשוי והתגורר עם אחותו. במשך שנים הוא היה ביחסי ידידות עם מסטיסלב קלדיש ומיכאיל לברנטייב שאיתם התחיל את הקריירה המדעית.

וינוגרדוב נפטר בגיל 91 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.

קישורים חיצוניים
----------------

* איוואן וינוגרדוב, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* איוואן וינוגרדוב, באתר MacTutor (באנגלית)
* קורות חייו
* מוזיאון לזכרו של וינוגרדוב
* אנטישמיות במתמטיקה סובייטית (ברוסית)
* איוואן וינוגרדוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* איוואן וינוגרדוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007278330405171
* BIBSYS: 90170732
* BNE: XX994650
* BnF: cb12941312w (data)
* CiNii: DA00032641
* GND: 118804693
* ISNI: 0000 0001 0930 7197
* LCCN: n50062008
* LNB: 000058993
* MGP: 161844
* NDL: 00527032
* NKC: xx0009357
* NLA: 35582568
* NSK: 000161126
* NTA: 07131038X
* RERO: 02-A013716719
* SELIBR: 409901
* SNAC: w6hm65qf
* SUDOC: 083598316
* Trove: 1003494
* VIAF: 108125355
* WorldCat: lccn-n50062008

 |