recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Marina** הוא שיר איטלקי משנת 1959 של הזמר האיטלקי-בלגי רוקו גרנטה, הלהיט הבינלאומי הראשון והשיר הידוע ביותר שלו.

במקור, בשנת 1959 השיר הופיע כצד B של השיר "מנואלה", אולם צד B הפך ליותר מושמע מצד A, וב-30 בינואר הדיח השיר את הו! קרול מאת ניל סדקה למשך שבוע אחד מהמקום הראשון ברשימת הלהיטים מספר 1 של מצעד הפזמונים ההולנדי משנת 1960.

השיר מכר מיליוני עותקים. השיר דורג מספר 1 בבלגיה, מספר 31 בארצות הברית, ו-1 בגרמניה, בהולנד, באיטליה ובנורווגיה.

השפעת השיר
----------

השיר היה כה פופולרי בבלגיה ובהולנד, עד שהורים רבים קראו לבנותיהם בשם מרינה. בהולנד, מספר הילדות שנקראו מרינה עלה מ-156 בשנת 1958 (לפני הלהיט), ל-190 ו-250 בשנים 1959 ו-1960, בהתאמה.

סרט עלילתי מוזיקלי (גרמני) בשם "מרינה" (מאת פול מרטין) הופק בשנת 1960.

בשנת 2013 תוארו ראשית חייו של גרנטה (והקריירה המוזיקלית שלו שהתחילה בהצלחה הפתאומית של הלהיט "Marina") בסרט ביוגרפי חדש בשם "מרינה", בבימויו של סטין קונינקס.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Marina" באתר מיוזיק בריינז

הערות שוליים
------------

1. ↑  Joel Whitburn, *The Billboard Book of Top 40 Hits*. 7th edn, 2000
2. ↑  The positions for the German Singles Charts are taken from Günter Ehnert: *Hit Bilanz. Deutsche Chart Singles 1956–1980*. Hamburg: Taurus Press 1990, S. 88
3. ↑   Billboard - Nov 21, 1960 - Page 46 MARINA AND OTHER ITALIAN FAVORITES Rocco Granata. Laurie LLP 2003 — Rocco Granata bad his first international hit with "Marina," "
4. ↑  "Nederlandse Voornamenbank (Dutch First Names Database) - Marina". *Meertens Institute*.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: a3878e6c-702e-4b21-a378-a20075e009cc

 |
**בֵּאָטֶה קלאוסדאטר בִּילֶה** (בדנית: **Beate Clausdatter Bille**; ‏29 באפריל 1526 - 18 באוקטובר 1605) היתה אצילה דנית, בת לאחת המשפחות המשפיעות ביותר בדנמרק באותה התקופה. שימשה כשריף של ויסנברג, הייתה הבכירה בין נשות החצר של מלכת דנמרק, סופיה ממקלנבורג-גיסטרו, ושמשה כגבירה אשר על הגלימות של המלכה. 

בילה ידועה כאמו של האסטרונום טיכו ברהה.

חייה
----

סמל משפחת בילה
באטה נולדה ב-29 באפריל 1526 בטירת סקארהוט שבדנמרק ל**קלאוס סטינסן בילה** ול**ליזבת' ג'נסדאטר אולפסטנד**. נישאה לאוטה ברהה ב-23 בנובמבר 1544 בטירת טוסתרופ והשניים חיו בטירת קנוטסתורפ, אותה בנה בעלה.

חיי משפחה
---------

לאוטה ברהה ובילה נולדו 12 ילדים אשר רק 8 מהם שרדו את הילדות.

### ילדיה של בילה

בילה, אוטה ומשפחתם
* ליזבת' ברהה – נולדה ב-10 בספטמבר 1545 בטירת קנוטסתורפ. נישאה ל**וויטסקול קלוסטר**. נפטרה ב-30 באוקטובר 1563.
* מרגרט ברהה – נולדה ב-1545 בטירת קנוטסתורפ.
* טי ברהה - נולד ב-14 בדצמבר 1546 בטירת קנוטסתורפ. נפטר ב-24 באוקטובר 1601. נחטף ושינה את שמו ל**טיכו**.
* נילס ברהה – נולד ב-15 בדצמבר 1546 בטירת קנוטסתורפ. נפטר בטרם מלאו לו שבוע ימים.
* סטין ברהה – נולד ב-21 בדצמבר 1547 בסקונה. נפטר ב-11 באפריל 1620.
* מרין ברהה – נולדה ב-5 במאי 1549 בטירת קנוטסתורפ.
* אקסל ברהה – נולד ב-28 במאי 1550 בטירת קנוטסתורפ. נפטר ב-14 באוגוסט 1616.
* מרגרטה ברהה – נולדה ב-22 באוקטובר 1551 בטירת קנוטסתורפ. נפטרה ב-10 במרץ 1614.
* קירסטן ברהה – נולדה ב-26 באוקטובר 1552 בטירת קנוטסתורפ. נפטרה ב-1 במאי 1566.
* יורגן אוטסן ברהה – נולד ב-19 בפברואר 1544 בטירת קנוטסתורפ. נפטר ב-4 בפברואר 1601.
* קנוד ברהה – נולד ב-24 באוגוסט 1555 בטירת אלבורגוס. נפטר ב-3 בפברואר 1615.
* סופיה ברהה – נולדה ב-1556, עבדה עם אחיה בחקר האסטרונומיה, נפטרה ב-1643.

טיגה (טי) נולד בטירת קנוטסתורפ, שבסקונה דנמרק (כיום דרום שוודיה) בשם **טיגה אוטסן ברהה**.
כשהיה בן שנתיים בשנת 1548, נחטף בידי דודו יורגן ברהה ונלקח לטירת טוסתרופ וכשהיה נער שינה את שמו ל**טיכו**. למרות שבנם נחטף, אין עדויות כי בילה ובעלה התאמצו להשיבו, לפי אחת הסברות היה זה משום שהם עצמם הבטיחו לדוד חסר הילדים שימסרו אותו לגידולו וכשלא עמדו בהבטחתם, הוא חטף את הבן.

פועלה בתקופת האלמנות
--------------------

אלמנתו של גיסה, אינגר אוקס שימשה כ"גבירה אשר על הגלימות" של המלכה סופיה ממקלנבורג-גוסטרו וכאשר היא התפטרה מתפקידה החליפה אותה בילה ונשארה בתפקיד זה במשך 8 שנים. 

בילה נשארה חלק מהאצולה הדנית לאורך כל תקופת האלמנות שלה, לא רק כי הייתה בת לאחת המשפחות החזקות ביותר בדנמרק, אלא גם בגלל אישיותה יוצאת הדופן.

משנת 1575 שימשה כשריף של ויסנברג.

בילה גם הייתה הפטרונית של ההיסטוריון והכומר אנדרס סורנסן ודל אשר הקדיש לה תפילה בשנת 1592.

מותה
----

בילה נפטרה ב-18 באוקטובר 1605 בלונדגארד ונקברה לצד בעלה בכנסיית קאגרוד הנמצאת 4 קילומטרים מזרחית לטירת קנוטסתורפ.

ראו גם
------

* אוטה ברהה
* טיכו ברהה
* טירת קנוטסתורפ

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **באטה בילה** בוויקישיתוף
* באטה קלאוסדאטר בילה (באנגלית)
* באטה קלאוסדאטר באטה בילה באתר האנציקלופדיה הביוגרפית (בדנית)
* באטה בילה באתר עץ משפחות אצולה מדנמרק (באנגלית)
* באטה בילה ומשפחתה – אתר אינטראקטיבי (בדנית)
* תמונות, תגליפים וסמלים של באטה בילה ומשפחתה (בדנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  שריפים דנים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 108991783X
* VIAF: 256145858246823022565
* WorldCat (עם VIAF): 256145858246823022565

 |
**בית הקברות הצבאי סן קרלוס** הוא בית קברות צבאי בריטי באיי פוקלנד שבדרום האוקיינוס האטלנטי. נקברו בו 14 חיילים בריטים, שנפלו במלחמת פוקלנד בשנת 1982.

רקע
---

 ערך מורחב – **מלחמת פוקלנד**  

ב-2 באפריל 1982 כבשו כוחות ארגנטינה שבשליטת החונטה הצבאית את איי פוקלנד שבריבונות בריטית, על רקע טענה רבת שנים של ארגנטינה לריבונות באיים אלו. בריטניה הגיבה במשלוח כוח משימה לדרום האוקיינוס האטלנטי, אשר כלל מאה כלי שיט צבאיים וכ-9,000 חיילי רגלים. לאחר קרבות אוויר עם הארגנטינים פלשו הבריטים ב-21 במאי לאי המזרחי באיי פוקלנד ובתום קרבות כבדים השלימו עד ה-14 ביוני את הכנעת הכוחות הארגנטינים באיים כולם.

המלחמה עלתה בחייהם של 257 אנשי הכוחות המזוינים של בריטניה ו-649 חיילים ארגנטינים. 174 מן ההרוגים הבריטים הם חללים שמקום קבורתם לא נודע, או שנקברו בים. 67 מן החללים הוחזרו לקבורה במולדתם. קברי יתר 16 החללים נותרו באיי פוקלנד, לבקשת בני משפחותיהם. כולם למעט שניים נקברו בבית הקברות הצבאי סן קרלוס.

בית הקברות
----------

בית הקברות שוכן ליד היישוב סן קרלוס שלחופו הצפון-מערבי של האי המזרחי. הוא שוכן בקרבת החוף הכחול – אחד משבעת חופי הנחיתה שבהם נחתו הכוחות הבריטים ב-21 במאי 1982. 

בית הקברות מוקף חומת אבן מעגלית בגובה של מטר, בסגנון הדומה לחומות מכלאות הצאן הנוהגות באיים. הוא כולל שתי חלקות קבורה, שבכל אחת מהן נקברו שבעה מן החללים. על קבריהם הוצבו מצבות מאבן גיר.

הכניסה לבית הקברות פונה אל הים. מולה נקבעה בחומת האתר אנדרטה הנושאת שבעה לוחות לווחה. על גבי הלוח המרכזי נחרתו סמלי החילות שנטלו חלק בלחימה וכתובת זו:

‏**1982**
**אפריל-יוני**
**לכבודו של כוח המשימה הדרום-אטלנטי**
**ולזכרם המתמיד של המלחים, החיילים והאוויראים**
**שנתנו את חייהם ושלהם אין קבר זולת הים**
**כאן בצד קברי חבריהם לנשק נושא גלעד זה את שמותיהם**
**יָשִׂימוּ לַיהוָה כָּבוֹד וּתְהִלָּתוֹ בָּאִיִּים יַגִּידוּ**
על גבי הלוחות שמשני צידי הלוח המרכזי נחרתו שמות החללים הנעדרים הבריטים במלחמה.

בבית הקברות נקבר סגן-אלוף הרברט ג'ונס, מפקד הגדוד השני של הרגימנט המוצנח. הוא עוטר בעיטור צלב ויקטוריה – העיטור הצבאי הבריטי הרם ביותר - על פעולתו בקרב גוז גרין ב-28 במאי 1982, שבו נהרג.

בית הקברות תוכנן על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה על פי בקשת משרד ההגנה הבריטי. הקמתו הייתה כרוכה בקשיים בהובלת חומרי הבנייה אליו, והושלמה בסיוע חיילי חיל ההנדסה הבריטי. בית הקברות והאנדרטה נחנכו ב-10 באפריל 1983.

ב-21 במאי 2002, במלאת 20 שנה לנחיתה הבריטית באיים נערך בבית הקברות טקס זיכרון לנופלים במעמד מושל האיים וכ-300 מתושבי האיים ואנשי חיל המצב המוצבים בהם.

בבית הקברות האזרחי של העיר סטנלי, בירת האיים, קבורים 33 חיילים בריטים שנפלו בשתי מלחמות העולם. מקצתם נפלו בקרב איי פוקלנד בשנת 1914.

ראו גם
------

* אנדרטת השחרור 1982
* בית הקברות הצבאי הארגנטיני באיי פוקלנד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הקברות הצבאי סן קרלוס** בוויקישיתוף
* עמוד בית הקברות בארכיון אתר Veterans UK
* תמונות בית הקברות באתר fostlong-photography

הערות שוליים
------------

1. ↑  בנוסף נהרגו בשוגג שלוש נשים תושבות איי פוקלנד מאש תותחים בריטית שהונחתה מן הים על פורט סטנלי, בירת האיים.
2. ↑  שני ההרוגים הנותרים קבורים בקברים אישיים באיים, ליד היישובים גוז גרין ופורט הווארד.
3. ↑  ישעיהו מב, יב
4. ↑  ראו באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
הונגריההונגריה
זהו שם הונגרי; שם המשפחה הוא נובק. 

**אילונה נובק** (בהונגרית: **Novák Ilona**;‏ 16 במאי 1925 – 14 במרץ 2019) הייתה שחיינית הונגרית, אלופה אולימפית (הלסינקי 1952) ושיאנית עולם.

ביוגרפיה
--------

נובק נולדה בבודפשט. היא הייתה אחותה המבוגרת של אווה נובק ז'ראר, שהייתה אף היא שחיינית הונגרית, אלופה אולימפית.

שיא הקריירה של אילונה נובק היה בתקופת מלחמת העולם השנייה. אך באותה זו תקופה לא נערכו משחקים אולימפיים.

באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה נובק במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:18.4 דקות. בשלב המוקדמות שחתה את המשחה בזמן של 1:17.3 דקות ובשלב חצי הגמר, זמן של 1:17.6 דקות. כמו כן סיימו נובק וחברותיה, מריה ליטומריצקי, יהודית תמש ואווה סקיי במקום חמישי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:44.8 דקות.

באולימפיאדת הלסינקי (1952) שימשה נובק כקפטן נבחרת השחייה וזכתה יחד עם חברותיה (היא הייתה השחיינית הראשונה, אחריה יהודית תמש, אחר כך אחותה אווה נובק ז'ראר ובסיום קטלין סוקה) במדליית זהב במשחה ל-4x100 מטר חופשי ב**שיא עולם חדש** 4:24.4 דקות לפני נבחרת הולנד (4:29.0 דקות) ונבחרת ארצות הברית (4:30.1 דקות). כמו כן השתתפה במשחה ל-100 מטר חופשי וסיימה במקום התשיעי הכללי. במוקדמות היא קבעה זמן של 1:07.7 דקות. בשלב חצי הגמר היא שחתה זמן של 1:07.8 דקות אך לא עלתה לשלב הגמר. את המשחה ניצחה בת ארצה קטלין סוקה (1:06.8 דקות), שנייה הייתה השחיינית ההולנדית הני טרמולן (1:07.0 דקות) ושלישית בת ארצה יהודית תמש (1:07.1 דקות).

לאחר פרישתה משחייה תחרותית עבדה נובק כמורה לחינוך גופני. כמו כן שימשה כמאמנת התעמלות ושחייה. בנוסף כיהנה כסגנית נשיא של התאחדות השחייה ההונגרית.

נפטרה ב-14 במרץ 2019.

תארים והישגים
-------------

* בשנת 1973 זכתה אילונה נובק להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה, ביחד עם אחותה.
* בין השנים 1938–1956 זכתה ב-54 מדליות זהב בתחרויות לאומיות ובינלאומיות בסגנונות החתירה והגב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אילונה נובק** בוויקישיתוף

* אילונה נובק, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* אילונה נובק, באתר olympedia.org
* אילונה נובק, באתר Swimrankings
* התפתחות שיאי העולם ב-4x100 מטר חופשי (ויקיפדיה האנגלית).

הערות שוליים
------------

1. ↑  ISHOF - Eva & Ilona Novak (HUN) - 1973 Honor Swimmers, web.archive.org, ‏2008-01-22
**באזינגה ריאקי** (שם מדעי: *Bazinga Rieki*) היא מדוזה, המשתייכת לסוג הביולוגי "באזינגה", והיא המדוזה היחידה הידועה לאדם מסוג זה. המדוזה התגלתה בניו סאות' ויילס, בחוף המרכזי-מזרחי של אוסטרליה, על ידי הביולוגים הימיים ליסה-אן גרשווין ופיטר דייבי ביוני 2013.

כשהתגלתה, המדוזה הייתה הראשונה מסוגה, ולא השתייכה לכל משפחה או לסוג ביולוגי, ולכן התגלה גם סוג טקסונומי חדש - "באזינגה" (Bazinga), ומשפחה חדשה - "באזינגידיי" (Bazingidae).

מבנה
----

הבאזינגה ריאקי מאופיינת בגוף זעיר שקוף למחצה, עבה, עגול, וחסר צבע. המשטח העליון שלה מכוסה ביבלות זעירות צהובות. הקפלים שנמצאים מתחת לראש הפעמון של המדוזה הם בצבע חום זהבהב, וקוטרם כשני סנטימטרים. בנוסף, הם מכוסים במן ברדס ולא בחברבורת, שלא כמו קפלים של מדוזות אחרות. למדוזה יש בטן מעגלית וגדולה אשר נראית רק מלמטה.

תפוצה
-----

המדוזה חיה במים רדודים, ליד החוף המרכזי-מזרחי באוסטרליה שמתאפיין במזג אוויר טרופי ובמים מלוחים, שם התגלתה. בתחילה, נמצאה המדוזה רק באזור הצפוני של ניו סאות' ויילס, אך לאחר מכן נצפתה בשלושה מקומות שונים בתאריכים שונים ומכאן הסיקו כי הבאזינגה ריאקי שכיחה באזור החוף המרכזי-מזרחי של אוסטרליה.

מקור השם
--------

שמו של הסוג הטקסונומי החדש "באזינגה" מאכלס בתוכו שני אזכורים תרבותיים שונים. האזכור הראשון הוא הביטוי הידוע "באזינגה!" מסדרת הטלוויזיה "המפץ הגדול", שמשמעותו: "הולכתי אותך שולל!". הביטוי חוזר ונשנה פעמים רבות מפיו של ד"ר שלדון קופר (דמות ראשית בסדרה). אזכור נוסף נובע מפירושה של המילה "באזינגה" שמתאר נבל בעל שבעה מיתרים המזכירים את זרועותיה של מדוזת הבאזינגה.

שם המין של מדוזת הבאזינגה כולל בתוכו את השם ריאקי (rieki); אחר שם המשפחה של דניס ריאק. האדם הראשון שצילם את המדוזה.

ראו גם
------

* יוגלוסה באזינגה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **באזינגה ריאקי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  Lisa-ann GERSHWIN & Peter J.F. DAVIE, Memoirs of the Queensland Museum, **Queensland Museum**
2. ↑  The rise of slime: jellyfish and algae thrive in new oceanic conditions, ABC Radio National, ‏2013-07-26 (ב־Australian English)
**אילונה קאבוש** (במקור **רוזנברג**, בהונגרית: **Kabos Ilona**; ‏ בודפשט, 7 בדצמבר 1893 – 27 במאי 1973) הייתה פסנתרנית ומורה יהודייה-הונגרייה-בריטית. אביה היה אדה קאבוש, סופר ועיתונאי.

ביוגרפיה
--------

קאבוש נולדה בבודפשט במשפחה יהודית של אדה קאבוש כאמור ושל ינקה פיש, בשנת 1893 (לפי מקורות שונים שנת הולדתה היא 1894, 1898 או 1902). היא למדה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט אצל ארפד שנדי (תלמיד של פרנץ ליסט), לאו ויינר וזולטאן קודאי, ובשנת 1915 זכתה בפרס ליסט. בראשית הקריירה שלה, ניגנה לפני פרוצ'ו בוזוני, וגם הוא ניגן לפניה. היא הרבתה במסעות קונצרטים, בהם ניגנה ביצועי בכורה רבים של יצירות מאת קודאי, ויינר, בארטוק, לואיג'י דאלאפיקולה, רוי האריס, קרלוס צ'אבס ומתיאש שייבר. ב-1951 ניגנה לראשונה בארצות הברית. בין 1930 ל-1936 לימדה באקדמיה המלכותית למוזיקה של בודפשט.

קאבוש נישאה לפסנתרן ההונגרי לואיס קנטנר, והם קבעו את מושבם בלונדון. בנובמבר 1942, ניגנו קאבוש וקנטנר בלונדון בביצוע בכורה עולמי את הקונצ'רטו לשני פסנתרים, כלי הקשה ותזמורת מאת בארטוק. קאבוש ניגנה בביצוע בכורה את יצירתו של רוברט קרופורד, "שש בגטלות", אופוס 3 (1948).

נישואיה של קאבוש הסתיימו ב-1945, כשקנטנר נפרד ממנה ונשא לאישה את גריזלדה גולד (בתה של הפסנתרנית הבריטית אוולין סוארט ואחותה של הבלרינה דיאנה גולד, אשתו השנייה של יהודי מנוחין.

מורשתה הגדולה של קאבוש היא כמורתם של פסנתרנים אחרים. היא הגישה כיתות אמן, ולימדה הן באופן פרטי והן במוסדות כמו קולג' דרטינגטון לאמנויות וג'וליארד (ב-1965), בהזמנת פיטר מנין. קאבוש ורוזינה לווין התחלפו לא פעם בתלמידים.)

שיטת ההוראה של קאבוש כללה כתיבה על התווים במהלך שיעוריה. היא נהגה לכתוב "הוראות בולטות בגיר שעווה אדום, ממש לרוחב הדף, באותיות ענקיות, משורבטות ללא סיבה". קאבוש שימשה גם יועצת במספר סרטי קולנוע: רצח בקתדרלה (1951), The Fake (1953), ‏ The Diamond (1954),
Jet Storm (1959) ו-The Hands of Orlac (1960).

אילונה קאבוש מתה בלונדון בשנת 1973, בת 79.

מנחות הוקרה
-----------

ה"אינוונציות, אופוס 2" הן קובץ של קטעים לפסנתר מאת אנדרה צ'ייקובסקי; כל אינוונציה היא דיוקן מוזיקלי של ידיד או עמית של צ'ייקובסקי, וכותרת המשנה של מס' 3 היא "לאילונה קאבוש".

בשנת 1968 כתב סרגיי צ'רפנין יצירה לפסנתר בשביל קאבוש, שנקראה בפשטות "לאילונה קאבוש".

קישורים חיצוניים
----------------

* ניו יורק טיימס, "הפסנתרנית אילונה קאבוש מתה בגיל 75 30 במאי 1973

הערות שוליים
------------

1. ↑  רייטמיוזיק.נט, רוברט קרופורד
2. ↑  אנדריאה אולמסטד, "ג'וליארד: היסטוריה", הוצאת אוניברסיטת אילינוי 7 באוגוסט 2002
3. ↑  John Robert Brown ג'ון רוברט בראון
4. ↑  "אילונה קאבוש", אתר IMDb
5. ↑  אנדרה צ'ייקובסקי, מלחין/אינוונציות

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2015078214
* MusicBrainz: 412a7941-d46a-43e0-b3e5-65cd7cf2b367
* VIAF: 316559258
* WorldCat: lccn-no2015078214

 |
**Ol’ Blue Eyes Is Back** הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה. זהו אלבום האולפן ה-58 של סינטרה וה-31 היוצא בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום יצא בשנת 1973. את האלבום הפיקו (וגם ניצחו על התזמורת) דון קוסטה וגורדון ג'קינס.

הפקה
----

לאחר פרישה קצרה חזר סינטרה להקליט אלבום, שנשא את השם המתאים לקאמבאק. האלבום יצא לאור ובעזרתו של מסע פרסום נרחב, זכה להצלחה מרשימה במצעדי המכירות הבריטי והאמריקאי.

בניגוד לסדרת האלבומים האחרונה של סינטרה, Sinatra & Company, Watertown, A Man Alone, My Way. באלבום זה לא הייתה כל השפעה לסגנון הרוק. המפיקים דון קוסטה וגורדון ג'קינס יצרו אלבום פופ קלאסי כאלבומיו המוקדמים יותר מתחילת שנות ה-60.

בעקבות האלבום והצלחתו צולמה תוכנית טלוויזיה מיוחדת שנשא את אותו השם, התוכנית הייתה מועמדת לשני פרסי אמי. מתוכנית זו זכורה במיוחד ההופעה המשותפת של סינטרה עם ג'ין קלי, 27 שנה לאחר שיתוף הפעולה ביניהם בסרט הרימו עוגן.

רשימת השירים
------------


| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | You Will Be My Music | 3:52 |
| 2. | You're So Right (For What's Wrong In My Life) | 4:05 |
| 3. | Winners | 2:53 |
| 4. | Nobody Wins | 5:12 |
| 5. | Send in the Clowns | 4:10 |
| 6. | Dream Away | 4:18 |
| 7. | Let Me Try Again (Laisse Moi le Temps) | 3:31 |
| 8. | There Used to Be a Ballpark | 3:35 |
| 9. | Noah | 4:24 |
| **משך כולל:** | **36:00** |

קישורים חיצוניים
----------------

* MusicBrainz Ol' Blue Eyes Is Back באתר MusicBrainz

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: d264555d-10a0-3d50-98f9-3c3071b2703f

 |
מראה חלקי של בית הקברות
**בית הקברות הצבאי הבריטי בברלין** (שמו באנגלית: **Berlin 1939-1945 War Cemetery**) הוקם לאחר מלחמת העולם השנייה לשם קבורת חיילים של האימפריה הבריטית, שנהרגו במלחמה בברלין וממזרח לה. כיום קבורים בו 3,866 אנשים.

בית הקברות ממוקם ברובע שרלוטנבורג-וילמרסדורף שבמערבה של ברלין, כ-7 קילומטרים משער ברנדנבורג. מיקומו נבחר לאחר המלחמה על ידי אנשי סגל אזור הכיבוש הבריטי בברלין. הועברו אליו גופות חיילים שנקברו בכ-25 אתרי קבורה שונים בברלין ובמזרח גרמניה. רובם (80%) היו אנשי צוות של מטוסי חיל האוויר המלכותי, שנהרגו במהלך משימות הפצצה בגרמניה. האחרים היו חיילים שנשבו, הוחזקו בגרמניה ובפולין ומתו בשביים. חלק מאלו מתו בעת שהוצעדו על ידי הגרמנים מערבה בראשית 1945 בעת הנסיגה מפני הצבא האדום המתקרב.

בית הקברות שוכן בשטח דמוי טרפז שבסיסו הרחב פונה מערבה. עובר בו ציר מרכזי שבשני קצותיו הוקמו מבנים דקורטיביים. במרכז הציר ניצבים מצבת הזיכרון ובמרחק מה ממנה צלב ההקרבה. 15 חלקות הקבורה שבאתר פזורות לאורך הציר המרכזי ומשני צידיו בתבנית של שורות מצבות הניצבות גב אל גב. האתר מוקף עצים ומכוסה בדשא. 

בסך הכל נקברו באתר 3,595 חללי המלחמה, מהם 397 אלמונים. רובם - 2,321 - היו בריטים והיתר קנדים, אוסטרלים, ניו זילנדים, הודים ודרום אפריקאים. קבורים בו גם שישה חללים שלא נמנו על כוחות האימפריה הבריטית וכן 265 מאנשי סגל אזור הכיבוש הבריטי בגרמניה ובני משפחותיהם, שמתו לאחר המלחמה.

בית הקברות תוכנן על ידי האדריכל הבריטי פיליפ הפוורת' (Philip Hepworth). הוא הוקם ומתוחזק על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.

מדרום מערב לברלין, בקרבת פוטסדאם, שוכן בית קברות צבאי בריטי נוסף, שבו נקברו 1,176 חללים של מלחמת העולם הראשונה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הקברות הצבאי הבריטי בברלין** בוויקישיתוף
* בית הקברות, באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה
	+ תרשים בית הקברות
* בית הקברות, באתר Find a Grave

הערות שוליים
------------

1. ↑  עמוד בית הקברות באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
תוואי נוף של ולד בנמיביה.
**ולד** (באנגלית ובאפריקאנס: **Veld**; משמע: "שדה") הוא סוג של תוואי נוף הקיים באפריקה הדרומית. בעיקרון, מדובר בשטח מפלסי מכוסה בדשא או בעשביה נמוכה, הנמצא במדינות דרום אפריקה, לסוטו, אסוואטיני, זימבבואה ובוטסואנה. השם ניתן לסוגים שונים של תוואי שדות פתוחים בדרום אפריקה המשמשים למרעה וחקלאות. עבור רוב החקלאים הדרום אפריקאים כיום, ה'ולד' מתייחס לקרקע החקלאית שעליה הם עובדים.

ניתן להבחין בסוגים שונים של שדות, בהתאם למאפיינים מקומיים כגון גובה, חקלאות ואקלים. לפיכך, יש ולד גבוה, ולד בינוני, ולד נמוך, ולד קוצים, ולד עשב ובושוולד (אנ'). הגבול בין זני הוולדים השונים הללו מעורפל לעיתים קרובות, ולכולם מתייחסים בדרך כלל במונח הכללי 'ולד' על ידי מקומיים. מטעמי נוחות, האזורים העיקריים - ולד נמוך, בינוני וגבוה - מובחנים על בסיס גובה.

במטרה לשמר את מיני בעלי החיים באזור, ממשלות דרום אפריקה וזימבבואה הקדישו שטחים רחבי ידיים כשמורות טבע, הגדולה והמפורסמת שבהן היא הפארק הלאומי קרוגר. בין היונקים המוגנים המוכרים בסביבת שמורות הטבע של הוולד נמצאים אריה קרוגר, נמר אפריקאי, ברדלס ערבות, ג'ירף דרומי, פיל סוואנה אפריקני, ראם הצבי, קודו גמלוני, אילנד מצוי דרומי, אנטילופת סוס שחורה ואנטילופת סוס קצרת-קרן. היונקים הקטנים יותר, רוב הזוחלים וכמעט כל העופות - מלבד היען המצוי, שלמעשה נכחדה מהוולד - עדיין נמצאים בטבע.

גלריה של בעלי חיים מוכרים
-------------------------

* אריה טרנסוואל (או קרוגר) בפארק הלאומי קרוגר.אריה טרנסוואל (או קרוגר) בפארק הלאומי קרוגר.
* נמר אפריקאי צעיר בציד בשמורת הקרנפים והאריות.נמר אפריקאי צעיר בציד בשמורת הקרנפים והאריות.
* קודו גמלוני בפארק הלאומי קרוגר.קודו גמלוני בפארק הלאומי קרוגר.
* פיל סוואנה אפריקני בפארק הלאומי קרוגר.פיל סוואנה אפריקני בפארק הלאומי קרוגר.
* היפופוטם בפארק הלאומי קרוגר.היפופוטם בפארק הלאומי קרוגר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ולד** בוויקישיתוף
* ולד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* Veld, Sciencedirect (באנגלית)
* African veld, Wrangle (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007536557305171
* LCCN: sh85142564

 |
**בית הקברות הצבאי הקנדי בדייפ** (באנגלית: **Dieppe Canadian War Cemetery**) שבצפון צרפת הוא מקום קבורתם של רבים מחיילי צבא קנדה, שנפלו בפשיטת בעלות הברית הכושלת על דייפ ב-19 באוגוסט 1942.

בית הקברות שוכן כחמישה קילומטרים מדרום לעיר דייפ שלחוף תעלת למאנש. האתר, ריבוע קרקע ששטחו כ-4.2 דונם, מוקף גדר שיחים נמוכה. בעברו המזרחי מצויים שני פתחי הכניסה אליו, שמשני צידיהם ניצבים עמודי אבן. ביניהם ובצמוד להם ניצבת אבן הזיכרון. צלב ההקרבה הוצב בפינתו הדרום-מזרחית של בית הקברות, ובפינה הנגדית הוקם מבנה אבן למחסה מגשם. 

בניגוד לשכיח באתרים אלו הוצבו שמונה משלוש עשרה שורות הקברים שבו גב אל גב, כנראה על ידי הגרמנים, שקברו במקום את מרבית החללים.

בבית הקברות נקברו 948 מחיילי האימפריה הבריטית, מהם 187 אלמונים. 582 מהם היו קנדים, ומתוכם נפלו 533 ביום הפשיטה על דייפ. האחרים היו 173 בריטים, ארבעה ניו זילנדים, אוסטרלי והודי. מרביתם היו אנשי צוות אוויר שנהרגו בפעולות אוויריות באזור בתקופות שונות, או אנשי כוחות הקרקע שלחמו בקרבת דייפ לאחר הפלישה לצרפת ב-1944.

בית הקברות נבנה על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ב-1949 והיה לבית הקברות הצבאי הראשון של מלחמת העולם השנייה אשר הושלם על ידה. הוא תוכנן על ידי האדריכל הבריטי פיליפ הפוורת' (Philip Hepworth).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הקברות הצבאי הקנדי בדייפ** בוויקישיתוף
* בית הקברות באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה
* בית הקברות באתר Veterans Affairs Canada
* סרטון על בית הקברות באתר YouTube
חוליו רוקה
**גביע רוקה** (בספרדית ובפורטוגזית: **Copa Roca**) היה תחרות כדורגל בין נבחרת ארגנטינה ונבחרת ברזיל, שנערכה באופן לא סדיר בין 1914 ל-1976.

היסטוריה
--------

התחרות נוסדה ב-1913 על ידי הגנרל חוליו רוקה, שכיהן כנשיא ארגנטינה בשנים 1880 עד 1886. רוקה היה אוהד כדורגל נלהב, ובתקופת כהונתו כשגריר ארגנטינה בברזיל סבר כי משחקים בין הנבחרות של שתי המדינות יתרמו ליצירת יריבות כדורגל ראויה ויסייעו בפיתוח הספורט במדינות. הגביע היה אמור להיערך במתכונת שנתית ולסירוגין בשתי המדינות. היה זה אחד ההיבטים היחידים של הטורניר שהשתמרו במדויק לאורך כל שנות קיומו.

רוקה תרם גביע לפדרציית הכדורגל הארגנטינאית, והוסכם כי התחרות תיערך במשך שלוש שנים רצופות במתכונת של משחק יחיד בכל שנה, והנבחרת שתנצח בשני משחקים תקבל את הגביע לחזקתה לצמיתות. אולם, ב-1915 התאחדה פדרציית הכדורגל הארגנטינאית עם התאחדות הכדורגל הארגנטינאית, והמשחקים שלאחר מכן לא נערכו. ב-1922 הסכימה קונפדרציית הספורט של ברזיל להמשיך את התחרות, ונבחרת ברזיל זכתה בו בפעם השנייה, ובכך קיבלה לחזקתה את הגביע על אף שהפסידה לארגנטינה בטורניר השלישי שנערך שנה אחת לאחר מכן.

ב-1938 הסכימו ההתאחדויות לחדש את הטורניר. מבנה הטורניר השתנה, ונקבע כי הגביע יישמר אצל הנבחרת האחרונה שזכתה בו. במקרה ושני המשחקים הראשונים היו נגמרים בתיקו או שכל נבחרת הייתה זוכה בניצחון אחד, אזי היה נערך משחק שלישי. בינואר 1939 גברה ארגנטינה על ברזיל בריו דה ז'ניירו בתוצאה 5 - 1. המשחק הבא היה רווי אירועים, וארגנטינה החליטה לנטוש את המגרש במחאה לאחר שהשופט העניק בעיטת עונשין מ-11 מטרים לברזיל. בעקבות כך נערכו בסאו פאולו שני משחקים, בסיומם זכתה ארגנטינה.

ב-1957 נערך הטורניר באצטדיון מרקאנה, בו ערך הכדורגלן הנודע פלה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, לאחר שזומן על ידי המאמן סילביו פירילו. במשחק זה הבקיע פלה את שערו הראשון מתוך רבים במדי הנבחרת. כמו כן, החל מ-1940 זכתה ברזיל בכל הגביעים, למעט הגביע של 1971 שהוענק לשתי הנבחרות כיוון ששני המשחקים הסתיימו בתיקו.

תוצאות הטורנירים
----------------

| שנה | מיקום | גביע רוקה |
| --- | --- | --- |
| מנצחת | סגנית | תוצאות |
| 1914 | בואנוס איירס | ברזיל | ארגנטינה | 1 - 0 |
| 1922 | סאו פאולו | ברזיל | ארגנטינה | 2 - 1 |
| 1923 | בואנוס איירס | ארגנטינה | ברזיל | 2 - 0 |
| 1940 - 1939 | ריו דה ז'ניירו (2) וסאו פאולו (2) | ארגנטינה | ברזיל | 5 - 1, 2 - 3, 2 - 2‏ה‏, 3 - 0 |
| 1940 | בואנוס איירס (3) | ארגנטינה | ברזיל | 6-1, 2-3, 5-1 |
| 1945 | סאו פאולו וריו דה ז'ניירו (2) | ברזיל | ארגנטינה | 3-4, 6-2, 3-1 |
| 1957 | סאו פאולו וריו דה ז'ניירו | ברזיל | ארגנטינה | 1-2, 2-0 ‏ה‏ |
| 1960 | בואנוס איירס (2) | ברזיל | ארגנטינה | 2-4, 4-1 ‏ה‏ |
| 1963 | סאו פאולו וריו דה ז'ניירו | ברזיל | ארגנטינה | 2-3, 5-2 ‏ה‏ |
| 1971 | בואנוס איירס | ארגנטינה  ברזיל | - | 1-1, 2-2 ‏ה‏ |
| 1976 | בואנוס איירס וריו דה ז'ניירו | ברזיל | ארגנטינה | 1-2, 2-0 |

קישורים חיצוניים
----------------

* גביע רוקה באתר RSSSF
**Source Filmmaker** היא תוכנה ליצירה טריילרים למשחקי מחשב של חברת Valve (התוכנה עצמה פותחה על ידי Valve), התוכנה פועלת על מנוע ה-Source בלבד, מה שאומר שאפשר לייצר עם התוכנה טריילרים רק למשחקים עם מנוע ה-Source.

המשחק הראשון שעשו עם התוכנה בשבילו טריילר הוא Half-Life: Source (הגרסה עם מנוע ה-Source למשחק Half-Life שהיה עם מנוע ה-GoldSrc).

המשחק שאליו Valve עשו הכי הרבה טריילרים הוא Team Fortress 2, שביניהם: Meet The Heavy, Meet The Scout, Meet The Pyro ועוד.

גרסאות
------

### Linux

בתאריך ה-16 ביולי 2012 החברה Valve הוציאו גרסה לתוכנה שמאפשרת למשתמשי Linux (גרסה 12.04) ליצור סרטונים משלהם.

### Source Filmmaker 2

בחודש אוגוסט 2012 Valve הוציאה גרסה חדשה לתוכנה (הכוללת עדכונים חדשים ועוד אפשרויות לתוכנה) שאיתה עשו את הטריילר השני למשחק Counter-Strike: Global Offensive.

משחקים
------

מתוך הטריילר של המשחק Half-Life 2: Episode Two
מתוך הטריילר של המשחק Dota 2
### משחקי חברת Valve

המשחקים שהחברה Valve עשתה להם טריילרים:

* Half-Life: Source
* Counter-Strike: Source
* Half-Life 2
* Half-Life 2: Deathmatch
* Half-Life Deathmatch: Source
* Day of Defeat: Source
* Half-Life 2: Lost Coast
* Half-Life 2: Episode One
* Half-Life 2: Episode Two
* פורטל
* Team Fortress 2
* Left 4 Dead
* Left 4 Dead 2
* Alien Swarm
* פורטל 2
* Dota 2
* Counter-Strike: Global Offensive

### משחקים אחרים

משחקים שהחברה Valve לא פיתחה אבל נעשה שימוש בתוכנה ביצירת הטריילרים:

* Bloody Good Time
* E.Y.E.: Divine Cybermancy
* The Crossin
* Dark Messiah of Might and Magic
* Dear Esther
* Garry's Mod
* Hybrid
* Kuma Reality Games
* Kuma\War - (כל סדרת המשחקים)
* Nuclear Dawn
* Postal III
* SiN Episodes
* Sting
* The Secret Operations
* Tactical Intervention
* The Ship
* Vampire: The Masquerade – Bloodlines
* Vindictus
* VR Worlds 2
* Zeno Clash

**הערה:** כל המשחקים שנמצאים הרשימה זו הם בשימוש המנוע הגרפי Source באישור של החברה Valve.

שימוש חופשי
-----------

Valve נתנו גם אישור לשימוש חופשי בתוכנה, שמאפשרת למשתמשי סטים לייצר סרטונים משלהם על משחקי Valve, כמובן שרוב הסרטונים הם על המשחק Team Fortress 2 (כמו ב-Garry's Mod, שעם המשחק יוצרים את רוב הסרטונים על המשחק Team Fortress 2) אך גם יש סרטונים על משחקים אחרים - לדוגמה "Manufactured Alliances", סרטון שמתרחש ביקום של סדרת "מאס אפקט", דבר שהתאפשר באמצעות קהילת Garry's Mod, שהעבירה מודלים ממשחקים שאינם מבוססים על מנוע Source לפורמט המודלים של Source.

### דוגמאות

* הסרטון "Manufactured Alliances" (סרטון ביתי)
* דוגמה לסרטון SFM על המוד החדש של המשחק Team Fortress 2 בשם Mann vs. Machine (סרטון ביתי)
* דוגמה לסרטון מקורי שעיוותו אותו בעזרת התוכנה (סרטון ביתי)
* דוגמה לסרטון ש-Valve יצרה עם התוכנה

ראו גם
------

* Valve
* Source

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Source Filmmaker
* אתר התוכנה (כולל גם קישור להורדת התוכנה) (באנגלית)

| יישומי חברת Valve |
| --- |
| תוכנות | סטים • Half-Life TV • Source Filmmaker • Source SDK (Hammer) • Valve Anti-Cheat • PowerPlay • פרוטון |
| מנועים גרפיים | GoldSrc • Source • Source 2 |
| מודים | GoldSrc modifications • Source modifications |
**7 דקות אחרי חצות** (באנגלית **A Monster Calls**) הוא רומן לנוער שנכתב בסוגת הריאליזם הפנטסטי מאת פטריק נס שפורסם במקור בשנת 2011. הספר נכתב על פי רעיון של הסופרת שיבון דאוד ומאויר בחלקו הגדול באיוריו של ג'ים קיי. הספר זכה בפרסים רבים עבור הכתיבה והאיורים, בין היתר במדליית קרנגי ובמדליית גרינוויי לאיור. זהו הספר היחיד שזכה בשני הפרסים. הספר עובד לסרט באותו שם בשנת 2016.

עלילה
-----

קונור או'מאלי הוא נער בריטי בן 13 שאמו חולה מאוד, ובנוסף הוא עובר התעללות בבית הספר. בשבע דקות אחרי חצות הוא מתעורר משנתו ומגלה בחלונו מפלצת בצורת עץ טקסוס מואנש. העץ אומר לקונור שהוא יעזור לו על ידי כך שיספר לו שלושה סיפורים. בתמורה, העץ אומר שעל קונור לספר לו סיפור משלו. 

בהמשך מתברר שהאם חולה בסרטן ועוברת טיפולים כימותרפיים שבעקבותיהם עובר קונור לגור בבית אמה של אמו. הסבתא היא אישה קשה ומרוחקת, וגם אביו של קונור, שבא לביקור לאחר שעזב לארצות הברית, לא מצליח להתקרב לבנו. בעקבות הפגישות עם המפלצת והסיפורים שקונור שומע, הוא מגיע להבנה של המצב שבו הוא ואמו נמצאים.

תרגום לעברית
------------

* **7 דקות אחרי חצות**, תרגמה עפרה אביגד, הוצאת מודן ואוקיינוס, 2016

קישורים חיצוניים
----------------

* 7 דקות אחרי חצות, באתר OCLC (באנגלית)
**ארווה באזן** (מצרפתית: **Hervé Bazin**;‏ 7 באפריל 1911 - 17 בפברואר 1996) היה סופר צרפתי.

ביוגרפיה
--------

**ז'אן-פייר ארווה באזן** (**Jean-Pierre Hervé-Bazin**) נולד למשפחה קתולית בורגנית בעיר אנז'ה שבחבל פיי דה לה לואר בצרפת. הוא בילה את ימי ילדותו בסביבה הכפרית של חבל ארץ זה. הוא מרד באמו השתלטנית, השתמט מבית הספר הקתולי וברח מביתו מספר פעמים - מה שבא על ביטויו ברומן הראשון שלו "צפע בידי". בהיותו בן עשרים שנה הגיע לפריז והחל ללמוד ספרות בסורבון.

ארווה באזן החל את דרכו הספרותית כמשורר. הוא כתב שירה במשך חמש עשרה שנה אך ללא הצלחה מרובה. ב-1946 ערך כתב עת לשירה, וב- 1948 פרסם לקט שירים בשם "בעקבותיה של איריס". על פי עצתו של פול ואלרי חדל מלכתוב שירה ופנה לכתיבת פרוזה.

הרומן הראשון שלו "צפע בידי" (1948) זכה להצלחה מרובה. הוא המשיך לכתוב במשך כל ימי חייו ופרסם למעלה מעשרים רומנים. הרומן האחרון שלו "היום התשיעי" הופיע ב- 1994.

קברו של ארווה באזן ב- Cunault שבחבל מן ולואר שבצרפת
ב- 1950 השתתף יחד עם מחברים אחרים ובהם ז'אק אודיברטי, מוריס דרואון ואנדרה מורואה בכתב העת לספרות "לה נף". ב-1960 נבחר לאקדמיית גונקור וב- 1973 שימש כנשיא אקדמיה זו. הוא השתייך לתנועת השלום שהייתה קשורה עם המפלגה הקומוניסטית הצרפתית. בין היתר, הביע את הזדהותו עם יוליוס ואתל רוזנברג שהוצאו להורג בארצות הברית באשמת ריגול למען ברית המועצות. ב- 1980 קיבל את פרס לנין לספרות.

ארווה באזן מת באנז'ה ב-1996. ב-2004, בגלל תסבוכת משפטית, קיבלו ששת ילדיו מנישואיו הראשונים לידיהם את כתב ידו ואת מכתביו; אך אוניברסיטת אנז'ה והספרייה הציבורית של עיר זו הצליחו לבסוף לקבל לידיהן 22 כתבי יד ו-9,000 מכתבים, אשר הועמדו לרשותם של אנשי מחקר כפי שכתב בצוואתו.

יצירתו
------

ארווה באזן נודע בעיקר בשל הרומנים שלו הנושאים אופי אוטוביוגרפי למחצה והעוסקים בבעיותיהן של משפחות מסוכסכות. רומנים אלה נכתבו בהשראת התנסותו הקשה בימי ילדותו ונעוריו. ברומן "צפע בידי" הוא מתאר את יחסה העוין של אמו כלפיו וכלפי ילדיה האחרים. רומן זה, שזכה להצלחה מרובה בצרפת של אחרי מלחמת העולם השנייה, יחד עם הרומן "מותו של הסוס הקטן" (1950) ועם הרומן "קריאת התנשמת" (1972) מהווים טרילוגיה שבה מופיעות אותן דמויות. מדובר באם אכזרית המחפשת דרכים כדי להעניש את ילדיה ומתעללת בהם.

גם ברומנים אחרים באזן עוסק בבעיות משפחתיות. למרות שהסתכסך עם הוריו, הוא נשאר נאמן לחבל מולדתו המהווה את הרקע לרבים מן הרומנים שלו. הוא כתב גם סיפורים קצרים ומסות ובהן "אני מאמין" (1977).

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **ארווה באזן** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ארווה באזן** |

* ארווה באזן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ארוה בזן (1911-1996), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298971205171
* BIBSYS: 90058915
* BNE: XX850372
* BnF: cb120425035 (data)
* CANTIC: a11752804
* CiNii: DA01967722
* GND: 118657712
* ICCU: RAVV018917
* ISNI: 0000 0001 2103 7900
* LCCN: n50037347
* LNB: 000000976
* NDL: 00519880
* NKC: jn19990000538
* NLA: 36102028
* NLK: KAC199601907
* NSK: 000016277
* NTA: 069369488
* RERO: 02-A002980308
* SELIBR: 250475
* SNAC: w6vm81m9
* SUDOC: 027394751
* Trove: 1212568
* VcBA: 495/317273
* VIAF: 109378479
* WorldCat: lccn-n50037347

 |
שרידי המשאית שעלתה על המוקש
**מיקוש משאית חברי רמת הכובש** התרחש ב-4 באוגוסט 1938, במהלך ימי המרד הערבי הגדול. משאית שהובילה פועלים מבין חברי הקיבוץ עלתה על מוקש ועקב כך נהרגו שמונה מיושביה.

רמת הכובש שליד כפר סבא עלתה על הקרקע ב-1932. מראשית המרד הערבי הגדול ב-1936 עמד היישוב בפני התקפות רבות מצד הכפרים הערביים השכנים לה ולמעשה הותקף במהלכו יותר מכל יישוב יהודי אחר בארץ ישראל. בין אפריל לאוקטובר 1936 הותקף הקיבוץ 32 פעמים. במהלך החודש שלפני המיקוש נהרגו בפעולות איבה ארבעה מחברי הקיבוץ. היישוב הפך לסמל של עמידת ההתיישבות היהודית בפני המרד.

ביום חמישי, 4 באוגוסט 1938, בשעה 16:00 אספה משאית 17 פועלים, רובם חברי הקיבוץ, שעבדו בפרדסים שבקרבתו. המשאית נסעה חזרה אל היישוב. מטעמי זהירות נסעה המשאית לא בכביש שליד הכפר מיסכה, הקרוב למשק, אלא בכביש אחר. לפניה נסע טנדר ובו חמישה נוטרים, שחלקם הלכו ברגל לצידו. הנוטרים לא הבחינו בדבר מה חשוד, אך אחד מגלגליה האחוריים של המשאית פגע במוקש שהוטמן בדרך על ידי כנופיה ערבית והוא התפוצץ.

מכוח ההתפוצצות הועפה המשאית באוויר והתפרקה, ורוב יושביה נפגעו. שישה נהרגו במקום ושבעה נפצעו. 

קול ההתפוצצות נשמע היטב בקיבוץ ובכפר סבא. שוטרים, נוטרים ורופאים הגיעו למקום הפיגוע ומצאו את הנפגעים פזורים על פני שטח נרחב. הפצועים הועברו לבית החולים בילינסון. אחד מהם מת מפצעיו בלילה ושני מת למחרת.

בין ההרוגים היו שישה גברים ושתי נשים, בגילאי 23 עד 31. שבעה מהם היו חברי הקיבוץ והשמיני תושב שכונת אליעזר שליד כפר סבא.

הידיעה על האסון חוללה אבל כבד בקיבוץ וביישוב היהודי בארץ.

גופות ההרוגים הובאו לבית התרבות בקיבוץ. למחרת, יום שישי, הוכנסו לתוך ארונות קבורה ונערכה להם הלוויה המונית בהשתתפות חברי הקיבוץ ואורחים רבים שהגיעו אליו. אהרן ציזלינג ספד לחללים.

הקיבוץ פרסם לזכר הקורבנות את החוברת "לזכר השמונה".

לקריאה נוספת
------------

* **ימי רמה: פרקי רמת הכובש**, בעריכת גרשון ריבלין, תל אביב: מערכות, 1964

קישורים חיצוניים
----------------

* ידיעות עיתונות באתר עיתונות יהודית היסטורית:
	+ אסון מחריד ברמת הכובש, דבר, 5 באוגוסט 1938
	+ הלויה ברמת הכובש, דבר, 7 באוגוסט 1938
	+ רמת הכובש הותקפה לאור היום, דבר, 9 באוגוסט 1938
	+ אבישוע, בדמייך חיי!, דבר, 19 באוגוסט 1938
* אלעד הופר, רמת הכובש בשבוע שאחרי - מנסים לאחות את השברים, באתר Nrg, ‏6 ביוני 2009

הערות שוליים
------------

1. ↑  החוברת "לזכר השמונה" בקטלוג הספרייה הלאומית.
במיתולוגיה הרומנית, **סולומונר** (ברומנית: solomonar, ברבים: solomonari), הוא מכשף השולט על העננים ועל הגשם. 

על פי המיתולגיה הרומנית שולטים ה"סולומונרים" ב"באלאורי העננים" - יצורים אגדתיים המובילים את ענני הברד. סולומונרים חיים הרחק מהעולם ב"מישור האחר" (Tărâmul Celălalt), אך יורדים אל הכפרים כדי לבקש נדבות, למרות שאינם זקוקים לדבר. המקומות בהם לא יתקבלו בצורה יפה, יסבלו בהמשך מענני הברד. את הידע שלהם קיבלו הסולומונרים משלמה המלך (מכאן שמם) והם מעבירים את הידע הלאה מרב אומן אל תלמידו. הסולומונר ייקח לעצמו כמתלמד ילד שנולד עם מום ויגדל אותו במערה שלו בסוף העולם. בדרך כלל מתארים סולומונר כ"אדמוני, גבוה, עם גלימה לבנה, עם כלים קסומים באזורו, לעיתים מבקשי נדבות בכפרים ולעיתים רוכבים על "באלאורי" הברד. לפעמים הם ביחידות ולפעמים בחברת מורוי, רוח טמאה, בדרך כלל של ולד שמת בטרם הוטבל לנצרות. כדי להתמודד עם זעם הסולומונר יכולים בני אדם לפנות ל"רב אומן סתת", סולומונר שהתיישב בין הבריות, אך יודע את הקסמים.

ישנם סיפורים מאזור טרנסילבניה על קיומם של אחרוני הסולומונרים. ההסברים על המיתוס מקשרים אותו לכוהני הדאקים שנקראו "קפנובטאי" (Kapnobatai) או "קטיסטאי" (Ktistai), בתוספת השפעות נוצריות וסינכרון כל האמונות.

קישורים חיצוניים
----------------

* Getica - Daci - Mituri - Hultanul ברומנית
**ג'ודי לוקוקי** (בצרפתית: **Jody Lukoki**;‏ 15 בנובמבר 1992 – 9 במאי 2022) היה כדורגלן מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.

קריירת מועדונים
---------------

לוקוקי גדל במחלקת הנוער של אייאקס מליגת העל ההולנדית. ב-19 בינואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2-0 על פיינורד במסגרת הליגה בעונת 2010/2011. בסך הכל ערך לוקוקי 24 הופעות ליגה באייאקס, בהן הבקיע חמישה שערים. הוא זכה עם המועדון בשלוש אליפויות הולנד.

ב-2 באוגוסט 2013 הושאל לוקוקי למשך עונת 2013/2014 לקמבור, העולה החדשה לליגת העל ההולנדית. הוא ערך 32 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.

ב-7 באוגוסט 2014 חתם לוקוקי על חוזה לשלוש עונות בזוולה מליגת העל ההולנדית. ב-21 באוגוסט הוא הבקיע את שערו הראשון במסגרת אירופאית, בתיקו 1-1 נגד ספרטה פראג במסגרת סיבוב הפלייאוף של הליגה האירופית לעונת 2014/2015. הוא ערך 33 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.

ב-26 ביוני 2015 חתם לוקוקי בלודוגורץ ראזגרד מליגת העל הבולגרית. ב-18 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-0 לליטקס לובץ' במסגרת הליגה לעונת 2015/2016. בסך הכל שיחק לוקוקי במועדון במשך חמש עונות, בהן ערך 102 הופעות ליגה, הבקיע 17 שערים וזכה בארבע אליפויות בלגיה, וכן פעמיים בסופר קאפ הבולגרי.

ב-17 באוגוסט 2020 חתם לוקוקי בייני מלטיהספור מליגת העל הטורקית. ב-18 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד גזטפה במסגרת הליגה לעונת 2020/2021. בסך הכל ערך לוקוקי עשר הופעות ליגה במדי המועדון. ב-21 באפריל 2021 שוחרר מהמועדון.

ב-1 ביולי 2021 חתם לוקוקי בטוונטה מליגת העל ההולנדית. ב-17 בפברואר 2022 שוחרר מטוונטה, מבלי שערך הופעות במדי המועדון.

קריירה בינלאומית
----------------

לוקוקי יצג את הנבחרות הצעירות של הולנד. ב-28 במרץ 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בהפסד 2-1 לנבחרת עיראק במשחק ידידות. בסך הכל ערך שלוש הופעות בנבחרת, שלושתן במשחקי ידידות.

מותו
----

ב-9 במאי 2022 מת לוקוקי מהתקף לב לאחר שהוכה על ידי בן משפחתו במהלך ויכוח.

תארים
-----

אייאקס
* אליפות הולנד (3): 2010/2011, 2011/2012, 2012/2013

לודוגורץ ראזגרד
* אליפות בולגריה (4): 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019
* הסופר קאפ הבולגרי (2): 2018/2019

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ודי לוקוקי** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Lukoki, trainer geeft vertrouwen באתר Ajax Showtime, ‏ 2 באוגוסט 2013 (בהולנדית)
2. ↑  Jody Lukoki voor drie seizoenen naar PEC Zwolle באתר RTV Oost, ‏ 7 באוגוסט 2014 (בהולנדית)
3. ↑  Официално: Лудогорец подписа с конгоански национал באתר Gong, ‏ 26 ביוני 2015 (בבולגרית)
4. ↑  Yeni Malatyaspor'da ilk transfer Jody Lukoki באתר Goal, ‏ 9 ביולי 2020 (בטורקית)
5. ↑  Ex-Ajax player Jody Lukoki dies after being beaten by his family, MARCA, ‏2022-05-11 (באנגלית)
6. ↑  Voormalig Eredivisie-speler Jody Lukoki op 29-jarige leeftijd overleden באתר NU.nl, ‏ 9 במאי 2022 (בהולנדית)
מבנה הבית הרוקד המפורסם בפראג - עבודתו הבולטת של מילוניץ'
**ולאדו מילוניץ'** (בקרואטית: **Vlado Milunić**;‏ 3 במרץ 1941 – 17 בספטמבר 2022) היה אדריכל ממוצא קרואטי שהתגורר בפראג. 
מילוניץ' הרבה לשתף פעולה עם פרנק גרי ויחד הם תכננו את הבית הרוקד בפראג, אחת היצירות הגדולות שלהם.

ביוגרפיה
--------

מילוניץ', יליד זאגרב, הגיע בילדותו לפראג עם הוריו, זוג רופאים שהיו בסוף שנות הארבעים לחייהם, וחזרו מהתמחות של שנתיים בארצות הברית. בשובם עצרו בפראג והחליטו להישאר שם במעמד של גולים פוליטיים. ב-24 באוקטובר 1956 עלה על מטוס בבלגרד לכיוון פראג עם עצירה בבודפשט. במהלך הטיסה נודע כי בהונגריה פרצה המהפכה וברגע האחרון המטוס המריא ונחת בפראג. הוא למד באוניברסיטה הטכנית של צ'כיה בפראג (1960–1966), שהיא אחת האוניברסיטאות הגדולות בצ'כיה. ב-1969, לאחר שסיים את לימודיו, עבר לפריז לצורך התמחות, במהלכה החליף את מקום עבודתו מספר פעמים. לאחר שובו לצ'כוסלובקיה הוא החל בשיתוף פעולה עם ג'ון לינקה, שאותו סיים כעבור מספר שנים. לאחר מהפכת הקטיפה בשנת 1990 הקים סטודיו משלו בשם "מחשבות חינם".

יחד עם פרנק גרי יצר את מבנה הבית הרוקד, ובנוסף לכך תרם רבות לפתרון אחד ה"פרדוקסים" שקיימים בפראג, שנחשבת מצד אחד לעיר יפה במיוחד, ומצד שני חלק ניכר מאוכלוסייתה חי בבתים שחזותם אינה מזמינה למגורים. הוא הופיע בקביעות בדיונים בתקשורת כנגד שחיתות שלטונית, בניית גורדי שחקים וסופרמרקטים, ניצול לרעה של אדריכלים, התנהגות מחפירה של הבנקים, חברות הביטוח והיזמים ונושאים נוספים.

מילוניץ' אמר על עצמו:

> 
> אני אדריכל צ'כי מאחר שסיימתי את בית הספר בצ'כיה. אבל אני לא צ'כי, על אף שיש לי אזרחות צ'כית. אני יוגוסלבי, היות שכך אני מרגיש, למרות העובדה שיוגוסלביה לא קיימת יותר. ואני איש פראגי מכיוון שפראג היא ביתי.
> 
> 
> 
> 

נפטר ב-17 בספטמבר 2022.

גלריית תמונות
-------------

* עבודתו הבולטת של מילוניץ', הבית הרוקד בפראגעבודתו הבולטת של מילוניץ', הבית הרוקד בפראג
* בניין כחול במתחם כוכב פטרה בפראג בתכנונו של מילוניץ'בניין כחול במתחם כוכב פטרה בפראג בתכנונו של מילוניץ'
* בניין צהוב במתחם כוכב פטרה בפראג בתכנונו של מילוניץ'בניין צהוב במתחם כוכב פטרה בפראג בתכנונו של מילוניץ'
* בניין אדום במתחם כוכב פטרה בפראג בתכנונו של מילוניץ'בניין אדום במתחם כוכב פטרה בפראג בתכנונו של מילוניץ'

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ולאדו מילוניץ'** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של ולאדו מילוניץ'
* סיפור חייו של ולאדו מילוניץ' (בצ'כית)
* השחיתות עליה מדבר מילוניץ' (בצ'כית)
* מרכז בית הילדים שנבנה בסמוך לבית הרוקד - גם כן בעיצובו של מילוניץ' (בצ'כית)
* ריאיון עם ולאדו מילוניץ' על תוכנית המתאר החדשה של פראג (בצ'כית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ציטוט הדברים שאמר מילוניץ', באתר האמנות Foibos המפרט את פועלו (בצ'כית)(הקישור אינו פעיל, 25.2.2020)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 4049059
* BnF: cb15017652n (data)
* GND: 135903084
* ISNI: 0000 0000 7845 6762
* LCCN: no2004122409
* NKC: jo2002105411
* NSK: 000367960
* SUDOC: 24991333X
* ULAN: 500108138
* VIAF: 19958724
* WorldCat: lccn-no2004122409

 |
**נהר סולט** (באנגלית: **Salt River**, מילולית: נהר המלח) הוא נהר הזורם במדינת אריזונה, ארצות הברית, אחד מיובליו של הנהר חילה.

גאוגרפיה
--------

הנהר מתחיל את זרימתו ממחוז חילה במזרח אריזונה, כאשר שני נחלים קטנים, 'הנחל הלבן' ו'הנחל השחור' נפגשים, וזורם מערבה דרך פיניקס ונשפך לנהר חילה. בין היתר הנהר זורם דרך מספר שמורות אינדיאנים ולאחר מכן בקניון סולט ריבר והרי האמונה התפלה.

מעט מזרחית לפיניקס, ליד העיירה פאונטיין הילס, נשפך הנהר ורדה לנהר סולט. 

הנהר משמש כמקור הראשי למי שתייה של המטרופולין של פיניקס ומחוז מריקופה. בעקבות כך יש לאורכו מספר רב של סכרים ומאגרי מים: סכר תאודור רוזוולט על שם הנשיא ה-26 של ארצות הברית תאודור רוזוולט שיוצר את מאגר רוזוולט, סכר סוס מסה היוצר את מאגר אפאצ'י, סכר מורמון פלאט היוצר את מאגר קניון, סכר הרי סטיוארט היוצרים את מאגר סאגוורו וסכר ריף הגרניט אשר לא יוצר מאגר מים אלא מסיט את המים הזורמים בנהר לעבר תעלות אשר מוליכות את המים שישמשו לשתייה וחקלאות. אורך התעלות הללו מגיע ל-1,609 ק"מ. תעלות רבות נחפרו כבר במאה ה-19 ואף לפני. הנהר ממשיך לזרום מערבה דרך מסה, טמפה, סקוטסדייל ופיניקס. בעקבות סכר ריף הגרניט הנהר העובר בערים הללו יבש בחלקו הגדול, חוץ מאגם העיר טמפה, אגם מלאכותי שנבנה על מנת לאגור את מעט המים שכן זורמים, בעיקר אחרי גשמים, למטרות תיירות. למרות היותו יבש ברוב עונות השנה הנהר מתמלא ואף גורם לפעמים להצפות באזורים הנמוכים בעונות הגשומות. 

כ-24 ק"מ מערבית לפיניקס נשפך הנהר סולט לנהר חילה הממשיך מערבה לעבר נהר הקולורדו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סולט** בוויקישיתוף
* מפת התעלות העתיקות
* סולט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007539478305171
* LCCN: sh90005150
* NARA: 10038740

 |
**אוגוסט שפר** (בגרמנית: **August Schaeffer**;‏ 30 באפריל 1833 - 29 בנובמבר 1916) היה צייר ומנהל מוזיאון אוסטרי.

ביוגרפיה
--------

אוגוסט שפר היה בנם של המנתח קרל שפר ואשתו אליזבת שייבנבוגן. הוא נולד בפרבר ווינאי. אחותו יוזפינה מגדלנה נישאה לימים לצייר לודוויג הלוסקה, אחות נוספת לצייר קארל בורומאוס פוסט.

בין השנים 1852–1856 למד שפר באקדמיה לאמנויות וינה אצל צייר הנוף פרנץ שטיינפלד. משנת 1857 הוא יצא לנסיעות לימוד נרחבות בדרום ומערב אירופה, במיוחד לים הצפוני, להונגריה ולהרי האלפים. בשנים 1871–1874 הוא עבד בספרייה, והיה אוצר בשנים 1874–1880 של הגלריה באקדמיה לאמנויות יפות בווינה. בשנים 1892–1910 היה מנהל גלריית התמונות של מוזיאון קונסטיסטורישס וינה. בתפקיד זה ארגן את המוזיאון כמוסד מדעי ומיסד היבט השימור.

כצייר, היה אוגוסט שפר מחויב לסגנון רומנטי-מאוחר, לימים לסגנון האימפרסיוניזם, והיה פעיל בעיקר כצייר נוף, בעיקר ייצוגים של נופי יער אופייניים.

שפר היה חבר באגודת האמנים איינטרכט, ומ־1861 חבר הנהלה קונסטלרהאוס, 1884–1886 ומ־1913 חבר כבוד במוסד זה. הוא כתב גם כרוניקה של 50 שנה לשיתוף הפעולה של האמנים בקונסטלרהאוס. בשנים 1889–1916 היה חבר ועד באגודת העתיקות. בשנת 1911 הוא זכה לתואר אצולה ומאז נקרא אוגוסט שפר אדלר פון וינולד. בשנת 1915 הוא הפך לחבר מועצה. שפר כתב כמה כתבים עם תוכן אמנותי-היסטורי ועל המוסדות שעבורם עבד.

נישואיו הראשונים היו בשנים 1862–1889 עם זמרת האופרה אמילי הופמן (1835–1889). לאחר מותה הוא התחתן שוב בשנים 1905–1916 עם אוגוסטה וואהרמונד.

הוא נקבר בבית העלמין הקהילתי בנוסדורף.

גלריה
-----

* נוף עם אגםנוף עם אגם
* ערב ביער אורניםערב ביער אורנים
* חוף סלעיחוף סלעי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוגוסט שפר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Brief biography, de.wikisource.org
2. ↑  M. Haja: "Schaeffer von Wienwald August". In: Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL). Vol. 10, Austrian Academy of Sciences, Vienna 1994, מסת"ב 3-7001-2186-5, p. 24.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 122437985
* ISNI: 0000 0000 8194 4337
* LCCN: nr2001052133
* NKC: mzk2012696864
* NTA: 357748468
* RKD: 70083
* SUDOC: 244764875
* ULAN: 500059618
* VIAF: 3354091
* WorldCat: lccn-no2011027134

 |
**סומרס** (ברוסית: **Соммерс**, בפינית: **Someri**, בשוודית: **Sommarö**) הוא אי לא מיושב השייך לרוסיה. הוא ממוקם בחלק המזרחי של המפרץ הפיני, במרחק של כ-18 ק"מ מחופי פינלנד. אורכו של האי הוא 950 מטר, רוחבו - 450 מטר. על האי ישנו מגדלור.

היסטוריה
--------

האי היה שייך לשוודיה עד לשנת 1721, אז הועבר לשליטת האימפריה הרוסית בהתאם לחוזה נישטאד. הצאר פיוטר הגדול העניק את האי במתנה לליצן החצר שלו יאן ד'אקוסטה. האי נשאר נטוש במשך כמאה שנה, עד שבשנת 1808 נבנה על האי מגדלור. בסוף המאה ה-19 שודרג המגדלור, הותקן בו צופר להתרעה לספינות. כמו כן נבנה בית מעץ, בו התגורר מפעיל המגדלור עם משפחתו.

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה החל הצבא הרוסי בבניית מוצבים על האי. בניית המוצבים הופסקה ב-1917, לאחר מהפכת אוקטובר, כאשר החיילים הרוסים נטשו את האי. בתחילת 1918 השתלט על האי כוח מהצבא הפיני. בשנת 1920 הוסדרה השליטה הפינית באי במסגרת חוזה טרטו. הפינים השלימו את בניית המוצבים ותחזקו את המגדלור על האי.

עם פרוץ מלחמת החורף פוצצו הפינים את המגדלור שעל האי ופינו את כוחותיהם מהאי. ב-1 בדצמבר 1939 הנחית הצי הסובייטי כוחות על האי, אשר כבשו אותו ללא קרב. בתום המלחמה, במסגרת חוזה השלום שנחתם במוסקבה, הועבר האי באופן רשמי לשליטת ברית המועצות. הסובייטים הקימו מחדש את המגדלור (שפוצץ על ידי הפינים) ומיקמו על האי חיל מצב קטן.

ב-2 בדצמבר 1941 פונו כוחות הצבא האדום מהאי בהתאם להחלטת הפיקוד הצבאי של חזית לנינגרד. החיילים שהתפנו מהאי הצטרפות למגיני העיר לנינגרד. ב-19 בינואר 1942 הנחיתו הפינים כוחות על האי והשתלטו עליו. הם הציבו על האי חיל מצב שכלל כ-100 חיילים עם 5 תותחי שדה ו7 תותחי נ"מ.

בקיץ 1942, החליט הפיקוד הסובייטי לכבוש את האי מחדש ותכנן מבצע נחיתה על האי. המבצע יצא לפועל ב-8 ביולי 1942 ונכשל כישלון חרוץ. הסובייטים אומנם הצליחו להנחית כוחות על האי ולהשתלט על אחד המוצבים, אבל הפינים, בסיוע ספינות הצי הגרמני, הצליחו להדוף את המתקפה הסובייטית. בסופו של דבר כמעט כל החיילים הסובייטים שנחתו על האי נהרגו או נפלו בשבי. רק 23 חיילים פצועים (מתוך כ-250 חיילים שהונחתו) הצליחו להתפנות על גבי ספינות טורפדו שהתקרבו לאי.

הפינים החזיקו באי עד לספטמבר 1944, כאשר פינלנד חתמה על הסכם שביתת נשק עם ברית המועצות. לאחר חתימת ההסכם עזב הצבא הפיני את האי והצבא האדום השתלט עליו שוב. בתקופת ברית המועצות החזיק הצי הסובייטי על האי בסיס קטן ובו תחנת מכ"ם. לאחר התפרקות ברית המועצות פונה הבסיס.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 

האי במהלך מלחמת העולם השנייה

ראו גם
------

* סורסארי

לקריאה נוספת
------------

* Anttila, Risto: **Lavansaari Seiskari Tytärsaari Haapasaari 1918**. KR-kirjat OY, 2006. מסת"ב 951-9387-60-9.
* Laurell, Seppo: Suomen majakat. **Kustannusosakeyhtiö Nemo/Merenkulkulaitos**, 1999. מסת"ב 952-5180-21-2.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סומרס** בוויקישיתוף
* תיאור הקרב על האי (באנגלית) (הקישור אינו פעיל, 13 ביולי 2019)