recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אלי (אליהו) הללי** (29 בדצמבר 1947 – 20 בפברואר 2004) היה ראש עיריית דימונה בין השנים 1983–1989. שירת כממלא מקום ראש העיר בקדנציה הקודמת לבחירתו בראשותו של ז'אק אמיר.

הללי, נולד בתוניסיה ליעקב ואנה אללי. בעקבות גילויי אנטישמיות החליטו הוריו לעלות לישראל. הללי עלה כשהיה בן שמונה והגיע למעברה בדימונה. שם גדל, והיה לבוגר מחזור א' בבית הספר התיכון בדימונה. אביו, יעקב היה אחד מחברי מועצת העיר דימונה עם הקמתה.

אחרי שירותו הצבאי התחיל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר במדעי המדינה, שם הכיר את אשתו פנינה (פאולין), מתנדבת מאוסטרליה שהגיעה מיד אחרי מלחמת ששת הימים. במקביל ללימודיו עבד במשרד החוץ בירושלים. בשנת 1969 נישא לפנינה וכעבור שנה, ב-1970, נולדה בתם הבכורה ענת. חודשים ספורים אחרי לידת ענת, ב-1970, ובמהלך הלימודים קיבל הצעה ממשרד החוץ לצאת לשליחות מטעמו כצפן, ועקב כך הפסיק את לימודיו.

הללי יצא לשליחות לז'נבה והשתתף בשיחות השלום ב-1972, בשנה זו נולדה בתו השנייה טל. בהמשך שהייתו בז'נבה, ב-1975, נולד בנו עדי יעקב. בסוף 1977, אחרי שבע שנים בשווייץ, עזב את משרד החוץ במגמה לחזור לעירו דימונה ולשרת בה כראש העיר.

אחרי קדנציה בה היה ממלא מקום ראש העיר ז'אק אמיר, נבחר הללי לראש עיריית דימונה ושירת בכהונה זו במשך קדנציה אחת.
ב-1985 נולדה אביב, בתו הקטנה. במהלך הקדנציה, חולל שינויים רבים בפני העיר, בתדמיתה, בתעסוקה ובתרבות.

במהלך שנות שירותו כראש העיר נבנו בדימונה:

* היכל התרבות (כיום על שם אלי הללי),
* אמפיתיאטרון,
* מרפאת שיניים עירונית,
* ספרייה עירונית,
* מרכז תקשורת,
* אולם ספורט על שם ניסים גאון,
* קונסרבטוריון חדש,
* היכל הילד,
* בית הכנסת החדש,
* מפעל דייל.

תדמית העיר שינתה פניה, פרחים נשתלו בגנים ציבוריים, נבנו גני משחקים חדשים ונולדה הסיסמה: "פרח במדבר" ו"אני דימונאי גאה".

בנושא התרבות וחינוך שינה הללי את פני העיר: התקיימו ערבי נוער "מוזיקפה" במרכז הקהילתי, התקיימה מועצת נוער עירונית, "הבימה" קיימה סדרת מנויים בדימונה, נולדה ה"חוויה הדימונאית" - להקה בנויה מבני דימונה שהפיקה שני מופעים גדולים לרגל חגיגות 30 שנה לדימונה, להקת המחול "סופה במדבר" הגיעה להישגים רבים, נבנה מרכז מחול בבית צוקר בעיר, אנריקו מסיאס הגיע להופיע בהיכל התרבות, התזמורת העירונית ייצגה את דימונה באנדרנך, בגרמניה.

אחרי קדנציה, עת נכשל בבחירות הבאות, עבר הללי לניהול במחוזות שונים:
ניהל את חברת שיכון ובינוי בבאר שבע.
יצא לשליחות נוספת מטעם משרד האוצר כנציג הבונדס בליון שבצרפת.
אחרי שלוש שנות שליחות חזר, וניהל חברת כוח אדם (ס.ג. עובדים) ולאחריה הקים וייסד את בית אבות "אבות הנגב" של רשת משען בבאר שבע.
במהלך שבע שנות ניהול בית האבות בבאר שבע, חלה אלי הללי בסרטן, ואחרי שלוש שנים, בהן לא הפסיק את עבודתו ותרומתו לקהילה, נפטר ב-17 בפברואר 2004 2004.

הללי הותיר אישה - פנינה, וארבעה ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלי הללי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר "Billiongraves"

| ראשי עיריית דימונה  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אליעזר מילרוד • ערמון לרדו • גבי סבג • ישראל נבון • יצחק פרץ • ז׳אק אמיר • אלי הללי • גבי ללוש • מאיר כהן • אלי בורנשטיין • בני ביטון |

 |
**דני והים הכחול** (באנגלית: **Danny and the Deep Blue Sea**) הוא מחזה פרי עטו של ג'ון פטריק שנלי, אותו כתב בשנת 1984.

תקציר העלילה
------------

רוברטה בת ה-31 ודני בן ה-29 הם שני צעירים אמריקאים מוכי גורל, שהחיים לא היטיבו עמם והם נושאים עמם מטענים שליליים רבים. הם נפגשים בפאב אמריקאי שומם ומתפתחת ביניהם שיחה. 

דני המתגורר עם אמו, חדור שנאה עצמית ונוהג לצאת לברים בלילות וללכת מכות כדי להוציא את זעמו. רוברטה, גרושה עם ילד, מתגוררת עם הוריה, חדורת רגשות אשמה בגלל שהיא ביצעה מין אוראלי באביה. פגישתם נפתחת בחשד הדדי, ממשיכה בחיבה, הם עולים אליה הבייתה, מקיימים יחסים, מנהלים ביניהם שיחת נפש והדבר מוביל לתחילתו של קשר עמוק יותר.

אודות המחזה
-----------

שם המחזה באנגלית הוא משחק לשון "Between the Devil and the Deep Blue Sea" פירושו: בין הפטיש לסדן. 

שנלי, המחזאי, כתב בפתיחת המחזה על הסגנון: "המחזה אמיתי מבחינה רגשית, אך אינו מתרחש בעולם ריאליסטי. האלמנטים התפאורתיים ההכרחיים לפעולה, רק הם בלבד יהיו על הבמה, רק השטחים שהפעולה מתרחשת בהן - מוארים".

הדמויות משוחחות ביניהן בסלנג.

המחזה בתיאטרון הרפרטוארי הישראלי
--------------------------------

**תיאטרון באר שבע, הצגת בכורה: אוקטובר 1988**

* יוצרים: תרגום - אלה אלמגור, במאי – רוני ניניו, מעצב תפאורה – יוסי בן-ארי, מלחין מוזיקה – שמוליק נויפלד, מעצב תאורה – אריאל אריאב.
* שחקנים: רוברטה – אהובה בץ, דני – אלבי גבריאל.

בארץ המחזה מוצג הרבה בבתי ספר למשחק ובפרינג'.

תרגומים לעברית
--------------

* ג'והן פאטריק שאנלי, **דני והים הכחול**, עברית – אלה אלמגור, רמת גן: בית צבי, 1995.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ג'והן פאטריק שאנלי, דני והים הכחול, עברית – אלה אלמגור, רמת גן: בן צבי, 1995. הערת המתרגמת, אלה אלמגור, עמ' 3.
2. ↑  שם, דני והים הכחול, בן צבי, עמ' 3
אלי זבורובסקי
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
**אליעזר (אלי) זבורובסקי** (באנגלית: **Eliezer (Eli) Zborowski**‏; 20 בספטמבר 1925, ז'רקי – 10 בספטמבר 2012, ניו יורק) היה פעיל ציבור יהודי ממוצא פולני.

קורות חייו
----------

נולד בז'רקי שבפולין, בן בכור למשפחה חסידית. נכלא עם משפחתו בגטו ז'רקי. השיג מסמכים מזויפים, בעזרתם התחזה לנוצרי והצליח לצאת מהגטו. פעל בתור איש קשר בין הגטו לבין המחתרת הלא יהודית. בתחילת 1943, חודשים מעטים לאחר חיסול הגטו, מצאה משפחת זבורובסקי מקלט בבתיהם של בני משפחות פלאצ'ק וקולאץ', להם הוענק התואר חסידי אומות העולם.

לאחר השחרור סייע אלי ל"עליה ב'" עד הקמת המדינה ב-1948. בתחילת 1952 היגר אלי מאירופה לארצות הברית עם אשתו, דיאנה לבית וילף, ניצולת שואה אף היא. הזוג הגיע לפורסט היל, ניו יורק.

פעילות ציבורית
--------------

בשנת 1964 יזם זבורובסקי את האזכרה הראשונה של "יום השואה" בארצות הברית. בשנת 1969 כיהן אלי כחבר בהנהלת יד ושם, ובשנת 1977 יזם את רעיון ההנצחה ביד ושם של כל הקהילות היהודיות שנחרבו בשואה. דיון בנושא זה הוביל להקמתה של "בקעת הקהילות" ביד ושם.

בשנת 1970 ייסד אלי את ארגון הגג הראשון של ניצולי השואה. בשנת 1974 ייסד את "Martyrdom & Resistance" – "מות קדושים והתנגדות" – כתב עת המוקדש לשואה. באותה שנה כונן את הקתדרה ללימודי השואה ב"ישיבה יוניברסיטי". נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר מינה אותו כחבר במועצה להנצחת השואה בארצות הברית (United States Holocaust Memorial Council), ולאחר מכן מינה אותו לתפקיד זה גם הנשיא רונלד רייגן. ראש עיריית ניו יורק לשעבר, אד קוץ', מינה אותו לוועדה הקבועה בניו יורק בנושא השואה. בשנת 1981 ייסד זבורובסקי את "האגודה האמריקאית למען יד ושם".

זבורובסקי היה המייסד ונשיא הכבוד של הפדרציה האמריקאית של לוחמים יהודים, אסירי מחנות וקורבנות הנאצים; סגן הנשיא של הפדרציה העולמית של יהודים פולנים; וחבר הוועדה המבצעת של ועידת התביעות. הוא היה אחד מששת ניצולי השואה – והאמריקאי היחיד – שברך את האפיפיור יוחנן פאולוס השני במהלך ביקורו ביד ושם בשנת 2000. הוא היה נשיא לשכת המסחר אמריקה-ישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלי זבורובסקי באתר יד ושם (באנגלית)
* ז'רקי (Żarki), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* ידיעה בניו יורק טיימס על פטירתו של זבורובסקי (באנגלית)
* 

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007281441405171
* GND: 1020730390
* ISNI: 0000 0000 3208 0472
* LCCN: n95036777
* VIAF: 73099923
* WorldCat: lccn-n95036777

 |
ד"ר **הלמוט זל** (בגרמנית: **Helmuth Sell**;‏ 1898–1956) ואשתו **אנמרי** (בגרמנית: **Annemarie**;‏ 1896–1972) היו מצילי שואה גרמנים שחיו בברלין בתקופת הרייך השלישי. בשנת 1981 קיבלו את אות חסיד אומות העולם על ידי יד ושם בטקס שנערך בירושלים.

זל היה בעל מפעל קטן לחלקים מכניים בשכונת דאהלם בברלין.

במרץ 1943 שכר כנער שליח, נער יהודי שחי באופן בלתי חוקי ברחובות ברלין מאז מאי 1942. ד"ר זל לא הבין אז שהילד, שהופיע לבוש במדי הנוער ההיטלראי, היה יהודי מוסווה. שלושה שבועות לאחר מכן הודה הילד עזרא בן גרשום בזהותו האמיתית. זל הגיב בכך שהזדהה כסוציאל-דמוקרט ותיק ואויב מושבע של המשטר הנאצי.

מכר סידר לילד תעודות נסיעה מזויפות, אשר התיימרו להוכיח שהוא נוסע לווינה בהוראת תעשיית החימוש הגרמנית. בלילות האחרונים לפני המסע, זל הגן על גרשום בביתו שבפוטסדאם, וסיפק לו אוכל ועזרה. אשתו של ד"ר זל, אנמרי, הייתה שותפה למעשה ההצלה.

ב-28 במאי 1981 הכיר יד ושם בד"ר הלמוט ואנמרי זל כחסידי אומות העולם.

קישורים חיצוניים
----------------

* דף מידע אודות בני הזוג הלמוט ואנמרי זל, באתר "יד ושם" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "709-gerechte-unter-den-voelkern-gedenktafel-fuer-das-ehepaar-sell nov 2015". *709-gerechte-unter-den-voelkern-gedenktafel-fuer-das-ehepaar-sell*.
2. ↑  "taggespiegel potsdamer neuste nachrichten".
3. ↑  "yadvashem.org sell family".
**קמרון מילטון אלנטה טיילור** (באנגלית: **Kameron Milton Allante Taylor**; נולד ב-5 באוקטובר 1994) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בבאסקט ז'ירונה.

קריירה
------

טיילור למד בתיכון הקתולי דהמת'ה בהייטסוויל, מרילנד.

בשנת 2012, הוא התחייב לאוניברסיטת סיטון היל. בעונתו הראשונה במכללה, טיילור שותף ב-28 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 7.8 נקודות, 5.8 ריבאונדים, 2.0 אסיסטים ו-1.5 חטיפות ב-24.1 דקות. בעונתו השנייה, טיילור שותף ב-27 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 12.6 נקודות, 6.3 ריבאונדים, 2.6 אסיסטים, 2.0 חטיפות ו-1.2 חסימות ב-32.5 דקות. בעונתו השלישית, טיילור שותף ב-22 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 13.2 נקודות, 4.6 ריבאונדים, 2.1 אסיסטים ו-1.4 חטיפות ב-35.1 דקות. בעונתו האחרונה, טיילור שותף ב-27 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 20.8 נקודות, 8.7 ריבאונדים, 4.1 אסיסטים ו-2.2 חטיפות ב-37.1 דקות.

בשנת 2016, לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA, הוא חתם לעונה באיהינגן אורפרינג מהליגה הגרמנית השנייה. בקבוצה שותף טיילור ב-29 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 10.8 נקודות, 3.9 ריבאונדים, 2.3 אסיסטים ו-1.3 חטיפות ב-23.4 דקות.

בשנת 2017, חתם טיילור בדרגונס רונדורף מהליגה הגרמנית השלישית. בקבוצה שותף טיילור ב-24 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 23.4 נקודות, 7.9 ריבאונדים, 5.6 אסיסטים ו-2.6 חטיפות ב-32.8 דקות.

ב-29 במרץ 2018, חתם טיילור עד תום העונה בס.אוליבר וירצבורג מהליגה הגרמנית הראשונה. בקבוצה הוא שותף ב-8 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 8.5 נקודות, 3.1 ריבאונדים, 1.9 אסיסטים ו-1.1 חטיפות ב-16.5 דקות.

בשנת 2018, חתם טיילור בפץ' ויוליה מהליגה ההונגרית. בתום העונה נבחר טיילור לשחקן המצטיין, לאחר ששותף ב-34 משחקים והעמיד ממוצעים של 18.7 נקודות, 8.0 ריבאונדים, 3.8 אסיסטים ו-2.4 חטיפות ב-33.7 דקות. בפלייאוף הוא שותף ב-10 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 20.9 נקודות, 8.4 ריבאונדים, 4.3 אסיסטים ו-1.2 חטיפות ב-34.4 דקות.

בספטמבר 2019, חזר טיילור לגרמניה וחתם בברוזה במברג. בליגה שותף טיילור ב-20 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 9.8 נקודות, 2.7 ריבאונדים, 2.5 אסיסטים ו-1.0 חטיפות ב-20.4 דקות. בפלייאוף הוא שותף ב-6 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 11.7 נקודות, 4.2 ריבאונדים ו-2.7 אסיסטים ב-22.7 דקות. טיילור שיחק בנוסף עם הקבוצה בליגת האלופות, שם הוא שותף ב-12 משחקים והעמיד ממוצעים של 9.5 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים ב-21.2 דקות.

בספטמבר 2020, טיילור חתם בהמבורג טאוורס. הוא שותף ב-27 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 14.3 נקודות, 5.3 ריבאונדים, 3.4 אסיסטים ו-1.7 חטיפות ב-28.6 דקות.

ב-1 ביולי 2021, חתם לשנתיים במכבי תל אביב.

תארים
-----

מכבי תל אביב
* גביע ווינר (1): 2021/2022

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קמרון טיילור** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר היורוליג

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"קמרון טיילור"**.
**קרתאלו** (ביוונית: **Καρθάλον**, בלטינית: **Carthalo**‏; 241–264 לפנה"ס) היה מצביא קרתגי שלחם נגד הרומאים במלחמה הפונית הראשונה.

חייו
----

הוא נזכר לראשונה באירועי שנת 254 לפנה"ס, אז עמד בראש צי שפשט על אקרגס (אגריגנטום) ובזז אותה ואחר כך הדף התקפה של הצי הרומי על דרפאנה.

ב-249 לפנה"ס, זמן קצר לאחר ניצחון הקרתגים על הצי הרומי בקרב דרפאנה, הגיע קרתאלו מאפריקה בראש תגבורת המונה 70 אוניות מלחמה. אותה שעה צר הצבא הרומי על ליליבאום, ואדרבעל, המצביא הקרתגי הראשי בסיקיליה, ביקש לנצל את מפלת הרומאים בים כדי להסיר את המצור וההסגר הימי על העיר. הוא הוסיף לציו של קרתאלו 30 מהאוניות שנפלו לידיו בקרב, ושלח אותו לתקוף את השייטת הרומית שנותרה על משמרתה ליד ליליבאום. קרתאלו תקף עם שחר, חלק מהאוניות הצליח ללכוד ואחרות העלה באש.

אחר כך ארב קרתאלו בהראקליה לשיירת אוניות אספקה רומית, שעשתה דרכה מסירקוסאי אל הצבא הצר על ליליבאום, מלווה במעט אוניות מלחמה. כדי להימנע מקרב, תפסו אוניות השיירה מחסה במפרצון סמוך בחסות סלעי החוף, העלו על היבשה את הקטפולטות והבליסטראות ונלחמו באוניותיו של קרתאלו מן היבשה. הוא לכד אוניות אחדות והסב נזקים לאחרות, אך לא הצליח להכריע את אויביו הן בשל לחימתם העיקשת הן בשל הקרבה המסוכנת לחוף. לכן שט עם אוניותיו אל שפך נהר קרוב וחיכה לצאתם לים. שיחק לו מזלו, ובאותו זמן שטה אל ליליבאום שיירת אוניות נוספת, מלווה בצי מלחמתי בפיקוד הקונסול לוקיוס יוניוס פולוס. דבר מסען נודע לקרתאלו, והוא יצא עם אנשיו כדי להשמידן בקרב ימי. פולוס נמנע גם הוא מלחימה, ועגן את אוניותיו בקמארינה ליד חוף סלעי ומסוכן, אליו לא העזו הקרתגים להתקרב. בסערה עזה שהתעוררה אבדו כמעט לגמרי שני חלקי הצי הרומי. קרתאלו ואנשיו, שהכירו את טבע המקום, חמקו מבעוד מועד מן המקום וניצלו.

זמן קצר לאחר מכן הוביל קרתאלו התקפה מן הים על אייגיתאלוס (Aegithallos), כף במערבה של סיקיליה, לא הרחק מליליבאום. המקום נכבש ובוצר על ידי יוניוס פולוס אחרי האסון בקמארינה. קרתאלו הכה את חיל המצב הרומי והכריחו לסגת.

מקורות
------

* פוליביוס, **היסטוריה**. כרך ראשון, ספרים א-ו. תרגם וכתב מבואות בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, 1991.

* Polybius. Translated by W.R. Paton. The Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1922-1925. Digitized copy in: LacusCurtius.
* Diodorus. Translated by C.H. Oldfather. The Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1933-1957.
* Walbank, F.W. *A Historical Commentary on Polybius*. Oxford, Oxford University Press, 1957.

קישורים חיצוניים
----------------

* s.v. "Carthalo" (1) in: Smith, W. (editor), *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology,* 1873. Digitized copy in: Perseus.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Diodorus, 24. 18.2-3. אירוע זה אינו נזכר אצל פוליביוס.
2. ↑  Polybius, 1.53; Diodorus, 24.1.7.
3. ↑  Polybius, 1.53-54; Diodorus, 24.1.8-9.
4. ↑  Diodorus, 24.1.11 .
פעמון הצאר

לחצו כדי להקטין חזרה

לחצו להגדלה

לדף הקובץתמונה אינטראקטיבית (לחצו להסבר)‏

---

מפת הקרמלין במוסקבה. למידע על מקום לחצו עליו

**פעמון הצאר** (רוסית: **Царь–колокол**, צאר-קולוקול) הוא פעמון ענק המוצב בחוצות הקרמלין במוסקבה. זהו הפעמון הגדול ביותר בעולם, משקלו 216 טון.

פעמון הצאר נבנה ביוזמת הקיסרית אנה. הוא נבנה על ידי איוון מוטורין ובנו מיכאיל, יצרני פעמונים ידועים ברוסיה, בשנים 1733-1735. מוטורין האב מת באוגוסט 1735, לפני יציקת הפעמון, ואת העבודה סיים בנו. על הפעמון עיטורים, דיוקנאות וכתובות מעשה ידיהם של אמנים שונים.

הפעמון עשוי ברונזה, גובהו 6.2 מטרים, קוטרו בחלקו התחתון 6.6 מטרים ועוביו המקסימלי כ-60 סנטימטרים. הפעמון לא צלצל מעולם - בשריפה שאחזה ב-1737 בבנייני העץ שבקרמלין נסדק הפעמון, בעודו מונח בבור היציקה, ושבר במשקל של 11.5 טונות נפרד ממנו.

לאחר שנשבר, נותר הפעמון באתר היציקה שלו במשך כ-100 שנים. ב-1812, לאחר כיבוש מוסקבה, חשב נפוליאון לקחת את הפעמון לצרפת כחלק ממסע ניצחון, אך עקב קשיים לוגיסטיים נשאר הפעמון במקומו. רק ב-1836 הוצב על בסיס מתומן ליד מגדל הפעמונים של איוואן הגדול בחצר הקרמלין, כשלצידו החלק השבור. הפעמון ושברו מונחים בפשטות ואינם מקובעים לקרקע, שכן לא ניתן להזיזם ללא מכשור מתאים.

ראו גם
------

* פצצת הצאר
* תותח הצאר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פעמון הצאר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  משקלו של הפעמון השני בעולם, באוסקה, יפן, הוא כ-100 טון.
2. ↑  לשם השוואה, משקלו של "ג'ורג' הגדול", הפעמון הגדול ביותר בקתדרלת ליברפול הוא 14.5 טון.

| **הקרמלין** |
| --- |
| מבנים | ארמון הקרמלין הגדול • ארמון טרם • ארסנל הקרמלין • כנסיית הנחת הגלימה • כנסיית שנים עשר השליחים • מנזר העלייה לשמים • נשקיית הקרמלין • מגדל הפעמונים של איוואן הגדול • קתדרלת הבשורה • קתדרלת העלייה לשמים • קתדרלת המלאך מיכאל • ארמון הסנאט • ארמון הקרמלין הממלכתי • בניין הסגל הנשיאותי של רוסיה | מראה מהאווירמראה מהאוויר |
| החומה | חומת הקרמלין • מגדל ספאסקיה • מגדל טרויצקאיה • מגדל בורוביצקאיה |
| כיכרות וגנים | גן אלכסנדר • קבר החייל האלמוני • כיכר איוואנובסקיה • כיכר הקתדרלות • פעמון הצאר • תותח הצאר • גן טאיניצקי |
| אחזקה ותרבות | המנהל לענייני נשיא רוסיה • פסטיבל מגדל ספאסקאיה |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**יוסי עין-דור** (נולד ב-20 באוקטובר 1956) הוא עיתונאי, ומרצה לעיתונות ותקשורת באוניברסיטה. בעבר, שימש ככתב, עורך ומגיש חדשות בערוץ הראשון וערוץ 2.  

את דרכו העיתונאית התחיל עין דור בעיתונות הכתובה בעיתון "העולם הזה" של אורי אבנרי, ככתב לענייני משטרה. משם המשיך לכתוב בכמה עיתונים, בהם "על המשמר" ו"ידיעות אחרונות". במקביל, עבד כתחקירן בערוץ 1, בתוכנית "מבט שני". ב-1990 קיבל תואר "מורשה בימוי" של הערוץ הראשון. 

עין-דור היה ממקימי מהדורת החדשות בכבלים בת"א, "תחנה מרכזית" (בעריכת והגשת יעקב אילון. כשקם ערוץ 2, בנובמבר 1993, עבר עין-דור לחדשות ערוץ 2 והיה בין ראשוניה. הוא התחיל ככתב לענייני משטרה. במהומות "מנהרת הכותל", בספטמבר 1996, נפצע מירי צלפים פלסטינים, כשנקלע עם הצלם חיים אסיאס שנפצע אף הוא, והמקליט יניב שמואלי, לאירוע ירי במחסום ארז. כמה חודשים אחר-כך עבר לעריכת והגשת מבזקי חדשות והכנת כתבות מגזיניות וכתבות מיוחדות לחדשות. חלקן הגדול בנושאי צבא וביטחון.  

עין-דור היה זה שפרץ לשידורי הטלוויזיה בערוץ 2 בפיגוע התאומים, ב-11 בספטמבר 2001. בין היתר, סיקר עין-דור את הפיגוע בבניין המרכז היהודי בבואנוס-איירס בארגנטינה ב 1994, והיה מעורב בסיקור ובשידור תפישת ספינת הנשק הפלסטינית, קארין A. הוא רשם לזכותו מאות שעות של שידורים חיים והרבה מאוד שידורי פיגועי תופת במרוצת השנים.  

בסוף 2004 עזב את חברת החדשות של ערוץ 2. בשנים האחרונות הוא מרצה לעיתונות וטלוויזיה במספר אוניברסיטאות ומכללות, בהן בית הספר לתקשורת של המכללה למנהל, ובית הספר לחברה וממשל במסלול ללימודי ביטחון והגנת העורף של מכללת בית-ברל. בעבר לימד גם בבה"ס לעיתונות "כותרת" של אונ' ת"א.

עין-דור הוא בעל תואר שני בלימודי ביטחון באונ' ת"א ובוגר תואר ראשון בהיסטוריה של עם-ישראל וארץ-ישראל באונ' ת"א.

קישורים חיצוניים
----------------

* יעקב בר-און, ‏איפה הם היום: זה מה שעושה היום כתב חדשות 2 לשעבר, יוסי עין דור, באתר מעריב אונליין, 11 ביוני 2023
מתופף טאיקו מטאיוואן; במהלך תיפוף לרוב מודגשות הפעמות עם כל הקשה חזקה על התוף
**פעמה** (בלועזית: **Beat**) הוא מונח מוזיקלי המתאר את יחידת הבסיס של הזמן ברוב סוגי המוזיקה והריקוד הקיימים. הפעמות הן הבסיס לקצב, ולרוב ההיבטים הקצביים של מוזיקה וריקוד. הפעמות הן מעין נקודות על ציר הזמן, הנמצאות במרחקי-זמן קבועים זו מזו (למשל חצי שנייה), בדומה לשנתות בסרגל. כל פעמה כוללת נקודה אחת שכזו, וכן את משך הזמן בינה לבין הפעמה הבאה.

במוזיקה ובריקוד קצבי, הפעמות נמשכות (נשמעות, נראות או מדומיינות) כל הזמן ברקע, והאירועים (צלילים, שקט, תנועות) מתחילים, נמשכים ונפסקים על גבי הרקע הזה ובהתאם לו. לכן ניתן לומר שהפעמות הן השלד הקצבי של המוזיקה ושל הריקוד. פעמה יכולה להיות מסומנת באמצעות אירוע קולי/ויזואלי כלשהו (התחלת/הפסקת צליל או תנועה) בדיוק בנקודת הזמן שלה ("על הפעמה"). אין צורך לסמן את כל הפעמות, כיוון שהמוח שואף להשלים את הפעמות החסרות כדי למצוא דפוס במוזיקה או בריקוד. אך כאשר מעט מדי פעמות מסומנות, המוח לא מצליח לאתר דפוס קבוע, והמוזיקה או הריקוד מאבדים את תחושת הקצב, ומקבלים תחושת זמן מעורפלת ו"מרחפת". ניתן לסמן את הפעמות גם באמצעות המכשיר מטרונום, שנועד למטרה זו.

משך הזמן הקבוע בין הפעמות נקרא מִפְעָם (טֶמְפּוֹ), והוא התורם החשוב ביותר לקביעת המהירות בה מתבצע הקטע המוזיקלי או הריקוד. מכיוון שהפעמות מהוות את השלד הקצבי של היצירה, כאשר מותחים או מצמצמים אותו (על ידי שינוי משך הזמן הקבוע בין הפעמות), נמתחת או מתקצרת יחד איתו היצירה כולה. יחידת המידה למפעם היא "פעמות לדקה", ומשמעותה היא שככל שהמפעם גבוה יותר, יהיו יותר פעמות בדקה אחת. כך למשל, במפעם של 60 (פעמות לדקה) נשמע פעמה אחת כל שנייה בדיוק; ובמפעם של 120 נשמע שתי פעמות כל שנייה, כלומר פעמה אחת כל חצי שנייה.

רוב סוגי המוזיקה והריקודים הקיימים מאופיינים קצבית על ידי רצף חוזר וקבוע של פעמות, המכיל פעמות מודגשות ולא מודגשות (נקראות גם חזקות וחלשות), המופיעות בסדר קבוע וחוזר, למשל: פעמה מודגשת, שתי פעמות לא מודגשות, וחוזר חלילה. סדר או דפוס קצבי זה יוצר את המשקל. כל חוליה בסיסית ברצף החוזר הזה נקראת תיבה. לרוב, הפעמה הראשונה בכל תיבה היא פעמה מודגשת, ולעיתים קרובות היא מסומנת בהתאם, באופן ברור יותר מהפעמות האחרות בתיבה. כאשר הפעמה הראשונה אינה מודגשת, נוצרת סינקופה.

בגלל ההיררכיה בין הפעמות, נוצר מצב בו אירוע מוזיקלי יחיד (צליל/תנועה/הפסקה) יכול להתרחש בשלושה סוגי עיתויים: על פעמה דגושה, על פעמה חלשה, והיכן-שהוא בין פעמות ("אוף-ביט"). לכל עיתוי כזה יש משמעות מוזיקלית שונה. למשל, כאשר צליל או רצף של צלילים מופיע לפני פעמה דגושה, נוצרת הרגשה של הקדמה וציפייה לפעמה הדגושה, ותופעה זו נקראת "קָדְמָה". כאשר צליל או רצף של צלילים מופיע בין פעמות, נוצרת הרגשה של ציפייה לפעמה דגושה, ואפקט זה משמש ליצירת תחושת התקדמות ותנועה במוזיקה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **פעמה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פעמה** |

* פעמה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**אטרניטאס** (בגרמניה: **Aeternitas**) היא להקת מטאל סימפוני ומטאל גותי גרמנית. הלהקה נוסדה בשנת 1999 והתפרקה ב-2022.

תולדות הלהקה
------------

הלהקה הוקמה בשנת 1999 על ידי אניה מלכאו ואלכסנדר הוזינגר שעבדו יחד בלהקת מטאל גותי. השניים החליטו לעבוד על פרויקט במסגרתו הם ילחינו בסגנון מטאל את מיסת הרקוויאם הנוצרית. הפרויקט יצא כאלבומה הראשון של הלהקה (Requiem) בשנת 2000 וזכה להצלחה מקומית. בעקבות ההצלחה החליטו השניים להקים להקה שתוכל לבצע את השירים בהופעות חיות, ולצורך כך צרפו כמה חברי להקה נוספים. 

פירוש השם של הלהקה בלטינית הוא "נצח"/"אלוהות". אטרניטאס היה הכינוי לקיסרים שהוכרזו כאלים בקיסרות הרומית.

בשנת 2004 הוציאה הלהקה את אלבומה השני (La Danse Macabre; ריקוד המוות) הקרוי על שם המוטיב האמנותי הידוע. בשנת 2009 יצא אלבומם השלישי (Rappacinis Tochter; הבת של ראפצ'יני), אלבום קונספט על פי סיפור קצר ידוע של נתניאל הות'ורן וכן סיפורים של אדגר אלן פו. האלבום זכה להצלחה וזכה בפרס האלבום הטוב ביותר בסצנת הרוק הגרמנית. האלבום גם יצא בגרסת הופעה חיה. 

מאז 2011 עובדת הלהקה על האלבום הרביעי שלהם שיקרא House Of Usher, סינגל ראשון מתוך האלבום יצא בשנת 2014 והאלבום עצמו ב-2016.

ב-2018 הוציאה את האלבום Tales of the Grotesque וב-2020 את Haunted Minds.

ב-2022 התפרקה הלהקה.

דיסקוגרפיה
----------

* requiem ‏(2000)
* La Danse Macabre‏ (2004)
* Rappacinis Tochter‏ (2009)
* House Of Usher‏ (2016)
* Tales of the Grotesque‏ (2018)
* Haunted Minds‏ (2020)

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Aeternitas
* Aeternitas, ברשת החברתית פייסבוק

* Aeternitas, ברשת החברתית טוויטר

* Aeternitas, באתר ספוטיפיי

* Aeternitas, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* Aeternitas, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית)

* Aeternitas, באתר Discogs (באנגלית)

* Aeternitas, באתר Songkick (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: e2da31a9-dc7b-4d04-8a14-49fff21f82df

 |
**פעמוני סנט מרי** (באנגלית: **The Bells of St. Mary's**) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1945 בבימויו ובהפקתו של לאו מקארי עם בינג קרוסבי ואינגריד ברגמן בתפקידים הראשיים. התסריט של דדלי ניקולס מבוסס על סיפור קצר של לאו מקארי.

הסרט הוא על אב ונזירה העובדים בבית ספר של הכנסייה ומנסים להצילו מהריסה למרות הבדלי הדעות ביניהם. בינג קרוסבי מגלם את האב או'מלי, תפקיד שגם גילם בסרט "הולך בדרכי" משנת 1944 שזיכה אותו אז בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.

אינגריד ברגמן זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה לשנת 1945.
הסרט זה בפרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר והיה מועמד לפרס אוסקר על הסרט הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר (אינגריד ברגמן), השחקן הטוב ביותר (בינג קרוסבי), הבימוי והפסקול הטובים ביותר.

הסרט היה שובר קופות בארצות הברית, יש בו ערכי חינוך של נתינה ומוטיבים דתיים כמו הצגת ילדים על לידת ישו. הוא שייך לקבוצת הסרטים המוקרנים בארצות הברית בחג המולד.

ב-1959 הופק סרט טלוויזיה בשם זה עם קלודט קולבר בתפקיד הראשי.

תקציר העלילה
------------

האב או'מלי (בינג קרוסבי) מגיע לבית הספר הכנסייתי "סנט מרי" ונפגש עם הנזירות שבראשן האחות מרי בנדיקט (אינגריד ברגמן).

בניין בית הספר נמצא במצב ירוד, אין כסף לשיפוצים והוא עומד לפיכך לפני סגירה. סמוך לו בונה הוראס בוגרדוס (הנרי טרברס) מפעל מודרני ומצפה שבית הספר יתפנה וישמש מגרש חנייה לעובדיו. בנדיקט מבקשת מאו'מלי להשפיע על גוברטוס לסגת מתוכניתו ולתרום את הבניין לבית הספר. לאחר מאמצי שכנוע של שניהם משנה גוברטוס את כוונתו ותורם להם את בניין המפעל המיועד.

האחות בנדיקט קשורה מאוד לילדים. כשהיא מבחינה שילד חזק מכה את אדי (ריצ'רד טיילר) שהוא חלש וביישן אין היא אומרת לו שיגיש את הלחי השנייה אלא קונה ספר הדרכה לאיגרוף ומתאמנת עם הילד. התוצאה מגיעה מהר ובעימות עם המכה מפיל אותו אדי באגרופיו והם מתפייסים.

או'מלי ובנדיקט מתווכחים בקשר לתלמידה פטסי (ג'ואן קרול) שנכשלת בבחינות ובנדיקט מסרבת לתת לה תעודת בוגר. האב או'מלי יודע את מצבה המשפחתי של פטסי שאביה זנח אותה בלידתה וכעת הוא רוצה לחזור לאמה. פסטי הנבונה מכשילה את עצמה בבחינות כי רוצה להישאר עוד בבית הספר ולא לחזור לביתה. לבסוף נכנעת האחות בנדיקט ומאפשרת לפטסי להשתתף בטקס הסיום.

האחות בנדיקט מרגישה חולשה, הרופא בודק אתה ומוסר לאו'מלי כי היא סובל משחפת בשלב מוקדם וכי עליה לעבור לתקופה מסוימת למקום חם ויבש ולנוח מעבודה חינוכית. הוא מבקש מאו'מלי לא לומר לה את הסיבה לכך. היא מקבלת זאת בצער וחושבת שהסיבה היא חילוקי הדעות איתו אבל ככל נזירה היא מקבלת את ההחלטה בהכנעה.

בעת הפרידה לא יכול או'מלי לשאת את צערה, הוא קורא לה ומגלה שהסיבה לשילוחה היא השחפת שלקתה בה וכי לאחר החלמתה תוכל לשוב. האחות בנדיקט מחייכת ומודה לו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פעמוני סנט מרי** בוויקישיתוף

* "פעמוני סנט מרי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "פעמוני סנט מרי", באתר נטפליקס
* "פעמוני סנט מרי", באתר AllMovie (באנגלית)
* "פעמוני סנט מרי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "פעמוני סנט מרי", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "פעמוני סנט מרי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לסרט פעמוני סנט מרי, באתר יוטיוב
* בינג קרוסבי שר עם הנזירות "פעמוני סנט מרי", באתר יוטיוב
* בינג קרוסבי שר עם הילדים שיר חג המולד Adeste Fideles, באתר יוטיוב
**ריקארדו זנלה** (איטלקית **Riccardo Zanella**;‏ 1875 - 30 במרץ 1959) היה נשיא מדינת פיומה החופשית שהתקיימה בעיר רייקה, כיום בקרואטיה, מ-1920 ועד שאיטליה השתלטה עליה ב-3 במרץ 1922.

הוא נבחר לפרלמנט ההונגרי ב-1905 והחל לקדם את רעיון עצמאותה של העיר. ב-12 בנובמבר 1920, נחתם הסכם רפאלו (1920) שייעד את רייקה להיות מדינה חופשית כפי שהציע נשיא ארצות הברית וודרו וילסון. בבחירות שנערכו ב-1921 נבחר זנלה לנשיא המדינה והחל לכהן בתפקידו ב-5 באוקטובר 1921. הוא נשא בתפקיד משך חמישה חודשים בלבד, ולאחר שהודח יצא לגלות. שנתיים לאחר מכן סופחה העיר לאיטליה באופן רשמי. 

לקראת סופה של מלחמת העולם השנייה דרש זנלה להקים את מדינת פיומה החופשית שוב אך הוא לא זכה לתמיכה, ולאחר שהעיר שוחררה על ידי הצבא היוגוסלבי ב-3 במאי 1945 היא סופחה ליוגוסלביה.

ראו גם
------

* רייקה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריקארדו זנלה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 119448998
* ICCU: LO1V136775
* ISNI: 0000 0000 4935 832X
* LCCN: nr97009268
* SUDOC: 084762748
* VIAF: 50036229
* WorldCat: lccn-nr97009268

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בכלב. אם התכוונתם לחוק פדרלי בארצות הברית נגד הפשע המאורגן, ראו RICO.
**ריקו** (אנגלית: Rico;‏ 1994–2008) הוא כלב מסוג בורדר קולי שהתפרסם בחדשות בעקבות מחקר, שערכה האנתרופולוגית ג'וליין קמינסקי ממכון מקס פלאנק בלייפציג.

המחקר
-----

כלבי בורדר קולי הם תוצאה של ברירה מלאכותית שנועדה ליצור כלבים המגיבים בתחכום לפקודות קוליות, ומשמשים לפיכך ככלבי רועים אידיאליים. המחקר החל לאחר שבעליו של הכלב דיווח כי ריקו מזהה יותר מ-200 חפצים על פי שמותיהם שנאמרו לו. קמינסקי בדקה את יכולות הכלב ובמאמר שפרסמה בכתב העת Science קבעה כי הטענה נכונה: ריקו החזיר בממוצע 37 מתוך 40 חפצים, והצליח לזכור את השמות שניתנו לחפצים עד ארבעה שבועות לאחר החשיפה האחרונה אליהם.

קמינסקי שללה את האפשרות שהצלחתו של ריקו נבעה מאפקט הנס החכם על ידי נקיטת הליך ברור: 200 העצמים שריקו הכיר בשמותיהם מוינו בצורה אקראית לעשרים קבוצות, כל אחת בת עשרה חפצים. בזמן שהבעלים חיכה עם ריקו בחדר אחד, בחר עורך הניסוי קבוצת חפצים ופיזר אותם בחדר נפרד. לאחר מכן יצא עורך הניסוי מהחדר עם החפצים והצטרף לכלב ולבעליו בחדר השני. הוא הנחה את הבעלים להחליט על חפץ מסוים ולהורות לריקו שילך לחדר השני להביא אותו, תוך שימוש בשמו של החפץ. אחרי שהביא חפץ אחד מהחדר עם החפצים לחדר עם האנשים, התבקש ריקו להביא חפץ מסוים נוסף.

ריקו הצליח בניסויי זיהוי שמות החפצים במידה כזאת, שאוצר המילים שלו התברר כבר-השוואה לאלה של קופי אדם מאומנים, דולפינים, אריות ים ותוכים.

ריקו גם הגיב נכונה למילה חדשה בפעם הראשונה שנחשף אליה, תוך שימוש בכושר שהתגלה כמקבילה כלבית ליכולת "המיפוי המהיר" שמפגינים אנשים: תוך שימוש במנגנונים שתוארו לעיל, חפץ חדש אחד הוצג לצד שבעה שריקו כבר הכיר. ריקו התבקש להביא את החפץ, שגם צוין בשם שלא שמע לפני כן. ריקו החזיר את החפץ החדש, משתמש ככל הנראה בהליך של הוכחה בדרך השלילה.

פול בלום, בעל טור ב-Science מאוניברסיטת ייל, שמתמחה בדרך שבה ילדים רוכשים הבנה סמנטית ולשונית, כתב על המחקר ש"עבור הפסיכולוגים, כלבים הם אולי השימפנזות החדשים." עם זאת הוא הצביע על כך שילדים מסוגלים ללמוד מילים ביותר מדרך אחת, בעוד שריקו לומד רק כאשר הוא מקבל גמול חיובי אם הביא את החפץ הנכון.

שאלות שנותרו פתוחות
-------------------

* האם ריקו יכול להפגין הבנה של מילים בדרך שונה מהחזרת חפצים?
* האם ריקו יבין הוראה **לא** להביא חפץ מסוים (באותו מובן של להגיד לילד "אל תיגע!" על דבר מסוים)?
* האם ריקו יכול ללמוד לייחס שם לחפץ שאינו קטן וניתן לנשיאה?
* האם ריקו יגיב למילה מסוימת בהצלחה גם כשהיא נאמרת בקול לא מוכר לו?
* האם ריקו יגיב באותה צורה לצלילים שאינם דומים למילים?

קישורים חיצוניים
----------------

* ‏ Can a Dog Learn a Word?‎ - הטור של בלום בכתב העת Science
**חרמן גוסטבו דניס** (בספרדית: **Germán Gustavo Denis**; נולד ב־10 בספטמבר 1981 ברמדיוס דה אסקלדה שבפרובינציית בואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק כחלוץ בשורות רג'ינה. חוסנו הפיסי וסגנון משחקו האגרסיבי הביאו רבים בארגנטינה לכנותו "אל טאנקה" (הטנק) ו"אל טורו" (השור).

קריירה
------

דניס החל לשחק בקבוצת טאז'רס בעיר הולדתו, רמדיוס דה אסקלדה. הוא התבלט בזכות יכולת ההבקעה שלו וכבש עבור קבוצתו 23 שערים ב-33 משחקים בטרם עבר לקילמס ב-1999 וכעבור שנה ללוס אנדס. בשנת 2001 עבר דניס לשחק באיטליה בקבוצת צ'זנה מהסרייה ב' אך ללא הצלחה. הוא חזר לארגנטינה והצטרף לארסנאל דה סארנדי אותה אימן חורחה בורוצ'אגה. דניס שיחק בקבוצה עד שנת 2005. ב-2006 עבר לקולון סנטה פה ושיחק בה עונה אחת. בסיום העונה הצטרף לאינדפנדיינטה אותה אימן בורוצ'אגה באותה עת.

במדי אינדפנדיינטה התחיל דניס להצדיק את הפוטנציאל הגדול הטמון בו, הוא סיים את אפרטורה 2007 כמלך השערים עם 18 שערים ואף זומן לנבחרת. ב-16 באוקטובר 2007 ערך את הופעת הבכורה במדים הלאומיים כשנכנס כמחליף במשחק מוקדמות הגביע העולמי מול ונצואלה.

### נאפולי

ביוני 2008 פורסם בכלי התקשורת בארגנטינה ובאיטליה על כך שקבוצת נאפולי מהסרייה א' רכשה את כרטיס השחקן של דניס תמורת כ-9 מיליון אירו. נשיא אינדפנדיינטה אישר את ההעברה והעסקה נחתמה ב-30 ביוני 2008. דניס שיתף פעולה בנאפולי יחד עם בן ארצו אסקיאל לאבסי. שמו של דניס, המחזיק בדרכון איטלקי, נקשר לפרשת זיוף דרכונים אירופאיים שהתפרסמה בארגנטינה.

במשחקיו הראשונים בקבוצה הרשים וכבש שני שערים במסגרת גביע האינטרטוטו וגביע אופ"א. הוא כבש את שערו הראשון בליגה בניצחונה של הקבוצה בבולוניה במחזור החמישי. ב-29 באוקטובר 2008 כבש דניס שלושער בניצחונה של הקבוצה על רג'ינה.

### אטאלנטה

ב-2010 החל לשחק באודינזה. ב-2011 הושאל לעונה אחת לאטאלנטה בתקופה קצרה במועדון הבקיע שלושער מול רומא, וסיים את העונה כמלך השערים של הקבוצה (16). ב-29 ביוני 2012 הצטרף למועדון באופן קבוע ל-3 שנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חרמן דניס** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**Sinatra & Company** הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה. זהו אלבום האולפן ה-57 של סינטרה וה- 30 הרואה אור בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום ראה אור בשנת 1971.

הפקה
----

בשנת 1969 החל סינטרה להקליט את האלבום השני שלו עם אנטוניו קרלוס ז'ובים. מסיבות שאינן ידועות החליטה חברת רפרייז לא להוציא את כל עשרת השירים שהוקלטו. במקום זאת שבעה שירים נבחרו והם מופיעים על צידו הראשון של האלבום שמוקדש כולו לסגנון הבוסה נובה.

סגנון השירים שונה מהאלבום הקודם בו שיתפו השנים פעולה Francis Albert Sinatra & Antonio Carlos Jobim. המפיק המוזיקלי אומיר דאודטו, ארגן את השירים בצורה חופשית, קלילה ורגועה יותר מזו של המפיק הקודם, קלאוס אוגרמן.

את חלקו השני של האלבום הפיק דון קוסטה והוא כולל בתוכו שני שירים של ג'ון דנוור, כל השירים הם בסגנון הפופ הקלאסי. דבר זה יצר ניגוד מוחלט לסגנון הבוסה נובה שבצידו הראשון וכמה מבקרי מוזיקה טענו כי אלבום זה הוא למעשה איחוד של שני אלבומים שונים. לסברת אותם מבקרים, איכות השירים שבידי חברת רפרייז לא הספיקה כדי ליצור שני אלבומים בסגנונות שונים, דבר שאילץ אותם לאחדם לכדי לאלבום אחד.

משתתפים
-------

* פרנק סינטרה - קולות
* אנטוניו קרלוס ז'ובים - גיטרה, קולות רקע
* דון קוסטה - מפיק מוזיקלי, מנצח (שירים 8–14)
* אומיר דאודטו - מפיק מוזיקלי (שירים 1–7)
* מוריס סטולוף - מנצח (שירים 1–7)

רשימת השירים
------------

1. Drinking Water
2. Someone to Light up My Life
3. Triste
4. Don't Ever Go Away
5. This Happy Madness
6. Wave
7. One Note Samba
8. I Will Drink the Wine
9. They Long to Be Close to You
10. Sunrise in the Morning
11. Bein' Green
12. My Sweet Lady
13. Leaving on a Jet Plane
14. Lady Day

קישורים חיצוניים
----------------

* MusicBrainz Sinatra & Company באתר MusicBrainz
* Discogs Sinatra & Company באתר Discogs

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 1b2a84ff-ead2-3d33-bda0-6b7ed97067dd

 |
**פרנק דה ויט** (באנגלית: **Frank de Wit**; נולד ב-13 בפברואר 1996) הוא ג'ודוקא הולנדי המתחרה בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג.

קריירה
------

דה ויט השתתף באולימפיאדת ריו (2016), שבה הוא הודח כבר בקרב הראשון שלו על ידי איבילו איבנוב הבולגרי.

בינואר 2021, הוא זכה במדליית הכסף בתחרות המאסטרס בדוחה, קטר. בחודש יוני של אותה השנה, הוא זכה במדליית ארד באליפות העולם בג'ודו, שהתקיימה בבודפשט, הונגריה.

באולימפיאדת טוקיו 2020, דה ויט החל את דרכו בסיבוב השני בו ניצח באיפון את פניימינה פרסיבל מסמואה, אך הודח בסיבוב השלישי לאחר הפסד בווזארי לדומיניק רסל הגרמני.

זכיות בתחרויות מהסבב העולמי
---------------------------

| שנה | קטגוריה | עיר | מדינה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | גראנד סלאם | פריז | צרפתצרפת צרפת |
| 2017 | גראנד סלאם | אבו דאבי | איחוד האמירויות הערביותאיחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות |
| 2019 | גראנד פרי | טביליסי | גאורגיהגאורגיה גאורגיה |

קישורים חיצוניים
----------------

* פרנק דה ויט, באתר olympedia.org
* פרנק דה ויט, באתר איגוד הג'ודו העולמי
* פרנק דה ויט, באתר JudoInside.com
**פרנק מיטשל בראדלי** (באנגלית: **Frank Mitchell Bradley**) הוא קצין בדרגת תת-אדמירל בצי ארצות הברית המשרת כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים.

ביוגרפיה
--------

בראדלי גדל בעיירה אלדוראדו שבטקסס, בן לאב ששירת בצי ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. ב-1991 סיים תואר ראשון בפיזיקה באקדמיה הימית של ארצות הברית, במהלכם היה חבר בנבחרת ההתעמלות מכשירים של המוסד והתגייס לצי. הוא התנדב ליחידת אריות הים ונהיה ללוחם וקצין ביחידה. הוא שירת בצוות ארבע ובצוות כלי השיט 2. כמו כן שירת בקומנדו הימי האיטלקי במסגרת חילופי קצינים. ב-1999 התנדב לצוות 6 של אריות הים ומילא בו תפקידי פיקוד ומבצעים. לאחר פיגועי 11 בספטמבר היה מראשוני הלוחמים האמריקאים שנשלחו לאפגניסטן. כמו כן שירת באגף המבצעים של פיקוד המבצעים המיוחדים, עוזרו של יו"ר המטות המשולבים ג'וזף דנפורד, וסגן ראש תא הלוחמה בטרור באגף התכנון במטות המשולבים.

בשנים 2013 עד 2015 פיקד על צוות 6 של אריות הים. בשנים 2018 עד 2020, שימש כעוזר מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. ביולי 2020 מונה למפקד המבצעים המיוחדים של פיקוד מרכז של ארצות הברית. באוגוסט 2022 מונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים.

בראדלי בוגר תואר שני בפיזיקה מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים. הוא נשוי לקתרין ואב לארבעה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנק בראדלי** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה באתר צי ארצות הברית
טירת מירמרה
**טירת מירמרה** (איטלקית **Castello di Miramare**; "נוף-ים") נמצאת על חופו של מפרץ טריאסטה, כ-10 ק"מ מצפון לטריאסטה. הטירה נבנתה בין השנים 1856 ו-1860, עבור מקסימיליאן הראשון ממקסיקו ואשתו שרלוט מבלגיה, שהתגוררו בה עד שמקסימיליאן נענה להצעת נפוליאון השלישי להיות קיסר מקסיקו.

המבנה
-----

הטירה שוכנת על צוק במרכזו של גן גדול בשטח של 220 דונם ובו עצים ממספר זנים טרופיים. כיום משמשת הטירה כמוזיאון וממנה ומהגנים נשקף נוף אל עבר הים. בטירה מוצגים בין היתר אגף המגורים של מקסימיליאן ואשתו, חדרי האירוח, חדר המוזיקה ואולם הכס. בכל החדרים נמצא עדיין הריהוט המקורי ממאה ה-19. אגף המגורים של הנסיך אמדאו הדוכס השלישי מאאוסטה (Amedeo di Savoia, terzo duca d'Aosta) מוצג גם הוא על הריהוט שהיה בו בשנות השלושים של המאה ה-20. 

בגנים שסביב לטירה נמצאת "הטירה הקטנה" (Castelletto), פסל ארד של מקסימיליאן וקפלה. עוד נמצאים בגנים שתי בריכות נוי, מספר פסלים, חממה ובניין האורוות.

סמוך לטירה שוכנים המרכז הבינלאומי לפיזיקה תאורטית על שם עבדוס סלאם (International Centre for Theoretical Physics, ICTP), האקדמיה למדעים של העולם המתפתח (Academy of Sciences for the Developing World) ובית הספר הבינלאומי ללימודים מתקדמים (Scuola Internazionale Superiore di Studi Avanzati, SISSA).

הטירה שוכנת בשטח "השמורה הביוספרית והימית מירמרה" (Miramare Biosphere Reserve and Marine Reserve) שמאז 1979 כלולה ב "רשת העולמית של שמורות ביוספריות" (World Network of Biosphere Reserves) של אונסק"ו.

גלריה
-----

* הטירההטירה
* גני הטירהגני הטירה
* מעגן הסירותמעגן הסירות
* פסל מקסימיליאןפסל מקסימיליאן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טירת מירמרה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של טירת מירמרה (באיטלקית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007265760505171
* BnF: cb16624196j (data)
* ISNI: 0000 0001 2174 2060
* LCCN: nr91007410
* NKC: kn20061011001
* SUDOC: 069055394
* VIAF: 143508321
* WorldCat: lccn-nr91007410

 |
**עצלן רעמתי** (שם מדעי: *Bradypus torquatus*), הידוע גם כ**אאי**, הוא אחד מארבעת המינים בסוג עצלן תלת אצבע. בנוסף אליו קיימים המינים עצלן גמדי, עצלן חום-גרון ועצלן חיוור-גרון. לעצלן הרעמתי ראש קטן, עיניים ואוזניים קטנטנות, וזנב קטן החבוי בפרוותו. אורכו הוא כ-50 ס"מ ומשקלו 4.5 ק"ג. בית גידולו ביער האטלנטי בברזיל.

בפרוותו הגסה מצויים בדרך כלל אצות, קרדיות, קרציות, חיפושיות ועשים. הפרווה היא כהה, ארוכה ודמוית רעמה בראש, בצוואר ובכתפיים, ומכאן שמו, אורך פרוותו באזור הראש יכול להגיע עד 15 ס"מ. הפרווה שעל בטנו היא דקה, סמיכה, וחיוורת.

הוא ניזון מהעלים, מהניצנים, ומהענפים הרכים של מספר עצי יער, במיוחד אלה מהסוג *Cecropia*. הוא יורד לקרקע רק כדי לעשות צרכים, או לעבור לעץ אחר אם אי אפשר לזוז מענף לענף. הוא כמעט ולא יורד לקרקע מפני שאם הוא נמצא על קרקע נמוכה, הוא אינו יכול לעמוד וללכת, על הקרקע, העצלן יכול רק לגרור את עצמו בעזרת רגליו הקדמיות הארוכות והחזקות יותר. הגנותיו הראשיות הן לא לזוז בכלל וכך לא יבחינו בו או להשתמש בטפריו החדים והחזקים. הוא יכול לשחות טוב. העצלן הרעמתי הוא חיה סוליטרית.

בשנת 1955, העצלן הרעמתי היה מצוי רק בבאהיה, אספיריטו סנטו, וריו דה ז'ניירו במזרח ברזיל, ביערות החוף של באהיה. אוכלוסייתו התדלדלה ככל שהיערות נכרתו. האיום העיקרי לעצלן הרעמתי הוא הרס בתי גידול כתוצאה מכריתת עצים, הפקת פחם עץ, ואישור לנטיעת מטעים ולגידול בקר. ציד ממושך הוא גם כן איום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עצלן רעמתי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  עצלן רעמתי באתר הרשימה האדומה של IUCN

| פילוסאים |
| --- |
| תת-סדרת עצלנאים |
| עצלני דו-אצבע (סוג: עצלן דו-אצבע) | עצלן דו-אצבע של הופמן • עצלן דו-אצבע של לינאוס | 
 |
| עצלני תלת-אצבע (סוג: עצלן תלת אצבע) | עצלן חום-גרון • עצלן חיוור-גרון • עצלן רעמתי • עצלן גמדי |
| תת-סדרת דובי נמלים |
| דובי נמלים זוטיים (סוג: דוב נמלים זוטי) | דוב נמלים זוטי |
| דובי נמלים גדולים (סוג: דוב נמלים ענק) | דוב נמלים ענק |
| דובי נמלים גדולים: (סוג: טמנדואה) | דוב נמלים מקסיקני • דוב נמלים בינוני |
**אולג טבקוב** (ברוסית: **Олег Табаков**;‏ 17 באוגוסט 1935 - 12 במרץ 2018) היה שחקן ובמאי תיאטרון וקולנוע רוסי וסובייטי. זכה בפרס ברית המועצות בשנת 1967 ובפרס הפדרציה הרוסית בשנת 1997. בשנת 1988 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות. בעל כל ארבע דרגות של עיטור ההצטיינות למען המולדת.

חייו
----

אולג טבקוב נולד בסראטוב למשפחת רופאים. במהלך מלחמת העולם השנייה אביו גויס לצבא האדום ואמו עבדה בבית חולים צבאי. לאחר המלחמה הוריו נפרדו.

בשנת 1953 סיים טבקוב לימודי בית הספר והחל ללמוד משחק בבית הספר למשחק ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה. בשנת 1956 טבקוב הוזמן להשתתף בסרט. מטעמי צנזורה הסרט לא הוקרן לאחר סיום הפקתו והקרנה התאפשרה רק בשנת 1988.

בשנת 1957 אולג יפרמוב הקים סטודיו לשחקנים צעירים שהתפתחה לתיאטרון סוברמניק. אולג טבקוב היה בין הצעירים בקרב מקימי התיאטרון החדש. בשנים 1957-1983 הוא היה בין שחקניו המובילים. במקביל לעבודה בתיאטרון טבקוב הצטלם בקולנוע. לאור היקף העבודה הגדול, בשנת 1964 טבקוב עבר התקף לב. בשנת 1970, לאחר שיפרמוב עזב את התיאטרון, טבקוב מונה למנהל התיאטרון ופעל למינוי של גלינה וולצ'ק למנהל האמנותי של התיאטרון.

בשנת 1983 טבקוב קיבל הזמנת אולג יפרמוב ועבר לתיאטרון האמנותי. בשנת 1987 במהלך משבר בתיאטרון הוא תמך ביפרמוב. בשנת 2000 הוא מונה למנהל התיאטרון. הוא הצליח לשקם את התיאטרון שעבר משבר ופיצול והגדיל את הפופולריות שלו.

בשנת 1973 טבקוב החל ללמד משחק. בשנת 1976 הוא אסף 26 סטודנטים והחל ללמד אותם באופן אישי. באותה שנה הוא הצליח לקבל בניין שהיה בעבר מחסן פחם החל לשפץ אותו במטרה להתאים לבניין התיאטרון. בשנת 1978 החלו הופעות, אך טבקוב לא הצליח לקבל למוסד החדש מעמד של תיאטרון. השחקנים עברו לתיאטראות אחרות בעיר אך המשיכו לבוא לחזרות בלילות ומפעם לפעם טבקוב ארגן הופעות. המוסד הפסיק להתקיים כאשר אחד השחקנים לא הצליח לבוא להופעה כי במקום עבודתו התנגדו להשתתפותו בהופעה זו. רק בשנת 1987 המוסד קיבל מעמד של תיאטרון תחת השם "טבקרקה" (קופסה לשמירת טבק). טבקוב מוביל את התיאטרון עד מותו.

משנת 2000 אולג טבקוב היה מנהל אמנותי בתיאטרון האמנותי על שם צ'כוב ותיאטרון "טבקרקה" וגם הופיע כשחקן על במות תיאטראות אלו. בנוסף לכך היה מלמד בבית הספר למשחק, בשנים 1986-2000 הוא היה רקטור של בית הספר למשחק ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה. במשך כל השנים, במקביל לעבודה בתיאטרון טבקוב הועסק בסרטים רבים. 

טבקוב עבד כבמאי גם מחוץ לגבולות רוסיה. הוא ביים כ-40 הצגות בתיאטראות שונות ברחבי העולם.

טבקוב היה נשוי פעמיים. מהשחקנית לודמילה קרילובה היו לו בן ובת (נולדו ב-1960 ו-1966) ומהשחקנית מרינה זודינה שני ילדים נוספים שנולדו בשנת 1995 ובשנת 2006.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אולג טבקוב** בוויקישיתוף

* אולג טבקוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אולג טבקוב, באתר AllMovie (באנגלית)
* אולג טבקוב, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* אולג טבקוב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* אולג טבקוב, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אולג טבקוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007301007805171
* BIBSYS: 5013304
* BNE: XX1606315
* BnF: cb140463464 (data)
* GND: 122868234
* ISNI: 0000 0000 8161 7600
* LCCN: n82091489
* LNB: 000226625
* MusicBrainz: 6042d7a7-f130-4383-a46d-75566daca610
* NKC: jn20020506006
* NLA: 40415104
* NLP: A35786772
* NTA: 071189521
* SNAC: w64w0zrg
* SUDOC: 138959633
* Trove: 1446682
* VIAF: 87341139
* WorldCat: lccn-n82091489

 |
**טירת מונטפיצ'ט**
(למפת לונדון מוגדלת)**קנט**
**סארי**
**ברקשייר**
**בקינגהאם**
**הרטפורדשייר**
**אסקס**טירת מונטפיצ'ט**טירת מונטפיצ'ט**(למפת לונדון רגילה)**קנט**
**סארי**
**בר.**
**בקי.**
**הרטפורדשייר**
**אסקס**טירת מונטפיצ'ט**טירת מונטפיצ'ט**(למפת הסיטי של לונדון רגילה)טירת מונטפיצ'ט**טירת מונטפיצ'ט**(למפת הסיטי של לונדון מוגדלת)טירת מונטפיצ'ט**טירת מונטפיצ'ט**
**טירת מונטפיצ'ט** (באנגלית: **Montfichet's Castle**) הייתה טירה שהוקמה בשנת 1070 לערך ביוזמת ויליאם הכובש בפינה הצפון מערבית של הסיטי של לונדון במטרה להגן על הבירה של אנגליה מפני מתקפות ויקינגים מחד, ולהבטיח את שליטתו בעיר מאידך.

הטירה הייתה אחת משלוש טירות (יחד עם טירת ביינארד שהוקמה בסמוך, בדרום מערב העיר, ומצודת לונדון שהוקמה במזרח העיר) שהוקמו ביוזמת ויליאם. הטירה הוקמה באזור גבעת לודגייט של ימינו.

הטירה הוקמה על ידי גילבר דה מונפישה (Gilbert de Monfichet), תושב רואן וקרוב משפחה של ויליאם הכובש. מונפישה קיבל את השטח עליו ניצבה הטירה בשל האומץ הרב שהפגין בקרב הייסטינגס בשנת 1066 בו ניצח ויליאם את מלך אנגליה וכבש את המדינה.

הטירה נהרסה בהוראת המלך ג'ון בשנת 1213 לאחר שזה החליט לגרש את רישאר, בנו של גילבר.

בחומרי הבנייה של הטירה נעשה שימוש משני ונבנה באמצעותם מנזר בלקפריירז של המסדר הדומיניקני.

קישורים חיצוניים
----------------

* תיאור הטירה ומידע עליה באתר המורשת האנגלית (אורכב 05.03.2016 בארכיון Wayback Machine)
* מיקום הטירה
**עציון פרסי** (שם מדעי: *Haloxylon persicum*; בעבר: פרקרק פרסי) הוא עץ השייך למשפחת הסלקיים. המין היחיד בישראל מסוג זה (פרקרק). המין כולל שני תת-מינים - ים המלח ואדומי. בעבר היה מין נוסף אשר נקרא פרקרק המדבר אך כיום משייכים מין זה לסוג חמדה.

מאפיינים
--------

העציון הוא שיח או עץ נמוך גובהו נע בין 1.5 מטר ל-5 מטר. נמצא לרוב באזוריים חוליים ולעיתים קרובות נערמות סביבו תלוליות חול, הוא יכול לשרוד גם כאשר חלקם העליון של שורשיו נחשף ולכן יכול לגדול באזורים של חולות נודדים ומוכי רוח. התפוצה של הפרקרק בישראל היא באזור בקעת ים המלח, הערבה ודרום הנגב. ענפיו הצעירים של הפרקרק צבעם ירוק והם מפורקים על ידי פרקים ברורים, בכל פרק יש שני עלים קשקשיים המייצגים שרידי עלים אשר התנוונו כדי להקטין התאדות. כאשר הענף מתעצה אי אפשר להבחין בפרקים.

הפריחה בסוף החורף עד האביב. הפרחים בעלי עלי עטיף ירוקים ואבקנים צהובים, והם דו מיניים. הפרות מבשילים בסוף הקיץ ועלי העטיף מצמיחים כנפיים על מנת שיוכלו הפירות להתפזר טוב יותר ברוח. על הפרקרק ניתן לראות עפצים שונים, בהתאם לסוג החרק העוקץ את העציון.

פרקרק פרסי הוא צמח מוגן בישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עציון פרסי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* TPL
* EOL
* ARKive
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* צמחיית ישראל ברשת
* צמח השדה
* Tropicos
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  עציון פרסי באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
**Kunskapskanalen** (בתרגום חופשי: ערוץ הידע) הוא ערוץ טלוויזיה ציבורי שוודי, הנמצא בבעלות השידור הציבורי השוודי, Sveriges Television, ובבעלות הרדיו החינוכי השוודי, Utbildningsradion. הערוץ משדר סרטים דוקומנטריים, תוכניות חינוכיות וכדומה.

כמעט 70% מכלל האוכלוסייה בשוודיה יכול לצפות בשידורי הערוץ, נכון לשנת 2014. לערוץ ממוצע צפייה יומי של 3.8%.

היסטוריה
--------

ב-6 במאי 2003 הוכרז על תוכניות להפעלת הערוץ. בשעה 18:15, ב-27 בספטמבר 2004 החלו שידורי הערוץ.

הערוץ שידר בימי ראשון-חמישי בין השעות 18:00-23:00.

שידורי הערוץ חולקו תחת הכותרת "עוד", ביום ראשון - היסטוריה, ביום שני - תרבות, ביום שלישי - טבע, ביום רביעי - מדע, וביום חמישי - העולם.

ב-20 בינואר 2006 החל הערוץ לשדר גם בימים שישי ושבת.

הערוץ שודר בעבר כמו ערוץ SVT Barnkanalen. ב-18 בינואר 2010 הערוץ החל לשדר כבר בשעה 9:00 בבוקר.

ב-25 בנובמבר 2013 הערוץ הגיש בקשה לדר בפורמט HDTV ב-16 באפריל 2014 הממשלה נתנה אור ירוק לערוץ לשדר בפורמט HDTV. כיום הערוץ משודר בפורמט זה בחלק מפלטפורמות לקליטת שידורי טלוויזיה בשוודיה, דוגמת Sappa, Bredbandsbolaget ו-Canal Digital.

הפצה
----

ערוץ הידע משודר בכל החבילות הבסיסיות של כל מפעילי הטלוויזיה, כלומר ל-70% מאוכלוסיית המדינה יש גישה לשידורי הערוץ.

החל ממצע 2005 הערוץ משודר באופן אנלוגי, דבר שהעלה באופן חד את זמינות הערוץ לאוכלוסיית שוודיה.

ביקורת הופנתה כלפי הערוץ על שאינו זמין באופן חופשי ברשתות הכבלים. ב-1 ביולי 2005 נכנס לתוקפו הסכם ובו נקבע כי הערוץ ישודר ללא תשלום ברשתות הכבלים.

שידורי הערוץ זמינים גם דרך SVT Play ו-UR Play.

תוכניות
-------

* עוד תרבות
* עוד על העולם
* מדע
* בעולם
* טלוויזיה
* עוד היסטוריה
* מדינת הרווחה
* עוד מדע
* יותר טבע
* דיקטטור או אמא
* סלון

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של Kunskapskanalen

הערות שוליים
------------

1. ↑  אישור לערוץ הידע לשדר ב-HDTV

| ערוצי טלוויזיה בשוודיה |
| --- |
| SVT | SVT1 • SVT2 • SVT24 • SVT Barnkanalen • Kunskapskanalen • SVT World |
| MTG | TV3 • TV6 • TV8 • TV10 • Viasat Film • Viasat Film Family • Viasat Film Action • Viasat Film Comedy • Viasat Film Hits • Viasat Series • Viasat Sport • Viasat Fotboll • Viasat Motor • Viasat Hockey • Viasat Golf • Viasat Nature • Viasat Explore • Viasat History • Viasat Ticket |
| TV4 | TV4 • Sjuan • TV12 • TV4 Film • TV4 Fakta XL • TV4 Sport • TV4 Guld • TV4 Komedi • C More Entertainment |
| Discovery | Kanal 5 • Kanal 9 • Kanal 11 • יורוספורט 1 • יורוספורט 2 • TLC • Animal Planet Nordic |
| Viacom | MTV • קומדי סנטרל • ניקלודיאון • ניק ג'וניור • Nicktoons |
| שירותי טלוויזיה | Viasat • Canal Digital • Boxer TV Access • Com Hem • Tele2 • Tele2Vision • Telia Digital-tv • UPC |
פירוש נוסף ערך זה עוסק ברומן מאת עמיחי שלו. אם התכוונתם למדיניות שהייתה הבסיס ליחסי החוץ של האימפריה הבריטית בסוף המאה ה-19, ראו בדידות מזהירה.

**בדידות מזהרת** הוא רומן מאת עמיחי שלו. הספר יצא לאור בעברית בשנת 2015, במסגרת ספריה לעם של הוצאת עם עובד.

הספר
----

במרכז הספר עומדים ארקדי וחיים, עולים חדשים מברית-המועצות בתחילת שנות ה-90, העובדים במחלקת שרות חדרים במלון מפואר בתל אביב, שהוא בעצם מעין חדר מכונות גדול ומיוזע של החברה הישראלית. הספר כתוב בשני קולות, ובעיקר בפרקים המובאים מתוך קולו של ארקדי, ניכרת כתיבה אחרת מבחינה פואטית, יותר צפופה, קדחתנית, פיגורטיבית, מזכירה מאוד את הנובלה הראשונה ב"על החתרנות", אך גם שונה ממנה מאוד. גם בספרו זה מסתייע שלו ביצירות מוזיקליות על מנת להעצים את החוויה הסוריאליסטית בה נתונות הדמויות, בספר זה בחר המחבר להסתייע במלחין הקלאסי, סטרווינסקי.

צור ארליך כתב בביקורת על הספר:

"באורח מוזר משהו, המונולוג של חיים באוזני הילד ה"ערס" המרביץ לבתו ה"רוסייה", לקראת סוף הספר, אף שהוא לכאורה נאום הטפה כמעט פובליציסטי על כך ש"כולנו יהודים", הוא שיאו הרגשי של הספר. רגע אחריו מגיעה נקמתם הבלתי-נשלטת של "הרוסים", ומקלקלת את השורה למי שהתפתה עד אז לתפוס את הספר כמניפסט עדתי-חברתי רוסי".

קישורים חיצוניים
----------------

* הספר באתר הוצאת עם עובד
* הפרק הראשון, באתר "עברית"

על הספר:

* צור ארליך, ‏סקירת הספר, **השילוח** גיליון 1, באוקטובר 2016
* מיטל שרון, "השקופים" באתר mako, פורסם בתאריך 3 בפברואר 2016
* חבצלת פרבר, "נסיעה בסובארו ללא אור", במוסך מקור ראשון, 15 בינואר 2016
* רן בן־נון, "ספר" באתר ידיעות אחרונות, 2 במרץ 2016
* רותי זוארץ, "הסופר עמיחי שלו מסרב לשקוע במרה שחורה" באתר מעריב, 1 בפברואר 2016