recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**הִתְחַיּוּת** היא התעניינות רוחנית בחיי הכנסייה בקהילתה. תומכי ההתחיות מאמינים בשיבה של הכנסייה למערכת יחסים חיובית עם אלוהים לאחר תקופה של דעיכה מוסרית. התכנסויות של לא-מאמינים נחשבות בעיני מנהיגי הכנסייה כבעלי השפעה חיובית על ההתחיות.

בספרות הנוצרית המחקרית, המושג 'תחייה' נלקח מסיפורי המקרא המתארים שקיעה והתעוררות מחודשת של אמונתם של בני ישראל באלוהים. בפרט, סיפורים על ממלכות יהודה וישראל מציגים נרטיבים שונים של שקיעה והתעוררות בהתאם לשליט: מלך רשע או צדיק. בין הסיפורים ניתן למנות את סיפורו של המלך יאשיהו שדחה את עבודת האלילים והשיב את עבודת השם אל בית המקדש, ואת סיפור מרד המכבים, שהצליחו להתנגד לפולחן פגאני ולהביס צבא זר.
בהמלך ההיסטוריה של ארצות הברית זיהו ההיסטוריונים כמה גלים של התעוררות דתית נוצרית בסביבות השנים 1727, 1792, 1830, 1857 ו-1882. במאה ה-20 תוארו ה"התעוררות הולשית" 

, church historians have identified and debated the effects of various national revivals within the history of the US and other countries. During the 18th and 19th centuries, American society experienced a number of "Awakenings" around the years 1727, 1792, 1830, 1857 and 1882. More recent revivals in the 20th century include those of the 1904–1905 Welsh Revival, 1906 (Azusa Street Revival), 1930s (Balokole), 1970s (Jesus people), 1971 Bario Revival and 1909 Chile Revival which spread in the Americas, Africa, and Asia among Protestants and Catholics. 

היסטוריונים של הנצרות חולקים על השפעות ההתעוררות הלאומית בארצות הברית ובמדינות אחרות. במהלך המאות ה-18–20 חוותה החברה האמריקנית מספר "התעוררויות", האחרונה שבהן תוארה בשנות ה-70 של המאה ה-20.

הערות שוליים
------------

1. ↑  William G. McLoughlin, **Modern Revivalism: Charles Grandison Finney to Billy Graham**, Wipf and Stock Publishers, 2004-10-28. (באנגלית)
2. ↑  George M. Thomas, **Revivalism and Cultural Change: Christianity, Nation Building, and the Market in the Nineteenth-Century United States**, University of Chicago Press, 1998-01-19. (באנגלית)
ביצת הקרמלין
**הקרמלין** או **קתדרלת אוספנסקי** היא שמה של ביצת פברז'ה - תכשיט דמוי ביצת פסחא העשוי אבנים יקרות, זהב ואמייל על ידי התכשיטן הרוסי פטר קארל פברז'ה על פי הזמנת הצאר של רוסיה, ניקולאי השני. הצאר העניק את הביצה כמתנת פסחא לאשתו, הצאריצה אלכסנדרה פיודורובנה בשנת 1906.

תיאור הביצה
-----------

הקרמלין היא הגדולה מביצי פברז'ה שנוצרו. הביצה נוצרה בהשראת הארכיטקטורה של קתדרלת אוספנסקי (קתדרלת העלייה או קתדרלת התרדמה) שבמוסקבה, בה הוכתרו כל צארי רוסיה, לרבות הצאר ניקולאי אשר הזמין את הביצה.

כיפת הכנסייה שבביצה מצופה אמייל לבן, וניתנת להסרה. כאשר מסירים את הכיפה ניתן לראות את תוכה של הכנסייה: דגל של שטחי הכנסייה, כיסאות הכנסייה, המזבח של הכנסייה ואף האיקונות של הכנסייה עשויות אמייל. ניתן לראות את פרטי האיקונין מבעד לחלונות דגם הכנסייה השקופים. דגם הכנסייה ניצב על בסיס עשוי זהב ועל בסיס מתומן עשוי אוניקס. 

ה"הפתעה" שבביצה היא קופסת המוזיקה בתחתיתה המנגנת שני המנונים דתיים שהיו מקובלים ברוסיה בחג הפסחא, ובהם השיר "Izhe Khveruviny" שהיה אהוב על הצאר. ניתן "למתוח" את מנגנון הביצה באמצעות מפתח עשוי זהב.

ההיסטוריה של הביצה
------------------

הביצה הוזמנה על ידי הצאר ניקולי כמתנת פסחא עבור רעייתו אלכסנדרה בשנת 1903 ונועדה להנציח את שובם של בני הזוג למוסקבה בשנה זו. בני הזוג לא שהו בעיר עד שנה זו מאחר שבעת טקס הכתרתם נמחצו למוות מאות מתושבי מוסקבה. הצאר התכוון להעניק את הביצה לרעייתו בשנת 1904, ותאריך שנה זו נחקק על בסיס הביצה.
בשל פרוץ מלחמת רוסיה יפן נדחה מתן הביצה, ובשנת 1905 נדחה בשנית מתן הביצה בשל הרצחו של דודו של הצאר, הדוכס הגדול סרגיי אלכסנדרוביץ' בקרמלין.

הביצה הוענקה לבסוף לרעיית הצאר בשנת 1906.

כיום מוצגת הביצה במוזיאון נשקיית הקרמלין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הקרמלין** בוויקישיתוף
* תיאור הביצה ותמונות שלה

| ביצי פברז'ה |
| --- |
| ביצים קיסריות | תרנגולת • תרנגולת עם סיכת ספיר • שעון הנחש הכחול • כרוב עם מרכבה • הכרחיות • ארמונות דניים • זיכרון של אזוב • סורג יהלום • קוקז • רנסאנס • ניצן ורד • שנים עשר מונוגרמות • מיניאטורות מסתובבות • דיוקנאות אלכסנדר השלישי • הכתרה • שקנאי • שושנת העמקים • ארגמן • שעון זר השושן הצחור • אמנון ותמר • הרכבת הטרנס סיבירית • תרנגול • סל פרחי בר • ארמון גטצ'ינה • עלה תלתן • נפרט האימפריה • פטר הגדול • דני מלכותי • הקרמלין • ברבור • סורג שושנים • עריסה עם זר • ארמון אלכסנדר • טווס • יאכטה • הנצחה לאלכסנדר השלישי • אכסדרת עמודים • אלכסנדר השלישי רכוב על סוס • יובל החמש עשרה • עץ דפנה • צארוויץ' • נפוליאוני • יובל השלוש מאות לשושלת רומאנוב • חורף • פסיפס • ציור חד צבעי • צלב אדום עם טריפטיכון • צלב אדום עם דיוקנאות מלכותיים • צבא הפלדה • מסדר ג'ורג' הקדוש • התרזה הקארליאנית • צביר כוכבים • תחייה • פרחי אביב | נפוליאוני - ביצת פברז'ה נפוליאונית, שהוכנה בהזמנתו של הצאר ניקולאי השני, כמתנה עבור יום הולדתה של אמו מריה פיודורובנה, בשנת 1912 |
| ביצי קל'ץ | תרנגולת קלץ' • שנים עשר לוחות • אצטרובל • פריחת תפוח • רוקייל • בונבוניירת קלץ' • שנטיקלר קלץ' |
| ביצים אחרות | אמייל כחול • סקנדינבי • דוכסית מארלבורו • רוטשילד • יוסופוב • קרח נובל • לילה • לאפיס לזולאי |
**יוסף (יוסי) זכריה** (1945 – 16 בנובמבר 2017) היה ניצב במשטרת ישראל ומפקד המשמר האזרחי.

ביוגרפיה
--------

זכריה נולד ברומניה ועלה לישראל בשנת 1963. בשנת 1964 התגייס למשמר הגבול ושירת בגזרת חברון כמפקד מחלקה, קצין מבצעים ומפקד פלוגה ב'. בשנת 1975 עבר למשטרת ישראל והיה מראשוני השוטרים באגף המבצעים של מרחב הנגב. לאחר שירות כראש לשכת מבצעים וקצין מבצעים מונה בשנת 1981 למפקד תחנת באר שבע.

בשנת 1984 מונה זכריה למפקד נפת עזה ובשנים 1984–1987 היה מפקד מרחב לכיש. בתקופה זו הוקמה יחידת המשמר האזרחי הראשונה בקרב החסידות באשדוד. בשנת 1989 מונה זכריה לקצין המבצעים של המחוז הדרומי ובשנת 1990 לסגן מפקד מחוז מרכז. בשנת 1993 הועלה לדרגת ניצב ומונה למפקד המשמר האזרחי, בראשו עמד עד 1996. בראשות המשמר האזרחי ליווה את הקמת השלוחות הראשונות ביהודה ושומרון, כתיבת ועדכון נוהלי המשמר האזרחי והקמת זק"א.

בשנת 1998 סיים את שירותו ולאחר מכן התמנה למנכ"ל חברת אבטחה והיה חבר ועדות קרואות בלוד ובערערה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הודעה על פטירתו, באתר בעמוד הפייסבוק "אשקלונט"

| מפקדי המשמר האזרחי |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| מולה כהן • שאול גבעולי • ברוך לוי • עוזי ברגר • זאב רם • שלמה גל • יוסף זכריה • חיים קליין • יעקב רז • אסתר דומיניסיני • דוד קראוזה • משה מזרחי • אהרן פרנקו • עוזי רוזן • יורם הלוי |

 |
ליסה אלרד, מיס טקסס ארצות הברית 1983
**מיס טקסס ארצות הברית** (באנגלית: **Miss Texas USA**) היא תחרות יופי שנתית הנערכת בטקסס על מנת לבחור את נציגת טקסס לתחרות מיס ארצות הברית.

המתמודדות בתחרות בדרך כלל זכו קודם לכן בתחרויות יופי מקומיות (כגון בתחרויות של ערי מגוריהן כמו מיס יוסטון), מ-1971 ועד 2009 התחרות שודרה בטלוויזיה בערוץ מקומי של טקסס.

התחרות נערכה בערים שונות ברחבי טקסס כמו סן אנטוניו ואל פאסו.

בתחרות מיס טקסס 1977 התארחה בטקס מיס תבל הישראלית רינה מור ובאותה שנה הזוכה בתחרות קימברלי טומס נהייתה לאחר מכן למיס טקסס הראשונה שהוכתרה גם כמיס ארצות הברית בשנת 1977.

טקסס היא המדינה המצליחה ביותר בתחרות מיס ארצות הברית, מתוכה הגיעו תשע זוכות ובשנות השמונים מ-1985 ועד 1989 חמש מיס טקסס הוכתרו ברציפות גם כמיס ארצות הברית, דבר המכונה "האסים של טקסס", בנוסף מדי שנה כמעט בקביעות נציגת טקסס עולה לפחות לשלב חצי הגמר בתחרות.

זוכות ידועות
------------

| שנה | הזוכה |
| --- | --- |
| 1977 | קימברלי טומס |
| 1980 | ברברה באקלי |
| 1981 | דיאנה דורנפורד |
| 1982 | לואן קוסי |
| 1983 | ליסה אלרד |
| 1984 | לורה שו |
| 1985 | לורה הרינג |
| 1986 | כריסטי פיצ'טנר |
| 1987 | מישל רוייר |
| 1988 | קורטני גיבס |
| 1989 | גרטשן פולהמוס |
| 2001 | קנדס קרוגר |
|

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מיס טקסס ארצות הברית

הערות שוליים
------------

1. ↑  Clipping from The Waco Citizen, Newspapers.com (באנגלית)
2. ↑  Santa Cruz Sentinel 8 July 1977 — California Digital Newspaper Collection, cdnc.ucr.edu
**האנדרטה לזכר חללי צבא דרום לבנון** היא אנדרטת מלחמה הנמצאת בסמוך למטולה שבישראל. האנדרטה מנציחה את זכרם של חללי צבא דרום לבנון שנפלו במערכה ברצועת הביטחון וזאת במהלך שיתוף פעולה עם צבא הגנה לישראל.

האנדרטה מחליפה את האנדרטה המקורית, שהוקמה בסמוך לכפר מרג' עיון שבדרום לבנון, ופוצצה על-ידי כוחות חזבאללה לאחר הנסיגה מלבנון ב-2000. העבודות על האנדרטה החדשה החלו בסוף 2020 והסתיימו ביולי 2021. האנדרטה הוקמה בהשקעה של 2.4 מיליון שקלים מתקציב הביטחון בשיתוף פעולה עם קק"ל.

האנדרטה המקורית במרג' עיון
--------------------------

האנדרטה לזכר חללי צבא דרום לבנון במרג' עיון
בשנת 1997 אורי לוברני יצר קשר עם האדריכל יעקב רכטר ובנו אמנון רכטר, וביקש מהם להפגש בתל אביב עם הגנרל אנטואן לאחד. בפגישה התבקשו האדריכלים לסייע בהתנדבות להקמת האנדרטה לזכר חללי צבא דרום לבנון. לאחר מספר ימים התקיימה פגישה נוספת במפקדת יחידת הקישור ללבנון שם נבחן שטח ליד מרג' עיון, המשקיף על הבופור. האדריכלים אישרו את השטח, מכיוון שראש ההר היה שטוח, וניתן היה לבנות את האנדרטה ללא עבודות הכנה מרובות. תכנון האנדרטה כלל מבנה מרכזי שכלל חלל להתייחדות. לצד המבנה נבנו שני מגדלים: האחד עם סימן של צלב והשני עם סימן של סהר. מסביב לאנדרטה תוכננו קירות שעליהן נכתבו שמות החללים.

האחים מרון ממארג' עיון נבחרו לבצע את העבודה. הפגישות עם הקבלנים היו גם בארץ וגם בשטח. האנדרטה נבנתה מחומרים פשוטים, יציקות בטון עם טיח ועץ ארז הלבנון כסמל של לבנון. ב־22 במאי 2000 עם השלמתה של האנדרטה, נערך טקס לציון פתיחת האתר. עם זאת, יומיים לאחר מכן, עם נסיגת צה"ל מלבנון האנדרטה פוצצה על יד חזבאללה.

תיאור
-----

האנדרטה כוללת רחבת הנצחה, אזור תצפית, חורשת עצים ומתחם חנייה למבקרים. גודלה של האנדרטה הוא כ-2,800 מ"ר. האנדרטה עשויה מבטון חשוף ומכילה מוטיביים שנלקחו מהאנדרטה המקורית, שהייתה בסמוך לכפר מרג' עיון שבדרום לבנון אך פוצצה על-ידי כוחות חזבאללה לאחר הנסיגה מלבנון ב-2000. ברחבת ההנצחה מוצב עץ זית כסמל לתקווה ושלום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האנדרטה לזכר חללי צבא דרום לבנון** בוויקישיתוף
* מיכאל יעקובסון, אנדרטה ליומיים: ישראל בנתה, צה"ל נסוג, חיזבאללה פוצץ וצד"ל נמלט, באתר Xnet‏, 28 בדצמבר 2020
* ההקלטה בעמדת ההסברה הקולית באנדרטה

הערות שוליים
------------

1. ↑  לילך שובל, "מתקנים עוול": תוקם אנדרטה לחללי צד"ל, באתר ישראל היום
2. ↑  איתן גליקמן, אנדרטה לזכר חללי צד"ל תיחנך הערב ליד "הגדר הטובה", באתר ynet, 4 ביולי 2021
**אנטון שקאפלרוב** (ברוסית:**Антон Николаевич Шкаплеров** ‏, נולד ב-20 בפברואר 1972 בסבסטופול) היה קוסמונאוט רוסי. הוא השתתף במספר טיסות לתחנת החלל הבין-לאומית והיה מפקד משלחת מס' 55 לתחנת החלל הבין-לאומית ו-משלחת מס' 66 לתחנת החלל הבין-לאומית.

ביוגרפיה
--------

אנטון שקאפלרוב נולד בעיר סבסטופול שאז הייתה חלק של ברית המועצות. אביו שירת בצי הים השחור. לאחר סיום בית ספר בשנת 1989 הוא התקבל ללימודים בבית ספר לטייסי קרב בעיר צ'רניגוב. בעקבות התפרקות ברית המועצות, צ'רניגור הפכה להיות חלק של אוקראינה. בשנת 1992 הוא עבר להמשך לימודים בבית ספר לטייסים בקרבת וולגוגרד אותו סיים בשנת 1994. שקאפלרוב הועבר לשירות ביחידות חיל האוויר הרוסי והיה טייס "מיג-29".

בשנת 1997 שקאפלרוב סיים לימודים באקדמיה של חיל האוויר.

בשנת 2003 שקאפלרוב החל קורס במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. הוא היה חבר בצוות גיבוי של מספר משימות.

בנובמבר 2011 שקאפלרוב היה מפקד טיסה סויוז TMA-22 שהביאה לתחנת החלל את חברי משלחת מס' 29 לתחנת החלל הבין-לאומית החדשים (מייקל פוסום היה מפקד המשלחת). לאחר סיום עבודת המשלחת שקאפלרוב עבר למשלחת מס' 30 לתחנת החלל הבין-לאומית (דניאל ברבנק היה מפקד הצוות). במהלך שהות בחלל שקאפלרוב ביצע פעילות חוץ-רכבית באורך של כ-6 שעות. הוא חזר לכדור הארץ לאחר 165 ימים בחלל.

בנובמבר 2014 שקאפלרוב היה מפקד טיסה סויוז TMA-15M שהביאה לתחנת החלל את חברי משלחת מס' 42 לתחנת החלל הבין-לאומית החדשים (בארי וילמור היה מפקד המשלחת). לאחר סיום עבודת המשלחת שקאפלרוב עבר למשלחת מס' 43 לתחנת החלל הבין-לאומית (טרי ורטס היה מפקד הצוות). הוא חזר לכדור הארץ לאחר 199 ימים בחלל.

בדצמבר 2017 שקאפלרוב היה מפקד טיסה סויוז MS-07 שהביאה לתחנת החלל את חברי משלחת מס' 54 לתחנת החלל הבין-לאומית החדשים (אלכסנדר מיסורקין היה מפקד המשלחת). לאחר סיום עבודת המשלחת שקאפלרוב עבר למשלחת מס' 55 לתחנת החלל הבין-לאומית והיה מפקד הצוות. במהלך שהות בחלל שקאפלרוב ביצע פעילות חוץ-רכבית באורך של כ-8 שעות. הוא חזר לכדור הארץ לאחר 168 ימים בחלל.

בדצמבר 2012 שקאפלרוב היה מפקד טיסה סויוז MS-19 שהביאה לתחנת החלל את חברי משלחת מס' 65 לתחנת החלל הבין-לאומית החדשים (שאנון ווקר הייתה מפקד המשלחת). לאחר סיום עבודת המשלחת שקאפלרוב עבר למשלחת מס' 66 לתחנת החלל הבין-לאומית והיה מפקד הצוות חלק מהתקופה (לאחר תומא פסקה). במהלך שהות בחלל שפאקלרוב ביצע פעילות חוץ-רכבית באורך של כ-7 שעות. הוא חזר לכדור הארץ לאחר 176 ימים בחלל.

במרץ 2023 שקאפלרוב עזב את יחידת הקוסמונאוטים ומונה לתפקיד ניהולי במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. 

בינואר 2023 שקאפלרוב החל להנחות תוכנית טלוויזיה בתחום החלל בערוץ הראשון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנטון שקאפלרוב** בוויקישיתוף
* אנטון שקאפלרוב, ברשת החברתית פייסבוק
* אנטון שקאפלרוב, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* אנטון שקאפלרוב, ברשת החברתית אינסטגרם
* אנטון שקאפלרוב, ברשת החברתית VK

* ביוגרפיה
* ביוגרפיה באתר הכנת הקוסמונאוטים הרוסי
פירוש נוסף ערך זה עוסק בהר בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו הר סמית'.

מפת רכס קונוויי. הר סמית' ממוקם בפינה הימנית העליונה של המפה
**הר סמית'** (באנגלית: **Mount Smith**) הוא הר בהרי הנסיך אלברט, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.

גובהו של ההר 1,400 מטרים מעל פני הים; הר סמית' הוא ההר ה-3,189 בגובהו באנטארקטיקה.

ההר ממוקם מצפון לקרחון מוסון; ו-11 קילומטרים צפונית - צפון-מערבית להר מארי.

היסטוריה
--------

### גילוי ההר

ההר התגלה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת דיסקברי), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904.

### מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי משלחת דיסקברי.

ההר נקרא על שמו של וו. אי. סמית' (W. E. Smith), שהיה המהנדס הימי הראשי, שתכנן ופיקח על בניית ספינת המשלחת - ספינת המחקר דיסקברי.

לקריאה נוספת
------------

• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, **Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°**, P 235
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, **Sailing Directions for Antarctica: Including the Off-lying Islands South of Latitude 60°**, P 195
• Prenzel, Jannis & Lisker, Frank & Monsees, N. & Balestrieri, Maria & Läufer, A. & Spiegel, Cornelia. (2017), **Development and inversion of the Mesozoic Victoria Basin in the Terra Nova Bay (Transantarctic Mountains) derived from thermochronological data**, Gondwana Research. 10.1016/j.gr.2017.04.025

קישורים חיצוניים
----------------

* הר סמית' באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* הר סמית' באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה

הערות שוליים
------------

1. ↑  ההודעה הרשמית על מתן שמות אנטארקטיים בצו פרסום השמות הרשמי של ממשלת ניו זילנד
2. ↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
3. ↑  מידע גאוגרפי
4. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי
5. ↑  לפי מקור אחר, גובהו של ההר 1,440 מטרים מעל פני הים
6. 1 2  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
**לניטה אייריסטו** (בפינית: **Lenita Airisto**; נולדה ב-1 בינואר 1937) היא עיתונאית ואשת עסקים פינית.

ביוגרפיה
--------

אייריסטו נולדה בהלסינקי, ב-1954 היא זכתה בתחרות היופי הלאומית "Suomen Neito" וייצגה את פינלנד במיס תבל, בין תפקידיה כזוכת התחרות היה להשתתף באירועי צדקה ולפעול למען גיוס כספים עבור יוצאי הצבע שנפגעו במהלך מלחמת החורף ומלחמת ההמשך. לאחר מכן היא עבדה כדוגמנית.

היא הנחתה את תחרות "מיס סקנדינביה 1964".

היא סיימה תואר במכללה השוודית לכלכלה ומנהל עסקים ולמדה עיתונאות טלוויזיה באולפני ה-BBC וITV בלונדון. היא גם למדה תקופה באוניברסיטת סטנפורד, במסגרת לימודיה היא ביצעה עבודות התמחות במספר אולפני טלוויזיה בקליפורניה ועבדה בין היתר בהפקת תוכנית האירוח של סטיב אלן, בנוסף אלן הזמין אותה להצטרף אליו לשידור החי בפרק של התוכנית העוסק בפינלנד ושודר ב-NBC. היא עבדה שנים רבות בטלוויזיה הפינית. 

כסופרת היא פרסמה מספר ספרים שכתבה, היא ביצעה מספר הרצאות אודות ספריה וניסיונה בתחום העסקים והטלוויזיה, היא גם שימשה כמרצה אורחת במספר מוסדות אקדמאיים. 

ב-2008 היא נבחרה לאחת מעשר הנשים המשפיעות ביותר בפינלנד, בנוסף היא זכתה באות מסדר האריה "Order of the Lion of Finland" מטעם נשיא פינלנד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לניטה אייריסטו** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של לניטה אייריסטו

הערות שוליים
------------

1. ↑  *Miss Skandinavia 1964*, נבדק ב-2019-04-18

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1151737658
* ISNI: 0000 0004 8399 8063
* MusicBrainz: 7ce6f8b0-e813-4326-968b-00bf4d6a93e0
* VIAF: 270151778198918130002
* WorldCat: viaf-270151778198918130002

 |
משפחת עגורים
**עגור אמריקאי** או **עגור קורא** (שם מדעי: *Grus americana*) הוא עוף נדיר, בן למשפחת העגוריים. מקור שמו, "העגור הקורא", בא לו בשל קריאתו הרעשנית הנשמעת למרחק של 3 קילומטרים. זהו מין העגור היחיד, מלבד העגור הקנדי, החי בצפון אמריקה.

מאפיינים
--------

גובהו של עגור זה עד 140 ס"מ. מוטת כנפיו מגיעה עד שני מטרים. צבעו לבן, קצות כנפיו שחורים ופניו אדומים. הוא ניזון מדגים קטנים, צפרדעים ומיני יצורים קטנים. ניזון גם מחיטה, זרעים וצמחי מים.

תוחלת חייו של העגור בטבע היא 22-24 שנה.

בית הגידול של העגור האמריקאי הוא בטייגה ובמוסקג (Muskeg). כנרמז משמו, העגור האמריקאי חי ברחבי צפון אמריקה ומקנן בצפון אמריקה ובסיביר. הוא חורף באזור שבין דרום קנדה ועד צפון מקסיקו. העגורים נודדים דרומה בחורף וחוזרים צפונה לפני בוא האביב. מחזור הרבייה של העגור ארוך למדי. הנקבה מטילה שתי ביצים, בדרך כלל בסוף אפריל ועד אמצע מאי. רוחב הביצים כ-6.5 סנטימטרים, אורכן כ-10 סנטימטרים, משקלן כ-190 גרם וצבען כצבע זית עם פסים חומים. הדגירה נמשכת בין 27 ל-36 ימים. העופות מונוגמיים, כלומר הם חיים ביחד עם בן או בת זוג יחידים במשך כל חייהם. שני ההורים שותפים בבניית הקן, בדגירה ובטיפול בצאצאים. הצאצאים הם אפרוחים - עיניהם פקוחות, והם לומדים לשחות ולרוץ רק דקות אחדות לאחר בקיעתם. כעבור עשרה שבועות העגורים הצעירים מסוגלים לעוף. עד גיל שישה או שמונה חודשים הם מקבלים את מזונם מהוריהם.

העגור האמריקאי הוא אחד ממיני העופות הנדירים ביותר באמריקה הצפונית. ב-1941 נמנו 21 פרטים בלבד, ובסוף שנות ה-60 של המאה העשרים נמנו 50 פרטים בבר ו-18 בשבייה. רבים מהעגורים מתים בנדידה כתוצאה ממזג אוויר סוער, אחרים נופלים קורבן לציידים. בנוסף לכך בני אדם ביראו את מקומות המחיה של העגורים. העגור האמריקאי הוכרז כמין הנתון בסכנת הכחדה רק ב-1971, ורק משנות השבעים החלו מאמצים ממשלתיים לשימור המין, אשר כללו חקיקה המלווה בהטלת קנסות על ציידי העגורים. למרות זאת המין עודנו נמצא על סף הכחדה. נכון לאפריל 2007 נמנו 340 פרטים בבר, ו-145 בשבייה.

לקריאה נוספת
------------

* ג'ניפר הולנד, **שיבת העגורים**, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 145, יוני 2010

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עגור אמריקאי** בוויקישיתוף
* עגור אמריקאי, באתר ITIS (באנגלית)
* עגור אמריקאי, באתר NCBI (באנגלית)
* עגור אמריקאי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* עגור אמריקאי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* עגור אמריקאי, באתר Internet Bird Collection (באנגלית)
* עגור אמריקאי, באתר GBIF (באנגלית)
* עגור אמריקאי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* עגור אמריקאי באתר BirdLife International
* תוכנית על ניסיונות השימור וההצלה של העוגר האמריקאי בפודקסט רדיולב.

הערות שוליים
------------

1. ↑  עגור אמריקאי באתר הרשימה האדומה של IUCN

| עגוריים |
| --- |
| עגור | עגור אפור • עגור חן • עגור סיבירי • עגור ברולגה • עגור אדום-ראש • עגור לבן-עורף • עגור כחול • עגור הכתם • עגור שחור-צוואר • עגור יפני • עגור קנדי • עגור אמריקאי |  |
| עגור כתר | עגור כתר לבן-לחיים • עגור כתר אדום-לחיים |
| עגור כרבלתי (סוג ומין יחיד) | עגור כרבלתי |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007556183505171

 |
**עכביש הבועה** (שם מדעי: *Argyroneta aquatica*) הוא מין של עכביש יחידי בסוגו ממשפחת הסיביידיים. זהו אחד העכבישים היחידים החיים כמעט לחלוטין מתחת למים, בעיקר באגמים ברחבי אירואסיה כולל באקלימים ממוזגים.

מאפיינים
--------

אורכו של העכביש 1-1.5 ס"מ. צבעו משתרע מכתום עד לחום כהה ושחור והבטן אפורה ושעירה. בניגוד לרב העכבישים הזכרים גדולים יותר מהנקבות ב-30%, דבר המקל עליהם להתגבר על טרף זריז. העכביש נושם אוויר אותו הוא אוסף בין שערות הבטן והרגליים וכך נושם מתחת למים. עכביש זה יכול לחיות במשך כשנתיים.

העכביש ניזון מתחת למים ומצוי בעיקר ליד עשבי מים, בהם הוא אורב לטרפו. הוא ניזון מחרקי מים, סרטנים, זחלי יתושים ומדפניות. הוא עצמו עלול להיטרף על ידי צפרדעים ודגים.

העכבישים משני המינים מקימים בועה אותה הם בונים מאוויר בין העשבים המימיים. בתוכה הם מזדווגים, אוכלים ומתרבים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עכביש הבועה** בוויקישיתוף
* עכביש הבועה, באתר ITIS (באנגלית)
* עכביש הבועה, באתר NCBI (באנגלית)
* עכביש הבועה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* עכביש הבועה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* עכביש הבועה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* עכביש הבועה, באתר GBIF (באנגלית)
* עכביש הבועה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 01134393

 |
**אנדרו "סאנדי" אירווין** (באנגלית: **Andrew "Sandy" Irvine**; ‏8 באפריל 1902 - 8-9 ביוני 1924) היה מטפס הרים בריטי, שהשתתף במשלחת הבריטית השלישית לאוורסט, בשנת 1924. הוא ושותפו ג'ורג' מאלורי נעלמו במהלך הטיפוס על ההר מן הצד הצפוני (טיבט). יש הסבורים[דרושה הבהרה] שהם היו על הפסגה לפני אדמונד הילרי וטנזינג נורגיי.

חייו
----

אנדרו אירווין היה בן 22, והיה תלמיד מוכשר באוניברסיטת ספיצברגן. במהלך המשלחת הוא שיפר במידה רבה את מערכות החמצן שהיו למטפסים והפך מומחה לציוד נשימה. אף על פי שלא היה לו ניסיון בטיפוס לגבהים כאלה, הוא הצטרף לג'ורג' מאלורי, שהיה בן 38 ומטפס מנוסה. לאחר שהשתתף כבר בשתי משלחות קודמות לאוורסט, מאלורי הגיע למסקנה שללא חמצן, הסיכויים להצליח קלושים.

בבוקר ה-6 ביוני יצאו מאלורי ואירווין מן האוכף הצפוני. בגובה של 7,050 מטר. הם תכננו לטפס עוד שלושה ימים. מאלורי ואירווין נראו בפעם האחרונה בשעה 12:50, ב-8 ביוני. מנהיג המשלחת, נואל אודל (Noel Odell) ראה אותם כשהעננים התפנו לרגע. הם היו מתחת לאחד הקטעים התלולים שעל הרכס (ה"מדרגות") והוא אמר שנראו "מתקדמים במרץ" ("going strongly for the top"). הוא היה בטוח שהם יגיעו אל הפסגה. לאחר זמן קצר חזרו העננים לכסות את ההר ומאלורי ואירווין לא נראו עוד.

נואל אודל גם חשב שראה את מאלורי בקרבת הפסגה לרגע קצר, אך בשל הערפל לא יכול לדעת אם הוא התקדם אל הפסגה או ממנה. השאלה אם הם הגיעו לפסגה או שנהרגו בדרך אליה הייתה ועודנה תעלומה. רק בשנת 1960 הצליחה משלחת סינית להגיע לפסגה במסלול שעשו מאלורי ואירווין. המדרגה השנייה, מצוק תלול למדי בגובה 8500 מ', בערך, מהווה אתגר טיפוס ממשי ביותר. ללא הסולם שנמצא שם היום, לא סביר שהם הצליחו לטפס קטע של 18 מ', בדירוג 6b, בגובה כזה.

בשנת 1933, 9 שנים לאחר היעלמותם של מאלורי ואירווין נמצא גרזן הקרח של סאנדי אירווין בגובה 8573 מ' על ידי פרסי ווין-האריס (Percy Wyn-Harris) מטפס הרים בריטי נוסף. כלומר, כ-300 מ' מתחת לפסגה. בשנת 1975 נראתה גופת מטפס בגובה מתחת לגרזן הקרח, והסברה המקובלת הייתה שזוהי גופתו של אירווין. בשנת 1999 יצאה משלחת במטרה לשפוך מעט אור על התעלומה. הגופה נמצאה והתברר שזוהי גופתו של מאלורי. מאלורי נמצא עם רגל שבורה, פגיעות בגולגולת, וידיים פרושות לרווחה, כאילו ניסה לבלום נפילה.

גופתו של אירווין לא נמצאה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרו אירווין** בוויקישיתוף
* הערך המקורי באנציקלופדיית הטיפוס
* כיבוש פסגת האוורסט - באתר דעמדע
* אנדרו אירווין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007415372005171
* BNE: XX1481611
* BnF: cb144347049 (data)
* GND: 122015479
* ISNI: 0000 0000 7373 0670
* LCCN: n80121702
* NTA: 071499342
* Trove: 1228319
* VIAF: 20552396
* WorldCat: lccn-n80121702

 |
**גזינה קריגר** (בגרמנית: **Gesine Krüger**; נולדה ב-25 בפברואר 1959) היא גנרל חיל הרפואה בלופטוואפה. אחת מחמש הנשים הראשונות שקיבלו דרגת גנרל, לצד ורנה פון ויימארן, אריקה פרנקה, אלמוט נולטה וניקול שילינג.

ביוגרפיה
--------

קריגר נולדה ב-25 בפברואר 1959 בהלמשטדט. היא למדה בבית ספר תיכון במקנהיים, וב-1977 עברה הכשרה כעוזרת רפואה בבית החולים פטרוס בבון. היא למדה רפואה באוניברסיטת בון בין השנים 1980–1986. ב-1987 התגייסה ללופטוואפה ושרתה כקצינת רפואה בכנף ההפצצה 31, וב-1989 עברה הכשרה נוספת בכירורגיה בבית החולים של הבונדסוור בהאם ולאחר מכן בבית החולים הצבאי בקובלנץ. ב-1992 מונתה לראש אגף רפואה בכנף הפצצה 35.

בין השנים 1994–1995 עמדה בראש המרכז הרפואי בהיידה. לאחר מכן מונתה לראש אגף הרפואה בגדוד האימונים ה-3 של הלופטוואפה. ב-1996 החלה לשמש כיועצת לחובשים צבאיים. ב-1998 עברה הכשרה כמנתחת טיסה. בין 2001–2005 שימשה כראש אגף הרפואה בדיוויזיית הלופטוואפה ה-3. בין השנים 2002–2003 שימשה כיועצת רפואית בכוח הייצוב בבוסניה והרצגובינה. ב-2007 מונתה כראש היחידה הרפואית ב-EUFOR. שנה לאחר מכן חזרה לגרמניה ושימשה בתפקידים בכירים בחיל הרפואה ולמדה באקדמיית נאט"ו ברומא. ב-2016 הועלתה לדרגת גנרל חיל הרפואה והפכה לאשה השנייה בבונדסוור שקיבלה דרגת גנרל, אחרי אריקה פרנקה. במקביל הפכה למפקדת האקדמיה הרפואית של הבונדסוור במינכן. ב-2021 פרשה מהבונדסוור והעבירה את הפיקוד על אקדמיית הרפואה לידי הנס-אולריך הולטרם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גזינה קריגר** בוויקישיתוף
* Die Generalin, saechsische.de, 1. Juni 2017

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 123675249X
* NTA: 184593689
* VIAF: 285180749
* WorldCat (עם VIAF): 285180749

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"גזינה קריגר"**.
**סוכנות מגנום** (Magnum Photos) היא קואופרטיב בינלאומי לצילום, השייך לצלמים החברים בו. לסוכנות משרדים בניו יורק, פריז, לונדון וטוקיו. בסוכנות חברים צלמים מכל רחבי העולם. הצלם הישראלי היחיד החבר בסוכנות הוא מיכה בר-עם.

הסוכנות הוקמה בשנת 1947 על ידי הצלמים רוברט קאפה, אנרי קרטייה ברסון, דוד "שִים" סימור וג'ורג' רודג'ר, בתגובה לחוויותיהם במלחמת העולם השנייה.
 סוכנות מגנום היא בין הקואופרטיבים הראשונים לצילום, השייכים לצלמים עצמם. אחת המטרות של הסוכנות היא לאפשר לצלמים לעבוד באמצעות סוכנות, על כל היתרונות הגלומים בכך, מבלי לאבד את זכויות היוצרים על יצירותיהם.

מאז שהוקמה הסוכנות, הספיקו צלמיה לתעד אין ספור אירועים היסטוריים בכל רחבי העולם וכן תרבויות ונושאים שונים כגון שבטים באפריקה, שכונות עוני ומלחמות (ולעומת זאת גם את חיי הזהר של המפורסמים). הסוכנות תפסה מקום של כבוד בעולם הצילום. לאורך השנים הוצגו התצלומים בתערוכות שונות של הסוכנות או של האמנים השונים וחלקם התפרסמו בזכות הצגתם במגזינים כגון נשיונל ג'יאוגרפיק. 
חלק גדול מן התצלומים מוצגים כיום בארכיון הסוכנות באתר האינטרנט שלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סוכנות מגנום** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סוכנות מגנום (באנגלית)
* סוכנות מגנום, ברשת החברתית פייסבוק

* סוכנות מגנום, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* סוכנות מגנום, ברשת החברתית אינסטגרם
* סוכנות מגנום

הערות שוליים
------------

1. ↑  Magnum's Official History

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007264832405171
* BnF: cb11870621r (data)
* GND: 2109532-2
* ISNI: 0000 0001 2369 4453
* LCCN: n82017683
* MusicBrainz: d655e60b-0a10-4d7a-a870-41bf82aaeb47
* NKC: kn20080602010
* NLG: 307816
* PIC: 10861
* SUDOC: 02646215X
* TePapa: 7156
* VIAF: 122667230
* WorldCat: lccn-n82017683

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "נחלת יצחק (מזרח תל אביב)".
**נחלת יצחק** היה שמו של אזור במרכז תל אביב, מצפון לשכונת תל נורדאו ומדרום לבית הקברות טרומפלדור, בין רחוב פינסקר במזרח לרחוב הירקון במערב.

היסטוריה
--------

בשנת 1913 נרכש שטח אדמה באזור זה מבעל הקרקע אמין נסיף, ומכיוון שאת הרכישה יזם יצחק ויגזיל, נקרא האזור "נחלת יצחק".
בתחילת שנות ה-20 הוקמה שכונה בשטח זה: בשנת 1921 פרסם ריכרד קאופמן תוכנית בניין ערים לשכונה, בה היו מגרשים על שטח 500–600 דונם לבנייה. בדצמבר 1921 היו כ-50 חברים במסגרת החברה ששימשה להקמת השכונה, אשר התעתדו להתחיל בבנייה בתחילת 1922.

במהלך שנות ה-20 הוקמה שכונת נחלת יצחק ממזרח לנחל איילון. במקביל, השכונה שהוקמה על אדמות אמין נסיף נטמעה בתוך הבנייה הרחבה במרכז תל אביב, ואיבדה את צביונה כשכונה נפרדת. על כן, במהלך הזמן נפסק השימוש בשם "נחלת יצחק" לציון השכונה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  דני רכט, נחלת יצחק / אדמת אמין נסיף, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
2. ↑  בארצנו יפו, מוריה, 22 בספטמבר 1913
3. ↑  ריכרד קויפמן, לתכנית הבניה בתל אביב, הארץ, 9 באוגוסט 1921
4. ↑  ריכרד קאופמן, צילום תכנית שכונת נחלת יצחק "אחוזת אמין נסיף ומטרי", באתר בתוך תכניות בניה בשביל ארץ ישראל, אוסף לאור, הספרייה הלאומית, ‏1921
5. ↑  עבודת הציוניים בארץ ישראל, המזרחי, 22 בדצמבר 1921
**אלכסנדר סרגייביץ' סטרוגנוב** (ברוסית: **Алекса́ндр Серге́евич Стро́ганов**;‏ 1733–1811) היה ברון רוסי ובן למשפחת סטרוגנוב. הוא היה חבר בוועדת הייעוץ הפרטית של הצאר אלכסנדר הראשון ועוזרו של שר הפנים. הוא שימש נשיא של האקדמיה הקיסרית לאמנויות, מנהל הספרייה הקיסרית הרוסית וחבר האקדמיה הרוסית.

ביוגרפיה
--------

סטרוגנוב נולד ב-3 בינואר 1733 בסנקט פטרבורג, בנו של הברון סרגיי גריגורייביץ' סטרוגנוב. במהלך השנים 1752–1757 למד באוניברסיטאות ג׳נואה, בולוניה (אוצרות אמנות) ופריז (כימיה, פיזיקה ומטלורגיה). בפריז הוא היה חבר בבונים החופשיים. 

לאחר מות אביו בשנת 1756, הוא השלים את עיטור ארמון סטרוגנוב בשנת 1760. בשנת 1780 הפך לסנאטור. ב-1783 הפך לחבר באקדמיה הרוסית, ולאחד מעורכי המילון האקדמי.

סטרוגנוב היה חבר בוועדה לפיתוח קוד החוקים החדש בתקופת שלטונה של קתרינה הגדולה (1762–1796). משנת 1800 ועד מותו היה נשיא האקדמיה האימפריאלית לאמנויות ומנהל הספרייה הציבורית הקיסרית (1800–1811). הוא היה המנהל השני של הספרייה. הוא גם היה חבר במועצת המדינה.

משנת 1801 שימש כיושב ראש מועצת הנאמנים, ומפקח על קתדרלת קאזאן, בסנקט פטרבורג. 

ב-1805 הציע לאלכסנדר הראשון להקים מאגר כתבי יד מיוחד בספרייה הקיסרית. כתבי יד שנלקחו מאוסף פיטר פ. דוברובסקי היוו את הבסיס לאוסף זה.

סטרוגנוב היה גם אספן של תמונות של אמנים מפורסמים.

הוא מת ב-27 בספטמבר 1811 בסנקט פטרסבורג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסנדר סטרוגנוב** בוויקישיתוף
* אלכסנדר סטרוגנוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Строганов Александр Сергеевич, archive.ph, ‏2013-01-13
2. ↑  "Строганов Александр Сергеевич", www.hrono.ru

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb155810954 (data)
* GND: 104078154
* ISNI: 0000 0001 2212 5021
* NTA: 308229983
* RKD: 460719
* SUDOC: 134257502
* VcBA: 495/352008
* VIAF: 73307188
* WorldCat: viaf-73307188

 |
מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג
**מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג** (בסינית: 西昌卫星发射中心, באנגלית: Xichang Satellite Launch Center - ‏**XSLC**), הידוע גם כ**בסיס 27** הוא נמל חלל המשרת את תוכנית החלל הסינית, הנמצא כ-64 ק"מ צפונית-מערבית לעיר שיצ'אנג, הנמצאת באוטונומיה ליאנגשאן שבמחוז סצ'ואן, סין.

האתר הפך למבצעי ב-1984 ומאז הוא משמש בעיקר לשיגור לוויני תקשורת ומזג אוויר למסלול גאוסטציונרי. ב-1996 נכשל שיגורו של משגר לונג מארץ' 3B שבראשו היה הלוויין אינטלסאט 708, כאשר 22 שניות לאחר הצתת המנועים סטה המשגר ממסלולו והתפוצץ בתוך כפר כ-1,200 מטרים מכן השיגור. ההתפוצצות גרמה, על פי דיווחי סין, למותם של 6 אנשים, לפציעתם של 56, והרסה כ-80 מבנים בכפר. לפי דיווחים ומקורות אחרים הנזקים היו חמורים ברבה.

באוקטובר 2007 שוגרה משיצ'אנג הגשושית הסינית הראשונה לחקר הירח - צ'אנג-אה 1, ובאוקטובר 2010 משימת ההמשך - צ'אנג-אה 2.

כיום ישנם במרכז שני כני שיגור פעילים מתוך שלושה, כאשר השלישי לא שימש מעולם והוסב לנקודת תצפית. המרכז תומך בשיגור משגרי לונג מארץ' 2A, ‏2C‏, 3A,‏ 3B ו-3C. מרכז הבקרה של שיצ'אנג נמצא כ-7 ק"מ דרומית-מערבית לכני השיגור ומשם מבוקרים כל השיגורים. מסילת ברזל וכביש מהיר מחברים את המרכז עם נמל התעופה שיצ'אנג הנמצא כ-50 ק"מ מהאתר.

לאחר השלמת שדרוג מרכז שיגור הלוויינים וונצ'אנג השיגורים למסלול גאוסטציונרי עברו משיצ'אנג לשם. בגלל חסרונותיו הרבים של מרכז השיגור שיצ'אנג, ביניהם קו הרוחב הצפוני בו הוא שוכן, היישובים הסמוכים ובעיות התחבורה אל האתר, האתר צפוי לחדול מפעילות קבועה ויהווה גיבוי לאתרי שיגור אחרים בסין.

ראו גם
------

* מרכז שיגורי הלוויינים ג'יוצ'ואן
* תוכנית החלל הסינית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Was rocket crash deadlier than reported?
2. ↑  China's 1st moon orbiter enters Earth orbit
3. ↑  Base 27 Xichang Satellite Launch Center

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0004 1769 3966

 |
תבנית {{אישיות ביטחונית}} ריקה מתוכן. יש להזין פרמטרים בערך או בוויקינתונים. 
**לוציאן מצ'יסלאב ראפאל ז'ליגובסקי** (בפולנית: **Lucjan Mieczysław Rafał Żeligowski**;‏ 17 באוקטובר 1865 - 9 ביולי 1947) היה גנרל ופוליטיקאי פולני, ראש רפובליקת ליטא המרכזית , שר ההגנה של פולין ב1925-1926

ביוגרפיה
--------

ךוציאן ז'ליגובסקי נולד בעיירה אשמיאני (אז בפלך וילנה של האימפריה הרוסית וכיום במחוז גרודנו של בלארוס). למד גימנסיה בוילנה. לאחר סיום הלימודים התגייס לצבא האימפריה הרוסית. עבר הכשרה לקצונה בבית הספר לקציני חיל הרגלים בעיר ריגה והוסמך לקצונה ב1885. לחם במלחמת רוסיה-יפן. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם כמפקד רגימנט בדרגת קולונל. על אומץ ליבו בקרבות עוטר ב-5 עיטורים רוסים. לאחר מהפכת פברואר ברוסיה היה בין מארגני יחידות פולניות בצבא הרוסית, פיקד על חטיבה במסגרת הגיס הפולני ה-1. 

לאחר ההפיכה הבולשביקית ברוסיה, נמלט לדרום רוסיה (מחשש שייעצר על ידי השלטון החדש). שם אירגן דיוויזיה מפולנים, אשר שירתו בצבא הרוסי. דיוויזיה בפיקודו השתתפה בקרבות נגד צבאו של סמיון פטלורה בדרום אוקראינה ובקרבות עם הצבא האדום באזור אודסה. במאי 1919 , בסיכום עם ממשלת רומניה, נסוגה הדיוויזיה של ז'ליגובסקי לתוך בסרביה. משם, הועברה ברכבת למערב אוקראינה, שם שולבה בצבא של הרפובליקה הפולנית. ז'ליגובסקי נטל חלק בקרבות האחרונים של מלחמת פולין–אוקראינה. בהמשך מונה לפקד על דיוויזיה מס' 10, איתה נלחם בצבא האדום במערב בלארוס. בספטמבר 1920 מונה למפקד הדיוויזיה הבלארוסית-ליטאית הראשונה. 

בתחילת אוקטובר 1920 , המפקד הפולני העליון יוזף פילסודסקי הורה לגנרל ז'ליגובסקי "למרוד" ביחד עם הדיוויזיה שלו ולהשתלט על העיר וילנה וסביבותיה. ב־8 באוקטובר 1920 נכנסו חיילים בפיקודו של ז'ליגובסקי לווילנה, ולא נתקל בהתנגדות כלשהי. בעיר וילנה הכריזה ז'ליגובסקי על הקמת רפובליקה של ליטא המרכזית. הוא מינה את עצמו לנשיא הרפובליקה ולמפקד העליון של הכוחות המזויינים שלה. הוא כיהן בתפקידים אלו עד למרץ 1922, אז התאחדה ליטא המרכזית עם הרפובליקה הפולנית ולמעשה חדלה להתקיים (היא הפכה למחוז במדינה הפולנית).

לאחר האיחוד שירת ז'ליגובסקי במטה הכללי של צבא פולין. בסוף 1925 מונה לשר ההגנה של פולין. נטל חלק פעיל במהפכת מאי, שהעלתה לשלטון את חברו הטוב יוזף פילסודסקי. בשנת 1927 החליט ז'ליגובסקי לפרוש מהצבא ומהפוליטיקה. הוא התחיל לכתוב ספר זיכרונות, אשר יצא לאור ב1930. בשנת 1935, שב לפוליטיקה ונבחר לפרלמנט הפולני.

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ניסה להתגייס שוב לשירות הצבאי, אך נדחה בשל גילו המופלג. עם התקרבות הצבא הגרמני לוורשה, עזב מזרחה. תחילה הגיע ללבוב ומשם עבר את הגבול לרומניה. הוא הגיע לצרפת, שם הצטרף אל הממשלה הפולנית הגולה. לאחר נפילת צרפת עבר לבריטניה. שהה שם במשך כל המלחמה. בתום המלחמה נשאר בבריטניה. בשנת 1947 קיבל הסכמה מממשלת פולין הקומוניסטית לחזור לפולין. במהלך ההכנות לנסיעה חלה ומת.
גופתו הוטסה לפולין והוא נטמן בבית הקברות הצבאי פובונזקי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוציאן ז'ליגובסקי** בוויקישיתוף   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**
* לוציאן ז'ליגובסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**
**מיקום הבסיס**
(למפת צפון הנגב מוגדלת)בסיס קציעות**בסיס קציעות**(למפת צפון הנגב רגילה)בסיס קציעות**בסיס קציעות**(למפת ישראל רגילה)ירושליםירושלים
תל אביבתל אביב
חיפהחיפה
ראשון לציוןראשון לציון
אשדודאשדוד
באר שבעבאר שבע
נתניהנתניה
אילתאילת
קריית שמונהקריית שמונה
בית שאןבית שאן
קצריןקצרין
טבריהטבריה
עפולהעפולה
חדרהחדרה
נהריהנהריה
עכועכו
כרמיאלכרמיאל
אשקלוןאשקלון
מצפה/רמוןמצפה  
רמון  

ערדערד
עזהעזה
יריחויריחו
**ירדן**
**סוריה**
**לבנון**
**סיני**
**(מצרים)**
**הים התיכון**
נצרתנצרת
לודלוד
רהטרהט
**הים  
האדום**בסיס קציעות**בסיס קציעות**(למפת ישראל מוגדלת)ירושליםירושלים
תל אביבתל אביב
חיפהחיפה
ראשון לציוןראשון לציון
אשדודאשדוד
באר שבעבאר שבע
נתניהנתניה
אילתאילת
קריית שמונהקריית שמונה
בית שאןבית שאן
קצריןקצרין
טבריהטבריה
עפולהעפולה
חדרהחדרה
נהריהנהריה
עכועכו
כרמיאלכרמיאל
אשקלוןאשקלון
מצפה/רמוןמצפה  
רמון  

ערדערד
עזהעזה
יריחויריחו
**ירדן**
**סוריה**
**לבנון**
**סיני**
**(מצרים)**
**הים התיכון**
נצרתנצרת
לודלוד
רהטרהט
**הים  
האדום**בסיס קציעות**בסיס קציעות**
**בסיס קציעות** הוא בסיס האימונים החטיבתי (בא"ח) של חטיבת גבעתי. הבסיס ממוקם בנגב על כביש באר שבע-ניצנה ובסמוך לגבול ישראל-מצרים.

היסטוריה
--------

בספטמבר 1953 הוקמה באזור היאחזות נח"ל בשם "גבעת רחל" ולאחר מכן "קציעות". ב-1968 הוסבה לבסיס אימונים של הגדנ"ע. לאחר הסכם השלום בין ישראל למצרים עברו לבסיס חטיבה 460 מאזור ביר תמדה, אוגדה 440 מאזור רפיח ומחנה של המשטרה הצבאית ששכן קודם ברפידים.

עם הקמת חטיבת גבעתי הוקם במקום בסיס האימונים החטיבתי. כיום מתקיימות בבסיס הכשרות ואימונים של לוחמי חטיבת גבעתי וגדוד הסיור המדברי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בסיס קציעות** בוויקישיתוף
* קציעות באתר הנח"ל
* נטע לוי, בתוך שנתיים: בא"ח חדש ומשופר לגבעתי, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 2 באפריל 2015
* איתמר אביב, בא"ח גבעתי, באתר מתגייסים, ‏7 במרץ 2018
לוגו הארגון
**הארגון הערבי לתיעוש** (בערבית: **الهيئة العربية للتصنيع**; באנגלית: **Arab Organization for Industrialization** בראשי תיבות: **AOI**) הוא חברה ממשלתית מצרית לתעשייה עתירת ידע לפיתוחי תעשייה ביטחונית וצבאית ולצרכים אזרחיים. הארגון, המעסיק כ-16,000 עובדים, הוא אחד הארגונים התעשייתיים הגדולים במצרים. יו"ר מועצת המנהלים הציבורית הוא נשיא מצרים וכמה מחבריה הם שרים חברי הקבינט. מטה הארגון שוכן ברובע הליופוליס שבקהיר.

היסטוריה
--------

ראשיתו של הארגון ב-1975 כמיזם פאן-ערבי לפיתוח עצמאי של יכולות מתקדמות, כמשקל נגד ליכולות התעשייה הצבאית הישראלית, בו היו שותפות קטר, ערב הסעודית, איחוד האמירויות הערביות ומצרים. 

בשנת 1979, לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים, פרשו מהארגון כל המדינות החברות פרט למצרים. עד 1993 הן היו חברות רשומות, אך לא פעילות. ב-1993 הולאם הארגון באופן מלא על ידי הממשלה המצרית והפך לחברה ממשלתית הכפופה למשרד התעשייה המצרי.

פעילות
------

K-8 של חיל האוויר המצרי. מטוס אימון סיני זה מורכב במצרים על ידי מפעלי התעשייה האווירית של הארגון
לארגון 12 מפעלי ייצור. באופן מסורתי הצרכן העיקרי והמאפיין המרכזי של הצרכים ממוצרי החברה היה צבא מצרים, אולם, עקב הסיוע האמריקאי המאפשר למצרים (כמו לישראל) לרכוש ציוד צבאי בארצות הברית הלך נתח הייצור הצבאי שבו והצטמצם. לפי הצהרת הארגון מ-2012 ‏70% מתוצרתו מיועדת לשוק האזרחי.

הארגון מפעיל מפעלי תעשייה אווירית בחלואן המייצרים מטוסים קלים ומוסמך לייצר חלקי-חילוף עבור חברת דאסו תעופה ו-SAGEM ומפעל מנועים המייצר, בנוסף למנועי מטוסים גם מנועים לתעשייה האזרחית לתחומי הרכבות והמשאבות, לצריכה מקומית ולייצוא. 

מפעל האלקטרוניקה של הארגון מייצר בעיקר תוצרת אזרחית, ציוד טלפוניה, מכשירי טלוויזיה וצלחות לוויין ביתיות הנפוצות בארצות ערב במותג Pluto.

מפעל הרכב Arab-American Vehicles (רכב ערבי-אמריקני) שנוסד ב-1977 מייצר רכבי ג'יפ וחלקי-חילוף ברישיון מקורי וזכה במכרזי ייצור של קיה ופז'ו. 

הארגון שותף בתוכנית החלל המצרית דרך החזקה בחברת הלוויינים ניילסאט.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הארגון הערבי לתיעוש (בערבית)
* אתר מפעל התעשייה האווירית (בערבית)
* סקירה מאתר FAS, עדכנית ל-1997 (באנגלית)
* סקירה באתר NTI (באנגלית)
* הארגון הערבי לתיעוש, ברשת החברתית פייסבוק

* הארגון הערבי לתיעוש, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. 1 2  פרופיל באתר עיתון מצרי, 5 בספטמבר 2012 55
**נחום כרמלי** (הלל קרימולובסקי) (10 בינואר 1918 – 22 במאי 2013, י"ג סיוון תשע"ג) היה צייר ישראלי, חבר קיבוץ חולתה, מפעילי עלייה ב', מלוחמי הפלמ"ח, ההגנה וצה"ל.

ביוגרפיה
--------

נולד ב-1918 בפיוטרקוב טריבונלסקי בשם הלל קרימולובסקי, בנם של אשר וצפורה קרימולובסקי. בגיל שש עלה לארץ ישראל עם משפחתו, שהשתקעה בתל אביב. למד בבית הספר תחכמוני והיה חבר בתנועות הנוער בני עקיבא ובמחנות העולים. בגיל 15 התגייס ל"הגנה", וב-1936 יצא לתקופת הכשרה בתל חי והשתתף בהקמת קיבוץ חולתה. ב-1937 החל ללמוד ציור במכון אבני בתל אביב. בין מוריו היו יוסף זריצקי ואביגדור סטימצקי.

היה מראשוני המתגייסים לפלמ"ח והשתתף בפלישה לסוריה. לאחר מכן יצא לקורס מ"כים במשמר העמק ומשם למטה הפלמ"ח, כמוביל ציוד וכלי נשק.

בתחילת 1943 נתפס עם ציוד צבאי ונאסר. שוחרר בערבות ומשם הגיע למחנה הפלמ"ח, בקיבוץ נגבה. שם עִברת את שמו לנחום כרמלי. לאחר סיום קורס מ"מים בג'וערה, מונה למפקד מחלקה ובשנים 1945–1946 הדריך מחזורי קורס מ"כים של הפלמ"ח.

מתחילת 1947, ועד לאפריל 1948, היה מעורב בההעפלה, במסגרת עלייה ב', בצרפת ובאיטליה. עם חזרתו לארץ השתתף במלחמת העצמאות, במסגרת חטיבת יפתח, בקרבות הגליל, צפת, עמק הירדן, שער הגיא, במשלטי לטרון, במבצע יורם, מבצע דני, כיבוש לוד, ועוד. בתום המלחמה חזר לקיבוץ. שם עבד בדיג ובמטע, ועסק באמנות.

ב-1967 התגייס לחיל הנדסה בפיקוד הצפון. שרת כקצין ביצורים מטעם חיל-הנדסה. מעת שחרורו ב-1982, הגביר את פעילותו האמנותית, ומשנת 1988 עסק רק בה.

כרמלי נפטר ב-2013, בגיל 95.

תערוכות
-------

השתתף בתערוכות קבוצתיות, בהן:

* 'התערוכה הכללית של אמני ישראל' ו'תערוכת אמנים צעירים', מוזיאון תל אביב לאמנות (1954)
* ביתן האמנים, תל אביב (1956, 1961)
* תערוכת אמני הקיבוץ, נען (1958)
* בית דיזנגוף, מוזיאון תל אביב לאמנות (1959)
* תערוכת אמני הקיבוץ, אירופה, אמריקה הדרומית (1965)
* תערוכה של ציירי הגליל העליון ורמת הגולן, גן התעשייה תל-חי (1992)
* תערוכה של אמני הגליל, מוזיאון בר דוד לאמנות ויודאיקה, ברעם (2008)

בין תערוכות היחיד שהציג:

* גלריה צ'מרינסקי, תל אביב (1962, 1964)
* גלריה לים, תל אביב (1964)
* גלריה הקיבוץ, תל אביב (1981, 1986)
* 'בן גלרי', מטולה (1989); גלריה מחניים (1996, 1998)
* בית האמנים ע"ש מארק שאגאל, חיפה (1999)
* מוזיאון השפלה, כפר מנחם (2000)
* משכן האמנויות, יקנעם (2004)

משפחתו
------

ב־1950 נישא לשושנה קלירס, בת שיקגו. להם ארבעה ילדים: עופרה, דגנית, גליה ודויד. ב-1994 התאלמן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נחום כרמלי** בוויקישיתוף
* נחום-הלל כרמלי (קרימולובסקי) באתר הפלמ"ח
* נחום כרמלי באתר תנועת העבודה הישראלית
* נחום כרמלי באתר קיבוץ חולתה
* ביוגרפיה ויצירות לפי שנים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 279989
* NLI: 987007521051805171
* ULAN: 500482132
* VIAF: 308268388
* WorldCat: viaf-308268388

 |
**איגור אלכסנדרוביץ' קרפיצקי** (בבלארוסית: **Ягор Аляксандравіч Карпіцкі**, ברוסית: **Егор Александрович Карпицкий**; נולד ב-27 בנובמבר 2003 בוויטבסק שבבלארוס) הוא כדורגלן בלארוסי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת קריליה סובייטוב סמרה מליגת העל הרוסית ובנבחרת בלארוס.

קריירת מועדונים
---------------

קרפיצקי גדל במחלקת הנוער של שחטיור סליהורסק. הוא ערך 32 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הבלארוסית, בהן הבקיע 15 שערים. בשנת 2022 הושאל לשחטיור פטריקוב מליגת המשנה הבלארוסית, במדיה ערך שמונה הופעות ליגה והבקיע עשרה שערים.

ב-15 ביולי 2023 חתם קרפיצקי על חוזה לארבע שנים בקריליה סובייטוב סמרה מליגת העל הרוסית. ב-22 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על אחמט גרוזני במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2023/2024. ב-5 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 5-1 על רוסטוב במסגרת המחזור השלישי בליגה.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-12 באוקטובר 2023 ערך קרפיצקי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלארוס, בתיקו 0-0 נגד נבחרת רומניה במסגרת מוקדמות יורו 2024.

קישורים חיצוניים
----------------

הערות שוליים
------------

1. ↑  Лучший бомбардир чемпионата Белоруссии Егор Карпицкий – игрок «Крыльев» באתר הרשמי של קריליה סובייטוב סמרה, 15 ביולי 2023 (ברוסית)
אנדרטה לזכר קורבנות השואה ברחבת יד לבנים בבאר שבע פסלת: פאולה עובדיה, ברקע בניין עיריית באר שבע
**פאולה עובדיה** (נולדה ב-6 באפריל 1945) היא פסלת וציירת ישראלית. פסלה המפורסם "השואה והגבורה", פסל ברונזה, נמצא ברחבה שלפני יד לבנים בבאר שבע.

ביוגרפיה
--------

עובדיה נולדה וגדלה בקהיר, שבמצרים. היא למדה בבית הספר Lycée Français du Caire (אנ'). משפחתה גורשה ממצרים לאחר מלחמת סיני ובשנת 1957 עלתה לישראל עם משפחתה והתיישבה בקריית אתא, בה למדה בבית ספר דביר. למדה פיסול בבית רוטשילד בחיפה. היא שרתה בחיל האוויר ולמדה הנדסה כימית בבית הספר להנדסאים בחיפה. בשנת 1972 עברה להתגורר בבאר שבע בשל עבודתו של בעלה, והחלה לעבוד במחלקה לכימיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. היא למדה פיסול כשנה בבצלאל בירושלים ועברה ללמוד בבית הספר לאמנות פלסטית בבת ים, בהדרכתו של יעקב אפשטיין במשך כ-6 שנים (1985–1989).

בשנים 1999–2005 כיהנה כיו"ר סניף באר שבע והנגב של אגודת הציירים והפסלים הארצית בישראל, בשנים 2005–2016 היא אוצרת תערוכות בבית בדפנה בעומר ובשנים 2009–2015 מנהלת את קבוצת האקוורל בעומר.

חיים אישיים
-----------

ב-1967 נישאה פאולה לד"ר דוד עובדיה, כימאי ראשי ב"מכתשים" (1972–2018), המשפחה התגוררה בבאר שבע. לזוג שלוש בנות, שירלי (פסיכלוגית חינוכית), אורלי (מנהלת חינוכית) וטלי (דוקטור לפסיכולוגיה) ומשנת 2000 הם מתגוררים בעומר.

עובדיה מנחה קבוצות בפסיכודרמה בהתנדבות, היא מוסמכת ליוגה צחוק, ליצנות רפואית ותיאטרון פלייבק.

פסלים במרחב הציבורי
-------------------

* **חיילי הכותל** - נמצא ביד לבנים, באר-שבע, 1989
* **חיבוק** - פסל שיש, 1.30 מטר, נמצא בכניסה למפעל "מכתשים" ברמת חובב, ליד באר שבע, 1990
* **השואה והגבורה**, לזכר הנספים - פסל ברונזה, 1.80 מטר, נמצא ברחבת יד לבנים בבאר שבע, 1995
* **אור הלב** - פסל מבטון, 1.75 מטר, נמצא ב"גן רוגע", גן הפסלים במרכז הרפואי סורוקה, 2010.
* **אור** - פסל מבטון, 2.75 מטר, נמצא בכיכר האור לזכרו של פרופ' שרגא סגל, 2013

תערוכות יחיד
------------

* 1990 - יד לבנים באר שבע
* 1995 - הספרייה העירונית בבאר שבע
* 2005 - הספרייה העירונית בבאר שבע
* 2020 - הבית בדפנה בעומר

גלריה
-----

* משה רבנומשה רבנו
* יחדיחד
* "אור הלב" נמצא ב"גן רוגע", גן הפסלים במרכז הרפואי סורוקה"אור הלב" נמצא ב"גן רוגע", גן הפסלים במרכז הרפואי סורוקה
* כיכר האור ע"ש פרופ' שרגא סגלכיכר האור ע"ש פרופ' שרגא סגל

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאולה עובדיה** בוויקישיתוף
* פאולה עובדיה, ברשת החברתית פייסבוק
* פאולה עובדיה, באתר מוזיאון ישראל, ירושלים
* אור אליעז, **חזון עובדיה**, באתר ברנז'ה, ירחון מס' 65, נובמבר 2018

הערות שוליים
------------

1. 1 2  ב"ש – לזכר קורבנות השואה, באתר משה הרפז
2. ↑  מיכאל יעקובסון, סיבוב בבית יד לבנים באר שבע, באתר "חלון אחורי", 28 בדצמבר 2010
**אמירות הקווקז** (בצ'צ'נית: **Имарат Кавказ**; ברוסית: **Кавказский Эмират**, לעיתים מכונה **האמירות הקווקזית**) היה ארגון ג'יאהדיסטי מיליטנטי (אנ'), שפעל בדרום רוסיה. מטרת הארגון הייתה לגרש את הנוכחות הרוסית באזור צפון הקווקז ולהקים במקום אמירות אסלאמית עצמאית. אמירות הקווקז היוותה באופן מסוים יורשת לרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה והיא הוקמה על ידי דוקה אומרוב, הנשיא לשעבר של איצ'קריה, אשר הפך לאמיר הראשון של המדינה.

בשלהי 2015 כבר לא הייתה לאמירות זו נוכחות ניכרת בצפון הקווקז, שכן, לאחר שרוב מנהיגיו חוסלו, רוב חברי האמירות ערקו למחוז הקווקז של המדינה האסלאמית בהנהגתו של אחד מפורשי הארגון, רוסטם אסילדרוב (Рустам Магомедович Асельдеров).

היסטוריה
--------

### רקע

לאחר התפרקות ברית המועצות, הכריזו צ'צ'נים לאומניים בהנהגת ג'וחר דודייב על פרישת רפובליקת צ'צ'ניה מהפדרציה הרוסית כמדינה עצמאית בשם הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה. לאחר שתי מלחמות קשות עם רוסיה בשנות התשעים, השתתפה איצ'קריה במרד נגד הכוחות הרוסים ובעלי בריתם הצ'צ'נים החל משנת 2000, בתחילה בהנהגתו של אסלאן מסחאדוב. אף על פי שאיצ'קריה נוסדה ברובה על ידי מוסלמים סופיים שמונעים על ידי לאומנות, הפך עם הזמן האסלאם הסלפי נפוץ בקרב צ'צ'נים רבים, מה שגרם לפילוג בין הלאומניים לסלפים. מכיוון שרבים מן המורדים הלאומניים נהרגו בידי הכוחות הרוסיים, קיבלה ההתקוממות נימה סלפית גוברת והולכת של מפקדים כמו שאמיל בסאייב והלוחם הערבי איבן אל-ח'טאב. רבים מן הלאומנים ששרדו ויתרו על המאבק, ועד שהוכרז דוקה אומרוב כנשיא איצ'קריה בגלות ביוני 2006, הייתה לסלפים השפעה רבה יותר על התנועה.

### הכרזת האמירות

ב-7 באוקטובר 2007, שבע שנים לאחר פירוק איצ'קריה והקמת הממשלה הגולה, ביטל דוקה אומרוב (הנשיא הגולה באותה העת) את הממשלה הגולה של הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה ואת מוסד הנשיאות בה, והכריז על הקמת אמירות בקווקז ועליו כאמיר של המדינה החדשה. ההכרזה על אמירות הקווקז נידונה במהירות על ידי אחמד זאייב, שר החוץ של עומרוב; זקייב, המתגורר בגולה בלונדון, קרא לכל הלוחמים והפוליטיקאים הבדלנים הצ'צ'נים להשבע אמונים ישירות לממשלתו בגלות, בניסיון לבודד את אומרוב משלטונו. זאקייב גם הביע צער על כך שאומרוב נכנע ללחץ מצד "פרובוקטורים" וביצע "פשע" המערער את הלגיטימיות של הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה. אומרוב אמר כי הוא אינו זקוק לכל סנקציה של המג'לס-א-שורא (מועצת מפקדי שדה המורדים) או כל אדם אחר שיכריז על האמירות, שכן "חובתו כמוסלמי" היא להקים מדינה אסלאמית "כנדרש על ידי השריעה".

### משבר ההנהגה

ב-1 באוגוסט 2010 הפיץ "מרכז הקווקז", אתר האינטרנט הרשמי של האמירות, סרטון בו פורש דוקה אומרוב מתפקידו כאמיר וממנה במקומו את אסלאמבק ואדלוב כיורשו. יומיים לאחר מכן, אומרוב טען כי אין לו שום כוונה לפרוש מתפקידו וכי הסרטון מפוברק. הסרטון וטענותיו של אומרוב, הובילו למהומות באמירות. כמה מן המנהיגים המרכזיים של המורדים הכריזו שהשבעות אמוניהם לאומרוב בטלה. אומרוב מת בסופו של דבר מהרעלת מזון בספטמבר 2013. שישה חודשים לאחר מכן, הוכרז אליאסהב קבקוב כיורשו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמירות הקווקז** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  אינה חברה באו"ם, דורשת עצמאות מסוריה.
2. ↑  Kavkaz Center.com
**דמיטרי קונדרטייב** (ברוסית:**Дмитрий Юрьевич Кондратьев** ‏, נולד ב-25 במאי 1969 באירקוטסק) הוא היה קוסמונאוט רוסי. הוא השתתף טיסה לתחנת החלל הבין-לאומית והיה מפקד משלחת מס' 27 לתחנת החלל הבין-לאומית.

ביוגרפיה
--------

דמיטרי קונדרטייב נולד בעיר אירקוטסק. בעקבות עבודה של אב המשפחה הם עברו מספר מקומות מגורים. קונדרטייב סיים לימודי בית ספר באלמטי שבקזחסטן הסובייטית בשנת 1986. בשנת 1990 הוא סיים בית ספר לטייסי קרב והחל את השירות בחיל האוויר הסובייטי.

בשנת 1998 קונדרטייב החל קורס במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. לאחר סיומו הוא היה חבר של יחידת הקוסמונאוטים והיה בחבר בצוות גיבוי של מספר משימות.

בדצמבר 2010 קונדרטייב היה מפקד טיסה סויוז TMA-20 שהביאה לתחנת החלל את חברי משלחת מס' 26 לתחנת החלל הבין-לאומית החדשים (סקוט קלי היה מפקד המשלחת). לאחר סיום עבודת המשלחת קונדרטייב עבר למשלחת מס' 27 לתחנת החלל הבין-לאומית והיה מפקדו. במהלך שהות בחלל קונדרטייב ביצע פעמיים פעילות חוץ-רכבית באורך כולל של כ-10 שעות. הוא חזר לכדור הארץ לאחר 159 ימים בחלל.

בדצמבר 2011 קונדרטייב מונה לצוות של משלחת מס' 41 לתחנת החלל הין-לאומית. ביולי 2012 הוא פרש מיחידת הקוסמונאוטים והחל לעבוד במגזר הפרטי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דמיטרי קונדרטייב** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה
* ביוגרפיה באתר הכנת הקוסמונאוטים הרוסי