recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
רובוט מבצע ריתוך של דלת מכונית באמצעות לייזר
**ריתוך בלייזר** (באנגלית: **Laser beam welding**, או בקיצור **LBW**) היא טכניקת ריתוך המאפשרת לחבר שני גופי מתכת באמצעות לייזר. קרן הלייזר מספקת מקור חום ממוקד המאפשר ריתוך צר, עמוק ושיעור ריתוך גבוה. השימוש בקרן לייזר לריתוך נפוץ בייחוד ביישומים בהם מעורבים תהליכים אוטומטיים רבים, כמו בתעשיית הרכב.

ביצוע הריתוך
------------

כמו בריתוך בקרן אלקטרונים (EBW), בריתוך קרן לייזר יש צפיפות הספק גבוהה בסדר גודל של 1 מיליוואט לסנטימטר מרובע (1 MW/cm2). כתוצאה מכך קיימים אזורים משופעים מחום וכן אזורים בהם יש חום נמוך ושיעורי חימום וקירור גבוהים. גודל אלומת הלייזר יכולה לנוע בין 0.2 מ"מ ו -13 מ"מ, אם כי רק גדלים קטנים יחסית משמשים לריתוך. עומק החדירה הוא יחסי לכמות החשמל המסופקת, אך תלוי גם במיקום המוקד.

השימוש בקרן נעשה באופן רציף או בפעימות בהתאם לצורך. פעימות קצרצרות (סדר גודל של מילישניות), משמשות לעיצוב סכיני גילוח. שימוש רציף בקרן לייזר מאפשר ריתוכי עומק.

ריתוך בלייזר הוא תהליך בעל שימושים רבים, הוא מאפשר לרתך פלדות פחמן, פלדות HSLA, נירוסטה, אלומיניום, טיטניום. בשל שיעורי קירור גבוהים, יש סכנת שבירה בעת ריתוך פלדות רוויות פחמן. איכות הריתוך גבוהה, בדומה לזו של ריתוך בקרן אלקטרונים. מהירות הריתוך פרופורציונלית לכמות החשמל שסופקה, אך תלויה גם בסוג ועובי החלקים אותם מנסים לחבר. עצמתם הגבוהה של גזי לייזר מאפשר להם להיות מותאמים במיוחד לעבודה עם יישומים בעלי נפח גבוה. ריתוך בלייזר דומיננטי במיוחד בתעשיית הרכב.

חלק מהיתרונות של ריתוך בלייזר בהשוואה לריתוך בקרן אלקטרונים הם:

* קרן הלייזר עוברת דרך האוויר ולא דורשת ואקום.
* ניתן להקל על התהליך באמצעות שימוש ברובוטים.
* לא נוצרת קרינת רנטגן.

אחת הנגזרות של ריתוך בלייזר, נקראת ריתוך בלייזר היברידי. שיטה זו משלבת את הלייזר של הריתוך בלייזר עם שיטות ריתוך המבוססות על קרן אלקטרונים. שילוב זה מאפשר גמישות רבה יותר, שכן חלק משיטות הריתוך המבוססות על קרן אלקטרונים מספקות מתכת למילוי החיבור בריתוך והשימוש בלייזר מגדיל את המהירות בריתוך עצמו. בכך גם גדל קצב החיתוך וגם יציבות החיבור המתקבל גדלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריתוך בלייזר** בוויקישיתוף
* Dual beam laser welding; research article from the 2002 Welding Journal
* Weld morphology and thermal modeling in dual-beam laser welding; research article from the 2002 Welding Journal
* Laser welding articles from the Industrial Laser Solutions Magazine
* Robotic laser welding

הערות שוליים
------------

1. ↑  Cieslak, M. (1988). "On the weldability, composition, and hardness of pulsed and continuous Nd: YAG laser welds in aluminum alloys 6061, 5456, and 5086". *Metallurgical Transactions B*. **9.2**: 319–329.
2. ↑  קארי והלזר, עמ '210

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph268215

 |
**טיאגו מאנול דיאש קוריירה**, הידוע בכינויו **בֶּבֶּה** (Bebé - תינוק בפורטוגזית, נולד ב-12 ביולי 1990) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בריאל סרגוסה. הוא משחק בתור קיצוני ויכול לשחק גם בתור חלוץ.

קריירה
------

בצעירותו נזנח על ידי הוריו, במוצאם ילידי כף ורדה, וגודל על ידי סבתו. בגיל 12 נלקח מהשגחת הסבתא והועבר לגידול על ידי הכנסייה. במהלך השהות שלו בכנסייה, הוזמן ביחד עם נערים נוספים להשתתף בטורניר של כדורגל רחוב שהתקיים בבוסניה, טורניר בו קנה את עולמו כאשר צד את עיניהם של סוכני שחקנים. אולם אף על פי שכיכב והבקיע ארבעה שערים בשישה משחקים לזכות נבחרת פורטוגל, נבחרתו לא הגיעה רחוק ולא הצליחה לעבור את השלב השני של הטורניר.

בקיץ 2009, אחרי סיום המשחקים בטורניר הרחוב, חתם בקבוצת אסטרלה אמדורה מהליגה השנייה בפורטוגל, בה הבקיע ארבעה שערים במהלך העונה. בקיץ 2010 עבר השחקן לקבוצת ויטוריה דה גימארייש. בעקבות ההופעות שלו במשחקי טרום העונה, התקבלה הצעת מעבר מקבוצת מנצ'סטר יונייטד עוד לפני תחילת עונת המשחקים. לבסוף עבר השחקן תמורת סכום משוער של 7.4 מיליון פאונד. במהלך העונה רשם מספר הופעות בליגה, גביע, גביע הליגה וליגת האלופות.
בתחילת עונת המשחקים 2011/2012 הושאל השחקן לקבוצת בשיקטש הטורקית. בתחילת שנת 2013 הושאל לקבוצת ריו אבה מליגת העל הפורטוגזית.  

ב-3 בספטמבר 2013 הושאל בבה לעונה בפאסוס הפורטוגלית. ב-25 ביולי 2014 עבר לבנפיקה ליסבון לארבע שנים. ב-9 בינואר 2015 הושאל השחקן לקורדובה הספרדית עד לתום העונה. ב-10 ביולי 2015 הושאל לראיו ואיקאנו לעונה אחת. ב-12 ביולי 2016 חתם לארבע שנים באייבר. ב-31 בינואר 2018 הושאל לראיו ואיקאנו.

### נבחרת

בשנים 2010–2011 רשם בבה 6 הופעות בנבחרת פורטוגל הצעירה בהן כבש שער אחד.

מאחר שלא הצליח להשתלב בנבחרת פורטוגל, בבה הביע עניין בנבחרת כף ורדה. ב-23 במרץ 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 נגד גוואדלופ, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בבה** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* אוריאל דסקל, מנצ'סטר יונייטד רכשה הומלס ב-7.4 מיליון ליש"ט, באתר כלכליסט, 12 באוגוסט 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  The rags to riches story of Man Utd's Bebe באתר ה-BBC
**הלכות קצובות** הוא חיבור הלכתי מתקופת הגאונים. כבר בסוף תקופת הגאונים הוא יוחס לרב יהודאי גאון, ראש ישיבת סורא (757-761), אך מרדכי מרגליות קבע כי הוא נתחבר באיטליה בסביבות שנת 850. 

יש שסברו כי הספר מבוסס על ספר הלכות פסוקות וגם על ספר הלכות גדולות, אך מרגליות מראה כי רוב הספר הוא יצירה חדשה, והלכות בודדות הועתקו מהספר הלכות פסוקות.

כמעט בכל המקומות החיבור מיוחס לרב יהודאי גאון, וכבר ברשימה שנכתבה בימי רב שרירא גאון מיוחס החיבור הלכות קצובות לרב יהודאי, אם כי ישנם כתבי יד המיחסים את החיבור לרב נטרונאי גאון. אך מרגליות הראה את ההשפעה הארצישראלית על החיבור, ולפי ראיות שונות הוא משער כי החיבור נכתב באיטליה במחצית הראשונה של המאה התשיעית, ואם כן הרי זה הספר היהודי הראשון שנתחבר על אדמת אירופה.

לדברי מרגליות, הספר התפשט בעיקר באיטליה, צרפת וצפון אפריקה, אך בבבל הספר לא נפוץ, והשימוש בו בבבל מועט מאוד.

לקריאה נוספת
------------

* מרדכי מרגליות, **מבוא לספר הלכות קצובות**, ירושלים תש"ב

קישורים חיצוניים
----------------

* עורך: מרדכי מרגליות, **הלכות קצובות**, ירושלים תש"ב, באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  **סדר החכמים וקורות הימים**, עמוד 178, באתר היברובוקס
מפה המראה את טופוגרפיית קרקעית הים. כמו בשטחי אדמה, גם בקרקעית הים ישנם עמקים, רכסים מישורים והרי געש
מגוון יצורים על קרקעית של הר מצולה פסיפי.
קרקעית ימית רדודה מכוסה בצמחי *Syringodium isoetifolium* בראוניון.
תפאר ענק מעל חולות בשונית המחסום הגדולה
**קרקעית הים** (ידועה גם בשם **תחתית הים**) הוא ביטוי המתאר את תחתית כל האוקיינוסים. השטח בה הארץ מכוסה בימות העולם.

מבנה קרקעית הים
---------------

לרוב ימי העולם יש מבנה זהה, הם נוצרו על ידי תהליכים פיזיים דומים, בכללם תזוזה של הלוחות הטקטוניים ומעליהם הצטברות משקעים רבים. תחילתו של כל ים במדף יבשתי - זהו האזור הגובל בין היבשה לבין הים. כאשר ממשיכים לצלול או לרדת מטה נמצא שולי היבשת ולאחריו המישור האביסלי שמהווה את תחילת קרקעית הים עד לקרקע עצמה.

רכס מרכז-אוקייני, כמו ששמו רומז, הוא בליטה הררית שנמצאת בכל הימים בין היבשות. לרוב, ברכס זה יהיו בקע או בקעים. לאורך טקטוניקת הלוחות ניתן למצוא תהומות ושקעים עמוקים שנוצרו כתוצאה מזרימת מעטפת קרום כדור הארץ מטה.

נקודות חמות נוצרות כתוצאה מפעילות וולקנית, והן מתפרצות מפעם לפעם כאשר הלוחות הטקטונים עוברים מעליהן. באזורים בהם קיימת פעילות געשית ושקעים ימיים יימצאו נביעות הידרותמיות - הן משחררות לחץ רב ומים חמים מאוד יחד עם כימיקלים נוספים לתוך סביבה קרה מאוד.

מימי האוקיינוס מחולקים לשכבות או לאזורים, כאשר לכל אזור יש תנאי מליחות שונים, לחץ, טמפרטורה וחיים ימיים התואמים לו.

מעל למישור האביסלי נמצא אזור התהומות (מכונה גם "האזור האביסלי") ששיאו בעומק של 6,000 מטרים מתחת לגובה פני הים. האזור ההאדלי, שכולל גם שקעים ותהומות ימיים, נמצא מתחת לאזור התהומות ועוד נע מעומק של 6,000 מטרים עד 11,000 מטרים מתחת לגובה פני הים. כמו כן, קיים גם מושג הנקרא מתחת לגובה קרקעית הים, המתאר עומק שמתחיל ב-11,000 מטרים תחת לגובה פני הים.

מאפייני קרקעית הים
------------------

לכל אזור של קרקעית הים יש תכונות משלו: הרכב הקרקע, טופוגרפיה, מליחות המים מעליו, חיים ימים והכיוון המגנטי של הסלעים שלו.

לרוב, קרקעית הים היא שטוחה ומעליה קיימים משקעים שונים שמכסים את הלוחות הטקטוניים. ישנם סוגי משקעים שונים שמגיעים לקרקעית:

* סחף אדמה שמגיע בעיקר משחיקת נהרות.
* אפר געשי תת-מימי שמקורו בעיקר מנביעות הידרותרמיות.
* פעילות המיקרואורגניזמים בסביבה.
* זרמי הימים ששוחקים את קרקעית הים עצמה.
* חיים ימיים שונים ופעילותם: אלמוגים, דגים, אצות, סרטנים, צמחים ימיים ועוד.

באזורים בהם קיימת כמות קטנה של משקעים, דוגמת קרקעית הים מתחת לאוקיינוס האטלנטי, ניתן להבחין ביתר קלות בתנועת הלוחות הטקטוניים.

ישנם שפע של חיים ימיים בים העמוק, בעיקר ליד פתחים געשיים תת-מימיים. סביב מעשנות שחורות ומעשנות לבנות, פתחים הפולטים גזים וחומרים רעילים לרוב בעלי החוליות, נמצאו קהילות גדולת של יצורים ימיים. הם מקבלים את האנרגיה שלהם מהחומרים הכימיים (הנפלטים לסביבה הקרה מהם בלפחות 150 מעלות) וכן מכימוסינתזה שנעשית על ידי בקטריות.

ראו גם
------

* אוניית מחקר
* טקטוניקת הלוחות
* נודולות מנגן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרקעית הים** בוויקישיתוף
* קרקעית ים, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  להבין את קרקעית הים
2. ↑  מתחת לגובה קרקעית הים
3. ↑  עוד על קרקעית הים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007540997105171
* BnF: cb11944136x (data)
* GND: 4129066-5
* LCCN: sh85093880
* NDL: 00564649
* NKC: ph173794

 |
**ג'וזפה קאבו דראגונה** (באיטלקית: **Giuseppe Cavo Dragone**; נולד ב-28 בפברואר 1957) הוא אדמירל איטלקי המשמש כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות המזוינים של איטליה.

ביוגרפיה
--------

דראגונה נולד ב-28 בפברואר 1957 וב-1976 נרשם ללימודים באקדמיית הצי האיטלקי. ב-1980 הוא סיים את לימודיו באקדמיה והחל ללמוד בבית ספר לטיסה בארצות הברית. הוא הוסמך כטייס מסוקים, וב-1981 חזר לאיטליה ושימש כטייס בצי האיטלקי. באותה שנה הוא נשלח ללבנון כחלק מכוח יוניפי"ל. ב-1991 הוא מונה למפקד קבוצת מטוסים על נושאת המטוסים "גריבלדי". ב-27 בספטמבר 2002 הוא מונה למפקד נושאת המטוסים גריבלדי. ב-27 באוקטובר 2005 הוא מונה למפקד כוח המטוסים והמסוקים של הצי. ב-13 באוקטובר 2011 מונה למפקד אקדמיית הצי. ב-26 ביוני 2016 מונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של הצי. ב-21 ביוני 2019 מונה למפקד הצי. ב-19 באוקטובר 2021 הועלה לדרגת אדמירל, וב-6 בנובמבר של אותה שנה מונה לראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'וזפה קאבו דראגונה** בוויקישיתוף
* ג'וזפה קאבו דראגונה, באתר הצי האיטלקי
* ג'וזפה קאבו דראגונה, באתר נאט"ו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1193285178
* VIAF: 7378156677167133770002
* WorldCat: viaf-7378156677167133770002

 |
**ישראל מכטינגר** (18 ביוני 1918 – 5 בנובמבר 1956) היה יזם ומבוני תל אביב כעיר הלבנה טרום הקמת המדינה. ממובילי המעבר מסגנון אדריכלות אקלקטי לבין-לאומי.

ביוגרפיה
--------

ישראל מכטינגר נולד בשנת 1918 בעיר חלמניק שבפולין, למרדכי, איש עסקים, ולשרה, עקרת בית. התחנך בקילצה שבפולין.

עלה לארץ ישראל בגיל 16, למד בבית ספר מונטיפיורי ושירת כנוטר. התגייס לצבא הבריטי ולאחר מכן נלחם במלחמת העצמאות במהלכה נפצע. חבר לאדריכל יהודה מגידוביץ' איתו בנה מספר בתים בתל אביב. נישא לאסתר (לבית זילבר). בתם היא ד"ר שרית סגל.
נפל במבצע סיני 1956, ונקבר בבית העלמין קריית שאול.

חשיבות עבודתו: מעבר מסגנון אדריכלי אקלקטי לבין-לאומי
----------------------------------------------------

בשנות השלושים של המאה העשרים התנהל בעיר תל אביב מאבק בין שתי אסכולות אדריכליות שונות. מחד גיסא, הוביל את המאבק האדריכל יהודה מגידוביץ', ומאידך גיסא, אדריכל העיר החדש, יעקב בן-סירה (שיפמן). מגידוביץ', שתכנן כבר מאות בתים בתל אביב, בעיקר בלב העיר ורחוב אלנבי, ייצג את האסכולה הישנה של מבנין אקלקטיים מפוארים. בן סירה, שפעל בעיקר באזור הצפון הישן, אך כמהנדס העיר היה אחראי על כל העיר, ייצג את האסכולה הבינלאומית המינימליסטית. לתוך הקלחת הזו נכנס היזם ישראל מכטינגר. לא פעם תיווך בין שני האדריכלים, כדי להגיע להסכמה. כך, למשל, בבניין שישראל מכטינגר בנה לעצמו בשנת 1931 ברחוב גאולה.
לבית מכטינגר ערך אדריכלי, הוא עונה על עקרונות הסגנון הבינלאומי (מודרני): הא-סימטריה במקום סימטריה, בניה ללא קישוטיות, הדגשה אופקית, הדגשת תפקוד חדר המדרגות, ופינה מעוגלת ביטוי לצורת האנייה. המיקום של המבנה, בעל חשיפה לציר מרכזי (רחוב אלנבי), תוכנן על ידי אדריכל מהמובילים בדורו ובעיר תל אביב, והוא מהמבנים הראשונים בהם עבר האדריכל יהודה מגידוביץ', לדרישתו של מכטינגר, מאדריכלות אקלקטית לסגנון הבינלאומי המודרני. תוכנית המבנה ערוכה במילון צורות מודרני, ניקיון צורני ללא עיטורים, שימוש בברזל במעקות המרפסות, אפיון חלון חדר המדרגות, ומשחק הנפחים. מבנה זה בסגנונו הבינלאומי, הוביל לפריצת דרך לא רק בסגנונו של מגידוביץ', אלא גם ביחס לסביבתו. באותה עת המבנים הסמוכים לו מצדדיו, מולו ומבנים נוספים ברחוב גאולה (ובחלקים גדולים של רחוב אלנבי) נבנו כולם בסגנון האקלקטי עדיין.

עבודות נבחרות
-------------

* בית מכטינגר, רחוב גאולה 42, 1931.
* אלנבי 53, 1935
* אבן גבירול (לימים גולדנברג) 6, 1935

ראו גם
------

* העיר הלבנה של תל אביב

לקריאה נוספת
------------

* גלעד דובשני, **אדריכל יהודה מגידוביץ** (תצלומים: אברהם חי), תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1993.
* נח בי (בירזובסקי), **פני תל אביב בקריקטורות**, עורך ומוציא לאור: משה שיינבוים, 1939.

קישורים חיצוניים
----------------

* ישראל מכטינגר, באתר יזכור

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007396569605171
* VIAF: 49154921348663592682
* WorldCat (עם VIAF): 49154921348663592682

 |
**בריאן טיירי הנרי** (נולד ב-31 במרץ 1982) הוא שחקן אמריקאי. הוא התפרסם בזכות תפקידו בתור אלפרד "ילד הנייר" (Paper Boi) מיילס בסדרת הדרמה הקומית של ערוץ FX – "אטלנטה" (2016–2022), עליה קיבל מועמדות לפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה קומית.

בטלוויזיה, הוא ידוע בהופעותיו ב"אימפריית הפשע", "החיים עצמם" ו"המדריך לרוצח". הנרי עשה את פריצת הדרך הקולנועית שלו בשנת 2018 עם תפקידים בסרט השוד של סטיב מקווין "אלמנות", סרט הדרמה הרומנטי של בארי ג'נקינס "סיפורו של רחוב בייל", וסרט גיבורי העל המצויר "ספיידרמן: ממד העכביש". מאז הוא הופיע ב"משחק ילדים" (2019), "ג'וקר" (2021), "גודזילה נגד קונג" (2021), "האישה בחלון" (2021) ו"רכבת הקליע" (2022). הוא גילם את פאסטוס בסרט היקום הקולנועי של מארוול "נצחיים" (2021). בשנת 2022, הוא כיכב בסרט "Causeway", שזיכה אותו במועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.

הוא גם הופיע על הבמה. עשה את הופעת הבכורה שלו בהפקת שייקספיר בפארק של "רומיאו ויוליה" (2007), ושיחק בהצגות שונות בתיאטרון הציבורי, לפני שהופיע בקאסט המקורי בברודוויי של "ספר המורמון" (2011). בשנת 2014 הוא הופיע במחזמר מחוץ לברודוויי "מבצר הבדידות". על הופעתו בתחיית ברודוויי 2018 למחזהו של קנת' לונרגן "גיבור הלובי", הוא קיבל מועמדות לפרס טוני לשחקן המוצג הטוב ביותר במחזה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בריאן טיירי הנרי** בוויקישיתוף
* בריאן טיירי הנרי, ברשת החברתית פייסבוק
* בריאן טיירי הנרי, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  Brown, Emma (7 בספטמבר 2016). "Discovery: Brian Tyree Henry". *Interview*. Brant Publications. אורכב מ-המקור ב-8 בספטמבר 2016. נבדק ב-15 בספטמבר 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  Fitz-Gerald, Sean (6 בספטמבר 2016). "Who Plays Paper Boi The Rapper on 'Atlanta'?". *Thrillist*. נבדק ב-28 ביוני 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009347742105171
* GND: 1176840487
* LCCN: no2013032775
* MusicBrainz: 45f82dbf-2c57-4c96-a0e4-448f5154cc84
* NKC: xx0305123
* VIAF: 297983805
* WorldCat: lccn-no2013032775

 |
**רובין רפאל אוקוטיה** (בגרמנית: **Rubin Rafael Okotie**, נולד ב-6 ביוני 1987) הוא כדורגלן עבר אוסטרי המשחק בעמדת החלוץ.

הוא נולד בקראצ'י, בירת פקיסטן, לאב ניגרי ואמא אוסטרית, ובילה את ארבע השנים הראשונות לחייו בברצלונה, ספרד. כתוצאה מהרב-לאומיות שבמקורותיו, אוקוטיה היה זכאי לשחק עבור 3 מדינות שוונת ברמה הבינלאומית. הוא מציג עצמו לפני הכל כאוסטרי כאשר אף הצהיר לאתר האינטרנט של פיפ"א בראיון כך: "אני חי שם, חבריי שם, ואני חושב על עצמי כאוסטרי."

קריירת מועדונים
---------------

הופעת הבכורה שלו במסגרת הבונדסליגה האוסטרית הייתה עבור אוסטריה וינה ב-5 באוגוסט 2007, במשחק הדרבי מול ראפיד וינה, שנגמר בתוצאה 0-0. ב-23 בפברואר 2008, כבש את שער הבכור שלו, בניצחון הליגה 1–3 מול רד בול זלצבורג. ב-30 במאי 2010, אוקוטיה עזב את וינה וחתם בשורות המועדון הגרמני נירנברג. בקבוצתו החדשה, לא זכה לאשראי רב והופיע רק 4 פעמים במסגרת הליגה, ואת עונת 2011–2012, העביר בהשאלה במועדון הבלגי סנט טרוידן. בסוף העונה, עזב את נירנברג וחזר לאוסטריה, שעה שחתם בקבוצת שטורם גראץ. לאחר עונה אחת מוצלחת בגראץ, אוקוטיה שב למועדון נעוריו אוסטריה וינה ב-18 ביוני 2013. ב-2014, הושאל למועדון הדני סונדרייסק. במהלך ההשאלה, כבש החלוץ 11 שערים ב-15 משחקים בלבד. ב-2 ביולי 2014, חתם לשנתיים בקבוצתו הנוכחית, מינכן 1860. ב-8 ביולי 2016 חתם בבייג'ינג אנטרפרייז מהליגה הסינית השנייה. בפברואר 2018 עבר לבירסחוט וילרייק וב-2019 פרש ממשחק פעיל.

קריירה בינלאומית
----------------

אוקוטיה זכה להצלחה רבה במסגרת נבחרות אוסטריה הצעירות. החל מ-2008, הוא גם נכלל על סגל נבחרת אוסטריה הבכירה. ב-12 באוקטובר 2014, כבש את שערו הראשון עבור אוסטריה, במשחק הניצחון 0–1 מול מונטנגרו במסגרת טורניר מוקדמות יורו 2016. אוקוטבי היה שותף להעפלתה של אוסטריה מהמקום הראשון המרשים בטורניר המוקדמות, לעבר טורניר הגמר של יורו 2016.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רובין אוקוטיה** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

| **נבחרת אוסטריה – יורו 2016** |
| --- |
| 1 אלמר • 
2 גריקס • 
3 דראגוביץ' • 
4 הינטראגר • 
5 פוקס • 
6 אילזנקר • 
7 ארנאוטוביץ' • 
8 אלאבה • 
9 אוקוטיה • 
10 יונוזוביץ' • 
11 הרניק • 
12 לינדנר •
13 זוטנר • 
14 באומגרטלינגר •
15 פרודל •
16 וימר •
17 קליין •
18 שופף •
19 הינטרזיר •
20 סביצר •
21 יאנקו •
22 יאנצ'ר •
23 אוזקאן •
מאמן: קולר | אוסטריהאוסטריה |
**פרנקיה התיכונה** (בלטינית: **Francia media**) הייתה ממלכה פרנקית קצרת ימים שנוצרה בשנת 843 בעקבות חוזה ורדן שחילק את האימפריה הפרנקית בין בניו של לואי החסיד. פרנקיה התיכונה שכנה בין שתי אחיותיה המערבית והמזרחית, והתחומה נכללו האזור שבין נהרות הריין והסכלדה, בנוסף ללותרינגיה, החוף הפריזי של הים הצפוני, שטחי ממלכות בורגונדיה (אנ'), פרובאנס ואיטליה.

את שטחי פרנקיה התיכונה ירש לותאר הראשון, בנו הבכור של לואי החסיד, לאחר מלחמת אזרחים קצרה עם אחיו הצעירים לודוויג הגרמני וקרל הקירח. הממלכה של לותאר כללה ערים חשובות מאוד באותה התקופה - אאכן, שהייתה מושבו של קרל הגדול, ורומא. לפרנקיה התיכונה לא הייתה שום זהות היסטורית או אתנית שקשרה את אנשיה יחד. גם הגאוגרפיה פגעה בסיכוייה להתפתח לישות אחידה ויציבה, צורתה, כרצועה צרה יחסית הנמתחת מצפון לדרום, יצרה לה גבולות ארוכים וקשים להגנה, ובנוסף שרר נתק בין חלקיה הדרומיים לצפוניים, שביניהם חצצו הרי האלפים.

בשנת 855, על ערש דווי, חילק לותאר הראשון את ממלכתו בין בניו בשנית. הוא הוריש את איטליה ואת רומא לבנו הבכור לודוויג. רוב האדמות שמצפון לאלפים (שנקראו לותרינגיה, על שמו) ניתנו לבנו לותאר השני, ופרובנס ובורגונדיה ניתנו לבנו קרל, עד למותו בשנת 863, עת חולקה ממלכתו בין אחיו. לאחר מותו של לותאר השני בשנת 869, חולקו אדמותיו בין דודיו.

שלא כמו אחיותיה המערבית והמזרחית שיצרו את צרפת וגרמניה המודרניות, בהתאמה, נותרה פרנקיה התיכונה על תילה למשך תקופה קצרה מאוד. במהלך השנים שולבו אדמות הממלכה באימפריה הרומית הקדושה - תחילה לותרינגיה בשנת 880, לאחר מכן איטליה בשנת 952 ובורגונדיה ב-1033. במאה ה-15 רכשו דוכסי בורגונדיה אדמות של האימפריה הרומית הקדושה וצרפת בשטח שבין בורגונדיה לארצות השפלה בניסיון ליצור ממלכה פרנקית תיכונה חדשה, אולם אמביציות אלו של שארל הראשון התנפצו בשנת 1477, בקרב נאנסי.

ראו גם
------

* פרנקיה המזרחית
* פרנקיה המערבית
**ריצ'רד וושבורן צ'יילד** (באנגלית: **Richard Washburn Child**; ‏ 5 באוגוסט 1881 - 31 בינואר 1935) היה עיתונאי ודיפלומט אמריקאי, שכיהן כשגריר ארצות הברית באיטליה ושימש סופר צללים לבניטו מוסוליני.

תולדות חייו
-----------

נולד בווסטר, מסצ'וסטס ולמד משפטים באוניברסיטת הרווארד. ב-1906 היה לעורך דין. הוא יסד את הליגה הפרוגרסיבית-רפובליקנית במסצ'וסטס, שהייתה מבשרת של המפלגה הפרוגרסיבית.

במהלך מלחמת העולם הראשונה שימש ככתב צבאי באירופה וברוסיה, ולאחר מכן עבד כתועמלן במשרד האוצר האמריקאי. ב-1920 עבד בצוות מסע הבחירות של וורן הרדינג, שגמל לו במינויו לשגריר ארצו באיטליה. צ'יילד כיהן ברומא בין 28 ביולי 1921 ל-20 בינואר 1924‏. הוא הוקסם מהנהגתו של בניטו מוסוליני ומכך שהצליח להתמודד בהצלחה עם הסכנה שבמהפכה בולשביקית באיטליה. צ'יילד גייס השקעות אמריקאיות עבור איטליה של מוסוליני, בעיקר באמצעות בנק ג'יי. פי. מורגן, והפך לידיד קרוב של ה"דו'צה", בניטו מוסוליני, שהכתיב לו חומרים עבור כתיבת ביוגרפיה.

עם שובו של צ'יילד לארצות הברית היה לעורך הראשי של כתב העת *The Saturday Evening Post*. ב-1928 פרסם בהמשכים את פרקי "האוטוביוגרפיה שלי", הביוגרפיה של מוסוליני, שיצאה לאחר מכן כספר.

בנוסף, חיבר מספר ספרי פשע.

לקריאה נוספת
------------

* Richard Washburn Child ,**A Diplomat Looks at Europe**, Literary Licensing, 2013 ISBN 9781258766450
* Benito Mussolini, Richard Washburn Child, Max Ascoli, Richard Lamb, **My Rise And Fall** - כרך הכולל את ה"אוטוביוגרפיה" של מוסוליני מאת צ'יילד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריצ'רד וושבורן צ'יילד** בוויקישיתוף
* הודעה על מותו בעיתונו
* כתבי ריצ'רד וושבורן צ'יילד בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* ריצ'רד וושבורן צ'יילד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מזכירות המדינה-מחלקת ההיסטוריה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007281644205171
* GND: 1055151524
* ISNI: 0000 0001 0903 0191
* LCCN: n96037745
* NARA: 10573801
* NKC: xx0238277
* NTA: 087222000
* SNAC: w69c8gsj
* SUDOC: 204462606
* Trove: 801360
* VIAF: 54516803
* WorldCat: lccn-n96037745

 |
**אריה שחר (שוורצמן)** (26 בפברואר 1926 - 28 בנובמבר 2012) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, ולאחר מכן כיהן כמנכ"ל בחברות גדולות במשק הישראלי.

ביוגרפיה
--------

שחר נולד בפולין, עלה לארץ ישראל ב-1936 וגדל במושב אביחיל. ב-1945 התגייס לפלמ"ח ושובץ בפלוגה ז'. השתתף במבצע ליל הרכבות ובהתקפה על משטרת גבעת אולגה וסייע בפעילות ההעפלה. סיים קורס מפקדי כיתות וקורס מפקדי מחלקות י"ח ב-1946. שירת כמפקד מחלקה ביגור ובתפקידי הדרכה. 

במלחמת העצמאות השתתף במבצע נחשון בו פיקד על פלוגה בגדוד הרביעי של חטיבת הראל ונפצע בקרב הקסטל. השתתף במבצע חורב, שירת כסגן מפקד הגדוד השמיני בחטיבת הנגב וכסגן מפקד הגדוד התשיעי בחטיבה. 

לאחר המלחמה היה ממקימי חיל השריון, סיים קורס מפקדי גדודים ב-1952 ומונה למפקד גדוד 9 בחטיבה 7 ובמלחמת סיני היה סגן מפקד החטיבה. בהמשך שירת כמפקדה של חטיבה 37, מפקד חטיבה 520, מפקד בית הספר לשריון, בשנים 1960 עד 1961 כמפקד חטיבה 7 ואחר כך סגן מפקד אוגדה בפיקוד הצפון. במלחמת ששת הימים שירת כראש מטה פיקוד הדרום. לאחר המלחמה השתחרר משירות הקבע. 

בשירות המילואים השתתף במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים, שבה שירת כראש מטה אוגדה 146, אוגדת שריון במילואים בפיקודו של מוסה פלד שלחמה בחזית הסורית. ב-1974 הוצע לו לחזור לשירות הקבע להתמנות לראש אגף כוח האדם אך הוא סירב. במלחמת לבנון הראשונה שירת כקצין קישור בפיקוד הצפון. 

שחר מילא תפקידי מפתח במשק הישראלי, לאחר שחרורו מצה"ל מונה למנכ"ל מפעלי תובלה, בשנים 1970-1971 כיהן כמנכ"ל אוטוקרס ומשנת 1971 ועד 1990 כיהן כמנכ"ל מפעלי ים המלח. בתקופה זו זכה בפרס התעשייה (1978) ובפרס בן-גוריון לפיתוח ותרומה לנגב (1988). בשנים 1990 עד 1995 כיהן כמנכ"ל גרנית הכרמל השקעות וחברת סונול. 

שימש כדירקטור בבנק מזרחי, ובחברות רותם דשנים, אלקו החזקות, רפאל וקופת חולים כללית. כמו כן היה חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב ויו"ר ארגון חברי ההגנה.

היה בעל תואר ראשון בכלכלה ובמדעי המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.

נפטר בנובמבר 2012, בגיל 86, ונקבר בבית הקברות מורשה ברמת השרון.

קישורים חיצוניים
----------------

* אריה שחר, באתר הפלמ"ח
* סרטונים סדרת ראיונות של אריה שחר לעופר רגב בערוץ היוטיוב של עמותת "תולדות ישראל" לתיעוד דור תש"ח
* אריה שחר(הקישור אינו פעיל), אתר חדשות מחלקה ראשונה

| מפקדי חטיבה 7  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| שלמה שמיר • בן דונקלמן • יוסף איתן • שמואל גודר • יצחק פונדק • אורי בן ארי • אהרון נחשון • דוד (דדו) אלעזר • ישראל טל (טליק) • אריה שחר (שוורצמן) • אברהם (ברן) אדן • הרצל שפיר • שלמה (צ'יץ') להט • שמואל גונן (גורודיש) • יעקב אבן • גבריאל עמיר • אביגדור (יאנוש) בן-גל • אורי אור • אביגדור קהלני • יוסי בן-חנן • נתי גולן • איתן קינן • מאיר זמיר • רפי נוי • אמי פלנט • אפרים לאור • דוביק טל (רוזנטל) • צבי גנדלמן • יצחק (חקי) הראל • גרשון הכהן • דן ביטון • שמואל רוזנטל • יעקב אייש • חלוצי רודוי • אייל זמיר • אמנון אשל • רועי אלקבץ • יעקב בנג'ו • עודד בסיוק • נדב לוטן • דן נוימן • רומן גופמן • אודי צור • יפתח נורקין • אלעד צורי |

 |

| מפקדי עוצבת ראם  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| שמואל גלינקא • אריה שחר • עמוס בנין • יששכר (ישכה) שדמי • אורי רום (רוזנבלום) • משה (מוסה) פלד • דן שומרון • רן שריג • יאיר נפשי • עמרם מצנע • גיורא קופל • מאיר דגן • שמואל בן שחר • בני לידור • זיו הלוי • משה קינן • דורון מיינרט • תמיר הימן • רועי אלקבץ • אבי פרסטנפלד • תומר יפרח • יואב טילן • איתי ברין • אוהד מאור • ניסים חזן • איציק אלפסי |

 |
**אווה** (ברומנית: **Eva**) הוא סרט דרמה רומני משנת 2010, הסרט הוקרן בפסטיבל קאן.

עלילה
-----

לאחר לכתו של אביה עוברת אווה עם אמה ואחותה הגדולה בטי לגור אצל דוד שלה אלפונס, אלפונס נכנס לחדרה של בטי ומנצל אותה מינית ומבציר שאם תספר על כך יזרוק אותן מביתו, בטי מספרת על כך לאווה אך מכחישה זאת בפני אימן. ב-1936 בגיל שש עשרה אווה מתאהבת בטיודור, איש הגר בבית סמוך אליה. מחשש שדודה יינצל גם אותה אווה בורחת מהבית ומחפשת את טיודור בבקתה שרכש בהרים, הוא מקבל מכתב מאמו המתגוררת באמריקה ומתגלה לו שהיא חולה, הוא נוסע לאמריקה על מנת להיות עם אמו ומבטיח לה שברגע שיחזור הוא יינשא לה, עוברים חודשים וטיודור לא שולח לה מכתבים ולא יוצר עמה קשר והיא מתחילה לתהות אם ישוב אי פעם.

בזמן שאמה ואחותה שוהות בקמפינה במשך יומיים, נכנס הדוד לחדרה של אווה ומנסה להטרידה מינית אך היא יורה בו, דודה מאושפז והיא נעמדת למשפט, במשפט היא יוצאת זכאית, במהלך המשפט היא מכירה את הברון אוסוולד פון סייל, העובד בשגרירות גרמניה ברומניה, היא מתחתנת איתו ועוברת לגור עימו באחוזה שלו. יום אחד שלוש שנים לאחר עזיבתו חוזר טיודור לרומניה והיא עוזבת עבורו את בעלה, אך עם זאת טיודור אומר שהוא חייב לנסוע למרסיי והוא נותן לה מפתחות לדירה, אווה נכנסת להריון אך מאבדת את התינוקת. אוסוולד אותו עזבה מציל אותה מניסיון התאבדות והיא חוזרת לחיות איתו. לאחר מכן טיודור חוזר לרומניה והוא מנסה לחפש את אווה, כשהוא מנסה להתגנב לביתה הוא נורה על ידי אוסוואלד ובעקבות הפציעה אווה מטפלת בו, בינתיים מתחילה מלחמת העולם השנייה, המכונית של שגרירות גרמניה מותקפת על ידי אלמונים ואוסוואלד נפצע בזרועו.

בחורף 1941 טיודור נוסע לליסבון, היא מרגישה בודדה ובעקבות זאת היא מצטרפת לארגון צדקה שהקימה אלנה, נסיכת יוון ודנמרק, אחרי כן היא מציעה את עצמה כאחות מתנדבת בבית חולים צבאי, שם היא מכירה את לוסיין, סטודנט לרפואה, אוסוואלד יוצא למשימה בקהיר ומשאיר לה סכום כסף גדול, לאחר מכן נודע לה שהוא נהרג שם בנסיבות מסתוריות.

בכסף שאוסוואלד נתן לה היא פותחת חנות מוזיקה בבוקרשט, יום אחד כשהיא חוזרת הביתה היא מוצאת את טיודור מחכה לה, בינתיים כשלוסיין מבין שהוא לא יהיה יותר מחבר עבור אווה הוא מתגייס לצבא ונשלח לחזית. טיודור מבוקש על ידי השירותים החשאיים ובעקבות הוא כך הוא מבקש מאווה להביא לו מסמכים מזויפים על מנת שיוכל לצאת מהמדינה. היא מגלה שהיא בהריון שוב אך מחליטה שלא לספר לו על מנת שלא לשבש את התוכניות שלו. היא מלווה את טיודור לתחנת רכבת ולאחר שהוא עולה לרכבת מתחילה הפצצה אווירית והרכבת נהרסת.

אווה מחפשת אחר טיודור אך לא מוצאת את שמו לא בין בין ההרוגים ולא בין הניצולים, בהפצצה ב-1944 גונתר, הרופא שהכירה בארגון צדקה שעבדה נפצע ומאבד את שתי עיניו, לוסיין נהרג בחזית על יד יאשי. יום אחד פונה אל אווה איש זר שאינה מכירה אשר ראתה אותו כמה פעמים מדבר עם טיודור. הוא אומר לה שהיא בסכנת חיים ומציע לה לעזוב א ארצה ולנסוע לאמריקה לאמו של טיודור, הם עוזבים ביחד את רומניה בסירה ואז האיש, שהוא בן דוד של טיודור מספר לה כמה סודות, טיודור גויס כמרגל אמריקאי. אוסוולד שימש כקצין מודיעין בצבא הגרמני ונשלח לקהיר על ידי וילהלם קנריס על מנת לקיים מסע ומתן בחשאי אודות כניעת גרמניה, שם הוא נהרג על ידי הגסטפו.

קישורים חיצוניים
----------------

* "אווה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "אווה", באתר נטפליקס
* "אווה", באתר AllMovie (באנגלית)
* "אווה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
הרב **דוד מיכאל שמידל** (נולד בי"ז בניסן תרצ"ד, 2 באפריל 1934) הוא יושב ראש ארגון אתרא קדישא. ראש כולל, עורך תורני ופעיל במאבקי היהדות החרדית בישראל בנושאי דת ומדינה.

ביוגרפיה
--------

נולד בווינה, אוסטריה, בן יחיד לפנחס ומרים שמידל, משפחה הונגרית. ב-1939, בהיותו כבן חמש, עלה עם משפחתו לארץ ישראל אביו התפרנס מקמעונאות[דרושה הבהרה]. למד בישיבת היישוב החדש[דרוש מקור] בתל אביב וישיבת סלבודקה בבני ברק אז התקרב אל הרב אברהם ישעיהו קרליץ ה"חזון איש" ובהמשך היה מתלמידיו של הרב גדליה נדל. לאחר מכן למד בישיבת באר יעקב אצל הרב משה שמואל שפירא.

נישא לעליזה, שהייתה מורה למקצועות קודש בסמינר הרב וולף בבני ברק. לבני הזוג שמונה בנות ובן.

פעילות ציבורית
--------------

ב-1956 פעל בשליחות הרב יצחק זאב סולובייצ'יק במאבק נגד החפירות בקבר הרמב"ם בטבריה. בשנות ה-60 היה פעיל במאבק החרדי נגד מערכת הבריאות בפרשת ניתוחי המתים בישראל וחבר בוועדה הציבורית להגנת כבוד האדם שהקים הרב רפאל סולובייצ'יק.

החל מאמצע שנות ה-70 ולאחר פטירת העסקן הרב אברהם ברוך ארטן הוא עומד בראש ארגון אתרא קדישא הנאבק נגד חפירות בבתי קברות יהודים בישראל ובתפוצות ומארגן הפגנות סוערות נגד חפירות בשטחי קבורה. בשנת 1979 נעצר בשל מעורבותו בהפגנות במתחם מחנה צבאי שהוקם אז בהר שנאן בטענה לפגיעה בקברי אמוראים בראשית העשור השני של המאה ה-21 התנהל מאבק פנים-חרדי נגד הארגון, שבעקבותיו חתמו רבנים מחוג חזון איש על כרוז המוחה על הפגיעה בכבודו של הרב שמידל.

פעילות תורנית
-------------

במשך עשרות שנים עמד בראש כולל אברכים "מתיבתא דרבי יוחנן" בבית הכנסת של ראשוני החסידים בטבריה שחבריו למדו בו במשך כל ימות השבוע, וחזרו לביתם לשבת. בראשית העשור השני של המאה ה-21, לאחר שגדלה הקהילה החסידית בטבריה, נסגר הכולל והרב שמידל בשנת תשע"א עבר לקוממיות.
הוא חבר המערכת של הוצאת שבתי פרנקל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דוד שמידל** בוויקישיתוף
* נקנסו על הרס בגן־ציבורי „המשמש לזימה", מעריב, 5 בפברואר 1970
* אייל ארליך, עלייתו וחפירתו של הרב שמידל, כותרת ראשית, 6 במרץ 1985
* יאיר אטינגר, מחזיק תיק כבוד המת ומלחמתו בביה"ח, באתר הארץ, 24 במרץ 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  יאיר אטינגר, מחזיק תיק כבוד המת ומלחמתו בביה"ח, באתר הארץ, 24 במרץ 2010
2. ↑  מנחם רהט, הרב שמידל מבני ברק יואשם ויועמד לדין, מעריב, 4 במאי 1979.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007397336805171
* VIAF: 495157523315127031073
* WorldCat (עם VIAF): 495157523315127031073

 |
**סטולין** (בבלארוסית: **Сто́лін**; בפולנית: **Stolin**) היא עיירה במחוז ברסט שבבלארוס, בסמוך לנהר הורין ולגבול אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

ראשיתה של סטולין במאה ה-11, והיא נזכרת לראשונה בכתובים בשנת 1555. במאה ה-16 הועברה העיירה לבעלות משפחות אצולה פולניות.

בחלוקת פולין נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי סטולין
------------

 ערך מורחב – **קהילת יהודי סטולין**  

יהודים ישבו בעיירה מהמאה ה-17, ובסוף המאה ה-18 נוסדה בה חצר חסידות קרלין-סטולין. בעיירה התגורר רבי לייב, תלמידו של רבי שלמה מקרלין. כמו כן פעל בעיירה רבי יחיאל מיכל פצ'ניק מברזנה. רבי מרדכי מלעכוויטש נפטר ונקבר בעיירה. בשנת 1898 נוסדה בעיירה אגודה ציונית ראשונה.

בזמן מלחמת העולם הראשונה הקימו יהודי העיירה קבוצת הגנה עצמית, עקב פרעות מצד האוקראינים באזור. בשנת 1917 נפתח בעיירה בית ספר עברי מרשת תרבות.

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-3,000 יהודים, כשני שלישים מתושביה. בתקופה זו פעל בעיירה קיבוץ הכשרה, שכ-20 מחבריו עלו לארץ. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939, תוך הגליית מספר משפחות יהודיות פעילות פוליטית מהעיירה לעומק ברית המועצות.

עם נסיגת הצבא האדום מהאזור בסוף יוני 1941, תחילת מבצע ברברוסה, ניסו תושבים מקומיים לבצע פוגרום ביהודי העיירה, אך הדבר סוכל בעזרת שוחד. עם כניסת הגרמנים לעיירה, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, חובת תשלום סכומי כופר, ואיסור על יצירת קשר עם לא-יהודים. בסוף אוגוסט 1941 הגיעו לעיירה כ-1,500 נשים וילדים יהודים שגורשו מדויד הורודוק. בסוף אותו חודש רצחו הגרמנים את כל יהודי הכפר חמין, הסמוך לעיירה, בתגובה על פעילות פרטיזנים באזור, ובהשתדלות היודנרט בעיירה, נמנע טבח דומה בסטולין במועד זה.

במאי 1942 רוכזו יהודי העיירה וכפרי הסביבה בגטו שהוקם בה, אשר מספר יושביו הגיע לכ-7,000 איש, והועסקו בעבודות כפייה. ב-11 בספטמבר 1942 בוצעה בגטו שבעיירה אקציית חיסול, בה לאחר רצח חברי היודנרט, שולחו כל יהודי הגטו ליער הסמוך, ונרצחו בבורות ירי. בשעת האקציה נרצחו בגטו עצמו חולים ומסתתרים.

* בית כנסת בסטולין, ראשית המאה ה-20בית כנסת בסטולין, ראשית המאה ה-20
* החורבות של בית הכנסתהחורבות של בית הכנסת
* אנדרטה לזכר הרוגי הגטו, במקום בו נמצאים בורות היריאנדרטה לזכר הרוגי הגטו, במקום בו נמצאים בורות הירי
* אנדרטה נוספת לזכר הרוגי הגטואנדרטה נוספת לזכר הרוגי הגטו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטולין** בוויקישיתוף
* ספר יזכור לקהילת סטולין, בספריית העיר ניו יורק
* סטולין באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* סטולין (Stolin), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* "סטולין", באתר השטעטל הווירטואלי
* אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין (אנ'), סטולין, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1478–1480), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
* סטולין (בלארוס), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007564632005171
* LCCN: n85038356
* NKC: ge573944
* VIAF: 152503549
* WorldCat (עם VIAF): 152503549

 |
**הוויסקול הגדול** (ברומנית: **Marele Viscol**) הוא כינויה של תופעה מטאורולוגית חמורה. בחודש פברואר 1954, ברומניה, התרחשה סופת ויסקול גדולה וחזקה במיוחד, הגדולה ביותר במאה העשרים ברומניה, שהשפיעה חזק מאוד על האוכלוסייה וכדי להתגבר על השפעותיה המזיקות התגייסה האוכלוסייה האזרחית והופעל צבא רומניה. ברית המועצות שלחה כסיוע כלי רכב לפינוי שלג עם המפעילים.

ציקלון ים תיכוני חצה את חצי האי הבלקני, נטען מחדש בלחות מעל הים השחור ובכניסתו מעל שטח רומניה פגש חזית קרה, שעצרה אותו. הוויסקול פעל בארבע מערכות והרוח הגיעה למהירויות שיא, בבוקרשט היא נשבה במהירות של 126 קילומטר לשעה. על כל רומניה ירדו כמויות גדולות מאוד של שלג, אך הן היו גדולות במיוחד בדרום ובדרום מזרח רומניה. בעיר קלראש נמדדה שכבת שלג של 173 סנטימטרים, אך ערימות השלג בבוקרשט היו בגובה שניים, שלושה מטרים ואפילו, במקומות מסוימים, הגיעו לגובה חמישה מטרים. הטמפרטורה ירדה מאוד ובמקומות רבים הגיעה מתחת למינוס 25 מעלות.

המערכה הראשונה החלה ב-3 בפברואר בבוקר, כשהתחיל לרדת שלג עם פתיתי שלג גדולים וירידת השלג נמשכה ללא הפסקה. השלג חסם את הכבישים ואת הרחובות וחסם את הדלתות והחלונות בקומת הקרקע. נוצר קושי לצאת מהבתים, במיוחד כשהדלתות נפתחו כלפי חוץ, שם חסם אותן השלג. לאחר שהתושבים הצליחו לפתוח פתח החוצה, הם חפרו בשלג בזווית עולה של 45 מעלות, כדי לייצור פתח יציאה אל הרחוב, לעיתים תוך יצירת מנהרות מתחת לשלג. חסימת הדרכים לא אפשרה העברת אספקה וכדי לחלק לחם השתמשו במזחלות רתומות לסוסים.

למחרת בבוקר, ב-4 בפברואר, מועצת השרים של רומניה העבירה הודעה באמצעות הרדיו ובה נצתוו כל האזרחים המסוגלים לעבוד להשתתף בפעולות פינוי השלג והעברת האספקה. בבוקרשט הציבור נענה לקריאה והמוני אדם, כולל נשים, מצוידים באתים, השתתפו במאמץ לפנות את צירי התנועה. יחד עם האזרחים עבדו חיילי צבא רומניה, שגויסו למטרה זו. את השלג העמיסו על משאיות והעבירו תחילה לנהר הדמבוביצה וכדי שהמים לא יקפאו, בית החרושת "גרוזבשט" עסק בחימום מים והזרמתם לנחל. לאחר ששכבת השלג הצטמצמה ונדחסה במידת מה, הצבא הוציא לדרכים את הטנקים, שלפני כן היו עלולים להתהפך בשלג העמוק. הטנקים עבירו אספקה, סיפקו קמח למאפיות ודחסו עוד יותר את השלג. באביב, לאחר הפשרת השלגים, נמצאו ברחובות מכוניות שנמעכו על ידי הטנקים, כשהיו מתחת לשלג.

ברית המועצות שלחה לרומניה שישה קרונות רכבת מלאות במכונות לפינוי שלג מהדרכים וגם מכשור לפינוי השלג ממסילות הברזל. הרומנים גייסו כשש מאות משאיות והשתמשו בהן לפינו השלג מבוקרשט, רחוב אחר רחוב. כדי למנוע הצפות בתקופת הפשרת השלגים, השלג המפונה פוזר בצורת מושכלת בשדות. כך פעלו גם בערים אחרות ובכפרים, שם לא היו אמצעים מכניים, פינו את השלג באמצעות עגלות רתומות לסוסים.

קישורים חיצוניים
----------------

* Prizonierii Marelui Viscol din iarna anului 1954 (ברומנית)
* Poveştile iernilor de coşmar ale românilor. Iadul alb din 1880 - Dunărea a fost îngheţată 101 zile. În 1954, „Marele Viscol" a făcut prăpăd în Bucureşti (ברומנית)
* De ce n-au fost inundaţii după viscolul din 1954? (ברומנית)
* Marele Viscol din '54 » Iarna de acum 58 de ani ameninţă să se prăvălească încă o dată peste Bucureşti (ברומנית)
* Cum arăta orașul București în februarie 1954, sub troiene de 5 metri (ברומנית)
ציון רבי אברהם ואזאנא
**אברהם ואזאנא**, הידוע גם בכינוי **בעל הארי**, חי ופעל במרוקו בסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19.

תולדותיו
--------

נולד בסכורה שבמרוקו לאביו יעיש, התחיל את דרכו בארץ ישראל עד שנבחר להיות שד"ר לאיסוף כסף ליהודי ארץ ישראל ממרוקו. משסיים את שליחותו בקשה ממנו הקהילה המקומית שיישאר. נפטר ב-ג' בטבת.

בעל הארי
--------

אל שמו של רבי אברהם מקושרת אגדה המספרת על אחד ממסעותיו. רבי אברהם רצה לצאת בשיירה לכיוון ביתו בורזאזאת. השיירה התכוונה לצאת ביום רביעי ורבי אברהם ביקש מראש השיירה לצאת ביום ראשון, על מנת להספיק להגיע לפני השבת, אך ראש השיירה סירב. בלית ברירה נאלץ רבי אברהם להצטרף לשיירה זו, וכך אחרי יומיים של מסע הגיע ערב שבת ורבי אברהם נאלץ להיפרד מהשיירה ולשבות מלכת, הוא ושמשו באמצע המדבר, למרות הפצרותיו של ראש השיירה כי המקום מסוכן. לאט לאט השיירה נעלמה. רבי אברהם חג במקלו בקרקע וסימן את התחום בו ישבות בשבת. משסיים קם, התפלל מנחה של ערב שבת ולאחר התפילה הדליק נרות וקיבל את השבת. במהלך תפילת השבת נשמעה שאגה. שמשו של ר' אברהם נבהל, הסתכל לכיוון השאגה וראה שני אריות מתקדמים לעברם. האריות הגיעו עד לקו שסימן באדמה רבי אברהם, והתיישבו שם עד יום ראשון לפנות בוקר. כאשר רבי אברהם ושמשו התארגנו להמשיך בדרכם, האריות עדיין רבצו על האדמה והם עלו עליהם ודהרו לכיוון העיר ורזאזאת, וכך בשעות הבוקר נראו האריות בעיר לעיניהם המפוחדות של התושבים, ומאז שמו של רבי אברהם ואזאנא נפוץ כבעל ניסים. 

ישנו קלף עם חתימות של חכמי מרוקו שניתן למשפחת ואזאנא כאשר הם עלו לארץ ישראל ובו מעידים הם על המעשה שקרה.

גם לאחר מותו פורסם כצדיק שמחולל ניסים, ומספר סיפורי ניסים של המתפללים על קברו התפרסמו בספר 'השושלת לבית ואזאנא'.

לקריאה נוספת
------------

* הרב אליהו ואזאנא, **השושלת לבית ואזאנא**, באתר אוצר החכמה
* יורם בילו, ללא מצרים - חייו ומותו של רבי יעקב ואזנה, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, ירושלים, 1993. מהדורה מורחבת - 2004.
* **אנציקלופדיה ארזי הלבנון** עמ' 123.
**חורבת הרועה**, או **אתר הרועה**, הוא אתר ארכאולוגי הנמצא בהר הנגב, כ-5 קילומטר צפון-מזרח לקיבוץ שדה בוקר, סמוך לדרך משם לירוחם. האתר שוכן על גבעה השולטת על דרך עתיקה לאורך נחל הרועה, שגובהה 10 מטר מעל סביבתה, ו-550 מטר מעל פני הים. בהמשך הדרך דרומה ניתן למצוא אתר מקביל הנקרא חורבת חלוקים. בשנת 1965 נסקר אתר הרועה לראשונה על ידי חוליית סקר בראשות רודולף כהן ובאותה שנה ערך באתר חפירה יחד עם תלמידים ומורים ממדרשת שדה בוקר. ב-1967 חפר שוב באתר מטעם אגף העתיקות והמוזיאונים (רשות העתיקות).

האתר, כמו אתרים אחרים בהר הנגב הוא אתר של יישוב מתקופת הברזל, תקופת ממלכת ישראל והוא חלק משרשרת המצודות הישראליות בנגב, החל מבקעת באר שבע ועד אילת, מצודות המיוחסות למלכי ממלכת יהודה. כאן תמצאו מבנה המשמש מצודה ומספר בתים. המצודה באתר גדולה ובעלת צורה אליפטית. קוטרה הארוך 50 מטרים וקוטרה הקצר 42 מטר. המצודה בנויה כך שחומתה החיצונית מורכבת מחדרים המהווים חומת סוגרים. הקירות עשויים אבני צור מסותתות באופן גס, ועוביים כחצי מטר. הם השתמרו לגובה של כמטר. בחומה 17 חדרים שעובים הממוצע כ-2.5 מטרים ואורכם נע בין 5 ל-10 מטר. על פי הממצא בחדרים, משער חופר האתר כי שימשו כחדרי החיילים ששרתו במצודה, אשר הגנה על הדרך שעברה באזור.

פרט למצודה נסקרו ונחפרו עוד 12 מבנים, שלרובם בין חדר אחד לארבעה. בולט מבנה אחד אשר לו חמישה מרחבים. המבנה כנראה נבנה בתוכנית בית ארבעת המרחבים הנפוץ בכל הארץ בתקופת הברזל, אך למבנה זה נוסף מרחב נוסף. רודולף כהן בחר בתאוריה שאומרת כי אותם בתים שימשו כמגורי המפקד האזורי כדי לתאר את המבנה, השונה משאר מבני היישוב.

הערות שוליים
------------

1. ↑  רודולף כהן, "אתר הרועה", **עתיקות**, רשות העתיקות, כרך ו', 1970, עמ. 6-24
**ענבל גזית** (נולדה בי"א באייר ה'תש"מ, 27 באפריל 1980) היא עיתונאית, עורכת, כתבת ומגישת רדיו ישראלית. כיום היא עורכת דסק התרבות של גלי צה"ל ומגישת התוכניות "גילוי דעת", "נפלא פה" ו"ציפורי לילה מאחורי הקלעים".

ביוגרפיה
--------

ענבל גזית נולדה להורים שהתגוררו בגבעת נשר, אולם לאחר מעבר המשפחה לקריית ביאליק ואחר כך לאלוני אבא, גדלה גזית מגיל 10 ביישוב הקהילתי תמרת. היא הבת הבכורה למשפחה עם שלושה ילדים. כשהייתה בת שתים עשרה, נפטר אביה מסרטן. גזית הייתה חניכה ומדריכה בתנועת הנוער העובד והלומד ועם סיום לימודי התיכון, התנדבה לשנת שירות, במסגרתה לקחה חלק בפעילות בקן התנועה בקריית חיים.

את דרכה בעולם התקשורת החלה בשנת 1999, עם תחילת שירותה הצבאי בגלי צה"ל. היה זה תפקיד כתבת ומפיקה בדסק התרבות שניהל מולי שפירא. במסגרת תפקידה, הגישה פינה בתוכניתו "בילוי נעים", שבה דיווחה על אירועי תרבות שבועיים.

בתום שירותה הצבאי, עבדה כתחקירנית בתוכנית "מזל טוב" בטלעד שהגישו מיכל ינאי ומיקי גבע ובתוכנית התחקירים "זה הזמן" של עמנואל רוזן.

בשנת 2005 חזרה למחלקת התרבות של גלי צה"ל. בין השאר, הגישה את התוכניות "ציפורי לילה שולפות וממליצות" עם איתי מאוטנר, מוסף התרבות "בילוי היום" וספיישלים לחגים. בתור עורכת הייתה אחראית על התוכנית "ציפורי לילה מתגעגעות", שבה אירחו מדי שבוע שחר סגל ורועי בר נתן אישים מעולם התרבות הישראלי. בין השנים 2007–2014 ערכה את התוכנית "ציפורי לילה עושות עניין" שהגישו נתן דטנר ואודיה קורן. גזית ממשיכה לערוך את התוכנית גם לאחר שעברה להיות משודרת בשם "בטלים בשישי" בצהרי יום שישי.

בשנת 2013 שימשה כעורכת-משנה בתוכנית הטלוויזיה "מצב האומה". ביוני 2016 מונתה לתפקיד "העורכת הראשית וראש דסק התרבות" של גלי צה"ל, במקום אפי בן אברהם.

בדצמבר 2016, עם יציאתו לגמלאות של מולי שפירא, החלה להגיש תוכנית בנושאי תרבות בגלי צה"ל בימי שישי, יחד עם חן ליברמן. בינואר 2018 ירדה התוכנית. בנובמבר 2018 החלה להגיש את התוכנית "גילוי דעת" עם איתי הרמן, שבה השניים מציגים מדי שבוע פרטי טריוויה על נושאים מתחלפים וב-2020 החלה להגיש יחד עם הרב שי פירון בימי שישי את התוכנית "נפלא פה". גזית הגישה גם את התוכנית "סטטוס קוו" עד לסיום שידורי התוכנית בסוף 2021.

גזית היא בוגרת תוכנית קרן מנדל ישראל למנהיגות בתרבות יהודית לשנת 2020.

גזית רווקה ומתגוררת בתל אביב. היא מגדירה עצמה כאתאיסטית.

קישורים חיצוניים
----------------

* ענבל גזית, ברשת החברתית פייסבוק
* ענבל גזית, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* ענבל גזית, ברשת החברתית אינסטגרם
* ענבל גזית, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* ענבל גזית, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ענבל גזית, באתר גלי צה"ליש צנזורה עצמית בתרבות: צוללים עם ענבל גזית, אתר סרוגים, 26 ליוני 2022.

הערות שוליים
------------

1. ↑  קטע קול לפי דבריה בתוכנית "בטלים בשישי" ששודרה ב-21 באוקטובר 2022 - החל מדקה 37:25
2. ↑  אלכסנדר כץ, ענבל גזית וחן ליברמן יגישו את מגזין התרבות החדש של גל"צ, באתר אייס, 16 בנובמבר 2016
3. ↑  "החירות לבחור": שיח תרבות יהודית בין טנג'יר 1916 לירושלים 2020, באתר קרן ג'ק, ג'וזף ומורטון מנדל
4. ↑  קטע קול לפי דבריה בתוכנית "בטלים בשישי" ששודרה ב-10 בספטמבר 2021 - דקה 17:49-19:44
**פאוסטו מאסנאדה** (באיטלקית: **Fausto Masnada**; נולד ב-6 בנובמבר 1993) הוא רוכב אופני כביש איטלקי בקבוצת דקונינק קוויק-סטפ.

ביוגרפיה
--------

מאסנאדה נולד בברגמו.

### אנדרוני–ג'יאקטולי (2017–2019)

ב-2016, רכב מאסנאדה בקבוצת למפרה בתור סטאז'ר, אך לא הצליח להשיג חוזה קבוע בקבוצה. בעקבות כך, חתם ב-2017 בקבוצת "אנדרוני–ג'יאקטולי" האיטלקית מדרג הפרו קונטיננטל. באותה עונה סיים שלישי בטור של טורקיה, 24 שניות אחרי דייגו אוליסי המנצח.

את 2018 פתח מאסנאדה בארגנטינה, כשסיים במקום ה-11 בוואלטה אה סאן חואן. הוא סיים שישי במרוץ קופי אה ברטלי ושלישי בג'ירו דל'אפנינו, לאחר שהפסיד לג'וליו צ'יקונה המנצח ואמארו אנטונש בספרינט הסיום. במאי, מאסנאדה ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור כשנבחר לג'ירו ד'איטליה, הוא לא התבלט במרוץ וסיים במקום ה-26, שהיה הראשון מתוך בני קבוצתו. הוא סיים תשיעי בטור של הונגריה וניצח את קטגוריית ההרים בטור של סלובניה. לקראת סוף העונה, הוא ניצח את הטור של האיינאן בסין, לאחר שגם ניצח את הקטע השמיני במרוץ.

ב-2019, סיים שלישי בג'ירו די סיציליה וניצח את קטגוריית ההרים במרוץ. מאסנאדה התחרה בטור של האלפים שהיווה עבורו הכנה לקראת הג'ירו ד'איטליה, ובלט מאוד במרוץ לאחר שניצח 2 קטעים מתוך חמישה וסיים במקום החמישי, 1:13 אחרי פאוול סיבאקוב. לאחר מכן סיים שני בג'ירו דל'אפנינו, כשבן קבוצתו מאטיה קטאנאו מקדים אותו. בג'ירו ד'איטליה, בקטע השישי, מאסנאדה היה חלק מקבוצת בריחה גדולה ששרדה עד הסיום, בשלב מסוים התנתקו מהקבוצה הוא וולריו קונטי ועברו לקדמת המרוץ, בסיום גבר מאסנאדה על קונטי וניצח את הקטע. בנוסף לכך מאסנאדה סיים שלישי בקטע ה-16, אחרי ג'וליו צ'יקונה ויאן הירט, ורביעי בקטע ה-17. הוא סיים שני בקטגוריית ההרים, אחרי ג'וליו צ'יקונה. מאסנאדה סיים רביעי בקטגוריית הנקודות. הוא סיים את המרוץ במקום ה-20, שהיה הראשון מתוך בני קבוצתו. מאסנאדה גם זכה בקטגוריית הרוכב האגרסיבי ביותר של המרוץ. לאחר תום הג'ירו, הוא סיים שביעי בטור של סלובניה ושמיני בקופה אגוסטוני.

### CCC (אופניים)

ב-2020, עבר מאסנאדה לקבוצת CCC הפולנית.

### דקונינק קוויק-סטפ (2020–)

ב-19 באוגוסט 2020 פרסמה קבוצת דקונינק קוויק-סטפ הבלגית שמאסנאדה חתם אצלה עד סוף עונת 2021 ויתחיל לרכוב אצלה החל מעונת 2020, זאת בשל סגירתה הצפויה של קבוצת CCC.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאוסטו מאסנאדה** בוויקישיתוף
* פאוסטו מאסנאדה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* פאוסטו מאסנאדה, ברשת החברתית אינסטגרם
* פאוסטו מאסנאדה, באתר Cycling Archives

הערות שוליים
------------

1. ↑  Masnada signs two-year deal with CCC Team, cyclingnews.com
2. ↑  Deceuninck – Quick-Step signs Fausto Masnada, deceuninckquickstep.com
**סיסבאנג ואנג** (באנגלית: **Sisavang vong**;‏ 14 ביולי 1885 - 29 באוקטובר 1959) היה מלך בממלכת לואנג פרבאנג ומאוחר יותר מלך של ממלכת לאוס מ-28 באפריל 1904 ועד מותו ב-29 באוקטובר 1959.

ביוגרפיה
--------

סיסבאנג ואנג נולד בלואנג פרבאנג ב־14 ביולי 1885. אביו היה זכרין, מלך לואנג פרבאנג ואמו הייתה המלכה תונגסי. הוא התחנך בבית ספר צרפתי בסייגון, ובבית ספר בפריז. הוא היה ידוע כמלך "פלייבוי". היו לו 50 ילדים ו 15 נשים, שתיים מהן היו אחיותיו למחצה ואחת מהן הייתה אחיינית. ארבעה עשר מהילדים מתו בטביעה בנהר המקונג לאחר תאונת שייט.

הוא ירש את אביו כמלך לואנג פרבאנג לאחר מותו של אביו, 25 במרץ 1904. לואנג פרבאנג הייתה אז פרוטקטורט צרפתי בתוך הודו-סין הצרפתית. הוא עלה על כס המלכות, בארמון המלכותי הישן, לואנג פרבאנג, ב־15 באפריל 1904, והוכתר שם, ב־4 במרס 1905. בשנים הראשונות של שלטונו בנו הצרפתים ארמון מודרני עבורו- הארמון המלכותי של לואנג פרבאנג. בזמן מלכותו הוא איחד את המחוזות של הטריטוריה ליחידה אחת בשנות השלושים והארבעים.

כל חייו הוא היה תומך מרכזי בשלטון הצרפתי בלאוס, וב־1945 הוא סירב לשתף פעולה עם המורדים הלאומנים הלאויסטים. הוא הודח כאשר הכריז מנהיג המורדים לאו איסארה על מדינה עצמאית. באפריל 1946 השתלטו הצרפתים מחדש על לאוס, והוא הוחזר לכס המלכות. כך הוא היה לראשונה מלך ששלט למעשה על כל מה שנקרא היום לאוס.

עד מותו של סיסבאנג וונג ב־1959 הוא שלט בלאוס במשך 55 שנה. הוא היה למלך השני ששלט תקופת זמן ארוכה באסיה (הארוך שבהם הוא בהומיבול אדוליאדג' המלך של תאילנד)

כאשר סיסבאנג וואנג חלה, הוא מינה את בנו נסיך הכתר סבאנג וטאנה כיורש עצר. בנו המשיך את מלכותו לאחר מותו בשנת 1959.

הוא נשרף ונקבר בלואנג ב-1961. במהלך הלוויה גופתו הועברה על ידי עגלת הלוויות המלכותית, עשויה מעץ בגובה 12 מטר עם מרכב מגולף בעל שבעה ראשים. נציגים רבים השתתפו בהלוויה המדינה כולל נציג בית המלוכה שייצג את תאילנד.

הפסל של המלך סיסבאנג וואנג באוניברסיטה

הנצחה
-----

אוניברסיטת סיסבאנג וואנג נקראה על שמו, אך השם בוטל בשנת 1975, כאשר הקומוניסטים השתלטו על לאוס.

מכיוון שניהל מדיניות של עצמאות וניתק את לאוס מהאיחוד הצרפתי, פסליו ניצלו בזמן המהפכה הקומוניסטית ונשארו בלואנג פרבאנג ובווינטיאן. שני הפסלים שנותרו מתארים אותו בזמן הענקת החוקה לעם בלאוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סיסבאנג וונג** בוויקישיתוף
* סיסבאנג וונג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Simms, Sanda (2013-10-11). The Kingdoms of Laos. Routledge.
2. ↑  Simms, Peter and Sanda, The Kingdoms of Laos: Six Hundred Years of History, Curzon Press, Surrey. 1999
3. ↑  Dommen, Aurthur, J. Conflict in Laos: The Politics of Neutralization, Pall Mall Press, London. 1964
4. ↑  KING OF LAOS DIES IN PALACE' AT 74; Ruler in Southeast Asi, Since 1905... - Free Preview - The New York Times
5. ↑  Hall, D.G.E. A History of Southeast Asia (4th ed.), Macmillan, London, 1994

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb10713166h (data)
* GND: 1198230347
* VIAF: 1144928019254340379
* WorldCat: viaf-1144928019254340379

 |