recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אוון קאופמן** (באנגלית: **Evan Kaufmann**; נולד ב-31 באוקטובר 1984, פלימות', מינסוטה, ארצות הברית) הוא שחקן הוקי קרח גרמני ממוצא אמריקאי המשחק כיום בקבוצת DEG Metro Stars מדיסלדורף מליגת ההוקי הגרמנית (Deutsche Eishockey Liga).

קאופמן הוא יהודי יליד פלימות', שבמינסוטה. הוא סיים את לימודיו בתיכון רובינסדייל ארמסטרונג (Robbinsdale Armstrong) בפלימות' ב-2004.

בני משפחתו
----------

סבא רבא וסבתא רבתא של קאופמן נרצחו בשואה סבו, קורט קאופמן ואחותו אילזה, היו ניצולי שואה, קורט נפטר ב-1990 כשלאוון מלאו 5 שנים. הוריו של הסב חיו בעיירה ויטליך שעל נהר המוזל בגרמניה. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הם נשלחו לגטו ריגה ומשם למחנה הריכוז סלספילס בלטביה, הם התגלגלו במחנות שונים עד שנשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ. על סיפור סבו והישרדותו גילה אוון כשנמצאה קלטת וידאו ובה הסב שוטח לעיני המצלמה את סיפור חייו, התברר כי הוא ואילזה היו הנערים היהודיים היחידים שניצלו מהעיירה ויטליך.

קריירה
------

אוון קאופמן שיחק בקבוצת ההוקי "Golden Gophers" באוניברסיטת מינסוטה ולמד ראיית חשבון בבית הספר קארלסון לניהול, כשבמקביל שיחק בליגת ההוקי לסטודנטים בארצות הברית.

ב-2008 עבר לגרמניה וקיבל אזרחות גרמנית עקב שורשיו הגרמניים. הוא קיבל הצעה לשחק בקבוצת DEG Metro Stars דיסלדורף הגרמנית ומאז הוא משחק בקבוצה. אוון נחשב לאחד מכוכבי קבוצת DEG Metro Stars והוא מרוויח כ-200,000 אירו לעונה. בפברואר 2012 קיבל הצעה לשחק בנבחרת הלאומית של גרמניה, כשאת הבכורה שלו הוא ערך ב-10 בפברואר 2012 במסגרת גביע בלארוס במינסק ונכלל בסגל הנבחרת לאליפות העולם בהוקי קרח ב-2012 באליפות זו הוא השתתף ב-7 משחקים ונבחרתו סיימה במקום ה-12.

כיוון שקבוצת DEG Metro Stars דיסלדורף נתונה בקשיים כלכליים, אוון הצטרף בעונת 2012/2013 לקבוצת הוקי מנירנברג. 

אוון קאופמן סיים את הקריירה בהוקי קרח בשנת 2015 ומאז הוא עובד כיועץ כלכלי.

חייו האישיים
------------

אוון נשוי לדניאל, יהודייה-אמריקאית שמשפחתה היגרה לארצות הברית מישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוון קאופמן** בוויקישיתוף
* סטטיסטיקת המשחק באתר EliteProspects
* אוון קאופמן במאגר הנתונים של הוקי קרח
* ביוגרפיה באתר קבוצת Golden Gophers

הערות שוליים
------------

1. ↑  כך על פי מוסף סוף השבוע של ישראל היום, 20 באפריל 2012, גיליון מס' 1317
**קרב נמאה** (ביוונית: **Μάχη του ποταμού Νεμέα**) היה קרב שנערך בשנת 394 לפנה"ס במסגרת המלחמה הקורינתית. הוא נערך על קרקעיתו היבשה של הנהר נמאה על אדמת קורינתוס באזור נמאה, בין קואליציה של ערי מדינה יווניות לבין ספרטה, והסתיים בניצחון ספרטני.

הרקע לקרב
---------

לאחר המלחמה הפלופונסית הפכה ספרטה לעיר החזקה ביותר ביוון. אולם אחד ממלכי ספרטה אגסילאוס השני יצא למסע מלחמה נגד פרס, והפרסים שלחו את טימוקרטס מרודוס כדי שיעורר את ערי יוון למרוד בספרטנים. אתונה, ותבאי, כרתו ברית ביניהם והביסו את הספרטנים בקרב הליארטוס. לאחר הניצחון הצטרפו לברית גם ארגוס, קורינתוס, תסאליה, וחלק מערי הכלקידיקי. אולם בעלות הברית בזבזו את הזמן ולא תקפו את הפלופונס, מה שאפשר לספרטנים לגייס את בני בריתם ותחת פיקודו של אריסטודמוס לתקוף את קורינתוס.

הקרב
----

שני הצדדים נפגשו על קרקעיתו היבשה של נהר נמאה. הספרטנים שלחו 18,000 הופליטים, בעלי הברית הציבו 24,000. הספרטנים היוו את האגף הימני היוקרתי, בעוד בעלי בריתם של הספרטנים היוו את האגף השמאלי. בין האתונאים לתבאנים פרץ וויכוח מי יהיה באגף הימני, בסופו של דבר האתונאים וויתרו וקיבלו את האגף השמאלי. על פי שיטת הלוחמה המקובלת ביוון העתיקה כל צד ניסה לאגף את האגף השמאלי החלש וכך אירע גם בקרב זה. הספרטנים הצליחו להשמיד את האגף האתונאי בעוד התבאנים ושאר בעלי הברית הביסו את בעלי בריתם של הספרטנים. לאחר מכן תקפו הספרטנים את כוחות בעלי הברית והביסו גם אותם. הספרטנים איבדו 1,100 איש ובעלי הברית 2,800.

תוצאות
------

למרות הניצחון הספרטנים לא יכלו להמשיך הלאה בכיבוש קורינתוס ונאלצו לחזור לפלופונס. הרווח היחיד של ספרטה מהקרב היה מניעה זמנית של חדירת כוחות עוינים לפלופונס. הספרטנים מיהרו והזעיקו את אגסילאוס חזרה מאסיה.

לקריאה נוספת
------------

* משה עמית, **תולדות יוון הקלאסית**, הוצאת מאגנס, תשס"ב (הספר בקטלוג ULI)

* Diodorus Siculus. *Library of History*. Translated by C.H. Oldfather, R.M. Geer, C.L. Sherman, F.R. Walton and C.B. Welles. Loeb Classical Library. Cambridge, MA, Harvard University Press; London, William Heinemann, 1933-1967.
* Xenophon. *Hellenica*. Translated by Carleton L. Brownson. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann. vol. 1:1918, vol. 2: 1921. Digitized copy in: Perseus

קישורים חיצוניים
----------------

* קרב נמאה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  משה עמית, "תולדות יוון הקלאסית", עמ' 431.
**קרב נאולוכוס** היה קרב ימי שניטש ב-3 בספטמבר 36 לפנה"ס בין ציי אוקטביאנוס וסקסטוס פומפיוס ליד נאולוכוס שבחוף הצפון־מזרחי של סיציליה.

רקע
---

לאחר הניצחון על פומפיוס שהושג בקרב מילאי על ידי מרקוס ויפסניוס אגריפה המחנה הקיסרי ניצל את המומנטום שנוצר והמשיך במלחמה כנגד פומפיוס.

אוקטביאנוס פלש לסיציליה בראש כוח של 21 לגיונות, 20 אלף פרשים וחמשת אלפים חיל רגלים קל. פומפיוס ביצר את הקניונים מסביב למילאי (כיום מילאצו) אולם הוא נטש אותם כתוצאה מפחד שהצי בפיקודו של אגריפה יתקוף את מילאי וכך אוקטביאנוס כבש את האזור בקלות.

הקרב
----

פומפיוס שהבין את נחיתותו בקרב יבשתי סיכם עם אוקטביאנוס על מועד שבו קרב ימי יערך, דבר זה נעשה מתוך מחשבה שהצי הימי המנוסה של פומפיוס יוכל להביס את זה של אוקטביאנוס שלמרות הניצחון במילאי היה עדיין בלתי מנוסה באופן יחסי. גודל הציים של שני הצדדים היה של 300 ספינות כל אחד, כל ספינה הייתה מצוידת בבליסטראות וקטפולטות. נעשה גם שימוש על ידי אגריפה במתקן "עורב" משופר שנועד להשתלט ספינות.

הקרב התחיל על ידי ירי מהבליסטראות והקטפולטות, לאחר מכן הספינות החלו לנגח אחת את השנייה תוך שהן עושות ניסיון לעלות את ספינת האויב ולנסות להשתלט עליה תוך עשיית שימוש במתקן ה"עורב", מכיוון שציו של פומפיוס לא נתקל במתקן כזה קודם לכן לא היה להם אמצעי יעיל להורסו.

בסופו של דבר אגריפה הצליח לשבור את ההתנגדות של פומפיוס והביס את הצי, מתוך 300 הספינות של פומפיוס רק 17 הצליחו לברוח והיתר נלכדו או הוטבעו.

התבוסה בקרב סימנה את סוף שלטונו של פומפיוס בסיציליה, הלגיונות שלו ערקו למחנהו של הטריומווירט השני, פומפיוס עצמו נמלט למזרח שם הוא מצא את מותו בשנת 35 לפנה"ס. אוקטביאנוס השתמש בניצחון הזה כדי לבסס את מעמדו ברומא ובאיטליה שכן הניצחון על פומפיוס שהיה אחראי למצב המזון הקשה באיטליה קנה את לבם של המוני העם. עם הפופולריות החדשה שלו הוא הדיח את שותפו לטריומווירט מרקוס אמיליוס לפידוס והשתלט על כוחותיו ושטחיו.
**סאנטו-מתיאס רובלי** (בפינית: **Santtu-Matias Rouvali**; נולד ב-5 בנובמבר 1985) הוא מנצח ונגן כלי הקשה פיני. כיום הוא המנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של טמפרה, של התזמורת הסימפונית של גטבורג ושל תזמורת פילהרמוניה.

ביוגרפיה
--------

רובלי נולד בלאהטי למשפחה של מוזיקאים. הוריו של רובאלי ניגנו בתזמורת הסימפונית של לאהטי. הוא הבכור מבין שלושת הבנים במשפחתו. אחד מאחיו הצעירים מת בתאונת דרכים בגיל 23.

רובלי למד כלי הקשה בצעירותו, והמשיך את לימודיו באקדמיית סיבליוס. רובלי התחרה במוקדמות הסולנים הפיניים לאירוויזיון למוזיקאים צעירים ב-2004 כנגן כלי הקשה. כנגן כלי הקשה הופיע עם תזמורות כמו התזמורת העירונית מיקלי, התזמורת הסימפונית של לאהטי ותזמורת רדיו פינלנד. בגיל 22 הוא התמקד יותר בלימודי ניצוח באקדמיית סיבליוס, שם כללו מוריו את יורמה פאנולה, לייף זגרסטאם והאנו לינטו.

בספטמבר 2009 ניצח רובלי על תזמורת רדיו פינלנד כמנצח מחליף. הוא ניצח לראשונה על הסינפונייטה של טפיולה בנובמבר 2010. מאוחר יותר באותו חודש, הסינפונייטה של טפיולה כינתה את רובלי כאמן בשיתוף עם התזמורת, החל מספטמבר 2011, בהסכם של 3 שנים.

רובלי ניצח לראשונה על התזמורת הפילהרמונית של טמפרה בינואר 2010. לאחר מכן חזר כמנצח אורח בדצמבר 2011. בספטמבר 2012 הודיעה התזמורת על מינויו של רובלי למנצח הראשי שלה, החל מעונת 2013–2014, עם חוזה ראשוני ל-3 שנים. חוזהו בטמפרה הוארך מאוחר יותר ל-2020. באפריל 2022, הודיעה התזמורת כי רובלי יסיים את תפקידו בטמפרה בתום עונת 2022–2023

מחוץ לפינלנד, רובלי ניצח לראשונה על התזמורת הפילהרמונית של קופנהגן בנובמבר 2011. לאחר מכן הוא הפך למנצח אורח ראשי של התזמורת הפילהרמונית של קופנהגן בעונת 2013–2014. באוגוסט 2014 ערך רובלי את הופעתו הראשונה בניצוח אורח עם התזמורת הסימפונית של גטבורג. במאי 2016, התזמורת הודיעה על מינויו של רובלי למנצח הראשי הבא שלה, החל מעונת 2017–2018, עם חוזה ראשוני ל-4 שנים. במאי 2019, התזמורת הודיעה על הארכת החוזה של רובלי עד 2025.

רובלי ניצח לראשונה על תזמורת פילהרמוניה בינואר 2013. במרץ 2017 הודיעה הפילהרמוניה על מינויו של רובלי לאחד משני המנצחים האורחים הראשיים החדשים שלה, החל בעונת 2017–2018. במאי 2019, הפילהרמוניה הודיעה על מינויו של רובלי למנצח הראשי הבא שלה, החל בעונת 2021–2022, עם חוזה ראשוני ל-5 שנים. בספטמבר 2020, הפילהרמוניה הוציאה את ההקלטה הראשונה שלה עם רובלי כמנצח, הקלטה של אגם הברבורים שנעשתה ב-2019.

רובלי ביצע הקלטות מסחריות עם התזמורת הפילהרמונית של אואולו עבור Ondine, ועם הפילהרמונית של טמפרה עבור Orfeo. הוא ניצח על מוזיקה של סיבליוס עם הסימפונית של גטבורג לקלאסיקות אלפא.

רובלי ומשפחתו מתגוררים בלפסאמה.

קישורים חיצוניים
----------------

* סאנטו-מתיאס רובלי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* סאנטו-מתיאס רובלי, באתר ספוטיפיי
* סאנטו-מתיאס רובלי, באתר AllMusic (באנגלית)
* סאנטו-מתיאס רובלי, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* סאנטו-מתיאס רובלי, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16733066g (data)
* GND: 1076301193
* LCCN: no2013088451
* MusicBrainz: 03198c9a-5fb9-4327-88ea-c18bb79df483
* SUDOC: 240823265
* VIAF: 305204375
* WorldCat: lccn-no2013088451

 |
**פרנסיס מ. בודט** (באנגלית: **Francis M. Beaudette**) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית. כיהן כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

בודט הוא בוגר המכללה הצבאית של קרוליינה הדרומית ("סיטאדל"). לאחר לימודיו התגייס לצבא ארצות הברית ב-1989 ושירת כקצין מודיעין. בהמשך שירותו עבר לכוחות המיוחדים ושירת כמפקד צוות, מפקד פלוגת מפקדה ועוזר קצין אג"ם של קבוצת הכוחות המיוחדים השלישית. שימש עוזר למפקד בית הספר ומרכז ג'ון פ. קנדי ללוחמה מיוחדת של צבא ארצות הברית. 

שירת כמפקד פלוגת כוחות מיוחדים וקצין אג"ם של קבוצת הכוחות המיוחדים העשירית ופיקד על הגדוד הראשון בקבוצת הכוחות המיוחדים העשירית. בשנים 2010–2012 פיקד על קבוצת הכוחות המיוחדים הראשונה, בתקופת פיקודו נוסף לקבוצה גדוד נוסף, והקבוצה נשלחה לפיליפינים והובילה כוח משימה ללחימה נגד ארגוני טרור אסלאמים כגון "אבו סיאף" ו"אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה". לאחר לימודים מונה לסגן מפקד דיוויזיית השריון הראשונה וביוני 2015 מונה לעוזר למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. 

ביולי 2017 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד פיקוד הכוחות המיוחדים הראשון במסגרת פיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית.

ביוני 2018 הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית במקום קנת טובו. שירת בתפקיד עד אוגוסט 2021.

במהלך שירותו השתתף במלחמת המפרץ, הוצב בקוסובו במסגרת כוח הייצוב, השתתף במלחמת עיראק, מלחמת אפגניסטן, במבצעים מיוחדים באפריקה ובמבצעים מיוחדים בפיליפינים. 

בודט נשוי לאליזבת. הוא בוגר תואר שני מהמכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנסיס בודט** בוויקישיתוף
* MG Francis Beaudette – New Commander of 1st Special Forces Command

הערות שוליים
------------

1. ↑  1st Special Forces Command gets new leader, ‏ fayobserver.com, ‏28 ביולי 2017
2. ↑  USASOC farewells Lt. Gen. Tovo, welcomes Lt. Gen. Beaudette, אתר צבא ארצות הברית, 8 ביוני 2018
**חורבת אחמדיה** הוא אתר ארכאולוגי במרכז רמת הגולן, בו אותרו שרידי יישוב יהודי מתקופת התלמוד.

החורבה שוכנת כקילומטר מצפון לאזור התעשייה של קצרין, ברום של כ-440 מטרים מעל פני הים. כקילומטר מצפון מערב לחורבה נמצא אתר בית הכנסת הקדום של עין נשוט.

החורבה נסקרה לראשונה בידי החוקר גוטליב שומכר בשנת 1885. באותה עת התיישבו בחורבה מספר משפחות ממוצא טורקמני, אשר עשו שימוש משני בשרידי היישוב הקדום שבמקום. שומכר ציין כי שמו המקורי של האתר היה "שוויכה". שם זה נפוץ למדי בקרב שמות חורבות בארץ, ומקורו לעיתים בשם העברי המקראי שׂוכו. בין הממצאים שתיעד שומכר בחורבה נמנו אבני משקוף עם עיטורים של בעלי חיים, ובהם נשר פורס כנפיים, וכן מספר עיטורים של מנורת תשעת הקנים, אותם תיעד שומכר ברישומיו. פריטים ארכיטקטוניים אלו אופייניים לבתי כנסת נוספים באזור מרכז הגולן.

בסקר החירום שנערך בגולן לאחר מלחמת ששת הימים נתגלתה באתר אבן מעוטרת בשריג גפן, שלצידה קטע מכתובת עברית שלשונה הוא: "תמושמשמר". החוקר דן אורמן העלה השערה כי הכתובת המלאה דנה ברשימת משמרות כוהנים או לויים. לאחר מספר שנים אותרה בשטח החורבה גם אבן גבול ביוונית, המציינת את שמותיהם של שני כפרים, ARIMOS ו- EUCWM.

לקריאה נוספת
------------

דפנה וערן מאיר, **בתי כנסת קדומים ברמת הגולן**, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים תשע"ג, עמ' 128–135.
**אֶרְוִין מרדכי רָבַּאוּ** (**Rabau**;‏ 15 בנובמבר 1899, ברלין – 15 ביוני 1983, ישראל) היה רופא גינקולוג וכירורג ישראלי. לימד באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב. ניהל מחלקת נשים ויולדות בבתי החולים בילינסון, הירקון, ותל השומר.

אודות
-----

רבאו נולד בברלין ולמד בגימנסיה ההומניסטית. במלחמת העולם הראשונה שירת בחיל התותחנים הגרמני. רבאו היה ציוני פעיל וחבר בתנועת הנוער הציונית "בלאו וייס" ("כחול לבן"). הוא למד עברית, משנה ותלמוד יחד עם ד"ר הרי הלר וגרשום שלום אצל אברהם בלייכרודה.

אחר כך למד רפואה בהיידלברג ובברלין, ובשנת 1924 קיבל תואר דוקטור לרפואה. הוא הועסק במשך תקופה כרופאו האישי של אחד מעשירי גרמניה, ואחר כך עבד בבית החולים הנודע "מואביט" (Moabit) בברלין במשך כעשר שנים. משנת 1930 היה סגן מנהל המחלקה לגינקולוגיה ומיילדות. בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, עלה רבאו לארץ ישראל.

### בארץ ישראל ומדינת ישראל

בארץ ייסד בשנת 1936 יחד עם הרי הלר ואחרים את בית החולים בילינסון בעזרתה של "קופת החולים הכללית של הסתדרות העובדים בא"י", שם עמד בראש המחלקה הגינקולוגית.

בשנת 1948 עבד רבאו בהתנדבות כיועץ גינקולוגי לרופאה הראשית של חיל הנשים ד"ר אנטוניה בורשטין

בשנת 1948 עזב יחד עם ד"ר הלר את בית החולים ועבר לבית החולים תל השומר, שם הקים וניהל במשך שנים את אגף לגינקולוגיה ומיילדות.

הוא עסק במחקר בעיות הפוריות, והפך מחקר זה לחלק מתוכנית המחקר של בית החולים תל השומר. מתלמידיו: הפרופ' חיים זכות, הפרופ' שלמה משיח.

קיבל את תואר יקיר העיר תל אביב.

מתלמידיו: ד"ר דוד הוגו כהן

בשנת 1936 נישא לציונה קטינסקי, דיאטנית ופעילה בוויצו, בתם של ברוך קטינסקי וגוטה לבית שרתוק, שנולדה בתקופת התיישבותם בכפר הערבי עין סיניא. ילדיהם: פרופ' נורית כנען-קדר, פרופ' יעל קציר ופרופ' מיכה רבאו, שהיה כירורג בכיר באיכילוב.

נכדיו: פרופ' חגי כנען, יונתן כנען, דן קציר, פרופ' תמר קציר ד"ר עודד רבאו, מיכל רבאו, וענת ברקין רבאו.

נפטר בשנת 1983, בן 83 במותו. נקבר בבית העלמין קריית שאול.

קישורים חיצוניים
----------------

* The 70th birthday of Prof. Erwin M. Rabau
* תקוה ויינשטוק, הפרופסור אוסף פמוטים, מעריב, 6 בספטמבר 1961
* ישעיהו אביעם, יש מרפא לעקרות, מעריב, 19 במרץ 1963
* ישעיהו אביעם, מחלקה חדשה – תקווה חדשה: בית־היולדות הגדול שהוקם בתל־השומר זכה להכרה בינלאומית, מעריב, 24 בספטמבר 1965
* ישעיהו אביעם, "ערב ראיונות" – במסגרת המסע לעידוד הילודה, מעריב, 3 בדצמבר 1968
* פרופ' א. רבאו, מנהל מחלקה ליולדות ב"תל־השומר": אינני מאמין שנמוקים רפואיים לגבי הסיכונים שבהפלה יניאו אישה מלעשות זאת. הפתרון: לשכנע את הרופאים, מעריב, 10 בינואר 1969
* נורית כנען-קדר, התנגשות התרבויות בארץ ישראל, **יקינתון MB**, דצמבר 2008, גיליון 229, בספרייה הווירטואלית של מטח

הערות שוליים
------------

1. ↑  ארוין רבאו באתר חברה קדישא ת"א–יפו
2. ↑  "כל חייל חזית" - השירות הרפואי צבאי בארץ ישראל ובמדינת ישראל בתקופת מלחמת העצמאות 1947–1949, ברוך הורוויץ, כרך ב', משרד הביטחון – ההוצאה לאור, שנת 2000, פרק: תקופה שישית: שלב האופנסיבה שלנו - המתקפה הישראלית חלק ג', עמוד 387

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007303157605171
* GND: 12823248X
* ISNI: 0000 0001 0817 5989
* VIAF: 160618567
* WorldCat: viaf-160618567

 |
**Birthday** (יום הולדת) הוא שיר הארד רוק של הביטלס מהאלבום, The Beatles (האלבום הלבן) משנת 1968. השיר נכתב על ידי ג'ון לנון ופול מקרטני יחד, למרות שברובו נוצר על ידי פול, כולל ריף הגיטרה השולט בשיר. כמוכן ניגון הריף מבוצע על ידי פול ולא על ידי ג'ורג' אשר בדרך כלל ניגן גיטרה מובילה. זהו השיר שפותח את הצד השלישי באלבום הויניל (או הפותח את הדיסק השני בגרסת ה-CD). השיר מזכיר את סגנון הרוק הפשוט והשמח המוקדם של הביטלס ברוק אנד רול. אשתו לעתיד של לנון, יוקו אונו, ואשתו של ג'ורג' האריסון, פאטי בויד, עושות קולות ליווי בשיר. ב-1990, מקרטני ביצע את השיר מחדש בהופעה בקריירת הסולו, כצד ב' לסינגל שצד א' הוא גם ביצוע סולו שלו לשיר מתקופת הביטלס, Good Day Sunshine. ב-2010, מקרטני ורינגו סטאר ביצעו את השיר לרגל יום הולדתו ה-70 של סטאר.

ביצוע
-----

* פול מקרטני - שירה, גיטרה חשמלית, פסנתר, מחיאות כפיים
* ג'ון לנון - שירה, גיטרה חשמלית, זמר ליווי, מחיאות כפיים
* ג'ורג' האריסון - גיטרת בס, מחיאות כפיים
* רינגו סטאר - תופים, תוף מרים, מחיאות כפיים
* יוקו אונו - זמרת ליווי, מחיאות כפיים
* פטי האריסון - זמרת ליווי, מחיאות כפיים
* מאל אבנס - מחיאות כפיים

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Birthday" באתר מיוזיק בריינז
* גרסאות נוספות ל"Birthday" באתר SecondHandSongs
* סרטון השיר "Birthday" באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: ff58da40-892f-3542-99d6-7ee4dede83e4

 |
סצנת סימפוזיון; גברים שוכבים פרקדן עם הארומנוס שלהם. פרסקו (ציור קיר) מ"קברו של הצוללן", שנת 475 לפנה"ס. מוזאון פאסטום, איטליה
במסורת היחסים הפדרסטיים של אתונה הקלאסית, היה ה**אֵרוֹמֵנוֹס** (ביוונית: ἐρώμενος, ברבים ἐρώμενοι, eromenoi) נער מתבגר אשר קיים מערכת יחסים עם גבר מבוגר, או כמו שהיה ידוע בכינויו – אראסטס (ἐραστής).

המונח עבור אותו תפקיד השתנה מפוליס אחת לאחרת. באתונה, הארומנוס היה ידוע גם כ*פאיידיקה*; בספרטה השתמשו במילה *אייטס* (מאזין), מונח שנמצא בשימוש גם בתסלי; בכרתים נודעו הבנים בשם *קליינוס* (מהולל) והם נלחמו במערכה עם מאהביהם, כ*פרסטטנס* (מישהו שעומד לצד אחר). 

הארומנוס האידיאלי – כמו גם האראסטס שלו – הוגדר כמי שציית לעקרונות האנקרטיה או "שליטה עצמית", אשר מציגים גישה של מתינות וריסון עצמי בכל התחומים.

תכונות התפקיד
-------------

הצעירים נדרשו להפגין התנגדות מול הפצרותיהם של האראסטסים השונים, אשר חיפשו לרכוש את חיבתם, על מנת לבחון את רצינות כוונותיהם, ולבחור את הראוי ביותר. כתוצאה מכך, באטיקה, ארומנוסים היו נתונים לחיזור עיקש ומתמיד, כמו גם מושא לתגרות רחוב וויכוחים בקרב גברים צעירים שהתחרו על חיבתם. חלק מן הארומנוסים עברו להתגורר עם מאהביהם, ושהו איתם תקופת זמן מסוימת. 

היוונים זיהו והביעו הערכה לפרק הזמן בחייו של בחור עת הוא בשל לאהבה; המילה היוונית נהגה לתאר בחור כזה כ- hôraios, כלומר, "בלבלוב". ארומנוסים היו בדרך כלל זכרים בגילאים שתים עשרה עד שבע עשרה. למרות שהארומנוס זכה להערכה בשל יופיו, הוא זכה להערכה אף רבה יותר בשל תכונות של צניעות, חריצות ואומץ. ב"סימפוזיון" של אפלטון, הדמות אריסטופאנס אומרת כי הארומנוסים אשר "אוהבים גברים ונהנים עם גברים וחסותם של הגברים נפרשת עליהם" אינם חסרי בושה, כי אם "מיטב הבנים והבחורים, משום שהם הגבריים ביותר בטבע" (191ה–192א) (למרות שזו עשויה להיות דעה המוחזקת על ידי אתונאים אריסטוקרטיים מסוגם של אפלטון ואריסטופאנס, טבע הדיאלוגים האפלטוניים גורם לתהייה אם דעה זו הייתה אכן שייכת לאפלטון או לאריסטופאנס עצמם).

הארומנוס הצטייר באופן טיפוסי כמי שעובר אימונים פדגוגיים ובעוד הוא היה בצורה אופיינית מושא לחיבה ותשוקה, אין הוא היה בהכרח מעורב בפעילות מינית. כאשר מרכיב זה היה קיים ביחסים, ביטוי מיני מתואר באיקונוגרפיה כדבר, שהתבסס בעיקר על ליטופים וחיכוך איבר המין ללא חדירה. נראה כי מין אוראלי היה נפוץ פחות, אולם שכיח דיו על מנת להפוך נושא לקומדיה, ולביקורת, אשר הושתתה על הדעה כי הייתה זו פעילות מבישה, אשר סיכנה את הנערים בהפיכתם לנשיים אילו התרגלו לאהוב זאת. 

בהגיעו לגיל בגרות (בשנתו השמונה עשרה), היה הארומנוס גוזז את שערו והופך כשיר לקבל על עצמו את תפקיד האראסטס, לחזר ולזכות בארומנוס משלו. 

"ארומנוס" באופן מסורתי מתורגם לאנגלית כ"נאהב", הגם שאין זו התאמה מושלמת למושג.

ראו גם
------

* הומוסקסואליות ביוון העתיקה
* זנות ביוון העתיקה
**DF-41**‏ (בסינית: 東風,*תרגום: רוח מזרחית-41* או Dongfeng-41, CSS-X-10), הוא  טיל בליסטי בין יבשתי סיני המונע על ידי דלק מוצק.

לטיל טווח מבצעי הנע בין 12,000  ל-15,000 ק"מ. נתון זה ממצב אותו כטיל עם הטווח הארוך ביותר בעולם, יותר מ LGM-30 מיניטמן האמריקאי הפועל בטווח מקסימלי של כ-13,000 ק "מ. אנליסטים מעריכים כי לטיל מהירות מקסימלית של 25 מאך, ומסוגל לשאת ראשי נפץ מרובים MIRV (עד 10). דווח שפיתוח של טכנולוגיית MIRV הואץ בתגובה לפריסה של המערכת הלאומית להגנה מטילים של ארצות הברית אשר מקטינה את יכולת ההרתעה הגרעינית של סין.. הפרויקט החל ב-1986, וייתכן שהוא כעת משולב עם תוכנית JL-2.

באפריל 2016 סין ערכה בהצלחה ניסוי (שביעי) של DF-41 עם שני ראשי נפץ מדומים קרוב לים סין הדרומי בזמן שהמתיחות באזור בין וושינגטון לבייג'ינג גבוהה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **DF-41** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "DF-41 (CSS-X-10)". Missilethreat.csis.org. 12 בפברואר 2014. נבדק ב-8 במרץ 2014. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Arjun Subramanian P (12 בנובמבר 2012). "DF-41: China's answer to the US BMD efforts". Institute for Defence Studies and Analyses. נבדק ב-8 במרץ 2014. `{{cite web}}`:  (עזרה)
5. ↑  China Confirms Multiple-Warhead Missile Test in South China Sea
**DJ Yella** הוא כינויו של **אנטואן קראבי** (נולד ב-11 בדצמבר 1967 בקומפטון, לוס אנג'לס) הוא ראפר ודיג'יי בעבר של להקת ה-World Class Wreckin' Cru ויותר מאוחר של להקת הראפ המצליחה N.W.A. הוא שאל את שמו ממועדון ה"טום טום" - מר. יאלוו.

קריירה מוזיקלית
---------------

קראבי ידע לנגן בתופים והיה מושפע מתקליטנים כמו DJ גרנדמאסטר פלאש.

ב-1983 חבר קראבי לאנדרה יאנג, המכונה ד"ר דרה ויחד עם לונזו, בעל מועדון ריקודים ברובע קומפטון וקלי-אנ-טל, הקימו השלושה את להקת ה-World Class Wreckin' Cru שניגנה אולד סקול ראפ ומוזיקת טכנו. 

בשנת 1986 הלהקה התפרקה בשל בעיות כלכליות.

### הקריירה ב-N.W.A

ד"ר דרה, Eazy-E ואייס קיוב שהגיע מלהקה קטנה בשם C.I.A וצורף בשל כישרונו לכתיבת שירים, החליטו להקים להקה ומאוחר יותר צירפו גם את קראבי שיעבוד על מנגינה לשיר של קיוב הנקרא "Boyz-n-The Hood". הלהקה, שטרם בחרה שם, צירפה אליה גם את הראפר The D.O.C. שהתפרסם כחבר בלהקת הראפ הקטנה והמצליחה מטקסס, The Fila Fresh Crew. לבסוף הוחלט לקרוא ללהקה N.W.A וב-1987 הם הוציאו אלבום בשם N.W.A. and the Posse שלא הצליח. יותר מאוחר צורף ללהקה MC Ren.

ב-1988–1989 הלהקה הצליחה מאוד עם האלבומים Straight Outta Compton, שנחשב לאחד מאלבומי הראפ הטובים ביותר של כל הזמנים, ו-Eazy-Duz-It של Eazy-E. 

קראבי לא היה דמות בולטת בלהקה והוזכר בשירים רק כאחד שמתחיל קצבים שונים של מוזיקה. באוגוסט 1991 התפרקה הלהקה בשל בעיות כלכליות.

ב-1995 מת Eazy-E מאיידס וקראבי היה היחיד מחברי הלהקה שהגיע ללווייתו. ב-1996 הוציא קראבי את אלבומו הראשון כזמר יחיד, One Mo Nigga To Go, שהוקדש ל-Eazy-E. מאז נפסקה לחלוטין הקריירה המוזיקלית שלו

הימים שאחרי הלהקה
-----------------

ב-1992, בזמן שמרבית חברי להקתו לשעבר פתחו בקריירות ראפ מצליחות, נהיה קראבי במאי סרטים פורנוגרפיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **DJ Yella** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של DJ Yella
* DJ Yella, ברשת החברתית פייסבוק

* DJ Yella, ברשת החברתית אינסטגרם

* DJ Yella, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* DJ Yella, באתר ספוטיפיי

* DJ Yella, באתר AllMusic (באנגלית)

* DJ Yella, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* DJ Yella, באתר דיזר

* DJ Yella, באתר Discogs (באנגלית)

* DJ Yella, באתר Songkick (באנגלית)
* אמיר סומר, ‏עדיין מקומפטון: ראיון בלעדי עם הדיג'יי של מייסדי הגנגסטא ראפ, NWA, באתר "Time Out ישראל", 26 באפריל 2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: f64f9476-c83b-4b4b-8471-418b05b90703
* VIAF: 1505159474072127660525
* WorldCat (עם VIAF): 1505159474072127660525

 |
**פאולינה, נסיכת וירטמברג** (בגרמנית: **Pauline von Württemberg**; 19 בדצמבר 1877 - 7 במאי 1965), הייתה בתו של וילהלם השני, מלך וירטמברג.

ביוגרפיה
--------

פאולינה נולדה ב-19 בדצמבר 1877 בשטוטגרט, לוילהלם, נסיך וירטמברג ולמריה, נסיכת ולדק ופירמונט, בתם של גאורג ויקטור, נסיך ולדק ופירמונט והלנה, נסיכת נסאו, והייתה דודניתם של וילהלמינה, מלכת הולנד וקרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה. בהיותה בת 4 מתה אמה מריה, נסיכת ולדק ופירמונט, ובשנת 1886 התחתן אביה בשנית עם שרלוטה, נסיכת שאומבורג-ליפה. בשנת 1891 הוכתר אביה כמלך וירטמברג, אולם לאחר מלחמת העולם הראשונה הוא התפטר מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית.

ב-29 באוקטובר 1898 התחתנה פאולינה עם וילהלם פרידריך, נסיך ויד, ממנו היו לה שני בנים. לאחר הנישואים התגוררו בני הזוג בפוטסדאם, ובשנת 1902 הם עברו להתגורר בברלין. בשנת 1907 הם עברו לגור בנויוויד, ובאותה שנה קיבלה תפקיד בכיר בצלב האדום. בשנת 1933 הצטרפה פאולינה למפלגה הנאצית, אולם מעולם לא מילאה בה תפקיד כלשהו. בשנת 1945, זמן קצר לאחר תום מלחמת העולם השנייה, מת בעלה וילהלם פרידריך, נסיך ויד, ולאחר מותו עברה פאולינה להתגורר בווירטמברג. לאחר המלחמה הסתירה פאולינה בביתה את פושע המלחמה הנאצי אוגוסט הייסמאייר ואשתו גרטרוד שולץ-קלינק, ואף הועמדה על כך לדין על ידי צבא ארצות הברית בשנת 1948. לאחר מכן הקדישה פאולינה את חייה לגידול סוסים, וב-7 במאי 1965 מתה פאולינה בביתה בלודוויגסבורג.

משפחתה
------

ב-29 באוקטובר 1898 התחתנה פאולינה עם וילהלם פרידריך, נסיך ויד, ממנו היו לה שני בנים:

* הרמן, נסיך ויד (1899–1941)
* דיטריך, נסיך ויד (1901–1976)

אילן יוחסין
-----------


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פאול, נסיך וירטמברג |   | שרלוטה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן |   | וילהלם הראשון, מלך וירטמברג |   | פאולינה תרזה, דוכסית וירטמברג |   | גאורג השני, נסיך ולדק ופירמונט |   | אמה, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים |   | וילהלם, דוכס נסאו |   | פאולינה, נסיכת וירטמברג |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   | פרידריך, נסיך וירטמברג |   |   |   |   |   | קתרינה, נסיכת וירטמברג |   |   |   |   |   | גאורג ויקטור, נסיך ולדק ופירמונט |   |   |   |   |   | הלנה, נסיכת נסאו |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   | וילהלם השני, מלך וירטמברג |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | מריה, נסיכת ולדק ופירמונט |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | **פאולינה, נסיכת וירטמברג** |
|

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאולינה, נסיכת וירטמברג** בוויקישיתוף
* פאולינה, נסיכת וירטמברג (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007424733505171
* GND: 107706245
* ISNI: 0000 0000 3002 3925
* NTA: 10642582X
* SUDOC: 066641586
* VIAF: 57137730
* WorldCat: viaf-57137730

 |
**אפולינרי מיכאילוביץ' וסנצוב** (ברוסית: **Аполлинарий Михайлович Васнецов**;‏ 6 באוגוסט 1856 – 23 בינואר 1933) היה צייר רוסי ואמן גרפי אשר התמחה בציור סצנות היסטוריות ובייחוד סצנות מההיסטוריה של מוסקבה.

קורות חיים
----------

וסנצוב לא רכש השכלה אמנותית או גרפית, אלא למד תחת אחיו, הצייר הידוע ויקטור וסנצוב. 

מאז שנת 1883 התגוררו שני האחים באברמצבו, שם הושפע אפולינרי וסנצוב מהאמן וסילי פולנוב. בין השנים 1898–1899 נסע אפולינרי ברחבי אירופה, ובעקבות סיור זה החל לצייר, בנוסף לסצנות נוף, גם תיאורי נוף היסטוריים. ציורים רבים שלו מתארים את העיר מוסקבה בימי הביניים.

אפולינרי וסנצוב השתתף באיגוד של תערוכת האמנות הנודדת (הפרדויז'ניקי) החל משנת 1899 וחבר באקדמיה הקיסרית לאמנויות מאז שנת 1909. כמו כן הוא היה בין המייסדים של איגוד אמני רוסיה.

האסטרואיד וסנצוב
----------------

בשנת 1978 נקרא אסטרואיד וסנצוב 3586 שהתגלה על ידי האסטרונומית הסובייטית לודמילה ז'וראבליובה על שמו ועל שם אחיו.

* הקרמלין, 1892הקרמלין, 1892
* רחוב בעיר: תפאורה עבור האופרה האופריצ'ניק מאת פיוטר צ'ייקובסקי, 1911רחוב בעיר: תפאורה עבור האופרה **האופריצ'ניק** מאת פיוטר צ'ייקובסקי, 1911
* בתוך הקרמליןבתוך הקרמלין
* שליחים מגיעים אל הקרמליןשליחים מגיעים אל הקרמלין

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אפולינרי וסנצוב** בוויקישיתוף
* קורות חיים
* קורות חיים
* אפולינרי וסנצוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  לפי הלוח היוליאני: 25 ביולי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007448943105171
* BIBSYS: 90210912
* CiNii: DA05095161
* GND: 119458578
* ICCU: BVEV036941
* ISNI: 0000 0001 0969 1598
* LCCN: n80137901
* NKC: xx0025188
* NTA: 067525717
* RERO: 02-A013500515
* RKD: 79497
* RSL: 000041240
* SNAC: w6z04950
* SUDOC: 158458230
* ULAN: 500015969
* VIAF: 47572101
* WorldCat: lccn-n80137901

 |
**ארמופזוס** (שם מדעי: *Eremopezus*) הוא סוג של עוף גדול חסר יכולת תעופה שכנראה השתייך לקבוצה עופות קדומים חסרי שיניים, בה נכללים האמו והיען המודרניים, אשר התקיים במשך האאוקן המאוחר שלפני 36 עד 33 מיליון שנה מזמננו בצפון אפריקה.

הוא התגלה בשכבות מאובנים בתצורות ג'בל קטראני (Jebel Qatrani Formation) שעל יד העיר פיום שבמצרים, קרוב לאגם קארון והוא תואר למדע ב-1904 בידי החוקר הבריטי צ'ארלס וויליאם אנדרוס (Charles William Andrews), כשמשמעות שמו היא: "Eremos" - נזיר ביוונית עתיקה (לפי מספר דעות הכוונה היא לשוכן מדבר) ו-"pezós" - מהלך, כלומר: "מהלך מדברי או נזירי". סוג זה כלל מין יחיד - *Eremopezus eocaenus*, מאחר שהתקיים באאוקן.

תיאור
-----

הארמופזוס קרוב במראהו לאמו, יען או לננדו אך משויך למשפחה עצמאית - ה**ארמופזיים** (Eremopezidae), כאשר בעבר סברו שמבנה גפיו דמה לזה של עופות הפיל ממדגסקר ובעיקר למולרורניס, הקטן יחסית. בעבר גם סברו שנמצאו ביצים ענקיות שלו, מה שהוביל לקרבתו אליהם, אך אלה התבררו כבני גילאים צעירים יותר.

לפי המאובנים שנמצאו הוא הגיע לגובה של 1.6 מטר ולמשקל של מעל 30 ק"ג ואולי אף מעל 50 ק"ג, אם כי הדעות על כך חלוקות. עקב גודלו כנראה שלא יכל לעוף אלא נע על הקרקע. מספר חוקרים טוענים שלמרות שהיה נע על הקרקע השתייך לקבוצה עופות מפותחים חסרי שיניים, בהם מספר מינים שהותאמו לחיי קרקע כמו הקבוצה דמויי תרנגול וכן המנעלן, החובתיים והלבלר, שאולי היו קרוביו.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Amadon, Dean (1947). "An Estimated Weight of the Largest Known Bird" (PDF). Condor. 49 (4): 159–164. doi:10.2307/1364110. JSTOR 1364110.
2. ↑  Agnolin et al, Unexpected diversity of ratites (Aves, Palaeognathae) in the early Cenozoic of South America: palaeobiogeographical implications Article in Alcheringa An Australasian Journal of Palaeontology · July 2016 DOI: 10.1080/03115518.2016.1184898
**אפולין טראורה** (בצרפתית: **Apolline Traoré**; ‏1976) היא במאית מבורקינה פאסו.

ביוגרפיה
--------

אפולין טראורה נולדה בשנת 1976 בוואגאדוגו. המקצוע של אביה היה מדריך טיולים. בגיל 17 טראורה עברה עם משפחתה לארצות הברית ולמדה בקולג' אמרסון (אנ') שבבוסטון, מוסד הידוע בתחום האומנות והתקשורת.

בשנות ה-2000 היא ביימה מספר סרטים קצרים. אחד הסרטים שביימה נקרא "The Price of Ignorance" (בתרגום חופשי לעברית "מחיר הבורות"). הסרט מציג את סיפורו של אונס שקרה בבוסטון שבארצות הברית, ויצא בשנת 2000. סרט נוסף שהיא ביימה הוא "Kounandi" (בתרגום חופשי לעברית "בן מזל"), על גמד שנדחה על ידי כולם. הסרט יצא בשנת 2003 והוא הוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. בנוסף היא הפיקה בשנת 2004 את הסרט באורך מלא הראשון שלה, "Sous la clarté de la lune" (בתרגום חופשי לעברית "תחת אור הירח").

בשנת 2005 עברה לבורקינה פאסו, שם עבדה עם אידריסה ואדראוגו. בשנת 2008 היא ביימה את סדרת הטלוויזיה "Le testament" (בתרגום חופשי לעברית "הרצון").

הסרטים שהפכו אותה לידועה הם "Moi Zaphira" (בתרגום חופשי לעברית "אני זאפירה") שיצא בשנת 2013, ו-"Frontières" (בתרגום חופשי לעברית "גבול") שיצא בשנת 2018 וזיכה אותה בשני פרסים בפסטיבל הסרטים של ואגאדוגו.

פילמוגרפיה
----------

### סרטים קצרים

* "The Price of Ignorance" ‏(2000)
* "Kounandi" ‏(2003)

### סדרת טלוויזיה

* "Le Testament" ‏(2008)

### סרטים באורך מלא

* "Sous la clarté de la lune" ‏(2004)
* "Moi Zaphira" ‏(2013)
* "Frontières" ‏(2018)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אפולין טראורה** בוויקישיתוף
* אפולין טראורה, ברשת החברתית טוויטר
* אפולין טראורה, ברשת החברתית LinkedIn
* אפולין טראורה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר מידע על יוצרי סרטים באפריקה, יצא לאור על ידי "Karthala", עמוד 121
2. ↑  QUATUOR COMPLICE AUX "FRONTIÈRES", נכתב על ידי Maria Malagardis, באתר "Libération", ב-22 במאי 2018
3. ↑  Bravo Apolline Traoré !, נכתב על ידי Moi Zaphira, באתר "Radio France internationale", ב-27 בפברואר 2013
4. ↑  mélodrame et libre circulation des biens, נכתב על ידי Thomas Sotinel, באתר "Le Monde", ב-23 במאי 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb17901153s (data)
* GND: 1278523596
* ISNI: 0000 0005 0447 696X
* LCCN: no2004122377
* NTA: 33374523X
* VIAF: 19401790
* WorldCat: lccn-no2004122377

 |
**פלביסקיטום** (בלטינית : **Plebiscitum**; **החלטות פלבס**) היה השם שניתן בתקופת הרפובליקה הרומית לחוקים שהועברו על ידי אספת הפלבס.

בתקופת קיומה הראשונה של אספת הפלבס, היה מעמדה של הצעה שהתקבלה בה מעמד מיוחד, "החלטת פלבס (Plebiscitum)", ולא חוק (Lex), מאחר שאספת הפלבס לא הייתה אספה של כל העם (Populus), שכן הפטריקים לא לקחו בה חלק.

בשל מעמד זה לא היה להצעות אלו תוקף מחייב לכלל העם הרומאי אלא אם כן אושרו מחדש על ידי הקונסול באספת הקנטוריות. למרות זאת נהוג היה לראות בהן חוקים של כל העם אם זכו לתמיכה מן הסנאט. 

כחלק מן המאבק בין הפלבס לפטריקים הועלתה דרישה מצד הפלבס להכרה בפלביסקיטום כמחייב את כלל העם, הפטריקים התנגדו לדרישה זאת ובתגובה פרשו הפלבס לגבעת היאניקולום וקווינטוס הורטנסיוס, הדיקטטור שמונה כדי לטפל במשבר, נכנע לדרישתם ובשנת 287 לפנה"ס חוקק חוק שקבע שכל פלביסקיטום מחייב את כל העם הרומאי. כך הפכה מועצת הפלבס לאחד הצינורות המרכזיים לחקיקת חוקים ברפובליקה, וחשיבות ההבחנה בין פלבאים לפטריקים דעכה.

בזמן הדיקטטורה של לוקיוס קורנליוס סולה בוטלה עצמאות אספת הפלבס בתחום החקיקה והיא נדרשה לקבל קודם לכן את אישור הסנאט, דבר זה היה במסגרת מדיניותו של סולה שנועדה לבצע תיקונים בהתנהלות המדינה שיחזקו את הסנאט ויחלישו את טריבוני הפלבס. תיקון זה בוטל בשנת 70 לפנה"ס על ידי הקונסולים קראסוס ופומפיוס.

קישורים חיצוניים
----------------

* Eastland Stuart Staveley and Antony Spawforth, Plebiscitum, Oxford Classical Dictionary
**דוד קוליץ** (18 בספטמבר 1943 – 10 בינואר 2022) היה איש עסקים ישראלי, יושב-ראש ומנהל קבוצת "אלול טכנולוגיות". כיהן במספר תפקידים ציבוריים, ובהם יושב-ראש מועצת המנהלים של בית התפוצות ויושב-ראש חבר הנאמנים של המרכז הרפואי תל אביב.

ביוגרפיה
--------

נולד בירושלים לחיים עמנואל קוליץ, סופר ויקיר ירושלים, שהיה אחיו של הרב יצחק קוליץ, רבה של ירושלים. אמו זלדה הייתה נכדתו של הרב יוסף חיים זוננפלד. קוליץ קיבל בביתו חינוך דתי ולמד בבתי ספר דתיים. לאחר שירותו הצבאי שימש עיתונאי בידיעות אחרונות, הצופה והיום. במקביל למד באוניברסיטה העברית מדע המדינה, משפטים וסטטיסטיקה. ב 1976 סיים קורס קצינים בסיסי מילואים בבה"ד 1 כשהוא בן 33.

בסוף שנות ה-60 הכיר את עזר ויצמן, ומאז היה לידידו הקרוב ולימים שותפו לעסקים. כשוויצמן כיהן כשר התחבורה בממשלת האחדות הראשונה, בשנים 1969–1970, שימש קוליץ עוזרו ומנהל לשכתו, והמשיך בתפקיד גם כששמעון פרס החליף את ויצמן כשר התחבורה בספטמבר 1970, עם פרישת גח"ל מהממשלה. בתקופה שקדמה למלחמת יום הכיפורים, שימש עוזרו של שר הביטחון משה דיין, וכן שימש דובר המשלחת הצבאית הישראלית לשיחות השלום עם מצרים.

בשנת 1974 יסד את קבוצת "אלול טכנולוגיות" יחד עם קבוצת שותפים ובהם עזר ויצמן, מיקי אלבין ומנחם (מנטה) עצמון. במשך שנים שימש קוליץ המנכ"ל והיו"ר של החברה.

בשנות ה-80 שימש חבר נשיאות התאחדות התעשיינים בישראל וחבר נשיאות לישכת המסחר ישראל-אמריקה, וכן חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב. באותה תקופה היה בין מקימי הפורום הישראלי ונבחר ליו"ר הראשון שלו. בשנות ה-90 שימש יושב-ראש חבר הנאמנים של המרכז רפואי על שם "סורסקי" בתל אביב. מאז 1999 ועד למותו היה חבר ההנהלה וחבר חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית. בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 כיהן כיושב-ראש מועצת המנהלים של בית התפוצות. הוא היה חבר בהנהלה ובנשיאות של לשכת המסחר הישראלית ושימש סגן נשיא שלה. כיהן כדירקטור במספר חברות עסקיות ומוסדות ציבור בישראל.

נפטר ב-10 בינואר 2022. הותיר אחריו אישה, נעמי, בתו של אליהו סחרוב ונינתו של יצחק אייזיק בן-טובים, ושלושה ילדים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אהוד אבריאל יועץ השר פרס, דבר, 4 בספטמבר 1970
2. ↑  דוד ליפקין, עזר בעולם העסקים, מעריב, 6 באוגוסט 1982
3. ↑  דני זקן, איש העסקים דוד קוליץ הלך לעולמו בגיל 78, באתר גלובס, ‏10 בינואר 2022

| יושבי ראש הפורום הישראלי |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| דוד קוליץ (1985–1986) • זאב בילסקי (1986–1988) • שמואל בן-טובים (1988–1990) • יואב נבון (1990–1992) • יגאל בריטמן (1992–1994) • טוני קריסטל (1994–1996) • עירית דורטל ודוד מיטלברג (מילוי מקום) (1996–1997) • אברהם אינפלד (1997–1998) |

 |
ווקסהול 10, 4 דלתות, שנת 1938
ווקסהול 10
ווקסהול 10
**ווקסהול 10** היא מכונית משפחתית, קטנה שהושקה על ידי יצרנית הרכב **ווקסהול מוטורס** הבריטית, מבית ג'נרל מוטורס בשנת 1937. הווקסהול 10 יוצרה בין השנים 1937–1940 ובתום מלחמת העולם השנייה בין השנים 1946–1947.

בתקופת מלחמת העולם השנייה ייצורה של הווקסהול 10 הופסק. 

הדגם התחרה ב-"מוריס 10" וב-"פורד 10".

דגמים
-----

* דגם 4 דלתות
* דגם 2 דלתות קופה
* דגם 2 דלתות רודסטר (קבריולה)

מפרט טכני ומידות
----------------

* מנוע קדמי 1,203 סמ"ק המפתח 25.4 כ"ס (1937-1940)
* מנוע קדמי 1.203 סמ"ק המפתח 23.5 כ"ס (1946-1947)
* אורך הרכב - 3,950 מ"מ (1937-1940)
* אורך הרכב - 4,039 מ"מ (1946-1947)
* רוחב - 1,549 מ"מ
* גובה - 1,914 מ"מ
* בסיס גלגלים - 2,388 מ"מ (1937-1940)
* בסיס גלגלים - 2,483 מ"מ (1946-1947)

ראו גם
------

* ווקסהול 12
* ווקסהול 14
* ווקסהול ויוה
* ווקסהול ויקטור
* ווקסהול קרסטה
* ווקסהול מוטורס

לקריאה נוספת
------------

* ווקסהול 10  (0:24), יו-טיוב

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ווקסהול 10** בוויקישיתוף
השער אל חצר הארמון סוצו בבוקרשט
**ארמון סוּצוּ** (רומנית: **Palatul Suţu**; לפעמים ידוע בהיגוי השגוי "שוּצוּ") הוא בניין בבוקרשט, בירת רומניה, בשדרות ברטיאנו 2, באזור האוניברסיטה, ברובע 3, שנבנה בשנים 1833–1835 לפי תוכניות האדריכלים הווינאים קונרד שווינק ויוהאן פייט. סגנון הבניין הוא נאו-גותי. כיום שוכן בו "מוזיאון העיר בוקרשט".

הארמון נבנה עבור הפוסטלניק הגדול קוסטאקה גריגורה סוצו למטרת מגורים. סוצו קיבל את המגרש שעליו מתנוסס הארמון כנדוניה בחתונתו עם רוקסנדרה רקביצה.

מבנה
----

לבניין כיפה וארבעה צריחונים מצולעים. הבית יופה בהמשך על ידי נברשת עשויה מפליז משנת 1836 ובעלת 24 פמוטות, הדומה לזו שבכנסיית יוחנן החדש, כמו כן על ידי קישוטים - תקרתיים למשל, פרי יצירתו של הפסל קארל שטורק.

באולם המרכזי בנה שטורק שלוש ארקדות ומדרגות מרשימות המתפצלות לשתיים. מעל ראי שהוזמן ממוראנו עומד מדליון מעץ של אירינה סוצו, אשתו של גריגורה סוצו ובתו של הבנקאי שטפאן האג'י מוסקו. מסביב לארמון נמצא בעבר פארק שהיה מגיע עד למנזר סבא הקדוש, ושבמקומו נבנתה אוניברסיטת בוקרשט. בגן הפארק נמצאה בעבר בריכה והסתובבו בו שקנאים, טווסים פסיונים ובעלי חיים אקזוטיים.

הארמון עבר בירושה לבן מחוץ לנישואים של קוסטאקה גריגורה סוצו, גריגורה סוצו.
המקום נודע בזמנו במסיבות ובנשפים של האריסטוקרטיה המקומית, החשוב ביניהם בליל השנה החדשה (ה"רווליון"). העיתונאי איטלקי רוברטו פאווה שביקר בבוקרשט בשלהי המאה ה-19 החשיב את ארמון סוצו כאחד מהבניינים הייצוגיים של בירת רומניה, לצידם של ארמונות שטירביי, ברנקוביאנו וגיקה.

בימי השלטון הקומוניסטי ב-24 בינואר 1959 נהפך ארמון סוצו למוזיאון להיסטוריה של העיר בוקרשט.

קיים עוד ארמון סוצו בבלצ'יק בבולגריה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארמון סוצו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ארמון סוצו
* ארמון סוצו
* [  המוזיאון להיסטוריה של העיר בוקרשט]
* כתבה מאת רמונה פרארו בעיתון "כרוניקה רומנה", 15 במאי 2012(הקישור אינו פעיל) (ברומנית)
פירוש נוסף ערך זה עוסק בדוד קושניר, איש העלייה השנייה. אם התכוונתם לנכדו האתלט דוד קושניר, ראו דוד קושניר (אתלט).
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**דוד קושניר** (נולד בכ"ד בכסלו תרכ"ז, 2 בדצמבר 1866) היה מחלוצי העלייה השנייה, ממתיישבי המושבה יהודיה (כיום יהוד).

ביוגרפיה
--------

דוד קושניר נולד באוקראינה, אז חלק מהאימפריה הרוסית. נישא לשיינדל בת יוסף פינקלשטיין, והתגורר בעיר באלטה. לאחר נישואיו עבד בחקלאות. בהשפעת מנחם שיינקין, שהיה הרב מטעם בעיר מגוריו, התקרב לציונות ותכנן לעלות לארץ ישראל, אולם רעייתו התנגדה בתוקף. הוא פנה במכתב לא. ד. גורדון ושאלו לדעתו, וגורדון השיב כי רק מי שמוכן להקרבה עצמית רשאי לעלות לארץ.

בקיץ תרס"ד (1904) עלה קושניר לארץ לבדו. הוא רכש בארץ בית וחלקת אדמה במושבה יהודייה, שהוקמה בשנת תרמ"ב (1882) על ידי מייסדי פתח תקווה. בשל קשיי התאקלמות נטשו אותה מייסדיה לאחר תקופה קצרה ורובם שבו לפתח תקווה, ולאחר פטירת הרב מרדכי גימפל יפה, בשנת תרנ"ב (1892), לא נותרה בה נפש חיה. קושניר, יחד עם עוד אחד עשר מתיישבים, יישבו מחדש את הבתים הנטושים והתגוררו בתנאים קשים מאוד. בעבר שימש ביתו של קושניר כבניין הישיבה שהקים הרב מרדכי גימפל יפה.

קושניר שלח מכתב לרעייתו ושכנע אותה לעלות לארץ ולהצטרף אליו. בכסלו תרס"ה (דצמבר 1904) הפליגו האם וששת ילדיהם מאודסה והגיעו ליפו, ומשם לקחם קושניר אל ביתו ביהודיה (כהיום יהוד), כעבור זמן עברו לפתח תקווה.

קושניר היה מקורב לקבוצת החלוצים והפועלים שהתגוררה בעין גנים, ובהם א. ד. גורדון ויוסף חיים ברנר.

בניו היו הסופרים מרדכי שניר ושמעון קושניר. חתנו היה אליהו לויצקי, ממייסדי ירקונה.

קברו בבית הקברות היהודי בהר הזיתים

לקריאה נוספת
------------

* שמעון קושניר, **בכור מכורה**: נתיבו של נער עובד בימי העלייה השנייה, תל אביב: הוצאת עיינות, תשט"ו-1955.
**ארמון הקפיטניה חנרל** (בספרדית: **El Palacio de la Capitanía General**) הוא בניין הממוקם בעיר סנטה קרוס דה טנריפה שבאיים הקנריים, ספרד.

הבניין ממוקם במרכז העיר, בנייתו הושלמה בשנת 1578 והיה לאחד מהמקומות החשובים ביותר לכוחות המזוינים של האיים הקנריים. הארמון שימש כמפקדה של הקפיטניה חנרל של האיים הקנריים, הפיקוד הצבאי של הכוחות המזוינים של ספרד באיים הקנריים.

ארמון הקפיטניה חנרל

היסטוריה
--------

משרדם של הפיקוד הצבאי באיים הקנריים הוקם בשלהי המאה ה-16 בקומה הראשית של ארמון הקפיטניה חנרל. תחילה הוחלט למקם את הפיקוד הצבאי בעיר לה לגונה אך לבסוף הוחלט למקמו בעיר סנטה קרוס דה טנריפה, החלטה שהשפיעה על התפתחותה של העיר שהייתה נתונה להתקפות ימיות.

בשנת 1656 החל הפיקוד הצבאי של העיר לארח את המטה הצבאי הכללי של האיים הקנריים.
בבניין זה איקונוגרפיה שנערכה על ידי גומרסינדו רוביינה המציגה את המאפיינים של קסטיליה ולאון ושל כל אחד מסמלי האיים הקנריים השונים.

בעת שלטונו של קרלוס השלישי, שמונה למנהיג בשנת 1782, נהגו בכל שנה לערוך בבניין זה את חגיגות חג הפסחא הצבאי. 
החוגגים היו בעיקר חיילים מהכוחות המזוינים של האיים הקנריים בנוכחותו של ראש הפיקוד הצבאי, המייצג את המלך.

ארמון הקפיטניה חנרל - בשנת 1885

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארמון קפיטניה חנרל** בוויקישיתוף
* מידע על ארמון הקפיטניה חנרל - אתר בשפה הספרדית
* מידע על הכוחות המזוינים של האיים הקנריים - אתר בשפה הספרדית
נקבת כחול הזנב
**כחול זנב** (שם מדעי: *Tarsiger cyanurus*) הוא מין של ציפור שיר סיבירית ממשפחת החטפיתיים, המאופיינת בזנב כחול ומתרבה באזור סיביר.

תיאור המין
----------

אורך הגוף של כחול הזנב הוא 13–14 ס"מ, ומשקלו כ-15 גרם. ראשו של כחול הזנב גדול ועגול, עיניו בולטות, וזנבו בגוון כחול הן אצל הזכרים והן אצל הנקבות. עם זאת, זנבו של הזכר מאופיין בגוון כחול עז יותר מאשר זה של הנקבה. המינים נבדלים בצבעים שלהם גם בשאר חלקי הגוף: אצל הזכר מופיע גוון כחול בכנפיים ובראש, והגבות לבנות ובולטות. לעומתו, אצל הנקבה, כמו גם אצל הצעירים, הראש והכנפיים בגוון חום בהיר. לנקבה יש טבעות חיוורות מסביב לעיניים.

בשני המינים צבע הגרון לבן, וצדי הגוף מאופיינים בגוון כתום בולט. נוצות הרגליים בצבע חום כהה, והמקור - שחור. נוסף לכך, לציפור יש שפם קטן העוזר לה לזהות את המיקום של החרקים בסביבת המקור.

מזון
----

כחול הזנב ניזון בעיקר מחרקים, מחסרי חוליות, מפירות ומזרעים. הוא משתמש בזנבו כדי לאתר חרקים בסביבה הקרובה וכדי להפחידם. כחול הזנב מגיח מעמדת התצפית שלו, שיחים ועצים נמוכים, לעבר מזונו, כשהוא מדלג או חוטף אותו במעוף, כאופייני לחטפתיים.

רבייה
-----

תקופת הרבייה של כחול הזנב מתרחשת סביב חודשי יוני-אוגוסט. הוא ממקם את הקן שלו על קרקע בין שורשי עצים, או מעט מעל הקרקע על גזע כרות. הקן מורכב מטחבי עלים ומשורשים, ומרופד בדשא רך, בצמר, בשיער, ולעיתים גם במחטי אורן.

הנקבות מטילות 5–7 ביצים ודוגרות עליהן במשך כ-15 ימים. לאחריהם שוהים הגוזלים בקן כ-15 ימים נוספים.

תפוצה
-----

מסלול הנדידה הקבוע של כחול הזנב הוא מצפון אירופה לכיוון דרום מזרח אסיה. טווח הנדידה מתרחב עד סקנדינביה ומזרחה, לרוחב רצועת יערות הטאיגה של רוסיה ועד לקמצ'טקה יפן, וכן להרי ההימליה.

בעונת האביב נראה כחול הזנב גם בצפון אמריקה, והוא ממשיך במעופו אל מערב אלסקה; בעונת הסתיו הוא נע לכיוון המזרח הרחוק, ובמחצית השנייה של אפריל הוא מגיע לדרום סיביר; במהלך חודש מאי ממשיך כחול הזנב לצפון אירופה ולמערבה.

הציפור אינה נפוצה במדינת ישראל. עם זאת, היא נראתה פעמיים באזור אילת: בפעם הראשונה במהלך 1997 ובפעם השנייה בנובמבר 2011 היא נצפתה על ידי ג'יימס סמית, מדריך קבוצת צפרים מאנגליה, ובעקבות ביקורה נהרו לאילת צפרים רבים מרחבי הארץ שביקשו לצפות בה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כחול הזנב** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  כחול הזנב באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  https://www.teva.org.il/?CategoryID=171&ArticleID=6830
3. 1 2 3  http://www.avibirds.com/html/Red-flanked\_Bluetail.html
**האיש שבקיר** הוא כינויו של תבליט ייחודי בסגנון הלניסטי החקוק בסלע ליד מערת המקדש מעל נחל כזיב, ליד היישוב אבירים.

תיאור
-----

התבליט חקוק בגובה של כ-3 מטר על מחשוף הסלע מימין לפתח מערת אל-ג'לילה (מערת המקדש) הממוקמת במדרון הצפוני התלול מעל נחל כזיב, כשני קילומטרים ממערב ליישוב אבירים.

התבליט מתאר דמות גבר, ספק לוחם רומאי, לבוש בשמלת קפלים אופיינית המופשלת על זרועו. רגליו שריריות וידו הימנית מונפת קדימה. לשמאלו מסתמן נדן של פגיון, ולראשו כנראה קסדה. גובה הדמות כמטר וחצי. לא ידוע מי מתואר בתבליט ומי חקק אותו, אך על פי החרסים שנמצאו במערת המקדש הסמוכה, מתוארך התבליט לתקופה ההלניסטית בארץ ישראל. תבליטים דומים התגלו בלבנון ובסוריה, אך לא בתחומי ארץ ישראל.

היסטוריה
--------

התבליט התגלה בשנת 1985 על ידי שמואל באר שערך סקר אריכאולוגי של המערות במצוק נחל כזיב. במשך שנים מספר נשמר מיקום התבליט בסוד, אולם בסופו של דבר סומן אליו שביל של הוועדה לסימון שבילים והוא הפך לנחלת הכלל. בשנת 1992 הוכן העתק של התבליט על ידי רשות העתיקות.

קישורים חיצוניים
----------------

* אמנון גופר, מגזין פנאי, מי מכיר את האיש שבקיר.
* ינון שבטיאל, האיש שבקיר

הערות שוליים
------------

1. ↑  האיש שבקיר, חדשות, 16 ביוני 1992
|  |
| --- |
|  |
| **כותל תהילה לירושלים** |
| **משה קסטל**, 1970 |
| תבליט בזלת |
| ממדים:5X5.5 מטר |
| משכן נשיאי ישראל |

שם היצירה וחתימת האמן לצד התבליט
**כותל תהילה לירושלים** הוא תבליט מבזלת של האמן הישראלי משה קסטל. התבליט מוצג במשכן הנשיא בירושלים.

רקע
---

בשנת 1963 עם פטירתו של נשיא המדינה, יצחק בן-צבי, החל תהליך להעברת מעונו הרשמי של נשיא המדינה מבית הנשיא יצחק בן-צבי למשכן חדש וייצוגי. האדריכל אבא אלחנני נבחר לתכנן את הבית החדש בשכונת טלביה. בבית שובצו עבודות אמנות רבות של אמנים ישראלים שונים. ובניהם משה קסטל שתבליט שלו הוצב במשכן הכנסת עם חנוכתו בשנת 1966.

קסטל יצר לטרקלין קבלת הפנים במשכן שתי עבודות. "כותל תהילה לירושלים" על הקיר הדרומי ו"מגילת הזהב" על הצפוני.

באותן שנים הושפע קסטל מאוד מהאומנות האשורית ויצר עבודות רבות שקשורות לירושלים עם אלמנטים אשוריים. בחלק מהעבודות נעשה שימוש בבזלת טחונה.

התבליט
------

התבליט, בגודל 5X5.5 מטר, עשוי מבזלת טחונה יצוקה בתוך תבניות צבועות בגוון שנוטה לכחול. הוא מזכיר את הכותל המערבי ומורכב מ"אבנים" מונומנטליות שונות אחת מחברתה.

על אבני "הכותל" מופיעות אותיות אשוריות ושתים עשרה דמויות נושאות תבואה, כמניין שבטי ישראל, המסמלות את העלייה לרגל.

"כותל תהילה לירושלים" מהווה את אחד מסמליו של בית הנשיא והוא משמש כרקע לתמונת הממשלה המסורתית ביום השבעתה החל מהממשלה התשע עשרה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כותל תהילה לירושלים** בוויקישיתוף
* אמנות במשכן הנשיא באתר בית הנשיא
* ביוגרפיה של קסטל הכוללת תמונה שלו בעבודה על "כותל תהילה לירושלים" באתר מוזיאון משה קסטל
**אלפרד מרגול-שפרבר** (ברומנית: **Alfred Margul-Sperber**; ‏23 בספטמבר 1898 – 3 בינואר 1967) היה סופר, פובליציסט ומתרגם יהודי-רומני שכתב בשפה הגרמנית וביידיש.

חייו
----

אלפרד שפרבר, כפי שנקרא בלידתו, הוסיף בבגרותו מגזרת משם אימו, מרגולה (Margula), לשם משפחתו ויצר בכך את שם העט שלו. אביו היה מנהל חשבונות ואימו מורה לפסנתר. הוא נולד ב**סטורוז'ינץ** (Storojineţ), בבוקובינה, כעת באוקראינה ואז ברומניה. הוא למד תחילה בצ'רנוביץ ובהמשך בווינה, שם סיים את בחינות הבגרות וב-1918 שב לצ'רנוביץ כדי ללמוד משפטים. הוא עזב את לימודיו ונסע תחילה לפריז ואחרי זה לניו יורק, מקומות בהם חי עד 1924. בניו יורק עבד כעיתונאי בכתבי עת קומוניסטיים, שהיו בתחילת דרכם שם. ב-1924 שב לצ'רנוביץ והיה עורך בעיתון היהודי הליברלי, **Czernowitzer Morgenblatt** ושימש גם ככתב חוץ של **New Yorker Volkszeitung** ושל עיתונים שיצאו לאור ברומניה, דוגמת **Der Nerv** מצ'רנוביץ ו-**Das Ziel** מברשוב.

בתקופת שואת יהודי רומניה, כשהעיתונים היהודיים נסגרו, עבד כמורה לשפות זרות בבוקרשט. החל מ-1944 עבד ברדיו, בעיתונות הגרמנית, כתב שירה ופרסם כמה ספרים והצטיין כמתרגם. מרגול-שפרבר תרגם מרומנית לגרמנית יצירות של מיכאי אמינסקו, טודור ארגזי, יון בארבו, מריה באנוש ארון קוטרוש וולדימיר קולין וגם בלדות עממיות דוגמת מיאוריצה. 

שירתו הלירית התבססה על חוויותיו מימי נסיעותיו לווינה, פריז וניו יורק.

מרגול-שפרבר היה מיודד עם פאול צלאן והתכתב איתו.

יצירות שיצאו לאור
-----------------

* *Der Blizzard* (1922),
* *Gleichnisse der Landschaft* (1934),
* *Geheimnis und Verzicht*, Editura Literaria, Cernăuţi, (1939),
* *Mit offenen Augen* (1956),
* *Sternstunden der Liebe* (1963)
* *Rumänische Volksdichtungen. Deutsche Nachdichtung von Alfred Margul-Sperber*, editura Tineretului, Bucureşti, (1968).
* *Verzaubertes Wort. Der poetische Nachlaß 1914-1965* (1969).
* *Gedichte* Editura: Verlag der Nation (1977)

קישורים חיצוניים
----------------

* מילון הספרות הרומנית (ברומנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007264900605171
* BnF: cb129363048 (data)
* GND: 116000074
* ISNI: 0000 0001 1062 4042
* LCCN: n91111744
* NLP: A17143354
* NTA: 136311016
* SUDOC: 061653136
* VIAF: 51821043
* WorldCat: lccn-n91111744

 |