recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Superfrog** (בתרגום חופשי: ''צפרדע העל'') הוא משחק וידאו תוצרת Team17(אנ') שיצא בשנת 1993 לקומודור אמיגה ולמערכות ההפעלה MS-DOS ו- macOS.

עלילת המשחק
-----------

המשחק מבוסס על סיפורם של האחים גרים "הנסיך-צפרדע" בו מסופר על נסיך ונסיכה שהתחתנו. לאחר מכן, הגיעה מכשפה מרושעת שחטפה את הנסיכה, כישפה את הנסיך והפכה אותו לצפרדע. הצפרדע מחליט להפוך ל-Superfrog וללכת להציל את הנסיכה. בסופו של דבר, Superfrog מצליח לפוצץ את המכשפה ולנשק את הנסיכה בשביל לחזור להיות נסיך, בסוף מתברר שהוא הפך את הנסיכה לצפרדע.

מהלך המשחק (גרסה מקורית)
------------------------

המשחק מחולק לשישה עולמות כאשר כל עולם מחולק לארבעה שלבים (מלבד העולם השלישי, בו יש 5 שלבים). בכל שלב השחקן מגיע לתוך מרחב מלא במכשולים, בו יש גם מטבעות. מטרת השחקן היא לא לגעת במכשולים ולהשיג את מספר המטבעות הדרושים. לאחר שסיים להשיג את המטבעות יצטרך השחקן למצוא את נקודת הסיום המוסתרת בכל שלב.

בונוסים
-------

במהלך המשחק ישנם בונוסים אשר עוזרים לשחקן להימנע ממכשולים ולסיים את השלב מהר ככל הניתן. להלן כמה מהם:

### כדור ירוק

מרגע שנגע בכדור ירוק, לשחקן ישנה האפשרות לירות על היצורים האחרים יריות כדור עד שיפסיד או יסיים את השלב.

### גלימת גיבור על

לשחקן יש אפשרות להאט את נפילתו.

### שיקוי כתום

מרגע שבו נגע בשיקוי הכתום, מתמלא פס החיים של השחקן.

### כדור כחול

מרגע שבו נגע בשיקוי הכחול, השחקן חסין למשך כ-20 שניות מפני כלל המכשולים מלבד קוצים ואש.

סופר-פרוג HD
------------

בשנת 2013 יצא לשווקים משחק נוסף של Team17 בשם Superfrog HD בסגנון דומה למשחק מ-1993.

### שינויים בגרסה זו

- דמות השחקן נראית מבוגרת משהייתה בגרסה הקודמת.

- איכות המשחק גבוהה יותר.

- בשביל להגיע לסיום השלב אין צורך לאסוף מספר מסוים של מטבעות.

- בונוס הכדור הכתום שונה לשיקוי כחול.

קישורים חיצוניים
----------------

* Superfrog, באתר PCGamingWiki (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb17765772k (data)

 |
**גאיוס סוסיוס** (בלטינית: Gaius Sosius) היה איש צבא רומאי שפעל בשלהי תקופת הרפובליקה הרומית (המאה ה-1 לפנה"ס).

תולדות חייו
-----------

סוסיוס נבחר למשרת הקווסטור בשנת 66 לפנה"ס ולמשרת הפראיטור בשנת 49 לפנה"ס. עם פרוץ מלחמת האזרחים בין פומפיוס ליוליוס קיסר צידד בסיעה האופטימטית אולם לאחר שפומפיוס נמלט מאיטליה, החליף את נאמנותו ועבר למחנהו של קיסר.

לאחר רצח קיסר בשנת 44 לפנה"ס הצטרף סוסיוס למחנהו של מרקוס אנטוניוס. הוא השתתף במערכה כנגד האימפריה הפרתית בשנת 40 לפנה"ס, מערכה שמטרתה הייתה כיבושן מחדש של הפרובינקיות המזרחיות. הוא מונה מטעם אנטוניוס לאחראי על סוריה וקיליקיה, ולאחר ההצלחה בסילוק הפרתים הוא נשלח ליהודה בראשות שני לגיונות לשם סיוע להורדוס במלחמתו במתתיהו אנטיגונוס השני. 

סוסיוס סייע להורדוס לדכא התקוממות שפרצה נגדו בגליל ובאביב של שנת 37 לפנה"ס החל יחד עם הורדוס במצור על ירושלים, המצור נמשך כחמישה חודשים ובסופו נכנעה העיר לכוחות הרומאים והחל טבח בתושביה, דבר שגרם לכניעתו של אנטיגונוס, לקיחתו בשבי והבאתו אל אנטוניוס שהורה על הוצאתו להורג.

בשנת 32 לפנה"ס מונה למשרת הקונסול. עם פרוץ מלחמת האזרחים בין אוקטביוס לאנטוניוס צידד סוסיוס באנטוניוס ותקף את אוקטביוס בחריפות במהלך נאום בסנאט. מעשה זה אילץ את סוסיוס לברוח מרומא והוא מצא מקלט אצל אנטוניוס במזרח.

סוסיוס שימש כמפקד בצבאו של אנטוניוס בעת שזה פלש ליוון, פיקד על שייטת בצי של אנטוניוס, נלחם וכמעט שהצליח להביס את לוקיוס ארונטיוס אולם הקרב נכשל עם הופעתו של מרקוס ויפסניוס אגריפה שהצליח להביס את סוסיוס. בקרב אקטיום פיקד סוסיוס על האגף הימני של אנטוניוס.

אחרי התבוסה בקרב נמלט סוסיוס משדה המערכה אולם אנשיו של אוקטביוס לכדוהו והוא נלקח בשבי. כתוצאה מהתערבותו של לוקיוס ארונטיוס חנן אותו אוקטביוס. עם שחרורו השלים סוסיוס את שיקומו של מקדש אפולו בשדה מרס והקדיש אותו לאוקטביוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גאיוס סוסיוס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  דיו קסיוס, היסטוריה רומאית, ספר 49, פרק 22, סעיפים 6-3.
**חנה הולנדר** (נולדה ב-6 בספטמבר 1972) היא אשת עסקים ורואת חשבון ישראלית, שעמדה בראש קבוצת "אקסלנס נשואה".

ביוגרפיה
--------

נולדה בירושלים וגדלה בשכונת קטמון בעיר, כאחת מתוך ארבעה אחים. אביה היה הרב הראשי של קטמון וקודם לכן שימש במשך כעשור כאב בית הדין הרבני בחיפה.

עם סיום לימודיה בבית הספר הדתי לאומי חורב, התנדבה לשירות לאומי במרכז שפירא, במסגרת האגודה להתנדבות, וסייעה בקליטת עולי אתיופיה שהגיעו לארץ במבצע שלמה. ב־1994, השלימה תואר בוגר בחשבונאות וכלכלה בהצטיינות באוניברסיטה העברית בירושלים. בכל אחת משנות התואר, השיגה הצטיינות דיקן. עם השלמת התואר הראשון, המשיכה לתואר MBA עם התמחות בתחום המימון באוניברסיטה העברית, אותו השלימה ב-1996.

### חיים אישיים

הולנדר נשואה לגיל, רואה חשבון שכיהן בעבר כסמנכ"ל הכספים של כלל מימון. לזוג ארבעה ילדים והם מתגוררים במודיעין.

קריירה
------

ב־1997, ניהלה את מחלקת ההשקעות בבנק יהב ושימשה כמנהלת הנוסטרו בבנק.

ב־2001, עברה לבנק משכן, שם ניהלה את מערך הנכסים וההתחייבויות, ובהמשך הקימה את מערך ניהול הסיכונים וגיוס המקורות של הבנק. היא הכירה את אייל לפידות שהפך לשותפה ליוזמות רבות. עד שנת 2006, עבדה בבנק משכן והפועלים, בתחומי סיכונים פיננסיים והנפקות ציבוריות.

ב-2007, הקימה וניהלה בשותפות עם בית ההשקעות IBI את מחלקת המסחר בניירות לא סחירים.

ב-2013, גייס אייל לפידות את הולנדר לחברת הפניקס להקים את מערך האשראי הלא סחיר בחברה. שם הקימה הולנדר מחלקת ליווי מיזמי בניית נדל"ן ותשתיות בחברה. ב-2019 החליפה הולנדר את אייל לפידות בתפקיד מנכ"ל בית ההשקעות אקסלנס מקבוצת הפניקס.

בינואר 2020, הובילה את רכישת בית ההשקעות אלומות שהוטמע בקבוצת "אקסלנס נשואה". בית ההשקעות המנהל מעל 5 מיליארד שקל, נרכש ב-35 מיליון שקלים מידי בעליו ההיסטוריים, הקיבוצים והאגודות השיתופיות.

בינואר 2022 סיימה הולנדר את תפקידה כמנכ"לית אקסלנס. באוקטובר 2022 מונתה לדירקטורית חיצונית ברכבת ישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* חנה הולנדר, ברשת החברתית פייסבוק
* חנה הולנדר, ברשת החברתית LinkedIn

הערות שוליים
------------

1. ↑  חנה הולנדר, באתר ארגון בוגרי האוניברסיטה העברית
2. 1 2 3  שלומית לן, ‏מנכ"לית אקסלנס שוברת את תקרת הזכוכית בראיון ראשון: "הבורסה צריכה להיות יותר גדולה וחזקה", באתר גלובס, 30 בנובמבר 2018
3. 1 2  אתר למנויים בלבד אסא ששון, מנכ"לית חדשה לאקסלנס: חנה הולנדר, באתר TheMarker‏, 16 באוקטובר 2017
4. ↑  גולן חזני, הפניקס-אקסלנס רכשה את אלומות ספרינט, באתר כלכליסט, 9 בינואר 2020
5. ↑  אתר למנויים בלבד אסא ששון, מינויים באקסלנס: אבנר חדד ימונה למנכ"ל, בועז נגר ליו"ר הדירקטוריון, באתר TheMarker‏, 15 במרץ 2022
6. ↑  יובל שדה, הניסיון להדיח את מנכ"ל הרכבת: היו"ר מנע מאנשי האוצר מלהשתתף בדיון, באתר כלכליסט, 3 באפריל 2023
**בזיליקת מריה הקדושה** או **בזיליקת מריה הבתולה** (בפולנית: **Kościół Mariacki**) היא בזיליקה (מאז שנת 1963) בעיר קרקוב שבפולין. הכנסייה היא מקום התפילה המפורסם ביותר בפולין[דרוש מקור], והיא נמצאת בחזית הכיכר המרכזית של קרקוב. הבזיליקה החליפה כנסייה קודמת בסגנון הרומנסק במהלך המאה ה-13, והיא עצמה בנויה בסגנון הגותי. הבזיליקה נבנתה במהלך המאה ה-14, ושני המגדלים שלה נוספו לה עוד בשנת 1478. שני המגדלים בנויים בסגנון הגותי הפולני אך נוספו להם עיטורים מאוחרים יותר. המגדל הנמוך יותר (69 מטרים גובהו) מכיל את חמשת הפעמונים העצומים של הבזיליקה וגג בסגנון אדריכלות הרנסאנס, והגבוה יותר (גובהו 81 מטרים) מכיל כתר עצום ממדים שבאותו הזמן היה מצופה זהב בסגנון אדריכלות הבארוק. הבזיליקה אוצרת בתוכה כמה פריטים דתיים חשובים. המזבח הגדול הנקרוי בשם Oltarz Mariacki נוצר על ידי הפסל הגרמני המפורסם וייט שטוס. בניית המזבח עצמו לקחה כשתים עשרה שנים.

היסטוריה
--------

במהלך המאה ה-13 הערים הפולניות סבלו רבות מפלישות טטריות חוזרות ונשנות, וביניהן גם על העיר קרקוב. הטטרים השאירו את קרקוב חרבה, וראשיה יזמו חידוש נרחב של פני העיר ובהם בנייתה של כנסייה חדשה. הכנסייה עצומת הממדים נבנתה בין השנים 1290-1300. הכומר יאן דלוגוש מצביע על בישוף קרקוב Iwon Odrowąży כמייסדה. הכנסייה לעומת זאת המשיכה להבנות ולהתפתח גם אחרי, ובשנת 1320 עברה שיפוץ בנוסף. הכנסייה החדשה לא שרדה זמן רב, והוחלפה באחת חדשה (שבשבילה נאלצו לפרק את הקיימת) גם בעשר שנים בשנת 1355–1365, על ידי Mikołoj Wierzynek.

ראו גם
------

* תרועת החצוצרה של קרקוב

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בזיליקת מריה הקדושה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בזיליקת מריה הקדושה

הערות שוליים
------------

1. ↑  [ Krakow's basilica of the Virgin Mary | Kosciol Mariacki | Saint Mary’s
 church in Krakow], www.krakow-info.com
2. ↑  St. Mary’s Basilica | Sightseeing | Krakow, www.inyourpocket.com
3. ↑  History - Bazylika Mariacka w Krakowie, www.mariacki.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007604231405171
* GND: 4225549-1
* LCCN: n87900892
* NKC: xx0205439
* VIAF: 260417507
* WorldCat: lccn-n87900892

 |
"**Mini World**" (בעברית: "**עולם קטן**") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הצרפתייה אינדילה, מתוך אלבום הבכורה שלה, Mini World (2014). הוא יצא לאור ב-24 בפברואר 2014, בהוצאת חברת התקליטים קפיטול רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום. את השיר כתבה ביחד עם סקלפוביץ' שהפיק אותו.

השיר הגיע למקום ה ב.

רקע וכתיבה
----------

השיר נכתב על ידי והופק על ידי .

בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ- מיליון השמעות.

וידאו קליפ
----------

הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-.

נכון לפברואר 2024 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ- מיליון צפיות.

מיקומי שיא
----------

  
שגיאות פרמטריות בתבנית:מיקומי שיא   
פרמטרים [ תואר ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

| 
‏‏‏  **מצעדים ודירוגים (2024)** |
| --- |
| מדינה | מצעד | מיקום שיא |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | – |

היסטוריית יציאות לאור
---------------------

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | סטרימינג • הורדה דיגיטלית |  |  |

קישורים חיצוניים
----------------

הערות שוליים
------------
**סמאז'ני סיר** כלומר **גבינה מטוגנת** (בצ'כית: **Smažený sýr**; או בסלובקית: **Vyprážaný syr** שניהם משמעותם "גבינה מטוגנת") הוא מאכל המבוסס על גבינה צ'כית וסלובקית.

מאפיינים
--------

הגבינה המטוגנת נצרכת באופן נרחב בשתי מדינות צ'כוסלובקיה לשעבר. זהו מאכל רחוב נפוץ בשתי המדינות והוא פופולרי בקרב תלמידים בתור מצרך זול בקנטינות של בתי הספר.

 גבינת גרוייר/שווייצרית מטוגנת, מוגשת עם רוטב טרטר וסלט בצד
פרוסת הגבינה בערך 1.5 ס"מ עובי מצופה תחילה עם קמח, ביצה ופירורי לחם ולאחר מכן מטוגנת במחבת או בסיר טיגון עמוק. היא מוגשת בדרך כלל עם רוטב טרטר או מיונז, ולעיתים קרובות מוגשת בליווי לחם ותפוחי אדמה (טוגנים או תפוחי אדמה מבושלים).

סוגים
-----

הגבינה הנפוצה ביותר למטרה זו היא אדם. ניתן להשתמש גם בגאודה ובאמנטל (במיוחד במסעדות הטובות יותר). כאשר משתמשים בגבינת הרמלין (Hermelín - השם שאול בצ'כית עבור הרמין קרוב משפחה של סמור קטן שפרוותו הופכת לבנה בחורף, הגבינה היא חיקוי צ'כי של הקממבר), גבינת ניבה או אולומואוצקי טברוז'ק, המנה כבר לא נקראת **סמאז'ני סיר** בשימוש בגבינות אלה, אלא Smažený Hermelín / Smažená Niva / Smažené Tvarůžky.

המאכל דומה לקארוצה האיטלקי ממוצרלה. ניתן להכין את המנה גם עם פרוסה דקה של שינקן המוחדרת בין שתי פרוסות גבינה; בחנויות המזון המהיר הצ'כיות, המנה מוגשת לרוב בצורה של כריך, שדומה מעט ללחמניית המבורגר.

לקריאה נוספת
------------

* גבינה מטוגנת
* רשימה של מאכלי רחוב

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמאז'ני סיר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  Kraig, B.; Sen, C.T. (2013). *Street Food Around the World: An Encyclopedia of Food and Culture*. ABC-CLIO. p. 109. ISBN 978-1-59884-955-4. נבדק ב-27 במרץ 2018. `{{cite book}}`:  (עזרה)
פירוש נוסף ערך זה עוסק בדגם של מרגמה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו דוידקה (פירושונים).
מרגמה מסוג "דוידקה" המוצגת בחצר מצודת יואב. מרגמה זו שימשה בסיוע לכוחות שלחמו בצפת במלחמת העצמאות
**דָוִידְקָה** היא מרגמה בקוטר 3 אינץ' מתוצרת תע"ש, ששימשה את ההגנה וצה"ל במלחמת העצמאות. הדוידקה פותחה על ידי דוד ליבוביץ, נשָק של "ההגנה" בחזית הדרום, והיא קרויה על שמו.

הפצצה של הדוידקה ששקלה 40 ק"ג, הייתה בקוטר גדול מזה של הקנה, ו"הולבשה" עליו. טווח הדוידקה הגיע עד 300 מטרים.

שימוש הבכורה נעשה על ידי ההגנה ב-13 במרץ 1948, בהתקפה על שכונת אבו כביר ביפו. לכל אחת משלוש חטיבות הפלמ"ח נמסרו שתי מרגמות.
הדוידקה התקבלה בספקנות בקרב מפעיליה, ונחשבה לנשק לא אמין, לא מדויק, לא יעיל וגוזל משאבים. בסופו של דבר, הצלחתה הגדולה של הדוידקה הייתה ברעש החזק שנגרם בעת הפעלתה, שהפיל פחד רב על הערבים וגרם להם לברוח מעמדותיהם.

באמצע יוני 1948 צוטט "מפקד בהגנה" בעיתון המשקיף לגבי הסיבות לעמידתה של ירושלים היהודית בקרבות, שאחת מהן הייתה הדוידקה "הנשק היהודי היעיל מאוד בהרעשת עמדות הערבים".

למרות שבדפי ההיסטוריה נכתב שיוצרו רק שש מרגמות דוידקה, לפחות שמונה, כפי שיפורט להלן, עודן קיימות: 1. מרגמה של חטיבה 10 (יפת"ח-פלמ"ח), מוצבת היום בכיכר על שמה בעיר צפת. 2. מרגמה עם פצצה בקנה מוצבת בכיכר הדוידקה בירושלים במפגש הרחובות יפו והנביאים. 3. ליד בית יד לבנים ברחובות, 4. במצודת יואב, 5. בסליק של קיבוץ יגור, 6. בחוסמסה בחולון. 7. בגינה ברחוב השומר בגבעתיים 8. במצודת ביריה.

בתרבות
------

בשיר "הצלף הג'ינג'י" מחבר דן אלמגור את "הדוידקה" לאבנים שירה דוד המלך במעשה דוד וגולית.

דוידקה מוצגת בירושלים, בכיכר הקרויה על שמה

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **דוידקה** |

* שמרי סלומון, "הפעולה הקרבית הראשונה של ה'דוידקה'", בלוג מאוצרות ארכיון צה"ל ומעהב"ט

הערות שוליים
------------

1. ↑  "מים" - זו המלה הממצה את סבלה של ירושלים, המשקיף, 17 ביוני 1948
2. ↑  הצלף הג'ינג'י באתר פרויקט בן יהודה.
כביריה
**כביריה** (באיטלקית: **Cabiria**) הוא סרט אילם מראשית הקולנוע האיטלקי, שיצא לאקרנים ב-1914, בבימויו של ג'ובאני פסטרונה. הסרט נחשב לקלאסיקה קולנועית וידוע גם כסרט הראשון בו מופיעה דמותו של מצ'יסטה.

הפקה
----

כבסיס לעלילתו של הסרט משמש הרומן האקזוטי שלמבו מאת גוסטב פלובר. העלילה מתרחשת בקרתגו הקדומה במהלך המלחמה הפונית השנייה. בסרט נבחן העימות בין רומא לקרתגו כפי שהוא נצפה מבעד לעיניה של כביריה, גיבורת הסרט, שנחטפת בידי פיראטים פיניקים, נמכרת כשפחה בקרתגו וניתנת לכהן דת רע לבב. אציל פטריקי רומי אשר דר בקרתגו כמרגל ועבדו השרירן והענקי, מצ'יסטה, מצילים את כביריה מהקרבה לאל הפיניקי מולוך. חניבעל ופיליו משתלבים בעלילתו הסוערת של הסרט האפי.

הסופר האיטלקי גבריאלה ד'אנונציו כתב את התסריט וכן כתב כל פריים מעבר הכולל כיתוב הסבר (intertitle). טכניקות הצילום של הסרט היו חדשות ומקוריות לזמנן, והייתה לו השפעה ניכרת על הסרטים "הולדתה של אומה" של גריפית, ועל "מטרופוליס" של פריץ לאנג. ההשפעה ניכרת בהכלת ערב רב של אנשים בסרט, בשימוש במיניאטורות על מנת להכביר את המחזה, וביצירתן של תפאורות עצומות. זאת על אף שלפי מבקר הסרטים רוג'ר איברט, "גריפית מניע את המצלמה בחופשיות רבה יותר ויש לו סיפור נמרץ ושימוש מרגש בעריכה צולבת (cross-cutting) שפסטרונה לא השתמש בו". לדמותו של מצ'יסטה הייתה קריירה ארוכה בסרטי הסנדל והחרב האיטלקיים.

גרסה משוחזרת של הסרט הוקרנה בפסטיבל קאן ב-27 במאי 2006 ובה מבוא מאת הבמאי מרטין סקורסזה.

בדומה ל"הולדתה של אומה", גם "כביריה" עורר חילוקי דעות בשל נושאו הפוליטי. הוא הופק בידי גבריאלה ד'אנונציו הלאומני ויצא לאקרנים מעט אחרי מלחמת איטליה-טורקיה, שבה כבשה איטליה את הפרובינציות האוטונומיות בצפון אפריקה. המקבילה בסרט היא רומא, הכובשת את צפון אפריקה, קרתגו הנחותה.

ליהוק
-----

* טרזה מרנגוני – קרואזה.
* אומברטו מוצאטו – פולביו אקסילה.
* ברתולומאו פגאנו – מצ'יסטה.
* רפאל די נאפולי – בודאסטורה.
* לידיה קוארנטה – כביריה.
* איטליה אמירנטה מנציני – סופוניסבה.
* דנטה טסטה – קארטלו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כביריה** בוויקישיתוף

* "כביריה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "כביריה", באתר נטפליקס
* "כביריה", באתר AllMovie (באנגלית)
* "כביריה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "כביריה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

כרזת הפצה אמריקאית של הסרט.
* סקירתו של רוג'ר איברט

הערות שוליים
------------

1. ↑  Cabiria (1914), באתר rogerebert.com,‏ 2 ביולי 2006
**הלגיון השני אוגוסטה** (בלטינית: **Legio II Augusta**; בקיצור:  **LEG II AVG**) היה לגיון רומאי שהוקם עוד בתקופת הרפובליקה הרומית ופעל עד המאה ה-4 בבריטניה. סמליו היו הסוס האגדי המכונף פגסוס, מזל גדי ואל המלחמה מרס.

בתקופת הרפובליקה
----------------

הלגיון השני הוקם בשלהי תקופת הרפובליקה המאוחרת. לפי סברה אחת הוקם הלגיון על ידי יוליוס קיסר בשם הלגיון השני סבינה או הלגיון השני גאליקה בשנת 48 לפנה"ס לערך. לפי סברה אחרת הוקם הלגיון על ידי הקונסול גאיוס ויביוס פאנסה (Gaius Vibius Pansa) בשנת 43 לפנה"ס. לאחר חיסול הכוחות הרפובליקאים בקרב פיליפי, נשבע הלגיון אמונים לאוקטביוס (לימים אוגוסטוס קיסר). הלגיון השני המקורי פורק לאחר קרב אקטיום (31 לפנה"ס).

בתקופת האימפריה
---------------

בשנת 25 לפנה"ס שב והוקם הלגיון בהיספניה ושימש לביצור הכוח הרומאי בפרובינקיית היספניה טארקוננסיס. לאחר השמדתם של הלגיון השבעה עשר, הלגיון השמונה עשר והלגיון התשעה עשר בקרב יער טויטובורג נשלח הלגיון השני בשנת 9 לספירה לגרמאניה וחנה ליד מיינץ.

בשנת 43 לספירה השתתף הלגיון בכיבוש בריטניה, תחת פיקודו של אספסיאנוס. למרות הקרבות הקשים הוכיח הלגיון עליונות והוכר כאחד הכוחות המעולים של הצבא הרומאי. בשנת 55 הקים מבצר באיסקה דומנונירום (אקסטר של ימינו), שהיווה את בסיסו העיקרי למשך 20 שנה. בשל בגידת אחד ממפקדיו לא השתתף הלגיון בדיכוי מרד בודיקיאה (בשנת 61), דבר שגרם למפקדו להתאבד לאחר מכן. בשנת 66 פוצל חלק מהלגיון והועבר לגלבום (גלוסטר) ובשנת 75 הועבר לאיסקה אוגוסטה (קרליון שבדרום ויילס), שם הקים ביצורים ושהה עד סוף המאה ה-3.

ב-122 סייע הלגיון בהקמת חומת אדריאנוס. וב-142 סייע בהקמת חומת אנטונינוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הלגיון השני אוגוסטה** בוויקישיתוף
* על הלגיון השני אוגוסטה, מאת ליוויוס
* היסטוריה של הלגיון באתר המוקדש לבריטניה הרומית
* ערך על הלגיון באנציקלופדיה להיסטוריה עתיקה
* הלגיון השני אוגוסטה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Lawrence Keppie, The Making of the Roman Army. Routledge, 1988, p.119
2. ↑  תולדות הלגיון באתר ליוויוס

| לגיונות רומיים ידועים |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| הלגיון הראשון אדיוטריקס • הלגיון הראשון גרמניקה • הלגיון השני אדיוטריקס • הלגיון השני טריאנה • הלגיון השני אוגוסטה • הלגיון השלישי קירנאיקה • הלגיון השלישי גאליקה • הלגיון השלישי אוגוסטה • הלגיון הרביעי סקיתיקה • הלגיון הרביעי היספניה • הלגיון הרביעי פלבי פליקס • הלגיון החמישי מקדוניקה • הלגיון החמישי אלאודה • הלגיון השישי פראטה • הלגיון השישי ויקסטריקס • הלגיון השישי הרקוליה • הלגיון השישי היספניה • הלגיון השישי פרתיקה • הלגיון השביעי קלאודיה • הלגיון השמיני אוגוסטה • הלגיון התשיעי היספנה • הלגיון העשירי פרטנסיס • הלגיון העשירי גמינה • הלגיון האחד-עשר קלאודיה • הלגיון השנים עשר פולמינטה • הלגיון השלושה עשר גמינה • הלגיון הארבעה עשר גמינה • הלגיון החמישה עשר אפולינריס • הלגיון החמישה עשר פרימיגניה • הלגיון השישה עשר גאליקה • הלגיון השישה עשר פלאביה פירמה • הלגיון השבעה עשר • הלגיון השמונה עשר הלגיון התשעה עשר • הלגיון העשרים ואחד רפקס • הלגיון העשרים ושניים דיאוטריאנה |  |

 |
**אגם קלאמת התחתון** (באנגלית: **Lower Klamath Lake**) הוא אגם רדוד במחוז סיסקיו בקליפורניה שבארצות הברית. הוא היה פעם מחובר לאגם קלאמת העליון כחלק מאגם מודק הקדום. הוא משמש כיום כמאגר למים עודפים להשקיה עבור מיזם קלאמת.

האגם נמצא בצפון קליפורניה, ליד הגבול עם אורגון. מקלט חיות הבר הלאומי קלאמת התחתון, המכסה את החלק הצפוני של האגם, משתרע מקליפורניה לתוך אורגון.

היסטוריה
--------

האזור שמסביב לאגם היה משכנם של בני שבט המודק הילידים, לפני ההגירה האנגלו-אמריקאית באמצע המאה ה-19.

החל בתחילת המאה ה-20 החלו לפעול ספינות קיטור באגם קלאמת התחתון בין מחוז סיסקיו בקליפורניה לעיירה קלאמת פולס באורגון. ספינות הקיטור השלימו את הקשר בין קלאמת פולס ושלוחת מסילת הברזל שנבנתה לאורך הנהר מקלאוד – שחלקה האחרון היה קרוי "מסילת המשא המהיר של ברטל" (Bartle Fast Freight Road), על שם נקודת היישוב ברטל (Bartle) בקליפורניה. קצה קו זה, מזח לאירד (Laird's Landing), היה ההתחלה של קו ספינות הקיטור של אגם קלאמת התחתון, שהחל לפעול ב-1905 עם השקת ספינה באורך 25 מטרים. אבל בהגיע שנת 1909 הושלמה מסילת הברזל ישירות לקלאמת פולס לאחר שעקפה את אגם קלאמת התחתון. קו ספינות הקיטור הושבת.

מרבית שטחו של אגם קלאמת התחתון יובש במסגרת מיזם קלאמת, מיזם ניהול מים שפותח על ידי לשכת הטיוב של ארצות הברית כדי לספק לחקלאים מי השקיה ואדמות חקלאיות חדשות באגן קלאמת. כ-910 קילומטרים רבועים של שטחי מרעה הפכו לאדמות חקלאיות פעילות באמצעות מיזם קלאמת. מתוך זה, 320 קילומטרים רבועים התקבלו על ידי ניקוז חלק מאגם קלאמת התחתון, ביצה רדודה שהשתרעה על גבול אורגון-קליפורניה בין העיירות דוריס (אנ') וטולילייק (אנ') בקליפורניה.

  

ספינת הקיטור "קלאמת" על אגם קלאמת התחתון, 1908

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Steamboats on Klamath Lake". Siskiyou County Sesquicentennial Committee. אורכב מ-המקור ב-2011-07-16.
צוות החלליתאלכסנדר וולקובסרגיי קריקאליובולרי פוליאקוב
תיאור תחנת החלל מיר בזמן פעילות המשלחת
**משלחת מס' 4** (ברוסית: **основная экспедиция ‏я‏-4**) הייתה משלחת לתחנת החלל מיר שפעלה מ-26 בנובמבר 1988 ועד ל-27 באפריל 1989. זו הייתה המשלחת הרביעית לתחנת החלל חדשה. מפקד המשלחת היה ולדימיר טיטוב. פעילות המשלחת נמשכה 241 ימים. חאיר עזיבת המשלחת תחנת החללע ברה למשטר לא מאויש.

הרכב המשלחת
-----------

| שם | תפקיד | חללית הגעה | 26.11.1988–27.04.1989 | חללית חזרה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ברית המועצותברית המועצות אלכסנדר וולקוב | מפקד המשלחת | סויוז TM-7 |  | סויוז TM-7 | חבר משלחת מס' 4 מפקד חלליית "סויוז TM-7" |
| ברית המועצותברית המועצות סרגיי קריקאליוב | מהנדס טיסה | סויוז TM-7 |  | סויוז TM-7 | חבר משלחת מס' 4 |
| ברית המועצותברית המועצות ולרי פוליאקוב | מהנדס טיסה | סויוז TM-6 |  | סויוז TM-7 | חבר משלחת מס' 3 ו-4 |

פעילות המשלחת
-------------

חללית עם חברי המשלחת שוגרה ב-26 בנובמבר וב-28 בנובמבר היא התחברה לתחנת החלל מיר. הצוות עבר לתחנת החלל בה כבר פעלה משלחת מס' 3 בפיקוד ולדימיר טיטוב. החל מעבר אחריות לצוות החדש.

בצוות חללית "סויוז TM-7" הגיע גם ז'אן-לו קרטיין מצרפת. הוא התחיל לבצע תוכנית ניסויים Aragatz שהוכנה עבורו.

ב-9 בדצמבר וולקוב וקרטיין ביצוע פעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-5 שעות. במהלך פעילות זו בחלק החיצוני של תחנת החלל הותקן ציוד ERA לתוכנית צרפתית.

ציוד זה היה בגודל משמעותי ועד להעברתו מחוץ לתחנת החלל היה די צפוף בתא מגורים של תחנת החלל.

ב-15 בדצמבר צוות משלחת מס' 3 ביחד עם קרטיין עזבו את תחנת החלל. האחריות עברה למשלחת מס' 4 שהחלו בעבודה סדירה.

ב-27 בדצמבר 1988 חללית מטען פרוגרס 39 הגיע לתחנת החלל עם כ-1,300 ק"ג מטען. החללית התחברה לתא עגינה אחורי של מודול "קוואנט 1". המשלחת החלה בהעברת מטען לתחנת החלל.

ב-7 בפברואר 1989 חללית מטען פרוגרס 39 נותקה מתחנת החלל ונשרפה בכניסה לאטמוספירה.

ב-12 בפברואר לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס 40 עם כ-2,300 ק"ג מטען. החללית התחברה לתא עגינה אחורי של של מודול "קוואנט 1". המשלחת החלה בהעברת מטען לתחנת החלל.

ב-5 במרץ חללית מטען פרוגרס 40 נותקה מתחנת החלל ונשרפה בכניסה לאטמוספירה.

ב-19 במרץ לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס 41 עם כ-2,300 ק"ג מטען. החללית התחברה לתא עגינה אחורי של של מודול "קוואנט 1". המשלחת החלה בהעברת מטען לתחנת החלל.

ב-25 באפריל חללית מטען פרוגרס 41 נותקה מתחנת החלל ונשרפה בכניסה לאטמוספירה.

בגלל דחיות בסיום ייצור מודולים חשדים לתחנת החלל הוחלט שמשלחת תעזוב את תחנת החלל ותשאיר אותה במשטר לא מאויש.

ב-27 באפריל צוות משלחת מס' 4 עזבו את תחנת החלל בחללית "סויוז TM-7". במהלך שהות בחלל שנמשכה כשנה הם ביצוע מספר רב של ניסויים.

קישורים חיצוניים
----------------

* תיאור פעילות המשלחת
* תיאור באתר אסטרונאוטיקס
**דניאל אדהנן** (1850 לערך - 1869) היה יהודי-אתיופי ואחיו התאום של ברוך אדהנן אשר נשלח ללמוד בצרפת תחת חסותו של יוסף הלוי.

עם סיום מסעו של יוסף הלוי ביישובי ביתא ישראל ביקשו יהודי המקום שייקח עמו נער צעיר בשם דניאל כדי שזה יקבל חינוך מחוץ לאתיופיה ושבעתיד יחזור למולדתו ויהיה למורה עתידי לקהילה. הלוי מתאר את בקשת הקהילה:

> 
> דניאל אדהנן פלשי צעיר, דניאל שמו, שהיה יליד בלגוב שבדמביה וקרוב משפחה של אבא ירמיהו, הביע רצונו לבוא איתי לצרפת. אמרתי לו שלא אוכל לקחת אותו בלי הסכמה של הוריו והקהילה. ההסכמה הזאת כבר ניתנה קודם לכן, מפני שבשעה שנפרדו ממני לשלום, הציגו בפניי הכוהנים והזקנים את האיש הצעיר וביקשוני לקחת אותו לאירופה כדי שילמד שפות ומדעים, כדי שיוכל, עם שובו אליהם, לספר להם בדיוק מה ראה ומה למד.
> 
> הבחור היה נבון ונראה מוכן ומזומן מאוד ליהנות מיתרונות החינוך. הוא לא היה
> יכול לצפות לשום גמול כספי, והכריז בפניי שאינו מבקש זהב ולא כסף אלא רק דעת. לימוד השפה העברית היה הדבר העיקרי שמשך את ליבו.
> 
> 
> 
> — יוסף הלוי
> 

בחירת דניאל לא הייתה מקרית, דניאל היה דבתרה, ולמד לכהונה.

ב-30 ביולי 1868 מסר הלוי את רישומיו מהמסע וב-14 בינואר 1869 הציג בפני חברת כי"ח את דניאל והנוכחים מחאו כף. מאוחר יותר טענו אנשים בכי"ח ובהם קרל נטר שהלוי כלל לא הגיע לאתיופיה, רישומי מסעו הם זיוף ושדניאל אינו יהודי אלא עבד שקנה בסודאן. טענות אלו הופרכו והלוי גובה בידי ורנר מונזינגר (אנ') שהיה הקונסול הצרפתי במאסאווה ואירופים אחרים שראו אותו באתיופיה. דניאל עצמו לא התקבל ללמוד בבית הספר של כי"ח בצרפת ונשלח בחזרה לאתיופיה דרך אלכסנדריה ושם נפטר לאחר שחלה.

ראו גם
------

* משה בן דניאל

הערות שוליים
------------

1. ↑  לפי ולדמן כשדניאל פגש את הלוי בשנת 1868 הוא היה כבן שמונה עשרה; מנחם ולדמן, **מעבר לנהרי כוש: יהודי אתיופיה והעם היהודי**, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשמ"ט 1989, עמ' 164. על פי בן זאב דניאל פגש את הלוי בגיל שבע עשרה; ישראל בן זאב, "ד"ר יעקב פייטלוביץ, החולם והלוחם" בתוך יעקב פייטלוביץ', **מסע אל הפלשים** (מתרגם: מרדכי וומברנד), דביר, 1959, עמ' 11
2. ↑  יוסף הלוי, "מסע בחבש לגילוי הפלשים" (הקדמה והערות: סטיבן קפלן), **פעמים** 58, תשנ"ד, עמ' 60
3. ↑  פייטלוביץ', עמ' 72
4. ↑  ולדמן, עמ' 166
5. ↑  הטענה הייתה כי חזותו של דניאל היא של ברייה והוא הגיע מהעמים החיים בגבול הסודאני-אתיופי; Emanuela Trevisan Semi, "Ethiopian Jews in Europe: Taamrat Emmanuel in Italy and Makonnen Levi in England" in Tudor Parfitt & Emanuela Trevisan Semi (Editors), **Jews of Ethiopia: The Birth of an Elite**, Routledge, 2005, ISBN 9780415318389, p. 97, n. 10
6. ↑  פייטלוביץ', עמ' 27
7. ↑  ולדמן טוען כי דניאל למד זמן מה בבית הספר ולאחר שלא התאקלם נשלח למולדתו; ולדמן, עמ' 322, הערה 2
**שלום צ'רלי בוזגלו** (נולד ב-16 במרץ 1963) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון, שדרן רדיו, מנחה טלוויזיה ועורך דין ישראלי.

ביוגרפיה
--------

בשנת 1985 השתתף בפסטיבל עכו בהצגה "אכזר מכל המלך" מאת נסים אלוני.
בוזגלו החל ללמוד משחק בשנת 1986 בבית הספר לאמנויות הבמה בית צבי. שם גם הכיר את שלי עמרמי, לימים אשתו.
בין השנים 1991–2016 השתתף בהצגות "יוליוס קיסר" (אוקטביוס) ו"הבחורים בדלת ממול" (ג'ק המדריך).

בין השנים 1991–2005 הגיש מגוון תוכניות בקול ישראל, ברשת ב' הגיש יחד עם פרופ' רפי קרסו במשך חמש שנים את התוכנית "לגעת בלילה עם פרופ' רפי קרסו". וברשת ג' הגיש במשך 6 שנים את תוכנית הצהריים "רוח ים וצ'רלי גם", בתוכנית הופתעו מאזינים בשידור חי על ידי שליח עם זר פרחים. ברדיו ללא הפסקה הגיש תוכנית הכרויות.

שיחק בסרטי הקולנוע "בלוז לחופש הגדול", "שירת הסירנה", "444 יום" ו"המומיה" (1993) עם טוני קרטיס. בטלוויזיה השתתף בסדרות בערוץ 2 "רמת אביב גימל", ובעונה השנייה בסדרה "שמש" בתפקיד סטודנט איטלקי לפילוסופיה בשם מנו. בערוץ הראשון השתתף בתוכניות "קצר אל תוך הלילה", "שיר היובל" ו"זמן אמיתי". בערוץ 3 הנחה את התוכנית "ערוץ 3 בעיר" עם יעל בר זוהר, והשתתף בתפקיד אורח בסדרה "שבתות וחגים" (עונה 4, 2003). בערוץ הילדים השתתף בתוכנית "הנפילים". כמו כן השתתף בפרסומות לעלית, ג'ינס דיזל ועוד.

בשנת 2005 סיים ללמוד משפטים בהצטיינות במרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן והתמחה אצל המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, דוידה לחמן מסר. בשנת 2006 נכנס כשותף עצמאי במשרד עורכי הדין "אדם", בראשו עומד עו"ד יורי גיא-רון, ראש לשכת עורכי הדין לשעבר, ומנובמבר 2007 משמש כיו"ר ועדת משפט וספורט בלשכת עורכי הדין.

בוזגלו הרצה בקורסים לטלוויזיה ורדיו במכללה למנהל "ביתצפר" ובסדנת הופעה בפני קהל בלשכת עורכי הדין תל אביב, חיפה ואשקלון.

בוזגלו ידוע כקריין פרסומות ברדיו ובטלוויזיה בישראל.

בשנת 2017 ייסד את משרד "צ'רלי בוזגלו עורכי דין ונוטריון" הנמצא במגדל המוזיאון בתל אביב.

ביולי 2023 החל לשדר ב 103 fm רדיו ללא הפסקה עם פרופ' רפי קרסו את תוכניתם "קרסו ובוזגלו".

בחודש יולי 2023 הוציא את ספר שיריו ראשון "אהבה אינה זקוקה למילים".

חיים אישיים
-----------

בוזגלו היה נשוי לעורכת הדין שלי עמרמי בוזגלו, עד התאבדותה ב-8 בדצמבר 2016, ולהם שני בנים, רז בוזגלו ודן בוזגלו.

בשנים 2017–2022 היה בן זוגה של הזמרת ריטה.

אחיו הוא הצלם יורם בוזגלו.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **צ'רלי בוזגלו** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **צ'רלי בוזגלו** |

* צ'רלי בוזגלו, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* צ'רלי בוזגלו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* צ'רלי בוזגלו, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* צ'רלי בוזגלו, באתר ספר הקולנוע הישראלי
* צ'רלי בוזגלו, בארכיון הבימה
* charlie\_bouzaglo באינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  "אתר הפרסומות של צ'רלי בוזגלו"
2. ↑  צ'רלי בוזגלו עורכי דין ונוטריון, באתר החברה
3. ↑  קרסו ובוזגלו, באתר 103fm
4. ↑  אהבה אינה זקוקה למילים, בהוצאת מדיה 10
הרב **דניאל דב בעריל הכהן סטבסקי** (נולד ב-6 במאי 1959) הוא רב ומורה של קהילה בחסידות ביאלא בבית שמש, מקובל וראש בית הבעל שם טוב.

ביוגרפיה
--------

נולד וגדל באורוגוואי. קרוב משפחתו של אברהם סטבסקי. לאחר מספר שנים עלה ארצה. רב ומורה הוראה של קהילת קודש ביאלא. מלמד בעיקר את תורת הבעל שם טוב.

לפני חזרתו בתשובה היה פעיל כמשורר. כתב את "שער החזיונות וחורבנא- קינת קץ" תחת השם דניאל בן רפאל סטבסקי בהוצאת מראות, ב-1984.

בעיתון "העולם הזה", בגיליון 2522, מתאריך 1 בינואר 1986 עמודים 28, 29, מתועדים בריאיון (המראיינת- שרה ליבוביץ) דבריו על המניע המיסטי ליצירתו השירית.

כתב את הספר "סדר עקידת אבן הדממה" כחזון נבואה אותה שמע כקול מכתיב. על ספר זה זכה בפרס לשירה מיסטית- תחרות זו לשירה מיסטית נערכה על ידי הוותיקן ואונסקו בפריס. מארגן התחרות היה המכון התיאולוגי של פרננדו ריאלו פרדל מספרד, ארגון אונסקו והוותיקן.

באוקטובר1984 זכה בפרס אקו"ם על "ספר מצלע הרקיע". השופטים: ד"ר אוריאל אופק, יעקב אורלנד ופנחס לנדר-אלעד. כן הוציא כתב עת בשם "מראות".

  

בשנת 2008 ייסד עמותה להפצת תורת הבעל שם טוב בשם "בית הבעל שם טוב", במסגרתה הוא העביר הרצאות וסמינרים בישראל ומחוצה לה, והוציא לאור פרסומים וספרי יסוד מקוריים של הבעל שם טוב. הרב סטבסקי העביר שיעור שבועי בירושלים, והרבה לעסוק בתורת הסוד.

רבים מגיעים אליו על מנת להתייעץ, לקבל ברכה או לעשות תיקונים רוחניים. בין תלמידיו נמנים דניאל אהביאל וסיני תור.

הרב סטבסקי הרבה לתקוף את התנהלותה של מדינת ישראל ורשויות השלטון שלה. רבים מנוער הגבעות רואים בו מנהיגם הרוחני, ובגלל קשריו אלה הוא נחקר בעבר על ידי שירות הביטחון הכללי.

נשוי ומתגורר ברמת בית שמש. לפני כן התגורר בירושלים.

חיבוריו
-------

* **ספר המסע**: מסע התחדשות: מדריך רוחני לנוסע אל צדיקי החסידות מהבעל שם טוב ועד רבי נחמן. שמז עמ'.
* **מדריך ליציאת מצרים לפי הפרד"ס**. ח עמ'.
* **שער החזיונות וחורבנא קינת קץ**. לט עמ'.
* **סדר בית הבעל שם טוב לספירת העומר**: עם קיצור עבודת המידות והכוונות ועבודת נפש ישראל לכל יום מימי הספירה. קיט עמ'.
* **רעותא דלבא**: רצון הלב; קונטרס זאת תורת העולה הרשות להעלות הכל. קסג עמ'.
* **ספר צוואות** - מריב"ש טוב והנהגות ישרות השלם.
* **איגרת הקודש / להבעל שם טוב**; עם ביאור חמשת התנאים הקדושים להשגת הגאולה בדרך מידת הרחמים. קנו עמ'.
* **אוצר בעל שם טוב על פרשות השבוע**: ספר עמוד התפילה, ספר צוואות מריב"ש טוב והנהגות ישרות, ספר כתר שם טוב, ספר שבחי הבעל שם טוב: ועוד נלווים אליהם הספרים: ספר מ"ב הכללים להבעל שם טוב, ספר חיי הבעש"ט - קונטרס מאירת עיניים. חמישה כרכים חלק א'. בראשית. תמח עמודים. חלק ב'. בראשית. תטו עמודים. חלק ג'. ויקרא. רעב עמודים. חלק ד'. במדבר. שלו עמודים. חלק ה'. דברים. ת עמודים.

קישורים חיצוניים
----------------

* סרטונים בערוץ של בית הבעל שם טוב, באתר יוטיוב
* ועל הניסים: מצעד עושי הניסים של המגזר, אתר כיפה
* שיעוריו בערוץ מאיר
* שיעוריו באתר ישיבה
* ספריו באתר הספרייה הלאומית
* כל הכתבות על הרב סטבסקי, באתר ערוץ 7
* ריאיון ב"העולם הזה"

הערות שוליים
------------

1. ↑  אילת כהנא, ‏"עיקר העניין שלי הוא לחזור לתנ"ך": ראיון עם הרב סטבסקי, בעיתון מקור ראשון, 23 במאי 2021.
2. ↑  גיא עזרא, ‏פגישה נדירה: מי הרבנים שנפגשו עם גורמים בשב"כ?, באתר "סרוגים", 18 ביוני 2017.
**דניאלה להבי** (25 ביולי 1954 - 6 בדצמבר 2013) הייתה מעצבת אופנה ישראלית, שהתמחתה בעיצוב ופיתוח מוצרי עור בעבודת יד והקימה רשת חנויות הנושאת את שמה.

הסטודיו שהקימה ורשת החנויות הנושאת את שמה ממשיכים לפעול לאחר פטירתה, בניהולו של בנה, אוֹרי להבי.

ביוגרפיה
--------

דניאלה להבי הייתה בתו של יהודה אסיא, איש עסקים ישראלי, וג'ין איינסלי, ילידת תאילנד שהתגיירה עם נישואיה ליהודה.
להבי נולדה וגדלה בז'נבה, שם הקים אביה את "סוויס-ישראל טרייד בנק" (Suisse-Israelien Banque pour La Commerce), ששלוחתו בישראל נקראה בנק לסחר חוץ, שלימים התמזג לבנק הבינלאומי הראשון.

בשנת 1963 עלתה לישראל עם משפחתה ולמדה שנה בפנימיית אלוני יצחק, ובהמשך התגוררה עם משפחתה בסביון.

להבי הייתה בוגרת המחלקה לעיצוב תעשייתי באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. היא סיימה את לימודיה בשנת 1980 ולאחריהם עסקה בעבודות שונות בתחום העיצוב. בין השאר שימשה כמעצבת בחברות מובילות בתעשייה באותה תקופה כגון "מיפ" ו"קליגולה".

ב-1991 הקימה את המותג הקרוי על שמה. היא החלה בעיצוב ובייצור תיקים, ומשם התפתחה עם השנים גם אל תחום הנעליים, הארנקים, החגורות ואביזרי אופנה נוספים.

בעשר השנים הראשונות למותג נמכרו מוצריו ב-70 חנויות תיקים ואופנה שונות ברחבי ישראל. בשנת 2001 פתחה להבי את החנות הראשונה במתחם בזל בתל אביב. כיום, רשת חנויות "דניאלה להבי" מונה 12 חנויות. המותג נמכר כיום רק בחנויות הרשת, ובנוסף מייצאת החברה את מוצריה לארצות הברית, לקנדה, לקוריאה, ליפן ולאוסטריה.

### משפחתה

להבי נישאה בשנת 1976 ובשנת 1985 התגרשה. בנה היחיד מנישואיה, אורי להבי, מונה בשנת 2009 למנכ"ל רשת האופנה. להבי נישאה בשנית לשוקי פרמינגר.

להבי הייתה אחותם של דליה פלד, מנכ"לית משותפת של חברת אנשים ומחשבים, ויזם ההייטק דייוויד אסיא, מייסד החברות משוב מחשבים ומג'יק תעשיות תוכנה.

קישורים חיצוניים
----------------

* הבנק של המוסד, באתר ישראל היום, 26 במרץ 2010
* הילה אוחיון, קולקציה של דניאלה להבי, הופכת עורה, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2011
* שחר אטואן, מכניסה לכיס הגדול: דניאלה להבי הופכת את הסטודיו למעבדת ניסויים, באתר הארץ, 23 במרץ 2011
* הדס שואף, לא מפסיקה לתקתק, באתר Xnet‏, 12 באפריל 2011
* לירוי שופן‏, תיק כדי לנפנף בו, באתר וואלה!‏, 30 במרץ 2011
* רוני בר, מחליפה צבעים: קולקציית חורף 2012 של דניאלה להבי, באתר mako Fashion Forward,‏ 12 בספטמבר 2011
* הילה אוחיון, פנטסיה בכמה מערכות, באתר הארץ, 15 ביוני 2012
* הילה אוחיון, דניאלה להבי משאירה את הטרנדים מאחור, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2012
* איתי יעקב, דניאלה להבי הלכה לעולמה, באתר Xnet‏, 5 בדצמבר 2013
* הילה אוחיון, מתה דניאלה להבי, מעצבת התיקים והאביזרים, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2013
* לירוי שופן‏, דניאלה להבי הלכה לעולמה, באתר וואלה!‏, 6 בדצמבר 2013
* אתר למנויים בלבד סהר שלו, דניאלה להבי: הרגישה טוב בעור שלה, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2013
פלמינגו במים בצ'ילה
**פלמינגו האנדים** (שם מדעי: *Phoenicopterus andinus*) הוא מין של פלמינגו שחי באמריקה. הוא מין הפלמינגו הנדיר ביותר ואחד הגדולים ביותר בעולם - אורכו מטר אחד עד מטר וארבעים. חי בהרי האנדים, ומכאן שמו.

מאפיינים
--------

צבע גופו ורוד חיוור, וחלקו העליון בהיר יותר. צווארו בצבע ורוד כהה יותר. החלק העליון של המקור הוא בצבע צהוב, וחלקו התחתון הוא בצבע שחור. רגליו צהובות.

הפלמינגו ניזון מאצות מיקרוסקופיות כגון צורניות, ואצה אחת שממנה הוא ניזון מעניקה לו את צבע הורוד. מקורו של פלמינגו האנדים מוטה הצידה, שמבנהו מסייע לפלמינגו לסנן את האצות המיקרוסקופיות שמהן הוא ניזון ממי המלח שבאגמים בהם נמצאות האצות. פלמינגו האנדים נודד, ויכול לעבור עד כ-1000 ק"מ ביום אחד. בקיץ, הפלמינגואים נמצאים בבריכות מלח, ובחורף הם נודדים לביצות נמוכות יותר. הסיבה לנדידה היא כנראה הצחיחות הקיצונית של אגמי המלח בחורף. המקום שאליו הפלמינגואים נודדים עדיין אינו ידוע, אך משוער שהוא בין אדמות הרבייה בצ'ילה לבין הביצות שבמרכז ובמערב ארגנטינה. 

הפלמינגו חי בבוליביה, ארגנטינה, צ'ילה ופרו.

הם מקננים בחודשי הקיץ, ובונים קינים בצורת חרוט מבוץ על שפת אגמי המלח, שעשירים בדרך כלל בסודיום, גבס ומימן גופרתי. ככל שאר מיני הפלמינגואים, הנקבה מטילה ביצה לבנה אחת.

ישנם כ-60,000 פרטים של פלמינגו האנדים כיום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פלמינגו האנדים** בוויקישיתוף
* פלמינגו האנדים, באתר ITIS (באנגלית)
* פלמינגו האנדים, באתר NCBI (באנגלית)
* פלמינגו האנדים, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* פלמינגו האנדים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* פלמינגו האנדים, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  פלמינגו האנדים באתר הרשימה האדומה של IUCN

| פלמינגואים (פלמינגואיים) |
| --- |
| פלמינגו | פלמינגו מצוי • פלמינגו אמריקני • פלמינגו צ'יליאני |  |
| פלמינגו זוטר (סוג ומין יחיד) | פלמינגו זוטר |
| פלמינגו צהוב-מקור | פלמינגו האנדים • פלמינגו ג'יימס |
פסלי מתכת לאורך ואדי השחמון באילת
קטע מדרך החג' ליד מעבר נטפים. מימין נראה כביש 12 המודרני
**דרב אל-חג' המצרית** (ערבית: **درب الحج المصري** - "דרך החג' המצרית") היא דרך קדומה מהתקופה הממלוכית המובילה ממצרים לערב הסעודית דרך מעלה אילת ואילת.

דרב אל-חג' הייתה דרך ממלוכית עתיקה אשר נסללה על ידי השלטון הממלוכי במצרים במאות ה-14 וה-15. הדרך חצתה את סיני וחיברה את ראשו של מפרץ סואץ אל מפרץ אילת. היא נועדה לשרת עולי רגל מוסלמים בדרכם למכה, ועולי רגל רבים אשר הגיעו ממרוקו, אלג'יריה, לוב, תוניסיה ואף מספרד המוסלמית עשו את דרכם לאורכה מסואץ לעקבה. בעקבה התחברה הדרך לנתיב החג' הבא מכיוון סוריה וירדן, ועולי הרגל המשיכו ממנה בים או ביבשה.

דרב אל-חג' נסללה בשל רצונם של השליטים הממלוכים לזכות באהדת ההמונים. לכן הדרך הורחבה מאוד, ובחלקה אף רוצפה באבנים קטנות ובחיפוי דק של אבן גיר, אשר יצרו מעין אספלט. סיבה נוספת לרוחבה של הדרך הייתה בעובדה ששימשה מספר רב של צליינים וכמות גדולה של סחורות. חלק מהדרך נמצא כיום לאורך תוואי כביש 12 - כביש מעלה אילת מנחל גשרון דרך נחל שלמה. כיום הקטע הזה הרוס בחלקו בגלל השיטפונות.

לאורך הדרך נמצאו כתובות רבות בשפה הערבית הקשורות לנושא החג'. העולים לחג' למכה היו מתרכזים בשיירות של 50,000-40,000 איש אשר אותם הוביל "אמיר אל-חג'", המדריך היודע את הדרך ואת התחנות השונות להצטיידות במזון ובמים. השיירה הייתה משתרכת במשך חודשים ארוכים עד הגיעה למכה דרך אילת ועקבה. לאורך הדרך נחפרו בארות מים, נבנו חאנים ותחנות לאפיית לחם, והוקצו שטחי קבורה.

החל משנת 1883 (1301 להיג'רה) רוב העולים לרגל העדיפו לעלות בסואץ על אוניות לג'דה, אך אלו שהעדיפו להגיע דרך היבשה המשיכו לעשות כן עד סוף המאה ה-19.

בשנת 2010 הוצבו עשרות פסלי מתכת לאורך נחל שחמון באילת, בשטח שבין שני הגשרים המחברים את שכונת שחמון החדשה לעיר הוותיקה. הפסלים מדמים שיירה של אנשים לבושים גלביות, כאותן שיירות שעברו בדרך החוגגים, הלא היא דרב אל-חג'. הפרויקט תוכנן על ידי משרד תכנון נוף – צבי דקל ביחד עם הפסל בוקי שוורץ, בעלות של כ-6 מיליון שקל. את העבודות מלווה נציג משרד הבינוי והשיכון באילת – מקס דה גרוט, עלות הפרויקט ממומנת על ידי משרד הבינוי והשיכון.

לקריאה נוספת
------------

* מאיר כהן ואלי שילר, **אילת: אדם, ים ומדבר**, אריאל (כתב עת), חוב' 93–94, 1993

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דרב אל-חג'** בוויקישיתוף
* שמואל תמרי, ‏דרב אל-חג' בסיני: הקלעה בנחל, **המזרח החדש** כ"ג, חוברת 2 (תשל"ג/1973), עמ' 167-141

* הסבר מפורט על דרך החג' המצרית (בערבית)
* מועמדות דרבּ אל-חג' המצרית להכרזה כאתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו (באנגלית)
**בואנטרופיה** היא הפרעה פסיכיאטרית שהאדם הסובל ממנה מאמין כי הוא ממשפחת הפריים.

מקרים מפורסמים
--------------

האדם המפורסם ביותר שסבל לכאורה מהפרעה זו הוא נבוכדנצר השני מלך בבל, שלפי המתואר בספר דניאל נענש על ידי אלוהים בשל חורבנה של ירושלים והחל להתנהג כמו פר ולאכול עשב. קארל יונג הביא אותו כדוגמה למצב של רגרסיה מוחלטת של אדם שהוליך שולל את עצמו בשל שאפתנות יתר.[דרוש מקור]
לפי מסורות פרסיות הנסיך הבויהיתי מאג'ד אל-דוולה דמיין שהוא פרה, עשה קולות של פרה ורצה שיהרגו אותו על מנת שבשרו ישמש למאכל. הוא נרפא על ידי המלומד והרופא הפרסי אבן סינא.[דרוש מקור]

הסברים מודרניים
---------------

גם כיום קיימים מקרים על אנשים המדווחים כסובלים מבואנטרופיה.[דרוש מקור]
חלק מהחוקרים קושרים את הבואנטרופיה לתופעות של היפנוזה, סוגסטיה ואוטו-סוגסטיה.[דרוש מקור]
ייתכן כי לחלומות יש גם כן תפקיד מרכזי בהשפעה על התפתחות הבואנטרופיה. יונג לדוגמה מביא מקרה בו אישה חלמה שהיא נוכחת באירוע חברתי חשוב כאשר המארחת מברכת אותה במילים: "כמה נחמד שבאת. כל חבריך נמצאים פה ומחכים לך". לאחר מכן הוליכה המארחת את האישה אל הדלת והאישה פסעה -לתוך רפת!".[דרוש מקור]
פרויד תיאר זה מכבר מקרים רבים בהם מחלת נפש החלה בחלום בו ההזיה שמקורה בחלום המשיכה להתקיים במצב ערות.[דרוש מקור]
רונאלד לאינג מביא כדוגמה חוויה אישית של הפרעה פסיכוטית קצרת מועד בה הוא כ"דמות הראשית במחזה" חווה "תחושה אמיתית של רגרסיה בזמן... אני למעשה חשתי עצמי נודד בסוג של נוף עם –אממ-נוף מדברי-כאילו הייתי חיה, למעשה חיה גדולה... סוג של קרנף או משהו כזה שיוצר צלילים כמו קרנף".[דרוש מקור] הפרעה דומה לבואנטרופיה.

בתרבות הפופולרית
----------------

* "פרה" (1969), סרט איראני של דריוש מחרוג'י, שבו מוצג איכר אשר חרב עליו עולמו לאחר שהפרה היחידה בבעלותו, אותה גידל וטיפח באהבה רבה, איננה עוד. שפיות דעתו של האיכר מתערערת והוא משתכנע אט-אט שהוא הפרה האבודה.
* באפיזודה של סרט האנימציה "הנערה המהפכנית אותנה", הנערה הצעירה נעמי מתחילה להאמין שהיא פרה אחרי שקיבלה פעמון פרה כמתנה ומאמינה בטעות שמדובר בתכשיט. המגמה של האפיזודה היא פמיניסטית ובאה ללמד על הטיפול החברתי הלקוי בנשים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בואנטרופיה** בוויקישיתוף
* אסור לפספס‏, חוקרים טוענים כי נבוכדנצר סבל מהפרעה נפשית שגרמה לו להאמין שהוא פרה, באתר וואלה!‏, 23 ביולי 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  "בַּהּ שַׁעֲתָא מִלְּתָא סָפַת עַל נְבוּכַדְנֶצַּר וּמִן אֲנָשָׁא טְרִיד וְעִשְׂבָּא כְתוֹרִין יֵאכֻל וּמִטַּל שְׁמַיָּא גִּשְׁמֵהּ יִצְטַבַּע עַד דִּי שַׂעְרֵהּ כְּנִשְׁרִין רְבָה וְטִפְרוֹהִי כְצִפְּרִין" (ספר דניאל, פרק ד', פסוק ל')

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
הכרזת הבמוס פאפאם עם בחירתו של האפיפיור פיוס העשירי ב-1903
הכרזת האפיפיור פיוס ה-11 בשנת 1922
"**הַבֶּמוּס פָּאפָּאם**" (בלטינית: **Habemus Papam** – "יש לנו אפיפיור") היא ההכרזה המסורתית בלטינית, הניתנת מפיו של החשמן הבכיר עם בחירתו של אפיפיור חדש עם סיום הקונקלווה. ההכרזה נעשית ממרפסת בזיליקת פטרוס הקדוש בקריית הוותיקן, ולאחריה מוצג האפיפיור בפני הקהל ומעניק לו את ברכת "אוּרבִּי אֶט אוֹרבִּי" (Urbi et Orbi) – "לעיר (רומא) ולעולם".

היסטוריה ומקור
--------------

השימוש בנוסח ההכרזה עתיק מאוד. אף כי אין מידע באשר למועד המדויק בו הוכרז לראשונה אפיפיור חדש בדרך זו, ידוע בוודאות כי כך נעשה ב-1484, עם בחירתו של האפיפיור אינוקנטיוס השמיני לתפקיד.

מקור נוסח ההכרזה ניטל בחלקו מתיאור סגידת הרועים בבשורה על-פי לוקס:

> 
> *"Et dixit illis angelus: nolite timere ecce enim evangelizo vobis gaudium magnum quod erit omni populo; Quia natus est vobis hodie salvator qui est Christus Dominus in civitate David"*
> 
> 
> 

> 
> "ויאמר אליהם המלאך: אל תיראו כי הנני מבשר אתכם שמחה גדולה אשר תהיה לכל העם; כי היום יֻלד לכם בעיר דוד מושיע אשר הוא המשיח האדון".
> 
> 
> 
> 

בשנת 2005 חידש החשמן הבכיר והקדים להכרזה על בחירתו של בנדיקטוס השישה-עשר את הברכה "אחים ואחיות יקרים" באיטלקית, ספרדית, צרפתית, גרמנית ובאנגלית.

נוסח ההכרזה
-----------

| **עברית** | **לטינית** |
| --- | --- |
| "הנני מבשר אתכם שמחה גדולה;
יש לנו אפיפיור;
האדון רם המעלה והנערץ ביותר;
האדון (שמו הפרטי של האפיפיור)
קרדינל הכנסייה הרומית הקדושה (שם המשפחה של האפיפיור);
הנוטל לעצמו את השם (שם הכהונה שנוטל לעצמו האפיפיור)". | *"Annuntio vobis gaudium magnum;*
*Habemus Papam;*
*Eminentissimum ac reverendissimum Dominum;*
*Dominum ...;*
*Sanctæ Romanæ Ecclesiæ Cardinalem ...;*
*Qui sibi nomen imposuit ..."*
 |

בתרבות
------

* הסרט "יש לנו אפיפיור" מאת נני מורטי משנת 2011

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הבמוס פאפאם** בוויקישיתוף
* נוסח ההכרזה על בחירתו של האפיפיור בנדיקטוס השישה-עשר באתר הוותיקן
* סרטון דיווח ההכרזה על בחירתו של האפיפיור בנדיקטוס השישה-עשר ב-TG1

הערות שוליים
------------

1. ↑  ברכה הנאמרת על ידי האפיפיור עם בחירתו, בפסחא ובחג המולד, וכן במספר אירועים ייחודיים נוספים.
2. ↑  הבשורה על-פי לוקס, ב', 10-11
**הגמדים העליזים** (באנגלית: **The Merry Dwarfs**) הוא סרט הנפשה קצר, החמישי בסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות". הוא הופץ לראשונה ב-16 בדצמבר 1929.

תקציר העלילה
------------

תושבי כפר גמדים רוקדים תוך כדי עיסוקם (טיטוא הרצפה וכו'). בזמן שכמה גמדים יוצרים מוזיקה. חלקם מנגנים בפטישים ברגליהם (המכוסות בנעליים) של פרוקי רגליים (לדוגמה מרבה רגליים וחגב), בעוד שאחרים מנגנים בכלים כמו סקסופונים או תופים. כמה קבוצות של גמדים אפילו רוקדות עם חביות (מעליהן הם קופצים) וכוסות בירה. הריקודים נמשכים לאחר שהגמדים שתו את כוסות הבירה שלהם. הסרט הקצר מסתיים כאשר צמד גמדים, רוקדים על פרח, ונופלים לתוך חבית בירה שנמצאת מתחת לפרח. הגמדים יוצאים מהחבית שיכורים וממשיכים לרקוד במצב הזה.

המוזיקה המשמשת בסרט כוללת את מקהלת הסדן מהאופרה הטרובדור של ג'וזפה ורדי משנת 1853.

ביקורות
-------

הסרט היומי (15 בדצמבר 1929): "סרט הנפשה מצמרר: הנה אחד מסרטי סימפוניות טיפשיות שתנהל את התהילה ממספר מאפיינים. בסנכרון נפלא, התמונה מציגה את הגמדים העליזים בסדרה של צעדי ריקוד שמטפטפים לאורך עם קצב מרגש. אל תחשיבו את זה כמילוי למרות שהקיצור שלו עבור רבים הם הצחוקים שהוא ירשום עם כל סוג של קהל בכל מקום. באמת בידור לילדים מגיל שש עד גיל שישים."

וראייטי (25 בדצמבר 1929): "באותן קווים של ריקוד השלדים וזמן אביב. לא כל כך טוב, אבל כמעט. הסרט מספיק חכם ומשעשע לכל בית סאונד רק על החידוש וההקלה מזרם תמונות השירה הבינוניות שהיוצרים הקצרים, ככלל, הציגו. תלבושת מונפשת כנראה מרגישה את הקושי למצוא שגרות חדשות שיתאימו לציונים המסנכרנים הקלאסיים האלה, אבל ביקור בכל מופעי במה או בית תמונה צריך לספק את החומר הרצוי דרך הפרסות, הרקדניות האקרובטיות וצוותי האדג'יו. רישומי האנימציה האלה עדיין לא צחקו על זמרי הפופ-דה-אופ, או שגרות ה'מרפק' של מקהלות הריקוד הלוהטות שהפכו לסטנדרטיות על ידי חזרות. להתעמק בעידן המודרני ובמנגינותיו עשוי להיות הימור, אלא אם כן תמלוגים לשימוש במנגינות מונעות. שום דבר לא קשור לסדרת הדיסני הזו שסרטי קולומביה משחררת. הקבלה שלהם עולה תמיד על כל שני רולרים מהסוג הוואודי."

Motion Picture News (28 בדצמבר 1929): "מקיים את תקן דיסני: סרט ההנפשה הזה של דיסני סוטה משביל המכות בכל הנוגע לדמויות. הוא הראשון בסדרה שבו מציגים בני אדם, הסרט מתאר להקה מתגלגלת של גמדים מלאה ברוח המוזיקה והריקוד. ואיך הם רוקדים! הם מתפתלים ומסתובבים לצלילי מנגינות מוכרות. השתובבות מצוירת ומצחיקה."

מדיה ביתית
----------

הסרט הופץ למדיה ביתית ב-19 בדצמבר 2006, באוצרות וולט דיסני: עוד סימפוניות טיפשיות, כרך ב' בקטע "מהכספת" של ה-DVD, בגלל שהסרט כולל דמויות רבות ששותות בירה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הגמדים העליזים** בוויקישיתוף

* "הגמדים העליזים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הגמדים העליזים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Short Subject Reviews". *The Film Daily*: 9. 15 בדצמבר 1929. נבדק ב-23 בפברואר 2020. `{{cite journal}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Talking Shorts". *Variety*: 20. 25 בדצמבר 1929. נבדק ב-23 בפברואר 2020. `{{cite journal}}`:  (עזרה)
3. ↑  "Good and Bad Shorts in Week's New Crop; Vaudeville Acts Predominate". *Motion Picture News*: 27. 28 בדצמבר 1929. נבדק ב-23 בפברואר 2020. `{{cite journal}}`:  (עזרה)
4. ↑  "The Merry Dwarfs - December 16, 1929". *Silly Symphonize*. נבדק ב-14 ביולי 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)
בית בלומנפלד במרחביה (1915)  
הילדים ישראל וחוה בחזית התמונה
אליהו בלומנפלד (1912)
**בית בלומנפלד** (טירת העמק) הוא מבנה אבן מפואר, שנבנה במושב מרחביה עבור אליהו בלומנפלד ומשפחתו על ידי האדריכל אלכסנדר ברוולד. הבית מוגדר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל

רקע היסטורי
-----------

אליהו בלומנפלד נולד ב-1884 בעיר וילקובישקי שברוסיה הצארית (כיום בליטא) למשפחה אמידה בעלת בית מסחר לבדים במוסקבה. ב-1905 ביקר בארץ והחליט לקשור את גורלו פה. ב-1909, לאחר שהשלים לימודי אגרונומיה באוניברסיטת היידלברג שבגרמניה, עלה ארצה. בהיותו בעל אמצעים נענה לפנייתו של יהושע חנקין וסייע לרכישת קרקעות בעמק יזרעאל ממשפחת סורסוק, על ידי מימון רכישת כ-1,000 דונם בשכנות לקואופרציה במרחביה.

ההיסטוריה של הבית
-----------------

ב-1910 הגיעה משפחתו של אליהו ארצה ואליהו ביקש מהאדריכל אלכסנדר ברוולד לתכנן את ביתו במרחביה. ב-1911 החלה בניית הבית ועם סיומה עברה המשפחה לגור בו.

בתקופת מלחמת העולם הראשונה סבלה משפחת בלומנפלד מ"נחת זרועו" של הצבא העות'מאני שהחרים, בתחילה, סוסים, בהמות ותוצרת חקלאית ובהמשך התיישב בבית קצין טורקי ומשפחתו. בניגוד ליחסים הרעועים עם העות'מאנים יצרו בני המשפחה קשרים טובים עם צוותי האוויר של טייסת 304 הגרמנית שחנתה לייד מרחביה, והרגישו "כמעט" בבית בחברת בני הבית דוברי הגרמנית.

ב-1917, בתקופת גירוש תל אביב, הגיעו מגורשים רבים גם לחווה זו ונוספו גם הם לקשיים הכלכליים שחוו בעלי הבית.

במהלך המערכה על מגידו ב-1918 שוחררה מרחביה מעול השלטון העות'מאני והחיילים העות'מאנים והגרמנים ששהו במרחביה וסביבתה הופתעו מהמהלך המהיר שביצעו הכוחות הבריטים. רובם נפלו בשבי.

לאחר המלחמה לא הצליח אליהו לשקם את נזקי המלחמה, השכיר את הבית במרחביה ועבר עם משפחתו לרעננה שם היה לו מגרש. בשנים בהן פעלה החווה עבדו בה מספר מנהלי עבודה כמו שמאי אלטשולר, הוריו של חיים לבקוב, איסר כצנלסון (אחיו של ברל כצנלסון) ועוד.

ב-1973 משפחת אלניר (בלומנפלד לשעבר) מכרה את הבית למשפחת צפריר תוך הבטחה שהמבנה ישומר בצורתו המקורית ושתוצב אנדרטת זיכרון בחורשת האורנים. בתיאום עם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל שיפץ הרוכש את הבית במשך כ-5 שנים, תוך שמירה על הצביון ההיסטורי של המבנה.

תיאור המבנה
-----------

המבנה העיקרי הוא בן 2 קומות והוא כולל 2 יחידות דמויות מגדל ומבנה עיקרי המחבר את המגדלים. הבית פונה לעמק יזרעאל והוא סוגר על חצר מוקפת חומה כשבצלע נוספת של החצר הוקמו מבני מחסנים. בחזית הבניין, הפונה לחצר, נבנתה מרפסת עמודים. בצד הבית נבנתה קליניקה לאשתו של אליהו, מרים. מבנה זה שימש בהמשך למגוריה של אמו של אליהו, הינדה.

עם הקמת הבית נשתלה, בחצר האחורית, חורשת עצי אורן. ב-1915 עטו על השדות בארץ להקות ארבה ואיימו לאכול גם את הנטעים הצעירים של עצי האורן. מרים, אשתו של אליהו, פנתה לעזרתם של חבריהם מהטייסת הגרמנית 304 שהביאו בדים, כיסו את שתילי האורן והצילו אותם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית בלומנפלד** בוויקישיתוף
* נדב מן, בית בלומנפלד: סיפורה של ה"טירה בעמק", באתר ynet, 2 באוקטובר 2009
* בית בלומנפלד באתר "עמוד ענן"
* סיור של העמותה למורשת מלה"ע הראשונה בבית בלומנפלד, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 49:36)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אחד מהמחסנים מכיל בית בד