recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פירוש נוסף ערך זה עוסק בשוק באיסטנבול. אם התכוונתם לשוק בטהראן, ראו הבזאר הגדול (טהראן).

חנות מוצרי קרמיקה בשוק
שער באיזיט בצידו המערבי של הבזאר הגדול
השדרה המרכזית בבזאר (Kalpakçılar Başı Caddesi)
**הבזאר הגדול** או **הבזאר המקורה** (בטורקית: **Kapalıçarşı**) הוא שוק ברובע אמיננו שבאיסטנבול, הנחשב לאחד השווקים המקורים הגדולים בעולם. הוא משתרע על פני 58 רחובות בגבעה השנייה באיסטנבול, יש בו כ-3,000 חנויות, ומבקרים בו בין 250,000 ל-400,000 קונים מדי יום.

היסטוריה
--------

את הבזאר הקים הסולטאן מהמט השני בין השנים 1461-1455, והוא הורחב באופן משמעותי במהלך המאה ה-16 על ידי סולימאן הראשון. הבזאר שימש לצרכים מקומיים וגם כנקודת מעבר בין סחורות מהמזרח לתוך אירופה.

ב-1894 שופץ לאחר שניזוק ברעידת אדמה, ולפי סקר כלל באותה עת לא פחות מ-4,399 חנויות, 2,195 בתי מלאכה וכ-500 מחסנים. נוסף על החנויות יש כיום בבזאר המקורה חמישה מסגדים, בית ספר וכ-40 אכסניות.

מבנה הבזאר
----------

השוק ידוע בעיקר בשל חנויות התכשיטים, הקדרות, התבלינים והשטיחים שבו. רבות מהחנויות בשוק מיועדות כיום לתיירים, ועליהן נוספו מסעדות ובתי קפה רבים, אך יש בו גם חנויות ששמרו על צביונן המקורי.

בשוק שני בדסטנים - "הבדסטן הפנימי" (İç bedesteni) במרכזו ואשר שימש לאחסון ולממכר הסחורות היקרות ביותר בשוק (תכשיטים, אבני חן ואריגים יקרים), ו"בדסטן הסנדלים" (Sandal bedesteni) מהמאה ה-16 בפינה הדרום-מזרחית של הבזאר, ששימש למכירות פומביות.

אל הבזאר מובילים 18 שערים, וארבעה מהם הניצבים בארבעה כיוונים שונים נחשבים לשערים העיקריים. אל שערים אלה מובילים שני רחובותיו הראשיים של הבזאר - האחד חוצה את אותו מדרום לצפון במרכזו, והאחר ממזרח למערב בצידו הדרומי. השערים הם "שער השוק" (Çarşıkapı) בדרום, שער באיזיט (Beyazıt kapı) המוליך אל מסגד באיזיט (Bayezid Camii) במערב, "שער הנפחים" (Kuyumcular kapı) המוביל אל מסגד נורואוסמנייה (Nuruosmaniye Camii) במזרח ו"שער אריג'ילר" (Örücüler kapı) המוביל לכיוון קרן הזהב בצפון.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **הבזאר הגדול** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הבזאר הגדול
* אתר הבזאר הגדול (בטורקית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  טורקיה הקלאסית, גילי חסקין ושרון טלמור, 1989

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n87844786
* VIAF: 129100461
* WorldCat: lccn-n87844786

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**עמיהוד ארבל** (20 ביוני 1920 - 28 במאי 1987) היה ממייסדי חיל התותחנים וחיל המודיעין בישראל.

קורות חייו ופועלו
-----------------

ארבל נולד לבן ציון אידלננט ולאה לבית מאירוביץ, משפחה ותיקה בארץ ישראל. האב נבחר לחבר ועד העיר יפו בשנת 1922, ובהמשך שנות ה-20 עברה המשפחה לחיפה לרחוב בן יהודה. מאוחר יותר שינו בני המשפחה את שם משפחתם לארבל. כנער, גילה עניין בצילום. במלחמת העולם השנייה התנדב לבריגדה היהודית ושירת בגדוד תותחי השדה מספר 200. גדוד זה סייע ליחידות הבריגדה בלחימה בגרמנים בצפון איטליה. בתום הקרבות המשיך עם חיילי הבריגדה בחיפוש ניצולים ממחנות ההשמדה. ארבל היה גם חבר במערכת 'החיל', ביטאונה של הבריגדה. 

כאשר שב לארץ ישראל בשנת 1946, היה ממייסדי חיל התותחנים וחיל המודיעין. בשנים 1948–1950 היה ראש מדור מחקר, לימים חטיבת המחקר של צה"ל. בשנת 1954 השתחרר משירות הקבע בדרגת רב-סרן והחל לעבוד במערכת הביטחון הישראלית.

ארבל כתב את הספר "תותחים על הסניו - רשימות תותחן עברי" העוסק במערכה על נהר סניו בחזית איטליה במלחמת העולם השנייה שבה לחמה הבריגדה היהודית.

הוא גם תרגם ספרים רבים, בעיקר בנושאי צבא, בהם ספרו של פילדמרשל ארצ'יבלד ויוול, "מסעי המלחמה בארץ ישראל", בהוצאת מערכות שראה אור לראשונה בעברית ב-1951. בהמשך תרגם ספרים נוספים, בהם "מסע לאיכטלאן" של קרלוס קסטנדה, רוב רוי על הירדן, "המהגרים" ו"הדור השני" של הווארד פאסט "המסכה של דמטריוס" של אריק אמבלר ו"במדינה חופשית" של וידיאדר סורג'פרסאד נייפול.

ארבל בבית העלמין קריית שאול.

לקריאה נוספת
------------

* רשימת הפרסומים של עמיהוד ארבל, בקטלוג הספרייה הלאומית
* עמיהוד ארבל, **תותחים על הסניו**, הוצאת מערכות, 1948
* צ'ארלס נורדהוף וג'ימס נורמן הול, **קורות מלחי הבאונטי** (עברית: א. עמיהוד), תל אביב: הוצאת ספרים נ' טברסקי, תש"ז (5 כרכים)

קישורים חיצוניים
----------------

* עמיהוד ארבל (1920-1987), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוד תדהר (עורך), "בן-ציון ארבל (אידלננט)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יד (1965), עמ' 4439
2. ↑  הד יפו, דואר היום, 26 בדצמבר 1922
3. ↑  שמות פותרי החידות במוסף לילדים ב', חיפה, דבר, 20 בנובמבר 1931
4. ↑  גאולה אידלננט, חיים דרוקמן, באים בברית הנישואין, דבר, 11 באוגוסט 1938
5. ↑  טכניקה ומדע, דבר, 12 במאי 1940
6. ↑  ההגדה לבית לאווט, מעריב, 11 ביולי 1980
7. ↑  ספרים חדשים, דבר, 28 ביולי 1978
8. ↑  ארבל עמיהוד בן בן ציון באתר "חברה קדישא תל אביב יפו והמחוז"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007308992905171
* GND: 1158349807
* ISNI: 0000 0000 3905 1666
* LCCN: no91013871
* VIAF: 61106699
* WorldCat: lccn-no91013871

 |
**מנואל דה פדרולו אי מולינה** (בקטלאנית: **Manuel de Pedrolo i Molina**‏; 1 באפריל 1918 – 26 ביוני 1990) היה סופר, משורר, מחזאי ומתרגם קטלאני.

היה ידוע בעיקר ככותב רומנים, אבל כתב גם מחזות, שירים ומאמרי הגות בסגנונות שונים – ריאליזם, מדע בדיוני, תיאטרון האבסורד ואחרים. כתב בשפה הקטלאנית למרות המגבלות שהוטלו על השפה בתקופת הדיקטטורה של פרנסיסקו פרנקו והביע הזדהות עם תנועות השמאל שתמכו בעצמאות קטלוניה.

ביוגרפיה
--------

פדרולו נולד בשנת 1918 בעיירה ארניו (l'Aranyó) אזור סגארה (Segarra) במחוז ליידה בקטלוניה. את ילדותו בעיר טארגה (Tarrega). אימו מתה כאשר היה ילד קטן. אביו חינך אותו ביד קשה וטיפח בו אופי קשוח, אך גם תמך ביצירתו ומימן את הוצאת ספר השירה הראשון שלו.

בשנת 1943 התחתן והשתקע בברצלונה. עסק בעבודות שונות, בין היתר בחנות פירות, סוכנות ביטוח וסוכנות ידיעות, אבל כבר אז החל לכתוב.

לקראת סוף שנות הדיקטטורה הגביר את קצב כתיבתו. ספרו הידוע ביותר - "כתב-מכונה של המקור השני" (Mecanoscrit del segon origen) יצא לאור לראשונה ב-1974. זהו רומן מדע בדיוני, על נערה ונער ששורדים מתקפה של חייזרים על כדור הארץ. הספר נכלל בתוכנית הלימודים של בתי ספר תיכוניים בקטלוניה וזוכה לפופולריות בקרב קוראים צעירים ומבוגרים. הספר זכה למהדורות רבות, תורגם למספר שפות ועובד לסדרת טלוויזיה.

פדרולו תרגם לקטלאנית יצירות של ז'אן-פול סארטר, ויליאם פוקנר וג'ון דוס פסוס.

בשנת 1979 הוא זכה בפרס הכבוד של הספרות הקטלאנית

ביבליוגרפיה
-----------

* Perfil biogràfic de Manuel de Pedrolo, Carme Ballús. Mecanoscrit del segon origen, Edicions 62, Barcelona 2006

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מנואל דה פדרולו** בוויקישיתוף
* מוסד פדרולו
* Manuel de Pedrolo i Molina, באתר האנציקלופדיה הקטאלנית הגדולה (בקטאלנית)
* מנואל דה פדרולו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* מנואל דה פדרולו, ברשת החברתית Goodreads

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007327604705171
* BIBSYS: 90353598
* BNE: XX968445
* BnF: cb119189265 (data)
* CANTIC: a10435591
* CiNii: DA02246974
* GND: 119193329
* ISNI: 0000 0001 0860 7833
* LCCN: n79066681
* NKC: pna2016915837
* NLA: 35414816
* NLP: A10542590
* NTA: 072335122
* RERO: 02-A000128937
* SUDOC: 027062201
* Trove: 944453
* VIAF: 15613
* WorldCat: lccn-n79066681

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בשפה איטלית עתיקה. אם התכוונתם לשפה הרומאנית המדוברת בצפון איטליה, ראו ונטית (שפה רומאנית).

**ונטית (שפה איטלית)** (לטינית **Lingua Venetica**) הייתה שפה הודו-אירופית שדוברה בעת העתיקה באזור ונטו שבצפון-מזרח איטליה בין עמק הפו מדרום למורדות הרי האלפים מצפון. 

על קיומה של השפה ומאפייניה מעידות כ-300 כתובות קצרות שהשתמרו מהתקופה שבין המאה ה-6 לפנה"ס למאה ה-1, מועד בו נדחקה מפני הלטינית ונכחדה. דוברי הוונטית היו הוונטים האדריאטים, עם איטלי שכונה "Veneti" בפי הרומאים ו-"Ενετοί" (אֳנֳטי) ביוונית. כ-60 מילים בוונטית פוענחו אם כי חלק מהן נשאלו מלטינית. 

אין לבלבל שפה זו עם הוונטית המודרנית, השייכת למשפחת השפות הרומאניות.

שיוך
----

ונטית היא שפה הודו-אירופית המשתייכת לקבוצת ה"קנטום" והיא נכתבה באלפבית צפון איטלי. קיימת הסכמה כי למעט ליבורנית, הייתה הוונטית השפה המקורבת ביותר לשפות האיטליות, קבוצה שכללה בין היתר גם את הלטינית. האפשרות שוונטית הייתה מקורבת גם לניבים אילירים מוטלת בספק בידי רוב החוקרים. עוד נתגלו מספר קווי דמיון בין ונטית לשפות הגרמאניות, במיוחד בכינויי השם (Pronoun).

ראו גם
------

* עמים איטליים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ונטית** בוויקישיתוף
* ונטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007536555905171
* BnF: cb12653883z (data)
* LCCN: sh85142644
* NKC: ph201900

 |
בתורת המשחקים, הצורה המקובלת לייצוג משחק היא על ידי משחק בצורה תכסיסית. ייצוג בצורה גרפית הוא ייצוג אלטרנטיבי למשחק, אשר מיטיב לנצל תכונות מבניות של האינטראקציה בין השחקנים. הייצוג בצורה הגרפית תמציתי יותר מהייצוג בצורה התכסיסית במקרים בהם התועלות של השחקנים תלויות רק במספר מצומצם של שחקנים אחרים, ולא בכל יתר השחקנים במשחק.

מודל פורמלי
-----------

משחק בצורה גרפית מיוצג על ידי גרף לא מכוון G. כל שחקן מתאים לקודקוד בגרף, ויש קשת {\displaystyle (i,j)} בגרף אם התועלת של שחקן i תלויה באופן ישיר בפעולתו של שחקן j. בנוסף, לכל שחקן i מוגדרת פונקציה {\displaystyle u\_{i}:\{1\ldots m\}^{d\_{i}+1}\rightarrow \mathbb {R} }, כאשר {\displaystyle d\_{i}} היא דרגת קודקוד השחקן בגרף. פונקציה זו מתאימה ערך, הנקרא תועלת, לכל קומבינציה של בחירת אסטרטגיות של שחקן i וכל שכניו.

גודל הייצוג
-----------

באופן כללי, גודל הייצוג של משחק בין n שחקנים שלכל אחד מהם m אסטרטגיות הוא {\displaystyle (O(m^{n}}. בצורה גרפית, גודל הייצוג יהיה {\displaystyle (O(m^{d}} כאשר d הוא הדרגה המקסימלית בגרף.   
עבור {\displaystyle d\ll n} קיבלנו ייצוג שגודלו קטן יותר באופן משמעותי.

דוגמה
-----

נסתכל על מקרה בו כל שחקן תלוי רק בעצמו ובשכן יחיד.

הדרגה המקסימלית בגרף היא 1, ונוכל לייצג את המשחק על ידי n טבלאות (פונקציות), כל אחד בגודל {\displaystyle m^{2}}. גודל הייצוג הכולל יהיה {\displaystyle nm^{2}}. גודל הייצוג בצורה התכסיסית הוא {\displaystyle (O(m^{n}}, ואכן יש כאן הקטנה משמעותית של כמות המידע שנצטרך.

מציאת שיווי משקל נאש
--------------------

באופן כללי בעיית מציאת שיווי משקל נאש עבור משחק נתון דורשת זמן חישוב אקספוננציאלי בגודל הייצוג.
  
 ניתן להראות שאם הגרף G הוא עץ, הבעיה ניתנת לפתרון בזמן יעיל (פולינומי בגודל הייצוג), למשל על ידי אלגוריתם תכנות דינמי שמתחיל על ידי מציאת שיווי משקל בעלים, ומטפס במעלה העץ.
  
במקרה הכללי, אם הדרגה המקסימלית היא 3 או יותר, ניתן להראות שהבעיה היא NP-שלמה.

ראו גם
------

* מונחים בתורת המשחקים
* משחק בצורה תכסיסית
|
|  |
| **ונילין** |
|  |
| **כללי** |
| שם מדעי | 4-הידרוקסי-3-מתוקסיבנזאלאיד |
| שמות אחרים | ונילין ; אלדהיד ונילי ; מתיל ונילין |
| נוסחה כימית | C8H8O3 |
| מסה מולרית | 152.14g/mol |
| מראה | מוצק לבן צהבהב |
| מספר CAS | [121-33-5] |
| **פיזי** |
| נקודת התכה | 353-354 K° או 80–81 C° |
| נקודת רתיחה | 558 K° או 285 C° |
| צפיפות | 1.056 g/cm3 |
| מסיסות | עשרה גרם לליטר |
| קבוע הדיסוציאציה | 7.396 |
|

**ונילין**, **מתיל ונילין** או **4-הידרוקסי-3-מתוקסיבנזאלדהיד** היא תרכובת אורגנית הנמצאת בעיקר בגרעיני צמח הווניל ונותנת לצמח את ריחו וטעמו.

הנוסחה הכימית של הוונילין היא C8H8O3 והקבוצות הפונקציונליות כוללות אלדהיד, אתר ואלכוהול.

ונילין סינתטי מגיע כאבקה. הוא משמש כחומר טעם וריח לסוגי מאכלים, משקאות ותרופות. הוא נמצא בתמצית וניל.

שימושו העיקרי של המתיל ונילין הוא בתעשיית המזון, ביחד עם אתיל ונילין שלו ריח וטעם חזקים יותר. האתיל ונילין שונה מהמתיל ונילין בקבוצת המתוקסי, כאשר באתיל ונילין קבוצת מתוקסי נהפכת לאתוקסי (O-CH2-CH3 במקום O-CH3).

תמצית וניל טבעית הנה תערובת של מאות תרכובות שונות בנוסף לוונילין. השימוש בוונילין למטרות שינוי טעם של מזון מסוים נעשה על ידי תמיסות ונילין טהור שבדרך כלל מיוצר בתהליך סינתטי, או במקרים מועטים יותר, על ידי מיצוי ונילין מזרעי הווניל.

בגלל הקושי בהכנת הוונילין הטבעי ובגלל מחירו היקר, ישנו ביקוש גדול לוונילין הסינתטי.

הפקה
----

הסינתזה המסחרית הראשונה ליצור ונילין סינתטי כללה שינוי כימי של החומר היותר נפוץ יוגינול (חומצה יוגינית, Eugenol). סינתזה אחרת נעשית על ידי תהליך איזומריזציה של איזויוגינול, ולאחר מכן מבוצע תהליך חמצון. כיום, התהליכים הפופולריים ביותר לייצור ונילין הם פרומילציה של גואיאקול ופרמנטציה של ליגנין - תוצר לוואי של תעשיית הנייר.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **ונילין** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ונילין** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4572822-7

 |
**לירון בסיס** (נולד ב-26 במרץ 1974 בחיפה) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר.

קריירה
------

### קריירת מועדונים

לירון בסיס החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי חיפה. לאחר שלא מצא את מקומו הושאל למועדון הכדורגל נווה יוסף מהליגה הארצית לנוער. בסיס הצטיין בשורות נווה יוסף, כבש שערים רבים ועלה איתה לליגה העילית. כעבור שנתיים הוא חזר למכבי חיפה, ועלה לבוגרים בגיל 18, אבל שותף רק במשחקים בודדים כמחליף.

בעונת 1994/95 הגיע בסיס להפועל חיפה, ושיחק בקבוצה גם בעונה שאחריה, אבל לא בלט במיוחד. ב-1996 הוא הצטרף להפועל באר שבע שהודרכה על ידי אלי גוטמן. בבאר שבע הוא התגלה כחלוץ מצטיין, כשהוא משתף פעולה עם ג'ובאני רוסו. באותה עונה הם זכו בגביע המדינה לאחר שבסיס בישל לרוסו את שער הניצחון בגמר. כשגוטמן הגיע להפועל חיפה ב-1997 הוא הביא עמו את רוסו ובסיס מבאר שבע. בסיס הפך לאחד השחקנים החשובים במערך של גוטמן בעמדת הקיצוני השמאלי. באותה עונה הוא הוכתר כמלך השערים של הקבוצה עם 11 שערים וזומן לסגל הנבחרת. זכורים במיוחד שני השערים שכבש בניצחון 2:4 על מכבי חיפה בדרבי. בעונת 1998/99 היה בסיס אחד השחקנים הבולטים בקבוצה, שזכתה באליפות ההיסטורית וכבש 7 שערים.

לאחר האליפות הוא עזב את הפועל חיפה והצטרף למכבי תל אביב, אבל לא השתלב בהרכב ועבר למ.ס. אשדוד ומשם לבית"ר ירושלים ומכבי פתח-תקווה. בעונת 2002/03 חזר אלי גוטמן להפועל חיפה, כדי להעלות אותה בחזרה לליגת העל. הוא צרף פעם נוספת את לירון בסיס שכבש 7 שערים, אבל הקבוצה כשלה במשימה ושניהם עזבו בסיום העונה. לאחר מכן, בסיס שיחק עונה אחת במכבי פתח תקווה ובמכבי נתניה. ב-2005 הוא הצטרף למכבי עמישב פתח תקווה בליגה ב', עלה איתה ליגה, ובהמשך מונה למאמן הקבוצה.

### נבחרת

ב-1994 בסיס זומן לנבחרת ישראל הצעירה. בשורותיה, הופיע בשישה משחקים, בהם כבש שני שערים.

חיים אישיים
-----------

ב-2002 נישא למפיקת האירועים אירית רחמים. ב-2012 הם התגרשו. להם שני בנים משותפים.

ב-2016 התחתן בשנית עם רחלי ולהם בת משותפת.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
**הוונטים האדריאטים** (יוונית: **Ενετοί**; לטינית: **Veneti**; איטלקית: **Paleoveneti** או **Venetici**) היו עם איטלי שישב בצפון-מזרח איטליה, באזור החופף כיום למחוזות ונטו ופריולי-ונציה ג'וליה. הוונטים דיברו ונטית, שפה הודו-אירופית מבודדת שנכחדה במאה ה-1, ושמם נשתמר בשמו של מחוז ונטו ובירתו ונציה. תושבי ונטו כיום מכונים גם הם ונטים (Venetici) ועל כן נהוג לעיתים להתייחס באיטלקית אל תושביו ההיסטוריים של המחוז כאל "ונטים קדומים" (Paleoveneti).

מיתולוגיה
---------

לפי ההיסטוריון הרומי בן פדובה (Patavium), טיטוס ליוויוס שנמנה עם הוונטים בעצמו,
היו הוונטים תוצר של עירוב בין האוגנים (Euganei) שבט מקומי מיתולוגי למחצה עם האנטים (Eneti) שהגיעו מאסיה הקטנה. הומרוס ופליניוס הזקן ציינו שלאחר חורבן טרויה הוביל אנטנור מייסדה המיתולוגי של פדובה את האנטים מפפלגוניה שבצפון אסיה הקטנה אל חופיו הצפון-מערביים של הים האדריאטי.

היסטוריה
--------

מספר תאוריות הוצעו באשר למקורם של הוונטים. לפי תאוריה אחת הייתה מולדתם בגבעות האאוגניות (Colli Euganei) הסמוכות לאגם גארדה (Lago di Garda) שבגבול ונטו ולומברדיה. משם התפשטו מזרחה ויישבו את כל מחוז ונטו וחלקים ממחוז פריולי-ונציה ג'וליה. תאוריה אחרת המתבססת על מחקרים בלשניים סוברת כי הוונטים הגיעו מגאליה, ותאוריה שלישית מציעה את פולין כארץ מוצאם, אך שתי תאוריות אלה רחוקות מהוכחה מדעית. 

לפי הממצאים המוקדמים ביותר הקיימים, הוונטים אכן ישבו בין אגם גארדה לבין נהר האדיג'ה ומשם התפשטו מזרחה. הם הקימו יישובים לאורך האדיג'ה, הברנטה והפיווה (Piave) ועסקו בעיבוד חרסית וארד. עוד עסקו הוונטים בגידול סוסים וחזירים, בחקלאות, ובסחר במתכות, במיוחד זהב. 

הוונטים היו עם רודף שלום ועמדו בקשרים מסחריים ותרבותיים עם האטרוסקים, הרומאים והיוונים. בשנת 163 לפנה"ס הייתה ונטו לפרובינקיה גאליה ציסאלפינה (Gallia Cisalpina) ובשנת 49 לפנה"ס קיבלו הוונטים זכויות אזרחיות רומיות. הוונטים לא הוכרעו על ידי הרומאים בכוח צבאי אלא נטמעו בקירבם בתהליך ממושך ובדרכי שלום.

ראו גם
------

* איטליה הקדם-רומית
* עמים איטליים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ונטים אדריאטים** בוויקישיתוף
* ונטים אדריאטים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007536556105171
* LCCN: sh85142643

 |
הבזק ירוק שנצפה במצפה הכוכבים לא-סילא ב-15 באוקטובר 2005
**הבזק ירוק** הוא תופעה אופטית אטמוספירית המתרחשת במקרים נדירים זמן קצר אחרי שקיעת השמש, או לפני זריחתה, ואשר בה קצה השמש נראה בצבע ירוק במשך שנייה או שתיים.

הגורם למראה זה הוא שינוי צפיפות האוויר באטמוספירה שפועל כמנסרה המסיטה את קרני האור, ומפרידה אותן לצבעיהן השונים. קרני השמש באטמוספירה נעות במסלולים עקומים הנקבעים על ידי עקרון פרמה, ואלו שמגיעות אל עין הצופה הן הקרניים בעלות אורך גל הקצר יותר. כתוצאה מכך נראה קצה השמש בצבע ירוק, או שמופיע כתם ירוק נפרד בקרבת השמש. הסיבה לנדירות התופעה היא שנדרשת אחידות רבה בשינוי צפיפות האוויר על פני מרחק גדול.

נראות התופעה
------------

בנוסף להיות התופעה נדירה, היא גם זקוקה לתנאים של איכות אוויר גבוהה ושילוב של צפיפות אוויר מסוימת הנדרשת כדי שהתופעה תתרחש. נטען כי בשנים האחרונות, עקב זיהום אוויר ההולך ומחמיר באזורים נרחבים בעולם, תופעת ההבזק הירוק הולכת ונכחדת. ישנם כמה סוגי הבזקים ירוקים עם שכיחות שונה באזורים שונים על פני כדור הארץ.

ראו גם
------

* נפיצה
* שקיעה
* זריחה
* אוויר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הבזק ירוק** בוויקישיתוף
* תיאור מפורט של התופעה כולל תמונות והסברים מקיפים

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007540902505171
* LCCN: sh85057212

 |
ההיררכיה בתוך SS7
**שיטת איתות מספר 7** (אנגלית: **SIGNALING SYSTEM 7**, בקיצור: **SS7**) הוא פרוטוקול מודרני לתקשורת בין מרכזיות סיפרתיות המאפשר לנצל בצורה יעילה את מערכת התמסורת, להשביח את טיב השירות ולהרחיב את מגוון התכונות והשירותים.
זהו הפרוטוקול השולט כיום כליל בליבת הרשת של עולם הטלפוניה.

ייחודה של השיטה הוא ההפרדה המוחלטת של פס התדרים המשמש לאיתות מהפס להעברת המידע, דהיינו הקול של המשוחחים בטלפון (שיטה הקרויה CSS). פיתוחן של טכנולוגיות חדשות, כגון ISDN והרשת הנבונה (IN) מיושם אף הוא בשיטת איתות זו.
רוב עולם הטלפוניה, לרבות עולם הסלולר, מתנהל לפי פרוטוקול ה-SS7. אמינותו גבוהה מאוד. בין פרוטקולי ה-SS7 מצויים ה-ISUP שמעביר הודעות איתות על שיחה בין שני מתגים וה-TCAP שמעביר מידע בין מסדי נתונים ברשת. למשל, אם אדם מנהל שיחה עם חברו, בעל טלפון סלולרי, הודעות על השיחה עצמה יועברו ב-ISUP (מתי היא התחילה, מאיזה מספרים, מתי התחיל הצלצול, מתי אחד הצדדים ניתק וכו'). תקשורת בין מסדי הנתונים הסלולריים (לאיזה מספר טלפון משויך מכשיר סלולרי, היכן נמצא מכשיר היעד) עוברת על ה-TCAP.

בטרם ה-SS7 היו פרוטוקולים שהעבירו איתות עם קול על אותו פס. כתוצאה מכך ניתן היה, על ידי פברוק צלילים, לזייף הודעות איתות על השיחה (למשל, שהשיחה היא שיחת חינם). דבר זה אינו אפשרי ב-SS7. 

רשתות טלפוניה שליבת הרשת שלהן מיושנת ואינה SS7 קיימות כיום רק בעולם השלישי.

| טלפוניה |
| --- |
| מכשירים | מכשיר טלפון • טלפון סלולרי • טלפון חכם • טלפון חירום מובנה ברכב • טלפון ציבורי • טלפון רייס |
| אמצעי תשלום | אסימון • כרטיס חיוג |
| מספרי טלפון | מספר טלפון • קידומת טלפון • קידומת טלפון בין-לאומית • קידומת טלפון בישראל • ניידות מספרים • ספר טלפונים |
| טלפוניה | PSTN • ISDN • ADSL • SS7 • מרכזייה |
| סלולר | תקשורת סלולרית • טלפון סלולרי • נדידה |
| תקן טכנולוגיית תקשורת סלולר | קדם דור 0G • דור ראשון 1G • דור שני 2G • דור שלישי 3G • דור רביעי 4G • דור חמישי 5G |
| טלפון מבוסס אינטרנט | טלפוניית IP‏ • SIP‏ • H.323‏ • ‏VoIP • ‏Vocoder |

קישורים חיצוניים
----------------
**Microsoft Azure SQL Database** הוא שירות מבוסס ענן של מיקרוסופט שמציע שירות בסיס נתונים רלציוני (בדומה לשירות המסופק על ידי חברת אמאזון).

המשתמש אינו עובד כמקובל מול שרת פיזי שעליו מותקן Instance של SQL Server, אלא מול בסיס נתונים באינטרנט ("בענן") שאליו הוא יכול להתממשק בדרכים המקובלות (בעזרת Visual Studio או SSMS או שימוש ב-ADO.Net וב-ODBC) או דרך פורטל באינטרנט, ה-Instance אינו אלא אוסף בסיסי נתונים ורוב הפונקציונליות של מערכות ה-On Premise ברמת השרת נעדרת ממנו, והשרת הפיזי אינו נחשף בפני המשתמש (בפועל מדובר בחוות שרתים ברחבי העולם שעליהן המערכת פועלת).

המשתמש, אם כך, אינו קונה עותק של התוכנה ומתקין אותו על שרת, אלא שוכר שירות דרך האינטרנט; שירות שמאפשר לו את היכולות הבסיסיות של דטבייס רלציוני כמו טבלאות, פרוצדורות, שימוש בטרנזקציות, שימוש בשפת SQL, והתממשקות בעזרת כלים חיצוניים; וכלים נוספים.

ב-SQL Database נעשה שימוש בגרסה מיוחדת של SQL Server, היא מאפשרת זמינות גבוהה (High Availability) על ידי שמירת מספר עותקים של הדטבייס. המערכת תומכת רק בחלק מפקודות ה-TSQL, ובהיעדר מערכת קבצים - כל היכולות הללו מנוטרלות (למשל - גיבוי ושיחזור בעזרת קבצים, שליטה בקובצי הדטבייס, הרצת command lines מתוך המערכת וכו').

השירות החל לפעול בשנת 2009, כעקרון אין בו גרסאות כמקובל במערכות On Premise שכל אחת מהווה קפיצת מדרגה לעומת הקודמת, ובמקום זאת מועלים עדכונים באופן שוטף.

בסוף שנת 2014 הוצעה גרסה נפרדת של SQL Azure בשם V12 שגישרה על חלק גדול מהפערים בתמיכה ב-TSQL לעומת גרסת ה-On Premise המתקדמת לאותה תקופה (SQL Server 2014), והחל מאותו שלב מיקרוסופט מנהלת מדיניות Cloud First (הענן תחילה) במסגרתו יכולות חדשות מוצעות תחילה ב-V12, עוד בטרם הגיעו לגרסאות ה-On Premise.

| מיקרוסופט |
| --- |
| שירותי אונליין | Live (msn) ‏• Outlook.com ‏• בינג • OneDrive ‏• Microsoft Azure •‏ Office Online ‏• מיקרוסופט 365 • ‏Groove |
| חומרה | Surface ‏• Xbox Series X/S ‏• Xbox One ‏• Xbox 360 ‏• Xbox ‏• Kinect ‏• זון |
| מערכות הפעלה | Microsoft Windows •‏ Windows Phone ‏• Windows Server ‏• Windows CE ‏• Windows Mobile |
| פלטפורמות וסביבות פיתוח | ויז'ואל סטודיו‏ • Visual Studio Code •‏ Microsoft Silverlight |
| תוכנות מחשב | מיקרוסופט טיסה • אינטרנט אקספלורר • מיקרוסופט אדג' • סקייפ • Microsoft Mathematics ‏• Microsoft Security Essentials •‏ Microsoft Office ‏• Windows Defender ‏• SQL CE ‏• Microsoft Teams |
| תוכנות שרת | Microsoft SQL Server‏ • SharePoint‏ • Internet Information Services • שרת Exchange‏ • Microsoft Biztalk Server‏ • Active Directory |
| אנשי מפתח | ביל גייטס • פול אלן • סטיב באלמר • סאטיה נאדלה |
| טכנולוגיות | ‎.NET •‏ DirectX •‏ ‎.NET Core |
|  |

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של SQL Azure (באנגלית)
**מאיר קוטיק** (**Cotic**;‏ 1908 – 2003) היה עורך דין ישראלי יליד האימפריה הרוסית, חקר עלילות דם ומשפטים אנטישמיים.

קורות חייו
----------

יליד העיירה מרקולשט שבבסרביה, בוגר החוג לפילוסופיה ולספרות, בעל תואר דוקטור למשפטים מהאוניברסיטה החופשית של בריסל.
עסק במשימות חשובות של שימור השפה היידית ובעיקר בתיעוד משפטים אנטישמיים נגד יהודים בעולם.
היה נשוי לראשונה לשושנה, בשנית לשלומית, ובערוב ימיו לד"ר מרים ולדמן.
אב לבת: אלה שטרסמן.

פעילות ברומניה
--------------

היה מזכיר המפלגה המאוחדת "האיחוד העולמי פועלי ציון - צ"ס - התאחדות" ועורך ראשי של ביטאוניה. כיהן כסגן יו"ר ההסתדרות הציונית וכיו"ר המשרד הארצישראלי.
מיוזמי ומארגני עליית הנוער והמעפילים, במהלך תקופה זו בחר להחדיר בתנועה את חשיבותה של העלייה לארץ ישראל, ובמשותף עם חברו לתנועה יצחק קורן פעל להגברת הפעילות הציונית והעלייה הרומנית.
קוטיק היה ציר במספר קונגרסים ציוניים וחבר הוועד הפועל הציוני.
הוא נאסר על ידי המשטרה הלגיונרית", אך חולץ בעזרת שוחד ערב הוצאתו המתוכננת להורג.

פעילות בישראל
-------------

במרץ 1941 קוטיק עלה לארץ ישראל, ופנה לפעילות עסקית במשרד עורכי דין שהקים ולפעילות ציבורית.
היה שליח תנועת העבודה הציונית העולמית באירופה, יו"ר התאחדות עולי רומניה, חבר נשיאות האיגוד העולמי של יהודי בסרביה, חבר הלשכה של האגודה לידידות ישראל-צרפת וחבר הארגון הבינלאומי של עורכי דין ומשפטנים יהודיים.

כתביו
-----

* הקונגרס היהודי העולמי הראשון (יידיש, בוקרשט 1936)
* גולה במאבקה - מערכת הסבל והגבורה של יהודי רומניה (ישראל, 1944)
* מארקולשטי - יד למושבה יהודית בבסרביה (עם לייב קופרשטיין, 1977)

**סדרת הספרים על משפטים ועלילות דם אנטישמיות**:

* משפט שוורצבארד - רצח נקם על רקע הפוגרומים באוקראינה (1972)
* משפט בייליס - עלילת דם במאה העשרים (1978)
* פרשת דרייפוס (1982)
* משפט פראג - משפט הראווה האנטי ציוני הראשון בגוש הקומוניסטי (ישראל 1985, ניו יורק 1987)
* משפט-עלילה-פרשה - היהודי זיס, עלילת דמשק, פרשת ליאו פרנק (ישראל 1990)
* נאשמים ללא אשם - משפטים בצל האנטישמיות (1993)

לקריאה נוספת
------------

* קופרשטיין, לייב וקוטיק, מאיר (עורכים),  **מארקולשטי - יד למושבה יהודית בבסרביה**, ארגון יוצאי מארקולשטי בישראל, 1977

קישורים חיצוניים
----------------

* רשימת הפרסומים של מאיר קוטיק, בקטלוג הספרייה הלאומית
* אורי דרומי, הפרוטוקולים של עלילות הדם: ד"ר מאיר קוטיק, חוקר עלילות ומשפטים אנטישמיים, 2003-1908, באתר הארץ, 14 במאי 2003 (נקרולוג)
* לזכרו של מאיר קוטיק - משפט פראג(הקישור אינו פעיל)
* בקטלוג העולמי - רשימת ספרים

מפרי עטו:

* אסון "סטרומה", דבר, 3 במרץ 1942

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300335905171
* GND: 1139299751
* LCCN: n83051022
* NKC: mub20221153295
* NTA: 128975164
* SUDOC: 082055149
* VIAF: 25976037
* WorldCat: lccn-n83051022

 |
רובע אבאנותובני
**אַבָּאנוֹתוּבָּנִי** (בגאורגית: **აბანოთუბანი**) הוא רובע בתי מרחצאות הגופרית המפורסם של טביליסי. אבאנותובני הוא רובע היסטורי בטביליסי העתיקה, שפרסומו ניתן לו עקב מעיינות הגופרית החמים שנובעים במקום מעל ל-700 שנה. שם הרובע מורכב משתי מילים גאורגיות: "אַבָּאנוֹ" – בית מרחץ – ו"אוּבָּנִי" – רובע או מחוז עירוני. הרובע שוכן בגדה המזרחית של נהר הקורה, למרגלות מצודת נריקלה ולצד רובע מטחי. זהו המקום, שעל פי האגדה, נפל הבז של וחטנג גורגסלי, מלך ממלכת איבריה, והביא לגילוי מעיינות הגופרית החמים, ובסופו של דבר, להעתקת הבירה הגאורגית של הממלכה ממצחתה לטביליסי. מבחינה אתנית, הרובע מאוכלס באוכלוסייה לא-גאורגית. 

בית המרחץ "אורבליאני", נבנה ב-1893. בכניסה מתנוססת הכתובת: "כל חיי לא חוויתי מרחץ טוב ומשובח מזה", מאת אלכסנדר פושקין
במאה ה-13 היו ברובע אבאנותובני 65 בתי מרחץ, אולם כיום ישנם רק שבעה או שמונה, שהמוקדם שבהם הוא מהמאה ה-17. בתי המרחצאות בנויים בסגנון פרסי, מבנה הבנוי מלבנים וכיפה בצורת חצי כדור. בתי המרחץ נמצאים מתחת לאדמה, ומעל פני השטח מבצבצות כיפות לבני חימר אדום. את אור היום שלו המבנה מקבל מפתחי האוורור בכיפה. כל הכיפות בצבע אדום וזהות אחת לשנייה. חתנים מימי הביניים לקחו את נשותיהם להצגת כלולות בבתי המרחץ. בשנת 1859 תיארה אשתו של אלכסנדר דיומא את בתי המרחצאות כ"משרים תחושה חזקה של חופש והרגשה טובה". 

בתי המרחצאות עצמם חמים בשל אוויר חם פחמתי הנובע עם המים המינרליים. טמפרטורת המים נעה בין 37°C ו-47°C. מדי שבוע הוא עובר תהליך של מינרליזציה (0.3–0.4 גרם לליטר), המכיל פחמימנים, מימן גופרתי, כלור ויוני נתרן שטובים במיוחד לכאבי עצמות/פרקים כמו דלדול עצם, ליקויים נוירולוגיים, בעיות אורולוגיות ומחלות עור, כפסוריאזיס וכאקזמה. 

"בבית מרחץ בטיפליס – עם הדבר האמיתי בעיסוי – אין שום דבר דומה לזה בעולם", כותרת העיתון ניו יורק טריביון, 17 בדצמבר 1905
עם עצמאותה של גאורגיה בשנת 1991 עברו רבים מבתי המרחץ לידיים פרטיות. אחד מבתי המרחץ המפורסמים הוא "בתי המרחץ המלכותיים", בית המרחץ של מלכי גאורגיה, אשר אפשר לשכור בו חדרים נפרדים. בית מרחץ פופולרי נוסף הוא בית מרחץ "אורבליאני", שנבנה בשנת 1893 עם חזית פרסית דמוית מדרסה, מצופה בקרמיקה בצבעי כחול-ירוק, היחיד שבנוי מעל פני האדמה, וכן "מרחצאות ארקלה", בית המרחץ העתיק ביותר בטביליסי. 

חדר בית המרחץ כולל אמבטיה בסגנון האמנות הגאורגי, וניתן בו עיסוי על משטח אבן. לאחר עיסוי הגוף, הכולל עיסוי גב ועמוד השדרה והסרת העור המת בכפפה העשויה משיער סוס, עושים מקלחת, ובסופו של דבר זוכים להשפרצת דליי מים חמים.

מקורות
------

* ויקטוריה גוג'לאשווילי, לוהט בלב טביליסי, (באנגלית)
* מיכאל ווינס, מסריח, אבל טוב למוח, (באנגלית)
* אלינער ברקת, אזור בתי המרחץ Abanotubani באתר טריפי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אבאנותובני** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו גם טביליסי פרק שם העיר בתחילת הפרק.
2. ↑  **מינרליזציה** - הפיכת חומר אורגני לתרכובת לא אורגנית.
**מאיר שור** (בגרמנית: **Mayer Schorr**,‏ 11 באוקטובר 1856 פלטיצ'ן, מולדובה – 24 בדצמבר 1913 וינה) היה חזן יהודי-אוסטרי יליד חבל מולדובה, בעל קול בריטון, נודע גם כמלחין מוזיקת חזנות אשכנזית.

קורות חיים
----------

מאיר שור התחנך אצל אביו, החזן אברהם שור. בשנת 1877 התמנה כחזן בצאנז בגליציה, ובו בזמן השתלם שם בלימודי גמרא. בשנת 1881 התיישב בממלכת הונגריה, ולמשך עשור חי ופעל כחזן בקהילה האורתודוקסית בעיר נאג'ווארד, (ברומנית:אוראדיה) שבמערב טרנסילבניה, אז בחבל פרטיום. שם נולד בנו, זמר האופרה האוסטרי והאמריקאי פרידריך שור (1953-1889)

בשנת 1893 נבחר כחזן ראשי של בית הכנסת הפולני "בית ישראל" ("די פולנישע שול") שזה עתה קם בלאופולדגאסה בווינה ברובע II של העיר. בשנת 1897 משרתו הפכה לקבועה והוא שימש בתפקיד זה עד מותו בשנת 1913.
בגלל איכות קול הבריטון שלו (ייתכן כי עשה שיעורי פיתוח קול אצל יוזף גנזבאכר) קיבל הצעה לזמרה בימתית חילונית אך דחה אותה.
מאיר שור שימש כסגן יושב ראש איגוד החזנים של אוסטרו-הונגריה ותרם רבות לתחיית החזנות ה"מזרח-אירופית" בווינה.

יצירות
------

* 1868 - קובץ ראשון של לחנים
* 1902 - קובץ חזנות פרי עיטו - "הלל וזמרה"
* 1905 - בהקלטות של חברת "קולומביה" הוא שר בליווי מקהלת מעורבת בית הכנסת הפולני בניצוחו של אהרן טרנר.

קישורים חיצוניים
----------------

* ביוגרפיה קצרה באתר ההוצאה לאור Lotz
* Wien Geschichte wiki

הערות שוליים
------------

1. ↑  Wien Geschichte wiki
2. ↑  2016, Wien Michaela Feurstein-Prasser, Gerhard Milchram *Jüdisches Wien, Mandelbaum Verlag* ע' 99

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1013831764
* LCCN: no2012066445
* VIAF: 173230943
* WorldCat: lccn-no2012066445

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בהר בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו הר וורן.

אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה, העוסק בהר בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה, עם הערך "הר וורן (רכס וורן)", העוסק בהר בארץ אואטס שבאנטארקטיקה.

**הר וורן** (באנגלית: **Mount Warren**) הוא הר ברמת גרומשין, צפונית לקרחון ניוקאמר, בצידו המזרחי של רכס סנטינל בצפון הרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה. 

גובהו של ההר 2,340 מטרים מעל פני הים.

ההר מתנשא מעל קרחון ניוקאמר שמדרום וממערב לו, ומעל קרחון ויצ'ה שמצפון מזרח לו.

היסטוריה
--------

### מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. 

ההר נקרא על שם סמל ססיל או. וורן (Cecil O. Warren) מחייל הנחתים של ארצות הברית, שהיה נווט של טייסת VX-6 של צי ארצות הברית, בעת ביצוע טיסות צילום מעל הרכס בין ה-14 וה-15 בדצמבר 1959.

קישורים חיצוניים
----------------

* הר וורן באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* הר וורן באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד
* הר וורן באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי
**מאיר ריבקין** (1934–20 בספטמבר 2022) היה סופר ישראלי.

חייו
----

בילדותו התגורר בנשר בה עברו עליו ימי ילדותו ונעוריו. בתקופת ילדותו הייתה נשר שכונת פועלים ליד בית החרושת נשר.

בשנת 1951 עזב את נשר ועבר להתגורר בחיפה. בגיל 14 החל לעבוד במקביל ללימודיו. בעת שירותו הצבאי שימש כסמל מחלקת חרמ"ש. את כתיבתו החל בצעירותו, כתב בעיקר שירים. מאיר ריבקין מרבה להזכיר בספריו את עיר ילדותו ונעוריו נשר. אחותו מלכה מיכאל (ריבקין) כתבה את הספר **קטיה** אשר עוסק גם הוא בהווי של שכונת פועלים.

בין ספריו **וליבה נקרע לגזרים** בהוצאת אסטרולוג, 2004. הספר מספר על ילד בשם רובי אשר הוא בן דמותו של מאיר ריבקין. בהיותו בן ארבע עשרה, בעיצומה של מלחמת 1948, נכנס ליישוב ערבי סמוך לשכונת מגוריו, מוצא כי תושביו נמלטו, נפוצו כפליטים לכל עבר, באחד הבתים הנטושים הוא מגלה ארגז כלי - עבודה של סנדלר ומביאו הביתה כשלל.

ספרו השני הוא: **נשות הגאות והשפל** שיצא ב-2012 בהוצאת בת אור. רומן המספר על ארבע נשים מחיפה וקשריהן עם גבר אחד. השקת הספר נשות הגאות והשפל נעשתה ב-23 באוקטובר 2012 במשרדי העמותה לתולדות חיפה. נשאו דברים הסופר סמי מיכאל והמשוררת יהודית מליק שירן.

ריבקין נפטר ב-20 בספטמבר 2022 ותרם את גופתו למדע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מאיר ריבקין** בוויקישיתוף
* רשימת הפרסומים של מאיר ריבקין, בקטלוג הספרייה הלאומית
* הספרים של מאיר ריבקין, באתר "סימניה"
* מאיר ריבקין באתר הוצאת בת אור
* מאיר ריבקין, סרטון באתר יוטיוב הסופר והמשורר מיכאל רייך שידבר על הספר נשות הגאות והשפל מאת הסופר מאיר ריבקין 18 באפריל 2013
* המשורר מיכאל רייך על הספר "נשות הגאות והשפל" באתר של מיכאל רייך, 1 בפברואר 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  מאיר ריבקין ז"ל - מודעת אבל
2. ↑  המשורר מיכאל רייך על הספר "נשות הגאות והשפל" 1 בפברואר 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007290046905171
* BnF: cb15003120g (data)
* ISNI: 0000 0000 7845 8696
* LCCN: no2005026862
* VIAF: 31724304
* WorldCat: lccn-no2005026862

 |
**חיים שמשון (הרברט) גולדשטיין** (י"ח בשבט ה'תר"נ – ה'תש"ל; 8 בפברואר 1890– ינואר 1970) היה רב אמריקאי, נשיאה הראשון של הסתדרות הרבנים דאמריקה, נשיא ה-OU (הקהילות היהודיות האורתודכסיות של אמריקה שמכוחו ארגון הכשרות היהודי הגדול בצפון אמריקה) ונשיא מועצת בתי הכנסת של אמריקה (אנ'). היה פעיל בוועד ההצלה ובאגודת ישראל בארצות הברית.

חייו
----

חיים שמשון גולדשטיין נולד בי"ח בשבט ה'תר"נ (8 בפברואר 1890) בניו יורק למשפחה מקהילת בית המדרש הגדול, שם פגש את חמיו לעתיד הארי פישל. למד בישיבת עץ חיים (מנהטן) (אנ'), בתיכון תיכון טונסנד האריס (אנ') ובאוניברסיטת קולומביה. במקביל נסמך לרבנות מבית המדרש לרבנים באמריקה ומהרב שלום אלחנן יפה.

ב-1917 היה ממייסדי המרכז הקהילתי היהודי, ברחוב 116 מערב 37 בהארלם, והיה שותף בפיתוח הקהילה סביב בית הכנסת. בהמשך, התפתחו סביב הקהילה מוסדות נוספות, דוגמת אולם התעמלות, בריכה אולימפית ומועדונים חברתיים. בשיאו שירת המרכז כ-3,000 איש מדי יום (בהמשך הוכר כ"מרכז הקהילתי היהודי של ווסט סייד"). ב-1921 היה אמור לרשת את מקומו של הרב ד"ר פריירה מנדס כרב קהילת שארית ישראל, בית הכנסת העתיק ביותר באמריקה, אולם המינוי לא יצא אל הפועל.

בין השנים 1938–1940 שימש כנשיא הראשון של הסתדרות הרבנים דאמריקה, לאחר המיזוג בין המועצה הרבנית של התאחדות הקהילות היהודיות האורתודוקסיות לבין האגודה הרבנית של ישיבת רבינו יצחק אלחנן, חלק מישיבה יוניברסיטי.

שימש כנשיא הOU במשך 10 שנים, במהלכן הוביל הקמת גופי כשרות לאומיים שהפכו לסמל הO.U. כמו כן בתקופתו כנשיא מילא תפקיד בהכרה של ישיבה יוניברסיטי כאוניברסיטה על ידי מועצת האוניברסיטאות של מדינת ניו יורק.

עמד בראש המחלקה לדרשנות של בית הספר לרבנות המסונף לישיבה יוניברסיטי במשך עשרות שנים, והדריך למעשה את שני הדורות הראשונים של הרבנים האורתודוקסים באמריקה. אייש את התפקיד זמן קצר לאחר שהוסמך לפני מלחמת העולם הראשונה וכמעט עד מלחמת וייטנאם.

היה נשיא של קרן "היישוב" למען ההתיישבות בארץ ישראל כמו גם הנשיא של הצל-ילד (Save-A-Child) שתרמה למציאת בתים לילדים בארץ ישראל.

הוביל מאבקים רבים למען זכויות היהודים והחברה, כמו למשל המאבק לחשיפת קצביות שמתחזות לכשרות והמאבק המוצלח למען חוק שכר המינימום.

היה ממייסדי הועידה הלאומית של נוצרים ויהודים.

נפטר בינואר 1970.

משפחתו
------

ביתו, הרבנית ד"ר נעמי כהן הייתה מחלוצות הפמיניזם הדתי בארץ וחוקרת באוניברסיטת חיפה. נשאה לרב שאר יישוב הכהן רבה של חיפה.

ספריו
-----

* הערות תנ"ך לקריאה ביתית (חמשת ספרי החומש, פלוס ספר יהושע).
* בין שורות התנ"ך (על כל מצווה בתנ"ך).
* אתיקה של האבות (ביאור על הספר פרקי אבות).

קישורים חיצוניים
----------------

* חיים שמשון גולדשטין (1890-1970), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑   רשימת הנשיאים.
2. ↑  ברוך דיין האמת: הרבנית נעמי כהן הלכה לעולמה, באתר סרוגים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007306909805171
* GND: 1054703973
* ISNI: 0000 0000 6701 5304
* LCCN: n82085531
* NLA: 49640693
* NTA: 085006068
* Trove: 1507577
* VIAF: 8731645
* WorldCat: lccn-n82085531

 |
**חיימה סנטוס קולאדו** (בספרדית: **Jaime Santos Colado**; נולד ב-27 באפריל 1995 באוביידו שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי.

קריירת מועדונים
---------------

סנטוס גדל במחלקת הנוער של ספורטינג חיחון, והחל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת המילואים של המועדון.

ב-9 באוגוסט 2017 חתם על חוזה לעונה אחת במירנדס מהפרימרה דיויסיון RFEF. הוא ערך 18 הופעות ליגה במועדון.

ב-23 בנובמבר 2018 חתם באיסט בנגל מליגת העל ההודית. הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 29 הופעות ליגה והבקיע 11 שערים.

ב-8 בינואר 2021 חתם באתלטיקו פלמפלור מליגת העל הבוליביאנית. הוא ערך 29 הופעות ליגה והבקיע שמונה שערים במועדון בעונת 2021. ב-1 בינואר 2022 שוחרר מהמועדון.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol

הערות שוליים
------------

1. ↑  Jaime Santos, nuevo jugador del C.D. Mirandés para la próxima temporada באתר הרשמי של מירנדס, 9 באוגוסט 2017 (בספרדית)
2. ↑  I-League 2018-19: Jaime Santos Colado to become East Bengal's sixth overseas signing באתר Goal, ‏ 23 בנובמבר 2018 (באנגלית)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"חיימה סנטוס"**.
**חיים שפירא** (19 במרץ 1931 – 19 בדצמבר 2022) היה כדורגלן ששיחק במספר קבוצות בכדורגל בישראל במהלך שנות החמישים. היה שותף לזכייה הראשונה של קבוצת הפועל פתח תקווה באליפות ובגביע המדינה, בה שיחק במרבית הקריירה.

קריירה
------

שפירא החל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של הפועל פתח תקווה ובגיל 18 עלה לקבוצה הבוגרת. את הופעת הבכורה עשה במחזור ה-16 של עונת 1949/1950 בניצחון על מכבי רחובות. בעונת 1951/1952 שותף ב-11 משחקים. בעונת 1954/1955 שותף במרבית משחקי הקבוצה והיה שותף לזכייה הראשונה של הקבוצה באליפות. ביולי 1957 היה שותף לניצחון ולזכייה בגביע המדינה.

במהלך השנים הושאל שפירא להפועל נתניה, הפועל רחובות והפועל רמת גן, בכל אחת שיחק מספר חודשים אחריהם חזר להפועל פתח תקווה. לקראת סיום הקריירה עבר להפועל מחנה יהודה, אך אחרי מספר חודשים החליט לפרוש. הוא החל בקריירת אימון קצרה, אך עזב אותה מהר מאוד ולא נשאר בתחום.

לאחר הפרישה
-----------

שפירא עבד באגד עד יציאתו לפנסיה. נפטר ב-19 בדצמבר 2022.

קישורים חיצוניים
----------------

* חיים שפירא, באתר מוזיאון פתח תקווה

הערות שוליים
------------

1. ↑  אשר גולדברג‏, חיים שפירא, כדורגלן העבר של הפועל פתח תקוה, הלך לעולמו, באתר וואלה!‏, 19 בדצמבר 2022
**חלום סקיפיו** (אנגלית: The Dream of Scipio) הוא רומן מאת איאן פירס. העלילה מתרחשת בפרובאנס שבצרפת בשלושה אירועים חשובים בהיסטוריית תרבות המערב – התמוטטות האימפריה הרומית במאה החמישית, המוות השחור במאה הארבע עשרה, ומלחמת העולם השנייה במאה העשרים. בעלילה שלושה גיבורים שגורלם מתואר בספר, והם (בהתאמה):
מנליוס היפומנס, אריסטוקרט גאלי הנחוש לשמר את תרבות רומא. אוליבייה דה נואיין, משורר ומלומד, הפועל בחצר האפיפיור באביניון. ז'וליין ברנב, אינטלקטואל המשתף פעולה עם משטר וישי.

עלילה
-----

סיפורו של כל גיבור מוצג דרך הסיפור, והשלושה מקושרים דרך "חלום סקיפיו", יצירה שנכתבה בידי מנלאוס (ונקראה על שם יצירתו הקלאסית של קיקרו), שמתגלה בידי אוליבייה וז'וליין, כל אחד בזמנו. את ההשראה ליצירה נתנה למנלאוס מורתו, סופיה, פילוסופית ניאופלטונית ובתו של אחד מתלמידיה של היפטיה, הפילוסופית מאלכסנדריה. מנליוס מחבר את היצירה כדי להצדיק את ההחלטות שהוא מקבל כשהוא עומד מול מתקפת הוויזיגותים והבורגונדים, ללא כל תמיכה מרומא. נושאים דתיים ונושאים פוליטיים המשפיעים על הסובלנות הדתית מעצבים את שלושת הסיפורים: במעקב אחר שורשיה של האנטישמיות של המאה העשרים, מתגלות החלטות פוליטיות היסטוריות המשתמשות ביהודים כשעיר לעזאזל. מה שמאחד את שלושת הסיפורים והופך את היצירה לרלוונטית, הוא הדיון העמוק בשאלה כיצד פותרים קונפליקטים מוסריים הנוגעים ברגשות ובמשמעות החיים.

קשרים אפשריים לדמויות היסטוריות
-------------------------------

החיבור של מנלאוס דומה ליצירה מאת מקרוביוס, פילוסוף נאו-אפלטוני בן המאה החמישית. למשל, הפרק העשירי של הערותיו של מקרוביוס על "חלום סקיפיו" של קיקרו דן בשאלה איך בני אדם מתים בעודם חיים, ולהפך, ואיך נשמות יוצאות מהגוף לאחר מותו הארצי.

סיפורה של סופיה, והחלק הלא רומנטי של קשריה עם מנלאוס, נושא דמיון לא מבוטל לסיפור חייה של היפטיה, פילוסופית ניאופלטונית שנרצחה בידי המון נוצרי. כמו סופיה, היפטיה ניהלה קשר הדדי עם סינסיוס, ההגמון הנוצרי של קירנה, ואף שהיא לא הייתה נוצרית, נוצרים ולא נוצרים כיבדו את היפטיה בשל הגינותה והאינטלקט שלה.

דמותו של אוליבייה דה נואיין קרובה לדמותו של כרטיאן מטרואה. אף שכרטיאן מטרואה חי מאתיים שנה לפני אוליבייה ובאזור אחר של צרפת, הוא מתואר כ"בן מזל בהיותו, מבין המשוררים הצרפתיים המוקדמים, הידוע ביותר בקרב סטודנטים לספרות ימי הביניים, ולא ידוע כמעט לאף אחד אחר."

מרסל לפלס חולק דמיון עם מוריס פאפון, בהיותו אחד מאנשי המינהל הציבורי היחידים של ממשל וישי שהמשיכו לתפקד במינהל הציבורי של צרפת גם לאחר המלחמה.

הרלב"ג (רבי לוי בן גרשום), הפילוסוף היהודי שמדריך את אוליבייה דה נואיין, הוא דמות היסטורית ממשית, ידועה היטב הן כמלומד דתי והן כמדען (מכתש "רבי לוי" בירח קרוי על שמו). עם זאת, מפגשו עם האפיפיור קלמנט השישי (דמות היסטורית ממשית גם הוא) במהלך המגפה, המתואר בספר, הוא בדוי לחלוטין. למעשה, השאלה אם הרלב"ג כלל היה חי באותו הזמן שנויה במחלוקות בקרב היסטוריונים. המשרתת של הרלב"ג, רבקה, אהובתו של אוליבייה, גם היא בדויה.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של חלום סקיפיו (באנגלית)
* חלום סקיפיו, באתר OCLC (באנגלית)
**הר ואפטה** (באנגלית: **Wapta Mountain**) הוא הר הממוקם בהרי הרוקי הקנדיים בין אגם אמרלד לבין עמק יוהו, בשטח הפארק הלאומי יוהו, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה. 
ההר נמצא בצפון הרכס בו נמצאים פצלי ברג'ס.
הר ואפטה, כמו גם הר סגן הנשיא והר ברג'ס, מקיפים את אגם אמרלד, ומסמן את קצהו הדרומי של רכס הנשיא. 
הר ואפטה נישא מעל מפלי טאקאקו.

היסטוריה
--------

בשנת 1901, ג'יימס אאוטראם, ג'יי-אייץ' סקאטרגוד (J. H. Scattergood) והמדריך שלהם סי בוהרן (C. Bohren) היו הראשונים אשר טיפסו על הר ואפטה.

### מקור השם

אוטו קולץ (Otto Koltz) נתן להר את שמו בשנת 1886 המילה "ואפטה" משמעה "מים זורמים" בשפת הסטוני (אחת משפות האומות הראשונות), וזאת בשל קרבתו למפלי טאקאקו. שם ההר אומץ רשמית ב-25 באוקטובר 1910.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הר ואפטה** בוויקישיתוף
* הר ואפטה באתר ממשלת קולומביה הבריטית
* תרשים הנוף הנשקף מהר ואפטה באתר peakvisor
* מפה טופוגרפית תלת־ממדית של אזור הר ואפטה

הערות שוליים
------------

1. ↑  מידע על הר ואפטה
2. ↑  אתר השמות הרשמי של ממשלת קולומביה הבריטית
הרב **דוד זאב טיקטין** (תרכ"ו, 1866 – ג' בניסן תרפ"ד, 1924) היה מראשי ומנהלי ישיבת עץ חיים, שימש כמשגיח ובוחן ראשי בישיבה.

ביוגרפיה
--------

נולד בשנת 1866 בטיקטין שבפולין, בנם של יצחק יעקב ושרה חאשה. למד בישיבת וולוז'ין. בצעירותו נפטר אביו, ואמו עלתה עם אחותו לארץ ישראל והן התיישבו בירושלים. בשנת 1884 עלה דוד טיקטין בגפו לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הוא המשיך את לימודיו בישיבת עץ חיים. הוסמך על ידי הרידב"ז ורבי חיים ברלין. נשא לאשה את רבקה חיה בן צמח הכהן.

הרב טיקטין התמנה לאחד מראשי ומנהלי ישיבת עץ חיים ושימש כמשגיח והבוחן הראשי. היה יושב במושב בית הדין בחורבת רבי יהודה החסיד. חיבר את הקונטרס "מגן דוד" שנדפס בספר "גידולי ציון" לידידו הדיין הרב יחיאל מיכל הורוויץ.

בשנת 1906 ייסד עם קבוצה של תלמידי חכמים, בהם גיסו הרב ישראל פורת והרב יעקב משה חרל"פ, את "בית ועד לחכמים" - בית מדרש מיוחד שישמש מסגרת חברתית לטיפוחם של מצטייני תלמידי החכמים בירושלים. בית המדרש פעל כמה שנתיים.

הרב טיקטין חתום על כרוזים בנושאים ציבוריים בירושלים, וכן כתב מכתבי סמיכה לרבנים בירושלים. בשנת תרע"ט נמנה עם החותמים על מינוי הרב יצחק ירוחם דיסקין והרב חיים זוננפלד כנשיאי "הסתדרות ירושלים".

אחיו, אפרים שמואל טיקטין, יזם את הוצאת האנציקלופדיה לרבני דורו, שעליו עמל שנים רבות, אך לא הוציאו לאור. אחותו פשה מרים נישאה לרב ישראל פורת (על מצבתה נכתב: "אחות הרה"ג ר' דוד טיקטין").

נפטר בשנת 1924 ונקבר בהר הזיתים. על מצבתו נכתב: "ויהי דוד לכל דרכיו פ"נ הרב זאב דוד טיקטין ר"מ ומנהל ת"ת עץ חיים".

קישורים חיצוניים
----------------

* תדהר

הערות שוליים
------------

1. ↑  ירושלים של זהב, אתר בידספיריט
2. ↑  [
 בתוך החומות עמ' 88], מנחם מנדל פרוש
3. ↑  [

ירושלים של זהב], אתר בידספיריט
4. ↑  [

קברו של הרב טיקטין], אתר הר הזיתים
**טוגאן סוחייב** (**Tugan Sokhiev**) הוא מנצח אוסטי, שקיבל את הכשרתו המוזיקלית בסנקט פטרבורג.

סוחייב היה המנהל המוזיקלי של האופרה הוולשית הלאומית בעונת 2003-2004. כמי שמוצאו מרוסיה, ניצח על האופרה הרוסית "יבגני אונייגין" של צ'ייקובסקי בהפקה של להקת האופרה הוולשית. כמו כן היה ממונה על הסדרה הרוסית של להקת האופרה, שכללה יצירות משל מלחינים רוסים רבים. סוחייב התפטר מן האופרה הוולשית באופן פתאומי, בשנת 2004, עקב בעיות עם הצוות שהתקבל לביצוע ההפקה החדשה של "לה טרוויאטה" מאת ורדי. אף כי נועדו לו עוד הופעות רבות עם הלהקה, פרש לאחר שניצח רק על ליל הפתיחה ועל ההצגה השנייה בתיאטרון החדש בקארדיף.

בשנת 2006 התמנה סוחייב למנצח אורח ראשי וליועץ מוזיקלי לתזמורת הקפיטול הלאומית של טולוז, צרפת. ב-2008 התמנה למנהל המוזיקלי של התזמורת. בספטמבר 2010 נקבע למנצח הראשי והמנהל האמנותי הבא של התזמורת הסימפונית הגרמנית בברלין, תפקיד שנכנס לתוקף בשנת 2012, בחוזה ראשוני ל-4 שנים. תואר המנצח הראשי המיועד ניתן לו באופן מיידי. סוחייב פרש מתפקיד והחל מעונת הקונצרטים 2017 - 2018 המנהל המוזיקלי והמנצח הראשי הבא של התזמורת הוא המנצח הבריטי הצעיר רובין טיקיאטי. 

סוחייב ניצח כאורח על תזמורת פילהרמוניה, התזמורת הסימפונית של סידני, התזמורת הלאומית של צרפת, תזמורת הקונצרטחבאו, הפילהרמונית של מינכן, האופרה הממלכתית של בוואריה, התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם, תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין ותזמורות ה-BBC, בין השאר. כמו כן ניצח בתיאטרון מריאינסקי ובמטרופוליטן אופרה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טוגאן סוחייב** בוויקישיתוף

* טוגאן סוחייב, באתר ספוטיפיי
* טוגאן סוחייב, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* טוגאן סוחייב, באתר Discogs (באנגלית)
* טוגאן סוחייב, באתר Songkick (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007406745605171
* BnF: cb15501107n (data)
* CiNii: DA16260419
* GND: 141843241
* ISNI: 0000 0001 2148 9798
* LCCN: no2007038540
* MusicBrainz: af2430db-4efe-474b-8b3c-b8e8ba81bfed
* RERO: 02-A018142443
* SUDOC: 137187122
* VIAF: 119894331
* WorldCat: lccn-no2007038540

 |
**דוד איסאאקוביץ' טרקטובנקו** (ברוסית: **Давид Исаакович Трактовенко**; נולד ב-28 בינואר 1956, בלנינגרד, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) הוא כלכלן ואיש עסקים רוסי. הבעלים של קבוצת הכדורגל סידני מליגת העל האוסטרלית בכדורגל.

כיהן כנשיא קבוצת הכדורגל זניט סנקט פטרבורג ובעלי הקבוצה, עד דצמבר 2005.

עסקיו
-----

הוא בוגר המכון לכלכלה ופיננסים של לנינגרד על שם ווזנסנסקי. 

טרקטובנקו החל את פעילותו העסקית בתחום הבנקאות, כשעבד בבנק הממלכתי של ברית המועצות, ב-1978.

ב-1991 הקים עם שותפו לאוניד קוגן את בנק פרומסטרוי, שהיה לאחד הגדולים ברוסיה. כיהן גם כחבר בדירקטוריון הבנק. ב-1994 התמנה לסגן יו"ר דירקטוריון הבנק ושנתיים לאחר מכן היה ליו"ר הדירקטוריון. 

בשנת 1998 מונה לסגן נשיא בית הבנקאות של סנקט פטרבורג ולסגן ראש התאחדות הבנקים הרוסיים. 

בשנים 2001-2005 עבד בבנק סנקט פטרבורג, ב-2003 רכש את מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג וכיהן כנשיא הקבוצה עד שמכר את המועדון לתאגיד גזפרום בדצמבר 2005.

הוא עמד בראש בית הבנקאות של סנקט פטרבורג עד 2007.

ב-2006 רכש 22% ממניות מועדון הכדורגל סידני מליגת העל האוסטרלית בכדורגל וב-2008 רכש את מרבית מניות הקבוצה והוא מחזיק בבעלות מלאה עליה.

מכהן כיו"ר דירקטוריון בית הבנקאות של סנקט פטרבורג ומחזיק בבעלות על בית ההוצאה לאור "אורביטה" שמדפיס מגזיני ספורט.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Why Sydney FC's David Traktovenko is the best owner in the A-League
2. ↑  Sydney takeover complete
**דוד יהושע טנור** (באנגלית: **David Joshua Tannor**; נולד בשנת 1958) הוא פיזיקאי וכימאי תאורטי ישראלי, פרופסור מן המניין בפקולטה לכימיה במכון ויצמן למדע.

ביוגרפיה
--------

טנור למד לתואר ראשון בכימיה פיזיקלית באוניברסיטת קולומביה בין השנים 1974 ל-1978. בין השנים 1979 ל-1983 למד לדוקטורט באוניברסיטת קליפורניה שבלוס אנג'לס בהנחית פרופ' אריק הלר. נושא עבודתו היה "Time Dependent Formulation of Resonance Raman Scattering". שהה בלימודי פוסט דוקטורט בין השנים 1983 ל-1986 אצל פרופסור סטיוארט רייס באוניברסיטת שיקגו.

בשנת 1986 החל לכהן כחבר סגל בדרגת מרצה בכיר באוניברסיטת שיקגו, ובשנת 1992 עבר לכהן כפרופסור חבר באוניברסיטת נוטרדאם. ב-1995 עלה עם משפחתו לישראל וקיבל משרת פרופסור חבר במכון ויצמן למדע. בשנת 2000 קודם לדרגת פרופסור מן המניין, ובשנת 2006 החל לכהן כראש הקתדרה הפרופסוריאלית ע"ש הרמן מאייר.

נשוי לחיה ואב לארבעה.
בנוסף לעיסוקו כמדען, טנור הוא מדריך בכיר לקראטה בשיטת ה-Tora-Dojo (חגורה שחורה דאן 4).

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד טנור, ברשת החברתית Goodreads
* דוד טנור, באתר ResearchGate
* דוד טנור, באתר Semantic Scholar
* אתר אישי באתר מכון ויצמן
* תאוריית הקשר במגזין מכון ויצמן

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007461150105171
* BIBSYS: 98039795
* CiNii: DA18314698
* GND: 142854689
* ISNI: 0000 0001 0962 2293
* LCCN: n87809404
* NDL: 001110673
* NKC: uk2007335547
* NTA: 305330349
* SUDOC: 160341019
* S2AuthorId: 3445902
* VIAF: 28589539
* WorldCat: lccn-n87809404

 |
**דוד אברמוביץ' טישלר** (ברוסית: **Давид Абрамович Тышлер**; ‏13 ביולי 1927 - 7 ביוני 2014) היה סייף סובייטי-יהודי. זוכה מדליית ארד אולימפית (מלבורן 1956) בחרב קבוצתי, סגן אלוף העולם (1958) בחרב אישי. נודע כמאמן סיף מצליח.

ביוגרפיה
--------

טישלר נולד בחרסון, אוקראינה, בן למשפחה יהודית.

### מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה טישלר במדליית ארד בתחרות חרב קבוצתי לאחר ניצחון על צרפת בקרב על מדליית הארד. הנבחרת הפסידה לפולין (9-7) ולהונגריה (9-7). חברו לנבחרת היה יעקב רילסקי אף הוא יהודי.

### סגן אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בפילדלפיה, ארצות הברית בשנת 1958 זכה טישלר בשתי מדליות כסף, בתחרות חרב קבוצתי ובתחרות חרב אישי, אחרי יעקב רילסקי ולפני יז'י טוורדוקנס מפולין.

באולימפיאדת רומא (1960) סיים טישלר במקום חמישי בתחרות חרב קבוצתי וסיים במקום שביעי בתחרות חרב אישי (שמיני סיים יעקב רילסקי).

### קריירה כמאמן

טישלר נודע כמאמן סיף מצליח. הוא אימן את נבחרת ברית המועצות במשך כ-13 שנים ובין ספורטאיו נימנים 5 אלופים אולימפיים: מארק מידלר, מארק רקיטה, ויקטור סידיאק, ויקטור קרובופוסקוב וסרגיי שריקוב.

תארים והישגים
-------------

ב-2015 הונצח טישלר ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד טישלר, באתר olympedia.org
* דוד טישלר - חרב אישי, באתר *Sports 123* (באנגלית)
* דוד טשילר - חרב קבוצתי, באתר *Sports 123* (באנגלית)
* דוד טישלר, באתר *Jews in Sports* (באנגלית)