מאיה פליסצקאיה בשנת 2000
**מאיה מיכאילובנה פְּליסֶצְקאיה** (ברוסית: **Ма́йя Миха́йловна Плисе́цкая**;‏ 20 בנובמבר 1925 מוסקבה – 2 במאי 2015 מינכן, גרמניה) הייתה רקדנית בלט סובייטית-יהודייה, פרימה בלרינה אסולוטה, כוריאוגרפית, מנהלת בלט ושחקנית. לאחר נפילת ברית המועצות, החזיקה באזרחות ליטאית וספרדית. במשך שנים הייתה הרקדנית הראשית של תיאטרון הבולשוי. על פעילותה בתחום הבלט זכתה בפרס לנין, בתואר "אמן העם" (1959) וכן בתואר "גיבור העמל הסוציאליסטי". בשנת 2006 הוענק לה תואר "פרמיום אימפריאלה" היוקרתי. פליסצקיאיה נמנית בין הבודדות שהוענק להן עיטור ההצטיינות למען המולדת בכל ארבע הדרגות.

פליסצקאיה נולדה במוסקבה למשפחת יהודית ממוצא ליטאי. שנות ילדותה נעכרו בשל דיכוי פוליטי ואובדן. אביה, מיכאיל, היה פעיל בכיר במפלגה הקומוניסטית ואמה, רחל מסרר, הייתה שחקנית קולנוע. בשנים 1932–1936 התגוררה המשפחה בסבאלברד ואביה היה ראש הנציגות הסובייטית באזור. בשנת 1938 נעצר אביה במסגרת הטיהורים הגדולים של סטאלין, שבהם נרצחו אלפי אנשים, ובאותה שנה הוצא להורג (בשנות ה-50 טוהר מכל אשמה).

אמה של מאיה נאסרה לשנים אחדות ואחר נשלחה למחנה עבודה של נשות "אויבי העם" עם בנה הצעיר, עזרי פליסצקי. הילדים הגדולים יותר היו בסכנת שליחה לבית יתומים, אבל קרובי משפחה חצד אמם דאגו להם. מאיה חיה במשך שנים אחדות עם משפחת דודתה, שולמית מסרר, שהייתה רקדנית בלט בתיאטרון בולשוי, ואלכסנדר נלקח למשפחת דודו, אסף מסרר; הן אלכסנדר והן עזרי היו עם הזמן לרקדני סולו בבולשוי. בשנת 1941 קיבלה אמהּ אישור לחזור למוסקבה, אבל נאסר עליה לחזור לקריירת המשחק. פליסצקאיה למדה בלט בבית הספר של הבולשוי בלט מגיל תשע, והופיעה לראשונה בתיאטרון הבולשוי בגיל אחת-עשרה. היא למדה בלט אצל יליזבטה גרדט ואצל דודתה, שולמית מסרר.

### קריירה

בשנת 1943, בגיל שמונה-עשרה, הצטרפה ללהקת הבולשוי בלט, וקודמה במהרה לדרגת סולנית ראשית. בשנות ה-50' רקדה פליסצקאיה במספר בלטים חדשים לפי כוריאוגרפיה של יורי גריגורוביץ'. בשנת 1956 יצא תיאטרון בולשוי לסדרת הופעות באירופה ללא פליסצקאיה, שלא הורשתה להצטרף להופעות מסיבות פוליטיות ובשל היותה יהודייה. החל משנת 1959, הייתה פליסצקאיה בין הרקדנים שיצאו למסעות הופעות וזכתה להכרה בינלאומית.בשנת 1959, בתקופת ההפשרה של חרושצ'וב, החל לצאת למסעות הופעות מחוץ לגבולות ברית המועצות, תחילה עם להקת הבולשוי ואחר ביחידות. פרסומה כבלרינה לאומית שירת את האומה הסובייטית להפגנת הישגיה בשנות המלחמה הקרה. ראש הממשלה ניקיטה חרושצ'וב ראה אותה כ"בלרינה הטובה ביותר לא רק בברית המועצות, אלא בעולם כולו". בשנת 1958 התחתנה מאיה פליסצקאיה עם המלחין רודיון שצ'דרין.

רודיון שצ'דרין ואשתו, מאיה פליסצקאיה, ב-2009
סוף שנות ה-50 ושנות ה-60 היוו את שיא הקריירה שלה כרקדנית. בשנות השלטון הסובייטי רקדה בתפקידים ראשיים באגם הברבורים, היפהפייה הנרדמת, ראימונדה ועוד. ב-1960, לאחר שהבלרינה הרוסיה הנודעת גלינה אולנובה עזבה את הבמה, הייתה פליסצקאיה לפרימה בלרינה אסולוטה של הלהקה, למשך שנים.

בשנת 1972 היא הייתה רקדנית ראשית וגם כוריאוגרפית של הבלט "אנה קרנינה" מאת בעלה, רודיון שצ'דרין. שצ'דרין כתב עוד מספר בלטים, שפליסצקאיה רקדה בהם את התפקיד הראשי.

בשנות ה-80 התגורר הזוג תקופה ארוכה מחוץ לגבולות ברית המועצות. מאיה פליסצקאיה הייתה מנהלת אמנותית של להקות בלט ברומא ובמדריד. החל משנות ה-90, הם התגוררו לרוב בגרמניה.

### הופעות בברית המועצות

מראשית דרכה, הייתה פליסצקאיה בלרינה מזן אחר. היא עשתה זמן קצר מאוד עם רקדניות הלהקה לאחר סיום לימודיה ותוך זמן קצר הייתה לסולנית. שערה האדמוני והופעתה המרשימה שיוו זוהר לדמותה, הן על הבמה והן מחוצה לה. "ריקודה הצטיין בגמישות וזרימה, אך גם בעוצמה", לדברי "מילון אוקספורד למחול". "התיאטרליות האיתנה והתשוקה שביטאה בתפקידיה עשו אותה לבלרינה סובייטית אידיאלית." פרשנותה למחול "הברבור הגווע", קטע ראווה קצר שהתפרסם הודות לאנה פבלובה, הייתה לכרטיס הביקור שלה. פליסצקאיה נודעה בגובה קפיצותיה, בגמישות יוצאת הדופן של גבה, בחוזק הטכני של ריקודה, ובכריזמה שלה. היא הצטיינה הן באדג'ו והן באלגרו, תופעה חריגה ביותר אצל רקדניות.

פליסצקאיה ב"כרמן" (1974)
על אף השבחים שזכתה להם, לא נהנתה פליסצקאיה מיחס חיובי מצד הנהלת הבולשוי. היא הייתה יהודייה בתקופה שפעולות התנגדות של המשטר הסובייטי לציונות חברו לפעולות דיכוי אחרות נגד חשודים בהתנגדות לשלטון. משפחתה הייתה קורבן הטיהורים הגדולים בתקופת סטאלין, והיא הייתה מתריסה מטבעה. כתוצאה מכך, לא הורשתה פליסצקאיה לצאת למסעות הופעות מחוץ לברית המועצות במשך שש-עשרה שנים לאחר הצטרפותה ללהקת הבולשוי. 

ברית המועצות השתמשה באמנותם של רקדנים כדוגמת פליסצקאיה להפגין את הישגיה בתקופת המלחמה הקרה עם ארצות הברית. ההיסטוריונית כריסטינה אזרחי מציינת, "בשאיפה להשיג לגיטימיות תרבותית, הוצג הבלט הסובייטי למנהיגי אומות זרות". פליסצקאיה ציינה בזכרונותיה, כי מבקרים מן החוץ "נלקחו כולם לבלט. וכמעט תמיד, לאגם הברבורים ... חרושצ'וב ישב תמיד עם האורחים רמי-הדרג בתא", בהם מאו צה טונג וסטאלין.

כותבת אזרחי, "שגעון הרדיפה הטבוע במשטר הסובייטי גרם לו להחרים את פליסצקאיה, אחת הרקדניות המהוללות ביותר, ממסע ההופעות הבינלאומי הגדול הראשון", כיון שנחשבה ל"חשודה פוליטית" והייתה "בלתי ניתנת לייצוא". בשנת 1948 נכנסה לפעולה הדוקטרינת ז'דאנוב, ועם היסטוריה משפחתית כשלה, וכיהודייה, הייתה ל"מטרה טבעית ... הייתה קורבן להשפלה פומבית ולהוקעה בעוון אי-השתתפות באסיפות פוליטיות. כתוצאה מכך, נשללו ממנה פעם אחר פעם תפקידי ריקוד ובמשך שש-עשרה שנים יכלה לסייר אך ורק בארצות הגוש המזרחי. היא הייתה ל"אמנית פרובינציאלית, שנידונה למסעות מדכאים, משוללי-סיפוק באוטובוס, לצריכה מקומית בלבד", כותב הומאנס.

בשנת 1958 קיבלה פליסצקאיה את תואר "אמנית העם של ברית המועצות". באותה שנה נישאה למלחין הצעיר רודיון שצ'דרין, ובהמשך חלקה עמו את תהילתו. כיון שרצתה לרקוד ברחבי העולם, התמרדה והתריסה נגד ציפיות המשטר הסובייטי. באחד המקרים, בכוונה למשוך תשומת-לב וכבוד מצד כמה ממנהיגי המדינה, הגישה את אחד הביצועים העוצמתיים ביותר בקריירה שלה, באגם הברבורים, לקונצרט במוסקבה בשנת 1956. הומאנס מתאר ביצוע זה ה"יוצא מן הכלל":

> 
> אפשר לחוש בבוז ובהתרסה הנחושים שביטאה בריקודה. כשהמסך ירד על המערכה הראשונה, יצא הקהל מגדרו. אנשי ק.ג.ב. קשוחים עמעמו את מחיאות הכף הנלהבות וגררו אנשים מן האולם כשהם בועטים, צורחים ושורטים. בסוף הערב נסוגו בריוני הממשלה, ללא-יכולת (או ללא-נכונות) להשתלט על התלהבות הקהל. פליסצקאיה ניצחה.
> 
> 
> 
>

### סיורי הופעות בינלאומיים

> 
> פליסצקאיה הייתה הבלרינה המעולה ביותר לא רק בברית המועצות, אלא בעולם כולו
> 
> 
> 
> 

 ניקיטה חרושצ'וב

מנהיג ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב חשש עדיין, כותב ההיסטוריון דייוויד קוט, ש"עריקתה תביא תועלת למערב כתעמולה אנטי-סובייטית". היא כתבה לו "מכתב ארוך וגלוי-לב שבו ביטאה את הפטריוטיות שלה ואת תרעומתה על הספק שהוטל בה". כתוצאה מכך, הוסר האיסור על יציאתה בשנת 1959 בהתערבותו האישית של חרושצ'וב, שהבין, כי להרחקת פליסצקאיה מרקדני הבולשוי עלולה להיות השפעה שלילית חמורה על הצלחת הסיור. בספר זכרונותיו כותב חרושצ'וב, כי פליסצקאיה "הייתה הבלרינה המעולה ביותר לא רק בברית המועצות, אלא בעולם כולו"}}

עכשיו, משיכלה לסייר בעולם כחברת הבולשוי, שינתה פליסצקאיה את עולם הבלט בכוח כישוריה והטכניקה שלה והציבה רף גבוה לבלרינות הן בברק טכני והן בנוכחות דרמטית. לאחר שהתיר לה להופיע בניו יורק, הפיק חרושצ'וב סיפוק רב לאין ערוך מקריאת הביקורות על הופעתה. "הוא חיבק אותה בשובה: ,ילדה טובה, יםה שחזרת. לא גרמת לי להיראות כמו טיפש. לא הכזבת אותי.'" 

תוך שנים ספורות, הוכרה פליסצקאיה כ"כוכבת-על בינלאומית" וכ"להיט קופות ברחבי העולם". ברית המועצות נהגה בה כבשגרירת תרבות מועדפת, כ"רקדנית שלא ערקה". אף כי הרבתה במסעות הופעות בשנים של עריקת רקדנים אחרים, כמו רודולף נורייב, נטליה מאקארובה ומיכאיל ברישניקוב, "פליסצקאיה חזרה תמיד לרוסיה", כתב ההיסטוריון טים שול.

פליסצקאיה מסבירה, שבעיני הדור שלה, ובייחוד בעיני משפחתה, עריקה הייתה סוגיה מוסרית: "מי שרץ אל שורות האויב הוא בוגד." היא שאלה פעם את אמה מדוע לא עזבה משפחתם את ברית המועצות כשהייתה להם הזדמנות לכך, בתקופה שחיו בנורווגיה. אמה אמרה, ש"אביה היה נוטש [אותה] עם הילדים בן רגע בגלל עצם השאלה. "מישה לעולם לא היה בוגד."

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מאיה פליסצקאיה** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מאיה פליסצקאיה (בשפות מרובות)

* מאיה פליסצקאיה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* מאיה פליסצקאיה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

* מאיה פליסצקאיה, באתר AllMusic (באנגלית)

* מאיה פליסצקאיה, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* מאיה פליסצקאיה, באתר Discogs (באנגלית)
* מאיה פליסצקאיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* אנציקלופדיה של נשים יהודיות, ביוגרפיה של מאיה פליסצקאיה (באנגלית)
* מאיה פליסצקאיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* יוטיוב, "ברבור", מאיה פליסצקאיה רוקדת את "הברבור" מתוך קרנבל החיות של סן-סאנס
* יוטיוב, מאיה פליסצקאיה רוקדת ב"סוויטת כרמן" מאת רודיון שצ'דרין, על פי ביזה
* יוטיוב, סרט תעודה על בלט ועל מאיה פליסצקאיה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Maya Plisetskaya profile מאיה פליסצקאיה, פרופיל
2. ↑  "Maya Plisetskaya: Ballerina whose charisma and talent helped her fight the Soviet authorities and achieve international fame" אינדיפנדנט, "מאיה פליסצקאיה: בלרינה שהכריזמה שלה וכשרונה עזרו לה להילחם ברשויות הסובייטיות ולהשיג פרסום בינלאומי
3. ↑  Plisetskaya and Shchedrin settle in Lithuania פליסצקאיה ושצ'דרין מתיישבים בליטא
4. ↑  Two greats of world ballet win Spanish Nobels שניים מן הדגולים בעולם הבלט זוכים בפרסי נובל הספרדי
5. ↑  דברה קריין וג'ודית מקרל, מילון אוקספורד למחול,הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, עמ' 353-352, ISBN 978-0-19-956344-9
6. ↑  כריסטינה אזרחי (2012), "ברבורי הקרמלין", הוצאת אוניברסיטת פיטסבורג, עמ' 69, 142. ISBN 978-0-8229-6214-4
7. ↑  ויליאם טאובמן, סרגיי חרושצ'וב, גליסון אבוט, דויד גרנבק, איילין קיין, אלה באשנקו: "ניקיטה חרושצ'וב", הוצאת אוניברסיטת ייל, isbn=0-300-07635-5

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007462732205171
* BNE: XX1401972
* BnF: cb13197824h (data)
* CiNii: DA0886768X
* GND: 118741128
* ISNI: 0000 0001 0937 5827
* LCCN: n50019951
* LNB: 000172766
* MusicBrainz: 5396ffdd-821a-42d4-a9b4-da234c5940bc
* NDL: 00515568
* NKC: jn19990006597
* NLG: 94474
* NLP: a0000001286037
* NSK: 000389350
* NTA: 182876012
* SELIBR: 385423
* SNAC: w6k08wg5
* SUDOC: 034893903
* VIAF: 114194641
* WorldCat: lccn-n50019951

 |