משמאל רכס הכורכר עליו שכן הכפר. בין צמחי הצבר כיפתו הלבנה של הקבר
**שייח' בראק**
(למפת הכרמל מוגדלת)שייח' בראק**שייח' בראק**(למפת הכרמל רגילה)שייח' בראק**שייח' בראק**(למפת ישראל רגילה)ירושליםירושלים
תל אביבתל אביב
חיפהחיפה
ראשון לציוןראשון לציון
אשדודאשדוד
באר שבעבאר שבע
נתניהנתניה
אילתאילת
קריית שמונהקריית שמונה
בית שאןבית שאן
קצריןקצרין
טבריהטבריה
עפולהעפולה
חדרהחדרה
נהריהנהריה
עכועכו
כרמיאלכרמיאל
אשקלוןאשקלון
מצפה/רמוןמצפה  
רמון  

ערדערד
עזהעזה
יריחויריחו
**ירדן**
**סוריה**
**לבנון**
**סיני**
**(מצרים)**
**הים התיכון**
נצרתנצרת
לודלוד
רהטרהט
**הים  
האדום**שייח' בראק**שייח' בראק**(למפת ישראל מוגדלת)ירושליםירושלים
תל אביבתל אביב
חיפהחיפה
ראשון לציוןראשון לציון
אשדודאשדוד
באר שבעבאר שבע
נתניהנתניה
אילתאילת
קריית שמונהקריית שמונה
בית שאןבית שאן
קצריןקצרין
טבריהטבריה
עפולהעפולה
חדרהחדרה
נהריהנהריה
עכועכו
כרמיאלכרמיאל
אשקלוןאשקלון
מצפה/רמוןמצפה  
רמון  

ערדערד
עזהעזה
יריחויריחו
**ירדן**
**סוריה**
**לבנון**
**סיני**
**(מצרים)**
**הים התיכון**
נצרתנצרת
לודלוד
רהטרהט
**הים  
האדום**שייח' בראק**שייח' בראק**
המצבות באזור בו שכן בעבר הכפר שייח בוריק
קבר שייח' בוריק
**שֵייח' בֻּראֵק** (ידוע גם בשם **שֵייח' בּוּרֵיִק**) היה כפר ארמני, סמוך לעתלית, שננטש בתחילת שנות השמונים של המאה ה-20.

תולדות המקום
------------

רצח העם הארמני שהתרחש במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוביל לגל פליטים ארמנים מהאימפריה העות'מאנית. קבוצת משפחות איכרים, מכפר קטן שליד העיר אדנה שבארמניה הקטנה, הגיעה לארץ ב-1920 וביקשה להמשיך באורח חייה הקודם. כאן חכרה הקבוצה כ-800 דונם, במישור החוף, מבעל אדמות ערבי נוצרי, אנטון חמודה, והקימה כפר בשם שייח בראק בו קיימה את המסורות הארמניות.

היישוב לא הוכר מעולם על ידי הרשויות (המנדטוריות ולאחר מכן הישראליות) ולכן לא חובר לתשתיות (חשמל, מים וביוב) ובמשך תקופה ארוכה היו תלויים בעזרה ובחיבור לתשתיות של הקיבוצים נווה ים ועין כרמל.

ב-1948 ברח בעל האדמות ללבנון, ואדמותיו הופקעו וחולקו לקיבוצי הסביבה. תושבי הכפר המשיכו לעבד את האדמות כאריסים של אותם יישובים וכן עבדו במפעל השימורים של נווה ים ובניקיון בתים בעתלית. במהלך השנים שלאחר מלחמת העצמאות עזבו הצעירים את הכפר. ב-1981 נטשו אחרוני התושבים את המקום, עם פיצויים שקיבלו ממינהל מקרקעי ישראל. לאחר עזיבתם נהרסו בתי הכפר על מנת שתושביו לא יוכלו לחזור. גם לאחר עזיבתם המשיכו אנשי הכפר לקבור בו את מתיהם עד שהונחו על ידי רשויות המדינה להפסיק מנהג זה.

הגבעה עליה היה הכפר חולקה בין קק"ל (שאחראית על השטח המיוער), לבין רשות הטבע והגנים (שהפכה את שאר הגבעה לשמורת טבע). חורבות הכפר מצויות כיום בצד המזרחי של כביש החוף, סמוך לבית העלמין של נווה ים. ניתן לראות מכביש החוף את שרידי מבנה הקבר של השייח' המוסלמי בראק (או בוריק). ההגעה למקום אפשרית דרך עתלית או דרך עין כרמל, במקום יש מספר מצבות שמתוחזקות על ידי יוצאי הכפר.

לקריאה נוספת
------------

* אריה יצחקי, **שיח׳ בוריק** - הכפר הארמני היחיד שהוקם בארץ, בתוך: **אוכלוסיות לא מוכרות ויישובים מיוחדים בישראל** - אריאל 204-205, הוצאת אריאל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שייח' בראק** בוויקישיתוף
* רות קרק ואביב אופנהיים, ‏חקלאים ארמנים בארץ-ישראל: שיח' בוריך במאה העשרים, **קתדרה** 162, ינואר 2017, עמ' 67–94
* שרה ליבוביץ-דר, זה הגורל שלהם, באתר הארץ, 13 במאי 2003
* אהוד עין-גיל, שייח' בראק: גורלו של מיעוט, "מצפן", גיליון מס' 84, אפריל 1978.
* מנחם תלמי, כפר ארמני עצוב, מעריב, 10 בדצמבר 1965
* מנחם תלמי, כפר ארמני קטן, מעריב, 8 בספטמבר 1957
* הכפר שֵיח` בוריךּ איננו עוד, באתר של יואב אבניאון
* בָּדָד לָעַד - בכפר ארמני נטוש, באתר של יואב אבניאון

הערות שוליים
------------

1. ↑  היישוב נקרא על שם השייח המוסלמי בראק (או בוריק) שקברו נמצא בשולי הכפר
2. ↑  היה זה הכפר הארמני היחיד בארץ
3. ↑  הכפר כלל בית ספר וכנסייה קטנה שקיבלה שירותי דת מהפטריארכיה הארמנית בירושלים
4. ↑  הפיצויים היו בהיקף של כ-40,000 דולר לאיש