recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**קום הוק ארגו פרופטר הוק** (בלטינית: cum hoc ergo propter hoc; עם זה, לכן בגלל זה), המקוצרת לעיתים קרובות ל**קום הוק**, או **מתאם מצביע על סיבתיות**, הוא כשל לוגי רטרודוקטיבי שבו מתייחסים לשני אירועים שהתרחשו בו-זמנית כאילו יש ביניהם יחסי סיבה ומסובב. בפועל, העובדה שיש מתאם בין אירועים אינה מצביעה בהכרח על סיבתיות.

בסטטיסטיקה, משתנים סטטיסטיים רבים מחושבים במקביל למשתנים אחרים. כאשר שני משתנים נמצאו קורלטיביים, ישנו פיתוי להניח כי זה מראה שמשתנה אחד הוא הגורם לשני. הטיית "מתאם מוכיח סיבתיות", נחשבת להטייה לוגית כאשר שני אירועים המתרחשים יחד ובמקביל נדמים כבעלי מערכת יחסים של סיבה ותוצאה. טעות הזו ידועה גם בשם "סיבה שקרית".

אשליה דומה היא אירוע שבא בעקבות אחר אירוע יהיה בהכרח תוצאה של האירוע הראשון, הוא **פוסט** הוק אֶרגו פרוּטר הוק (בלטינית: "אחרי זה, ולכן בגלל זה").

כמו בכל הטיה לוגית, זיהוי העובדה שהסיבה מאחורי הטיעון היא פגומה עדיין אינה מעידה על כך שהמסקנה המתקבלת היא שקרית.

דוגמאות
-------

כשל "קום הוק" הוא דוגמה לכשל בסילוגיזם במבנה הבא:

1. א' קורה.
2. ב' קורה באותה עת.
3. לכן, א' גורם ל-ב'.

או, עם איברים ממשיים יותר:

1. הירח נמצא במילואו.
2. מעבורת החלל התרסקה באותו יום.
3. לכן, מעבורת החלל התרסקה היות שהירח היה במילואו.

כמובן, ייתכן בהחלט כי ישנם יחסי סיבה ומסובב בין א' ל-ב', אך היחסים הללו אינם נובעים מניתוח לוגי כלשהו, והמתאם עשוי באותה מידה להיות מקרי. כמו כן, בכשל "קום הוק" יש התעלמות מהעובדה שתיתכן בהחלט סיבה שלישית הגורמת גם ל-א' וגם ל-ב' (ראו אפקט משולב). לדוגמה:

1. השימוש בתנורים במוסקבה התגבר ביום א'.
2. מספר אנשים קפאו למוות במוסקבה ביום א'.
3. לכן, השימוש בתנורים מוביל לקפיאתם של אנשים למוות.

כאן ברור כי הקישור הסיבתי מופרך, והסיבה להתגברות השימוש בתנורים ולקפיאה למוות של אנשים היא כנראה התגברות הקור במוסקבה. 

במקרים אחרים, הכשל יכול להיות טמון בזיהוי שגוי של כיוון הסיבתיות. לדוגמה:

1. השימוש בתנורים במוסקבה התגבר ביום א'.
2. הקור במוסקבה התגבר ביום א'.
3. לכן, השימוש בתנורים הוביל להתגברות הקור.

כאן, כפי שניתן להסיק על נקלה, יחסי סיבה ומסובב צריכים להיות דווקא הפוכים: הקור הוביל להתגברות השימוש בתנורים, ולא להפך.

ראו גם
------

* כיוון הפוך
* כשל קרוב - פוסט הוק ארגו פרופטר הוק (אחריו, ולכן בגללו).
**Younger Brother** (בעברית: אח צעיר) הוא הרכב מוזיקה אלקטרונית שהוקם בשנת 2003 עי"י סיימון פוספורד (Hallucinogen) ובנג'י ווהן (Prometheus). אלבום הבכורה שלהם A Flock of Bleeps הופץ בשנת 2003 ובעקבותיו הופץ האלבום השני The Last Days Of Gravity בשנת 2007.
אחרי שיצרו רמיקס למטרות צדקה סיימון פוספורד ובנג'י ווהן החליטו להיפגש בסטודיו וליצור מוזיקה אלקטרונית "לא מוגדרת".
אלבום הבכורה שלהם A Flock of Bleeps הופץ על ידי Twisted Records בשנת 2003 נהפך לקלאסיקת פולחן בסצנת המוזיקה האלקטרונית וכולל טרקים כמו 'Crumblenaut' ו-'Finger'. הטרקים האלו הובילו לביקוש לראות את ההרכב בהופעה חיה.

ללא להקה לצידם הם החליטו לנגן בכלי נגינה בעצמם ולגייס את חברם הוותיק רו קמפבל מקים ההרכב Leftfield בתור הוואקליסט של ההרכב. אלבום התוצאה היה The Last Days Of Gravity (עם עטיפה שנעשתה עי"י סטורם ת'ורג'רסון שהתכתב עם אלבומים של להקות כמו פינק פלויד ולד זפלין).
הפצתו של האלבום בשנת 2007 גרמה לכך שכמעט החמיץ את המועמדות לפרס מרקיורי למוזיקה בשנת 2008.

ההרכב התחיל להופיע בהופעות חיות בשם "Younger Brother Live" בהרכב הכולל את מרק בראונסטיין על גיטרת הבאס, טום המילטון על הגיטרה ואת ג'ו רוסו על התופים.

שם ההרכב לקוח מנבואה של Koguis, ה-Koguis מחשיבים את עצמם כאח בוגר ואומרים שהשמדת כדור הארץ וסביבתו תעשה עי"י אנשי מערב שנקראים Younger Brother. סיימון פוספורד ובנג'י ווהן תיארו את זה ב-Twisted DVD ששוחרר בשנת 2007 במהלך ריאיון. חלקים מהנבואה אפשר למצוא בשיר "Scanner".

**דיסקוגרפיה:**

2003 - A Flock Of Bleeps

2007 - The Last Days Of Gravity

2011 - Vaccine

2014 - Vaccine Electronic

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Younger Brother
* Younger Brother, ברשת החברתית פייסבוק

* Younger Brother, באתר סאונדקלאוד (באנגלית)

* Younger Brother, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* Younger Brother, באתר דיזר

* Younger Brother, באתר Discogs (באנגלית)

* Younger Brother, באתר Songkick (באנגלית)

* Younger Brother, באתר בנדקמפ

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb150480160 (data)
* MusicBrainz: 22aaf663-732d-4ba7-b409-0722d2b5258b
* VIAF: 159812213
* WorldCat: viaf-159812213

 |
**ראסל א. אוסמון** (באנגלית: **Russell A. Osmun**;‏ 19 במאי 1887 - 9 באוגוסט 1954) היה ראש הסוכנות המשולבת לאיסוף מודיעין של ארצות הברית במזרח התיכון בתקופת מלחמת העולם השנייה.

שילב דעות קדומות משלו בהשפעה בריטית ניכרת. על פגישתו עם בן-גוריון ומשה שרת ב-1943 שבו ניסו השניים לגייס את תמיכתו להצלה מן השואה ולעניין הציוני, כתב: "הם בחורים קשוחים... אילו נולדו בשיקגו, בוודאי היו מצטרפים לאספסוף של אל קפונה".

בדיווחים מארץ ישראל במהלך השואה שחקרו אוסמון ורייט את הפסיכולוגיה היהודית הגיעו למסקנה שבשיא השואה "הציונות בפלשתינה... נעשתה לאובססיה". מאחר שהיהודים מתבוננים במציאות מנקודת מבט מעוותת שנובעת מפחדים, אמתיים ומדומים: "הם מתחילים לשכנע את עצמם... שרודפים אותם שוב, כמו בימי התנ"ך. שכנוע זה משווה למעשיהם גוון של מאטיריות מיסטית ומסביר את התרבות הרוחנית שמצמיחה פנטיות ואלימות".
בפיתוח נוסף להכללה זו אמר ש" היהודים מגלים דחפים אמוציונליים ודחפים אטוויסטיים עזים, שיוצרים פרנויה לאומית".

לאחר המרד הערבי הגדול של 1936-1939 ועם סגירת שערי ארץ ישראל לכניסת יהודים על ידי הבריטים בלחץ ערבי לנוכח פעילות המופתי בברלין ומעל הכל- בשל השואה עצמה, שאף אחד מאלו לא נזכרו בדו"חות. אבחנו המומחים של אגף המודיעין בוושינגטון בציונים "תסביך רדיפה.. שמוליד מחדש את התחושה שהעם היהודי הוא קורבן נצחי של העוולות שנעשו לו". אנשי המודיעין ייחסו את הפסיכולוגיה הזו לכל היישוב ולכל הציונים בדרך שנועדה ליצור את הרושם שהציונות היא תנועה פשיסטית.

ב-30 בספטמבר 1946 פרש מצבא ארצות הברית, בדרגת בריגדיר גנרל.

אוסמון נפטר ב-9 באוגוסט 1954 ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אהרונסון, שלמה. נשק גרעיני במזרח התיכון 1948-2012: נפתולי האופציה הגרעינית של ישראל באזור ובפוליטיקה הישראלית. ירושלים: מאגנס, 2013. ע' 416.
2. ↑  Osmun, Russell Alger, The Generals of WWII
3. ↑  Russell Alger Osmun, באתר Find A Grave
מסיבות בטחוניות - צד אחד - נובמבר 2004
**מסיבות בטחוניות** הוא ידיעון משוכפל שבועי, שיצא בירושלים בשנים 2002–2006, והביא לידיעת הציבור אירועי תרבות המתרחשים בירושלים.

בשנים 2002–2004 הופץ בסיוע הזירה הבין תחומית, מוסד תרבות ירושלמי המקיים את פעילויותיו, בעשור השני של המאה ה-21, במתחם החאן הירושלמי.

משנת 2004 הופץ באופן עצמאי עם סיוע מעסקים מקומיים. ומשנת 2006 הוא פועל בתמיכת עמותת בר-קיימא לתרבות, אמנות, מוזיקה ושלום.

בשנת 2005 עלה לרשת אתר אינטרנט בעל שם ומטרה זהים. האתר מעודכן על ידי הגולשים ובעלי עסקים בירושלים כדי ליידע את הציבור בדבר אירועי תרבות המתרחשים ברחבי העיר.

בשנת 2016 עלה אתר מחודש לאוויר, לאחר מכן הפסיק את פעילותו.

ראו גם
------

* אף (מגזין)

קישורים חיצוניים
----------------

* מסיבות בטחוניות - אתר האינטרנט החדש (2016)
* מסיבות בטחוניות - אתר האינטרנט הישן (2005–2011)
* מסיבות בטחוניות - דוגמאות מהמהדורה המודפסת (2002–2006)
* ראיון עם נועם כוזר, מקים ומוציא מסיבות בטחוניות, ואשתו ושותפתו לפעילות לידיה מלטין

הערות שוליים
------------

1. ↑  נכון ל-2022 האתר אינו פעיל
**פנטו** (אנגלית: **Pentoo**) היא הפצת גנו/לינוקס, נגזרת של ג'נטו לינוקס, המיועדת לבדיקות חדירה ופגיעויות ולבדיקות אבטחת רשתות.

היא פותחה על ידי מיכאל זנטה (Michael Zanetta), ריק פארינה (Rick Farina), אנטון בולשאקוב (Anton Bolshakov), סטפן קון (Stefan Kuhn), ינס פראנאיטיס (Jens Pranaitis) ושוחררה בתאריך 22 ביוני 2005 (גרסה Pentoo 2005.1).

ההפצה ניתנת להורדה בגרסת 32 ו-64 ביט ויכולה לשמש גם כהשלמה להתקנה קיימת של הפצת ג'נטו לינוקס.

המערכת מופצת כשעליה מותקנות מראש תוכניות רבות כגון: כלי חקירה, כלי ניתוח, פרוקסי, אקספלויטים, מסדי נתונים, בלוטות' ועוד.

רשימת גרסאות
------------

גרסאות התוכנה משוחררות בשיטת הפצה מתגלגלת, משמעות הדבר הוא שהחבילות שבתוכנה מתעדכנות באופן שוטף מעדכונים של המפתחים המקוריים בכך מקבלים גרסאות עדכניות יותר. במקרה של בעיה, הפתרון לה יהיה בגרסה חדשה.

כל גרסאות ההפצה ששוחררו באופן רשמי:

| תאריך יציאה | גרסה |
| --- | --- |
| 22.6.2005 | Pentoo 2005.1 |
| 2.2.2006 | Pentoo 2006.0 |
| 5.7.2006 | Pentoo 2006.1 |
| 4.12.2009 | Pentoo 2009.0 |
| 30.7.2017 | Pentoo 2012.0 |
| 8.3.2013 | Pentoo 2013.0 RC1.1 |
| 4.7.2013 | Pentoo 2013.0 RC1.8 |
| 8.8.2014 | Pentoo 2014.0 RC3 |
| 29.9.2014 | Pentoo 2014.0 RC3.5 |
| 16.11.2014 | Pentoo 2014.0 RC3.6 |
| 5.1.2015 | Pentoo 2015.0 RC3.7 |
| 2.12.2015 | Pentoo 2015.0 RC4.6 |
| 2.8.2016 | Pentoo 2015.0 RC5 |
|

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Pentoo** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Pentoo (באנגלית)
* עמוד הפיתוח באתר גיטהאב - Github. (באנגלית)
**PediaPress** היא חברה גרמנית העוסקת בפיתוח תוכנה והדפסת תוכן מקוון על פי דרישה, הממוקמת בעיר מיינץ שבגרמניה. החברה היא חברת בת של Brainbot Technologies AG.

החברה מספקת שירות מקוון המאפשר למשתמשים באינטרנט ליצור ספרים אישיים המבוססים על תוכן מאתר ויקי בכלל, ומוויקיפדיה בפרט.

PediaPress וקרן ויקימדיה פועלים בשותפות מדצמבר 2007. התוכנה שפיתחה PediaPress שולבה בוויקיפדיה וניתן לגשת אליה כיום דרך תפריט הניווט הצדדי בכל עמודי ויקיפדיה באמצעות לחיצה על הקישור "צור ספר". על פי ההסכמה עם קרן ויקימדיה, הקרן מקבלת 10 אחוזים ברוטו מההכנסות של מכירת הספרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **PediaPress** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של PediaPress (באנגלית)
* PediaPress, ברשת החברתית טוויטר

* PediaPress, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Frequently asked questions", PediaPress, accessed 13 November 2010.
2. ↑  Hans-Christian Dirscherl (10 בפברואר 2009). "Print-on-Demand: Eigenes Buch aus Wikipedia-Artikeln machen". *PC Welt*. נבדק ב-2009-03-04. `{{cite web}}`:  (עזרה)
בנות לבושות בטוגה
**מסיבת טוגה** היא מסיבת תחפושות בה המשתתפים לובשים טוגות, העשויות בדרך כלל מסדינים לבנים, וקיימים בה אלמנטים הקשורים ליוון העתיקה ורומא העתיקה. מסיבות טוגה נפוצות בעולם המערבי, בעיקר בארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה, ומתקיימות בדרך כלל במסגרת סטודנטיאלית. לכן מסיבות טוגה נוטות להתרכז סביב שתיית אלכוהול, ומשחקי שתייה. מלבד הטוגה, משתתפי המסיבה נוהגים לחבוש זר מעלים ולנעול סנדלים בסגנון רומי.

מסיבות בסגנון רומי תועדו החל מהמאה ה-18, אך מאפייני המסיבות השתנו במאה ה-20 כאשר נערכו על ידי סטודנטים. הסרט בית החיות, שזכה להצלחה רבה, תרם לפופולריות של מסיבות הטוגה הסטודנטיאליות ברחבי העולם.

ב-2015 נרשמה בספר השיאים של גינס מסיבת הטוגה הגדולה בעולם. המסיבה התרחשה באוסטרליה, ונספרו בה 7,000 משתתפים לבושים בטוגות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מסיבת טוגה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Three exploratory studies of college theme parties
2. ↑  מהי מסיבת טוגה? (באנגלית)
3. ↑  ספר השיאים של גינס: מסיבת הטוגה הגדולה בעולם (באנגלית)
**הפארק הלאומי טריגלב** (סלובנית **Triglavski narodni park** - "טריגלָאוּסקי נארודני פארק") הוא הפארק הלאומי היחיד בסלובניה. הפארק, הכולל את רוב רכס האלפים היוליאניים בתחומי סלובניה, משתרע על ארבעה אחוזים משטח המדינה והוא נמצא בצפון מערב סלובניה. לפארק נודע מעמד מיוחד במדינה, הן בשל כך שמדובר בפארק הלאומי היחיד בתחומיה, ובעיקר בשל הר טריגלב שבמרכזו, ההר הגבוה במדינה, ששלוש פסגותיו הן הסמל הלאומי של סלובניה ורקע למספר אגדות.

ההצעה להכריז על שטח הפארק כאזור מוגן הועלתה לראשונה ב-1906 או 1908 על ידי אלבין בלר (Albin Belar), אך מומשה על שטח של 16 קמ"ר בלבד רק בשנת 1924. ב-1961 הורחב שטח הפארק ל-20 קמ"ר ושמו הנוכחי אומץ, וב-1981 נקבע שטחו הנוכחי של הפארק בחוק.

שלוש הפסגות של הר טריגלב על סמל סלובניה
הפארק הלאומי טריגלב משתרע על שטח של 838 קמ"ר בצפון מערבה של סלובניה לאורך גבולה עם אוסטריה ואיטליה. במרכזו נמצא הר טריגלב, ההר הגבוה בסלובניה שגובהו 2,864 מטר ובראשו מגדל אלייז' (Aljaž). קיימת מחלוקת באשר למקור שמו של ההר, שמשמעותו "תלת-ראש", ולא ברור אם קיבל את שמו משלוש פסגותיו בהן ניתן להבחין במבט מדרום, או מהאל המיתולוגי הסלאבי הקדום שנשא שם זה. לפי המיתולוגיה הסלאבית האל טריגלב היה בעל שלוש ישויות נפרדות, ותושבי האזור האמינו כי הוא מתגורר על פסגת ההר. בכל מקרה ההר הוא זה שנתן לפארק הלאומי את שמו, ולטיפוס אל פסגתו נודע מעמד מיוחד בסלובניה. אגדה נוספת הקשורה להר מספרת על צפיר האלפים (Chamois או Rupicapra rupicapra) זלטורוג (Zlatorog - "קרן זהב": Zlata rog) שהתגורר על פסגתו ושמר על אוצר חבוי. כיום זלטורוג הוא מותג מקומי של בירה.

בפארק הלאומי נמצאים מקורותיהם של שני נהרות - הסאווה בוהינקה, אחד משני מקורותיו של נהר הסאווה הזורם אל הדנובה ודרכו אל הים השחור, והסוצ'ה (Soča) (איטלקית איסונדזו, Isonzo) הזורם דרומה אל הים האדריאטי. הסאווה בוהינקה אשר החלק שלו הזורם בתחום הפארק מכונה "סביצה" (Savica - "הסאווה הקטנה"), מאבד 60 מטר מגובהו במפלי סביצה (Slap Savica), ולאחר מכן חוצה את אגם בוהין שגם הוא נמצא בתחומי הפארק. הן המפלים והן האגם נמנים עם סימני ההיכר של הפארק ונחשבם אתרים תיירותיים ידועים בסלובניה. בתחומי הפארק נמצאים שני אתרי סקי - האחד והגדול במדינה בעיירה קרנייסקה גורה שמצפון לפארק, והשני בהר ווגל שבדרומו.

בתחומי הפארק 25 יישובים, שבהם מתגוררים 2,352 תושבים העוסקים בעיקר בחקלאות, במרעה, בתיירות ובייצור מוצרי צמר ועץ.

קישורים חיצוניים
----------------

* | מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימסע מדריך למטייל בוויקימסע: **הפארק הלאומי טריגלב** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **הפארק הלאומי טריגלב** |
* אתר האינטרנט הרשמי של הפארק הלאומי טריגלב
* מצגת תמונות של הפארק

* עץ על גדת אגם בוהיןעץ על גדת אגם בוהין
* עמק פלניצהעמק פלניצה
* אגם בוהיןאגם בוהין
* 

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007558677605171
* GND: 4948843-0
* LCCN: sh86004479
* NKC: ge1083499
* SUDOC: 177234911
* VIAF: 315526935
* WorldCat: viaf-315526935

 |
**יגאל כהן** (נולד ב-1940) הוא פרופסור אמריטוס לפיתופתולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. חתן פרס ישראל לחקר החקלאות.

  

כהן פיתח זן קנאביס עמיד למחלות, אשר אינו מצריך הדברה בעת גידולו, ולכן הוא בריא יותר לשימוש.. בעבודה אחרת, היה שותף לפיתוח של זן ריחן מצוי העמיד למחלת הכשותית .

ביוגרפיה
--------

כהן סיים לימודי תואר ראשון בחקלאות (1963) ותואר שני בפתולוגיה של צמחים (1965) במסגרת הפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1969 הוסמך כדוקטור והצטרף כמרצה למחלקה למדעי החיים של אוניברסיטת בר-אילן. בשנים 1972–1973 ערך פוסט-דוקטורט באוניברסיטת מקגיל שבקנדה. בשובו לישראל קודם באוניברסיטת בר-אילן לדרגת מרצה בכיר (1974), דרגת פרופסור חבר (1977) ודרגת פרופסור מן המניין (1980). ב-2009 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס

בשנים 1977–1979 שימש כהן דקאן הפקולטה למדעי הטבע, ומשנת 1980 הוא חבר סנאט האוניברסיטה. כפרופסור אורח שימש באוניברסיטת קנטקי (1979–1980) ואוניברסיטת קליפורניה בריוורסייד (1984). כמו כן שימש כהן נשיא האגודה הישראלית לפיתופתולוגיה (1986–1988), היה חבר מערכת בביטאונים המקצועיים "Phytopathology" ו-"Phytoparasitica"‏ (1985–1988), ומשנת 1990 משמש עורך "Phytoparasitica".

בשנת 1999 הוענק לכהן פרס ישראל לחקר החקלאות.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר הבית של פרופ' כהן באתר אוניברסיטת בר-אילן, ובו רשימת תרומותיו המדעיות ופרסומיו

הערות שוליים
------------

1. ↑  בר-אילן העניקה תוארי "פרופסור אמריטוס" ל-9 חוקרים ומרצים באוניברסיטה, 24 במרץ 2009, באתר אוניברסיטת בר-אילן

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007259854905171
* ISNI: 0000 0000 6845 5889
* LCCN: n85142327
* ORCID: 0000-0002-4443-1940
* VIAF: 3907871
* WorldCat: lccn-n85142327

 |
**אחמד סדיק** (באנגלית: **Ahmed Sadik**; ‏ 1884 – 1945) היה חסיד אומות העולם מיוגוסלביה. את התואר קיבל סדיק על כך שב־1942 סייע למשפחה יהודית לצאת מאזור הסכנה שבבוסניה, ולעבור לאזור בטוח יותר אשר בשליטה איטלקית. סדיק הוצא להורג ב־1945 באשמת הצלת יהודים.

חייו לפני המלחמה
----------------

אחמד סדיק, או בכינוייו "שארלופ", נולד בשנת 1884 בסילון. לפי מקור אחר, הוא נולד בסלוניקי, יוון. הוא הגיע לסרייבו בשנת 1913, רכש בעיר חברים יהודים רבים ועסק במסחר. לפי המקור הנ"ל, ייתכן שעבר לגור בפזריץ בשנת 1931. לסדיק נולדו שתי בנות – זיינבה (Zejneba) ונאדז'ה (Nadza).

סיפור ההצלה
-----------

לפי דבריה של זיינבה, בתו של סדיק, המשפחה ידעה שהוא עוזר ליהודים רבים, אך הוא סיפר להם רק על מקרה אחד.

בתחילת 1942, סדיק היה בתחנת הרכבת בקוניצה (Konice), כשזיהה מכר יהודי – סוכן מסרייבו בשם איזידור פאפו (Isidur Papo), ביחד עם אשתו זינבולה, ושני הילדים – ברצו ומיקו. הוא שאל את איזידור לאן הם נוסעים, ואיזידור השיב – "לסרייבו, הביתה". סדיק סיפר לו שבסרייבו כבר אין יהודים מכיוון שכולם נלקחו, ואם יגיעו לשם, מייד יגרשו את כל המשפחה למחנה הריכוז יאסנובאץ (Jasenovac). משפחת פאפו לא ידעה מה לעשות. סדיק אסף אותם לביתו, הסתיר אותם לתקופת מה, עזר להכין להם מסמכים בדויים, והצליח להעביר אותם לתחום של שליטה איטלקית, וכך ניצלו. לאחר פעולת ההצלה, מישהו הלשין על מעשיו של סדיק והוא נאסר על ידי הגרמנים ב-1945. הוא גורש באחד הטרנספורטים האחרונים למחנה יאסנובאץ, יחד עם עוד כ־800 אנשים, שם הוצא להורג באשמת סיוע ליהודים. כל האנשים האחרים מאותו טרנספורט נהרגו גם כן. מקום קבורתו של סדיק לא נודע. שמו של אחמד סדיק מונצח על מצבת ענק שהוקמה בסרייבו לזכר קורבנות ולוחמים

לפי מכתבו של יוסף קביליו למרדכי פלדיאל מ"יד ושם", איזידור וזינבולה פאפו ושני ילדיהם עלו לארץ. איזידור, זינבולה וברצו נפטרו, ובזמנו, מיקו חי באוסטרליה.

קבלת התואר "חסיד אומות העולם"
-----------------------------

תואר חסיד אומות העולם של סדיק הוענק ב־29 בינואר 1984 לבתו זיינבה הרדגה סוסיץ' (Zejneba Hardaga Susic) ולבעלה מוסטפא הרדגה (mustafa Hardaga), וכן לאחיו של מוסטפא – איזט הרדגה (Izet Hardaga), ולאשתו בכריה הרדגה (Bachriya Hardaga), על סיועם למשפחות יהודיות בזמן השואה. ב-16 ביוני 1985 הגיעה זיינבה הרדגה לטקס ב"יד ושם" ובו נטעה עץ בשדרת חסידי אומות העולם בשמה ועל שם בעלה מוסטפא הרדגה ואביה אחמד סדיק. הם היו מן המוסלמים הראשונים לקבל תואר זה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אחמד סדיק, באתר "יד ושם" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אחמד סדיק, באתר "יד ושם" (באנגלית)
2. 1 2 3 4 5 6  אוסף קבצים הקשורים למשפחת הרדגא וסדיק, ארכיון יד ושם
קימקו Xciting, משנת 2007
**קימקו** (**KYMCO - Kwang Yang Motor Company** ר"ת "חברת המנועים קואנג יאנג"), היא חברה טאיוואנית ליצור מנועים, קטנועים, אופנועים, רכבי שטח קטנים וכלי רכב חשמליים קטנים.

היסטוריה
--------

החברה נוסדה בשנת 1963 במטרה לייצר חלקי רכב עבור חברת הונדה היפנית שהחזיקה כרבע ממניות החברה. בשנת 1970 בנתה החברה את הקטנוע הראשון מתוצרתה. בשנת 1992 החלה בשיווק הקטנועים מתוצרתה תחת המותג "קימקו" כאשר כל תהליך המחקר והפיתוח נעשה על ידה באופן עצמאי. בשנת 2003 מכרה הונדה את כל החזקותיה בחברת קימקו.

משנת 2008 מקיימת חברת קימקו שיתוף פעולה הדוק עם קונצרן ב.מ.וו ומשמשת כספקית המנועים עבור הדגם G450 X של אופנועי השטח שלה. המנוע בן שני הצילינדרים בנפח 647 סמ"ק מתוצרת קימקו משמש גם בדגמים C 650 GT ו- C 600 Sport של ב.מ.וו, וכמנוע עזר עבור דגם הרכב ההיברידי שלה, ה-i3. בשנת 2013 הודיעה חברת קוואסקי כי הדגמים חדשים של קטנועים מתוצרתה ה-J300 וה- J125 מיוצרים בשותפות עם קימקו על בסיס קטנועים שלה, ולמעשה המדובר בדגמים זהים. בשנת 2016 הכריזה חברת קימקו על דגם AK550 קטנוע גדול ומפואר, כמתחרה ישיר של דגם הבורגמן של סוזוקי וה-TMax של ימאהה.

פעילות עסקית
------------

קבוצת קימקו היא יצרן הקטנועים הגדול ביותר בטאיוואן והחמישית בגודלה בעולם. החברה מייצרת מגוון רחב ביותר של כלים דו-גלגליים קטנים בנפחי מנוע שבין 50 סמ"ק ועד 700 סמ"ק וטרקטורונים בנפח מנוע של עד 750 סמ"ק. עיצוב הכלים כולל עיצובים מודרניים שבהם משולבים מכלולים מכניים בטכנולוגיה מתקדמת, אך גם כלים בעלי עיצוב "רטרו". בנוסף לכך מפתחת ומייצרת החברה מגוון גדול של כלי רכב חשמליים, כיסאות גלגלים ממונעים, אופניים חשמליים לרכיבת כביש ושטח ועוסקת בפיתוח של טכנולוגיות מתקדמות בתחום החומרים ומערכות הנעה ותמסורת. החברה מנהלת במקביל גם פעילות מימון ופיננסים ענפה.

המשרד הראשי והמפעל העיקרי של קימקו ממוקמים מאז הקמתה בעיר קאוסיונג (Kaohsiung) שהיא העיר השנייה בגודלה בטאיוואן ומשתרעים על שטח של כ-188 אלף מטרים רבועים. נכון לשנת 2016 בחברה מועסקים כ-4,000 עובדים, מהם כ-2,500 בטאיוואן עצמה ובהם 500 אנשי מחקר ופיתוח, והשאר במפעלי החברה בעולם. כלי הרכב מתוצרת החברה נמכרים ב-102 מדינות ברחבי העולם. לחברה יש מפעלי הרכבה ויצור גם באינדונזיה, וייטנאם וסין. חברת קימקו הקימה חברות בנות ליצור והפצה של כלי רכב מתוצרתה במדינות שונות ברחבי העולם ובין היתר בארצות הברית, אוסטרליה, וגרמניה.

חברת קימקו מייצרת כ-570,000 כלים בשנה. מכירות החברה בשנת 2016 עמדו על כ-1.3 מיליארד דולר אמריקני, כאשר כ-7% מהם הושקעו בחזרה בפעילות מחקר ופיתוח על מנת לשמר את מעמדה כגורם מוביל בתחומי פעילותה. קימקו מחזיקה בנתח שוק של למעלה מ-40% בטאיוואן ומובילה במכירות במקטעי ההתמחות שלה, בספרד ובאיטליה. בתחום הטרקטורונים מחזיקה קימקו במקום הראשון במכירות בגרמניה ובצרפת. כ-50% מרווחי החברה נובעים מפעילותה הבינלאומית.

בישראל מיוצגת החברה על ידי חברת עופר-אבניר, ונכון לשנת 2018, הקטנוע מדגם "מובי" בנפח 125 סמ"ק מתוצרת החברה, הוא כלי הרכב הדו-גלגלי הנמכר ביותר בישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קימקו** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של קימקו
* קימקו, ברשת החברתית פייסבוק

* קימקו, סרטונים בערוץ היוטיוב
* אתר האינטרנט הרשמי של עופר אבניר

הערות שוליים
------------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 241911383
* WorldCat (עם VIAF): 241911383

 |
ניתן לחזות בכמה שלבים של התחתרות לעומק על ידי נהר הסן חואן ביוטה בתמונה זו מ-1927. שרידים ממישורי הצפה לשעבר ניצבים כטרסות מעל גובה פני המים כיום
**התחתרות לעומק** היא מונח בהידרולוגיה ובגאומורפולוגיה שבא לתאר תהליך המעמיק את הערוץ של נחל או עמק באמצעות הסרת חומרים מקרקעית הנחל או העמק.

מהירות ההתחתרות תלויה בבסיס הסחיפה של הנחל – המקום הנמוך ביותר שמתחתיו זרם מים (נחל או נהר) אינו גורם לסחיפה. גובה פני הים נחשב כבסיס הסחיפה המוחלט, אם כי לנחלים רבים יש בסיס סחיפה זמני גבוה יותר משום שהם נשפכים לתוך גוף מים אחר השוכן מעל גובה פני הים או שהם נתקלים בסלע אם עמיד בפני סחיפה. תהליך מקביל הקרוי "סחיפת גדות" מתייחס להרחבת ערוץ הנחל או העמק. כאשר הנחל זורם גבוה מעל בסיס הסחיפה התחתרותו לעומק תתרחש מהר יותר מאשר סחיפת גדות, אבל ככל שהנחל מתקרב לבסיס הסחיפה שלו, גדל קצב סחיפת הגדות. זו הסיבה מדוע נחלים באזורים הרריים נוטים להיות צרים וזרימתם מהירה, תוך יצירת עמקים בצורת V, בעוד שנחלים בשפלות נוטים להיות רחבים וזרימתם איטית, בעמקים שבהתאמה הם רחבים ושטוחים. המונח שיפוע הנהר נמדד על ידי חילוק הפרש הגובה בין ראשו של הנהר לבסיס הסחיפה שלו, באורך הנהר. ככל שהשיפוע תלול יותר, כך הנחל זורם מהר יותר.

לעיתים התרוממות טקטונית תגדיל את השיפוע במידה ניכרת כאשר הנהר מתחתר לעומק כלפי בסיס הסחיפה שלו, תהליך המכונה "התחדשות נהר". התרוממות רמת קולורדו בצירוף עם העובדה שמפרץ קליפורניה נפתח לים קבעו את פני הים כבסיס הסחיפה של נהר הקולורדו והובילו להתחתרות לעומק מהירה (במונחים גאולוגיים) שתוצאתה הגרנד קניון.

קישורים חיצוניים
----------------

* Black Hawk College: Fluvial Processes II (Physical Geography 102)
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
הרבנית **עידית איצקוביץ** היא דמות תורנית בולטת במדרשות תורניות לבנות. מזוהה אידאולוגית עם ישיבות הקו.

ביוגרפיה
--------

שמעה ולמדה שיעורים של הרצי"ה קוק וכן של הרבנית חנה טאו ובעלה הרב צבי ישראל טאו.

הרבנית איצקוביץ מלמדת במדרשת הרובע וכן במכון אורה, ובמדרשות שיל"ת, בבינת, שירת חברון, אוריה, תהלליה, ראשית, ממעמקים, דניאלי ועוד.

כמו כן מלמדת במכללה ירושלים ומעבירה שיעורים בכנסי בניין שלם, בכנסי ימי העיון בתנ"ך, בכנסים של מכון פוע"ה ועוד.

בפברואר 2023 במסגרת פעילות של ארגון "דרישת ירושלים" שהקים בעלה הרב שמואל, דרשה להסיר מהגן הארכאולוגי ירושלים שברובע היהודי ממצאים ארכאולוגיים מהתקופה הביזנטית והצלבנית בטענה כי מציביהם היו "שופכי דמינו, שונאנו וכובשי ארצנו".

משפחתה
------

היא אחייניתו של הרב ישראל מאיר לאו (אביה והרב לאו אחים מן האב אך לא מן האם), ונינתו של רבי ישראל הגר, האדמו"ר מוויז'ניץ (ה"אהבת ישראל"). אחיה הוא הרב משה הגר-לאו ראש המכינה הקדם-צבאית יתיר.

נשואה לרב שמואל, ר"מ בישיבה קטנה מורשה שבגבעת שאול. מתגוררת ברובע היהודי בירושלים. לזוג חמישה ילדים.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  |  | צבי יהודה לאו |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
|   |   |   |   |   |   |
| ישראל יוסף לאו |   | משה חיים לאו |
|
|   |  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|  |  | נפתלי לאו-לביא |  |  |  |  |  | ישראל מאיר לאו |  |  |  |  |  | יהושע הגר-לאו |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
| בנימין (בני) לאו |   | עמיחי לאו-לביא |   | משה חיים לאו |   | דוד לאו |   | משה הגר-לאו |   | עידית איצקוביץ |  |
|

ספרים
-----

* **בחסדך בטחתי** - עיון בנושא מידת הביטחון בד'. בת ציון, תשפ"א.
* **גלה כבוד מלכותך** - ביאור עניינו של ראש השנה על פי תפילות היום. בת ציון, תשפ"א.
* **בחגוי הסלע** - פירוש על מזמורי תהילים במעגל השנה, תשפ"ג.
* **תפארתך עמי** - ספר על מידת הצניעות

קישורים חיצוניים
----------------

* שיעורים שהעבירה במדרשת אוריה
* רשימת המאמרים של עידית איצקוביץ, באתר רמבי"ש

הערות שוליים
------------

1. ↑  מתוך הספר "משמיע ישועה" על הרב צבי יהודה הכהן קוק
2. ↑   אתר האינטרנט הרשמי של דרישת ירושלים
3. ↑  דביר עמר, הרובע היהודי: הרב שמואל איצקוביץ נגד הגן הארכיאולוגי, באתר ערוץ 7, 28 באוקטובר 2022
4. ↑  דביר עמר, הרבנית עידית איצקוביץ נגד הגן הארכיאולוגי: "אי אפשר לנעוץ חרב בלב", באתר ערוץ 7, 22 בפברואר 2023

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007416415805171

 |
התחנה המרכזית
**התחנה המרכזית של באת'** (אנגלית: **Bath Bus Station**) היא תחנה מרכזית השוכנת ברחוב מנברס שבמרכז העיר באת', אנגליה. התחנה נפתחה ב-1958, בניהולה של חברת בריסטול אומניבוס.

היסטוריה
--------

סאות'גייט הוא אזור בבאת' בין רחוב מנברס במזרח לסנט ג'יימס פרייד במערב, שהושפע במידה הרבה ביותר מבליץ בדקר באפריל 1942. התחנה המרכזית נבנתה במסגרת פרויקט לחידוש אזור זה של באת', שבו שכנה תחנת הרכבת המרכזית שהייתה על המסילה המחברת את בריסטול ולונדון. התחנה המרכזית נבנתה ליד המחלבה הוויקטוריאנית, שהייתה עשויה מלבנים אדומות, ועליה ניכרו סימנים להפצצות הקשות. במהלך הבנייה נהרסו בניינים ורחובות ישנים על מנת לפנות מקום לתחנה, ובנוסף להם נהרסו גם מרכז הקניות סאות'גייט וחניון האם גארדנס. הרס המבנים העתיקים נודע בכינוי "האונס של באת'", והוא נפסק בשנות ה-60 בעקבות המחאה הציבורית. מאז אותם אירועים הוכרזה העיר כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו, וחלק ניכר מהבניינים שבמרכזה מוגנים באמצעות מעמד של בניין רשום.

מאז בנייתה הייתה התחנה מוקד לפעילות של מגוון שירותי אוטובוסים: אוטובוסים עירוניים, אוטובוסים מחוזיים, אוטובוסים מדינתיים וסיורים באוטובוסים עם גג פתוח. התחנה חוותה את תהליכי הלאמת והפרטת התחבורה הציבורית על ידי מפלגת הלייבור והמפלגה השמרנית בהתאמה, ואת הפיכת חברת בריסטול אומניבוס לחברת בדג'רליין, שנרכשה על ידי החברה הסקוטית פירסטגרופ ומותגה מחדש כפירסט סומרסט & אייבון בע"מ.

במשך 20 שנים היו תוכניות להרוס את התחנה המרכזית כחלק מתוכנית החידוש של אזור סאות'גייט. בתקופה זו היה הבניין בבעלות המועצה המקומית והוחכר לפירסטגרופ. אף אחת מהמפלגות ששלטו בעיר לא הייתה מוכנה לשפר או לתקן את מצבו הרעוע, ונראה היה כי הוא אכן ייהרס. אולם, הפיתוח מחדש היה שנוי במחלוקת ולעיתים קרובות היה צורך בבדיקות חוזרות, והפרויקט יצא לדרך בתחילת 2007 עם מינוים של קבלנים חדשים. בסופו של דבר נהרסה התחנה ביולי 2007.

הפעילות של חברת פירסט סומרסט & אייבון הועברה לאתר זמני שנבנה בחניון שברחוב אייבון ב-16 ביוני 2007. מהלך זה בוצע על ידי החברה הקבלנית "סר רוברט מק'אלפין", על מנת להשלים את פרויקט סאות'גייט כולו בתוך שנה אחת.

המיקום החדש שנבחר עבור התחנה המרכזית היה בית צ'רצ'יל, ששימש חברת חשמל מקומית וננטש בשנות ה-20. הריסת הבניין הייתה שנויה במחלוקת, ונטען כי ראוי לשמר את חזית הבניין ולשלב אותה בעיצוב הכללי של התחנה המרכזית החדשה, ומנגד טענו האדריכלים כי הדבר אינו ישים. בתחילת 2007 אישרה מועצת העיר של באת' תוכניות חדשות לבניית רוטונדה מזכוכית ומתכת במגרש ליד תחנת הרכבת באת' ספא ועל קצה נהר אייבון, ולאחר מכן החלו העבודות. התחנה המרכזית החדשה נפתחה ב-7 ביוני 2009.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **התחנה המרכזית של באת'** בוויקישיתוף
* מידע על תוכניות הפיתוח באתר מועצת באת' וצפון-מזרח סומרסט
* כתבה על פתיחת התחנה באתר פירסטגרופ

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרנק בארט, Architecture: Bath: secrets behind the Georgian facade: Some say it was jerry-built, but how come so many treasures survive? Frank Barrett visits a museum that houses the answers, האינדפנדנט, 5 בינואר 1994
**קימל אשכולות** הוא משרד אדריכלים ישראלי האחראי לתכנון פרויקטים ציבוריים ופרטיים רבים בישראל.

אודות המשרד
-----------

משרד האדריכלים קימל אשכולות נוסד בתל אביב בשנת 1986 על ידי איתן קימל ומיכל קימל-אשכולות. בשנים הראשונות להקמתו המשרד השתתף בתכנון שיקומה והתחדשותה של שכונת נווה צדק ההיסטורית בתל אביב. במהלך השנים קימל אשכולות זכו במספר תחרויות אדריכלים לאומיות לתכנון מבני ציבור מרכזיים בישראל, ביניהן: הרחבת קריית הממשלה בירושלים, מרכז דוידסון בירושלים, מוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט באוניברסיטת תל אביב, והיכל הזיכרון הלאומי לחללי מערכות ישראל בהר הרצל.

ב-2011 קימל אשכולות זכו בפרס רכטר לאדריכלות על תכנון בית הלוחם באר שבע כ"דוגמה חשובה לתכנון אדריכלי של סביבה נגישה לבעלי מוגבלויות מסוגים שונים". שופטי הפרס העירו על המבנה כי הוא "מציג מצויינות אדריכלית החל מהכלל ועד הפרט ומהווה דוגמה חשובה לתכנון אדריכלי של סביבה נגישה לבעלי מוגבלויות מסוגים שונים". מנגד ספג התכנון ביקורת על שהבניין מנוכר לסביבתו המדברית, ידרוש מיזוג אוויר לאורך כל ימות השנה ובולט בו חסרונם של חללי חוץ מוגנים. בית הלוחם זכה בפרס עמותת "אות העיצוב" (המשותפת למספר ארגוני אדריכלים) לשנת 2011. הפרויקט גם זכה בתואר "פרויקט השנה" בתחרות של כתב-העת "אדריכלות ישראלית" והאיחוד האירופי. בשנת 2012 פורסם כי משרד קימל אשכולות, יחד עם האדריכלים ניצן קלוש ולירן צ'צ'יק, זכו בתחרות לתכנון בניין חדש לעיריית נתניה.

קימל אשכולות זכו בפרס רוקח לאדריכלות בשנת 1993 על תכנון ארבעה בנייני מגורים בשכונת נווה צדק.

פרויקטים נבחרים
---------------

* משכן אוספי הטבע הלאומיים ע"ש שטיינהרדטמשכן אוספי הטבע הלאומיים ע"ש שטיינהרדט

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קימל אשכולות אדריכלים
* מיכאל יעקובסון: קימל-אשכולות זכו בפרס רכטר, xnet,‏ 19 ביולי 2011
* מיכאל יעקובסון: סקירה על הקמת בניין מוזיאון אוספי הטבע באוניברסיטת תל אביב, באתר 'חלון אחורי', 16 באפריל 2016
* מיכאל יעקובסון: תיבת נח עומדת להיפתח: מוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט בתל אביב, xnet,‏ 24 במרץ 2017
* מיכאל יעקובסון: מרכז ענק לאוטיזם יקום בבאר שבע: הגיע הזמן שעירייה תיקח אחריות, xnet,‏ 6 במאי 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  רנית נחום-הלוי, עיריית ירושלים אישרה את תכנית קריית הממשלה: הקרייה תצמח ל-372 אלף מ"ר, באתר TheMarker‏, 15 בדצמבר 2011
2. ↑  Davidson Center. Architectural Records
3. ↑  נועם דביר, תוכנית היכל הזיכרון: קיר לבנים כמספר הנופלים, באורך 250 מטרים, באתר הארץ, 21 באפריל 2010
4. ↑  אופיר בר-זהר, השרים אישרו הקמת היכל זיכרון בהר הרצל ב-40 מיליון ש', באתר הארץ, 22 באפריל 2012
5. ↑  נועם דביר, פרס רכטר יוענק למשרד "קימל-אשכולות", באתר הארץ, 20 ביולי 2011
6. ↑  נועם דביר, בית הלוחם החדש בבאר שבע מוגן מהחום. מוגן מידי, באתר הארץ, 7 באפריל 2011
7. ↑  נועם דביר, האם בניין עיריית נתניה החדש ישנה את היחס לאזרח?, באתר הארץ, 2 בפברואר 2012
**עידן (דוד) אמסלם** (נולד ב-17 בפברואר 1984) הוא מוזיקאי ישראלי, גיטריסט, מעבד ומפיק מוזיקלי, מלחין, טכנאי הקלטות ומיקס. גיטריסט להקת אורפנד לנד מאז 2012, מנגן עם אומנים ישראלים מוכרים.

ביוגרפיה
--------

נולד בבית שאן. החל לנגן בגיל 12. את החינוך המוזיקלי הראשוני קיבל בקונסרבטוריון 'בית המוזיקה' בבית שאן. בגיל 14 החל לנגן בהרכבי רוק ומטאל צעירים. בשנת 1999 הקים יחד עם מתן שמואלי, שמנגן לצדו בלהקת אורפנד לנד, את להקת הדת' מטאל Armilos. הלהקה הופיעה ברחבי ישראל ואף שימשה המופע הפותח ללהקת Megadeth בפסטיבל מטאליסט בשנת 2005. בשנת 2007 הקים עם ליאור אבקסיס את להקת הגראנג' Frenks.

בתקופת הצבא למד מוזיקה אצל ניק מילר, גיטריסט להקת סטלה מאריס. לאחר שחרורו מצה"ל למד בבית הספר למוזיקה רימון.
אמסלם ניגן עם והפיק אומנים ישראלים, כגון: אריאל זילבר, הראל מויאל, עידן יניב, אור כהן, בן סנוף, דניאל בן-חיים.

בשנת 2012 הצטרף ללהקת הרוק הכבד הבינלאומית אורפנד לנד כגיטריסט, נגן בוזוקי, עוד, קולות שניים וככותב. הלהקה מופיעה ברחבי העולם ובפסטיבלים בינלאומיים כגון: פסטיבל ואקן, Graspop, Hellfest ועוד. בשנת 2018 חיממו את אוזי אוסבורן באמפי פארק ראשון לציון.

בעלי אולפן ההקלטות Black Knob Studio בבית שאן. מורה למוזיקה ומרצה במכללה האקדמית כנרת.

קישורים חיצוניים
----------------

* עידן אמסלם, ברשת החברתית פייסבוק
* עידן אמסלם, ברשת החברתית טוויטר
* עידן אמסלם, ברשת החברתית אינסטגרם
* עידן אמסלם, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* עידן אמסלם, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "מי שמאמין לא מפחד - ריאיון עם אריאל זילבר" 2010, באתר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 899118b7-c0a3-4b5d-a909-6528b29893ff

 |
**הארמייה השביעית של הצבא המלכותי האיטלקי** (באיטלקית: **Armata 7**) הייתה ארמייה איטלקית שלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה נגד מעצמות המרכז, ופורקה עם סיום המלחמה. הוקמה מחדש במהלך מלחמת העולם השנייה, ולחמה לצד מדינות הציר.

היסטוריה
--------

### מלחמת העולם הראשונה

לאחר התבוסה האיטלקית ההרסנית בקרב קפורטו בנובמבר 1917 במהלך מלחמת העולם הראשונה, עבר הצבא המלכותי האיטלקי ארגון מחדש בידי ארמנדו דיאז. הארמייה השביעית הוקמה, וכמפקדה מונה ג'וליו צ'זאר טאסוני. ביוני 1918 לחמה הארמייה בקרב הנהר פיאווה, ובהמשך לחמה בקרב ויטוריו ונטו. הארמייה פורקה עם סיום המלחמה.

### מלחמת העולם השנייה

הארמייה הוקמה בשנית בספטמבר 1939, וכמפקדה מונה הנסיך אמנואלה פיליברטו, דוכס גנואה. הארמייה פורקה ב-14 בדצמבר של אותה שנה, וב-12 ביוני 1940 הוקמה מחדש והוחזקה בעתודה. היא הייתה אמורה להשתתף בפלישה האיטלקית לצרפת, אולם בפועל לא לחמה ופורקה ב-31 באוקטובר 1940. היא הוקמה פעם נוספת ב-30 בספטמבר 1940 והגנה על פוליה, קמפניה ולאציו. ב-1942 הורחבה אחריותה גם אל קלבריה. בספטמבר 1943 נכנעה איטליה בפני בעלות הברית, והגרמנים כבשו את צפון המדינה. הגרמנים פירקו את הארמייה השביעית, והעבירו לגרמניה את רכבותיה, ציודה ועמדות החוף שלה. חיילי שש הדיוויזיות שלה פורקו מנשקם והורשו לחזור לביתם.

מפקדים
------

### מלחמת העולם הראשונה

* ג'וליו צ'זאר טאסוני (נובמבר 1917 - נובמבר 1918)

### מלחמת העולם השנייה

* הנסיך פיליברטו, דוכס ג'נובה (1940)
* פרנצ'סקו זינגאליס (1941-1942)
* הנסיך אדלברטו, דוכס ברגמו (1942-1943)
* מריו אריסיו (1943)

קישורים חיצוניים
----------------

* הארמייה השביעית באתר Axis History (באנגלית)
**אליאס היימן מלקמן** (בהולנדית: **Elias Hijman Melkman**;‏ 24 במאי 1903 – 3 בינואר 1942) היה מתעמל אולימפי הולנדי יהודי באולימפיאדת אמסטרדם (1928). נספה באושוויץ.

קורות חיים
----------

מלקמן נולד וגדל באמסטרדם, בן למשפחה יהודית. הוא התאמן במועדון ההתעמלות ארנהם 1896 ובמועדון ההתעמלות אפלטון באמסטרדם.

באולימפיאדת אמסטרדם (1928) הוא סיים במקום שמיני בתחרות הקבוצתית, לאחר שהיה המתעמל המצטיין בקבוצה ההולנדית שכללה 8 מתעמלים וביניהם שני מתעמלים יהודים נוספים, מוזס יעקובס וישראל ויינסחנק ומאמן הנבחרת חריט קלירקופר שאף הוא היה יהודי, כל הארבעה נספו בשואה. הוא סיים במקום 56 בקרב-רב אישי בתוצאה של 199.500 נקודות.

### התוצאות באולימפיאדה

| מקצוע | מיקום |
| --- | --- |
| קרב-רב אישי | 56 |
| קבוצתי | 8 |
| סוס קפיצות | 55 |
| מקבילים | 64 |
| **מתח** | **39** |
| טבעות | 41 |
| סוס סמוכות | 65 |

חייו האישיים
------------

מלקמן היה יהלומן במקצועו ונספה במחנה הריכוז אושוויץ במלחמת העולם השנייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אליאס מלקמן** בוויקישיתוף

* אליאס מלקמן, באתר olympedia.org
* דף זיכרון לאליאס מלקמן ומשפחתו באתר ההנצחה ליהודי הולנד.
**אליאנו** (באיטלקית: **Aliano**) היא עיירה בפרובינציה של מטרה, במרחק של 90 ק"מ מעיר הראשית באזור מטרה, במחוז בזיליקטה, דרום איטליה. העיירה היא מקום מושבם של 1,100 נפש בקירוב, ושטחה עומד על 96.5 קמ"ר. היא שוכנת בגובה 498 מעל פני הים.

רוב תושבי העיירה חסרי תעסוקה, ואלו שמתפרנסים, בעיקר בענף החקלאות, שכרם נמוך. בשנים האחרונות גברה פרנסת תושבי העיר מתיירות. בתחום העיירה מבנים שבהם חי ועבד יקיר העיר קרלו לוי. קוראי ספרו ישו נעצר באֶבּוֹלי מבקרים בעיר ומסיירים באתריה.

פרסומה של העיירה בא מהיותה מקום גלותו של הסופר היהודי-איטלקי, קרלו לוי, בשנים 1934–1936. בעקבותיו הוא חיבר את ספרו: "בארץ שכוחת אל" או בשפה האיטלקית: "ישו עצר אבולי". אבולי הוא שמה של עיר בקמפניה, אליה לוי הגיע ברכבת מטורינו. היה זה המקום הקרוב ביותר לכפר אליו הגיעו רכבות המדינה. מאבולי הוא הגיע לכפר ברכבת מקומית ובמכונית הגיע אל הכפר שקרוי בספרו ג'ליאנו (Gagliano ) - זו העיר אליאנו בהגיה מקומית. פרסום שעורר הדים רבים בדעת הקהל באיטליה ותרם לפיתוח המקום.

הספר "בארץ שכוחת אל"
--------------------

 ערך מורחב – **בארץ שכוחת אל**  

בספרו "ארץ שכוחת אל", הסופר היהודי-איטלקי מטורינו (בצפון איטליה), קרלו לוי, מתאר את ההווי של תושבי אליאנו בשנים 1934–1936. הוא הוגלה לכפר בימי השלטון הפשיסטית, כמקובל באותן השנים. "אויבי המשטר" - כפי שכונו, נשלחו לאזורים מרוחקים ונחשלים בדרום איטליה. את הספר חיבר בשובו מהגלות בכפר. הגולים זכו לחנינה בעקבות ניצחון איטליה במלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה. בספר תיאר את הווי החיים בכפר: העוני, האבטלה הנפוצה, רמת החיים הנמוכה, היעדר השכלה, והילדים שגדלו ללא תקווה לעתיד טוב יותר, וכל זה בעולם מלא אמונות טפלות, עריצות ובורות בעלי המקצוע ושרירות לב של אנשי השלטון.

פרסום הספר, לאחר מלחמת העולם השנייה, עורר הד בדעת הקהל באיטליה. פרסום הספר הביא להגברת תשומת הלב של הממשל המרכז ברומא לנעשה בדרום איטליה. תרומתו נזכרת לחיוב באזור כולו.

באליאנו שוחזר הבית בו התגורר לוי וכן הגלריה בה צייר את ציוריו. על אתרים בכפר הוצבו שלטי הסבר המתוארים בספרו.

קרלו לוי נפטר בינואר 1975 ברומא. גופתו נטמנה בבית הקברות של אליאנו, שם ביקש להיקבר על מנת לממש את הבטחתו לתושבי הכפר לשוב אליו, הבטחה שאותה לא הצליח לקיים בעודו בחיים.
פסל בדמותו מוצב במרכז העיר.

בעקבות הספר הופק גם סרט קולנוע בשנת 1979, "Cristo si è fermato a Eboli", בבימויו של פרנצ'סקו רוזי. בסרט עדיין ניתן להבחין במבנה האופייני לכפר והוא היה מעין סרט דוקומנטרי. בשנת 2005 ניתן היה להבחין בפעולות שנעשו לשינוי פני העיר, בייחוד בתחום פיתוח התיירות. תיירים לא מעטים מגיעים לעיר בעקבות קריאת הספר.

מבנים בעיר
----------

* גלריה לאמנות של קרלו לויגלריה לאמנות של קרלו לוי
* רחוב באליאנו רחוב באליאנו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אליאנו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אליאנו
* אתר המקום

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007564525805171
* VIAF: 154779294
* WorldCat: lccn-n81064005

 |
**הארמייה הראשונה** הייתה ארמייה צרפתית שפעלה הן במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית, והן במלחמת העולם השנייה במערכה בצפון אפריקה ובחזית המערבית.

היסטוריה
--------

### מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויסה הארמייה ב-2 באוגוסט 1914, והתייצבה באזור לורן תחת פיקוד גנרל אוגוסט דובאי. הארמייה השתתפה יחד עם הארמייה השנייה בקרב לורן וספגה אבדות כבדות, אך הצליחה לבלום את המתקפה הגרמנית. בשנת 1917 לחמה הארמייה בקרב פשנדל, ובהמשך המשיכה הארמייה להילחם עד סוף המלחמה, והשתתפה במתקפת מאה הימים, וב-11 בנובמבר 1918 פורקה.

### מלחמת העולם השנייה

#### 1939 - 1940

במלחמת העולם השנייה, הייתה הארמייה הראשונה בפיקוד גנרל ז'ורז' בלנשאר פרוסה בבלגיה, כחלק מקבוצת הארמיות הראשונה. ב-10 במאי 1940 פתחו הגרמנים במתקפה על צרפת וארצות השפלה, ותוך זמן קצר כיתרו את כוחות בעלות הברית בכיס דנקירק. חלק מהארמייה חולץ במהלך פינוי דנקירק, וחלק מהארמייה נפל בשבי הגרמנים. ב-26 במאי מונה בלנשאר למפקד קבוצת הארמיות הראשונה, ורנה פריו מונה למפקד הארמייה עד ל-29 במאי שאז התפרקה הארמייה.

#### 1944 - 1945

לאחר נחיתת בעלות הברית בדרום צרפת, הוקמה מחדש הארמייה ב-25 בספטמבר 1944, והועמדה תחת פיקוד ז'אן דה לאטר דה טסיני. הארמייה לחמה במזרח צרפת ובדרום גרמניה, כחלק מקבוצת הארמיות השישית של בעלות הברית. הארמייה לחמה בכיס קולמר, וכבשה את שטרסבורג, קרלסרוהה ודרמשטאדט.

#### המלחמה הקרה

במהלך המלחמה הקרה הייתה הארמייה חלק מקבוצת הארמיות המרכזית של נאט"ו, ומפקדת הארמייה הייתה מוצבת בשטרסבורג.

מפקדים
------

### מלחמת העולם הראשונה

* אוגוסט דובאי (2 באוגוסט 1914 - 5 בינואר 1915)
* פייר רוק (5 בינואר 1915 - 25 במרץ 1916)
* אוליבייה מאזל (25 במרץ 1916 - 31 במרץ 1916)
* אוגוסטן ז'ראר (31 במרץ 1916 - 31 בדצמבר 1916)
* אמיל פאיול (31 בדצמבר 1916 - 6 במאי 1917)
* ז'וזף אלפרד מישלר (6 במאי 1917 - 1 ביוני 1917)
* אנרי גורו (1 ביוני 1917 - 15 ביוני 1917)
* פרנסואה אנטואן (15 ביוני 1917 - 21 בדצמבר 1917)
* מארי אז'ן דבני (21 בדצמבר 1917 - 11 בנובמבר 1918)

### מלחמת העולם השנייה

* ז'ורז' בלנשאר (2 בספטמבר 1939 - 26 במאי 1940)
* רנה פריו (26 במאי 1940 - 29 במאי 1940)
* ז'אן דה לאטר דה טסיני (25 בספטמבר 1944 - 1 באוגוסט 1945)

ראו גם
------

* החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
* החזית המערבית במלחמת העולם השנייה
**הביוגרפיה של בן** הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2003, אשר כתב, ביים והפיק דן וולמן. הסרט עלה במקור כהצגת יחיד של וולמן, בפסטיבל תיאטרונטו הראשון בשנת 1990.

תקציר העלילה
------------

בן (גל זייד) הוא מנהל חשבונות רווק הנחשב כבן אדם מוזר ואף משעשע, אשר מדי יום נוהג לחבוש כפפות, אפילו בקיץ, ותמיד באופן קבוע נושא בידיו מספר שקיות ניילון. במהלך הסרט הוא פוגש באופן מקרי את תמר (גני תמיר), אשר מגלה עניין באופיו ואישיותו המיוחדת ואף מתפעלת מחושש ההומור והדמיון שלו. בין השניים מתפתחת מערכת יחסים מיוחדת שדרכה נחשף עברו של בן ואירועים טראומטיים שחווה בילדותו.

שחקנים ודמויות
--------------

| שחקן | דמות |
| --- | --- |
| גל זייד | בן |
| גני תמיר | תמר |
| אביגיל אריאלי | מרים |
| שרון אלכסנדר | בנימין |
|

פרסים ומועמדויות
----------------

הסרט השתתף בתחרות הרשמית בפסטיבל הקולנוע ירושלים (2003), בתחרות רשמית פסטיבל מוסקבה (2004), בפסטיבל ים תיכוני בפארו, פורטוגל (2006) זכה בפרס בחירת הקהל כסרט הטוב ביותר, ובפרס לגל זייד "השחקן הטוב ביותר". זגה בפרס הפלטינום מורי בפסטיבל "וורלד פסט" יוסטון, טקסס 2007.

קישורים חיצוניים
----------------

* "הביוגרפיה של בן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הביוגרפיה של בן", באתר AllMovie (באנגלית)
* "הביוגרפיה של בן", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "הביוגרפיה של בן", באתר אידיבי
* "הביוגרפיה של בן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* "הביוגרפיה של בן", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית

**ביקורות**

* אורי קליין, חוסר הבנה וייחודיות, באתר הארץ, 14 ביולי 2003
* אהרון קשלס, ‏לא שווה ת'פופקורן, באתר גלובס, 4 בנובמבר 2004

הערות שוליים
------------

1. ↑  שוש אביגל, תיאטרונטו - חגיגה של הצגות יחיד, חדשות, 23 במרץ 1990
2. ↑  עשרה ימים בירושלים, באתר הארץ, 3 ביולי 2003
3. ↑  גואל פינטו, "הביוגרפיה של בן" של דן וולמן התקבל לפסטיבל הקולנוע במוסקווה, באתר הארץ, 19 במאי 2004
תיאור צליבתו של ויליאם על ידי היהודים, איור על עץ מהכנסייה בנוריץ', המאה ה-15
**עלילת הדם בנוריץ'** שבמזרח אנגליה היא עלילת הדם המפורסמת הראשונה באירופה.

העלילה הופצה והתפרסמה בספרו של הנזיר תומאס ממונמות' (Thomas of Monmouth), "החיים והפסיון של ויליאם הקדוש" (The Life and Miracles of St William of Norwich) שחובר בין השנים 1150–1172, המתעד אירוע שהתרחש בשנת 1144. תומאס סיפר כי גופתו של ילד קטן (בן 12), ויליאם שמו, התגלתה ביום שישי, 23 במרץ 1144 ביער ת'ורפ (Thorp Wood). הנרי מספרוסטון (Sprouston) היה שומר יערות אשר גילה את גופת הילד הערומה והמעונה. אולם, בשל חגיגות הפסחא הקרבות, לא טיפל בגופה במשך שלושה ימים, ואז חזר למקום וקבר אותה. הגופה לא הרקיבה ו"נתגלו עליה סימני מות קדושים". גבירה בשם לדגארדה (Ledgarda) זיהתה את הקבר בשל קרני אור שבקעו ממנו. דודו של הנער, גודווין סטראט (Strut), יצא לחפש אחריו וזיהה אותו.

בסינוד הפסחא, שהתכנס באותה עת בנוכחות בישוף נוריץ' ונכבדי כנסייה, גולל סטראט את העלילה לפיה נרצח הילד כחלק מפולחן יהודי.

הקהילה היהודית הואשמה ברצח לצרכים דתיים. ראש מנזר נוריץ' התכוון בכך לעורר עלייה לרגל למנזר שלו, שבו נתרחשו כביכול מעשי נסים, וזאת במטרה לשפר את מצבו של המנזר.

ההכרעה בדין מה יעשה ליהודים הייתה בסמכותו של השריף של נוריץ' - נציג חוק המלך. הוא נתן ליהודי העיר מחסה בטירת נוריץ' והגן עליהם מפני זעם ההמון. אולם, בחודשים שלאחר מכן מספר יהודים נרצחו ועונו, כולל היהודי אלעזר, שבביתו כביכול נרצח ועונה הילד.

תומאס אסף כמה עדויות כביכול לכך שיד היהודים הייתה במעל: משרתת בבֵית אחד מנכבדי היהודים סיפרה שראתה שם ילד צלוב. נוצרי אחר סיפר כי פגש ביהודים המובילים את הגופה ליער. בנוסף, נודע לו מתיאובלד מקיימברידג', יהודי שהמיר דתו, כי מדי שנה מתכנסים היהודים לקבוע באיזו מעיירות היהודים יוטל להביא קורבן נוצרי עבור פסח של אותה שנה. לדברי אותו מקור, בשנת 1144 בכינוס יהודים בעיר נרבון בצרפת, נפל הגורל על נוריץ'. לא בטוח שתרומתו של תיאבולד לעלילה אכן השפיעה על התוצאה וישנם היסטוריונים הסוברים שכלל לא היה יהודי שהתנצר בשם תיאבולד מקיימברידג'. על יהודי זה אמר אחד ההיסטוריונים כי עדותו הייתה "היסוד למיתוס של עלילות הדם".

היהודים לא הואשמו מבחינה שלטונית רשמית. אולם ההאשמות שפרסם תומאס חילחלו לתודעה העממית באזור.

לקריאה נוספת
------------

* א.מ. הברמן, **ספר גזרות אשכנז וצרפת**, תרשיש, ירושלים, תש"ו
* מאיר קוטיק, **משפט בייליס: עלילת דם במאה העשרים**, הוצאת מלוא, תל אביב, תשל"ט 1978

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עלילת הדם של נוריץ'** בוויקישיתוף
* הפסיון של ויליאם הקדוש

הערות שוליים
------------

1. ↑  קוטיק, מבוא, עמ' 10
2. ↑  ישראל יעקב יובל, הנקם והקללה, הדם והעלילה: מעלילות קדושים לעלילות דם, ציון, כרך נ"ח, עמוד 79-80.
3. ↑  קוטיק, עמ' 281
4. ↑  חיים ביינארט, **אטלס כרטא לתולדות עם ישראל בימי הביניים**, 1981, עמ' 33.
5. ↑  E. M. Rose, **The murder of William of Norwich : the Origins of the blood libel in medieval Europe**, Oxford University Press, 2015, עמ' 83
6. ↑  Joseph Jacobs, The Life and Miracles of St. William of Norwich" a review", **The Jewish Quarterly Review** 9 (4), 1897, עמ' 748-755

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007511874105171
* GND: 1147215510
* ISNI: 0000 0003 9939 0434
* LCCN: no2012158676
* SUDOC: 118682547
* VIAF: 293372135
* WorldCat: lccn-no2012158676

 |
**רוֹמַן וַאצְלַבוֹבִיץ' מַלִינוֹבְסְקִי** (ברוסית: **Рома́н Вацлавович Малино́вский**;‏ 18 במרץ 1876 - 5 בנובמבר 1918) היה פוליטיקאי רוסי, מבכירי המפלגה הבולשביקית וסוכן כפול שעבד גם בשורות האוכראנה (המשטרה החשאית הצארית). התפרסם בדמותו המרשימה ובכושר הנאום שלו.

ביוגרפיה
--------

בצעירותו הסתבך מלינובסקי בפשעים פליליים רבים, בהם שוד ואונס, וב-1899 נשפט לשלוש שנות מאסר. לאחר שסיים את ריצוי עונשו, ב-1902, שירת בצבא הרוסי במשך ארבע שנים.

במהפכת 1905 הצטרף מלינובסקי למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית וצידד בפלג הבולשביקים. החל מ-1906 עמד בהנהגת איגוד מקצועי של פועלי מתכת בסנקט פטרבורג. בשל פעילותו החתרנית הוא סולק מעיר הבירה ועבר להתגורר במוסקבה, אך במאי 1910 נעצר שנית. כעבור זמן קצר שוחרר מלינוסקי, ומונה לסוכן של המשטרה הצארית שריגל אחר חבריו למפלגה הבולשביקית. הוא קיבל כ-8,000 רובל בשנה במסגרת עבודתו, השכר הגבוה ביותר מבין כל סוכני השלטון הצארי. ב-1912 מונה מלינובסקי, שרכש את אהדתו של לנין, לוועד המרכזי של המפלגה הבולשביקית בקונגרס החשאי בפראג. 

באוקטובר 1912 נבחר מלינובסקי לדומה הרביעית, ועמד בראש הסיעה הבולשביקית בדומה שמנתה שישה חברים. על אף שנשא בדומה נאומים נלהבים שיצאו כנגד האוטוקרטיה הצארית, המשטרה נמנעה מלעוצרו בשל תרומתו החשובה עבורה. הוא סייע לאוכרנה לעצור מספר חברים בולטים במפלגה הבולשביקית, ובהם אורדז'וניקידזה, סטלין וסברדלוב. החל מ-1913 הלכו וגברו החשדות בדבר היותו של מלינובסקי סוכן כפול, הן בקרב המנהיגים המנשביקים והן במפלגה הבולשביקית עצמה, אך הוא זכה דרך קבע לתמיכתו של לנין ששלל את השמועות.

במאי 1914 הכריחו השלטונות את מלינובסקי, שסבל בשלב זה מאלכוהוליזם, להתפטר מהדומה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא הצטרף לצבא הרוסי, בניגוד להוראות שקיבל מהוועד המרכזי של מפלגתו, וב-1915 נפל בשבי הגרמני. במהלך המלחמה נודע בבירור כי מלינובסקי פעל כסוכן עבור האוכרנה, והוא הוכרז כבוגד ב"פראבדה". 

בראשית נובמבר 1918, שנה לאחר המהפכה הבולשביקית, שב מלינובסקי לרוסיה וביקש להצטרף לסובייט של פטרוגרד, אך כעבור זמן קצר נעצר על ידי הצ'קה. בתום משפט מקוצר במוסקבה, שבו הודה באשמת היותו סוכן משטרתי, הוא הוצא להורג בפני כיתת יורים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רומן מלינובסקי** בוויקישיתוף
* רומן מלינובסקי מתוך הספר "הבולשביקים בדומה הצארית"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007275290705171
* BnF: cb119361873 (data)
* GND: 119197111
* ISNI: 0000 0000 5537 5169
* LCCN: n79003762
* NKC: xx0047088
* NLP: A33644779
* NTA: 073083836
* SNAC: w6nc6x39
* SUDOC: 027286770
* VIAF: 25407368
* WorldCat: lccn-n79003762

 |
**הארמייה הראשונה** (ברומנית: **Armata a 1-a Română**) הייתה ארמייה רומנית, שלחמה במלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, והמשיכה לפעול עד שנת 2000.

היסטוריה
--------

### מלחמת העולם הראשונה

עם הצטרפות רומניה לצד מדינות ההסכמה, נפרסה הארמייה הראשונה בגבול עם הונגריה, והשתתפה בקרב על טרנסילבניה. הארמייה חדרה לטרנסילבניה מצד מערב, ומפקדה יואן קולצ'ר עצר מתוך זהירות יתירה את הארמייה, שהתקדמה בשלושה צירים המופרדים על ידי רכסי הרים בלתי עבירים, לפני שהגיעה לאתרים שנקבעו כמטרה. הוא הציע לייצב את החזית על קו הנהר אולט ולהתכונן למגננה, כי חשב שהכוחות היריבים עדיפים. הצעתו נדחתה והפיקוד נלקח ממנו והועבר לגנרל יואן דרגלינה. יום לאחר מכן נפצע דרגלינה והפיקוד נמסר לניקולאי פאטאלה. בעקבות כישלון המתקפה, ומתקפת הנגד הנמרצת של מעצמות המרכז, נכבש מרבית שטחה של רומניה בידי הקיסרות הגרמנית ובכלל זה עיר הבירה בוקרשט. הארמייה הראשונה נסוגה אל מולדובה, האזור היחיד שלא נשלט כעת בעדי האויבים. הארמייה לקחה חלק במתקפה הרומנית של שנת 1917, ופורקה ב-1 ביוני 1918 עקב החתימה על הסכם בוקרשט.

### מלחמת העולם השנייה

הארמייה הוקמה מחדש בשנת 1941 עם כניסתה של רומניה למלחמת העולם השנייה לצד מדינות הציר. הארמייה כללה את הקורפוסים ה-1 ה-6 וה-7, והוצבה במרכז רומניה. בניגוד לארמיות השלישית והרביעית, היא שימשה כעתודה ולא השתתפה בקרבות. לאחר שבשנת 1944 החליפה רומניה צדדים ועברה לתמוך בברית המועצות, החלה הארמייה הראשונה להיכנס לקרבות כנגד גרמניה הנאצית. היא השתתפה בקרב דברצן, ולאחר מכן במצור על בודפשט כחלק מהחזית האוקראינית השלישית של הצבא האדום. לצד הארמייה הרביעית היא לחמה בקרב על פראג כחלק מהחזית האוקראינית השנייה.

### אחרי מלחמת העולם השנייה

הארמייה התקיימה במהלך המלחמה הקרה כחלק מברית ורשה, ופורקה רק בשנת 2000, כאשר על בסיסה הוקם הקורפוס הטריטוריאלי ה-1.