**אה"מ הינדוסטן** (באנגלית: **HMS Hindustan**) הייתה אוניית מערכה פרה-דרדנוט של הצי המלכותי מסדרת קינג אדוארד השביעי. כשאר אוניות הסדרה (מלבד אה"מ קינג אדוארד השביעי), היא נקראה על שם חלק חשוב מהאימפריה הבריטית, במקרה הזה הראג' הבריטי. האונייה נבנתה על ידי John Brown & Company; היא הונחה[דרושה הבהרה] באוקטובר 1902, הושקה בדצמבר 1903 והושלמה במרץ 1905. חמושה בסוללה של ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מילימטרים) וארבעה תותחי 9.2 אינץ' (234 מילימטרים), היא ואחיותיה סימנו התקדמות משמעותית בכוח ההתקפי בהשוואה לתכנונים קודמים של אוניות מערכה בריטיות שלא נשאו את תותחי ה-9.2 אינץ'.

הינדוסטן נכנסה לשירות באוגוסט 1905 לשירות בצי האטלנטי, עברה לצי התעלה ב-1907. כאשר הצי האחרון אורגן מחדש לצי הבית ב-1909, היא צורפה לצי זה. לאחר ארגון מחדש של הצי בשנת 1912, היא, יחד עם האוניות האחיות שלה, שובצה בשייטת אוניות המערכה השלישית, חלק מצי הבית. באותה שנה יצאה השייטת לים התיכון במהלך מלחמת הבלקן הראשונה כחלק ממצור בינלאומי על מונטנגרו. ב-1913 חזרה האונייה למים הבריטים

כשפרצה מלחמת העולם הראשונה, הינדוסטן הועברה בחזרה לשייטת אוניות המערכה השלישית, שהוקצתה לצי הגדול, הצי הבריטי העיקרי במהלך המלחמה. במהלך השנים 1914 ו-1915, האוניות יצאו לעיתים קרובות לים כדי לחפש כלי שיט גרמניים, אך הינדוסטן לא ראתה כל פעולה בתקופה זו. עד סוף השנה הפסיק הצי הגדול לפעול עם אוניות שייטת אוניות המערכה השלישית, ובאפריל 1916 הועברה שייטת אוניות המערכה השלישית לפיקוד נור. הינדוסטן שירתה שם עד שהיא נותקה בפברואר 1918 כדי לשמש כספינת אם לפשיטות על זבריחה ואוסטנד. היא הוצאה משירות במאי 1918, סיימה את המלחמה כספינת בסיס, ונגרטה ב-1923.

תכנון
-----

 תרשים אוניות המערכה מסדרת קינג אדוארד השביעי
בעקבות הפיתוח של אוניות מערכה מסוג פרה-דרדנוט הנושאות תותחים משניים כבדים בקוטר 8 אינץ' (200 מילימטרים) בצי המלכותי האיטלקי ובצי ארצות הברית, הצי המלכותי החליט לבנות אוניות דומות. הצעות ראשוניות קראו לאוניית מערכה מצוידת בשמונה תותחי 7.5 אינץ' (190 מילימטרים) לתמיכה בסוללה הראשית, אם כי בהנחייתו של ויליאם הנרי וייט, מנהל הבנייה הימית, הוחלפו אלו בארבעה תותחי 9.2 אינץ' (234 מילימטרים). האוניות החדשות, אף שהתבססו על הטיפוס הכללי של סדרת מג'סטיק שהיוו את הבסיס לארבעת תכנוני אוניות המערכה הקודמים, סימנו את השינוי המשמעותי הראשון בסדרה. כמו כל הפרה-דרדנוטים המאוחרות שנכנסו לשירות באמצע שנות ה-1900, גם הינדוסטן הפכה למיושנת כמעט באופן מיידי עם כניסתה לשירות של אוניית המערכה המהפכנית אה"מ דרדנוט בדצמבר 1906, חמושה בסוללה של עשרה תותחים כבדים בהשוואה לארבעת התותחים הכבדים ברוב הפרה-דרדנוטים.

אוניות הסדרה היו באורך 425 רגל (130 מטרים) בין הניצבים ובאורך כולל של 453 רגל 9 אינץ' (138.30 מטרים). היה להן רוחב של 75 רגל (23 מטרים) ושוקע של 25 רגל 8 אינץ' (7.82 מטרים). אוניות הסדרה היו כבדות יותר מאלף טון מאשר אוניות מערכה מוקדמות יותר והיו בהדחק של 15,585–15,885 טונות ארוכות (15,835–16,140 טונות) בתפוסה סטנדרטית ועד 17,009–17,290 טונות ארוכות (17,282–17,567 טונות) במעמס מלא. הצוות שלה מנה 777 קצינים ומלחים. אוניות הסדרה הונעו על ידי זוג מנועי 4 צילינדרים תלת דרגתיים שהניעו שני מדחפים, עם קיטור שסופק על ידי 16 דוודי צינור מים. הדוודים פלטו לשתי ארובות הממוקמות באמצע האונייה. לאוניות הסדרה הייתה מהירות מרבית של 18.5 קשרים (34.3 קמ"ש) מ-18,000 כוחות סוס (13,000 קילוואט).

לאוניות הסדרה היו ארבעה תותחי Mk IX בקוטר 12 אינץ'/ 40 קליבר שהותקנו בצריחים עם תותחים מקדימה ומאחורה. אלה נתמכו על ידי סוללה משנית כבדה של ארבעה תותחי 9.2 אינץ' (234 מ"מ) בארבעה צריחים בודדים, שניים בכל צד רוחב. האוניות כללו גם עשרה תותחי 6 אינץ' (152 מ"מ)/ 45 קליבר מותקנים בקזמטים, בנוסף ל-14 תותחי 12 פאונד (3 אינץ' (76 מ"מ)) ו-14 תותחי 3 פאונד (1.9 אינץ' (47 מ"מ) להגנה מפני סירות טורפדו. כמקובל באוניות מערכה של התקופה, הן צוידו גם בחמישה צינורות טורפדו בקוטר 18 אינץ' (457 מ"מ) שקועים בגוף; שניים היו בכל צד רוחב, כשהחמישי בירכתיים.

לאוניות הסדרה הייתה חגורת שריון בעובי 9 אינץ' (229 מילימטרים); המחיצות הרוחביות בקצה האחורי של החגורה היו בעובי 8–12 אינץ' (203–305 מילימטרים). לצריחי הסוללה הראשיים של האוניות היו דפנות בעובי של 8 עד 12 אינץ', מותקנים על גבי ברבטים בעובי 12 אינץ'. התותחים בקוטר 9.2 אינץ' קיבלו הגנת שריון דקה יותר, עם דפנות של 5 עד 9 אינץ'. סוללת הקזמטים הייתה מוגנת עם שריון בעובי 7 אינץ' (178 מילימטרים). למגדל הניווט שלה היו דפנות בעובי 12 אינץ'. היו לה שני סיפונים משוריינים, בעובי 1–2.5 אינץ' (25–64 מילימטרים), בהתאמה.

היסטוריית שירות
---------------

הינדוסטן נבנתה על ידי ג'ון בראון אנד קומפני בקליידבנק. היא הונחה ב-25 באוקטובר 1902 והושקה ב-19 בדצמבר 1903. היא החלה בניסויים ימיים בינואר 1905 והושלמה במרץ 1905. עם השלמתם הוכנסה הינדוסטן למילואים. היא נכנסה לשירות מלא ב-22 באוגוסט במספנת פורטסמות' לשירות בצי האטלנטי. היא עברה לצי התעלה במרץ 1907. כחלק מארגון מחדש של הצי ב-24 במרץ 1909, צי התעלה הפך לפלגה השנייה, צי הבית, והינדוסטן הפכה ליחידת צי הבית באותה פלגה. היא עברה שיפוץ בפורטסמות' בשנים 1909–1910. במהלך אימון מטרה בנובמבר 1911, פגז מאוניית המערכה דרדנוט החדשה קולוסוס פגע בטעות בהינדוסטן, אך לא גרם לנפגעים.

תחת ארגון מחדש של הצי במאי 1912, הינדוסטן וכל שבע אחיותיה (אפריקה, בריטניה, קומונוולת', דומיניון, היברניה, קינג אדוארד השביעי וזילנדיה) הוקצו לשייטת אוניות המערכה השלישית החדשה, שהוקצתה לצי הראשון, צי הבית הבריטי. השייטת נשלחה לים התיכון בנובמבר 1912 בעקבות מלחמת הבלקן הראשונה (אוקטובר 1912 - מאי 1913); היא הגיעה למלטה ב-27 בנובמבר 1912 ולאחר מכן השתתפה, כחלק מכוח בינלאומי, במצור על מונטנגרו ובכיבוש של סקוטארי כדי לאלץ את המקדונים לוותר על העיר לאלבניה. אפריקה והינדוסטן חזרו לבריטניה ולצי הבית בפברואר 1913 וצורפו זמנית לשייטת אוניות המערכה הרביעית; הם צורפו מחדש לשייטת השלישית כשחזרה לבריטניה ב-27 ביוני 1913.

### מלחמת העולם הראשונה

 צבעי מים של אה"מ הינדוסטן, בערך 1915
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שייטת אוניות המערכה השלישית, בפיקודו של תת-אדמירל אדוארד ברדפורד, הוקצתה לצי הגדול והוצבה ברוזית'. השייטת תוגברה בחמשת אוניות המערכה מסדרת דאנקן ושימשה כתוספת לסיירות של הצי הגדול בסיורים הצפוניים. ב-6 באוגוסט, למחרת הכרזת בריטניה מלחמה על גרמניה, גורמים מהצי הגדול התייצבו כדי לבדוק את חופי נורווגיה בחיפוש אחר בסיס צי גרמני המפר את הנייטרליות הנורווגית. הינדוסטן ושאר שייטת אוניות המערכה השלישית סיפקו תמיכה מרוחקת למבצע. בסיס כזה לא נמצא, והאוניות חזרו לנמל למחרת. ב-14 באוגוסט, האוניות של הצי הגדול יצאו לים לאימון קרב לפני שערכו סריקה לים הצפוני מאוחר יותר באותו יום ואל תוך 15 באוגוסט. במהלך סריקות על ידי הצי, היא ואחיותיה הפליגו לעיתים קרובות בראשי הפלגות של הדרדנוטים היקרות בהרבה, שם הם יכלו להגן על הדרדנוטים על ידי מעקב אחר מוקשים או על ידי היותן הראשונות להיפגע מהם. ב-2 בנובמבר נותקה השייטת כדי לתגבר את צי התעלה והתבססה מחדש בפורטלנד. השייטת חזרה לצי הגדול ב-13 בנובמבר.

ב-14 בדצמבר, שייטת סיירות המערכה הראשונה, שייטת אוניות המערכה השנייה והמשחתות הנלוות עזבו את הנמל כדי ליירט את הכוחות הגרמניים המתכוננים לפשוט על סקרבורו, הרטליפול וויטבי. עם הדיווחים הראשונים על מגע עם יחידות גרמניות בבוקר 16 בדצמבר, הורה מפקד הצי הגדול, אדמירל ג'ון ג'ליקו, לברדפורד לקחת את שייטת אוניות המערכה השלישית כדי לתמוך בספינות שהיו במגע בשעה 10:00. ארבע שעות לאחר מכן, הם פגשו את שייטות אוניות המערכה הראשונה והרביעית, בדרך מסקפה פלו, אם כי לא הצליחו להגיע לצי הים הפתוח הגרמני לפני שהאחרון נסוג. הצי הגדול נשאר בים עד סוף 17 בדצמבר, אז הצטוותה שייטת אוניות המערכה השלישית לחזור לרוזית'. הינדוסטן ושאר השייטת הצטרפו לצי הגדול לסריקה נוספת לים הצפוני ב-25 בדצמבר. הצי חזר לנמליו יומיים לאחר מכן, לאחר שלא הצליח לאתר כלי שיט גרמני.

 מפת הים הצפוני
שייטת אוניות המערכה השלישית יצאה לים ב-12 בינואר 1915 לאימוני ירי, הפליגה צפונה וחלפה ממערב לאורקני בלילה שבין 13 ל-14 בינואר. לאחר שסיימו את האימונים ב-14, הם חזרו לרוזית' ב-15 בינואר. ב-23 בינואר, שייטות סיירת המערכה ה-1 וה-2 יצאו לפעולה כדי לארוב לקבוצת הסיור הגרמנית I במה שהביא לקרב שרטון דוגר למחרת. מאוחר יותר ב-23, שאר הצי הגדול, כולל הינדוסטן, התייצב כדי לתמוך בסיירות המערכה. אוניות השייטת השלישית יצאו ראשונות והפליגו במלוא המהירות כדי להגיע לספינות של כוח הארוויץ', שדיווחו על מגע עם כלי שיט גרמניים. סיירות המערכה נכנסו ראשונות לקרב, והינדוסטן ואחיותיה הגיעו בסביבות השעה 14:00, עד אז הטביעו סיירות המערכה את הסיירת המשוריינת בליכר והספינות הגרמניות ששרדו נמלטו. שייטת אוניות המערכה השלישית סיירה באזור עם שאר הצי הגדול במהלך הלילה לפני שנותקה בשעה 08:00 ב-25 בינואר כדי להפליג לרוזית'.

אלמנטים של הצי הגדול יצאו לים שוב ושוב במהלך החודשים הבאים. שייטת אוניות המערכה השלישית סיירה במרכז הים הצפוני יחד עם שייטת הסיירות השלישית בין 10–13 במרץ. שתי היחידות יצאו שוב לים כדי לטהר את מרכז הים הצפוני בין 5–8 באפריל. מבצע צי גדול לאחר מכן ב-11 באפריל, כאשר כל הצי הגדול יצא לטהר את הים הצפוני ב-12–13 באפריל. השייטות חזרו לנמליהן ב-14 באפריל כדי למלא את הדלק שלהן. מבצע נוסף כזה התרחש ב-17 באפריל, שגם הוא לא הצליח לאתר ספינות גרמניות. שייטת אוניות המערכה השלישית חזרה לרוזית' מאוחר ב-18 באפריל. הצי יצא שוב לפעולה ב-21 באפריל, וחזר לנמל יומיים לאחר מכן. שייטת אוניות המערכה השלישית, אליה הצטרפה שייטת הסיירות השלישית, סיירה בצפון הים הצפוני בין 5–10 במאי, במהלכו תקפה צוללת את אוניות המערכה אך לא הצליחה להשיג פגיעה.

סריקה נוספת לים הצפוני התרחשה בין 17–19 במאי, ולא נתקלו בכוחות גרמנים. הצי יצא שוב לים ב-29 במאי לסיור דרומה אל שרטון דוגר לפני שחזר לנמל ב-31 במאי, שוב מבלי שאיתרה אף כלי שיט גרמני. הצי הגדול בילה את רוב חודש יוני בנמל בביצוע אימונים, אבל היחידות המודרניות ביותר יצאו לים ב-11 ביוני לאימון ירי בצפון מערב שטלנד. בזמן שהם התאמנו, הינדוסטן ושאר שייטת אוניות המערכה השלישית, יחד עם שייטת הסיירות השלישית, סיירו במרכז הים הצפוני. פעילות הצי הוגבלה ביולי, עקב איום בשביתה של כורי פחם, שהחלה ב-18 ביולי ואיימה על אספקת הפחם לאוניות הצי. השביתה נמשכה באוגוסט, מה שהוביל את ג'ליקו להמשיך להגביל את פעילות הצי כדי לשמר את מלאי הפחם שלו. הצי ראה פעילות מועטה בספטמבר, ובתקופה זו, הצי הגדול החל לצאת לים ללא שייטת אוניות המערכה השלישית.

ב-29 באפריל 1916, שייטת אוניות המערכה השלישית הוצבה מחדש בשירנס, וב-3 במאי היא הופרדה מהצי הגדול והועברה לפיקוד נור. הינדוסטן נשארה שם עם השייטת עד פברואר 1918. הינדוסטן עזבה את שייטת אוניות המערכה השלישית בפברואר 1918 כשנבחרה לשמש כספינת האם להכנות לפשיטה על זבריחה והפשיטה הראשונה על אוסטנד ושימשה כספינת אם לפשיטות. היא הוצבה בסווין (תמזה) בתפקיד זה עד מאי 1918, והתנגשה עם המשחתת אה"מ ורסטלר וגרמה לה נזק קשה, אם כי הינדוסטן לא נפגעה בעצמה. ב-15 במאי 1918, הינדוסטן הוצאה משירות למילואים בנור, והופעלה כספינת בסיס במספנת צ'טם. היא הוכנסה לרשימת הפירוק בצ'טהאם ביוני 1919 ולרשימת המכירה באוגוסט 1919. היא נמכרה לגריטה ל-Thos. W. Ward ב-9 במאי 1921. היא נגררה לבלפסט לצורך פירוק נשקה ב-1923 והגיעה לפרסטון לצורך גריטה ב-14 באוקטובר 1923.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אה"מ הינדוסטן** בוויקישיתוף