recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
הנרי סובל
הרב **הנרי סובל** (בפורטוגזית: **Henry Sobel**;‏ 9 בינואר 1944 – 22 בנובמבר 2019) היה רב רפורמי ברזילאי שהיה נשיאה של Congregação Israelita Paulista בסאו פאולו שבברזיל, הקהילה היהודית השנייה בגודלה באמריקה הלטינית, במשך שלושים ושבע שנים.

ביוגרפיה
--------

סובל נולד בליסבון, פורטוגל, ובילדותו עברה משפחתו לניו יורק, בה בגר והוסמך כרב רפורמי ב-1970. עם הסמכתו קיבל סובל את הזמנתה של הקהילה היהודית הרפורמית בסאו פאולו לכהן כרב הקהילה ועבר לברזיל. במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 שיחק סובל תפקיד חשוב בשמירה על זכויות אדם בברזיל שנשלטה באותה עת בידי דיקטטורה צבאית. המקרה המפורסם ביותר בו לקח חלק היה גינויו, יחד עם הקרדינל הקתולי פאולו אבאריסטו ארנס ואחרים, את רציחתו של העיתונאי ולדימיר הרצוג בידי המשטר הצבאי. סובל סירב לקבל את גרסת הצבא כי הרצוג התאבד במעצרו על ידי כך שסירב לקבור את הרצוג מחוץ לגדר בית הקברות, מעשה שעורר הדים ברחבי ברזיל. סובל היה גם שותף לפרויקט ברזיל: לעולם לא עוד, שתיעד במחתרת בין השנים 1979 ו-1985 את הפרת זכויות האדם שנעשתה בידי הדיקטטורה הצבאית. סובל היה פעיל בקידום דיאלוג בין-דתי בברזיל, היה מהבולטים שבאנשי הדת בברזיל, ובמשך כשלושים שנה הוכר כמנהיגה הלא-רשמי של הקהילה היהודית בסאו פאולו.

במרץ 2007 נעצר סובל בשל גנבת עניבות בשווי 680 דולר אמריקני מחנות בפאלם ביץ', פלורידה. לאחר שהפקיד ערבות בגובה 3,000 דולר שב סובל לסאו פאולו, הכחיש את ההאשמות שהועלו נגדו, והשעה עצמו ממשרתו בקהילה. לאחר כשבוע אושפז סובל בבית החולים היהודי אלברט איינשטיין בשל מצב נפשי רעוע. במסיבת עיתונאים שערך בבית החולים לאחר מספר ימים מסר הודעה קצרה בה טען כי איננו יכול להסביר את מעשיו או להצדיקם, וכי הוא מתנצל על הגנבה ועל עוגמת הנפש שגרם.

בשנת 2008 פרסם סובל אוטוביוגרפיה תחת הכותרת "אדם, רב" (Um Homem, Um Rabino).

סובל נפטר במיאמי, פלורידה ב-22 בנובמבר 2019 לאחר מחלה. הותיר אחריו אישה ובת.

לקריאה נוספת
------------

* Sobel, Henry. *Um homem. Um rabino*. Rio de Janeiro: EdiOuro, 2008

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנרי סובל** בוויקישיתוף
* גד שומרון, הרב שאהב עניבות יותר מדי, באתר nrg‏, 1 באפריל 2007
* רונן דורפן, סיפורו של העיתונאי היהודי שהביא לסיום השלטון הצבאי בברזיל, באתראנו, מרץ 2022

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007463115205171
* GND: 139124322
* ISNI: 0000 0001 1453 4298
* LCCN: n84150194
* VIAF: 100430143
* WorldCat: lccn-n84150194

 |
**אצטדיון אוונגרד** (ברוסית: **Cтадион Авангард**) הוא אצטדיון רב-תכליתי בוויבורג, מחוז לנינגרד, רוסיה. בנייתו הושלמה בשנת 1933 על פי תכנון האדריכל הפיני אונו אולברג.

היסטוריה
--------

האצטדיון נפתח בשנת 1933 כ-*Viipurin keskusurheilukenttä*, אצטדיון הספורט המרכזי של *וייבורג*, כאשר העיר הייתה חלק מפינלנד. באצטדיון היה יציע ראשי עם 5,500 מושבים ויציע עמידה עבור יותר מ-10,000 צופים ונחשב לאצטדיון הספורט המודרני ביותר בפינלנד.

האצטדיון שימש כמגרש הבית של מועדון הכדורגל סודט ואירח את אליפות פינלנד באתלטיקה בשנת 1937. הוא תוכנן גם כמקום למשחקי הכדורגל באולימפיאדת הקיץ שתוכננה לשנת 1940 ובוטלה.

האצטדיון נפגע קשה במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה, ויבורג סופחה לברית המועצות והאצטדיון המשופץ קיבל את השם "אצטדיון אוונגרד".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אצטדיון אוונגרד** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Hintikka, Matti (2012). "Pallon perässä pihalta halliin". *Euroopan rakennusperintöpäivät 2012 : Liikuttavat ympäristöt* (PDF) (בפינית). Helsinki: Finnish National Board of Antiquities. p. 8. ISBN 978-952-67328-5-5.
מכלי התססה במבשלת בוטיק בהונגריה, הקטנים במידה ניכרת ממכלי התססה במבשלות תעשייתיות
**מבשלת בוטיק** (הידועה אף בכינוי "מבשלת מיקרו"; מן המקור באנגלית: microbrewery ו-craft Brewery) היא מבשלה המייצרת כמות קטנה יחסית של בירה, בעלת תפוצה מוגבלת. קיימות הגדרות שונות למבשלות בוטיק, אולם בדרך כלל, מבשלות אלו קטנות במידה ניכרת ממבשלות תעשייתיות ונמצאות בבעלות פרטית. מבשלות בוטיק מתאפיינות בדגש על אופייה המיוחד של תוצרתן, על טעמה ותהליכי הייצור הייחודיים לה.

תופעת מבשלות הבוטיק החלה בבריטניה בשנות ה-70 והתפשטה למדינות אחרות. עם גידול התופעה חלק מן המבשלות, שהחלו דרכן כמבשלות בוטיק, התרחבו והגדילו את כמויות הייצור ותפוצת תוצרתן והמונח האנגלי המקורי "מבשלת מיקרו" (microbrewerey) הוחלף בהדרגה למבשלת בוטיק (craft brewerey). לצד חלק ממבשלות הבוטיק פועל אף פאב בו נמזגת בירה מתוצרתן.

מקור התופעה והרעיון
-------------------

המונח מבשלת מיקרו מקורו בבריטניה בשלהי שנות ה-70 ובא לתאר דור חדש של מבשלות אשר התמקדו בייצור בירה בתהליכים מסורתיים ללא תהליכי סינון ופסטור כנהוג במבשלות תעשייתיות, הנמזגת מן החבית וללא תוספת גזים (כגון פחמן דו-חמצני). הדוגמה המוצלחת הראשונה למבשלת מיקרו הייתה מבשלת לינצ'בורג, שנוסדה על ידי ביל אורקהארט בכפר קטן במחוז נורת'האמפטונשייר באנגליה בשנת 1975. אורקהרארט שימש כמבשל ראשי במבשלה תעשייתית גדולה בעיר נורת'האמפטון עד שנסגרה על ידי בעליה בשנת 1974, לאחר שנמכרה לתאגיד הענק קרלסברג. במבשלה שהקים, לצד פעילות הייצור, התקיימו קורסי הכשרה ותוכניות לשוליות בייצור בירה. רבים מן החלוצים בתחום מבשלות המיקרו למדו את סודות ייצור הבירה במבשלת לינצ'בורג, בטרם הקימו מבשלות משל עצמם.

אף שבתחילה המונח "מבשלת מיקרו" התייחס בעיקר לגודל המבשלה, באופן הדרגתי החל השימוש במונח לציין אף גישה אלטרנטיבית לתהליך ייצור הבירה, התאמתה לסביבה, ויחס מיוחד ללקוח. תופעת מבשלות המיקרו התפשטה לארצות הברית בשנות ה-80, שם נעשה במונח שימוש לציון מבשלות שתוצרתן פחותה מ-1.8 מיליון ליטר בירה בשנה.

מבשלות הבוטיק אמצו אסטרטגיית שיווק שונה מזו של המבשלות התעשייתיות הגדולות המפיצות תוצרתן בשווקים מרובים, והן התמקדו בתחרות על בסיס איכות ושונות, ולא על בסיס מחיר ופרסום. השפעתן של מבשלות הבוטיק גדולה בהרבה מחלקן היחסי בשוק הבירה (כ-2% מנפח השוק בבריטניה, נכון לשנת 2001), והיא ניכרת בעובדה שמבשלות תעשייתיות גדולות החלו משווקות סוגים חדשים של בירה שנועדו להתחרות באותו פלח שוק של בירות הבוטיק. לאחר שאסטרטגיה זו כשלה, החלו תאגידי הבירה הגדולים להשקיע במבשלות בוטיק, ובמקרים רבים הצליחו לקנותן.

ראו גם
------

* אוצר בירה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מבשלת בוטיק** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007566025105171
* GND: 1094884189
* LCCN: sh94002010

 |
**חסרי החולצות** (בספרדית: descamisados), הוא מונח המציין את תומכיו הפרוניסטים של חואן דומינגו פרון, נשיאה הפופוליסטי של ארגנטינה בין השנים 1946–1955 ושנית בשנים 1973–1974, לפני, במהלך ולאחר כהונתו.

מקור המונח במחאה ההמונית שנערכה ביום 17 באוקטובר 1945 נגד כליאתו של פרון, המחאה אשר הביאה לשחרורו. פרון נכלא בידי החונטה הצבאית בשל היוקרה הרבה שצבר. במהלך מחאה זו צבאו המוני פועלים על רחובות העיר בואנוס איירס, ובעיקר בפלאסה דה מאז'ו לנגד הבית הוורוד (מקום מושב הממשלה הארגנטינאית), ועל מנת להקל מעט את החום שכשכו את רגליהם במימי המזרקות והסירו את חולצותיהם. בעקבות אירועים אלו החלו בני האליטה לכנות את תומכיו של פרון בזלזול בשם "חסרי החולצות".

בואנוס איירס, 17 באוקטובר 1945. הפוגה בהפגנה למען שחרורו של פרון בה "נולדו" **חסרי החולצות**.
במהלך רטורי אופייני לפופוליזם, אימצו הפרוניסטים את הביטוי המזלזל ונשאו אותו בגאווה. פרון, ואוויטה אשתו, התייחסו לתומכיהם בשם זה כגילוי חיבה, ובמהלך המירוץ לנשיאות של שנת 1945 תר פרון את ארגנטינה ברכבת אותה כינה "חסרת החולצה"

ראו גם
------

* חואן דומינגו פרון
* אווה פרון
* פרוניזם

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חסרי החולצות** בוויקישיתוף
* 17 באוקטובר 1945, אתר המוקדש לאירועי 17 באוקטובר 1945, ובו תמונות וקטע וידאו מהאירוע המכונן של הפרוניזם, ושל מקור המונח "חסרי החולצות".(בספרדית)
* חסרי החולצות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  למעשה, כונתה הרכבת "חסר החולצה" (El Descamisado), משום שבספרדית המילה "רכבת" (el tren) היא זכרית, ולא נקבית כבעברית.
פירוש נוסף ערך זה עוסק במפרץ בארץ אואטס אנטארקטיקה. אם התכוונתם למפרץ בארץ וילקס באנטארקטיקה בשם זה, ראו מפרץ דייוויס.

**מפרץ דייוויס** (באנגלית: **Davies Bay**) הוא מפרץ שרוחבו 19 קילומטרים, הממוקם בין ראש דרייק וכף קינזי בארץ אואטס באנטארקטיקה.

היסטוריה
--------

### גילוי המפרץ

המפרץ התגלה בפברואר 1911 מהטרה נובה במסגרת משלחת טרה נובה שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913.

### מקור השם

המפרץ נקרא על שם פרנסיס אי. סי. דייוויס (Francis E.C. Davies), נגר אוניות על הספינה טרה נובה.

לקריאה נוספת
------------

• Ute Christina Herzfeld, **Atlas of Antarctica: Topographic Maps from Geostatistical Analysis of Satellite Radar Altimeter Data**, P 162
• Roberto Cervellati, M. Chiara Ramorino, **COMPOSITE GAZETTEER OF ANTARCTICA (CGA)**, PP 40, 48
• **AUSTRALIANS MAKE DISCOVERIES IN OATES LAND**, PP 395 - 396

קישורים חיצוניים
----------------

* מפרץ דייוויס באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* מפרץ דייוויס באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי
**מפרץ דוז** או **מפרץ דוזה** (באנגלית: **Duse Bay**) הוא מפרץ בצידו הדרומי של חצי האי טריניטי, בחלקו הצפוני ביותר של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.

המפרץ ממוקם בין נקודת וייו, לבין צידו המערבי של חצי האי טאבארין.

היסטוריה
--------

### גילוי ומיפוי המפרץ

המפרץ התגלה על ידי משלחת חקר בפיקודו של יוהאן גונאר אנדרשון (Johan Gunnar Andersson), מטעם המשלחת השוודית באנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901 – 1904, בפיקודו של אוטו נורדנשלד.

### מקור השם

שמו של המפרץ ניתן לו על ידי אוטו נורדנשלד.

נורדנשלד קרא למפרץ על שמו של לוטננט ד. א. דוזה (S.A. Duse).

לקריאה נוספת
------------

• Geological Survey (U.S.), **Coastal-change and Glaciological Map of the Trinity Peninsula Area and South Shetland Islands**, P 12, 15 
• Jane G. Ferrigno, Alison J. Cook, Kevin M. Foley, Richard S. Williams, Jr. Charles Swithinbank, Adrian J. Fox, Janet W. Thomson, and Jörn Sievers, **Coastal-Change and Glaciological Map of the Trinity Peninsula Area and South Shetland Islands, Antarctica: 1843–2001**, USGS, Geologic Investigations Series Map I–2600–A
• Beriain, Eneko & Ruiz Pereira, Sebastián. (2016), **Ice retreat over the last 50 years at Düse Bay, NE Antarctic Peninsula**, May 2016, Conference: XVI Glaciological SymposiumAt: St. Petersburg, Russia
• Drennan R, Dahlgren TG, Linse K and Glover AG (2021), **Annelid Fauna of the Prince Gustav Channel, a Previously Ice-Covered Seaway on the Northeastern Antarctic Peninsula**, Front. Mar. Sci. 7:595303. doi: 10.3389/fmars.2020.595303
• Reece, A. (1950), **The Ice of Crown Prince Gustav Channel, Graham Land, Antarctica**, Journal of Glaciology, 1(8), 404-409. 
• Almond Peter M. Linse Katrin, Dreutter Simon, Grant Susie M. Griffiths Huw J. Whittle Rowan J. Mackenzie Melanie, Reid William D. K. (2021), **In-situ Image Analysis of Habitat Heterogeneity and Benthic Biodiversity in the Prince Gustav Channel, Eastern Antarctic Peninsula** , Frontiers in Marine Science, 8 DOI=10.3389/fmars.2021.614496

קישורים חיצוניים
----------------

* מפרץ דוז באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* מפרץ דוז באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* תצלום לוויין של אזור מפרץ דוז
* מפרץ דוז, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
**ניקז דה קייזר** (בצרפתית: **Nicaise de Keyser**;‏ 26 באוגוסט 1813 – 17 ביולי 1887, אנטוורפן) היה צייר בלגי של דיוקנאות וציורי היסטוריה.

ביוגרפיה
--------

ניקז דה קייזר נולד בפרבר של אנטוורפן. הוא סיים קורס לימודים של האקדמיה המלכותית לאמנויות היפות של אנטוורפן וערך סיור באנגליה, סקוטלנד צרפת ואיטליה.

לאחר שחזר לבלגיה החל ללמד באקדמיה לאמנויות היפות, ובשנת 1855 מונה למנהל המוסד. בין תלמידיו היו קארל אומס, אז'ן סיברד וציירים בלגים רבים בני התקופה.

במהלך חייו צייר כ-350 יצירות. בין המפורסמות Battle of the Golden Spurs (קרב דורבנות הזהב) משנת 1836, שהוצגה בתערוכה בבריסל. דה קייזר היה ידוע גם כצייר דיוקנות. החל משנת 1862 צייר מספר ציורים בנושאי היסטוריה של בלגיה שהועברו למוזיאון המלכותי לאמנויות הבלגי לאחר פתיחת המוזיאון.

ציוריו היו פופולריים בארצות דוברות גרמנית, והוא ביקר באופן קבוע בגרמניה. בשנת 1873 הוענק לו עיטור פור לה מריט הפרוסי.

בשנת 1862 הוא התקבל ללגיון הכבוד. בשנת 1874 הוא מונה לנשיא האקדמיה המלכותית למדע ואמנויות. בשנת 1881 הוענק לו תואר קצין במסדר לאופולד.

גלריה
-----

* קרב דורבנות הזהב, 1836קרב דורבנות הזהב, 1836
* לאופולד הראשון, מלך בלגיה, 1856לאופולד הראשון, מלך בלגיה, 1856
* לאופולד השני, מלך בלגיה, 1853 לאופולד השני, מלך בלגיה, 1853
* וילם השני, מלך הולנד, 1846וילם השני, מלך הולנד, 1846

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניקז דה קייזר** בוויקישיתוף
* יצירות של דה קייזר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1518056
* BnF: cb14971122j (data)
* BPN: 15590168
* GND: 116152702
* ISNI: 0000 0000 8114 0021
* LCCN: n89620333
* NTA: 070084424
* RKD: 20693
* SUDOC: 175836930
* ULAN: 500019077
* VIAF: 34728648
* WorldCat: lccn-n89620333

 |
**הרמן השישי, מרקיז באדן** (בסביבות 1226 – 4 באוקטובר 1250) היה מרקיז באדן ומרקיז ורונה משנת 1243 ועד מותו.

ביוגרפיה
--------

כצאצא של הבית השוואבי של צרינגן, הוא היה בנם של הרמן החמישי, מרקיז באדן-באדן ואירמנגרד, בתו של היינריך החמישי, רוזן הפלטין של הריין. הוא ירש את אביו בבאדן ב-16 בינואר 1243.

בשנת 1248, הוא התחתן עם גרטרוד מאוסטריה, אחייניתו של החבר האחרון בבית באבנברג, פרידריך השני, דוכס אוסטריה (1230–1246), ועל סמך נישואים אלה תבע את דוכסות אוסטריה ושטיריה, והעביר את השלטון בבאדן לאחיו הצעיר רודולף. עם זאת, היה לו יריב אדיר אוטוקר השני, מלך בוהמיה, אשר בשנת 1252 נשא לאישה את אחותו של פרידריך מרגרט כדי לתת לגיטימציה לטענותיו. לפי "הפריבילגיום מינוס" שהוציא הקיסר פרידריך ברברוסה ב-1156, ניתן היה להוריש את אדמות אוסטריה בקו הנשי, והרמן אף השיג את הסכמתו המפורשת של האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי. אף על פי כן, המרקיז ובנו פרידריך לא יכלו להתבסס באוסטריה ובשטיריה נגד התנגדות האצולה המקומית, שהעדיפה את אוטוקר. שני היריבים לבסוף לא ניצחו, כיוון שהדוכסויות נתפסו על ידי מלך גרמניה ההבסבורגי רודולף הראשון לאחר מותו של אוטוקר בקרב על מרצפלד ב-1278.

### משפחתו

להרמן ולאשתו נולדו הילדים הבאים:

* פרידריך הראשון (נולד ב-1249, נפטר ב-1268).
* אגנס (נולדה ב-1250, מתה ב-1295), התחתנה תחילה עם אולריך השלישי, דוכס קרינתיה ולאחר מכן עם אולריך, רוזן הונברג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרמן השישי, מרקיז באדן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Johann Christian Sachs: Einleitung in die Geschichte der Marggravschaft und des marggrävlichen altfürstlichen Hauses Baden. Erster Theil. Lotter, Carlsruhe 1764

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 137065566
* VIAF: 81307425
* WorldCat (עם VIAF): 81307425

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 

בטופולוגיה, **מספר לֶבֶּג** של כיסוי פתוח של קבוצה במרחב מטרי, הוא המספר δ הגדול ביותר שכל תת-קבוצה שלה שקוטרה קטן ממנו, מוכלת באחד ממרכיבי הכיסוי. לפי **הלמה של לבג**, לכל כיסוי פתוח של קבוצה קומפקטית יש מספר לבג חיובי ממש. את הלמה הוכיח המתמטיקאי אנרי לבג.

הוכחה
-----

תהא X קבוצה קומפקטית במרחב מטרי, ויהא {\mathcal A} כיסוי פתוח של \,X. מהקומפקטיות נובע שקיים תת-כיסוי סופי. נסמן אותו ב-\{A\_{1},\dots ,A\_{n}\}\subseteq {\mathcal A}. לכל i\in \{1,\dots ,n\}, נגדיר \,C\_{i}:=X\setminus A\_{i}; אלו קבוצות סגורות. נגדיר פונקציה f:X\rightarrow {\mathbb R} לפי הנוסחה \,f(x):=\max \_{i}d(x,C\_{i}) (כאן d מסמן את המרחק בין הנקודה לקבוצה. מרחק זה יכול גם להיות 0). 

כיוון ש-{\mathcal A} הוא כיסוי, לכל נקודה x\in X יש אינדקס **i** כך ש x\in A\_{i}. כיוון שA\_{i} קבוצה פתוחה, הרי שקיים ε > 0 כך שה־ε-סביבה של x מוכלת ב A\_{i}, ואז \ f(x)\geq d(x,C\_{i})\geq \epsilon >0. בפרט, הפונקציה \,f(x) לעולם אינה מתאפסת. אבל זוהי פונקציה רציפה על קבוצה קומפקטית, ולכן היא מקבלת שם מינימום. מינימום זה הוא חסם תחתון למספר לבג של הכיסוי.
**לנצ'יירי** (**Lăncieri**) היה שמה של תנועה פשיסטית ואנטישמית צבאית למחצה ברומניה בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, שחבריה לבשו חולצות כחולות ולקחו חלק בקרבות רחוב על רקע פוליטי.

הלנציירים היו מסונפים לליגת ההגנה הלאומית-נוצרית ובמאבק מתמיד עם התנועה הלגיונרית ובמתקפה נגד יהודי רומניה.

לאחר איחוד ליגת ההגנה הלאומית-נוצרית עם המפלגה הלאומית-חקלאית ביולי 1935, תחת השם המפלגה הלאומית-נוצרית לנצ'יירי היו לתנועת הצעירים של המפלגה המאוחדת. נקבע תקנון לארגון הלנצ'יירים, שכלל כמה פרקים. את הצבע הכחול עבור החולצות בחרו כצבע מסורתי של מאבק נגד היהודים. מעל החולצה כללו מדי הלנצ'ייר חגורה אלכסונית, הוא לבש מכנסי חאקי, נעל מגפיים או נעליים כבדות מסומרים ועל ראשו חבש כומתה. על זרועו השמאלית היה סרט עם סמל התנועה - צלב קרס.

הלנצ'יירים היו מאורגנים בקבוצות של חמישה, המכונות "אגרוף". כל שני "אגרופים" היוו "קבוצה" וכל שלוש "קבוצות" היוו "מגזר", שהונהג על ידי בעל דרגה גבוהה, המקושר ישירות להנהגה. מעל ליחידות ההסתערות, יחידות הרחוב, היו שלושה "מגזרים" בראשות "צנטוריון" הכפופים ישירות להנהגה.

לובשי מדים אלה משכו את תשומת הלב של השלטונות, שעקבו אחריהם והחל מינואר 1936 נאסרה לבישת המדים והסמלים השונים, פרט לסרט עם צלב הקרס. למרות זאת מספר הלנצ'יירים צמח מאלף לעשרת אלפים תוך שנים ספורות.

קישורים חיצוניים
----------------

* Background and Precursors to the Holocaust' (באנגלית)
* Din istoria Partidului Naţional Creştin în Bucovina (1935-1937) - מההיסטוריה של המפלגה הלאומית נוצרית בבוקובינה (1935 - 1937) (ברומנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ליגת ההגנה הלאומית-נוצרית, ברומנית: Liga Apărării Național-Creștine ובראשי תיבות LANC, התחלת המילה Lăncieri. למילה לנציירי יש גם משמעות לשונית, לנצ'ר (ברבים: לנצ'יירי) היה נושא רומח רכוב
**הרמן החמישי, מרקיז באדן** (בערך 1180 – 17 בינואר 1243) שלט בוורונה ובבאדן מ-1190 ועד מותו.

ביוגרפיה
--------

הרמן היה בנם של הרמן הרביעי ואשתו ברטה מטיבינגן. הוא התחתן ב-1217 עם אירמנגרד, רוזנת הפלטין ליד הריין.

במחלוקת על כס המלכות הגרמני של 1198, הרמן היה לצדו של המלך פיליפ, ובין השנים 1208–1211 לצד הקיסר אוטו הרביעי. הוא היה חסיד אדוק של הקיסר פרידריך השני. הרמן ייסד גם את הערים בקננג, פפורצהיים ושטוטגרט. בשנת 1219 הפכה פפורצהיים למושב השלטון של מרקיזות באדן.

ב-1218 הוא זנח את התביעות לתארים בצרינגן, וב-1227 ויתר על התביעות גם בבראונשווייג. הרמן הפך אז לרוזן של אורטנאו וברייסגאו. כחבר בפמלייתו של הקיסר פרידריך השני, הוא סייר ברוב גרמניה ואיטליה, ובשנת 1221 נפל בשבי במצרים. הוא השתתף במסע הצלב החמישי ובמסע הצלב השישי ב-1228 עם פרידריך השני ואחיו. המרקיז יעץ להיינריך השביעי עד שהודח. הרמן השתתף גם במאבק ההגנתי מול המונגולים בליגניץ.

הוא ייסד או תמך בכמה מנזרים חשובים: מנזר מאולברון, מנזר טננבך, מנזר הרנאלב, מנזר סלץ, מנזר סאלם ומנזר בקנאנג. אשתו אירמנגרד הקימה את מנזר ליכטנטל בבאדן-באדן ב-1245, שלימים הפך למקום קבורתם של המרקיזים.

הרמן נקבר ב-Backnang, עד שאלמנתו טמנה מחדש את שרידיו בליכטנטל ב-1248.

### משפחתו

להרמן ולאשתו נולדו הילדים הבאים:

* הרמן השישי (1225–1250)
* רודולף הראשון (1230–1288)
* מכטילד (נפטרה ב-1258), התחתנה עם אולריך הראשון, רוזן וירטמברג
* אליזבת, התחתנה תחילה עם אברהרד, רוזן אברשטיין, ולאחר מכן עם לודוויג השני מליכטנברג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרמן החמישי, מרקיז באדן-באדן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 135868866
* VIAF: 80312356
* WorldCat: viaf-80312356

 |
**ניקולאי סברצ'קוב** (ברוסית: **Николай Сверчков**;‏ 1817–1898) היה צייר רוסי שהתמחה בז'אנר ובסצינות צייד וסוסים. הוא היה חבר באקדמיה האימפריאלית לאמנויות.

ביוגרפיה
--------

אביו היה אחראי על האורוות הקיסריות. בילדותו עבד עם אביו והחל לצייר חיות.  הוריו התרשמו מעבודתו, וסידרו לו שיעורים באקדמיה הקיסרית לאמנויות עם צייר הקרב, אלכסנדר סאוורויד, מ-1827 עד 1829. הוא לא הצליח לעמוד בקצב התוכנית הקפדנית שם, והועבר לבית ספר בכנסיית פטרוס הקדוש. שם למד מ-1829 עד 1833. עם סיום לימודיו מצא עבודה במשרד הפנים.

הוא צייר בזמנו הפנוי והציג את עבודותיו בתערוכות השנתיות של האקדמיה. ב-1839 הוענק לו התואר "אמן חופשי" ועזב את שירות המדינה. במהלך שנות ה-40, הוא ביקר בכמה חוות הרבעה מפורסמות כדי לצייר סצנות של סוסים שם. בשנת 1850, ציוריו פורסמו בצורת ספר על ידי חברת Velten בקרלסרוהה. 

לאחר מכן, הוא ביקר את המשורר ניקולאי נקראסוב באחוזתו ליד ירוסלב ויצר איורים לכמה מיצירותיו. ב-1852 הוא זכה בתואר "אקדמיה" על ציורי הטרויקה הפופולריים שלו, והפך לפרופסור ב-1855.

משנת 1856 עד 1864 חי באירופה תחילה בפריז, שם הציג בסלון, אחר כך בלונדון ובבריסל. בשנת 1863, ציורו של "ציד הדובים" נרכש על ידי הקיסר נפוליאון השלישי.

עם שובו לסנט פטרסבורג בשנת 1864, הוא הוזמן על ידי הצאר אלכסנדר השני לצייר בד גדול המתאר את יציאתו של הצאר אלכסיי הראשון כדי לבדוק את חייליו בשנת 1664. הוא המשיך לקבל עבודות מהחצר המלכותית עד 1882. לרוב העבודה כללה דיוקנאות סוסים של בני משפחת המלוכה, אבל הוא גם עשה סצנות קרב במיוחד ממלחמת רוסיה-טורקיה.

הוא המשיך להציג לעיתים קרובות, והשתתף בתערוכות בינלאומיות רבות, כולל תערוכת המאה בפילדלפיה.

בסך הכל הוא הפיק 350 ציורים ויותר מאלף רישומים.

גלריה
-----

* אלכסנדר השני, 1871אלכסנדר השני, 1871
* טרוייקה, 1848טרוייקה, 1848
* סצנת צייד, 1873סצנת צייד, 1873
* כירכרה בדהירה, 1855כירכרה בדהירה, 1855

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניקולאי סברצ'קוב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Русские художники. Сверчков Николай Егорович. www.artsait.ru
2. ↑  Kenneth, Nikolai Sverchkov, www.rusartnet.com (ב־British English)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb144447600 (data)
* GND: 123244625
* ISNI: 0000 0000 8360 1370
* LCCN: no2007128896
* LNB: 000314321
* RERO: 02-A006311438
* RKD: 76145
* SUDOC: 191368563
* ULAN: 500176555
* VIAF: 17015149
* WorldCat: lccn-no2007128896

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ניקולאי סברצ'קוב"**.
**פטומה רובה** (באנגלית: **Fatuma Roba**; נולדה ב-18 בדצמבר 1973) היא אתלטית אתיופית בעבר. היא אלופה אולימפית בריצת מרתון (אטלנטה 1996).

ביוגרפיה
--------

רובה נולדה באדיס אבבה.

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 סיימה רובה במקום 19 בריצת מרתון בתוצאה של 2:39:27 שעות.

### אלופה אולימפית

בשנת 1996 זכתה רובה במרתון רומא בתוצאה של 2:29:05 שעות. לאחר מכן באולימפיאדת אטלנטה (1996) היא זכתה במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:26:05 שעות, לפני ולנטינה יגורובה מרוסיה (2:28:05 שעות) ויוקו ארימורי מיפן (2:28:39 שעות). 

במרתון בוסטון שנערך בשנת 1997 ניצחה רובה בתוצאה של 2:26:23 שעות. באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון אותה שנה היא לא סיימה את ריצת המרתון. שנה לאחר מכן, היא ניצחה שוב במרתון בוסטון בתוצאה של 2:23:21 שעות.

במרתון בוסטון שנערך בשנת 1999 ניצחה רובה פעם שלישית ברציפות, בתוצאה של 2:23:25 שעות. באליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד, אותה שנה היא סיימה במקום רביעי בריצת מרתון בתוצאה של 2:28:04 שעות. 

במרתון בוסטון שנערך בשנת 2000 סיימה רובה במקום שלישי בתוצאה של 2:26:27 שעות. באולימפיאדת סידני (2000), היא סיימה במקום תשיעי בריצת המרתון בתוצאה של 2:27:38 שעות ולא הצליחה להגן על תוארה. 

באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה, בשנת 2001 סיימה רובה במקום 13 בריצת מרתון בתוצאה של 2:31:10 שעות. 

במרתון נאגנו, יפן שנערך בשנת 2004 זכתה רובה בתוצאה של 2:28:05 שעות.

שיאים אישיים
------------

* ריצת 10000 מטר: 32:25 דקות (2000)
* חצי מרתון: 1:09:01 שעות (2001)
* ריצת מרתון: 2:23:21 שעות (1998)

קישורים חיצוניים
----------------

* פטומה רובה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* פטומה רובה, באתר olympedia.org
* פטומה רובה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* פטומה רובה, באתר Track and Field (נשים)

|  אלופות אולימפיות - ריצת מרתון (נשים) |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| (1984): ג'ואן בנואה ארצות הבריתארצות הברית • 
(1988): רוזה מוטה פורטוגלפורטוגל • 
(1992): ולנטינה יגורובה הוועד האולימפי הבינלאומיהוועד האולימפי הבינלאומי • 
(1996): פטומה רובה אתיופיהאתיופיה • 
(2000): נאוקו טקהאשי יפןיפן • 
(2004): מיזוקי נוגוצ'י יפןיפן • 
(2008): קונסטנטינה דיטה-טומסקו רומניהרומניה •
(2012): טיקי גלאנה אתיופיהאתיופיה •
(2016): ג'מיימה סומגונג קניהקניה •
(2020): פרס ג'פצ'ירצ'ירג קניהקניה |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 70406

 |
**מאסרו של ישו** (באיטלקית: **Cattura di Cristo**) הוא ציור של קאראווג'יו משנת 1602.

בציור מתוארת לכידתו של ישו בגת שמנים בידי חיילים רומאים שהונחו על ידי יהודה איש קריות, המזהה את ישו בנשקו אותו על לחיו (הבשורה על-פי מרקוס 14:44). הדמות בעלת השפם בקצה הימני של התמונה, אשר מחזיקה בידה הימנית פנס היא דיוקן עצמי של קאראווג'ו.

ציור זה נחשב "נעלם", עד שנתגלה בשנת 1990 במסדר הישועי בדבלין, שם היה תלוי בחדר האוכל של הישועים מאז שנות השלושים המוקדמות של המאה העשרים, אך נחשב לעותק של ציור של ואן הונתורסט, מממשיכי קאראווג'יו ההולנדים.

הציור נמכר על ידי משפחת מתאי מרומא (כציור של ואן הונתורסט) ב 1802 לוויליאם המילטון ניסבת מסקוטלנד, שבביתו היה תלוי עד 1921. לאחר מכן הוא נמכר לרופאה אירית שתרמה אותו למסדר האחים הישועים. לאחר שנוקה ושוקם בשנת 1990, נתגלה מקורו האמיתי, ומאז הוא מוצג ברשות המסדר בגלריה הלאומית של אירלנד שבדבלין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מאסרו של ישו** בוויקישיתוף

  


| קאראווג'ו |
| --- |
| יצירותיו | ארוחת ערב באמאוס • בכחוס • בכחוס החולה • דוד עם ראשו של גוליית • הירונימוס הקדוש כותב • יהודית והולופרנס • מאסרו של ישו • מגדת העתידות • מדוזה • המדונה של עולי הרגל • המוזיקאים • המרמים במשחק הקלפים • נער עם סל פירות • נער הננשך על ידי לטאה • סלסלת פירות • עקדת יצחק • עריפת ראשו של יוחנן המטביל • שבעת מעשי החסד • שלומית עם ראש יוחנן המטביל (לונדון) |  |
| ראו גם | בארוק • גלריה בורגזה • גלריית אופיצי |
בתעשיית המוזיקה האמריקנית, המונח **מוזיקה עכשווית למבוגרים** (**Adult Contemporary Music**; ‏**AC**) מתאר סגנון רחב של מוזיקה פופולרית הנע בין המוזיקה הווקאלית השופעת של שנות השישים לבין בעיקר, מוזיקת בלדות בדרגות שונות של השפעת רוק.

*AC* רדיו מנגן מוזיקת מיינסטרים אשר מיועדת לקהל בוגר יותר למעט היפ הופ, הבי מטאל, הארד רוק, קצת מוזיקת פופ קלילה ושירי דאנס קצביים (אם כי מאז שנות ה-2000, חלקם החלו להיכלל). תחנות רדיו המשדרות בפורמט זה בדרך כלל מכוונות לבני 18–54, קבוצת הגיל המושפעת ביותר על ידי המפרסמים.

במהלך השנים, נוצרו כמה תת-ז'אנרים של *AC*: "הוט AC" ," AC רך" (הידוע גם בשם "לייט AC" ,("AC מודרני", "AC עירוני", "AC קצבי",
"AC עדין" (ג'אז עדין), ו- "AC נוצרי" (סוג רך יותר של מוזיקה נוצרית בת זמננו). מספר תחנות רדיו החלו להשמיע רק "הוט AC", חלקן משמיעות רק "AC רך", וחלקן משלבות ביניהם.

לפיכך, AC לא נחשב בדרך כלל כז'אנר מסוים של מוזיקה, שכן הוא אינו אלא הרכבה של שירים נבחרים של מוזיקאים מסגנונות שונים.

ראו גם
------

* מצעד השירים העכשוויים למבוגרים (של בילבורד)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Adult Contemporary Music. *about.com*.
2. ↑  Musical Terms. *American Popular Music*. .
ששת המספרים המחומשים הראשונים (המספר המחומש הוא מספר הנקודות הכחולות)
בתורת המספרים, מספר טבעי p הוא **מספר מחומש** אם אפשר לסדר p עצמים בצורת סדרה של מחומשים משוכללים בעלי קודקוד משותף. זהו מספר מצולע מסדר 5, בדומה למספר משולשי (סדר 3) ומספר ריבועי (סדר 4).

לפי הנוסחה הכללית למספר מצולע, המספר המחומש ה-n הוא:

{\displaystyle p\_{n}={\frac {3n^{2}-n}{2}}}
20 המספרים המחומשים הראשונים הם: 1, 5, 12, 22, 35, 51, 70, 92, 117, 145, 176, 210, 247, 287, 330, 376, 425, 477, 532, 590 (סדרה A000326 באתר OEIS – האנציקלופדיה המקוונת לסדרות של מספרים שלמים).

אם מתירים גם n שאינם חיוביים מקבלים את סדרת **המספרים המחומשים המוכללים**. 

20 המספרים המחומשים המוכללים הראשונים הם: 0, 1, 2, 5, 7, 12, 15, 22, 26, 35, 40, 51, 57, 70, 77, 92, 100, 117, 126, 145 (סדרה A001318 באתר OEIS – האנציקלופדיה המקוונת לסדרות של מספרים שלמים).

לפי משפט המספרים המצולעים כל מספר טבעי הוא סכום של חמישה מספרים מחומשים (כולל 0). יש רק שישה מספרים טבעיים שאינם סכום של ארבעה מספרים מחומשים: 9, 21, 31, 43, 55, ו-89 (סדרה A133929 באתר OEIS – האנציקלופדיה המקוונת לסדרות של מספרים שלמים). משערים שיש רק 210 מספרים טבעיים שאינם סכום של שלושה מספרים מחומשים

חשיבותם של מספרים מחומשים נובעת ממשפט המספרים המחומשים שהוכיח לאונרד אוילר:

{\displaystyle \prod \_{k=1}^{\infty }\left(1-x^{k}\right)=\sum \_{n=-\infty }^{\infty }\left(-1\right)^{n}x^{p\_{n}}}
מהמשפט נובע הקשר של מספרים אלו לפונקציית החלוקה:

{\displaystyle p(n)=\sum \_{k\in \mathbb {Z} \setminus \{0\}}(-1)^{k-1}\cdot p(n-p\_{k})}

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מספר מחומש** בוויקישיתוף
* מספר מחומש, באתר MathWorld (באנגלית)
במתמטיקה, **מספר נורמלי** הוא מספר ממשי שהספרות שלו מתנהגות כאילו הוגרלו באקראי, כאשר לכל ספרה יש הסתברות שווה להופיע. לצורך הגדרה זו מספיק להתייחס לספרות שמימין לנקודה העשרונית. למרות העובדה שכמעט כל מספר ממשי הוא נורמלי, קשה ביותר להוכיח שמספר נתון הוא כזה. מספרים רציונליים אינם נורמליים, ומשערים שכל מספר אלגברי שאיננו רציונלי הוא נורמלי. ידועה גם ההשערה שפאי נורמלי.

הגדרה
-----

יהי b מספר שלם גדול מ-1, ויהי x מספר ממשי. לכל סדרה סופית s של ספרות בבסיס b, נסמן ב- {\displaystyle \ N\_{n}(s,x)} את מספר הפעמים שהרצף s מופיע ב- n הספרות הראשונות של x. בנוסף, נסמן את האורך של s (בספרות) בסימון {\displaystyle \ ||s||}. 

**הגדרה**. אומרים ש- x **נורמלי ביחס לבסיס b**, אם לכל s, הסדרה {\displaystyle \ {\frac {N\_{n}(s,x)}{n}}} מתכנסת ל- {\displaystyle \ b^{-||s||}}. מספר שהוא נורמלי ביחס לכל בסיס הוא **מספר נורמלי**.

אפשר, במקום לבחון מספר נתון x, לבנות מספר X על ידי הגרלת הספרות באקראי, בזו אחר זו, כאשר הספרות שוות הסתברות ובלתי תלויות. במקרה כזה, X יהיה נורמלי בהסתברות 1. במילים אחרות, 'נורמליות' היא התכונה שמציג מספר "חסר תכונות", שנבחר באקראי.

כדי שמספר יהיה נורמלי ביחס לבסיס b, אין זה מספיק שהספרות בהצגה שלו לפי אותו בסיס יהיו בעלות שכיחות שווה - נורמליות דורשת שכל הרצפים באותו אורך יקיימו תכונה זו. למרות זאת, אם הספרות של x הן שוות שכיחות, וזאת בכל בסיס, אז x נורמלי (ביחס לכל בסיס).

תכונות
------

את המושג טבע אמיל בורל ב-1909. בורל הוכיח (בעזרת הלמה של בורל-קנטלי) שכמעט כל מספר ממשי הוא נורמלי: מידת לבג של קבוצת המספרים שאינם נורמליים היא אפס. טענה זו ניתן להוכיח גם באמצעות החוק החזק של מספרים גדולים. משפט זה מראה שמספרים נורמליים קיימים, בלי להצביע על אף מספר כזה במפורש.

קל לראות שמספרים רציונליים אינם נורמליים ביחס לאף בסיס (הפיתוח לפי בסיס b של מספר רציונלי הוא תמיד סופי או מחזורי). יתרה מזו, קבוצת המספרים שאינם נורמליים ביחס לבסיס נתון היא מעוצמת הרצף (היא כוללת, לדוגמה, את כל המספרים המורכבים מרצפי הספרות 01 ו- 10). משערים שכל מספר אלגברי שאינו רציונלי הוא נורמלי, אבל ניתוח הספרות של מספרים אלגבריים קשה ביותר, ולא ידועה אפילו דוגמה אחת למספר אלגברי נורמלי (ביחס לבסיס כלשהו). משערים גם שמספרים כגון e ופאי הם נורמליים - אף על פי שלא ידוע אפילו האם כל ספרה מופיעה בפיתוח העשרוני של פאי אינסוף פעמים.

המספר העשרוני {\displaystyle \ 0.123456789101112131415...} (קרוי גם "קבוע צ'אמפרנאוונה"), המתקבל מהדבקת המספרים הטבעיים זה אחר זה, בייצוג עשרוני, הוא נורמלי בבסיס 10.

קישורים חיצוניים
----------------

* מספר נורמלי, באתר MathWorld (באנגלית)
**קולאודקטילוס נאטאלנסיס** (שם מדעי: ***Coleodactylus natalensis***) היא מין של שממית ממשפחת הספארוקטיליים החיה ביערות הגשם של אמריקה הדרומית. היא קרויה גם "שממית ננסית נאטאלית" על שם העיר נאטאל, בירת ריו גראנדה דו נורטה שבצפון-מזרח ברזיל, שם היא התגלתה לראשונה ועליה קרוי השם המדעי של המין (natalensis). השממית אנדמית לשטחי היער האטלנטי של ברזיל וייתכן שהיא מצויה בסכנה עקב כך, אם כי לא הוכח.

מאפיינים
--------

שממית זו היא קרובת משפחה של שממית ננסית ברזילאית והיא אחת הלטאות הקטנות בעולם, קטנה יותר מ-35 מילימטרים. הנקבות מטילות כנראה רק ביצה אחת והצאצא בבקיעתו מגיע לאורך של 11 מילימטרים בלבד.

לטאה זו פעילה במשך היום, והיא ציידת של חרקים קטנים, אחריהם היא משחרת בינות הרקבובית ונשורת העלים של היער. עורה של שממית זו בעלת מבנה אטום למים, מה שעוזר לה להימנע מטביעה בעת הצפה או אף בירידת גשמים עזה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קולאודקטילוס נאטאלנסיס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  קולאודקטילוס נאטאלנסיס באתר הרשימה האדומה של IUCN
**מוזיקה ליטורגית** הייתה במקור חלק מטקסי דת, והיא כוללת מספר רב של מסורות, הן עתיקות והן בנות ימינו. מוזיקה ליטורגית מוכרת כחלק מן המיסה הקתולית, טקס אכילת לחם הקודש האנגליקני, הליטורגיה האורתודוקסית ושאר טקסי דת נוצריים. ראשית המוזיקה היהודית מקורה בעבודת הקודש העברית, תחילה בבית המקדש ובהמשך, בבית הכנסת.

התכונות היוצרות את אופייה הייחודי של המוזיקה הליטורגית מבוססות על הרעיון, שמוזיקה ליטורגית מתהווה ונכתבת בהתאם לנורמות ולצרכים של הליטורגיות ההיסטוריות השונות של עדות דתיות מסוימות.

על אף המחלוקות ההיסטוריות שעוררה הביקורת על מוזיקה מורכבת ומשוכללת בחוגי הכנסייה, נעשה ביצירות תקופתיות רבות משל אורלנדו לאסוס, גרגוריו אלגרי ותומאס לואיס דה ויקטוריה שימוש רב באמצעי ביטוי מסובכים ומשוכללים ביותר במוזיקה הליטורגית, אלא שיצירות אלה מצייתות לכל דרישה ליטורגית גם כשהן נשמעות כהשתפכויות ספונטניות של אהבת האל, בנאמנות קפדנית לחוקי הקונטרפונקט או פוליפוניה. לצד קנטוס פלאנוס והסגנון הפוליפוני, הכנסייה הקתולית מתירה גם יצירות הומופוניות או ממוספרות, עם או בלי ליווי אינסטרומנטלי, הכתובות או במודוסים כנסייתיים או בסולמות מז'ור ומינור מודרניים. הכנסייה הקתולית ממליצה בחום על מזמור גרגוריאני, הן כמוזיקה פוליפונית והן כשירת אוניסונו לעדת המתפללים.

עד למועצת הוותיקן השנייה, לפי ה- Motu proprio ("על דעתו הוא") של פיוס העשירי (22 בנובמבר 1903), נהגה הכנסייה לפי העקרונות המנחים הכלליים הבאים: "מוזיקת קודש צריכה להצטיין, ברמה הגבוהה ביותר, בתכונות המתאימות לליטורגיה, או, ליתר דיוק, קדושה וטוהר הצורה, שיהיו המקור הטבעי לאופייה ולאוניברסליות שלה מכל יתר הבחינות. שומה עליה להיות קדושה, ומשום כך אסור שתכיל איזה שהם דברי תועבה או חילול קודש, לא רק בה עצמה אלא גם באופן הגשתה על ידי המבצעים אותה. הכרחי שתהיה זו אמנות אמיתית, שאם לא כן לא תוכל להשפיע על רוח השומעים באופן שלו שואפת הכנסייה, כשהיא מקדמת בברכה את אמנות המוזיקה אל הליטורגיה שלה. אבל הכרחי גם שתהיה אוניברסלית במובן זה, שאף כי כל אומה רשאית להכניס אל חיבוריה הכנסייתיים אותן צורות מיוחדות, המהוות אולי את המוזיקה הטבעית והמקומית שלה, הרי צורות אלה חייבות להכפיף עצמן למאפייניה הכלליים של מוזיקת הקודש, באופן שימנע כל חשש שמי מן המאזינים בכל אומה שהיא יתרשם ממנה אלא ואך ורק לטובה." האפיפיור פיוס השנים-עשר הוסיף והרחיב בנושא בדבריו ב-Motu proprio שלו בנושא "מוזיקה סאקרה".

ראו גם
------

* האסכולה הרומאית

קישורים חיצוניים
----------------

* מוזיקה ליטורגית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

  

* Anglican church music
* Antiochian Orthodox liturgical music
* Carpatho Rusyn Liturgical Music
* Catholic liturgical music at St Meinrad Archabbey
* Jewish liturgical music
* Latter Day Saint church music
* The Church Music Association of America
* Pope Benedict XVI on liturgical music
* The Royal School of Church Music
* Syriac church music


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: fd979823

 |
**מספר טלפון וירטואלי** (Direct inward dialing- DID), או **חיוג ישיר פנימה**, בקיצור "**חיפ**", הוא מספר טלפון קווי או נייד רגיל למראית עין. ייחודו הוא בעובדה שאין לו שיוך קבוע למכשיר טלפון מסוים. המספר למעשה רשום ברשת מפעיל התקשורת המספק את שירות המספר הווירטואלי, והלקוח יכול בכל רגע נתון להחליט לאן יגיעו השיחות, למשל לשלוחה מסוימת במרכזייה במשרד, טלפון נייד, תא קולי, פקס וכו'.

שימושים
-------

הרעיון המקורי היה לאפשר ללקוחות עסקיים בעלי מרכזייה דיגיטלית להגדיר מספרי טלפון ישירים לשלוחות, אך כיום גם לקוחות פרטיים נהנים משירותים אלו. חברות הסלולר, לדוגמה, מציעות שירות מספר טלפון וירטואלי. לדוגמה, אפשר לשייך מספר טלפון נוסף לקו הסלולרי ולפרסם אותו במודעה למכירת הרכב; לאחר שהרכב נמכר, ניתן לבטל את מספר הווירטואלי וכך לא נחשף מספר הטלפון האישי.

בעידן האינטרנט והגלובליזציה עלה הצורך לשירותי מספר וירטואלי גם מחוץ לגבולות המדינה. לדוגמה, חברת אשראי רוצה לספק שירות טוב יותר ללקוחותיה ורוצה לפרסם מספרי טלפון להתקשרות אל שירות הלקוחות במדינות רבות, אך אין לחברה סניפים או עובדים באותן מדינות. הפתרון הוא שירות מספר וירטואלי בכל אחת מאותן המדינות, המפנה את השיחה באמצעות רשת האינטרנט בטכנולוגיית VOIP למרכזייה של החברה.
ניתן למצוא היום ספקי שירות שמציעים שירותי מספרים וירטואליים במדינות רבות בעלות חודשית נמוכה.
סמל הגדוד האסלאמי למשימות מיוחדות של צ'צ'ניה
**הגדוד האסלאמי למשימות מיוחדות של צ'צ'ניה** (רוסית: Исламский полк особого назначения, ИПОН) הוא ארגון צבאי טרוריסטי שהוקם ב-1996 על ידי הלאומן הצ'צ'ני ארבי בארייב בתמיכת ראש התנועה הבדלנית הצ'צ'נית דאז, זלימחאן יאנדרבייב.

הארגון השתתף במבצעי חבלה נגד הכוחות הפדרליים הרוסיים, צבא רוסיה וסוכני שירות הביטחון הפדרלי. בנוסף היה מעורב בחטיפת בני ערובה כמו במשבר בני הערובה בתיאטרון במוסקבה. בתחילת מלחמת צ'צ'ניה השנייה יחידה שלמה של הגדוד בפיקוד מובלאדי בּייסארוב ערקה לצד הכוחות הרוסיים.

בשל כך, בשנת 2003 - על פי דרישת רוסיה - מחלקת המדינה האמריקנית והאו"ם הכירו בגדוד כארגון טרור.

מפקדי הרגימנט
-------------

* ארבי בארייב (1996 - 2001)
* אסלאם צ'לאייב (2001 - 2002)
* מוראד יוסופחאג'ייב (2001 - 2002)
* מובסאר בראייב (2002)
* חמזאט טזאבייב (2002 - 2004)
* סעיד אמין עליחאנוב (2004)
* עליחאן משוגוב (2004)
* יונאדי טורצ'אייב (2004 - 2005)

מבצעים
------

* **25-26 ביוני 2001** - לוחמי הרגימנט ביצעו מתקפה על בסיס חיל האוויר הרוסי בחאנקלה ופצעו 7 חיילים.
* **23-26 באוקטובר 2002** - לוחמי הרגימנט היו מבין מארגני הפיגוע בתיאטרון במוסקבה
* **19 באוגוסט 2004** - לוחמי הרגימנט נטלו חלק במתקפתו המשולבת של דוקה אומרוב על העיר גרוזני
* **10 ביולי 2006** - הרגימנט היה שותף למתקפת טרור משולבת בגרוזני על בניין המחלקה למאבק בפשע המאורגן ובטרור של אם.וה.דה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אמירי הגדוד האסלאמי למשימות מיוחדות של צ'צ'ניה
בית ח'ורי ששכן ברחוב ח'ורי פינת רחוב הנביאים
**משפחת סלים ח'ורי בחיפה** (נכתב לעיתים **כורי**, ערבית: **خوري**) היא משפחה נוצרית בעלת נכסים מבני העדה המרונית, שבבעלותה היו במאה ה-19 קרקעות בצפון ארץ ישראל. חלק גדול מקרקעות אלה נרכשו ממנה על ידי יהושע חנקין באמצעות חברת הכשרת היישוב.

מקור המשפחה הוא בביירות. ראש המשפחה, סלים ח'ורי, הגיע לחיפה בשנות השבעים של המאה ה-19. סלים ח'ורי שימש כמתורגמן בקונסוליה הצרפתית, ועסק בייצוא ובמסחר. במסגרת פעילותו המסחרית רכש שטחי מסחר ומגורים בעיר חיפה, ובנוסף רכש שטחי אדמה נרחבים באזורים רבים, בהם באזור חדרה, וכן על הר הכרמל, באזור יקנעם וביאג'ור. בעקבות עסקיו העביר את מרכז פעילותו מביירות לחיפה. בסוף המאה ה-19 מימנה המשפחה את הקמתה של כנסייה מרונית בעיר.

ח'ורי בנה בשנת 1908 לעצמו ולמשפחתו מבנה מגורים מפואר בחיפה, במקום שבו נמצא היום "מגדל הנביאים", בקצה הצפוני של רחוב הנביאים במקום חיבורו עם רחוב ח'ורי. המבנה נודע בשם "ארמון ח'ורי", נבנה בסגנון אקלקטי, והיה דו קומתי ובעל גג רעפים מעוטר. מסביב לבית השתרע גן גדול מוקף בחומה גבוהה. ניתן היה לצפות על הבית מהר הכרמל ומהעיר התחתית. לאחר ירידת המשפחה מנכסיה נמכר הבית ליהודי והושכר ל"הנהלת הרכבות פלשתינה-א"י" והוא שימש עד שנת 1948 כבניין הנהלת הרכבת של ארץ ישראל. בקרב על חיפה שכן הבית על קו התפר שבין שכונת הדר הכרמל והשכונות הערביות והוא ניזוק מאוד. שרפה שפרצה בבית כילתה את גג הרעפים והבית ננטש. בתחילת שנות ה-60 נהרס הבית ובמקומו נבנה מגדל הנביאים.

בשנת 1890 מכר ח'ורי לחנקין 30,000 דונם מאדמות חדרה של היום. חנקין שמר על קשרים הדוקים עם סלים ח'ורי ובניו. הם מכרו לו אדמות באזור חיפה. בשנת 1920 החל חנקין לנהל משא ומתן עם בנו של סלים, יוסף בק ח'ורי, לרכישת אדמות יאג'ור לשם הקמת הסינדיקט לצמנט פורטלנד בארץ ישראל. רכישה זו הושלמה ב-1924 לאחר בוררות לגבי היקף השטח שיועבר ומחירו.
בעקבות כניסת המשפחה לחובות היא נזקקה למזומנים, והאחים ח'ורי פנו לחנקין שיקנה את יתרת השטח מהעסקה המקורית. שטח זה נרכש ושימש להקמת קיבוץ יגור. רכישה זו העבירה את כל אדמת המישור שהייתה לפני כן באזור בידי משפחת ח'ורי ליהודים. בידי המשפחה נשאר שטח אדמה שנקרא "ח'רייבה" (אזור אוניברסיטת חיפה ופארק הכרמל).

בשנת 1925 מת יוסף בק ח'ורי. העסק המשפחתי עבר לידי האחים נסראללה, שחי בחיפה, ואחיו צזר, שחי בבירות. ניהולם את עסקי המשפחה הביאו לפשיטת רגל של המשפחה. במסגרת הליכי פשיטת הרגל רכשה הכשרת היישוב את אדמות קמון-קירה, שעליה הוקמה לאחר מכן המושבה יקנעם. בקיץ 1937, במסגרת משא ומתן בין היורשים והנושים של המשפחה, נרכשו 4,000 דונם אדמות "ח'רייבה" תמורת 87,000 לא"י.

בני משפחת ח'ורי חיים היום בישראל, בלבנון, ורבים מהם היגרו לאמריקה.

רחוב חורי (כורי) בחיפה קרוי על שמה של משפחת ח'ורי.

* שלט המאזכר את בית חורי בקרב על חיפהשלט המאזכר את בית חורי בקרב על חיפה
* שלט המתאר את בית חורי על רקע מגדל הנביאים שנבנה על חורבותיושלט המתאר את בית חורי על רקע מגדל הנביאים שנבנה על חורבותיו

הערות שוליים
------------

1. ↑  פירוש השם "ח'ורי" בערבית הוא כהן-דת, כומר, וזהו שם נפוץ למדי בקרב משפחות נוצריות (שאינן בהכרח קשורות זו לזו בקשרי משפחה)
2. ↑  אלכס כרמל, **תולדות חיפה בימי הטורקים**, הוצאת יד בן צבי, 1969, עמ' 176
3. ↑  יוסי בן-ארצי, **להפוך מדבר לכרמל** הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2004, עמודים 232-229
4. ↑  אמציה פלד, רחוב כורי, בתוך "**מדריך רחובות חיפה**", באתר האינטרנט של עיריית חיפה
**הפיגוע באנטוורפן** היה פיגוע שביצע מחבל פלסטיני ב-27 ביולי 1980 באנטוורפן שבבלגיה. נער אחד נהרג ו-20 נוספים נפצעו. המחבל, סעיד אל נאסר, נתפס ונעצר לאחר מרדף.

הפיגוע
------

ב-27 ביולי 1980, הגיח בריצה מחבל פלסטיני ממוצא סורי למדרכה באנטוורפן, בה התאספו ילדים יהודים והוריהם. המתאספים, חברי קייטנה של "אגודת ישראל", חיכו לאוטובוס שייקח אותם לטיול מטעם הקייטנה. המחבל השליך לעברם שני רימוני יד והחל להימלט.

כתוצאה מהפיצוצים נהרג דוד כהן, נער בן 15 מצרפת, ונפצעו 20 נוספים, מתוכם שניים באורח קשה. בין הפצועים הייתה אישה בהריון וילדה בלגית בת 13 שנפגעה קשה במוחה.

לאחר הפיצוצים החלה המולה במקום. המדרכה כוסתה בדם, בזכוכיות מנופצות ובתיקים של הילדים. כמה עוברי אורח החלו בטיפול ראשוני לפצועים, בעוד אחרים רצו אחרי המחבל ותפסו אותו. על גופו של המחבל נמצא אקדח, מחסניות ו-18 כדורים, שבהם לא השתמש.

ראו גם
------

* הפיגוע בבית הכנסת באנטוורפן (1981)

קישורים חיצוניים
----------------

* תמר גולן, שלטונות הביטחון של בלגיה ביקשו מישראל לסייע בזיהוי המתנקש בילדים באנטוורפן, מעריב, 28 ביולי 1980, המשך
|  |  |
| --- | --- |
|  | שירת א־קפלה - מוזיקה ווקאלית ללא שימוש בכלי נגינה.- (דקה, 44 שניות)  |
| לעזרה בהפעלת הקובץ |

**מוּזִיקָה ווֹקָאלִית** היא סגנון מוזיקלי בו מרכז הכובד של המוזיקה נשען על קול אדם ולא על כלי נגינה. מוזיקה זו מתבצעת על ידי קול אדם בלבד או בשילוב ליווי אינסטרומנטלי, ותוגדר ווקאלית כל עוד קול האדם הוא הדומיננטי. מוזיקה ווקאלית בעלת קול אדם בלבד ללא ליווי של כלי נגינה נקראת א-קפלה.

רקע
---

ככל הנראה, סגנון זה של מוזיקה הוא הסגנון העתיק ביותר של מוזיקה כיוון שהוא אינו דורש דבר מלבד קול האדם. בכל התרבויות ניתן למצוא צורה כלשהי של מוזיקה ווקאלית.

כאחד הגורמים להתפתחות הז'אנר ניתן לראות את האיסור שהיה בימי הביניים על שימוש בכלי נגינה בכנסיות ולכן היצירה המוזיקלית בכנסיות הייתה אז ווקאלית.

על מנת להתגבר על מגבלות הקול האנושי מתמחים כותבי המוזיקה הווקלית בהצבת אנשים בעלי גובהי קול שונים במקהלה ובכתיבת מוזיקה מתאימה לזמרים סולנים בעלי סוגי קול שונים, כגון סופרן לירי או דרמטי, בס בופו (לתפקידים קומיים) או בס פרופונדו (לתפקידים דרמטיים) וכדומה.

אם בתחילה הכילה המוזיקה הווקאלית קול אדם בלבד, הרי שהיום, הודות להתפתחויות הטכנולוגיות בתחום הסאונד, ניתן להפיק חיקויים מוצלחים של כלי נגינה בעזרת קול האדם בלבד.
התואר מוזיקה ווקאלית נגזר משם התואר האנגלי VOCAL - קולי.

סגנונות המוזיקה הווקאלית
------------------------

### המוזיקה הווקאלית בתרבויות השונות

* אלתור ווקאלי היה ועודנו חלק חשוב במוזיקה הטורקית ומזרח תיכונית. מוזיקה כזאת הייתה קיימת עוד מלפני המאה ה-13, וכנראה עוד לפני שנת 900.
* הצאצאים של שבט קונג והחמולות בדרום אפריקה מנצלים טכניקות דומות במוזיקה המסורתית.
* במוזיקה היהודית משתמשים הרבה בניגונים - שיר ללא מילים, שבו משובצים צלילים כמו: "בים-בם-בום", "אי-אי-אי" וכו' מלווה לעיתים קרובות במחיאות כפיים קצביות ותיפוף על השולחן.
* "מוזיקת הפה" - היא טכניקה סקוטית המבוססת על חיקוי חמת חלילים, כינורות וכלים אחרים, ששימשו את המוזיקה המסורתית של סקוטלנד. מהגרים סקוטיים בצפון אמריקה עשו מוזיקה זו לפופולרית והיא שולבה בצורות רבות של מוזיקה אמריקאית.

לימודים אקדמיים
---------------

כיום אף ניתן להשיג תואר ראשון במוזיקה ווקלית. תוכנית הלימודים כוללת מקצועות כמו קולקוויום, סדנת אופרה, שיעורי איטלקית ועוד.

פסטיבל מוזיקה ווקאלית באבו גוש
------------------------------

פעמיים בשנה, בסוכות ובשבועות, מתקיים באבו גוש  פסטיבל מוזיקה ווקאלית. אל הפסטיבל מגיעות מקהלות מהארץ ומחו"ל והוא נערך בכנסיות באזור.

ראו גם
------

* מזמור גרגוריאני
* שירה דיבורית
* סווינגל סינגרס
* סולפג'
* האסכולה הוונציאנית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיקה ווקאלית** בוויקישיתוף
* מוזיקה ווקאלית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* מוזיקה קולית, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007543703405171
* BNE: XX525578
* BnF: cb119360060 (data)
* GND: 4063783-9
* LCCN: sh85144088
* NARA: 10644623
* NDL: 00570291
* NKC: fd979965

 |
בואו של סנטה קלאוס בסיום המצעד מסמל את תחילת עונת חג המולד
**מצעד חג ההודיה של מייסיס** בניו יורק הוא אחד המצעדים הגדולים ביותר בעולם ומאורגן על ידי רשת חנויות הכלבו מייסיס. תהלוכה זו, יחד עם תהלוכת חג ההודיה בדטרויט הן תהלוכות חג ההודיה הוותיקות ביותר בארצות הברית, ומתקיימות מאז 1924. התהלוכה מתקיימת בחג ההודיה במנהטן במשך שלוש שעות מ-9 בבוקר ועד 12 בצהריים לפי אזור הזמן המזרחי, והיא משודרת בטלוויזיה ב-NBC מאז 1952. 

מצעד חג ההודיה השנתי התחיל בניוארק בניו ג'רזי על ידי לואיס במברגר בחנות במברגרס, והועתק לניו יורק על ידי רשת מייסיס. בניו יורק עובדי מייסיס צעדו בבגדים ססגוניים לחנות הדגל של מייסיס ברחוב 34. במצעד נערכו הופעות של להקות, והוצגו חיות שנשאלו מגן החיות בסנטרל פארק. בסיום המצעד, במה שהפך למסורת, מקבלים את סנטה קלאוס בכיכר הראלד. המצעד הראשון זכה להצלחה, וצפו בו קהל של למעלה מ-250 אלף איש. בעקבות הצלחתו החליטה מייסיס לקיים את המצעד מדי שנה. במהלך שנות ה-30 גבר העניין במצעד, כשבשנת 1933 השתתף בו קהל של למעלה ממיליון איש.

בין שנות ה-70 של המאה ה-19 לשנות ה-20 של המאה ה-20 ילדים בניו יורק לקחו חלק במצעד רגמפין שבו ערכו משחקים דמויי "תעלול או ממתק". עם הזמן דחק מצעד חג ההודיה של מייסיס את המנהג, כשמצעד רגמפין האחרון התקיים ב-1956.

במהלך מלחמת העולם השנייה בין השנים 1942 ל-1944 לא התקיים המצעד, וב-1945 חזר לפעול. המצעד זכה לתהודה לאומית לאחר שהופיע בסרט נס ברחוב 34.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מצעד חג ההודיה של מייסיס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מצעד חג ההודיה של מייסיס
פירוש נוסף ערך זה עוסק בקניון השוכן בגבול רומניה-סרביה. אם התכוונתם לאחד משערי הר הבית בירושלים, ראו מבני הר הבית.
הסכר בשערי הברזל
**שערי הברזל** (ברומנית: Porţile de Fier, בסרבית: Гвоздена врата) הוא שמו של קטע מתוואי הדנובה, באורך 134 קילומטרים, במפגש הרי הקרפטים עם הרי הבלקנים, בגבול רומניה עם סרביה.

שערי הברזל הוא קניון שחצב נהר הדנובה בסלעי ההרים בדרכו אל הים השחור. המעבר צר ושימש בימי קדם מקום נוח להציב בו מארבי שודדים לעוברי הדרך וגם למארבים צבאיים נגד פולשים. 

בשנים 103–105 בנה אפולודור מדמשק במקום זה את גשר טראיאנוס שאיפשר את מעבר הצבא הרומי וכיבוש דאקיה במלחמה הדאקו-רומאית השנייה. בתקופה המודרנית הוקם במקום סכר עבור תחנת הכוח ההידרואלקטרית שבקרבת העיר אורשובה. בקטע הסרבי של הקניון יש פארק לאומי בשם "דרדפ". בקטע הרומני, ניצב הפסל דצ'באל, לזכר כיבוש דאקיה.

הקניון היה זרוע סלעים רבים, שסיכנו מאוד את המפליגים בנהר. במהלך המאה ה-19, החל מ-1834, פעלה ממשלת הונגריה לפינוי מסלול שיט על ידי פיצוץ הסלעים בנתיב השיט. היוזמה התחדשה לקראת סוף המאה והגיעה לסיומה ב-1895. ב-1896 הגיע למקום פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה לחנוכת מסלול השיט, שעלה לאוצר ההונגרי יותר מעשרים מיליוני פלורינים, ולכבודו הגיעו גם קרול הראשון, מלך רומניה ומילאן הראשון, מלך סרביה. בנתיב השיט המשופר גדלה מאוד תנועת האוניות.

במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 נבנתה במקום תחנת כוח הידרואלקטרית. בעקבות בנייתה הוצף האי אדה קלה ותושביו פונו לאזורים אחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **שערי הברזל** |

* זאב בן אריה, ‏קניון שערי הברזל – היכן שהדנובה פרצה דרך בהר, באתר GoTravel
* שערי הברזל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Stâncile Franz Joseph: Un dar de alianță militară, politică și economică (ברומנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007560531305171
* BnF: cb119802978 (data)
* GND: 4092445-2
* LCCN: sh85068192
* SUDOC: 027849562
* VIAF: 243006181
* WorldCat: viaf-243006181

 |
"**ח"י רקפות**" היא שמה של סדרה בת 18 ציורים מאת האמן הישראלי משה גרשוני.

הסדרה, אשר נוצרה בשנת 1984, הוצגה לראשונה בשנה זו בתערוכה בגלריה גבעון בתל אביב. הסדרה מורכבת מציורים ברוחב של 140 ס"מ על 200 ס"מ. כל ציור נעשה בטכניקה מעורבת על גבי גליונות נייר המחוברים בסרט הדבקה (מסקינטייפ) זה לזה. הציורים נמצאים בשורה של אוספים פרטיים וכן במוזיאונים כגון גלריית טייט, מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון ישראל ואחרים.

הסדרה מציגה דימוי של פרחי רקפות, צמח אשר מזוהה בתרבות העברית כסמל לחללי צה"ל ובייחוד לחללי מלחמת העצמאות. אחד מן המקורות המרכזיים לקישור זה הוא שירו של חיים גורי "באב אל ואד" המתאר את הקרבות בשער הגיא. בשיר מופיעות הרקפות לאחר שוך הקרבות כזיכרון לנופלים. על חלק מן הציורים אף מצוטטת השורה "יום אביב יבוא ורקפות תפרחנה" הלקוחה מתוך השיר. הרקפות מתוארות בסגנון אקספרסיבי, המטשטש את צורתו של כל פרח. לעיתים מקבלים הפרחים צורה פאלית, כאיבר מין גברי ולעיתים הם נדמים כמעין להבת אש. בנוסף לשירו של גורי, מצוטטות בעבודות שורות מזמור מספר תהילים פרק ק"ג: "הַסֹּלֵחַ לְכָל עֲו‍ֹנֵכִי הָרֹפֵא לְכָל תַּחֲלֻאָיְכִי: הַגּוֹאֵל מִשַּׁחַת חַיָּיְכִי הַמְעַטְּרֵכִי חֶסֶד וְרַחֲמִים". בחלק מן הציורים מופיעה, בנוסף לרקפות, גם שלהבת אש המזדקרת אל על. מוטיב זה מופיע בעבודות רבות של גרשוני מתקופה זו, כחלק מאיקונוגרפיה הקשורה אל עקידת יצחק או מוות וזיכרון.

| **משה גרשוני** |
| --- |
| פיסול | הנייר נראה לבן מבחוץ אבל בפנים הוא שחור (1970) • אבי זקני (1970) • יד ענוגה (1978) • מי ציוני ומי לא (1979) • בדם ליבי (1980) • אטימה אדומה: תיאטרון (1980) • חייל! חייל! (1981) • תשיר, חייל: (1981) • איזה חייל נהדר (1982) • ח"י רקפות (1984) • אבינו מלכנו (1984) • קדיש (1984) • יצחק יצחק (1985) • במראה ובחידות (1986) • י"ג תחריטים לשירי חיים נחמן ביאליק (1987) • בודפשט (1988-1987) • צדק לפניו יהלך (1988-1987) • ללא כותרת (מגן דוד שחור) (1992) • ללא כותרת (אל מלא רחמים) (1996-1995) |  |