recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מדרג זיכרון** מתאר את הסדר ההיררכי שבו מאורגן זיכרון המחשב בארכיטקטורת מחשב מודרנית. השיטה נועדה לנצל את תכונת מקומיות הזיכרון שאותה מפגינות רוב תוכניות המחשב, ולהאיץ את ביצועי המחשב. 

רוב המעבדים המודרניים פועלים בקצב הגבוה באופן משמעותי מקצב העבודה של הזיכרון הראשי, וכתוצאה מכך, המעבד נאלץ להמתין ללא הרף לפעולות האחזור והאחסון (I/O) של הזיכרון. בשיטת הניהול המדרגי, נתונים המשמשים את התוכנה מובאים להתקני זיכרון מהירים יותר בקרבת המעבד, ובשל תכונת מקומיות הזיכרון, מואצת מהירות הביצוע של התוכנית. 

הניהול המדרגי של הזיכרון הוא קריטי לביצועי המחשב. מהירות העיבוד המעשית של רוב סוגי התוכניות תלויה פחות במהירות המעבד ויותר במקומיות הייחוס בגישה לזיכרון, יעילות זיכרון המטמון, וכן בקצב העברת הנתונים בין הרמות השונות במדרג.

מדרג הזיכרון ברוב המחשבים הוא כדלקמן:

| רכיב | זמן גישה אקראית | קיבולת | טווח אחסון הנתונים | מחיר |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אוגרי מעבד | מיידי או תוך מחזור שעון אחד | מאות בתים | מיידי | לא רלוונטי,
חלק מהמעבד |
| זיכרון מטמון L1 | 3 מחזורי שעון | עשרות KB | מיידי | לא רלוונטי,
חלק מהמעבד |
| זיכרון מטמון L2 | 10 מחזורי שעון | לרוב יותר מ-512KB | מיידי | לא רלוונטי,
חלק מהמעבד |
| זיכרון מטמון L3‏ | עשרות מחזורי שעון | מספר MB | קצר מאוד | לא רלוונטי,
חלק מהמעבד |
| זיכרון ראשי | 120 מחזורי שעון | עד מאות GB | קצר, זמן ריצת התוכנה | בינוני עד יקר למדי |
| **אמצעי אחסון (בלתי נדיף)** |
| זיכרון הבזק | מהיר | עד מאות GB | בינוני, חודשים | זול |
| Solid state drive | מהיר מאוד | עד עשרות TB | ארוך, שנים | בינוני |
| דיסק קשיח | מאות אלפי מחזורי שעון | עד עשרות TB | ארוך, שנים | זול מאוד |
| סרט מגנטי | איטי מאוד | עד עשרות PB | ארוך, עשרות שנים | בינוני |

מדרג הזיכרון בארכיטקטורת מחשב מודרנית. לכל רמה בהיררכיה התכונות הבאות: היא מהירה יותר, קטנה יותר פיזית ובעלת זמן המתנה  קצר יותר מהרמה הקודמת לה.

ניהול מדרגי של הזיכרון
----------------------

שימוש מיטבי במדרג הזיכרון מחייב שיתוף פעולה בין המתכנת, המהדר, מערכת ההפעלה והחומרה. במודל התכנותי של ארכיטקטורות UMA ו-CC-NUMA, ניהול זיכרון המטמון מתבצע תמיד בחומרה והוא חבוי ברמת התוכנה. ואכן, שפות תכנות ומערכות הפעלה מודרניות מסתירות את מדרג הזיכרון מהמתכנת, ומציגות מודל מפושט יותר הכולל לרוב רק שתי רמות: זיכרון ראשי וזיכרון משני, כאשר גם מידע הנכתב לזיכרון הראשי, עקב תכונת הזיכרון הווירטואלי, עשוי להיכתב בפועל לזיכרון המשני. עם זאת, בשפת סף ובשפות המאפשרות שימוש ישיר בשפת סף (כגון C), ניתן לגשת לאוגרים באופן ישיר.

ראו גם
------

* ארכיטקטורת פון נוימן
* זיכרון וירטואלי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מדרג זיכרון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  מהירות הריצה של תוכניות המבצעות חישובים רבים על מעט מידע תלויה לחלוטין במהירות המעבד (CPU-Bound). תוכניות אלה נפוצות בפתרון בעיות חישוביות כגון חוזק מבנים וכדומה.
2. ↑  זמני הגישה והגדלים המוצגים הם טיפוסיים למערכות מחשב בשנת 2007.
3. ↑  רכיב אופציונלי, אינו מותקן בהכרח בכל המחשבים.
4. ↑  זמני הגישה עלולים להיות לא אחידים בארכיטקטורת NUMA.
**פיודור וסילייביץ' קוסטיאייב** (ברוסית: **Никола́й Ио́сифович Ра́ттэль**;‏ 21 באפריל 1872 – 27 בספטמבר 1925) היה גנרל רוסי אשר מילא תפקידים בכירים בצבא האדום בימיו הראשונים.

ביוגרפיה
--------

קוסטיאייב נולד בילגבה ב-21 באפריל 1872, למשפחת אצולה. ב-1896 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית ולמד בבית הספר להנדסה אקדמיית המטה הכללי "ניקולייב". הוא סיים את לימודיו ב-1899 והועלה לדרגת לוטננט משנה. ב-1901 הוא הועלה לדרגת לוטננט. בין השנים 1904–1905 לחם במלחמת רוסיה-יפן. עם סיום המלחמה הועלה לדרגת קפטן ומונה למפקד פלוגה. ב-1907 הוא הועלה לדרגת מאיור והוצב במטה המחוז הצבאי אירקוטסק. ב-1911 הוא הועבר למחוז הצבאי וילנה. באותה שנה הוא הועלה לדרגת פודפולקובניק והוצב במטה הכללי. ב-6 בדצמבר 1914 הוא הועלה לדרגת פולקובניק.

ב-31 בדצמבר 1914 הוא מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-30. ב-1 בפברואר 1916 הוא מונה למפקד רגימנט הרובאים הסיבירי ה-32. בינואר 1917 הועבר לשמש כראש מטה דיוויזיית הרובאים הסיבירית ה-17. ב-7 באוגוסט של אותה שנה הוא הועבר לתפקיד ראש מטה הקורפוס הסיבירי ה-1. במהלך אותה שנה, הוא שימש כממלא מקום מפקד הדיוויזיה ה-132.

ב-1918 הוא התגייס לצבא האדום, ובתחילה שימש כמושל הצבאי של אזור פסקוב. במאי אותה שנה הוא הועבר לשמש כמפקד דיוויזיית פטרוגראד. בספטמבר הועבר לשמש כראש מטה החזית הצפונית. באוקטובר הוא מונה לראש מטה השדה - אחד משני המטות הכללים של הצבא האדום. בספטמבר 1919 הוא החל ללמד באקדמיית המטה הכללי.

בין השנים 1921-1923 היה חבר בוועדה שקבעה את הגבולות בין ברית המועצות לפולין. בין 1924–1925 הוא היה חבר בוועדה שקבעה את הגבולות בין ברית המועצות לפינלנד. הוא נפטר במוסקבה ב-27 בספטמבר 1925.

קישורים חיצוניים
----------------

* פיודור קוסטיאייב באתר משרד ההגנה הרוסי
* פיודור קוסטיאייב באתר המוקדש לצבא הרוסי במלחמת העולם הראשונה
**דורין גלעדי** (נולדה ב-1981) היא זמרת ושחקנית ישראלית.

ביוגרפיה
--------

גלעדי נולדה בפתח תקווה לאורנה ומוטי גלעדי וגדלה ברעננה. כשהייתה בת עשר חלתה אמה בסרטן, ונפטרה שלוש שנים לאחר מכן, בגיל 47. כבר מילדותה נחשבה ילדת פלא עת עלתה לבמה במופע עם אביה בתיאטרון היידישפיל בהצגה "יידישע געשעפטן" בהיותה בת 9. את לימודיה התיכוניים עשתה במגמת מוזיקה בתיכון מור מטרו-ווסט ואת שירותה הצבאי בלהקה צבאית – צוות הווי בקו"ם.

קריירה
------

לאחר שחרורה מצה"ל, למדה משחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים ולאחר מכן החלה להופיע על במות התיאטרון ובטלוויזיה. בשנת 2001 הופיעה עם אביה במופע מוזיקלי ביידיש "געפילטע פריש", ובשנת 2006 שיחקה ב"איה בעיר הגדולה" – מחזמר לילדים (פותחים מסך – בית לסין) ובהצגת הילדים "חלם" שכתבה חמוטל בן-זאב. בשנים 2007 עד 2009 שיחקה בהצגות "קרקס קוראז'" ו"המערב הפרוע" בתיאטרון ערבי-עברי ביפו ובקברט הסאטירי "שירת העצבים" בצוותא.

בשנים הבאות לקחה פסק זמן מהתאטרון, ובשנת 2013 שבה לבמות במחזמר באנגלית לכל המשפחה ("סוסיקל") ובמופע "שירה וחיקוי בציבור" עם אביה ועם אשתו אסנת וישינסקי. בשנת 2015 שבה לתיאטרון האידישפיל בהצגות "יידיש מין אוצר" ו"מיין הארץ זינגט יידיש".

בשנת 2016 ביימה ושיחקה במופע הילדים "גברת קסם ואדון משאלה" ובמופע "בלאקסטאר וספייסי - משגעים את הגדולים". במקביל עסקה בבימוי ובהפקת מופעי תיכון.

בשנת 2019, יצרה עם רוני קרן, מותג תוכן הנקרא MomMEmoo, שבו העלו שתיהן תכנים קומיים, בין היתר בנושא זוגיות ואימהות. בהמשך, הצטרף תום סלומון לסרטונים והנישה השתנתה לסרטונים על גרושים.ות ופרק ב'. הסרטונים זוכים לעשרות אלפי צפיות.

### מוזיקה

בשנת 2023 הוציאה את תקליט הבכורה שלה הכולל שירים בעברית ובאנגלית, ובו היא ממתגת את עצמה ככוכבת פופ תחת השם MajorD.

חיים אישיים
-----------

יש לה שני אחים הגדולים ממנה, גלעדי גרושה מיזהר גולדמן ואם לשלושה ילדים. בזוגיות עם הזמר תום סלומון. מתגוררת בכפר סבא.

קישורים חיצוניים
----------------

* דורין גלעדי, ברשת החברתית פייסבוק
* דורין גלעדי, ברשת החברתית אינסטגרם
* דורין גלעדי, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  אשר אטדגי, דורין גלעדי (הבת של) חשופה מתמיד: "עברתי הרבה, עכשיו אני מאושרת", באתר מיינט כפר סבא, ‏19 למאי 2023
2. 1 2 3 4 5 6  דינה חלוץ, כוכבי הרשת דורין גלעדי ותום סולומון מתעדים אהבה לוהטת בפרק ב', באתר ynet, 22 במרץ 2023
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  דורין גלעדי קורות חיים, באתר שלש
**סמואל קונץ** (בגרמנית: **Samuel Kunz**‏; אוגוסט 1921 - 18 בנובמבר 2010) היה שומר ממוצא גרמני במחנה ההשמדה בלז'ץ בתקופת השואה שנאשם במעורבות להשמדת יהודי המחנה, כולל עשרה מעשי רצח שביצע בעצמו. מעשיו התגלו רק ב-2009, אולם הוא מת ב-2010 טרם משפטו.

ביוגרפיה
--------

קונץ נולד בשנת 1921, בזיכלברג (Sichelberg, ברוסית: Зихельберг) שעל גדת הוולגה, ברוסיה. לחם במלחמת העולם השנייה במסגרת הצבא האדום ונשבה על ידי הוורמאכט. הוא העדיף לשתף פעולה עם שוביו הנאצים על פני מאסר כשבוי מלחמה ונשלח עם שבויי מלחמה אחרים למחנה טרווניקי ששימש כמחנה אימון של האס אס. לאחר מכן, בינואר 1942, שובץ כשומר במחנה ההשמדה בלז'ץ ובין משימותיו במחנה היו הולכת היהודים מהרכבות לתאי הגזים. לאור מסירותו הוא הועלה בדרגה לפיקוד על קבוצת שומרים (Oberaufseher). קונץ, על פי כתב התביעה, היה אחראי בעצמו לפחות לעשרה מעשי הרג של יהודים. הוא ירה למוות לעבר שני יהודים שנמלטו מהרכבת, וכן ירה למוות בשמונה אסירים פצועים שנורו תחילה בידי שומר אחר. עם סגירת המחנה ב-1943 הועבר קונץ לשירות במחנה הריכוז פלוסנבירג, שם פגש את ג'ון דמיאניוק.

לאחר המלחמה נשבה קונץ על ידי האמריקאים ואף העיד במשפטיהם של פושעים נאצים. הוא קיבל אזרחות גרמנית, עבר להתגורר בבון ועבד כנגר במשרד הבינוי הגרמני. קונץ נחקר בידי הגרמנים שלוש פעמים (בשנים 1969, 1975 וב-1980) על שירותו במהלך המלחמה, אולם בגלל דרגתו הזוטרה לא הייתה כוונה להעמידו לדין.

פשעיו של קונץ התגלו במסגרת ההכנות למשפט דמיאניוק בגרמניה בשנת 2009. במהלך הסגרתו של דמיאניוק לגרמניה, נועד קונץ לשמש כעד במשפט ולצורך כך העבירו האמריקאים לידי הגרמנים מסמכים על קונץ. לאור מה שנחשף במסמכים, החליטה התביעה הגרמנית שקונץ ראוי לעמוד בעצמו למשפט. ביולי 2010 הודיעה התביעה בדורטמונד כי הוחלט להעמיד את קונץ לדין על שלושה סעיפי אישום: סיוע ברצח ("Beihilfe zum Mord") של כ-430,000 יהודים במסגרת תפקידו כשומר במחנה בלז'ץ; 8 מעשי רצח שביצע שם בעצמו ושני מקרי רצח נוספים.

קונץ מת בגיל 89 לפני שהספיק לעמוד לדין.

קישורים חיצוניים
----------------

* זאב אברהמי, "פתאום דפיקה בדלת: כך התגלה הפושע הנאצי סמואל קונץ", באתר הארץ, 5 באוגוסט 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  לפני משפט: מת פושע נאצי שהואשם ברצח יהודים, ידיעות אחרונות, 22.11.10
**דניס פונביזין** (ברוסית: **Денис Иванович Фонвизин**;‏ (14 באפריל 1745 - 12 בדצמבר 1792) היה סופר רוסי מתקופת יקטרינה הגדולה, בין ראשוני המחזאים הרוסים.

פונביזין נולד במשפחה של אבירי המסדר הליבוני שעברו לרוסיה הצארית בתקופת איוואן הרביעי. בתקופתו, נהוג היה לכתוב את שם משפחתו בצורה "פון ביזין", אך מאז המאה ה-19 מקובל לכתוב את השם במילה אחת.
הוא למד בבית הספר ליד אוניברסיטת מוסקבה והשלים את השכלתו באוניברסיטה עצמה. בשנת 1760 נסע עם חבריו לסנקט פטרבורג. בעיר זו הכיר את מיכאיל לומונוסוב ולראשונה ראה הצגת תיאטרון. בשנים 1761–1769 בהתאם להזמנת סוחר ספרים מוסקבאי הוא תרגם ספרים מגרמנית ומצרפתית. במקביל לעבודות התרגום הוא החל לכתוב בעצמו. התרגומים והכתיבה עזרו לו גם בקידום בשרות המדינה עד שהתמנה לעוזרו של אחד השרים. בשנת 1769 הוא הוזמן להקראת מחזה שלו "בריגדיר" לפני יקטרינה הגדולה. במהלך הקראות נוספות הוא הכיר את ניקיטה פנין והתקרב אליו. בשנת 1769 הוא התמנה לעוזר של פנין ונמנה עם מקורביו. קצת לפני מותו של פנין ובהנחיתו, כתב פונביזין מאמר על תקופת שלטונה של הקיסרית. המאמר כולל ביקורת נוקבת על הנעשה במדינה, שיטת המקורבים-מאהבים וממליץ על שינויים שלטוניים, כולל הנהגת החוקה למדינה.

בשנת 1777 נסע לצרפת והתגורר בה תקופה ארוכה יחסית. במכתביו משם תיאר את החברה הצרפתית ועשה השוואות בינה לבין החברה הרוסית. בשנת 1782 פרסם מאמר בשם "מחשבות על החוקים הנדרשים" (Рассуждение о непременных государственных законах) שהיה מיועד לפאבל הראשון. הוא ציין שללא הקלות ייתכן מרד איכרים חדש.

החל משנת 1782 פרסם סדרת מאמרים בירחון של האקדמיה הרוסית למדעים שעל חבריה נמנה משנת 1783. פונביזין ביקר בחריפות את השלטון, את חוסר השקיפות במערכת המשפטית, את חוסר היושר בין האצילים ואת שיטת המקורבים. המאמר האחרון בסדרה נאסר לפרסום.

לאחר מותו הוטמן בבית הקברות לזרב שבמנזר אלכסנדר נבסקי בסנקט פטרבורג.

פונביזין נחשב אחד המייסדים של הספרות הרוסית. הוא תרם בתחום המחזות ובתחום הפובליציסטיקה.

אלכסנדר פושקין העריך מאוד את יצירותיו.

המחזות העיקריים:

* קוריון, 1764
* בריגדיר, 1766-1769
* נער מתבגר, 1781
* המורה הטוב
* בחירת העוזר האישי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דניס פונביזין** בוויקישיתוף
* יצירות (ברוסית)
* אתר על חייו ויצירותיו
* דניס פונביזין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* דניס פונביזין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007303231305171
* BIBSYS: 90094018
* BNE: XX1099711
* BnF: cb124597488 (data)
* CiNii: DA00518585
* GND: 118692194
* ISNI: 0000 0000 8368 0785
* LCCN: n80158435
* LNB: 000160647
* NDL: 00521704
* NKC: ola2003165530
* NLA: 35900393
* NLK: KAC201502472
* NLP: a0000002117562
* NSK: 000712632
* NTA: 069306591
* RERO: 02-A000064162
* SELIBR: 187151
* SUDOC: 033764387
* Trove: 1137732
* VIAF: 29630098
* WorldCat: lccn-n80158435

 |
**קונקורדט וורמס** (בלטינית: **Concordatum Wormatiense**), המכונה גם Calixtinum Pactum, היה הסכם שנחתם ב-23 בספטמבר 1122, סמוך לעיר וורמס, בין האפיפיור קליקסטוס השני לבין היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. קונקורדט זה הביא לסיום השלב הראשון של מאבק האינווסטיטורה בין האפיפיורות לקיסרי האימפריה הרומית הקדושה.

שני הצדדים לא הצליחו למצוא נוסח מוסכם ששניהם יחתמו עליו, וההסכם יצא בשתי הצהרות נפרדות, האחת של הקיסר והאחרת של האפיפיור, כאשר בכל אחת מהן מצהיר הדובר על התחייבויותיו כלפי הצד השני.

על פי תנאי ההסכם, בחירתם של בישופים ואבות מנזרים בשטחי גרמניה צריכה להתקיים בנוכחות של הקיסר (או נציגו) כבורר עבור המועמד הראוי ביותר בין צדדי מחלוקת אפשרית, ללא סימוניה, ובכך נשמר לקיסר תפקיד מכריע בבחירת בעלי שליטה טריטוריאלית גדולים באימפריה.

בממלכת בורגונדי (אנ') ובממלכת איטליה (האימפריה הרומית הקדושה) היה על הקיסר להעביר את סמלי השלטון בתוך שישה חודשים, ובכך איבד את השפעתו על מינוי בישופים.

אחת התוצאות של הסכם זה היא הנאמנות הכפולה של הבישופים שהיו תחת שלטון הקיסר. מבחינה דתית נאמנותם נתונה לאפיפיור (וכך גם מבחינת שמירה על האינטרסים הארציים שלו) ועל כך מעידים טבעת הכמורה ומטה הכהונה שלהם, ומבחינה מדינית כשליטי טריטוריות נאמנותם היא לקיסר וכן עליהם כווסאלים של הקיסר לעמוד לרשותו ככוח צבאי ועל כך מעיד השרביט שקיבלו מהקיסר או נציגו. קיסרים מאוחרים יותר ראו בהסכם זה הרשאה לגבות מיסים מדיוקסיות שנוהלו על ידי בישופים והצהרה כי האפיפיור אינו סמכות עבורם בנושאים מדיניים.

ההסכם אושרר על ידי ועידת לטראנו הראשונה ב-1123.

ראו גם
------

* ועידת לטראנו הראשונה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קונקורדט וורמס** בוויקישיתוף
* קונקורדט וורמס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  שני הטקסטים (מתורגמים לאנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009624482705171
* BNE: XX534812
* BnF: cb11972583p (data)
* GND: 4190271-3
* LCCN: no2023027721
* NLA: 64739533
* SUDOC: 027749738
* VcBA: 492/3000
* VIAF: 193919130
* WorldCat (עם VIAF): 193919130

 |
**אילן שדה** (נולד ב-1944) הוא ראש מועצה אזורית מנשה משנת 1992. מתוקף תפקידו כראש המועצה, שדה מכהן גם כיושב ראש החברה הכלכלית של המועצה.

שדה נשוי ואב ל-3, ומתגורר בקיבוץ מענית. בעל תואר ראשון בכלכלה וניהול ממרכז האקדמי רופין. בעבר כיהן שדה כגזבר קיבוצו ומספר שנים כסגן ראש המועצה האזורית ללא שכר עד שנבחר לעמוד בראשות המועצה. בנוסף על כך כיהן שדה כיושב ראש משותף של ראשי פורום הרשויות בוואדי עארה, ויושב ראש איגוד ערים לשמירת איכות הסביבה שרון כרמל.

ראשות המועצה
------------

בדצמבר 2007 שדה ניצח ברוב דחוק ונבחר לכהונה רביעית. שדה הוביל בקיבוצים ובמושבים, אך קיבל קולות מועטים במגזר הערבי במועצה. לאחר הבחירות שקד שכר את ייעוציה של חברה חיצונית על מנת להוביל רפורמות בניהול המועצה.

בשנת 2012 התמודד שדה מול סגניתו מיכל שקד ודב אביטל. במהלך הבחירות אביטל פרש והצהיר על תמיכה בשקד. בסופו של דבר, שדה ניצח גם בבחירות אלו. בשנים אלו שדה היה ממתנגדי ההעברה של שדה התעופה הרצליה לשטח המועצה.

בבחירות 2018 שדה נבחר באופן אוטומטי לכהונה שישית לאחר שאף אחד לא התמודד מולו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אודותינו – החברה הכלכלית לפיתוח מ.א. מנשה בע"מ
2. ↑  עדי לרנר, הקלטות, סרטונים והשמצות: הקרב החם על מועצת מנשה, באתר nrg‏, 2 בדצמבר 2012
3. ↑  אילן שדה נבחר בפעם הרביעית לראש המועצה האזורית מנשה | גפן מגזין המושבות, באתר gfn.co.il
4. ↑  ראש המועצה האזורית מנשה אילן שדה - מוביל תהליך רה-ארגון במועצה, באתר כאן ישראל | kanisrael | כאן נעים | kan-naim, ‏2008-04-06
5. ↑  אריק מירובסקי, ‏סופית: החלופה הנבחרת לשדה התעופה בהרצליה - מזרח חדרה, באתר גלובס, 12 ביוני 2019
6. ↑  אביבית מיסניקוב, ‏המדינה מתעקשת להעביר את שדה התעופה לחדרה והתושבים חוששים, באתר ‏מאקו‏, 24 באוקטובר 2021
7. ↑  במנשה לא מחליפים סוס מנצח: אילן שדה ימשיך לקדנציה שישית, באתר בלינקר, ‏2018-10-16
**עידן שרעבי** (באנגלית: **Idan Sharabi,** נולד ב-13 במאי 1984, י״א אייר, תשמ״ד) הוא כוריאוגרף, יוצר, רקדן, מפיק, מנהל להקת מחול וזוכה פרס משרד החינוך והתרבות לשנת 2014.

ביוגרפיה
--------

שרעבי נולד בראשון לציון, לדניאל וורד שרעבי. אח לשרון ואוהד.

הוא התחיל לרקוד בגיל 10 בחוג לריקוד במזכרת בתיה שם התגורר. שרעבי הוא בוגר תיכון תלמה ילין ובית הספר ג'וליארד בניו יורק. בשנת 2006 עבד בג'וליארד עם הכוריאוגרף, הרקדן והבמאי ויליאם פורסיית'. מיד לאחר שסיים את לימודיו, הצטרף ללהקת NDT (אנ') ההולנדית, בין השנים 2003 - 2006 שימש כמורה צעיר בלהקה.

שרעבי יצר עבודות מחול יחד עם כוריאוגרפים בינלאומיים נודעים, ביניהם פול לייטפוט (אנ'), סול ליאון, סטיין סליס (אנ'), גורקה מארקז (אנ') ואחרים.

בשנת 2010 חזר לארץ והתקבל ללהקת מחול בת שבע

בשנת 2012 הקים את להקת "עידן שרעבי ורקדנים", שהופיעה בארץ וברחבי העולם. הלהקה השתתפה בפסטיבלים בארץ כמו הרמת מסך, תל אביב דאנס, חשיפה בינלאומית וסדרן מוזיאון ישראל. יצירותיו ללהקתו עטורות פרסים וביניהם פרס שרת התרבות.
בין השנים 2003 - 2006 שרעבי שימש כמורה וכמרצה בג'וליארד, באלווין איילי סקול (אנ'), האקדמיה של גוטנבורג (שוודיה) ויוטה (ארה״ב), הפיק בתיאטרון המלכותי הדני (אנ') ובבתי-אופרה.

בשנת 2017 שימש כמנטור ושופט בתוכנית הטלוויזיה "רק רוצים לרקוד" של טדי הפקות ב"קשת" ולאחר מכן יזם סדנאות מחול בשם "תהליך".  

שרעבי חבר בעמותת הכוראוגרפים, ארגון הגג של יוצרי המחול העכשווי בישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עידן שרעבי** בוויקישיתוף
עידן שרעבי ורקדניות היצירה "דינוזאור"
* האתר הרשמי של שרעבי
* הבלוג של עידן שרעבי באתר מאקו
* הכירו את עידן שרעבי באתר מאקו
* יצירה ברגע, מופע מחול של עידן שרעבי, באתר הבמה
* ניר סלונים, ‏עידן שרעבי: "אני חווה מיניות שקשורה לטירוף", באתר ‏מאקו‏, 31 בינואר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרס ביצוע להרכב הקאמרי של עידן שרעבי על היצירה "נשבר", באתר משרד התרבות והספורט, 21 בדצמבר 2014
2. ↑  עידן שרעבי, באתר archive.batsheva.co.il
3. ↑  שרעבי באתר 'עמותת הכוראוגרפים' (ארכיון)
**תנודת פוגו** היא רטט מעורר עצמית במנועי דלק נוזלי, הנגרמת מחוסר היציבות של הבעירה. הבעירה הלא יציבה גורמת לשינויים בדחף המנוע, ולכן לשינויים בתאוצה במבנה הגמיש של הרקטה, אשר בתורם גורמים לשינויים בלחץ ההנעה ובקצב הזרימה, וסוגרים את מעגל העירור העצמי. השם הוא מטאפורה המשווה את הרטט האורכי לקפיצות של מקל פוגו. תנודת פוגו מפעילה לחץ על מעטפת הרקטה, שבמקרים חמורים עלול להיות מסוכן.

עקרון פעולה
-----------

באופן כללי, תנודת פוגו מתרחשת כאשר עלייה בלחץ תא הבעירה מגבירה את הלחץ האחורי כנגד הדלק הנכנס למנוע. זה מפחית את זרימת הדלק ובכך את לחץ התא. לחץ התא המופחת בתורו מפחית את הלחץ האחורי במשאבה, גורם ליותר דלק להיכנס, ללחץ תא הבעירה לעלות וחוזר חלילה. בדרך זו, מנוע רקטי שחווה תנודות פוגו פועל מבחינה רעיונית בדומה למנוע פולסי. אם מחזור הדופק תואם לתדר התהודה של הרקטה, תנודות מסוכנות עלולות להתרחש באמצעות משוב חיובי, שעלול, במקרים קיצוניים, לקרוע את הרקטה לגזרים. מצבים אחרים שיכולים לגרום לתנודות בלחץ הדלק כוללים כיפוף של צינורות דלק.

תנודת פוגו הפריעה בשלב הראשון של טיטן 2 במהלך פיתוחו, מה שעיכב את דירוגה ליכולת נשיאת אדם של הרקטה עבור תוכנית ג'מיני. השלב הראשון של סטורן 5 V ( S-IC ) חווה תנודת פוגו חמורה בטיסה של אפולו 6, שפגעה בשלבי S-II ו-S-IVB וככל הנראה הייתה הגורם להפסקה אם הטיסה הייתה נושאת צוות אנושי. בשלב השני ( S-II ) היית תנודת פוגו פחות אינטנסיבית בטיסות אחרות. התנודות במהלך העלייה של אפולו 13 גרמו לכיבוי המנוע המרכזי כשתי דקות מוקדם מהמתוכנן. אובדן הדחף פוצה על ידי בעירות ארוכות יותר מהשלב השני והשלישי.

סיכון
-----

אם התנודה לא נבדקת, עלולים להיגרם כשלים. מקרה אחד התרחש במנוע ה-J-2 האמצעי של השלב השני, S-II, של המשימה הירחית אפולו 13 ב-1970. במקרה זה, המנוע כבה לפני שהתנודות יכלו לגרום נזק לרקטה. אירועים מאוחרים יותר במשימה זו (מיכל חמצן התפוצץ יומיים לאחר מכן) האפילו על בעיית הפוגו. תנודת פוגו התרחשה גם בשלב ה-S-IC הראשון של טיסת המבחן של אפולו 6 ללא צוות ב-1968 אחת מטיסות הניסוי של רקטות N1-L3 של ברית המועצות סבלה מתנודות פוגו בשלב הראשון ב-21 בפברואר 1969. רכב השיגור הגיע לניתוק מנוע ראשוני, אך התפוצץ 107 שניות לאחר ההמראה והתפרק. ישנם מקרים נוספים במהלך שיגורים ללא צוות בשנות ה-50 וה-60 שבהם תנודת הפוגו גרמה לכשלי שיגור קטסטרופליים, כמו החללית הסובייטית הראשונה לירח לונה E-1 No.1 ולונה E-1 No.2 בספטמבר ואוקטובר 1958  : 440–446 

*

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  Tom Irvine (באוקטובר 2008). "Apollo 13 Pogo Oscillation" (PDF). *Vibrationdata Newsletter*. pp. 2–6. נבדק ב-18 ביוני 2009. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  Fenwick, Jim (Spring 1992). "Pogo". *Threshold*. Pratt & Whitney Rocketdyne. אורכב מהמקור ב-13 בינואר 2009. נבדק ב-11 בספטמבר 2009. `{{cite journal}}`:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: unfit URL (link)
3. ↑  Curtis E. Larsen. "NASA Experience with Pogo in Human Spaceflight Vehicles" (PDF). NASA. נבדק ב-26 ביוני 2012. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Die russische Mondrakete N-1 (The Russian moon rocket N-1)". *www.bernd-leitenberger.de* (בגרמנית). נבדק ב-17 ביוני 2014. `{{cite web}}`:  (עזרה)
5. ↑  Boris Chertok (2006). "Rockets and People, Volume 2: Creating a Rocket Industry" (PDF). NASA. נבדק ב-18 בפברואר 2021. `{{cite web}}`:  (עזרה)

קישורים חיצוניים
----------------

* מאמר טכני של נאס"א על קווי הנעה גמישים כולל מדכאי פוגו
תמונה נוספת של הראס.
רַאס **מֶקוֹנֵן ווֹלְדֵה מִכַּאֶל מלקוט** (8 במאי 1852 - 21 במרץ 1906) הידוע גם כ״אבא קאגנוו״ היה מצביא ומושל חבל הררג שבאתיופיה, ואביו של טפרי מקונן (ידוע יותר בשם היילה סלאסי). אביו היה הפיטאוורארי וולדה-מיכאל מלקוט מקונן השתייך לשושלת הסולומונית דרך אימו טגנוורק שהייתה בתו של המלך השוואני סהלה סלאסי, ובכך היה בן דודתו של הקיסר מניליק השני.

חייו
----

נולד בדרפו מריאם שליד העיר אנקובר, בגיל 14 אביו לקחו לחצר מנליק השני שבזמנו היה מלך שוואה וביניהם נוצר קשר הדוק. מקונן התחתן עם יאשימבט עלי שהייתה חצי אורומו וחצי גורגית ויותר מאוחר לאחר מותה התחתן עם אחייניתה של הקיסרית טאיטו. בזמן הכיבושים הגדולים של הקיסר מנליק השני ראס מקונן פיקד על הכוחות שנכנסו לאזור הררג ואוגדן ולאחר כיבושם הוא מונה על ידי הקיסר לראס הרר (**דוכס הרר**), יותר מאוחר ראס מקונן היה ראש הפיקוד המערבי בהתרחבות ותפקידו היה להרחיב את גבולות האימפריה האתיופית מערב לכיוון הנילוס הלבן בכיבושיו הצליח לספח את כל אזור בנישנגול-גומאז דהיום וכוחתיו הגיעו עד הנילוס הלבן בסודאן וזאת בתקופת המירוץ לאפריקה. תפקידים אחרים שמילא בין היתר הם המצביא הראשי של מנליק במלחמת איטליה-אתיופיה הראשונה כולל הקרב המכריע באדווה, דיפלומט ודה פקטו שר החוץ. מושל מחוז תיגראי (1903–1906) לאחר שמושל המחוז ראס מנגשה זה הנהיג מרד. 

כמושל הררג הוא קיבל את המשורר הצרפתי ארתור רמבו ופרס עליו את חסותו ושניהם נהפכו חברים טובים.

בשנת 1902 ראס מקונן נכח בהמלכתו של מלך בריטניה אדוארד השביעי ולאחר מכן ערך סיבוב ביקורים בגרמניה, צרפת והאימפריה העות'מאנית ובעקבותיהם קיבל מספר תארים שביניהם אות לגיון הכבוד הצרפתי.

מנישואיו הקודמים לראס מקונן נולד בן בשם יאלמה מקונן שהיה בעל תואר דאג'זמץ שיירש אותו בתור מושל הררג ב-1906 שאותו יירש מאוחר יותר בנו האחר של ראס מקונן ראס טפרי (היילה סלאסי).

ראס מקונן נחשב ליורש אפשרי של מנליק, אך נפטר ממחלת הטיפוס ב-1906 לאחר שערך מסע בין הרר לאדיס אבבה.
בנו, טפרי מקונן, ירש חלק מנכסיו וכישוריו ונעשה לימים הקיסר היילה סלאסי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקונן וולדה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלכסנדר בולטויץ', עם צבאו של מנליק השני, עמוד 2.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**-** | **ראס הררג** 1891–1906 | **הבא**:**יאלמה מקונן** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**וולה בטול** | **ראס תיגראי** 1903–1906 | **הבא**:**ציון מנגשה** |

| שליטי תיגראי |
| --- |
| תיגראי |
| שושלות | השושלת התיגראינית • שושלת אגמה |  |
| שליטים | מיכאל סהול • וולדה שמואל • וולדה גבריאל • גברה מסקל • כאפלה ייאסו • וולדה סלאסי • וולדה רפאל • סאבגדיס • וובה היילה מריאם • אראיה דימצו • בריוו פאולוס • קאסה מרצ'ה • אראיה סאלסי • ציון גברה קידן • מנגשה יוהנס • וולה בטול • מקונן וולדה • ציון מנגשה • גוגסה אראיה סלאסי • היילה סלאסי גוגסה • ציון מנגשה • מנגשה ציון |
| ממלכות האימפריה האתיופית |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007295137505171
* BnF: cb162403229 (data)
* ISNI: 0000 0000 4032 0288
* KulturNav: a88a3944-96f5-4ec8-b118-12f499ff0efb
* LCCN: n2005062634
* SUDOC: 17782574X
* VIAF: 21553688
* WorldCat: lccn-n2005062634

 |
**נקר מצויץ** (שם מדעי: ***Dryocopus pileatus***) הוא מין ממשפחת הנקריים המצוי באמריקה הצפונית. זהו מין הנקר השני בגודלו באמריקה לאחר המין הנדיר נקר שנהבי (*Campephilus principalis*).

מאפיינים
--------

אורכו של הנקר 40–49 סימטרים ומוטת כנפיו 66–75 סנטימטר, משקלו 250–400 גרם. הוא בעל ראש לבן המפוספס בשלושה פסים שחורים לאורך העיניים, הסנטר והמצח וכן בעל מקור אדום וכיפה אדומה מצוייצת. שאר הגוף שחור והרגליים בעלי טפרים ארוכים ואפורים.

הנקר מצוי ביערות של ארצות הברית וקנדה ומחפש חרקים בין העצים. מקורו החזק עוזר לו לשבור את הקליפה החזקה של העצים ולהגיע לזחלים ולחרקים המקננים בקליפות.

אין סכנה לנקר בטבע.

תת-מינים
--------

* *D. p. pileatus*
* *D. p. abieticola*
* *D. p. floridanus*
* *D. p. picinus*

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נקר מצויץ** בוויקישיתוף
* נקר מצויץ, באתר ITIS (באנגלית)
* נקר מצויץ, באתר NCBI (באנגלית)
* נקר מצויץ, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* נקר מצויץ, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* נקר מצויץ, באתר Internet Bird Collection (באנגלית)
* נקר מצויץ, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007541631705171

 |
**בית משפט השלום העברי** היה מערכת שיפוטית להתדיינות בעניינים אזרחיים בין בעלי דין יהודיים בתקופת היישוב.

מבנה
----

ההתדיינות בפני בית משפט השלום העברי הייתה רצונית, לפי דיני הבוררות שנהגו באותה עת. בית המשפט פעל בערי הארץ ומושבותיה והוציא תקנות בדבר סדרי דין ודיני ראיות. רוב השופטים שכיהנו בו לא היו משפטנים, והם פסקו לפי דרכי 'השכל הישר' והמחשבה הפשוטה. בבית משפט זה ניסו להמעיט את ההזדקקות לעורכי דין, ולהפוך את ההליך המשפטי לנגיש ופתוח לציבור. השופטים שאבו את השראתם ממקורות היהדות, ומכאן הכינוי: 'העברי'.

היסטוריה
--------

בית משפט השלום העברי נוסד ביפו בשנת 1909 על ידי המשרד הארצישראלי. בהיווסדו עמד בראשו ארתור רופין והמזכיר הראשון שלו היה ש"י עגנון.

שמו של בית המשפט הוענק לו על מהתנ"ך 

> 
> אֵלֶּה הַדְּבָרִים, אֲשֶׁר תַּעֲשׂוּ: דַּבְּרוּ אֱמֶת, אִישׁ אֶת-רֵעֵהוּ--אֱמֶת וּמִשְׁפַּט שָׁלוֹם, שִׁפְטוּ בְּשַׁעֲרֵיכֶם
> 
> 
> 
> — ספר זכריה, פרק ח', פסוק ט"ז
> 

בית משפט השלום העברי פעל בעיקר בשנות העשרים, עת התקיימו בפניו כ-2000 התדיינויות בשנה. עם זאת, לא רכש מעמד רציני במדינה המתפתחת. לא היו בידיו אמצעי אכיפה, והיהודים מיעטו לפנות אליו מיוזמתם: הדתיים בחרו להתדיין בבית הדין הרבני, ואילו החופשיים פנו לבתי המשפט המנדטוריים, אשר דן בהגינות וביעילות בעניינים אזרחיים, שלא היה בהם היבט לאומי או פוליטי. 

ארכיון בית משפט השלום העברי בירושלים בשנים 1920–1928 נמצא בארכיון העיר ירושלים.

פולמוס
------

כנגד משפט השלום העברי נטענו מספר טענות:

* שמשפט השלום העברי חותר תחת יסודות בתי הדין הדתיים שהם ערכאת המשפט של עם ישראל
* שמשפט השלום העברי איננו נשען על התיאוריה המשפטית העברית

כנגד הטענה הראשונה טען פלטיאל דייקן שההלכה מתירה התדיינות בפני הדיוטות שאינם דיינים, ושקהילות ישראל בכל הדורות הנהיגו מוסדות דומים לבירור משפטי שישבו בהם פרנסים ראשי הקהל ולאו דווקא דיינים הבקיאים בחושן משפט ושמוסדות אלו התקיימו לצד בתי הדין הרבניים. הוא טען שמשפט השלום העברי נצרך כדי למנוע התדיינות בפני ערכאות האנגלים ושהתנגדות בתי הדין הרבניים למשפט השלום העברי לא מביא את המתדיינים לבתי הדין הרבניים אלא דוחף אותם אל בתי המשפט האנגליים. 

כנגד הטענה השניים טען פלטיאל דייקן שהתאוריה המשפטית תתפתח עם הזמן, בעקבות פעילות משפט השלום העברי. 

חברת "המשפט העברי" הוקמה במוסקבה ב-1918 ובמסגרתה פעל פלטיאל דייקן. כעבור כשנה נאלצה החברה לעזוב את העיר לקייב ומשם אל אודסה עד עלייתו של דייקן לארץ ישראל ב-1921.

תומכי בית משפט השלום העברי טענו שעורכי הדין היהודים היו עוינים כלפי משפט השלום העברי מפני שלא חייב ייצוג משפטי ולא הקפיד על פרוצדורות משפטיות.

לקריאה נוספת
------------

* פלטיאל דייקן, **תולדות משפט השלום העברי: מגמותיו, פעולותיו והישגיו**. הוצאת יבנה 1964.
* על בית המשפט החיפאי - ענת קדרון, **בין לאום למקום - הקהילה העברית בחיפה המנדטורית**, יד יצחק בן-צבי והעמותה לתולדות חיפה, 2012, פרק שביעי.

* Shamir, Ronen (2000) The Colonies of Law. Cambridge University Press

קישורים חיצוניים
----------------

* מרדכי בן הלל הכהן, משפט-השלום העברי בארץ ישראל בפרויקט בן-יהודה
* משפט השלום העברי בארץ-ישראל | ציון במשפט

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  פלטיאל דייקן, המתנגדים המדעיים למשפט השלום, הארץ, 8 בספטמבר 1924
2. ↑  ניר קידר, משפט כחול לבן זהות ומשפט בישראל מאה שנים של פולמוס, עמוד 42-43
3. ↑  **השנים המעצבות 1948-1977, רון חריס**, הקיבוץ המאוחד, 2014
צילום לוויין בו ניתן לראות את אירופה מכוסה חלקית בשלג תחת השפעת גל הקור שאירע באירופה בתחילת 2018 (אנ'). צולם ב-27 בפברואר 2018
**גל קור** היא תופעת מזג אוויר שמאופיינת בהתקררות קיצונית של מזג האוויר על פני אזור נרחב. המונח "גל קור" יכול להתייחס גם לתקופה של מזג אוויר קר במיוחד, אשר עשוי להיות מלווה ברוחות חזקות המגבירות את תחושת הקור.

לפי שירות חיזוי מזג אוויר הלאומי בארצות הברית, גל קור מתייחס לירידה מהירה בטמפרטורה בתוך 24 שעות באופן המצריך לנקוט באמצעי זהירות מיוחדים בתחומי חקלאות, תעשייה, מסחר ופעילויות חברתיות. הקריטריון המדויק לקיומו של "גל קור" נקבע על סמך הקצב בו הטמפרטורה נופלת, ועל סמך טמפרטורת המינימום בפועל בשיא של גל הקור. טמפרטורת מינימום זו תלויה בעיקר במיקום ובתקופה של השנה.

באזורים בהם מתרחשים גלי קור, בדרך כלל ישנם כתוצאה מכך מקרי מוות רבים. הקור, הרוחות הקרות החזקות והשלג בדרך כלל אחראים למקרי המוות, או על תוצאות חמורות אחרות הנעות בין כוויות קור לבין היפותרמיה.

אמצעי זהירות
------------

באזורים מסוימים (כגון סיביר) בעת קור קיצוני אנשים רבים בוחרים לגרום לכלי רכב שפועלים על דלק להמשיך לפעול ברציפות במהלך גל הקור, ולתת לברז המים לפעול ברציפות על מנת שהצנרת לא תיקפא ותפגע.

לקראת גלי קור אנשים בדרך כלל נוהגים להצטייד ברזרבות של מזון, מים ודברים הכרחיים אחרים.

גלי קור במאה ה-21
-----------------

להלן חלק מגלי הקור שאירעו במאה ה-21.

* גל הקור באמריקה הצפונית (2019) - בסוף ינואר גל קור קיצוני אירע באזור המערב התיכון של ארצות הברית כאשר הטמפרטורות צנחו מתחת ל־30.0- מעלות צלזיוס. לפחות 22 בני אדם נספו כתוצאה מגל הקור.
* גל הקור ביבשת אירופה (2017) (אנ')
* הסופה במזרח התיכון (2013)
* גל הקור באירופה בתחילת 2012 (אנ') - באירופה לפחות 590 אנשים מתו כתוצאה מהטמפרטורות הנמוכות אשר צנחו מתחת ל־35- מעלות צלזיוס באזורים מסוימים. אוקראינה נפגעה הכי קשה במהלך גל הקור, עם מעל ל-100 מקרי מוות אשר קרו כתוצאה מגל הקור.
* גל הקור באירופה בשנים 2009-10 (אנ') - באירופה לפחות 90 אנשים מתו כתוצאה מהטמפרטורות הנמוכות אשר גרמו גם לשיבושים בתנועה בחלקים רבים מהיבשת, כולל באזור האיים הבריטיים, בצרפת, בארצות השפלה, בגרמניה, באוסטריה, באיטליה, בפולין, במדינות הבלטיות, בחבל הבלקן, באוקראינה וברוסיה.
* גל הקור באירופה בתחילת 2006 (אנ') - במזרח אירופה וברוסיה היה חורף קר במיוחד במהלך 2006. באזורים מסוימים נמדדו טמפרטורות נמוכות במיוחד שלא נראו באותם האזורים מאז שנות השבעים של המאה ה-20.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גל קור** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007283893705171
* LCCN: sh85027935
* LNB: 000323049

 |
**מיכאיל אבילוב** (ברוסית: **Михаи́л Ави́лов**) (6 בספטמבר 1882 – 14 באפריל 1954) היה אמן באימפריה הרוסית וצייר סובייטי ומחנך לאמנות בלנינגרד. פרופסור ממכון רפין לאמנויות, זוכה פרס סטלין, אמן העם של הפדרציה הרוסית, נחשב לאחד הנציגים המבריקים של האמנות הסובייטית, שמילא תפקיד חשוב בהקמת בית הספר לציור בלנינגרד. הוא ידוע בעיקר בזכות ציורי הקרב שלו.

ביוגרפיה
--------

מיכאיל איבנוביץ' אבילוב נולד ב-6 בספטמבר 1882 בסנט פטרסבורג. בשנים 1893-1903 למד בבית הספר לציור של החברה האימפריאלית לעידוד האמנויות, ולאחר מכן בסטודיו הפרטי של האמן, ליאון דמיטרייב-קבקזסקי. בשנים 1904–1910 למד אבילוב באקדמיה הקיסרית לאמנויות כתלמידם של פרנץ רובאו וניקולאי סמוקיש. משנת 1908 החל להשתתף בתערוכות אמנות.

סטלין סוקר מסדר צבאי, 1938. בול
מיכאיל אבילוב לחם במלחמת העולם הראשונה. לאחר מהפכת אוקטובר של 1917, אבילוב לימד בבית הספר לציור ולעידוד האמנויות בפטרוגרד, ולאחר מכן במכללה לאמנות תעשייתית ובאקדמיה לאמנויות. ב-1932 הוא היה ממייסדי איגוד האמנים הסובייטיים של לנינגרד.

בשנת 1943, אבילוב זכה בפרס סטלין על ציור הקרב שלו "דו-קרב פרסבט עם צ'לוביי בשדה קוליקובו". כמו כן הוענק לו מסדר הדגל האדום של העבודה. בשנת 1953 זכה אבילוב בתואר הכבוד של אמן העם של הפדרציה הרוסית. הוא היה חבר באקדמיה לאמנויות של ברית המועצות.

מיכאיל אבילוב נפטר ב-14 באפריל 1954, בשנת השבעים ושתיים לחייו. הוא נקבר בבית הקברות ניקולסקויה בשטח של אלכסנדר נבסקי לברה בלנינגרד. ציוריו נמצאים במוזיאון הרוסי, בגלריית טרטיאקוב, ובמוזיאונים לאמנות ובאוספים פרטיים ברוסיה, אוקראינה, יפן, סין, צרפת, אנגליה ומדינות נוספות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיכאיל אבילוב** בוויקישיתוף
* מיכאיל אבילוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  *Художники народов СССР. Биобиблиографический словарь. Т. 1.* М. Искусство, 1970. С.42-43.
2. 1 2  Sergei V. Ivanov. Unknown Socialist Realism. The Leningrad School. Saint Petersburg, NP-Print Edition, 2007. P.12, 13, 19, 356, 361-363, 367, 370, 371, 378-385, 388, 390, 392, 395, 447.
3. ↑  *The Leningrad School of Painting. Essays on the History*. St Petersburg, ARKA Gallery Publishing, 2019. P.340.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb149686739 (data)
* ISNI: 0000 0000 6904 4029
* LCCN: no2020141356
* LNB: 000315239
* NKC: pna2014805383
* RKD: 346949
* ULAN: 500190258
* VIAF: 96685193
* WorldCat: viaf-96685193

 |
**איגור ולדימירוביץ' פבלוב** (ברוסית: **Игорь Владимирович Павлов**; נולד ב-18 ביולי 1979) הוא אתלט רוסי בעבר. אלוף העולם באולם (בודפשט 2004), מקום רביעי במשחקים האולימפיים (אתונה 2004), פעמיים ברציפות מקום רביעי באליפות העולם (הלסינקי 2005 ואוסקה 2007), אלוף אירופה באולם (מדריד 2005), סגן אלוף האוניברסיאדה (דאיגו 2003) וזוכה המכביה (המכביה השמונה-עשרה 2009) בקפיצה במוט.

ביוגרפיה
--------

פבלוב נולד במוסקבה.

### 2003

#### סגן אלוף האוניברסיאדה

באוניברסיאדה שנערכה בדאיגו, קוריאה הדרומית באוגוסט 2003 הוא זכה במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 5.65 מטר.

### 2004

#### אלוף עולם באולם

באליפות העולם באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה במרץ 2004 הוא זכה במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 5.80 מטר לפני אדם פטצק מצ'כיה (5.70 מטר) ודניס יורצ'נקו מאוקראינה (5.70 מטר).

#### מקום רביעי במשחקים האולימפיים

באולימפיאדת אתונה שנערכה באוגוסט הוא סיים במקום רביעי בקפיצה במוט בתוצאה של 5.80 מטר.

### 2005

#### אלוף אירופה באולם

באליפות אירופה באולם שנערכה במדריד, ספרד במרץ 2005 הוא זכה במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 5.90 מטר לפני דניס יורצ'נקו מאוקראינה (5.85 מטר) טים לובינגר מגרניה (5.80 מטר).

באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום רביעי בקפיצה במוט בתוצאה של 5.65 מטר בתוצאה זהה לזוכה במדליית ארד בן ארצו פבל גרסימוב.

### 2007

באליפות העולם שנערכה באוסקה, יפן באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום רביעי בקפיצה במוט בתוצאה של 5.81 מטר, בתוצאה זהה לזוכה במדליית ארד, דני דקר מגרמניה.

### 2008

באולימפיאדת בייג'ינג הוא סיים במקום תשיעי בקפיצה במוט בתוצאה של 5.60 מטר.

### 2009

#### אלוף המכביה

בתחרויות האתלטיקה של המכביה השמונה-עשרה שנערכו ביולי 2009 הוא ניצח בתחרות הפתוחה בקפיצה במוט בתוצאה של 5.55 מטר.

באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום 16 בקפיצה במוט בתוצאה של 5.55 מטר.

שיאים אישיים
------------

### אצטדיון

* קפיצה במוט: 5.81 מטר (2007)

### אולם

* קפיצה במוט: 5.90 מטר (2005)

חיים אישיים
-----------

פבלוב נשוי ואב לבת.

קישורים חיצוניים
----------------

* איגור פבלוב, באתר olympedia.org
* איגור פבלוב, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* איגור פבלוב, באתר ליגת היהלום

הערות שוליים
------------

1. ↑  ניר שועלי, קרויטר שני בקפיצה לגובה, אולחובסקי שלישי במוט, באתר מקור ראשון, 14 ביולי 2009

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 14223486

 |
הרב **מנחם מנדל פֶּבְזְנר** (נולד ב־27 באפריל 1968), הוא רב מתנועת חב"ד המשמש כרבה הראשי של העיר סנקט פטרבורג בצפון רוסיה מטעם איגוד הקהילות היהודיות ברוסיה

ביוגרפיה
--------

מנחם נולד לאביו הרב שלום דב בר פבזנר בקראון הייטס, ניו יורק באפריל 1968. הוא דור שביעי לרב מרדכי פויזנר, אחיו של אדמו"ר הזקן מתנועת חב"ד. אמו הרבנית רחל לאה היא בתו של המשפיע הרב ניסן נמנוב.

הוא למד בישיבת אהלי תורה בניו יורק. בהיות בן 20 התייתם מאביו שנפטר בפתאומיות ולמד בישיבת תומכי תמימים בבית 770.

בשנת 1992 מונה כשליחו של הרבי מלובביץ׳ לעיר פטרבורג. בהגיעו הוא החל בפיתוח תכניות קהילתיות ושימש כרב וכאב בית הדין בבית הכנסת הכוראלי הגדול בעיר. בשנת 1996 מונה לרב הראשי של פטרבורג. חלק חשוב בפעילותו מוקדש להקמת תשתית לחינוך יהודי ולתוכניות לנוער יהודי והוא רב הקהילה היהודית בסנקט פטרבורג.

פבזנר הוא חבר בועידת רבני אירופה, מכהן כרבה הראשי של איזור צפון-מערב רוסיה מטעם איגוד הקהילות היהודיות ברוסיה, חבר במועצה הרבנית של איגוד הקהילות היהודית ברוסיה וחבר בוועדת שלוחי הרבי מלובביץ׳ בחבר המדינות.

ב־2004, קיבל מדליית זהב מנשיא רוסיה ולדימיר פוטין שהוענקה לו על ידי מושל סנקט פטרבורג אלכסנדר בגלוב, לרגל 300 שנה לעיר וכהוקרה על הפעילות היהודית בעיר.

חיים אישיים
-----------

הוא נשוי לשרה מישולובין. לשניים חמישה ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

 אתר האינטרנט הרשמי של מנחם מנדל פבזנר (ברוסית)

* רבנות העיר סנקט פטרבורג באתר הרבנות הראשית לרוסיה

הערות שוליים
------------

1. ↑
**ההסכם האנגלו-מצרי** (באנגלית: **Anglo-Egyptian Treaty**) הוא כינויו של הסכם שנחתם בין מצרים ובין בריטניה ב-1936 שהסדיר את סיום הכיבוש האנגלי במצרים, את נסיגת הכוחות הבריטים ממצרים, ואת היחסים בין שתי המדינות בהקשר של יחסי החוץ, וניהול סודאן ותעלת סואץ.

הרקע לחתימת ההסכם
-----------------

בשנת 1922 הכריזו הבריטים כי מצרים, שהייתה תחת שלטון צבאי בריטי משנת 1882, היא מדינה עצמאית, ותנוהל כפרוטקטורט בריטי. הכרזה זו לא סיפקה את השאיפות המצריות לעצמאות. משברים חוקתיים ומהומות סיכנו את היציבות במדינה, ועם מותו של המלך פואד הראשון הוביל ראש הממשלה מטעם מפלגת הוופד מוסטפא א-נחאס פאשה לחתימת חוזה שיסדיר את יחסי שתי המדינות.

חתימת החוזה וסעיפיו
-------------------

ההסכם נחתם במשרד החוץ בלונדון ביום 26 באוגוסט 1936 על ידי שר החוץ אנתוני אידן, הלורד שומר החותם לורד הליפקס, שר הפנים ג'ון סיימון, ראש הממשלה רמזי מקדונלד והנציב העליון למצרים (שהוראות ההסכם שינו את משרתו לשגריר בריטניה במצרים) מיילס לאמפסון. מהצד המצרי חתמה משלחת של 13 נציגים בראשות מוסטפא א-נחאס פאשה.

תוקפו של ההסכם היה עשרים שנה, והוא הסדיר את עצמאותה של מצרים כמדינה החברה בחבר הלאומים. המדינות הסכימו על ברית צבאית ומדינית, וסוכם כי הצבא הבריטי יקטין את נוכחותו במצרים ל-10,000 חיילים וכוחות עזר, שיוצבו באזור תעלת סואץ. כן סוכם כי סודאן תמשיך להתנהל כקונדומיניום (משטר משותף) אנגלו- מצרי.

קיומו של ההסכם
--------------

ב-1937 מילאה בריטניה אחר שתי התחייבויות חשובות לפי ההסכם. האחת - צירופה של מצרים לחבר הלאומים, והשנייה, הסכמה לוויתור על הקפיטולציות, הזכויות המיוחדות לתושבי חוץ, שנהגו עוד מימי השלטון העות'מאני. עם זאת, ברבות הימים נתפס ההסכם כמגביל את עצמאותה של מצרים, והופר מספר פעמים על ידי בריטניה. בריטניה החזיקה במצרים צבא גדול משהתחייבה בהסכם, ולא הסתפקה בבסיסים באזור התעלה, וכן התערבה מספר פעמים בענייניה הפנימיים של מצרים. כך, למשל, ב-4 בפברואר 1942 כפתה בריטניה בכוח על המלך פארוק לפזר את ממשלתו ולשוב ולמנות את א-נחאס לראש ממשלה, לאחר שהקיפה את ארמונו בצבא.

בתקופת מלחמת העולם השנייה מילאה מצרים את מחויבויותיה על פי החוזה, והעמידה את אדמתה לרשות הצבא הבריטי, אך לא הצטרפה בעצמה למלחמה, ולא הכריזה מלחמה על מדינות הציר עד סמוך לסוף המלחמה, בשנת 1945.

ביטול ההסכם ואחרית דבר
----------------------

באוקטובר 1951 הודיעה מצרים באופן חד צדדי על ביטול ההסכם. בשנת 1954, לאחר המהפכה המצרית ועלייתו לשלטון של גמאל עבד אל נאצר חתמו הצדדים על הסכם חדש שהסדיר באופן סופי את נסיגת כוחות בריטניה מאזור תעלת סואץ. נסיגת הכוחות הבריטיים הושלמה ב-18 ביולי 1956 וב-26 ביולי נאצר הכריז על הלאמת חברת תעלת סואץ. בעקבות צעד זה, בריטניה וצרפת השתלטו על תעלת סואץ במבצע מוסקטר, כחלק ממבצע קדש. בעקבות הלחימה, התקבלה החלטה של האומות המאוחדות על העברת תעלת סואץ לבעלות מצרים.

ראו גם
------

* העסק הביש

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ההסכם האנגלו-מצרי** בוויקישיתוף
* ההסכם האנגלו-מצרי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

* ההסכם האנגלו מצרי הוויקי של ד"ר אורי אמיתי.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  חיים מסינג, **אנציקלופדיה היסטורית של מדינות העולם**, הוצאת עמיחי, 1966, עמ' 661
2. ↑  חוזה אנגליה-מצרים נחתם, דבר, 27 באוגוסט 1936
3. 1 2  יעקב שמעוני, **מדינות ערב - פרקי היסטוריה מדינית**, הוצאת עם עובד, 1994, עמ' 146
4. ↑  ארה"ב וצרפת תומכות בבריטניה בהתנגדותה לביטול החד צדדי של החוזה עם מצרים, דבר, 11 באוקטובר 1951
מרק קציצות מבעבע על כיריים
**בעבוע** היא שיטת בישול שבאמצעותה מבשלים מזון בנוזלים חמים בטמפרטורה הנמוכה מנקודת הרתיחה של מים (100 מעלות צלזיוס) ומעל טמפרטורת שליקה (71–80 מעלות צלזיוס). בכדי להגיע לבעבוע יציב, יש להביא נוזל לרתיחה ולהפחית את מקור החום שלו לטמפרטורה נמוכה וקבועה.

בהכנת אוכל
----------

בעבוע היא שיטת בישול עדינה יותר מהרתחה ומונע מהמזון להתקשות או להתפרק. שיטת זו היא בדרך כלל שיטת בישול מהירה ויעילה. מזון שבושל בבעבוע בחלב או בשמנת במקום במים מכונה לפעמים מוקרם. טמפרטורת הבעבוע המתאימה היא נושא שנוי במחלוקת בין שפים, לפי המכון הקולנירי של אמריקה הטמפרטורה האידיאלית מתחילה מ-82 מעלות צלזיוס.

### מטבח יפני

במטבח היפני, בעבוע נחשב לרוב לאחת מארבעת טכניקות הבישול הבסיסיות, יחד עם צלייה, אידוי וטיגון עמוק. 

### מטבח אמריקאי

אוכל שמוכן בסיר לבישול איטי מבושל בבעבוע. מנות רבות מבושלות באופן זה במטבח האמריקאי, ביניהן: נזידים, צ'ילי קון קרנה ומרקים.

### מטבח בולגרי

אוכל בולגרי מסורתי, ובמיוחד מנות בשר רכות, מבושלות בבעבוע לעיתים קרובות לפרקי זמן ממושכים. נזיד הגולאש ופפריקש המאפיינות מטבח זה מבושלות בבעבוע.

### מטבח הולנדי ופלמי

 מבער הולנדי טיפוסי לבעבוע בשר
במטבח ההולנדי והפלמי המסורתי, נתחי בקר שאינם רכים מבשלים בבעבוע במשך מספר שעות לקבלת פלמנדה קרבונדה (נזיד פלמי). באופן מסורתי מבשלים בלהבה נמוכה, הבוערת מצריכת שמן. על כיריים מודרניות, נהוג בהולנד לבשל נזידים באש נמוכה מאוד. בדרך כלל משתמשים במחבת ברזל יצוק עם תחתית עבה. הבשר מוכן אם ניתן לפרק אותו בקלות לסיבים.

### מטבח פרסי

בעבוע הוא אחד מסגנונות הבישול הפופולריים ביותר באיראן ובאפגניסטן. במטבח הפרסי המסורתי, כמעט כל סוגי החורשט הפרסי מבושלים בבעבוע במשך מספר שעות. מקרה דומה עם מספר מנות איראניות אחרות ביניהן אבגושט ובוזבאש.

### תנורים מודרניים

חלק מתנורי הגז המודרניים מצוידים במבער בעבוע, כאשר מבערים כאלה ממוקמים בדרך כלל בחלקו האחורי של התנור. בכיריים חשמליות רבות יש מצב בעבוע מובנה.

### בישול איטי

 ערך מורחב – **בישול איטי (מונח)**  

סיר לבישול איטי הוא סיר חשמלי המשמש לבעבוע של מזון במשך שעות בכל פעם.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Simmer definition from About.com - Culinary arts. Retrieved May 2009.
2. ↑  The Culinary Institute of America (CIA). (2011). *The Professional Chef, 9E* (p. 263). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, Inc.
3. ↑  Hosoi, C. (2012). *Cooking Classics: Japan. A Step-by-Step Cookbook* (p. 13). Singapore: Marshall Cavendish Cuisine.
4. ↑  "Simmering meat". נבדק ב-1 ביוני 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
5. ↑  Gisslen, W. (2011). *Professional Cooking, 7E* (p. 71). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, Inc.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph471362

 |
‏אז סמי המנומרת שמע עמית 
שש מאמירא ‏ ‏נקראת גם חרא ילד 
הוא אוהב להרוס לאנשים את החיים ותפקידו בחיים היא להגעיל אנשים בתור שממית הוא לא סובל שקוראים לו ליבנת או שווארמה והוא ממושב חצב שזהוא מקומו של הערסים המצויים הוא אידיוט ברמה בלתי מוגבלת והרבה קוראים לו עמית השממית

מאפיינים
--------

שממיות אלה גדולות יחסית. אורכן של הנקבות מגיע ל-18–20 ס"מ ומשקלם 50–70 גרם בעוד הזכרים מגיעים לאורך 20–28 ס"מ ושוקלים 60–80 גרם. הם בעלי כפות רגליים גדולות, הזנב מנופח אך מסתיים בקצה דק והראש עבה ובעל עיניים גדולות עם עפעפיים בולטות. שממיות החיות בטבע נוהגות לאכול את עורם שהם משילים.

השממיות משני הזוויגים בעלות עור גס מכוסה גבשושיות בצבע צהוב מנומר בכתמים שחורים בדומה לנמר או ברדלס לאורך כל הגב והראש, ואילו הזנב בצבע אפור עם גבשושיות שחורות. ראשן מעוטר בצבעי אזהרה אלו כדי להגן על השממית מפני טורפים, הטורפים מאמינים שהשממית רעילה ומתרחקים ממנה.

בשונה משממיות אחרות, שממית זו חסרת בלוטות דביקות ברגליה ואינה יכולה לטפס. היא פעילה בעיקר בשעות הלילה הקרירות יחסית ובהן היא יוצאת לצוד. טרפה כולל בעיקר חרקים כמו צרצרים, תיקנאים וזחלי קמח, וגם כל יצור קטן ממנה. השממית יכולה לאבד את זנבה תחת לחץ, אך תנסה להימנע מכך משום שהזנב אוגר שומן בשעות מחסור. היא יכולה לצום זמן רב, מסתמכת על שומן שאגרה בזנבה. טורפיה העיקריים הם שועלים ונחשים. במקום זה היא משתמשת בהסוואתה או נמלטת במהירות למאורה קטנה.

בטבע, נותרו כמה מאות פרטים בלבד, עקב מלחמות באזורים בהם השממית המנומרת חיה. בשבי השממית משגשגת עקב היותה בעל חיים קל לרבייה ונוח לגידול.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שממית מנומרת** בוויקישיתוף
* שממית מנומרת, באתר ITIS (באנגלית)
* שממית מנומרת, באתר NCBI (באנגלית)
* שממית מנומרת, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* שממית מנומרת, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* שממית מנומרת, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007546637905171
* NKC: ph436721

 |
**פריץ יוליוס למפ** (בגרמנית: **Fritz-Julius Lemp**‏; 19 בפברואר 1913 – 9 במאי 1941) היה קפיטן-לויטננט בקריגסמרינה במהלך מלחמת העולם השנייה ומפקד U-28‏, U-30 ו-U-110.

הוא הטביע את אוניית הנוסעים הבריטית SS את'ניה בספטמבר 1939, תוך הפרה של אמנות האג. אדמירל קרל דניץ והתעמולה הנאצית התנערו מאחריותה של גרמניה לטביעה. למפ מת ב-9 במאי 1941 כאשר הצוללת שעליה פיקד נלכדה.

ביוגרפיה
--------

למפ נולד ב-19 בפברואר 1913 בצ'ינגדאו, והיה בנו של קצין שהוצב במה שהיה אז "הפרוטקטורט הגרמני" של קיאוטשו. ב-1 באפריל 1931 הצטרף לרייכסמרינה. לאחר אימוני חי"ר בשטרלזונד ואימונים על סיפון הסיירת הקלה קרלסרוהה, החל אימוני צוללות באפריל 1935. ב-1936 הפך לקצין משמרת ב-U-28, עליה פיקד כמפקד משנת 1938.

ב-3 בספטמבר 1939, בזמן שפיקד על U-30, הטביע למפ את אוניית הנוסעים את'ניה בתפוסה של 13,581 טון, הספינה הבריטית הראשונה שהוטבעה במלחמת העולם השנייה. למפ טען מאוחר יותר שהעובדה שהיא ניהלה מסלול זיגזג שנראה כחורג בהרבה מנתיבי השיט הרגילים גרמה לו להאמין שהיא או ספינת צבא או סיירת סוחר חמושה; כשהבין את טעותו, הוא נקט בצעדים הראשונים להסתרת העובדות על ידי השמטת רישום ביומן של הצוללת, והשביע את צוותו לחשאיות. אדולף היטלר החליט שיש לשמור את התקרית בסוד מסיבות פוליטיות, והעיתון הגרמני פלקישר באובכטר פרסם מאמר שהאשים את אובדן האת'ניה על הבריטים, והאשים את וינסטון צ'רצ'יל, אז לורד האדמירליות הראשון, בהטבעת הספינה כדי להסיט את המדינות הנייטרליות נגד גרמניה הנאצית. האמת לא התגלתה עד ינואר 1946 במשפטי נירנברג, במהלך התיק נגד גרוס אדמירל אריך רדר, כאשר הוקראה הצהרה של אדמירל קרל דניץ שבה הוא הודה שאת'ניה טורפדה על ידי U-30 וכל מאמץ נעשה כדי להסתיר את זה, כולל הוראה ללמפ לשנות את ספר היומן שלו.

ב-14 באוגוסט 1940 עוטר למפ בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-21 בנובמבר 1940 הוא מונה למפקד ה-U-110‏. U-110 ערכה שני סיורים, הטביעה שלוש ספינות במשקל כולל של 10,149 טון ופגעה בשתיים נוספות במשקל כולל של 8,675 טון. ב-23 במרץ 1941, תותח ה-105 מ"מ שעל סיפונה התפוצץ במהלך ירי, ושלושה אנשים נפצעו. U-110 נלכדה ב-9 במאי 1941 בצפון האוקיינוס האטלנטי מדרום לאיסלנד על ידי המשחתות אה"מ בולדוג, אה"מ ברודוויי והקורבטה הבריטית אה"מ אאובריטיה. לאחר מטעני עומק אילצו את הצוללת לעלות אל פני השטח, שם היא הופגזה, למפ הורה לצוות לנטוש את הספינה ולפתוח את פתחי האוורור על מנת להטביע את הצוללת הפגועה.

למפ לא נמנה עם 34 הניצולים שחולצו על ידי כלי השיט של בעלות הברית, ואחד מתיאורי גורלו הוא ששחה בחזרה לצוללת כשהבין שמטעני ההשמדה העצמית לא עומדים להתפוצץ, או שנורה ונהרג על ידי חוליית ההשתלטות על הצוללת, אולם מפקד החוליה, באלמה הבטיח לעיתונאים גרמנים שלא נורתה ירייה בשום עת על ידי חולייתו. ג'ו בייקר-קרסוול, מפקד הבולדוג, הכחיש גם הוא שלמפ נורה, וההסבר הבריטי הרשמי נותר שלמפ התאבד בטביעה כשהבין את ההשלכות של כישלונו. חוליית ההשתלטות של באלמה עלתה על הצוללת, ולכדה מכונת אניגמה שלמה ואת ספרי הקוד, אשר יתרמו לפענוח הקודים הצבאיים הגרמניים על ידי המודיעין הבריטי שבסיסו בבלצ'לי פארק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פריץ-יוליוס למפ** בוויקישיתוף
* פריץ-יוליוס למפ, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Williams, Andrew, 2002. The Battle of the Atlantic, London: BBC.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n88003089
* VIAF: 48302464
* WorldCat: lccn-n88003089

 |
**ניקולאי יוסיפוביץ' ראטל** (ברוסית: **Никола́й Ио́сифович Ра́ттэль**;‏ 3 בדצמבר 1875 – 3 במרץ 1939) היה גנרל רוסי אשר שימש כראש מטה השדה וכראש המטה הכללי של הצבא האדום במהלך מלחמת האזרחים הרוסית. נרצח במהלך הטיהורים הגדולים.

ביוגרפיה
--------

ראטל נולד בסטארי אוסקול ב-3 בדצמבר 1875. ב-1893 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית, וב-1896 הוצב כלוטננט במשמר הקיסרי. ב-1902 סיים את לימודיו באקדמיית המטה הכללי "ניקולייב". בפברואר 1904 הועבר למזרח הרחוק הרוסי, ושרת בין הירת ביחידת ההגנה על בניית הרכבת הטרנס-סיבירית. הוא לחם במלחמת רוסיה-יפן, וב-1906 הועלה לדרגת פודפולקובניק. בספטמבר 1908 הוא מונה למפקד גדוד ברגימנט הרובאים הסיבירי ה-1. בדצמבר 1911 הוא הועלה לדרגת פולקובניק. ב-1912 שרת כמדריך בבית הספר לתותחנים.

בתחילת מלחמת העולם הראשונה, שרת בתפקידי מטה בסטאבקה. במאי 1915 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-12. בתחילת 1916 הוא הועלה לדרגת גנרל-מאיור. לאחר מכן שרת בהחזית הדרום-מערבית. לאחר מהפכת אוקטובר, הוא התגייס לצבא האדום. ב-6 בספטמבר 1918 הוא מונה לראש מטה השדה - אחד משני המטות הכלליים של הצבא האדום באותה תקופה. הוא כיהן בתפקיד עד 21 באוקטובר של אותה שנה. ב-22 באוקטובר 1919 הוא מונה לראש המטה הכללי השני של הצבא הרוסי.

בתפקידו זה, השתתף ראטל בתכנון המתקפות של הצבא האדום במהלך מלחמת האזרחים, וכן ביצירת מערכת חינוך צבאית חדשה, ובעיצוב מדים חדשים עבור הצבא האדום. ב-10 בפברואר 1921 הוא סיים את התפקיד. הוא המשיך למלא תפקידי מטה בכירים, ובמקביל שימש כראש המחלקה האדמיניסטרטיבית והכלכלית של האו.ג.פ.או. ב-1925 סר חינו בעיני השלטונות והוא פוטר מהצבא. הוא התגורר במוסקבה ושימש כיו"ר של כמה אגודות חברתיות אזרחיות.

ב-13 במרץ 1930 הוא נעצר על ידי האו.ג.פ.או. בחשד לקשר עם "ארגון קומוניסטי מעבר לים". ב-25 במאי של אותה שנה, הוא שוחרר. ב-28 ביולי 1938, כחלק מהטיהורים הגדולים, נעצר ראטל בשנית, והואשם ב"חברות בארגון טרור אנטי-מהפכני". הוא נרצח ב-3 במרץ 1939 בגיא ההריגה בקומונרקה. שמו טוהר ב-1956.

קישורים חיצוניים
----------------

* ניקולאי ראטל באתר המוקדש לצבא הרוסי במלחמת העולם הראשונה
* ניקולאי ראטל באתר כרונוס העוסק בהיסטוריה צבאית רוסית
* ניקולאי ראטל במילון האנציקלופדי הצבאי הרוסי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 2169155286585587180009
* WorldCat (עם VIAF): 2169155286585587180009

 |