recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
האביר **איגנץ** (יצחק) **וכסלמן**, (בהונגרית: **Wechselman Ignác**; מיקולוב, 22 בספטמבר 1828 – בודפשט, 17 בפברואר 1903) היה אדריכל ונדבן יהודי-הונגרי.

ביוגרפיה
--------

איגנץ וכסלמן נולד במשפחה יהודית, למד בברלין ובווינה, שם הפך לידידו ולעוזרו של האדריכל לודוויג פרסטר. בשנת 1856 עבר לבודפשט, שם, כנציגו של פרסטר, פיקח על בניית בית הכנסת הגדול של בודפשט ברחוב דוהאני. לאחר מכן הוציא לפועל למעשה את רוב יצירותיו של האדריכל ההונגרי המפורסם מיקלוש איבל. כך בין עבודותיו: בניית גן הטירה, ארמון המכס, מבני האוניברסיטה הישנים וספריית האוניברסיטה וכו'. רוב המבנים המונומנטליים שהוקמו בבירת הונגריה בין השנים 1870 לבין 1890 תוכננו על ידו. גם עבודותיו העצמאיות כללו ארמונות, טחנות, מפעלים, כנסיות.

### תואר אצולה

ב-1886 קיבל את מסדר כתר הברזל הדרגה השלישית (שייסד נפוליאון באיטליה), וזמן קצר לאחר מכן העניק לו מלך הונגריה, פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, תואר אצולה ההונגרית. ראייה הנחלשת אילצה את וכסלמן לפרוש מהחיים הפעילים ב-1890, ולאחר מכן הקדיש את זמנו לפעילות פילנתרופית בבודפשט.

### נדבנות

הוא הנציח את שמו בצוואתו, שבה תרם 1,400,000 כתרים למכון לעיוורים יהודים הקרוי על שמו, תוך קביעה שחציו יוקדש לילדים יהודים וחציו לילדים נוצרים שיתקבלו למכון. הוא גם הוריש בצוואתו שני מיליון כתרים עבור סיוע למורים ומורים יהודים ונוצרים נהנו כאחד בחלקים שווים. מכון וכסלמן לעיוורים עבר לכיכר בתלן ב-1926 משום שבגלל הפיחות במטבע ההונגרי אחרי מלחמת העולם הראשונה לא ניתן היה להחזיקו במתכונתו המקורית ואחרים לא דאגו לתוספת כספים ל"קרן האצילית". ארמון מכון וכסלמן המקורי שהקים, נמכר (היום: בית ספר יסודי לשיפור התנועה).

אשתו הייתה ז'ופיה נוישלוס (1914-1838). שניהם הובאו למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני בבודפשט.

לקריאה נוספת
------------

* איגנץ וקסלמן באנציקלופדיה היהודית
* איגנץ וכסלמן בארכיון הווירטואלי של בלה לייטה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איגנץ וכסלמן** בוויקישיתוף
* לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. איגנץ וכסלמן
* איגנץ וכסלמן באתר מכון איבל
* הוילה של איגנץ וכסלמן בבודפשט
* הבניין המקורי של המכון לעיוורים יהודים
* איגנץ וכסלמן ב- Österreichisches Biographisches Lexikon

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007513588905171
* GND: 1207424048
* VIAF: 308698924
* WorldCat: viaf-308698924

 |
**נחמיה מאירי (יודנלרנר)** (27 באוגוסט 1926 – 24 בינואר 2013) היה סוכן במוסד, כיהן כראש יחידת קיסריה וראש יחידת כידון.

ביוגרפיה
--------

מאירי נולד בדמבלין שבפולין. לאחר פלישת גרמניה לפולין, אספו הנאצים את מאירי ובני משפחתו לבור הריגה ביער, מאירי הצליח לחמוק מהטבח לאחר שהתחזה למת. בהמשך המלחמה נתפס והועסק בעבודות פרך בשדה תעופה. בתקופה זו הציל את חייו של קצין לופטוואפה שמטוסו התרסק ועלה באש, מאירי טיפס למטוס הבוער וחילץ את הטייס מחוסר ההכרה.

ב-1946 עלה לארץ ישראל. היה חבר בהכשרת דגניה ב' וחבר בגדוד השלישי של הפלמ"ח. במלחמת העצמאות נפל בשבי הלגיון הירדני אך הצליח להימלט. לאחר המלחמה הצטרף לש.ב ומשם עבר למוסד. היה חלק מיחידת קיסריה וממקימי יחידת החוד "כידון". הוא השתתף במבצע ברן, בפעילות נגד המדענים הגרמנים במצרים ובחיפוש אחר הילד יוסל'ה שוחמכר. במבצע זעם האל היה בחוליה שחיסלה את ואאל עאדל זועייתר, את מחמוד המשארי, את באסל אל-קובייסי, את סעיד מוקאסי וכן פיקד על חוליה שעקבה אחר אחמד בושיקי, הוא נפצע ברגלו ושב לישראל, לפני שבושיקי חוסל עקב זיהוי שגוי. בפעולה אחרת היה חלק מסוכני המוסד שעקבו אחר חוליית ארגון ספטמבר השחור בראשות אמין אל הינדי שתכננה לפגוע במטוס אל על באיטליה באמצעות טילי נ"מ. מאירי סבר שיש לחסל את החוליה, אך הצטווה במקום זאת ללכת למשטרה האיטלקית ולמסור את המידע על הפיגוע המתוכנן. הפיגוע סוכל אך אנשי החוליה שוחררו לאחר חודשים בודדים.

לאחר פרישתו מהמוסד עבד כקצין הביטחון בידיעות אחרונות.

מאירי נפטר ב-2013 ונקבר בבית הקברות ירקון. הותיר אחריו אישה, בן ובת.

לקריאה נוספת
------------

* רונן ברגמן, Rise and Kill First: The Secret History of Israel's Targeted Assassinations, Random House

קישורים חיצוניים
----------------

* אריה אבנרי, מותו של איש הצללים, באתר News1 מחלקה ראשונה‏, 28 בינואר 2013
* נחמיה מאירי באתר הפלמ"ח

הערות שוליים
------------

1. ↑  ד"ר אורי מילשטיין, ‏גודל הפיאסקו: ספר חדש מנפץ את הגרסה הרשמית על מחדל החיסול בלילהאמר, באתר מעריב אונליין, 7 בדצמבר 2019
2. ↑  מותו של איש הצללים, באתר www.news1.co.il
3. ↑  נחמיה מאירי באתר GRAVEZ
**אָהָל מָצוּי** (שם מדעי: *Mesembryanthemum nodiflorum*) הוא צמח חד-שנתי בסוג אהל ממשפחת החיעדיים.

מאפיינים
--------

האהל המצוי הוא צמח בשרני נמוך, הגדל בסביבה מדברית ובמלחות. הצמח אופייני לדרומה של אפריקה, אך פלש גם לאוסטרליה, למערב ארצות הברית ולמקסיקו.

גובה הגבעולים יכול להגיע ל-20 ס"מ. 

לפרח עשרות של עלי כותרת חוטיים. עלים אלה מתפתחים מאבקנים מנוונים.

הצמח גדל בצפיפות ויוצר מרבדים פרחוניים. הצמח פורח בחודשים פברואר, מרץ, אפריל, מאי ויוני. צבעי עלי הכותרת לבן, והפרחים דו מיניים.

עלי הצמח נגדיים, שני עלים גדלים בכל מפרק. צורת העלים דמוית גליל. אורך העלים - עד 2 ס"מ. צבע העלים ירוק או אדום.

ברפואה העממית מייחסים לריר של עלי האהל סגולה רפואית לטיפול במחלות עור ובכוויות קלות.

מזוהה עם "אהלות" שנזכר בתנ"ך כצמח בשמים.

ראו גם
------

* אהל הגבישים
* אהל מגושם

לקריאה נוספת
------------

* מיכה לבנה, **לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל**, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 (הספר בקטלוג ULI)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אהל מצוי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TPL
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* צמחיית ישראל ברשת
* צמח השדה
* Tropicos
 |

* תיאור הצמח באתר משרד החקלאות של ארצות הברית

הערות שוליים
------------

1. ↑  משפחת החיעדיים, באתר "צמח השדה"
איאן פירס
**איאן פירס** (באנגלית: **Iain Pears**; נולד ב-1 בינואר 1955) הוא היסטוריון אנגלי המתמחה בהיסטוריה של האמנות, וכן סופר ועיתונאי.

איאן פירס למד במוסדות שונים, ביניהם וולפסון קולג' באוקספורד, ולאחר מכן עבד בין 1982 ל-1990 כעיתונאי באיטליה, צרפת, בריטניה וארצות הברית עבור הBBC, ערוץ 4 של הטלוויזיה הבריטית וערוץ ZDF הגרמני, כמו גם עבור סוכנות הידיעות רויטרס. כעיתונאי כיסה תחומים מגוונים, לרבות כלכלה וספורט.

בשנת 1987 היה לעמית בקתדרה על שם גטי לאמנויות ומדעי הרוח באוניברסיטת ייל. בשנת 1989 יצא לאור ספרו הראשון, ספר עיון בשם "גילוי הציור" (The Discovery of Painting), העוסק בתחילת העניין הציבורי באמנות הציור באנגליה של המאה ה-17.

בתחילת שנות ה-90 החל לפרסם סדרת ספרי מתח המציגים דמות בשם ג'ונתן ארגייל, היסטוריון של האמנות, הפועל ביחד עם המפקחת פלאביה די סטפנו מהמחלק למניעת פשעי אמנות של משטרת איטליה למניעת מקרי שוד וזיוף של יצירות אמנות. הספרים התבססו על נרטיב מתוחכם, ומחקר היסטורי מדויק. הסדרה, שכללה שבעה ספרים שפורסמו בין שנת 1991 לשנת 2000 זכתה להצלחה מסוימת, אך גם הצלחה זו הותירה את פירס אלמוני יחסית.

עיקר פרסומו של פירס הגיע עם פרסום הספר "מקרה ידוע מראש" (An Instance of the Fingerpost) בשנת 1998. ספר זה הוא מעין רומן מתח העוסק ברצח המתבצע באנגליה של המאה ה-17, שלאחר הרסטורציה, השבת בית סטיוארט אל כס המלוכה. הרקע ההיסטורי הוא מדויק, ודמויות ככריסטופר רן או ג'ון לוק מופיעות כדמויות משנה בעלילה. העלילה נפרשת מפיהן של ארבע דמויות בדיוניות, כאשר כל דמות מייצגת זווית ראייה אחרת (העד התמים, העד העוין, השופט, ועד הראייה), בנרטיב מורכב ומסובך, המתייחס לקשר בין האמת, האמנות והבדייה הספרותית. הספר תורגם למספר שפות, וכן לשפה העברית על ידי בועז וייס, ויצא בהוצאת כנרת בשנת 2001.

ספר נוסף ברוח זו היה "חלום סקיפיו" (2002) שאף הוא יצא בהוצאת כנרת בשנת 2006, בו נפרשת עלילה בה שלוש דמויות, הפועלות בתקופות היסטוריות שונות (ימיה האחרונים של האימפריה הרומית, ימי המגפה השחורה, וצרפת של וישי) נאבקות מול הנסיבות ההיסטוריות ומול סיפור אהבה בלתי אפשרי, בשלוש עלילות הנקשרות זו בזו באופן מורכב ומתוחכם.

פירס חי כיום עם אשתו וילדיו באוקספורד.

קישורים חיצוניים
----------------

* איאן פירס, ברשת החברתית Goodreads

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007266329205171
* BIBSYS: 90084753
* BNE: XX1169303
* BnF: cb122051368 (data)
* GND: 120409178
* ICCU: REAV096426
* ISNI: 0000 0001 2142 1232
* LCCN: nr89003742
* LNB: 000046470
* NDL: 00515462
* NKC: xx0020843
* NLG: 84374
* NLK: KAC200506312
* NTA: 07408156X
* SNAC: w6nk64cf
* SUDOC: 03068482X
* Trove: 949525
* VIAF: 85432341
* WorldCat: lccn-nr89003742

 |
**"אהלן וסהלן נגד כנופיית החומוס"**
**"אהלן וסהלן"** הם זוג דמויות בדיוניות אשר הומצאו על ידי דודו גבע וקובי ניב בסדרת ספרי הקומיקס "מגוחך" ובטורי העיתונות שיצרו השניים בשנות ה-80, אותם כתב ניב ואייר גבע.

אהלן וסהלן הם זוג בלשים ירושלמים חובבנים. כמו שאר דמויותיהם של גבע ושל ניב (יוסף, האביר זיק והברווז), גם אהלן וסהלן לא מצליחים למלא את תפקידם כהלכה, ומצליחים להסתבך בפרשות משעשעות והומוריסטיות. המאפיין המייחד את זוג הבלשים הוא ה"ירושלמיות" שלהם - האהבה לחומוס, הזיקה ל"חבר'ה" מהשכונה והפשטות והתמימות שגילו הדמויות. עוד דבר שהבליט את צמד הדמויות משאר דמויותיהם הם הציטוטים והביטויים הרבים שאותם אימצו מעריציהם הרבים, והמפורסמים שבהם הם: "זה חשוד מאוד" (נאמר על ידי סהלן) ו"זה נראה מודבק" (נאמר על ידי אהלן); כחלק מהמגוחכות של חקירותיהם.

מבנה סיפוריהם של זוג הדמויות, שמאוירים בסגנון הקומיקס, הוא מבנה ה"סיפור בהמשכים" השכיח בעלילות חוקרים, דבר המבליט את חוסר ההצלחה של השניים, שבסוף כל פרק מצליחים להסתבך עוד יותר ולהקלע למצבים משעשעים עוד יותר. לטור הקומיקס הרוחבי הוספו בסופו שתי דמויות נוספות - החתולים - שדיברו ביניהם, תוך הבאת הערות מלאות הומור ציני. מבנה הסיפורים של אהלן וסהלן דומה דמיון רב למבנה עלילות "יוסף ואחיו" שיצרו גם הצמד גבע וניב: קומיקס רוחבי, ללא צבע, עם הערות שוליים של צמד דמויות שונות מעלילת הסיפור (במקרה של "יוסף" אלה הקקטוס והמנורה המואנשים). כמו כן, שני הטורים פורסמו ברשת שוקן, בעוד שיוסף התל אביבי הופיע ב"העיר", המקומון של תל אביב, הופיעו השניים במקבילו הירושלמי - "כל העיר". 

בשנת 1984 התנהל סכסוך קטן בין גבע לניב וזה הוביל לחתימת הסכם משפטי על זכויות יוצרים משותפות.

בשנת 1979 החלו שני היוצרים ביצירת עלילות **"אהלן וסהלן בפרשת הפנדל המפוקשש"** שהתפרסמו, כאמור, במקומון הירושלמי "כל העיר". עלילות אלה התפרשו, בנוסף ל"חדשות", על פני סדרת ספרי "מגוחך" שיצרו השניים - **"ספר מגוחך"** (1981), **"בנו של מגוחך"** (1983) ו**"מגוחך בעורף האויב"** (1985). לאחר הוצאת הסדרה, פרסמו השניים את הספר-חוברת "**אהלן וסהלן במערב הפרוע**" (1985), המתארת את עלילותיהם של צמד הבלשים במערב הפרוע, בסגנון של סרט מערבון. ארבעת ספרים אלה זכו להצלחה גדולה ולקהל מעריצים רחב.
**PM** היה עיתון אמריקאי שפעל בשנות הארבעים של המאה העשרים. 

החל מ-18 ביוני 1940 ועד ל-22 ביוני 1948, הופיע בעיר ניו יורק עיתון חדשני בשם PM, שם שהוא המונח באנגלית למחצית השנייה של היממה. השם נבחר משום שההופעה היומית של העיתון הייתה בשעות אחר הצהריים. העיתון היווה משקל שכנגד לעיתונים השמרניים של ניו יורק ונקט בעמדות ליברליות. בין היתר היה העיתון אנטי-פשיסטי ותמך בנשיא רוזוולט.

העיתון הופיע ללא מודעות פרסומת, התגאה כי מקור הכנסתו הבלעדי הוא קוראיו, והצהיר על עצמו כבלתי מפלגתי, חופשי ולא מצונזר. בין הכותבים בעיתון היו עיתונאים מן השמאל וסופרים ידועים כארנסט המינגוויי, ואף ד"ר סוס שבמשך כשנתיים, במהלך מלחמת העולם השנייה, צייר את "מאמר המערכת המאויר" של העיתון, ובסך הכל צייר מעל 400 קריקטורות. בטרם כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, התנגד העיתון לבדלנות, קרא לתמוך במאבקה של בריטניה וראה את המלחמה בגרמניה הנאצית כבלתי נמנעת.

העיתון נקט בקו אוהד לציונות ולהקמת מדינת ישראל. בין היתר שלח את כתבו י. פ. סטון, ללוות את מסעה של ספינת המעפילים "ביריה", שהובילה כאלף מעפילים בתנאים הומניטריים קשים אל מול התנגדות הבריטים, ולאחר מכן פרסם העיתון סדרת מאמרים אוהדת מאת סטון, שסוכמה במילים "דבר לא יעצור את האנשים עמם נסעתי מלבנות מחדש קהילה יהודית גדולה בארץ ישראל".

למרות חדשנותו, רמתו ותחקיריו לאחר שמונה שנות הופעה הפך העיתון לבלתי רווחי. ב-22 במאי 1948 יצא הגיליון האחרון, ולאחר מכן נמכר העיתון לבארטלי קראם, העיתונאי האמריקאי ידיד הציונות, אשר שינה את שמו ל"ניו יורק סטאר" (New York Star). שינוי השם והחלפת הבעלים לא עזרו, והניו יורק סטאר נסגר ב-28 בינואר 1949.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 151761596
* WorldCat: lccn-n2016013578

 |
כריכתו של **חוק הדגלים (1953)** הממתג את הנס הכחול כדגלה הלאומי של אוסטרליה ואת הנס האדום כדגל צי הסוחר
**חוק הדגלים 1953** (אנגלית: Flags Act 1953) הוא חוק של הפרלמנט האוסטרלי אשר מגדיר את הדגל הרשמי של אוסטרליה. החוק עבר בפרלמנט בדצמבר 1953 ואושרר סופית על ידי המלכה אליזבת השנייה ב-14 בפברואר 1954 לאחר פתיחת מושב הפרלמנט של חבר העמים של אוסטרליה במהלך הביקור המלכותי של המלכה באוסטרליה בשנת 1954. חוק זה היה הראשון במספר חוקים אוסטרליים אשר זכו לאישור המונרך.

חוק הדגלים 1953
---------------

המחוקק פירט את צבעי ופרטי הדגל הלאומי האוסטרלי ואת אלו של נס אוסטרליה האדום (הידוע גם כדגל צי הסוחר האוסטרלי). הוא מפקיד בידי המושל הכללי את הסמכות החוקית למינוי "דגלי וניסים לאוסטרליה" ולהנפיק צווים ולקבוע תקנות הנוגעות לשימוש בדגלים. סעיף 8 מבטיח כי "זכות הפריבילגיה" להנפת היוניון ג'ק בידי כל אדם לא תפגע מחוק זה.

גרסתו המקורית כללה מספר טעויות בחלקו הראשון של החוק. קוטרו החיצוני של כוכב חבר העמים תועד כשלוש שמיניות מרוחבו של הדגל תחת קוטרו האמיתי אשר עומד על שלוש עשיריות. החוק תוקן בשנת 1954.

תיקון לחוק הדגלים 1988
----------------------

התיקון לחוק הדגלים אושר לאחר תקופה של ויכוחים פעילים לגבי שינויו של הדגל והמשטר האוסטרלי. התיקון הוסף לסעיף 3 לחוק הדגלים אשר קבע כי על מנת להחליף את דגלה הלאומי של אוסטרליה יש צורך ברוב משמעותי של בעלי זכות הבחירה במדינות ובטריטוריות האוסטרליות (אלא אם החוק יתוקן שנית בהליך החוקי הרגיל). עד לתיקון זה החוק לא ייצג שום מנגנון להחלפת הדגל.

דגלי אוסטרליה הרשמיים
---------------------

במרוצת השנים מושלי אוסטרליה הסמיכו חמישה דגלים וניסים נוספים על הדגל הלאומי והנס האדום.

| דגל | שם הדגל | תאריך הסמכה | שימוש |
| --- | --- | --- | --- |
|  | דגל אוסטרליה | 14 בפברואר 1953 | דגל לאומי |
|  | נס אוסטרליה האדום | 14 בפברואר 1953 | דגל צי הסוחר האוסטרלי |
|  | נס אוסטרליה הלבן | 1 במרץ 1967 | דגל הצי המלכותי האוסטרלי |
|  | נס חיל האוויר המלכותי האוסטרלי | 6 במאי 1982 | דגל חיל האוויר המלכותי האוסטרלי |
|  | נס כוחות ההגנה של אוסטרליה | 14 באפריל 2000 | דגל הכוחות המשולבים של אוסטרליה |
|  | דגל האבוריג'ינים האוסטרלי | 14 ביולי 1995 | דגל לייצוגם של האוכלוסייה האבוריג'ינית |
|  | דגל תושבי האיים של מצר טורס | 14 ביולי 1995 | דגל לייצוגם של תושבי איי מצר טורס |

קישורים חיצוניים
----------------

* חוק הדגלים 1953 באתר הארכיון הלאומי של אוסטרליה. (באנגלית)
* הצעת תיקון לחוק הדגלים 1996 באתר ספריית הפרלמנט האוסטרלי. (באנגלית)
**אהמט נג'דט סזר** (בטורקית: **Ahmet Necdet Sezer**; נולד ב-13 בספטמבר 1941) הוא משפטן טורקי שכיהן בעבר כשופט בית המשפט לחוקה וכנשיא טורקיה העשירי.

ביוגרפיה
--------

סזר נולד באפיונקראהיסר וסיים את לימודיו התיכוניים בעיר ב-1958. הוא הוסמך במשפטים בפקולטה למשפטים באוניברסיטת אנקרה ב-1962, והחל את הקריירה שלו כשופט באנקרה. סזר כיהן כמשקיף בבית המשפט העליון לערעורים באנקרה.

ב-1978 קיבל תואר LL.M במשפט אזרחי מטעם אוניברסיטת אנקרה.

ב-7 במרץ 1983 נבחר לתפקיד שופט בבית המשפט העליון לערעורים, לאחר שזכה להמלצתם של שלושה מחברי ועדת התכנון של בית המשפט העליון. ב-1988 נבחר לתפקיד חבר בית המשפט לחוקה של טורקיה על ידי הוועדה, וב-6 בינואר 1998 נבחר לשופט העליון של בית המשפט לחוקה.

בשנת 2000 בחרה בו האספה הלאומית הגדולה של טורקיה לנשיאהּ העשירי של טורקיה במקום סוליימאן דמירל, אשר כיהן בתפקיד במשך שבע שנים. סזר נכנס לתפקידו ב-16 במאי 2000 וסיימו ב-16 במאי 2007. לאחר מכן שימש בתפקיד עד לבחירתו של עבדוללה גול לנשיא האחד-עשר של טורקיה, ב-28 באוגוסט 2007.

סזר ידוע כתומך בחילון טורקיה ובכניסת טורקיה לאיחוד האירופי בהתאם להשקפת הממשלה. מאז כניסתו לתפקיד היו מקרים שבהם הביע השקפה החולקת על זו של ראש הממשלה, רג'פ טאיפ ארדואן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אהמט נג'דט סזר** בוויקישיתוף
* אהמט נג'דט סזר באתר נשיאי טורקיה

| נשיאי טורקיה |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| מוסטפא כמאל אטאטורק • איסמט אינני • ג'לל באייר • ג'מל גירסל • ג'וודט סונאי • פהרי קורוטירק • קנן אוורן • טורגוט אזאל • סוליימאן דמירל • אהמט נג'דט סזר • עבדוללה גול • רג'פ טאיפ ארדואן | נס נשיאי טורקיהנס נשיאי טורקיה |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 129794155
* ISNI: 0000 0000 1704 940X
* LCCN: n99050701
* VIAF: 60171927
* WorldCat: lccn-n99050701

 |
**PMBOK** (ראשי תיבות של: **P**roject **M**anagement **B**ody **o**f **K**nowledge, תרגום: גוף הידע לניהול פרויקטים) הוא מכלול של מינוחים והנחיות תקניות (גוף ידע) לניהול פרויקטים. גוף הידע דינמי, מתפתח עם הזמן ומוצג בספר "**המדריך לגוף הידע לניהול פרויקטים**" (*המדריך ל-PMBOK* או המדריך), ספר שהמהדורה השישית שלו יצאה לאור בשנת 2017. המהדורה השביעית יצאה בשנת 2021 ותורגמה לעברית על ידי הסניף הישראלי של PMI. המדריך הוא מסמך הנובע מעבודות המפוקחות על ידי מכון ניהול הפרויקטים (PMI), המציע הסמכות CAPM ו-PMP.

חלק ניכר מהמדריך ייחודי לניהול פרויקטים כגון שיטת נתיב קריטי והWBS. המדריך מתאים גם לניהול כללי בנוגע לתכנון, ארגון, איוש, ביצוע ובקרה על פעולות ארגון. תחומי ניהול אחרים החופפים למדריך PMBOK כוללים חיזוי פיננסי, התנהגות ארגונית, מדעי הניהול, תקצוב ושיטות תכנון אחרות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **PMBOK** בוויקישיתוף
* PMBOK webpage by the Project Management Institute
* PMBOK Summarized - A remarkbly concise guide to the PMBOK (PDF)
* US DoD extension to PMBOK Guide (PDF)
* PMBOK, באתר OCLC (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 181306228
* WorldCat (עם VIAF): 181306228

 |
**חוק הגנת הדייר [נוסח משולב], תשל"ב-1972** קובע את אופן ההתנהלות של בעל הבית והדייר המוגן, כל אחד בהתאם לחובותיו וזכויותיו.

החוק חל על דיירים המחזיקים בדירות או מחזיקים בית עסק שנרכשו תמורת דמי מפתח. רכישה בדמי מפתח היא עסקת נדל"ן המהווה מעין הכלאה בין רכישת הנכס לשכירתו. בעסקה זו הרוכש משלם מחיר נמוך (כמחצית משוויו המלא של הנכס), ובתמורה מקבל חזקה על הנכס וממשיך לשלם דמי שכירות נמוכים במיוחד. בתמורה לתשלומים אלו, מקבל הדייר הגנה לזכויות המגורים שלו בנכס עד סוף ימיו. הוא אף יכול להוריש זכות זו לקרוב משפחה מדרגה ראשונה אם התגורר עמו סמוך למועד פטירתו.

חובותיהם וזכיותיהם של בעל הנכס והדייר
-------------------------------------

חובות בעל הנכס
בעל בית חייב לדאוג ולשלם עבור ניקוי חדר המדרגות וניקוי חצר הבית, תאורה בחדר המדרגות והרקת בור הביוב (במקרה שבו הבית אינו מחובר למערכת הביוב העירונית). הכפיפות לתשלומים אלה מעוגנת בחוק אלא אם בחוזה השכירות שנחתם בין בעל הבית והדייר נקבע כי האחרון הוא זה שיישא בתשלומים אלה.

על הדייר לשלם לבעל הבית, נוסף על דמי השכירות, תשלום חודשי קבוע עבור השירותים הללו. גובה התשלום נקבע בתקנות ומחושב לפי מספר החדרים בנכס.

אם בעל הבית אינו דואג לאספקת השירותים הללו, יכול דייר להתרות בו במכתב רשום. יש לתת לבעל הבית זמן סביר לקיים את השירותים. אם בעל הבית לא קיים את השירותים לאחר ההתראה, יכול הדייר להודיע זאת לדיירים האחרים ולדאוג לאספקת השירותים בעצמו. אם עשה כך הוא יכול לדרוש את החזר ההוצאות מבעל הבית, בניכוי החלק אותו הוא צריך לשלם, וכן לדרוש משאר הדיירים את חלקם היחסי.

כשמדובר בעסק, התשלום עבור השירותים הללו משתנה בהתאם לגודל העסק ולשימוש שלו על פי התקנות.

חובות הדייר המוגן
על דייר מוגן להקפיד על עמידה בכל תנאי החוזה, שנחתם בתחילת השכירות.

על הדייר לשלם במועד ובדרך שנקבעה על ידי בעל הבית את דמי השכירות ואת התשלום עבור השירותים אותם חייב לספק בעל הבית.

אסור לדייר לנטוש את הנכס אחרת יסתכן באיבוד זכויותיו.

פיצויים ותיקונים בנכס
---------------------

בעל הבית הוא שחייב על פי החוק בהחזקת הבית במצב תקין. החוק מונה רשימה של תיקונים אותם חייב בעל הבית לבצע. הוצאות התיקונים נחלקות. מחציתן משלם בעל הבית ומחציתן - הדייר. מדובר בתיקונים יסודיים החשובים לשמירת הבית:

* תיקון ביסוס שהתערער וגרם לסדקים בקירות או לשקעים ברצפה.
* תיקון פגמים בקונסטרוקציה של הבניין:
	+ תיקונים בקירות חיצוניים - סדקים, ציפוי וחידוש ציפוי, תיקוני קיר, מעקות ותחתית מרפסות, נגרות ומסגרות חוץ.
	+ תיקונים בחדרי כניסה ומדרגות - שקיעת רצפה ותיקון מדרגות, קירות, תקרות, מעקות, נגרות ומסגרות, סיוד וצביעה, תיקון מתקן תיבות המכתבים.
	+ תיקונים בגג - בידוד, זיפות, הלבנה או צביעה, מערכת הניקוז, מרזבים ופחחות, מעקה הגג, סיכוך ומבנה.
	+ תיקונים בחצר - מתקני אשפה, קירות תומכים וגדרות, דרכי גישה לבית ולמקלט, מערכת הניקוז.
	+ תיקוני אינסטלציה - צינורות מים ראשיים ואביזריהם, מערכת הביוב בחצר.
	+ תיקוני חשמל - תיקון קווי החשמל מהקו הראשי למונה הראשי של הדייר.

אזכור לחוק בחוזי שכירות
-----------------------

כיום, ברישא של כל חוזה שכירות הנחתם בין משכירים לשוכרים נכתב סעיף מפורש המכריז כי חוק להגנת הדייר אינו חל על אותו החוזה.

קישורים חיצוניים
----------------

 חוק הגנת הדייר, בספר החוקים הפתוח

* היסטוריית החקיקה של חוק הגנת הדייר, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
* חוק הגנת הדייר [נוסח משולב], תשל"ב-1972, באתר "נבו"
* שי עקרבי, חוק הגנת הדייר - זכויותיו של דייר מוגן באתר דין – עורכי דין ומידע משפטי בישראל. ‏2019
**אשלגן ציאניד** הוא תרכובת כימית שנוסחתה KCN, זהו חומר יוני המורכב מיוני אשלגן +K ויוני ציאניד -CN. החומר גבישי והסריג קובי, כל יון אשלגן מוקף 6 יוני ציאניד ולהפך. לבן ומסיס מאוד במים. שימושיו העיקריים של החומר הם בכריית זהב, סינתזה אורגנית וציפוי מתכת.

הפקה
----

מייצרים אשלגן ציאניד בתגובה של מימן ציאניד עם תמיסה של אשלגן הידרוקסידי ואידוי המים בואקום.

{\displaystyle HCN+KOH\rightarrow KCN+H\_{2}O}

היקף הייצור: 50,000 טון בשנה.

שימושים
-------

משתמשים באשלגן ציאניד בסינתזה של ניטרילים וחומצות קרבוקסיליות. בכריית זהב משתמשים בחומר כדי לקבל מזהב מתכתי וחמצן אטמוספירי תרכובת מסיסה של אשלגן זהב ציאנידי

{\displaystyle 4Au\_{(s)}+8KCN\_{(aq)}+O2\_{(g)}+2H\_{2}O\_{(l)}\rightarrow 4K[Au(CN)\_{2}]\_{(aq)}+4KOH\_{(aq)}}

רעילות
------

ככל הציאנידים אשלגן ציאנידי רעיל בשל קישור יון הציאניד ליוני ברזל Fe+3 בחלבון ציטוכרום אוקסידאז במיטוכונדריה והפרעה לנשימה התאית. הרעילות הגבוהה שלו (LD50 מוערך באדם: 140 מ"ג) ומסיסותו הגבוהה הגורמת לספיגה מהירה בגוף הפכו את החומר לאמצעי נפוץ להתאבדות. כך למשל השתמשו באשלגן ציאנידי בכירים במשטר הנאצי דוגמת ארווין רומל, מגדה גבלס, פיליפ בוהלר, מרטין בורמן והיינריך הימלר. מתאבדים אחרים במימן ציאנידי כוללים את חלוץ המחשוב אלן טיורינג והכימאי וולאס קרותרס. החומר שימש כמרכיב הפעיל בגלולות התאבדות שנשאו מרגלים בתקופת מלחמת העולם השנייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אשלגן ציאניד** בוויקישיתוףויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אשלגן ציאניד** בוויקישיתוף
* גיליון בטיחות חומרים (MSDS) של אשלגן ציאניד

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007529535605171
* GND: 4163067-1
* LCCN: sh85105605

 |
הרפובליקה העממית של סיןהרפובליקה העממית של סין
זהו שם סיני; שם המשפחה הוא ג'ין. 

**ג'ין שינג** (בסינית: 金星; בפין-יין: Jīn Xīng, בקוריאנית: 김성, בתעתוק קוריאני-לטיני: Kim Seong;‏ נולדה ב-13 באוגוסט 1967) היא רקדנית, כוריאוגרפית, שחקנית ובעלת להקת מחול מודרני מסין. היא גם מארחת תוכנית טלוויזיה, "מופע ג'ין שינג". ג'ין שינג היא האישה הטרנסג'נדרית הראשונה בסין לקבל אישור מהממשלה לעבור ניתוח להתאמה מגדרית, וגם אחת מקומץ נשים טרנסג'נדריות שהמגדר שלהן מוכר על ידי ממשלת סין.

ביוגרפיה
--------

ג'ין נולדה בשן-יאנג להורים ממוצא קוריאני, ולמדה בבית ספר קוריאני. אביה עבד במשטרה. את הזהות המגדרית שלה היא זיהתה בילדותה המוקדמת. בגיל 9, היא הצטרפה לצבא השחרור העממי, כדי לקבל הכשרה בריקוד ואימון מיליטריסטי. היא זכתה בתחרויות ריקוד רבות. כחלק מלהקת המחול הצבאית, היא הגיעה עד דרגת סגן-אלוף. בשנות השמונים, היא נסעה לניו יורק לארבע שנים ללמוד מחול, ובתחילת שנות השמונים המשיכה את מסעותיה באירופה, ולימדה מחול שנתיים ברומא. ב-1993 יצאה למסע הופעות עולמי.

בגיל 26 חזרה לסין, והשלימה ניתוח להתאמה מגדרית. היא אז עברה לשאנגחאי, ועבדה ככוריאוגרפית ומורה למחול. בגיל 33 היא אמצה ילד, ומאוחר יותר שני ילדים נוספים, אותם גידלה לבד עד נישואיה בשנת 2005.

ב-2013 התפרסמה ברחבי סין כאשר שימשה כשופטת בתוכנית תחרות הריקודים, So You Think You Can Dance. ביקורת חריפה שהעבירה על הגישה הסנסציונית של מנחה התוכנית, שביקש להפוך סיפור אישי של אחת המתחרות לרייטינג, הפך לוויראלי באינטרנט. היא אמרה, בין היתר, "בטלוויזיה הסינית, אוהבים לחפור בפצעים של אנשים, ולצרוך את כאבם. זו החולשה הגדולה של הטלוויזיה הסינית, ואני מקווה שבתוכנית [שלנו] לא ננצל את כאבם של אנשים, לא ננצל את הסימפתיה של הקהל, לא נשתמש בסבל." הקהל התאהב בה, וכעבור מספר חודשים כבר הייתה לה תוכנית אירוח משלה, והיא הפכה בעיני רבים "אופרה הסינית".

לקריאה נוספת
------------

* Jin, Xing (2004-04-03). *Even God's Mistake Could Not Block My Dream*. Li Ming (trans.). 晶冠出版社. ISBN 957-28409-7-5.
* Sylvie Levey (2002). *Colonel Jin Xing: A Unique Destiny. [Documentary film]*. New York, NY: Filmakers Library.
* Faison, Seth (2004). *South of the Clouds: Exploring the Hidden Realms of China*. New York, NY: St. Martin's Press.
* Li, Ruru. "Jin Xing." Encyclopedia of Contemporary Chinese Culture. New York: Routledge. 2005. מסת"ב 0-415-24129-4

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ין שינג** בוויקישיתוף

* ג'ין שינג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Francis, Rain (1 באפריל 2010). "Jin Xing's Story". *Dance Informa*. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  Rahman, Abid (1 בנובמבר 2016). "Meet the Oprah of China, Who Happens to Be Transgender". *The Hollywood Reporter*. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  Sheehan, Matt (16 באפריל 2015). "Meet The Badass Transgender Talk Show Host Who Wants To Be China's Most Influential Woman". *Huffington Post*. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb146288996 (data)
* GND: 130841420
* ISNI: 0000 0000 7845 2438
* LCCN: n2005040894
* NLG: 267167
* NLK: KAC201103941
* NTA: 335984908
* RERO: 02-A012458469
* SUDOC: 087138131
* VIAF: 99035405
* WorldCat: lccn-n2005040894

 |
**היפסלוזאורוס** (שם מדעי: ***Hypselosaurus***; מיוונית: "הלטאה הכי גבוהה") הוא סוג של דינוזאור זאורופוד גדול מקבוצת הטיטאנוזאורים אשר חי באירופה במשך הקרטיקון העליון שלפני 70 מיליון שנה. המאובנים שלו נמצאו בדרום צרפת ב-1846 לצד דינוזאורים שונים כמו הפירורפטור, הוארירפטור והרבדודון. מהמאובנים נמצאו שרידי חוליות זנב וגם מאובנים של ביצים גדולות שכנראה השתייכו לדינוזאור.

מאפיינים
--------

דינוזאור זה היה קרוב לסלטזאורוס מדרום אמריקה והיה גבוה מאוד, מה שנתן לו את שמו (עם זאת הוא לא היה הכי גבוה, הזאוריפוסידון היה גבוה הרבה יותר). הוא הגיע לאורך 15 מטר, אם כי כיום סוברים שהגיע רק לאורך 12 מטר. משקלו הגיע ל-7.3-14.5 טונות, די קטן ביחס לקבוצתו. מדדים אלה משוערים ביחס לאורך עצם הירך שלו שנמצאה באורך 80 ס"מ. שאר השלד לא השתמר במאובנים.

זאורופוד זה היה מהגדולים שבזאורופודים של אירופה הקרטיקונית והוא ניזון מצמרות העצים באמצעות צווארו הארוך.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היפסלוזאורוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**אשלי גונזלס** (בספרדית: **Asley González**; נולד ב-5 בספטמבר 1989) הוא ג'ודוקא קובני המתחרה בקטגוריית עד 90 ק"ג, סגן אלוף אולימפי מלונדון 2012. באליפות העולם 2013 שנערכה בריו דה ז'ניירו, זכה גונזלס במדליית הזהב.

גונזלס מחזיק גם במדליית ארד מאליפות העולם 2011 שנערכה בפריז, ובשתי מדליות כסף מהמשחקים הפאן-אמריקאיים.

פרסים
-----

זכה בפרסים הבאים:

* **המשחקים האולימפיים**:

לונדון 2012: מדליית כסף בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג
* **אליפות העולם**:

ריו דה ז'ניירו 2013: מדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג
פריז 2011: מדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג
* **המשחקים הפאן-אמריקאיים**:

גוודלחרה 2011: מדליית כסף בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג
טורונטו 2015: מדליית כסף בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג
* **האליפות הפאן-אמריקאית**:

גוודלחרה 2011: מדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג
סן חוסה 2013: מדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג
מונטריאול 2012: מדליית כסף בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג
אדמונטון 2015: מדליית כסף בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג
סן חוסה 2018: מדליית כסף בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג
* **תחרויות מהסבב העולמי (מאסטרס, גראנד סלאם, גראנד פרי)**:

גראנד סלאם ריו דה ז'ניירו 2011: מדליית כסף
גראנד סלאם טוקיו 2011: מדליית כסף
גראנד סלאם פריז 2012: מדליית ארד
גראנד סלאם פריז 2013: מדליית כסף
טורניר המאסטרס 2013: מדליית ארד
גראנד פרי מיאמי 2013: מדליית זהב
טורניר המאסטרס 2015: מדליית ארד
גראנד פרי בודפשט 2015: מדליית ארד
גראנד פרי צ'ינגדאו 2015: מדליית כסף
גראנד סלאם טוקיו 2015: מדליית כסף
גראנד פרי הוואנה 2016: מדליית זהב
גראנד פרי זאגרב 2018: מדליית כסף

קישורים חיצוניים
----------------

* אשלי גונזלס, ברשת החברתית פייסבוק
* אשלי גונזלס, ברשת החברתית אינסטגרם
* אשלי גונזלס, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* אשלי גונזלס, באתר olympedia.org
* אשלי גונזלס, באתר איגוד הג'ודו העולמי
* אשלי גונזלס, באתר JudoInside.com

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
2. 1 2  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
קריוטיפ של אדם זכר. כל הכרומוזומים פרט לכרומוזומים X ו-Y (הנמצאים בפינה הימנית התחתונה) הם אוטוזומים
**אוטוזום** הוא כרומוזום המצוי באופן שווה בשני הזוויגים, בניגוד לכרומוזום מין. לדוגמה, בתאו של אדם מצויים 22 זוגות של אוטוזומים, וכן זוג כרומוזומי מין: XX בתאיהן של נקבות, ו-XY בתאיהם של זכרים. גן אוטוזומי (או אוטוזומלי) הוא גן המצוי על אוטוזום.

מאחר שלכל הורה יש שני כרומוזומים מכל סוג והצאצא מקבל כרומוזום יחיד מכל הורה, יש לאלל אוטוזומי סיכוי של 50% לעבור מהורה לצאצא, ללא קשר למין ההורה או למינו של הצאצא.

מחלות אוטוזומליות
-----------------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
מחלות אוטוזומליות הן מחלות תורשתיות הנגרמות כתוצאה ממוטציה המתרחשת בגן אוטוזומי. בשל כך, מחלות אלו מופיעות לרוב בהסתברות שווה בזכרים ובנקבות.
להלן מספר מחלות אוטוזומליות : 

* מחלת הנטינגטון - אוטוזומלית דומיננטית.
* אלצהיימר המתפרץ בגיל צעיר משויך לשלושה גנים: APP, PSEN1, PSEN2. שלושת גנים אלו מועברים בצורה אוטוזומלית, והם דומיננטיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוטוזום** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑
**היפרוגליף אנטארקטיקה** (שם מדעי: **Hyperoglyphe antarctica**) הוא מין של דג ימי ממשפחת הבלוריתניים שבקבוצה דמויי-כפחן, המצוי לאורך האוקיינוסים הדרומיים (אך בניגוד לשמו לא במימי אנטארקטיקה) בעומק של 40 עד 1,200 מטרים. הוא נדיר יחסית לצפייה ונצפה בעיקר כשנבלתו נשטפת לחופים.

דג זה מגיע לאורך של 140 ס"מ ולמשקל של מעל 60 ק"ג, גדול ביותר ביחס למשפחתו. הוא בעל גוף כהה עם סנפירים רחבים, סנפיר גבי גבוה בעל "רעמת" המשתרעת עד הזנב והוא בעל ראש מעוגל וגדול בעל עיניים גדולות המותאמות לראיית חושך. הדג הוא טורף הניזון מדגים אחרים, רכיכות, סרטנים ומיתרני זנב והוא לא בוחל בקניבליות.

הוא מטיל ביצים סמוך לחופי טסמניה באזור מרץ-אפריל והנקבות פולטות מעל 2 ל-11 מיליון ביצים העוברות הפריה בידי הזכרים בתיאום. הצעירים חיים על קרקעית הים בשנים הראשונות, סמוך לכרי אצות השומרות עליהם מטורפים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היפרוגליף אנטארקטיקה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* FB
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007553933605171
* LCCN: sh94006764

 |
**ואווילה** או **באבילה** (בסרבית: **Вавила**; המחצית השנייה של המאה ה-15 - 1520 צטיניה) היה איש כמורה מונטנגרי, שכיהן כמיטרופוליט זטה בערך משנת 1494 ועד שנת 1504. בספרות מצוין לפעמים סיום כהונתו בשנת מותו, 1520.

התעודה הראשונה שבה הוזכר שמו של ואווילה היה צ'רטר שהוצא ב-4 בינואר 1485 על ידי איוואן צרנוייביץ' (ששלט בשנים 1465–1490). הוא כיהן אז כבישוף ממלא מקום לצד המיטרופוליט של זטה, ויסריון, שבזמנו נבנה המנזר העתיק של צטיניה (1485-1484).

באותה תקופה הועברה בירת הנסיכות מאובוד לצטיניה ובמנזר החדש נקבע גם מושבו של המיטרופוליט.
ואווילה ירש מוויסריון את התפקיד מיטרופוליט זטה והמקור הראשון המציין זאת הוא מ-1494, כשבירך ואווילה על הספר "האוקטואכוס (אוקטואיך) מצטיניה", ספר שירים והמנונים כנסייתיים בעריכתו של הנזיר הבכיר מקאריה, הספר הראשון שהודפס באלפבית קירילי בדרום מזרח אירופה. הספר יצא לאור בבית הדפוס שהקים הנסיך ג'וראג' החמישי צרנוייביץ' (1496-1489), כנראה באובוד ואחר כך בצטיניה. בתמיכת הנסיך התמנה וואווילה ל"מיטרופוליט של מונטנגרו ופרימוריה (חוף הים)". הוא היה המיטרופוליט הראשון של זטה שמושבו היה במנזר צ'טיניה.

ב-1496 התפטר הנסיך של זטה, לטובת סטפאן השני צרנוייביץ' שהיה נאמן של העות'מאנים. ב-1499 הפכה זטה לחלק מהסנג'ק סקוטרי של האימפריה העות'מאנית.

ב-1504 מוזכר מיטרופוליט חדש בשם רומאן. לא ברור אם הוא נבחר כממלא מקום לצידו של ואווילה או שהחליף אותו בתפקיד. ב-1514 נפרדה זטה מהסנג'ק סקוטרי והתארגנה כסנג'ק נפרד של מונטנגרו, תחת שלטונו של סטנישב צרנוייביץ', שהמיר דתו ושינה את שמו לסקנדרבג. העם זלזל בנסיך המומר והכוח היחיד שאיחד אותו הייתה הכנסייה.

בספרי היסטוריה אחדים מדברים על היותו ואווילה ה"ולדיקה-נסיך" הראשון של מונטנגרו החל מ-1516, אבל הדבר אינו ברור

ואווילה מת בצטיניה בשנת 1520. במקומו נבחר המיטרופוליט גרמן השלישי.

לקריאה נוספת
------------

* ,, William Miller - *The Balkans - Roumania, Bulgaria, Servia and Muntenegro* IIId impression, T.Fisher Unwin London, Putnam's Sons 896

קישורים חיצוניים
----------------

* [  היסטוריה קצרה של מיטרופוליית מונטנגרו-פרימוריה 1999-1219] (:Aleksandar Stamatović: *Kratka istorija Mitropolije Crnogorsko-primorske (1219-1999)*, Svetigora 2000, Projekt Rastko Cetinje online)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  A.Stamatoviç
2. ↑  W. Miller 1896
**בס אוטיס** (באנגלית: **Bass Otis**;‏ 17 ביולי 1784 – 3 בנובמבר 1861) היה אמן, וצייר פורטרטים אמריקאי מוקדם. הוא צייר מאות דיוקנאות, כולל רבים מהאמריקאים הידועים ביותר בימיו, והפיק את הליתוגרפיה האמריקאית הראשונה בשנת 1819.

ביוגרפיה ועבודה
---------------

אוטיס נולד במזרח ברידג'ווטר, מסצ'וסטס, בנם של ג'וזיה אוטיס, רופא, וסוזנה אור. כנער, ייתכן שהוא השתלב אצל יצרנית חרמשים, אולי אצל קרוב משפחה. מאוחר יותר עבד כחניך בציור ואז הלך ללמוד אצל גילברט סטיוארט בבוסטון בערך 1805–1808.

אוטיס עבר לעיר ניו יורק, אולי כעוזרו של הצייר ג'ון ווסלי ג'רוויס. כשעבר לפילדלפיה, פנסילבניה בשנת 1812, קריירת הציור שלו פרחה. הוא נבחר לחברת האמנים של ארצות הברית בשנת 1812, ושמונה מדיוקנאותיו נכללו בתערוכה המשולבת של אגודת האמנים והאקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה. הוא נבחר כאקדמאי באקדמיה של פנסילבניה בשנת 1824. אחת העבודות המוקדמות המפורסמות ביותר של אוטיס הראתה סצנה בתוך חנות לעיבוד מתכות, כנראה ביטוי לשנותיו כשוליה.

בשנת 1813 הוא התחתן עם אליס פיירי מפילדלפיה, ונולדו להם שישה ילדים.

עם המוציא לאור מפילדלפיה, ג'וזף דלאפליין, החל לצייר דיוקנאות ל"אוסף של דלאפליין של דמויות אמריקאיות מכובדות". בשנת 1816 אוטיס צייר דיוקנאות של תומאס ג'פרסון, ג'יימס מדיסון ודולי מדיסון. בסך הכל, צייר עשרים וארבעה דיוקנאות עבור "האוסף", אם כי רק הדיוקן של ג'פרסון פורסם לפני סיום הפרויקט בשנת 1818. חלק מהדיוקנאות שנותרו הוצגו בגלריה של דלאפליין.

אוטיס הפיק את הליתוגרפיה האמריקאית הראשונה, שפורסמה בגיליון יולי 1819 של מגזין Analectic, יחד עם מאמר על התהליך הליתוגרפי.

במחברותיו של אוטיס לשנים 26–1819 נרשמו למעלה מ -300 דיוקנאות שצוירו, כולל דיוקנאות של האמן ג'ון נגל, הכומר שפרד קושצ'יסקו קולוק, ויקטור מארי דו פונט, הסנטור ג'ון סי פרמונט והכומר ג'יימס אברקרומבי. ציורים ידועים אחרים כללו את הסופר ג'יימס פנימור קופר, תומאס גארט ונשיא ארצות הברית ויליאם הנרי הריסון.

הוא עבד בעיקר בפילדלפיה, אך עבד גם בבוסטון ובוילמינגטון, דלאוור (1839, 1840) ובפרובידנס, רוד איילנד (1858–1861).

תלמידיו כללו את הנרי אינמן, פיטר פ. רוטרמל וג'ון נגל.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בס אוטיס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Adams, Clinton (1983). American lithographers 1900-1960. Albuquerque: University of New Mexico Press. p. 5.
2. ↑  Albert H. Smyth. The Philadelphia magazines and their contributors, 1741-1850. Philadelphia: R. M. Lindsay, 1892

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007434240505171
* ISNI: 0000 0000 6706 6881
* LCCN: n89619467
* RKD: 61114
* SNAC: w6fn1sc7
* ULAN: 500013139
* VIAF: 48370993
* WorldCat: lccn-n89619467

 |
**בית הונדרטוואסר** (בגרמנית: **Hundertwasserhaus**) בעיר וינה בירת אוסטריה הוא בית מגורים, אשר תוכנן בסגנון אקספרסיוניסטי על פי רעיונותיו של האמן האוסטרי פרידנסרייך הונדרטוואסר. הוא מהווה אחת מהאטרקציות התיירותיות הבולטות של העיר ומושך אליו מבקרים רבים.

ביזמת קנצלר אוסטריה ברונו קרייסקי הזמין ראש עיריית וינה לאופולד גראץ את הונדרטוואסר בשנת 1977 לבנות בעיר מתחם מגורים על פי רעיונותיו האדריכליים. כיוון שהונדרטוואסר לא היה אדריכל בהכשרתו צירפה אליו העירייה לבקשתו אדריכל שייצור תוכניות על פי רעיונותיו. האדריכל, יוזף קרווינה (Josef Krawina), הכין תוכנית ראשונית למבנה, שאותה דחה הונדרטוואסר על הסף כמנוגדת לרעיונותיו. הוא הביא להחלפתו של קרווינה באדריכל פיטר פליקן (Peter Pelikan), אשר היה לשותפו של הונדרטוואסר גם בתכנון מבנים אחרים.

המבנה נבנה בין השנים 1983 עד 1985. הוא נחנך ב-17 בפברואר 1986 וביום זה ביקרו בו 70 אלף איש. מאז ביקרו בו מיליוני מבקרים. הבית אינו תואם את הנורמות המקובלות של האדריכלות. המודלים שהיוו השראה להונדרטוואסר לקוחים בין היתר מאנטוני גאודי, פרדינאן שבאל ומגדלי הווטס (אנ'). 

הבניין בנוי מלבנים. בהתאם לרעיונותיו של הונדרטוואסר מצויות בו רצפות גליות, גג המכוסה באדמה ועשב, עצים גדולים הצומחים מתוך חדרי הדירות וענפיהם מציצים מחלונותיו. חזיתות הדירות השונות וכן החללים הפנימיים שלהן צבועים ומקושטים בסגנונות שונים. המבנה מכיל 52 דירות בגדלים שונים, ארבעה משרדים, 16 מרפסות פרטיות ושלוש מרפסות ציבוריות. נטועים בו 250 עצים ושיחים, שעבורם נעשה בבניין שימוש כ-900 טון אדמה, והם משתרעים על שטח כולל הגדול משטח המגרש שעליו נבנה הבניין.

בשנת 2010, לאחר שמונה שנות התדיינות, פסק בית המשפט העליון של אוסטריה כי יש להכיר באדריכל קרווינה כיוצר משותף של המבנה ביחד עם הונדרטוואסר, עם פליקן כמתכנן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הונדרטוואסר** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בית הונדרטוואסר (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007288063705171
* GND: 4225181-3
* LCCN: sh87000608
* VIAF: 316593508
* WorldCat (עם VIAF): 316593508

 |
**האספה המחוקקת של סבסטופול** (ברוסית: **Законода́тельное собра́ние Севастополя**), היושבת ברחוב לנין 3 בעיר, הוקמה ב-2014 בתור הפרלמנט העירוני והיא בית מחוקקים והגוף העירוני המחוקק.

האספה בוחרת מעת לעת את מועמדה לייצג את העיר במועצת הפדרציה והיא אחראית לאשרור החלטות מינהל העיר ולחקיקת חוקים עירוניים, בתנאי שאלה אינם סותרים את החוקים הפדרליים וחוקת רוסיה.

היסטוריה
--------

הגוף העירוני המחוקק הראשון בעיר סבסטופול הוקם לראשונה ב-22 במאי 1816 בשם **הדומה העירונית של סבסטופול** (ברוסית: **Севастопольская городская дума**), לאחר שהשליטה על העיר הועברה מהצבא הרוסי לידיים אזרחיות.

ב-27 במרץ 1917 הוקמה מועצת נבחרי העם, ברם בדצמבר אותה שנה מועצה צבאית שלטת נטלה לידה את סמכויות החקיקה והניהול בעיר עד לכינונה מחדש, של המועצה בשנת 1921. בדצמבר 1939 נערכו לראשונה בחירות עממיות, הראשונות בעיר מאז כינון ברית המועצות. ביולי 1942, העיר נכבשה על ידי הנאצים וגופי החקיקה שבו לפעילות רק לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. בשנת 1961 החלוקה המנהלית של סבסטופול אורגנה מחדש.

ב-1992 הוקמה המועצה העירונית של סבסטופול (באוקראינית: **Севастопольська міська рада**) כגוף עירוני מחוקק ומינהלי שפעל הן כגוף מחוקק והן כעירייה. הבחירות הראשונות לראשות המועצה נערכו ביולי 1994. מאז, ועד שנת 2014 נהנתה מפלגת האזורים הפרו-רוסית מתמיכה רחבה בעיר.

לאחר סיפוח חצי האי קרים בשנת 2014 המועצה פורקה ובמקומה הוקמה האספה המחוקקת כגוף מחוקק ונוסד גוף עירוני בשם **ממשלת סבסטופול**, שפועל בנפרד כעירייה.

בבחירות שנערכו בשנת 2014 זכתה מפלגת רוסיה המאוחדת לרוב מובהק של 22 מנדטים. עם זאת בבחירות 2020 כוחה ירד ל־14 מנדטים.

תוצאות הבחירות לאספה
--------------------

### הבחירות לאספה המחוקקת, 2014

| מס' | מפלגה | קולות | אחוזים | מקומות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | רוסיה המאוחדת | 128202 | 76,67% | 14 |
| 2 | ליברל-דמוקרטים | 12356 | 7,39% | 2 |
| 3 | הקומוניסטים | 6257 | 3,74% | 0 |
| 4 | מולדת | 4577 | 2,74% | 0 |
| 5 | רוסיה הוגנת | 3038 | 1,82% | 0 |
| 6 | ברית התושבים | 2514 | 1,50% | 0 |
| 7 | תנועת המולדת האדירה | 2362 | 1,41% | 0 |
| 8 | תנועת הגננים | 1839 | 1,10% | 0 |
| 9 | המפלגה הקומוניסטית לצדק חברתי | 886 | 0,53% | 0 |
| 10 | הפטריוטים של רוסיה | 638 | 0,38% | 0 |
| 11 | מפלגת ותיקי המלחמה | 581 | 0,32% | 0 |
| 12 | הקומוניסטים של רוסיה | 524 | 0,31% | 0 |
| 13 | מפלגת הגמלאים | 507 | 0,30% | 0 |
| 14 | מפלגת הכיוון הלאומי | 128 | 0,11% | 0 |
|  | קולות פסולים | 2841 | 1,8% | — |
|  | **סך הכל** |  | **100%** | **8** |

יושבי ראש האספה המחוקקת
-----------------------

| מושב | שם | שיוך מפלגתי | תקופת כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
| מושב זמני | אלכסיי צ'אלי | רוסיה המאוחדת | ‏ 22 בספטמבר 2014 — 22 במרץ 2016 |
| המושב הראשון | יקטרינה אלטבאייבה | רוסיה המאוחדת | ‏ 22 במרץ 2016 - |
|

סיעות
-----

נכון ל־2014

| סיעה | יו"ר | קולות | אחוזים |
| --- | --- | --- | --- |
| רוסיה המאוחדת | ויאצ'סלב אקסיונוב | 22 | 92% |
| הליברל דמוקרטים | איגור ואליס | 2 | 8% |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האספה המחוקקת של סבסטופול** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של האספה המחוקקת של סבסטופול (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תולדות המועצה בארכיון האתר (באוקראינית)
2. ↑  Заксобрание Севастополя отправило Чалого в отставку
**ואדי קדום** היא שכונה במזרח ירושלים המהווה תת-שכונה של ראס אל-עמוד. בשכונה מתגוררים כ־11,000 תושבים והיא ממוקמת בצמוד לגבול המזרחי של העיר (ולעיר אבו דיס) – דרומית להר הזיתים וצפונית לג'בל מוכאבר. בשכונה פועלים מסגד עם גן ילדים ובית ספר. כיום שטח השכונה הוא כ־630 דונם.

ואדי קדום מימין לראס אל-עמוד וכחלק מסילואןואדי קדום - מימין לראס אל-עמוד וכחלק מסילואן 
עד שנות ה־70 של המאה ה־20, השכונה הייתה מאוכלסת בדלילות. בעשורים השכונה החלה לגדול בקצב איטי. תנופת הבנייה המשמעותית החלה בשנות ה־90.

עם פרוץ מגפת הקורונה בישראל בשנת 2020, ואדי קדום הפכה למוקד תחלואה מרכזי.

בשנת 2021 חברת מוריה הוציאה מכרז להקמת בית ספר נוסף בשכונה.

בשנת 2022 אישרה עיריית ירושלים להרוס בית בן 4 קומות בשכונה שמאכלס כ-100 נפשות, מחציתן ילדים, שנבנה ללא היתר.

ואדי קדום ובקדמת הצילום - בית שעיריית ירושלים אישרה את הריסתו

הערות שוליים
------------

1. ↑  Story Map Journal, www.arcgis.com
2. ↑  השכונות הערביות במזרח ירושלים: ראס אל-עאמוד ותת השכונה ואדי קדום, באתר מכון ירושלים למחקרי מדיניות
3. ↑  ואדי קדום – כרטיס שכונה, באתר במקום, ‏2014-06-17
4. ↑  אתר למנויים בלבד ניר חסון, אנשי רפואה במזרח ירושלים מדווחים על עלייה בתחלואה בקורונה, באתר הארץ, 14 באפריל 2020
5. ↑  הקורונה מתפשטת במזרח ירושלים, אך התושבים מוטרדים יותר מהריסות הבתים, באתר וואלה!, ‏22 באוגוסט 2020
6. ↑  ביצוע עבודות להקמת בית ספר בשכונת ואדי קדום ירושלים, באתר מוריה
7. ↑  יובל אברהם, מזרח ירושלים: הריסת בניין מאיימת לזרוק כ-90 איש לרחוב, באתר "שיחה מקומית", 6 בדצמבר 2022.
8. 1 2  Bimkom بمكوم במקום, דחיית הריסת הבית בואדי קדום, באתר Facebook, ‏6 בפברואר, 2023
*De sphaera quae movetur liber*, 1587
**אוטוליקוס מפיטאנה** (360 לפנה"ס - 290 לפנה"ס) היה אסטרונום, גאוגרף ומתמטיקאי יווני.

אוטוליקוס נולד בפיטאנה שבאיוליה (טורקיה של היום). על חייו האישיים לא ידוע דבר, אבל נראה שעבודתו נכתבה באתונה בין השנים 335 לפנה"ס ל־300 לפנה"ס. עבודותיו ששרדו כוללות את הספר "על הכדור הנע" (על הכדור) ועבודה נוספת אודות זריחתם ושקיעתם של גרמי שמים. "על הכדור הנע" נחשב למאמר המתמטי העתיק ביותר מיוון העתיקה שנשמר במלואו.

אוטוליקוס ידוע כמורו של ארקסילאוס, ואוקלידס מתייחס לחלק מעבודותיו. פרנצ'סקו מאורוליקו תרגם את עבודותיו של אוטוליקוס במאה ה־16.

מתמטיקה
-------

בגאומטריה למד את מאפייני תנועתו של הכדור. האמונה היא שספריו הם הספרים המתמטיים העתיקים ביותר ששרדו עד היום. מחקרו של תיאודוסיוס אשר נכתב בספרו "כדוריות" מבוסס על מחקריו של אוטוליקוס אודות הכדור.

אסטרונומיה
----------

באסטרונומיה למד אוטוליקוס על הקשר שבין הזריחה והשקיעה של גרמי שמים: "כל כוכב אשר זורח ושוקע תמיד זורח ושוקע באותה נקודה באופק."

המכתש הירחי אוטוליקוס (אנ') קרוי על שמו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוטוליקוס** בוויקישיתוף

* אוטוליקוס, באתר MacTutor (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 95000290
* BNE: XX840683
* BnF: cb123142460 (data)
* CANTIC: a11089258
* CiNii: DA1285318X
* GND: 118924044
* ICCU: MILV055566
* ISNI: 0000 0004 5386 9973
* LCCN: no2021085779
* NKC: jn19981000168
* NLG: 15316
* NTA: 069605815
* RERO: 02-A012349599
* SELIBR: 175924
* SUDOC: 032035578
* VcBA: 495/44406
* VIAF: 100218815
* WorldCat (עם VIAF): 100218815

 |
**אִתַּי הַגִּתִּי**, הוא דמות מקראית, נכרי, שעמד לצידו של דוד בראש גדוד צבאי, צבא שכיר אשר אנשיו נכריים, בעת מרד אבשלום. שמו מופיע שלוש פעמים במקרא.

בבורחו מירושלים בזמן מרד אבשלום, מבקש אִתַּי הַגִּתִּי להצטרף לדוד. ייתכן כי בשיחה זו בודק דוד את מידת נאמנותו של אִתַּי. לדעת שמעון בר-אפרת דבריו לאִתַּי אינם באים לבחון את נאמנותו של אִתַּי אלא הוא מבקש ממנו לא לבוא עמו כי אִתַּי כבר נמצא במנוסה ממקום מוצאו.

לפני היציאה לקרב דוד מחלק את צבאו לשלושה גדודים, ככתוב: "וְהַשְּׁלִשִׁת בְּיַד אִתַּי הַגִּתִּי" וגדודו מנה כשש מאות לוחמים. נראה כי הלוחמים בפיקוד אִתַּי היו נאמנים לדוד. לוחמים אלה לא היוו חלק מהכרתי והפלתי (ספר שמואל ב', פרק ט"ו, פסוקים י"ח–כ"ג). ייתכן כי צבא השכירים הוקם בעקבות הניצחון על הפלשתים. לעירו של אִתַּי, גת היו קשרים עם דוד עוד מזמן שהותו אצל אכיש מלך גת.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר שמואל ב', פרק ט"ו, פסוק י"ט
2. ↑  אלכסנדר רופא, **מבוא לספרות ההיסטורית שבמקרא**, ירושלים, כרמל, 2001, עמ' 27
3. ↑  שמעון בר-אפרת, **מקרא לישראל: שמואל ב'**, ירושלים, מאגנס, 1996, עמ' 167
4. ↑  ספר שמואל ב', פרק י"ח, פסוק ב'
5. ↑  משה גרסיאל, **עולם התנ"ך: שמואל ב'**, תל אביב, דודזון עתי, 1996, עמ' 85-84

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007515444305171

 |
**דאגלס אלכסנדר הנרי גרהאם** (באנגלית: **Douglas Alexander Henry Graham**; 26 במרץ 1893 – 28 בספטמבר 1971) היה גנרל בצבא בריטניה, אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### תחילת דרכו

גרהאם נולד ב-26 במרץ 1893 בברצ'ין, אנגוס, סקוטלנד, והתחנך באקדמיית גלאזגו ובאוניברסיטת גלאזגו. בשנת 1911 הוא הצטרף לצבא הטריטוריאלי, אולם פרש ממנו כעבור שנה, ובשנת 1913 התגייס כלוטננט משנה לצבא הסדיר, והצטרף לרגימנט הקמרונים, עמו לחם בתחילת מלחמת העולם הראשונה. ב-3 בנובמבר 1914 הוא הועלה לדרגת לוטננט, וב-18 ביוני 1916 הוא הועלה שוב לדרגת קפטן. לאחר שנפצע בקרבות הוא חזר לצרפת ומונה כקצין האג"ם של החטיבה ה-182, שהייתה חלק מהדיוויזיה ה-61 (דרום מידלנד ה-2), ונשאר בתפקיד זה עד ה-7 ביוני 1919. על פעולותיו בקרבות הוא קיבל את עיטורי הצלב הצבאי וצלב המלחמה הצרפתי.

לאחר המלחמה מילא גרהאם תפקידי פיקוד ומטה, ואף יצא ללימודים במכללה לפיקוד ומטה בקימברלי. בשנת 1930 הוא הועלה לדרגת מייג'ור, ובשנת 1937 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל, ומונה למפקד גדוד 2, רגימנט הקמרונים, עמו לחם במהלך המרד הערבי הגדול.

### מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשלח גרהאם עם גדודו לצרפת, אולם באפריל 1940 הוא חזר לבריטניה ומונה למפקד החטיבה ה-27 שהייתה חלק מהדיוויזיה ה-9 (היילנד). באוגוסט 1940 שונה שם חטיבתו לחטיבה ה-153, בעקבות שינוי שם הדיוויזיה לדיוויזיה ה-51, לאחר שהדיוויזיה המקורית הושמדה בצרפת. לאחר מינויו של דאגלס וימברלי למפקד הדיוויזיה במאי 1941, היה גרהאם הקצין היחיד בדיוויזיה שלא השתייך ליחידות ההיילנדרים, בשל פיקודו המעולה. ב-11 ביוני 1942 קיבל גרהאם כהוקרה על פעולותיו תואר מפקד במסדר האימפריה הבריטית. בקיץ אותה שנה נשלחה הדיוויזיה ה-51 למצרים, ובאוקטובר היא השתתפה בקרב אל עלמיין השני. לאחר מכן הוא לחם עם חטיבתו במהלך המערכה בתוניסיה, ובתחילת מאי 1943 מונה למפקד הדיוויזיה ה-56. ב-10 במאי ספגה הדיוויזיה אבדות כבדות, אולם כעבור 3 ימים נפסקה הלחימה לאחר כניעת כוחות מדינות הציר בתוניסיה, וכוחותיו שבו אלפי חיילים.

בשל הנפגעים הרבים שספגה הדיוויזיה היא לא השתתפה בפלישת בעלות הברית לסיציליה, אולם היא השתתפה בפלישת בעלות הברית לאיטליה ובכיבוש נאפולי. ב-10 באוקטובר 1943 נפצע גרהאם כתוצאה מהתהפכות הג'יפ שלו למכתש פגז, ולאחר החלמתו הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-50. על פעולותיו בקרבות הוא קיבל את עיטור לגיון ההצטיינות האמריקני, וקיבל את תואר עמית במסדר האמבט. ב-6 ביוני 1944 נחתו כוחות הדיוויזיה בחוף גולד כחלק מהקורפוס ה-30, ולאחר מכן לחמו בקרבות הקשים בנורמנדי, ובכלל זה הקרב על קן וקרב פאלז. בספטמבר 1944 השתתפו כוחות הדיוויזיה בשחרור בלגיה, ולאחר מכן לחמו במבצע מרקט גארדן. בנובמבר 1944 פוזרו יחידות הדיוויזיה בין הדיוויזיות השונות והדיוויזיה הפכה לדיוויזיית מילואים, ובאוגוסט 1945 נשלחה הדיוויזיה לנורווגיה.

### לאחר המלחמה

בשנת 1947 פרש גרהאם מהצבא, ובשנת 1954 הוא מונה לקולונל הכבוד של רגימנט הקמרונים, תפקיד אותו מילא עד לשנת 1958. ב-28 בספטמבר 1971 מת גרהאם בברצ'ין, אנגוס, סקוטלנד, שבועות ספורים לאחר מותו של בנו השני.

קישורים חיצוניים
----------------

* קצינים בריטים במלחמת העולם השנייה