recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מרצ'ל ברסלשו** (ברומנית: **Marcel Breslaşu**; נולד כ**מרצ'ל ברסליסקה**; 19 בספטמבר 1903 – 29 בספטמבר 1966) היה מלחין, משורר, סופר ומתרגם יהודי-רומני.

ביוגרפיה
--------

מרצ'ל ברסלשו נולד בבוקרשט תחת השם מרצקל ברסליסקה. סיים לימודי התיכון בתיכון "ספירו הארט" בבוקרשט, למד בהמשך באקדמיה למוזיקה (הקונסרבטוריון) בבוקרשט ובמקביל גם בפקולטה למשפטים. את לימודי המשפטים סיים בפריז עם תואר דוקטור. אף בעת היותו בפריז למד הלחנה אצל וונסאן ד'אנדי בסכולה קנטורום הידועה. בשובו לרומניה עסק זמן קצר בעריכת דין, בעו את זמנו הפנוי הקדיש לכתיבה ולהלחנה. 

התחיל את דרכו בכתיבה בכתב עת לילדים יהודים. כתב בהמשך שירים ליריים ותירגם מהשירה הצרפתית והגרמנית. בשנת 1934-1938 כתב והלחין בהשראת התנ"ך אורטוריית חילונית "שיר השירים" שבוצעה על במת האופרה בבוקרשט. 

היה בעל השקפות קומוניסטיות ולאחר עליית הקומוניסטים לשלטון ברומניה כיהן בתפקידים אחראיים בתחום התרבות והספרות - במסגרת אגודת הסופרים, כמו כן כיהן כראש המחלקה להוראה במניסטריון האמנויות והמדע.

בשנות ה-1950 בדומה להרבה מעמיתיו כתב שירים בסגנון ריאליסטי סוציאליסטי לכבוד מאבק הפרולטריון, ובניית החברה החדשה. 

בתקופת הפוסט סטליניסטית ערך בין השנים 1961–1963 את כתב העת החדש ושהפך ליוקרתי, "המאה ה-20", המוקדש לספרות העולם. ברסלאשו היה פרופסור ודקאן ב"מכון (בית הספר הגבוה) לתיאטרון על שם יון לוקה קאראג'אלה". 
הוא כתב גם ספרות ילדים, בעיקר סביב דמות בשם "בונדוצ'ל". הוא ידוע גם במשלי החיות ובאפיגרמות שכתב

פעמיים הוענק לו פרס המדינה, בשנים 1957 ו-1962.

לקריאה נוספת
------------

* **שורשים וסער - אנטולוגיה של סופרים יהודים בשפה הרומנית**

בעריכת ק. א. ברתיני, א. ב. יפה ודורה ליטמן -ליטאני, הוצאת הספרים "עקד", תל אביב, 1972

קישורים חיצוניים
----------------

* שירים מאת מרצ'ל ברסלשו, באתר "cerculpoetilor.net" (ברומנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  שורשים וסער - ע' 499.
2. ↑  הפרס החשוב ביותר שהוענק בתקופה הקומוניסטית ברומניה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007459063005171
* GND: 1104517515
* ISNI: 0000 0000 8453 6320
* LCCN: no90018571
* NKC: jx20051102002
* NLP: A18707919
* NTA: 128319577
* SUDOC: 094963525
* VIAF: 79291396
* WorldCat: lccn-no90018571

 |
שמות החיבה של המדינות המרכיבות את ארצות הברית, 1884
**שם חיבה** הוא שם שניתן לאדם על ידי בני משפחתו או ידידיו, בנוסף לשמו הרשמי, כדרך להבעת חיבה כלפיו. פעמים רבות ניתן שם החיבה לפעוטות, ולעיתים נפסק או מצטמצם השימוש בשם החיבה עם ההתבגרות. פעמים אחרות הופך שם חיבה לנחלת הכלל, עד כי האדם מזוהה בעיקר בשם החיבה שלו.

מאפיינים
--------

שם חיבה הוא במרבית המקרים צורת הקטנה של השם הפרטי המקורי. כך, למשל, "ישראל" הופך ל"שרוליק", "אברהם" הופך ל"אבי" וכדומה. התופעה קיימת בשפות רבות. באנגלית, למשל, מקובל שם החיבה "ביל" למי ששמו הרשמי הוא "ויליאם", ו"בוב" ל"רוברט". ברוסית השם הנשי "יקטרינה", הופך לשם החיבה "קטיה" וזה הופך לשם החיבה "קטיושה".

לעיתים נוספת לשמו המקורי של האדם סיומת קצרה המביעה חיבה כלפיו כגון: דביר**י**, דביר**וש**, דביר**צ'וק** וכדומה (שימו לב ששתי הסיומות האחרונות באות משפות סלביות). 

לעיתים נגזר שם החיבה משם משפחתו של האדם. שם החיבה של וינסטון צ'רצ'יל היה "צ'רצ'י".

לעיתים נוצר שם החיבה בעקבות אירוע בולט כלשהו. לרחבעם זאבי ניתן שם החיבה "גנדי" לאחר שהגיע לחדר האוכל בבית הספר שבו התחנך, כשהוא קירח, יחף, ומגבת למותניו, הופעה שהזכירה לחבריו את המנהיג ההודי מהאטמה גנדי.

שמות חיבה ידועים
----------------

פוליטיקאים ישראלים אחדים, ששם החיבה שלהם הפך לנחלת הכלל, הפכו את שם החיבה לחלק משמם הרשמי. כך למשל אברהם בייגה שוחט, יוסף (טומי) לפיד, בנימין (ביבי) נתניהו, משה (בוגי) יעלון, יצחק (בוז'י) הרצוג. אחד המניעים לכך הוא לאפשר את הופעת שם החיבה בפרסומים רשמיים, כגון רשימת המועמדים לכנסת, שבהם נרשמים אנשים רק לפי שמם הרשמי המופיע במרשם האוכלוסין.

ראו גם
------

* היפוקוריזם

לקריאה נוספת
------------

* רוביק רוזנטל, "ביבי ובוגי, בייגה ואברום", בתוך **חדוות הלשון - שיחות על העברית הישראלית**, הוצאת עם עובד, 2004.
* רות בורשטיין (2010) "ציפורה לבני ושאולי מופז - על שמות חיבה בעברית בשישים שנות המדינה". העברית שפה חיה, כרך ה' (בעריכת רינה בן-שחר, גדעון טורי וניצה בן ארי. הקיבוץ המאוחד. עמ' 65-85.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **שם חבה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **שם חיבה** |

* עפרי אילני, מחקר: האבולוציה של שמות החיבה, באתר הארץ, 1 ביולי 2009
* נרי ליבנה, אַבָּא'לֶה מָמִי שֶלִי, באתר הארץ, מתוך המגזין לילדים **עיניים**, 4 בנובמבר 2018
* כנויים, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531425105171
* LCCN: sh85091803
* NKC: ph234791

 |
**סקסו גרמטיקוס** (בדנית: **Saxo Grammaticus**;‏ בערך 1150 – 1220) היה היסטוריון דני ימי-ביניימי, שכמעט ולא ידוע מאום על חייו. מיוחס לו חיבור הכרוניקה בת שישה-עשר הכרכים "גסטה דנורום" ("מעשי הדנים"), המתארת את תולדותיה הקדומות של דנמרק – וזו גם העדות המרכזית לעצם קיומו.

ידוע כי הוא היה מחסידי הארכיבישוף אבסלון מלונד (Absalon), מה שאומר קרוב לוודאי כי הוא עבד בשירותו; אך קשה לקבוע מה היה מעמדו המדויק, וייתכן אף כי לא היה אלא לבלר.

בצוואתו מוחל אבסלון לכומר בשם סקסו על חוב של שניים וחצי מארק כסף, ומצווה עליו להשיב למנזר סורו (Sorø) שני כתבי יד ששאל. מבין כתריסר הערות ואזכורים של "סקסו" המצויים במקורות דניים מתקופה זו או מאחריה, זוהי ההערה היחידה שהכול מסכימים כי היא מתייחסת לסקסו גרמטיקוס; אך עם זאת, אין עדות חותכת לכך.

בהקדמה לחיבורו "גסטה דנורום" כותב סקסו כי אביו וסבו שימשו שניהם בשירותו של המלך ולדמאר הראשון כלוחמים, וכי הוא עצמו מבקש לשרת את המלך ולדמאר השני, אם כי באופן רוחני יותר. שורות אלה הן המידע הממשי היחידי שקיים על אודותיו.

משערים כי הוא נולד בזילנד, כפי שטוענים מקורות מאוחרים יותר. הלטינית האלגנטית שבפיו והידע שלו ועל אודות רומא העתיקה, שאותו הוא מפגין ב"גסטה דנורום", תומכים באופן כמעט ודאי בסברה כי הוא התחנך מחוץ לדנמרק – אולי באחד מבתי-הספר הכנסייתיים בצרפת.

השם "סקסו גרמטיקוס" לא היה שמו האמיתי. לתואר "גרמטיקוס" – המילה הלטינית המסמנת 'מורה של מילים' – זכה מפי מחבר בתקציר חיבורו, *Compendium Saxonis* (נכתב בסביבות 1342), אשר ביקש להביע את התענוג שחש מאופן השימוש במילים של סקסו. בעקבות יציאתה לאור של המהדורה המודפסת ובה גרסתו של כריסטיארן פדרסן (Pedersen) ל"גסטה דנורום", דבק הכינוי גרמטיקוס בשמו והפך לחלק בלתי-נפרד ממנו. השם היחידי שניתן לו מצוי בכרוניקה סיאלאנדיה (בדנית: *Ældre Sjællandske Krønike*), המכנה אותו "*Saxo, cognomine Longus*", כלומר: 'סקסו, המכונה "הארוך"'.

סקסו הוא המקור לדמותו האגדתית-למחצה של המלט, שסיפורו עובד בידי מספר מחזאים ובראשם ויליאם שייקספיר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סקסו גרמטיקוס** בוויקישיתוף
* סקסו גרמטיקוס - Danmarks krønike(הקישור אינו פעיל), באתר Kulturformidlingen norrøne tekster og kvad (בנורווגית)
* כתבי סקסו גרמטיקוס בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* "גסטה דנורום", באתר הספרייה הדנית המלכותית (בלטינית)
* "גסטה דנורום" - אנגלית לצד לטינית
* סקסו גרמטיקוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007275568205171
* BIBSYS: 90102338
* BNE: XX952661
* BnF: cb11923874r (data)
* GND: 118642251
* ICCU: MILV035181
* ISNI: 0000 0001 1845 2409
* LCCN: n79117370
* LNB: 000261488
* NDL: 00474484
* NKC: jn19990007379
* NLG: 153639
* NLP: A26166380
* NSK: 000185066
* NTA: 070781214
* SELIBR: 89908
* SUDOC: 027125033
* Trove: 1291270
* VcBA: 495/9224
* VIAF: 245801502
* WorldCat: lccn-n79117370

 |
פריסת קו תקשורת אופטי בארצות הברית
**תקשורת קווית** היא תקשורת שבמסגרתה המידע (קול, תמונה, נתונים) עובר בין הצדדים המתקשרים באמצעות כבל היוצר קו תקשורת ביניהם: תיל נחושת, כבל קואקסיאלי, סיב אופטי וכדומה. מושג זה ניצב כנגד דרך התקשורת המשלימה אותו, תקשורת אלחוטית, המתבצעת ללא חיבור בקו תקשורת.

שימוש בתקשורת קווית מצריך פריסה של קווי תקשורת. פריסה זו נעשית ברשת מקומית (בבניין מסוים או בקמפוס מסוים) או ברשת אזורית, המצריכה לעיתים פריסת כבל תקשורת תת-ימי המחבר בין יבשות שונות.

בתחילת דרכה של התקשורת האלקטרונית, היא פעלה בתקשורת קווית בלבד, בטלגרף, בטלפון וכדומה. לאחר מכן פותחה תקשורת אלחוטית בגלי רדיו. שתי דרכי התקשורת מתקיימות זו בצד זו:

* תקשורת טלפון החלה באמצעות תשתית קווית וכעת ניתנת גם באמצעות תקשורת אלחוטית (טלפון סלולרי).
* שידורי טלוויזיה החלו בתקשורת אלחוטית (גלי רדיו) וכעת ניתנת גם באמצעות תקשורת קווית (טלוויזיה בכבלים).

פעמים רבות מתקיים שילוב של שתי דרכי התקשורת באותה שיחה. דוגמאות:

* שיחת טלפון בין יבשתית, שחלקה נעשה בתקשורת קווית וחלקה בתקשורת אלחוטית באמצעות לוויין תקשורת
* טלפון אלחוטי ביתי, שבו הקשר בין המטלפן לעמדת הבסיס שבביתו נעשה בתקשורת אלחוטית, והקשר מעמדת הבסיס למרכזייה נעשה בתקשורת קווית.
* שיחה מטלפון קווי לטלפון סלולרי.

קישורים חיצוניים
----------------

* nrg מעריב, לחצות את הקווים - או מי בכלל צריך טלפון קווי היום?, באתר nrg‏, 22 בינואר 2014
רות ווסטהיימר, סקסולוגית
**סקסולוג** הוא אדם העוסק בסקסולוגיה, כלומר בחקר המיניות, בדרך כלל מיניות האדם, וכן במתן ייעוץ וטיפול בבעיות בתפקוד המיני, ליחידים, וקבוצות.

היסטוריה
--------

נהוג לראות ברופא הגרמני מגנוס הירשפלד, מייסד התחום, אם כי יש המייחסים זאת לפסיכיאטר הגרמני ריכרד פון קראפט-אבינג.

מצע אקדמי לעיסוק
----------------

נכון, לשנת 2013, ההסמכה בתחום אינה מוסדרת דיה. עם זאת, סקסולוג הוא תמיד בעל הסמכה אקדמית בתחומים בסיסיים קשורים, כפי שיפורט להלן. נכון הדבר גם לחלוצי התחום, גם הם באו מדיסציפלינות "כלליות" יותר. לדוגמה, מגנוס הירשפלד, שהיה רופא, אלפרד קינסי שהיה זואולוג, וג'ון מוני, שהיה פסיכולוג, כמו כן, האוניברסיטאות בישראל אינן כוללות לימודי תואר ראשון או שני בסקסולוגיה. כמו גם שנכון לשנת 2013 אין חקיקה בנושא. הסקסולוגים, לפחות בארץ ובמקומות רבים אחרים, הם בדרך כלל פסיכיאטרים, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים וקרימינולוגים, שתחום פעילותם העיקרי הוא מיניות, בהקשרים כגון עוררות מינית, או נטייה מינית. ישנן בנמצא השתלמויות שונות, אשר בעלי רקע אקדמי מתאים, דוגמת הנזכרים, יכולים לעבור כדי להיסמך לעסוק בייעוץ מיני. סביר להניח שמצב זה ימשיך עד שהתחום יוסדר לתוכנית הלימודים, לפחות ברוב המוסדות האקדמיים המוכרים בעולם, וכך כותב הפסיכולוג והסקסולוג ג'ון מוני בעניין זה:

> 
> "עד שנבין כי מיניות היא נושא מדעי הראוי למחלקות או מוסדות אוניברסיטאיים עצמאיים, ה"מפלצות שלא יתוארו" של מחלות המין (הפיזיות והמנטליות כאחד), וכן, התוקפנות העבריינית, ימשיכו לשגשג בחברתינו".
> 
> 
> 
>

שרלטנות
-------

עם תפוצת האינטרנט, ותנאי שטח הנוחים לכך יחסית (ראו לעיל), גדלה תופעת ההתחזות גם בהקשר מקצוע הסקסולוגיה. אנשים שונים מציגים עצמם כסקסולוגים, זאת כשהם מכתירים עצמם כ"מנחים" למיניות או, "מאמנים אישיים" למיניות ואף בתארים דומים אחרים. אלה, בהשוואה לסקסולוג מוסמך, בדרך-כלל אינם מוסמכים אקדמית, בתחום ראוי כגון ביולוגיה, פסיכולוגיה, רפואה, עבודה סוציאלית, מדע המגדר, כאשר הקריטריון להסמכה לייעוץ מיני או טיפול בבעיות בתפקוד המיני, הוא רקע אקדמי הולם, למניעת מקרים של שרלטנות.

בהקשר זה, סקסולוגים בישראל מאוגדים במסגרת האגודה הישראלית לטיפול מיני.

סקסולוגים בשירות החוק
---------------------

יש סקסולוגים העובדים עם המשטרה ו\או הרשויות הקשורות בתשאול ושיקום קורבנות תקיפה מינית, ואף אנסים.

ראו גם
------

* סקסולוגיה
* פסיכיאטר
* פסיכולוג קליני
* עובד סוציאלי

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **סקסולוג** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **סקסולוג** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  הציטוט מופיע על גב ספרו "Unspeakable Monsters", משנת 1999. זהו אחד מספרי הסיכום שכתב אודות מחלות מין פיזיות ונפשיות.
2. ↑  אתר האגודה הישראלית לטיפול מיני

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph125499

 |
סקסטוס פומפיוס
מטבע שטבע סקסטוס פומפיוס לציון ניצחונו על אוקטביוס
**סקסטוס פומפיוס מגנוס** (67 לפנה"ס - 35 לפנה"ס) היה פוליטיקאי רומאי שפעל בתקופת הרפובליקה המאוחרת.

תולדות חייו
-----------

סקסטוס פומפיוס היה בנו הצעיר של איש הצבא הרומאי הנודע גנאיוס פומפיוס מגנוס. כשיוליוס קיסר חצה את הרוביקון בשנת 49 לפנה"ס ופתח במלחמת האזרחים, פומפיוס האב אולץ להימלט למזרח בעוד שסקסטוס נשאר ברומא יחד עם אמו החורגת קורנליה מטלה.

אחרי שפומפיוס האב הובס בקרב פארסלוס, הוא נמלט יחד עם אשתו וסקסטוס למצרים, שם סקסטוס חזה בבגידתו של המלך תלמי השלושה עשר שרצח את אביו והגיש את ראשו כמתנה לקיסר.

אחרי הרצח קורנליה חזרה לרומא אולם סקסטוס הצטרף למתנגדיו של קיסר באפריקה, מרקוס פורקיוס קאטו ואחיו הבכור גנאיוס פומפיוס. קיסר הביס את קאטו בקרב תאפסוס בשנת 46 לפנה"ס ואת האחים פומפיוס בקרב מונדה בשנת 45 לפנה"ס. גנאיוס פומפיוס הוצא להורג אולם סקסטוס הצליח להימלט ומצא מקלט בסיציליה.

כשקיסר נרצח ברומא באידו של מרץ 44 לפנה"ס על ידי קבוצת קושרים בראשות גאיוס קסיוס לונגינוס ומרקוס יוניוס ברוטוס, הדבר הוביל לפריצתה של מלחמת אזרחים חדשה בין רוצחיו של קיסר לאנשי הטריאומווירט השני, אוקטבינוס, מרקוס אנטוניוס ומרקוס אמיליוס לפידוס. ההתפתחויות האלו נתנו לסקסטוס הזדמנות לבנות את כוחו בסיציליה מכיוון שהטריאומווירט היו עסוקים בהבסתם של קאסיוס וברוטוס שהיוו איום גדול יותר מאשר סקסטוס.

בשעה שרוצחיו של קיסר הובסו בקרב פיליפי סקסטוס כבר הפך את בסיסו שבסיציליה למרכז ימי חזק של ציו שממנו הוא ערך פשיטות ועסק בשוד ימי ובכך איים על אספקת המזון לרומא. כל ניסיונותיהם של הטריאמווירט למגרו נכשלו ולבסוף הם חתמו איתו חוזה שלום בעיר מיסנום בשנת 39 לפנה"ס. הסיבה לחתימת חוזה השלום הייתה כוונתו של מרקוס אנטוניוס לצאת למלחמה כנגד האימפריה הפרתית ולשם כך הוא נזקק לגייס את כל הכוחות הצבאיים שאפשר היה להשיג.

במסגרת ההסכם ניתן לסקסטוס השליטה בסיציליה, קורסיקה, סרדיניה והפלופונסוס וגם הרשות להיבחר לקונסול של שנת 33 לפנה"ס, בתמורה התחייב סקסטוס לא לפגוע באספקת המזון לאיטליה ולקבל עבדים בורחים לצבאו. בסופו של דבר סקסטוס לא עמד בהסכם והוא נתבטל.

לאחר התפרקות הברית בין אוקטביאנוס לאנטוניוס, אוקטביינוס ניסה להביס שוב את סקסטוס אולם הוא הובס בקרב מסינה בשנת 37 לפנה"ס. כתוצאה מתבוסתו אוקטביאנוס העביר את הפיקוד לאיש הצבא הטוב ביותר שעמד לרשותו מרקוס ויפסניוס אגריפה, אגריפה בנה את ציו של אוקטביאנוס מחדש והביס את סקסטוס בקרב מילאי ובקרב נאולוכוס שנערכו בשנת 36 לפנה"ס, כעבור חודש מתבוסותיו של סקסטוס הצליח אגריפה למגר את כוחותיו לחלוטין וסקסטוס נטש את סיציליה ונמלט למזרח.

סקסטוס נלכד במילטוס והוצא להורג ללא משפט על ידי מרקוס טיטיוס, אחד ממשרתיו של מרקוס אנטוניוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סקסטוס פומפיוס** בוויקישיתוף
* סקסטוס פומפיוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007339053605171
* BIBSYS: 13028852
* BNE: XX1575202
* GND: 118595652
* ISNI: 0000 0003 5773 9896
* LCCN: nr94014650
* NTA: 073668508
* SUDOC: 081537778
* VIAF: 199933907
* WorldCat: lccn-nr94014650

 |
כפר דייגים צף לא שגרתי במפרץ הא לונג, וייטנאם.
**כפר דייגים** הוא כפר שכלכלתו מבוססת על דיג וקצירת מאכלי ים.

מאפיינים
--------

 הדוני (אנ') היא סירת דיג מסורתית של כפר דייגים שמשומשת כיום בדיג באיים המלדיביים.
לעיתים קרובות, ממוקמים כפרי דייגים בחופים מבודדים, סביב מעגן טבעי קטן המספק מקלט בטוח לצי של סירות דיג. יש צורך בכפר הדייגים שתהיה דרך בטוחה לאחסון דגים ולאבטחת סירות כשהן אינן בשימוש. כפרי דייגים עשויים לפעול מחוף הים, במיוחד סביב אגמים. לדוגמה, סביב חלקים מהאגם מלאווי, לכל כפר דייגים יש חוף משלו. סירות דיג בכפר אופייניות, בדרך כלל, לרצועת החוף שלאורכה הן פועלות. סירות דיג מסורתיות מתפתחות עם הזמן כדי לעמוד בתנאים המקומיים, כגון החומרים הזמינים במקום לבניית סירות, סוג תנאי הים שהסירות יתקלו בהם, והדרישות של הדיג המקומי.

חלק מכפרי הדייגים נמצאים על המים, כמו כפרי הדייגים הצפים במפרץ הא לונג בווייטנאם, כפר הדייגים טאי או (אנ') בהונג קונג, וכפר הדייגים קלונג (אנ') במשולש הגבולות של מלזיה, הפיליפינים ואינדונזיה. יש כפרי דייגים שבנויים על איים צפים (אנ'), כמו פומדי (אנ') באגם לוקטק (אנ') בהודו, והאיים הצפים של בני האורו באגם טיטיקקה שנמצא בפרו ובוליביה.

מלבד דיג, בכפרי הדייגים נמצאים, לעיתים קרובות, סדנאות למלאכת יד, תחבורה, בתי ספר ומרפאות בריאות, דיור ואספקת מים לקהילה. בנוסף, לעיתים ליד כפרי הדייגים נמצאים מפעלים לעיבוד ושיווק דגים, וכן לבנייה ותחזוקה של סירות. עד המאה ה-19, חלק מתושבי הכפר השלימו את הכנסתם בלקיחת חפצי ערך מספינות טרופות סמוכות והברחת סחורות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כפר דייגים** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  CIA World Factbook (אורכב 26.01.2021 בארכיון Wayback Machine) Updated 9 April 2009.
2. ↑  Sciortino, J. A. Barcali, A. & Carlesi, M. (1995)*Construction and maintenance of artisanal fishing harbours and village landings* (אורכב 11.02.2019 בארכיון Wayback Machine) FAO Training Series 25, Rome.
3. ↑  Smylie, M. (2013). *Traditional Fishing Boats of Europe*. Amberley Publishing. ISBN 978-1-4456-1434-2. ארכיון מ-2022-10-15. נבדק ב-8 ביוני 2022. `{{cite book}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Tai O Fishing Village". אורכב מ-המקור ב-18 במאי 2011. נבדק ב-20 באפריל 2009. `{{cite web}}`:  (עזרה)
5. ↑  Lake Profile: Loktak (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine) *LakeNet*. Accessed 8 June 2022.
6. ↑  The floating islands of Peru’s Lake Titicaca (אורכב 29.07.2021 בארכיון Wayback Machine), *The Washington Post", 17 November 2014.*
7. ↑  Bathurst, Bella (2005)*The Wreckers: a Story of Killing Seas, False Lights, and Plundered Shipwrecks*. Boston, Mass.: Houghton Mifflin מסת"ב 978-0-618-41677-6
8. ↑  Smith, Joshua M. (2006) *Borderland Smuggling: Patriots, Loyalists and Illicit Trade in the Northeast, 1783–1820* Gainesville: University Press of Florida מסת"ב 0-8130-2986-4.
9. ↑  Waugh, Mary, (1985) *Smuggling in Kent and Sussex 1700–1840* Countryside Books (updated 2003) מסת"ב 0-905392-48-5
**רפאל קירכנר** (בגרמנית: **Raphael Kirchner**;‏ 1876 – 2 באוגוסט 1917) היה אמן, צייר דיוקנאות ומאייר אוסטרי, הידוע בעיקר בזכות אר נובו ועבודות נערות פין-אפ (אנ') מוקדמות, בעיקר בפורמט גלויות.

ראשית החיים
-----------

קירכנר נולד בשנת 1876 בווינה, אוסטריה, ולמד באקדמיה לאמנויות יפות בווינה.

הוא עבר לפריז בשנת 1900, והכין איורים למגזינים כמו La Vie Parisienne. בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, עבר קירכנר לארצות הברית.

הוא התגורר בעיר ניו יורק עד מותו בשנת 1917.

יצירה
-----

רפאל קירכנר הפיק למעלה מאלף ציורים ורישומים שפורסמו בחייו, בעיקר בצורת גלויות. הסדרה האסייתית שלו "גיישה" הייתה בין הפופולריות ביותר, עם למעלה מ-40,000 גלויות שנמכרו. הסדרה היא דוגמה בולטת להשפעה בין ארט נובו במערב לאמנות היפנית בתקופת מייג'י וטאישו. ציוריו הארוטיים של קירכנר שמצטיינים ביופי נשי, נמכרו בצורת גלויות והופיעו בדפי מגזינים שהיו מועדפים על ידי חיילים אירופאים ואמריקאים במלחמת העולם הראשונה.

הצייר הפרואני אלברטו ורגס, מחשובי ציירי הפין-אפ ציין את קירשנר כדמות שהשפיעה עליו ועל ציוריו של נשים יפות ואירוטיות.

הוא צייר כרזות ופרסומות לסרטים ואיורים למגזינים של גברים. קירכנר גם הפיק מספר קטן של פסלים, חלקם צולמו לגלויות.

בניו יורק הוא גם הפיק עיצובי תלבושות להפקות תיאטרון מוזיקלי.

"נערות קירכנר"
--------------

לאחר שארצות הברית הצטרפה לכוחות הברית במלחמת העולם הראשונה, הגיעו בשנים 1917–1918 חיילים אמריקאים לחזית בצרפת עם גלויות ומגזינים של "נערות קירכנר". בציורי נערות אלה, הן צוירו שמנמנות יותר מ"אחיותיהן" הצרפתיות ופחות ארוטיות. מפרסמי הגלויות הצרפתיים הדפיסו מחדש את ציוריו של קירכנר שצייר במהלך הקריירה הפריזאית שלו.

הידיעה על מותו של הצייר לא הוכרזה רשמית, וכמה עיתונים צרפתיים כתבו שהוא חזר לחזית המזרחית, ואף כינו אותו "גרמני מושחת".

"הנערות" שלו הסתובבו בחזיתות המלחמה, והן לא היו היחידות - אמנים אחרים הגיעו להרוויח את לחמם ולתמוך במורל הכוחות בשלהי המלחמה, כשהם מפיקים ומוכרים ציורים דומים לעבודתו של קירכנר.

השפעתו המתמשכת של קירכנר על ז'אנר הפין-אפ עדיין הייתה מוכרת בתקופת מלחמת העולם השנייה.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רפאל קירכנר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  First World War.com - Who's Who - Raphael Kirchner, www.firstworldwar.com
2. ↑  Levy, Florence Nightingale (1917). American Art Directory, Volume 14. The American Federation of the Arts. p. 324.
3. ↑  "Raphael Kirchner: Biography and Image Gallery"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007499280805171
* BnF: cb149712622 (data)
* GND: 1013339878
* ISNI: 0000 0001 2281 4361
* LCCN: no2012038160
* NKC: mzk2015882048
* RKD: 222259
* SNAC: w6360rs7
* SUDOC: 172275539
* ULAN: 500118005
* VIAF: 69203031
* WorldCat: lccn-no2012038160

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"רפאל קירכנר"**.
**פצ'ניז'ין** (באוקראינית: **Печеніжин**; בפולנית: **Peczeniżyn**; ביידיש: **פעטשיניזשין**) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, כ-11 ק"מ מערבית לקולומיאה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

פצ'ניז'ין הוקמה במאה ה-18 כעיר פרטית בבעלות אצולה. משנות ה-80 של המאה ה-19 התפתחה העיירה, בשל מציאת נפט בסביבתה, והתחלת הפקתו. במהלך מלחמת העולם הראשונה גרמו החיילים הרוסים נזק רב לעיירה.

בשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי פצ'ניז'ין
---------------

יהודים ישבו בעיירה מהמאה ה-18, ובשנת 1750 נבנה בה בית כנסת. בראשית המאה ה-19 הייתה קהילת העיירה לעצמאית, לאחר שקודם לכן השתייכו אנשיה לקהילת קולומיאה הסמוכה. בשנת 1848 קבע מושבו בעיירה האדמו"ר רבי צבי הגר בן רבי דוד מזאבלוטוב. אחריו כיהן בנו רבי גרשון הגר.

במהלך המאה ה-19 גדל היישוב היהודי בעיירה, ובשנת 1890 נמנו בה 2,024 יהודים. בתחילת המאה ה-20, וביתר שאת לאחר מלחמת העולם הראשונה, עזבו את העיירה רבים מיהודיה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 1,330 יהודים, כרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית, תוך קיום בית ספר עברי. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם מצד שכניהם, ובאחד המקרים נרצחה מורה בבית הספר העברי ביישוב.

במהלך הכיבוש הגרמני של אזור העיירה, החל מקיץ 1941, גורשו יהודי העיירה לגטו קולומיאה, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי העיר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פצ'ניז'ין** בוויקישיתוף
* פצ'ניז'ין באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "פצ'ניז'ין", באתר השטעטל הווירטואלי
* "פצ'ניז'ין", באתר JewishGen (באנגלית)
* פצ'ניז'ין (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007535559005171
* LCCN: n94034054
* VIAF: 132680825
* WorldCat (עם VIAF): 132680825

 |
**המוזיקאים** (באיטלקית: **Concerto di giovani**) היא יצירה בצבעי שמן של הצייר האיטלקי קאראווג'ו מסביבות שנת 1595. היצירה מוחזקת במוזיאון המטרופוליטן לאמנות שבניו יורק סיטי מ-1952, וב-1983 היא עברה הליכי רסטורציה מרובים.

אודות היצירה
------------

בסביבות שנת 1595 קאראווג'ו נכנס תחת חסותו של הקרדינל פרנסקו מאריה דל מונטה, ומשוער כי המוזיקאים היא היצירה הראשונה שהצייר יצר אקסקלוסיבית עבור הקרדינל. בציור מתוארים חבורה של נערים צעירים המנגנים בכלים שונים, והבולט בהם הוא הקַתרוֹס. מאוחר יותר, קאראווג'ו צייר את "נגן הקתרוס" שהיה ציור דומה למוזיקאים. הנערים בציור לבושים בבגדים קלאסיים לתקופה. שלושה מהם מנגנים בכלים שונים, ואחד מהם לבוש כקופידון ובידו ענף של גפנים. היצירה היא למעשה אלגוריה לכך שהמוזיקה היא המזון לאהבה כמו שהאוכל הוא המזון לחיים.

ניכר כי הציור מורכב מקומפוזיציה של שתי דמויות שקאראווג'ו יצר. הדמות המרכזית היא הנער שמנגן בקתרוס, וככל הנראה זהו שותפו של הצייר, מאריו מיניטי (Mario Minniti). הדמות הרחוקה יותר של הנער המתבונן בצופה היא כנראה קאראווג'ו עצמו. דמותו של הקופידון דומה לנער מהציור "נער מקלף פרי" ולמלאך מ-"הקדוש פרנציסקוס מאסיזי".

הנערים בציור מתרגלים מדריגל, צורה מוזיקלית מתקופת הרנסאנס, בשירי אהבה. אולם, עייני הנער האוחז קתרוס לחות מדמעות, מה שמעיד על כך שהשירים נוגעים לכאבים הנובעים מאהבה ולא על תענוגותיה. הכינור המיותם במרכז היצירה מעיד על משתתף חמישי במקהלה ומרמז כי הצופה הוא המשתתף החסר.

סצנות של מוזיקאים באמנות היו פופולריות בזמנו, והכנסייה עודדה אמנים לנסות סגנונות שונים בהקשר הזה. למרות זאת, הסצנה ביצירה היא חילונית ולא דתית. הקומפוזיציה מזכירה קונצרט, מוטיב שהחל בוונציה ואומץ על ידי טיציאן בציורו "Le Concert Champêtre" (בעברית: הקונצרט הפסטורלי).

המוזיקאים הייתה יצירתו השאפתנית והמורכבת ביותר של קאראווג'ו עד אותה תקופה. הצייר חווה קשיים בציור ארבע הדמויות בחלל המשותף באופן שלא ברורה האינטראקציה ביניהם. הציור נמצא במצב ירוד. לראייה, ספר התווים שמחזיק הנער שבגבו לצופה, וממנו דהו רוב התווים. אף על פי איבוד רב של צבע מהיצירה, רובה נשארה שלמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המוזיקאים** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Hibbard, Howard (1985). Caravaggio. Oxford: Westview Press. p. 31. מסת"ב 9780064301282.
2. ↑  "The Musicians", Metmuseum.org (באנגלית)
3. ↑  Langdon, Helen (2000). Caravaggio: A Life. Westview Press. מסת"ב 9780813337944.
4. ↑  Graham-Dixon, Andrew (2011). Caravaggio: A Life Sacred and Profane. Penguin Books Limited. מסת"ב 9780241954645.

| קאראווג'ו |
| --- |
| יצירותיו | ארוחת ערב באמאוס • בכחוס • בכחוס החולה • דוד עם ראשו של גוליית • הירונימוס הקדוש כותב • יהודית והולופרנס • מאסרו של ישו • מגדת העתידות • מדוזה • המדונה של עולי הרגל • המוזיקאים • המרמים במשחק הקלפים • נער עם סל פירות • נער הננשך על ידי לטאה • סלסלת פירות • עקדת יצחק • עריפת ראשו של יוחנן המטביל • שבעת מעשי החסד • שלומית עם ראש יוחנן המטביל (לונדון) |  |
| ראו גם | בארוק • גלריה בורגזה • גלריית אופיצי |
**רפאל פאיארה** (בספרדית: **Rafael Payare**; נולד ב-23 בפברואר 1980) הוא מנצח ונצואלי. המנהל המוזיקלי של
תזמורת אלסטר (2014–2019), התזמורת הסימפונית של סן דייגו (מ-2019) ושל התזמורת הסימפונית של מונטריאול (מ-2022).

ביוגרפיה
--------

רפאל פאיארה נולד בפוארטו לה קרוס, ונצואלה, הוריו היו טרינה טורס דה פאיארה מורה בבית ספר יסודי, וחואן ר. פאיארה קרטוגרף של העיר. הוא החל את לימודי המוזיקה שלו בגיל 14 ב-Núcleo בפוארטו לה קרוס, ולמד נגינה בקרן יער. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה הנסיונית הלאומית של לאס ארטס. הוא ואחיו חואל הצטרפו כל אחד ל"אל סיסטמה", "המערכת הלאומית של תזמורות ילדים ונוער של ונצואלה" מיסודו של חוסה אנטוניו אבראו. פאיארה הפך בסופו של דבר לקרן הראשית של התזמורת הסימפונית ע"ש סימון בוליבר.

בשנת 2004 החל פאיארה לימודים אצל אבראו. הוא זכה בפרס הראשון בתחרות מלקו למנצחים צעירים במאי 2012, לאחר מכן הוא הפך לעוזר המנצח של קלאודיו אבאדו במהלך עבודתו עם התזמורת הסימפונית ע"ש סימון בוליבר, ולדניאל בארנבוים באופרה של ברלין.

באוקטובר 2013, פאיארה ניצח לראשונה על תזמורת אלסטר. על בסיס הופעה זו, הודיעה התזמורת על מינויו למנצח הראשי ה-13 שלה, החל בעונת 2014–2015, תפקידו הראשון בתזמורת המובילה. באוקטובר 2016 הודיעה התזמורת על הארכת חוזה עד עונת 2018–2019, וגם על שינוי בתואר שלו ממנצח ראשי למנהל מוזיקלי. בפברואר 2018 הודיעה התזמורת על סיום המנהל המוזיקלי שלו בתום עונת 2018–2019. לרפאל פאיארה כעת את התואר חתן פרס המנצח של התזמורת.

בארצות הברית עבד רפאל פאיארה כעוזר ללורין מאזל בפסטיבל קאסלטון. לאחר מותו של מאזל ב-2014, הפך פאייארה למנצח הראשי של הפסטיבל ב-2015. בינואר 2018, ניצח לראשונה על התזמורת הסימפונית של סן דייגו. בהמשך, מינתה אותו התזמורת הסימפונית של סן דייגו כמנהל המוזיקלי הבא שלה, החל מ-1 ביולי 2019 עם חוזה ראשוני לארבע שנים. באוקטובר 2020, התזמורת הסימפונית של סן דייגו הודיעה על הארכת חוזהו עד לעונה 2025–2026.

רפאל פאיארה ניצח לראשונה על התזמורת הסימפונית של מונטריאול בשנת 2018. הוא חזר כמנצח אורח של תזמורת מונטריאול ב-2019. בינואר 2021, התמנה למנהל המוזיקלי הבא של תזמורת זו, החל מהעונה 2022–2023, עם חוזה ראשוני של חמש עונות.

### חיים אישיים

רפאל פאיארה והצ'לנית האמריקאית אליסה ויילרשטיין נישאו ב-18 באוגוסט 2013. לבני הזוג יש בת, והם מתגוררים בברלין.

פרסים
-----

* בשנת 2012 זכה בפרס ראשון בתחרות מלקו למנצחים צעירים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רפאל פאיארה** בוויקישיתוף
* 

* רפאל פאיארה, באתר MusicBrainz (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: bcc07196-31e5-436c-8539-adcfa59b9e4a

 |
טקס פפרודה בבולגריה, שנות ה-50 של המאה ה-20
איור של טקס הפפרודה משנת 1905
**פפרודה** (איותים שונים: peperuda, peperuna, perperuna, prporuša, preporuša, păpărudă, pirpirună) או **דודולה** (באיותים שונים: dodole, dudula, dudulica, dodolă) הוא טקס זימון גשם בלקני ממוצא פגני. 

שם המנהג נגזר משם האלה מהמיתולוגיה הסלאבית דודולה/פרפרונה, אלת הגשם ואשתו של פרון, האל הראשי. על פי המיתולוגיה, כאשר דודולה חולבת את הפרות השמיימיות - העננים - יורד גשם. באביב היא מתעופפת מעל השדות והיערות וזורה פריחה אביבית. 

בקרב הסלאבים הדרומיים, הרומנים והמולדובנים מקיימים את הטקס בעונת האביב בתקופות של בצורת, במטרה לזרז את בוא הגשמים. נערה צעירה העוטה חצאית העשויה צמחים שונים (ביניהם גפן) רוקדת ושרה ברחובות הכפר ועוצרת לפני כל בית ובני הבית מתיזים עליה מים. היא מלווה באנשי הכפר השרים ורוקדים איתה. המוזיקה והריקוד ייחודיים למסורת זו.

כיום בקרואטיה וסרביה הטקס מוצג לעיתים על ידי להקות פולקלור מקצועיות. באזור טורופולי בקרואטיה, בחג גאורגיוס הקדוש, נערות מהכפר מתחפשות לאלה דודולה בשמלות עלים ושרות במהלך החג.

בסרביה נערך הטקס בתקופות ממושכות של מזג אוויר יבש. הנערה שנבחרה לביצוע הטקס הייתה לרוב צועניה, היא עטתה צמחייה ופרחים וסבבה בכפר, בעוד מלוויה שרים את המזמור הטקסי.

במקדוניה המנהג התקיים עד שנות ה-60.

ראו גם
------

* חג המים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פפרודה** בוויקישיתוף
* Mercia MacDermott, Bulgarian Folk Customs

הערות שוליים
------------

1. ↑  Woislav M. Petrovitch, Hero Tales and Legends of the Serbians
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה, העוסק ברב העיר חלב במאה ה-18, עם הערך "רפאל שלמה לניאדו (1925–1876)", העוסק בראש ישיבה ירושלמי.

הרב **רפאל שלמה לניאדו** הראשון (ת"ע בערך – תקנ"ד; 1710–1793) היה דיין ורב העיר חלב שבסוריה, מגדולי הרבנים והדיינים בעיר.

ביוגרפיה
--------

נולד בחלב שבסוריה לרב שמואל לניאדו ששימש כרב העיר, בן למשפחת רבנים ידועה. בצעירותו למד והתחנך אצל הרב שמואל דוויק הכהן.

בשנת ה'ת"ק (1739) או ה'תק"י (1749) החל לשמש כרב העיר חלב, וכדיין בבית הדין המקומי לצד הרב יהודה קצין והרב ישראל בן אלישע דילובין.

נודע בפסיקתו כלפי יהודים ממוצא אירופאי שעברו להתגורר בחלב וכונו "פראנקוס", המטילה עליהם חובת מס ככלל חברי הקהילה היהודית בעיר. פסיקה זו עוררה מתיחות ומחלוקת בקרב יהודי העיר ורבניה, ששיאה הגיע לאחר שהוריש את הרבנות לבנו. קיבל שאלות מכל הקהילות היהודיות שבסוריה ועיראק, והתכתב עם רבנים שונים מרחבי העולם בתקופה ההיא, ביניהם החיד"א.

שימש כדיין ורב העיר במשך 54 שנים, עד שהוריש את התפקיד לבנו הרב אפרים לניאדו, עוד בחייו, בשנת ה'תקמ"ז. נפטר בז' בטבת ה'תקנ"ד, 10 בדצמבר 1793.

תלמידו המפורסם הוא הרב צדקה חוצין (הראשון).

חיבוריו
-------

* **בית דינו של שלמה** - שו"ת. קונסטנטינופול ה'תקל"ה.
* **לחם שלמה** - חידושים. קונסטנטינופול ה'תקל"ה
* **המעלות לשלמה** - דרושים. קושטאנדינה ה'תקל"ה
* **כסא שלמה** - שו"ת. ירושלים ה'תרס"א

לקריאה נוספת
------------

* משה בצרי, **ליקוטי המליץ**, הוצאת מכון הכתב, ירושלים ה'תשס"ה (עמ' 64 - 82)
* ח. מקובר, **חכמי ארם צובא** - מסכת חייהם המופלאה של מאורי האומה שחיו בארם צובא, ירושלים ה'תשס"ג (עמ' 73 - 81)

קישורים חיצוניים
----------------

* לניאדו, רבי רפאל שלמה, באתר דעת
* תולדות חייו של הרב רפאל שלמה לניאדו הראשון, בספר ליקוטי המליץ, באתר HebrewBooks

* LANIADO, RAPHAEL SOLOMON BEN SAMUEL, Encyclopaedia Judaica

* רפאל שלמה בן שמואל לניאדו (1720?-1793), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ירון הראל, **שורשי המחלוקת בחלב על ירושת הרב אפרים לניאדו את הרבנות בחיי אביו**, בתוך: Jewish Political studies גיליון 12 (2000), עמ' 13-30

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007388095805171

 |
**רוברטו טריצ'לה** (באיטלקית: **Roberto Tricella**; נולד ב-18 במרץ 1959) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הבלם. טריצ'לה שיחק עבור מועדוני כדורגל איטלקים כמו אינטר, הלאס ורונה, יובנטוס ובולוניה. הישגיו כוללים זכייה אחת בגביע האיטלקי במדי אינטר, זכייה אחת בסרייה א' במדי ורונה וזכייה בדאבל (הגביע האיטלקי וגביע אופ"א) במדי יובנטוס. ברמה הבינלאומית, הוא ייצג את איטליה באולימפיאדת 1984 ובמונדיאל 1986.

קריירה
------

במהלך קריירת המועדונים שלו הוא שיחק עבור מועדוני כדורגל כמו אינטר (1977-79), הלאס ורונה (1979-87), יובנטוס (1987-90) ובולוניה (1990-92). עם אינטר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', כשבאותה העונה זכה בגביע האיטלקי. לאחר מכן, הוא עבר להלאס ורונה מהסרייה ב'. בעונת 1987/88 הוא עבר ליובנטוס כמחליף המיועד של גאטאנו שיראה. בעונה האחרונה שלו בקבוצה, הוא שימש לעיתים כקפטן תחת המאמן דינו זוף, כשבאותה העונה הצליח לזכות עם הקבוצה גם בגביע האיטלקי וגם בגביע אופ"א.

טריצ'לה רשם 11 הופעות עבור המדים הלאומיים של נבחרת איטליה בין השנים 1984 ל-1987. הוא נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 1986, אף על פי שלא שיחק באף משחק בטורניר. כמו כן, הוא שיחק במדי הנבחרת באולימפיאדת 1984, שבו איטליה סיימה במקום הרביעי.

סגנון המשחק
-----------

טריצ'לה היה שחקן הגנה עיקש, שהיה ידוע ביכולת התזמון שלו בתיקולים, בנוסף ליכולתו להגן על קבוצתו מפני מצבים של אחד על אחד. הוא היה מסוגל גם להתחיל במהירות התקפות של קבוצתו לאחר שזכה בכדור, עקב האינטליגנציה הטקטית שלו.

תארים
-----

הלאס ורונה
* סרייה א' (1): 1984/85

אינטר
* הגביע האיטלקי (1): 1977/78

יובנטוס
* הגביע האיטלקי (1): 1989/90
* גביע אופ"א (1): 1989/90

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams

הערות שוליים
------------

1. ↑  הגיבורים בשחור לבן: רוברטו טריצ'לה

| **נבחרת איטליה – אולימפיאדת לוס אנג'לס 1984** |
| --- |
| 1 טנקרדי • 
2 פרי • 
3 גאלי • 
4 נלה • 
5 טריצ'לה • 
6 ורכובוד • 
7 באני • 
8 בארזי • 
9 בטיסטיני • 
10 סבאטו • 
11 ויניולה • 
12 זנגה •
13 פאנה • 
14 מסארו •
15 בריאצ'י •
16 יוריו •
17 סרנה •
מאמן: ביארזוט | איטליהאיטליה |

| **נבחרת איטליה – מונדיאל 1986** |
| --- |
| 1 גאלי • 
2 ברגומי • 
3 קבריני • 
4 קולובאטי • 
5 נלה • 
6 שיראה • 
7 טריצ'לה • 
8 ורכובוד • 
9 אנצ'לוטי • 
10 באני • 
11 בארזי • 
12 טנקרדי •
13 דה נאפולי • 
14 די גנרו •
15 טארדלי •
16 קונטי •
17 ויאלי •
18 אלטובלי •
19 גלדריסי •
20 רוסי •
21 סרנה •
22 זנגה •
מאמן: ביארזוט | איטליהאיטליה |
**רוברטו חוארוס** (ספרדית: **Roberto Juarroz**; ‏ 5 באוקטובר 1925 - 31 במרץ 1995) הוא משורר ארגנטינאי.

רוברטו חוארוס נולד בעיירה בסביבת בואנוס איירס למשפחת עובד במערכת הרכבות. הוא למד פילוסופיה וספרות באוניברסיטת בואנוס איירס והמשיך את לימודיו בסורבון. בשנים 1958–1965 רוברטו חוארוס עבד במשרדי אונסק"ו וארגון מדינות אמריקה. בהמשך הוא עבד באוניברסיטה בה למד בה התקדם לתואר פרופסור. בין תלמידיו היה פבלו אורבני.

רוברטו חוארוס פרסם סדרה של ספרי שירה בשם "Poesía vertical" שמוספרו מ-1 עד 14. הספר הראשון פורסם בשנת 1958 והאחרון בשנת 1997 לאחר מות המשורר. בהמשך יצאה לאור גם כרך ה-15 שערכה אשתו.

היצירות שלו תורגמו למספר שפות. ב-1977 יצא לאור ספר דו-לשוני אנגלי-ספרדי.

על יצירותיו רוברטו חוארוס זכה במספר פרסים ספרותיים בארגנטינה ובעולם. הוא נבחר לחבר באקדמיה ארגנטינאית לספרות.

קישורים חיצוניים
----------------

* יצירות של חוארס (בספרדית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007424214605171
* BIBSYS: 90350135
* BNE: XX1125902
* BnF: cb11909165w (data)
* GND: 118824333
* ISNI: 0000 0001 0898 3556
* LCCN: n81042262
* NKC: jo2004249882
* NTA: 073235237
* SNAC: w64b5m2r
* SUDOC: 026942305
* VIAF: 49227249
* WorldCat: lccn-n81042262

 |
**האדון נושא המוט השחור** או בקיצור **המוט השחור** (באנגלית: **Gentleman Usher of the Black Rod**; בקיצור: **Black Rod**) הוא בעל משרה טקסית בפרלמנטים של מספר מדינות חבר העמים הבריטי. מקורו של התפקיד בפרלמנט הבריטי - בבית הלורדים. נושאת המשרה הנוכחית היא שרה קלארק, האישה הראשונה הממלאת את התפקיד.

נושא התפקיד המקביל בבית הנבחרים בפרלמנט הבריטי נקרא הסרג'נט אט ארמס (באנגלית: "Serjeant-at-Arms").

בריטניה
-------

המשרה נוצרה בשנת 1350 בצו מלכותי, אף שהתואר הנוכחי ניתן לה בשנת 1522. מקור השם בשרביט העשוי עץ הובנה שחור שבראשו אריה מוזהב המסמל את תפקידו. 

נושא התפקיד נבחר על ידי מזכיר בתי הפרלמנט וממונה על ידי המלך או המלכה.

קודם לשנת 2002 נהוג היה שבעל תפקיד נושא המוט השחור היה קצין בכיר בדימוס של הצבא הבריטי, חיל הים המלכותי או חיל האוויר המלכותי, ובעל התפקיד נבחר בסבב בין שלושה ענפי צבא אלה. כיום נקבע שבעל התפקיד ייבחר במעין מכרז וללא סבב. סגנו של "המוט השחור" מכונה "השומר נושא המוט השחור" (*Yeoman Usher of the Black Rod*).

תפקידו החשוב ביותר של המוט השחור הוא בעת פתיחת הפרלמנט כל שנה, אז הוא קורא לחברי בית הנבחרים לבוא אל בית הלורדים על מנת להאזין ל"נאום מן הכס" של המלך. כשהוא מגיע מבית הלורדים אל בית פשוטי העם, דלת ההיכל נטרקת בפניו, ועליו לנקוש שלוש פעמים בטרם היא נפתחת והוא יכול לזמנם אל הכס. כשהוא מסיים את דבריו, נהוג להשמיע דברי חידודים ולעג. מחוות אלו מסמלות את עצמאות הפרלמנט. הטקס מקושר בתודעה עם פריצתו של המלך צ'ארלס הראשון אל הפרלמנט ב-1642, ערב מלחמת האזרחים, וניסיונו הכושל לעצור חמישה צירים; עם זאת, אין זה ידוע מתי הונהג, אף כי הוא מתועד בימי מלכותו של צ'ארלס השני. 

תפקידים רשמיים נוספים כוללים:

* משרת אישי של המלך בהיותו בבית הלורדים, ובייחוד בטקס פתיחת הפרלמנט.
* מזכיר אישי של הלורד צ'מברלין.
* אחראי לליווים של זרים המבקרים בבית הנבחרים.
* אחראי להכנסת והוצאת השרביט (mace) המסמל את יושב ראש בית הלורדים מחדר הלורד צ'נסלור (תפקיד זה מבוצע בפועל על ידי סגנו של המוט השחור).
* אחראי להצגתם של הלורדים הממונים החדשים בפני בית הלורדים (הלורדים של הכנסייה אינם נדרשים לכך).
* אחראי להוצאת מתפרעים מאולם בית הלורדים.

קנדה
----

בקנדה תפקידו הרשמי הוא רק להביא את הבית התחתון אל המושל הכללי בפתיחת הנאום מן הכס, וכן נוכח בהצגתם של הסנטורים החדשים בפני הבית העליון.

מלבד בפרלמנט הקנדי, גם בכל אחד ואחד מפרובינציות קנדה יש "מוט שחור" הנושא את המוט בביקורו של המשנה למושל בכל אחד מבתי הפרלמנט הפרובינציאלים וזאת אף שהם בני בית אחד (אין בית עליון ועל כן אין צורך לקרוא אליו את אנשי הבית התחתון).

אוסטרליה
--------

גם באוסטרליה התפקיד קיים בסנאט הפדרלי, ובכל מדינות אוסטרליה, למעט קווינסלנד, בה אין בית עליון.

ניו זילנד
---------

בניו זילנד, אף שבוטלה המועצה המחוקקת בשנת 1951, נותר תפקיד המוט השחור על כנו, והוא מזמן את חברי הפרלמנט הניו זילנדי לשמוע את הנאום מן הכס.

ראו גם
------

* טקס פתיחת הפרלמנט

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של המוט השחור
* רב-סרן טרנס כריסטופר, נושא המוט השחור בפרלמנט הקנדי
* המוט השחור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

* נושא המוט השחור בפרלמנט האוסטרלי
צילום מסך של שימוש ב-Notepad++ לעריכת קוד XML.
**עורך קוד מקור** הוא עורך טקסט שתוכנן במיוחד לעריכת קוד מקור של תוכניות מחשב. הוא יכול להיות תוכנה עצמאית, או יכולת המובנית בסביבת פיתוח משולבת (IDE) או בדפדפן. כתיבה ועריכת קוד הן בסיס עבודת המתכנת, ולפיכך עורך קוד מקור נחשב לכלי תכנות בסיסי.

תכונות
------

לעורכי קוד מאפיינים שנועדו מראש להפוך את כתיבת הקוד לקלה יותר ומהירה יותר, תכונות כמו הדגשת תחביר, סידור הזחות והשלמה אוטומטית. עורכי קוד המקור מספקים דרך נוחה להרצת מהדר, מפרש, מנפה שגיאות ותכונות נוספות הקשורות לתהליך פיתוח התוכנה. עורכי קוד מקור יכולים גם לבדוק תחביר בזמן כתיבת הקוד ולהצביע על בעיות תחביר. עורכי טקסט רבים, לדוגמה notepad, יכולים לשמש לעריכת קוד מקור, אך אינם נחשבים עורכי קוד מקור בגלל החוסר בתכונות אלו.

מוצרים המשלבים עורכי קוד מקור
-----------------------------

* Notepad++
* ויז'ואל סטודיו קוד
* Atom
* אדובי בראקטס
* Emacs
* gedit
* NetBeans
* סאבליים טקסט
* Vim

קישורים חיצוניים
----------------

* Troy Holmes, What is a Source Code Editor?, EasyTechJunkie
* source code editor, PCMag
* Matthew Martin, 15 Best FREE Code Editor Software for Windows & Mac (2021), Guru99
הכניסה הראשית של המלון**מלון ריץ (מדריד)** (בספרדית: **Hotel Ritz Madrid**) הוא מלון יוקרה בעל 5 כוכבים הנמצא בפלאסה דה לה ליאלטאד (*Plaza de la Lealtad*) מספר 5, ברובע רטירו במדריד, ספרד. המלון ממוקם באזור הנקרא "משולש הזהב" של התרבות, מול מוזיאון הפראדו ובסמיכות לגלריות נוספות הכוללות את מוזיאון תיסן בורנמיסה ומוזיאון ריינה סופיה. פארק בואן רטירו וגנים בוטניים נוספים נמצאים אף הם בקרבתו. חזית המלון רשומה כמונומנט לאומי והוא יושב בתוך גנים עם מסעדה.

המלון חגג 100 שנים להיווסדו באוקטובר 2010 ועבר שיפוץ ב-2013. הוא נבנה על ידי אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד בשנת 1910 על מנת לשמש מלון מלכותי.

היסטוריה
--------

המלון נבנה על פי בקשתו של אלפונסו השלושה עשר ונפתח ב-2 באוקטובר 1910. המלך חזר מסיבוב באירופה במהלכו הבין שלחצר הספרדי חסר בית מלון עם מספיק יוקרה לאצולה האירופית ולאורחים רמי מעלה. הרעיון שלו היה לבנות מלון בדומה למלון ריץ בלונדון ולמלון ריץ בפריז. המלך בעצמו הקנה שטח למלון והמלונאי המפורסם סזאר ריץ שוכנע להוביל את הפרויקט. 

האתר הנבחר היה פעם אזור בן שכן ההיפודרום סירקוס והגנים של תיאטרון טיבולי הישן והיה בבעלות של *הגנים של בואן רטירו במדריד*. הפתיחה הרשמית ב-2 באוקטובר 1910, הייתה בנוכחות המלך אלפונסו השלושה עשר, שרים וראש העיר של מדריד. המלון הפך במהרה לאחד ממוקדי חיי התרבות של העיר.

הבעלים הקודמים של המלון, בלמונד (Belmond), מכרו את המלון לקבוצת מנדרין-אוריאנטל (Mandarin Oriental) במאי 2015 תמורת 148 מיליון דולר. הבעלים החדשים הודיעו שבכוונתם לערוך שיפוץ נוסף למלון בעלות 103 מיליון דולר עד 2017.

אורחים מפורסמים
---------------

במהלך ההיסטוריה של המלון אורחים מפורסמים רבים שהו בו בהם: ארנסט המינגוויי, רנייה השלישי, נסיך מונקו ואשתו גרייס קלי, שחגגו את ירח הדבש שלהם באחת הסוויטות. אורחים מפורסמים אחרים כללו את אווה גרדנר, מישל פייפר, מדונה וג'יימס סטיוארט, שהורשה להיכנס רק לאחר שהראה את דרגות הקולונל שלו בצבא ארצות הברית.

ראו גם
------

* מלון ריץ (לונדון)
* מלון ריץ (פריז)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלון ריץ** בוויקישיתוף
**Bitaqat Hub** (בתעתיק עברי: **ביטאקת חוּבּ**; בתרגום מילולי: **כרטיס אהבה**, בתרגום חופשי: **מסר של אהבה**) הוא השיר המרוקאי לאירוויזיון 1980 אותו ביצעה סמירה סעיד. היה זה השיר הראשון שבוצע בערבית באירוויזיון; הבא אחריו בוצע רק 29 שנים לאחר מכן, כשמירה עוואד ואחינועם ניני ייצגו את ישראל באירוויזיון 2009 במוסקבה עם "עינייך". השיר זכור כשיר הראשון המושר כולו בערבית בתחרות האירוויזיון, הראשון שייצג מדינה אפריקאית והראשון שייצג מדינה מהעולם הערבי.

השיר מדבר על אהבה ועל שלום ומפורט בו חזון שבו אין עוד מלחמות בעולם, והאושר שולט. מבחינה מוזיקלית השיר הוא פופ ערבי עם השפעות דיסקו מערביות אירופאיות, זהו שיר Uptempo מתון. השיר הופיע בתחרות האירוויזיון חמישי בסדר ההופעות, אחרי לוקסמבורג ולפני איטליה. הוא סיים במקום ה-18 לאחר ההצבעה, כאשר קיבל 7 נקודות, כולן מאיטליה.

לאור המיקום הנמוך בו סיימה מרוקו את התחרות, הודיעה רשות השידור המרוקאית כי בשל הצהרה מלכותית של המלך חסן השני, מרוקו תפרוש מהתחרות הבאה וכן משאר התחרויות בעתיד. נראה כי הפרישה נבעה גם מהעובדה כי ישראל, שהוחרמה באותה תקופה על ידי מדינות ערב, נוטלת חלק בתחרות.

קישורים חיצוניים
----------------

* Lyrics - Bitaqat Khub *Diggiloo Thrush*
* Mangan, Des (2004). *This Is Sweden Calling*.

| מרוקומרוקו מרוקו באירוויזיון |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| 
* **1980**: סמירה סעיד (Bitaqat Hub)‏
* **~~1981~~** ~~**עד** **2023**~~
 |

 |
**תוכנית הליווי האקומנית בפלסטין ובישראל** (באנגלית: **Ecumenical Accompaniment Programme in Palestine and Israel**) היא תוכנית בינלאומית, אקומנית (כלל נוצרית), המגייסת משקיפים לכמה עיירות וכפרים פלסטיניים כדי לפקח על יחסי הגומלין בין התושבים הפלסטינים לבין הצבא הישראלי. הנוכחות של משקיפים נועדה לספק הגנה ולמתן את החיכוך. הפרות של ההסכמים מנוטרות ומדווחות והמשקיפים מספרים בפומבי על חוויותיהן.

היסטוריה
--------

ארגון EAPPI נוסד בשנת 2002 בחסות מועצת הכנסיות העולמית, בתגובה לבקשות של ראשי הכנסיות בירושלים. באתר הארגון מצוין כי מתנדבים מתגייסים לשורותיו מאוסטריה, אוסטרליה, אורוגוואי, אירלנד, אקוודור, ארגנטינה, ארצות הברית, ברזיל, בריטניה, גרמניה, דנמרק, דרום אפריקה, הולנד, נורווגיה, פולין, הפיליפינים, פינלנד, צרפת, קולומביה, קנדה, שוודיה ושווייץ.

בדצמבר 2016 נמנעה כניסתה לישראל של איזבל פירי, מזכ"לית עמיתה במועצת הכנסיות, בטענה ש"המועצה מקדמת את תוכנית EAPPI, שפעיליה מגיעים לארץ לתקופות קצובות ומקדמים פעילות אנטי-ישראלית". בשלהי ינואר 2019 הודיע הארגון כי יוציא את פעיליו מהעיר חברון בעקבות החלטת רה"מ בנימין נתניהו שלא לחדש את המנדט לארגון TIPH בעיר.

מטרת ושיטות הארגון
------------------

לטענת הארגון, מטרתו היא "לחוות את החיים תחת כיבוש, להשתלב עם פלסטינים וישראלים השואפים לשלום צודק, לשנות את המעורבות של קהילות בינלאומיות בסכסוך, להפציר בהם לפעול נגד חוסר צדק באזור". הארגון שולח כ-25–30 פעילים במקביל לירושלים ולגדה המערבית עם אשרות תייר, לתקופות של שלושה חודשים כל פעם. עד היום השתתפו בפעילות כ-1800 פעילים. הם עוסקים בהתבוננות ונטילת עדות, הגנה מפני ישראל ושינוי המצב על ידי הסברה לאחר החזרה לארצות מוצאם. הארגון נעזר בארגונים ישראליים כגון שוברים שתיקה, מחסום ווטש ובצלם.

שלושה ראשי כנסיות בירושלים, בהם מישל סבאח, שיבחו בשנת 2004 את פעולות הארגון. הם ציינו כי פעילי הארגון עוקבים ומדווחים על הפרות של זכויות אדם והחוק ההומניטרי הבינלאומי ותומכים בהתנגדות לא-אלימה, ובכך מדגימים את התרומה החיובית של הכנסיות לחברה הפלסטינית, הן למוסלמים והן לנוצרים.

ראו גם
------

* TIPH

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של EAPPI

הערות שוליים
------------

1. ↑  נמנעה כניסתה של פעילת BDS שהגיעה לארץ כתיירת, באתר nrg, ‏06/12/2016
2. ↑  עידו בן פורת, ארגון השמאל הקיצוני: עוזבים את חברון, באתר ערוץ 7, ‏30/01/2019
3. ↑  יאיר אלטמן, פעילי BDS מתחזים לתיירים ופועלים מישראל, באתר ישראל היום, ‏12/07/2016
4. ↑  Jerusalem church leaders praise non-violent activists, באתר "Ekklesia", ‏5 באוגוסט 2004 (באנגלית).
**בראונמילריט** הוא מינרל אוקסידי נדיר המכיל סידן, אלומיניום וברזל. התגלה תחילה כתוצר מלאכותי בתהליך ייצור צמנט פורטלנד, ואחר כך התגלה גם בטבע, בין השאר בישראל.

תכונות
------

### הרכב כימי וקריסטלוגרפיה

נוסחת המבנה הכימי של הבראונמילריט היא Ca2(Al,Fe3+)2O5.

הבראונמילריט מתגבש במערכת האורתורומבית, חבורת סימטריות נקודתית אורתורומבית דיפירמידלית {\displaystyle \ mm2} וחבורת סימטריות מרחבית *Ibm2*. הפרמטרים של תא היחידה הם: Å‏a=5.584‏, b=14.60Å‏ ו-c=5.374Å.

### תכונות פיזיקליות

הגבישים מיקרוסקופיים. צורתם לוחיות עד μm‏60, וכמו כן במקבצים. הקשיות של המינרל טרם נקבעה, ומשקלו הסגולי הממוצע 3.76 גרם לסמ"ק.

### תכונות אופטיות

אופטית המינרל הוא דו-צירי שלילי. מקדמי השבירה של הבראונמילריט הם: nα=1.96‏, nβ=2.01‏ ו-nγ=2.04.‏ גבישי הבראונמילריט שקופים למחצה, צבעם חום אדמדם. הבראונמילריט ניחן בפלאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו). הגוון של המינרל משתי זוויות (X ו-Y) הוא צהוב-חום וחום כהה מהזווית השלישית (Z)

גילוי ומקור השם
---------------

הבראונמילריט זוהה כמרכיב ברזל מרכזי בצמנט פורטלנד על ידי הגאולוג השוודי אלפרד טורנבוהם (Alfred Elis Törnebohm‏; 1911-1838) ב-1897, והוא כינה אותו צליט. מבנה הצליט זוהה ב-1928, וב-1932 זכתה ד"ר לורין תומאס בראונמילר (Lorrin Thomas Brownmiller‏; 1988-1902), הכימאית הראשית של חברת אלפא פורטלנד צמנט (Alpha Portland Cement Company) שמושבה באיסטון (Easton) בפנסילבניה שבארצות הברית, אחת ממזהי המבנה, שהמינרל יקרא על שמה. ב-1964 התגלה המינרל גם בטבע, ומאז הוא מוכר כמינרל טבעי על ידי האגודה הבינלאומית למינרלוגיה.

מקור ותפוצה
-----------

המינרל נוצר בהתמרת מגע בחום גבוה בין סלעים קרבונטיים (דוגמת סלעי גיר) למאגמה (למשל במאיין שבגרמניה). בכמה מקומות קרובים במזרח התיכון נוצר הבראונמילריט מבעירה של חומר ביטומני שבו היה ספוג סלע המשקע הקרבונטי חרסיתי.

נכון ל-2011 נמצא בראונמילריט שנוצר באופן טבעי על פני כדור הארץ בארבעה מקומות בעולם. בשלושה מהם: מחצבת הבזלת בקלך (Klöch) בשטיריה שבאוסטריה; במחדר שיאנגשאן שבמחוז האוטונומי שינג'יאנג שבצפון מערב סין; ובכמה מקומות בגרמניה, בעיקר בהר הגעש בלרברג (Bellerberg) סמוך לעיירה מאיין (Mayen) בהרי האייפל שבמדינת ריינלנד-פפאלץ (המקום בו נתגלה המינרל באופן טבעי לראשונה) נוצר המינרל בהתמרת מגע. ברביעי, תצורת חתרורים בבקעת חתרורים מזרחית לערד ובדרך מעלה אדומים, הוא נוצר מבעירה של חומר ביטומני שבו היה ספוג סלע המשקע.

לקריאה נוספת
------------

* A. A. Colville and S. Geller, 1971, The crystal structure of brownmillerite, Acta Cryst. (1971). B27, 2311-2315
* Gross, S. 1977. The mineralogy of the Hatrurim formation. Israel. Geol. Surv. Isr. Bull. 70, 80 p. (המאמר של שולמית גרוס על תצורת חתרורים)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בראונמילריט** בוויקישיתוף
* Brownmillerite באתר WebMineral
* Brownmillerite באתר Mindat
* פרויקט rruff

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרויקט rruff
2. ↑  אתר Mindat
3. ↑  השם עדיין מקובל בתעשייה אם כי השם המקובל יותר הוא קלציום אלומינופריט.
**הוריה בונצ'יו** או ה. בונצ'יו הם שמות העט של **בנימין חיימוביץ'**, משורר וסופר יהודי שפעל ברומניה בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. שם עט נוסף בו השתמש היה סיגיסמונד האבסורדי (Sigismund Absurdul)

שנותיו הראשונות
---------------

בנימין חיימוביץ' נולד ב-19 במאי 1893 בעיר יאשי שברומניה לקרול ולגיזלה חיימוביץ'. הוא סיים בית ספר יסודי ובית ספר תיכון בבוקרשט והמשיך את לימודיו באוניברסיטה ויליאם פרדריק בברלין. בתקופת לימודיו באוניברסיטה הצטרף לחוגים האומנותיים בווינה ובברלין ככתב העיתון רמפה (Rampa) שם עשה הכרה מעמיקה עם המגמות הספרותיות של התקופה (נאו-רומנטיקה, סימבוליזם, אקספרסיוניזם). הוא לא סיים את לימודיו באוניברסיטה.

יצירותיו הספרותיות
------------------

החל משנת 1912 פרסם בעיתונים Rampa, Viata Literară, Scena ו-Vremea סונטות, מסות, קונטרסים ופרוזה. בשנת 1932 יצא לאור ספר השירים הראשון שלו תחת הכותרת "תיבת האשליות" (Lada cu năluci) ולאחר מכן, ספרי השירים "אני והמערב" (Eu și orientul) בשנת 1933, "ברום" (Brom ) בשנת 1934 ו"רקוויאם" (Requiem) בשנת 1945.

תרגום ספר השירים Die Sonette an Ead של המשורר האוסטרי אנטון וילדגנס תחת השם "שירים לאעד"(Poeme către Ead)), שפורסם בשנת 1933, זכה לשבחים רבים.

בשנת 1934 הופיע הרומן "כבודה, או וידויו של אדם על ארבע" (Bagaj, sau confesiunile unui om în patru labe) ושנה לאחר מכן רומן המשך בשם "הפנסיון של גברת פיפרסברג" (Pensiunea doamnei Pipersberg). בשני רומנים אלה אפשר למצוא פרטים אוטוביוגרפיים רבים.

הרומנים הנחש במשקפיים (Șarpele cu ochelari ) ותהלוכת הפילים (Parada Elefanților ) שנכתבו בשנת 1945 לא פורסמו, וכתב היד של ספר השירים קונצרט לקונטרבס (Concert la contrabas ) אבד.

הוריה בנצ'יו היה מתרגם מוכשר שתרגם גם מיצירותיהם של ריינר מריה רילקה, אלפרד הנשקה (קלבונד) ושרל בודלר.

סגנונו ותוכן יצירותיו של ה. בונצ'יו זכו ברומניה לביקורות חיוביות אך גם לביקורות מאוד שליליות .

בנובמבר 1942 נכלל ברשימת הסופרים היהודים שנאסרו לפרסום ברומניה תחת משטר אנטונסקו ובתקופת המשטר הקומוניסטי יצירותיו עברו צנזורה.

הוריה בונצ'יו נפטר ב-27 באפריל 1970.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הוריה בונצ'יו** בוויקישיתוף

* The YIVO Encyclopedy of Jews in Eastern Europe

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ovidiu Moraru, Avangardismul romanesc, Editie digitala, ‏2011

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009165269905171
* GND: 1204226369
* LCCN: n84235049
* VIAF: 50641518
* WorldCat: lccn-n84235049

 |