recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**נקר קמפו** (שם מדעי: ***Colaptes campestris***) הוא מין עוף ממשפחת הנקריים החי באמריקה הדרומית במדינות: ארגנטינה, פרגוואי, אורוגוואי, בוליביה, ברזיל ובסורינאם.

תיאור
-----

אורכו של נקר זה כ30 ס"מ ומשקלו כ-150 גרם בקירוב, כאשר שני הזוויגים דומים במראם, למעט פס אדום מתחת למקור של הזכר בעוד לנקבות הפס שחור. מקור הנקר חזק ומחודד, מותאם לניפוץ נקרות עצים בחבטות עזות. גווניו חומים משורטטים בלבן עם קצוות צהובים כשהחלק התחתון אפרפר בהיר, הזנב כהה והחזה והפנים צהובים. המקור והלחיים אפורים, העיניים שחורות וכיפת הראש והסנטר שחורים. הרגליים אפורות ובדומה לשאר הנקרים בעלי ארבע טפרים המתפצלות קדימה ואחורה כדי לעזור לנקר לטפס אנכית. 

הנקר מצוי בטבע בסביבות פתוחות טרופיות באמריקה הדרומית עד לגובה 1,700 מטר מפני הים בשטחי הפמפס, הפנטנל, הסראדו ויערות פתוחים. הנקר פעיל במשך היום ולרוב מצוי באותם סביבות מחיה בלי לנדוד.

הוא ניזון בין ענפי העצים מחרקים וזחלים שונים ולעיתים גם מפירות. נקרים להוטים במיוחד על נמלים וטרמיטים וההם מנצלים את מקורם כדי לפתוח את קיניהם ואז אוספים אותם בלשונם הארוכה. לעיתים מאספים עד 7 פרטים סמוך לקן טרמיטים אחד.

הנקר מקנן בחללי עצים, סלעים רכים או גדרות, אותם הם מכינים בחבטות מקורם. לפי מחקרים נראה שיש מחלוקות טריטוריאליות רבות בין פרטים, הן בין קבוצות שונות והן בתוכם. הנקבה מטילה 4 עד 5 ביצים. לעיתים נקבות מטילות ביצים בקיני נקרים אחרים מסיבות לא ברורות.

### תת-מינים

למין זה ישנם 2 תת-מינים המכליאים ביניהם ושניהם נפוצים בדרום-מזרח ברזיל:

* C. c. campestri
* C. c. campestroides

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נקר קמפו** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  נקר קמפו באתר הרשימה האדומה של IUCN

* 
* 
* 
* 
*
**ולטר צ'ארלס לנגר** (אנגלית: **Walter Charles Langer**;‏ 5 בפברואר 1899 - 4 ביולי 1981), פסיכואנליטיקאי אמריקאי ממוצא גרמני. נודע בכך שחזה את התאבדותו של אדולף היטלר.

חייו
----

ולטר לנגר נולד בבוסטון בשנת 1899 לזוג מהגרים גרמנים שהגיעו זמן קצר לפני כן לארצות הברית.

אחיו של ד"ר לנגר, שהיה פרופסור להיסטוריה, שירת בעת מלחמת העולם השנייה כראש מחלקת המחקר של ה-OSS - "המשרד לשירותים אסטרטגיים", קודמו של ה-CIA. המשרד הוקם בשנת 1942 ובראשו הועמד הגנרל ויליאם דונובן, מי שהיה לפני כן המתאם הראשי של כל זרועות המודיעין האמריקאיות, לשם ריכוז המידע שנאסף על ידן וניתוחו. עוד משנת 1941 עמד הגנרל בקשרים עם ד"ר לנגר. בשנת 1943, בהיותו ראש ה-OSS, ביקש הגנרל מד"ר לנגר לערוך ניתוח פסיכולוגי מפורט של אדולף היטלר ולהשיב בעיקר על שתי שאלות:

* מתוך הנחה שהיטלר הוא סוטה מין, מהי סטייתו?
* אם גרמניה תובס במלחמה, האם ישנה אפשרות שהיטלר ייכנע?

ד"ר לנגר, בעזרת שלושה מומחים, שני פסיכיאטרים ופרופסור למחקר סוציאלי, בדק את כל המידע בדבר הביוגרפיה של היטלר, חומר מודיעני אודותיו וערך ראיונות למספר עדים, שהכירו את היטלר אישית בגרמניה, אשר הגיעו לארצות הברית. ביניהם היו הרמן ראושנינג, מי שהיה הנשיא הנאצי של הסנט של העיר החופשית דנציג, אשר הפך למתנגד לנאצים ובשנת 1934 ברח לארצות הברית ופרסם את הספר "שיחותי עם היטלר", וכן ארנסט האנפשטנגל, איש החברה הגבוהה, אשר ערך להיטלר, היחפן לשעבר, בראשית דרכו הפוליטית, את ההכרות הראשונה עם חוג אנשי ההון והתעשיינים, והגיע לארצות הברית בשנת 1942.

את ממצאיו הגיש ד"ר לנגר לגנרל דונובן בדו"ח מפורט בן עשרות רבות של עמודים ובו ניתוח פסיכואנליטי של היטלר, הרקע המשפחתי החריג שלו, תסביכיו, האנטישמיות שלו, ואף הצמחונות שלו. בדו"ח זה היה ד"ר לנגר חלוץ שיטת הניתוח הפסיכולוגי של פושעים, רוצחים סדרתיים וסוטי מין, הנקרא כיום Offender Profiling.

ד"ר לנגר השיב על שתי השאלות שהוצגו לו. לשאלת סטייתו המינית של היטלר, השיב ד"ר לנגר כי היטלר הוא מזוכיסט השואב את הנאתו מכך שנשים מטילות עליו את השתן והצואה שלהן, ויחד עם זאת הוא בעל נטיות הומוסקסואליות.

לשאלת התנהגותו הצפויה של היטלר אם תובס גרמניה במלחמה, השיב ד"ר לנגר תשובה חד משמעית, כי היטלר לא ינהל שום משא ומתן לכניעה או להסדר, אלא יתאבד. תחזית זו אומתה במציאות כאשר היטלר שם קץ לחייו ב-30 באפריל 1945 בבונקר שלו בברלין.

מחקרו של ד"ר לנגר היה גנוז שנים רבות ורק בשנת 1972 התפרסם מחקרו בספר בשם "נפשו של אדולף היטלר" (אנ').

ד"ר לנגר נפטר בשנת 1981.

קישורים חיצוניים
----------------

* ולטר לנגר, ברשת החברתית Goodreads
* הטקסט המלא של מחקרו של לנגר - פרויקט נזכור

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007281146705171
* GND: 12932129X
* ISNI: 0000 0001 0924 6240
* LCCN: no92001021
* NKC: xx0012747
* NLK: KAC201885112
* NTA: 071362002
* SUDOC: 080518362
* Trove: 899660
* VIAF: 92022754
* WorldCat: lccn-no92001021

 |
מזרקת סילון המים בגרסתה הראשונה, 1886
**מזרקת סילון המים** (בצרפתית: **Jet d'Eau**, ז'ה ד'או) היא מזרקה גדולה בז'נבה, שווייץ. המזרקה היא אחד מאתרי התיירות המפורסמים בעיר ואחת המזרקות הגדולות בעולם. היא ממוקמת על הגדה הדרומית של אגם ז'נבה, במקום בו הוא מתנקז אל נהר רון.

סילון המים הניתז מן המזרקה מתנשא לגובה רב וניתן לחזות בו מרחבי העיר ואף בתעופה בגובה 10 ק"מ מעליה. בסך הכול, 150 ליטר מים ניתזים מהמזרקה בשנייה לגובה של 140 מטרים על ידי שתי משאבות הצורכות 500 קילוואט ומופעלות באמצעות מתח של 2,400 וולט. המים יוצאים מן המזרקה במהירות של 200 קמ"ש. בזמן פעילות המזרקה נמצאים בכל רגע כ-7,000 ליטר מים באוויר, ולכל טיפה לוקח כ-16 שניות לחזור לאגם מרגע התזתה מהמזרקה. כאשר נושבת רוח חזקה, נוטה המזרקה להרטיב את סביבתה אם היא פועלת, ובעקבות שינויים בכיוון הרוח יכולים מבקרים המצויים בסביבת המזרקה להירטב בפתאומיות.

היסטוריה
--------

המזרקה בגרסתה הראשונה נבנתה ב-1886 ב-Usine de la Coulouvrenière, לא רחוק ממיקומה הנוכחי. באותו זמן הטורבינות ההידראוליות החדשות שנבנו בנהר רון הביאו להצטברות לחץ גבוה של מים בעת שבעלי המלאכה סיימו את יום העבודה וסגרו את הברזים במקום עבודתם. הפתרון הזמני שנמצא לשם כך, בזמן פיתוחה של מערכת חלופית, היה ליצור מפלט למים המצטברים, מה שהביא להיווצרות מזרקה שהתנשאה לגובה 30 מטרים ושחררה את לחץ המים. היו שזיהו את הפוטנציאל התיירותי של המזרקה ואת ערכה האסתטי, וב-1891 עברה המזרקה למיקומה הנוכחי והופעלה לראשונה בחגיגות "פסטיבל ההתעמלות הלאומי", בהן צוינו גם 600 שנה להקמתה של שווייץ. הגובה המרבי של סילון המים הניתז היה באותו זמן 90 מטרים. המזרקה כפי שהיא מוכרת כיום הוקמה ב-1951, ומערכת השאיבה שלה שואבת מים מאגם ז'נבה במקום ממימי העיר.

החל מ-2003 פועלת המזרקה במשך כל שעות היום בכל ימות השנה, למעט בימי כְּפוֹר ובימים בהם נושבת רוח חזקה במיוחד. המזרקה פועלת גם בשעות הערב בין האביב לסתיו, ומוארת באמצעות 12 נורות הצורכות 108 קילוואט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מזרקת סילון המים** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מזרקת סילון המים (בצרפתית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Geneva Jet d’Eau fountain Switzerland
דוגמה לגרף דו-צדדי
בתורת הגרפים, **גרף דו-צדדי** (נקרא גם **גרף דו-חלקי**) הוא גרף שבו ניתן לחלק את הקודקודים לשתי קבוצות זרות, כך שלא קיימת קשת בין שני קודקודים השייכים לאותה הקבוצה.

**גרף דו-צדדי מלא** הוא גרף דו-צדדי, אשר מכיל את כל הקשתות האפשריות. גרף כזה מסומן {\displaystyle K\_{m,n}} (אם יש לו n קודקודים בצד אחד ו-m בשני) ויש לו mn קשתות.

גרפים דו-צדדיים מועילים במידול בעיות התאמה. למשל, אם יש לנו קבוצה \ P של אנשים וקבוצה {\displaystyle \ J} של עבודות ואנו רוצים לבצע חלוקת עבודה, נוכל בתור מודל לתאר את האנשים והעבודות כגרף דו-צדדי שקבוצת קודקודים אחת בו היא \ P והשנייה {\displaystyle \ J}, ויש קשת בין אדם המתאים לעבודה מסוימת ועבודה זו.

תכונות
------

* גרף הוא דו-צדדי אם ורק אם אין בו מעגל באורך אי-זוגי.
* גרף הוא דו-צדדי אם ורק אם הוא 2-צביע.
* משפט החתונה מספק אפיון של גרפים דו-צדדיים שבהם ניתן לבחור קבוצה של קשתות לא נוגעות שמכסות את כל צומתי הגרף.
* כל עץ הוא גרף דו-צדדי.
* בגרף דו-צדדי מתקיים משפט קניג: גודלו של הכיסוי המינימלי שווה לגודלו של השידוך המקסימלי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גרף דו-צדדי** בוויקישיתוף
* גרף דו-צדדי, באתר MathWorld (באנגלית)

| נושאים בתורת הגרפים |
| --- |
| הגדרות | צומת • קשת • דרגה • מסלול • מרחק |
| מבנים | גרף • גרף ממושקל • מעגל • גרף מקרי • היפרגרף • מולטיגרף • עץ • קומפלקס |
| בניות וטיפוסים | גרף משלים • גרף קיילי • גרף שלם • גרף תחרות • עץ פורש • רשת זרימה • שידוך |
| תכונות | גרף n-צביע • גרף דו-צדדי • גרף מישורי • גרף מרחיב • גרף רגולרי • גרף קשיר • עץ בינומי • עץ פורש מינימלי |
**סלקאס** (בליטאית: **Salakas**; בפולנית: **Sołoki**, סולוקי; ביידיש: **סאַלאָק**) היא עיירה קטנה במחוז המשנה זרסאי במחוז אוטנה שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

סלקאס נזכרת לראשונה בשנת 1387, ובשנת 1496 נבנתה בה כנסייה ראשונה. בין מלחמות העולם שכנה העיירה בסמוך לגבול הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי סלקאס
-----------

בשנת 1897 נמנו בעיירה 1,582 יהודים. בין מלחמות העולם חיו בה כ-200 משפחות יהודיות, ופעל בה בית ספר עברי. עם סיפוח ליטא לברית המועצות ביוני 1940 נאסרה הפעילות הציונית ביישוב.

ב-29 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו חייבו את יהודיה בענידת טלאי צהוב, והטילו עליהם הגבלות תנועה. בד בבד, נלקחו יהודי העיירה לעבודות כפייה אצל הליטאים תושבי המקום.

ב-2 באוגוסט 1941 רוכזו כל יהודי העיירה ביער סונגרד הסמוך אליה, ושם כ-150 מהם נרצחו. יתר היהודים הושבו לעיירה, ורוכזו בה בגטו. ב-26 באוגוסט 1941 הוצעדו כל יושבי הגטו שבעיירה כ-10 ק"מ ממנה, ורוכזו עם יהודים נוספים מהסביבה במתחם מוקף גדר תיל. למחרת רצחו הליטאים את 2,569 היהודים שהיו באתר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סלקאס** בוויקישיתוף
* סלוק (Salakas), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* "סלקאס", באתר JewishGen (באנגלית)
* אלכסנדר קרוגלוב (רו'), סלקאס, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1114–1115), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009440885505171

 |
בניין תיאטרון בדרזדן-דוגמה לסגנון האדריכלי בקווים נקיים ופשוטים
בית מגורים בדרזדן-דוגמה לסגנון "הגן העירוני" בבניה למגורים
**היינריך טֶסֶנוֹב** (בגרמנית: **Heinrich Tessenow**; ‏7 באפריל 1876 – 1 בנובמבר 1950) היה פרופסור לאדריכלות, תכנון ובינוי ערים גרמני אשר פעל בעיקר בתקופת רפובליקת ויימר.

חייו
----

טסנוב נולד בעיר רוסטוק אשר במדינת מקלנבורג-שוורין. אביו היה נגר ובצעירותו השתלם כשולית נגרים. טסנוב החל בלימודי האדריכלות בבית הספר למסחר בנדל"ן בעיר לייפציג ולאחר מכן באוניברסיטה הטכנית של מינכן. עם סיום לימודיו שימש כעוזר הוראה באוניברסיטה הטכנית של דרזדן וכמורה בבית הספר למסחר בנדל"ן בעיר טריר (כיום אוניברסיטת טריר) ובאוניברסיטה לאמנויות שימושיות בווינה. בשנת 1920 מונה לפרופסור באקדמיה לאמנויות יפות בדרזדן, ומשנת 1926 שימש כמורה באוניברסיטה הטכנית של ברלין.

אחד הסטודנטים המפורסמים שלו, אשר שימש תקופה מסוימת גם כעוזרו האישי, היה אלברט שפר, אשר לימים מונה באופן אישי על ידי היטלר כאדריכל הראשי של הרייך השלישי. בספר זכרונותיו "בתוככי הרייך השלישי" מרבה שפר להזכיר לטובה את טסנוב ואת השפעתו הרבה על סגנונו האדריכלי בצעירותו. הוא מתאר את טסנוב כמורה המעדיף את סגנון ההדרכה האישי והבלתי פורמלי. בהמשך, הוא מכה על חטא נטישת משנתו של טסנוב, והמעבר שלו לתכנון מבנים בסגנון מגלומאני, רב עיטורים ובעל קנה מידה בלתי אנושי בהשפעתו ובהתאם לטעמו של היטלר.

בתום מלחמת העולם השנייה התגורר טסנוב בביתו הכפרי ועסק בתכנון המרכזים העירוניים של פומרניה ומקלנבורג. לאחר המלחמה הוזמן על ידי השלטון הסובייטי לחזור וללמד באוניברסיטה של ברלין במעמד של פרופסור אמריטוס.

מורשתו
------

טסנוב ביחד עם האדריכלים הנס פלציג, אריך מנדלסון, ולטר גרופיוס, מיס ון דר רוהה ואחרים, נחשב לאחד מחשובי האדריכלים הגרמניים בתקופת רפובליקת ויימר. 

סגנונו האדריכלי מבטא את התרבות הלאומית הגרמנית המשולבת בפשטות צורנית. לטסנוב מיוחס הביטוי: "הפשטות אינה בהכרח הדרך העדיפה אך הדרך העדיפה היא בהכרח הפשוטה".

הפשטות האדריכלית שהטיף לה התבטאה במבנים עתירי משטחים חלקים וצורות גאומטריות בסיסיות.
טסנוב הרבה לעסוק בבניה למגורים והשפיע במיוחד על אסכולת העיצוב של "הגן העירוני" שעיקרו שילוב של סביבת מגורים באווירה טבעית וירוקה.

הנצחה
-----

על שמו של טסנוב קרויים רחובות בערים שבהן פעל, כמו ברלין, מגדבורג, טריר, רוסטוק, ודרזדן.

החל משנת 1962 מעניקה קרן אלפרד טופר בהמבורג את מדליית הזהב ע"ש היינריך טסנוב בתחום האדריכלות, וכן מלגה לאדריכל הצעיר המצטיין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היינריך טסנוב** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007463519605171
* BnF: cb122637100 (data)
* GND: 118621408
* ISNI: 0000 0001 0980 5911
* KulturNav: 1bd4d149-2639-49a1-add3-11bedecf8b33
* LCCN: n50009915
* NTA: 069394938
* RKD: 220206
* SNAC: w6vt2vpx
* SUDOC: 031419526
* Trove: 1057905
* ULAN: 500019452
* VIAF: 64800354
* WorldCat: lccn-n50009915

 |
המונח **הכרה** בהקשר של מוסדות אקדמיים מתייחס לתהליך של הבטחת איכות שבו נבחנים שירותי המוסד ופעילויותיו על ידי גוף חיצוני, הקובע האם המוסד עומד בסטנדרטים מסוימים. אם המוסד עומד בקריטריונים אלה, הוא מקבל גושפנקא כמוסד אקדמי מוכר. הכרה במוסד אקדמי או בתוכנית אקדמית משפיעה על יכולתם של בוגרי המוסד או התוכנית להשתמש בתארים שהמוסד מעניק, ובמקרים רבים, תעודות שמעניק מוסד אקדמי לא-מוכר הן חסרות ערך, הן כבסיס ללימודים מתקדמים והן בשוק העבודה.

במרבית מדינות העולם, הגוף המפקח על איכותם של המוסדות האקדמיים הוא גוף ממשלתי. בארצות הברית קיימים מספר ארגונים פרטיים ללא כוונת רווח, שבהם חברות האוניברסיטאות והמכללות המוכרות.

בישראל
------

בישראל מקנה חוק המועצה להשכלה גבוהה את הסמכות להכיר במוסד אקדמי למועצה להשכלה גבוהה. סעיף 25טז לחוק זה קבע כי תואר שניתן על ידי שלוחה של אוניברסיטה זרה בישראל, שניתן לה רישיון מטעם המועצה להשכלה גבוהה, דינו, לכל דבר ועניין, כדין התואר הזהה המוענק על ידי מוסד-האם בארץ-האם. ב-29 במרץ 2005 אישרה הכנסת תיקון לסעיף זה, שבו נוספה, לאחר המילים "לכל דבר ועניין", ההסתייגות "למעט לעניין קבלה לעבודה, לעניין דירוג העובד ודרגתו ולעניין שכר ותנאי עבודה". דברי ההסבר להצעת החוק מנמקים תיקון זה "לאפשר למעסיק גמישות ושיקול דעת בתגמול עובדים בעלי תארים מסוגי מוסדות שונים". בכך יצרה הכנסת, למעשה שתי רמות של הכרה במוסד אקדמי.

ראו גם
------

* בית חרושת לתארים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הכרה במוסד אקדמי** בוויקישיתוף
* רשימת המוסדות להשכלה גבוהה המוכרים במדינת ישראל, באתר המועצה להשכלה גבוהה
* יעל אונגר, תואר בלי הכרה, באתר ynet, 16 באוקטובר 2000

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007293985605171
* GND: 4274903-7
* LCCN: sh85000437

 |
**סָמוּאֶל "סַאם" אוֹרְבָּאוּם** (**Sam Orbaum**;‏ 22 במאי 1956 - 9 בדצמבר 2002) היה עיתונאי ישראלי ובעל טור ב"ג'רוזלם פוסט", הומוריסט ומחברם של ספרים ומאמרים. הוא ידוע גם בקהילת השבץ נא בישראל ובעולם כשחקן מקצועי וכמקימו של מועדון הסקראבל הירושלמי.

ביוגרפיה
--------

סאם אורבאום נולד באנגליה אך בילה את ילדותו במונטריאול, קנדה. בשנת 1981 עלה לישראל, ובשנת 1989 נישא לוונדי אלימן. לזוג נולדה שלישיית בנות. אורבאום נפטר בירושלים ממחלת הסרטן בשנת 2002, בגיל 46.

עבודתו העיתונאית והספרותית
--------------------------

ב-1983 החל אורבאום לעבוד בג'רוזלם פוסט, תחילה במחלקת המודעות ואחר כך כעיתונאי, עורך וכותב טור. הוא החזיק במשרה זו עד יום מותו. סגנון הכתיבה השנון וההומוריסטי שלו קנה לו במהרה קוראים רבים. כלב בן דוד, עורך הג'רוזלם פוסט, אמר עליו: "סאם אורבאום ביטא בעזרת הומור את התלאות שעוברים עולים מארצות דוברות אנגלית, ובה בעת גם את המחויבות הציונית שלהם. הוא היה מרצה מבוקש בכל אירוע או טקס של קהילה זו". בעקבות מותו הפתאומי של אורבאום הוצף הג'רוזלם פוסט במכתבי קוראים שביקשו להביע את רגשותיהם ואת הערכתם. מקצת ממכתבים אלה נכללו במוסף מיוחד שהעיתון הקדיש לזכרו של אורבאום בשנת פטירתו.

ספריו
-----

* ISRAEL-NEVER A DULL MOMENT : The Amusing, Poignant and Memorable Stories Behind the Headlines (with David Rubinger) 1988
* But Seriously: a Selection of "the Jerusalem post" column 1998
* Eskimos of Jerusalem and Other Extraordinary Israelis 2001

מועדון השבץ נא הירושלמי
-----------------------

כאשר הגיע סאם אורבאום לישראל הוא היה כבר שחקן שבץ נא מקצועי בעל דירוג בינלאומי. כשגילה שאין בישראל מועדוני שבץ נא, ארגן בשנת 1983 את טורניר השבץ נא הראשון של ישראל, ובעקבותיו קמו 11 מועדונים ברחבי המדינה. אורבאום עצמו שיחק במועדון הירושלמי, הטוען מאז ועד היום לתואר מועדון השבץ נא הגדול בעולם. לאחר מותו של אורבאום הוסב שם המועדון הירושלמי ל"מועדון הסקראבל הירושלמי על שם סאם אורבאום". מדי שנה נערך בישראל טורניר שבץ נא על שמו.

קישורים חיצוניים
----------------

* מועדון הסקראבל הירושלמי ע"ש סאם אורבאום

מבחר מכתבותיו:

* What’s in a Word?
* The Absolutely True Story of Hanukka
* Right On Time, A Day Late
* I'd Rather Live in Israel
* The Fifth Columnists

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007266270005171
* LCCN: no2001080961
* VIAF: 297540879
* WorldCat: lccn-no2001080961

 |
הכרוניקה הרוסית הראשונה בקודקס הלברנטי 1377
**הכרוניקה של לָבְרֶנְטי** או **הקודקס הלברנטי** (ברוסית: לַבְרֶנְטְיֶבְסְקָיָה לְיֶטָפּיס- **Лаврентьевская летопись**) הוא אוסף כרוניקות שנכתב בשנת 1377 על קלף. הוא כולל את הגרסה הקדומה ביותר (ששרדה) של הכרוניקה הרוסית הראשונה והמשכים שחוברו לה, ברובם אודות אירועים בנסיכות ולדימיר שבצפון רוסיה. על-פי הקולופון שבו הוא נכתב על ידי הנזיר לָבְרֶנְטי מניז'ני נובגורוד. הוא השפיע על כרוניקות אחרות ככרוניקת השילוש מהמאה ה-15 שנכתבה בלאוורת השילוש-סרגייב, ה"חיבור מקתדרלת סופיה הקדושה בנובגורוד" (Новгородско-Софийский свод) ואחרות.

קורות הכתב
----------

הקודקס נשמר בכנסיית המולד בולדימיר, רוסיה עד תחילת המאה ה-18 אז עבר לידיים פרטיות. ב-1792 נרכש על ידי הרוזן אספן האמנות אלכסיי מוסין-פושקין (מגלה כתב היד של "משא מלחמת איגור") שמסר אותו בהמשך כשי לצאר אלכסנדר הראשון. מתנה זו הצילה את הקודקס, שכן האוסף של הרוזן הושמד כולו בשריפת הענק שכילתה את מוסקבה במלחמת רוסיה–צרפת (1812). ב-1811 העביר הצאר את הכתב לספרייה הלאומית הרוסית בסנקט פטרבורג, שם הוא שמור תחת המספר F.IV.2. הוא יצא בדפוס לראשונה ב-1846 בכרך הראשון של "אוסף הכרוניקות הרוסיות המלא" (ידוע בקיצור: ПСРЛ). כיום מכיל הכרך הראשון 4 מהדורות שונות.

תוכן ומקורות
------------

הקודקס הוא אסופה של כרוניקות עד 1305 מנסיכות ולדימיר. הוא הוזמן עבור דמיטרי מסוזדל, כנראה תחת פיקוחו של דיוניסיויס ה-1 הבישוף של סוזדאל (שנה אחר-כך התמנה למיטרופוליט של קייב). קיימת טענה שלאורנטיוס שינה את אופן הצגתו של יורי השני, נסיך ולדימיר, מייסד ניז'ני נובגורוד, לשלילי ואת זה של הטטרים לחיובי בחלקו. כמו כן מספר תקופות הושמטו ( 898–922, 1263-83 ו 94–1288 ) מטעמי צנזורה. ניכר שבוצעו בכתב היד שינויים בחופזה וניתן למצוא כתב-יד של אדם נוסף במספר דפים.

בקודקס אנו מוצאים:

א) מהדורה שנייה של כרוניקת נסטור שכבר נערכה מחדש קודם לכן בשנת 1116 על ידי ההֶגוּמֵן (ראש מנזר אורתודוקסי) סילבסטר מקייב באופן מקיף את הטקסט של נסטור והוסיף את שמו בסוף הכרוניקה. הואיל וולדימיר השני היה פטרון הכפר וִידוּבִּיצִ'י (Выдубичи), שבו שכן המנזר, היללה המהדורה החדשה את הנסיך ועשתה אותו לדמות מרכזית בנרטיב המאוחר יותר. בין היתר מופיעים בו "הוראות הנסיך ולדימיר".

ב) מהדורה שנייה של כרוניקת טבר: טקסט שלא שרד שנערך ב 1305 עבור הדוכס הגדול מיכאיל מטבר ובו אירועים מן השנים 1284 ל 1305. חלקו הראשון הוזמן על ידי אנדרי בוגולובסקי, נסיך ולדימיר והוא הושלם ב 1177 לאחר רצח הנסיך. חלקו השני אודות וסבולוד הקן הגדול, נסיך ולדימיר ממשיך עד 1193. החלק השלישי ובו שבחים לוסבולד נכתב ב 1212 על ידי בנו הצעיר יורי השני, נסיך ולדימיר. כרוניקות ולדימיר שאלו ממקורות של דרום רוס בעיקר מן העיר פריאסלאב שנסיכי ולדימיר ראו כמורשתם.

ג) כרוניקות של רוסטוב ודרום רוסיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הכרוניקה של לברנטי** בוויקישיתוף
* מהדורה דיגיטלית של הכרוניקה

הערות שוליים
------------

1. ↑  וסילי קומרוביץ' מאמר ברוסית
2. ↑  תיאור הקודקס באתר הדיגיטלי של הקודקס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb15802967g (data)

 |
**מחלף שפירים** הוא מחלף המפגיש בין כביש 1 (ירושלים - תל אביב) וכביש 412 (יהוד - רחובות). המחלף מאפשר נסיעה רצופה (ללא רמזורים או צמתים) בכביש 1 בלבד. כביש 412 עובר בגשר מעל כביש 1. המחלף משמש ליציאה מכביש 1 ליישובים יהוד, ראשון לציון, ולמושבים הנמצאים בקרבתו, ביניהם בית דגן, כפר חב"ד, חמ"ד ומשמר השבעה. המחלף אינו מאפשר מעבר מכביש 412 בכיוון דרום אל כביש 1 בכיוון מזרח (לעבר ירושלים). המחלף נפתח בשנת 1978‏ עם חנוכת כביש 1 בקטע זה. ב-1998 הושלמו עבודות שדרוג למחלף, במסגרתן הורחב הכביש על הגשר לשני נתיבים בכל כיוון.

בשנת 2009 נחנך בסמוך למחלף חניון חנה וסע גדול בסמוך למסילת הברזל העוברת במקום. החניון הוקם כחלק מפרויקט הנתיב המהיר בכביש 1, הכולל בניית נתיב אגרה ממחלף בן-גוריון לכיוון תל אביב. מחניון זה יוצאות הסעות לגוש דן. בסמוך לחניון תוכננה להיבנות תחנת הרכבת שפירים, אך הקמתה נדחתה.

אסון גשר שפירים
---------------

בעת בניית המחלף, בבוקר ה-16 במרץ 1994, קרסה אחת מקורות הבטון על הכביש וגרמה למותם של שני בני אדם שנסעו מתחת לגשר בעת הקריסה, וכן למותו של אחד העובדים אשר עמד על הקורה באותו הזמן. הקריסה ארעה בעת שמנוף שפעל במקום הניח לוחות בטון על קורת הבטון הדרוך. הקורה נשענה על פיגומים זמניים שהיו אמורים לתמוך את העומס האנכי שלה. קריסת הקורה אירעה בשל כשל הנדסי שנבע מסדקים בקורה ומהעמסת משקל נוסף על הקורה ששינה את מרכז המסה שלה. כתוצאה מכך הופעלו עומסים אופקיים על הפיגומים, כאלה שהפיגומים לא היו מתוכננים לשאת, מה שגרם לקורה לקרוס. הקריסה הייתה פתאומית ומיידית ולכן לא ניתן היה למנוע את נפילתה על המכוניות שנסעו מתחתיה. ועדת החקירה לאסון בראשות תת-אלוף ישי דותן קבעה כי הכשלים נבעו מתכנון לקוי של מהנדסי הגשר. המהנדסים הורשעו בגרימת מוות ברשלנות. לאחר מכן הוקמה אנדרטת זיכרון מתחת לגשר לזכר הנספים באסון.

קישורים חיצוניים
----------------

* קריסת פיגומי נשיאה – גשר שפירים

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר החברה הלאומית לדרכים בישראל, סעיף בדרכים / מחלפים

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**מחלף גנות** | **מחלפים בכביש 1** | **הבא**:**מחלף בן-גוריון** |
נהר ה**זורן** (בצרפתית: **Zorn**) הוא נהר שאורכו 96.8 ק"מ ומוצאו בהרי הווז' ברום של 840 מטר מעל לגובה פני הים. הזורן נשפך אל תוך נהר המודר (Moder) שנשפך אל תוך נהר הריין.

גאוגרפיה
--------

סמוך למוצא הנהר, הנהר מפוצל לשני יובלים הזורן הצהוב והזורן הלבן. הזורן הצהוב נובע בגובה של 840 מטר צפונית לפסגת הר גרוסמן (987 מטר). לזורן הלבן מספר נביעות בקרבת הר ברייטארדטל (Breithardthal) ברום של 480 מטר. שני היובלים זורמים כמעט במקביל משני עבריו של רכס הר האש (crête de la montagne de feu) ומתאחדים כ-6.5 ק"מ מהמוצא של הזורן הצהוב ברום של 300 מטר מעל לגובה פני הים. כמו רוב הנהרות שמוצאם בהרי הווז' גם נהר זה מוצאו במערב הרי הווז' אך בניגוד לשאר הנהרות, נהר הזורן זורם צפונה על רכס הווז' ולא יורד למישור הלורן ובסוף יורד מרכס ההרים בעיר סאברן לכיוון מזרח, מישור אלזס.

באלזס נהר זה היה נתיב תחבורה חשוב ועל גדותיו נבנו מבנים רבים. במהלך השנים הנתיב שימש שם לשימושים אחרים בהם שימש כחלק מתעלת מארן-ריין, ממסילת ברזל שמחברת בין שטרסבורג וסארבור. הנהר חוצה עיירות וערים רבות בדרכו שהעיקריות שבהן הן סאברן וברימאט (Brumath). הזורן מתנקז אך נהר במודר בקומונה רורווילר (Rohrwiller) ברום של 122 מטר. מפגש הנהרות מתרחש כ-5 ק"מ מערבית לנהר הריין, אך נהר המודר ממשיך לזרום צפונה ונשפך אל נהר הריין רק כ-20 ק"מ לאחר מפגש הנהרות.

שיפוע נהר הזורן ממוצע ובממוצע הוא יורד 8 מטר ל-1000 מטר, זה גבוהה יותר משכניו האלזסיים סואה ששיפועו 2.8 מטר לק"מ והמודר ששיפועו 2 מטר לק"מ. ממוצע זה יכול להטעות מכיוון שבשליש מאורכו הוא זורם בהרי הווז' עד סאברן בהם השיפוע הוא 19 מטר לק"מ ובשני שלישים מאורכו הוא זורם במישור אלזס בו שיפועו הוא רק 1.25 מטר לק"מ.

אגן הניקוז של הזורן הוא 756 קילומטר רבוע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זורן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  מידע על הנהר מאתר sandre - השירות ההידראולי הלאומי של צרפת
**היינריך השני, דוכס אוסטריה**, המכונה **יאזומירגוט**, שנודע קודם גם כ **היינריך האחד עשר, דוכס בוואריה** (בגרמנית:Heinrich der Zweite von Österreich ; Jasomirgot ‏1112–13 בינואר 1177), היה בן למשפחת באבנברג, דוכס בוואריה בין השנים 1141–1156 ושליט אוסטריה בין השנים 1141–1177.

ביוגרפיה
--------

היינריך נולד בשנת 1112, ללאופולד השלישי, מרקיז אוסטריה ולאגנס מווייבלינגן, בתם של היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וברטה מסבויה.

בשנת 1140 מונה היינריך כרוזן הפלטינט שעל הריין, אולם בשנת 1141 מת אחיו לאופולד הרביעי, מרקיז אוסטריה ללא יורשים, והיינריך עלה לשלטון במקומו. בנוסף למרקיזות אוסטריה קיבל היינריך את דוכסות בוואריה, שאותה קיבל אחיו לאופולד מקונרד השלישי, מלך גרמניה, לאחר שהדיח את היינריך העשירי, דוכס בוואריה.

בשנת 1156 הגיע פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה להסדר עם בית ולף, ולפיו נאלץ היינריך לוותר על דוכסות בוואריה לטובת היינריך האריה, וכפיצוי הועלתה מרקיזות אוסטריה למעמד דוכסות, ובוטלה הכפיפות שהייתה לה לבוואריה.

שלא כאביו ששהה ברוב הזמן בקלוסטרנובורג, היינריך קבע את בירתו בווינה, ומאז היא בירת אוסטריה. בשנת 1147 הושלמה בניית קתדרלת סטפנוס הקדוש, ובשנת 1155 בנה היינריך את מנזר המנזר הסקוטי בווינה.

ב-13 בינואר 1177 מת היינריך בווינה, ובנו לאופולד החמישי, דוכס אוסטריה עלה לשלטון במקומו.

משפחתו
------

ב-1 במאי 1142 התחתן היינריך עם גרטרוד מזיפלינבורג, בתם של לותאר השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וריכנצה מנורטהיים, אך היא מתה כעבור פחות משנה ללא ילדים.

בשנת 1148 התחתן היינריך עם תאודורה קומנה, דוכסית אוסטריה, אחייתנו של מנואל הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, ממנה נולדו לו 3 ילדים:

* אגנס מאוסטריה (1154–1182), התחתנה עם אישטוון השלישי, מלך הונגריה, ולאחריו התחתנה עם הרמן, דוכס קרינתיה
* לאופולד החמישי, דוכס אוסטריה (1157–1194)
* היינריך הראשון, דוכס מדלינג (1158–1223)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היינריך השני, דוכס אוסטריה** בוויקישיתוף
* היינריך השני, דוכס אוסטריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

  


|  |
| --- |
| **היינריך השני, דוכס אוסטריה**  בית באבנברג  נולד:1112 מת:13 בינואר 1177 |
| **וילהלם** | **רוזנות הפלטינט שעל הריין  1140–1141** | **הרמן השלישי** |
| **לאופולד הנדיב** | **דוכסות בוואריה  1141–1156** | **היינריך השנים עשר** |
| **מרקיזות אוסטריה  1141–1156** | **שדרוג המרקיזות** |
| **הקמה חדשה** | **דוכסות אוסטריה  1156–1177** | **לאופולד החמישי** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 101037155
* ISNI: 0000 0000 4465 9174
* LCCN: no2003065998
* SUDOC: 199237662
* VIAF: 266372137
* WorldCat: lccn-no2003065998

 |
רחוב צר הטיפוסי לשכונה
**לה ריברה** (בקטלאנית: **La Ribera**, "החוף") היא שכונה ברובע סנט פרה, סנטה קטרינה אי לה ריברה שבעיר העתיקה (סיוטט וליה) של ברצלונה. השכונה, ובעיקר חלקה הדרומי, ידועה גם בשם **אל בורן** (El Born).

היסטוריה
--------

רבים מהבניינים בשכונה נבנו עוד בשלהי ימי הביניים. במהלך המאות ה-13 עד ה-15 הוא היה רובע משמעותי עבור ברצלונה, כשעוד באמת שכן לחוף הים התיכון, והאזור שהיום הוא שכונת ברצלונטה עדיין היה אי מנותק מהיבשת המרכזית. בניינים חשובים בשכונה כוללים את הבזיליקה דל סנטה מריה דל מר והארמונות שמעטרים את רחוב מונטקאדה, ביניהם גם מוזיאון פיקאסו ומוזיאון ברביאר-מואלר לאמנות פרה-קולומביאנית.

בדרום השכונה ניתן למצוא את שוק מרקאט דל בורן הישן, שעוצב על ידי האדריכל אנטוני רובירה אי טריאס ונחשב לאחד הבניינים שבישרו את תחילת עידן המודרניזם הקטלאני. השוק בקרר דה קומרס ("רחוב המסחר") היה לכוח משמעותי באזור מהקמתו, עד כדי כך שנתן את שמו באופן בלתי רשמי לכלל הרובע. ניתן למצוא בשכונה גם כמות גדולה של גלריות אמנות, בתי קפה, מסעדות וברים.

לקריאה נוספת
------------

* פארק דה לה סיוטדליה
* מוזיאון פיקאסו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לה ריברה** בוויקישיתוף
**מְחַלֵּק תה** הוא אדם שתפקידו לחלק משקאות חמים (בדרך כלל תה או קפה) לעובדי משרד, לרוב באמצעות עגלת תה ובשעות קבועות.

בעשורים האחרונים של המאה ה-20 החל מקצוע זה להיעלם מן העולם, שכן מנהלי החברות והגופים שבהם הועסקו מחלקי תה העדיפו לספק לעובדיהם שתייה חמה באמצעים זולים יותר כגון פינות קפה בשירות עצמי, מכונות אוטומטיות, או שהפסיקו לספק שתייה חמה כליל. בסקר שנערך בבריטניה בשנת 2005, נמצא כי רק 2% מהעובדים קיבלו את התה שלהם ממחלקי תה, בעוד 66% הכינו לעצמם את התה בקומקום חשמלי ו-15% רכשו אותו במכונת שתייה.

חלוקת תה נחשבת למקצוע של צווארון ורוד, שכן רוב העוסקים בו הן נשים (בבריטניה אף מכונה התפקיד "Tea Lady"). בקומדיות בריטיות התבסס סטריאוטיפ של הנשים העוסקות במקצוע כנשים כבדות משקל בגיל המעבר. המקצוע נחשב גם לסמל לבזבזנות ולאי יעילות במגזר הציבורי, ובפרט בהסתדרות. בסדרה "כן, אדוני השר" אחת הדרכים שהוצעו תדיר לחיסכון כלכלי הוא קיצוץ בתקציב חלוקת התה, אף שלאורך חמש עונות הסדרה, לא נראתה אף לא מחלקת תה אחת.

בסאטירות על הבירוקרטיה משמשת מחלקת התה גם כאנטי-תזה לבעלי התפקידים במשרד ולמנגנונים המנופחים. כך בבדיחה ידועה על אריה שהסתובב וטרף פקידי הסתדרות ואיש לא הבחין בדבר עד שנטרפה מחלקת התה. במחזה "שמו הולך לפניו" מאת אפרים קישון, אחת הדמויות המרכזיות, ציונה, היא מחלקת תה, המאופיינת בכך שחרף תפקידה הזוטר, היא היחידה שמבינה כיצד עובדים הדברים במשרד בו היא עובדת.
**אליזבת מבוואריה** (בגרמנית: **Elisabeth von Bayern**; ‏1478–15 בספטמבר 1504), הייתה בתו של גאורג, דוכס בוואריה, ובעקבות דרישת בעלה לרשת את אביה פרצה מלחמת לנדסהוט.

ביוגרפיה
--------

אליזבת נולדה בשנת 1478 בבורגהאוזן, לגאורג, דוכס בוואריה ולידוויגה יגלו, דוכסית בוואריה, בתם של קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין ואליזבת מאוסטריה.

ב-10 בפברואר 1499 התחתנה אליזבת עם רופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג, בנו של פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ממנו נולדו לה שני בנים.

בשנת 1503 מת אביה גאורג, דוכס בוואריה ללא בנים, ואלברכט הרביעי, דוכס בוואריה-מינכן ירש את נחלותיו ואיחד תחת שלטונו את כל בוואריה. אולם בעקבות התנגדותו של בעלה רופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג, פרצה מלחמת לנדסהוט. ב-23 באפריל 1504 הטיל מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה חרם קיסרי על רופרכט ואליזבת, וב-20 באוגוסט אותה שנה מת רופרכט מדיזנטריה, וזמן קצר לאחר מכן ב-15 בספטמבר מתה גם אליזבת. ב-30 ביולי 1505 הסתיימה המלחמה, לאחר שהוחלט שבנם של רופרכט ואליזבת אוטו היינריך יקבל את דוכסות פפאלץ-נויבורג, ואילו שאר הנחלה תישאר בידי אלברכט.

משפחתה
------

ב-10 בפברואר 1499 התחתנה אליזבת עם רופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג, בנו של פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ממנו נולדו לה שני בנים:

* אוטו היינריך, הנסיך הבוחר מפפאלץ (1502–1559)
* פיליפ, דוכס פפאלץ-נויבורג (1503–1541)

אילן יוחסין
-----------


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| היינריך השישה עשר, דוכס בוואריה |   | מרגרטה מאוסטריה |   | פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה |   | מרגרטה מאוסטריה |   | ולדיסלב השני, מלך פולין |   | סופיה מהונגריה |   | אלברכט השני, מלך גרמניה |   | אליזבת מלוקסמבורג |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   | לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה |   |   |   |   |   | אמליה מסקסוניה, דוכסית בוואריה |   |   |   |   |   | קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין |   |   |   |   |   | אליזבת מאוסטריה |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   | גאורג, דוכס בוואריה |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | ידוויגה יגלו, דוכסית בוואריה |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | **אליזבת מבוואריה** |
|


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 130542555
* ISNI: 0000 0000 6136 0262
* VIAF: 28180613
* WorldCat: viaf-28180613

 |
**לה רוזי** (בצרפתית: **Institut Le Rosey**) הוא בית ספר פרטי ליד העיר רול שבשווייץ, הנחשב לבית הספר היקר ביותר בעולם. בית הספר נוסד בשנת 1880.

אודות
-----

בית הספר הוקם בשנת 1880 על ידי פול-אמיל קרנל (Paul-Émile Carnal), בטירה Château du Rosey מהמאה ה-14.

בבית הספר ישנו חוק שאוסר על יותר מ-10% מהתלמידים לבוא מאותה ארץ מוצא ולכן הרכב התלמידים הוא הטרוגני. כל התלמידים מחויבים ללמוד בעבור הבגרות הצרפתית (baccalauréat) או הבגרות הבינלאומית (International Baccalaureate). בבית הספר לומדים כ-330 בנים ובנות שעליהם ממונים כ-150 חברי צוות.

אחד ממבני בית הספר לה רוזי
לבית הספר שני קמפוסים הנמצאים במקומות שונים ברחבי שווייץ. קמפוס ראשי בטירת לה רוזי וקמפוס נוסף לתקופת החורף. נכון לשנת 2011 מחיר שנת לימודים בבית הספר הוא כ-106,000 דולר, בבית הספר נמצא אתר סקי פרטי והוא ידוע בכך שבני מלוכה ועשירי אירופה נוהגים להתחנך בו.

בין הבוגרים המפורסמים של לה רוזי נכללים: ג'וליאן קזבלנקס, אלברט המונד ג'וניור, ג'ון הולט, ז'ו דסאן, טום ארנולד, ריצ'רד הלמס, חוזה פרר, ניקולאס ברגרואין, אלברט השני, מלך בלגיה, רנייה השלישי, נסיך מונקו, חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, מארי שנטל, נסיכת יוון, הנסיך אדוארד, דוכס קנט, גיום, נסיך הכתר של לוקסמבורג, וינסטון צ'רצ'יל (הנכד של ראש הממשלה), פואד השני וניקולס נגרופונטה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לה רוזי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של לה רוזי (בצרפתית ובאנגלית)
* אתר אגודת הבוגרים
* בתי הספר המפוארים בעולם
* איפה לומדים להיות ביליונרים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7573749-8
* VIAF: 248312936
* WorldCat: viaf-248312936

 |
**אליזבת פרסונס וור פאקרד** (באנגלית: **Elizabeth Parsons Ware Packard**;‏ 1816 – 1897) הייתה סופרת ומתקנת חברתית אמריקנית.

ביוגרפיה
--------

פאקרד נישאה לכומר תיאופיליוס פאקרד ב-1839. הזוג וששת ילדיהם התגוררו באילינוי. לאחר שנות נישואים רבות החלה פאקרד לפקפק באמונות הדתיות של בעלה ובהשקפותיו התומכות בעבדות, וביטאה דעות מנוגדות לשלו.

ב-1860 החל פאקרד בהליכים לאשפוזה הפסיכיאטרי של אשתו. לפי החוק בעת ההיא ניתן היה לאשפז אישה נשואה לבקשת בעלה או האפוטרופוס שלה, ללא עדויות אחרות לאי שפיות שנדרשו במקרים אחרים. פאקרד שהתה שלוש שנים בבית מחסה. ב-1863 הכריזו עליה הרופאים כבלתי ניתנת לריפוי ושחררו אותה לביתה, שבו נכלאה שוב על ידי בעלה. פאקרד נמלטה מביתה בסיוע חבריה.

ב-1864 ניהלה פאקרד משפט ציבורי שארך חמישה ימים בלבד, וסוקר במדינה כולה, ובו הוכרה כשפויה. לאחר מאבק משפטי נוסף זכתה במשמורת על ילדיה.

פאקרד ייסדה ארגון שיצא נגד בתי המחסה לבלתי שפויים, הובילה שינויי חקיקה באילינוי וב-30 מדינות נוספות, ופרסמה כמה ספרים ובהם:
Marital Power Exemplified, ; Three Years Imprisonment for Religious Belief ; The Mystic Key or the Asylum Secret Unlocked

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אליזבת פאקרד** בוויקישיתוף
* כתבי אליזבת פאקרד בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Levison, Jennifer Rebecca. 2003. Elizabeth Parsons Ware Packard: An Advocate for Cultural, Religious, and Legal Change. Alabama Law Review. 2003, Vol. 54, 3 p. 988-993

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007335039705171
* GND: 1014879612
* ISNI: 0000 0000 2196 9858
* LCCN: n50051562
* NKC: jx20130530003
* NTA: 130708208
* VIAF: 77559151
* WorldCat: lccn-n50051562

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"אליזבת פאקרד"**.
**לה רינקונאדה** (בספרדית: **La Rinconada**) היא עיר בהרי האנדים בפרו, והיא מקום היישוב הגבוה ביותר בעולם שמיושב באופן קבוע (5,100 מטרים מעל פני הים).

גאוגרפיה
--------

לה רינקונאדה נמצאת בנפת סן אנטוניו דה פוטינה (אנ') שבמחוז פונו (אנ'), בדרום-מזרח פרו. היא ממוקמת כ-20 ק"מ מערבית לגבול עם בוליביה, וכ-80 ק"מ צפונית לאגם טיטיקקה. העיר שוכנת למרגלותיו של הקרחון "La Bella Durmiente" ("היפהפייה הנמה"). העיר ממוקמת בגובה של 5,100 מטרים מעל פני הים, והיא גבוהה ב-700 מטרים ממקום היישוב השני בגובהו בעל אותו סדר גודל של אוכלוסייה (Cerro de Pasco, שבמרכז פרו).

אקלים
-----

בשל גובהה של העיר, האקלים בה הוא אקלים אלפיני/טונדרה (ET לפי שיטת קפן). הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא כ-1.25 מעלות צלזיוס, הטמפרטורה הממוצעת בחודש החם ביותר היא פחות מ-10 מעלות צלזיוס, ואילו הממוצע השנתי של הטמפרטורה המזערית היומית הוא כ-(6-) מעלות צלזיוס בלבד. אקלים זה לא מאפשר קיום של עצים וצמחייה מפותחת, והעיר נמצאת הרחק מעל קו העצים. חרף קרבתה היחסית של העיר לקו המשווה (כ-14 מעלות מדרום לקו המשווה), מזג האוויר בה דומה יותר לזה שבמערב גרינלנד. הקיץ בעיר גשום ומושלג, החורף יבש, וכמות המשקעים הממוצעת השנתית היא כ-707 מ"מ.

כלכלה ודמוגרפיה
---------------

העיר ממוקמת בקרבת מכרה זהב, והכלכלה בה מבוססת בעיקר על חפצי אמנות המיוצרים מזהב. 

בין השנים 2001 ל-2009, בשל עליית מחירי הזהב בעולם, התחולל תהליך של בהלה לזהב, ואוכלוסיית העיר צמחה ממצב של עיירת כורים קטנה עד לכ-30,000 נפש. על פי שיטת העבודה במכרה, הכורים עובדים כל החודש ללא תשלום, וביום האחרון בחודש הם מורשים לקחת עמם עפרה בכמות שהם יכולים לשאת בעצמם - ולקוות שהיא תכיל זהב. העסקה של נשים במכרה אסורה. 

בעיר לא קיימות תשתיות ביוב ותברואה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לה רינקונאדה** בוויקישיתוף
* Gold, נשיונל ג'יאוגרפיק, ‏ינואר 2009 (באנגלית)
* In La Rinconada, Peru, searching for beauty in ugliness, וושינגטון פוסט, ‏2 במרץ 2013 (באנגלית)
* Tears of the Sun - The Gold Rush at the Top of the World, הניו יורקר, ‏20 באפריל 2015 (באנגלית)
* Life in the world's harshest town, CNN, ‏7 באוקטובר 2016 (באנגלית)
* סרט דוקומנטרי על לה רינקונאדה, ‏יוני 2003 (באנגלית) (ארכיון)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Altitude of Human Survivability, Maximum (Vertical Limit), ‏2005 (באנגלית)
2. ↑  Climate: La Rinconada, Puno (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007535629505171
* VIAF: 125665072
* WorldCat (עם VIAF): 125665072

 |
דיוקן עצמי של יון נגוליץ', על בול ומעטפה המונפקים על ידי הדואר הרומני
 פורטרט של קונסטנטין דניאל רוזנטל שצויר על ידי יון נגוליץ'
**יון נגוליץ'** (ברומנית: **Ion Negulici**;‏ 1812 – 5 באפריל 1851) היה מהפכן, צייר, מתרגם ולשונאי רומני.

ביוגרפיה
--------

יון נגוליץ' נולד בקמפולונג, במחוז ארג'ש, בנסיכות ולאכיה, במשפחתו של הכומר דימיטריה. הוא למד בבית ספר למציירי איקונות בעיר הולדתו והמשיך בבוקרשט בבית הספר לאמנויות. ב-1830 עבר ליאשי, שם למד ציור במשך 4 שנים וחלה בשחפת. הוא זכה למלגה ונסע ללמוד באתונה ובפריז. מפריז עבר לווינה, שם למד ליטוגרפיה. לאחר שובו לוולאכיה נגוליץ' שיתף פעולה עם יון הליאדה רדולסקו בעריכת כתב העת "השליח הרומני" (Curierul Românesc) ובהיעדרו של רדולסקו, עשה בעצמו את מלאכת העריכה, תרגומים מצרפתית ואף כתיבת מאמרים והוספת איורים על פי תחריטים של כתב העת הצרפתי המקביל.

נגוליץ' כתב נובלה ומחזה ופרסם "מילון רומני" לביאור התחדישים. הוא היה חבר באגודה המהפכנית המחתרתית "האחווה" (Frăţia) ולקח חלק במהפכת 1848 (ולאכיה). בתקופת המהפכה מונה על ידי השלטון הזמני למושל מחוז פרחובה. לאחר כישלון המהפכה הוגלה לטורקיה, לעיר בורסה.

יון נגוליץ' מת ונקבר בבית העלמין הנוצרי בקונסטנטינופול. באותו קבר נקברו גם חבריו לחיים ולמהפכה, הצייר ברבו איסקובסקו והכומר אטאנאסיה לוזין. המשורר הרומני קונסטנטין אריצ'סקו כינה את השלושה "שלישית מרטירי החירות"

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יון נגוליץ'** בוויקישיתוף
* האמנות ברומניה - יון נגוליץ' (ברומנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1017704805
* ISNI: 0000 0003 6106 7463
* VIAF: 221234546
* WorldCat: viaf-221234546

 |
**לה רפובליקה** (באיטלקית: **La Repubblica**) הוא העיתון השני בתפוצתו באיטליה, לאחר ה"קוריירה דלה סרה".

היסטוריה
--------

העיתון נוסד בשנת 1976 על ידי אוג'ניו סקלפרי, ואימץ לו קו פוליטי התומך במפלגות המרכז-שמאל והתנועה הקומוניסטית באיטליה. בשנת 1978 גדלה תפוצתו של העיתון בצורה חדה ביותר וזאת ברקע פרשת חטיפתו של ראש ממשלת איטליה לשעבר, אלדו מורו, בידי הבריגדות האדומות. העיתון סיקר בצורה שוטפת את כל ההתפתחויות בפרשה, מאז החטיפה ועד מציאת גופתו של מורו.

בשנות ה-80 ניהל העיתון מערכה עזה מול העיתון "קוריירה דלה סרה", מאבק שבמהלכו עברו עיתונאים רבים לעבוד ב"לה רפובליקה", וזאת עקב תנאי השכר המפליגים שהציע להם העיתון.

בשנת 1988 רכש את העיתון איל ההון האיטלקי קרלו דה בנדטי. עקב היריבות העסקית בין דה בנדטי וראש ממשלת איטליה סילביו ברלוסקוני החל לאמץ העיתון "לה רפובליקה" קו ביקורתי תקיף נגד ברלוסקוני ומדיניותו. בשנת 2009 החליט ברלוסקוני לתבוע לדין את העיתון עקב כתבה שבה הואשם בשחיתות פוליטית.

בעיתון פורסמו קריקטורות של ג'ורג'ו פוראטיני. בעקבות שערוריות פוליטיות שהיו בעקבות הפרסומים, הצייר נאלץ לעזוב את העיתון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לה רפובליקה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של לה רפובליקה (באיטלקית)

* אתר האינטרנט הרשמי של לה רפובליקה
* לה רפובליקה, ברשת החברתית פייסבוק

* לה רפובליקה, ברשת החברתית טוויטר

* לה רפובליקה, ביישום טלגרם

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4674693-6
* NKC: unn2006375200
* VIAF: 180263874
* WorldCat (עם VIAF): 180263874

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק ב. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו מחלקה (פירושונים).
**מחלקה** היא חלק מוגדר בארגון מסוים.

למילה פירושים רבים בתחומים מגוונים. השימוש במושג זה בשפות השונות ייחודי וכמעט שאינו ניתן לתרגום; כך, למשל, מחלקה בחברה מסחרית מכונה באנגלית **Department**, ואילו מחלקה של בעלי חיים מכונה **Class**. שתי דוגמאות אלו מייצגות את שני השימושים הנפוצים ביותר של המושג **מחלקה**.

חברות וארגונים
--------------

כל ארגון גדול נחלקת למחלקות. החלוקה תורמת לסדר וליעילות ומאפשרת הגדרת תפקידים מדויקת. בין המחלקות הנמצאות ברוב החברות ניתן למנות: 

* **מחלקת משאבי אנוש**, הדואגת לרווחת העובדים, לקליטתם ולתנאי העסקתם.
* **מחלקת אחזקה** (או **תחזוקה** או **בינוי**), האחראית לתחזוקת המבנה בו שוכנת החברה, לשיפוצים ולבניית מתקנים חדשים.
* **מחלקת כספים**, האחראית לניהול תקציב החברה ולתשלום המשכורות לעובדים.

בחברות העוסקות בייצור קיימת בדרך-כלל **מחלקת פיתוח**, המהווה את החלק הגדול והחשוב בחברה. רוב החברות כוללות גם **מחלקת שיווק** ו**מחלקת מכירות**. מאז סוף שנות ה-80 החל מחשוב מסיבי של רוב התהליכים בארגונים השונים; בחברות בהן נעשה שימוש נרחב במחשבים קיימת **מחלקת מערכות מידע** או **מחשוב**, האחראית, בנוסף על תחזוקת המחשבים ועל פתירת תקלות ובעיות, גם על תחזוקת רשתות פנימיות ועל רכש ותחזוקה של ציוד היקפי בארגון (מדפסות, סורקים וכדומה).

ממשלת ארצות הברית
-----------------

סמל מחלקת המדינה של ארצות הברית
משרדי הממשלה בארצות הברית נקראים **מחלקות**, ובראשם עומדים **מזכירים**. כך, למשל, משרד החוץ האמריקני מכונה **מחלקת המדינה**, ובראשו עומד **מזכיר המדינה**.

צבא
---

הצבא גם הוא ארגון, וחלוקתו מורכבת ובעלת כללים נוקשים. בצה"ל שני פירושים למושג **מחלקה**:

* מחלקה - קבוצה קטנה של חיילים (כמה עשרות), בעיקר ביחידות השדה (יחידות קרביות), הנמצאת מעל לכיתה ומתחת לפלוגה. מפקד המחלקה (**מ"מ**) הוא בדרך-כלל קצין בדרגת סגן או סגן משנה.
* בדומה למחלקה בחברות מסחריות: חלק מוגדר במפקדת חיל או במטה הכללי (מטכ"ל). לדוגמה, מפקדת חיל האוויר נחלקת לארבעה להקים; בלהק ציוד, למשל, קיימת **מחלקת מטוסים**, האחראית על ציוד המטוסים בחיל. בראש מחלקה כזו עומד קצין (**רמ"ח**: ראש מחלקה) בדרגת אלוף-משנה (אל"ם).

| יחידות צבאיות |
| --- |
| העת העתיקה | פלנקס • דקוריה • טורמה • מאניפולוס • קנטוריה • קוהורטה • לגיון • מורה |
| העת החדשה | חוליה • כיתה • צוות • מחלקה • פלוגה • גדוד • רגימנט • חטיבה (בריגדה) • אוגדה (דיוויזיה) • גיס (קורפוס) • ארמייה • קבוצת ארמיות • זירה • מטה כללי |
| יחידות בחיל הים וחיל האוויר | פלגה • שייטת • מספן • טייסת • כנף • בח"א • להק |
| יחידות בצה"ל | חטיבה מרחבית • אוגדה מרחבית • פיקוד מרחבי • המטה הכללי של צה"ל |
**יון פופסקו-גופו** (ברומנית: **Ion Popescu-Gopo**; ‏1 במאי 1923, בוקרשט – 28 בנובמבר 1989, רועטי, ולצ'ה) היה גרפיקאי ואנימטור רומני, סופר, במאי קולנוע ושחקן יליד בוקרשט, רומניה. הוא היה אישיות בולטת בקולנוע הרומני ומייסד בית הספר הרומני המודרני לקריקטורות. הוא היה, יחד עם ליביו צ'וליי ומירל אילישיו, אחד האמנים הרומנים המעטים שזכו בפרס בקאן במאה ה-20. סרטו "Scurtă Istorie" (היסטוריה קצרה) זכה בפרס "דקל הזהב הקצר" לסרט הקצר הטוב ביותר בשנת 1957. סרטו משנת 1965 "המור הלבן" נכנס לפסטיבל הקולנוע הבינלאומי הרביעי במוסקבה שם זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר. בשנת 1969 היה חבר חבר המושבעים בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי השישי במוסקבה. בשנת 1977 היה חבר בחבר המושבעים בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי העשירי במוסקבה. בשנת 1983 היה חבר מושבעים בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי ה-13 במוסקבה.

יון פופסקו-גופו למד (אך מעולם לא סיים את לימודיו) באקדמיה לאמנויות יפות בבוקרשט. הוא השתתף גם בקורסי אנימציה במוסקבה. הוא עשה את מריה, מיראבלה שהיא הפקה משותפת רומנית-רוסית.

הקריירה שלו החלה כמעצב וכקריקטוריסט בשנת 1939, בלפרסם ולערוך קריקטורות בעיתונים. ב-1949 הביא את הופעת הבכורה שלו בתעשיית הקולנוע עם "Punguţa cu doi bani" (תיק עם שני מטבעות). מאז 1950 החל לעבוד ב-Studioul Cinematografic Bucureşti (סטודיו סינמטוגרפי בוקרשט) במחלקת האנימציה, שעברה מאוחר יותר לאולפן אנימציה נפרד, אנימפילם.

דמותו המצוירת הידועה ביותר היא גבר שחור ולבן המכונה לפעמים "האיש הקטן של גופו" על שם יוצרו. מאוחר יותר בחייו התוודה פופסקו-גופו כי ניסה להתחיל "מרד נגד דיסני". גופו לא הצליח לעלות על דמויות האנימציה של דיסני בצבע וביופי, לכן ניסה להיות עמוק יותר במסר ובחומר ולפשט את הצורה והטכניקות בהן נעשה שימוש. שלא כמו הדמויות המצוירות של דיסני, הדמויות המצוירות של פופסקו-גופו היו בשחור לבן, מעוצבות בקווים פשוטים.

יון פופסקו-גופו נפטר ב-29 בנובמבר 1989, שבועות ספורים לפני המהפכה הרומנית. הוא לקה בהתקף לב כשניסה לדחוף את מכוניתו, תקועה בשלג, למוסך שלו. מותו היה הצעד הראשון לנפילת אולפני האנימציה הרומניים Animafilm, שלימים סבלו מבעיות פיננסיות לאחר המהפכה ב-1989.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יון פופסקו-גופו** בוויקישיתוף
* יון פופסקו-גופו, באתר agenda.liternet.ro (ברומנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Cannes Film Festival, All Awards". *festival-cannes.fr*. אורכב מ-המקור ב-25 בדצמבר 2013. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "4th Moscow International Film Festival (1965)". *MIFF*. אורכב מ-המקור ב-2013-01-16. נבדק ב-2012-12-03.
3. ↑  "6th Moscow International Film Festival (1969)". *MIFF*. אורכב מ-המקור ב-2013-01-16. נבדק ב-2012-12-17.
4. ↑  "10th Moscow International Film Festival (1977)". *MIFF*. אורכב מ-המקור ב-2013-01-16. נבדק ב-2013-01-07.
5. ↑  "13th Moscow International Film Festival (1983)". *MIFF*. אורכב מ-המקור ב-2013-11-07. נבדק ב-2013-01-28.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1731605
* BnF: cb17804493d (data)
* GND: 1088596401
* ISNI: 0000 0000 6043 0134
* LCCN: no2010134950
* VIAF: 87507105
* WorldCat: lccn-no2010134950

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"יון פופסקו-גופו"**.
ד"ר **יעקב קוסטרינסקי** (1896 – יולי 1982) היה אגרונום, מוותיקי התחנה לחקר החקלאות, חוקר פלחה.

ביוגרפיה
--------

קוסטרינסקי נולד בשנת 1896 בכפר ליד בריסק. הוא למד בישיבה ובמלחמת העולם הראשונה היה קצין בחיל הפרשים של צבא רוסיה, וממקימי הצבא האדום. הוא למד חקלאות בבית הספר לחקלאות בחרקוב והיה חבר בצעירי ציון והחלוץ. בשנת 1924 הוא הוגלה לשלוש שנים לקירגיזיה בגלל פעילותו הציונית, ושם הועסק כאגרונום ממשלתי. לאחר שנה הוסכם על קיצור עונשו בתנאי שיעזוב את ברית המועצות וקוסטרינסקי עלה לארץ ישראל בסוף 1925. הוא התיישב בנהלל ועבד בחקלאות כדי להכיר את החקלאות הישראלית, בערבים לימד עולים חדשים עברית. עם הקמת תחנת הניסיונות ליד גבת, הוזמן קוטרינסקי לעבוד בתחנה. לאחר פטירתו של מנהל התחנה בגבת, מרדכי וילקנסקי, בשנת 1935, עבר לרחובות למרכז של התחנה לחקר החקלאות. בשנת 1956 הוא סיים לימודי תואר שלישי באוניברסיטה העברית בירושלים.

קוסטרינסקי התמחה במחקר הפלחה ועסק במיוחד בטיפוח זנים שיאפרו גידול של דגנים שונים בישראל בחקלאות ממוכנת. הוא עסק בין השאר בטיפוח חיטה, שיפון, חריע וחמצה. מחקר רב השקיע בניסיונות להחזיר את גידול השומשום לישראל, גידול שהיה נושא עבודת הדוקטורט שלו. הוא הוציא שני כרכים בשם "גידול תבואות" על גידול הפלחה בישראל, ספרים שנחשבו לתנ"ך של גידולי השדה בישראל.

בשנת 1964 קיבל את פרס העבודה.

משפחתו
------

קוסטרינסקי התחתן עם דבורה לבית פאיאנס, ונולדו להם בן, מרדכי, ובת רבקה ברטל.

קישורים חיצוניים
----------------

* יעקב קוסטרינסקי, אתר מכון וולקני

הערות שוליים
------------

1. 1 2  דוד גורן, חופן אחד של שומשום, על המשמר, 20 באוקטובר 1970
2. 1 2 3 4  חיים לנדאו, החוקר הוא בעל היובל, על המשמר, 19 בספטמבר 1971
3. ↑  י' קוסטרינסקי, איפה ואיפה, דבר, 13 בספטמבר 1926
4. ↑  יעקב קוסטרינסקי, צנוע ורב פעלים, דבר, 7 באוגוסט 1935
5. ↑  40 שנה בשדות, למרחב, 6 בפברואר 1964
6. ↑  שיפון בארץ, הצופה, 28 באוקטובר 1947
7. ↑  מחקר מקיף להפצת החומצה במשק היהודי, דבר, 2 באוקטובר 1960
8. ↑  אהרן פריאל, פותחו זנים משופרים של שומשום וחומוס, מעריב, 28 באפריל 1976
9. ↑  השומשום חוזר לישראל, דבר, 25 באפריל 1956  
גידול שומשומין הוכתר בהצלחה, על המשמר, 16 באוגוסט 1956  
חיים פירקש, הרחבת גידול השומשום בארץ, הצופה, 27 באפריל 1960  
מחקרים לפיתוח זני שומשום, הצופה, 9 בינואר 1961
10. ↑  אברהם פלג, האגרונום י. קוסטרינסקי חיבר "ת"נך הפלחה" הישראלי, מעריב, 4 בפברואר 1964
11. ↑  הנמקות פרס העבודה, דבר, 6 בפברואר 1964
12. ↑  דבורה קוסטרינסקי ז"ל, מעריב, 20 במאי 1984
13. ↑  ד"ר יעקב קוסטרינסקי ז"ל, דבר, 19 ביולי 1982

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007263791705171
* ISNI: 0000 0000 7048 7417
* LCCN: no2014081699
* VIAF: 188005216
* WorldCat (עם VIAF): 188005216

 |
**מחלף עין הקורא** הוא מפגשם של כביש 431, כביש 42, כביש 4311 ושדרות תש"ח בראשון לציון. המחלף משמש כחיבור בין כביש 4 מצפון לבין כביש 431 למזרח, כיציאה דרומית מראשון לציון וכאחת היציאות הצפוניות של רחובות, נס-ציונה ויבנה. כמו כן המחלף מהווה את הכניסה היחידה לאזורי התעשייה מעוין שורק ופלמחים. נקרא על שם מקומו המשוער (והשגוי כנראה) של המעיין הנזכר בתנ"ך: ".. עַל כֵּן קָרָא שְׁמָהּ עֵין הַקּוֹרֵא אֲשֶׁר בַּלֶּחִי עַד הַיּוֹם הַזֶּה" (ספר שופטים, פרק ט"ו, פסוק י"ט).

מבנה המחלף
----------

המחלף מורכב משלושה תתי מחלפים המאפשרים גישה מכל כיוון לכל כיוון. תת-מחלף אחד הוא מחלף ערימה חלקי בעל שלושה מפלסים המאפשר גישה ישירה מכביש 42 מצפון לכביש 431 למזרח ולהפך. תת-מחלף שני הוא מחלף יהלום המחבר בין כביש 42 לכביש 4311 ושדרות תש"ח ותת מחלף שלישי גם הוא מחלף יהלום המחבר בין כביש 431 לכביש 4311.

המחלף מחובר באמצעות מערכת דרכי שירות למחלף ראשונים במזרח ומחלפים ראשון דרום וקריית ראשון במערב.

מהלך העבודות
------------

עד תחילת העבודות להקמת המחלף היה במקום צומת רגיל בעל ארבעה כיוונים שחיבר בין כביש 431 הישן, כביש 42 וכביש 4311. עם תחילת העבודות בשנת 2006 כביש 42 הוסט מערבה והצומת פוצל לשני צמתי T על ידי סגירת כביש 431 הישן לתנועה ויצירת חיבור עם שדרות תש"ח מצפון לצומת המקורי. בהמשך הוסט כביש 42 לתוואי המקורי על גבי שני גשרים חדשים וגם כביש 4311 הוסט צפונה כך ששוב נוצר צומת עם ארבעה כיוונים בין כביש 42, כביש 4311 ושדרות תש"ח, כ-500 מטרים מצפון לצומת המקורי. 

עם פתיחת חלקו המערבי של כביש 431 ב-11 בנובמבר 2008 נפתחו כל הכניסות והיציאות מכביש 431. למרות זאת, הרמפות המחברות בין כביש 42 לבין גשר שדרות תש"ח / כביש 4311 טרם הושלמו ובמקום היה קיים צומת זמני בין כביש 42 לכביש 4311.

ב-29 ביוני 2009, נפתח חלקו השני של המחלף שחיבר בין שדרות תש"ח לכביש 431, כביש 42 וכביש 4311.

גלריה
-----

* מחלף עין הקורא; ברקע ראשון לציון, ספטמבר 2021מחלף עין הקורא; ברקע ראשון לציון, ספטמבר 2021
* מחלף עין הקורא, מבט מלמעלה, ספטמבר 2021מחלף עין הקורא, מבט מלמעלה, ספטמבר 2021

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מחלף עין הקורא** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ישראל רוזנסון, שמשון ב"ראשון לציון" מניין? על זיהויה המיוחד במינו של "עין הקורא"

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**מחלף ראשון דרום** | **מחלפים בכביש 431** | **הבא**:**מחלף ראשונים** |