recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**שמואל לייב בריל** (בהונגרית: **Brill Sámuel Lőb**; פשט, 24 בספטמבר 1814 – פשט, 8 באפריל 1897) היה הרב של העיר פשט.

ביוגרפיה
--------

### אביו

בריל היה בנו של הרב עזריאל בריל (1778–1853) שפעל בפשט במחצית הראשונה של המאה ה-19. חיבורו המרכזי היה "הדרת קודש", שמסביר כמה ממסכתות המשנה כולל תרגום לגרמנית. בתקופה מסוימת היה המנהיג הרוחני של הקהילה היהודית של פשט.

### לימודי שמואל לייב

אביו דאג שבנוסף לתלמוד ולמדעי העברית, ילמד בנו של הרב הנאור עזריאל בריל גם מדעי חול ולפני ששלח אותו לישיבה, דאג שילמד ויעבור מבחנים ב-6 כיתות בבית הספר התיכון הלותרני בטרם שלח אותו לישיבה. בישיבה בעיר אייזנשטט (אז בממלכת הונגריה היום באוסטריה) הוא היה תלמידו המועדף של הרב משה פרלס. בגיל 19 הפך לתלמידו של החתם סופר בברטיסלבה, שם בלט בידיעותיו הרבות, אך נרתעו מלראות שהוא עוסק גם במדעי חול. לאחר מכן התחנך 4 שנים עם משפחת פפנהיים המפורסמת דאז בברטיסלבה, שבמהלכן עסק בשקידה רבה בספרות העברית, הלטינית והיוונית. לאחר מכן עבר לפראג הוא שיכלל את הידע התלמודי שלו לצדו של הרב שמואל קאודרס ולמד מדעי הרוח באוניברסיטה.

### פעילותו כרב

לאחר שסיים את לימודיו, סייע לאביו הזקן בתפקידו כרב, לאחר מותו ב-1853 הפך ליורשו בתפקיד ושבשנת 1874 מונה גם לנשיא הרבנות של קהילת פשט. מטעם הממשלה ההונגרית השתתף בעבודת הוועדה להכנת הקמת בית המדרש לרבנים בבודפשט ב-1864 והרצה במשך עשור תלמוד בבית המדרש שנפתח ב-1877. בשנים 1868–1869 בקונגרס של יהודי הונגריה (הקרע ביהדות הונגריה), הוא הפעיל את כל יוקרתו למען הקידמה המודרנית בחיי היהדות בהונגריה. הוא היה סמכות מוכרת בתחום מדעי המקרא והתלמוד ופתר שאלות הילכתיות רבות ומורכבות לרוב שעלו בפניו כרב הקהילה הגדולה בהונגריה, בידע הילכתי מעמיק ובשיקול דעת. זה אובדן נצחי למדע היהדות שהוא נמנע בכוונה מפרסום יצירותיו הכתובות וכתוצאה מכך כל פסיקותיו ההילכתיות במהלך כמעט 50 שנות פעילותו אינן מתועדות. הייתה לו הופעה מכובדת שזכתה לכבוד רב. הוא היה הומניסט חד רואי שצייר לעיתים קרובות דמויות שלמות בהערה מלאת דמיון. אף על פי שחי במצב כלכלי דחוק, עדיין רכש ספרייה יוקרתית מלאה ביצירות נדירות, שזכתה לאחר מותו למקום בספריית בית המדרש לרבנים בבודפשט. הוא נפטר באותו בית ברחוב קיראי שבו נולד 82 שנים קודם לכן. הביוגרפיה שלו נכתבה על ידי הרב ההיסטוריון לאיוש בלאו.

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. שמואל לייב בריל

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שמואל לייב בריל** בוויקישיתוף
* שמואל ליב בריל (1814-1897), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007273191105171
* GND: 136634761
* ISNI: 0000 0000 5556 7881
* LCCN: n85109278
* VIAF: 33428435
* WorldCat: lccn-n85109278

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מבנה   
פרמטרים ריקים [ מיקום ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**גשר הפקק**, או בשמו הרשמי **גשר ש"ן**, הוא גשר מעל נהר הירדן בחלקו הדרומי של כביש 918, כביש האורך המזרחי של עמק החולה.

היסטוריה
--------

לפני בניית הגשר, היה במקום סכר טבעי שהאט את זרימת מי אגם החולה במוצאו הדרומי. למרות שבספרות מופיע הסבר שהיה זה סכר בזלת שחסם חלקית את זרימת מי הירדן אין בשטח או במפות ההיסטוריות עדות לבזלת במקום (הנקודה בה זרמו מי האגם לתוך ערוץ הנחל בעבר אכן הייתה בגשר הפקק אך המסלע הבונה את אזור הגשר ואת הקילומטר וחצי שמדרום לו הוא של תצורת אשמורה, המורכבת מחלוקים, חול וחרסית. מחשוף הבזלת הקרוב ביותר נמצא 800 מ' מהגשר).

בזמן ייבוש החולה, הורחב האפיק של נהר הירדן על מנת לאפשר למי אגם החולה לזרום לכנרת, ובאזור מחסום הבזלת נבנה סכר מלאכותי, שיקל על עבודות הייבוש. הסכר היה בנוי מקורות ברזל משתלבות שנתקעו אנכית בקרקעית הערוץ ובשוליים הונחו אבני בזלת גדולות.

בסיום הפרויקט, ב-30 באוקטובר 1957, נפרץ הסכר המלאכותי על ידי מנוף ששלף את קורות הברזל, והאגם והביצות התרוקנו דרך התעלות דרומה. חיל ההנדסה הקים במקום הסכר גשר ביילי, שכונה גשר הפקק על שם הסכר הטבעי. ועדת השמות הממשלתית ביקשה לכבד את חבריה המסורים של ועדת שביתת הנשק ישראל–סוריה, שלא פעם ולא פעמיים מצאו עצמם תחת אש ממוצבי צבא סוריה וקרא לגשר ש"ן, ראשי תיבות של שביתת נשק. בעבר הגשר היה בעל נתיב אחד בלבד, כך שהתנועה הדו-סיטרית בו התנהלה לסירוגין.

בחודש דצמבר 2007 נסגר הגשר לתנועה בשל ליקויי בטיחות. מע"צ וצה"ל התחייבו להקים גשר חליפי במקום תוך חודשיים, אולם הגשר נפתח לתנועה רק ב-30 ביולי 2008. הגשר הוקם על ידי חיילי מילואים של חיל ההנדסה הישראלי. בשנת 2011 נבנה הגשר מחדש ומאז הוא דו סיטרי.

קישורים חיצוניים
----------------

* חגי עינב, ארוכה הדרך הביתה: גשר הפקק נסגר, באתר ynet, 13 בדצמבר 2007
* חגי עינב, אחרי 7 חודשי שיפוצים: נחנך בצפון "גשר הפקק", באתר ynet, 30 ביולי 2008
* שלמה מן, גשר הפקק, בבלוג "נעמוש", 24 ביולי 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  י.שי, אגם החולה נעלם, מעריב, 31 באוקטובר 1957
הקיראי, הרחוב הכי הכי בודפשטי
 החיים התוססים של רחוב קיראי ב-1929
**רחוב קיראי** (פירושו רחוב המלך) (בהונגרית: **Király utca**; הוא אחד הרחובות החשובים על גבול רובע 6 טרזווארוש ורובע 7 ארז'בטווארוש בבודפשט, בין כיכר דיאק פרנץ לבין כיכר לבלדה (Lövölde tér). אורכו 1.6 קילומטרים והוא מאונך לקטע של שדרת טרז בשדרה הגדולה. הקטע הפנימי בין כיכר דיאק פרנץ לבין רחוב נאג'מזה (Nagymező utca) הוא חלק מ"רובע הבילויים" והוא עמוס במסעדות ובתיירים, עם עומס תנועה נמוך וצמתים צרים. זהו גם הגבול הצפון מערבי של הרובע היהודי ההיסטורי וקורותיו שזורים בתולדות יהדות פשט ובודפשט. הקטע החיצוני בין רחוב נאג'מזה לבין כיכר לבלדה עמוס הרבה יותר. יש בו שירות טרוליבוסים תכוף וחנויות רבות.

שמו בא משם הפונדק König von Engelland, שניצב בזמנו בכיכר דיאק פרנץ של היום. הצד הזוגי של שדרת אנדראשי וסביבתו ההיסטורית בין רחוב נאג'מזה ושדרת טרז הוא הגבול אזור המורשת העולמית המוכרז.

שינויים בשמות
-------------

בשנות ה-40 של המאה ה-18,הקטע המזרחי שלו נקרא Mittermeyerischegasse, והמערבי Lerchenfeldgasse. מסביבות 1786 שמו היה Englischegasse (רחוב אנגלי) ומשנת 1790 Engelische König Gasse (רחוב המלך המלאך). משנת 1810 הרחוב נקרא Englischer König Gasse (רחוב המלך האנגלי), משנת 1820 נקרא Drei König Gasse (רחוב שלושת המלכים), בהתייחס לקונגרס וינה. בין השנים 1950-1990 שמו היה רחוב מאיאקובסקי.

אתרים בעלי עניין
----------------

רוב האטרקציות של הרחוב נופלות על הקטע שבין כיכר דיאק פרנץ לבין השדרה הגדולה. חלק ניכר קשור לתולדות יהדות בודפשט.

במספר 27, נמצא בית הקפה של מור אונגרליידר בשם קפה ונציה, שם הוצגו לראשונה בהונגריה סרטי קולנוע בסביבות 1891–1892. הסייף בעל מדליות הזהב האולימפיות אטילה פטשאואר נולד בבית הִילד (Hild) שהוא מס' 36, הסופר דז'ה סומורי נולד במספר 37. אחת היציאות מגטו בודפשט נפתחה בצומת רחוב קיראי - רחוב קיש דיאופה (Kis Diófa utca).

באזור שבין השדירה הגדולה לבין כיכר לבלדה יש פחות מבנים רומנטיים או קלאסיים ויותר בנייני דירות אקלקטיים. במספר 71 נוסד ב-1903 ופעל תיאטרון קיראי, בחלק הזה של הרחוב נולד וגדל אנדי גרוב, ממייסדי חברת אינטל, (בבית מס' 73), יוג'ין ויגנר (פיזיקאי זוכה פרס נובל, נולד בבית מס' 76). פרנץ ארקל גר באזור זה (בבית מס' 84) לאו ויינר, וגם דיולה קאבוש גרו מאוחר יותר באותו הבניין (בבית מס' 76).

תחבורה ציבורית
--------------

החשמלית שנסעה ללא סימן משנת 1906, אחר כך עם המספר 10 משנת 1910 הוחלף ב-11 בדצמבר 1949 בקו 70 של טרוליבוס ובשנת 1957 החל את פעולתו גם קו 78, שנוסע בקטע ארוך במסלול חופף לקו 10.

לקריאה נוספת
------------

* T. Somogyi Magda: Budapesti utcanévváltozások 1989 után
* Sárközi Mátyás: A Király utcán végestelen végig, Kortárs Kiadó, 2006, ISBN 963-959-343-5
* Budapest Teljes Utcanévlexikona (Sprinter Kiadó, 2003)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רחוב קיראי** בוויקישיתוף
* סיפורו של הרחוב הגרוע ביותר (מתוך רחוב קיראי; אינפורדיו, 26 בפברואר 2006)
* קיראי: הרחוב הכי הכי ביותר של בודפשט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 315531559
* WorldCat (עם VIAF): 315531559

 |
חייל שופך מים על עמית שקיבל דרגת סמל, 1988
**זוּבּוּר** היא מילת סלנג שמקורה בערבית, המציינת טקס חניכה משפיל או השפלה גופנית הנעשים למצטרפים חדשים למסגרת נוקשה, כמו פנימייה, חבורה סגורה או יחידה צבאית וכדומה. בנוסף, המילה משמשת לציון השפלה פומבית הנעשית לאדם, שהקהילה רואה בעין רעה את התנהגותו.

המניע המרכזי של הטקס הוא, ככל הנראה, לייצב את מעמדם העליון של הבוגרים, כנגד מעמדם של החדשים המאיימים עליהם.

קורבנות המודעים לטקס שהם עומדים לעבור נוטים לקבל אותו בהכנעה, אך לעיתים נגרמת פגיעה נפשית קשה, ולעיתים אף נזק גופני, כתוצאה מתאונות המתרחשות במהלך הטקס. תוצאות אלה הביאו לצעדים המיועדים לאסור ולהפסיק ביצוע הזובור לסוגיו במסגרות שונות, צעדים שלא תמיד הצליחו.

במחקר שערך פרופ' האנק נוור בשנת 2000 נמנו 861 מקרים מדווחים של זובור בצבא איטליה, 46 תקריות זובור בפנימיות של מכללות בארצות הברית, ו-15 מקרי מוות כתוצאה מזובור בצבא רוסיה. בשנת 2004 דיווח ארגון לזכויות אדם כי אלפי חיילים רוסיים נפצעים בשנתם הראשונה בצבא ועשרות אף מתים, בעקבות טקסי חניכה קשים[דרוש מקור].

בישראל
------

מסורת טקסי הזובור בצה"ל קיימת ומבוצעת בחלק מהיחידות, בעיקר ביחידות הקרביות. הטקס מתקיים בדרך כלל עם הצטרפות חייל חדש ליחידה, בעת עלייה בדרגה, בסיום מסלול הכשרה, ובאופן כללי לציון שלב של קידום אישי לחייל.

ביחידות מסוימות מתנהל מעין זובור מתמשך לחיילים חדשים, שעיקרו אחריות וטיפול קבוע במטלות מנהלתיות או מקצועיות שאינן מבצעיות לחלוטין. מקרים קיצוניים של זובור מתפרסמים בעיתונות מעת לעת בעיקר כאשר תוצאותיהם כרוכות בפגיעה פיזית או נפשית כלשהי במשתתפים.

תופעת הזובור התקיימה גם במערכת החינוך ביישוב ובמדינת ישראל; בשנת 2008 דווח על זובור שקיימו ילדי כיתה ז' לבני כיתתם ביום ההולדת שלהם.

ראו גם
------

* טקס חניכה
* התעמרות בעבודה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זובור** בוויקישיתוף
* אמיר בוחבוט, "גולנצ'יק טוב זה גולנצ'יק שיושב בכלא", באתר nrg‏, 2 בנובמבר 2005
* אמנון דירקטור, עוצרים את ה"זובורים" בצה"ל
* "זובור סטופ" - אתר דיווח במקרה של "זובור"
* "זובור סטופ" ב-YouTube

הערות שוליים
------------

1. ↑  גלי גינת, ה"זובור" הצבאי יורד כיתה, באתר nrg‏, 21 בפברואר 2008

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007553282205171
* LCCN: sh85059466

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מבנה   
פרמטרים ריקים [ מיקום ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

גשר הרכבת ליד אופקים. מבט מדרום מתוך אפיק הנחל
סוללת הרכבת הזמנית מצפון לגשר
גשר הרכבת ליד אופקים. מבט ממזרח על פלטפורמת הגשר
**גשר הרכבת הבריטי על נחל אופקים** הוא גשר רכבת ממתכת מדרום לאופקים. הגשר עובר מעל נחל אופקים (שנקרא בתקופת הקמת הגשר "וואדי חנפיש") והיה חלק ממסילת הרכבת רפיח - באר שבע שנחנכה ב-8 במאי 1918. מסילה זו נבנתה, בהדרגה, מרפיח מזרחה, על מנת לתמוך, לוגיסטית, במאמץ של חיל המשלוח המצרי (1916) להבקיע את שערי ארץ ישראל במסגרת המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה תחילה מול העיר עזה ומאוחר יותר מול באר שבע. הגשר עצמו נבנה לאחר כיבוש באר שבע על מנת להשלים את סלילת קו עד העיר. בסיום סלילתו עבר הקו בעל רוחב הפסים התקני - 143.5 ס"מ, מרפיח במערב, לצד מעיינות נחל הבשור, ומעל נחל אופקים ונחל פטיש בואכה תחנת הרכבת המנדטורית בבאר שבע.

מבנה
----

אורכו של הגשר כ-130 מטר וגובהו המרבי מעל האפיק כ-12 מטר. הוא עשוי קורות פלדה כפולות המחוברות ביניהן בחיזוקים ממוסמרים, מונח בקצותיו על תמיכות בטון, ונשען על שבעה זוגות של עמודי פלדה בקוטר 1.3 מ' המלאים בבטון, מחוזקים ביניהם במסגרת פלדה ומונחים על יסודות בטון. המפתח בין מרכזי העמודים נע בין 3.30 מ' במקומות הנמוכים (חמישה זוגות עמודים) ל-5.50 מ' באזורים הגבוהים (שני זוגות עמודים), והמרחק בין העמודים 16 מ'. תכנונו של הגשר נעשה על ידי מחלקת הרכבות המצרית (E.S.R – Egyptain State Railway) בקהיר. 

מצפון לגשר בנו הבריטים סוללה זמנית ששימשה את הרכבת עד סיום בניית הגשר. הרכבת הראשונה בין רפיח ובאר שבע עברה ב-8 במאי 1918 על גבי הסוללה הזמנית. עם השלמת בניית גשר הברזל ב-30 ביולי 1918 הוסטה התנועה לגשר והסוללה ננטשה. ממזרח לגשר ניתן עדיין לזהות את מסלול הרכבת על בסיס סוללות ומחפורות שקיימות בשטח.

ב-1923 תכננה מחלקת ההנדסה של הרכבת המנדטורית את חיזוק תמוכות הגשר במסגרת הכוונה להחליף את הקטר שנע על הקו בקטר אמריקאי חדש מדגם "בולדוין" שהיה כבד יותר. בסופו של דבר לא יצאה התוכנית אל הפועל והקטר הישן המשיך לפעול על הקו עד סגירתו ב-1927.

מתחם הגשר הוא חלק מפארק סיירת שקד ובקצהו המזרחי של הגשר ניצבת אנדרטה לזכר חללי הסיירת.

> 
> הפארק וגשר הרכבת הגדול על קורות המתכת שלו הם הקשר והגשר בין ותיקי הסיירת לבין מפקדי ולוחמי חטיבת גבעתי והמשפחות השכולות, המובילים את רוח חזונם של ותיקי הסיירת.
> 
> 
> 
> — האנדרטה לזכר חללי הסיירת
>

ראו גם
------

* הרכבת בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גשר הרכבת הבריטי על נחל אופקים** בוויקישיתוף
* הגשר באתר עמותת סיירת שקד
* תמונת הגשר בדף הבית של עמותת סיירת שקד
* גשר בריטי בן 100 שנה מעל נחל חנפיש, באתר "במחשבה שנייה", 29 באפריל 2015
* אמנון גת, ‏שרידים ממלחמת העולם הראשונה לאורך נחל בשור (ואדי עזה) ובסביבתו, **קתדרה** 117, אוקטובר 2005, עמ' 126-103, אתר 9
* גשר הרכבת בריטי באתר עמוד ענן

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו מאמרו של אמנון גת, עמוד 106
2. ↑  מאחר שהסוללה נבנתה מאדמה מקומית שחקו אותה הגשמים וקיים סיכון להתמוטטות חלקים ממנה
3. ↑  במסגרת השינוי המתוכנן חוזק גם גשר הרכבת מעל נחל הבשור
**איתי גרשון** (נולד ב-1993) הוא ספורטאי זירה מקצועני המתחרה באיגרוף תאילנדי וקיקבוקסינג עד משקל 71 ק"ג.

בין תאריו הבולטים: אלוף העולם באיגרוף תאילנדי וקיקבוקסינג חובבני, מקום שלישי בטורניר קיקבוקסינג מקצועני (TNA) ובעל חגורת ה-GPRO העולמית.

ביוגרפיה
--------

איתי נולד בישראל, בעיר ירושלים וגדל בשכונת קטמונים. סיים תיכון בבית הספר גבעת גונן. התגייס לשירות צבאי כספורטאי המצטיין הראשון בתחום האיגרוף התאילנדי בישראל ושירת כמדריך כושר צבאי בפיקוד המרכז בירושלים.

את דרכו החל בגיל 13, כשראה את אחיו הגדול מתאמן. בגיל 15 השתתף בקרב הראשון שלו בתחרות מקומית שהתקיימה בפתח תקווה.

לאחר מספר קרבות וזכייה באליפות ישראל לנוער בקיקבוקסינג, יצא עם נבחרת ישראל לאליפות אירופה בלטביה - שם הפסיד בקרב הראשון ליריב מאזרבייג'ן.

במדליית הזהב הראשונה שלו זכה בתחרות גביע אירופה באיגרוף תאילנדי לנוער, בה ניצח יריבים מבלארוס, גרמניה, אוקראינה וצ'כיה.

ב-2011, זכה שוב באליפות ישראל בקיקבוקסינג, ובכרטיס הטיסה לאליפות אירופה לנוער, בה זכה לאחר שלושה ניצחונות. באותה שנה זכה באליפות העולם באגרוף תאילנדי (IFMA) והיה לאלוף העולם הראשון בתחום זה המגיע ממדינת ישראל.

ב-2013 החל גרשון את דרכו בזירה המקצוענית. הוא התמודד בקרב השמינית בטורניר ה-TNA הקשוח אשר מתקיים מדי שנה ברוסיה מול יריב פולני מנוסה וזכה בקרב לאחר שלושה סיבובים קשים, כאשר בסיבוב השני הצליח להפיל את הפולני לקנבס פעמיים.

מהישגיו הבולטים
---------------

* אלוף ישראל לשנים 2009–2014
* אלוף העולם לנוער IFMA 2011
* אלוף אירופה WAKO 2011
* מדליית זהב בגביע עולם WAKO 2014
* מדליית זהב בגביע עולם IFMA 2015
* סה"כ קרבות - 108, ניצחונות - 94 והפסדים - 14
* מדליית ארד במשחקי העולם בקיקבוקס - שנת 2017.

קישורים חיצוניים
----------------

* איתי גרשון, ברשת החברתית פייסבוק
* איתי גרשון, ברשת החברתית אינסטגרם
* איתי גרשון, באתר BoxRec
* איתי גרשון, באתר טאפולוגי
* תומר גנור, איגרוף תאילנדי: איתי גרשון אלוף העולם לסטודנטים, באתר ynet, 23 במרץ 2015
* בעיטת זהב: איתי גרשון אלוף עולם בקיקבוקסינג, באתר ONE‏, 19 במאי 2014
* תומר גנור, איגרוף תאילנדי: איתי גרשון מסתער על תואר נוסף, באתר ynet, 3 בספטמבר 2015
* אלון פרס, כך כבש נער חסר ביטחון משכונת קטמון את זירת הקיקבוקס בניו יורק, באתר Xnet‏, 21 ביולי 2017

הערות שוליים
------------

1. ↑  תומר גנור, איגרוף תאילנדי: איתי גרשון אלוף העולם לסטודנטים, באתר ynet, 23 במרץ 2015
2. ↑  משחקי העולם בפולין: מדליית ארד לנילי בלאק, באתר ONE‏, 30 ביולי 2017
**זיאמה (זלמן) טלסין** (יידיש: **זיאַמע טעלעסין**; 1907 או 15 ביולי 1908 קלינקוביץ' פלך מינסק - 1996 ירושלים) היה משורר יידי.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד למשפחה מרובת ילדים, למד בתלמוד תורה אולם נאלץ לעזוב אותו לאחר שהשלטונות סגרו אותו. לאחר מכן עבד בפחחות יחד עם אביו. ב-1929 הוא נסע למוסקבה ולמד שם ספרות יידיש במכון הפדגוגי. את לימודיו הוא סיים ב-1935 ועבר למינסק יחד עם אשתו, רחל בוימוול שבעצמה הייתה משוררת וסופרת יידית נודעת. במינסק הוא התמנה לעורך של מו"ל והחל לפרסם את שיריו הראשונים.

במינסק יצאו לאור שני קובצי שיריו הראשונים, **אויף מיין אייגענער ערד** ב-1939 ו**לידער און פאעמען** ב-1941. בזמן מלחמת העולם השנייה הוא התנדב לשירות בצבא האדום והשתחרר מהשירות ב-1945 לאחר פציעה קשה בדרגת סרן.

לאחר סיום המלחמה הוא עבר למוסקבה, שם יצאו לאור שני קובצי שיריו ביידיש נוספים וחמישה ספרי ילדים מאוירים.

בני הזוג, זיאמה ורחל היו הורים לבן יחיד, יוליוס טלסין, דיסידנט ואקטיביסט ציוני בברית המועצות. בשנת 1969 הגיש בנם בקשה לעלות לארץ ישראל, וב-1970 הותר לו לעלות. בשנת 1971 הצטרפו אליו הוריו, והשתקעו בירושלים. ב-1990 הוא קיבל פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש.

פרסומיו
-------

**געוויין פֿון זכּרן**, תל אביב : י"ל פרץ, תשל"ב (1972).

**דער וועג פֿונעם פֿויגל**, תל אביב : פארלאג י.ל. פרץ, תשמ"ח (1988).

**קמץ־אַלף – אָ**, ירושלים : יידישער קולטור-געזעלשאפט, (1980).

קישורים חיצוניים
----------------

* זיאמה טלסין, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  זיאמה טלסין, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית)
2. ↑  על זיאמה טלסין באתר בית לייוויק
3. ↑  A Number of Soviet Jews, Including Yosif Kazakov, Have Been Granted Exit Visas, *JTA*, April 28, 1970; באו 2 העולים מברה"מ, דבר, 8 במאי 1970; Russian Jew Allowed to Leave Ussr; Soviet Jewish Woman Seeks Help to Emigrate, *JTA*, May 8, 1970; דב גולדשטיין, החותם ממוסקבה וחבריו בירושלים, מעריב, 22 במאי 1970; ו. בוריסוב, עם טלסין ליד הכותל, מעריב, 29 במאי 1970, המשך.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007299379005171
* BnF: cb168364774 (data)
* GND: 1053321325
* ISNI: 0000 0000 2351 1138
* LCCN: n83158748
* MusicBrainz: b1662916-b04c-40c6-a084-dd13c9867b95
* VIAF: 309624000
* WorldCat: viaf-309624000

 |
**בית מחוקקים דו-ביתי** הוא סוג של רשות מחוקקת, המחולקת לשתי אספות נפרדות. זאת בניגוד לבית מחוקקים חד-ביתי שבו כל החברים דנים ומצביעים כקבוצה אחת.

לעיתים קרובות, הבחירה לכל אחת מהאסיפות מבוצעת בשיטה שונה, ולכן יתכן שהרכבי החברים בשתי הלשכות יהיו שונים מאוד.

הצעת חוק של חקיקת משנה דורשת בדרך כלל רוב מקביל, כלומר תמיכה של רוב החברים בכל אחת מהאספות. יחד עם זאת, ברפובליקות פרלמנטריות ומשטרים חצי-נשיאותיים (אנ'), לעתים קרובות הבית שעליו אחראית הרשות המבצעת (למשל בית הנבחרים של בריטניה והאספה הלאומית של צרפת) יכול לבטל את החלטות הבית השני (למשל בית הלורדים של בריטניה והסנאט הצרפתי). בחלק מבתי המחוקקים, בית אחד יכול לבטל את החלטות הבית השני רק בנסיבות מסוימות.

התקשורת בין שני בתים
--------------------

התקשורת הרשמית בין שני הבתים מתבצעת בשיטות שונות:

שליחת הודעות
הודעות רשמיות, כגון החלטות או העברת הצעות חוק, נעשות בדרך כלל בכתב, באמצעות הפקיד והדובר של כל בית.
הפצה
הפצה של הצעות חוק או תיקון להצעות חוק הדורשות הסכמה מהבית השני.
מפגש משותף
ישיבת מליאה של שני הבתים באותו זמן ומקום.
ועדות משותפות
עשויות להיווצר על ידי כך שועדות משני הבתים יסכימו להצטרף לועדה משותפת, או על ידי החלטה משותפת של כל בית. בקונגרס של ארצות הברית מתקיימות ועדות לפתרון פערים בין שני הבתים לגבי גרסאות של הצעות חוק.

הגדרה ויתרונות
--------------

> 
> בעלי אינטרסים עשויים להשיג שליטה מלאה על האספה הדומיננטית בזמן מסויים ולכן כדאי שתהיה קיימת אספה נוספת שניה , בהרכב שונה.
> 
> 
> 
> 

קיימים מספר נימוקים בעד קיומו של בית מחוקקים דו-ביתי. לעתים פדרציות מאמצות את שיטת בית המחוקקים הדו-ביתי כאמצעי לייצוג מדויק יותר של האוכלוסיה, כאשר הבדלים אזוריים או נושאים רגישים דורשים זאת. מבנה הבית השני מאפשר לייצג את כל המדינות מהן מורכבת הפדרציה. אולם ההצדקה המקורית לקיומם של שני בתים היא מתן הזדמנות לחשיבה נוספת על חוק לפני סיום החקיקה. במדינות השואפות לבצע שינוי במבנה החוקתי שיעניק כוח גדול יותר לקבוצות אשר עד כה לא היה להן כוח רב, ייתכן שהקבוצות ההגמוניות יידרשו דו-ביתיות כתנאי הכרחי שבלעדיו לא יסכימו לשינוי.

המודעות ההולכת וגוברת לייצוג והאופי הרב-תפקודי של בתי המחוקקים המודרניים, ממחישים גם כן את הצורך בדו - ביתיות, אם כי הבתים הנוספים עודם נחשבים למוסדות שנויים במחלוקת. מקרים זכורים שבהם באה לידי ביטוי המחלוקת הפוליטית בין בתים, הם הוויכוח על סמכויות הסנאט הקנדי או בחירת הסנאט הצרפתי.

מערכת היחסים בין שני הבתים שונה בכל מדינה: בחלק מהמקרים, בעיקר במערכות פדרליות או מערכות עם ממשלות נשיאותיות, יש לשני הבתים כוח שווה. במקרים אחרים, למשל במספר מדינות עם רפובליקות פרלמנטריות,מאזן הכוחות נוטה בבירור לצד אחד.

ראו גם
------

* בית עליון
* בית תחתון
* בית מחוקקים חד-ביתי
* בתי מחוקקים לפי מדינה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית מחוקקים דו-ביתי** בוויקישיתוף
* בית מחוקקים דו-ביתי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Chapter 21: Relations with the House of Representatives". *Odgers' Australian Senate Practice* (14th ed.). Parliament of Australia. נבדק ב-19 בפברואר 2018. `{{cite book}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb13320517m (data)
* GND: 4136850-2
* NDL: 00568491
* NKC: ph250082

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה, העוסק במפלגה עיראקית אסלאמית שיעית, עם הערך "גדודי חזבאללה", העוסק במיליציה שיעית-עיראקית.

**תנועת חזבאללה בעיראק** (בערבית: **حركة حزب الله في العراق**) היא מפלגה עיראקית אסלאמית שיעית המהווה חלק מקואליציית הברית העיראקית המאוחדת. הוא אינו מזוהה עם ארגון חזבאללה הלבנוני או תנועת חזבאללה באיראן. פרוש השם חזבאללה הוא "מפלגת אלוהים" בערבית.

המפלגה מפרסמת את העיתון *"אל-ביינה"* ובראשה עומד חסן אל-שרי. חזבאללה הוקמה כהתנגדות נגד משטרו של סדאם חוסיין. בניגוד לקבוצות אחרות נגד חוסיין, בסיס הכוח שלה נשאר בעיראק, ולא הקימה סניף באיראן או במערב. המפלגה קשורה קשר הדוק למועצה האיסלאמית העליונה של עיראק.

היסטוריה
--------

### לאחר הפלישה

לאחר הפלישה לעיראק ב-2003, תנועת חזבאללה השתלטה על מבנים ששימשו בעבר את שירות הביון הכללי העיראקי בשכונת אל-עלוויה בבגדד. ב-16 באוגוסט 2004 פשטו אנשי שירות הביון הלאומי על הבניין בתמיכת כוחות שלבשו בגדים אמריקאים. דיווחים סותרים זיהו את הכוחות ככוחות המשמר הלאומי העיראקי או ככוחות ארצות הברית. פקידי וחברי חזבאללה בהווה, כולל המזכ"ל חסן אל-סארי, נעצרו ונעצרו לתקופות שנעו בין 10 ימים לחודשיים. במהלך תקופה זו הם נחקרו על קשרי הקבוצה לאיראן.

הערות שוליים
------------

1. ↑  p.36-39
שגיאות פרמטריות בתבנית:מבנה   
פרמטרים ריקים [ מיקום ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

תצפית אל הגשר. מימין נראית קתדרלת איסהאב
מראה הגשר בחורף מכיוון טרומסלאדן. הגדרות הגבוהות משני צדדיו נועדו למנוע מעשי התאבדות
**גשר טרומסה** (בנורווגית: **Tromsøbrua**) הוא גשר זיזים עשוי בטון מזוין בצפון נורווגיה, המחבר בין רובע טרומסלאדן (Tromsdalen) לבין מרכזה של העיר טרומסה (Tromsø) השוכן על אי (Tromsøya). הגשר חוצה את מצר טרומסייסונדט (Tromsøysundet) בנקודה הצרה ביותר שלו, ואורכו 1,036 מטרים. לאורכו 58 מפתחים, רוחבו של המפתח הגדול ביותר הוא 80 מטרים, וגובהו מעל פני המים הוא 36 מטרים. הגשר שרוחבו 8.3 מטרים, נושא על גבו את כביש 862, ובו נתיב תנועה בודד לכל כיוון וכן מדרכות משני צדדי הכביש. 

בניית הגשר החלה בשנת 1958 והוא נפתח לתנועה שנתיים לאחר מכן. עלות בנייתו הייתה 14.5 מיליון קרונה נורווגית, והוא החליף שירות מעבורות שפעל בין שני צדדי המצר עד חנוכתו. הגשר עודד את התפתחותה של העיר, ובשנות ה-90 של המאה ה-20 נחפרה מנהרת טרומסייסונדט (Tromsøysund) מתחת למי המצר, כשלושה ק"מ צפונית לגשר. 

מאז שנחנך, היה הגשר, יחד עם קתדרלת איסהאב הסמוכה לקצהו המזרחי, לאחר מסימני ההיכר של טרומסה, ובשנת 2002 הוא הוכר כמבנה לשימור. הגשר הפך ליעד פופולרי למתאבדים, ובשנת 2005 נאלצו הרשויות להגביה את הגדרות לאורכו כדי להילחם בתופעה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גשר טרומסה** בוויקישיתוף
* אודות הגשר
**בריאן סנדובל** (באנגלית: **Brian Sandoval**; נולד ב-5 באוגוסט 1963) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית שכיהן כמושל נבדה מינואר 2011 עד ינואר 2019. הוא מכהן כנשיא אוניברסיטת נבדה ברינו החל מ-2020.

ביוגרפיה
--------

סנדובל נולד בעיר רדינג שבקליפורניה וגדל בעיר ספרקס הסמוכה לרינו שבנבדה. הוא בנם של רון ולוריה סנדובל, שניהם ממוצא מקסיקני. ב-1986 הוא סיים תואר ראשון באנגלית ובכלכלה באוניברסיטת נבדה ברינו וב-1989 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת המדינה של אוהיו. לאחר לימודיו עבד כפרקליט פרטי בנבדה.

ב-1994 נבחר לאספה המחוקקת של נבדה וב-1996 נבחר לכהונה נוספת בתפקיד. ב-1998 מונה לנציב ההימורים של נבדה, תפקיד שבאחריותו פיקוח על פעולתם של בתי הקזינו במדינה. במקביל כיהן במועצה המייעצת של הסוכנות המשותפת לנבדה ולקליפורניה לשימור אזור אגם טאהו.

ב-2002 נבחר לתובע הכללי של נבדה ונכנס לתפקידו בינואר 2003 הוא כיהן בתפקיד עד אוקטובר 2005, מועד בו אושר הושבע לשופט בבית המשפט הפדרלי במחוז נבדה. ב-2009 החליט לפרוש מכס השיפוט (כהונה שהיא לכל החיים), ולקרוא תיגר על המושל המכהן של נבדה ג'ים גיבונס. הוא גבר על גיבונס בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית, בבחירות הכלליות שנערכו בנובמבר 2010 התמודד מול רון ריד, בנו של הארי ריד, מנהיג הרוב הדמוקרטי בסנאט של ארצות הברית דאז, וזכה לרוב של 53.3%. ב-2014 זכה ברוב גדול של 70.6% בבחירות לכהונה נוספת בתפקיד.

סנדובל מחזיק בעמדות מתונות. הוא קיבל כספים פדרליים עבור המדיקייד כחלק מרפורמת הבריאות של הנשיא ברק אובמה, ובעל עמדות ליברליות בנושאי הפלות ונישואים חד-מיניים. בפברואר 2016 נחשף כי נשקלה מועמדותו לשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של אנטונין סקאליה, אך בהמשך ויתר סנדובל על מועמדות אפשרית.

בשנת 2020 מונה סנדובל לנשיא אוניברסיטת נבדה ברינו.

### חיים אישיים

סנדובל הוא נוצרי קתולי באמונתו, נשוי ואב לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בריאן סנדובל** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של בריאן סנדובל
* בריאן סנדובל, ברשת החברתית פייסבוק

* בריאן סנדובל, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* בריאן סנדובל באתר מושל נבדה
* בריאן סנדובל באתר אסושיאייטד פרס

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sandoval: 'I Do Not Wish to Be Considered' for Supreme Court Job,‏NBC News‏, 25 בפברואר 2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1177310740
* LCCN: no2017098092
* VIAF: 3174150172661800180003
* WorldCat: lccn-no2017098092

 |
**טיטוס טאטיוס** (בלטינית: **Titus Tatius**) היה מלך הסבינים (Sabini) שהפך למלך רומא במשותף עם רומולוס.

טאטיוס היה מלך הסבינים בשעה שהרומאים חטפו נשים סביניות למטרות חתונה מכיוון ששום עיר באיטליה לא הסכימה להשיא את בנותיה לתושבי רומא. כתגובה לכך טאטיוס יצא למלחמה ברומא, אולם כתוצאה מתחנוניהן של הנשים החטופות, שבינתיים התחבבו עליהן בעליהן-חוטפיהן, הסכימו שני הצדדים להפסיק את המלחמה והוסכם שהסבינים יעברו לרומא ויקבלו אזרחות רומית והמלוכה תתחלק במשותף בין רומלוס לטאטיוס.

טאטיוס מלך מספר שנים ברומא במשותף עם רומולוס. הוא יצא ללוויניום (אנ') לייצג מספר קרובי משפחה שהמיתו מספר מאנשי לוויניום, במהלך הביקור הוא נהרג כתוצאה ממהומה שפרצה בעיר.

לקריאה נוספת
------------

* טיטוס ליוויוס, **תולדות רומא**, ספר א' (תִרגמה מרומית שרה דבורצקי) ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ב
* דר' אפי זיו, **המיתולוגיה הרומית**, כנרת זמורה-ביתן, 2024, עמ' 64–67

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טיטוס טאטיוס** בוויקישיתוף
* טיטוס טאטיוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| **מלכי רומא** |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| רומולוס (753–717) • טיטוס טאטיוס • נומה פומפיליוס (717–673) • טולוס הוסטיליוס (673–642) • אנקוס מארקיוס (642–617) • לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס (616–579) • סרוויוס טוליוס (578–535) • לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס (535–510/509) |

 |
| **המלוכה הרומית** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1178754383
* SUDOC: 240535634
* VIAF: 3483155105818176320007
* WorldCat: viaf-3483155105818176320007

 |
**סקודונוזאורוס** (שם מדעי: *Secodontosaurus*; מילולית: "לטאה בעלת שינים חותכות") הוא סוג של סינאפסיד קדום ממשפחת הספנקודונטיים, אשר היה קרוב משפחתו של הדימטרודון. הוא חי בתקופת הפרם שבעידן הפלאוזואיקון לפני 285-272.3 מיליון שנה. 

בניגוד לדימטרודון המוכר יותר, לזוחל זה היו לסתות צרות אך מותאמות לחיתוך ובדומה לדימטרודון היו לו מספר סוגי שיניים בלסתו כשמקדימה היו ניבים בולטים ומאחורה שיניים מותאמות יותר ללעיסה. צורת הלסתות שלו אולי מעידה על התאמה לתפיסת דגים או טרף מיימי או לשליפת טרף מסדקים וחללים באדמה. היה לו מפרש גבי גדול והוא הגיע לאורך 2-2.7 מטר ולמשקל 110 ק"ג, יותר קטן מהדימטרודון. הוא היה בעל מבנה עגלגל עם רגליים קצרות וזנב מוארך. 

המאובנים של יצור קדום זה נמצאו בטקסס ותוארו בידי החוקר אדוארד דרינקר קופ ב-1880. עם זאת הוא נתן להם סיווג כמין חדש של אופיאקודון (Ophiacodon) ומיונים מאוחרים יותר סיווגו אותו כמין של דימטרודון. רק ב-1936 החוקר אלפרד רומר סיוג אותו כסוג עצמאי בעל "פני שועל" שונים מאלה של הדימטרודון.

**גלריה**

* 
* 
*

בתרבות
------

יצור קדום זה הופיע במשחקים עולם היורה: המשחק וJurassic World: Alive.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סקודונוזאורוס** בוויקישיתוף
* סקודונוזאורוס, באתר GBIF (באנגלית)
לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס
**לוּקִיוּס טַרקווִינִיוס פְּרִיסקוּס** (בלטינית: **Lucius Tarquinius Priscus**‏ 616 - 579 לפנה"ס) היה מלכה החמישי של רומא.

הוא הוצג כבנו של פליט יווני שעבר מאטרקויניי באטרוריה לרומא, בעצת אשתו, הנביאה טַנַקְוִיל. הוא מונה לאפוטרופוס של בני אנקוס מארקיוס, והצליח לתפוס את מקומם כיורשי אביהם.

טארקוויניוס היה האחראי לבניית קירקוס מקסימוס, מערכת הביבים הגדולה ויסד את המקדש המשולש בקפיטוליום, פרויקטים שמומנו מהשלל שנלקח מהלאטינים והסאבינים.

סמלים רומיים רבים (אזרחים וצבאיים) מזוהים עם תקופת שלטונו; הוא היה הראשון לחגוג ניצחון רומאי בסגנון אטרוסקי, בלובשו גלימה ארגמנית וזהובה תוך כדי רכיבה על מרכבה שבראשה ארבעה סוסים. בשנה השלושים ושמונה למלכותו נרצח בתחבולות על ידי בניו של אנקוס מרקיוס. חרף כך הייתה בידי אשתו השפעה מספקת כדי להבטיח את מקומו של חתנה, סרוויוס טוליוס, כיורש לכס המלוכה הרומאית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס** בוויקישיתוף
* לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| **מלכי רומא** |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| רומולוס (753–717) • טיטוס טאטיוס • נומה פומפיליוס (717–673) • טולוס הוסטיליוס (673–642) • אנקוס מארקיוס (642–617) • לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס (616–579) • סרוויוס טוליוס (578–535) • לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס (535–510/509) |

 |
| **המלוכה הרומית** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1080338
* BnF: cb16034990v (data)
* GND: 119007509
* ISNI: 0000 0003 8922 0255
* LCCN: n97067119
* NLP: a0000001805434
* NTA: 18657715X
* SUDOC: 129170828
* VcBA: 495/383596
* VIAF: 146290569
* WorldCat: lccn-n97067119

 |
חוות פיצה בוויסקונסין, 2011
**חוות פיצה** (באנגלית: **Pizza farm**) היא חווה חקלאית שבה ממוקמת פיצרייה המגישה פיצות שעשויות מרכיבים שכולם או חלקם מגודלים בחווה עצמה. חלק מחוות הפיצה הן חוות הדגמה(אנ'), שהן גם מוסד חינוכי, ובהן מלמדים את המבקרים על חקלאות באמצעות הצגת אופן גידולם של מרכיבי הפיצה.

בחווה מגדלים לעיתים קרובות מרכיבים שניתן להשתמש בהם בפיצה, כמו חיטה לבצק, עגבניות ועשבי תיבול לרוטב, בשר חזיר לפפרוני, בקר לגבינה, ואפילו עצי הסקה לתנור האפייה. לחוות מסוימות יש גישה למרבצי פחם או גז טבעי שיכולים לשמש כדלקים לחימום התנור.

חלק מהחוות בנויות בצורה מעגלית, ומחולקות לחלקות שצורתן מזכירה את צורתן של פרוסות הפיצה.

בקנדה יש חוות פיצה המלמדת סטודנטים, וישנן חוות פיצה נוספות במדינה.

חוות פיצה קולינרית
------------------

כמה מחוות פיצה הן בעיקר פיצריות שמטרתן עסקית ולא חינוכית. חוות פיצה הפכו לפופולריות במינסוטה, ויסקונסין, איווה ובמדינות נוספות בארצות הברית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Daniels, Calvin (2015-06-10). "Learning farming via the pizza". *Yorkton This Week*. ארכיון מ-2018-10-18. נבדק ב-2018-10-18.
שגיאות פרמטריות בתבנית:מבנה   
פרמטרים ריקים [ מיקום ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**ארוקה 516** הוא גשר תלוי להולכי רגל בסמוך לעיירה ארוקה שבצפון פורטוגל. הגשר הוא באורך 516 מטרים, והוא נמצא בגובה של 175 מטרים מעל נהר פאיווה (אנ') שאותו הוא חוצה. הגשר עשוי מתכת והוא גשר תלוי שנתמך על ידי שני עמודי בטון דמויי האות V הנמצאים בקצותיו. חציית הגשר נמשכת כעשר דקות.

בניית הגשר החלה במאי 2018 והסתיימה באפריל 2021. בבנייתו הושקעו כ-2.3 מיליון אירו. ב-29 באפריל 2021 נפתח הגשר להליכתם של תושבי ארוקה, וב-2 במאי הוא נפתח לציבור כולו כאטרקציה תיירותית.

הגשר היה הארוך ביותר בעולם בקטגוריה "גשר תלוי להולכי רגל" (גשר בגלונג פארבט (אנ') שבנפאל ארוך יותר (567 מטר), אך הוא גשר תלוי פשוט). במאי 2022 נחנך בצ'כיה]] גשר סקיי ברידג' 721 הארוך משניהם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארוקה 516** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ארוקה 516 (בפורטוגזית)
* רויטרס, 516 מטרים: הגשר התלוי הארוך בעולם נחנך בפורטוגל, באתר ynet, 2 במאי 2021

* Catarina Demony, High anxiety: World's longest pedestrian suspension bridge opens in Portugal, Reuters, April 30, 2021
נגמ"ש BTR-50, מיחידה 88 - דב לבן, הייתה בבוקר מלחמת יום הכיפורים תחת פיקוד חטיבה 274. בפרוץ המלחמה נשלחה ביחד עם גדוד 225 מחטיבה 274 לאזור שארם א-שייח' ומשם עברה לא-טור עד 15 באוקטובר, לאחר מכן הצטרפה לחטיבה 14 ושירתה ב-2 צידי התעלה.
**חטיבה 274** (נקראה גם **חטיבה 691** ו**עוצבת ירושלים**) הייתה חטיבת שריון בצה"ל שהפעילה טנקי טירן.

היסטוריה
--------

החטיבה הוקמה ב-1969 ומפקדה הראשון היה אלוף-משנה גדעון אלטשולר, החטיבה איגדה תחתיה את כל יחידות טנקי הטירן, טנקי שלל שנפלו בידי צה"ל בעיקר במלחמת ששת הימים ועברו הסבה ושיפורים לשימושו. החטיבה כללה 4 גדודים: 25, 225, 227, ו-228. ב-1971 צורפה לחטיבה יחידה 88 - דב לבן שהתבססה על רק"ם שלל אמפיבי. בנוסף כללה החטיבה פלוגת סיור על ג'יפים, פלוגת קשר, פלוגת רפואה ומערך תחזוקה חטיבתי עצמאי. הרכב הקל של החטיבה התבסס אף הוא על שלל מלחמה. 

במלחמת יום הכיפורים פיקד על היחידה אלוף-משנה יואל גונן, יחידות מחסני החירום של החטיבה היו במחנה חסה (גדוד 25, גדוד 227 וגדוד 228) ובמרחב שלמה (גדוד 225 ויחידה 88). החטיבה למעט גדוד 225 ויחידה 88, שימשה כעתודה פיקודית ונערכה במרחב רפידים. החטיבה השתתפה בקרב השריון ב-14 באוקטובר. למחרת עברה החטיבה תחת פיקוד "כוח נמר" בפיקודו של ששון יצחקי, החטיבה לחמה בקרבות על מתחמי "חמוטל" ו"מכשיר". במקביל ללחימת החטיבה לחמו גדוד 225 ויחידה 88 בגזרה הדרומית-מערבית של סיני, במנותק ממטה החטיבה. 52 מחיילי החטיבה נהרגו במלחמה. בתום הקרבות נותרה יחידה 88 תחת פיקוד חטיבה 14 ממערב לתעלת סואץ. גדוד 225 היה הבסיס להקמת חטיבה 265 תחת פיקוד אוגדה 440 ונערך מול הארמייה המצרית השלישית. הגדודים 25, 227 ו-228 של החטיבה נערכו מול הארמייה המצרית השנייה. 

לאחר המלחמה צורפה החטיבה לאוגדה 440 ומספרה שונה לחטיבה 691. החטיבה פורקה ב-1986. 

תג היחידה עוצב על ידי גרשון גרא, בן דודו של אלטשולר. התג כולל רקע שחור ומגן ירוק שהם צבעי חיל השריון, השיבולים בתג נלקחו מסמל הפלמ"ח, הכוכב הצהוב מייצג את השמש, והאריה מסמל את ירושלים. מספר החטיבה 274 נבחר כיוון שמייצג בגימטריה את הביטוי "כח מור" על שם בתו של אלטשולר, מור.

החטיבה הוקמה מחדש ב-2010. מפקד החטיבה הוא אל"ם רפי אבירם.

מפקדי החטיבה
------------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| גדעון אלטשולר | 1969 - 1973 | מקים החטיבה |
| יואל גונן | 1973 | מפקד החטיבה במלחמת יום הכיפורים |
| עוזי לבצור | 1973 - |  |
| בני טרן |  |  |
| עמנואל סקל |  |  |
| האיל סלאח | 1979 - |  |
| רפי אבירם |  |  |

קישורים חיצוניים
----------------

* רס"ן (מיל.) יובל שחף, חטיבה 274, חטיבת "הטירנים" הראשונה בצה"ל, סיפור הקמתה ופעילותה במלחמת יום הכיפורים (אורכב 18.05.2019 בארכיון Wayback Machine), אתר יד לשריון
* חטיבה 274, אתר יד לשריון

הערות שוליים
------------

1. ↑  הוא היה ארץ ישראל, לזכרו של אבא, אל"ם (מיל.) גדעון אלטשולר, אתרה של ד"ר מור אלטשולר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007299918705171

 |
**חיים קְרִישְׂפִּין** (נכתב לעיתים **קריספין**; Krispin;‏ 22 בספטמבר 1905 – 27 באוגוסט 1963) היה פעיל ציבור בתקופת היישוב והמדינה, חבר הוועד הלאומי ומראשי יהדות בולגריה בישראל.

תולדותיו
--------

קרישפין נולד בעיר רוֹסְצ'וּק (רוסה) שבנסיכות בולגריה. למד בבית ספר עברי עממי ולאחריו בגימנסיה עברית, והיה חבר תנועות הנוער "מכבי" ו"השומר הצעיר". בגיל צעיר החל לפעול גם בהסתדרות לשפה ולתרבות העברית. למד שנתיים בסמינר למורים בעברית, הוכשר כמורה, ועבד מספר שנים בהוראה עד לעלייתו לארץ ישראל בשנת 1932.

בשנים הראשונות להיותו בארץ עבד בבניין והיה חבר קיבוץ ג'. בשנת 1936 היה בין מייסדי ומנהיגי המושב השיתופי כפר חיטים. היה חבר הנהלת חברת בנים לגבולם. החל בפעילות ציבורית והיה מיוזמי תוכנית "בנים לגבולם" לעידוד עלייה. בשנת 1942 נבחר לוועד הפועל של תנועת המושבים. באפריל 1943 היה ברשימת הצירים של מפא"י לוועידה הרביעית של קופת חולים. כפעיל במפא"י נבחר לחבר באספת הנבחרים הרביעית ולחבר הוועד הלאומי.

בארגון "ההגנה" ובמהלך מלחמת העצמאות במסגרת צה"ל עבד במחלקת התקציב. לאחר המלחמה עבד במחלקה להתיישבות של חיילים משוחררים ולשיקום נכי המלחמה. פעילותו הציבורית נמשכה כציר לקונגרסים ציוניים, חבר מועצת "תנובה", יציאה בשליחות המגבית לדרום אמריקה, פעילות בתנועת "מן העיר אל הכפר" ופעילות ענפה בתחום העלייה ויהדות בולגריה במסגרת מרכז מפא"י וב"איחוד עולי בולגריה". בשנת 1960 היה יושב ראש ועדת השקל הארצית.

בדצמבר 1965 נחנך בית עם אזורי בכפר חיטים שנקרא על שמו.

מכתביו
------

* **המושב השיתופי**, תל אביב: הסתדרות הפועלים החקלאים - הוועדה להתיישבות חילים ונוטרים, תש"ה.

קישורים חיצוניים
----------------

* חיים קרישפין, קורות חיי
* חיים קרישפין, ארגון להתיישבות קיבוצית הקוצר, דבר, 1 במאי 1936; המשך; המשך
* חיים קרישפין, דבר, 28 באוגוסט 1963

הערות שוליים
------------

1. ↑  רומנו, אלברט. א, 'עליה והתיישבות', בתוך: **אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה**, ירושלים: 1967, עמ' 429–432.
2. ↑  המוסדות שנבחרו בוועידת המושבים, דבר, 16 באוקטובר 1942
3. ↑  רשימת הצירים והסגנים, דבר, 4 באפריל 1943
4. ↑  700,000 שקלים נרכשו בארץ, דבר, 8 בספטמבר 1960
5. ↑  בית עם אזורי נחנך בכפר חיטין, דבר, 23 בדצמבר 1965

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007502499905171
* VIAF: 308270071
* WorldCat: viaf-308270071

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בגשר במוסקבה. אם התכוונתם לגשר באותו שם במצר קרץ', ראו גשר מצר קרץ'.
  
שגיאות פרמטריות בתבנית:מבנה   
פרמטרים ריקים [ מיקום ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**גשר קרים** או **גשר קרימסקי** (ברוסית: **Крымский мост**) הוא גשר תלוי הממוקם במרכז מוסקבה, בירת רוסיה. 

אורכו של הגשר, החוצה את נהר מוסקבה כ-1,800 מטרים מהקרמלין, והוא עשוי פלדה. הגשר חוצה את הנהר דרומית מערבית לקרמלין, ובאמצעותו חוצה טבעת הגן את הנהר. הגשר מקשר בין כיכר קרים שבצפון לרחוב קרימסקי ואל שבדרום הנהר.

הגשר הושלם ב-1 במאי 1938 כחלק מתוכניתו של יוסיף סטלין לבנות מחדש את מרכז מוסקבה. הגשר תוכנן על ידי האדריכלים וו. פ. קונסטאנטינוב וא. וו. ולאסוב, והוא הגשר התלוי היחיד במוסקבה.

היסטוריה
--------

הגשר הנוכחי הוא הגשר הרביעי החוצה את הנהר באתר זה. הגשר הראשון היה גשר צף עשוי עץ שנבנה באתר בשנת 1786. לימים הוחלף הגשר בגשר קבוע. קשת שקוטרה 15 מטרים איפשרה מעבר רפסודות מתחת הגשר.

גשר הפלדה הראשון נבנה בשנת 1873 על ידי אמאנד סטרובה על פי תכנונו של וו. ק. ספייר. הגשר היה צר ביותר ולרוב עמוס בתנועה. חברות החשמלית של מוסקבה הרשו מעבר חשמלית אחת בכל פעם על הגשר על מנת למנוע פקקי תנועה קשים.

בתקופת שלטונו של סטלין הוחלט על בנייה מחדש של כל הגשרים באזור מוסקבה. הגשר משנת 1873 נהרס רק לאחר השלמת בניית הגשר החדש, מאחר שלא ניתן היה לעצור את התנועה העמוסה בטבעת הגנים לזמן רב. אולם לצורך פינוי המקום לגשר החדש הוזז הגשר הישן מרחק של 50 מטרים - הזזה שנערכה בין ה-21 במאי וה-26 במאי 1935. על אף משקלו הרב של הגשר (4,000 טונות) ואורכו (128 מטרים) הצליחו להעביר את הגשר בשלמותו. הגשר המוזז המשיך לפעול עד השלמת הגשר החדש בשנת 1938.

הגשר שופץ לאחרונה בשנת 2001.

תיאור הגשר
----------

אורכו הכולל של הגשר (לרבות מסלולי הגישה) 668 מטרים. אורכו של הגשר עצמו 262.5 מטרים (כאשר אורך המקטע האמצעי, התלוי, של הגשר 168 מטרים, ואורך שני המקטעים הצדדיים 47.25 מטרים כל אחד).

רוחבו של הגשר 38.4 מטרים (6 מסלולי נסיעה ברוחב כולל של 24 מטרים, ושתי מדרכות ברוחב 5 מטרים).

הגשר נבנה באמצעות 10,000 טונות של פלדה.

אזכורים
-------

הגשר הופיע על שני בולים של ברית המועצות: במרץ 1939, ובדצמבר 1948.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גשר קרים** בוויקישיתוף
**דינה לימון** (נולדה ב-31 במאי 1945) היא שחקנית ישראלית.

ביוגרפיה
--------

לימון היא בוגרת הסטודיו למשחק של ניסן נתיב אותו סיימה בשנת 1972 במחזור בו למד גם שמואל קלדרון.
ב-1982 גילמה מורה בסרט "בן לוקח בת". ב-1983 שיחקה בסרטו של עוזי פרס "אני והמאהב של אשתי". ב-1994 שיחקה בסרט הטלוויזיה "סיפור מקומי" שהופק על ידי הערוץ הראשון. ב-1999 גילמה אחות בסרט "צור הדסים".

ב-1981 כתבה עם בעלה אסי הנגבי את המחזה "מסיבת פרידה לאקדוחן" על פרשת רצח אליהו גלעדי. המחזה עובד ב-1999 לסרט טלוויזיה בשם "גופה בחולות" בבימויו של ריקי שלח.

לימון גילמה את חווה, אמה של אירית (נטע הבר) בטלנובלה "לגעת באושר".

ב-2006 שיחקה את אמא של הכלה בסרט "רגליים קרות".
ב-2012 היא הופיעה בסרט "רווקה פלוס" כאמה של דליה (מיכל ינאי).

לימון הופיעה בתפקידי אורח בסדרות "טלנובלה בע"מ", "החברים של נאור", "בובות", "ראש גדול", "חיבוקים עם באלי ושלוק" ו"החיים זה לא הכול".

ב-2011 השתתפה בסרט הגדר של טלי אברהמי.בנוסף שיחקה במספר סרטים בקולנוע החרדי.

לימון הייתה נשואה לשחקן אסי הנגבי ובנם הוא הקומיקאי והשחקן מיכאל הנגבי.

קישורים חיצוניים
----------------

* דינה לימון, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* דינה לימון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* דינה לימון, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* דינה לימון, בארכיון הבימה
**איגור איבנוביץ' שובלוב** (ברוסית:  **Игорь Иванович Шувалов**; נולד ב-4 בינואר 1967) הוא מדינאי רוסי. החל מ- 24 במאי 2018 מכהן כיו"ר תאגיד ממלכתי לפיתוח VEB.RF.

לפני כן עבד כסגן ראשון לראש הממשלה של הפדרציה הרוסית במשך 10 שנים (מ-12 במאי 2008 עד 18 במאי 2018).

ביוגרפיה
--------

נולד ב-4 בינואר 1967 בכפר ביליבינו, מחוז מגדן, לשם הגיעו הוריו המוסקבאים לעבוד במסגרת חוזה.

בשנת 1993, לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה עם תואר במשפטים, הוצב במחלקה המשפטית של משרד החוץ, שם ביצע עבודות למעקב אחר שינויים במשפט הבינלאומי.

בשנת 1997 מונה שובלוב לראש המחלקה של רישום הרכוש הפדרלי של הסוכנות הפדרלית לניהול רכוש המדינה.

עבודה בממשלת רוסיה
------------------

ב-18 במאי 2000, לאחר שמונה לראש ממשלת רוסיה מיכאיל קסיאנוב, שובלוב הפך לשר הפדרציה הרוסית - ראש מטה הממשלה. ב-28 במאי 2003, לאחר סכסוך עם קסיאנוב, הוא עזב את הממשלה ומונה לתפקיד עוזר נשיא הפדרציה הרוסית, שם ריכז את פעילות קבוצת העבודה להכפלת התמ"ג, לחימה בעוני ורפורמה צבאית.

ב-12 במאי 2008 הוא מונה לסגן ראש הממשלה הראשון של הפדרציה הרוסית. באותה שנה עמד בראש הוועדה הממשלתית לפיתוח עסקים קטנים ובינוניים, הוועדה לתיאום פעולות ממשלתיות להתמודדות עם השלכות המשבר הפיננסי העולמי, הוועדה לפיתוח כלכלי-חברתי של המזרח הרחוק, עבר הבאיקל, כמו גם הוועדה המארגנת להכנה לפסגת APEC.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איגור שובלוב** בוויקישיתוף

* ביקורו של סגן ראשון לראש ממשלת רוסיה איגור שובלוב בצ'צ'ניה, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  מ'השף של פוטין' עד המיליארדר הכי צעיר ברוסיה: האוליגרכים הבולטים עליהם הוטלו סנקציות, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, ‏2022-03-05
2. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 143808451
* ISNI: 0000 0004 4889 5667
* VIAF: 169341056
* WorldCat: viaf-169341056

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מבנה   
פרמטרים ריקים [ מיקום ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

מבט על הגשר מכיוון הרובע ה-22 לרובע ה-2
**גשר האימפריה** (בגרמנית: **Reichsbrücke**) הוא אחד מהגשרים המפורסמים ביותר בווינה. הגשר חוצה את נהר הדנובה ומחבר את הרובע ה-2 של וינה, לאופולדשטאדט, עם הרובע ה-22, דונאושטט. הגשר הנוכחי נפתח לתנועה בשנת 1980. לגשר שישה נתיבים לכלי רכב, שני שבילי אופניים וגם מדרכות להולכי רגל. מלבד זאת הגשר משמש גם למעבר של הרכבת התחתית של וינה. על הגשר עוברים כ-50,000 כלי רכב מדי יום.

היסטוריה
--------

הגשר הראשון שהוקם במקום זה על הדנובה נבנה בין השנים 1872–1876 ונקרא על שמו של רודולף, נסיך הכתר האוסטרי. הגשר נחנך רשמית ב-21 באוגוסט 1876. שמו של הגשר שונה לגשר האימפריה בשנת 1920, עם הפיכתה של אוסטריה לרפובליקה דמוקרטית. בשנת 1930 הוחלט להקים גשר תלוי במקום הגשר הישן, כדי ליצור מקומות עבודה ולהתמודד עם האבטלה באוסטריה. העבודות על הגשר התלוי נערכו בין השנים 1934–1937 והוא נפתח לתנועה ב-10 באוקטובר 1937. הגשר הכיל ארבעה נתיבי תנועה לכלי רכב, 2 קווי חשמליות ושבילי הליכה. במהלך מלחמת העולם השנייה היה גשר האימפריה היחיד מבין הגשרים העוברים מעל הדנובה בווינה שלא ניזוק בצורה משמעותית. החיילים הסובייטים הגיעו לווינה בזמן כדי למנוע את הריסתו על ידי הורמאכט, בעקבות כך כונה הגשר במשך תקופה מסוימת "גשר הצבא האדום". הגשר עבר שיפוץ נוסף בין השנים 1948–1952.

ביום ראשון, 1 באוגוסט 1976, קרוב לשעה 5:00 בבוקר הגשר קרס ובן אדם אחד נהרג. מלבד לגשר ניזוקו משאית ומספר ספינות. נהג אוטובוס עירוני שנסע על הגשר באותו זמן הצליח לחלץ את עצמו בשלום, האוטובוס לא ניזוק בצורה משמעותית והמשיך לשמש עד 1989 וכיום הוא מוצג במוזיאון בווינה. תוך זמן קצר הוקמו שני גשרים חלופיים כדי לאפשר את המשך תנועת הרכבים והחשמליות, הגשרים הללו שימשו במשך ארבע שנים.

תחרות בינלאומית הושקה לבחירת העיצוב של הגשר החדש ובה זכה פרויקט "יוהאן נסטרוי". הבנייה החלה בשנת 1978 והגשר החדש נפתח בנובמבר 1980 תחת השם "גשר יוהאן נסטרוי" אך שם זה לא תפס. המסלול של הרכבת התחתית של וינה נותב לראשונה על הגשר ב-3 בספטמבר 1982.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גשר האימפריה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007530126305171
* GND: 4210901-2
* LCCN: sh93004814
* VIAF: 315530014
* WorldCat (עם VIAF): 315530014

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מבנה   
פרמטרים ריקים [ מיקום ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**גשר הידידות ג'יורג'יו-רוסה** (ברומנית: **Podul Prieteniei Giurgiu-Ruse**, בבולגרית: **Мост на дружбата**) הוא גשר פלדה מעל נהר הדנובה, החוצה את הגבול שבין מרומניה ובין בולגריה ומחבר את העיר הרומנית ג'יורג'יו עם העיר הבולגרית רוסה ומאפשר מעליו תנועת רכבות וכלי רכב.

עם הופעת מסילות הברזל באזור הורגש הצורך בגשר מעל הדנובה, שיחבר את מסילות הברזל של בולגריה עם מסילות הברזל של רומניה ומשם למרכז ומערב אירופה. בשנים 1866 - 1869 הנושא הוצע על ידי האנגלי ג'ון טרוור ברקלי (John Trevor Barkley), אך בגלל חוסר היציבות הפוליטית לא מומש. שנתיים מאוחר יותר, ב-1871, לאחר בניית מסילת הרכבת בין קונסטנטינופול לבין אדריאנופול, הנושא הועלה מחדש בעיקר משום אינטרסים אנגליים, אך שוב לא מומש, הפעם בגלל מלחמת צרפת-גרמניה והיחסים המתוחים בין האימפריה העות'מאנית ובין האימפריה הרוסית.

ב-1898 חתם הפרלמנט הרומני על הסכם לבניית גשר לרכבת מעל הדנובה, אך גם הסכם זה לא מומש, הפעם בגלל המשבר הפיננסי של 1900. הפיתוח הכלכלי המואץ של בולגריה בתחילת המאה ה-20 חיפש מסילות יצוא למרכז וצפון אירופה, אך משברים פוליטיים וכלכליים דוגמת מלחמת החזיר מנעו את בניית הגשר. בהמשך פרצו מלחמות, מלחמת הבלקן הראשונה, מלחמת הבלקן השנייה ומלחמת העולם הראשונה.

ב-10 באוקטובר 1942, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, רומניה ובולגריה, שתי בנות ברית של גרמניה הנאצית, בהמרצת הגרמנים, חתמו על הסכם להקמת גשר על הדנובה, שייבנה על ידי חברת פרידריך קרופ AG הגרמנית. אחרי הפיכת 23 באוגוסט 1944 ברומניה ושינוי הבריתות נזנח הפרויקט.

ב-30 ביוני 1951 חתמו רומניה ובולגריה על הסכם לבניית הגשר. הגשר נבנה בהנהגת ברית המועצות ובסיוען של צ'כוסלובקיה, פולין והונגריה, שסיפקו לוחות ברזל, מסילות ברזל, בטון מזוין, מכשור חשמלי ועוד. הגשר הוקם במרחק קילומטר אחד מג'יורג'יו ו-4 קילומטרים מרוסה, ובמרחק 489 קילומטרים מהשפך לים השחור. בניית הגשר נמשכה יותר משנתיים, והשימוש בו החל ב-20 ביוני 1954.

בעת חנוכתו היה זה הגשר המשולב, לרכבת ולכלי רכב, הגדול ביותר באירופה.

מראה הגשר ממעלה הנהר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גשר הידידות ג'יורג'יו-רוסה** בוויקישיתוף
* Podul Prieteniei Giurgiu Ruse (ברומנית)
* תעריפי המעבר בגשר (ברומנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Acum 66 de ani era inaugurat podul care ne duce spre vacanțe. Istoria Podului Prieteniei (ברומנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7562036-4
* VIAF: 237039148
* WorldCat (עם VIAF): 237039148

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מבנה   
פרמטרים ריקים [ מיקום ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

הכניסה מצד גריניץ'. בימין התמונה ניתן לראות את הכניסה מצד טאוור המלטס.
**מנהרת הולכי הרגל גריניץ'** (באנגלית: **Greenwich foot tunnel**) היא מנהרה להולכי רגל, העוברת מתחת נהר התמזה במזרח לונדון. המנהרה מקשרת בין רובע טאוור המלטס שבגדה הצפונית של הנהר לבין רובע גריניץ' שבגדתו הדרומית. המנהרה תוכננה על ידי המהנדס סר אלכסנדר ביני עבור מועצת העיר לונדון, והוקמה על ידי החברה הקבלנית ג'ון קוצ'ריין ושות' (John Cochrane & Co).
עבודות הבנייה החלו ביוני 1899 והמנהרה נפתחה לציבור ב-4 באוגוסט 1902.

המנהרה החליפה מעבורת שעברה במקום זה, ונועדה לאפשר לעובדים המתגוררים בגדה הדרומית של התמזה להגיע למקום עבודתם במספנות וברציפים שהיו ממוקמות באייל אוף דוגס (אי הכלבים).

הכניסות למנהרה מצויות בשני מבנים שבראשם כיפה עשויה זכוכית, בהם המעליות המובילות למנהרה. המעליות הותקנו בשנת 1904 ושופצו בשנת 1992. נוסף על המעליות ניתן לרדת בגרמי מדרגות ספירליים, המאפשרים להגיע אל המנהרה, שאורכה 370 מטרים (1,217 רגלים) ורוחבה 3 מטרים (9 רגלים). המנהרה בנויה קשתות של ברזל יצוק שחוברו ביניהן בבטון. פנים המנהרה צופה ב-200,000 לבנים מזוגגות. חלקה הצפוני של המנהרה נפגע בהפצצות הלופטוופה במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה, ושם אפשר לראות אותה מחוזקת עם בטנת בטון ופלדה עבה.

עבודות שיפוץ להתקנת מעליות חדשות ושיפור הניקוז החלו בשנת 2009 והושלמו בשנת 2014.

המנהרה מקשרת בין אזור גריניץ' בו נמצאת ה**קאטי סארק** ופארק גני איילנד.

המנהרה פתוחה 24 שעות ביממה, אולם המעליות פעילות רק בשעות השיא.

לקריאה נוספת
------------

* פיטר אקרויד, **London Under**, הוצאת וינטז', לונדון, 2011.

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטלים: |
| --- |
|  | **פורטל לונדון** |
|  | **האדריכלות** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מנהרת גריניץ'** בוויקישיתוף
הכיפה המזוגגת בצד גריניץ' של המנהרה. בקדמת התמונה ניתן לראות את הקאטי סארק.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Atlas Obscura, Greenwich Foot Tunnel

| טאוור האמלטס |
| --- |
| שכונות | אולד פורד • אייל אוף דוגס • בואו • בלקוול • ברומלי שליד בואו • בת'נל גרין • וופינג • וייטצ'אפל • ליימהאוס • מייל אנד • מילוול • פופלאר • רטקליף • סטפני • שיידוול • ספיטלפילדס |
| אתרים בעלי חשיבות | מצודת לונדון • רציפי סנט קת'רין • מוזיאון הילדות • מוזיאון בדוקלנדס |
| שווקים | פטיקוט ליין • בריקליין • שוק ספיטלפילדס הישן • שוק ספיטלפילדס החדש |
| ראו גם | אתרים נוספים בטאוור האמלטס |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **מעלה הזרם**:**מנהרת DLR (רכבת קלה)מנהרת רות'רהית' (כלי רכב)** | **גשרים ומנהרות  החוצים את התמזה** | **מורד הזרם**:**מנהרת קו ג'ובילי (רכבת תחתית)** |