recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Golden Brown** (בעברית:"חום-זהוב") הוא שיר של להקת הרוק הבריטית The Stranglers (החונקים). השיר יצא בדצמבר 1981 בארצות הברית ובינואר 1982 בבריטניה בחברת Liberty Records. זהו הסינגל השני שיצא מתוך אלבום הלהקה השישי "La folie". השיר הגיע למקום השני במצעד הבריטי, המקום הגבוה ביותר במצעד אליו הגיע שיר של הלהקה. ב-2014 דירג מגזין המוזיקה NME את השיר במקום ה-488 מתוך 500 השירים הגדולים בכל הזמנים.

תחנת הרדיו BBC רדיו 2 שנחשבה לתחנה שמרנית יחסית מבחינה מוזיקלית, ושידרה בעיקר מוזיקת אמצע הדרך, בחרה בשיר זה לשיר השבוע שלה, בצעד מפתיע מאחר שהלהקה הייתה שנויה במחלוקת. כנגד השיר נטען כי במילותיו יש רמז להרואין.

בספרו "הסטרנגלרז: שיר אחר שיר" משנת 2001, טען יו קורנוול סולן הלהקה, כי לשיר יש שתי משמעויות: האחת, השיר עוסק בנערה, והשנייה, השיר שעוסק בהרואין. הוא ציין כי "שניהם מספקים לי עונג והנאה". הנערה הייתה חברתו הים תיכונית של קורנוול בזמנו, שהייתה בעלת עור חום זהוב.

השיר בוצע בסרט סנאץ' שיצא בשנת 2000, ונכלל באלבום של פסקול הסרט.

במשאל מאזינים לבחירת השיר הטוב ביותר מתוך השירים שהגיעו למקום השני במצעד הפזמונים בבריטניה שנערך ב-2012, הגיע "Golden Brown" למקום החמישי.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Golden Brown" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על הסינגל "Golden Brown" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על השיר "Golden Brown" באתר AllMusic
* מידע על היצירה "Golden Brown" באתר Discogs
* גרסאות נוספות ל"Golden Brown" באתר SecondHandSongs
* סרטון השיר "Golden Brown" באתר יוטיוב
* Golden Brown, בביצוע the Stranglers, סרטון באתר יוטיוב (הודיאו המקורי של השיר)

הערות שוליים
------------

1. ↑  עמי פרידמן, הלהקה שגדלנו עליה בדרך לישראל: 20 דברים שלא ידעתם על הסטרנגלרס, באתר ynet, 6 בספטמבר 2016
2. ↑  Golden Brown, באתר www.songfacts.com
3. ↑  Original Soundtrack snatch, באתר allmusic
4. ↑  Vienna tops 'number two' poll, באתר bbc‏, 1 בינואר 2013

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 9eed78eb-ef0a-3599-9967-cc5f30635b8e
* MusicBrainz work: 803008eb-bd5c-4e48-ac15-82cd4cf07995

 |
**גן חטיבת פלמ"ח הראל** הוא גן ובו אנדרטה לחללי חטיבת הראל במלחמת העצמאות, הניצבים בקריית הלאום בירושלים.

האנדרטה
-------

האתר בו נמצא הגן הוא מדרון בתחומי גן סאקר, בצדו של בית הקברות שייח' באדר (שהוקם בעת מלחמת העצמאות לאחר שלא התאפשר לקבור בהר הזיתים) ובקרבת בניין בית המשפט העליון ומשכן הכנסת.

האנדרטה מורכבת מחומת אבן עגולה כפולה בעלת גובה משתנה. בצידה האחד שבמעלה המדרון החומה היא בגובה הקרקע ומאפשרת כניסה רגלית לשטח המגודר על ידה. מצידה האחר, במורד המדרון, החומה מוגבהת מעל פני הקרקע (עד לגובה של ארבעה מטרים) ועל גביה קיים שביל הליכה, המשקיף אל נוף הגן וירושלים כולה. על גבי מעקות שני צידי השביל חקוקים שמות אתרי קרבות של החטיבה וכן תיאורים של קרבות ידועים שלה. 

על גבי הקיר החיצוני של החומה חרוטים שם האתר, סמל הפלמ"ח והבית הראשון מתוך המנון הפלמ"ח.

על גבי הקיר הפנימי של החומה חרוטים שמות 438 חללי חטיבת הראל במלחמת העצמאות, אשר רובם נפלו בקרבות על הדרך לירושלים ובעיר עצמה, ושמות שני מפקדי החטיבה במלחמה - יצחק רבין ויוסף טבנקין - בלוויית דברי הסבר והנצחה. 

במרכז הכיכר שיוצרת החומה ניצב עץ אלה, שהיה קיים שם בטרם הוקמה האנדרטה. סביב האנדרטה נטוע גן ובו שבילי הליכה ופינות ישיבה.

היוזמה להקמת האנדרטה
--------------------

האנדרטה היא פרי עבודתם של הפסל דני קרוון (ממקימי קיבוץ הראל), אדריכל הנוף צבי דקל והטיפוגרף ינק יונטף. תוכנית הקמתה היא פרי יוזמתם של וותיקי החטיבה, בה לקחו חלק אורי בן ארי, יששכר שדמי, עמוס חורב, מוטקה בן פורת ואחרים ששירתו בה בקרבות מלחמת העצמאות. ועדת היגוי מטעמה בראשות האלוף במילואים עמוס חורב בחרה בקרוון למעצב האנדרטה.

האנדרטה הצטרפה לשתי אנדרטאות אחרות לחללי חטיבת הראל שהוקמו בעבר – האנדרטה בבית הקברות הצבאי בקריית ענבים והאנדרטה במתחם גבעת הרדאר.

* 
* 
* 
*

ראו גם
------

* אתר ההנצחה לגדוד החמישי של פלמ"ח-הראל

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גן חטיבת פלמ"ח הראל** בוויקישיתוף
* מיכאל יעקובסון, אנדרטה לחללי חטיבת הראל תקום בגן סאקר, באתר Xnet‏, 26 באפריל 2011
* מיכאל יעקובסון, אחרי 65 שנה: אנדרטה לחללי חטיבת הראל נחנכה בגן סאקר, Xnet‏, 16 ביוני 2013
* פלמ"ח, חטיבת הראל, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  במקור נחקקו 431 שמות, ובתחתית הרשימה אף נכתב "431 חללי חטיבת "הראל" במלחמת העצמאות". בהמשך הוספו שבעה שמות נוספים.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309093305171
* LCCN: nr2006028936
* VIAF: 158816184
* WorldCat: lccn-nr2006028936

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק באיש ציבור ישראלי וחבר הכנסת השנייה. אם התכוונתם למנהיג קהילת יהודי טריפולי בסוף המאה ה-18, ראו אברהם כלפון (רב).

**אברהם כַּלְפוֹן** (16 בדצמבר 1900, טבריה – 4 ביולי 1983, חיפה) היה איש ציבור ישראלי, חבר הכנסת בכנסת השנייה.

ביוגרפיה
--------

כלפון בן למשפחת רבנים יוצאי טטואן שבמרוקו שהתיישבו בטבריה במחצית הראשונה של המאה ה-19. בהיותו תינוק עברה משפחתו לחיפה בה למד בבתי הספר אליאנס והריאלי. למד שפות רבות בהן צרפתית, ספרדית, גרמנית, יידיש וערבית. בגיל 16 הצטרף למפלגת הפועל הצעיר ובגיל 19 ייסד, עם חברים נוספים בני העדה הספרדית בעיר, את אגודת "התחייה" להפצת השפה העברית. בהיותו תלמיד בריאלי הכיר את ציפורה, בת למשפחה אשכנזית, אחת המשפחות היהודיות הראשונות בחיפה שאבותיה קבורים בבית העלמין היהודי הישן של חיפה. הוא היה הספרדי הראשון בחיפה שהתחתן עם אשכנזייה, דבר שגרם להוריו להחרים את חתונתו.

בשנים 1919–1923 שימש מזכיר ועד הקהילה העברית בחיפה ומשנת 1924 עבר לשמש מנהל מחלקת הארגון בוועד הפועל של ההסתדרות. במסגרת תפקידו זה ארגן את הפועלים חברי ההסתדרות וניהל את מועדון הפועלים הערבים בחיפה. בגיל 25 ארגן שביתה מוצלחת של נגרים וחייטים ערבים כנגד מעבידים נוצרים גרמנים. בשנת 1927, בעקבות לחץ של גורמים יהודים, הסכים חסן שוכרי למנות מזכיר יהודי לעירייה וכלפון נבחר לתפקיד. כלפון המשיך לשמש בתפקיד עד 1951, בימי שבתי לוי ובימיו הראשונים של אבא חושי.

במקביל, משנת 1923 ועד לקום המדינה, היה כלפון חבר ועד הקהילה העברית בחיפה. פעילותו של כלפון בחיפה הקיפה מספר תחומים, בהיותו ממייסדי בית הספר התיכון למסחר (1926) וחבר הנהלת בית הספר (עד 1935) ויו"ר ועד העדה הספרדית בחיפה (1927–1983).

בשנת 1952, בעקבות פטירתו של אליעזר קפלן, כיהן כלפון מטעם מפא"י כחבר הכנסת השנייה והיה פעיל בוועדות הכנסת. לאחר מכן שימש מורה לערבית בבית הספר הריאלי (1955–1958) וממונה מטעם משרד הפנים על מחוז הצפון (1958–1966) ויו"ר ועדת מל"ח המחוזית. בסוף שנת 1966 פרש לגמלאות, ומ-1967 כיהן כיו"ר ועד בית הגפן בחיפה.

סבו היה הרב אברהם רפאל כלפון. בתו שרה כלפון-אגמון הייתה ממקימי קיבוץ בית הערבה, ולאחר פינוי הקיבוץ במלחמת השחרור הייתה בין מייסדי קיבוץ גשר הזיו בגליל המערבי. אחת מנכדותיו (בת בתו הדסה) היא העיתונאית נרי ליבנה.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אברהם כלפון, באתר הכנסת

* אברהם כלפון, באתר כנסת פתוחה
* דוד תדהר (עורך), "אברהם כלפון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 911
* יואל דר, חילופי-גברי בשלטון מחוז הצפון, דבר, 1 בינואר 1967
* מת אברהם כלפון, דבר, 5 ביולי 1983

הערות שוליים
------------

1. 1 2  יואל דר, חילופי-גברי בשלטון מחוז הצפון, דבר, 1 בינואר 1967
**ברוך קמין** (נודע גם כ**בוריה קמינקר**; 15 באפריל 1914 – 10 ביולי 1988) היה מצנחני היישוב וחבר הכנסת מטעם מפא"י.

חייו
----

ברוך קמין נולד באקרמן, בסרביה, אז תחת שלטון האימפריה הרוסית ואחרי כמה שנים חלק מרומניה. הוא היה חבר ההנהגה הראשית ברומניה של תנועת הנוער הציונית "גורדוניה". קמין למד חקלאות באוניברסיטאות קישינב ויאשי ובשנת 1939 עלה לארץ ישראל.

בין השנים 1939–1947 היה חבר קיבוץ ניר עם. כחבר הפלמ"ח התנדב לצנוח באירופה הכבושה. הוא הוצנח ביום 31 ביולי 1944 יחד עם דב הררי (לשעבר ברגר) ברומניה. השניים ארגנו, בברכת ההנהגה הציונית המקומית ובידיעתם של וילהלם פילדרמן והרב שפרן, את צעירי היהודים להגנה עצמית ואספו ידיעות עבור בעלות הברית. גם אחרי סיום מלחמת העולם, נשאר קמין ברומניה כשליח הבריחה.

בשנים 1948–1949 הוא היה בשליחות בצ'כוסלובקיה ובאוסטריה ומאוחר יותר בשנים 1964–1965 בשליחות בארצות הברית. בין השליחויות הספיק קמין לכהן כשנה וחצי בכנסת השנייה מטעם מפא"י ולאחר מכן כמזכיר מועצת הפועלים בהרצליה. גם אחרי חזרתו מארצות הברית היה קמין פעיל בתחום הפוליטי ושימש כמנהל מחלקה במרכז לתרבות של הוועד הפועל של ההסתדרות.

בשנת 1969 פרש קמין ממפא"י ועבר לליברלים העצמאיים, מפלגה בה היה חבר עד שנת 1981 כשחזר למפלגתו הקודמת.

ספריו
-----

* **הצניחה והבריחה - עם יהודי רומניה בתקופת השואה ולאחריה**, תל אביב: בהוצאת ארגון יוצאי גורדוניה - רומניה בישראל, תשמ"ו - 1986.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברוך קמין** בוויקישיתוף
* 

* ברוך קמין, באתר הכנסת

* ברוך קמין, באתר כנסת פתוחה

הערות שוליים
------------

1. ↑  ברוך קמין, **הצניחה והבריחה - עם יהודי רומניה בתקופת השואה ולאחריה**, תל אביב: ארגון יוצאי גורדוניה - רומניה בישראל, תשמ"ו - 1986 (עמוד 124)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007311024605171
* ISNI: 0000 0001 0782 4625
* LCCN: nr92019334
* VIAF: 61408247
* WorldCat (עם VIAF): 61408247

 |
**גלגל לקסי** (באנגלית: **Laxey Wheel**), הידוע גם בשם **ליידי איזבלה** (באנגלית: **Lady Isabella**), בנוי על צלע ההר שמעל הכפר לקסי (אנ') באי מאן. זהו גלגל המים הפעיל הגדול ביותר בעולם. הגלגל תוכנן עוצב על ידי האדריכל רוברט קייסמנט (Robert Casement), קוטרו 22.10 מטרים, רוחבו 1.83 מטרים והוא יכול להסתובב כשלושה סיבובים בדקה.

היסטוריה
--------

הגלגל נבנה בשנת 1854 במטרה לשאוב מים מאזור גלן מואר במתחם התעשייה של מכרות לקסי הגדולים (Great Laxey Mines). הוא נקרא "ליידי איזבלה" על שם אשת המושל לוטננט צ'ארלס הופ (אנ'), שהיה מושל האי באותה תקופה.

הגלגל מתוחזק כיום על ידי המורשת הלאומית של מאנקס (Manx National Heritage) כחלק ממכרות לקסי הגדולים ושביל המכרות (Great Laxey Wheel & Mines Trail).

הגלגל מופיע היום בצד האחורי של שטרות ה-20 ליש"ט שהונפקו על ידי ממשלת האי מאן.

פרטים טכניים
------------

תמונה היסטורית מסביבות שנת 1900
נעשה שימוש בגלגל המונע על ידי מים מכיוון שבאי מאן אין אספקת פחם למשאבות המונעות בקיטור.

מים מהסביבה – לרבות מספר מעיינות ונחלים מקומיים – נאספים בבור מים הנמצא מעל לגובה ראש הגלגל. צינור סגור מחבר את הבור לראש הגלגל; כך המים זורמים במעלה המגדל כסיפון הפוך. המים נופלים מהצינור לתוך הדליים (הממוקמים בהיקף הגלגל) וגורמים לגלגל להסתובב בכיוון ה'הפוך': זהו גלגל מסוג מכת מים עילית אחורית. הארכובה עם זריקה של 1.20 מטרים מתחברת למשקולת נגד ולמוט ארוך מאוד. מוט זה עובר עד לפיר השאיבה שבו מהלך של 2.4 מטרים הופך על ידי תנועת נדנדת T לפעולת שאיבה.

רוב הגלגל והמוט עשויים מעץ; עם זאת, חלקים מכניים מרכזיים עשויים ממתכת כדי לספק חוזק מתיחה ונשיאה. למוט יש גלגלים מחוברים במרווחים כדי לאפשר את תנועת המהלך עם חיכוך מינימלי.

### ממדים

* קוטר: 22.10 מטרים
* משלוח: 1,100 ליטרים מים בדקה ממכרות לקסי במרחק של כ-180 מטרים ו-460 מטרים מתחת לפני הקרקע.

מכרה
----

בשיאו העסיק המכרה יותר מ-600 כורים, שייצרו עופרת, נחושת, כסף ואבץ, עד שנסגר בשנת 1929. בשנת 1965 קנתה ממשלת מאנקס את הגלגל ואת האתר. הגלגל שוחזר; בשנת 1989, הוא הוכנס לשליטת המורשת הלאומית של מאנקס.

גלגל מוזיקלי
------------

לגלגל יש שני קטעי מוזיקה המוקדשים לו: האחד פרי עטו של סטיוארט סלאק, והשני של הלן ברלי; שניהם נקראים "גלגל לקסי" (The Laxey Wheel).

גלריה
-----

* 
* הטריסקליון בקדמת הגלגל הוא בתמונת מראה. זה קרה בשוגג בעת העברת התמונה על הקיר; הם שכחו להפוך אותה, אז זה למעשה זו תמונת מראה של סמל האי מאן.הטריסקליון בקדמת הגלגל הוא בתמונת מראה. זה קרה בשוגג בעת העברת התמונה על הקיר; הם שכחו להפוך אותה, אז זה למעשה זו תמונת מראה של סמל האי מאן.
* ה-T-rocker שמעביר את התנועה האופקית של הארכובה על ציר גלגל המים לתנועה אנכית כדי לעבוד במשאבות במכרה.ה-T-rocker שמעביר את התנועה האופקית של הארכובה על ציר גלגל המים לתנועה אנכית כדי לעבוד במשאבות במכרה.

ראו גם
------

* הנוריות של חמה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גלגל לקסי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של גלגל לקסי

* אתר האינטרנט הרשמי של גלגל לקסי

* IOMGuide.com/LaxeyWheel Illustrated and with visitor prices.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Manx National Heritage
2. ↑  "Isle of Man". Ron Wise's Banknoteworld. Archived from the original on 8 October 2008. Retrieved 30 October 2008.
**אַידֶה פיקְס** (מצרפתית Idée fixe – רעיון מקובע) הוא ביטוי שמתאר רעיון או תפיסה שקנו אחיזה כה מוצקה, עד שכל רעיון אחר נדחה ללא בדיקה של ממש. הביטוי מתייחס למצב חולני, בו השבוי באידה פיקס כלל לא מודע לעיוורונו, דוחה על הסף כל ביקורת ואף מאשים את מבקריו, שכן לדידו עצם הערעור על האידה פיקס הוא מעשה בלתי נסבל.

השימוש הראשון במונח מתוארך ל-1812, אז שימש את אבות הפסיכיאטריה כמונח מקצועי במקום המונח השגור קיבעון. המונח ממשיך לשמש בפסיכיאטריה לתיאור גורמים מרכזיים בהפרעות שונות כמו מלנכוליה וקנאה.

דוגמאות
-------

* הקונספציה של אמ"ן ערב מלחמת יום הכיפורים היא דוגמה להרסנות אידה פיקס. אמ"ן התעלם משלל הסימנים שהעידו על מלחמה קרבה, וכתוצאה מכך צה"ל נתפס לא מוכן.
* ישנה טענה שתפיסת ה"אין פרטנר" הפכה לאידה פיקס בו שבוי חלק ניכר מהציבור בישראל עקב מאורעות האינתיפאדה השנייה.
* סירובו של יוסיף סטלין להאמין לאמיתותה של פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות ב-22 ביוני 1941. למרות דו"חות מודיעין מוקדמים ולמרות הפלישה עצמה התעלם סטלין ממנה עד ל-11 ביולי.

השאלת המונח לעולם היצירה
------------------------

בספרות השתמשו ברעיון האידה פיקס מאות שנים או יותר טרם נטבע המונח, למשל בדמותו של דון קישוט. אחרי שהמונח נטבע והוגדר חיש מהר הוא הושאל על ידי סופרים. למשל ג'ון לה קארה בספרו החפרפרת מתאר איך צמרת הביון הבריטי התמכרה לרעיון, שחשד בקיום חפרפרת נובע מניסיון לקעקע את תרגיל ההונאה שלה עצמה, עד שהשתיקה כל התנגדות במשך שנים, בלי שתבין שההונאה הייתה כפולה.

מוזיקאים משתמשים בו לתאר מוטיב מוזיקלי בעל משמעות סמלית ביצירה, החוזר בכל פעם ב"לבוש" אחר במהלך היצירה, שמאפיין יותר מכל את התקופה הרומנטית. ה"אידה פיקס" הופיע לראשונה בסימפוניה הפנטסטית של ברליוז, בה סימל את אהובתו של גיבור העלילה, השבה ונגלית אליו בהזיותיו. מלחין מאוחר יותר שעשה שימוש במושג הוא אדגר וארז, מן המלחינים הבולטים במחצית המאה העשרים ומראשוני המוזיקה האלקטרונית.

ראו גם
------

* קיבעון
* הקונספציה
* מצעד האיוולת

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראם אהרוני, כרוניקה של ביטוי: כך הפך "אין פרטנר" למטבע לשון שעיצב את הפוליטיקה הישראלית, באתר חדשות 13, 20 ביולי 2023
פירוש נוסף ערך זה עוסק בעיירה בבולגריה. אם התכוונתם לעיר בסרביה, ראו ורשאץ; אם התכוונתם למשמעות אחרת ראו ורשץ (פירושונים).

**ורשץ** (בבולגרית: **Вършец**) היא עיירת מרחצאות בצפון מערב בולגריה בשטח מחוז מונטנה והרביעית בגודלה במחוז מבחינת אוכלוסייה, לאחר בירת המחוז מונטנה והערים לום וברקוביצה. ורשץ שוכנת 57 קילומטרים מהבירה סופיה, 30 קילומטרים דרומית מבירת המחוז מונטנה וממוקמת על המורדות המערביים של רכס הרי הבלקן.

היסטוריה
--------

תחילת ההתיישבות האנושית המאורגנת מתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת עידן הממלכה התראקית. בהמשך בשלהי המאה ה-1 לפנה"ס, נכבש האזור על ידי האימפריה הרומית ובאזור היישוב ישנם שרידי מצודה רומית ומרחצאות. היישוב מתועד לראשונה בכתובים עות'מאניים מאמצע המאה ה-19 כישוב נופש ואתר מרחצאות. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) שוחררה העיר על ידי צבא הדנובה של האימפריה הרוסית והיא הפכה מתוקף חוזה סן סטפנו לחלק מנסיכות בולגריה, אשר הפכה בהמשך למדינת הלאום בולגריה.

כלכלה ודמוגרפיה
---------------

העיירה מפורסמת במעיינות החמים הנובעים בסביבותיה ושני מרכזי הספא המצויים בה, המושכים אליה תיירות מרפא מכל רחבי בולגריה וממזרח אירופה. חלק נכבד משטחה של הרשות המקומית נכלל בשטח שמורת הטבע וראצ'נסקי בלקן. בסמוך לעיירה עובר קו הרכבת בין סופיה לוראצה.

אקלים
-----

בעיירה שורר אקלים ממוזג, הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 10oc, כאשר ערכי הקיצון נעים ממינוס 2oc בינואר עד 21oc ביולי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 953 מילימטרים.

ערים תאומות
-----------

* קפריסיןקפריסין ניקוסיה, קפריסין
* קפריסיןקפריסין לימסול, קפריסין
* סרביהסרביה סוקובניה (אנ'), סרביה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **העיר ורשץ** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ורשץ

הערות שוליים
------------

1. ↑  "העיר ורשץ", באתר guide-bulgaria.com (באנגלית).

| **רשויות מקומיות וערי מחוז מונטנה שבבולגריה** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| מונטנה • לום • ברקוביצה • בויצ'ינובסצי • ברוסאצי • צ'יפרובצי • גאורגי דמיאנובו • מדקובץ • ולדצ'דרם • ורשץ • יקימובו | מחוז מונטנה |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007482555005171
* LCCN: n2003121302
* VIAF: 156139342
* WorldCat (עם VIAF): 156139342

 |
פתיחת תיבת פנדורה, ציור מעשה ידי ג'ון ויליאם ווטרהאוס
במיתולוגיה היוונית, **אֶלְפִּיס** (ביוונית עתיקה:  **ἐλπίς** ) היא רוח התקווה, האחרונה ששוחררה מתיבת פנדורה. היא הוצגה כאישה צעירה, בדרך כלל נושאת בידיה פרחים או את קרן השפע.

אלפיס היא ביתה של ניקס אלת הלילה הקדומה, ואמה של Pheme, אלת התהילה.

תיבת פנדורה
-----------

על פי הסיודוס, הטיטאן אפימתאוס היה אחראי על מתן תכונה חיובית לכל חיה. אך כאשר הגיע הזמן לתת לאדם תכונה חיובית - לא נשאר דבר. פרומתאוס, אחיו, הרגיש שכיוון שהאדם עליון לכל החיות האחרות, עליו לקבל מתנה ייחודית. לכן, גנב פרומתאוס את האש מזאוס ומסר אותה לאדם.

זאוס התרגז, ויצר את האישה כעונש לאדם. האלים קראו לה פנדורה (פאן-דורה), שפירושו "מתנת כל האלים". היא קיבלה מהם את מתנותיהם: הפיסטוס עיצב אותה מחימר ונתן לה צורה, אפרודיטה נתנה לה יופי, ואפולו נתן לה כישרון מוזיקלי ואת היכולת לרפא. אחריהם נתן לה זאוס תיבה, אמר לה לא לפתוח אותה לעולם, ונתן לה את הסקרנות.

פרומתאוס הזהיר את אחיו אפימתאוס לא לקבל מתנות מהאלים, אך האחרון לא הקשיב לאחיו, וכשפנדורה הגיעה אליו, הוא התאהב בה והתחתן איתה.

עד אז, המין האנושי חי בעולם מושלם ללא דאגות. אפימתאוס אמר לפנדורה לא לפתוח את התיבה לעולם. אולם, יום אחד, סקרנותה של פנדורה גברה עליה, והיא פתחה את התיבה. במעשה זה שחררה פנדורה את כל האסונות (כדוגמת הדבר, העצב, העוני והפשע) לעולם. פנדורה מיהרה לסגור את התיבה, אך לא רק שלא הועילה כלל בסגירת התיבה, מכיוון שכל האסונות כבר השתחררו ממנה, הסגירה אף הזיקה, מכיוון שכלאה בתוך התיבה את התקווה שהייתה בה. העולם נשאר עגום וקר לתקופה ארוכה, עד שפנדורה פתחה את התיבה בשנית ושחררה את התקווה (אלפיס, ἐλπίς) לעולם. סיפור זה אמור להסביר את המקור לאסונות בעולם ואת המקור לתקווה שבאה חרף האסונות.

בתם של אפימתאוס ופנדורה היא פירה, שהתחתנה עם דאוקליון. שניהם היו היחידים ששרדו את המבול. הם יצרו מחדש את בני האדם מאבנים שזרקו מאחורי גבם.

מקבילתה של אלפיס במיתולוגיה הרומית הייתה ספס.

נקראו על שמה
------------

* האסטרואיד 59 Elpis נקרא על שמה.
* *Borderlands: סרט ההמשך!* מתרחש באלפיס, הירח של כוכב הלכת הבדיוני פנדורה.
* *Final Fantasy XIV: Endwalker* כולל פרח בשם אלפיס שמגיב לאנרגיה רגשית.
* סופת אלפיס, שהתחילה ביוון ובטורקיה בינואר 2022 ובהמשך הגיעה לישראל.

ראו גם
------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **אלפיס** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אלפיס** |

* מיתולוגיה יוונית
* סופת אלפיס

לקריאה נוספת
------------

* West, ML *Hesiod, Theogony*, ed. עם פרולגומות ופרשנות (אוקספורד 1966).
* West, ML *Hesiod, Works and Days*, ed. עם פרולגומות ופרשנות (אוקספורד 1978).

קישורים חיצוניים
----------------

* Godchecker (מיתולוגיה יוונית) - אלפיס

הערות שוליים
------------

1. ↑  להבדיל מאלה
2. ↑  לפני הגעת "אלפיס" לישראל: סופות שלגים משתקות את יוון וטורקיה, באתר וואלה!‏, 25 בינואר 2022
3. ↑  הסופה "אלפיס": אלפי נהגים נתקעו בשלג ביוון, באיסטנבול הושבת נמל התעופה, באתר ynet, 25 בינואר 2022
נעמה רוט באירוע פתיחת תערוכתה 2020
**גלריית בית המשאבות** היא גלריה ציבורית לאמנות, בפורמט גלריית חלון, הפועלת תחת מרכז קהילתי הגר"א 28 בתל אביב-יפו.

היסטוריה
--------

הגלרייה נהגתה על ידי יאשה רוזוב ועברי באומגרטן בשנת 2016 במסגרת תחרות לחדשנות עירונית של קרן בלומברג של מייקל בלומברג ושל עיריית תל אביב-יפו. לתחרות הוזמנו יזמים להציע פתרונות חדשניים לבעיות הייחודיות של המרחב העירוני של שכונת נווה שאנן (תל אביב), על כלל מורכבויותיו החברתיות והתשתיתיות. שם הגלריה שאול מהיסטוריית המבנה, בן ה-12 מטרים, ששימש כבית משאבות מים עד שנות ה-80 של המאה ה-20 והיה נטוש עד יוזמת הקמת הגלריה.

המבנה הושמש לכדי גלריה עירונית ראשונה מסוגה ברשויות המקומיות בארץ - גלריית חלון הפונה אל הרחוב במרחב הציבורי. גלריה בית המשאבות היא הגלריה העירונית השנייה בעיר תל אביב-יפו בנוסף לגלריה קו 16 בשכונת התקווה. הגלריה נפתחה בשנת 2020 כשלוחה של המרכז הקהילתי הגר"א 28, בשכונת נווה שאנן בתל אביב-יפו.

הגלריה מציגה תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות, לצד פעילות אמנותית הפונה לקהילה ופעילות אמנותית המתרחשת במקומות שונים ברחבי האזור בו ממוקמת הגלריה.

קישורים חיצוניים
----------------

* גלריית בית המשאבות, ברשת החברתית אינסטגרם
* קרן מרדכי, קרן בלומברג מפעילה פרויקט "חכמת רחוב" שיהווה פיילוט להקמת חממה ליזמות בשכונות הדרום, Funder‏, 11 באוגוסט 2016

* Legit, גלריה אורבנית חדשה בנווה שאנן, 27באוגוסט 2020
תפלה לסליחה על הפלת ספר תורה, המאה הי"ט
דין **ספר תורה שנפל** הוא מכלול ההלכות וההנהגות, הנוגעות ליחיד או לציבור, שהפילו, או שהיו נוכחים, בעת שספר תורה נפל ארצה, וכולל תענית, מתן צדקה ולימוד תורה.

רקע
---

ספרי תורה, על פי המבנה שלהם, הם צרים וגבוהים. ספרי התורה האשכנזיים, נתונים בתוך מעיל, ומושענים על הדופן האחורית של ארון הקודש, לעיתים קשורים בשרשרת ולעיתים לא. ספרי התורה הספרדים נתונים בתוך תיבה, ולפיכך יציבים יותר בהיכל, אך מצד שני הם כבדים יותר. בגלל המבנה המיוחד שלהם, יש וספרי תורה נופלים בעת הגבהתם, בעת הוצאתם מארון הקודש לשם קריאה בהם או לצורך אחר, או בעת ריקוד עם ספר התורה כגון בשמחת תורה או בהכנסת ספר תורה.

נפילת ספר תורה, על פי תיאורים של הנוכחים באירוע שכזה, יוצרת בקהל תדהמה, ומכה אותו בהלם, וההנחיות שניתנות על ידי הרב (רב בית הכנסת, רב העיר) באות כדי להביע את הצער והכאב על בזיונו של ספר התורה, וכן כסעד רוחני לזעזוע שאחז בציבור.

הפוסקים נהגו לתלות את נפילת ספר התורה, בחיסרון כל שהוא באנשי אותו מקום, או בית כנסת. לומדים זאת מדברי התלמוד: "אמר רבי יהושע בן לוי...כלי צנוע היה לנו ונתבזה בעוונינו" ועל כך אומר בעל הדברי חיים מייסדה של חסידות צאנז, שמדברי רבי יהושע משתמע, שעוונות גורמים לבזיון התורה, ואם נפל ספר התורה והתבזה דווקא בבית כנסת זה, סימן הוא שעוונותיהם של אנשי המקום גרמו לכך. יש הלומדים זאת מדברי התלמוד: "המתפלל וטעה סימן רע לו, ואם שליח צבור הוא, סימן רע לשולחיו".

החייבים בתענית
--------------

מנהגים רבים, ופסקי הלכה שונים קיימים בנושא תענית על ספר תורה שנפל. לדעת המהרי"ש נתנזון - אם ספר תורה נופל על הקרקע יש להתענות ארבעים יום. הטעם לכך הוא שבעת שעלה משה רבנו להר סיני לקבל את התורה, הוא שהה שם ארבעים יום. המהרש"ק כותב שאם נפל ספר תורה, ומדגיש שנפילה היא דווקא לקרקע, על כל הקהל לצום במשך יום אחד. 

החיד"א סבור שרק מי שהפיל את הספר חייב להתענות, אבל הרואים את נפילת הספר, אינם חייבים להתענות. עם זאת, כותב החיד"א, ראוי שכל מי שראה את נפילת הספר יצום גם הוא, ומסכם את דבריו, כי נכון שכל רב בעירו יגזור ויתקן לפי מקומו שעתו.

הרב קוק סיפר באחת מאגרותיו שבעקבות מקרה של נפילת ספר תורה בבית הכנסת בז'יימליס בגלל ארון קודש קטן מדי, הוא הורה לבני הקהילה לבנות ארון חדש וגדול, "שזאת תהיה עיקר התשובה, להסיר הסיבה הגורמת למכשול", ובהמשך הוסיף: "ודבר זה היה אצלי יותר עיקרי מהתענית".

ספרי קודש המודפסים שנפלו
------------------------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.

קישורים חיצוניים
----------------

* הרב אליעזר מלמד‏, דין ספר תורה שנפל, באתר פניני הלכה
* מידע על ספר תורה שנפל בקטלוג הספרייה הלאומית (הקישור אינו פעיל)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הילה שי-וזאן, ספר התורה נפל - חברי הקהילה נדרשו לצום ynet המקומון של מודיעין ושוהם
2. ↑  יאיר אלטמן, תפילה מיוחדת ותענית בשל נפילת ספרי תורה, מודיעין News
3. ↑  חיים הלברשטאם, **דברי חיים**, מהדורת "וואלף", ה'תשס"ב, עמוד רלט, באתר היברובוקס
4. ↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ל"ד, עמוד ב'
5. ↑  יוסף שאול הלוי נתנזון, **דברי שאול**, מהדורת לבוב, ה'תרל"ז, חידושי אגדות על מסכת סנהדרין, דף מ"ג, ד"ה "וכרוז יוצא לפניו", באתר היברובוקס
6. ↑  יום אחד = מהבוקר עד לשקיעה
7. ↑  שלמה קלוגער, **האלף לך שלמה**, מהדורת לבוב, ה'תר"ע, סי' שס"א, באתר היברובוקס
8. ↑  חיים יוסף דוד אזולאי, **שיורי ברכה**, מהדורת סלוניקי, ה'תקע"ד, סי' רפ"ב, סעיף א', באתר היברובוקס
9. ↑  אגרות הראי"ה, חלק א, איגרת י.
**דניאל ג'יידלין** (נולדה ב-1983) היא שחקנית ויוצרת קולנוע ישראלית-בריטית.

ביוגרפיה
--------

ג'יידלין נולדה בישראל וגדלה גם בלונדון. בתיכון למדה בבית הספר תלמה ילין שגבעתיים, במגמת אמנות פלסטית. בסיום התיכון כבת 17 היא החלה ללמוד בבית הספר למשחק ומשחק מול מצלמה של שרון אלכסנדר ולאחר שנה חזרה ללונדון להמשיך את הלימודים במשחק שם. היא למדה לתואר ראשון בבית הספר למשחק Arts Educational School London.

מתגוררת לסירוגין גם בתל אביב.

קריירה
------

בשנת 2007 שיחקה בתפקיד אורח בשני פרקים של העונה הראשונה של הסדרה הבריטית "סקינס".

בנוסף ב-2007 הקימו ג'יידלין ובן זוגה הבריטי סטיבן הילדר את חברת ההפקה Jadelyn-Hilder Productions. הם יצרו סרטים קצרים, ביניהם סרט בן 40 דקות בשם "The Ending", וסרט באורך מלא בשם "Folie A Trois" ("טירוף כפול שלוש"), בו שיחקו אילנית גרשון, אברי ארבל ומעיין מלכה. את כל הסרטים ג'יידלין כתבה וביימה.

ב-2011 שיחקה בתפקיד יוליה בסדרה הישראלית "ילדי ראש הממשלה" ב-HOT.

ב-2012 שיחקה בסרט הרוסי "המנצח" ("Dirizhyor") שעוסק בהגעת תזמורת לירושלים. השתתפה גם בעוד מספר סרטים עצמאיים.[דרוש מקור] באותה שנה, ג'יידלין כתבה ושיחקה בסרט הקצר "באני לאב" אותו ביימה רוני קידר.

ב-2015 שיחקה בסרט האימה הישראלי דובר-האנגלית "ג'רוזלם" לצידם של יעל גרובגלס ויון תומרקין. ב-2019 שיחקה בסרטו של יוסף אל-דרור "בלי דם".

ב-2023 הופיעה בסדרה "חאנשי" בתור נעמי, שותפתה לדירה של נוקי, שלא מחבבת את חאנשי מלכתחילה.

קישורים חיצוניים
----------------

* דניאל ג'יידלין, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* דניאל ג'יידלין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* דניאל ג'יידלין, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* Jadelyn-Hilder Productions
* Danielle Jadelyn short films on YouTube

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  אבנר שביט‏, סוף העולם שמאלה: ריאיון עם דניאל ג'יידלין על הסרט הישראלי האפוקליפטי "ג'רוזלם", באתר וואלה!‏, 6 ביולי 2016
2. 1 2  נחום מוכיח, 11 במאיות מתמודדות על פרס אופיר, הבמה, 10 באוגוסט 2014
3. ↑  שלי גרוס, דניאל ג'יידלין ("חאנשי") מדגימה איך להתלבש כמו וונסדיי, מבלי להיראות מחופשת, באתר ynet, 5 בפברואר 2023

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 6147093752925002592
* WorldCat (עם VIAF): 6147093752925002592

 |
משוריין של המיליציה הפולנית מהסוג שהשתתף בדיכוי ההפגנות
**האנדרטה לזכר חללי פועלי המספנות של 1970** (פולנית: Pomnik Poległych Stoczniowców 1970) נמצאת בגדנסק ליד הכניסה למספנות גדנסק (מקודם: מספנות לנין).

רקע היסטורי
-----------

ב-1970 החלו הפגנות של עובדי מספנות במספר ערים באזור החוף הבלטי בפולין במחאה על ייקור מצרכי המזון הבסיסי.

ב-17 בדצמבר 1970 הורה נשיא פולין ולדיסלב גומולקה לפזר את המפגינים בכוח. בגדיניה פתחו החיילים באש על המפגינים. עשרות נהרגו ומאות נפצעו. גם בגדנסק היו נפגעים. סה"כ היו כ-42 הרוגים אם כי המשטר הודה ב-6 הרוגים בלבד, כשכל השאר נקברו בחשאי.

ב-1980 ניסה המשטר לפתור את הסכסוך של פועלי הנמל באמצעים לא אלימים בשיחות דרך איגוד סולידריות שייצג אותם בראשות לך ואלנסה.

אחת הדרישות הראשונות של הארגון הייתה להקים אנדרטה לחללי 1970. לכך הסכימו השלטונות ותוך זמן קצר הוקמה האנדרטה ענקית ב"כיכר סולידריות" בכניסה למספנות גדנסק.

האנדרטה
-------

האנדרטה נחנכה ב- במלאת עשר שנים לנפילת עובדי המספנות. היא עשויה מפלדה במשקל 139 טון ומתנשאת לגובה 42 מטר. היא הוקמה במקום שנהרגו 3 מפגינים במאורעות 1970. לידה יש קיר שעליו לוחות זיכרון לנופלים. זאת האנדרטה האנטי קומוניסטית הראשונה שהוקמה במדינה קומוניסטית. בכניסה לכיכר נמצא משוריין של המיליציה הפולנית מהסוג של המשוריינים שהשתתפו בדיכוי ההפגנות. כל מנהיג או ראש משלחת המבקרים בגדנסק מניח זר פרחים למרגלות אנדרטה זו.

גלריה
-----

* שמות הנופליםשמות הנופלים
* דברי זיכרון בחמש שפותדברי זיכרון בחמש שפות
* הכניסה למספנות גדנסק עם סיפור סולידריות בפולניתהכניסה למספנות גדנסק עם סיפור סולידריות בפולנית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האנדרטה לזכר חללי פועלי המספנות של 1970** בוויקישיתוף
* האנדרטה לזכר חללי פועלי המספנות בגדנסק, באתר in your pocket
**גלריית הדיוקנאות הלאומית של סקוטלנד** (באנגלית: **The Scottish National Portrait Gallery**) היא מוזיאון לאמנות, הנמצא באדינבורו ומתמחה בהצגת דיוקנאות של אנשי סקוטלנד בעלי חשיבות היסטורית או תרבותית. היצירות צוירו הן על ידי אמנים סקוטים והן על ידי אמנים זרים, אולם נושאן של הדיוקנאות הן אך ורק אישים סקוטים. כמו כן המוזיאון מציג את אוסף התמונות הלאומי של סקוטלנד. המוזיאון ממוקם במבנה שתוכנן על ידי האדריכל רוברט רוונד אנדרסון, ונבנה בין השנים 1885–1890 בסגנון אדריכלות התחיה הגותית ובהשראת ארמון הדוג'ה שבוונציה.

המוזיאון הוקם בשנת 1889 ביוזמת איל העיתונות ג'ון ריצ'י פינדלי, הבעלים של העיתון "The Scotsman".

אוספי המוזיאון כוללים את הדיוקנאות של רוברט ברנס (מעשה ידי אלכסנדר נאסמית'), ג'ון ביירן (דיוקן עצמי), רובי קולטריין (דיוקן מעשה ידי ג'ון ביירן), שון קונרי (מעשה ידי ג'ון בלייני), ג'יימס המילטון, דוכס המילטון (מעשה ידי דניאל מייטנס), דגלס דגלס-המילטון (מעשה ידי אוסקר קוקושקה), אלכס פרגסון (מעשה ידי דייוויד מאך), דייוויד יום (מעשה ידי אלן ראמסיי), וולטר סקוט (מעשי ידי הנרי רייברן), אדם סמית' (מעשה ידי ג'יימס טאסי), טילדה סווינטון (מעשה ידי ג'ון ביירן), וכן מספר דיוקנאות של מרי, מלכת הסקוטים ושל צ'ארלס אדוארד סטיוארט.

ראו גם
------

* גלריית הדיוקנאות הלאומית של הממלכה המאוחדת

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גלריית הדיוקנאות הלאומית של סקוטלנד** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של גלריית הדיוקנאות הלאומית של סקוטלנד

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007605232505171
* BnF: cb12018904f (data)
* CiNii: DA05101774
* GND: 670148-6
* ISNI: 0000 0001 1957 5785
* LCCN: n50048522
* NLA: 36129573
* RERO: 02-A012318193
* SUDOC: 028331400
* Trove: 1217083
* ULAN: 500219402
* VcBA: 494/40474
* VIAF: 149747786
* WorldCat: lccn-n50048522

 |
שלמה בוחבוט עם נשיא המדינה ראובן ריבלין, בעת ביקורו של הנשיא במעלות-תרשיחא, פברואר 2018
**שלמה בוחבוט** (נולד ב-8 בנובמבר 1944) הוא פוליטיקאי ישראלי. עמד בראש מעלות-תרשיחא, כמועצה מקומית ואחר-כך כעירייה, במשך 42 שנים, (1976–2018), שני רק לאברהם קריניצי במשך הכהונה לראש רשות מוניציפלית בישראל. כיהן כראש מרכז השלטון המקומי בישראל, חבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה ויו"ר פורום יישובי קו העימות.

ביוגרפיה
--------

בוחבוט נולד במרוקו בשנת 1944. ב-1954 עלה לישראל במסגרת עליית הנוער.

בשנים 1971-1963 עבד כמזכיר לשכת הסעד של מעלות תרשיחא, וגם שימש מזכיר המשמרת הצעירה במפא"י. בשנת 1974 נבחר כחבר מועצת מעלות תרשיחא, ובמהלך הקדנציה הראשונה שלו, ב-1976, היה לראש המועצה המקומית, תפקיד בו כיהן במשך 42 שנה ברציפות עד 2018. זהו משך הכהונה השני באורכו של אדם כראש יישוב במדינת ישראל (אברהם קריניצי כיהן במשך 43 שנים כראש עיריית רמת גן).

היה פעיל במפלגת יחד ולקראת הבחירות לכנסת ה-11 שובץ מטעמה במקום החמישי, אך לא נכנס לכנסת לאחר שהרשימה זכתה ב-3 מנדטים. בשנת 1992 נבחר לכנסת מטעם מפלגת העבודה, אך אחרי קדנציה אחת בלבד העדיף להתמקד בתפקידו כראש המועצה, מה גם שהחוק האוסר על חברי הכנסת לכהן במקביל כראשי רשויות מקומיות עמד להיכנס לתוקפו.

עם הפיכתה של מעלות-תרשיחא ממועצה מקומית לעיר, בשנת 1996, הוא הוגדר מאותה עת כראש העירייה הראשון שלה.

לקראת הבחירות לכנסת ה-17 עזב בוחבוט את מפלגת העבודה והצטרף לקדימה, ממנה פרש כעבור שנה. בהמשך שב למפלגת העבודה.

בוחבוט מנחה תוכנית רדיו בשם "קו העימות" ברדיו ללא הפסקה.

בשנת 2009 נבחר לשמש ראש מרכז השלטון המקומי בישראל. בהמשך השנה התפרסם תחקיר במוסף "שבעה ימים" של ידיעות אחרונות, שבו נטען כי ניצל את מעמדו כראש עיריית מעלות-תרשיחא כדי להיטיב עם מקורבים.

ב-2018 התמודד מול ארקדי פומרנץ במירוץ לראשות העיר. בסיבוב השני הובס על ידי פומרנץ, שגרף 64% מהקולות.  
בוחבוט נשוי-בשנית לקרן ולהם ארבעה ילדים. מנישואיו הראשונים הוא אב לשלושה. אחד מהם הוא השחקן והבמאי אייל בוחבוט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שלמה בוחבוט** בוויקישיתוף
* 

* שלמה בוחבוט, באתר הכנסת

* שלמה בוחבוט, באתר כנסת פתוחה
* חיים לוינסון, הג'יפ היוקרתי והלשכה החדשה של שלמה בוחבוט, באתר הארץ, 9 ביוני 2009
* אתר למנויים בלבד  גיא ליברמן, עלילות מעלות, באתר "ידיעות אחרונות", 21 בדצמבר 2016
* יעקב בר-און, ‏"חצי הופתעתי": שלמה בוחבוט נפרד מכס ראש העיר מעלות-תרשיחא, באתר מעריב אונליין, 18 בנובמבר 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  מרדכי ברקאי, מי כאן הבוס?, דבר, 14 בינואר 1966
2. ↑  אלי לוי, שלמה בוחבוט התייאש מאולמרט, באתר nrg‏, 29 ביולי 2007
3. ↑  אילנה קוריאל ודניאל אדלסון, מ"מ של בוחבוט התפטר: "זו חצר ביזנטית", באתר ynet, 25 באוקטובר 2009

| ראשי מרכז השלטון המקומי בישראל |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| יהודה גורודסקי • שלמה מאירסון • אברהם דב לובמן חביב • אברהם קרן • יוסף ספיר • דוד ברמן • חיים קוגל • ברוך אוסטרובסקי • בן ציון מיכאלי • אבא חושי • גרשון אגרון • מרדכי סורקיס • פנחס אילון • צבי צילקר • דב תבורי • מקסים לוי • עדי אלדר • שלמה בוחבוט • חיים ביבס | סמל מדינת ישראל |

 |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300696305171
* GND: 139197575
* ISNI: 0000 0001 1478 7383
* LCCN: no2008080036
* VIAF: 100493995
* WorldCat: lccn-no2008080036

 |
**אלתר ישראל יהודה גרליץ** (נולד בשנת 1958) הוא עסקן ציבור חרדי, לשעבר ראש מועצת ביתר עילית.

ביוגרפיה
--------

גרליץ נולד בבני ברק לשולמית ויחיאל-משה גרליץ, מחנך, חסיד נדבורנה. למד בישיבת נדבורנה ובישיבת בית מאיר. שירת בצה"ל כנהג תאג"ד. היה מראשוני המתיישבים בביתר עילית. במשך כחמש עשרה שנה התנדב במד"א כחובש וכנהג אמבולנס וכבאי, והיה מהגרעין הראשון של ארגון הצלה בביתר עילית.

פעילות ציבורית
--------------

בשנת 1996 נבחר לראשות המועצה בביתר עילית כנציג אגודת ישראל. כיהן בתפקידו עד שנת 2001, אז הפסיד בבחירות לנציג דגל התורה יצחק פינדרוס.

לאחר סיום כהונתו בביתר עילית מונה לסגן יו"ר המועצה הדתית בירושלים. בשנת 2008, לאחר בחירת מאיר רובינשטיין לראשות עיריית ביתר עילית, נבחר גרליץ למנכ"ל עיריית ביתר עילית. בשנת 2010 מונה גם לגזבר העירייה.

גרליץ הוא בעל תואר ראשון במנהל עסקים ומורה מוסמך. אחיו הוא הסופר החרדי מרדכי גרליץ.

ב-ה' באייר תשע"ח נפטרה אשתו עדית לאחר מחלה.

בפברואר 2024 הורשע ונגזרו עליו שמונה שנות מאסר בפועל.

קישורים חיצוניים
----------------

* בגובה העיניים - עם יהודה גרליץ

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלי רובין, ‏מלחמה בעיר התורה (והחסידות): ההתמודדות שקרעה את היהדות החרדית, באתר JDN‏, 3 באוקטובר 2023
2. ↑  משה ויסברג, לאחר מחלה קשה: מרת עדית גרליץ ע"ה מביתר, באתר בחדרי חרדים, 20 באפריל 2018
3. ↑   ציוץ של עמוד הקלון ברשת החברתית אקס (טוויטר), 21 בפברואר 2024

| ראשי מועצת ועיריית ביתר עילית |
| --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| משה ליבוביץ (מועצה) | יהודה גרליץ (מועצה) | יצחק פינדרוס (עירייה) | מאיר רובינשטיין (עירייה) |
| 1996-1990 | 2001-1996 | 2007-2001 | 2007 |

 |
אכסנדרת העמודים המרכזית בגלריה.
**הגלריה הלאומית הישנה** (בגרמנית: **Alte Nationalgalerie**) היא מוזיאון לאמנות הנמצא באי המוזיאונים שבמרכז ברלין. הגלריה מציגה אמנות מהמאה ה-19 ומנוהלת על ידי קרן המורשת התרבותית הפרוסית.

היסטוריה
--------

הגלריה הלאומית של פרוסיה נוסדה בשנת 1861 בעקבות תרומה של 262 תמונות שנתרמו על ידי הבנקאי יוהאן היינריך ואגנר. האוסף הוצג באקדמי דר קונסט. המבנה הנוכחי, שצורתו כצורת מקדש רומי נבנה על פי תוכניות של האדריכל פרידריך אוגוסט שטילר בשנת 1865 בהתבסס על תוכנית ראשונית שהכין מלך פרוסיה פרידריך וילהלם הרביעי. המבנה הוקם בין השנים 1869–1876 בפיקוחו של היינריך סטראק.

המבנה ניזוק באופן קשה בהפצצות האוויר במלחמת העולם השנייה. חלקי המבנה שלא ניזוקו נפתחו לציבור בשנית בשנת 1949 אולם שיקום המבנה נמשך עד שנת 1969 בשל קשיים למצוא תקציבים לשיקום. בין השנים 1998–2001 שופץ המבנה בשנית, ונוספו אולמות תצוגה בקומתו העליונה של המבנה בהם מוצגים ציורים בסגנון רומנטי.

אוספי המוזיאון
--------------

אוספי המוזיאון כוללים יצירות בסגנון קלסי ורומנטי (ובהן יצירות של קספר דויד פרידריך, קארל פרידריך שינקל וקארל בלכן), יצירות אמפרסיוניסטיות מצרפת (ובהן יצירות של אדואר מאנה וקלוד מונה) וכן אמנות מראשית המאה ה-20 בסגנון מודרני (יצירות של אדולף פון מנזל ומקס ליברמן).

ראו גם
------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **ברלין** |

* הגלריה הלאומית החדשה (ברלין)

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **הגלריה הלאומית הישנה** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הגלריה הלאומית הישנה (בגרמנית)
* הגלריה הלאומית הישנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* הגלריה הלאומית הישנה
* 360° תצלום פנורמה של המבנה

הגלריה הלאומית הישנה וקתדרלת ברלין.

| אי המוזיאונים במרכז ברלין |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| מוזיאון פרגמון • המוזיאון הישן • מוזיאון בודה • הגלריה הלאומית הישנה • המוזיאון החדש • ברלינר דום • לוסטגארטן • גלריית ג'יימס סימון • ברלינר שטאדטשלוס

---

**פורטל ברלין • פורטל גרמניה** |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007257783605171
* GND: 5298137-X
* ISNI: 0000 0001 2157 8096
* LCCN: n92073829
* LNB: 000170739
* NLG: 249011
* SUDOC: 089825225
* VIAF: 130790367
* WorldCat: lccn-n92073829

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק באנדרטה בירושלים. אם התכוונתם לאנדרטה בתל אביב, ראו האנדרטה לזכר כ"ג יורדי הסירה (תל אביב).

**האנדרטה המרכזית לזכר כ"ג יורדי הסירה** בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים היא אתר ההנצחה המרכזי לזכר 23 חברי ארגון ההגנה שנעלמו בלב ים בעת ביצוע משימת חבלה בבתי הזיקוק בטריפולי בלבנון. האנדרטה היא גוש סלע מבטון מזוין, מעוצב בדמות סירה המשוקעת בבריכה מרוצפת עם מים רדודים, עליו חקוקים שמות החללים, כולל שמו של הקצין הבריטי פאלמר שאבד יחד איתם. על האנדרטה חקוקה הכתובת:

"גלעד לכ"ג יורדי הסירה, מבחורי ההגנה, חלוצי עלייה ב' והימאות העברית הלוחמת, אשר יצאו בשליחות העם להכות באויב הנאצי על חוף טריפולי שבלבנון. ביום כ"א באייר תש"א (1941) הפליגו לדרכם האחרונה ממנה לא שבו עוד."
מעצב ומתכנן האנדרטה הוא האדריכל ד"ר אשר חירם שתכנן את בית הקברות הצבאי בהר הרצל. האנדרטה נחנכה ב-22 במאי 1957 והיא נמצאת בסמוך אל גן הנעדרים לזכר חללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע.

לוח זיכרון בטיילת נחל הירקון בתל אביב מציין את המקום בו התאמנו הכ"ג לצורך המשימה בחופי לבנון, ואנדרטה לזכרם ניצבת בשיכון למד. הרחוב המוביל אל הכניסה הראשית אל נמל תל אביב נקרא על שמם.

ראו גם
------

* האנדרטה לזכר כ"ג יורדי הסירה (תל אביב)

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אנדרטת כ"ג יורדי הסירה** |

* אנדרטה לכ"ג יורדי הסירה, באתר "יזכור"
* סרטונים טקס הסרת הלוט מהאנדרטה, יומני כרמל (התחלה: 02:16)
* סרטונים אנדרטה לזכר כ"ג יורדי הסירה, סרטי גבע, ארכיון שפילברג, 1957 (התחלה 0:15)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הוקם גלעד לזכר כ"ג יורדי הסירה, חרות, 23 במאי 1957
**מערת מוביל** (ברומנית: **Peștera Movile**) היא מערה בקרבת היישוב מנגליה, מחוז קונסטנצה, רומניה, שהתגלתה על ידי כריסטיאן לאסקו בשנת 1986, קילומטרים בודדים מן החוף לרגלי הים השחור. המערה עוררה עניין בעולם המדע מאחר שנמצא בה ריכוז גבוה של מימן גופרתי ופחמן דו-חמצני, אך מנגד כמות נמוכה ביותר של חמצן. במערה נמצאו צורות חיים שהופרדו מן העולם החיצון במשך 5.5 מיליון שנים לערך, והתהליך המאפשר את קיומם הוא כימוסינתזה ולא פוטוסינתזה.

הרכב האוויר במערה
-----------------

האוויר במערה שונה מאוד מן האוויר הנמצא מחוץ לה. כמות החמצן שנמצא בה נע בין שליש לחצי לעומת כמות החמצן הנמצאת באזור רגיל (7 עד 10 אחוזים של חמצן במערה, לעומת 21 אחוזים של חמצן באוויר סביבנו). כמו כן כמות הפחמן הדו-חמצני במערה הוא פי 1,000 מאשר באוויר הפתוח (2 עד 3.5 אחוזים במערה לעומת 0.03 אחוזים באוויר סביבנו). שאר האוויר במערה מורכב ממתאן (1 עד 2 אחוזים) ומים שנמצאו בה מכילים ריכוז גבוה של מימן גופרתי ואמוניה.

צורות חיים במערה
----------------

48 זנים שונים, ביניהם עלוקות, עכבישים ועקרבניים נמצאו במערה, מתוכם 33 זנים אנדמיים לשטח המערה בלבד. שרשרת המזון במערה מתבססת על כימוסינתזה: מתאן וגופרית מספקים מזון לבקטריות, הן בתורן מפרישות חומרים המועילים לפטריות ולבקטריות אחרות במערה. בעוד שבעלי חיים חיו במערה במשך 5.5 מיליון שנים, לא כולם הגיעו אליה בו זמנית. כך למשל נמצא זן של חילזון שעל פי דעת מומחים נוכח במערה רק במשך 2 מיליון השנים האחרונות.
**הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית** (באנגלית: **National Gallery of Modern Art**) ובקיצור (**NGMA**) הוא שמו של מוזיאון לאמנות מודרנית שהוקם בשנת 1954 על ידי ממשלת הודו. הגלריה ממוקמת בעיר ניו דלהי ובאוספיה למעלה מ־14,000 יצירות, בין היתר של האמנים תומאס דניאל, רבינדרנת טאגור, אבינדרנת טאגור, נדנדאלא בוס, ואמריטה שר-גיל.

היסטוריה
--------

ההחלטה על הקמת המוזיאון התקבלה בשנת 1949 בוועידה בנושא אמנות שנערכה בכלכותה. המוזיאון נחנך ב-29 במרץ 1954 בבית ג'ייפור בסמוך לשער הודו שבניו דלהי. הגלריה נחשבת למוסד האמנות החשוב בהודו, והיא מנוהלת על ידי משרד התרבות של ממשלת הודו.

בשנת 1996 נפתח סניף של המוזיאון במומביי בו מוצגות, בין היתר, יצירות של פבלו פיקאסו. בשנת 2006 נפתח סניף בבנגלור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007336960705171
* BnF: cb124417573 (data)
* CiNii: DA16353746
* SUDOC: 033561656
* VIAF: 151182521
* WorldCat (עם VIAF): 151182521

 |
**האַרְיֵה מבֶּלְפוֹר** (בצרפתית: **Lion de Belfort**) הוא פסל מונומנטלי שפוסל על ידי פרדריק ברתולדי, שפיסל את פסל החירות בניו יורק. הפסל ממוקם בבלפור, צרפת מתחת לטירת בלפור.

תיאור
-----

הפיסול הסתיים בשנת 1880 והוא עשוי כולו מאבן חול אדומה. הבלוקים מהם הפסל מורכב פוסלו בנפרד והועברו מתחת לטירת בלפור, שם הורכבו. אורך המונומנט הוא 22 מטר, גובהו 11 מטר, והוא בולט בנוף המקומי בזכות ממדיו המרשימים.

האריה מסמל את הגבורה של ההתנגדות הצרפתית במהלך המצור על בלפור. המצור ארך כ-103 ימים כחלק מהתקפה פרוסית (מדצמבר 1870 ועד פברואר 1871). על העיר הגנו כ-17,000 גברים (רק 3,500 מתוכם היו אנשי צבא) כנגד 40,000 פרוסים.

במקום להיות מכוון למזרח, לכיוון פרוסיה, כפי שנועד מלכתחילה, האריה מכוון לכיוון אחר בעקבות מחאות גרמניות.

מהדורות קטנות יותר של הפסל מוצגות בפריז ובמונטריאול.

גלריה
-----

* חזית האריה מבלפורחזית האריה מבלפור
* אריה מתחת למצודה בלפוראריה מתחת למצודה בלפור
* מהדורת ברונזה קטנה יותר במרכז דנפר-רושרו בפריז.מהדורת ברונזה קטנה יותר במרכז דנפר-רושרו בפריז.
* מהדורת אבן מוקטנת של הפסל בכיכר דורצ'סטר במונטריאול.מהדורת אבן מוקטנת של הפסל בכיכר דורצ'סטר במונטריאול.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האריה מבלפור** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 242293121
* WorldCat (עם VIAF): 242293121

 |
**נטע דוברין** (נולדה ב-27 באוקטובר 1975) היא פוליטיקאית ישראלית, כיהנה כחברת מועצת העיר חיפה (1998 - 2003) וחברת הכנסת מטעם מפלגת העבודה למשך כחודשיים בשלהי הכנסת ה-16 (מ-15 בפברואר עד ל-17 באפריל 2006).

קריירה
------

דוברין התחילה את פעילותה הציבורית באוניברסיטת חיפה כנציגת החוג לסוציולוגיה באגודת הסטודנטים בשנים 1996–1997. היא בעלת תואר ראשון בחינוך, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה ותואר שני במנהל עסקים. כמו כן, היא עורכת דין ובעלת תואר ראשון במשפטים.

בשנת 1998 נבחרה למועצת העיר חיפה, ושימשה כיושבת ראש ועדת הנוער העירונית וכחברת ועדת הכספים בעיריית חיפה תחת הנהגתו של ראש העיר עמרם מצנע. בשנת 2003 נבחרה שוב לרשימת מפלגת העבודה למועצת עיריית חיפה, אך לא נבחרה למועצה. עמרם מצנע התכוון "להצניח" במקומה את משה ורטמן כנציג הגמלאים, ומשהדבר לא עלה בידו בגלל התנגדות של בנימין בן אליעזר, פרש מראשות מפלגת העבודה.

דוברין הייתה במקום ה-32 ברשימת העבודה לכנסת. עקב התחלופה הגדולה בשורות מפלגת העבודה במהלך פגרת הבחירות, דבר שגרם לכניסתם של תשעה חברי הכנסת חדשים ממפלגת העבודה מאז פיזור הכנסת ב-29 בדצמבר 2005, נכנסה דוברין לכנסת ב-15 בפברואר 2006 במקומה של אורנה אנג'ל. דוברין בחרה לא להתמודד בבחירות המקדימות לרשימת מפלגת העבודה לבחירות לכנסת ה-17.

בין השנים 2003 ל-2008 כיהנה כדירקטורית בחברת שקמונה, חברה ממשלתית לדיור ציבורי ובנוסף הייתה דירקטורית בחברת מוזיאוני חיפה.

בין השנים 2010 ל-2012 שימשה כמנכ"לית עמותת "שמע". בין השנים 2012 ל-2013 שימשה כמנכ"לית הקרן הקהילתית טירת כרמל. מאז 2015 משמשת כמנהלת יד לבנים חיפה.

ב-17 באוגוסט 2023 פורסם כי ביקשה חופשה ללא תשלום מתפקיד ביד לבנים כדי להתמודד במועצת העיר חיפה דרך רשימת "חוזה חדש" - התארגנות ארצית של אנשי המחאה נגד הרפורמה המשפטית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נטע דוברין** בוויקישיתוף
* 

* נטע דוברין, באתר הכנסת

* נטע דוברין, באתר כנסת פתוחה
* נאום ההשבעה של נטע דוברין באתר הכנסת
* סמדר שמואלי, הפריימריסטים, חלק א', באתר ynet, 3 בדצמבר 2002
* התשמע קולי - טור דעה, מקור ראשון 16.10.2010
* נאום של דוברין בצעדת העגלות בחיפה, מתוך הטלוויזיה החברתית באינטרנט 29.7.2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  נחום ברנע, זרח וברח, באתר ynet, 5 במאי 2003
2. ↑  עידו סולומון, ספי בר מונה למנכ"ל לקסוס ישראל; נטע דוברין מונתה למנכ"לית עמותת "שמע", באתר TheMarker‏, 16 באוגוסט 2010
3. ↑  אודיה שווץ, נטע דוברין תתמודד בבחירות למועצת העיר חיפה, באתר רדיו חיפה - 107.5FM, ‏2023-08-17
**תאיר סיבוני** (נולד בשנת 1990) הוא משורר, פזמונאי, מלחין, מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי. זוכה פרס אקו"ם על תמליל השירים במחזמר "סוליקא" במסגרת חג המחזמר בת-ים ב-2016.

ביוגרפיה
--------

נולד והתחנך בעיר דימונה, בוגר הקונסרבטוריון העירוני.

תחילה למד סקסופון ולאחר מכן הרחיב את הידע שלו בכלי נגינה נוספים.
למד בתיכון להימן בעיר וסיים את לימודיו בהצטיינות.
בוגר בית הספר הגבוה למוזיקה "רימון" במסלול הפקה מוזיקלית.

יצירה וקריירה
-------------

בשנת 2011, פרסם סיבוני את ספר שיריו הראשון "אוזניים ערלות" אשר יצא לאור בהוצאת גוונים בעריכת המשורר עמוס לויתן.

בשנת 2012 יצר את המופע "בין דיבור לשתיקה" המבוסס על ספר שיריו ועלה לראשונה במסגרת פסטיבל שירה תיאטרון דימונה.

בשנת 2018 כתב מוזיקה להצגה "עצור" מאת ובבימויה של חנית כהן מור יוסף בתיאטרון דימונה.

בשנת 2019 היה שותף בכתיבת השירים בהצגה "דימונה אהובתי" בבימויו של אורי וידיסלבסקי שעלתה בתיאטרון דימונה.

עיבד והפיק מוזיקלית אלבומים רבים (תומר עפרון, עלמה קלברמן ועוד).
מנחה סדנאות כתיבה למבוגרים ונוער.

### סוליקא

בשנת 2016 נבחר המחזמר "סוליקא", פרי עטם של סיבוני ושותפו מאור סבג, לפסטיבל חג המחזמר בבת ים בניהולו האמנותי של אורי פסטר.
המחזמר זכה ב-3 פרסי אקו"ם, בהם בפרס "המוזיקה הטובה ביותר" בו זכה סבג ובפרס "התמליל הטוב ביותר" בו זכה סיבוני. כשנה לאחר מכן עלה המחזמר בהפקה חדשה בתיאטרון באר שבע בבימויו של רפי ניב.

קישורים חיצוניים
----------------

* תאיר סיבוני, באתר ספוטיפיי
* מילים לשירים של תאיר סיבוני, באתר "שירונט"
* מרב יודילוביץ', תאיר סיבוני: גאה ב"סוליקא", ראיון באתר "הבמה", 30 בינואר 2018
* יעקב בר-און, ‏בלי אכלו לי, שתו לי: "דימונה אהובתי" - לא עוד סיפור מחאה מהפריפריה, באתר מעריב אונליין, 11 ביוני 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  "אוזניים ערלות" / תאיר סיבוני, בלוג באתר תפוז, 28 באוקטובר 2011
2. ↑  אתר למנויים בלבד ננו שבתאי, "דימונה אהובתי": כדאי לנסוע עד דימונה בשביל ההצגה הזאת, באתר הארץ, 28 באפריל 2019
**אנה (אנני) אברהם ונטורה** (בבולגרית: **Ана Аврам Вентура**; ‏ 3 ביולי 1925, רוסה, ממלכת בולגריה – 22 בפברואר 1944, רוסה, ממלכת בולגריה) הייתה פרטיזנית יהודיה, חברת מכבי הצעיר ובהמשך המפלגה הקומוניסטית של בולגריה. לאחר פעולת חבלה במפעל "ז'יטי" אשר סיפק ציוד לצבא הגרמני פשטה המשטרה הבולגרית על דירת מסתור בה נמצאו חברי החולייה ובחילופי האש נהרגה ונטורה. מותה בקרב בטרם מלאו לה 19 שנים, הפך את ונטורה לאחד מסמליו הבולטים של המאבק החמוש נגד המשטר הפרו פאשיסטי בבולגריה והבליט את חלקן הגדול יחסית של הנשים אשר נטלו חלק במערכה זו, בבולגריה בכלל ובקרב נשות הקהילה היהודית בפרט.

ביוגרפיה
--------

אנני ונטורה נולדה ברוסה לאברהם ורחל שהיו חברי התנועה הציונית. היא התחנכה בבית הספר היסודי היהודי בעיר והצטרפה לתנועת מכבי הצעיר. לאחר החלת החוק להגנת האומה הופסקה פעולתן של תנועות הנוער היהודיות וונטורה הצטרפה לתנועת הנוער של "ליגת הפועלים הבולגרית" אשר הייתה מסונפת למפלגה הקומוניסטית הבולגרית שבמחתרת. ב-1942, לאחר כניסת הגרמנים לבולגריה מתוקף ההסכם התלת-צדדי הצטרפה אנני ונטורה למחתרת הקומוניסטית החמושה אשר פעלה נגד מפעלים ומטרות הקשורות לצבא הגרמני ונטלה חלק במספר פעולות. בפברואר 1944 תקפו חברי המחתרת את מפעל "ז'יטי" אשר סיפק ציוד טכני לצבא הגרמני. לאחר הפעולה פשטה המשטרה הבולגרית על דירת מסתור בה נמצאו חברי חוליית החבלה. לפי גרסה אחת נהרגה ונטורה במהלך חילופי האש ולפי גרסה שנייה נורתה למוות בידי המשטרה עם הפריצה לדירה. לאחר תום מלחמת העולם השנייה, הוסב שם בית הספר היסודי היהודי בסופיה לבית הספר על שם "אנה ונטורה". המבנה נותר ברשות הקהילה היהודית עד 1958, עת הוחרם על ידי השלטון הקומוניסטי.

בשנת 1963 פורסם הספר "אנה ונטורה" אותו כתב הסופר והמשורר הבולגרי סאליס תג'ר. הספר יצא לאור בסופיה.

ראו גם
------

* יהדות רוסה

נר נשמה המנציח את אנני ונטורה אשר חולק בבתי הספר התיכוניים בישראל במסגרת אירועי יום השואה והגבורה 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  מיכאל בר-זוהר, **הרכבות יצאו ריקות**, הוצאת הד ארצי, אור יהודה, 1999, עמוד 217.
2. ↑  אנה ונטורה, באתר יד ושם
3. ↑  רשימת לוחמים בשורות הפרטיזנים, באתר thepartisan.org, אוחזר ב-7 ביולי 2012
4. ↑  לוחמי המחתרת האנטי-פטשיסטית ברוסה, באתר .bas-bg.org, אוחזר ב-7 ביולי 2012 (בבולגרית).
5. ↑  גן ילדים חדש נחנך בסופיה, באתר הג'וינט, דצמבר 2010 (באנגלית).

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 59145304388778570923
* WorldCat (עם VIAF): 59145304388778570923

 |
**הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית** של סקוטלנד (באנגלית: **Scottish National Gallery of Modern Art**) היא מוזיאון לאמנות מודרנית הממוקם באדינבורו שבסקוטלנד. הגלריה מהווה חלק מהגלריות הלאומיות של סקוטלנד.

היסטוריה
--------

הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית מציגה אוסף נרחב של אמנות מודרנית. הגלריה נפתחה בשנת 1960 והציגה את יצירות האמנות בבית אינברליית' שבגנים הבוטניים המלכותיים. בשנת 1980 עברה הגלריה למשכנה הנוכחי, הבנוי בסגנון נאו-קלאסי, שנבנה בין השנים 1825–1828 על ידי ויליאם ברן עבור בית הספר של מוסד ג'ון ווטסון.

סביב הגלריה נמצא גן פסלים המציג יצירות של הנרי מור, רייצ'ל וייטרד, טוני קראג וברברה הפוורת'. בשנת 2002 עוצב הגן הקדמי של הגלריה לפיסול סביבתי על פי תכנונו של הפסל צ'ארלס ג'נקס. תכנון גן זה זכה בשנת 2004 בפרס גולבנקיאן.

אוספי המוזיאון כוללים יצירות של פבלו פיקאסו, ז'ורז' בראק, פיט מונדריאן, בן ניקולסון, אנרי מאטיס, אנדי וורהול, רוי ליכטנשטיין, פיטר האוסון, לבנה האריס, פרנסיס בייקון, לושן פרויד וכן יצירות אמנות בסגנון הקוביסטי וכן הגלריה מציגה יצירות אמנות מצרפת ומרוסיה מראשית המאה ה-20, 

בקומה הראשונה של הגלריה מוצגות תערוכות מתחלפות.

גלריה
-----

* ברברה הפסוורת', דו-שיח עם אבני קסם, 1973ברברה הפסוורת', דו-שיח עם אבני קסם, 1973
* הנרי מור, 1951הנרי מור, 1951
* הנרי מור, 1951הנרי מור, 1951
* צ'ארלס ג'נקס, פיסול נוףצ'ארלס ג'נקס, פיסול נוף
* אלכסנדר קלדר, L'empennage, 1953אלכסנדר קלדר, *L'empennage*, 1953

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית (באנגלית)

* אתר האינטרנט הרשמי של הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית (באנגלית)

* צ'ארלס ג'נקס, פיסול נוף
* אוספי המוזיאון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007267821705171
* CiNii: DA05101796
* GND: 1053921-9
* ISNI: 0000 0004 0560 8293
* LCCN: n50014960
* NLA: 36067071
* RERO: 02-A005495617
* SUDOC: 030751969
* Trove: 1205801
* ULAN: 500279440
* VcBA: 494/40362
* VIAF: 134619905
* WorldCat: lccn-n50014960

 |