recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**פרנסיס שלי "פרנק" וייט** (באנגלית: **Francis Shelley "Frank" White**‏; 13 במרץ 1847 – 1 באוגוסט 1922) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אלבמה. וייט שירת בצבא הקונפדרציה תחת פיקודו של הגנרל נייתן בדפורד פורסט במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, ולאחר מכן מילא תפקיד משמעותי בחזרת הדמוקרטים לשלטון במיסיסיפי במהלך תקופת השיקום. הוא נבחר לבית הנבחרים של מיסיסיפי ואז עבר לבירמינגהאם שבאלבמה כדי לעסוק בעריכת דין. וייט נבחר למלא את מקומו של הסנאטור המנוח ג'וזף ג'ונסטון, ממאי 1914 עד מרץ 1915.

ביוגרפיה
--------

וייט נולד במרץ 1847 ביישוב פריירי (Prairie) השוכן במחוז נוקסובי שבמיסיסיפי, בנם של קלי ומרגרט שלי וייט. הוא למד בבתי ספר מקומיים לצד לימודיו בהוראה פרטית בבית מגוריו. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית שירת כטוראי בפלוגה F של חיל הפרשים הראשון של מיסיסיפי, בפיקודו של גנרל צבא הקונפדרציה נייתן בדפורד פורסט. באפריל 1865 נשבה וייט בעיר סלמה (אנ').לאחר המלחמה, למד משפטים במשרדו של ויליאם ב. בארק בעיר וסט פוינט, שם פתח קליניקה משפטית ב-1868. וייט נישא לאוקטביה אנה קולינס בשנת 1873, ובמרוצת השנים הזוג חבק חמישה ילדים.

בשנת 1875 נבחר לבית המחוקקים של מדינת מיסיסיפי ומילא תפקיד מפתח בהשבת המפלגה הדמוקרטית לשלטון המדינתי במיסיסיפי ובמפלת שלטון הרפובליקנים במהלך תקופת השיקום. וייט ישב בראש ועדה שארגנה ופיקחה על הליכי הדחה נגד נבחרי ציבור רפובליקנים בממשלת השיקום של מיסיסיפי, בהם קצין צבא האיחוד ומושל מיסיסיפי לשעבר אדלברט איימס (אנ'), סגן המושל אלכסנדר ק. דייוויס (אנ') והמפקח על החינוך ט. וו. קרדוזו, שניים מהאפרו-אמריקאים הראשונים שמילאו תפקיד פוליטי ציבורי במדינה. כולם הודחו מתפקידם.

בשנת 1886 הבחין וייט בחלון הזדמנויות לקריירה חדשה בעיר התעשייה הפורחת בירמינגהאם, והעתיק את מגוריו לאלבמה. בנוסף לעיסוקו בעריכת דין, התמיד וייט בפעילותו הפוליטית. ב-1899 היה מנהל מסע הבחירות של חבר הסנאט האמריקאי ג'ון טיילר מורגן, ב-1900 היה ציר בכינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית לקראת הבחירות לנשיאות באותה השנה, יו"ר המפלגה הדמוקרטית באלבמה וחבר בוועידת החוקה של 1901.

פעילויות אלה ואחרות זיכו את וייט בתמיכה נרחבת באלבמה כולה, מה שהוביל באפריל 1914 למינויו אל הסנאט של ארצות הברית, שם מילא את שארית כהונתו של הסנאטור ג'וזף ג'ונסטון, אשר נפטר באוגוסט 1913. במקביל, וייט מונה למועמד המפלגה הדמוקרטית בבחירות המיוחדות לסנאט. היבחרו של וייט בחודש מאי 1914 הפכה אותו לסנאטור הראשון באלבמה שנבחר לסנאט דרך בחירות ישירות. לאחר שהשלים את כהונתו של ג'ונסטון עד ראשית מרץ 1915, שב לעיסוקיו המשפטיים בבירמינגהאם.

וייט ניסה להתמודד על מושב בסנאט פעמיים נוספות: נגד ג'ון הוליס בנקהד בשנת 1918 ונגד ג'יי תומאס הפלין בבחירות 1920. שנתיים לאחר מכן, ב -1 באוגוסט 1922, נפטר וייט בבירמינגהאם ונטמן בבית העלמין אלמווד.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרנסיס וייט באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  אלברט ל. ווטסון, Frank White, באתר Encyclopedia of Alabama‏, 9 בנובמבר 2010 (באנגלית)
2. ↑  הרמן יבלוקוף, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* US Congress: W000368

 |
**טווס ירוק** או **טַוָּס בּוּרְמֶנִי** (שם מדעי: *Pavo muticus*) הוא מין של טווס, שמצוי ביערות של דרום-מזרח אסיה.

מאפיינים
--------

בית הגידול המועדף עליו הוא יער פתוח עם צפיפות נמוכה של עצים, והוא לא נראה בדרך כלל ביערות גשם. הטווס נמצא בדרך כלל בגבהים שבין 900–1000 מטרים מעל גובה פני הים. זהו מין מאוד חששן, אך קריאותיו של הזכר נשמעות לעיתים קרובות לקראת הזריחה והשקיעה, ובבוקר המוקדם. זנבו של הטווס הירוק, כמו של הטווס המצוי, ארוך במיוחד, למרות שהנוצות הירוקת והמרהיבות שלו, שמשמשות אותו בתצוגת החיזור, אינן אלא "נוצות סיכוך" (נוצות שמכסות נוצות אחרות ומסייעות לתעופה) מוארכות במיוחד.

הטווס ניזון בעיקר מחומרים צמחיים כגון זרעים, עלים, ניצנים ופירות, אך גם מחרקים כגון טרמיטים, חגבים, צרצרים ועשים. הם אף צדים לעיתים נחשים. הטווס מרבה לשוטט בחיפוש אחר מזון, אך אינו נודד. קבוצות של נקבות ואפרוחים מורכבות בדרך כלל מ-2 עד 6 פרטים.

עונת החיזור מתרחשת בין אפריל ליוני. הנקבות אינן מתקבצות להרמונות, אלא הזכר מנסה לחזר אחרי כל נקבה שמגיעה לטריטוריה שלו בזירת חיזור. הוא מרים את זנבו הארוך ומרטיט אותו. הנקבה מטילה 4–6 ביצים, והיא דוגרת עליהן במשך 26–28 ימים, עד הבקיעה. האפרוחים גדולים יותר ואפורים יותר מאשר אלה של הטווס המצוי. למרות שהאפרוחים יכולים לעוף כבר בגיל שבועיים, הם נשארים עם הוריהם למשך שנה נוספת.

מצוי בבורמה, תאילנד, סין, וייטנאם, קמבודיה ובאי ג'אווה; ייתכן שהוא נכחד בצפון הודו ובבנגלדש, והוא נכחד במלזיה. כיום יש בין כ-5,000 עד 10,000 טווסים ירוקים בטבע, המין הוכרז כנמצא בסכנת הכחדה בגלל ציד ואיבוד בתי גידול, ואוכלוסייתו כעת נמצאת בירידה.

גלריה
-----

* תקריב על הראשתקריב על הראש
* טווס ירוק עם זנב פרוסטווס ירוק עם זנב פרוס
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טווס ירוק** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IBC
 |

* טווס מצוי, באתר אויסואקס-בירדס

הערות שוליים
------------

1. ↑  טווס ירוק באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  ע"פ החלטות האקדמיה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007542308805171

 |
**ג'יימס אלן** (באנגלית: **James Browning Allen**‏; 28 בדצמבר 1912 – 1 ביוני 1978) היה חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אלבמה במשך כעשור. טרם היבחרו לסנאט, כיהן כסגן מושל אלבמה בשתי תקופות כהונה, האחת בין השנים 1955-1951 והשנייה בין השנים 1963-1967. בראשית דרכו הפוליטית היה חבר בבית הנבחרים של אלבמה ובסנאט של אלבמה.

ביוגרפיה
--------

ג'יימס אלן נולד בעיירה גדסדן באלבמה. הוא למד באוניברסיטת אלבמה ולאחר סיום הלימודים עסק בתחום המשפטים. בשנים 1938–1942 הוא היה חבר בית הנבחרים של אלבמה. בשנת 1943 הוא התגייס לצי של ארצות הברית. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה ג'יימס אלן התמודד בבחירות לסנאט של אלבמה ונבחר לכהונה בשנים 1946–1950. במשך שתי תקופות כהונה הייתה סגן המושל (בשנים 1951–1955 ובשנים 1963–1967).

בשנת 1968 ג'יימס לאן נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית תוך ניצחון על הנציג המתחרה וקבלת 76% מהבוחרים. הוא היה בין הנציגים השמרנים של המפלגה. במרץ 1974 הוא תמך במועמדות של ג'ורג' וולאס לנשיא ארצות הברית.

בהיותו חבר סנאט הוא היה נחשב לאמן הפיליבסטר.

ג'יימס אלן נפטר מהתקף לב ואשתו מריון אלן נכנסה לסנאט במקומו. בבחירות פנים מפלגתיות היא הפסידה למועמד אחר ולכן בהמשך לא התמודדה בבחירות לסנאט של ארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'יימס אלן** בוויקישיתוף
* ג'יימס אלן באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
* ג'יימס אלן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 136008372
* ISNI: 0000 0000 6323 2416
* LCCN: n78021888
* NARA: 10581312
* SNAC: w6kp9knz
* Trove: 935226
* US Congress: A000127
* VIAF: 48015587
* WorldCat: lccn-n78021888

 |
**ז'אנדו פורה פוקס** (בצרפתית: **Jeando Pourrat Fuchs**; נולד ב-11 באוקטובר 1997) הוא כדורגלן קמרוני-צרפתי המשחק בעמדת הקשר האחורי בפיטרבורו יונייטד.

קריירת מועדונים
---------------

פוקס התחיל את הקריירה שלו בקבוצות ילדים ונוער מקומיות. בקיץ 2014 הצטרף לקבוצת המילואים של סושו. ב-22 במאי 2015, פוקס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 0–1 לאורליאן. בעונת 2015/2016 הפך לשחקן הרכב בקבוצה ורשם 24 משחקים בקבוצה. ב-29 בנובמבר 2016, הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 1-1 נגד בורק-אן-ברס. ב-22 בספטמבר 2017 הורחק לראשונה בקריירה בהפסד 1–6 לאז'אקסיו.

בקיץ 2019 חתם לארבע עונות בדפורטיבו אלאבס מליגת העל הספרדית.

ב-10 בספטמבר 2019, פוקס הושאל למכבי חיפה מליגת העל. ב-25 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון קבוצתו 3–0 על מכבי נתניה. ב-28 בינואר 2020 שוחרר מהקבוצה, לאחר ששיחק במדיה שישה משחקים בלבד.

באוקטובר 2020, פוקס חתם בדנדי יונייטד מליגת העל הסקוטית.

ב-28 בינואר 2022 חתם בפיטרבורו יונייטד מהפוטבול ליג הראשונה.

### קריירת נבחרות

בצעירותו, פוקס שיחק בנבחרות הנוער של צרפת, והיה שותף לזכייה של נבחרת הנוער באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 בשנת 2016.

ב-20 בנובמבר 2018, פוקס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קמרון בהפסד 0–1 לברזיל.

תארים
-----

בינלאומי
* אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19: 2016

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אנדו פוקס** בוויקישיתוף
* ז'אנדו פוקס, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Oficial: Jeando Fuchs ya es jugador del Deportivo Alavés, Marca.com, ‏2019-06-18 (בספרדית)
2. ↑  דורון בן דור, ‏רשמי: ז'אנדו פוקס חתם לעונה אחת במכבי חיפה, באתר ONE‏, 10 בספטמבר 2019
3. ↑  מוטי פשכצקי, ‏רשמית: פוקס שוחרר מהירוקים, באתר ערוץ הספורט, ‏28 בינואר 2020
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
ד"ר **יהושע גוטליב** (1882-1941) מנהיג יהודי ציוני וחבר הסיים הפולני בשנים 1936–1938.

ביוגרפיה
--------

גוטליב נולד בפינסק למשפחה מחסידות קרלין. בצעירותו עבר עם אביו לוורשה בה הצטרף לארגון "פרחי ציון". לאחר שסיים לימודים תיכוניים בוורשה נסע לברן ללמוד משפטים והוכתר בתואר ד"ר על ידי אוניברסיטת ברן. בסיום לימודיו שב לוורשה והחל לעבוד בעיתונות היהודית בעיר. במהרה עבר ללודז', ונהיה עורך של ה"לאדזער מורנינג צייטונג". לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שב לוורשה ולאחר שהעיר נכבשה על ידי הגרמנים, והפעילות הציונית הותרה בגלוי, הוא היה ממקימי ההסתדרות הציונית בפולין. הוא האמין בציונות מעשית, פעל למען קרן היסוד והיה חבר בסיעת "עת לבנות". גוטליב היה פעיל בסינדיקט העיתונאים בפולין.

בשנת 1935 התמודד בוורשה על מקום בסיים, אך בגלל סכסוכים פנימיים בתוך המחנה היהודי הוא הפסיד למועמד האנטישמי שהתמודד מולו. בתחילת 1936 נדון ערעור שלו על תוצאות הבחירות ובעקבות זאת הוא נכנס לסיים. בסיים הוא שיתף פעולה עם הצירים היהודים האחרים, בין השאר במאבק למנוע פגיעה בשחיטה הכשרה. בבחירות שהתקיימו בסוף 1938 לא הצליח גוטליב להיבחר מחדש.

בפרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט לפינסק שנכבש על ידי ברית המועצות. בתחילת 1940 הוא נאסר על ידי שלטונות ברית המועצות. בהצופה פורסם שנאסר בניסיון לברוח לליטא. לאחר זמן שוחרר, אך נעצר שוב יחד עם אשתו ובתו שגורשו לסיביר. בשנת 1941 פורסם שמת ולאחר מכן שנטען שהתקבל ממנו אות חיים, אך פרטים מדויקים על נסיבות מותו לא נודעו. באוקטובר 1942 פורסם ששלטונות ברית המועצות הודיעו שהוא מת מדלקת ריאות.

הערות שוליים
------------

1. ↑  מ. י. פרייד, ד"ר יהושע גוטליב, דואר היום, 22 בפברואר 1933
2. ↑  ישיבה כללית של ב"כ סינדיקאט העיתונאים, הצפירה, 6 במאי 1928
3. ↑  לקראת הבחירות לסיים הפולני, דואר היום, 27 באוגוסט 1935
4. ↑  יסוד ה"קולו" היהודי בפולין, הַבֹּקֶר, 13 באוקטובר 1935
5. ↑  גוטליב מערער על הבחירות לסיים, דבר, 21 בינואר 1936
6. ↑  אושרה בחירתו של ד"ר גוטליב לסיים, הארץ, 5 במאי 1936
7. ↑  לקראת שינויים בממשלת פולין, הַבֹּקֶר, 29 באפריל 1938
8. ↑  נצחון ל"אוזון" ב"בחירות" לסיים: 5 צירים יהודים, הצופה, 8 בנובמבר 1938
9. ↑  ד"ר י. גוטליב נמלט, הארץ, 13 בנובמבר 1939
10. ↑  ד"ר י. גוטליב נאסר, הארץ, 2 בינואר 1940
11. ↑  עורכי הנאש פשגלונד וד"ר גוטליב לעבודת פרך ברוסיה, הצופה, 25 בינואר 1940
12. ↑  שועת זומרשטיין מהמאסר הסובייטי, הארץ, 8 באוגוסט 1940
13. ↑  ד"ר יהושע גוטליב עונה עד מות בקזקסטן שבסיביר?, הַבֹּקֶר, 13 במרץ 1941
14. ↑  ד"ר גוטליב והסנטור רינגל - חיים, המשקיף, 3 בנובמבר 1941
15. ↑  הלל זיידמן, ד"ר יהושע גוטליב, הַבֹּקֶר, 10 בפברואר 1946
16. ↑  ד"ר יהושע גוטליב, דבר, 7 באוקטובר 1942
**נילס פר רוברט סוודלונד** (בשוודית: **Nils Per Robert Swedlund**;‏ 16 במאי 1898 - 28 ביוני 1965) היה גנרל שוודי אשר היה המפקד העליון (מקביל לרמטכ"ל) השלישי של צבא שוודיה.

ביוגרפיה
--------

סוודלונד נולד ביבלה ב-16 במאי 1898. אביו, גוסטב, היה מאיור בצבא השוודי. דודו היה ההיסטוריון רוברט סוודלונד. אחיינו היה האדמירל סטן סוודלונד. ב-1919 התגייס סוודלונד לצבא שוודיה והוצב כלוטננט משנה ברגימנט הלסינגה. ב-1933 הוא הועלה לדרגת האופטמן, ובין 1934–1938 הוא שימש כמורה במכללת הסגל המלכותית של הצבא. ב-1940 הוא הועלה לדרגת מאיור, וב-1942 לדרגת אוברסט-לויטננט. ב-1944 הוא מונה לסגן המפקד העליון והועלה לדרגת אוברסט.

במהלך מלחמת העולם השנייה סוודלונד אימן את הכוחות הנורווגיים הגולים שנמצאו בשוודיה. לאחר המלחמה מונה למפקד רגימנט נורבטון, וב-1948 הועלה לדרגת גנרל-מיור. ב-1951 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. ב-31 במרץ של אותה שנה הוא מונה להמפקד העליון (מקביל לרמטכ"ל) והועלה לדרגת גנרל. בתקופת כהונתו בתפקיד, הוא השיק את תוכנית הגרעין השוודית. באמצעות לחץ רב על פוליטיקאים, בסוף שנות ה-50 שוודיה כבר החזיקה במעבדות מחקר גרעיניות מתקדמות, אולם הריקסדאג אסר על פיתוח נשק גרעיני והגביל את המחקר למטרות הגנה בלבד. בפועל, המחקר השוודי התקדם במהירות רבה, וב-1965 כבר הייתה לשוודיה פצצה גרעינית, ונדרשו רק 6 חודשים כדי לחמש אותה. עם זאת, שנה לאחר מכן הורתה ממשלת שוודיה על עצירה מוחלטת של תוכנית הגרעין. התכנית נזנחה סופית כאשר שוודיה חתמה על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני ב-1968.

במקביל לפיתוח הנשק הגרעיני, סוודלונד התכונן לאפשרות ששוודיה תותקף בידי ברית המועצות, ואף הכין תוכנית להקמת מחתרת שתתנגד לכיבוש סובייטי. ב-30 בספטמבר 1961 סיים סוודלונד את תפקידו כמפקד העליון והוחלף בידי טורסטן ראפ. הוא מת באופן פתאומי ב-28 ביוני 1965 במהלך מסע שיט בים אלנד, ליד חופי מרייהאמן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נילס סוודלונד** בוויקישיתוף
* נילס סוודלונד באתר ממשלת שוודיה (בשוודית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1264534051
* ISNI: 0000 0000 5151 9348
* KulturNav: 881c7a47-d741-49d0-b6ba-6e4d6618dae5
* SELIBR: 288359
* VIAF: 44282654
* WorldCat: viaf-44282654

 |
מצבות בבית הקברות היהודי בדוונטר (הו')
**הקהילה היהודית בדוונטר** קיימת לסירוגין מהמחצית השנייה של ימי הביניים ועד ימינו. הקהילה נפגעה במגפה באמצע המאה ה-14 והתחדשה שוב בסוף המאה. במהלך השואה הקהילה הצטמצמה, אחר שמרבית חבריה נרצחו, והיא שבה לפעול לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, עם מספר של עשרות חברים. כיום הקהילה היא מסורתית.

ימי הביניים
-----------

הקהילה היהודית בדוונטר נוסדה במהלך המחצית השנייה של ימי הביניים, עם שגשוג העיר והפיכתה לעיר נמל ומסחר. אזכורה הראשון הוא משנת ה'ק"ט (1349), בעת שפרצה בעיר מגפה שכילתה את הקהילה היהודית, וזו חדלה מלהתקיים בעיר למעלה מ-400 שנה.

העת החדשה
---------

בית הכנסת הגדול בדוונטר
בשנת ה'תקנ"ו (1796), תחת ממשלת הרפובליקה הבטאווית, התקבלו היהודים בדוונטר כאזרחים מן השורה עם מתן זכויות אזרח מלאות, ובשנת ה'תקנ"ז (1797) נוסדה מחדש קהילה רשמית קטנה חדשה, ונבנה בעיר בית כנסת קטן. הקהילה היהודית גדלה, ולאחר כ-100 שנה, בשנת ה'תרנ"ב (1892) נבנה בית הכנסת הגדול בדוונטר, ובית הכנסת הקטן הוסב לבית ספר עבור הקהילה היהודית. בשנת ה'תרע"ח (1918), בסוף מלחמת העולם הראשונה, החלה בקהילה היהודית פעילות של מרכז חלוצים לאומיים.

בשנת ה'ת"ש (1940) מנתה הקהילה 590 חברים, ובקיץ של ה'תש"ב (1942) החלו להישלח למחנות השמדה. בין יהודי העיר, אתי הילסום, המשוררת והכותבת היהודיה, חיה בדוונטר במהלך המלחמה עד אשר גורשה לאושוויץ. 401 מחברי הקהילה נרצחו במהלך השואה. לאחר תום המלחמה התקיימה בעיר קהילה יהודית מצומצמת מתוך אלו ששרדו את השואה. בשנת ה'תש"ז (1947), שופץ בית הכנסת הגדול מנזקיו והוא שב לתפקד כבית כנסת במשך כחמש שנים עבור הקהילה המקומית. מבנה בית הכנסת היה גדול מדי עבור הקהילה הקטנה שנותרה, והיא מכרה אותו לכנסייה הרפורמית הנוצרית בהולנד (אנ').

בסביבות שנת ה'תש"ס (2000) התאגדו הקהילות היהודיות של אפלדורן, זוטפן (Zutphen) ודוונטר והן יצרו יחד את NIG De Stedendriehoek. התפילות נערכו בבית הכנסת של זוטפן, ומדי פעם בבית הכנסת באפלדורן.

בשנת ה'תש"ע (2010) נוסדה בעיר מחדש קהילה יהודית מקומית בשם "בית שושנה", מבנה בית הכנסת הגדול הושכר לקהילה היהודית. הקהילה מונה כמה עשרות חברים. בשנת ה'תשע"ד (2013) חגגו לראשונה בקהילה היהודית החדשה את חגיגות החנוכה. בסוף חורף ה'תשע"ו (מרץ 2016) הפכה הקהילה לקהילה מסורתית[דרושה הבהרה]. בחורף של שנת ה'תשע"ח (ראשית 2018) נמכר בית הכנסת על ידי בעליו הכנסייה המאוחדת ליזם טורקי, ובהמשך, בכ' באב ה'תשע"ח (1 באוגוסט 2018), פונתה הקהילה היהודית, כשהיא נוטלת עמה את ספר התורה ותשמישי הקדושה שבבית הכנסת, ועוברת לבית הכנסת לשעבר של ראלטה.

ראו גם
------

* בית הכנסת הגדול בדוונטר

קישורים חיצוניים
----------------

* קהילת "בית שושנה", ברשת החברתית פייסבוק
* סרטון על היסטוריית הקהילה, בדף הפייסבוק של קהילת "בית שושנה"

הערות שוליים
------------

1. ↑  על העיר, ראה ערך ‏(Raalte (plaats בוויקיפדיה ההולנדית.
העיר בראילה, נמל חשוב על חוף הדנובה, נוסדה ב-1368 בשם "איבראילוב" ונכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית ב-1538. בראילה הייתה שטח כיבוש עות'מאני המנוהל ישירות על ידם עד 1829, כאשר לפי הסכם אדריאנופול הפכה לנמל של נסיכות ולאכיה.

היהודים בבראילה מוזכרים לראשונה במאה ה-15. יהודי בראילה היו ממוצא ספרדי והתגוררו בעיקר ב"רחוב היהודים", שם היו להם בית כנסת ובית קברות. אחרי שבראילה הוכרזה נמל חופשי ב-1829, נהרו יהודים רבים מחבלי נסיכות מולדובה אליה. השלטון המרכזי של נסיכות ולאכיה לא ראה זאת בעין יפה וחלק מהיהודים גורשו. השלטון המקומי מחה כנגד זאת והיה מעוניין בבוא היזמים היהודים. תחת שלטונו של בארבו שטירביי, שליט ולאכיה נפסק גירוש היהודים.

יהודי בראילה התארגנו בגילדה היהודית ובחרו בישראל בוהור להנהיגם. בוהור נהג להלשין לשלטונות על יהודים מחללי שבת וקנאותו גרמה לחלקם להתנצר.

ב-1862 התרחש פילוג בקהילה היהודית של בראילה בגלל סכסוך עם הרב מרגוליס על רקע יוזמת הקהילה לבניית היכל מודרני. בוטל המס על השחיטה ומחוסר תקציב נסגר בית החולים היהודי. ב-1862 הוקם בבראילה בית הכנסת הרפורמי הראשון בשטח הרגאט.

רבני בראילה
-----------

הרבנות של בראילה נשלטה תחילה על ידי משפחת מרגוליס. תחילה כיהן הרב יעקב (ינקל) מרגוליס, שהגיע לבראילה מחוטין. אחרי מותו כיהנו שני בניו, זלמן גודל מרגוליס ואהרון מרגוליס ולאחר מכן נכדו, ישראל מרגוליס. אחרי משפחת מרגוליס כיהן בשנים 1862 - 1873 הרב אבנר כתבן. מ-1874 כיהן הרב שלמה בר מנחם מנדל מר, מחבר הספר "דברי שלמה".

קבוצת העבודה בלדובינשט-בראילה, שהורכבה מיהודים רומנים שנשלחו לעבודות כפייה באביב 1944.

דמוגרפיה יהודית בבראילה
-----------------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **השנים** | **מספר היהודים בבראילה** | **אחוז מתוך האוכלוסייה** |
| 1828 | 21 משלמי מיסים |  |
| 1831 | 28 משלמי מיסים |  |
| 1838 | 428 |  |
| 1860 | 1,095 |  |
| 1891 | 6,752 |  |
| 1894 | 8,958 |  |
| 1899 | 9,830 | 17,5 |  |
| 1904 | 10,900 |  |
| 1910 | 10,000 |  |
| 1928 | 9,270 |  |
| 1930 | 7,246 | 8,3 |  |
| 1941 | 5,119 | 5,1 |  |
| 1942 | 5,075 |  |
| 1947 | 5,950 |
|

הערות שוליים
------------

1. ↑  Baruch Tercatin şi Lucian-Zeev Herşcovici, „Prezenţe rabinice în perimetrul românesc", Editura HASEFER, Bucureşti, 2008 - ברוך טרקטין וזאב-לוצ'יאן הרשקוביץ', "נוכחויות רבניות במרחב הרומני", הוצאת HASEFER, בוקרשט, ,2008, ע' 377
2. ↑  פנקס הקהילות רומניה, כרך א', עמוד 79, הוצאת יד ושם, ירושלים תש"ל
3. ↑  אתר א.מ.י.ר. ארגון מאוחד של יוצאי רומניה בישראל, קהילת בראילה - חיי תרבות ורוח בקהילה
4. ↑  פנקס הקהילות רומניה, כרך א', עמוד 81, הוצאת יד ושם, ירושלים תש"ל
5. ↑  בנוסף ליהודים משלמי מיסים היו גם יהודים סודיטים, שלא שילמו מיסים
6. ↑  פנקס הקהילות רומניה, כרך א', עמוד 78, הוצאת יד ושם, ירושלים תש"ל
פירוש נוסף ערך זה עוסק בתוכנית טלוויזיה ישראלית. אם התכוונתם לסוגיה בתלמוד, ראו שניים אוחזין בטלית.

**שניים אוחזין** הייתה תוכנית טלוויזיה ישראלית ששודרה בטלוויזיה החינוכית בשנים 1984- 1985 ועסקה בלימוד מושגי יסוד בתלמוד.

התוכנית שולבה בעבר כחלק מתוכנית לימודים בכיתות ז' בישיבות תיכוניות ולסדרה צורפה חוברת לימוד שנכתבה ונערכה על ידי בנימין דומוביץ.

מבנה התוכנית
------------

בסדרה הוצגו ברוך בר ואורי אוריין. בר ואוריין היו בחדר לימוד שהוסב לאולפן טלוויזיה (בר ואוריין מודעים לצלמים) ולמדו סוגיות שונות בתלמוד תוך התמקדות בהסבר מונחי יסוד. אחרי הסבר הנושא מתוך הכתוב התווכחו ביניהם על הסבר הנושא וכביכול ראו מחוץ לאולפן מקרה שקורה בתקופת התלמוד שמתייחס לנושא הנלמד ופתחו דיון עם הדמויות מהעבר. כמעט כל הפרקים עסקו בביאור מושגי יסוד בתלמוד.

### משמעות "שניים אוחזין"

שם התוכנית הוא "שניים אוחזין" במובן כפול: הסדרה מדברת על לימוד תלמוד ו"שניים אוחזין בטלית" הוא אחד הפרקים המפורסמים בתלמוד וכן מרמז השם על כך שמדובר בשני מורים שאוחזים בגמרא ולומדים אותה, את טעם הדבר מסביר ד"ר יהודה שוורץ: 

> 
> "הלימוד התלמודי הוא אקטיבי תוך משא ומתן ב"חברותא" ואילו הצפייה היא פסיבית. לימוד התלמוד הוא בעיקר טקסטואלי, ואילו המדיום הטלוויזיוני אינו מאופיין על ידי ספר ומילים. נוסף לכך לימוד התלמוד כרוך במשא ומתן מתמשך בין השותפים ללימוד, ודבר זה קשה להציגו בטלוויזיה. הפתרון לבעיות אלה נמצא במשדר הטלוויזיה באמצעות יצירת דיאלוג בין שני משתתפים: "בר" ו"אוריין". המשדר אינו בא להחליף את לימוד התלמוד אלא הוא משמש כמכשיר עזר יחד עם מדריך למורה ודפי עבודה לתלמיד".
> 
> 
> 
> 

גם שמות המורים בסדרה בעלות משמעות סימבולית: שמם של שני המורים לתלמוד **ב**רוך **ב**ר ו**א**ורי **א**וריין הם אליטרציה, שם משפחתם מרכיב ביחד את המונח "בר אוריין".
שמו של המורה של בר ואוריין מרמז על תפקידו: שלמה **מלמד**.

צוות התוכנית
------------

* עורכת ובמאית הסדרה: דניה אביאל
* במאי התוכנית: אריה בן ציון
* כתיבה: אמנון זקוב

שחקנים
* ברוך בר: איציק סיידוף.
* אורי אוריין: אבי אוריה.
* נפתלי בן-יששכר (מחליפו של אורי אוריין במספר פרקים): גבי עמרני.

שחקנים אורחים: שמוליק סגל (בתפקיד המורה של בר ואוריין, ובתפקידים נוספים), אלי גורנשטיין, עזרא דגן, רמי ברוך (בתפקיד אחד הצלמים באולפן), אסתי קוסוביצקי (בתפקיד עורכת הדין של אוריין), מיכל ז'קוב, ארמנדו ביסמוט, איתן בן-דב, דודיק סמדר, אריאל פרידן, גלעד באום, אריה בן-ציון, שי קפון.

ביבליוגרפיה
-----------

* בנימין דומוביץ, **שנים אוחזין - מדריך למורה**, משרד החינוך והתרבות תל אביב תשמ"ט.
* בנימין דומוביץ, **מאמר "שניים אוחזין -סידרה טלוויזונית להוראת מונחים, מושגים וסוגיות בתלמוד"**, כתב העת "שמעתין" תש"ן, גיליון 99 עמ' 40–46.

קישורים חיצוניים
----------------

* "שניים אוחזין", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* שניים אוחזין - כולל פרקים לצפייה, באתר הטלוויזיה החינוכית הישראלית
* עינת ברזילי, חוק וסדר, כתבה על התוכנית מאתר nrg

הערות שוליים
------------

1. ↑  חוץ מהפרק התשיעי "מי מפחד מארמית" שעסק בלימוד ארמית
2. ↑  מסכת בבא מציעא פרק ראשון
3. ↑  דוקטורט בנושא הוראת תורה שבע"פ חלק שני פרק ג', יהודה שוורץ (אתר "דעת")
4. ↑  בן תורה בארמית
**יהדות בוסניה והרצגובינה** היא קהילה יהודית החיה באזור הבלקן, באזור בוסניה והרצגובינה של היום.

היהודים הראשונים שישבו באזור זה היו יהודים סוחרים מיוון וטורקיה שהיגרו לסרייבו בשנת 1541. הטורקים שישבו במקום, ושלא אהדו את היהודים המעטים שישבו בעיר ביקשו מהשלטונות לבודד את היהודים מהם ואכן, נבנה בעיר סראייבו רובע יהודי בשם "**צ'יפוט חאן**".

היהודים סבלו תחילה ממגבלות שהטילו המוסלמים, כפי שהיה גם בשאר מדינות האסלאם, אך יחס זה השתנה עם הזמן והם זכו לזכויות שונות. היהודים שילמו לשלטונות על מנת שירשו ליהודים לסחר עם קושטא, ונציה, וינה, סלוניקי, בלגרד ומצרים. מספר היהודים גדל והוקמו קהילות גם בערים אחרות למעט סראייבו, מצבם הכלכלי של חלק מהיהודים השתפר עד מאוד וחלקם אף עזר ליהודי המדינה שלא יכלו לשלם את המיסים שהטילו עליהם השליטים המוסלמים. בתחילה חיו יהודי סראייבו תחת פסקי הלכה של רבני סלוניקי או תחת פסקי הלכה של רבני בלגרד שבסרביה שקיבלו פסקי הלכה מרבני קושטא. במאה ה-18 בא השינוי והחלה התפתחות במרכז הרבני של סראייבו ופסקי הלכה ניתנו מסראייבו לרחבי בוסניה והרצגובינה.

היהודים קיבלו זכויות רק בשנת 1840 ובשנת 1856 קיבלו זכויות נוספות שעזרו להם להתפתח ולהגיע למעמד גבוה יותר מבעבר. עם שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית ניתנה ליהודים האמנציפציה וכן התפתחה תנועת ה"השכלה". לראשונה לאחר מאות שנים שחיו בבוסניה והרצגובינה רק יהודים ספרדים הופיעו בה יהודים אשכנזים מאזור אוסטריה. בתחילה חיו שתי הקהילות בנפרד אך עם השנים התאחדו שתיהן וקמו ארגונים משותפים כגון ארגון הנוער "יהודה מכבי", "בר כוכבא" ו"בני ציון".

במהלך מלחמת העולם השנייה נשלחו יהודים רבים מבוסניה-הרצגובינה להשמדה. חלק משמעותי מיהודים הצטרף לשורות הפרטיזני והגיעו לתפקידים בכירים. מעט היהודים שנותרו לאחר המלחמה או שהקימו קהילה מחודשת בסרייבו או שעזבו לארץ ישראל.

ביולי 2018 רוססו צלבי קרס וכתובות "יודן" על בניינים בערים טוזלה וסרייבו.

כיום יש בבוסניה והרצגובינה כ-1,000 יהודים, כאשר הריכוז הגדול הוא בקהילת סרייבו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יהדות בוסניה והרצגובינה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  "יודן" וצלבי קרס על מבנים בבוסניה

| יהדות אירופה |
| --- |
| מדינות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה (סיציליה) • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בלגיה • בלארוס • בוסניה והרצגובינה • בריטניה (גיברלטר • סקוטלנד) • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • טורקיה • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • סן מרינו • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ • ברית המועצות • יוגוסלביה | אירופה |
| מדינות שההכרה בהן מוגבלת | אבחזיה • קוסובו • צפון קפריסין • דרום אוסטיה • טרנסניסטריה • נגורנו קרבאך |
| אזורים היסטוריים | אשכנז • מזרח אירופה • אוברלנד • אונטרלנד • אלזס • גליציה • קטלוניה • הקרפטים |
**עֹמַר עבד אלחמיד כראמי** (ערבית: عمر عبد الحميد كرامي; 7 בספטמבר 1934 - 1 בינואר 2015) שימש כראש ממשלת לבנון בשתי קדנציות נפרדות. בפעם הראשונה נכנס לתפקיד ב-24 בדצמבר 1990, לאחר שסלים אל-חוס התפטר, וכיהן בו עד ל-13 במאי 1992, אז התפטר בעקבות נפילת הלירה הלבנונית והמחאה הציבורית החריפה שבאה לאחריה. הוא הושבע שוב לתפקיד ב-21 באוקטובר 2004, אך התפטר ב-28 בפברואר 2005, בעקבות המחאה הציבורית נגד רצח קודמו בתפקיד רפיק אל-חרירי.

ביוגרפיה
--------

כראמי נולד בעיירה א-נורי שבצפון לבנון, בסמוך לטריפולי. גם אביו עבד אלחמיד כראמי וגם אחיו רשיד כראמי כיהנו כראשי ממשלה לפניו, וכניסתו של עמר לזירה הפוליטית נעשתה בעקבות ההתנקשות באחיו ב-1987. כראמי, עורך דין בהשכלתו, מייצג מאז 1991 את מחוז הבחירה טריפולי בפרלמנט ותומך בדבקות בהידוק הקשרים בין לבנון לבין סוריה. תמיכה זו עוררה ומעוררת ביקורת נגדו מצד לאומנים לבנונים, ובייחוד בקרב הנוצרים המרונים האנטי-סורים, הטוענים כלפיו כי שעבד את ריבונותה של לבנון להגמוניה הסורית.

לאחר רצח ראש הממשלה הקודם רפיק אל-חרירי ב-2005, האשימו חברי אופוזיציה את סוריה במעשה, ודרשו כי תסיג את כוחותיה ואת אנשי המודיעין שלה מתחומי לבנון - דרישה שנתקלה בהתנגדותו של כראמי הפרו-סורי. כמה ממנהיגי האופוזיצה אף האשימו את ממשלת כראמי במעורבות ברצח. למרות האיסור על הפגנות ציבוריות גברה המחאה הציבורית ברחובות לבנון, והאופוזיציה הודיעה על כוונתה להגיש הצעת אי-אמון בממשלתו של כראמי, דבר שאילץ אותו להגיש את התפטרותו ב-28 בפברואר 2005, ולהמשיך לכהן כראש ממשלת מעבר.

עשרה ימים לאחר התפטרותו, ובעקבות הפגנות תמיכה בסוריה שנערכו בביירות, החזיר אותו הנשיא אמיל לאחוד לתפקידו והטיל עליו להקים ממשלה חדשה. כראמי ניצל את ההזדמנות כדי לקרוא לכל המפלגות להצטרף לממשלת אחדות לאומית, אך מאמציו עלו בתוהו וב-13 באפריל נאלץ להגיש את התפטרותו פעם נוספת.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**סלים אל-חוס** | **ראש ממשלת לבנון24 בדצמבר 1990 - 13 במאי 1992** | **הבא**:**רשיד אלצלח** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**רפיק אל-חרירי** | **ראש ממשלת לבנון21 באוקטובר 2004 - 15 באפריל 2005** | **הבא**:**נג'יב מיקאתי** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1189731142
* VIAF: 6131156253574408110008
* WorldCat: viaf-6131156253574408110008

 |
**גלישת גלים** הוכרה כענף אולימפי לראשונה באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021.

היסטוריה
--------

בספטמבר 2015 הוכרזה גלישת גלים כענף חדש המועמד להיכלל במשחקים האולימפיים החל מאולימפיאדת טוקיו שתוכננה להתקיים בשנת 2020. הענף הועמד לבחינה לצד בייסבול, סופטבול, קראטה, סקייטבורדינג וטיפוס צוקים. באוגוסט 2016 הצביע הוועד האולימפי הבינלאומי בעד הכללת כל הענפים.

בשנת 2018 הכריז איגוד הגלישה הבינלאומי (ISA) שהתחרות תתקיים באוקיינוס הפתוח ולא בבריכת גלים מלאכותית, כפי שתוכנן במקור.

קאריסה מור זכתה במדליית זהב בתחרות נשים.

מבנה התחרות
-----------

באולימפיאדת טוקיו, הפעם הראשונה בה התקיימה התחרות, השתתפו המתחרים בקטגוריה אחת בלבד. התחרות התקיימה "גלשן קצר" באורך 1.8 מטר עד 2.4 מטר. בכל מקצה התחרו 4 גולשים, במסגרת זמן של 20 עד 25 דקות. השניים הטובים ביותר בכל מקצה המשיכו למקצה הבא.

טבלת המדליות
------------

### אולימפיאדת טוקיו (2020)

|  | מדינה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ברזילברזיל ברזיל | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 1. | ארצות הבריתארצות הברית ארצות הברית | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 3. | יפןיפן יפן | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 4. | דרום אפריקהדרום אפריקה דרום אפריקה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5. | אוסטרליהאוסטרליה אוסטרליה | 0 | 0 | 1 | 1 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Tokyo's five 'new' sports are only in for 2020 Games, ESPN, 4 August 2016
2. ↑  Surfing in the ocean at Tokyo Olympics: ISA president, France 24, 22 May 2018
3. ↑  בן גולדפריינד, ‏ענפי הספורט החדשים של האולימפיאדה: כל מה שצריך לדעת, באתר ‏מאקו‏‏, ‏19 ביולי 2021‏
ביטא-גלקטוז בצורת הטבעת המשושה
היטל פישר של הD-גלקטוז
**גָלַקְטוֹז** הוא חד-סוכר, המצוי בפירות חמצמצים (תפוזים, שזיפים, חמוציות, אננס), בירקות שורש (לוף, בצל, סלק סוכר) וכן בחלק ממוצרי החלב ובסוגי מסטיקים שונים. הגלקטוז הוא אחד ממרכיבי סוכר החלב (לקטוז). הלקטוז הוא דיסכריד המורכב מגלוקוז וגלקטוז. הגלקטוז, בדומה לגלוקוז הוא הקסוז.

ההבדל בין גלוקוז לגלקטוז הוא מיקום הקבוצה ההידרוקסית על פחמן C4 (כלומר הוא אפימר C4 שלו), שנמצאת מעל מישור הטבעת בגלקטוז ומתחת אליו בגלוקוז.

לאחר תהליך חימצון מתקבלות חומצה גלקטורונית (חמצון על C6), או גלקטונית (חמצון על C1). חמצון C1 ו-C6 נותן חומצה מזו גלקטרית "חומצה מוצית".

### היסטוריה

ב-1855 התגלה כי בהידרוליזה של סוכר החלב לקטוז מתקבל סוכר נוסף לגלוקוז. ב-1865 בודד לואי פסטר את החומר. השם גלקטוז (או "glucose lactique" - גלוקוז חלבי בשל מקורו בסוכר החלב) מופיע אצל מרסלין ברתלו (Marcellin Berthelot) בספרו *"Chimie organique fondée sur la synthèse"*. השם גלקטוז נגזר מהמילה γάλακτ- (gálakt-) שמשמעותה "חלב" ביוונית עתיקה, ומהסיומת הכימית "ose" המקובלת עבור סוכרים. הרמן אמיל פישר מצא את המבנה המרחבי ב-1894.

מחלות הקשורות בגלקטוז
---------------------

במחלה המטאבולית התורשתית הנדירה גלקטוזמיה חסר לתינוקות האנזים הדרוש להפיכה של גלקטוז לגלוקוז.

במחלת אי-הסבילות ללקטוז (*Lactose Intolerance*), קיים פגם באנזים בטא-גלקטוזידאז המפרק לקטוז לגלוקוז וגלקטוז. אנשים הסובלים מהמחלה אינם יכולים לעכל את הסוכר המצוי בחלב. בגופם הלקטוז עובר למעי, שם הוא מעוכל על ידי חיידקים וגורם לשחרור גז בצורת נפיחות.

ראו גם
------

* פרוקטוז
* צלולוז
* גלוקוז
* אגר

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **גלקטוז** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **גלקטוז** |

| סוגי פחמימות |
| --- |
| גאומטריה מולקולרית | אנומר • מוטרוטציה |
| חד-סוכרים | 

|  |  |
| --- | --- |
| פנטוזות | אלדופנטוזות (אראבינוז • ליקסוז • קסילוז • ריבוז) • קטופנטוזות (ריבולוז • קסילולוז) |
| הקסוזות | אלדוהקסוזות (אידוז • אלוז • אלטרוז • גולוז • גלוקוז • גלקטוז • טלוז • מנוז) • קטוהקסוזות (טגטוז • סורבוז • פסיקוז • פרוקטוז) |

 |
| דו-סוכרים | איזומלטוז • איזומלטולוז • טורנוז • טרהלוז • לקטוז • לקטולוז • מלטוז • סוכרוז • צלוביוז |
| אוליגו-סוכרים אחרים | מלטודקסטרין • ציקלודקסטרין |
| רב-סוכרים | אינולין • גליקוגן • המיצלולוז • כיטין • סיבים תזונתיים • עמילן (עמילוז • עמילופקטין) • פקטין • תאית |
**וילם פיט רכנספורך** (**Willem Piet Regenspurg**‏; 6 במרץ 1894 – 23 במאי 1966), היה אמן הולנדי רב תחומי.

רכנספורך צייר בצבעי שמן ופסטל בעיקר נופים ודוממים, היה צורף וייצר תכשיטים ומוצרי נוי רבים מזהב, כסף, ברונזה ונחושת. הוא למד קדרות ויצר כלי קרמיקה ייחודיים אגרטלים, כדים ופסלים. היה אמן אמייל ויצר תכשיטים וחפצי נוי ייחודיים המשלבים אמייל נחושת וזהב.

תולדות חייו
-----------

פיט רכנספורך נולד באנסחדה כבנה הצעיר של משפחה ענפה ומוכרת בעיר. את הכשרתו החל כחרש ברזל והתמחה בריקוע נחושת. במקביל למד ציור אצל הציירים בולינג (B.H. Boling) וחריטסן (W.Garritsen). הודות למלגה שקיבל, למד באקדמיה לאומנות בהאג את מקצוע הצורפות.

בתום לימודיו בשנת 1920 שב לאנסחדה ומיד קיבל הזמנות עבודה ממשפחות יהודיות אמידות. עבורם יצר כלי אוכל מכסף, אגרטלים וקערות מנחושת. בשנת 1928 יצר עבור בית הכנסת החדש שנבנה באנסחדה, מנחושת את נר התמיד את החנוכיה ושאר חפצי היודאיקה שמפארים את המקום עד היום. במקביל המשיך לצייר עצים גזעי עצים כרותים ואת נוף האברשים של עיר הולדתו.

הוא נישא ליט לפינג שתמכה בו והיוותה לו מקור השראה, כשנפטרה בשנות החמישים התקשה להתגבר על האובדן. לאחר שנים נישא בשנית לוילי בוטסה, שלוותה אותו עד מותו ב-1966.

עם השנים פיתח פיט טכניקה ייחודית למיצוי גוני נחושת ייחודיים ושילב אותם בפסלים של דגים, צפרדעים ולטאות.

בתקופת השפל, ערב מלחמת העולם השנייה נאלץ לעבור למרכז העיר ונתמך על ידי העיר. בזמן הכיבוש הגרמני נתפס ונשלח לגרמניה שם עבד בעבודות כפייה. אחרי המלחמה שב לאנסחדה והמשיך ליצור בחנות והאטלייה הקטן בלב העיר. לפיט לא היו ילדים ולאחר מותו הורישה אלמנתו את יצירותיו למוזיאון בעיר הנגלו (Hengelo).

יצירותיו של פיט רכנספורך
------------------------

פיט היה אדם צנוע ושקט ורק בשנת 1981 אורגנה לראשונה תערוכה של יצירותיו, שהוצגה ברייקסמוזיאום. כמעט כל היצירות בתערוכה הגיעו מאוספים פרטיים ושיקפו את יכולתו המגוונות כאמן:

* כלי אוכל וכדים מקרמיקה כסף ונחושת.
* פסלי ברונזה ונחושת.
* עבודות אימייל עדינות על רקע זהב בטכניקה ייחודית.
* חפצי יודאיקה, תכשיטים מכסף וזהב ותמונות שמן ופסטל.

### ברחבי העיר אנסחדה

* ידיות הנחושת הענקיות של דלתות היכל התרבות העירוני.
* לוח ברונזה במשקל 900 ק"ג שעיטר את כניסת בית החרושת לטקסטיל "מנקו".
* נר תמיד, נברשת נחושת והחנוכיה בבית הכנסת של אנסחדה.
* המצבה על קבר אחיו ואשתו שרוקעה בברונזה.

מקורות
------

* Begrippen: Regenspurg, Piet - de Synagoge van Enschede (בהולנדית)

קישורים חיצוניים
----------------

* פיט רכנספורך, באתר המכון ההולנדי להיסטוריה של האמנות
* מידע על תמונה ותמונה נוספת של רכנספורך המוצגות ברייקסמוזיאום

הערות שוליים
------------

1. ↑  מקור: .

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb11992423z (data)
* BPN: 93183509
* GND: 174261780
* ISNI: 0000 0003 6991 1358
* NTA: 072726644
* RKD: 65984
* VIAF: 249204325
* WorldCat: viaf-249204325

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**הרב שניאור זלמן גוראריה** (כ"ה בכסלו תרע"ב, 16 בדצמבר 1911 - א' בתשרי תשס"ד, 2004) היה חבר בהנהלות הוצאת ספרים קה"ת, ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית ואגודת חסידי חב"ד העולמית, מייסד וחבר בוועד רבני ליובאוויטש הכללי וסמנכ"ל אגודת הרבנים בארצות הברית וקנדה.

היה חסיד בולט של האדמו"ר הריי"צ מחסידות חב"ד ושל ממשיכו, רבי מנחם מנדל שניאורסון.

קורות חייו
----------

נולד לנתן ואסתר גוראריה בעיר קרמנצ'וג,
בשנת 1919 הגיעה משפחתו לחצר האדמו"ר הרש"ב מחב"ד. עקב המהפכה הבולשביקית נאלץ אביו להמיר את כל רכושו לכסף מזומן אך הכסף נשדד, לאחר תקופה נפטר אביו. האדמו"ר אימצו והחל לחנכו כבנו. כשעבר הרבי ללנינגרד מינה את החסיד מאיר שמחה חן לדאוג לחינוכו לאחר שלא נמצא לו מורה מתאים החליט חן להכניסו לישיבת תומכי תמימים בנעוול אך נתקל בהתנגדות מהנהלת הישיבה שסרבה לקבלו מפני גילו הצעיר, הרבי שלח את מזכירו יחזקאל פייגין לישיבה וזה דאג להכניסו לישיבה.

ב-1931 נשלח לישיבות ליטאיות על מנת לגרום לבחורים ללמוד חסידות ולהכניסם לחסידות חב"ד, בין השאר ביקר בישיבות מיר, פונוביץ' וקמניץ. בשנים שלאחר מכן כיהן כר"מ בישיבת תומכי תמימים בורשא, כן עסק בהוצאת קובץ "התמים".

ב-1939 היה יחד עם האדמו"ר הריי"צ בורשא, משם נמלט לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה לניו יורק יחד עם כלתו חוה, בתו של האדמו"ר מקופישניץ רבי אברהם יהושע השיל, שם נישאו. לאחר בואו של הרבי לניו יורק, החל לפקוד מדי יום את בית מדרשו ואת הישיבה והחל לשמש בה כר"מ ולאחר תקופה מונה למנהל הישיבה.

עקב קשיים כלכליים החל לעסוק בליטוש יהלומים, לאחר מכן החל לעסוק בתחומי מסחר שונים ועד מהרה התעשר.

גם לאחר פטירת רבי יוסף יצחק, ומינויו של רבי מנחם מנדל שניאורסון, נשאר הרב גוראריה בן בית אצל הרבי, בין השאר הטיל עליו הרבי להיות אחראי על בריאותה של אשתו, הרבנית חיה מושקא שניאורסון. כן, התעסק הרב גוראריה באכלוס שכונת קראון הייטס בחסידי חב"ד.

בשנת תשמ"ה (1985) מונה על ידי הרבי לחבר בהנהלת אגודת חסידי חב"ד העולמית. בצוואה שכתב הרבי בשנת תשמ"ח בה הורה על מנהלי המוסדות במצב של אחר פטירתו, הוא מופיע כחבר ההנהלה הראשית של אגודת חסידי חב"ד העולמית יחד עם הרב חיים מרדכי אייזיק חודקוב והרב דוד רסקין. על עותק הצוואה הקיים לא הופיעה חתימה, מה שעורר דיון לאחר פטירת הרבי האם הרבי אכן רצה בצורה סופית שהתפקידים יהיו בצוואה זו או שהיא הייתה טיוטה בלבד שבסופו של דבר לא אושרה. 

כל ימיו סבל מכליותיו וכן ממחלות לב, בערב ראש השנה תשס"ד, עלה לאוהל חב"ד לובביץ', וקיבל שם התקף לב, נפטר למחרת בבית החולים, הוא נקבר בניו יורק בבית הקברות מונטיפיורי בחלקת אגודת חסידי חב"ד על יד אוהל חב"ד לובביץ'.

בן דודו הוא הרב שמריהו גוראריה, חתנו של האדמו"ר הריי"צ.

לקריאה נוספת
------------

* **בכל ביתי נאמן הוא** מאת יוסי אליטוב ובנימין ליפקין, 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007412765005171

 |
**בנדיקוט ננסי ארפקי** (שם מדעי: ***Microperoryctes aplini***), הוא מין בנדיקוט קטן בסוג בנדיקוט ננסי שאנדמי למערב גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 2004 על ידי הזואולוגים טים פלנרי (אנ') האוסטרלי וכריסטופר הלגן (גר') האמריקני מדגימות שנאספו בשלושה מסעות מחקר במהלך המאה ה-20 ונחשבו במקור כשייכות למין בנדיקוט עכברי. משמעות שמו המדעי היא "חופר-כיס קטן של אפלין", על שמו של הזואולוג האוסטרלי קן אפלין.

מידע כללי
---------

הבנדיקוט הארפקי הוא המין הקטן ביותר בסדרת הבנדיקוטאים כולה: אורך ראשו וגופו 14–16 סנטימטרים ואורך זנבו 11–12 סנטימטרים. משקלו אינו ידוע, אך כנראה סביבות 100 גרם. מבנה גופו גוצי וקמור יותר מהבנדיקוט העכברי וראשו החרוטי קצר יותר. אוזניו משולשות וקצרות, ועיניו קטנות וחרוזיות. חוטמו מחודד ומותאם לנבירה בפסולת שעל אדמת היער. זנבו דקיק וארוך, ויש לו טפרים דקים וחדים. בצורה הכללית ובמראה, הבנדיקוט הארפקי נראה כגרסה מוקטנת של בנדיקוט ננסי פפואני.

הפרווה שלו בצבע חום מבריק או אדמדם בצד העליון, וחום-אפרפר בצד התחתון עם כתם לבנבן על החזה. הראש זהה לצבע הגוף, עם פס כהה על המצח ומשקפיים כהים סביב העיניים. הסנטר והלחיים לבנבנים. לאורך הגב יש לו פס שחור, ובנוסף, זוג פסים כהים רוחביים בחלק האחורי. הזנב חום בחלקו העליון ולבנבן בחלקו התחתון. חלקי הגוף החשופים (הגפיים, האף והאוזניים) בצבע ורוד.

הבנדיקוט הארפקי אנדמי לחצי המערבי של גינאה החדשה הנמצא בשליטת אינדונזיה. הוא מוגבל לאזור קטן בתוך רכס ארפק שבחצי האי ראש-ציפור (ווגלקופ). ארבע הדגימות הידועות למדע נאספו כולם בשני אתרים בגובה 1,800 ו-2,200 מטר מעל פני הים במרכז הרי ארפק סביב אגם אנגי ג'יג'י (שתי דגימות נאספו ב-1928, אחת ב-1963 ואחת ב-1986). בית הגידול שלו שוכן בתוך יער עננים טרופי ולח. אין מידע זמין אודות אורח החיים והביולוגיה של המין. הוא ככל הנראה פעיל בלילה, וניזון מחסרי חוליות וצמחים.

מצב
---

הבנדיקוט הננסי ארפקי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור **פגיע** (VU), מכיוון שככל הידוע הוא מוגבל לאזור יחיד שגודלו פחות מ-20 קילומטרים רבועים.
אף שהידע אודות היונקים באזור גינאה לוקה בחסר, ובפרט לגבי יונקים שחיים באזורים הרריים בלתי נגישים, העובדה שהמין לא נצפה בטבע מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 מלמדת על כך שהוא אכן נדיר מאוד. הבנדיקוט הארפקי מאוים מצד פגיעה בבית גידול ומלכודות וייתכן שמצבו האמיתי חמור בהרבה. הוא מצוי בשמורת הטבע של ארפק. נדרשים מחקרים נוספים לגלות את מצבו ואורח חייו, ולבדוק האם הוא קיים ברכס טמראו הסמוך לרכס ארפק.

קישורים חיצוניים
----------------

* ‏ מידע מפורט על הטקסונומיה והאנטומיה של בנדיקוט ננסי ארפקי.

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  בנדיקוט ננסי ארפקי באתר הרשימה האדומה של IUCN

| בנדיקוטאים |
| --- |
| בילביים |
| בילבי | בילבי ענק |  |
| בנדיקוטיים |
| בנדיקוט קצר-חוטם | בנדיקוט זהוב • בנדיקוט חום צפוני • בנדיקוט חום דרומי |
| בנדיקוט | בנדיקוט סרוג מערבי • בנדיקוט סרוג מזרחי • בנדיקוט חוטמני |
| בנדיקוט ניו-גינאי | בנדיקוט ענק • בנדיקוט ראפראי |
| בנדיקוט קוצני | בנדיקוט קוצני מצוי • בנדיקוט קוצני אדמוני • בנדיקוט קוצני קלרה • בנדיקוט קוצני מנזיס • בנדיקוט קוצני דוד |
| בנדיקוט ננסי | בנדיקוט ננסי מפוספס • בנדיקוט ננסי ארפקי • בנדיקוט ננסי פפואני • בנדיקוט עכברי |
| בנדיקוט סראם (סוג ומין יחיד) | בנדיקוט סראם |
נוף חוליות א-רובּע אל-ח'אלי במבט מהחלל, 2005
**א-רֻבּע אל-ח'אלי** (בערבית: **الربع الخالي**, "הרֶבע הריק"; תעתיק מדויק: אלרֻבּע אלח'אלי) הוא אזור מדברי בדרום חצי האי ערב המהווה חלק מן המדבר הערבי ונחשב לימת החולות (*erg*) הרציפה הגדולה בעולם.

א-רובּע אל-ח'אלי משתרע על שטח של כ-600 אלף קמ"ר. רובו בגבולות ערב הסעודית ומיעוטו בתימן, עומאן ואיחוד האמירויות הערביות. האזור דמוי מלבן שאורכו כ-1200 ק"מ ורוחבו כ-500 ק"מ. גובהו במערב מגיע לכ-600 מ' מעל פני הים והוא משתפל כלפי מזרח עד לגובה של כ-180 מ'. מדבר א-רובּע אל-ח'אלי שוכן באגן גאולוגי סדימנטרי (אנ'), הנתון בתוך הלוח הערבי, ופניו ברובם מכוסים בחוליות.

א-רובּע אל-ח'אלי הוא מהאזורים הצחיחים ביותר בעולם ואינו מיושב, הוא אף לא נחקר במלואו. המסעות המתועדים הראשונים של בני אירופה בתוככי א-רובּע אל-ח'אלי היו אלה של ברטרם תומאס ב-1930 ושל סנט ג'ון פילבי (אנ') ב-1932. וילפרד תסיגר חצה את האזור פעמיים בשנים 1946–1950 ופרסם את רשמיו בספרו מ-1959 "חולות ערב" (אנ'). חציית מדבר א-רובּע אל-ח'אלי היא אתגר לספורטאים ולהרפתקנים המנסים לעבור בו בהליכה, ללא תמיכה חיצונית ובמשך זמן קצר ככל האפשר.

מעריכים שבמרחביו טמונים מרבצי נפט וגז אדירים. ב-1948 התגלה בחלקו הצפון-מזרחי שדה הנפט הנחשב לגדול בעולם – שדה גוואר. שדות נפט וגז משמעותיים נמצאים בדרום-מזרח האזור בגבולות עומאן ואיחוד האמירויות, בהם שדה שייבה (אנ').

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רובע אל-ח'אלי** בוויקישיתוף
* רובע אל-ח'אלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4263198-1
* SUDOC: 200644882
* VIAF: 233796081
* WorldCat (עם VIAF): 233796081

 |
ניסוי עבירות של מערכת הזחלים של האבטיפוס, 21 בפברואר 1916
**שניידר CA1** (בצרפתית **Char Schneider CA1**) היה הטנק הצרפתי הראשון, שהוצג ב-1916, בעת מלחמת העולם הראשונה.

רקע
---

הטנק תוכנן במגמה לאפשר לכוח מסתער לפרוץ את מכשולי גדרות התיל של שטח ההפקר שהפריד בין עמדות הביצורים של מלחמת החפירות במלחמת העולם הראשונה. בהגדרה היה על הכלי להיות בעל כושר עבירות, כך שיוכל לעבור מכתשים שנפערו בשטח בשל פגזי הארטילריה מבלי להתהפך, יוכל לעבור שוחות וידרוס מכשולי תיל; יהיה בעל כוח אש עצמאי כך שיוכל להתגונן ויהיה בעל שריון שיגן על צוותו מירי נשק קל של האויב. מטרת הכלי הייתה לפרוץ דרך לחיל רגלים שיבוא בעקבותיו.

ב-16 ביוני 1915 הציג מהנדס חברת שניידר, אז'ן ברילה (Eugène Brillié), אבטיפוס של הטנק לנשיא צרפת, רמון פואנקרה. הטנק השתמש במנגנון זחלי (מזקו"ם) אשר התבסס על מנגנון הנעה של טרקטור ופותח יחד עם חברת סן שאמון (Saint Chamond). בהמשך פיתחה האחרונה טנק משלה בשם זה.

תיאור הכלי
----------

הטנק תוכנן לצוות של נהג וחמישה אנשי צוות. חימושו העיקרי היה תותח 75 מ"מ והוא צויד בשני מקלעי הוצ'קיס 8 מ"מ, משני צדדיו, שהותקנו בתוך מיגון אופייני בצורת חצי-כדור. בקדמתו הותקן ברזל-זווית להרס גדרות-תיל.

פעילות מבצעית
-------------

בספטמבר 1916 סופקו הטנקים הראשונים והטנק הופיע לראשונה בשדה הקרב ב-16 באפריל 1917 בקרב השני על האיזן. ביצועיו בשדה הקרב היו עלובים. מיגון הטנק היה דק מדי ולא הגן על צוותו, שסבל גם מאוורור לקוי. גם טווח הראיה מן הכלי היה מוגבל. למרות שנערכו מספר שינויים הטנק נזנח עד מהרה לטובת הרנו FT-17.

לקריאה נוספת
------------

* Jean-Gabriel Jeudy, **Chars de France**, E.T.A.I. 1997
* Alain Gougaud, **L'Aube de la Gloire, Les Autos-Mitrailleuses et les Chars Français pendant la Grande Guerre**, 1987, Musée des Blindés, מסת"ב 2904255028

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **שניידר CA1** |
**ניקולאי גרנדקובסקי** (ברוסית: **Николай Грандковский**; ‏  23 בפברואר 1864 - 18 במאי 1907 ) היה צייר ריאליסט רוסי שהתמחה בפורטרטים ובסצנות ז'אנר.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד לקארל גרנדקובסקי (1833-?), מזכיר מכללה, ולאשתו יקטרינה איליינה (1835–1873).

לאחר שלקח שיעורים פרטיים ממיכאיל דוליבו-דוברובולסקי (1841–1881), וקיבל את המלצתו, קיבל גרנדקובסקי מענק ממשלתי ונרשם לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה ב-1880. במהלך לימודיו קיבלו רישומיו שתי מדליות כסף מהאקדמיה האימפריאלית לאמנויות.

לאחר שסיים את לימודיו ב-1889, התיישב במוסקבה. בשנת 1891, הוא החל להציג עם הנודדים ובשנה שלאחר מכן הפך לחבר ב"אגודת מוסקבה לאוהבי האמנות". ב-1894 זכה בפרס על דיוקנו של ניקולאי זלטובצקי וב-1895 בפרס נוסף על ציורו "רחצה".

בהזמנתו של קונסטנטין סאוויצקי, הוא עבר לפנזה ב-1897 כדי לעזור לו להקים מכללה לאמנות בגלריה החדשה לאמנות אזורית פנזה. הוא הפך לאחד הפרופסורים הראשונים שם, יחד עם הפסל, קונסטנטין קלודט והאדריכל, ניקולאי ז'וקוב. הוא גם לימד בסמינר התאולוגי בפנזה .

הוא מת מטיפוס. זמן קצר לאחר מותו ערכה המכללה רטרוספקטיבה גדולה של יצירותיו.

גלריה
-----

* בשוקבשוק
* רחצהרחצה
* הירידהיריד
* סקרנותסקרנות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניקולאי גרנדקובסקי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ГТРК «ПЕНЗА» | Грандковский Николай Карлович, www.penza-trv.ru
2. ↑  Letters by Grandkovsky @ the Russian State Archive of Literature and Art.
3. ↑  History of the School

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 7015 8728
* RKD: 33311
* ULAN: 500155124
* VIAF: 96658973
* WorldCat (עם VIAF): 96658973

 |
**אלן אישאם שאט** (באנגלית: **Ellen Isham Schutt** ‏: 1873 – 1955) הייתה מאיירת בוטנית אמריקאית בתחילת המאה ה-20 של משרד החקלאות האמריקאי. עבודתה מהווה חלק מאוסף צבעי המים של הספרייה החקלאית הלאומית.

ביוגרפיה
--------

אלן אישאם שאט נולדה ב-15 באפריל 1873 באחוזת אוק גרוב בארלינגטון, וירג'יניה, לפרנסיס גריינג'ר שאט ולאמילי אליזבת תומאס שאט לבית ואליס. היא הייתה אחת משבעה ילדים, עם שני אחים וארבע אחיות. הם גדלו במה שהיא כעת צ'רידייל, וירג'יניה, שם קנה אביה אדמה לאחר מלחמת האזרחים. אביה של אלן רכש בסופו של דבר כמעט 300 דונם באזור וכיום נחשב לאחד ממייסדי צ'רידייל המודרנית.

בשנת 1906, אלן בנתה בית נאו-קלאסי גדול בצ'רידייל שהיה ידוע בשם "אלנווד". הוא נבנה כולו מבטון כהגנה מפני שריפה, ומספרים שהוא היה הבית הראשון באזור שחובר להזנת חשמל.

אלן ואמה התעניינו בגנאלוגיה ויצרו יחד עצי משפחה רבים שלא פורסמו ורישומים אחרים הנוגעים למשפחת ואליס שהועברו לאחר מכן לאגודה ההיסטורית של מרילנד.

ב-1914, השנה שבה נפטר אביה, היא נישאה לוולטר דייוויד בלקברן בפלורידה. נישואים אלה לא החזיקו מעמד, ובשנת 1917 היא נישאה לבן דודה הראשון, תומאס סמית' ואליס (1876–1949), בווירג'יניה.

אלן מתה ב-5 בדצמבר 1955 בווירג'יניה, והיא קבורה בבית הקברות של גני קולומביה בארלינגטון.

קריירה
------

שאט עבדה עבור משרד החקלאות של ארצות הברית בין השנים 1904 ו-1914, חלק מקבוצת מאיירים שכללו את דבורה גריסקום פאסמור, אמנדה ניוטון, רויאל צ'ארלס סטדמן, ג'יי מריון שול ואלזי לואר פומרוי. במהלך תקופה זו, היא ציירה למעלה מ-700 צבעי מים של פירות ואגוזים. הנושאים שלה נעו בין פירות נפוצים (תפוחים, אגוזי היקורי) לאקזוטיים (אגוזי קשיו), וציורים לא מעטים מראים נזקי פירות מעובשים, חרקים ומסיבות אחרות. סגנונה המדויק והיבש למדי הביא לצבעי מים שלעיתים נראים יותר כמו רישומים מאשר ציורים.

היא גם עיצבה כמה פירות כתפוחים ואגסים בשעווה כדי להדגים את ההשפעות של אחסון ואריזה ארוכים על פירות. היא תרמה כמה רישומים של דגימות צמחים שנאספו במקסיקו לעבודה של בריטון ורוז על הקקטוסים.

החל משנת 1911 הזמינה אוניברסיטת קליפורניה את שאט לצייר בצבעי מים את התפוחים המקומיים שמראים נזקים כתוצאה ממצבים הנעים בין מחלות ופגיעות חרקים ועד פגיעה מאחסון. חוקר אחד טוען שסדרה זו של דימויים "היפר-ריאליים" מסתכמת בייצוג מרומז של הרעיון שאין תפוח מושלם או נורמלי - זהו חזון המתאים לשאיפות של עידן מתקדם של שליטה על כוחות טבעיים כמו הריקבון.

הסדרה המלאה של 286 ציורי צבעי מים שצוירו בין השנים 1911 ל-1915 מוחזקת על ידי אוניברסיטת קליפורניה, דייוויס.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלן אישאם שאט** בוויקישיתוף
* אלן אישאם שאט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Wallis, Guy. The Wallis Family of Kent County, Maryland.
2. ↑  "National Register of Historic Places: Cherrydale Historic District, Arlington County, VA NATIONAL (VDHR 000-7821)"
3. ↑  "Schutt, Ellen Isham. Pomological Watercolors", www.library.ucdavis.edu
4. ↑  Rockwell, J.E. Visitors' Guide to the Exhibits of the Bureau of Plant Industry at the Louisiana Purchase Exposition, St. Louis, 1904. Washington, D.C.: Government Printing Office, 1904.
5. ↑  Britton, N.L. and J.N. Rose. The Cactaecae. Vols. III and IV. Washington, D.C.: Carnegie Institute, 1920.
6. ↑  The Esopus and the Anthracanose, www.academia.edu

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* DSI: 2751

 |
**סורטאוואלה** (עד 1918 **סרדובול** בפינית: **Sortavala**, ברוסית: **Сортавала**) היא עיירה ברפובליקת קרליה, רוסיה, שנמצאת בקצה הצפוני של ימת לדוגה ליד הגבול הפיני. אוכלוסיית העיירה מונה 19,235 (לפי מפקד 2010).

היסטוריה
--------

מחוז סורטאוואלה תועד לראשונה במסמכים שוודים המתוארכים לשנת 1468. מסמכים רוסיים מזכירים זאת לראשונה בשם **סרדוול** או **סרדובול** בשנת 1500. היא סופחה לשוודיה לאחר המלחמה אינגריאנית.

עם חוזה ניסטאד 1721, הצטרפה העיירה לרוסיה יחד עם שאר פינלנד העתיקה וקיבלה את השם הרוסי סרדובול. המקום התפרסם בזכות מחצבות השיש והגרניט שסיפקו חומרים הדרושים לבניית הארמונות הקיסריים בסנקט פטרבורג וסביבתה. בשנת 1812, יחד עם שאר מחוז ויפורי, הצטרפה לדוכסות הגדולה של פינלנד.

בשנת 1917 העיר נותרה חלק מפינלנד העצמאית. היא סבלה רבות מהפצצות סובייטיות המוניות במהלך מלחמת החורף ועל פי הסכם השלום שנחתם במוסקבה נאלצה פינלנד להעביר את העיירה לשליטת ברית המועצות. כל אוכלוסיית העיירה פונתה לראשונה. כמו שאר קרליה הפינית, סורטאוואלה נכבשה מחדש על ידי פינלנד בשנים 1941–1944 (בתקופת מלחמת ההמשך) ורוב המפונים חזרו לבנות מחדש את בתיהם. עם זאת, לאחר שביתת הנשק של שנת 1944, הפינים פונו שוב והעיירה רוקנה מאוכלוסייה. לאחר המלחמה יושבה מחדש על ידי האוכלוסייה הרוסית והקרלית.

עד 1940 היה חוף לדוגה דרומית-מערבית לסורטאוואלה אחד האזורים המעטים הצפופים יחסית צפונית לאיסטמוס הקרלית שאוכלסו על ידי קרלים.

ספורט
-----

### כדורגל

מועדון הכדורגל סורטאוואלה (ברוסית: ФК Сортавала) היה מועדון כדורגל קרלי שהתמודד גם באליפות פינלנד. בשנת 1993, לראשונה, היא העפילה לאליפות קרליה וסיימה במקום השלישי, וכבר בשנת 1995, בשם אנטיי (אנדריי בפינית), היא זכתה באליפות הרפובליקה והתמודדה בגביע האלופות של צפון-מערב רוסיה. בעונת 1996 בשם סורטוואלן-פאלוסאורה ("Sortavala"- Sortavalan Palloseura), הקבוצה שיחקה בליגה החמישית והרביעית בפינלנד והתמודדה בהן בשנים 1995-1998 ונדרשה לקבל אישור מהתאחדות הכדורגל הרוסית כדי להתמודד בטורנירי הכדורגל של פינלנד. בעונתה הראשונה היא זכתה באליפות נלונן במזרח פינלנד והעפילה לליגה הרביעית ובהמשך התמודדה גם בגביע הפיני בכדורגל.

אישים ידועים
------------

* אינו לוקאנן, טייס קרב פיני

ערים תאומות
-----------

* פינלנדפינלנד יואנסו, פינלנד
* פינלנדפינלנד קיטה, פינלנד
* גרמניהגרמניה בוגן (אנ'), גרמניה
* רוסיהרוסיה סרדובסק, רוסיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סורטאוואלה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סורטאוואלה

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Soviet bombing of Sortavala in pictures
2. ↑  Ammoisista ajoista...
3. ↑  В 90-е русский клуб играл в чемпионате Финляндии: футболисты возили сигареты, президент выходил на поле. Все кончилось из-за дефолта
4. ↑
5. ↑  Российские футбольные клубы - Карелия, footclubs.ru
6. ↑  ФК СОРТАВАЛА', Карелия (республика) - ИНН 1007003429, www.k-agent.ru

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4608175-6
* MusicBrainz: c54e19cc-27de-40d2-a8ee-a17bf03e35d8
* NKC: ge1149879
* VIAF: 234781161
* WorldCat: viaf-234781161

 |