recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
חכם **רפאל אלאשוילי** (כ"ז בניסן ה'תרצ"ד, 12 באפריל 1934 - כ"ג בסיון ה'תשס"ה, 30 ביוני 2005) היה מן המנהיגים הרוחניים של יהדות גאורגיה בישראל.

ביוגרפיה
--------

נולד בעיר קולאשי שבאימרתי גאורגיה הסובייטית (צפון מערב גאורגיה) לחכם יוסף ורבקה אלאשווילי. אמו הייתה בתו של הרב אהרון בותרשווילי, המנהיג הרוחני של יהודי קולאשי וכל מערב גאורגיה. למד אצל חכם אהרון אלישעשווילי וחכם יוסף מודזגוורישוולי.

עם סיום מלחמת העולם השנייה, עברו הוריו לעיר זוגדידי. בשנת תש"ח (1948) חזר חכם רפאל לקולאשי וגר אצל סבו הרב אהרון בותרשווילי. באותה תקופה למד אצל סבו ובהמשך נפתחה ישיבה לצעירים של חכם מישאל אג'יאשווילי, וחכם רפאל היה במחזור הראשון שלה. לאחר מכן למד אצל הרב יעקב דבראשוילי בכותאיסי.

בשנת ה'תשי"ג, (1953) התחתן, בשנת ה'תשי"ד הוא עבר לעיר גורי לשמש את הקהילה היהודית. באלול ה'תשי"ח חזר החכם רפאל לקולאשי על מנת להיות קרוב להוריו והתמנה לרב העיר במקום חכם יצחק מיכלאשוילי וחזן בבית הכנסת הגדול.

בי"ג באדר תשל"ב (28 בפברואר 1972) עלה חכם רפאל עם משפחתו והוריו לארץ והשתקע בשכונת חב"ד בלוד, ושירת את הקהילה כחזן. הבניין של בית הכנסת הגדול ליהדות גאורגיה בלוד הוקם בשנת תש"ן והוא שימש כרב בית הכנסת.

נפטר בכ"ג בסיון ה'תשס"ה (30 ביוני 2005). בלווייתו שיצאה מביתו בשיכון חב"ד בלוד השתתפו אלפים מיהודי גאורגיה. ספדו לו חכם משה מיכאלשוילי, הרב אליהו בקשי דורון, הרב יוסף שיינין וראובן ריבלין. נטמן בבית העלמין החדש בלוד.

חכם רפאל השאיר אחריו 3 בנים ו-4 בנות. בנו הרב אברהם אלאשוילי הוא יושב ראש "מכון הספר - תפארת רפאל", ועורכם ומחברם של ספרים תורניים.

פעולות לזכרו
------------

בעיר לוד בה התגורר ופעל נקרא על שמו "רחוב חכם רפאל", והוקם בית מדרש "תפארת רפאל". בנו, הרב אברהם אלאשוילי, הקים את הוצאת הספרים "מכון הספר - תפארת רפאל", העוסקת בהוצאת חיבורים תורניים שוניים מהספרות התורנית. תחת מסגרת זו מפעיל הרב אברהם את "הוועדה להנחלת שולחן ערוך הרב", המקיימת מדי שנה מבחן בהלכות נבחרות בשולחן ערוך הרב.

לקריאה נוספת
------------

* **לשון חכמים מרפא**, ספר המרכז חלק מדרשותיו. בהוצאת מכון הספר
* **החכם ששמר על הגחלת**, עיתון כפר חב"ד, גיליון 1147, א' בתמוז ה'תשס"ה

קישורים חיצוניים
----------------

* תפארת רפאל - אתר לזכרו
* חכם רפאל אלאשווילי, באתר "החכם היומי"
* בנימין ליפקין, איש על העדה באתר שטורעם, סיוון ה'תשס"ו
* משה ויסברג, קהילת גרוזיה ציינה עשור לחכם רפאל, באתר בחדרי חרדים, כ"ח בסיון ה'תשע"ה
* איש על העדה - סרט תיעודי על חייו ופועלו, יוטיוב
* חכם רפאל אלאשוילי בדברי תורה, יוטיוב
* מורשת יהדות גיאורגיה (גאורגיה) סרטון מיוחד שהפיקו בני המשפחה במלאת שנה לפטירת הרב, יוטיוב
* יצחק בן-חורין, הרבי של גור עיתון מעריב, 4 במאי 1990
* מידע על רפאל אלאשוילי בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית
* רפאל אלאשוילי (1934-2005), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  עיתון כפר חב"ד מס' 685 עמוד 97
2. ↑  הקהילה הגדולה ביותר של יהודים בגאורגיה באותו תקופה הייתה בעיירה קולאשי, הקהילה בעיירה מנתה כ-10,000 איש. 6 בתי כנסת פעלו בעיירה, הקהילה שמרה תורה ומצוות
3. ↑  קריאת רחוב בעיר לוד על שם חכם רפאל אלאשוילי זצ"ל - באתר מכון "תפארת רפאל"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007302565405171
* ISNI: 0000 0000 6936 4313
* LCCN: no2014023299
* VIAF: 97397984
* WorldCat: lccn-no2014023299

 |
**ענבר אפור** הוא חומר המופק על ידי מערכת העיכול של לווייתנים מסוג ראשתן גדול-ראש. במהלך ההיסטוריה השתמש האדם בחומר, בעיקר לצורכי תעשיית הבשמים.

גוש של ענבר אפור

מאפיינים
--------

ענבר אפור הוא חומר אפור-שחור, ריחני, מוצק ודמוי-שעווה. כאשר הוא טרי, לענבר האפור ריח המזכיר ים וצואה, ולעיתים מעורבבים בו צואה ודם. לאחר חשיפה ארוכה לאוויר ולשמש, צבעו של החומר משתנה לאפור בהיר והוא מקבל ריח ייחודי בעל גוון מתקתק ואדמתי.

מבחינה מולקולרית עשוי הענבר האפור ב-80% ממנו מ-Ambrein, תרכובת כימית שהיא סוג של כולסטרול וחומצה בנזואית.

שימוש בגוף הלווייתן
-------------------

מכיוון שמקורי דיונונים נמצאו בענבר האפור שבמעי הראשתנים, החוקרים משערים שהענבר האפור מסייע לראשתן לעכל את מקורם הכיטיני של הדיונונים — טרפו העיקרי. נראה כי הענבר מסייע לראשתן "לעטוף" את אותם חלקים חדים בטרפו שעלולים להזיק לקיבתו.

הענבר האפור מצוי בכמויות שונות בגופם של ראשתנים גדולי-ראש שונים, מ-14 גרמים ועד 127 קילוגרמים.

שימוש על ידי האדם
-----------------

בשל מאפייניו הייחודיים וריחו, שימש הענבר האפור במהלך ההיסטוריה האנושית בתעשיית הבשמים. במצרים העתיקה שרפו את הענבר האפור כדי שישמש כקטורת. עם זאת הענבר האפור לא היה ידוע ככל הנראה ליוונים ולרומאים.

החומר היה ידוע לערבים, אשר עשו בו שימוש ברפואה, בישול ובישום וכינוהו ענבר, ומשם מגיע שמו בשפות אירופאיות, Ambergris. כמו כן ידוע שימוש בחומר על ידי הסינים. הוא החל להיחשף לאירופה רק בימי הביניים ובמהלך המגפה השחורה האמינו כי נשיאה של כדור ענבר אפור יכולה להגן על נושא הכדור מהמחלה.

מקורו של הענבר האפור היה חידה לאנושות במשך רוב השנים. רק במאה ה-19 התברר מקורו האמיתי. שמו, "ענבר אפור", הוסיף לבלבול שכן רבים חשבו שנוצר, כמו ענבר, מעצים.

לקריאה נוספת
------------

* Floating Gold: A Natural (and Unnatural) History of Ambergris by Christopher Kemp, published in May, 2012 by The University of Chicago Press (מסת"ב 0226430367; מסת"ב 978-0-226-43036-2)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ענבר אפור** בוויקישיתוף
* עמית ולדמן, ‏דייגים בתימן מצאו "אוצר" בשווי 1.5 מיליון דולר – בבטן לווייתן, באתר ‏מאקו‏, 1 ביוני 2021
* הכלבה של המובטל מצאה גוש קיא של לווייתן בשווי 600 אלף שקל, באתר נענע 10, 31 בינואר 2013
* לראשונה: נמצאו מאובני "ענבר אפור", באתר הזנב הארוך - חדשות החיות, 20 באוגוסט 2013
* הייתם מרימים? סלע בעל מראה מוזר התגלה כשווה עשרות אלפי יורו, באתר מעריב אונליין, 13 באפריל 2016
* ענבר אפור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בתקשורת ההמונים, המונח **פילר** (מאנגלית: **Filler**, "ממלא מקום". **קטע מילואים** ע"פ האקדמיה ללשון העברית) מתאר פריט מדיה, לרוב פריט חסר חשיבות או מאיכות נמוכה, המיועד ל"מילוי מקום" פנוי בשידור טלוויזיה, ברדיו, בעיתון או באלבום מוזיקה.

בטלוויזיה
---------

בראשית ימי הטלוויזיה, רוב התוכן ששודר היה תוכן ששודר בשידור חי. כיוון ששעות השידור היו מוגבלות, שידורי הטלוויזיה נקטעו פעמים רבות ובמקומם הוצגה תבנית בדיקה על המסך. על מנת להימנע מכך, החלו רשתות שידור שונות למלא את החלל שנותר בקטעי וידאו מוכנים מראש מאיכות נמוכה, על מנת להנעים במעט את זמן ההמתנה של הצופים בין תוכנית לתוכנית הבאה אחריה.

עם הזמן, המונח החל לתאר גם קטעים בסדרות טלוויזיה שנועדו למלא את זמן המסך שמוקצה לכל פרק, שאינם קשורים לעלילה הראשית של הסדרה ואינם תורמים דבר בקידומה.

גם באנימה קיים המונח במשמעות דומה. באנימות המבוססות על מאנגה או על מדיה כתובה אחרת, המונח "פילר" מתייחס לקטעי עלילה (אשר יכולים להסתכם בפרקים שלמים, או קשתות סיפור שלמות) שאינם מבוססים על המאנגה המקורית, אינם עוקבים אחר עלילתה ואינם תורמים דבר בקידומה. הדבר נפוץ בעיקר במאנגות אשר נכתבות באופן פעיל במקביל לריצת האנימה המבוססת עליהן (בניגוד לאנימות המבוססות על מאנגות שהסתיימה כתיבתן) ואחת הסיבות לכך היא לאפשר לכותבי המאנגה "להדביק את הפער" שעשוי להיווצר כתוצאה מקצב שידור מהיר של פרקי האנימה, או להעניק להן זמן לקדם את עלילת המאנגה לפני שתעובד לטלוויזיה. דוגמאות לאנימות אשר מאופיינות בריבוי קטעי פילר הן נארוטו ובליץ'.

במוזיקה
-------

המונח "פילר" עשוי להתייחס גם לקטעים בתוך אלבום מוזיקה, לרוב קצרים באורכם ובעלי איכות הקלטה ירודה יחסית, ש"ממלאים את החלל" בין השירים באלבום. גם גרסאות כיסוי, הקלטות חיות, רמיקסים וגרסאות דמו של שירים קיימים באלבום ומצורפים אליו, עשויים להחשב לעיתים כקטעי פילר.

ראו גם
------

* שומר מסך

הערות שוליים
------------

1. ↑  קֶטַע מִלּוּאִים, באתר האקדמיה ללשון העברית
2. ↑  נורת'רופ דייוויס, Manga and Anime Go to Hollywood, מתוך מילון המונחים שבעמ' 350, הוצאת בלומסברי 2015
**Oko** (פירוש ברוסית:**עין**) הייתה מערכת סובייטית לגילוי שיגור של טיל בליסטי בין-יבשתי משטח היבשתי של ארצות הברית. המערכת הוכרזה מבצעית בשנת 1982. בשנת 1996 הסתיים פיתוח מערכת מתקדמת Oko-1 שהייתה יכולה לזהות שיגורים גם משטח הימי. מערכת זו פעלה עד לשנת 2015 והוחלפה במערכת "קופול" שמבוססת על הלוויינים מסדרה "טונדרה". המערכת פעלה במקביל למערכת DSP שפותחה בארצות הברית.

פיתוח מערכת החל בשנות ה-60 של המאה ה-20. הניסוי הראשון בוצע בשנת 1972 כאשר שוגר לוויין "קוסמוס 520". בשנת 1982 המערכת הוכרזה מבצעית. בנוסף ללוויינים המערכת כללה 2 מרכזי בקרה קרקעיות באזור מוסקבה ובאזור קומסומולסק על אמור. ב-26 בספטמבר 1983 המערכת זיהתה שיגור לכאורה. מפקד המשמרת סטניסלב פטרוב גילה אחריות, בדק לעומק את נמצב והחליט שמדובר בהפעלה שגויה של המערכת.

בשנת 1991 החלה פריסת הדור השני של המערכת שהייתה מבוססת על לוויינים מתקדמים.

בהפעלתה המערכת הייתה מבוססת על לוויינים מדגם US-K (לוויין בקרת קרקע אוניברסלי). הלוויינים היו במשקל 2400 ק"ג. לצורך הפעלה אמינה של המערכת היה צורך ב-4 לוויינים פעילים. בשנים 1975–2010 שוגרו 86 לוויינים מדגם זה. כל הלוויינים שוגרו מקוסמודרום פלסצק בעזרת משגר מדגם מולניה תחת שם "קוסמוס". הלוויין היה מצויד בטלסקופ תת-אדום ופאנל סולארי שסיפק 2.8 קו"ט. הלוויינים פעלו במסלול אליפטי גבוה. הלוויין כלל 16 מונעים לשינוי מסלול במידת הצורך. הלוויינים תוכננו ונבנו במשרד "לאבוצ'קין" ובמשרד "קומטה". בנוסף שוגרו לוויינים מדגם US-KS (לוויין בקרת קרקע אוניברסלי במיקום קבוע) שכללו מספר שיפורים טכנולוגיים. בשנים 1975–1997 שוגרו 7 לוויינים מדגם זה. כל הלוויינים שוגרו מקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר מדגם פרוטון. הלוויינים פעלו במסלול גאוסטציונרי. הלוויינים הראשונים פעלו פחות משנה. לוויינים ששוגרו בהמשך פעלו כ-20 חודשים. לוויינים ששוגרו לאחר 1985 פעלו 40 חודשים.

הדור השני של מערכת היה מבוסס על לוויינים מדגם US-KMO (לווין בקרה אוניברסלי לימים ואוקיינוסים). לוויינים אלו איפשרו לגלות שיגורים גם מהשטח הימי. על הלוויינים הותקן טלסקופ תת-אדום. הלוויינים פעלו במסלול גאוסטציונרי. משקל הלוויינים גדל ל-2600 ק"ג. בסך הכול שוגרו 8 לוויינים בשנים 1991–2012. הלוויין האחרון יצאה משימוש בשנת 2019. לווייני המערכת הוחלפו במערכת הלוויינים EKS (אנ').

קישורים חיצוניים
----------------

* רשימת לווייני US-KS
* רשימת לווייני US-K
* רשימת לווייני US-KMO
* תיאור פעולת המערכת (ברוסית)
* תיאור המערכת (ברוסית)
**משה רפס** (1883 וילנה - 1942 גולאג) היה פוליטיקאי יהודי סובייטי ופעיל הבונד ויבסקציה. היה חבר המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות מ-1919. הוא היה עורך של מספר עיתונים יידיים.

קורות חיים
----------

רפס נולד בווילנה, אביו היה סוחר יין. הוא קיבל חינוך מסורתי, למד בתלמוד תורה ולאחר מכן בבית ספר יסודי רוסי. הוא הצטרף אל הבונד עוד בהיותו נער. לראשונה הוא נעצר ב-1903 ושהה בבית הסוהר חצי שנה ושוחרר בערבות של אלף רובל. בין 1906–1913 הוא עסק בתעמולה בין פועלים יהודיים של הומל ווילנה. ב-1905 הוא השתתף בוועידה החמישית של מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית בלונדון, ב-1910 בוועידה השמינית של הבונד בלביב. שנתיים מאוחר יותר בוועידה התשיעית הוא נבחר למועצה המרכזית של הבונד. באפריל 1911 הוא היה נציגה של וילנה בוועידתה של חברת מרבי השכלה שם קידם את היידיש כשפת ההוראה בבתי ספר יהודיים עממיים.

הוא נעצר שוב ב-1913 ונשלח לצפון, אך הצליח להימלט והגיע לסנקט-פטרבורג, שם המשיך את פעילותו המפלגתית תחת שם העט ל. וייסנברג. בזמן מלחמת העולם הראשונה היה חלק מקבוצת סוציאל-דמוקרטים שרצו בניצחונה של רוסיה במלחמה, יחד עם הנריק ארליך הם היו חברי מועצה צבאית-תעשייתית שנוצרה לצורך הספקת צרכים צבאיים. בינואר 1916 הוא עמד בראש משלחת הבונד בוועידה של אורט. באמצע 1916 הוא נאסר ושוחרר רק לאחר מהפכת 1917. הוא היה נציגה של הבונד באספה המכוננת הרוסית. הוא היה אחד המארגנים של הוועדה הכלל-ארצית של יהדות רוסיה. הוא נשלח על ידי הבונד לקייב כדי לעמוד בראש נציגות התנועה במקום, כנציג התנועה הוא היה חבר הממשלה האוקראינית. הוא תמך בהתנגדות לבולשביקים, אך עם הזמן הפך לאחד מתומכיה של התנועה ונכנס לוויכוחים עם המנשביקים וגרם לפיצול בבונד וב-1 במרץ 1919 הכריז על הקמתו של קאמבונד. באותה שנה הוקם קאמפארבאנד ורפס עמד בראשו, כמו כן הוא החל לעסוק בתעמולה כנגד ארגונים יהודיים אחרים והאשים אותם בציונות ולאומנות. הוא עמד בראש ארגון החיסול של אותם ארגונים יהודיים. באוגוסט 1919 קאמפארבאנד הצטרף אל המפלגה הקומוניסטית של אוקראינה. הוא השתתף בוועידה השלישית של היבסקציה, מצד אחד הוא התנגד לחיסולה המיידי של היבסקציה, כיוון שהיה לה תפקיד חשוב ברחוב היהודי, אך מצד שני הוא התנגד גם להפיכת היבסקציה לארגון אוטונומי, לדעתו הארגון חייב היה להיות יותר מעורב במפלגה הכלל-ארצית. לאחר מכן רפס נטש כל פעילות יהודית.

ב-1920, במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית הוא נשלח לווילנה שם פיקח על פינוי חברי המפלגה והממשלה מהעיר. יותר מאוחר הוא עבד בשירות החוץ של ברית המועצות ובין השנים 1926–1927 הוא עבד בסין. בין השנים 1927 - 1928 הוא ניהל את המחלקה הבינלאומית של הסוכנות הטלגרף הרוסית. לאחר מכן עבד בתעשיית הקולנוע הסובייטית. רפס היה חבר מערכת וערך מספר כתבי עת ועיתונים ביידיש, כמו כן הוא כתב מספר ספרים, בין היתר כתב ספר על תולדות הבונד שיצא לאור בקייב בחמישה כרכים בשנת 1929.

במאי 1938 הוא נעצר ונשפט לעשר שנים ב-1940. נפטר בגולאג ב-1942.

קישורים חיצוניים
----------------

* הלל קזובסקי, משה רפס, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית)
* משה רפס, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  משה רפס, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007528653405171
* GND: 1027331750
* ISNI: 0000 0000 8458 180X
* LCCN: no89019519
* NTA: 141956372
* VIAF: 97133048
* WorldCat: lccn-no89019519

 |
**פאדי כיוף** (בערבית: **فادي كيوف**; 12 באפריל 1985 – 14 בפברואר 2004) היה ילד פלא דרוזי-ישראלי.

חייו
----

נולד בעוספיה לכרמלה וכמאל. בהיותו בגיל 5 החל לשיר באירועי חברה. בגיל 9 יצא לאור תקליט ראשון משירתו בהפקת האחים ראובני, והפך למפורסם בישראל, השתתף בתוכניות אירוח רבות בטלוויזיה הישראלית אצל דן שילון ועוד. בעיקר בשירה מזרחית בעברית ובערבית, מזוהה עם כמה להיטים בערבית המוכרים לציבור הישראלי כמו "עיישה"[דרוש מקור] "בסבוסה"[דרוש מקור] ו"מברוכּ עליכּ יא-עריס"[דרוש מקור]. ברבים מהתקליטים הוצמד לשמו הכינוי "**היהלום שבכתר**".

שיתף פעולה עם עמותות חברתיות ובעיקר עם קו לחיים.

כרבים מבני הציבור הדרוזי בישראל אחיו הגדולים שירתו בצה"ל בשירות קרבי, הוא עצמו התגייס לחיל החינוך ושירת בלהקת פיקוד צפון עד מותו.

מותו
----

בהיותו כבן 19 בשבת ב-14 בפברואר 2004, נמצא מת בביתו, כמה שעות לאחר מכן נמצא גם חברו ואיהב וואהבי, חייל אף הוא, ירוי בשדה הסמוך לכפרם. גרסת המשטרה כי השניים התאבדו עוררה זעם בקרב המשפחות (שטוענות כי ואיהב נרצח ופאדי מת מוות טבעי) באתר יזכור נרשם "נפל בעת שירותו". קבור בבית הקברות הצבאי בעוספיה.

תקליטים
-------

* לשיר ביחד (1995)
* הופעה חיה בפני חיילי צה"ל
* פאדי - עווז אל פלפילו (אלבום בערבית)
* אין כמו המדינה (1997)

קישורים חיצוניים
----------------

* פאדי כיוף, דף שער בספרייה הלאומית
* קורות החיים של פאדי כיוף, באתר "יזכור" של משרד הביטחון

הערות שוליים
------------

1. ↑  לשיר איתך באתר האחים ראובני
2. ↑  דוד רטנר, המשטרה חושדת שהזמר הדרוזי פאדי כיוף התאבד, באתר הארץ, 16 בפברואר 2004
3. ↑  אלבומים של פאדי באתר qube.co.il
4. ↑  האלבום עווז אל פלפילו באתר האחים ראובני

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007299906505171
* VIAF: 143613264
* WorldCat: viaf-143613264

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"פאדי כיוף"**.
**אלכסנדר מטבר** (ברוסית: **Александр Михайлович Тверской**‏; 1301–1339) בנו של מיכאל מטבר היה נסיך ולדימיר, שבכל התקופה הקצרה של שלטונו ניהל מאבק נגד נסיכי מוסקבה.

הכהונה הראשונה
--------------

בשנת 1318 אביו מיכאל מטבר חילק את הנסיכות שלו בין האחים דמיטרי מטבר ואלכסנדר. לאחר הריגת אביו באורדת הזהב, אלכסנדר נסע לולדימיר והתפייס עם יורי, נסיך ולדימיר. למרות זאת, היריבות בין נסיכי טבר לבין יורי לא הסתיימה. בשנת 1326 דמיטרי מטבר הרג את יורי בחצר חאן אורדת הזהב ובהתאם להחלטת החאן הוצא להורג בעצמו. כתוצאה מכך, התמנה אלכסנדר לנסיך ולדימיר וחזר לטבר. תחילת כהונתו עברה בשקט יחסית, אך בסוף קיץ 1327 לטבר הגיעה משלחת גדולה מאורדת הזהב בראשות קרוב משפחה של החאן. הם התמקמו בארמון הנסיך ואז התפשטה שמועה שראש המשלחת מתכוון להתמנות לנסיך טבר ולאסלאם את תושבי העיר. תושבי העיר פנו לנסיך אך הוא הרגיע אותם. ב-15 באוגוסט 1327 החלה התקוממות עממית שבמהלכה כל אנשי המשלחת נהרגו. בהתאם לדעת ההיסטוריונים הנסיך לא יזם את ההתקוממות, אך גם לא פעל מספיק להרגעת הרוחות. החאן יזם פעולת תגמול ובראש הכוח עמד איוואן הראשון, נסיך מוסקבה (איוואן קליטא) שהובטח לו מינוי נסיך ולדימיר לאחר סיום המערכה. הנסיך ומשפחתו נמלטו לפסקוב וערי הנסיכות שנשארו ללא הגנה צבאית נכבשו בקלות. איוואן הראשון, נסיך מוסקבה התמנה לנסיך ולדימיר ואלכסנדר החל בחיי גלות.

שנות גלות
---------

אלכסנדר התגורר בפסקוב כ-10 שנים. הוא נתמך על ידי נסיך ליטא ולא פעל לחזור לטבר.

מספר חודשים לאחר שהותו בפסקוב, הגיעו לעיר שליחים של נסיכי מוסקבה וסוזדל שניסו לשכנע את אלכסנדר לנסוע לחצר החאן. אצילי פסקוב שכנעו אותו שהדבר מסוכן וככל הנראה הוא לא יחזור משם בחיים. בלחץ איוואן קליטא, ראש הכנסייה הרוסית הכריז חרם על הנסיך ותושבי פסקוב. כתוצאה מכך, אלכסנדר עזב את פסקוב ונסע לליטא. לאחר כשנה וחצי הוא חזר לפסקוב והתמנה לנסיך. בשנת 1336 הוא שלח את בנו שלו פיודור לאורדת הזהב במטרה לגשש האם יש סיכוי להתפייסות עם החאן. בשנת 1337 הוא נסע בעצמו והופיע בחצר החאן. הוא אמר לחאן שמוכן לקבל כל החלטתו. חאן אורדת הזהב החליט לסלוח לאלכסנדר ואף החזיר לו נסיכות טבר.

הכהונה השנייה בטבר
------------------

עם החזרתו לטבר, גם כל משפחתו של הנסיך עברה מפסקוב לטבר. אומנם לא היה שקט בנסיכות. מספר נסיכי רוסיה פנו לאלכסנדר בבקשת עזרה נגד איוואן קאליטה, נסיך מוסקבה. לעומת זאת, מספר אצילי העיר שלא היו מרוצים בשלטון של הנסיך עברו למוסקבה והתלוננו נגד הנסיך.

איוואן קאליטה החליט לנצל את ההזדמנות ונסע לאורדת הזהב עם תלונות על אלכסנדר. כאשר החאן ביקש מנסיך לבוא לחצרו, הוא שלח תחילה את בנו. להזמנה השנייה הוא כבר לא היה יכול לסרב ונסע בראש משלחת גדולה. הוא שהה בחצר החאן מעל חודש באי-ודאות. עם הגעת בני איוואן קליטה החאן החליט להוציא להורג את אלכסנדר ובנו. גופותיהם הועברו לטבר ונקברו בעיר.

איוואן קליטה דאג לכך שבראש נסיכות טבר התמנה נסיך שנאמן לו ובכך קיבל שליטה מעשית על הנסיכות.

משפחתו
------

אשתו אנסטסיה נפטרה בשנת 1364.היו להם 8 ילדים:

* לב (נפטר בגיל צעיר)
* פיודור (הוצא להורג ביחד עם אביו)
* מיכאל, נסיך טבר
* וסבולוד, נסיך טבר (נפטר ב-1364)
* ולדימיר (נפרט ב-1364)
* אנדרי (נפרט ב-1364)
* מריה, אשתו של סימאון, נסיך מוסקבה
* אוליאנה, אשתו של אלגירדאס

אשתו ו-3 מילדיו נפטרו בשנת 1364 במהלך מגפה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסנדר מטבר** בוויקישיתוף
* קורות חיים (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb162963145 (data)

 |
**גבריאל ניקו ג'ורג'ו** (ברומנית: **Gabriel Nicu Giurgiu**; ‏ נולד ב-3 בספטמבר 1982) הוא כדורגלן עבר רומני, ששיחק בעמדת הקשר אחורי.

קריירה
------

ג'ורג'ו התחיל את הקריירה שלו באוניברסיטאטה קלוז' ששיחקה אז בליגה השנייה. לאחר 7 שנים בהם נכשלו מאמציו של המועדון להעפיל לליגת העל הרומנית. בינואר 2007 המועדון היה במקום הראשון בליגה כאשר ג'ורג'ו היה מבין השחקנים המובילים במועדון והוא חתם באוצלול גאלאץ עימה הגיע למקום החמישי שהוביל למוקדמות גביע אופ"א. באוגוסט 2007 חתם ברובין קאזאן. לאחר שלא זכה לדקות משחק, באוגוסט 2008 הושאל לאוצלול גאלאץ ובינואר 2009 חתם במועדון. בעונת 2010/2011 זכה עם המועדון באליפות לראשונה בתולדותיו. ביולי 2011 זכה עם המועדון בסופר קאפ לאחר ניצחון על סטיאווה בוקרשט (במשחק זה הוא שיחק 4 דקות בלבד ובעקבות פציעה הוחלף על ידי גבריאל ויליאנטי). בקיץ 2014 חתם במכבי נתניה. ב-21 במרץ 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 1-3 נגד הפועל פתח תקווה. בסיום העונה עזב את המועדון וחזר לרומניה וחתם בקונקורדיה קיאז'נה. בקיץ 2016 חזר לאוניברסיטה קלוז'.

בקיץ 2019 פרש מכדורגל.

לאחר ההצלחה עם אוצלול, במאי 2011 זומן לסגל נבחרת רומניה. ב-8 ביוני 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד ברזיל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גבריאל ג'ורג'ו** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
**רכבות אודסה** (ברוסית: **Одесская железная дорога**; באוקראינית: **Одеська залізниця**) היא מפעילת רכבות באוקראינה, האחראית על מערך הרכבות בעיר אודסה ובפרבריה. שייכת לחברת הרכבות האוקראינית. מערך המסילות שוכן על שטח ששת מחוזות באוקראינה: אודסה, מיקולאייב, חרסון, צ'רקסי, קירובוגרד וויניצה. רכבות אודסה אחראית על כ-20% הובלה ויותר מ-16% מתעבורת הנוסעים של כלל מסילות הברזל באוקראינה. באזור רכבות אודסה נמצאים נמלי ים ונהר גדולים, מה שמבטיח עומס תנועה גבוה.

היסטוריה
--------

### תקופת האימפריה הרוסית וברית המועצות

החלק הראשון של מסילת הרכבת באודסה באורך 222,52 מייל מאודסה לבירסוי עם סניף מרזדלנאה לקוצ'ורגן ועם סניף לרציף הסגר נכנס לתוקף ב-3 בדצמבר 1865 ויום זה מצוין כיום הולדתה של הרכבת באודסה.

בשלושה עשר השנים הבאות הרכבת באודסה התקיימה כמנגנון עצמאי ואז הן הפכו לחלק מחברת המניות המשותפת רכבות דרום-מערב. תחנת הרכבת הראשונה של אודסה הייתה ליד אזור אלכסיס.

סרגיי ויטה ויזמי אודסה גילו התעניינות בארגון תנועת הובלות בין מפעלים גדולים בעיר והעלו גם את הרעיון של בניית קישורי תחבורה חשובים להגנת העיר ולכן נבנה האגף סלובודקה - רומנובקה בנמל אודסה ומאוחר יותר באזור התעשייה החשוב ביותר בעיר - פרסיפ, שסימן עוד יותר את תחילתו של כיוון קולוסובסקוגו.

עם צמיחת תנועת הנוסעים, הוחלט לבנות רכבות ונחנכה תחנת הרכבת ראזדלנאיה, ונעשה שימוש בתחנה קיימת רק עבור רכבות למרחקים ארוכים. תחנת שיפוץ לרכבות הוקמה בשנת 1884 באזור השדרה האיטלקית שחלקה הסמוך נבנה מחדש בכיכר התחנה בעיר ושמה "התחנה הקטנה" כאשר התחנה הקיימת כונתה "התחנה הגדולה". כמו כן נחנך נתיב לשירות היחידות הצבאיות שנמצאות בחוף שבין המזרקה התיכונה ללוסטגרטן, שנהרס בהמשך בשנות השלושים.

פיתוח התחבורה המסילתית באודסה הלך וגדל, אך בשל השטח הקשה מסילות הרכבת הוקמו כמה קילומטרים דרומית לעיר. בניית חיבור דרכים ישיר בין העיר לתחנה דרש נפח גדול של עבודות עפר והיא נערכה מספר שנים.

### אוקראינה העצמאית

בשנת 1992 רכבות אודסה הפכה לחלק מהחברה הלאומית "רכבות אוקראינה". עם השנים בוצע חישמול למסילות הברזל, מה שאיפשר להגדיל את זרימת המכשור החשמלי ולארגן מחדש את התנועה המסילתית. אורך הקווים החשמליים הגיע ל-1,708 ק"מ (שהם 39.9% מהאורך הכולל של הרכבת). לאחר השלמת החשמול של המסילות באודסה נקלטו קטרי רכבת רבים מדגם M62.

ראו גם
------

* רכבות דונצק
* רכבות קרים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רכבות אודסה** בוויקישיתוף
* רכבות אודסה, ברשת החברתית פייסבוק

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל רכבות** |

* אתר האינטרנט הרשמי של רכבות אודסה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Большая Советская Энциклопедия. Гл. ред. Б. А. Введенский, 2-е изд. Т. 21. Кинестезия — Коллизия. 1953. 628 стр. илл.; 52 л. илл. и карт.
ציורו של אקסלי גאלן קאללה המנציח את ניסיונו של ואינמוינן ללכוד את אינו (אם כי בציור היא אינה מופיעה בגוף של דג כלשון הקלולה)
**אינו** (בפינית: **Aino**) היא דמות מהמיתולוגיה הפינית, הקאלוואלה.

דמותה
-----

אינו היא אחותו של יוֹאוּקַאהַיְינֵן (Joukahinen), מכשף צעיר ושחצן שיוצא להילחם במכשף הזקן והחכם וַאיְנֶמוֹיְנֵן (Väinämöinen) על מנת להוכיח לו כי הוא מכשף גדול ממנו. במהלך הקרב שמורכב מלחשי קסמים (בקלוולה לחשי הקסמים הם בעצם שירים שחרזו המכשפים) מוכנע יואוקאהינן ומתחנן בפני ואינמוינן שיחוס על חייו. בתמורה מבטיח לו יואוקאהינן את אחותו הצעירה והיפה כאשה. ואינמוינן הזקן והבודד מוקסם מהרעיון ומשחרר את יואוקאהינן. כששומעת איינו מה עשה אחיה היא נעצבת מאוד, על אף שאימה דווקא שמחה כי בתה עומדת להתחתן עם המכשף המפורסם המוכר בכל מרחבי הצפון. איינו העצובה מסרבת להתחתן עם וינומוינן ואומרת כי אין ברצונה לבשל, לכבס ולשמש כתכשיט למכשף הזקן והמכוער. היא יורדת אל שפת האגם, נכנסת למים ומטביעה את עצמה.

ואינמוינן נעצב מאוד על האבידה ומשוטט ימים רבים ביערות כשהוא מהרהר.
בגרסאות מאוחרות יותר של הקלוולה מסופר כי ואינמוינן מחליט לצאת אל האגם כדי לחפש את אינו. הוא משליך חכה למים וכעבור זמן קצר הוא מעלה בחכתו דג מוזר למראה. למרבה הפתעתו הדג מתחיל לדבר בקולה של איינו המוכיחה אותו על טיפשותו. ואינמוינן מנסה ללכוד את הדגה אינו אולם היא מתחמקת ממנו וחוזרת למצולות ועל אף שואינמוינן מבלה ימים רבים בניסיון לדוג אותה שוב הוא נכשל. יש המיחסים את חזרתה של איינו בצורת דג בגרסאות המאוחרות של הקלוולה כהשפעה של הנצרות שכבר חדרה לפינלנד. לדבריהם הופעתה המחודשת של אינו באה כדי להמעיט מערכו ומכוחו של המכשף ואינמוינן ולהראות כי ישנם כוחות חזקים גם ממכשף רב עוצמה זה.
כיום "אינו" הוא שם נפוץ לבנות בפינלנד. הוא מסמל אישה יפה חזקה ועצמאית שאינה נכנעת לתכתיבים של אחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אינו** בוויקישיתוף
בית הכנסת "**אהל שרה**", הידוע גם בשם "**בית הכנסת הגדול**" בעיר רחובות נחנך בשנת 1903 והיה לבית כנסת הראשון שנבנה במושבה. בית הכנסת ניצב בראש גבעה בפינת הרחובות בנימין ומנוחה ונחלה, שהייתה, בהתאם להלכה, הנקודה הגבוהה ביותר במושבה בעת בנייתו. האתר הוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.

היסטוריה
--------

כאשר הוקמה המושבה רחובות בשנת 1890 היה צורך במבנה ציבור שירכז את הפעילות במושבה, לשם כך נבנה ה"שלאש" (״צריף עץ״ ברוסית). המבנה חולק לשלושה חלקים: מטבח, מעון לחברי מנוחה ונחלה וחדר אוכל ששימש גם כתלמוד תורה ובית כנסת.

בשנת 1896 הבטיחה סימה, אשת יעקב ברוידא, נדבן וממייסדי המושבה*,* לתרום 5,000 רובל לבניית בית כנסת, שיקרא על שם אמה, שרה רבינוביץ'. אבן הפינה הונחה באותה שנה.

ועד המושבה פנה לאדריכל ברוך פפירמייסטר שיתכנן את מבנה בית הכנסת, אך התרומה לא הגיעה והבנייה התעכבה עוד שבע שנים. בתום הבניה נחנך בית הכנסת בטקס מפואר אליו הגיעו אורחים מכל הארץ, ביניהם גם הרב אברהם יצחק הכהן קוק, שכיהן אז כרבן של יפו והמושבות. האורחים התכנסו בבית כנסת הישן ב"שלאש" ומשם פנו עם ספרי התורה בתהלוכה לבית הכנסת, שם הוכנסו לארון הקודש החדש שנבנה על ידי מיכאל לוצקי, נגר המושבה.

בית הכנסת בשנת 1918בית הכנסת מעוצב בסגנון אקלקטי. במהלך השנים נוספו אגפים מצפון ומדרום למבנה המקורי, ששופץ והורחב עם הרחבה שבחזיתו.

בית הכנסת כיום
--------------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
בבית הכנסת מתקיימות עד היום שלוש תפילות ביום. אחת לחודש, בדרך כלל בשבת מברכין, מתארחים בו חזנים ידועים, העורכים את תפילות אותה שבת. תפילות אלה מושכות אליו חובבי חזנות רבים.

גלריה
-----

* 
* פנים בית הכנסת, מבט מעזרת הנשים פנים בית הכנסת, מבט מעזרת הנשים
* דלת הכניסה דלת הכניסה
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

ראו גם
------

* מנוחה ונחלה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת הגדול אהל שרה** בוויקישיתוף
* השלאש בארכיון לתולדות רחובות
* בית הכנסת הגדול - אוהל שרה בארכיון לתולדות רחובות
* אלי אלון, סיפורו של בית הכנסת הגדול ברחובות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 6 בדצמבר 2016
**סופר פיג** (ביפנית: **愛と勇気のピッグガール　とんでぶーりん**, בתרגום: ילדת-חזיר של האהבה והאומץ) היא שמה של אנימה יפנית המבוססת על מאנגה פרודית על ילדות קסם מאת טאאקו איקדה, הונפשה כאנימה על ידי ניפון אולפני אנימציה ושודרה משנת 1994 עד שנת 1995. בישראל שודרה הסדרה בפוקס קידס.

תקציר העלילה
------------

יום אחד קארין קוקובו (קאסי קארלן) אחרה לבית הספר ובדרכה פגשה חזירון צהוב ופצוע. החזירון שהיה רק רעב, הבריא ברגע שאכל מאחד התפוחים של קארין. כשקארין הגיעה לבית הספר, היא גילתה שהחזירון התגנב לתוך התיק שלה, וגרם לה להסתבך בצרות. קארין גילתה שהחזירון יכול לדבר ולעוף. החזירון נתן לה את ה"פיגומפאקט", כשהיא פתחה אותו, חרטום חזירים הופיע ממנו והתחבר לאף שלה והחזירון חשף את עצמו כנסיך טונראריאנו השלישי (איגי פיג) מכוכב בורינגו (אוינקו).

הוא הסביר לה איך לשנות צורה בעזרת הסיסמה: "בא בי בוּ בֱה בוֹ בוורין" (בדיבוב האנגלי: "עם חוטם וזנב, לצדק יש גם גב, האמת והתבונה יצאו עכשיו, בשם עוצמת אוינקו"). לאחר שאמרה את מילות הקסם קארין הפכה לחזרזירה ורודה ועוצמתית בשם בורין (סופר פיג). אולם היא העדיפה להשתנות לגיבורה כמו האלילה שלה "קיוטי צ'או" (התייחסות לגיבורת העל "קיוטי האני"). 

טונראריאנו (שעכשיו קארין קוראת לו טון-צ'אן, אבל בדיבוב האנגלי: שמו יישאר איגי) אמר לה שאם היא תאסוף 108 פנינים על ידי עשיית מעשים טובים בתור בורין, קארין תוכל להגשים את משאלתה. אוסף הפנינים מופעל בקארמה, משמעותה שאם בורין תנצל את כוחותיה סתם, היא תאבד פנינים. אבל אם היא תחשוף את זהותה בפני אנשים כולל חבריה, היא תישאר במצב של בורין לנצח.

מדבבים בגרסה העברית
-------------------

* נעמה אוזן - קארין קוקובו/בורין
* דור צויגנבום - טונראריאנו השלישי
* יורם יוספסברג - טונראריאנו השני
* שרון בורגאוקר - קואיצ'י מיזונו
* דון לני-גבאי - מאסמאי יאמאקאווה
* אורלי תגר - קאורו הידאקא
* גליה שפרינג - קייקו קורוהא
* מירון אהרונוביץ' - הירומי קאשיוואגי
* ירון מלאכי - ג'ימי מאטסומוטו
* ירון מנשה - טאקומה מושאנוקוג'י השני
* גד צ'רנובילסקי - טאקומה מושאנוקוג'י הראשון
* שלמה סדן - מאקוטו אראשי-יאמה
* תמי צוברי - בוטאן
* גיא נתיב - שינאיצ'ירו קוקובו
* יפה גבאי - שוהיי קוקובו

קישורים חיצוניים
----------------

* "סופר פיג", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "סופר פיג", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* סופר פיג, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
**אקספלויט (Exploit)** הוא קטע תוכנה או מידע המנצלים פרצת אבטחה או באג בתוכנה או בחומרה. מטרת האקספלויט היא לשנות את ההתנהגות המתוכננת של הרכיב עליו הוא מופעל בהתאם לצורכי המפעיל ולרצונותיו. שימוש באקספלויטים נפוץ על ידי האקרים למטרות הפעלת קוד תוכנה זדוני (לדוגמה, התקנת נוזקה), הסלמת הרשאות, הפיכת המכשיר לזומבי ושימוש בו בהתקפות מניעת שירות ועוד.

כתיבה
-----

אקספלויטים נכתבים ברחבי העולם בידי האקרים בעלי ידע בשפות תכנות שונות, ובחלק מהמקרים הם ניתנים להורדה חופשית ברשת האינטרנט באתרים ייעודיים לנושא. באתרים האלה קיימים בדרך כלל הסברים על מטרת האקספלויט ואופן הרצתו, עניין המייתר במידת מה את הצורך בידיעת שפות תכנות כדי לבצע התקפות האקינג אלו. לכתיבת האקספלויט ולפרסומו קודם מחקר שתכליתו מציאת חולשה באופן הפעולה של המערכת הרצויה, אשר מאפשרת לנצל אותה לצורכי התוקף.

במקרים מסוימים, בעת פרסומו האסקפלויט ינצל חולשת Zero-Day. במקרים כאלה הוא עלול להוות סיכון גבוה על המערכות הרלוונטיות, מכיוון שטרם הופץ עבורו טלאי מתאים.

בשנים האחרונות מוצעים "אקספלויט כשירות" (Exploit as a Service – EaaS) על ידי חבורות פושעי סייבר.

דרכי פעולה
----------

דרכי הפעלת האקספלויטים הן רבות ובהן:

* הרצה רגילה על המחשב המותקף על ידי התוקף (בדומה להרצת כל תוכנה אחרת). דרך פעולה זו שימושית בין היתר עבור הסלמת הרשאות.
* הרצה מתוך פלטפורמת תוכנה מתאימה, לדוגמה Metasploit.
* התקפה על מחשב מרוחק. דרך פעולה זו שימושי בין היתר עבור ניצול פרצות בתוכנות שרת מרוחקות.

התקפות אקספלויטים על מחשבים מרוחקים מאופיינות לעיתים קרובות באינטראקציה מסוימת עם המשתמש המותקף או עם המערכת המותקפת, ניצול שדות קלט בעלי יכולת חדירה למחשב מקבל הקלט, וכן שימוש בטכניקות הנדסה חברתית.

במקרים מסוימים, בהתאם לסוג הפרצה שנמצאה במערכת המותקפת, האקספלויט יכול להכיל גם Shellcode. כאשר הוא קיים, ה-Shellcode מאפשר לתוקף לקבוע את הפעולות שיתבצעו על המערכת המותקפת לאחר שנוצלה הפרצה על ידי האקספלויט.

סיווג
-----

סיווג האקספלויטים מתבצע בדרך כלל על-פי הפרמטרים הבאים:

* סוג החולשות המנוצלות. חולשה לדוגמה שניתן לנצל היא גלישת חוצץ.
* תאימות האקספלויט למערכות תוכנה שונות.
* מטרת פעילותו ותוצאתה: הסלמת הרשאות, מניעת שירות ועוד.

ראו גם
------

* האקינג
* פרצת אבטחה
* אבטחת מידע
* קוד ייעודי (Shellcode)
* בדיקת חדירות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אקספלויט** בוויקישיתוף
* exploit-db – מאגר מתעדכן של אקספלוייטים
* Mr. Robot – סדרה טלוויזיה הממחישה שימוש באקספלוייטים

הערות שוליים
------------

1. ↑  Exploit-as-a-service: Cybercriminals exploring potential of leasing out zero-day vulnerabilities | The Daily Swig, web.archive.org, ‏2021-11-23

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb18096610j (data)

 |
**הפיגוע בקראצ'י** התרחש ב-18 באוקטובר 2007 בקראצ'י, פקיסטן. שיירה ובה ראש הממשלה לשעבר בנזיר בהוטו הותקפה בפיגוע התאבדות. כחודשיים לאחר הפיגוע נרצחה בהוטו. בפיגוע נהרגו לפחות 139 בני אדם ו-450 נפצעו. רוב ההרוגים היו חברים במפלגת העם הפקיסטנית (PPP).

הפיגוע
------

הפיגוע קרה מיד עם חזרתה של בנזיר בהוטו לפקיסטן, לאחר גלות של שמונה שנים שגזרה על עצמה, בהן היא חיה בדובאי ובלונדון. בהוטו הובלה משדה התעופה לקברו של מוחמד עלי ג'ינה, שם תוכננה עצרת עם תומכיה. בשעה 0:52 (שעון מקומי) אירעו שני פיצוצים לפני הרכב שבו נסעה. שלוש ניידות משטרה נפגעו מהפיצוץ, וכ-20 שוטרים שהיו בהן נהרגו. בהוטו עצמה לא נפגעה בפיגוע.

בהוטו הובלה לבית מגוריה בקליפטון, פרבר של קראצ'י, בזמן שפצועי הפיגוע פונו לבתי חולים שונים במחוז. במסיבת עיתונאים ב-19 באוקטובר 2007 טענה בהוטו שפנסי הרחוב כובו במכוון על מנת לסייע למפגעים, וקראה להקים ועדת חקירה. ראשי מפלגת העם הפקיסטנית דרשו חקירה בידי גורמים בינלאומיים, אולם ראש ממשלת פקיסטן, שווכת עזיז, דחה את התביעה והביע ביטחון באובייקטיביות של גורמי אכיפת החוק הפקיסטניים. נשיא פקיסטן, פרבז מושארף, קרא להתקפות "קנוניה נגד הדמוקרטיה".

מפקד הפעולות הראשי של אל קאעידה בפקיסטן, פאהיד מוחמד עלי מסאלם (המכונה אוסאמה אל-קיני), עמד ככל הנראה מאחורי הפיגוע. הוא נהרג בתקיפת מל"ט בפקיסטן יחד עם סגנו, שייח' אחמד סלים סוודאן, ב-1 בינואר 2009.

בייטוללה מחסוד, מנהיג ארגון הטליבאן בפקיסטן, נחשד גם הוא במעורבות בפיגוע. הוא נהרג בתקיפת מל"ט בפקיסטן באוגוסט 2009.

קישורים חיצוניים
----------------

* סוכנויות הידיעות, פקיסטן: 136 הרוגים בתקיפת השיירה של בוטו, באתר ynet, 19 באוקטובר 2007

הערות שוליים
------------

1. ↑  סוכנויות הידיעות, דיווח: חוסל מתכנן הפיגוע במלון מריוט בפקיסטן, באתר ynet, 9 בינואר 2009.
**צרקנו** (בסלובנית: **Cerkno**) היא עיירה בסלובניה כ-50 ק"מ מליובליאנה. אוכלוסייתה מונה כ-1,425 תושבים. העיירה מהווה מרכז מנהלי של אזור "גבעות צרקנו". המועצה המקומית שמרכזה בצרקנו כוללת כ-30 יישובים בסביבה ומתגוררים בה כ-5 אלף תושבים.

היסטוריה
--------

האזור היה מאוכלס עוד בתקופת רומא העתיקה ועל כך מעידים שרידים של מבצר רומי.

היישוב הוזכר לראשונה בשנת 1257. במהלך המאה ה-16 האזור עבר לשליטת הבסבורג ונכלל ב-Gefürstete Grafschaft Görz und Gradisca. בשלבים האחרונים של מלחמת העולם הראשונה השטח נכבש על ידי איטליה והוא סופח על ידה. הוא היה חלק של איטליה עד לשנת 1943. האזור היה בין המרכזים החשובים של פעילות פרטיזנים בסלובניה. בעיירה הוקם בית החולים הפרטיזני פרנייה. בספטמבר 1943 העיירה שוחררה על ידי לוחמים יוגוסלבים.

בקרבת העיירה נמצא קבר אחים של מתנגדי הקומוניסטים שנרחצו בפברואר 1944 כנקמה על מתקפה בה נהרגו פעילים קומוניסטים.

בין הבניינים הבולטים בעיירה כנסייה שנבנתה בשנת 1714.

בשנת 1984 כ-10 ק"מ מהעיר נפתח אתר סקי. הוא כולל 8 רכבלים באורך 300–1900 מ' שמעלים את הנוסעים עד לגובה של כ-1300 מ' ו-18 ק"מ מסלולי ירידה מההר.

באביב נערך בעיר פסטיבל מסכות פופולרי. כמו כן בכל קיץ נערכת תחרות אופני הרים.

דרך האזור עובר כביש מהיר A1 שמתחיל בגבול עם אוסטריה, עובר דרך ליובליאנה ומסתיים בחוף הים בקופר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צרקנו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של צרקנו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007482410105171
* GND: 4306519-3
* LCCN: n2005015524
* VIAF: 151478544
* WorldCat: lccn-n2005015524

 |
**מיכאיל איוואנוביץ' ברסוקוב** (ברוסית: **Михаил Иванович Барсуков**; נולד ב-8 בפברואר 1947 בליפצק) הוא איש שרות הביטחון הסובייטי ורוסי ששירת כמנהלהּ של שירות הביטחון הפדרלי.

ביוגרפיה
--------

מיכאיל ברסוקוב נולד בעיר ליפצק ולאחר סיום בית הספר התגייס לצבא. בשנת 1964 החל לשרת ביחידת ק.ג.ב המוצבת בקרמלין.

בשנים 1966-1970 למד במכון הצבאי הגבוה ע"ש המועצה העליונה של הרפובליקה הסוציאליסטית הרוסית במוסקבה.
ב-1979 למד באקדמיה הצבאית ע"ש פרונזה.

בשנת 1989 קודם לסגן מפקד גדוד הקרמלין. במהלך הפוטש של אוגוסט תמך בבוריס ילצין ולכן קודם. בשנת 1992 עד 19 ביולי 1995 היה ראש מינהל האבטחה הראשי. במהלך שנת 1993 התקרב מאוד לנשיא בוריס ילצין והיה בין היועצים הקרובים. ביולי 1995 הוענקה לו דרגת "גנרל ארמייה" - הדרגה ה-2 בסדר הדרגות הרוסי.

ביולי 1995 מונה לראש שירות הביטחון הפדרלי. בשנים 1995-1996 היה חבר במועצת הביטחון של הפדרציה הרוסית. היה פעיל בפעילות ביטחונית הקשורה עם מלחמת צ'צ'ניה הראשונה.

ב-1996 היה חבר במטה הבחירות של הנשיא ילצין שהתמודד בבחירות הנשיאותיות. ב-20 ביוני 1996 פוטר מתפקיד מנהל שירות הביטחון הפדרלי, בעקבות שערורייה שפרצה בעניין מאסרם של פעילי קמפיין הבחירות של ילצין סרגיי ליסובסקי, ארקדי יבסטאפייב עם סכומי מזומנים גדולים.

מספטמבר 1997 שירת בתפקידים שונים במערך האבטחה הרוסי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיכאיל ברסוקוב** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה באתר Agentura.ru

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**סרגיי סטפאשין** | **ראשי שירות הביטחון הפדרלי  דגל מנהל הפס"ב20 ביולי 1995 - 20 ביוני 1996** | **הבא**:**ניקולאי קובאלב** |
**ואש** (בהונגרית: **Vas**, בגרמנית: **Eisenburg**, בסלובנית: **Železna županija** או **županija Železna**) הוא מחוז במערב טרנסדנוביה שבהונגריה. ממערב גובל המחוז באוסטריה ומדרום מערב בסלובניה. מצפון הוא גובל במחוז גיור-מושון-שופרון, ממזרח במחוז וספרם ומדרום במחוז זאלה. בירת המחוז היא סומבטהי.

היסטוריה
--------

מחוז ואש ההיסטורי היה מבין הראשונים שנוסדו בתקופת ממלכת הונגריה על ידי אישטוון הראשון. ב-1920, בעקבות הסכם טריאנון, הועברו חלקים מהמחוז לאזור בורגנלנד שבאוסטריה. חלק קטן נוסף הועבר ליוגוסלביה של אז ונמצא היום בתחומה של סלובניה באזור פומורסקה.

פני השטח של המחוז מגוונים: מחצית משטחו הוא מישורי במערבו הוא הררי ובדרום מערב הוא מכוסה בגבעות. במחוז 12 ערים ובסך הכל 261 יישובים. רוב אוכלוסיית המחוז גרה ביישובים עירוניים. כ-60% מהיישובים הכפריים הם כפרים קטנים או זעירים בני פחות מ-500 תושבים. במחוז מתגורר מיעוט סלובני קטן סמוך לגבול עם סלובניה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ואש** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ואש
* ואש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| מחוזות הונגריה |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| באץ'-קישקון • באראניה • בורשוד-אבאוי-זמפלן • בקש • גיור-מושון-שופרון • הווש • היידו-ביהר • ואש • וספרם • זאלה • טולנה • יאס-נאג'קון-סולנוק • נוגראד • סבולץ'-סטמאר-ברג • פייר • פשט • צ'ונגראד-צ'נאד • קומארום-אסטרגום • שומוג' |  |

 |
| עיר הבירה בודפשט |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb15058974v (data)
* GND: 4448195-0

 |
**גיורגה איוואנוב** (במקדונית: **Ѓорге Иванов**, נולד ב-2 במאי 1960) הוא נשיא מקדוניה הצפונית (עד 2019 נשיא מקדוניה) בשנים 2009–2019.

ביוגרפיה
--------

איוואנוב נולד ב-2 במאי 1960 בדרום מזרח מקדוניה, עוד בימי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. בגיל 27 עבר לבירת המדינה סקופיה, ושם הוא מתגורר עד היום. נשוי ואב לבן.

איוואנוב היה פעיל מבחינה פוליטית מאז התקופה היוגוסלבית, כאשר פעל למען פלורליזם פוליטי וכלכלת שוק. לאורך השנים התמחה בניהול פוליטי, וייסד ארגונים אזרחיים רבים. הקריירה המקצועית שלו החלה ב-1988, כשהיה עורך בערוץ השידור הלאומי של מקדוניה. מאוחר יותר הוא לימד פילוסופיה פוליטית בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת סקופיה. בשנת 1999 התמנה לפרופסור אורח באוניברסיטת אתונה ביוון. בשנת 2008 הפך לנשיא המועצה להשכלה גבוהה במדינה.

ב-25 בינואר 2009 הוצע כמועמד לנשיאות המדינה על ידי מפלגת VMRO-DPMNE, למרות שלא היה חבר בה. הוא לבסוף ניצח גם בסיבוב הראשון (עם רוב של 35%) וגם בסיבוב השני (עם רוב של כ-60%). עם כניסתו לתפקיד, הציב לעצמו יעדים שכללו הצטרפות לאיחוד האירופי ונאט"ו, התאוששות כלכלית, יציבות חברתית וחיזוק היחסים עם המדינות הסובבות, ובמיוחד עם יוון. בטקס השבעתו נכחו נשיא קרואטיה סטייפן מסיץ', נשיא סרביה בוריס טאדיץ', נשיא מונטנגרו פיליפ וויאנוביץ' ונשיא אלבניה באמיר תופי. כמו כן, נכחו גם פקידים צבאיים, ראשי הקהילות הדתיות במקדוניה ושגרירים זרים במדינה. יום לאחר השבעתו, שלח איוואנוב מכתב לנשיא ארצות הברית ברק אובמה, בו הדגיש את מטרת מקדוניה להצטרף לנאט"ו ולאיחוד האירופי.

בשנת 2014 קיבל דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מוסקבה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גיורגה איוואנוב** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1202638023
* ISNI: 0000 0004 0213 5582
* LCCN: n2013019529
* NLP: a0000003238897
* VIAF: 297336520
* WorldCat: lccn-n2013019529

 |
**וייקם** (מליאלם: **വൈക്കം**; אנגלית: **Vaikom** או **Vaikam**) היא העיר הראשית של נפת וייקם בצפון המערב של מחוז קוטיים במדינת קרלה בהודו. הגבול המערבי של העיר הוא אגם ומבנד, וחוצים אותה יובלים של נהר מובטופולה.

בלב העיר נמצא פסל לאל שיווה, שמדי חודש נובמבר נערכות בו חגיגות מיוחדות. העיר ידועה בשל אירועי וייקם סאטיאגרהא, מחאה למען זכויות בני הקאסטות הנמוכות ללכת בשבילים ליד המקדש.

היסטוריה
--------

תיבת דואר בווייקם
אנדרטה לזכר וייקם סאטיאגרהא
וייקם הייתה חלק מהממלכה העתיקה ונמלה נדו. בשנת 1742 היא צורפה למדינתו של המהרג'ה של טרוונקור.

וייקם היא האתר של "וייקם סטיאגרהא", מחאה למען שווין בין בני כל הקאסטות בהודו. המחאה, שגם מוהנדס גנדי היה מעורב בה, זכתה להצלחה חלקית, ובני הקאסטות הנמוכות קיבלו גישה לחלק מהדרכים שלפני־כן היה אסור להם ללכת בהם.

כלכלה
-----

הכלכלה המסורתית של וייקם מבוססת על גידול קוקוס ואורז וכן על דיג. בעת החדש הוקמו באזור גם תעשיות אגוז מוסקט, פלפל שחור, לטקס, תיירות ותכנה.

אוכלוסייה
---------

לפי המרשם של שנת 2011, בווייקם גרו 23,234 אנשים, מהם 11,304 גברים ו־11,930 נשים. רמת האוריינות היא 96.84%; 98.3% מהגברים ו־95.47% מהנשים יודעים קרוא וכתוב.

אנשים ידועים
------------

וייקם היא מקום הולדתם של הסופרים וייקם מוחמד בשיר ונ' מונהן, ושל המוזיקאית וייקם ויג'יאלקשמי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וייקם** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Vaikom, General Information". *Kerala*. Government of Kerala. נבדק ב-2013-06-16.

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007469594305171
* LCCN: no00014673
* VIAF: 157375900
* WorldCat (עם VIAF): 157375900

 |
פרופסור גדעון דגן מקבל את הפרס מידי מלך שוודיה קרל השישה עשר גוסטב, 1998
**פרס המים של סטוקהולם** מוענק בשוודיה מדי שנה מאז 1991 לאישים וגופים שפעילותם תרמה לשימור מקורות המים בעולם ולהגנתם ולשיפור תנאי אספקת מים, שתרם לבריאותם ולרווחתם של תושבי כדור הארץ ולמערכת האקולוגית שלו.

זהות זוכה הפרס מוכרזת מדי שנה ביום המים הבינלאומי, 22 במרץ. הפרס מוענק לזוכה על ידי קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה, שהוא פטרון הפרס, בשבוע המים העולמי בסטוקהולם בחודש אוגוסט. הטקס נערך בבית העירייה של סטוקהולם.

הפרס - פסל בדולח ומענק בן 150 אלף דולר - ממומן על ידי קרן המים של סטוקהולם בניהולו של מכון המים הבינלאומי של סטוקהולם (SIWI).

במהלך ועידת שבוע המים מוענקים מדי שנה גם **פרס המים הצעיר של סטוקהולם** ו**פרס המים לתעשייה של סטוקהולם**. גם הם מנוהלים על ידי מכון המים הבינלאומי של סטוקהולם.

**פרס המים בישראל** 

החל משנת 2000 משתתפת ישראל בתחרות הבינלאומית. תחרות פרס המים של שטוקהולם לנוער בישראל נוסדה על מנת לעורר מודעות לבעיית שימור מקורות המים בקרב הנוער הישראלי, ולעודד אותו לעסוק בכתיבה מדעית בנושא זה. כחלק מהתחרות כותבים בני הנוער עבודות מחקר בתחום מציאת פתרון למשבר המים, בכל ההיבטים – המדעי, החברתי, ההיסטורי והאמנותי. 

התחרות מתקיימת בחסות הפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל-אביב ובתמיכת קרן רחל ומנואל קלצ'קי וג'ואיש נשיונל פאנד JNF ארה"ב, אשר תמיכתה מוקדשת לזכרו של מר זאבי כהנוב ז"ל, לשעבר השליח הבכיר של קק"ל בארה"ב. התחרות מתנהלת תחת הנהגתו האקדמית של פרופ' גדעון דגן, חתן פרס המים של שטוקהולם לשנת 1998 וחתן פרס ישראל.

בתחרות רשאים להשתתף בני נוער (14-19), הכותבים עבודת חקר הן ברמה מצומצמת של פרויקט הערכה חלופית או פרויקט חקר בחטיבה; והן ברמה מורחבת של עבודת גמר, פרויקט גמר או פרויקט העשרה אישי מחוץ לתכנית הלימודים. הזוכים והמורה המלווה את הפרויקט נשלחים לתחרות הבינלאומית בשטוקהולם ובנוסף לכך התלמידים מקבלים זכאות למלגת לימודים לשנה אחת באוניברסיטת ת"א.

הזוכים בפרס
-----------

* 2021 - סנדרה פוסטל, ארצות הברית
* 2020 - ג'ון שרי, קנדה
* 2019 - ג'קי קינג, דרום אפריקה
* 2018 - ברוס ריטמן, ארצות הברית ומארק ואן לוסדרכט, הולנד
* 2017 - סטפן מקאפרי, ארצות הברית
* 2016 - ג'ואן רוז, ארצות הברית
* 2015 - רג'נדרה סינג, הודו
* 2014 - ג'ון בריסקו, ארצות הברית
* 2013 - פיטר מורגן, זימבבואה
* 2012 - המכון הבינלאומי לניהול מים
* 2011 - סטפן קרפנטר, ארצות הברית
* 2010 - ריטה רוסי קולוול, ארצות הברית
* 2009 - בינדשוואר פאטאק, הודו
* 2008 - ג'ון אנתוני אלן, בריטניה
* 2007 - פרי מקארתי, ארצות הברית
* 2006 - אזיט ביסווס, הודו
* 2005 - המרכז למדע וסביבה, הודו
* 2004 - סוון אריק יורגנסן, שוודיה, וויליאם מיטש, ארצות הברית
* 2003 - פטר וילדרר, גרמניה
* 2002 - איגנסיו רודריגז-איטורבה, ארצות הברית
* 2001 - טאקאשי אסאנו, ארצות הברית
* 2000 - קאדר אסמל, דרום אפריקה
* 1999 - ורנר סטום, שווייץ, וג'יימס מורגן, ארצות הברית
* 1998 - גדעון דגן, ישראל
* 1997 - פיטר איגלסון, ארצות הברית
* 1996 - יורג אימברגר, אוסטרליה
* 1995 - WaterAid, בריטניה
* 1994 - טאקשי קובו, יפן
* 1993 - מדהב אטמראם צ'יטאל, הודו
* 1992 - המחלקה להנדסת סביבה, האוניברסיטה הטכנית של דנמרק
* 1991 - דוד שינדלר, קנדה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרס המים של סטוקהולם** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פרס המים של סטוקהולם (באנגלית)
* אתר הפרס
	+ מידע על כלות וחתני הפרס
		- אתר התחרות הישראלית
			* כתבה על התחרות בישראל ב-2023
**קומארום-אסטרגום** (בהונגרית: **Komárom-Esztergom**) הוא מחוז בחלקה הצפוני של טרנסדנוביה, הונגריה. בצפונו זורם נהר הדנובה, המהווה גם את הגבול הבינלאומי עם סלובקיה, ממזרח הוא גובל עם מחוז פשט, מדרום עם מחוזות פייר ווספרם וממערב עם מחוז גיור-מושון-שופרון. בירת המחוז היא טטבאניה.

מחוז קומארום-אסטרגום הוא הקטן ביותר בשטחו מכל מחוזות הונגריה אך מדורג במקום השני מבחינת צפיפות האוכלוסייה. כשני שלישים מהאוכלוסייה גרים ביישובים עירוניים. במחוז 12 ערים ובסך הכל 76 יישובים.

היסטוריה
--------

שמו הנוכחי של המחוז ניתן לו ב-1990 לאחר ששטחו הנוכחי של המחוז נקבע ב-1950 במסגרת הגדרה מחודשת של המחוזות בהונגריה. הוא נוצר על ידי איחוד שני מחוזות היסטוריים: קומארום (בלטינית: Comitatus Comaromiensis) ואסטרגום (בלטינית: Comitatus Strigoniensis), שנוסדו בתקופת ממלכת הונגריה. ב-1920, בעקבות הסכם טריאנון, הועברו החלקים הצפוניים של המחוזות ההיסטוריים קומארום ואסטרגום (החלקים שמעבר לגדה השמאלית של הדנובה) לצ'כוסלובקיה של אז. היום נמצאים שטחים אלה בתחום סלובקיה כחלק ממחוז ניטרה. 
בשנות ה-50 של המאה העשרים, בתקופת השלטון הקומוניסטי תחת הנהגתו של מתיאש ראקושי המחוז עבר תהליך של עיור ותיעוש מוגבר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קומארום-אסטרגום** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קומארום-אסטרגום
* קומארום-אסטרגום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| מחוזות הונגריה |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| באץ'-קישקון • באראניה • בורשוד-אבאוי-זמפלן • בקש • גיור-מושון-שופרון • הווש • היידו-ביהר • ואש • וספרם • זאלה • טולנה • יאס-נאג'קון-סולנוק • נוגראד • סבולץ'-סטמאר-ברג • פייר • פשט • צ'ונגראד-צ'נאד • קומארום-אסטרגום • שומוג' |  |

 |
| עיר הבירה בודפשט |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb11940574m (data)
* GND: 4311966-9
* MusicBrainz: 0c71a6e8-b96f-4f51-9521-26e9d8015fbd
* NKC: ge1172008

 |
**בית הכנסת עמנו-אל** היה בית כנסת של הקהילה הרפורמית בכיכר הנדריקפליין בשכונת פונדה הישנה בוילמסטאד בקוראסאו. בשנת 1964 הגיעו שתי הקהילות בוילמסטאד להבנות והקימו קהילה רקונסטרוקטיבית במבנה בית הכנסת הוותיק. החל משנת 1999 המבנה משמש את התביעה הציבורית.

היסטוריה
--------

### להתעורר

בית הכנסת נבנה בשנת 1864 בעקבות ריב שפרץ בין האבות של המשפחות היהודיות החזקות ישורון ומדורו לאחר שהאחרונים השתמשו בשרידי חומת העיר שנהרסה לבניית מעגן, בעקבות הפעולה הזו יכלו לעגון גם ספינות מתחרות של משפחת ישורון וכך המונופול שלהם נשבר. העובדה שמדורו בנה את המטה שלו מול זה של ישורון יצרה מתח נוסף. ריב זה בא במקביל לעליית היהדות הרפורמית בקרב הצעירים בתוך הקהילה היהודית, שהקהילה הקיימת לא יכלה לתת לה תשובה ברורה. היהודים הליברלים יותר שתמכו במשפחת מדורו התפצלו מהשמרנים של בית הכנסת "מקווה ישראל". הממשלה סירבה לתת להם מיקום טוב, והוקצתה להם חלקת אדמה של כ-2000 מ"ר בשטח בית קברות פרוטסטנטי ישן ומוזנח משנת 1680שהיה מוקף בערימות אשפה. בין השנים 1865–1867 הקהילה בנתה בית כנסת חדש בסגנון נאו-קלאסי עם צריח שבראשו מגן דוד, שהוסר מאוחר יותר.

### בית הכנסת הרפורמי

לקהילה הרפורמית היו מגעים רבים והיא אימצה את הטקסים של הקהילה בעלת אותו השם בית הכנסת עמנו-אל בניו יורק. בשנת 1876 הגיע מניו יורק הרב הראשון לקהילה.

ב-1932 הקהילה הרפורמית הייתה היחידה שלא הוזמנה למלאת 200 שנה לחנוכת בית הכנסת 'מקווה ישראל', בהמשך נקבע פיוס בין נשיאי שתי הקהילות שהיו ידידים והוחלט שחברי הקהילות של שתי העיריות יוכלו לבקר זה בשירותיו של זה.

בשנת 1963 לאחר עשרות שנים של ירידה בכמות החברים, החליטו שתי הקהילות לחזור שוב לבית הכנסת מקוה ישראל-עמנואל, שזכה לשם בית הכנסת מקווה ישראל-עמנואל. הוסכם לבטל חלק ממסורות 300 השנים של הקהילה האורתודוקסית ולהקים קהילה רקונסטרוקציוניסטית במקום קהילה אורתודוקסית או רפורמית.

### ייעוד מחדש

בשנת 1962, הממשלה רכשה את הקרקע שמסביב לבניין ולאחר 1963 התפנה הבניין והתפרק אט אט. בשנת 1978 שופץ המבנה והפך לתיאטרון. ב-1989 מכרה הקהילה היהודית את הבניין לקבוצת ואן דר ואלק, שביקשה להקים בו מלון, אך בסופו של דבר מכרה את המבנה בחזרה לממשלה הבניין שוחזר והועבר לאחר מכן לשירות התביעה, ששיכנה שם את הפרקליטות ב-1999.

גלריה
-----

* בית הכנסת בשנת 1890בית הכנסת בשנת 1890
* בית הכנסת בשנת 1947בית הכנסת בשנת 1947
* חגיגות מול בית הכנסת בשנת 1904חגיגות מול בית הכנסת בשנת 1904

הערות שוליים
------------

1. ↑  בנייה ופירוק חומות העיר (בהולנדית)
2. 1 2  מפרידה לאיחוד - רון גומס קסרס (בהולנדית)
**רמי בר-ניב** (נולד ב-1 בדצמבר 1945) הוא פסנתרן, מלחין ומורה ישראלי.

חייו
----

ליאונרד ברנשטיין מוחא כפיים לרמי בר-ניב הצעיר לאחר הופעתו באקדמיה למוזיקה בתל אביב. לימינו עדן פרטוש
### לימודים

בר-ניב, ילד תל אביב, הוא בוגר הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה בעיר, שם למד פסנתר אצל קרול קליין והלחנה אצל פאול בן-חיים, אלכסנדר אוריה בוסקוביץ' ועדן פרטוש. בשנת 1966 זכה במלגה מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל להמשך לימודיו במאנס קולג' למוזיקה בארצות הברית, שם למד אצל נדיה רייזנברג ואצל תאורטיקאי המוזיקה קרל שכטר. במהלך קיץ 1968 למד בר-ניב אצל צמד הפסנתרנים ורונסקי ובאבין.

### קריירה כמבצע

בר-ניב מופיע בקונצרטים ברחבי העולם. ב-1974 ניגן את הקונצ'רטו לפסנתר מס' 23 של מוצרט עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח פול פאריי. כמו כן הופיע בישראל בסדרת רסיטלים עם הכנר שלמה מינץ והרבה לנגן עם הרכבים קאמריים שונים בישראל ומחוצה לה.

בר-ניב היה המוזיקאי הישראלי הראשון שניגן במצרים לאחר חתימת הסכם השלום עם מצרים בשנת 1979. ממשלת ישראל העניקה לו את פרס "המבצע המצטיין" לשנת 1989.

בר-ניב חיבר מספר רב של שירים ויצירות קצרות, וכן ערך שירים חסידיים, שיצאו לאור במכון למוזיקה ישראלית, בהוצאת מוזיקה ישראלית ובהוצאת אור-תו.

טים פייג' מן הניו יורק טיימס תיאר את הופעתו של בר-ניב בנגינת הקונצ'רטו הראשון לפסנתר של שוסטקוביץ' בניו יורק כ"מבריקה ואפקטיבית". בר-ניב הרבה להקליט לחברת CBS ולחברות אחרות, הן כסולן והן כנגן מוזיקה קאמרית.

בר-ניב הוא אביו של החצוצרן טל בר-ניב והשניים מרבים להופיע ברסיטלים משותפים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רמי בר-ניב** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של רמי בר-ניב

* רמי בר-ניב, באתר Discogs (באנגלית)

* רמי בר-ניב, דף שער בספרייה הלאומית
* רשימת יצירותיו של רמי בר-ניב
* אתר הבמה, הקאמרית הרצליה מארחת את רמי בר-ניב 4 בנובמבר 2008

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  יוחנן בוהם, מגזין ג'רוזלם פוסט, 23 ביולי 1982
3. ↑  באתר הניו יורק טיימס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007504667505171
* LCCN: n93123418
* WorldCat (עם LCCN): n93-123418

 |