recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**נתונים לא-מפוקחים** (באנגלית: **unsupervised data**) הם נתונים שאינם מתאימים לדרישות ניתוח על ידי סטטיסטיקה. חסרים בהם אחד או יותר מהרכיבים הנדרשים לניתוח כזה, כגון: הגדרת מטרה, מדגם שמיצג את אוכלוסיית המבחן, מבנה ברור של משתנים, אי-תלות בין משתנים (או הגדרת התלות במידה וקיימת), סביבה חיצונית יציבה, וערכים כמותיים במהותם.

חסרונם של אחד או יותר מהרכיבים הללו הדרושים לפתרון, מחליש את יכולת הפקת מסקנות מהנתונים.

רוב הנתונים בימינו הם מסוג **לא מפוקחים**, מאחר שהם זורמים ממערכות אנלוגיות ודיגיטליות שונות, עוברים אינטגרציה ואחסון, ולעיתים גם "ניקוי". כך שאף אם הוקמו לצורך מטרה מסוימת, הרי שעד הגיעם למחשב הקצה של מנתח הנתונים, הם מאבדים את המטרה והמבנה המקוריים כפי שתוכננו בתחילה.

קימות הגדרות נוספות, חלקיות יותר לנתונים לא-מפוקחים, לדוגמה: "נתונים ללא הגדרת מבנה, שלא נלמדו עדיין", או "נתונים חסרי הגדרת מטרה". שתי הגדרות לדוגמה הנ"ל לא מכסות את האפשרויות, של נתונים בעלי מבנה מוגדר אך הוכנו למטרות אחרות, או של נתונים בעלי מטרה תקפה אך מבנה בלתי ידוע – בשני המקרים הנתונים נחשבים ל"לא-מפוקחים" מאחר שהגדרתם לא שלמה.

הגדרה מעשית:
נתונים לא-מפוקחים הם כאלה שנאספו בדרך כלל מהשטח ללא תכנון ומטרה אחידים. הם מכילים אוכלוסייה מגוונת של אירועים, "רעש", קשרים חבויים, כמויות גדולות של משתנים, גורמים נעלמים, או דינמיקה לא-מוגדרת.

עד כמות מסוימת של נתונים, ניתן היה להתגבר על הסיבוכיות על ידי ניקוי וארגון הנתונים מחדש, כך שיתאימו לצורך הפקת מסקנות. אך בכמויות גדולות של נתונים, האפשרות לשחזר אותם באמצעות ניקוי וארגון - קטנה, והחריגות מהמודל הסטטיסטי הן רבות ומשמעותיות. כל אלה הביאו לפתיחתו של תחום פתרונות חדש.

התחום העוסק בפתרונות חדשים לנתונים לא-מפוקחים הוא כריית נתונים או data mining.
**אלבארו פדרו דושר** (בספרדית: **Alvaro Pedro Duscher**; נולד ב-22 במרץ 1979 באסקל שבפטגוניה, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי. דושר מחזיק בדרכון אוסטרי.

ביוגרפיה
--------

דושר גדל במחלקת הנוער המשובחת של ניואל'ס אולד בויס, הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת בשנת 1995 ושיחק בשורותיה עד שנת 1998, אז נרכש בתור אחד השחקנים הארגנטינאים המבטיחים ואחד משחקני הרכש היקרים של קבוצת ספורטינג ליסבון הפורטוגזית. למרות זכייתו עם הקבוצה ב**אליפות פורטוגל**, לא הצליח דושר להטביע את חותמו בקבוצה והוא עבר לדפורטיבו לה קורוניה, אז מצמרת הליגה הספרדית, תמורת 13 מיליון דולר.

הוא ביסס את מקומו בהרכב הקבוצה ונודע בספרד בזכות משחקו הקשוח, הוא עלה לכותרות ב-2002 אחרי שתיקול שלו עם דייוויד בקהאם הביא לפציעתו של האחרון לתקופה ארוכה, פציעה אשר איימה על סיכויו של בקהאם להשתתף במשחקי הגביע העולמי.

בקיץ 2007 הסתיים חוזהו בקבוצה. למרות התעניינות גוברת מצידן של קבוצות כגון מנצ'סטר יונייטד, ארסנל וויאריאל, בחר דושר בראסינג סנטנדר בה נחשב לאחד השחקנים החשובים בקבוצה. דושר עזר לה להעפיל לגביע אופ"א. ב-5 באוגוסט 2008 עבר דושר לקבוצת סביליה תמורת 3 מיליון אירו.

בשנת 2010 עבר לשחק בקבוצת אספניול ובשנת 2011 הושאל לקבוצת ברצלונה מאקוודור. בשנת 2012 עבר לשחק בקבוצת אנוסיס נאון פראלימני מקפריסין ובפברואר 2013 הצטרף לקבוצת וריה מיוון. לאחר תקופה קצרה פרש ממשחק בהגיעו לגיל 34.

תארים
-----

**ספורטינג ליסבון**

* אליפות פורטוגל - 1 (1999/2000)

**דפורטיבו לה קורוניה**

* גביע המלך הספרדי - 1 (2002)
* הסופר קאפ הספרדי - 2 (2000, 2002)

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**הלרסדורף** (בגרמנית: **Hellersdorf**) היא שכונה במזרח ברלין, בירת גרמניה.
השכונה גובלת בשכונת מרצאן (Marzahn) במערב, בקפניק (Köpenick) במערב ובמדינת ברנדנבורג במזרח ובצפון. כתוצאה מרפורמת השכונות של ברלין ב-2001, אוחדה השכונה רשמית עם מרצאן ויצרה את שכונת מרצאן-הלרסדורף, אך בקרב התושבים עדיין נשמרת ההפרדה.

גאוגרפיה
--------

השכונה מורכבת משלושה אזורים: קאולסדורף (Kaulsdorf), מאלסדורף (Mahlsdorf) והלרסדורף.

הלרסדורף, בדומה למרצאן והוהנשנהאוזן נבנתה בחלקה הגדול במחצית השנייה של שנות השמונים על ידי ממשלת גרמניה המזרחית, אז נבנו עשרות אלפי יחידות דיור בבניינים גבוהים חסרי ייחוד, הקרויים "Plattenbauten" (בנייני פלטה), כיוון שהם מורכבים מפלטות שיוצרו במפעל. עם זאת השכונה משופעת גם בשטחים פתוחים וישנם מספר אגמים קטנים המשובצים בשטחה.

בשכונה גרים 251,000 בני אדם. שיעור האבטלה הוא גבוה, גם ביחס לברלין, ועומד על כ-21 אחוזים מכוח העבודה, כמו כן הרמה הסוציו-אקונומית של השכונה אף היא נמוכה למדי. האוכלוסייה היא גרמנית רובה ככולה וכמעט ואין ריכוזי מהגרים בשכונה. התמיכה בשכונה במפלגות הימין הקיצוני גבוהה יחסית.

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **ברלין** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הלרסדורף** בוויקישיתוף
* התפתחות היסטורית של השכונה (בגרמנית)

| שכונות בברלין |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| גרונוולד • הלרסדורף • ודינג • וייסנזה • וילמרסדורף • וסטנד • טירגארטן • טמפלהוף • טרפטו • ליכטנברג • מיטה • מרצאן • נויקלן • פנקו • פרידריכסהיין • פרנצלאואר ברג • צלנדורף • קפניק • קרויצברג • רייניקנדורף • שטגליץ • שנברג • שפנדאו • שרלוטנבורג

---

**פורטל ברלין • פורטל גרמניה** | רובעי ושכונות ברלין |

 |

מבט על חלק מהשכונה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007535517305171
* GND: 4371110-8
* LCCN: n96111714
* VIAF: 150264679
* WorldCat: lccn-n96111714

 |
**נִיִי** (במכתבי אל-עמארנה התעתיק הוא **נִיִ**) הוא שמה של עיר עתיקה ששכנה באלף השני לפנה"ס באזור סוריה של היום ליד נהר האורונטס. העיר מוזכרת במקורות מהעת העתיקה ובהם מכתבי אל-עמארנה.

העיר מוזכרת באנלים מימי המלך המצרי אמנחותפ השני שמלך במחצית המאה ה-15 לפנה"ס. אמנחותפ יצא לשלושה מסעות כיבוש לכנען ולצפון סוריה. במסעו השני (שהוא מכנה הראשון), עלה לאורך דרך הים והגיע לבקעת הלבנון משם המשיך ל"ארץ ניי", והגיע לאוגרית. הוא חצה את האורונטס ליד קטנה וחזר בחזרה באותו מסלול.. הטקסט מציין שמלכה ואנשיה של ניי דברו עם שלום עם אמנחותפ. העיר מוזכרת גם בכתובת המופיעה על גבי פסלו של המלך אִדרימי, שליט אללח' המספרת על קורות חייו. המלך מלך במאה ה-15 לפנה"ס, ועל פי הכתובת הוא היה שליט גם של ניי.

ניי מופיעה במכתבי א"ע 53 ו-59. השם מופיע בתכתובת של מושלי המדינות הקטנות שבסוריה שהיו בחסות מצרים. מסות הכיבוש של שופילוליומש השני המלך ש האימפריה החתית, עוררה את חשש המדינות. הם רצו להישאר בחסות מצרית, בזמן שעזירו שליט ממלכת אמורו ואתגמה שליט קדש רצו לעבור לחסות חתית. מכתב א"ע 53, הוא מכתבו של אכיזי מושל קטנה לאמנחותפ הרביעי, הוא מספר לו את מה שקורה ומבקש את עזרתו. במכתבו מוזכרים מספר שליטים הרוצים להישאר האמנים למצרים. אחד השליטים הוא מלך ארץ נִיִי.

מכתב א"ע הוא מכתבם של תושבי תוּנִיפּ (אנ') למלך מצרים. הם מתלוננים שעשרים שנה כתבו למלך ולא קיבלו עזרה והמלך לא עשה דבר, למרות מעשיו של עזירו שנכנס לצומור ועשה בה כרצונו. הם מספרים שעזירו עשה להם בדיוק כמו שעשה לניי, והעיר בוכה. ממכתב זה עולה שעזירו כבש את ניי.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ציפורה כוכבי־רייני, **למלך אדוני: מכתבי אל-עמראנה, כמד, תענך, ומכתבים נוספים מהמאה הארבע-עשרה לפסה"נ** מוסד ביאליק, עמ' 340
2. ↑  יוחנן אהרוני, **ארץ ישראל בתקופת המקרא : גאוגרפיה היסטורית**, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1987, עמ' 135
3. ↑  בנימין מזר, **כנען וישראל: מחקרים היסטוריים**, מוסד ביאליק, 1980, עמ' 86, 184
**חונטה** (בספרדית: **Junta**) היא מוסד שלטוני-מנהלתי שאפיין את התרבות ההיספנית בספרד ומושבותיה בתקופת המשטר הישן (לפני סוף המאה ה-18), ואשר שרד את התקופה המודרנית והמשיך לשמש בה.

במהלך העת החדשה המוקדמת, מימי הביניים ועד מאה ה-19 התאפיינו הממלכות הנוצריות דוברות הספרדית שבחצי האי האיברי בשיטת שלטון מורכבת שזכתה לכינוי פוליסינודיאלית (polisinodial, קרי רובי מועצות). שיטה פוליטית זו אפיינה את המונרכיות האבסולוטיות באזור ובמסגרתה נוצרה מערכת של מועצות (Consejos) קבועות בתחומים שונים שייעצו לכתר. החונטות היו גופים שכוננו על מנת לדון בנושא מסוים, שדרש תיאום בין מועצות שונות. כך, למשל, הוקמו "חונטת המסחר והמטבע (Junta de Comercio y Moneda) בשנת 1679 ו"חונטת התברואה" (Junta de Sanidad) בשנת 1720. בין השנים 1787 ו-1792 הקים קרלוס השלישי את החונטה העליונה של המדינה (Junta Suprema de Estado) שקיבצה יחדיו את ראשי השרים והמשרדים החשובים בשלטון תחת מנהיגותו של חוסה מוניינו אי רדונדו, הרוזן מפלורידהבלנקה (Moñino y Redondo, conde de Floridablanca).

חונטות היו גם שמם של כינוסים של תאולוגים ומשפטנים שדנו בשאלות קונקרטיות במטרה להוציא צו, או לייעץ בסוגיות מורכבות. מבין אלו התפרסמו שתיים שדנו בשאלות חיוניות שנגעו לקולוניזציה של האמריקות: החונטה של בורגוס (Junta de Burgos) והחונטה של וויאדוליד (Junta de Valladolid).

חונטות היו גם מוסדות מקומיים, כגון החונטות השונות של הטריטוריות הצפוניות של כתר קסטיליה שייצגו אותן בקורטס של קסטיליה (Cortes de Castilla): החונטות הכלליות של הפרובינציות הבסקיות (Juntas Generales de las Provincias Vascongadas) שהורכבו מהחונטות הכלליות של ביסקאיה (Juntas Generales de Vizcaya), החונטות הכלליות של גיפוסקואה (Juntas Generales de Guipúzcoa) והחונטות הכלליות של אלבה (Juntas Generales de Álava), חונטות הקיימות גם כיום במסגרת ארץ הבסקים; החונטה של ממלכת גליסיה (Junta del Reino de Galicia); והחונטה הכללית של נסיכות אסטוריאס (Junta General del Principado de Asturias). בין השנים 1758 ו-1847 תפקדה החונטה המלכותית המיוחדת למסחר של ברצלונה (La Real Junta Particular de Comercio de Barcelona) כמוסד כלכלי בעל אופי מקומי.

המושג חונטה שימש גם לציון מוסד שלטוני זמני או של זמן חירום, שמקורו בנסיבות יוצאות דופן. כך, למשל, במהלך מלחמת הקהילות של קסטיליה (Guerra de las Comunidades de Castilla) הוקמה בצד המורד חונטת הקהילות (Junta de Comunidades); במהלך מלחמת העצמאות הספרדית (Guerra de la Independencia Española) ומלחמות העצמאות באמריקה הספרדית הוקמו חונטות לשלטון עצמי מקומי רבות. לאחר מלחמות העצמאות נהוג היה במדינות אמריקה הספרדית לכנות מוסדות שלטוניים זמניים כ"חונטה", ובמיוחד חונטה צבאית לאחר הפיכה צבאית.

ראו גם
------

* כת צבאית

קישורים חיצוניים
----------------

* חונטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4533644-1

 |
*Gyps coprotheres*
**נשר הכף** (שם מדעי: *Gyps coprotheres*) הוא מין בסוג נשר. נשר הכף אנדמי לאפריקה הדרומית ומצוי בעיקר בדרום אפריקה, לסוטו ובוטסואנה.

מאפיינים
--------

אורך גופו של נשר הכף 95–110 ס"מ, מוטת כנפיו 255 ס"מ ומשקלו 7–11 ק"ג.

נשר הכף ניזון מנבלות, טריות בדרך כלל, של בעלי חיים בגודל של אנטילופה או גדולים מכך.

נשרי הכף חברתיים ומתרבים במושבות המורכבות מ-6 ועד מאה ויותר זוגות. הזוגות בונים את קניהם בצוקים והבנייה נמשכת עד חודשיים. בדרך כלל מוטלת ביצה אחת בשנה והנקבה והזכר מתחלקים באחריות בדגירה על הביצה. הדגירה אורכת 52 יום. נשר הכף מגיע לבגרות מינית בגיל 5 שנים.

המין מסווג כמין פגיע. הבעיות העיקריות איתן מתמודד נשר הכף הן הרעלה, הפרעות במושבות הרבייה והתחשמלות. אוכלוסייתו נאמדת כיום ב-8,000 פרטים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נשר הכף** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* Cape Griffon - BirdLife Species Factsheet (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  נשר הכף באתר הרשימה האדומה של IUCN

| נשרי העולם הישן |
| --- |
| עוזנייה שחורה (סוג ומין יחיד) | עוזנייה שחורה |  |
| נשר | נשר מקראי • נשר דרומי • נשר הודי • נשר אפריקני • נשר ההימלאיה • נשר בנגלי • נשר הכף • נשר צר-מקור |
| נשר לבן-ראש (סוג ומין יחיד) | נשר לבן-ראש |
| עוזניית הנגב (סוג ומין יחיד) | עוזניית הנגב |
| נשר אדום-ראש (סוג ומין יחיד) | נשר אדום-ראש |
| פרס (סוג ומין יחיד) | פרס |
| נשר הדקלים (סוג ומין יחיד) | נשר הדקלים |
| נשר אפור-כיפה (סוג ומין יחיד) | נשר אפור-כיפה |
| רחם (סוג ומין יחיד) | רחם |
**ניזן** (**Niesen**) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 2,362 מטר, וממוקם באזור רמת ברן בקנטון ברן בשווייץ.

ההר מכונה גם 'הפירמידה השווייצרית'.

משמעות השם ניזן בגרמנית הוא עיטוש.

גאוגרפיה
--------

ניזן הוא ההר הצפוני ביותר ברכס ההרים המפריד בין עמק קנדר (Kandertal) והעמקים זימן (Simmental) ודיאמטיג (Diemtigtal), הכולל את ההרים פרומברגהורן דרוננגאלם הוניזן מאנליפלואה גסור ואלבריסטהורן.

ההר שוכן בין הר פרומברגהורן ואגם תון, כאשר למרגלותיו מצפון ממוקמת העיר שפיץ על שפת אגם תון, ולמרגלותיו בתחילת עמק סימן (Simmental), שוכנת העיירה וימיס, ובתחילת עמק קנדר (Kandertal) שוכנת העיירה מולנן (Mülenen).

מראה הר ניזן מאגם תון

תיירות
------

ניתן להגיע לפסגת ההר בנסיעה ב'ניזנבאן פוניקולר' היוצא מהעיירה מולנן, שבנייתו הושלמה בשנת 1910 ונחשב לאחד מהפוניקולרים הוותיקים בעולם.

לצד הניזנבאן קיים גרם המדרגות הארוך ביותר בעולם הכולל 11,674 מדרגות, והוא פתוח לציבור פעם אחת בשנה לקיום תחרות ריצה במדרגות.

בפסגת ההר קיימת מסעדה, והיא נקודת התחלה למספר מסלולי הליכה.

תרבות
-----

ניזן היה נושא למספר ציורים על ידי הצייר השווייצרי פאול קלה, שצייר אותו כמעין פירמידה, ומשם דבק בו הכינוי 'הפירמידה השווייצרית'.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניזן** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של ניזן
* ניזן באתר Hikr
* תחזית מזג האוויר בהר

הערות שוליים
------------

1. ↑  שירות כלכליסט, כמה מדרגות צריך לטפס כדי להגיע לפסגה, באתר כלכליסט, 13 באוגוסט 2020

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007570471305171
* BnF: cb13189815t (data)
* LCCN: sh2011004255
* VIAF: 234174824
* WorldCat (עם VIAF): 234174824

 |
**חוסאם עבאס** (בערבית: **حسام عباس**) הוא שף ישראלי.

ביוגרפיה
--------

עבאס נולד וגדל בכפר כנא. הוא הושפע ממטבחה של אמו והתחיל את דרכו הקולינרית במסעדת "טוטון" ביפו. לאחר זמן מה אביו פתח מסעדה קטנה בסמוך לאצטדיון בלומפילד שנקראה "עבאס", על שם משפחתו, ושם עבד.

בשנת 1986 פתח, יחד עם אחיו נשאת, את מסעדת "א-טאבון", בניהול אחיהם הבכור חוסני. כעשר שנים לאחר מכן פתחו את מסעדת "אלבאבור" הראשונה באום אל-פחם. 

כיום הוא השף והבעלים ברשת מסעדות "אלבאבור" באום אל-פחם, יקנעם עילית וצומת מזרע.

עבאס מעריך במיוחד את נירה רוסו, שאותה הוא מחשיב לחברה ואף עמה כתב את הספר "טחינה, נענע, צנובר, כבש", ואת חני פרבר, ומתבסס במטבחו על בישול ערבי, גלילי אותנטי, תוך התמקדות בבישול בטכניקות מסורתיות ובשימוש בחומרי גלם מקומיים וטריים.

עבאס התחרה בתוכנית הטלוויזיה קרב סכינים מול השף האיטלקי אלפרדו רוסו.

ספרו
----

* **טחינה, נענע, צנובר, כבש: סודות וטעמים מהמטבח הערבי-ישראלי של אלבאבור** (עם נירה רוסו), הוצאת משכל 2006

קישורים חיצוניים
----------------

* חוסאם עבאס, באתר "שפים"
* חגית אברון, ‏שירת העשבים, באתר ‏מאקו‏‏, ‏29 בדצמבר 2008‏
* רוי רגב, חוסאם עבאס מארח: השף הערבי מארח קולגות לארוחת ערב, באתר nrg‏, 17 במרץ 2009
* אתר מסעדת אלבאבור

### כתבות

* חוסאם עבאס, אציל הטבע: אספרגוס בר, באתר ynet, 2 במאי 2011
* חוסאם עבאס, ירוק בעיניים: עגבניות ירוקות מוחמצות, באתר ynet, 1 באוגוסט 2011
* חוסאם עבאס, מעדן בלאדי: חוסאם מבשל במיה, באתר ynet, 16 באוגוסט 2011
* חוסאם עבאס, מושלם בכל מצב: תבשיל חצילים בלאדי, באתר ynet, 5 בספטמבר 2011
**נשקני, טיפשון** (באנגלית: **Kiss Me, Stupid**) הוא סרט קומדיה אמריקאי בשחור-לבן משנת 1964 בהפקתו ובבימויו של בילי ויילדר, עם דין מרטין, קים נובק וריי וולסטון (אנ') בתפקידים הראשיים.

התסריט נכתב על ידי בילי ויילדר ואי. אל. איי. דיאמונד והוא מבוסס חלקית על המחזה האיטלקי "השעה המסנוורת" של אנה בונאצ'י שהיה גם השראה לסרט "אישה ללילה" בכיכובה של ג'ינה לולובריג'ידה (1952).

השירים בסרט נכתבו על ידי ג'ורג' גרשווין ואיירה גרשווין.

תקציר העלילה
------------

דינו (דין מרטין) הוא זמר נערץ בארצות הברית ורודף שמלות ידוע.

לאחר הופעה בלאס וגאס הוא נוסע להופיע בקולנוע וטלוויזיה בלוס אנג'לס עם גדולי הזמרים. בדרך הוא נעצר לתדלוק בעיירה הקטנה קליימקס בנבדה אצל בארני (קליף אוסמונד).

בקליימקס גרים אורוויל ספונר (ריי וולסטון) ואשתו זלדה (פלישיה פאר). אורוויל הוא מורה לפסנתר וגם נגן אורגן בכנסייה. זלדה צעירה מאורוויל ויפהפייה וזה גורם לו להיות בעל קנאי. הוא חושד בחלבן ואפילו בתלמיד שלו בן ה-15, שהם מחזרים אחרי זלדה.

בארני כותב תמלילים לשירים שאורוויל מלחין ומקווה שהם יתפרסמו אי פעם. כשהוא מזהה את דינו, הוא יודע שזו ההזדמנות שלו. הוא קורא מיד לאורוויל, גורם לתקלה במנוע מכוניתו של דינו ומציע לו להתארח צל אורוויל כי התיקון יארך עד הבוקר.

דינו מסכים בלית ברירה אבל אומר לאורוויל כי הוא מוכרח לשכב עם אשה אחרת יהיה לו "כאב ראש".

בארני אומר לאורוויל ליזום ריב עם זלדה כדי שתברח מהבית. היא בורחת להוריה ובאותו זמן הוא נוסע בארני למועדון ההימורים "כפתור הבטן" ומביא משם את פולי "האקדח" (קים נובק) שהיא מלצרית ונערת ליווי במקום. הוא משלם לה 25 דולר כדי שתתחזה כאשתו של אורוויל.

דינו מתחיל מיד עם פולי למרות שהיא מוצגת לפניו כאשתו של אורוויל. הם אוכלים ושותים ואורוויל שר לו את השיר "סופיה" שדינו מסכים לקנות ולבצע. אורוויל השיכור חושב שפולי היא אשתו וזורק את דינו החוצה.

בינתיים לא יכולה זלדה לשמוע את תוכחות אמה מדוע נישאה לאורוויל. היא חוזרת הביתה ומבחינה באורוויל ופולי. היא נוסעת למועדון ההימורים ומשתכרת. בעלת המועדון משכיבה אותה בקרון של פולי. באותו זמן מגיע דינו לקרון בו שוכבת זלדה והיא מתמסרת לו, מידה כנגד מידה.

זלדה רוצה להתגרש ובארני מארגן להם פגישה אצל עורך דין. בחנות טלוויזיות מקרינים תוכנית עם דינו ששר את "סופיה" ומדבר על אורוויל ובארני שהופכים מיד למפורסמים. אורוויל אומר לזלדה שהוא מבולבל ממה שקרה. פולי עוברת במקום עם הקרון הנגרר שלה ומנופפת להם בדרכה למצוא את מזלה במקום אחר. זלדה מחבקת את אורוויל ואומרת לו "נשקני, טיפשון".

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| דין מרטין | דינו | זמר |
| קים נובק | פולי "האקדח" | נערת ליווי |
| ריי וולסטון | אורוויל ספונר | מורה לפסנתר |
| פלישיה פאר | זלדה ספונר | אשתו של אורוויל |
| קליף אוסמונד | בארני | בעל תחנת דלק |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נשקני, טיפשון** בוויקישיתוף

* "נשקני, טיפשון", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "נשקני, טיפשון", באתר נטפליקס
* "נשקני, טיפשון", באתר AllMovie (באנגלית)
* "נשקני, טיפשון", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "נשקני, טיפשון", באתר Metacritic (באנגלית)
* "נשקני, טיפשון", באתר אידיבי
* "נשקני, טיפשון", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לסרט, באתר יוטיוב
* סצנת הסיום של הסרט, באתר יוטיוב
* הסרט, באתר TCM

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7537020-7
* VIAF: 200817817
* WorldCat (עם VIAF): 200817817

 |
שער כתב העת
**רִמּוֹן** היה כתב העת האמנותי הראשון שיצא לאור בעברית. כתב העת פורסם בברלין מ-1922 עד 1924

מייסדי כתב העת היו בני הזוג רחל ומארק וישניצר, ילידי רוסיה והיסטוריונים בהשכלתם, שהיגרו לברלין ב-1921. הם גייסו למשימה את בעל ההון אליהו פאינסון ואת אלכסנדר קוגן מגדולי המו"לים היהודים-רוסים שהיגר גם הוא לברלין.

העיתון עסק בשני תחומים: אמנות בעריכת רחל, וספרות בעריכת מארק וברוך קרוא ויותר מאוחר משה קליינמן. על העריכה הגרפית היו אמונים פרנציסקה ברוך וארנסט בהם(גר').

העיתון יצא בתקופת פריחה של תרבות עברית בברלין של אחרי מלחמת העולם הראשונה. היהודים הרוסים בברלין קראו עברית, אך דיברו ביניהם גם רוסית ויידיש, ולכן בני הזוג וישניצר החליטו להוציא לאור כתב עת תאום לרימון - 'מילגרוים', ביידיש (תרגום של רימון ליידיש).

בין היוצרים שכתבו מאמרים ספרותיים לרימון נמצאו שאול טשרניחובסקי, אביגדור המאירי, ש"י עגנון, חיים נחמן ביאליק ובנימין ברלוי. מיכה יוסף ברדיצ'בסקי פרסם חלק (כנראה) מעבודת הדוקטורט שלו בשם "מוסר ויופי".

בד בבד עם הוצאת העיתונים, הוציאה לאור חבורת רימון שבעה כותרים (לעיתים בשלוש וארבע שפות) ובסה"כ 12 ספרים.

שאיפותיהם של מייסדי העיתון להוציא לאור עיתון איכותי גם ברמה החומרית כשלה אל מול המציאות. ב-1924 החליטו המייסדים לסגור את העיתונים וסה"כ יצאו לאור שישה גליונות של רימון ושישה גליונות של מילגרוים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רימון** בוויקישיתוף
* עיון בגליונות רימון באתר "עיתונות יהודית היסטורית" של הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. 1 2  כתב העת "רימון" – "מילגרוים", באתר הספרנים, ‏2 בינואר 2017
2. ↑  דוד תדהר (עורך), "משה קליינמן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 345
3. ↑  אתר למנויים בלבד עופר אדרת, סיפורה של פרנציסקה ברוך, המעצבת הנשכחת שעיצבה את הסמלים הבולטים של מדינת ישראל, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2015
4. ↑  גיל וייסבלאי, כתב העת "רימון": מתוק לחך ותאווה לעיניים, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2012
5. ↑  אבידב ליפסקר, **שיר אדום \ שיר כחול: שבע מסות על שירת אורי צבי גרינברג ושתיים על אלזה לסקר שילר**, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2010, עמ' 40
6. ↑  מנוחה גלבוע, ‏רמון מילגרוים: כתב עת אמנותי יוצא דופן בצורתו ובתוכנו הופיע בברלין בעברית וביידיש לפני 70 שנה, **קשר** 14, 1993
**משה זילברמן** (1927 - 9 בנובמבר 2011) היה מחנך, אשר כיהן כראש העירייה הרביעי של באר שבע, מאז קום המדינה (לא כולל מושל צבאי וראש ועדה קרואה) בין 1986 ל־1989.

ביוגרפיה
--------

זילברמן נולד בבלארוס. בתקופת מלחמת העולם השנייה ברח מהגרמנים ועבד במכרות כבול. לאחר מכן המשיך לאוזבקיסטן ולסיביר, שם עבד כמסגר במפעל לפגזים. בשנת 1946 עבר עם משפחתו לפולין. הוא למד באוניברסיטת ורוצלב, בה קיבל תואר שני בפיזיקה, ובמקביל עבד כמרצה בבית ספר לטכנאי בנין.

ב־1957 עלה לישראל והתיישב בבאר שבע. זילברמן החל לעבוד כמורה לפיזיקה ולאחר מכן מונה כסגן מנהל בבית הספר תיכון עירוני מקיף א', שנחשב אז מוסד מרכזי בעיר. בשנת 1965 ייסד את תיכון עירוני מקיף ג' וניהל אותו 13 שנים. אחד מתלמידיו במקיף ג' היה אילן רמון, לימים האסטרונאוט הישראלי. זילברמן היה מורהו לפיזיקה, ולאחר שרמון נהרג באסון מעבורת החלל קולומביה נשא דברים בלווייתו.

בשנת 1978 נבחר למקום השני ברשימת אש"ל בראשותו של אליהו נאוי, שהייתה מזוהה עם מפלגת העבודה, ובבחירות נכנס למועצת העיר. בשנים 1979‏-1986 שימש סגן וממלא מקום ראש העירייה ומ־1986 עד 1989, לאחר פרישתו של נאווי, כיהן כראש עיריית באר שבע. 

במשך תקופת כהונתו לא הצליח להפוך לדמות פופולרית. הוא בחר שלא להתחרות מול יצחק רגר, מייסד קניון הנגב. במקומו רץ בנ"ץ כרמל, חבר מועצה ותיק של מפלגת העבודה.

אחרי פרישתו מהעירייה נטש את הפוליטיקה ועבד כמרכז צוות מדענים במשרד החינוך. זילברמן שימש כיו"ר עמותה בבאר שבע לסיוע לעולים נזקקים. בשנת 1999 זכה זילברמן באות יקיר באר שבע.

זילברמן נפטר ב-9 בנובמבר 2011, בגיל 84.

קישורים חיצוניים
----------------

* דני בלר, ב"ש: נפטר ראש העירייה לשעבר משה זילברמן, באתר nrg‏, 12 בנובמבר 2011

| ראשי עיריית באר שבע |
| --- |
| האימפריה העות'מאנית החל מ-1844האימפריה העות'מאנית החל מ-1844 האימפריה העות'מאנית  (1900–1917) | חג' עלי אל-עטאונה (1900 - 1917) |  |
| המנדט הבריטיהמנדט הבריטי המנדט הבריטי  (1917–1948) | חג' עלי אל-עטאונה (מ-1917) • שייח' חמיד אל-צופי (1922) • שייח' פריח אבו מדין (1924-1922) • חג' חוסיין אבו כף • אבו עאטף • תאג' אל-דין שעת' • שפיק מושתהא |
| ישראלישראל מדינת ישראל | מיכאל הנגבי (מושל צבאי) (מ-1948) • דוד טוביהו (מ-1950) • זאב זריזי (מ-1961) • מתתיהו אדלר (יו"ר ועדה קרואה) (1963) • אליהו נאוי (מ-1963) • משה זילברמן (מ-1986) • יצחק רגר (מ-1989) • דוד בונפלד (מ-1997) • יעקב טרנר (מ-1998) • רוביק דנילוביץ' (מ-2008) |
קוריאהקוריאה
זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא לי. 

**לי א-רן** (בקוריאנית: 이애란; נולדה ב-1964) היא פעילה למען חינוך והשכלה ממוצא צפון-קוריאני. בשנת 2010 קיבלה לי את אות האומץ הנשי הבינלאומי.

ביוגרפיה
--------

לאחר שהסבים שלה ערקו לדרום קוריאה, היא ומשפחתה נשלחו בקוריאה הצפונית למחנה עבודה, שם הייתה כלואה במשך שמונה שנים. בשנת 1997, היא ברחה לדרום קוריאה לאחר שקרוב משפחה אמריקאי פרסם ספר זכרונות, וטען כי אביה של לי היה מעורב בניסיונות להפיל את המשטר. היא ברחה עם הוריה, קרובי משפחה נוספים ובנה, שהיה אז בן ארבעה חודשים. בעלה לא הצטרף אליהם. המשפחה ברחה דרך סין ווייטנאם והגיעה לדרום קוריאה. בשנים הראשונות בדרום קוריאה עבדה בעבודות מזדמנות עד שיכלה לממן לעצמה לימודים.

ב-2005 לי יסדה תוכנית מלגות בינלאומית שמעניקה מלגות לסטודנטים מקוריאה הצפונית ללמוד אנגלית. ב-2008, היא הייתה לעריקה הראשונה מקוריאה הצפונית שהתמודדה על מושב באספה הלאומית. ב-2009, לי סיימה את לימודי הדוקטורט בנושא תזונה באוניברסיטת איווה לנשים (Ewha Womans University) בסיאול. היא העריקה הראשונה בעלת תואר דוקטור מקוריאה הצפונית. באותה השנה, היא ייסדה ארגון ללא מטרת רווח, Hana Defector Women's Organization שתומך בנשים מקוריאה הצפונית החיות בדרום קוריאה ומסייע להן בהכשרה מקצועית, טיפול בילדים, רכישת השכלה ומיצוי זכויות.

מאז משנת 2012 היא מנהלת מכון אוכל מסורתי צפון קוריאני, המעניק הכשרה מקצועית לעריקים מקוריאה הצפונית ומנסה לקרב את צפון ודרום קוריאה דרך תרבות המזון של פיונגיאנג. המכון גם מנהל מסעדה בה עובדות נשים מקוריאה הצפונית. באותה השנה, לי הובילה שביתת רעב בת 18 ימים מול השגרירות הסינית, כמחאה על החזרת פליטים מסין לקוריאה הצפונית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לי א-רן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Episcopal News Service - DIOCESAN DIGEST, archive.episcopalchurch.org (ארכיון)
2. 1 2  Catherine Antoine, Dr. Lee Ae-ran (North Korea) — Women in Human Rights, www.womensrights.asia
3. 1 2  Dr. Lee Ae Ran to Receive Women's Award, www.dailynk.com (בקוריאנית)
4. ↑  AWIU » Dr. Lee Ae-ran, Republic of Korea, www.awiu.org (באנגלית)(הקישור אינו פעיל)
5. ↑  "Meet the North Korean defector and restaurateur who believes 'reunification of our country starts at the table'". *South China Morning Post* (באנגלית).
העטיפה המקורית של השיר "מזחלת עם פעמונים" (1937).
**ריכרד שטיין** (**Richard Stein**‏; 1909–1992) היה פסנתרן, מלחין ומנצח יהודי-רומני, שחיבר בין היתר את הלהיט מזחלת עם פעמונים.

קורות חיים
----------

שטיין נולד ברומאן, רומניה, בן שני למנהל סניף הבנק המקומי. האח הבכור מת בגיל 16 והוריו הביאו לעולם בת, שעתידה להיות המתרגמת הפורה אנטואנט ראליאן. שטיין למד מוזיקה בקונסרבטוריון בבוקרשט ובפריז וניצח על תזמורות. הוא היה מיודד עם סרג'יו צ'ליבידאקה, בן אותה עיר, והשניים הופיעו יחד על שני פסנתרים.

שטיין חיבר בשנים 1934 - 1936 את השיר "מזחלת עם פעמונים", שנכתב בסגנון עממי ונועד, יחד עם שני שירים נוספים שלו, במיוחד לזמרת מריה טנאסה. המנגינה חוברה למילות שיר מאת המשורר היהודי רומני ליביו דלאנו (Liviu Deleanu). טנאסה לא התרשמה מהשיר והחליטה לא לקבל אותו.

ב-1937 הודפסו שני תקליטים עם השיר, האחד בביצוע הזמר סילביאן פלורין (פיינשטיין) והשני בביצוע הזמר יונל פסקו. על עטיפת התקליט הודפס שם המלחין כ-S. Richard ובכך נידון מחבר המנגינה לאלמוניות. מתחת לשם השיר ניתנה כותרת משנה בשם Cling, cling, cling, צליל הפעמונים. המנגינה זכתה לפופולריות רבה, שפיתתה זמרים וזמרות לבצע פלגיאטים.

אחרי 1949, הזמרת מריה לטרצו (Maria Lătărețu), שהתמחתה במוזיקה עממית, הורידה מהשיר את הפזמון החוזר והוסיפה כמה בתים. עיבודים של מלחינים ומבצעים שונים נמשכו בעולם, כך ברפרטואר של אדית פיאף מופיע השיר בשם Johnny tu n'est pas un ange. המשורר היוגוסלבי "דראגומיר ריסטיק" (Dragomir Ristic) החליף את המילים ושינה את קצב השיר לסווינג. בשנות החמישים לקח לס פול את המנגינה ופרסם אותה בשם Johnny is the Boy for Me מבלי להזכיר את המלחין המקורי ועל כך תבע אותו שטיין למשפט וזכה במשפט, חרף העובדה שלא יכול היה להופיע בעצמו במשפט בארצות הברית בגלל מגבלות מסך הברזל.

השיר קיבל גם גרסה עברית (עם מנה גדושה של יידיש) בשם "גוי של שבת" בביצוע רביעיית מועדון התיאטרון. ירדנה ארזי הקליטה את השיר "רוח ואש" על פי המנגינה של מזחלת עם פעמונים עם הטענה השגויה שמדובר בלחן צועני. אהוד מנור כתב את מילות השיר.

למרות הקביעה המשפטית, בציבור עדיין המחבר לא מזוהה, כך שבגרסת כיסוי שערכה הלהקה הבלגית Vaya Con Dios ב-1988 נתנה את הקרדיט ללס פול ואת התמלוגים המשיכו לשלם ליורשי לס פול במקום ליורשי שטיין. שטיין עצמו ביקר בישראל ומסר שיר בשם "פלאפל" ללסלו רוט, כאשר זה ביקר ברומניה, ב-1969, עם מקהלת הילדים על שם צדיקוב.

קישורים חיצוניים
----------------

* Richard Stein (באנגלית)
* Richard Stein (ברומנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Amintirile unei Doamne: Romanul anilor ’30 (ברומנית)
2. ↑  "השבוע הרומני" של ילדי מקהלת צדיקוב מאת זאב רב-נוף
**רבי משה חיים מצליח** (? - 5 בספטמבר 1845) היה רב באזמיר. מחבר ספר **אם הבנים**.

תולדותיו
--------

נולד לרבי יצחק מצליח באיזמיר, למד בישיבת "מגן שאול", מפי רבי יצחק רבינו אלבעלי, מחבר ספר פרי העץ. מתואר כעני מרוד שסבל מייסורים והיה "הולך ומצטמק".

דבריו מוזכרים בספרי חכמי דורו, וביניהם בספר "בן אברהם" מרבי יום טוב קריספין שכתב על רבי משה: "ועיין בספר אם הבנים הנדפס מחדש לרב רחומאי, הרב השלם כמהר"ר משה מצליח ז"ל...שפירש שם דבר נאה ומתקבל" (**בן אברהם** [אזמיר, תרל"ו], דרוש י"ב). רבה של איזמיר, רבי אברהם פלאג'י כתב עליו: "קולע אל השיערה, בשפה ברורה, מעלת הרב השלם והיה כזית הודו, שקוד על לימודו...נאה דורש בתורה ובנביאים ובכתובים בפיהו נכונה".

נפטר בג' באלול ה'תר"ה בגיל צעיר .

### משפחתו

נישא לרחל. לאחר פטירתו נישאה בשנית ונפטרה בי"ג בסיון התרל"ו. בנם היה הגביר בן ציון אברהם מצליח.

ספרו
----

שער ספר אם הבנים לרבי משה מצליח
כתב ספר בשם **אם הבנים** (ר"ת (בהיפוך אותיות) של **א**ני **ה**צעיר **מ**שה **ב**ן **י**צחק **מ**צליח **נ**ר"ו), הכולל דרושים על סדר התורה. בנוסף, בסוף הכרך הראשון (בראשית שמות, תרל"ג) הובאו חידושים ונימוקים על משנה תורה לרמב"ם, ובסוף הכרך השני (ויקרא-דברים, תרמ"ב) הובאו דרושים מלוקטים, ביניהם לנישואים, להספד ושני דרושים לשבת הלבשה. לספר הסכמה מאת הרב אברהם פאלאג'י ורבי יהושע שלמה ארדיט. את הספרים הגיה רבי בן ציון בנימין רודיטי.

לקריאה נוספת
------------

* שמעון וואנונו, אנציקלופדיה לחכמי טורקיה, ירושלים תשס"ו, משה חיים מצליח

קישורים חיצוניים
----------------

* מצליח, חיים משה בן יצחק, **אם הבנים**, ‏אזמיר תרלג, באתר היברובוקס **חלק ב**, באתר היברובוקס
* חכם משה חיים מצליח, באתר "החכם היומי"

הערות שוליים
------------

1. ↑  **אם הבנים**, הקדמת המגיה
2. ↑  הסכמת הרב הכולל לספר "אם הבנים"
3. ↑  כך מפורש בשער ספרו ובהקדמת המגיה לחלק השני, בניגוד לדברי ואנונו ב"אנציקלופדיה לחכמי טורקיה" בערכו, שנקב בשנת תרנ"ג משום שערבב בינו לבין ר' משה מצליח מירושלים שהיה רבה של מגנסיה. בנוסף לכך הדבר לא ייתכן, שהרי ספריו של הרב שיצאו לאחר מותו על ידי בנו כמבואר בהקדמה, יצאו בשנת התרל"ג והתרמ"ב
4. ↑  שער הספר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007504657805171

 |
**עיט נחשים אפריקני** (שם מדעי: *Dryotriorchis spectabilis*) הוא מין יחיד בסוגו של עוף דורס גדול המתמחה בציד נחשים, קרוב רחוק של החיוויאי והחיוויאי הלהטוטן. התגלה בטבע ב-1863 על ידי האורניתולוג הרמן שלגל (1804 – 1884).

מאפייינים
---------

אורכו של העיט 54–60 ס"מ ומוטת כנפיו 94–106 ס"מ. הוא בעל נוצות חומות-אדמדמות עם כנפיים מעוגלות העוזרות לו לנווט ביער וזנב ארוך. הראש בעל "כתר" חום-שחור וכך גם החלק העליון של הכנפיים. הבטן לבנה ומנוקדת מעט. המקור קצר, מעוקל ושחור. זהו עוף קולני מאוד ומזכיר מעט פרה גועה.

הוא נפוץ ביערות הגשם של אפריקה המערבית מניגריה עד הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. הוא יצור די נחבא אל הכלים ולא ידוע עליו הרבה. הוא ניזון כפי שמשתמע משמו מנחשים וזוחלים קטנים הנפוצים ביערות אפריקה. הוא תופס אותם בטפריו הגדולות ומחדיר את טפריו לאחורי הגולגולת של הטרף. אם הוא לא מצליח להרוג את הטרף הוא יטיח אותו בענף שוב ושוב עד למותו. הוא תופס מזון הן מהקרקע והן מעלים או ענפים. לעיתים רחוקות הוא יצוד יונקים קטנים או עופות. הוא מתבודד בעיקרו אם כי לעיתים ייצפה בזוגות.

העיט אינו בסכנת הכחדה בטבע.

תת-מינים
--------

* *Dryotriorchis spectabilis batesi*
* *Dryotriorchis spectabilis spectabilis*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עיט נחשים אפריקני** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------
*Aquila adalberti*
**עיט ספרדי** (שם מדעי: ***Aquila adalberti***) הוא מין של עיט ממשפחת הנציים האנדמי לספרד ופורטוגל. במראהו הוא קרוב לעיט השמש ובעבר נחשב לתת-מין שלו.

העיט הספרדי מגיע לאורך 74–85 ס"מ, מוטת כנפיים של 177–220 ס"מ ומשקל של 2.5-4.8 ק"ג. בדומה למרבית העיטים הנקבה כבדה יותר מהזכר. העיט דומה לעיט שמש או לעיט זהוב בנוצותיו החומות-זהובות ובמקורו האפור הבולט. הוא בעל כנפיים רחבות, בהירות מבפנים ובעלות קצוות כהים.

העיט שוכן באזורי ההרים והאדמות החקלאיות של הדהסה (Dehesa) של ספרד ופורטוגל ולעיתים הוא מגיע גם למרוקו, אם כי הוא לא נודד דרך קבע. העיטים פועלים בזוגות ומחפשים מעל הקרקע טרף כמו ארנבונים, מכרסמים שונים כמו עכברים, נברנים וסנאיים, טורפים קטנים ומיני עופות קרקע או יונים. העיט יכול להרוג גם טרף גדול כמו אווז אפור או חסידה לבנה ואף שועל. הוא עט על טרפו ונועץ בו במהירות את טפריו הגדולים, וכך הורגו.

העיטים נוטים לקנן על עצי אלון השעם או אורנים בקן גדול ולהטיל בו 2–3 ביצים. שני בני הזוג מטפלים בגוזלים הגדלים.

בשנות ה-60 של המאה ה-20 הגיע העיט הספרדי למצב של סכנת הכחדה כאשר נותרו בספרד רק כמה עשרות זוגות. מאמצי שימור אינטנסיביים הביאו לשיקום אוכלוסיית המין, וגם לחזרת אוכלוסיה קטנה בפורטוגל לאחר 20 שנה של הכחדה גמורה. ב-2011 דווח על 324 זוגות, רובם המכריע בספרד ומיעוטם בפורטוגל. כיום מוגדר מצב השימור של עיט זה כפגיע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עיט ספרדי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  עיט ספרדי באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4758332-0

 |
**יוליאן שיבר** (בגרמנית: **Julian Schieber**; נולד ב-13 בפברואר 1989 בבאקנאנג, מערב גרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת החלוץ.

קריירה
------

### קריירת מועדונים

שיבר ערך את הופעת הבונדסליגה הראשונה שלו במדי שטוטגרט נגד אנרגי קוטבוס בתחילת דצמבר 2008. בסוף ינואר 2009, האריך את החוזה שלו לשנתיים נוספות בשורות שטוטגרט. חודש לאחר מכן, בפברואר, שיבר שיחק את המשחק הבינלאומי הראשון שלו במסגרת הליגה האירופית נגד זניט סנקט פטרבורג. ב-15 באוגוסט 2009 הבקיע שיבר את שערו הראשון במדי שטוטגרט בדרבי באדן-וירטמברג נגד פרייבורג, משחק שהסתיים בניצחון 2–4. בחודש יולי 2010, שיבר מצא את עצמו מושאל לעונה אחת לנירנברג.
בעונת 13–2012, שיבר חתם בשורותיה של בורוסיה דורטמונד. בתחילת חודש דצמבר, הבקיע את שערו האירופי הראשון נגד מנצ'סטר סיטי. באפריל 2013, שיבר הבקיע צמד שערים במשחק 2–4 נגד אאוגסבורג.

ביולי 2014 חתם בהרטה ברלין. שיבר נפצע במהלך עונת 2014/2015 ועקב כך לא פתח את עונת 2015/2016.

בקיץ 2018 חתם שיבר ב אאוגסבורג. לאחר שערך 11 הופעות בלבד וסבל מפציעות רבות, הודח שיבר מהקבוצה הבוגרת על ידי המאמן הייקו הרליך בקיץ 2020, ומתאמן עם קבוצת המילואים של המועדון.

### נבחרת גרמניה

שיבר ערך הופעת בכורה במדי הנבחרת הצעירה של גרמניה בתחילת ספטמבר 2009, כאשר הוא מבקיע צמד בניצחון 0–6 על סן מרינו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוליאן שיבר** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**נסים אלבחרי** (בסרבו-קרואטית: **Nisim Albahari**; בסרבית קירילית: **Нисим Албахари**; ‏28 בינואר 1916, טשאני, בוסניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 1992, סרייבו, בוסניה והרצגובינה) היה פרטיזן ופוליטיקאי יוגוסלבי יהודי, חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה אשר ב-1953 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה.

קורות חייו
----------

נסים אלבחרי נולד ב-1916 בטשאני ובהמשך היגרה משפחתו לסרייבו ובה רכש השכלה תיכונית. ב-1935 הצטרף למפלגה הקומוניסטית והיה פעיל באיגודים מקצועיים. ב-1936 נעצר על ידי שלטונות יוגוסלביה, נשפט בעוון פעילות מחתרתית ונידון לשנת מאסר. גם לאחר שחרורו המשיך בפעילותו במפלגה הקומוניסטית, וב-1940 נכלא שוב. ב-29 במרץ 1941, לאחר ההפיכה הצבאית שבמהלכה הודח הנסיך פאבלה ופטר השני הומלך תחתיו, השתחרר אלבחרי מכלאו.

עם כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית, הצטרף אלבחרי לכוחות הפרטיזנים של טיטו ופעל לארגון כוחותיהם באזור סרייבו. לאחר כינון מדינת קרואטיה העצמאית שנשלטה על ידי האוסטאשה, נלכד אלבחרי ונכלא בסרייבו תוך שהוא עובר עינויים קשים. אנשי המחתרת בסרייבו מילטו אותו מהכלא, והוא שב לכוחות הפרטיזנים. בהמשך, מונה לקומיסר פוליטי של גדוד פרטיזנים והתקדם לתפקיד קצין המודיעין של גיס הפרטיזנים ה-3. שני אחיו הצעירים, דוד וחיים, הצטרפו אף הם לכוחות הפרטיזנים, ונהרגו בקרבות.

לאחר המלחמה סיים אלבחרי את בית הספר למדע המדינה בבלגרד והשתלב במנגנון השלטון היוגוסלבי. הוא כיהן כחבר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית, חבר פרלמנט ושר העבודה של בוסניה והרצגובינה תחת יוגוסלביה. כמו כן היה חבר במועצת הפדרציה של יוגוסלביה. ב-27 בנובמבר 1953 העניק לו שליט יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו את עיטור גיבור יוגוסלביה. 

נסים אלבחרי הלך לעולמו בסרייבו ב-1992.

הערות שוליים
------------

1. ↑  יהודים - גיבורים לאומיים של עמי יוגוסלביה, באתר "ההתנגדות היהודית בשואה", אוחזר ב-17 באוגוסט 2014.

| יהודים גיבורי יוגוסלביה יוגוסלביהיוגוסלביה |
| --- |
|  | נסים אלבחרי • אליאס אנגל • איזידור ברוך • פאבלה גוראנין • רוברט דומאני • סלאבישה ויינר • וויו טודורוביץ' • אסתר עובדיה • פאבלה פאפ • משה פיאדה • אדולף שטיינברגר |  |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007394166405171
* BnF: cb16959481p (data)
* ISNI: 0000 0000 2626 0581
* LCCN: n83318873
* VIAF: 16157236
* WorldCat: lccn-n83318873

 |
היוב לודולף
**היוב לודולף** או "**יוב לודולף**" (גרמנית: Hiob Ludolf; ‏15 ביוני 1624 - 8 באפריל 1704) היה מזרחן גרמני. האתיופיסט אדוארד אולנדורף כינה אותו "בעל השם המהולל ביותר" בחקר אתיופיה.

חייו
----

לודולף, יליד ארפורט, החליט עם סיום לימודי בלשנות באקדמיה שבארפורט ובליידן, לטייל בעולם כדי להעשיר את הידע הלשוני שלו.
לבקשת בית המשפט השוודי (1649), חיפש ברומא אחר מסמכים מסוימים, וכך התוודע לגרגוריוס, נזיר אתיופי ממחוז אמהרה. ממנו קיבל את הידע המעמיק בגעז.

בשנת 1652 התגייס לשירות הדוכס "סקסה גוטה", שירות שהמשיך עד לשנת 1678 ועם פרישתו חזר לפרנקפורט. 

בשנת 1683 הוא ביקר באנגליה במטרה לקדם תוכנית להקים הסכמי מסחר עם אתיופיה. אך מאמציו כשלו, בעיקר לנוכח התנגדות רשויות הכנסייה האתיופית האורתודוקסית.

כששב לפרנקפורט בשנת 1684, הוא הקדיש את חייו ליצירה הספרותית אשר תימשך כמעט עד יום מותו. 

בשנת 1690 הוא מונה לנשיא ב"קולג' הקיסרי להיסטוריה", קולג' שהיה קיים זמן קצר באוסטריה.

עבודתו
------

עבודותיו של לודולף, שהכיר כ-25 שפות, כללו את "היסטוריית העם האתיופי" (יינה, 1676) ו"ההיסטוריה האתיופית" (פרנקפורט, 1681) שתורגמה לאנגלית, צרפתית והולנדית ונוספו לה נספחים בשנים 1691-1694. 
לדברי לודולף

> 
> מילונים (של השפות) אתיופית ואמהרית ודקדוק היו בעלי חשיבות מעבר לזמנו. למעלה ממאה וחמישים שנה, הכלים החיוניים ללימודי השפות הללו, תוך עבודתו האדירה בהיסטורית אתיופיה (עם פרשנות רחבה), עדיין יכולים להיקרא עם רווח והנאה.
> 
> 
> 
> 

בין יצירותיו הנוספות:

* דקדוק בשפה האמהרית (פרנקפורט, 1698)
* לקסיקון לטינית - אמהרית (פרנקפורט, 1698)
* לקסיקון לטינית - אתיופית (פרנקפורט, 1699)
* דקדוק אתיופי (לונדון, 1661, ו פרנקפורט, 1702)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היוב לודולף** בוויקישיתוף

* היוב לודולף, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* היוב לודולף Aethiopica Historia, פרנקפורט, (1681) באתר סיינט ג'ון קולג' בקיימברידג' (באנגלית)
* צילום ספר הלקסיקון הלטיני-אתיופי, באתר מוזיאון היל.
* היוב לודולף, היסטוריה אתיופית, באתר הספרייה הלאומית של צרפת (בצרפתית)
* יורגן טובאך, הביוגרפיה של היוב לודורף, באתר הביוגרפיות (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Edward Ullendorff, *The Ethiopians: An Introduction to Country and People*, second edition (London: Oxford University Press, 1965), p. 9.
2. ↑  Ullendorff, p. 11

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007280756105171
* BNE: XX1682562
* BnF: cb119970023 (data)
* BPN: 65769921
* GND: 118817167
* ICCU: UBOV123229
* ISNI: 0000 0001 2119 2919
* LCCN: n84233833
* MGP: 145708
* NKC: ola2002158764
* NLP: A26634685
* NTA: 069920230
* SELIBR: 282242
* SNAC: w68k7m7d
* SUDOC: 028059123
* VcBA: 495/95947
* VIAF: 7400281
* WorldCat: lccn-n84233833

 |
**יולי פון אגלופשטיין** (בגרמנית: **Julie von Egloffstein**;‏ 12 בספטמבר 1792 – 16 בינואר 1869) הייתה ציירת גרמנייה.

ביוגרפיה
--------

יולי פון אגלופשטיין הגיעה ממשפחת האצילים הפרנקונית פון אגלופשטיין. נישואיה של אמה הנרייטה פון אגלופשטיין (1773–1864) היו אומללים. האם התגרשה בשנת 1803. הנרייטה פון אגלופשטיין פגשה את יוהאן ולפגנג פון גתה כבר בשנת 1795 ועברה עם חמשת ילדיה לויימאר בשנת 1799, שם התגורר חלק מהמשפחה המורחבת של אגלופשטיין ושירת בשירותים דוכסיים.

היא ואחיותיה הגדולות פקדו את ביתו של גתה, שאהב במיוחד את יולי והקדיש לה שירים. קנצלר המדינה פרידריך מילר גם ראה אותה לעיתים קרובות וקידם אותה. בהשתתפותו של גתה, שכיהן כחבר מועצה, פיקח על בית הספר לציור בוימאר, התפתחה יולי אגלופשטיין לציירת מכובדת. את הכשרתה קיבלה מגאורג פרידריך קרסטינג ובערך ב־1840 מקרל פרדיננד זון בבית הספר לציור בדיסלדורף. 

יולי אגלופשטיין, תרזה פון ביירן, 1836
יולי טיילה רבות בגרמניה ובארצות אחרות, שם זכתה להערצה בחוגים עירוניים על יופייה וכישרונה האמנותי.

לאחר שאמה התחתנה עם קרל פון ביולייה-מרקוניי בשנת 1804, שקיבל את תפקיד בעל היער בהילדהיים בשנת 1815, מנזר מרינרודה הפך לביתה. בשנת 1826, לאחר מספר מפגשי לימוד, ציירה את גתה בשני ציורי שמן גדולים. עד 1829 היא ציירה את בני המשפחה הדוכסית בוימאר, את המלך הבווארי לודוויג הראשון ואת המלכה תרזה. ב־1829 נסעה לאיטליה ללמוד, הפכה במהרה לחלק ממושבת האמנים הגרמנים ברומא והפכה לחברת כבוד באקדמיה הרומית של סנט לוקה.

בשנת 1832 חזרה יולי פון אגלופשטיין לויימאר מאיטליה. פיסגת עבודתה היה בשנים הבאות. לקראת סוף חייה היה לה קשה יותר ויותר לצייר, עקב מצבה הגופני הקשה.

הדיוקן המיניאטורי של גברת קולדיץ, שניתן לשתי בנותיה של מריה מרגרטה קולדיץ בחג המולד 1856, הוא עבודתה האחרונה. 

יולי פון אגלופשטיין נפטרה ערירית ב־16 בינואר 1869 במריאנרוד ליד הילדסהיים.

מורשת
-----

ביום הולדתה ה-200 בשנת 1992 הציגו מוזיאון הילדסהיים, מוזיאון רומר ופליזאוס והמוזיאון הלאומי גתה בוויימאר תערוכה מעבודותיה של יולי פון אגלופשטיין.

חדר עם כן כן וציורים הוקם לכבודה בטירת אגלופשטיין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יולי פון אגלופשטיין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Egloffstein, Gräfin Julie. In: Ulrich Thieme (Hrsg.): Allgemeines Lexikon der Bildenden Künstler von der Antike bis zur Gegenwart. Begründet von Ulrich Thieme und Felix Becker. Band 10: Dubolon–Erlwein. E. A. Seemann, Leipzig 1914, S. 384
2. ↑  Künstler und Künstlerinnen der Düsseldorfer Malerschule (Auswahl, Stand: November 2016): Egloffstein, Julie von, um 1840 PU (Privatunterricht) Carl Ferdinand Sohn. (PDF)
3. ↑  Manfred Boetzkes (Hrsg.): *Goethes glückliche Zeichnerin? Das unvollendete Künstlerleben der Julie von Egloffstein (1792–1869)*. S. 173.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 119154048
* ISNI: 0000 0000 5141 4749
* LCCN: nr94013453
* NTA: 145975290
* RKD: 217086
* SNAC: w6n59vkt
* VIAF: 40182052
* WorldCat: lccn-nr94013453

 |
**היום הבין-לאומי למיגור העוני** הוא יום ציון בין-לאומי של ארגון האומות המאוחדות למאבק ברעב, בעוני ובמחסור ברחבי העולם.
יום העוני מצוין בכל שנה ב-17 באוקטובר באירועים ברחבי העולם.

היסטוריה
--------

בשנת 1987 הכריזה **"תנועת העולם הרביעי",** התנועה הבינלאומית למען משפחות החיות בעוני קיצוני ובהדרה חברתית, על ה-17 באוקטובר כיום הבינלאומי למלחמה בעוני. ביום זה ערכו פעילי התנועה אירוע רב משתתפים בכיכר הטרוקדרו בפריז והציבו בו לוח שיש עליו נכתב: **"בכל מקום בו אנשים נדונים לחיות במצוקה, שם זכויות האדם נרמסות. להתאחד על מנת לדרוש את כיבודן- זוהי אחריותנו וחובתנו ".**

בשנת 1992 הכריזה עצרת האו"ם על יום זה כיום כלל עולמי לציון המאמץ לביעור העוני. מאז, מדי שנה מתקיימות ביום זה ברחבי העולם פעולות הסברה והזדהות עם אנשים החיים בעוני. בנוסף, האיחוד האירופי הכריז על שנת 2010 כשנת המאבק בעוני.

מטרה
----

**המטרה: השרשת שיח חדש בין מעצבי המדיניות לאנשים המתמודדים עם עוני**
אנשים החיים בעוני חווים חסכים רבים בכלל תחומי החיים, מעל ומעבר לחסך כלכלי: העוני קשור לקשיים בתחום התעסוקה, התזונה והבריאות, הדיור, החינוך וההשכלה, חיי המשפחה, ההשתלבות בחברה ובילוי בשעות הפנאי. החיים בעוני מחייבים גיוס כוחות יומיומי לצורך התמודדות, כוחות אלו לא תמיד נראים ונשמעים בשיח הציבורי. איכות חייהם של החיים בעוני מושפעת מהחלטות הדרג המדיני, ואולם בשל הדרתם מהזירה הציבורית ומקרב מקבלי ההחלטות, קולם נשמע לעיתים רחוקות בקרב מקבלי ההחלטות.

אולם, הניסיון המקצועי בעולם הרחב מלמד כי אנשים החיים בעוני צוברים ידע רב, החיוני לקבלת ההחלטות נכונות בנוגע להם. מומחים הסיקו שמדיניות לשבירת מעגל העוני חייבת להתבסס על ידע זה. התעלמות ממנו היא לא רק בגדר התנשאות כלפי החיים בעוני ופגיעה בזכויותיהם - היא גם בלתי מקצועית ומובילה לכישלון. על כן באירועי היום המתקיימים מיד שנה בכנסת, מושם דגש על הגברת הקשב והדיאלוג בין רשויות השלטון לבין נציגי הקהילות החיות בעוני, מתוך תפיסה ואמונה כי אנשים החיים בעוני צריכים להיות שותפים בעיצוב המדיניות הנוגעת לחייהם. 
יום זה, המתקיים מדי שנה, מהווה הזדמנות לשיח חדש בין קובעי המדיניות לאנשים החיים בעוני ולארגונים הפועלים לסייע להם; שיח, המאפשר העצמת היכולות וההישגים של אנשים החיים בעוני והמבוסס על שותפות המכירה בזכויות האדם שלהם, בצורכיהם ובקשייהם.

בישראל
------

בשנת 2007 צוין היום לראשונה בישראל, ביוזמת פרופ' יונה רוזנפלד, חתן פרס ישראל לעבודה סוציאלית, בשותפות עם ארגונים, מוסדות ואנשים החיים בעוני. בהמשך הוקם "פורום לציון היום הבינלאומי למאבק בעוני" בו שותפים תושבים החיים בעוני, ארגונים לשינוי חברתי ומוסדות אחרים. הפורום יזם פנייה לכנסת, בעקבותיה הוכר יום זה כיום בינלאומי. החל משנת 2009 מצוין זה מדי שנה בכנסת בשיתוף הפורום לציון היום הבינלאומי למאבק בעוני. ביום זה מתקיימים אירועים ודיונים מיוחדים בנושא במטרה לדון ולקדם מדיניות שתביא לצמצום התופעה. בשנת 2010, בכנס שהתקיים במסגרת יום זה בכנסת, קראו המשתתפים לממשלה לקדם תוכנית רב מערכתית להתמודדות עם עוני..

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היום הבין-לאומי למיגור העוני** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של היום הבין-לאומי למיגור העוני

הערות שוליים
------------

1. ↑   יום העוני באתר האו"ם
2. ↑   דיוני הכנסת ביום העוני 2010
**עיטור הדגל האדום** (ברוסית: Орден Красного Знамени) היה עיטור צבאי של ברית המועצות. העיטור נוסד ב-1918 כעיטור של הרפובליקה הסובייטית הרוסית, והיה העיטור הראשון של הצבא האדום. העיטור הוענק לחיילי הצבא האדום על אומץ יוצא מגדר הרגיל בשדה הקרב. גם יחידות שלמות היו זכאיות לעיטור זה. בשנת 1924 הוגדר העיטור כעיטור כללי לכל ברית המועצות (עד אז למעשה לכל רפובליקה סובייטית הייתה גרסה משלה של עיטור זה). עיטור הדגל האדום הוגדר כעיטור הקרבי הגבוה ביותר בברית המועצות עד לשנת 1943, אז נוסד עיטור גבוה יותר - עיטור הניצחון.

העיטור עשוי מכסף עם ציפוי זהב. על הדגל מופיע הכיתוב: "פועלי כל העולם, התאחדו!".

מעמדו של עיטור זה נשחק בשנים 1945–1958, כאשר הוא הוענק לא על הישגים בקרב, אלא גם על 20 ו-30 שנות שירות ללא דופי בצבא, במשטרה ובק.ג.ב. של ברית המועצות. לאחר שנת 1958 העיטור שוב חזר להיות מוענק רק על הישגים בשדה הקרב. 

עד לפירוק ברית המועצות בשנת 1991 הוענקו כ-580,000 עיטורי הדגל האדום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עיטור הדגל האדום** בוויקישיתוף
**Office Open XML** (ולעיתים **OOXML** או **OpenXML**) הוא פורמט קובץ מבוסס XML ו-Zip שפותח על ידי מיקרוסופט לייצוג מסמכים של מעבד תמלילים, גליונות אלקטרוניים, גרפים ומצגות. הפורמט הוגדר במסגרת תקן ECMA-376 של Ecma ובגרסאות מאוחרות יותר במסגרת ISO/IEC 29500.

החל מאופיס 2007 פורמט זה הוא פורמט ברירת המחדל בחבילת היישומים של מיקרוסופט אופיס. הפורמט מאפשר לכלול בתוכו טקסט מעוצב, תמונות, טבלאות, נוסחאות, ואף שפת תסריטי מקרו, שהופכים קובץ מידע לקובץ הרצה. התכונה האחרונה היא פתח לווירוסי מקרו ותוכנות זדוניות שונות המנצלות פרצות אבטחה בפורמט. חברות לא מעטות השתמשו בפורמט זה, בדגש על שפת התסריט שלו, כפלטפורמה לפתרונות מחשוב שונים.

סיומת הקובץ של מסמכים במעבד התמלילים וורד הנשמרים בפורמט זה היא **DOCX** או **docx** (קיצור של "document"), שמחליף את הסיומת DOC של מסמכי וורד ישנים. קובץ DOCX יכול להכיל בתוכו מרכיבי XML, ונפחו קטן מקובץ DOC זהה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Office Open XML** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7691037-4

 |
הענקת מדליות לזוגות, אליפות 2004
**אליפות רוסיה בהחלקה אמנותית** (Чемпионат России по фигурному катанию) היא האליפות הארצית בתחום החלקה אמנותית שנערכת מדי שנה כדי לקבוע את אלופת רוסיה. המדליות מוענקות בתחרויות נשים יחידות, גברים יחידים, זוגות החלקה, וזוגות בריקוד. האליפות נערכת בדרך כלל בדצמבר או בינואר. בעוד אליפות הנוער נערכת בנפרד, בדרך כלל בחודשים ינואר או פברואר.

היסטוריה
--------

תחרות האליפות הראשונה ברוסיה התקיימה ב-5 במרץ 1878 בסנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית. האליפות החלו להתקיים מדי שנה החל משנת 1897. מ-1924 ועד 1992, המחליקים הרוסים התחרו באליפויות ברית המועצות. האליפות הרוסית חזרה ב-1993 ונערכת ברציפות מדי שנה.

יבגני פלושנקו זכה באליפות 9 פעמים. בשנת 2019 אנה שצ'רבאקובה זכתה באליפות בהיותה בת 15 בלבד. בגלל הגיל הצעיר היא לא יכולה להציג את המדינה באליפות אירופה או באליפות העולם לבוגרים וצריכה להמשיך להשתתף בתחרויות לצעירים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אליפות רוסיה בהחלקה אמנותית** בוויקישיתוף
* אתר פדרציית ההחלקה האמנותית של רוסיה (ברוסית)
* fskate.ru (ברוסית)
* היסטוריה (ברוסית)
* היסטוריה באתר הספורט של חרקוב (ברוסית)
כריכת הקובץ בו יצאה היצירה בשנת 1605
**Officium Defunctorum** היא יצירה מוזיקלית שכתב מלחין הרנסאנס הספרדי תומאס לואיס דה ויקטוריה. זוהי למעשה מיסת רקוויאם למעט המזמור דיאס אירה ובתוספת קטע מספר איוב ומוטט לוויה נוסף, שנכתבה לזכר מריה, נסיכת ספרד, ארכידוכסית אוסטריה. ויקטוריה עבד בחצרה של מריה משנת 1586 וכשנפטרה בשנת 1603 הקדיש לה יצירה זו. יצירה זו מכונה לעיתים "**הרקוויאם של ויקטוריה**" אף על פי שוויקטוריה כתב מיסת רקוויאם נוספת בשנת 1583.

היסטוריה
--------

בשנת 1603 נפטרה מריה שהייתה ביתו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואשתו של מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ויקטוריה עבד בחצרה של מריה כבר משנת 1586, וכשנפטרה הקדיש לה יצירה זו. את היצירה הגיש למרגרט, ארכידוכסית אוסטריה, ביתה הצעירה של מריה, לכבוד "טקס הקבורה של אמך הנערצת ביותר". הקיסרית נפטרה ב-26 בפברואר וטקס הלווייתה התקיים בתחילת מרץ, סביר להניח שוויקטוריה לא הספיק להשלים את היצירה עד להלווייתה ולכן ככל הנראה ביצוע הבכורה של המיסה היה בטקס גדול שנערך לזכרה ב-22 וב-23 באפריל במדריד.

ויקטוריה הוציא בימי חייו עשרה כרכים של יצירתו. ה־Officium Defunctorum היא היצירה היחידה אותה הוציא בנפרד בשנת 1605 והיא נחשבת לכרך ה-11 של כתביו.

היצירה
------

היצירה היא יצירה קולית בלבד למקהלה של שישה קולות (סופרן ראשון ושני, אלט, טנור ראשון ושני ובס). ביצוע ממוצע של היצירה אורך כ-45 דקות. 

### סדר הפרקים

החלקים שאינם מופיעים ברקוויאם הליטורגי מוסברים. תפילת הקיריה חוזרת גם בתחילה וגם בסוף. 

* Taedet animam meam - "נקטה נפשי בחיי" (איוב, י', א'–ז').
* Introit
* Kyrie
* Gradual
* offertorium
* Sanctus
* Agnus Dei
* Communion
* Versa est in luctum cithara mea - מוטט לוויות שאיננו נכלל בדרך כלל במיסת הרקוויאם.
* Libera me
* Kyrie

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Officium Defunctorum" באתר מיוזיק בריינז
* תווי היצירה להורדה בחינם באתר פרויקט ספריית התווים הבינלאומי (IMSLP).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007583565705171
* BnF: cb13958148c (data)
* GND: 300475195
* LCCN: n89668996
* MusicBrainz work: 042a06f0-f5e6-49e1-a6b1-edb41fb5a1e9
* VIAF: 176264783
* WorldCat (עם VIAF): 176264783

 |