recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**גאורגי סטפנוביץ' שונין** (ברוסית: **Георгий Степанович Шонин**; ‏3 באוגוסט 1935 – 6 באפריל 1997) הוא קוסמונאוט סובייטי שטס לחלל במסגרת תוכנית סויוז.

קורות חיים
----------

גאורגי שונין נולד בעיירה במחוז לוהנסק (אז בברית המועצות, כיום באוקראינה) למשפחת איכרים. לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה אביו גויס לצבא האדום ולא חזר מחזית הלחימה. תחילה הוא רצה להיות ימאי, אך כאשר נודע לו על חיפוש תלמידים לבית הספר לטייס באודסה, הוא נרשם והתקבל. בשנת 1953 הוא הועבר ללנינגרד לבית הספר לטייסי הצי. לאחר סיום הלימודים הוא הוצב ביחידת חיל האוויר הסובייטי שהייתה נותנת תמיכה לצי בלטי. בשנת 1958 גאורגי שונין הועבר לצי הצפוני. פה הוא הכיר את יורי גגארין ששירת בקרבת מקום.

בשנת 1960 גאורגי שונין הועבר ליחידת הקוסמונאוטים. לאחר סיום קורס הכנות הוא הוצב כחבר צוות של ווסטוק 4, אך לאור בעיות בריאות הועבר לעתודה וחזר לפעילות רק בשנת 1965.

בשנת 1968 גאורגי שונין סיים אקדמיה לטייס.

בשנת 1969 גאורגי שונין השתתף בטיסת חללית סויוז 6. מטרת הטיסה הייתה לתעד חיבור של חלליות סויוז 7 וסויוז 8. החיבור לא הצליח.

בשנת 1971 גאורגי שונין עבר משבר נפשי, לאחר סיומו, הוא נותר ביחידת הקוסמונאוטים אך לא היה לו סיכוי להיות מוצב בצוות טיסה. הוא היה ראש מחלקת הכנות, אך לאור בעיות בשנת 1974 הורד לתפקיד מתרגל. בשנת 1976, לאחר שיקום, הוא קודם לתפקיד מנהל מרכז ההכנות. בשנת 1977 גאורגי שונין קודם לדרגת גנרל מאיור. באותה שנה הוא פרסם ספר בנושא חקר החלל, בו לראשונה בברית המועצות תיאר מספר בעיות שהיו במהלך טיסות ותיאר חברי יחידת הקוסמונאוטים שמסיבות שונות לא השתתפו בטיסות.

בשנת 1979 שונין עזב את יחידת הקוסמונאוטים והוצב בתפקידי פיקוד שונים בחיל האוויר הסובייטי. הוא עזב את הצבא בשנת 1990 בדרגת לוטננט גנרל.

הוא נפטר בשנת 1997 מבעיות לב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גאורגי שונין** בוויקישיתוף
* יהושע א. גלבוע, "הישגים מסחררים לקוסמונאוטים - ופחד המשטר מפני החירות...", מעריב, 23 בינואר 1969.
* תקציר נתונים באתר ספייספאקטס
* נתונים מאנציקלפדיית החלל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: xx0167535
* VIAF: 299036198
* WorldCat: viaf-299036198

 |
**מיכאל בּוּרְט** (**Burt**; נולד ב-2 באוקטובר 1937) הוא אדריכל ישראלי, פרופסור אמריטוס בפקולטה לאדריכלות בטכניון.

קורות חייו
----------

מיכאל בורט נולד באוקראינה בשנת 1937. בשנת 1948 עלה במסגרת עליית הנוער לישראל. התגורר עם משפחתו בחיפה. בצה"ל שירת בחטיבת גולני. במלחמת ששת הימים שירת במילואים כמפקד מחלקה בפלוגת חרמ"ש, וזכה בעיטור המופת על תפקודו. במלחמת יום הכיפורים שימש קצין תצפית קדמי שהתלווה לפלוגת חרמ"ש ולחם עימה בחזית הדרום. הוא עוטר פעם נוספת בעיטור המופת, נפצע ואושפז במשך שלושה חודשים. בורט הוא אחד משני האנשים היחידים ששמותיהם פורסמו, שזכו פעמיים בעיטור המופת, לצידו של שלמה הגני.

בשנת 1963 קיבל תואר ראשון באדריכלות מהטכניון, ובשנת 1967 קיבל תואר דוקטור מהטכניון. משנת 1963 נמנה עם סגל הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים של הטכניון. בשנים 1977–1979 ו-1989–1993 כיהן כדיקן הפקולטה. בשנת 2006 פרש לגמלאות והוא פרופסור אמריטוס.

נמנה עם המתכננים הראשונים במיזם נתיבי איילון, ותכנן את מחלף ארלוזורוב. תכנן את גשר בר יהודה בתל אביב ביחד עם פרופסור דוד יצחקי, לאחר שהצעתם זכתה במקום הראשון בתחרות על תכנון הגשר. קידם יוזמה להקמת איים מלאכותיים מול חופי ישראל, כפתרון למצוקת הדיור.

בורט זכה בפרס רוקח של עיריית תל אביב-יפו על עיצוב גשר.

בורט מתגורר בשכונת כרמליה בחיפה. הוא נשוי לתמרה ולהם שלושה ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מיכאל בורט
* ארי ליבסקר, אי ירוק בים, באתר כלכליסט, 31 בינואר 2011
* עיטור המופת למיכאל בורט במלחמת ששת הימים
* עיטור המופת למיכאל בורט במלחמת יום הכיפורים
* סרטונים מיכאל בורט, ‏על חזון האיים המלאכותיים בחופי ישראל, באתר הערוץ האקדמי
* עמי סלנט, מיכאל בורט, פעמיים עיטור המופת, באתר חיים של אחרים, 14 באוקטובר 2019
* מידע על מיכאל בורט בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  דיקנים וראשי מחלקות חדשים בטכניון, מעריב, 16 בינואר 1979
2. ↑  כך ייראה הגשר החדש על הירקון, מעריב, 8 ביוני 1964

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007259263405171
* LCCN: no2006044747
* VIAF: 9596682
* WorldCat: lccn-no2006044747

 |
קסול קלאסי
מאכל שהוכן בקסול
**קסול** (בצרפתית: **Cassole**; באוקסיטנית: **Cassolo**; בספרדית: **Cazuela**) הוא מיכל חרס חרוטי, מזוגג מבפנים. הקערה עשויה מחימר אדום והיא ידועה ביכולתה לשמור על חום. הכלי נמצא בשימוש במובחים שונים.

מאפיינים
--------

הקדירה היא מיכל שצורתו מזכירה מאוד את זו של כלי אחר בשם טל (בצרפתית Telle)(צר'), אם כי לטל יש ידיות ופיות מזיגה מאחר שהוא מיועד לפעילות חלבית.

מקורו של הקסול מהצורה הצרפתית של המילה האוקסיטנית cassolo. כלי החרס יוצרו לראשונה באיסל (אנ'), ליד קסטלנודרי (אנ'), צרפת. הוא בנוי כקערה עמוקה עם פה רחב ותחתית צרה. הקדרה כוללת לעיתים קרובות עיצוב ייחודי שנחרט בגוף שלה. מנת הקדירה הצרפתית המפורסמת שנקראת קסולה קיבלה את שמה מהקערה.

ייצור
-----

קדירות קסול עדיין מיוצרות בדרך המסורתית באיסל. במיוחד, Poterie Not Freres מזוהה כמפעל היחיד שממשיך לייצר את הקערות, אשר מיוצרות בעבודת יד.

היא עשויה מתערובת של אדמה חרסית-אבן גיר מ-Lauragais ואדמה חסינה סיליקו-אלומיניום לא-אבן גיר מאזור איסל, סן-פאפול או רבל, מה שמבטיח את מוצקותו מפני זעזועים תרמיים.

לאחר מכן הקדירה עוברת לכה פנימית כדי להבטיח את אטימותו למים.

ראו גם
------

* טיאן (כלי בישול)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קסול** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Mah, Ann (2013-09-26). *Mastering the Art of French Eating: From Paris Bistros to Farmhouse Kitchens, Lessons in Food and Love* (באנגלית). Penguin. ISBN 978-1-101-63815-6.
2. ↑  Osbaldeston, Peter (2009). *The Palm Springs Diner's Bible: A Restaurant Guide for Palm Springs, Cathedral City, Rancho Mirage, Palm Desert, Indian Wells, la Quinta, Bermuda Dunes, Indio, and Desert Hot Springs*. Gretna, CA: Pelican Publishing. p. 130. ISBN 978-1-58980-750-1.
3. ↑  Magazine (2014-10-28). *SAVEUR: The New Classics Cookbook: 1,000 Recipes + Expert Advice, Tips, and Tales* (באנגלית). Weldon Owen International. ISBN 978-1-61628-910-2.
**אלון באר** (נולד בשנת 1997) הוא שחיין ישראלי, אלוף ישראל (2023) במשחה ל-100 מטר חזה

ביוגרפיה
--------

באר גדל בקיבוץ גשר הזיו. הוא לומד ומתאמן באוניברסיטת אוונסוויל (אנ') שבאינדיאנה, ארצות הברית. הוא מתאמן בקבוצת מכבי נהריה, בהדרכתם של משה הירש ודרור פלג.

### 2019

באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט בתחילת אוגוסט 2019 הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.62 שניות, במקום שמיני במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:03.76 דקות ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש נוסף של 2:20.64 דקות.

### 2021

באליפות ישראל שנערכה בווינגייט ביוני 2021 הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.70 שניות, במקום שמיני במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.58 דקות ובמקום עשירי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:26.05 דקות.

### 2023

#### אלוף ישראל

באליפות ישראל שנערכה בווינגייט ביוני 2023 זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.85 דקות, לפני כריסטיאן פיצ'וגין מירושלים רבתי (1:02.17 דקות) ויהונתן יצחקי ממכבי כפר המכביה (1:02.22 דקות). מדליית כסף במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.46 שניות, אחרי כריסטיאן פיצ'וגין (28.39 שניות) ולפני רון פולונסקי ממכבי חיפה (28.47 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:16.27 דקות.

חודש לאחר מכן, במסגרת אליפות הנוער של ישראל שנערכה ביולי אותה שנה הוא קבע 3 שיאים אישיים, במשחה ל-50 מטר בתוצאה של 28.25 שניות, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.73 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:15.92 דקות.

שיאים אישיים
------------

### בריכה אולימפית

* 50 מטר חזה: 28.17 שניות (2023)
* 100 מטר חזה: 1:01.38 דקות (2024)
* 200 מטר חזה: 2:14.99 דקות (2024)

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

* אלון באר, ברשת החברתית LinkedIn
* אלון באר, באתר Swimrankings
* אלון באר, באתר SwimSwam
* אלון באר, באתר אוניברסיטת אוונסוויל (באנגלית)
**אירמה סטאקלוף רומבאואר** או **רומבאוור** (באנגלית: **Irma Starkloff Rombauer**; ‏30 באוקטובר 1877 - 14 באוקטובר 1962) הייתה כותבת ספרי בישול אמריקאית ממוצא גרמני. רומבאואר פרסמה בשנת 1931 את הספר "חדוות הבישול" בהוצאה עצמית. ספר זה הפך להיות ספר הבישול הנמכר ביותר בעולם.

ביוגרפיה
--------

רומבאואר סיימה את לימודיה בבית הספר לבנות "מכון מרי" (Mary Institute) בשנת 1901 ולמדה באוניברסיטת וושינגטון שבסנט לואיס. רומבאואר הייתה עקרת בית. לאחר פטירתו של בעלה בשלהי שנות ה-20 של המאה ה-20, השתמשה במחצית הונה, כתבה את ספר הבישול, ופרסמה 3000 עותקים של ספרה בשנת 1931. הספר אויר על ידי בתה מריון רומבאואר בקר, שהייתה מורה לאמנות בבית הספר המקומי.

בשל הצלחת הספר פרסמה רומבאואר מספר מהדורות בהוצאה עצמית, ובשנת 1936 הספר נרכש על ידי חברת בובס-מריל (Bobbs-Merrill Company) והחלה הפצתו המסחרית. 

רומבאואר נפטרה בשנת 1962 בביתה בסנט לואיס. הוושינגטון פוסט כתב במאמר המערכת בעקבות מותה: "מעטות הנשים אשר תרמו לשמחת החיים, כמו אירמה רומבאואר".

קישורים חיצוניים
----------------

* אירמה רומבאואר (אורכב 27.03.2019 בארכיון Wayback Machine) באתר thejoykitchen
* אירמה רומבאואר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Few women have contributed more to the joy of life–more accurately, perhaps, to the joy of living–than Irma A. Rombauer, who died on Tuesday at the age of 86 at her home in St. Louis

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1250952093
* ISNI: 0000 0000 8439 6129
* LCCN: n50075851
* NKC: mzk2005279194
* NTA: 167736701
* SNAC: w62f8fc8
* SUDOC: 221078673
* Trove: 1219767
* VIAF: 35702310
* WorldCat: lccn-n50075851

 |
**סזאר ריץ** (בצרפתית: **César Ritz**; ‏ 23 בפברואר 1850 – 24 באוקטובר 1918) היה מלונאי שווייצרי ידוע ומייסדם של בתי מלון, המפורסמים שבהם הם מלון ריץ בפריז ומלון ריץ בלונדון. כינויו היה: "מלך המלונאים ומלונאי המלכים".

ביוגרפיה
--------

ריץ נולד בנידרוואלד, שווייץ, למשפחת חוואים. הוא החל את הקריירה שלו בלה ספלנדיד, בית מלון בפריז, ושימש כמאטר ד'אוטל (רב-המלצרים) בשה וואזן (Chez Voisin), מסעדה שנסגרה בעקבות מלחמת צרפת–פרוסיה של 1870.

ב-1878 מונה לתפקיד מנהל של מלון גראנד הוטל נשיונל בלוצרן, במקביל לניהול מלון גראנד הוטל במונקו, עד ל-1888. ריץ היה חלוץ בפיתוח מלונאות התענוגות, ידע כיצד לפתות לקוחות עשירים והשיג לעצמו במהירות מוניטין של טעם טוב ואלגנטיות.

ב-1888 פתח עם אוגוסט אסקופייה מסעדה בבאדן-באדן, והשניים הוזמנו ללונדון בידי ריצ'רד ד'וילי קארט, כדי להתמנות למנהל ולשף הראשונים של מלון סבוי, משרות בהן החזיקו מ-1889 עד 1897.
ריץ הרכיב את מה שהוא מתאר כ"צבא קטן של אנשי מלון לצורך כיבושה של לונדון". מלון סבוי נחל הצלחה בן לילה, משך לקוחות עתירי ממון ומפורסמים, כשהבולט בהם היה הנסיך מוויילס.

ב-1898 פתח את מלון ריץ הידוע, בכיכר ונדום שבפריז, צרפת. הוא המשיך ופתח את מלון ריץ בלונדון, בריטניה ב-1906, שנהפך למקום המפגש הפופולרי ביותר באותה עת של האליטה הלונדונית. מלון ריץ במדריד שבספרד, נפתח ב-1910, בעידודו של אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, שהשתוקק לבנות מלון יוקרה שיתחרה עם הריץ שבפריז. ריץ נהנה משותפות ארוכה עם אסקופייה, השף הצרפתי הידוע ואבי הבישול הצרפתי המודרני.

ריץ סבל מהתמוטטות עצבים בשנת 1902, ולא היה מסוגל לעבוד ב-15 השנים האחרונות לחייו, והמלונות שנוסדו אחרי ההתמוטטות נוהלו בידי אחרים. ריץ הלך לעולמו בקיסנאכט, ליד לוצרן שבשווייץ, ונקבר בכפר הולדתו. שארל ריץ, בנו, ירש את עסקיו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סזאר ריץ** בוויקישיתוף
* אתר המוקדש לחייו של סזאר ריץ
* סזאר ריץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007416744105171
* BnF: cb17037965h (data)
* GND: 11878899X
* HDS: 030868
* ISNI: 0000 0000 2546 4611
* LCCN: n84079032
* NTA: 244747342
* SUDOC: 192849530
* VIAF: 64803573
* WorldCat: lccn-n84079032

 |
**לילה כלכלי** הייתה תוכנית אקטואליה כלכלית ישראלית בהגשת גדי סוקניק. התוכנית שודרה מדי לילה בין מרץ 2009 עד ה-28 בפברואר 2017 בערוץ 10. בעבר הנחה התוכנית שרון גל.

את התוכנית צפוי להגיש דני רופ מדי לילה בשעה 23:00 לאחר תוכנית הפטריוטים מאולפני ערוץ עכשיו 14 ב-מודיעין-מכבים-רעות החל מחודש מרץ הקרוב.

היסטוריה
--------

התוכנית שודרה ממרץ 2009 עד 28 בפברואר 2017. בתוכנית שודרו כתבות של צוות התוכנית בנושאי כלכלה, צרכנות, רכב, תרבות, פנאי ועוד, ונערכו דיונים קצרים בהשתתפות פרשנים כלכליים קבועים ומתחלפים. התוכנית כללה לאורך השנים גם פינת ביקורת מסעדות בהגשת ניב גלבוע.

שרון גל הגיש את התוכנית מתחילת שידורה ועד מאי 2013. גל, יוזם התוכנית, שהיה מעורב גם בבחירת התכנים וביצירתם, התפטר ב-15 במאי 2013 מערוץ 10. בעקבות ההתפטרות, מונה העיתונאי דב גיל-הר למגיש באופן זמני. כמו כן הגישו את התוכנית לעיתים מתן חודורוב וניב גלבוע. ב-30 ביוני 2013 החל גדי סוקניק להגיש את התוכנית באופן קבוע.

התוכנית האחרונה שודרה ב-28 בפברואר 2017. לטענת קברניטי ערוץ 10, ביטול התוכנית, שמונה שנים לאחר תחילת שידורה, בה כחלק מהיערכות הערוץ לשינויים בשוק הטלוויזיה ופיצול הערוץ המתחרה, ערוץ 2. במקומה של התוכנית, הוארכה התוכנית "היום שהיה" מחצי שעה לכ-45 דקות, ונוסף לה חלק העוסק בענייני כלכלה, אשר שומר על השם "לילה כלכלי".

צוות התוכנית
------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **מגישים*** גדי סוקניק
* שרון גל
* דב גיל-הר
* ניב גלבוע
* אלמוג בוקר
 | **כתבים*** אביב פרנקל
* נדב בורנשטיין
* אפרת אברמוב
* חגית ברונסקי
* דרור גלוברמן
 | **פרשנים*** שלמה מעוז
* אלכס קומן
* יצחק ספורטא
* ליאת רון
* אמיר חייק
* אור-לי בר לב
* דפנה הראל-כפיר
* אמיר איל
* ערן הילסהיים
* אלדד תמיר
 |  |  |  |  |  |

קישורים חיצוניים
----------------

* לילה כלכלי עם גדי סוקניק - אתר האינטרנט של התוכנית
* רועי בהריר, שרון גל לא דופק חשבון, באתר nrg‏, 24 במאי 2009
* לי-אור אברבך, ‏שרון גל: "אני נוהג במרצדס אבל גר באופקים, לא ב-YOO", באתר גלובס, 15 במרץ 2011
* נורית רוט, בלי כוכב, באתר העין השביעית, 29 במאי 2013
* אור-לי ברלב, אל תכבו את האור ל"לילה כלכלי", באתר העין השביעית, 7 בפברואר 2017
* דני גוטווין, גבולות הביקורת של ערוץ 10 או: למה הורידו את "לילה כלכלי"?, באתר המקום הכי חם בגיהנום, 8 בפברואר 2017

הערות שוליים
------------

1. 1 2  נועה פרייס‏, אחרי 8 שנים: "לילה כלכלי" של ערוץ 10 תרד מהאוויר, באתר וואלה!‏, 6 בפברואר 2017
2. ↑  אתר למנויים בלבד נתי טוקר, התוכנית "לילה כלכלי" יורדת מהמסך, באתר TheMarker‏, 6 בפברואר 2017
**יצחק "איציק" ברזילי** (נולד ב-1940) הוא בכיר לשעבר במוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים, כיהן כראש אגף תבל.

ביוגרפיה
--------

ברזילי נולד בבגדאד שבעיראק. ב-1951 עלה לישראל עם משפחתו. הוא גדל בקיבוץ גבעת השלושה כחבר קבוצת עליית הנוער. כדובר ערבית ואנגלית גויס כנער לקורס קדם-צבאי ושירת בצה"ל בשנים 1958–1962 ביחידה 8200 בתחום ההאזנות.

לאחר שירותו הצבאי שירת במוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים במשך כ-37 שנים עד פרישתו ב-1999. הוא הוצב בין השאר בפריז ובאיראן בתקופת שלטון מוחמד רזא שאה פהלווי. שימש בין השאר עוזר לראש המוסד, ראש שלושה אגפים כולל ראש אגף תבל, האגף שמופקד על הקשרים המודיעיניים והדיפלומטיים וראש מטה המוסד. לאחר סיום תפקידיו במוסד עבר למשרד הביטחון שם שירת ביחידה לענייני איראן בראשות אורי לוברני. ברזילי הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי.

ב-2010 פרש מתפקידו במשרד הביטחון לאחר כ-52 שנות שירות במערכת הביטחון. הוא שימש כיו"ר עמותת גמלאי המוסד.

ברזילי עוסק בציור ותיעד ביצירותיו את חוויותיו מהשירות במוסד.

קישורים חיצוניים
----------------

* אריאל ימיני, 70 שנה 70 פנים: מה מסתתר מאחורי האיורים של בכיר המוסד לשעבר? (אורכב 03.05.2018 בארכיון Wayback Machine), mynetherzliya.co.il, ‏11 במרץ 2018
* יוסי מלמן, האיראנים של משרד הביטחון הלכו הביתה, באתר הארץ, 25 ביוני 2009
* וואלה! תרבות‏, כשבכיר המוסד צייר בחשאי את נתניהו ורבין במהלך דיון סודי, באתר וואלה!‏, 08 במרץ 2018
* הציור היה כלי הביטוי המיוחד שלי לחוויות המסעירות שעברתי, לוקאל, 25 במרץ 2018
**תופסים ראש** הייתה תוכנית טלוויזיה ישראלית בהנחייתו של נתן דטנר, ששודרה בין השנים 1988–1991 בערוץ הראשון.

על התוכנית ומשתתפיה
-------------------

התוכנית שילבה קטעי משחק, יצירה ושירה בהשתתפות ילדים מבית הספר לאמנויות תל אביב. בכל פרק הילדים שרו מחרוזת משירי זמר אורח ואחר כך הזמרים המתארחים ענו על שאלות הילדים.

שיר הפתיחה של התוכנית נכתב על ידי אהוד מנור והולחן על ידי רוני וייס, והוא בוצע על ידי נתן דטנר וילדי התוכנית.

הציירת עדית פאנק הגישה בין השנים 1988- 1990 פינה של אמנות עם ילדים בתוכנית.

בין הילדים שהשתתפו בתוכנית היו: טל מוסרי, דנה דבורין, נועה כהן, רן גואטה, ריקי בליך, איתי בארלי, דנה מושקטבליט, אורי אומנותי, יעל קרוון, ימי ויסלר, אוהד קנולר, צק ברקמן, רועי שגב, איה קרמרמן, יונתן גורפינקל, אסף קמיל, מאיה מנור, מעיין בלום, עידו מוסרי ושיר גוטליב.

האמנים השונים שהשתתפו בתוכנית היו: שלמה יידוב, חיים משה, דני סנדרסון, נוער שוליים, דורון מזר, משינה, גידי גוב, גלי עטרי, יגאל בשן, עוזי חיטמן, ירדנה ארזי, שושנה דמארי, נורית גלרון, מיקי גבריאלוב, אריאל זילבר, דני בסן, דודו דותן, הכל עובר חביבי, אייל גפן, אסנת וישינסקי, האחיות יוספי ואדם.

חלק מהילדים שהשתתפו בתוכנית המשיכו במהלך שידורה ולאחריה ללהקת הנוער "צעירי תל אביב" והם: שיר גוטליב, טל מוסרי, דנה דבורין, נועה כהן, עידו מוסרי ואסף קמיל.

בסוף כל תוכנית דטנר היה נפרד מהצופים בבית במשפט **"תפסתם מה קורה כאן? לא תפסתם? תתפסו בתוכנית הבאה"**, ובתוכנית האחרונה אמר דטנר את המשפט **"תפסתם מה קורה כאן? לא תפסתם? כבר לא תתפסו בחיים"**.

קישורים חיצוניים
----------------

* "תופסים ראש", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* מילות השיר "תופסים ראש", באתר שירונט
**מקף** היה כתב עת מודפס לספרות, שפעל בשנים 2012–2015. עורכי כתב העת הוציאו בתקופה זו שישה גיליונות. ב"מקף" פורסמו שירים, סיפורים, מסות קצרות וארוכות, ביקורות ראיונות ותרגומים. המייסדים והעורכים היו המשוררת והסופרת חני שטרנברג והמשורר, המחזאי והעורך, יואב איתמר.

כל גיליון של מקף עסק בנושא מוגדר ולווה על ידי אמן אורח שהציג בגיליון מעבודותיו. כמו כן הופיע בכל גיליון ריאיון מרכזי עם יוצר משמעותי, כאשר בגיליון האחרון הופיעו ארבעה ראיונות. את אחד הגיליונות ערך כעורך אורח שועי רז.

בין המרואיינים והמשתתפים ב"מקף" נמנו: אהרן אפלפלד, אמיר אוריין, אסתי ג. חיים, יוסי סוכרי, גיא דוידי, אביבה אוּרי, יונתן יובֵל, אבשלום קווה ועוד. בין האמנים האורחים היו מיכאל דרוקס, יורם קופרמינץ, יעקב פורת ויואל גילינסקי.

מקף ביקש לשים במרכז עשייתו את הדיאלוג על כל גווניו, וברוח זאת נקרא הגיליון הראשון "שמחת ההשפעה", זאת, כהתכתבות עם ספרו של הרולד בלום "חרדת ההשפעה". בגיליון זה התכתבו היוצרים עם יוצרים מזמנים וממקומות אחרים. הגיליונות הושקו בערבי השקה, ובערב ההשקה האחרון נערך שיח עורכים, שהשתתפו בו עורכי כתבי עת רבים.

גיליון 4 עסק בנושא "הגירה גלות", גיליון 5 – "קשרי משפחה". הגיליון האחרון, שראה אור בנובמבר 2015, נקרא "בשוליים".

בתחילת דרכו פעל לצד כתב העת בלוג שבו התפרסם תרגומה של חני שטרנברג לשירו של אלן גינסברג "סופרמרקט בקליפורניה".

לצד כתב העת פעלה גם הוצאה לאור בשם "מקף".

קישורים חיצוניים
----------------

* אלי אשד, מקף שמחת ההשפעה, באתר יקום תרבות, ‏21 במאי 2012.
* גלעד יובל, הרבה יותר מ"מקף", באתר יקום תרבות.
* מעט מעט לעת מבחר מכתבי עת-כתב העת "מקף", באתר האתר של נילי דגן.
* חני שטרנברג, סופרמרקט בקליפורניה, יוצאת לאור
* הלנה מגר טלמור, שידור ברשת א , youtube

הערות שוליים
------------

1. ↑  מנחם בן יש לי סימפטיה ליהלי סובול וגם ל"מקף". מעריב, 2 באוגוסט 2012
2. ↑  חני שטרנברג, על סף ספר ורשימה על ספרי מאת עמיקם יסעור.
3. ↑  אלי אשד. כתב עת ספרותי חדש נולד בישראל כתב העת "מקף "בעריכת יואב איתמר וחני שטרנברג.הגיליון הראשון עוסק ב"שמחת השפעה יקום תרבות, 21 במאי 2012
4. ↑  חגית בת-אליעזר, השקת סופרים נוסח חיפה :על "סף ספר 2 יקום תרבות, 9 באוקטובר 2013
ד"ר **שמואל שלוסברג**(29 בנובמבר 1897, מינסק, אז האימפריה הרוסית, כיום בלארוס – 8 בספטמבר 1959, חיפה, ישראל). מוותיקי הרופאים בחיפה. כיהן כסגן יו"ר ההסתדרות הרפואית בחיפה.

קורות חיים
----------

ב-1928 סיים לימודי רפואה בברלין, ובשנים 1928–1934 השתלם שם במחלקות למחלות הפנימיות בבתי החולים "מואביט" (Moabit) ו"נויקלן" (Neukölln). השתתף בפעילות ציונית ובאוקטובר 1934 עלה ארצה. תחילה עבד בחברת האשלג בדרום ים המלח ואחרי כן, כרופא המוסד, בבית ההבראה "החלמה" ברמת גן וכן בקופות החולים בראשון לציון, ברחובות ובחדרה, בעמק זבולון ובעמק יזרעאל המערבי. בתוך כך השתקע בחיפה ומילא בה תפקידים ציבוריים שונים. היה חבר בוועד ההסתדרות הרפואית בחיפה, ולימים כיהן כסגן יו"ר שלה. היה פעיל בהגנה, יו"ר הוועדה הסניטרית של ועד שכונת הדר הכרמל, יו"ר הוועדה הרפואית של לשכת הגיוס בחיפה ומן הפעילים המרכזיים בליגה למלחמה בשחפת.

שלוסברג נפטר ב-1959 ונקבר בבית עלמין חוף הכרמל.

ב-1985 נקרא על שמו רחוב בשכונת "שער העלייה" בחיפה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  לעיתים בכתיב שליוזברג, וגם סליוזברג, בתעתיק מ-Sliosberg
2. ↑  בית החולים מואביט היה בשנות ה-20 מרכז לרופאים יהודים ובית החולים השני בחשיבותו אחרי ה"שׁאריטה" (Charité) בברלין; בעליית הנאצים לשלטון פוטרו כמחצית מן הרופאים בבית החולים בנויקלן
3. ↑  "שליוזברג (סליוזברג) שמואל" בתוך: נסים לוי ויעל לוי, **רופאיה של ארץ ישראל 1799–1948**, זכרון יעקב: איתי בחור – הוצאה לאור, 2012, עמ' 416
4. ↑  שמואל שלוסברג באתר GRAVEZ
5. ↑  אמציה פלד, רחוב שלוסברג, בתוך "**מדריך רחובות חיפה**", באתר האינטרנט של עיריית חיפה
**בית כהן** הוא פנסיון שנוסד ונוהל בידי גרטה כהן ובעלה ריכרד, ונקרא על שמם. בית כהן היה הפנסיון השני בעיר נהריה. בית כהן היה לשם דבר בתחום בתי ההארחה בנהריה והתארחו בו אחמ"ים רבים.

היסטוריה
--------

הפנסיון בית כהן נוסד באביב 1937 בידי גרטה (גרטל) וריכרד כהן. המיקום שנבחר להקמת הפנסיון היה מוצלח - מדובר במיקום מרכזי - פינת שדרות הגעתון-סולם צור (כיום רחוב ז'בוטינסקי), שהמולת הגעתון לא קרובה אליו והמרחק ממנו אל הים לא רב. בפנסיון התארחו פוליטיקאים ונבחרי ציבור רבים, אשר ביניהם ניתן למצוא את חיים ויצמן נשיא המדינה הראשון, דוד בן-גוריון (בטרם נבחר לתפקיד ראש הממשלה), ראש הממשלה משה שרת, שר הכלכלה דב יוסף וכן ראלף באנץ'. בשנת 1964 התארחו בפנסיון השחקנים סופיה לורן ופיטר פינץ' לצורך צילום הסרט סרט. על פי דיווחה של התושבת קולי וידנפלד, בפנסיון התארח אחיינו של ארתור ג'יימס בלפור. בית כהן היה גם מקום הפגישה השבועית של חברי רוטרי הנהריינים. ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל התארחה בפנסיון בלילה שבין ה-18 ל-19 במרץ 1946. ריצ'רד קרוסמן, חבר הוועדה, כתב על כך בספרו: "לאחר חשכה הגענו במכונית לנהרייה, ישוב יהודים גרמנים... פתאום הייתי באמצע ארץ ויטמברג. בעלת האכסניה - נאה, תכולת עיניים וזהובת שיער... המסעדה ערוכה כמנהג דרום גרמניה, הכול מדברים גרמנית, הכול נקי, נאה, חביב - אותה גרמניה, שלדעתי כבר עברה מהעולם. סעדנו בשניצל וינאי ובעוגת תפוחים..." כיום שוכנת במקום מסעדת בורדו.

לקריאה נוספת
------------

* שאול מ. שאשא (עורך), **לטייל בנהריה - מדריך למבקר בעיר** (עמ' 47–48), ביחד, 2012

קישורים חיצוניים
----------------

* חנה קליין, המעבר לשירותי קיט ונופש, נהריה בראשיתה
***חמת לבן-נקודות*** (שם מדעי: ***Torquigener albomaculosus***) הוא מין של דג ממשפחת הנפוחיתיים שבסדרת הנפוחיתאים שהתגלה בשנת 2014. הדג מצוי במי האוקיינוס השקט סביב איי ריוקיו שביפן ועד לחופי האי היפני אממי אושימה (Amami Ōshima).

מאפיינים
--------

אורכו של דג זה עד 12 ס"מ, ראשו וגופו חומים עם גב בעל כתמים לבנים, ובטן לבנה-כסופה וגם מנומרת. הדג חי עד לעומק 27 מטר מתחת המים, בקרבה לקרקעית הים החולית.

זכרי הדג יודעים לייצר קנים מעוגלים בקוטר של שני מטרים בחולות על ידי חפירה בעזרת לסתותיהם ויצירת אזור מוגבה מעט מעל הקרקע בצורה מורכבת. הקנים הללו נמצאו על הקרקעית כבר ב-1995, אך עד 2014 לא התגלה הדג שייצר אותם. מטרת הקנים הוא למשוך את הנקבות, אך הן לא מטילות ביצים בהם. הנקבות מתרשמות מגודלו של הקן וגם מהיכולת להביא גרגירי חול זעירים אליו.

דג זה צולם בסדרה "סיפור החיים", מאת דייוויד אטנבורו שהגדיר את הדג "האמן הגדול ביותר בממלכת החיות", עקב יצירתו המרשימה מבלי שימוש בגפיים. גם הארגון "International Institute for Species Exploration" שם את הדג כאחד מ-10 המינים החשובים ביותר שהתגלו ב-2014.

קישורים חיצוניים
----------------

* חמת לבן-נקודות, באתר ITIS (באנגלית)
* חמת לבן-נקודות, באתר NCBI (באנגלית)
* חמת לבן-נקודות, באתר FishBase (באנגלית)
* חמת לבן-נקודות, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------
**אברהם (אברשה) סכנין** (1 בינואר 1905, כ"ד בטבת תרס"ה – 17 במאי 1986, ח' באייר תשמ"ו) היה סגן ראש עיריית חיפה, חבר מועצת העיר, יקיר העיר חיפה ואסיר ציון.

ביוגרפיה
--------

אברהם סכנין נולד בשם **אברשה סכנין** בפולטבה שבאימפריה הרוסית. בשנת 1920, כתלמיד בגיל 15, הצטרף לתנועה הציונית. שנתיים לאחר מהפכת אוקטובר ב-1917 החלו רדיפות נגד התנועה הציונית. בהיותו חבר ועד גלילי של הנוער הציוני וסטודנט באוניברסיטת חרקוב להנדסה נעצר ב-2 בספטמבר 1924 בעיר חרקוב באוקראינה, מחוסר הוכחות שוחרר אחרי שלושה חודשים בבית הסוהר באוקראינה. אחרי מספר חודשים עזב את לימודיו באוניברסיטה בחרקוב ונסע לפי הוראות של הנוער הציוני לויניצה וביקר בעשרות מקומות, בהם הייתה פעילות של הנוער הציוני. בשנת 1925 נבחר כחבר המרכז של הנוער הציוני המורכב מ-5 חברים, שמושבו היה בעיר מוסקבה. שנת 1925 הייתה שנת השיא של הנוער הציוני כאשר היו לנוער הציוני למעלה מ-5,000 חברים.

במרץ 1926 נאסר בלנינגרד, בוועידה של תנועת הנוער הציוני שבה השתתפו כ-20 צירים מאזורי ברית המועצות. שני חברי המרכז של התנועה הציונית מישה ויסברג ואברהם סכנין נאסרו לכשלוש שנים בכלא בסיביר ללא משפט. אחרי מאסרו, במאי 1929 גורש לאשחבד. במשך כמה חודשים לאחר שסירב לתת הצהרה שהוא עוזב את התנועה הציונית גורש לאזור אסיה התיכונית למשך שבע שנים יחד עם אסירי ציון נוספים. בשנת 1933, הוא הגיע לעיר טשקנט, שבה היו נפגשים עם אסירי ציון אחרים. בעיר זו הוא הכיר את מסיה דרביצקי, אסירת ציון גם היא והתחתן איתה.

בשנת 1935 נולדה בתו, ומסיה ובתו קיבלו רשות לעזוב את ברית המועצות לארץ ישראל, אך סכנין לא קיבל רשות ללוות אותן לארץ ישראל ונשאר במקום מאסרו בטשקנט, כשסיכויו להצטרף למשפחה היו קלושים. רק ב-1936 קיבל רשות לצאת מברית המועצות לארץ ישראל, לאחר 7 שנות מאסר.

### פעילותו הציבורית בישראל

סכנין הגיע לארץ ישראל באפריל 1936. כשהגיע לארץ ישראל החל המרד הערבי הגדול. בשנתו הראשונה בארץ ישראל החל לעבוד כפועל בניין והתגורר בחיפה, אך בגלל מצב בריאותו עזב את עבודתו כפועל בניין והחל לעבוד בטכניון שבחיפה. אחרי תקופה קצרה התמנה תחילה כמזכיר הכספים ואחר כך כסגן מנהל בית הספר המקצועי של הטכניון, שבו עבד עד מאי 1964.
בשנת 1937 החל את פעולתו הציבורית, כחבר מפא"י ומספר שנים היה חבר הוועד בטכניון העברי. כנציג המפלגה נבחר למרכז הסתדרות הפקידים. בשעת הפילוג במפלגת פועלי ארץ ישראל הצטרף לסיעה ב והיה חבר מרכז האחדות ומפלגת העבודה במשך השנים 1955 עד 1986.
עם הקמת מפלגת העבודה הישראלית נבחר כחבר המרכז וגם למזכירות וללשכת המפלגה במחוז חיפה.

בשנת 1955 נבחר לראשונה למועצת העיר חיפה. במאי 1964 נבחר כסגן ראש העירייה וכיהן בתפקיד זה עד פברואר 1974 בתחילה כסגנו של אבא חושי אחר כך של משה פלימן וגם של ירוחם צייזל בזמן שהיה ראש עיריית חיפה לאחר שמשה פלימן נפטר.

בינואר 1978, קיבל אזרחות כבוד של העיר חיפה.

כיהן כנשיא מועצת קליטת העלייה של עיריית חיפה עד פטירתו בשנת 1986. נקבר בבית הקברות היהודי חוף הכרמל.

בשנת 1988 נקרא על שמו רחוב בשכונת רמת אלון שבחיפה.

משפחתו
------

סכנין היה נשוי למסיה ואב לאילנה (שהייתה לימים חברת מועצת עיריית חיפה) ולגדעון.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אמציה פלד, רחוב סכנין, בתוך "**מדריך רחובות חיפה**", באתר האינטרנט של עיריית חיפה
**איציק אוחנה** (נולד ב-10 בספטמבר 1997, ח' באלול ה'תשנ"ז) הוא כתב ועורך מדור בידור וסלבס באתר החרדי 'כיכר השבת' ועמוד 'הרבנית של האינסטגרם' וממייסדי עמוד התקשורת הדתי.

ביוגרפיה
--------

נולד ב-1997 ברכסים לאביו אברהם, רב בעיר אלעד ומנהל מחלקת כשרות ונישואין במועצה הדתית נס ציונה ולאימו חגית, מנהלת מחלקת חינוך בעיריית אלעד. אחותו היחידה רחלי נפטרה בגיל 7 ממחלה.

אוחנה התחנך בתלמוד תורה זכרון יעקב ובישיבת אורחות יהודה באלעד.

קריירה
------

לאחר סיום לימודיו בישיבה ב-2015, החל לעסוק בתחום התקשורת כמגיש ב'קווי נייעס'. בתחילה, הגיש ב'קול החרדי', ולאחר מכן עבר להגיש חדשות ולשדר ב'חדשות הסקופים'. במקביל, עבד כ-4 שנים ככתב ועורך באתר 'בחדרי חרדים', בשנת 2019, עבר לשמש ככתב בידור וסלבס באתר 'כיכר השבת', ביחד עם הפקת אולפן המרכזי.

בשנת 2020, ייסד את עמוד התקשורת 'הרבנית של אינסטגרם' ביחד עם איש התקשורת יוני קודם.

נכון לאוגוסט 2023, אוחנה מגיש ועורך את מדור הרכילות השבועי הפופולרי ביותר 'ז'ופניק בכיכר', המסכם את השבוע בציבור החרדי. בנוסף, הוא משמש כפרשן לענייני דת וחרדים עם דגש על ידוענים בעולם זה, עבור גופי התקשורת הכללית.

אוחנה הוא גם מנהלו האישי של הזמר וכוכב הרשת שוקי סולומון.

חיים אישיים
-----------

אוחנה רווק ומתגורר באלעד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איציק אוחנה** בוויקישיתוף
* איציק אוחנה, הכתבות של איציק אוחנה, באתר כיכר השבת
* איציק אוחנה, זופניק, באתר כיכר השבת

הערות שוליים
------------

1. ↑  רחלי מלק-בודה, ‏הרשת שפתם: העיתונאים החרדים מאחורי "הרבנית של האינסטגרם", בעיתון מקור ראשון, 12 ביולי 2021
2. ↑  איציק אוחנה בסיכום שנה "העצובה בחייו" חושף פרטים מאחורי הקלעים, באתר בחדרי חרדים, 19 בספטמבר 2017
**יעקב (ג'ק, יענקל'ה) אלעזרי** (3 בינואר 1929 - 17 ביוני 1989) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, ראש המשלחת הצבאית הישראלית להקמת צבא סינגפור.

אלעזרי נולד בתל אביב, למד בבית הספר תחכמוני ובבית הספר למקצועות המלאכה ע"ש לודוויג טיץ בקיבוץ יגור במגמת מכונאות רכב. ב-1948 התגייס לפלמ"ח ולחם במלחמת העצמאות בגדוד השני של חטיבת הנגב. הוא שירת כלוחם וכקצין השתתף בקרב יד מרדכי ובליווי ואבטחת שיירות לנגב הנצור. בצה"ל שירת כקצין בגדוד 54 של חטיבת גבעתי, והשתתף כמפקד מחלקה בפשיטה הכושלת על הכפר פאלמה בסמוך לקלקיליה. שימש מפקד פלוגה, קצין אג"ם וסגן מפקד גדוד 51, אז תחת חטיבת גבעתי ולאחר מכן בחטיבת גולני. בשנת 1960 היה מג"ד 51 ("הבוקעים הראשון"). שימש בתפקידי הדרכה שונים, בהם מדריך בבה"ד 3 ומדריך ראשי בבית הספר לפיקוד ומטה. ב-1963 הצטרף למחזור הראשון של המכללה לביטחון לאומי. שימש ראש ענף מבצעים במטכ"ל.

ב-1965 עמד בראש משלחת חשאית של מומחים צבאיים ישראלים לסינגפור, הוא שימש כיועצו של שר ההגנה בהקמת מערכת הביטחון והצבא המקומי. ב-1969 חזר לישראל ומונה למפקד חטיבה 612, חטיבה מרחבית שהייתה אחראית לאזור עמק הירדן ועמק בית שאן. לאחר מכן שימש ראש מחלקת תכנון וארגון (תוא"ר) במטכ"ל, באוגוסט 1973 מונה לראש מינהל הסגל. כמו כן שירת כראש מטה פיקוד המרכז.

לאחר שחרורו שימש כיועץ לממשלת סינגפור במשך 4 שנים ולאחר מכן הקים חברה לייבוא ושיווק אביזרים לרכב.

היה נשוי לנורית ואב לשני ילדים. בנו צחי נהרג במלחמת לבנון הראשונה.

קישורים חיצוניים
----------------

* יעקב אלעזרי, באתר הפלמ"ח
* אמנון ברזילי, קצינים ישראלים חושפים: כך הקמנו את צבא סינגפור, החזק בדרום-מזרח אסיה, באתר הארץ, 15 ביולי 2005
* תא"ל יעקב אלעזרי ז"ל, מעריב, 20 ביוני 1989

הערות שוליים
------------

1. ↑  מרדכי אלקן, תת-אלוף (מיל) אלעזרי קשר עצמו עם רכב ואביזריו, מעריב, 17 בדצמבר 1985

| מפקדי חטיבת כרמלי  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| משה כרמל • מרדכי מקלף • מקסים כהן • צבי גרמן • יחזקאל פנט • נחמיה ברוש • צבי גרמן • חיים בר-לב • משה נצר • ישעיהו גביש • יובל נאמן • צבי זמיר • דן לנר • יהונתן דותן • רם רון • חיים אבינועם • יונה אפרת • יהודה גביש • עמנואל שקד • יעקב אלעזרי • יוסף קסטל • אורי שמחוני • יחזקאל רביד • דוד כהן • אליעזר רם • יצחק זמיר • עמוס קוצר • שמואל ארד • צבי פולג • גבי אופיר • עדי אדירי • אלישע ילין • רפי כפרי • גדי איזנקוט • שמואל זכאי • שמואל אביבי • משה נידם • יואלי אור • אילן אטיאס • הושע פרידמן בן-שלום • דודי אוברמן • פיני יוסף • ארז אלקבץ • עדי גנון • עמרי רוזנקרנץ |

 |
**ספרד** הוא שם מקום המוזכר בתנ"ך פעם יחידה בספר עובדיה "וְגָלֻ֥ת יְרוּשָׁלַ֖͏ִם אֲשֶׁ֣ר בִּסְפָרַ֑ד יִֽרְשׁ֕וּ אֵ֖ת עָרֵ֥י הַנֶּֽגֶב". כיום מקובל לזהות את המקום עם העיר סרדיס באסיה הקטנה שנמצאת ליד העיירה סארט בטורקיה של ימינו.

זיהוי
-----

בפרשנות היהודית המוקדמת היה מקובל לזהות את המקום עם ספרד של ימינו, המצויה בחצי האי האיברי. למשל תרגום יונתן בן עוזיאל מתרגם את הפסוק בעובדיה ל-"וְגָלוּת יְרוּשְׁלֵם דִבְאַסְפַּמְיָא". בוולגטה מתורגם השם ספרד ל"בוספרו" היינו בוספורוס באזור החוף הצפון מזרחי של אסיה הקטנה.

ישנם חוקרים שזיהו את ספרד עם ספרדה המוזכרת באנאלים של סרגון השני כמחוז באזור מדי או עילם. ישנם שזיהו אותה עם מקום המוזכר בכתובת ביסותון כחלק מרשימה של ארצות עליהם שלט דריווש, שם נכתב בין השאר "ואלו ליד הים ספרדה איוניה (יוון)" ועל פי ההקשר ניראה שספרדה היא באסיה הקטנה.

בשנת 1916 נמצאה בסרדיס כתובת דו לשונית בארמית ולודית מתקופת שלטון האימפריה האחמנית. בחלק הארמי של הכתובת מופיע השם ספרד כשמה הארמי של העיר, בלודית שם העיר היה סְפָרְד (Sfard).

לקריאה נוספת
------------

* ̈‎in Obadiah v. 20 and the Median Exile, Ben Porat YosefːStudies in the Bible and Its World ספרד ‎Bustenay Oded, The Enigma Toponym

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר עובדיה, פרק א', פסוק כ'
2. ↑  Tolman, Herbert and Cushing, **Ancient Persian lexicon and the texts**, NASHVILLE, TENNESSEE: VANDERBILT UNIVERSITY, 1908
3. ↑  Charles C. Torrey, THE BILINGUAL INSCRIPTION FROM SARDIS, **The American Journal of Semitic Languages and Literatures** 34, 1918
4. ↑  Enno Littmann, **LYDIAN INSCRIPTIONS**, 1916
**עמנואל אלבז-פֵלְפְּס** (נולדה ב-1982) היא עיתונאית ישראלית, מגישה בתוכנית מהצד השני עם גיא זהר המשודרת בכאן 11. קודם לכן, שימשה כתבת חדשות החוץ בחדשות 10 ולאחר מכן, בחדשות 13, במשך 11 שנים, עד יוני 2020.

ביוגרפיה
--------

אלבז-פלפס נולדה בפרבר של פריז למשפחה של יהודים יוצאי מרוקו ואלג'יריה. היא עלתה לבדה לישראל בשנת 2000. בעלת תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון בעת החדשה ובתולדות עם ישראל, ותואר שני במזרח תיכון בן-זמננו – שניהם מאוניברסיטת תל אביב. כמו כן, למדה בבית הספר לאמנויות התקשורת חשיפה.

החלה את דרכה בתקשורת כמתרגמת ועורכת באתר "ג'רוזלם פוסט". בהמשך, כתבה וערכה שם את המהדורה בצרפתית. ב-2007 עברה ל"ישראל פוסט", בתפקיד עורכת חדשות החוץ.

ב-2009 הצטרפה לחדשות 10, תחילה כתחקירנית ומגישת פינה בתוכנית הבוקר, ובהמשך כקשבת בדסק החוץ ומגישת פינות בתוכניות "5 עם רפי רשף", "שישי בבוקר" ו"צינור לילה".

בשנים 2014–2016 עבדה כנספחת תקשורת בשגרירות ישראל בצרפת.

ב-2017 חזרה לעשייה עיתונאית והצטרפה לתוכנית התחקירים החדשה "זמן אמת", המשודרת בכאן 11, ובמסגרת התוכנית יצרה את הסרט "העוקץ של המאה" עם הבמאי ארי פינס.

בנובמבר 2017 שבה אלבז-פלפס לחדשות עשר ככתבת לענייני חדשות חוץ. היא המשיכה בתפקידה גם לאחר מיזוג רשת וערוץ עשר, ושימשה בתפקיד זה עד יוני 2020. מאז יולי 2019 היא מגישה את התוכנית "משחק חוץ" בערוץ הכנסת, שמשודרת גם בשידור חוזר בערוץ כאן 11. ביוני 2020 היא ביקשה לעזוב את "חדשות 13" כדי להצטרף ככותבת לתוכנית מהצד השני עם גיא זהר המשודרת בערוץ כאן 11, שם היא גם מגישה טור קבוע.

מאפריל 2022 ועד יוני 2023 הגישה אלבז-פלפס את הפודקאסט "חוץ לארץ" של הארץ. לפני כן הגישה את הפודקאסט "הרפובליקה", שכלל שמונה פרקים על פוליטיקה בצרפת לקראת הבחירות לנשיאות צרפת בשנת 2022.

אלבז-פלפס נשואה ואם לשניים.

קישורים חיצוניים
----------------

* עמנואל אלבז-פלפס, ברשת החברתית פייסבוק
* עמנואל אלבז-פלפס, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* עמנואל אלבז-פלפס, ברשת החברתית אינסטגרם
* עמנואל אלבז פלפס באתר ערוץ עשר
* עמנואל אלבז-פלפס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אבנר שביט‏, "אברי גלעד היה נחמד אליי, אבל מה שהוא אמר זאת גזענות וצריך לפעול נגד האמירות שלו", באתר וואלה!‏, 12 ביולי 2020
* קטע קול כל פרקי חוץ לארץ עם עמנואל אלבז-פלפס, באתר הארץ

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד סמדר שיר, "בחרתי לחיות בישראל ואני בוחרת בה כל יום מחדש", באתר "ידיעות אחרונות", 30 באוקטובר 2019
2. ↑  קטע קולאבנר שביט‏, ראיון עם עמנואל אלבז-פלפס בפודקאסט של וואלה! תרבות, באתר וואלה!‏, 11 ביולי 2020
3. ↑  עמנואל אלבז פלפס באתר ערוץ עשר
4. ↑  "חוץ לארץ" עם עמנואל אלבז-פלפס, האם העולם טעה לגבי סין או שהכל מהלך מתוכנן של המפלגה הקומוניסטית, באתר הארץ, 28 באפריל 2022
**מועדון ספורט טירה** הוא קבוצת כדורגל מהעיר טירה, המשחקת, נכון ל2024, בליגה א' צפון.

היסטוריה
--------

הפועל בני טירה התפרקה בשנת 2004, בעקבות בעיות כלכליות ופוליטיות.[דרושה הבהרה] על בסיס שחקניה הוקמה קבוצת מכבי בני טירה שהתפרקה בשנה הבאה, ועל בסיס האחרונה הוקמה באותה השנה מ.ס. טירה.

מ. ס. טירה התפרקה בשנת 2009 בעקבות כישלונות מרובים בניסיון לעלות מליגה ג' לליגה ב'. שנה לאחר מכן, עם הצטרפותם של עבד טיטי וחיים ירמיהו לצוות ניהול המועדון, שבה הקבוצה לפעילות והצליחה לסיים במקום הראשון ולעלות לליגה ב'. בעונת 2012/2013 סיימה במקום הרביעי והעפילה למשחקי הפלייאוף, אך הפסידה כבר בסיבוב הראשון להפועל בקעת הירדן. בעונת 2015/2016 מינתה הקבוצה את המאמן מוחמד סמארה. בסיום העונה ניצחה בדו־קרב פנדלים בגמר משחקי הפלייאוף את מכבי עירוני "אלי" עמישב פתח תקווה, ועלתה לליגה א' צפון. בעונת 2018/2019, סיימה הקבוצה במקום החמישי והעפילה למשחקי הפלייאוף, אך הודחה במשחק הראשון.

קישורים חיצוניים
----------------

* מועדון ספורט טירה, ברשת החברתית פייסבוק
* מועדון ספורט טירה באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל

| ליגה א' צפון בכדורגל - עונת 2023/2024 |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| מכבי אחי נצרת • צעירי כפר כנא • הפועל באקה אל-גרבייה • הפועל רעננה • הפועל בני זלפה • מכבי אתא ביאליק • עירוני נשר • מכבי נוג'ידאת • מ.ס. טירה • הפועל צעירי טייבה • הפועל מגדל העמק • הפועל כפר כנא • הפועל כאוכב • הפועל בועיינה • מ.ס. קריית ים • צעירי אום אל-פחם |

 |
**אירופס** (שם מדעי: *Eryops*; מילולית: "פנים מתפרשות החוצה") הוא סוג נכחד של דו-חיים יבשתי מסדרת הטמנוספונדילים אשר חי בין סוף הקרבון לפרם לפני 278–299 מיליון שנה. מאובניו התגלו בטקסס ב-1887 וקיבלו את שמם בידי החוקר האמריקאי אדוארד דרינקר קופ.

מאפיינים
--------

יצור מוזר זה דמה במראהו לסלמנדרה שמנה והגיע לאורך 1.5-3 מטר ולמשקל 90 קילוגרם עם זנב רחב, ראש מגודל בעל לסתות גדולות וחזקות ורגליים מאוד קצרות. הגולגולת הייתה רחבה ושטוחה עם עיניים קטנות במרכז הגולגולת. מבנה הלסתות הזכיר לסת של תנין וייתכן שהיצור היה טורף בעל אורח חיים דומה.

הוא חי בביצות של טקסס לצידם של יצורים נכחדים אחרים כמו הסינאפסידים, שחלקם היו ענקיים כמו הדימטרודון. האירופס חי כנראה בביצות באורח חיים אמפיבי וטרף דגים ודו-חיים ששרצו במים. ייתכן שהיה בעל צורת ראשן, אך היה יכול לעלות ליבשה לזמן ממושך יותר מרוב הדו-חיים.

הוא נכחד סופית בהכחדת הפרם הגדולה שייתכן שבמהלכה התייבשו הביצות בהם חי.

בתרבות
------

יצור זה הופיע במשחק עולם היורה: המשחק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אירופס** בוויקישיתוף
* אירופס, באתר GBIF (באנגלית)
* אירופס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**ריימונד "ריי" רולנד ג'וזף הנאולט** (באנגלית: **Raymond Roland Joseph Henault** 26 באפריל 1949) הוא גנרל בדימוס בחיל האוויר המלכותי הקנדי אשר שימש כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות הקנדיים בין השנים 2001–2005 וכיושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו בין השנים 2005–2008.

ביוגרפיה
--------

הנאולט נולד בוויניפג ב-26 באפריל 1949. הוא למד באקול סופריור דה גאר בפריז ולאחר מכן בקולג' הלאומי להגנה בקינגסטון. ב-1968 הוא התגייס לחיל האוויר המלכותי הקנדי ועבר הכשרה כטייס בטייסת הטקטית ה-425. ב-1972 הפך למדריך טיסה על מטוס מוסקטר, וב-1974 הפך לבקר תנועה אווירית. ב-1976 עבר הסבה לטייס מסוקים והוצב בטייסת ה-408. ב-1981 הועלה לדרגת מייג'ור והועבר לטייסת ה-430. בינואר 1985 הוא הועבר למפקדת ההגנה הלאומית באוטווה וביוני של אותה שנה הועלה לדרגת לוטננט קולונל ומונה למנהל פרויקט המסוקים הקלים של חיל האוויר המלכותי. שנתיים לאחר מכן הוא מונה למפקד טייסת המסוקים ה-444 שהוצבה בגרמניה שנתיים נוספות לאחר מכן הוא הוחזר לקנדה והוצב במטה חיל האוויר בעיר הולדתו. ביולי 1990 הוא מונה למפקד בסיס חיל האוויר Portage la Prairie ושנה לאחר מכן מונה לסגן מפקד קבוצת הקרב האווירית הטקטית ה-10.

במאי 1994 הוא הועלה לדרגת בריגדיר ומונה למפקד קבוצת הקרב האווירית הטקטית ה-10. ביולי 1995 הוא מונה לראש מטה המבצעים בפיקוד העליון. ביוני 1996 מונה למנהל פעולות ותוכניות צבאיות. בינואר 1997 מונה לממלא מקום סגן ראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). ב-1 באפריל של אותה שנה הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. בספטמבר הוא מונה לסגן מפקד חיל האוויר. ב-15 באוגוסט 1998 הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה לסגן הקבוע של ראש מטה ההגנה. ב-28 ביוני 2001 הוא מונה לראש מטה ההגנה. ב-17 ביוני 2005 הוא פרש מתפקידו והפך ליושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו. בתפקיד זה הוא נמצא במטה נאט"ו בבריסל עד 27 ביוני 2008 אז פרש מהצבא וחזר לקנדה.

לאחר פרישתו מהצבא הפך הנאולט ליו"ר מועצת הייעוץ האסטרטגי של חברת ADGA RHEA Group. ב-2013 הצטרף לדירקטוריון של מרכז פירסון הפועל לקידום תרומתה של קנדה לשמירה על השלום ברחבי העולם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריי הנאולט** בוויקישיתוף
* ריי הנאולט באתר אוניברסיטת מניטובה
* ריי הנאולט באתר נאט"ו

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ריי הנאולט"**.
**ולקולינץ** (סלובקית **Vlkolínec**) הוא חלק מהעיר רוז'ומברוק (Ružomberok) במחוז ז'ילינה (Žilinský kraj) בצפון סלובקיה, ובעברו היה כפר נפרד. בשנת 2005 התגוררו במקום 35 איש בלבד, חלקם הגדול קשישים.

היסטוריה
--------

ככל הנראה בא שמו של הכפר מהמילה הסלובקית ל"זאב" (vlk). יישוב סלאבי מוקדם ומוקף חומה ניצב במקום בין המאה ה-10 למאה ה-12. האזכור הראשון של האתר בכתובים הוא במסמך משנת 1376, ומסמך נוסף מ-1469 מזכיר את שמותיהם של חמישה רחובות. ב-1675 שכנו בכפר ארבע חוות וחמישה בתי מגורים של משרתים אשר שירתו באחוזת ליקאווה (Likava) הסמוכה. ב-1882 היה הכפר לחלק מהעיר הסמוכה רוז'ומברוק. מספר בתים בחלקו הצפוני של הכפר עלו באש במלחמת העולם השנייה ב-1944 אך שוחזרו. ב-1977 הוכרז ולקולינץ כאתר היסטורי, וב-1993 זכה למעמד של אתר מורשת עולמית.

תיאור המקום
-----------

בית אופייני בכפר
האתר שוכן בגובה של 718 מטר ומשתרע על שטח של כקילומטר רבוע. הכפר מצטיין בבתים ייחודיים הבנויים בסגנון מסורתי שמאחוריהם ניצבות אורוות, אסמים ומבני שירות נוספים, והוא מחולק לחלקות ארוכות וצרות כפי שהיה נהוג באירופה בתקופה הפאודלית. הרחוב הראשי נמתח לאורך מורד תלול ומחולק במרכזו לגינות מוארכות. במרכזו של הכפר מתפצל הרחוב המרכזי לשני רחובות - האחד מוביל דרומה, והאחר מוליך מזרחה אל הכנסייה ואל מרכז העיר רוז'ומברוק. 

הבתים בנויים בסגנון המסורתי של מרכז סלובקיה (בגרמנית Blockbau), ועשויים מקירות עץ מצופים בחרסית הניצבים על בסיסי אבן. הגגות משופעים ועשויים מרעפי עץ. הגישה לבתים היא מחצרות מוארכות המשותפות למספר מבנים. בכפר 47 בתי חווה מסורתיים, חנות ובית ספר מסוף המאה ה-19, לתיירים ניתנת האפשרות לבקר בשניים מהבתים. בכפר ממוקמים גלריית אמנות קטנה, בית קברות וכנסיית "מריה המבורכת". הכנסייה נבנתה ב-1875 אך מגדל הפעמונים הצמוד לה מוקדם יותר ומתוארך ל-1770. 

מחוץ לכפר שוכנות הקרקעות המשותפות וחורשות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ולקולינץ** בוויקישיתוף
* האתר הרשמי (סלובקית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  עשרה דברים שלא ידעתם על סלובקיה, באתר מסע אחר
2. ↑  ולקולינץ, באתר מגלים (ארכיון)

| Flag of SlovakiaFlag of Slovakia סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בסלובקיה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| ברדיוב • מערות הקארסט באגטלק ובקארסט הסלובקי (עם הונגריה) • יערות האשור העתיקים והבראשיתיים של הרי הקרפטים ושל אזורים אחרים באירופה (עם שבע עשרה מדינות נוספות) • ולקולינץ • המרכז ההיסטורי בבאנסקה שטיאווניצה • טירת ספיש והמונומנטים התרבותיים הקשורים (ספישסקה פודהרדייה, ספישסקה קפיטולה וז'הרה), והעיר העתיקה לבוצ'ה • כנסיות העץ בהרי הקרפטים הסלובקיים • גבולות האימפריה הרומית: לימס הדנובה (בשיתוף עם אוסטריה וגרמניה) |

 |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007469746205171
* LCCN: n2002030636
* NKC: ge503887
* VIAF: 130378194
* WorldCat (עם VIAF): 130378194

 |
**ליאופולד קרל מילר** (בגרמנית: **Leopold Carl Müller**;‏ 9 בדצמבר 1834 – 4 באוגוסט 1892) היה צייר אוסטרי, שהתמקד בציור תמונות מחיי היום-יום (Genre painting) ונודע ביצירותיו האוריינטליסטיות. הציירת יוזפין סובודה הייתה בת דותתו.

קורות חייו
----------

נולד בדרזדן להורים אוסטרים, היה תלמידו של קרל פון בלאס ושל כריסטיאן רובן באקדמיה לאמנויות בווינה. לאחר מות אביו נאלץ לשאת בפרנסת המשפחה ועבד שמונה שנים כמאייר עבור כתב העת "פיגארו" בווינה. בהמשך לימודיו ביקר בהונגריה ובאיטליה, שהה בוונציה והתפרסם בסדרת הציורים מחיי האנשים שפגש.

בסוף שנות ה-60 נסע לפריז, שם קיבל השראה מיצירתו של אז'ן פרומנטן ובעקבותיו הפנה את תשומת ליבו לז'אנר ציורי המזרח. מאז 1873 חזר וביקר במצרים, שבה שהה תקופות לא קצרות, והוא שתרם הרבה מן האיורים בספריו של האגיפטולוג הגרמני גאורג אברס. בשנת 1877 מונה לפרופסור באקדמיה בווינה ובשנים 1890–1891 אף כיהן כרקטור שלה. בין תלמידיו היו כמה אוריינטליסטים כמו לודוויג דויטש, פול יואנוביץ' (אנ') וז'אן דיסקארט (אנ').

אחיותיו היו הציירות מריה מילר (1847–1935) וברטה מילר (אנ') (1848–1925) שנודעו באוסטריה בציורי הדיוקנאות שיצרו. האחות השלישית, ג'וזפין, נישאה לצייר הדיוקנאות האוסטרי אדוארד סוובודה (אנ') (1814–1902).

מילר נפטר בגיל 57 בווינה, ונקבר בבית העלמין המרכזי בווינה.

גלריה
-----

* כפר בדואיכפר בדואי
* קבצן עיוורקבצן עיוור
* בית קברות ערביבית קברות ערבי
* שוק במצריים התחתיתשוק במצריים התחתית
* קופטיקופטי
* נערה מצריתנערה מצרית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ליאופולד קרל מילר** בוויקישיתוף
* ליאופולד קרל מילר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Gilman, D. C.; Peck, H. T.; Colby, F. M. eds, Müller, Leopold, **The New International Encyclopædia**
2. ↑  Müller Leopold Karl
3. ↑  Thornton, L. *Les Orientalistes I. Peintres Voyageurs, 1828–1908* Paris, 1983, p. 193
4. ↑  *Ägypten in Bild und Wort*, 1879

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007265728205171
* BIBSYS: 99019785
* BNE: XX1356019
* BnF: cb13507629h (data)
* GND: 119337975
* ICCU: PALV045931
* ISNI: 0000 0001 0959 8596
* LCCN: nr97014340
* LNB: 000007821
* NKC: jn19990005969
* NTA: 155354272
* PIC: 295721
* RKD: 58375
* SUDOC: 050245333
* ULAN: 500010259
* VIAF: 22949006
* WorldCat: lccn-nr97014340

 |
**סוויניוחי** (באוקראינית: **Привітне** - **פריביטנה**, **פריבטנויה**; בפולנית: **Świniuchy**; ביידיש: **סווינעך**) היא עיירה במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

סוויניוחי החלה כיישוב בבעלות מלוכה, ובאמצע המאה ה-17 הייתה בבעלות האציל הפולני לשצ'ינסקי. במהלך המאה ה-18 הוענק ליישוב זכויות עירוניות שונות, ובשנת 1790 הוענקו לו זכויות מגדבורג.

בשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי סוויניוחי
---------------

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמחצית השנייה של המאה ה-16. בישיבת גליל ווהלין של ועד ארבע הארצות משנת 1700 עולה כי ביישוב ישבו באותה עת כ-100 יהודים. בשנת 1897 נמנו בעיירה 629 יהודים.

במהלך הכיבוש הרוסי בתחילת מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי העיירה מרעב, ורבים מהם עזבו אותה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 498 יהודים, קרוב למחצית מתושביה, ואלו השתייכו לקהילת הורוכוב הסמוכה. בתקופה זו נמנו רוב יהודי העיירה על חסידות אליק ועל חסידות טריסק, והתקיימו בה שני בתי כנסת.

### בשואה

עם עזיבת הסובייטים את האזור, לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נותרה העיירה זמן מה ללא שלטון. לאחר כניסת הגרמנים אליה נמסרה השליטה בה לידי המשטרה האוקראינית, אשר הטילה על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, חובת תשלום סכומי כופר, החרמת רכוש וחובת ביצוע עבודות כפייה, תוך ביצוע מעשי התעללות ושוד מצד האוכלוסייה האוקראינית המקומית.

באוקטובר 1941 גורשו יהודי העיירה לגטו לוקאצ'י, ושם נערכה בהם סלקציה, כאשר ל"יעילים" הוקצבו 300 גרם לחם ליום ול"בלתי יעילים" הוקצבו 150 גרם לחם ליום.

ב-13 בספטמבר 1942 נרצחו יהודי העיירה יחד עם כל יהודי גטו לוקאץ' בבורות ירי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סוויניוחי** בוויקישיתוף
* סוויניוחי באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* סוויניוחי באתר JewishGen (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2008133362
* VIAF: 125889837
* WorldCat (עם VIAF): 125889837

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"סוויניוחי"**.
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה, העוסק במייסד התזמורת האנדלוסית הישראלית, עם הערך "מוטי מלכה", העוסק בראש עיריית קריית מלאכי.

**מרדכי "מוטי" מלכא** (נולד ב-16 בדצמבר 1958) הוא מנכ"ל המשכן לאמנויות הבמה הפיס אשדוד, מייסד ויו״ר המרכז לתרבות האנדלוסית ולפיוט בישראל, מייסד התזמורת האנדלוסית הישראלית אשדוד, ומנהל הפסטיבלים ״מדיטרנה״, "אושפיזין מוזיקלי", ״תור הזהב״ ו״אשדודשירה״.

קורות חיים
----------

מלכא נולד בעיר מקנס שבמרוקו ליעקב ורוחמה לבית שטרית מגורמה באזור תאפיללת במרוקו. למוטי 13 אחים ואחיות.

בשנת 1963 עלה ביחד עם משפחתו לישראל, אל מעברת פרדס חנה בה יושבה המשפחה בשנים הראשונות בישראל. מלכא החל את לימודיו בבית הספר היסודי רמב"ם באשדוד ואת לימודיו התיכוניים עשה בתיכון מקיף (ב) הממלכתי-דתי. בראש חודש אדר 1986 נשא מלכא לאשה את אסתר ממשפחת קנינו.

בוגר היחידה לפעילי ציבור באוניברסיטת בר-אילן. תואר ראשון B.A במדעי החברה והרוח מהאוניברסיטה הפתוחה. תואר שני M.A מוסמך בממשל, בהתמחות במדיניות ומנהל ציבורי מבית הספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה, המרכז הבינתחומי הרצליה.

מלכא היה מדריך, רכז תרבות ומנהל הפנימייה בבית הספר החקלאי מקוה ישראל בשנים 1980–1985. ניהל את מתנ"ס תקוותנו באשדוד בשנים 1985–1999. היה מנכ"ל המרכז לפיוט ושירה אשדוד בשנים 1988–2011, מנהל אמנותי של המרכז וממייסדיו. מנכ"ל התזמורת האנדלוסית הישראלית אשדוד בשנים 1994–2008 אשר אותה ייסד יחד עם יחיאל לסרי.

יו"ר אגודת הידידים-קרן התזמורת האנדלוסית בשנים 1996–1998 וממייסדיה. ניהל את הקמתו של המשכן לאמנויות הבמה הפיס אשדוד בשנים 2009–2012, והוא המנכ"ל מ-2013.

מלכא חבר מועצת המוזיאונים, הנהלת איגוד מנהלי תרבות ברשויות המקומיות ובחוג הידידים של האקדמיה ללשון העברית.

פרסים
-----

* פרס מנהל מתנ"ס מצטיין של התאגדות המרכזים הקהילתיים בישראל לשנת 1988
* קיבל את פרס ישראל יחד עם יחיאל לסרי בשם התזמורת האנדלוסית לשנת 2006 "על התרומה שהרימה לחברה הישראלית בהעמדת הפיוט, השירה והמוזיקה האנדלוסית הישראלית. על הצלחתה להפוך את המוזיקה האנדלוסית ואת שירת הפיוטים לחלק מצבעי התרבות הישראלית בת זמננו".
* אות יקיר התאחדות יהודי מרקש לשנת 2012
* חתן פרס גאון לשנת תשע"ח - 2018 בתחום הנחלת מורשת יהודי צפון אפריקה
* חתן פרס מפעל חיים של אמ"י

התנדבות
-------

* ליווי של פעילות אקי"ם בשנים 2008–2013 בשיתוף עם דני מרוז יו"ר אקי"ם באשדוד.
* יו"ר המרכז לתרבות האנדלוסית ולפיוט בישראל (המרכז לפיוט ושירה אשדוד)  משנת 2013.
* מנהל אמנותי של מרכז מטרוז'- לוד המרכז למוזיקה אתנית משנת 2015 (הקישור אינו פעיל)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוטי מלכא** בוויקישיתוף
* מוטי מלכא, ברשת החברתית פייסבוק

 מוטי מלכא, ברשת החברתית פייסבוק

* אשדוד אונליין מוטי מלכא הוא איש השנה של אשדוד בתרבות, אשדוד אונליין

הערות שוליים
------------

1. ↑  "פרס גאון יוענק למוטי מלכא - כאן דרום - אשדוד". *כאן דרום - אשדוד*. 2017-08-07. נבדק ב-2017-08-08.
2. ↑  "הוא גאון! פרס גאון הוענק למוטי מלכא - אשדוד נט". נבדק ב-2017-09-03.