recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
יער אשתאול
**יער אשתאול** (נקרא גם **יער הראל**) הוא חורש בסמוך למושב אשתאול, הנמצא ממערב לירושלים, חלק מפארק יצחק רבין. היער ניטע על ידי גרעין התיישבות של עולי תימן וקרן קיימת לישראל.

הגישה ליער היא מכביש הגבורה, מחלף שמשון - צומת נחשון (כביש 44).

היסטוריה
--------

היער ניטע על ידי גרעין ההתיישבות הראשון של עולי תימן, שהתיישבו במקום עם תום מלחמת העצמאות. השם אשתאול, שהיה שייך ליישוב המקראי, השתמר בשמו של המושב שהוקם בדצמבר 1949.

צמחייה
------

מרבית העצים שניטעו ביער הם עצי אורן ממין אורן ירושלים, אשר עמידים בפני תנאי קרינת שמש ישירה ומתמודדים עם הקרקע הסלעית והגירית באזור. בעקבות הייעור באזור טויבה הקרקע והתפתחה מערכת תת-יער מתחת לחופת העצים, שהחלה להוות בית גידול לבעלי חיים וצמחים כגון עכבישים, טחביות, שלשולים וחיפושיות שונות. בעצי האורן צומחת גם פטריית האורנייה.

בשלהי החורף, היער עשיר בנרקיסים ורקפות.

אתרים
-----

היער גובל ביישוב היהודי-ערבי נווה שלום. בסמוך ליישוב ממוקם חניון "סוכת שלום", שהוקם לכבוד איש השמאל אייבי נתן. החניון מקשר אל דרך בורמה ועיינות סוסין.

ביער הוקם "מצפור לטרון", מגדל שמירה שנותר מחורר בכדורים בעקבות קרבות לטרון. אתר נוסף ביער הקשור למלחמת העצמאות הוא "נקודת גובה 314" בה התרחש חלק מ"מבצע יורם" (8-9 ביוני 1948) בה תקפו לוחמי חטיבות "הראל" ו"יפתח" את הירדנים ברכס לטרון; כ-100 מלוחמי החטיבות נפגעו בקרב זה.

ביער ממוקם חניון לזכרו של אברהם (בומה) גולדשטיין, ובו נקודת תצפית לשפלת החוף וגוש דן. סמוך אליו ממוקמים אתרים כגון עין מסילה שהיווה תעלת הגנה עבור לוחמי הפלמ"ח במלחמת העצמאות; קטע של פסיפס עגול; וגת עתיקה.

ביער ממוקם מתחם המכונה "יער ניסתור". יער ניסתור נוסד על ידי חבורה שעלתה לארץ, מתוך ציונות, בשנת 1984 מארגנטינה, בעיקר מהעיר רוסריו. נקודת המפגש נמצאת בחניון הסמוך לדרך הרעות על ציר נווה שלום-אשתאול. במקום חניון נופש, שולחנות פיקניק, מתקני משחק לילדים ומקום מוסדר למנגל. מקום מפגש זה הפך לשם דבר בקרב קהילת העולים מארגנטינה.

גלריה
-----

* רקפת מצויה ביער אשתאולרקפת מצויה ביער אשתאול
* טופח ירושלים ביער אשתאולטופח ירושלים ביער אשתאול
* חבלבל עדין ביער אשתאולחבלבל עדין ביער אשתאול

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יער אשתאול** בוויקישיתוף
* מסלולי טיול ביער אשתאול, באתר קק״ל - אי ירוק
* המלצה לטיול ביער אשתאול, באתר קק"ל
* סרטונים שתילת יער אשתאול על שם ברנרדו או'היגינס, סרטי גבע, ארכיון שפילברג, 1958 (התחלה 1:33)
* נטע לסקה מזרחי, טיול ביער אשתאול באווירת דרך בורמה הישנה, באתר הארץ, 8 במאי 2019

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 1335149068355565730003
* WorldCat (עם VIAF): 1335149068355565730003

 |
**דני אמיר** (נולד ב-1961) הוא זמר-יוצר ישראלי.

ביוגרפיה
--------

אמיר, נכדו של מאיר וייסגל, למד בתיכון חדש בתל אביב. התגייס לצה"ל בנובמבר 1979, ונכלא מספר פעמים עקב סירובו לשרת בשטחים.

באוקטובר 1987 יצא אלבומו הראשון "נסיגה בשלבים" בהפקתו המוזיקלית של מיקי שביב. באלבום נטלו חלק ז'אן פול זימבריס, משה לוי, דן תורן ואריאל זילבר.

אמיר היה חבר בלהקת "דברים שעשיתי עם אחותי" שהתפרסמה בסוף שנות השמונים, אך הוציאה את אלבומה היחיד רק ב-1998. בין שיריה הידועים: "מינה" ו"שיר חתונה", שניהם למילים של מודי בר און.

ב-1998 הלחין מספר שירים, בהם הפרודיה "חייל של אהבה", לחמישייה הקאמרית.

בסוף 2007 יצא לרדיו השיר "טלי" בו מסופר על היום ב-2022 בו טלי פחימה, פעילת השמאל הקיצוני, נבחרת לנשיאת המדינה. השיר נכלל באלבומו של אמיר "שמונה שירים על אלוהים והכיבוש".

בשנת 2009 הופיע במסגרת "נשף הסוכן החשאי והיועץ המשפטי" שארגן הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל.

באלבומו השני של ארז לב ארי (2010) כלול השיר "פרימיטיבים" שתרגם אמיר על פי שירו של טי-בון ברנט.

בשנים 1999–2010 הועסק אמיר כתסריטאי חדשות הספורט בערוץ הספורט. אמיר, שעסק בסוף 2009 בגיוס חתימות על מנת לצרף את העובדים בערוץ לארגון כוח לעובדים, טען שפיטוריו התרחשו על רקע זה. בית הדין האזורי לעבודה דחה את טענתו זו.

בערב יום העצמאות 2010 הדליק משואה בטקס הדלקת משואות אלטרנטיבי של תנועת "יש גבול".

בינואר 2015 יצא אלבום הסולו השלישי שלו, "בין אדם לאדם".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דני אמיר** בוויקישיתוף

* דני אמיר, באתר שירונט
* דני אמיר, באתר אייטונס (באנגלית)
* דני אמיר, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תמר סוקניק, הופעה של דני אמיר בוטלה משום שהיה סרבן גיוס, באתר הארץ, 31 במרץ 2008
2. ↑  יוני הראל, מחאה מפונקת - דני אמיר - נסיגה בשלבים - סי בי אס, חדשות, 7 באוקטובר 1987
3. ↑  רותי הדר, מיס כבדים חודרים עמוק, חדשות, 8 בפברואר 1990
4. ↑  בש"א 1266/10 דני אמיר נגד ערוץ הספורט בע"מ, ניתן ב-21 במרץ 2010

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297497105171
* VIAF: 298505629
* WorldCat (עם VIAF): 298505629

 |
**צ'ארלס הרברט וודברי** (באנגלית: **Charles Herbert Woodbury**‏;  14 ביולי 1864 – 21 בינואר 1940) היה צייר ימי שנולד בלין, מסצ'וסטס.

ביוגרפיה
--------

צ'ארלס הרברט וודברי נולד בלין, מסצ'וסטס, שם עבודתו המוקדמת ביותר הייתה חלק מהיצירה של הקבוצה שנודעה לימים בשם ציירי לין ביץ'. כשהיה סטודנט לתואר ראשון ב- MIT הוא הפך למציג קבוע במועדון האמנות של בוסטון ובגיל 19 לחבר הצעיר ביותר בו. לאחר סיום לימודיו במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (בעל תואר בהנדסת מכונות), בשנת 1886 זכה וודברי בהצלחה בציור חוף ניו אינגלנד ועיירות בחופי נובה סקוטיה והציג את יצירתו בתערוכות.

בשנת 1891 הוא היה תלמיד באקדמיה ז'וליאן בפריז, ולאחר מכן נסע להולנד, שם למד את הטכניקות של הציירים ההולנדים המודרניים. עם שובו לניו אינגלנד הוא התיישב בבוסטון ועבד שם בחורף ובילה את הקיץ בכפר הדייגים הקטן אוגונקוויט שבמיין. שם הקים את אחד מבתי הספר לציור בקיץ, ומושבה לאמנים שהמשיכו גם לאחר מותו. בשנת 1928 ייסד וודברי את אגודת האמנות של אוגונקוויט.

וודברי היה אחד המורים המבוקשים ביותר בדורו, שהחל ללמד על בסיס קבוע בעודו סטודנט ב- M.I.T. למרבה האירוניה, הייתה לו הכשרה רשמית מועטה באומנות, פרט לכמה חודשים באקדמיה ז'וליאן בפריז. בדומה לוינסלו הומר, צייר אחר מניו אינגלנד הוא העדיף לפעול לבדו. אף על פי כן, וודברי שמר על ידידות קרובה עם ג'ון סינגר סרג'נט והיכרות עם ציירים נוספים בני דורו, ביניהם ג'יי אלדן וייר וצ'ילד האסאם.

הוא שמר על סגנון עקבי במהלך למעלה מחמישים שנות חייו המקצועיים והפך לידוע בקומפוזיציות של החוף והים. ראייה והבנת תנועה הייתה בסיסית באמנותו ובהוראתו, והיא באה לידי ביטוי ביצירתו.

בשנותיו המאוחרות הוא בילה את חורפיו באיים הקריביים בהפלגה מאי לאי בציור בצבעי מים על החופים ובעיירות לרגלי הרים ועננים דרמטיים. במהלך חלק גדול מהקריירה שלו הוא עשה כמה תחריטים אקספרסיביים ביותר של אמנים אמריקאים בני זמנו.

הוא נפטר ב־21 בינואר 1940 בג'מייקה, מסצ'וסטס.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'ארלס הרברט וודברי** בוויקישיתוף
* צ'ארלס הרברט וודברי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Woodbury, Charles Herbert". Encyclopædia Britannica. 28 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 790.
2. ↑  Ogunquit Art Association records, 1949-1988, www.aaa.si.edu (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 120881098
* ISNI: 0000 0000 6683 4674
* KulturNav: 29ff8942-657c-424c-b0ed-1a87ebdcf5bd
* LCCN: n86832892
* RKD: 85522
* SNAC: w6rr24pm
* SUDOC: 194362493
* ULAN: 500008853
* VIAF: 62389863
* WorldCat: lccn-n86832892

 |
הרב **אברהם יהודה הכהן שוורץ** (א' באב תקפ"ד, 26 ביולי 1824 – כ"ד בתשרי תרמ"ד, 25 באוקטובר 1883 היה רב הקהילות ברגסז ומאד בהונגריה, נודע בספרו שו"ת קול אריה.

ביוגרפיה
--------

נולד בא' באב ה'תקפ"ד בעיר מאד בהונגריה לר' פנחס זליג הכהן שוורץ (הראשון) בן רבי משה הכהן קעניג מזאמבור ורעייתו הענדל (בת ר' מרדכי צבי שוורץ ורעייתו זיסל) בגיל ארבע עשרה היה לתלמידו של החתם סופר בישיבת פרשבורג. לאחר שנה וחצי נפטר רבו, והוא עבר ללמוד בישיבת וורבוי אצל הרב בנימין וולף לעוו. בשנת תרכ"א נתקבל לרב בעיר ברגסס, בה גם עמד בראש ישיבה שמנתה כחמישים תלמידים. היה נוסע בתור חסיד לרבי חיים הלברשטאם מצאנז. 

בשנת תרמ"א מונה לרבה של עיר הולדתו מאד, בהונגריה הפנימית, גם שם ניהל את ישיבתו עד לפטירתו בכ"ד בתשרי תרמ"ד. תלמידו היה רבי נתנאל פריד מבלמזויוורוש.

נודע כפוסק חשוב בזכות ספר השו"ת שכתב "קול אריה". הספר נדפס לראשונה בשנת תרס"ד בשאמלוי, ויצא לאור על ידי נכדו – הרב שלמה זלמן אהרנרייך. 
לרב שוורץ היו חמישה בנים ושש בנות. רבים מצאצאיו שימשו כרבנים בקהילות הונגריה וספרים 
רבים נכתבו על ידם.

צאצאים בולטים
-------------

חתנו, הרב אליעזר צוקר מבערגסאז

* בנו, הרב נפתלי שוורץ
* נכדו הרב פנחס זליג שוורץ
* הרב שלמה זלמן אהרנרייך משימלוי
* הרב חיים צבי אהרנרייך ממאד (הונגריה)

ראו גם
------

* משפחת הכהן שוורץ

לקריאה נוספת
------------

* אברהם פוקס, ישיבות הונגריה בגדולתן ובחורבנן, ירושלים, תשל"ט, עמ' 474–475
* יצחק יוסף כהן, חכמי הונגריה, מכון ירושלים, ירושלים, תשנ"ז, עמ' 356–357

קישורים חיצוניים
----------------

* הרב אברהם יהודה הכהן שוורץ, **שו"ת קול אריה**, שאמלוי, תרס"ד, באתר היברובוקס
* אברהם יהודה אריה ליב בן פינחס זליג שורץ (1824-1883), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  משפחתו המקורית הכהן קעניג אך שינה אותה לשוורץ כשם משפחת אמו
2. ↑  הקדמת ספר קול אריה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007307081405171
* GND: 137085532
* ISNI: 0000 0000 6687 0245
* LCCN: nr91022135
* VIAF: 36773093
* WorldCat: lccn-nr91022135

 |
**אורנייה מצויה** (שם מדעי: *Suillus granulatus*) היא פטריית מאכל ממשפחת הגושיתיים. האורנייה גדלה ביערות אורנים ומקיימת יחסי מיקוריזה (סימביוזה בין פטרייה לשורשי צמח) עם עצי האורן. פטריית האורנייה מלווה את עצי האורן ומקיימת אתם יחסי הדדיות הדוקים. קורי האורנייה נצמדים אל שורשי האורן הצעיר, חודרים לתוכם, ומתקיימים אתם כגוף אחד. סבך הקורים המסועף של הפטרייה מצטרף לשורשי האורן וכנראה מגדיל באופן ניכר את יכולתו של האורן לקלוט מים ומינרלים מהקרקע. האורן, מצדו, חולק עם האורנייה את הסוכר שהוא מייצר. וכך הם חיים יחדיו, בשיתוף פעולה הדוק.

בארץ ישראל גדלה האורנייה בשיתוף עם עצי אורן ירושלים, במיוחד עם פרטים צעירים של העץ. היא מופיעה בעיקר ביערות, אך ניתן למצוא אותה גם בגינות שבהן שתולים עצי אורן. הכובע יכול להופיע אחרי הגשמים הראשונים עד מרץ-אפריל. האורניות יכולות להופיע כבודדות או בקבוצות בנות פרטים אחדים.

צבע הכובע של האורנייה הוא חום מלמעלה וחום-צהוב מלמטה. קוטרו בין 4 ל-14 ס"מ, חלקו התחתון ספוגי ולעיתים דבוקים אליו מחטי אורן. הרגל גלילית ומנוקדת בנקודות אדמדמות-ערמוניות. גובה הרגל יכול להגיע עד 7 ס"מ. גודל הנבגים קטן מ-10 מיקרון. צורתם מוארכת וצבעם צהוב כהה.

האורנייה היא פטרייה נפוצה וקלה לזיהוי. היא נאספת בידי חובבים ונאכלת בצורות שונות. ביערות אלונים נמצאת פטריית ספוג הדומה לאורנייה, שנקראת גושית הזאב (*Boletus lupinus*). בניגוד לאורנייה, גושית הזאב רעילה למאכל. בניגוד לשאר בני משפחת הגושיתיים, אין בשר האורנייה משנה את צבעו כשהוא נחשף לאוויר. סימני זיהוי נוספים שיכולים להקל בזיהוי ודאי של אורנייה כוללים את מבנה הרגל שצורתה גלילית ולא תפוחה, והכובע הדביק, במיוחד באורניות צעירות. מצב שימור המין ללא חשש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אורנייה מצויה** בוויקישיתוף
* אורנייה מצויה, באתר NCBI (באנגלית)
* אורנייה מצויה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* אורנייה מצויה, באתר GBIF (באנגלית)
* האורן והחיים סביבו, הספר "רמת הנדיב הדברים הנסתרים מן העין על יחסי הגומלין בפארק הטבע" עמוד 63
* כפטריות אחרי הגשם, אתר החברה להגנת הטבע

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורנייה מצויה באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  קראו בכותר - רמת הנדיב הדברים הנסתרים מן העין: על יחסי הגומלין בפארק הטבע, באתר www.kotar.co.il
**משאל עם על עצמאות קלדוניה מצרפת** נערך ב-4 באוקטובר 2020. המשאל היה שני למשאל זהה שהתקיים ב-4 בנובמבר 2018.

במשאל הצביעו 53.26% מהאזרחים בעד הישארות תחת השלטון הצרפתי, ירידה קלה ממספר התומכים ב-2018, אז הצביעו 56.4% בעד הישארות תחת השלטון הצרפתי.

לפי הסכם נומאה קיימת אפשרות למשאל שלישי, שייערך אם קונגרס קלדוניה החדשה יצביע בעדו, ולא יאוחר מ-2022.

רקע
---

 ערך מורחב – **משאל העם על עצמאות קלדוניה החדשה (2018)**  

קלדוניה החדשה סופחה לצרפת ב-1853, כאשר אירופאים ופולינזאים החלו להתיישב שם והפכו את שבטי הקנאק, ילידי המקום, למיעוט. הארכיפלג הפך למושבת עונשין בין 1864 ל-1897 והקנאקים לא נכללו בעבודות הציבוריות והתעשייתיות של השלטון הצרפתי. בין 1976 ל-1988 אירעו סכסוכים בין ממשלת צרפת וקבוצות בדלנים וחלקם הגיעו לרמת אלימות והפרות סדר קשות, כשאחת הסיבות העיקריות היא חוסר השוויון בחלוקת העושר בין המתיישבים והילידים, כשאלו טוענים לכך שעיקר הרווח יוצא החוצה מקלדוניה. מאז 1986 ועדת האו"ם לענייני דה-קולוניזציה כללה את קלדוניה ברשימת השטחים הלא-ממשלתיים של האו"ם.

ב-13 בספטמבר 1987 נערך משאל העם הראשון על עצמאות, אך רק 1.7% הצביעו בעד (842 אנשים), בין היתר כיוון שקבוצות הבדלנים המרכזיות החרימו את משאל העם. בעקבות זאת נחתמו הסכמי מטיניון בין הבדלנים לצרפת, ואלו הבטיחו עשור של יציבות. ב-5 במאי 1998 נחתם בין צרפת ובין המפלגות העיקריות בקלדוניה הסכם נומאה, במסגרתו התחייבה צרפת על תחילתה של הכנת התשתית לעצמאות תוך העברת סמכויות בצורה איטית והדרכה לממשל הקלדוני.

על פי הסכם נומאה הותרו לקלדונים החדשים עריכה של עד שלושה משאלי עם על עצמאותם; הראשון שבהם ב-2018, ושניים נוספים ב-2020 וב-2022 אם המשאלים הקודמים לא הביאו לעצמאות ושליש מחברי הקונגרס של קלדוניה החדשה הצביעו לעריכת משאל נוסף.

משאל העם הראשון נערך ב-נובמבר 2018, ובו דחו התושבים את עצמאותם ברוב של 56.4%.

בשנת 2019 בקשו המפלגות התומכות בעצמאות לקיים משאל נוסף.

תוצאות ההצבעה
-------------

אחוז ההצבעה עמד על 85.6 אחוזים. 53.26 מהמצביעים הצביעו נגד העצמאות, ובהתאם לכך נותרו האיים בשליטה צרפתית. נתון זה היה נמוך מהמשאל בשנת 2018, אז הצביעו 56.4% כנגד העצמאות. התוצאות היו מקוטבות מבחינה גאוגרפית, כאשר בעוד 71 אחוזים מתושבי מחוז הדרום הצביעו נגד העצמאות, רוב תושבי שני המחוזות הקטנים, המחוז הצפוני ומחוז איי הנאמנות, הצביעו בעד העצמאות 76 אחוזים ו82 אחוזים בהתאמה.

נשיא צרפת עמנואל מקרון הודה לקלדונים החדשים על "הצבעת האמון" שלהם ברפובליקה הצרפתית. הוא הודה גם לתומכי העצמאות וקרא לדיאלוג בין הצדדים. מקרון ציין כי אם התושבים יהיו מעוניינים בכך ניתן יהיה לקיים משאל שלישי, ורמז כי צרפת הייתה מעוניינת דווקא להתנתק "מעברה הקולוניאלי". במפלגות התומכות בעצמאות הביעו תקווה למשאל עם שלישי בו יעברו קולות נוספים למחנה התומכים בעצמאות, ויביאו לפרישה מהחסות הצרפתית.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר רשמי
* מדינה חדשה תקום בקרוב? התוצאות היום יכריעו, באתר בחדרי חרדים, 4 באוקטובר 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  New Caledonia באתר האו"ם
2. ↑  גדעון קוץ, ‏משאל עם נוסף על עתיד קלדוניה החדשה, באתר מעריב אונליין, 25 באוקטובר 2020
3. ↑  Référendum en Nouvelle-Calédonie : l'écart se resserre entre loyalistes et indépendantistes
**רות מצלר** (בגרמנית: **Ruth Metzler**; נולדה ב-23 במאי 1964) היא פוליטיקאית ואשת עסקים שווייצרית, שכיהנה כחברת המועצה הפדרלית של שווייץ בשנים 1999–2003. היא עמדה בראש המחלקה הפדרלית למשפטים ומשטרה.

ביוגרפיה
--------

מצלר, קתולית, נולדה בעיירה זורזה (אנ') שבקנטון לוצרן. היא למדה משפטים באוניברסיטת פריבור (אנ'). היא גם הוסמכה כרואת חשבון. שימשה בשנות ה-90 כשופטת מקומית בקנטון אפנצל אינר-רודן. ב-1996 מונתה לתפקיד בכיר במחלקת הכספים של הקנטון. הייתה חברת המפלגה הנוצרית דמוקרטית העממית של שווייץ.

בשנת 1999, אף על פי שלא הייתה מוכרת ברמה הלאומית, נבחרה מצלר לכהונה במועצה הפדרלית של שווייץ, לאחד משני המושבים של מפלגתה שהתפנו בו זמנית, לאחר שהתקבלה במפלגה הדרישה לאייש אחד מהם על ידי אישה. היא גברה בהצבעה בפרלמנט של שווייץ על יריבתה ברוב של 126:118. בכך הייתה לאדם הצעיר ביותר שנבחר למועצה הפדרלית מאז 1875.

מצלר החלה לכהן במועצה הפדרלית ב-1 במאי 1999 ומונתה לראש המחלקה הפדרלית למשפטים ומשטרה. ב-1 בינואר 2003 החלה לכהן במקביל כסגנית נשיא שווייץ.

מזלה של מצלר פנה נגדה בסוף שנת 2003. בבחירות הכלליות באותה שנה נחלש כוחה של מפלגתה בפרלמנט של שווייץ, ומפלגת העם השווייצרית, שהפכה למפלגה הגדולה ביותר, תבעה לעצמה מושב נוסף במועצה הפדרלית. בבחירות באספה הלאומית נבחר מועמד מפלגת העם כריסטוף בלוכר (אנ') על פני מצלר ברוב של 121:116 למלא את המושב שהחזיקה במועצת הברית. מצלר ניסתה להתמודד מול חבר מפלגתה ז'וזף דייס שכיהן עמה במועצה הפדרלית על מושבו בה, אך הפסידה גם לו (138:96). היא סיימה את כהונתה במועצה בסוף שנת 2003. היא הייתה לחבר המועצה השלישי בהיסטוריה של שווייץ שלא נבחר לכהונה שנייה בה.

לאחר פרישתה מהפוליטיקה ב-2004 פרסמה מצלר אוטוביוגרפיה ולימדה באוניברסיטת סנט גאלן. לאחר מכן נכנסה לעבודה בשוק הפרטי. היא בעלת חברת ייעוץ ואסטרטגיה וכיהנה במועצות המנהלים של חברות שונות.

מצלר נשואה בשנית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רות מצלר** בוויקישיתוף
* האתר של רות מצלר (בגרמנית)
* רות מצלר, באתר האספה הפדרלית של שווייץ
* רות מצלר, באתר המועצה הפדרלית של שווייץ

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 129123846
* HDS: 044059
* ISNI: 0000 0001 2021 184X
* LCCN: no2005034119
* SUDOC: 26183567X
* VIAF: 13379502
* WorldCat: lccn-no2005034119

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"רות מצלר"**.
**פרויקט 941 "אקולה"** (ברוסית: **Акула**, משמע: "כריש"; קוד דיווח נאט"ו: "טייפון") הייתה סדרת צוללות נושאות טילים בליסטיים בעלי יכולת לשאת ראשי קרב גרעיניים שיוצרה לשירות בצי הסובייטי החל מאמצע שנות ה-70 והושקה בשנת 1981.

שליט ברית המועצות, ליאוניד ברז'נייב, תיאר בזמנו את פיתוח סדרת אקולה כתגובה להשקת הצוללות הגרעיניות מסדרת אוהיו בידי הצי האמריקאי, במסגרת המלחמה הקרה.

הצוללות, שפעלו במסגרת הצי הצפוני, היו הגדולות ביותר בעולם, באורך 175 מטרים, עם כוח אדם של 160 נפשות. במסגרת הסדרה נבנו שש צוללות מתוך שבע בתכנון המקורי. הצוללות היו משתנה מרכזי בארסנל ההרתעה הגרעינית של ברית המועצות במלחמה הקרה, הן שהו באוקיינוס הקרח הצפוני ובצפון האוקיינוס האטלנטי במשך רוב הפעילות המבצעית ויכלו לאיים על מרכזי האוכלוסייה של ארצות הברית בעזרת טילים בליסטיים לטווח בינוני. כל צוללת בסדרה נשאה עד 20 טילים בליסטיים מסוג SS-N-20, כל אחד בעל עד 10 ראשי קרב גרעיניים, כל אחד בעל עוצמה של עד 200 קילוטון.

לצוללות מסדרת אקולה עיצוב ייחודי שמיועד לאזן את משקלן בהתחשב בכך שהטילים הבליסטיים מותאמי הצוללות שנשאו היו מהכבדים ביותר בעולם. הגוף הראשי של הצוללת הכיל שתי "קליפות לחץ", שישבו במקביל זו לזו ושלישית, היושבת מעליהם. עיצוב ייחודי זה מגדיל את הרוחב ומפשט את הסידור הפנימי של הצוללת.

תרשים צוללות מסדרת אקולה.
כעיקרון הצוללות יכלו לשהות מתחת לפני המים לכל הפחות 120 יום ויכלו להגיע לעומק מקסימלי של 400 מטר מתחת לפני הים. סדרת אקולה שימשה השראה לסרט המרדף אחר אוקטובר האדום.

צוללות אקולה עברו ב-1991 למסגרת הצי הרוסי ונותרו בשירות מבצעי עד 2023.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הצוללות מסדרת אקולה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  SSBN Typhoon Class (Type 941), Naval Technology (באנגלית אמריקאית)
2. ↑  941 TYPHOON - Russian and Soviet Nuclear Forces, nuke.fas.org
3. ↑  Nuclear-powered ballistic missile submarines - Project 941, russianships.info
4. ↑  National Geographic: Submarine Milestones -- Largest Subs, web.archive.org, ‏2011-06-04
5. ↑  The Massive Soviet Sub That Inspired 'Hunt For Red October', Jalopnik, ‏2014-03-27 (באנגלית)
**פאבל בלייב** (ברוסית: **Павел Иванович Беляев**‏ 26 ביוני 1925 - 10 בינואר 1970) היה קוסמונאוט סובייטי. הוא השתתף בטיסה הראשונה בה בוצעה יציאה מהחללית אל החלל החיצון.

פאבל בלייב נולד בכפר במחוז וולוגדה. בשנת 1942, לאחר סיום עשר שנות לימוד, החל לעבוד במפעל לייצור נשק. בשנת 1943 הוא התנדב לצבא האדום ונשלח לבית הספר לטיסה. את לימודיו הוא סיים ביוני 1945 ונשלח למזרח הרחוק בו החלה מלחמת ברית המועצות - יפן. לאחר סיום הלחימה הוא הוצב ביחידות שונות של חיל האוויר הסובייטי בעיקר באזור סיביר.

בשנת 1956 בלייב נשלח ללימודים באקדמיה הצבאית של חיל האוויר. עם סיומה בשנת 1959 הוא נכלל בקבוצת הטייסים שהחלו להתכונן לטיסות לחלל. בלייב נכלל בקבוצה הראשונה של הקוסמונאוטים העתידיים.

ב-18 במרץ 1965 הוא היה על סיפון החללית ווסחוד 2 ששוגרה לחלל. ביחד איתו כטייס היה אלכסיי לאונוב. במהלך הטיסה אלכסיי לאונוב ביצע לראשונה בעולם יציאה מהחללית לחלל הפתוח. במהלך הנחיתה על כדור הארץ מערכת הנחיתה האוטומטית כשלה ובלייב היה צריך לבצע את הנחיתה באופן ידני.

בהמשך, בלייב השלים קורס הכנות לטיסות על חללית מדגם סויוז. הוא היה בין המועמדים לטיסה לכיוון הירח, אך תוכנית זו בוטלה מסיבות טכניות. במרץ 1967 בלייב הוצא מסגל הקוסמונאוטים מסיבות בריאותיות. הוא המשיך לכהן בתפקידים שונים במערכת החלל הסובייטית.

בלייב נפטר בשנת 1970 עקב דלקת הצפק ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.

לזכרו נקראו מכתש על הירח ואסטרואיד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאבל בלייב** בוויקישיתוף
* תקציר נתונים באתר ספייספאקטס
* נתונים מאנציקלפדיית החלל
* פאבל בלייב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* פאבל בלייב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1062128818
* ISNI: 0000 0000 5822 1499
* LNB: 000243091
* NKC: ola2002153580
* VIAF: 84967480
* WorldCat: viaf-84967480

 |
רבי **דוד טברסקי** (כונה **ר' דוד'ל**; לקראת סוף שנת ה'תרמ"ב, 1882 לערך – כ"א בכסלו ה'תרצ"ד, 1934) היה אדמו"ר בדור השלישי בחסידות בוהוש לצד גיסו רבי מנחם מנדל פרידמן.

ביוגרפיה
--------

רובה של פסקה זו אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים. (23 באוגוסט 2023)
נולד בבוהוש לרב מרדכי זוסיא טברסקי, לימים האדמו"ר מטריסק בהוצלס, ולחוה גיטל, בתו של הרב יצחק פרידמן האדמו"ר הראשון מבוהוש. נקרא על שם דוד סבו, הרב דוד טברסקי מטולנה, שנפטר בי' באייר תרמ"א, קצת יותר משנה לפני כן.

עד גיל שבע שהה בבית הסבא רבה – הרב אברהם מטריסק. משנפטר הסב, חזר לבית הוריו בבוהוש. בשנת תרנ"א עבר יחד עם הוריו לעיר הוצלס שבמחוז חרסון, שם מונה אביו לאדמו"ר. נישא לגיטל, בת דודו הרב ישראל שלום יוסף פרידמן, האדמו"ר השני מבוהוש. לאחר נישואיו חזר לבוהוש ונסמך על שולחן חותנו. יחד עמו עבר לבוהוש מורו הפרטי מילדות הרב יואל צימרמן, שם המשיכו בלימודיהם. בשנת תרס"ט מונה יחד עם גיסו הרב מנחם מנדל פרידמן לנשיא ישיבת "בית ישראל" שהקים חותנו. על אף היותו ידוע בחולשתו הפיזית התעסק גם בפעילות ציבורית, טיפל בפליטים הרבים שהגיעו לרומניה במהלך מלחמת העולם הראשונה וארח רבים מהם בביתו במשך שבועות.

בסוף חודש תשרי תרע"ח ביקר את אחותו (בלומה רייזיל שור) שהתגוררה באודסה (רוסיה) ובעקבות המהפכה שהתחוללה ברוסיה נאלץ להישאר בעיר. כאשר קוזקים פרצו לבית אחותו וחיפשו את יושביו שהסתתרו במרתף, הסגיר את עצמו על מנת להציל את בני משפחת אחותו מידי הקוזקים שהכו אותו עד שהתמוטט מחוסר הכרה וכל חייו סבל מכאבים מההצלפות והמכות שספג.

לאחר פטירת חותנו בכ"ג בניסן תרפ"ג מונה יחד עם גיסו הרב מנחם מנדל פרידמן לאדמו"רי חסידות בוהוש. החסידים ייחסו לו תכונות של רוח הקודש ופעולת ישועות. נודע כאוהב ישראל. ניהל את עדת החסידים יחד עם גיסו – יחדיו ישבו לקבל את הפונים אליהם בבקשת עצה וברכה וחילקו בשווה את דמי הפדיונות, ערכו את הטישים וההתכנסויות בימים מיוחדים וחתמו על מכתבים שנשלחו לחסידים ועל הסכמות שונות. החסידים סיפרו שגם כאשר הפונים נכנסו לאחד האדמו"רים ולאחר מכן לשני קיבלו את אותה התשובה בדיוק. החל משנת תרפ"ח ועד תר"צ כיהן כאדמו"ר יחיד היות שגיסו ערך ביקור בארצות הברית ובקנדה. ניחן בכושר כתיבה, ניגון ובעיקר כצייר אמן. הלחין את הניגון הידוע בחצרות בוהוש 'ותגלה ותראה מלכותו'. התפרסם כחכם ונהג להאריך לשבת עם מבקשי פניו, בשונה מאדמו"רים אחרים לבית רוז'ין, אליהם הגישה הייתה מצומצמת. כמו כן התפרסם במתן צדקה ומסופר כי אפילו משכן חפצים בעבור מתן צדקה.

בשנת תרצ"ד חלה ובהוראת אביו הועבר לעיר יאס, אך לאחר תקופה נפטר.

השאיר אחריו שתי בנות, לאה (בעלה איליה) ומלכה. לא נתמנה לו ממלא מקום וגיסו ר' מנחם מנדל נותר לכהן יחידי כאדמו"ר.

לקריאה נוספת
------------

* ישראל יעקב קלפהולץ, **בית רוז'ין**, בני-ברק: מישור, תשמ"ז

קישורים חיצוניים
----------------

* מכתב של הרב דוד טברסקי וגיסו הרב מנחם מנדל פרידמן אחר פטירת חותנם, באתר בידספירט
* מכתב נוסף מהגיסים אל הרב אברהם לייב זילברמן, רבה של צפת.
**שמואל (מולי) דגני פישלר** (20 במאי 1951 – 9 באוקטובר 1973) היה קצין צה"ל שעוטר בעיטור העוז על פעולתו בקרב ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים.

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייו

דגני נולד ב-20 במאי 1951 בחיפה לאסתר ונתן דגני. את לימודיו היסודיים החל בבית-הספר "הבונים" בחיפה, המשיך בבית-הספר "בארי", בבית-הספר התיכון-עירוני ג' בנווה-שאנן וסיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר הריאלי בחיפה. בנוסף, היה חבר בתנועת הנוער "המחנות העולים", אשר בה היה חניך ולאחר מכן מדריך.

בסוף ספטמבר 1969 התגייס דגני לצה"ל והוצב לנח"ל. הוא שירת במסלול נח"ל, במסגרתו יצא לשנת הדרכה (חל"ת) ברעננה, ולאחר מכן התנדב לשרת בחיל השריון, בו השתלם בקורסים למפקדי טנקים, לקצינים ולקציני שריון, והיה לקצין הנח"ל הראשון שצמח בשריון. הוא הצטרף לצבא הקבע בסוף ספטמבר 1972, והוצב כמפקד מחלקת טנקים בגדוד 74.

### מלחמת יום הכיפורים

דגני היה מפקד מחלקה בפלוגה ו' בגדוד 74. דגני לחם בקרבות הבלימה הקשים בחזית הסורית במלחמת יום הכיפורים בצפון רמת הגולן. עם פרוץ הקרבות היה ממוקם עם מחלקתו במוצב 105, באזור הר ורדה. במהלך הקרב נפגע אולם המשיך להילחם, והצליח לבלום את התקדמות השריון הסורי. ב-9 באוקטובר 1973 בשעות הבוקר נשלח יחד עם טנק נוסף להילחם בחיילי חי"ר סורים שחדרו במהלך הלילה באזור רכס הבוסטר. שני הטנקים נפגעו מטילי נ"ט. דגני נהרג יחד עם שישה חיילים נוספים מפלוגתו.

הוא הובא למנוחת-עולמים בבית העלמין הצבאי בחיפה. לאחר נפילתו הועלה לדרגת סגן והוענק לו עיטור העוז.

הנצחה
-----

קיבוץ בית קשת הוציא חוברת זיכרון לזכרו של מולי דגני ובה דברי חברים על דמותו, על אמונותיו וערכיו.

לקריאה נוספת
------------

* אבירם ברקאי, **על בלימה: סיפורה של חטיבה 188 במלחמת יום כיפור**, ספריית מעריב, 2009

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות החיים של שמואל דגני, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
* שמואל דגני, באתר הגבורה

הערות שוליים
------------

1. ↑  אבירם ברקאי, על בלימה, עמ' 461-463.
**פיודור איוואנוביץ' אייכמנס** (25 באפריל 1897 – 3 בספטמבר 1938) היה עובד נ.ק.ו.ד. של ברית המועצות, לטבי במוצאו. איש הרובאים הלטבים לשעבר. המפקד הראשון של מחנה סולובצקי. ראש אגף הגולאג באפריל-יוני 1930, ממארגני הדיכוי הסטליניסטי וממייסדי מערך מחנות העבודה הסובייטיים.

ביוגרפיה
--------

נולד בחווה במחוז קורלנד שבלטביה.

הוא עבד בבית דפוס כנער משלוחים (1909), לאחר מכן עבד בחנות מור ומריליז במוסקבה. בשנת 1916 סיים את לימודיו במכון הפוליטכני בריגה שפונה למוסקבה. כחלק מחטיבת הרובאים הלטביים, הוא השתתף במלחמת העולם הראשונה, לאחר שנפצע באביב 1917, הוא שוחרר מהשירות הצבאי. הוא עבד כמנעולן באחד ממפעלי פטרוגרד. בשנת 1917 הצטרף למפלגת הפועלים הסוציאליסטית. מאז שנת 1918 - עבד בצ'קה של פטרוגרד, אז ב"רכבת טרוצקי" המפורסמת, שימש כמפקד הרכבת.

בספטמבר 1920, עם העברת הפעולות הצבאיות של הצבא האדום למרכז אסיה, מונה למחלקה המיוחדת של החזית הטורקסטנית כראש היחידה הפעילה, ואז - ראש סניף קזאלין של הצ'קה.

השתתף במלחמת האזרחים בטורקסטן, ואז עבד בצ'קה של טורקסטאן כעוזרו של גלב בוקיי. מאז 1922 - ראש המחלקה השנייה במחלקה המזרחית של הגפא"ו, האחראי למאבק בפעילות נגד מתנגדי המהפכה במרכז אסיה ובמזרח התיכון.

מאז שנת 1924 היה ראש מחנה המטרה המיוחדת סולובצקי. במאי 1926, לבקשת אייכמנס, הופחת מספר שנות המאסר של נפתלי פרנקל, ושנה לאחר מכן הוא שוחרר. פרנקל הפך לימים לסגן אלוף במשרד הפנים הסובייטי.

החל מיולי 1926, אייכמנס היה עורך המגזין החודשי "איי סולובצקי" ששימש כשופר של מחנות סולובצקי למטרה מיוחדת.

מאז 20 במאי 1929 היה ראש המחלקה השלישית במחלקה המיוחדת המשטרה החשאית (שעסקה בסיכול ריגול).

מ-25 באפריל ועד 16 ביוני 1930 - ראש אגף המחנות, שהפך באוקטובר אותה שנה לגולאג. אייכמנס היה אחראי על ניהול כל המחנות של המשטרה החשאית.

בשנת 1930 ארגן את המשלחת לוייגאץ' ועד שנת 1932 עמד בראשה, רשמית, המשלחת עסקה בחקירה ופיתוח של עפרות מתכת לא ברזליות באי ויגאץ' ובחוף ים קארה.

בשנים 1932–1937 - היה סגן ראש המחלקה ה-9 (ראש המחלקה היה גלב בוקיי), ראש המחלקה השלישית במחלקה 9 של המינהל הראשי לביטחון המדינה במשרד הפנים של ברית המועצות. מחלקה של שלושה אנשים שערכה עבודות צופן וניהלה קריפטוגרפיה, ארגנה תקשורת מוצפנת עם משימות חוץ של ברית המועצות.

ב-22 ביולי 1937 נעצר במהלך חיסול כוח אדם ותיק בשירותי הביטחון (הואשם בטרוצקיזם). נורה למוות ב-3 בספטמבר 1938.

שמו טוהר ב-25 ביולי 1956 במסגרת הדה-סטליניזציה.

### המשפחה

האישה הראשונה נפטרה בלילה 8–9 ביולי 1921 במהלך מפולת הבוץ הרסנית של אלמא-אטא. אייכמנס עצמו נפצע.

האישה השנייה גלינה ניקולאייבה ילדה לו בת, אלווירה פיודורובנה שהתגוררה בארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיודור אייכמנס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Списки жертв
2. ↑  Самый известный начальник СЛОНа
3. ↑  Глава Лагерная система сталинского периода. // Сергей Халанский *Крещённые адом*. Магадан: «Дикий Север», 2003. ISBN 0-9701429-3-5
4. ↑  "ЦентрАзия". אורכב מ-המקור ב-2015-07-01. נבדק ב-2012-11-24.
5. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 8460150325553510090003
* WorldCat (עם VIAF): 8460150325553510090003

 |
שלט הכניסה למערבולת אורגון
**מערבולת אורגון** היא אטרקציית דרכים הממוקמת ליד גולד היל שבאורגון ארצות הברית. במקום זה ניתן להבחין במספר תופעות מעניינות, ביניהן אשליה אופטית של "כביש מכושף", וכן תופעות על-טבעיות נוספות.

תיאור
-----

לפני שהחלה עבודת בנייה כלשהי באתר, נפוצה אגדה שהאינדיאנים קראו לשטח המערבולת בשם "אדמה אסורה" ושסוסים שהתקרבו אליה פנו לאחור וסירבו לעבור דרכה.

בשנת 1904 הוקמה בקתה באתר לצורכי מכס, הבקתה החלה להחליק בשנות העשרה המוקדמות ולנטות בזווית גדולה. פני השטח של המערבולת מכילים עליות וירידות שונות היוצרות אשליה אופטית כאילו עצמים מתגלגלים כנגד כוח הכבידה מעלה. ניתן להבחין בתופעה דומה באתרים אחרים בארצות הברית, וביניהן נקודת המסתורין בסנטה קרוז שבקליפורניה. המערבולת מפורסמת גם בכך שהיא "משנה גובה" - שני אנשים בעלי אותו גובה העומדים במקומות שונים יראו בעלי גובה שונה. ישנם אנשים המאמינים כי תופעה זו מזכירה את חדר איימס, אך מדידות שבוצעו באתר הכשילו תאוריה זו.

בתרבות הפופולרית
----------------

המערבולת הוזכרה בסרטים, משחקי מחשב ובסדרות טלוויזיה שונות:

* על טבעי (סדרת טלוויזיה)
* סם ומקס מתגלגלים בדרכים
* תיקים באפלה
* גרוויטי פולס
**יוסף (יוסי) חי** (23 באפריל 1948 – 18 באוקטובר 1973) היה קצין צה"ל בדרגת סרן, שנפל במלחמת יום הכיפורים והוענק לו צל"ש הרמטכ"ל.

ביוגרפיה
--------

חי נולד ב-1948 בקוצ'ין שבהודו. בשנת 1956 עלה ארצה עם הוריו אסתר ואברהם ושאר בני משפחתו.

למד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל ובשנת 1968 גויס לצה"ל והתנדב לצנחנים. חי סיים קורס קצינים ונשאר שנה אחת בקבע עד לשחרורו.

לאחר שירותו הדריך בני נוער בחוות הנוער החקלאי בעפולה. בשנת 1972 נישא למרגלית ונולד להם בן.

לחי היו ארבעה אחים ושתי אחיות. אחיו, יעקב חי, קיבל את עיטור המופת על לחימתו במלחמת ששת הימים.

בנו של חי, אביעד, קיבל בשנת 2000 את פרס ראש הממשלה כנציג היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור.

### מלחמת יום הכיפורים

עם פרוץ המלחמה גויס חי ונשלח לחזית סיני. ב-18 באוקטובר נפל באזור מחנות אבו סולטן.

באפריל 1976 הוענק לו צל"ש הרמטכ"ל:

> 
> במלחמת יום הכיפורים פיקד סרן יוסף חי על נגמ"ש בקרבות בחזית סיני. ביום 18 באוקטובר 1973 נתקל כוח שלנו במארב מצרי במחנות אבו סולטן. פלוגתו של סרן יוסף חי הסתערה על מוצב מצרי שממנו נורתה אש ובמהלך ההסתערות נפגעו שני נגמ"שים. סרן יוסף חי ז"ל קפץ מהנגמ"ש, הסתער על עמדת המקלע במוצב ושיתק את המוצב ברימונים. לאחר מכן שב אל הנגמ"ש וחיפה במקלע על פינוי פצועים מנגמ"ש בוער. סרן יוסף חי ז"ל אסף רימונים מהפצועים שפונו, הסתער על עמדה נוספת ושיתק גם אותה. תוך כדי לחימתו נפגע ונפל. במעשיו אלה גילה סרן יוסף חי ז"ל אומץ-לב, תושייה, קור-רוח ודבקות במשימה.
> 
> 
> 
> — מרדכי גור, רב־אלוף, ראש המטה הכללי
>

קישורים חיצוניים
----------------

* יוסף (יוסי) חי, באתר יזכור

הערות שוליים
------------

1. ↑  עםר דרורי, ‏הצל"שים עוברים במשפחה, באתר "IsraelDefense‏", 13 בספטמבר 2016
2. ↑  משפחות של גבורה - קרובי משפחה בעלי עיטורים וצל"שים, באתר הגבורה

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"יוסף חי"**.
**המן** (בערבית: هامان) הוא דמות המוזכרת בקוראן שש פעמים, כידידו של פרעה, וחוטא בזמנו של משה.

קורות חייו
----------

בסורת סיפור המעשה, היא סורה 28, בפסוק 38 מוזכר הסיפור הבא, המבוסס, כפי הנראה, על סיפורו המקראי של משה ועל סיפור מגדל בבל:

> 
> אולם כאשר בא משה עם אותותינו הברורים אל המצרים אמרו: 'אין דבריהם אלא כשפים ובדיות ולא שמענו עליהם מאבותינו הראשונים'. אך משה ענה להם: 'ריבוני יודע יותר מכם מי מודרך על ידו ומי יגיע למעון הנצח, וכי אתם החוטאים לא תצליחו'. אולם פרעה הכריז: 'שרי, אין אני מכיר בשום אלוה זולתי אני. ואתה המן, הכן לבנים שרופות ובנה לי מגדל שראשו מגיע השמימ למען אעלה בו ואשקיף על אלוהיו של משה שאני חושבו לשקרן.
> 
> 
> 
> — הקוראן, תרגומו של ד"ר אהרון בן שמש, הוצאת קרני, תל אביב
> 

ד"ר בן שמש, מתרגם הקוראן לעברית, מוצא הקבלה בין סיפור זה לבין הנוסח המופיע בבראשית רבה, ה'.

פרשנות
------

מקורות אסלאמיים בני ימינו, שנתנו דעתם על השוני בין סיפור המן האגגי שבמגילת אסתר לבין סיפור המן שבקוראן, טוענים כי המן שבקוראן הוא דמות אמיתית שחייתה בזמן הפרעונים, ואילו המן המקראי הוא דמות אלגורית, המבוססת על עיוות הסיפור בהמן הפרעוני. היהודים טוענים טענה הפוכה.
השער של גיליון פברואר 2006
**ניקוי ראש ענק** הוא ירחון תשבצים וחידות ישראלי המתפרסם מאז ינואר 1986. את הירחון עורך ומוציא לאור מאז ראשיתו החידונאי טומי שמיר, המחבר תשבצים וחידות לעיתונים "הארץ" ו"ישראל היום". בנוסף לתשבצים, תשחצים ותשבצי היגיון, מכיל הירחון חידות מסוגים נוספים, כגון "שחור ופתור", פסיפס ועוד.

תחילתו של הירחון במגזין ״ניקוי ראש״, אשר יצא במחצית הראשונה של שנות השמונים. את המגזין, כמו את "ניקוי ראש ענק", ערכו טומי שמיר ואשתו, לילך שמיר, בתו של המתרגם והחידונאי אברהם סלמן.

ל"ניקוי ראש ענק" סימני הכר ייחודיים, כגון חידת שער (מסוג כפל לשון) מאוירת ועטיפה צבעונית בעיצוב משתנה. היא נבדלת במראה ובגודלה מרוב חוברות התשבצים בשוק, כמו גם במגוון החידות שבה. התשבצים והחידות בחוברת מסווגים לפי רמת קושי, וככל שרמת הקושי גבוהה יותר, כך הפרס על פתרון התשבץ גבוה יותר. "ניקוי ראש ענק" הייתה החוברת הראשונה בישראל שכללה חידות סודוקו, קאקורו ושחור ופתור. עם הכותבים בירחון נמנים יורם הרועה (שתורם לכל גיליון תשבץ היגיון ענק שנמצא במרכז הגיליון, ותשבץ רגיל), ראובת ניצן, עמוס ארליך, אורי בן דור, ירון רחמים ואביעד שמיר.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ניקוי ראש ענק
פירוש נוסף ערך זה עוסק בחוקר יחסים בינלאומיים ישראלי. אם התכוונתם לחזן שווייצרי, ראו בנימין מולר.
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**בנימין (בני) מילר** הוא חוקר בכיר בתחום יחסים בינלאומיים. משמש כפרופסור מן המניין במחלקה ליחב"ל באוניברסיטת חיפה, מומחה למדיניות ביטחון בין-לאומי והמזרח התיכון. מכהן כנשיא העמותה הישראלית ללימודים בינלאומיים וראש התוכנית הבינלאומית ללימודי שלום וניהול סכסוכים באוניברסיטת חיפה. משמש כראש מרכז המידע לטכנולוגיה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת חיפה. 

פרופ' מילר קיבל דוקטורט מאוניברסיטת ברקלי וביצע פוסט-דוקטורט באוניברסיטת הרווארד, אצל פרופ' סמואל הנטינגטון ופרופ' בארי פוזן. מילר שימש כחוקר אורח בהרווארד ופרינסטון ופרופסור אורח באוניברסיטת דיוק. זכה בפרסים רבים בישראל ובעולם על מחקריו. במסגרת שירותו בצה"ל פעל במחלקת התכנון האסטרטגי במטה הכללי. סיים בהצלחה את קורס הצוערים של משרד החוץ ואף שימש כנציג במשלחת ישראל לאו"ם. לחם בקרב תל סאקי ברמת הגולן במהלך מלחמת יום הכיפורים.

פרסומים
-------

פרסם מאמרים רבים בתחום היחב"ל ומספר ספרים:

* When Opponents Cooperate: Great Power Conflict and Collaboration in World Politics. Ann Arbor, Michigan: The University of Michigan Press; Second/Paperback Edition, 2002

* States, Nations and Great Powers: The Sources of Regional War and Peace. Cambridge University Press. 2007. 500 pages

קישורים חיצוניים
----------------

* האתר האישי של פרופ' בנימין מילר
* מרכז המידע לטכנולוגיה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת חיפה
חיישן לזיהוי טביעות אצבעות
**חיישן** (באנגלית: **Sensor**) הוא מתמר הממיר ערכים פיזיקליים לצורך בקרה, מדידה או העברת מידע למערכות אחרות. לעיתים מכונה גלאי או מד. בעבר רוב החיישנים היו מכניים. היום בדרך כלל הכוונה היא למכשיר שחש תכונה בעולם הפיזי-מוחשי וממיר אותה לאות חשמלי או אלקטרוני.

חיישנים משמשים במערכות שונות ממגוון תחומים. יישומים נפוצים של חיישנים נמצאים בכלי רכב, במנועים, בלוויינים מלאכותיים, במכשירים רפואיים, בתעשייה וברובוטים.

הטלפונים החכמים מצוידים בחיישנים רבים כגון חיישני אור, צבע, ברומטר, מדחום ומד לחות, חיישן לשדות מגנטיים, מד תאוצה, גירוסקופ, חיישן אינפרא-אדום ו-GPS. חיישנים אלה עוברים תהליך מואץ של מזעור, מחיריהם יורדים וצריכת האנרגיה שלהם פוחתת. 

חיישנים מתוכננים לזהות אנרגיות שונות ונגזרות שלהן כגון חום, אלקטרומגנטיות, שינויים מכניים, קרינה וקול. ישנם חיישנים המשמשים לזיהוי תנועה בסביבתם המנוטרת או לזיהוי מאפייני תנועת החיישן עצמו.

חיישנים מתחלקים לשתי קבוצות עיקריות - חיישנים פסיביים (אשר מודדים אנרגיה קיימת, כגון חיישן טמפרטורה), וחיישנים אקטיביים, אשר פולטים אנרגיה ואז קולטים את ההחזר שלה (כגון מכ"ם).

* חיישן טמפרטורה (חום) - כמו במדחום
* חיישן אור - כגון בגלאי עשן; חיישן אור תת-אדום כגון במקלט של שלט רחוק; מערכים של חיישני אור במצלמה דיגיטלית ובעכבר אופטי
* חיישן מכני פשוט - כגון כפתור במקלדת, כפתור מסתובב (פוטנציומטר / נגד משתנה) במשקל אלקטרוני, בברומטר), מד לחות, מד תאוצה, מד ספיקת נוזל/גז
* חיישן תנודות אוויר (מכני) - מיקרופון. נמצא גם במד טווח על-קולי
* חיישן מגנטי - משמש באזעקות לגילוי פתיחת דלת, ובמצפן אלקטרוני (חיישן שטף מגנטי / Flux gate)
* חיישן קרינה אלקטרומגנטית - כגון מכשיר רדיו ברכב, מכ"ם (אנטנה).
* חיישן קרבה קיבולי (אלקטרומגנטי) - אחת הטכנולוגיות ליישום מסכי-מגע, לניטור זווית גל הארכובה במנוע (למטרת תזמון הצתה והזרקה), לניטור נוכחות רכב על הכביש (למשל לרמזור אוטומטי), לניטור מצב ברזים במפעל כימי
* חיישן ביולוגי
* חיישן כימי - משמש אלקטרודות PH, אחוז חמצן מומס ומוליכות
* חיישן אקוסטי -חיישן פסיבי הרגיש לתדרי קול ותנודות-אוויר חריגות
* חיישן מרחק סיבובי - חיישן למדידת תנועה סיבובית

הערות שוליים
------------

1. ↑  רועי צזנה, החיישנים, בתוך: **השולטים בעתיד**, ירושלים: כנרת, 2017

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חיישן** בוויקישיתוף
* גלאים, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007550424305171
* BnF: cb137701324 (data)
* GND: 4038824-4
* LCCN: sh85037291
* NKC: ph117262

 |
"**ברית עולם**" הוא שיר שנכתב על ידי אהוד מנור והולחן על ידי מתי כספי, שגם ביצע אותו במקור. השיר יצא לאור ב-1976.

רקע
---

השיר הוא שיר אהבה שכתב אהוד מנור לאשתו עפרה פוקס בעת ששהו בניו יורק, זמן קצר לאחר נישואיהם.

ראשיתו של השיר הוא במנגינה ללא מלל שהלחין מתי כספי לסרט "חגיגה בסנוקר", שיצא בשנת 1975.
בשנת 1976 הוזמן כספי להופיע ב"חגיגת הזמר" שהחליפה באותה שנה את פסטיבל הזמר והפזמון. היה זה מופע שאינו תחרותי. לצורך האירוע כספי הלחין חלק נוסף לשיר, והגיש אותו לאהוד מנור, שהתאים את השיר שכתב כעשור לפני כן, ללחנו של כספי.
בחגיגת הזמר ביצע כל אמן שני שירים: שיר מוכר של האמן ושיר חדש. כספי ביצע את שירו אליעזר בן יהודה כשיר המוכר, ואת "ברית עולם" כשיר החדש.

השיר נכלל באלבומו השני של כספי שנקרא בשמו ויצא ב-1976, וידוע גם בשם "הפעמון", על שום תמונת פעמון ביתי המופיעה על גבי עטיפת התקליט.

במצעד השבועי של רשת ג' הגיע השיר למקום השני, ובמצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשל"ו (1976) הגיע השיר למקום ה-15. כמו כן, במצעד שירי אהוד מנור הגיע השיר למקום השביעי, וב״מצעד של המדינה״ שנערך בשנת 2009 (ה'תש"ע) הגיע למקום ה-33.

השיר נודע גם בביצוע של בעז שרעבי, שהקליט אותו עבור אלבומו החמישי "משאלה" שיצא בשנת 1987.

אחד מספרי שיריו של כספי ובו תווים של פזמוניו נקרא בשם "ברית עולם" ויצא ב-1980. אלבום אוסף משירי אהוד מנור נקרא אף הוא בשם זה.

"ברית עולם" נחשב לאחד משירי הכניסה לחופה הפופולריים ביותר בישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* אקורדי השיר "ברית עולם" באתר Tab4u
* סרטון השיר "ברית עולם" באתר יוטיוב
* מילות השיר "ברית עולם" באתר שירונט
* יוסי חרסונסקי, עיון ביקורת באתר יוסמיוזיק
* רבקה מיכאלי, ברית עולם באתר רדיו ללא הפסקה, 27 בינואר 2017

הערות שוליים
------------

1. ↑  "לפעמים נדמה לי שאני האדם המאושר בתבל", באתר ynet, 12 באפריל 2005
2. ↑  חגיגה בסנוקר באתר האינטרנט הרשמי של מתי כספי
3. ↑  ציפי פליישר, מתי כספי - האיש והחידה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2013, עמוד 110
4. ↑  ברית עולם, מתוך אתר פזמונט
5. ↑  מצעד שירי אהוד מנור, מתוך אתר פזמונט
6. ↑  המצעד של המדינה, מתוך אתר פזמונט
7. ↑  מהם שירי החופה הפופולריים ביותר בישראל?, באתר ‏מאקו‏, 7 באפריל 2017
***The Last Episode*** הוא המיני-אלבום השלישי של הזמר הישראלי אושר כהן, אשר יצא לאור ב-8 בפברואר 2024, באמצעות חברות התקליטים הליקון ארומה מיוזיק ו-PAI. זהו האלבום האחרון בטרילוגיית המיני-אלבומים של כהן, הכללה את אושר ו-*Part II*‏ (2023). שלושת שירי המיני-אלבום נכנסו לעשירייה הפותחת של מצעד היטליסט של מאקו, כאשר "מנגן ושר" במקום הראשון. זהו שירו השני של כהן שהגיע להישג זה.

רקע
---

ב-9 בפברואר 2023, הוציא כהן את מיני-אלבום הבכורה שלו, אושר, אשר זכה להצלחה רבה ומתוכו השירים "אני פה" עם אודיה ו"אקורדים בלילות" נכנסו לעשירייה הפותחת במצעדי הפזמונים. כארבעה חודשים לאחר מכן, בעקבות הצלחת המיני-אלבום הראשון, הוציא כהן מיני-אלבום המשך בשם *Part II*, מתוכו זכה להצלחה רבה השיר "אהבה" שנכנס לראש מצעדי הפזמונים בישראל. *The Last Episode* יצא ב-8 בפברואר 2024, כשנה לאחר צאתו של המיני-אלבום הראשון בטרילוגיה, וכולל שלושה שירים. האלבום יצא על רקע דיווחים בתקשורת על פרידתו של כהן מארוסתו לשעבר.

רשימת רצועות
------------


| *The Last Episode* |
| --- |
| מס' | שם | משך |
| 1. | מנגן ושר | 3:21 |
| 2. | איפה אתה | 3:38 |
| 3. | עד שיירד הסהר | 3:50 |
| **משך כולל:** | **10:49** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  דור מאיר מועלם, ‏שבוע שני ברציפות: "אהבה" של אושר כהן מקום ראשון בישראל, באתר ‏מאקו‏, 8 באוגוסט 2023
2. ↑  גיל משעלי, ‏אושר כהן מוציא מיני אלבום חדש ושר על פרידה: "אני שונא, אבל מתגעגע יותר", באתר ‏מאקו‏, 8 בפברואר 2024
**אביעד בנטוב** (נולד ב-1 בפברואר 1975) הוא שחקן, בדרן, כוכב ילדים ואמן סטנד-אפ ישראלי. ידוע בעיקר בזכות תפקידיו בסדרות הקומיות לילדים "גור ואוח" ו"הקלמרים", בהן משחק לצד אודי גוטשלק.

ביוגרפיה
--------

 ערך מורחב – **אודי ואביעד**  

בנטוב הקים יחד עם אודי גוטשלק את הצמד "אודי ואביעד". לפני שהשניים הפכו לצמד, בשנת 1993 חבר לאסי כהן והפכו לצמד והופיעו במועדון ה"דומינו גרוס", אך נפרדו בשנת 1996. 

בנטוב השתתף ב"פרה פרה", תוכנית ההמשך של "הקומדי סטור" אשר שודרה בערוץ הילדים בשנת 1997, וקודם לכן, בספיישל "משדרים חשמונאים פלוס". כמו כן הופיע בתפקידי-משנה בתוכנית "בעקבות הסיפורים הקסומים" בערוץ הילדים ביחד עם שותפו לצמד אודי גוטשלק, בקלטת הילדים "על סיפורים וילדים", ביניהם הסיפורים: "שמלת השבת של חנה'לה" (בתפקיד עדנה הפרה) ו"יום הולדת לברל'ה" (בתפקיד אבא של ברל'ה), בסדרה "שמש" עם צביקה הדר וגם במופע "התרנגולים חוזרים" בפסטיבל ישראל 2000.

בנטוב גם כותב תסריטים ושירים, עורך ומפתח תוכניות בערוץ ג'טיקס (כיום "דיסני") ובערוץ הילדים ("בית ספר לשטויות", "סמואל המשוטט", "משפחת חפץ", "בלגאן", "ג'טיקס קלאב" ועוד). בנטוב היה קריין הפרומואים של ערוץ "ג'טיקס" וקריין הפרסומות של "אולסייל" ו"שוגי" של חברת תלמה, השתתף בתוכנית "מהדורה מוגבלת" בערוץ ביפ ושיחק כניצב בסדרת הטלוויזיה "הנפילים", בתפקיד ישראל. בנוסף, ב-2010

החל משנת 2009 דיבב את בובו בתוכנית "בובו וזץ" ששודרה ב-HOT VOD Young. 

בשנת 2013 עלתה הסדרה "הקלמרים", בה מככב בנטוב לצד שותפו אודי גוטשלק.

בשנת 2020 הנחה בנטוב לצד מירב פלדמן את התוכנית לילדים בשידור חי "אנחנו כאן" בכאן חינוכית.

בשנת 2016 כיכב במחזמר ״ספר הג׳ונגל-המחזמר״ עבור תיאטרון הילדים הישראלי בתפקיד "באלו הדוב".

בשנת 2019 גילם בסדרה כפולה את זוג האחים רוג'ר ויגאל הנדריקס. באותה שנה שיחק גם בסרט "יציאת מצרים", ובמחזמר "בילבי".

בשנת 2022 הנחה את התוכנית "למה זה טוב?".

חיים אישיים
-----------

בנטוב גרוש ואב לשני ילדים. מתגורר בהוד השרון.
ילדים: יואב ומיכל

קישורים חיצוניים
----------------

* אביעד בנטוב, ברשת החברתית פייסבוק
* אביעד בנטוב, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* אביעד בנטוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אביעד בנטוב, בארכיון הבימה
* שירית טרוינר, הילדים המגניבים, באתר nrg‏, 18 בפברואר 2013
* משה אבוטבול, הפנים האמיתיות עם אודי ואביעד - ראיון וואטצפ, באתר פרוגי, 21 בנובמבר 2014
**חרארד לאונרד פרדריק פיליפס** (בהולנדית: **Gerard Leonard Frederik Philips**; ‏9 באוקטובר 1858 - 26 בינואר 1942) היה תעשיין הולנדי יהודי ומייסד משותף, ביחד עם אביו פרדריק פיליפס, של חברת פיליפס.

ביוגרפיה
--------

פיליפס נולד כבנו הבכור של הבנקאי פרידריך פיליפס ואשתו מרי (בטסי) הייליגרס, למשפחה הולנדית ממוצא יהודי. אביו היה בן דודו של קרל מרקס.

ב-19 במרץ 1896 נישא פיליפס ליוהאנה ואן דר וויליגן (30 בספטמבר 1862–1942). לזוג לא היו ילדים.

### לימודים וקריירה

למד בבית הספר לעסקים Zaltbommel ו Arnhem. בשנת 1876, הוא נרשם בבית הספר הפוליטכני של דלפט, אותו הוא סיים בשנת 1883 בתור מהנדס מכונות.

החל לעבוד במספנות של פלאשינג וגלאזגו. סדרה של מאמרים מאת ג'יימס סווימבורן של כתב העת "החשמלאי" על הנורה החשמלית, העירה את סקרנותו של פיליפס בנושא. בסביבת העבודה שלו הוא ראה כיצד השתמשו בנורות בגלאזגו עבור התאורה של סירות, מפעלים, חנויות, תיאטראות, תאורת רחוב ועוד. בסתיו של שנת 1886 הוא החל את לימודי הערב שלו על אור, חשמל ותמסורת אנרגיה באקדמיה למדעים ואמנויות של גלאזגו. מאידך, הוא היה צריך להירשם באוניברסיטת גלאזגו לקבוצה של חוקרים בראשות הפיזיקאי הגדול סר ויליאם תומסון (שנקרא מאוחר יותר לורד קלווין). אחד המבחנים זיכה אותו במדליית כסף ובפרס על התפקוד הטוב ביותר.

זמן מה לאחר מכן, פיליפס עזב את סקוטלנד. במשך מספר שנים עבד במשרות שונות בלונדון וברלין, כולל בתאגיד אנגלו אמריקאי בשם החברה האמריקאית למברשות חשמל בע"מ. שם צבר ניסיון בייצור, התקנה, ניהול עסקי ומדיניות הסחר הבינלאומי. בשנת 1889 הוא הוזמן על ידי אמיל רתנאו, להיות אחראי באופן זמני על סניף החברה באמסטרדם. הוא הבין כי פיתוח של מנורות ליבון הוא אתגר אפשרי. הוא פגש את אחד מחבריו ושותפיו ג'ון ג'ייק ריס, שעזור לו לפתח את השיטה המדעית שלו למסע הארוך בייצור מנורות ליבון.

### חברת פיליפס

חרארד פיליפס התעניין כאמור בתחום האלקטרוניקה וההנדסה. אביו פרדריק מימן את רכישת בית החרושת הישן באיינדהובן, שם הקים את המפעל הראשון בשנת 1891. הם הפעילו את חברת פיליפס כעסק משפחתי, עם אחיו הצעיר של ג'רארד אנטון ובנו של אנטון, פריץ פיליפס וחתנו פראנס אוטן .

ב-1912 חרארד ואחיו הצעיר, אנטון פיליפס, שינו את העסק לתאגיד על ידי ייסוד "Gloeilampenfabrieken" של NV פיליפס.

כיהן כמנכ"ל הראשון של חברת פיליפס.

#### פעילות אזרחית

ג'רארד ואחיו אנטון תמכו בתוכניות חינוכיות וחברתיות באיינדהובן, כולל ארגון הספורט של פיליפס (Philips Sports Association), שאותו הקימו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חרארד פיליפס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BPN: 32860964
* GND: 118791931
* ISNI: 0000 0000 1059 0092
* NTA: 128190515
* RKD: 453118
* VIAF: 72190394
* WorldCat: viaf-72190394

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
רבי **בן ציון אברהם שפירא** (תרל"ג; 1873 – י"ג בשבט תש"ז; 1947) היה מקובל, תלמיד חכם וצדיק ירושלמי.

תולדותיו
--------

היה בנו יחידו של הצדיק הירושלמי הרב יהושע צבי מיכל שפירא. נולד באלול תרל"ג בבתי מחסה בעיר העתיקה.

הוריו שיכלו כמה ילדים ילדים לפני לידתו, ואביו בירר כיצד לכתוב קמיע שהיה נותן הרב אברהם שמחה מאמציסלב. על פי המסורת על נושא הקמיע היה להישמר מטומאת כהנים אף באם אינו כהן.
נקרא בן ציון על שם עיר הקודש, ואברהם על שם בעל הקמיע.

למד תורה אצל אביו והחזיק בביתו את כתביו. כשהיה בן 17, על פי הצעת רבו של אביו הרב יהושע לייב דיסקין, נפגש עם חיה לאה בת ר' אליהו סטרצלר מאיישישוק אף שהייתה רק בת 15. אביה חשש מהריונה בגיל צעיר וקיבל את הבטחת הרב דיסקין שהכל יהיה כשורה, לאחר 4 שנים נולד בנם משה אליעזר. החתונה הייתה בביתו של הרב דיסקין בניסן תר"ן.

הרב בן ציון אברהם התמקד בלימוד התורה, ואף תורת הנסתר והיה מבאי בית הכנסת בית אל, שם התפללו מקובלי של ירושלים. המסורת אודותיו מספרת שהיה כה שקוע בלימודיו עד שלא הכיר צורת מטבע.

על פי תלמידיו, הצטיין במיוחד במדות טובות ובין אדם לחברו. הקפיד מאוד תמיד ללמד זכות אף על הגרוע ביותר, ונזהר מאוד שלא לשמוע רעה, ובטח לא על רבנים גדולים. היה חברו של הרב יעקב משה חרל"פ שהיה תלמידו של אביו, אך היה חבר ב"אגודת הקודש" שהתנגדה לרעיון שהרב קוק ישמש כרבה של ירושלים.

הקפיד שלא לצאת מהעיר העתיקה, זולת כשהלך בקביעות לביתו של הרב חרל"פ. היה ידוע בירושלים ככתובת לברכות ושיתפלל בכותל המערבי. כך נהג גם האדמו"ר בעל המנחת אלעזר כשהגיע בשנת 1930 לביקור של שבועיים, כדי לפגוש את המקובל הרב שלמה אליעזר אלפנדרי.
חסידי מונקאטש סיפרו שבחזרתו עשה רבם לרבי בן ציון מי שבירך כשעלה לתורה.

בעת הלווית אביו באלול תרס"ו, כשחזר לביתו, ראה שאבד לו הקמיע, משכך עלה לקבר אביו ביום השבעה ומאז פסק בהנהגה של הכהונה.

נפטר בי"ג בשבט תש"ז. בנו הרב משה אליעזר שפירא, שימש כרב הקהילה היהודית באטלנטיק סיטי.

לקריאה נוספת
------------

* תולדות הגרי"צ מיכל זצ"ל, בספר צבי לצדיק, מאת הרב יעקב משה חרל"פ.
* הקדמת הספר **התרגשות הלב**, יצא לאור במהדורה חדשה על ידי צאצאי המחבר, ירושלים, אלול תשס"ו
* הרב שלמה הופמן, **שפירי דירושלים**, על האב הרב הערש מיכל ובנו הרב בן ציון. משפחת הריס, ירושלים תשע"ד
רבי **משה דוד טייטלבוים** (ה'תרט"ו - כ"א באדר ב' ה'תרצ"ה) בן לשושלת הרבנים של משפחת טייטלבוים, היה רב העיירה מודיור-לופוש (אנ') שברומניה.

תולדותיו
--------

נולד ברומניה בשנת ה'תרט"ו לרבי ישראל יעקב יוקיל טייטלבוים (רבה הראשי של וואלווא) ולהענדל בתו של רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים ה**ייטב לב**. בצעירותו היה תלמידם של סבו ה"ייטב לב" ושל רבי חיים הלברשטאם מצאנז. נישא לחיה בתו של רבי אריה לייבוש הלברשטאם רבה של דוקלא.

לאחר נישואיו כיהן כמה שנים כרב בעיר צאנז, ובשנת ה'תרמ"ב החל לכהן כרבה של מודיור-לופוש. במודיור-לופוש עמד בראשות ישיבה בת כמאה בחורים. בסוף ימיו היגר לארצות הברית שם כיהן כאדמו"ר מוואלווא.

הוציא לאור את ספרו של סבו **יטב לב**. נפטר בכ"א באדר ב' ה'תרצ"ה.

צאצאיו
------

* רבי אברהם חיים, רב בקרמניץ (נרצח בשואה)
* רבי יצחק שמואל, רב בלופוש (נרצח בשואה)
* רבי יקותיאל יהודה, רב באויהעל וברובע הברונקס (חתן רבי נפתלי הלברשטאם)
* הרבנית גראס, אשת הרב אהרן גראס מלופוש

קישורים חיצוניים
----------------

* רבי משה דוד טייטלבוים מלאפאש, באתר "אידישע וועלט פארומס".

הערות שוליים
------------

1. ↑  בן רבי שמואל טייטלבוים אב"ד גורליץ בן רבי אלעזר ניסן טייטלבוים האדמו"ר מסיגעט בן הישמח משה
2. ↑  נפטרה ה'תרפ"ט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007578791605171
* VIAF: 317130298
* WorldCat (עם VIAF): 317130298

 |