recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**פרנסס אליזבת טריפ** (באנגלית:**Frances Elizabeth Tripp**‏; 1 באוגוסט 1832 – 26 בדצמבר 1890) הייתה חוקרת טחבים בריטית, מאיירת בוטנית, פילנתרופית וסופרת. היא ידועה בעיקר בזכות שתי עבודות שלה "טחבים בריטיים תפוצתם ושימושם" שפורסמו לראשונה בשנת 1868 ויצאו בשלוש מהדורות.

ביוגרפיה
--------

פרנסס אליזבת טריפ נולדה ב-1 באוגוסט 1832 באקסטר, דבון. אביה היה הכומר רוברט הנרי טריפ, ואמה הייתה אליזבת אן; הוריה היו בני דודים ראשונים. אביה היה כומר באלטארנון בקורנוול, קרוב לבודמין מור. לפרנסס היו שבעה אחים צעירים. 

לאחר שירשה סכום כסף נכבד מסבתה, פנתה פרנסס טריפ למחקר מדעי ופעילות צדקה. היא גייסה כסף לתמיכה בעניין האיחוד האיטלקי, תמכה בחברת קירל והייתה מעורבת בהקמה המוקדם של "קרן הנאמנות הלאומית".

מאוחר יותר בחייה היא עברה ללונדון, שם מתה ב-26 בדצמבר 1890 בעקבות התקף לב.

מחקר הטחבים
-----------

יצירתה של טריפ הטחבים הבריטיים נכתב כספר מדעי פופולרי אותו היא גם איירה אותו על ידי חריטת לוחות נחושת שנצבעו על ידי בנימין פוסט.  הספר הופיע בשלוש מהדורות: 1868; 1874; 1888. המהדורה השלישית שלה, בשני כרכים זכתה בביקורת חיובית: "לקרוא, להרהר, ללמוד ולעכל פנימה".

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנסס אליזבת טריפ** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Frances Elizabeth Tripp (1832–1890)"
2. ↑  Isabella Fyvie Mayo, **Recollections of what I saw, what I lived through, and what I learned, during more than fifty years of social and literary experience**, London, J. Murray, 1910
3. ↑  Yumpu.com, "From the time that the Tr", yumpu.com (באנגלית)
4. ↑  Nature, British Mosses, **Nature** 39, 1889-03, עמ' 434–435 doi: 10.1038/039434a0
5. ↑  Henry Sotheran Ltd, **Sotheran's Price Current of Literature**, 1889. (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* Botanist: Tripp
* GND: 1141197421
* SUDOC: 140017224
* VIAF: 191933946
* WorldCat: viaf-191933946

 |
**בית הכנסת הכוראלי** (ברוסית: Самарская хоральная синагога) נמצא בסמרה שבמחוז הוולגה הפדרלי ברוסיה. בית הכנסת תוכנן על ידי האדריכל זלמן קליינרמן.

בנייה
-----

בית הכנסת נבנה בשנים 1903–1908 בסגנון נאו-עות'מאני על פי העיצוב של האדריכל המקומי זלמן קליינרמן ברחוב ניקולייבסקי (אז) 41. הפתיחה הטקסית של בית הכנסת התקיימה ב-31 באוגוסט 1908. לפני מלחמת העולם הראשונה היה בית הכנסת הגדול ביותר באירופה לאחר חרקוב.

בניית בית הכנסת נבעה מהאוכלוסייה היהודית הגדלה בסמרה, לאחר ששני בתי הכנסת הקיימים כבר לא הספיקו. לאחר אישור הבקשה, החלה הבנייה בשנת 1903, עם מקום ל-1000 מושבים.

פתיחת בית הכנסת
---------------

בחזית המבנה, לוח זיכרון מציין את אלה אשר תרמו תרומה ראויה לבניית בית הכנסת, הכוללים את האדריכל זלמן קליינרמן, את עוזרו רפאל מרגוליס ואת תומכיה הפיננסיים של הבנייה. סיוע כספי ניתן על ידי סוחרים רוסים ובעלי מלאכה.

פתיחת בית הכנסת נחגגה בעיר. המגזין "Gorodskoj Westnik" דיווח כי הפתיחה התקיימה בהשתתפות ראש העיר, סגן המושל, יועצים, וציבור רחב.

בתקופה הסובייטית
----------------

ב-19 באוקטובר 1928 סגרו השלטונות את בית הכנסת והקימו בית תרבות ומאוחר יותר מאפייה. ב-20 בפברואר 1995, נרשם הבניין כמורשת תרבותית בעלת חשיבות למדינה.

בתחילת המאה ה-21
----------------

בדצמבר 2007, התעניינו הרשויות של הפדרציה הרוסית של הקהילות היהודיות בשיקום המבנה משום שבמשך עשר השנים האחרונות חלה הידרדרות משמעותית במצבו של הבניין (חלק נכבד מהציוד נגנב, אף על פי שהספרייה ניצלה).

בית הכנסת משוחזר. הוא מוקף בגדר והכניסה פנימה אסורה.

בצדו השני של רחוב סדוודה (מספר 52) נפתח בית הכנסת "אור ישראל" ("אוֹצֶר") בינואר 2008. ההצגה החגיגית של ספרי התורה שנתרמו על ידי בית הכנסת של הקהילה במוסקבה נעשתה ב-27 בינואר.

גלריה
-----

* 
* חצר בית הכנסתחצר בית הכנסת
* 
* 
* בית הכנסת "סמרה" (1905)בית הכנסת "סמרה" (1905)
* בית הכנסת ב-2008בית הכנסת ב-2008
* זכוכיות מנותצות בבית הכנסתזכוכיות מנותצות בבית הכנסת
* בית הכנסת לאחר שיפוץ ב-2015בית הכנסת לאחר שיפוץ ב-2015
* בית הכנסתבית הכנסת
* בית הכנסת ב-1906, יברייסקיה אנציקלופדיהבית הכנסת ב-1906, יברייסקיה אנציקלופדיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת הכוראלי** בוויקישיתוף
* בית הכנסת הכוראלי (סמרה) בוויקישיתוף
* בית הכנסת "סמרה" (ברוסית)
* Synagogue Get Second Wind - Chabad Lubavitch World Headquarters, Chabad Lubavitch World Headquarters, ‏4 במרץ 2003 (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  **Г. М. Ронкин. Синагоги мира.**, М. «Поматур», 2005
2. ↑  **Андрей Демидов, Ирина Демидова. Мелодии старой Самары.**, Самара, 1992
3. ↑  משה ויסברג, הונחה אבן הפינה לאחד מבתי הכנסת היפים באירופה, באתר בחדרי חרדים, 6 באוקטובר 2021
"**מיצג**" הוא מיצג ללא כותרת, שנוצר ובוצע בשנת 1976 בידי האמנית יוכבד וינפלד.

תיאור
-----

בשנת 1976 הציגה ויכבד וינפלד תערוכת יחיד בגלריה דבל בירושלים (8 במאי 1976 - 22 במאי 1976). במסגרת התערוכה התקיים ב-16 במאי מיצג בגלריה, תחת השם "מופע".

בטקסט שנלווה להזמנה כתבה וינפלד:

> 
> מופע זה הוא הראשון מסוגו שאני מקיימת. הוא קשור בחומר המוצג בתערוכה ומבוסס עליו.  
> במשך המופע יעשו מספר פעולות טקסיות בגופי. כל הפעולות תוכננו בקפדנות והן תבוצענה על פי הוראות מדויקות. המופע יוקלט בווידאוטייפרקורדר והסרט יהווה תיעוד
> 
> 
> 
> 

במיצג בוצע רצף פעולות שיצר מעין טקס היטהרות, שהתבסס גם על חלקים מן הספר "קיצור שולחן ערוך" מאת שלמה גאנצפריד. "יופיו של הטקסט, החיבור והעיסוק שלו בחומרים שמהם יצרתי עבודות באותה תקופה", תיארה וינפלד בראיון מאוחר, "הביאו אותי לשלבם יחד במיצג בגלריה דבל". במהלכו של הטקס ישבה האמנית על כיסא בגלריה, ועברה פעולות שבוצעו על ידי סטודנטית שכונתה ד'. יעל גילעת ציינה את פעולת ההזרה של המיצג, שבה הועתק הטקס הפרטי אל המרחב הציבורי-אמנותי.

בראשית הטקס ביצעה ד' קריעה בבגדה של וינפלד, ולאחר מכן הוקראו טקסטים ובהמשך בוצעו פעולות שונות, הקשורות להיבטים של דיני טומאה וטהרה, נידה ואבלות ביהדות. אילנה טננבאום תיארה את העבודה כביטוי פמיניסטי המשקף את היחס המסורתי ביהדות לאשה. "הטקסטים השונים", כותבת טננבאום, "יצרו מארג הכורך בין גופה של האישה ומניותה לבין יסודות של מוות ואבלות - זיקה המדגישה את מותה הסמלי של האישה בתוך הבניה תרבותית מבזה".

הטקס תועד בסרט, שהוצג ב-23 ביוני באירוע "מיצג 76", שהתקיים בית האמנים תל אביב בתל אביב-יפו. סרט זה אבד וכיום מוכר המיצג מתצלומי סטילס שצילמו דוד דרום ומיכה בר-עם. הצגה נוספת של הסרט נערכה ב"וידאו-טייפ" - אירוע של גלריה דבל ליום נעילת היריד הבינלאומי לאמנות בתל אביב-יפו ב-14 באפריל 1977.

העבודה הופיעה בפרסומים שונים אודות תולדות האמנות הישראלית החל משנות ה-80 של המאה ה-20. בין היתר בספר "אמנות ישראל" (1980, מסדה) "היבטים באמנות הישראלית של שנות השבעים: גבולות השפה" (1998, מוזיאון תל אביב לאמנות), "כתוב בגוף: פעולה בשידור חי" (2006, מוזיאון חיפה), "שנות ה־70 באמנות הישראלית: גופי עצמי" (2008, מוזיאון תל אביב לאמנות) "100 שנות אמנות ישראלית" (2010, מוזיאון ישראל) ועוד. תצלומי המיצג אף הוצגו בשנת 2018 בקירוב לתקופה בתערוכת הקבע של האמנות הישראלית במוזיאון ישראל.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו טקסט בארכיון גלריה דבל, מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים.
2. ↑  על-פי דברי האמנית מתוך תכתובת עם דוד שפרבר (2011). ראו: שפרבר, דוד, "אמנות יהודית-פמיניסטית", באתר בצלאל, ינואר 2012.
3. ↑  ראו: גילעת, יעל, "מגדר, ריטואל ווידאו־ארט", עיונים בתקומת ישראל, כרך 7, עמ' 586
4. ↑  טננבאום, אילנה, **כתוב בגוף: פעולה בשידור חי**, מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה, 2006, עמ' 42.
5. ↑  ראו מודעה: מיצג 76, מעריב, 18 ביוני 1976
**פרנססק "סיסקו" בטנקורט אי קוסינרו** (בקטלאנית: **Francesc "Cisco" Betancourt i Cocinero**, לעיתים נקרא בשם הספרדי "פרנסיסקו" (Francisco); נולד ב-4 בפברואר 1913 בברצלונה שבספרד, נפטר ב-28 במרץ 1998 בברצלונה) היה כדורגלן ומאמן קטלאני-ספרדי. במהלך קריירת המשחק שלו, שנפרסה על שנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20, שיחק בשורות מספר קבוצות בקטלוניה, הבולטת שבהן היא ברצלונה; בטנקורט היה השחקן השחור הראשון בהיסטוריית המועדון. לאחר פרישתו ממשחק עסק באימון קבוצות קטלאניות.

קריירה
------

בטנקורט הוא בן לאם קטלאנית ואב קובני שהיגר לברצלונה. בטנקורט החל לשחק כבר בילדותו בקבוצה הקטנה אתלטיק פורטפיינק. בטנקורט שיחק בעמדת הקיצוני הימני ועיקר משחקו התבסס על זריזות וגמישות. את צעדיו המקצועיים הראשונים עשה כבר בגיל 15, בקבוצה גראסיה. ב-1931 הצטרף לבדאלונה ששיחקה בליגה השלישית. ב-1934 עזר לקבוצה להעפיל לליגה השנייה, ובעונת 1935/1936 הגיעה הקבוצה להישג השיא שלה בליגות הספרדיות, מקום 4 בליגה השנייה. בתום העונה פרצה מלחמת האזרחים הספרדית, שהשביתה את הפעילות הספורטיבית למשך 3 שנים. לאחר המלחמה עבר לסבדל, שם שיחק במשך שנתיים.

בקיץ 1942, כשהיה בן 29, הגשים את חלומו וחתם במדי ברצלונה, הבכירה בקבוצות קטלוניה ואחת מהבכירות בכדורגל בספרד. בברצלונה שיחק בטנקורט תחת המאמן חואן חוסה נוגס. הופעת הבכורה שלו במועדון הייתה גם הופעתו הראשונה בליגה הספרדית - בקלאסיקו נגד ריאל מדריד ב-27 בספטמבר, בו הפסידה ברצלונה 3-0. במשחקו השני בליגה הספרדית, בניצחון 5-2 על גרנדה ב-27 בדצמבר הבקיע בטנקורט שער ליגה ראשון. בטנקורט מיעט לשחק במדי ברצלונה והיה בעיקר שחקן מחליף. בעונתו הראשונה שותף ב-4 משחקי ליגה נוספים, בהם לא הבקיע שער נוסף. בעונתו השנייה שותף ב-6 משחקים והבקיע פעמיים, צמד בניצחון 3-1 על ריאל אוביידו ב-26 במרץ 1944. בסך הכול לקח חלק ב-27 משחקים רשמיים, בהם כבש 11 שערים. משחקו האחרון במדי ברצלונה היה גם הוא נגד ריאל מדריד, ב-9 באפריל 1944.

ב-1944 עזב בטנקורט את ברצלונה והצטרף לקונסטאנסיה. כעבור שנה עבר לז'ירונה, וכעבור שנה נוספת עבר למרטינק. במרטינק, בה שיחק במשך 4 שנים, היה שחקן-מאמן. ב-1950 שיחק במשך מספר משחקי ידידות בקבוצות מולינזה, שם שיתף פעולה עם עמיתו לקבוצה בברצלונה ז'וזפ ראיק, וטארגה, לפני שחזר לקבוצת נעוריו בדאלונה. בטנקורט שיחק בבדאלונה במשך שנה, לפני שפרש ממשחק בגיל 39.

כקטלאני, השתתף בטנקורט במשחקי ידידות של נבחרת קטלוניה, בין 1936 ל-1942. בשל מחסור במידע מהימן, לא ידועה כמות המשחקים המדויקת.

גם לאחר פרישתו ממשחק, המשיך בטנקורט לעסוק בתחום הכדורגל, והוא אימן מספר קבוצות בקטלוניה - מטרו, אאורופה, אתלטיק סיוטאדלה, פלמוס, ריפול וסאנט קוגט. במקביל, השתתף במשחקי קבוצת הוותיקים של ברצלונה. ב-1965 קיבל מהתאחדות הכדורגל הקטלאנית את מדליית "מצוינות הספורט" על תרומתו לתחום הכדורגל.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* Betancourt, el color del Barça,‏ sport,‏ 3.2.2014
* El Mundo Deportivo Hemeroteca,‏ 29.3.1998, עמ' 20
בית הכנסת הנאולוגי של קלוז'-נאפוקה
בית הכנסת הנאולוגי של קלוז'-נפוקה
**בית הכנסת הנאולוגי בקלוז'**, המכונה גם "היכל הזיכרון של המוגלים" (הכוונה היא ליהודים שהוגלו ונספו בשואת יהודי צפון טרנסילבניה) (ברומנית Templul Memorial al Deportaţilor), שוכן ברחוב **חוראה** מס' 21.

בית הכנסת נבנה על ידי האדריכל **איזידור הגנר** ונחנך ב-4 בספטמבר 1887. הוא שימש את הקהילה הנאולוגית בעיר. ב-13 בספטמבר 1927 נגרמו לו נזקים כבדים מידיהם של פורעים לגיונרים. הנזקים שופצו בעזרת סיוע ממשלתי רומני. בתקופת מלחמת העולם השנייה, כאשר המקום היה בשליטת הונגריה והיהודים נשלחו למחנות, ניזוק בית הכנסת מהפצצות שפגעו באזור. 

בית הכנסת נקרא תחילה 'בית הכנסת החדש', אך לאחר מלחמת העולם השנייה קיבל את הכינוי "היכל הזיכרון של המוגלים", על שם היהודים שנלקחו למחנות ההשמדה בתקופת שלטון הונגריה בצפון טרנסילבניה, שלטון שהיה שותף בשואת יהודי צפון טרנסילבניה. בית הכנסת שופץ פעם נוספת בשנת 1951.

בין השנים 1891 - 1931 שירת בבית כנסת זה הרב הראשי הנאולוגי של העיר קלוז', ד"ר מתיאש אייסלר, שהיה ידוע גם כמומחה בשפות השמיות והיסטוריון של יהדות טרנסילבניה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **בית הכנסת הנאולוגי בקלוז'** |

* בית הכנסת הנאולוגי (בהונגרית)
**בית הכנסת הישן בראש פינה** נוסד בשנת 1885 על ידי מתיישבים מהעלייה הראשונה, ננטש בשנות ה-50 של המאה ה-20 ושופץ ושומר יחד עם שאר השכונה בשנות ה-90.

היסטוריה
--------

ב-1875 רכש אליעזר רוקח מצפת, יחד עם אחדים מחבריו בני היישוב הישן, מחצית מאדמות הכפר הערבי ג'עוני, ששכן למרגלות צפת בסמוך לדרך צפת-טבריה, וב-1878 התיישבה במקום קבוצה של משפחות יהודיות מצפת. לאחר ביקורו של משה מונטיפיורי בארץ ב-1875 חלה התעוררות לצורת התיישבות יצרנית יותר. ב-1878 רכשה חבורה של 30 משפחות מבני צפת, מחצית מאדמות הכפר הערבי ג'עוני, כפר ששכן מזרחית לצפת.

לאחר שלא צלחה ההתיישבות של תושבי צפת הם מכרו את אדמותיהם לקבוצת המתיישבים החדשה שהגיעה ממוינשט שברומניה בשנת 1882 וחידשה את המושבה ואף שינתה את שמה ל'ראש פינה'.

חלק מציורי תקרה המשומרים בבית הכנסת
בית הכנסת הוקם על מקום שכונה בפי הערבים - "כניס אל יהוד" שבו על פי ההשערה עמד בית כנסת קדום.

בשנת 1885 הורחב בית הכנסת כחלק מבניית מבני ציבור ובתים פרטיים בסיוע הברון רוטשילד לאחר שנים בהם השלטון העות'מאני הערים קשיים על בניית בתים בשכונה. מתחת בית הכנסת בנה הברון בית מרחץ ומקווה לרווחת תושבי השכונה.

בית הכנסת נבנה כבית כנסת אשכנזי, כך למשל סידור הספסלים משני צידי הבימה וגגו העשוי רעפים.

תקרת בית הכנסת עשויה בצורת כיפה ונושאת עימה סיפור – לפני שהגיעו המתיישבים הרומנים הראשונים לראש פינה, שלח להם הרב דוד שו"ב שהיה נציגם בארץ לאחר שהגיע ביום שלג סוער ש"ישנם מים רבים בראש פינה" כשהוא מתכוון לנחל ראש פינה הקטן שבאותה העת סער בהתאם למזג האוויר. הקבוצה הבינה בטעות שהמים גדולים דים כדי להשיט בהן סירות דיג ושלחו את נגר הקבוצה, עקיבא דרקסלר, ללמוד בניית אוניות. לאחר שהגיעו לארץ הבינו את טעותם והשתמשו בסירות הדיג כדי לבנות את תקרת בית הכנסת בצורת כיפה שניתן לראות בה את תווי הסירות עד היום.

בית הכנסת במבט מבפנים. רוב הריהוט מקורי ומשומר.
הנגר דרקסלר היה גם זה שבנה את רהיטיו המקוריים של בית הכנסת.

הכותל שאליו התפללו בבית הכנסת היה כותל דרום – לכיוון ירושלים, ובכותל המזרח ישבו פקידי הברון ונשותיהם על במה מוגבהת.

כיום
----

בשנות ה-50 ננטשה השכונה לאט ותושביה עברו לבתים המרווחים יותר בעיר התחתית. בית הכנסת גם הוא ננטש ועמד שומם שנים רבות. בשנות התשעים עבר תהליך שיקום ושיפוץ יחד עם שאר השכונה מסביבו. פעולות השיקום והשחזור, שימרו את אופיו המיוחד של המקום על תקרתו העגולה, ציורי הקיר ורהיטיו המקוריים רובם מימי העלייה הראשונה, הציורים האותנטיים משנת 1887 עברו שחזור ארבע פעמים.

כיום בית הכנסת פעיל ומתקיימות בו תפילות בשבתות וימי חול.

קישורים חיצוניים
----------------

* בית הכנסת, באתר ראש פינה
**בית הכנסת הכוראלי של קישינב** (ברומנית: **Sinagoga corală din Chișinău**; ברוסית: **Кишинёвская хоральная синагога**) היה בשנים 1913–1940 בית הכנסת העיקרי בקישינב, בירת חבל בסרביה, תחילה בימי האימפריה הרוסית, ולאחר מכן בימי השלטון הרומני.

בית הכנסת נבנה תחת שלטון רוסיה הצארית, בשנים 1910–1913, ושכן ברחוב סינאדינו (בימינו – רחוב ולאיקו פרקלאב).
בית הכנסת נבנה במימון הקהילה היהודית בעיר. הוא הוקם ב"עיר העילית" המודרנית, ממול ל"תלמוד תורה" ונועד תחילה להיות בית תפילה לתלמידים. בסופו של דבר היה לבית הכנסת העיקרי והגדול שבין 77 בתי הכנסת של קישינב.

המבנה
-----

בית הכנסת נבנה עם שלוש קומות בסגנון "התחייה המורית" והוא מורכב משלושה בניינים, מכוסים בבדיל עם שטח כולל של 1,350 מ"ר. הכיפה צוירה בתמונות של הרקיע עם כוכבים ועם סמלי המזלות.
לפני הכניסה הראשית הוצב לוח שיש לזיכרונו של אחד מממני הפרויקט, ד. ה. הגר (Heeger) שנפל בשנת 1910 מעל פיגום בעת שפיקח על מהלך הבנייה.

חנוכת הבניין
------------

הבניין נחנך ב-8 בספטמבר 1913 בהשתתפות מקהלת גברים. בניצוחו של החזן צ'וקלר, ביצעה המקהלה את המזמור תהילים כ"ד "שאו שערים ראשיכם". אחרי הוצאת ספר התורה מן הארון העלה החזן יהודה לייב קילימניק את התפילה לשלומו של הצאר ומשפחתו והנוכחים שרו את המנון האימפריה "אל, נצור את הצאר!". אחרי כן נישאו נאומים. הראשון בדוברים היה המהנדס והתעשיין משה גוטליב, פעיל ציוני מקומי ונציג קרן קיימת לישראל. אחר כך החזן קילימניק, בליווי המקהלה, שר את המזמור תהילים קי"ג.

קהילת בית הכנסת וגורל הבניין
----------------------------

חזני בית הכנסת היו יעקב ריבליס (מת בשנת 1938), ינקל (יעקב) חיים ציפריס (1890–1941) ושלום כ"ץ (1915–1982) שפעל בו בשנים 1935–1938.
בימי שלטון הרומני פעלו בבנין בית הכנסת מדרשת תלמוד תורה ובית הספר התיכון "תרבות".

בשנת 1940, אחרי סיפוח בסרביה על ידי ברית המועצות, הולאם כל המתחם על ידי השלטונות הסובייטים.
בימי מלחמת העולם השנייה, כולל בימי השלטון הרומני בשנים 1941–1944 בבסרביה, הבניין, שלא השתייך יותר לקהילה היהודית, לא ניזוק.
אחרי שבסרביה חזרה בשנת 1944 להיות החלק העיקרי של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית, במסגרת ברית המועצות, ב-1945 שופץ הבניין והוחלט לאכסן בתוכו את התיאטרון הלאומי הרוסי לדרמה ע"ש אנטון צ'כוב, מוסד דגל של הקהילה הדוברת רוסית בעיר. הוצג גם המחזה "גטו" מאת יהושע סובול תחת השם "זמן לאהבה, זמן לשנאה".
בשנת 1966 שוקם הבניין על ידי האדריכל רומן בקסביץ'. התווספו מספר אולמות קטנים ופנים המבנה שונה לחלוטין. השיפוץ העלים במידה רבה את קשר הבניין עם עברו כבית כנסת.
בתיאטרון הוצגו החל משנות ה-80 המאוחרות של המאה ה-20 גם הצגות קשורות למורשת התרבותית היהודית.
למשל, בשנת 1989 הוצג בו המחזה "תפילת אשכבה" מאת גריגורי גורין המבוסס (כמו המחזמר "כנר על הגג") על הרומן של שלום עליכם "טוביה החולב".
בשנת 2013 הוצבה באופן חד פעמי חנוכייה בכיכר ליד התיאטרון. בשנים הבאות היא הועתקה בקרבת המרכז לתרבות יהודית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  טטיאנה סולוביובה - בכתב העת "ייברייסקויה מסטצ'קו" גיליון 11 2008 לפי העיתון "דרוג" מקישינייב, 10 בספטמבר 1913 - באתר "Chișinău, orașul meu
מיץ אננס הוא מרכיב מרכזי בקוקטייל פינה קולדה
**מיץ אננס** הוא נוזל המופק על ידי סחיטת בשרו של פרי האננס. המיץ משמש כמשקה קל ומהווה מרכיב במשקאות, קוקטיילים ומאכלים שונים.

ייצור
-----

מיץ האננס מופק באמצעות מסחטה מפרי אננס שעבר קילוף מכני. לאחר הסחיטה הוא מסונן במסננת עדינה על מנת להרחיק ממנו את המרכיבים המוצקים שנותרו בו. אוויר מורחק מהמיץ באמצעות ואקום ולאחר מכן הוא עובר פיסטור על מנת למנוע מהאנזימים שבו לשנות את צבעו לחום. לאחר קירור הוא נארז בקופסאות, פחיות או בקבוקים.

ערכים תזונתיים
--------------

מיץ אננס מורכב מ-84% מים ו-16% פחמימות. יש בו תכולה דלה של שומן וחלבון. ב-100 מיליליטר מיץ יש 60 קלוריות ומנגן בכמות של 53% מהתצרוכת היומית המומלצת, וכן ויטמין C בכמות של 11% מהתצרוכת היומית המומלצת.

שימוש קולינרי
-------------

מיץ אננס משמש כמרכיב במאפים, עוגות ועוגיות, ממתקים, רטבים, צ'אטני ותבשילים. ניתן להפיק מהמיץ אבקה, המהווה מרכיב במרינדה לבשר עוף ולדגים. הוא מרכיב מרכזי של משקה הטפצ'ה (אנ') המקסיקני ושל הקוקטייל פינה קולדה.

צריכה
-----

בשנת 2016 צרכו מדינות האיחוד האירופי 50% מהתפוקה העולמית של מיץ אננס. הספקיות העיקריות של המיץ למדינות האיחוד האירופי באותה שנה היו תאילנד וקוסטה ריקה. בשנת 2017 צרכו תאילנד, אינדונזיה והפיליפינים 47% מהתפוקה העולמית של המיץ. צריכת המיץ בהודו ובסין היא נמוכה ביחס לגודל אוכלוסייתן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיץ אננס** בוויקישיתוף
* תיאור מפורט של תהליך הייצור של מיץ אננס

| מיצים |
| --- |
| מיצי פירות | מיץ אוכמניות • מיץ אשכוליות • מיץ חמוציות • לימונדה • לימונענע • מיץ ענבים • מיץ פטל • מיץ רימונים • מיץ תפוזים • מיץ תפוחים • מיץ אננס |  |
| מיצי ירקות | מיץ גזר • מיץ מלפפונים • מיץ עגבניות |
| שונות | אוטיי • סיידר • עשב חיטה • צום מיצים • שייק |
**הנרי טנוורת' וולס** (באנגלית: **Henry Tanworth Wells**‏; 14 בדצמבר 1828 – 16 בינואר 1903) היה צייר מיניאטורות ודיוקנאות אנגלי. הוא היה חבר באחווה הפרה-רפאליטית אף שצייר בסגנון אקדמי. הציור הפופולרי ביותר שלו היה "ויקטוריה רג'ינה", המראה את המלכה הצעירה ויקטוריה מקבלת את החדשות על עלייתה לכס המלכות.

ביוגרפיה
--------

וולס נולד בלונדון ב-14 בדצמבר 1828, בנם היחיד של הנרי טנוורת' וולס, סוחר, ואשתו שרלוט הנמן. הוא הוטבל בכנסיית סנט פנקראס העתיקה. הם גרו ברחוב פרסי, סנט פנקראס מ-1838 עד 1854.

וולס פגש לראשונה את האמנית ג'ואנה מרי בויס בצפון ויילס בשנת 1849, שם היא למדה אצל הצייר דייוויד קוקס. הוא ארגן את היכרות עם בויס ב-1851, וביקש ממנה להינשא לו ב-1855. היא סירבה, ואמרה שהיא רוצה להיות חופשייה "להמשיך במפעל חייה". הוא רדף אחריה, והם היו מאורסים, אבל לאחר מות אביה, אמה שכנעה אותה לשנות את דעתה, וג'ואנה החזירה את טבעת האירוסין. וולס עדיין לא ויתר והם המשיכו לכתוב זה לזה. הם נישאו ב-9 בדצמבר 1857. נולדו להם שתי בנות, אליס ג'ואנה סטריט וג'ואנה מרגרט האדלי אשתו ג'ואנה מתה בלידה לאחר ארבע שנות נישואים בשנת 1861. אחיה היה הצייר הפרה-רפאלי ג'ורג' פרייס בויס. הנישואים הביאו את וולס להתקשרות עם קבוצת החברים שכללה את דנטה גבריאל רוזטי, פורד מדוקס בראון וג'ון ראסקין.

הנרי טנוורת' וולס, ויקטוריה רג'ינה
וולס הוכשר כאמן בשנות העשרה לחייו, ולמד לראשונה אצל דיקינסון כשרטט ליטוגרפיות. ב-1843 (בגיל 15), החליף ולמד ציור מיניאטורות עבור אותה חברה. בזמן עבודתו, למד בבית הספר של ג'יימס מתיוס ליי בשעות הערב.

הוא החל להציג את יצירותיו באקדמיה המלכותית כשהיה רק בן 18. בשנת 1850 נסע לפריז למשך שישה חודשים כדי ללמוד מצייר הדיוקנאות תומאס קוטיר. כשהצילום השתלט על שוק התמונות המיניאטוריות, ב-1861 עבר וולס לצייר פורטרטים בשמן, ונודע כצייר של דמויות צבאיות. הוא גם צייר דיוקנאות בעפרון של יחידים בחברה ובפוליטיקה.

ציורו הפופולרי "ויקטוריה רג'ינה", המתאר את המלכה ויקטוריה כשהיא שומעת שהפכה למלכה, שוכפל בהרחבה בהדפסים ובגלויות במהלך שלטונה. הציור קיים בשתי גרסאות: אחת שהוצגה באקדמיה המלכותית ב-1880 (כעת בגלריה טייט) ואחת קטנה יותר, עם רקע שונה, שצוירה ב-1887 ומאוחר יותר הוצגה לאדוארד השביעי (באוסף המלכותי).

וולס נבחר כחבר באקדמיה המלכותית ב-30 ביוני 1870.

הוא מת בביתו, בקנסינגטון ב-16 בינואר 1903 ונקבר בבית הקברות קנסל גרין.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנרי טנוורת' וולס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Bradbury, Sue (2012). Joanna, George and Henry: A Pre-Raphaelite Tale of Art, Love and Friendship. Boydell Press.
2. ↑  British History Online: Percy Street. Survey of London: volume 21: *The parish of St Pancras part 3: Tottenham Court Road & neighbourhood* (1949), pp. 7-11. English Heritage
3. ↑  Poë, Simon (24 August 2012). "Homage to Joanna". Apollo Magazine.
4. ↑  "Wells, Henry Tanworth". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press
5. ↑  Explore the Royal Collection Online, www.rct.uk

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1023023202
* ISNI: 0000 0000 6994 190X
* LCCN: no2012101822
* PIC: 67915
* RKD: 83540
* SUDOC: 233091017
* ULAN: 500021913
* VIAF: 95816275
* WorldCat: lccn-no2012101822

 |
**בית הכנסת המרכזי של פרם** (ברוסית: **Центральная пермская синагога**) ממוקם בפרם ברחוב יקטרינה ברובע לנינסקי בעיר.

הקהילה היהודית חיה בפרם שנים 1850 - 1877. כבר היה לה בית התפילה - בניין העץ שלו היה ממוקם באתר של בית כנסת מודרני. בשנת 1912 אישרה מחלקת הבנייה במועצת העיר פרם את הפרויקט להקמת בית כנסת מאבן במקום בית תפילה מעץ. בניין האבן של בית הכנסת הוקם בשנת 1913. בנובמבר 1929 נסגר בית הכנסת על ידי הרשויות. כאן, במשך תקופה מסוימת, עבד תיאטרון פרם לנוער העובד, שאורגן בשנת 1927 (כיום התיאטרון האקדמי של פרם), שאורגן על ידי אנרגוסביט, ארגונים אחרים ולבסוף המרכז המדעי של פרם וסניף אוראל של האקדמיה הרוסית למדעים.

בשנת 1994 בניין בית הכנסת הוחזר לקהילה היהודית.

מאפיין
------

בניין בית הכנסת הוא מבנה דו קומתי ומוארך. החזית מורכבת מחלקים עיקריים ונמוכים. בחלקו המזרחי התחתון של הבניין נמצא גרם מדרגות המוביל לקומה השנייה. מעל אולם התפילה גרם מדרגות אבן רחב מעוטר במעקות ברזל יצוק.

לקריאה נוספת
------------

* Спешилова Е. А. Старая Пермь: Дома. Улицы. Люди. 1723-1917. — Пермь: Курсив, 1999. — 580 с. — 5000 экз.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת המרכזי בפרם** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של בית הכנסת המרכזי בפרם
**הנרי לואיס** (באנגלית: Henry Jay Lewis; ‏16 באוקטובר 1932 - 26 בינואר 1996) היה קונטרבסיסט ומנצח אפריקאי-אמריקאי.

חייו
----

לואיס, שמוצאו בלוס אנג'לס, קליפורניה, למד באוניברסיטת דרום קליפורניה ובגיל שש-עשרה הצטרף לתזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, הנגן השחור הראשון בתזמורת סימפונית חשובה. אחרי שירותו הצבאי, שאותו עשה כמנצח התזמורת הסימפונית של הגייס השביעי, מינה זובין מהטה את לואיס לעוזרו בתזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, משרה שבה החזיק משנת 1961 עד 1965. בשנת 1968 התמנה למנצח ומנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של ניו ג'רזי ופיתח את הקבוצה מהרכב קהילתי קטן לתזמורת בעלת הכרה לאומית. הוא היה האפריקאי-אמריקאי הראשון שעמד בראש תזמורת סימפונית חשובה. משנת 1960 עד 1974 היה לואיס נשוי לזמרת האופרה הנודעת מרילין הורן, המייחסת לו לעיתים קרבות את ראשית התפתחותה כזמרת. לואיס ניצח לראשונה על המטרופוליטן אופרה בשנת 1972 ואחרי פרישתו מתזמורת ניו ג'רזי בשנת 1976 סייר כמנצח אורח בכל בתי האופרה החשובים. לואיס מת מהתקף לב בשנת 1996, בגיל 63.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנרי לואיס** בוויקישיתוף

* הנרי לואיס, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* הנרי לואיס, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007378804405171
* BNE: XX999443
* BnF: cb13896620j (data)
* GND: 134444329
* ISNI: 0000 0001 1951 4974
* LCCN: n2008027456
* LNB: 000145160
* MusicBrainz: 6b142c14-a64b-4e76-ad57-721ae62a3a71
* NKC: xx0228606
* NLP: A26785067
* NTA: 07209477X
* SNAC: w6j20g5h
* SUDOC: 158487052
* VIAF: 79075828
* WorldCat: lccn-n2008027456

 |
מיצוי של מיץ ליבנה
**מיץ** **לִבְנֶה, מי לִבְנֶה** או **מיץ שַׁדָּר** הוא לְשַׁד (נוזל המובל בתאי עצה) אשר נאסף מעצי ליבנה (שַׁדָּר).

את המיץ נהוג לשתות בצורתו הגולמית או לאחר שעבר תהליך התססה. בצורתו הגולמית המיץ הוא שקוף, מעט מתוק עם מרקם מעט סמיך. לאחר יומיים-שלושה המיץ מתחיל לתסוס והטעם הופך לחומצי יותר.

מיץ הליבנה הוא משקה מסורתי באזורים רבים של חצי הכדור הצפוני כמו גם חלקים של צפון סין שכן העץ עצמו גדל לרוב באזורים קרים.

איסוף
-----

לשד הליבנה נאסף רק לקראת סוף החורף והאביב כאשר הלשד נע באופן אינטנסיבי בגזע העץ.

איסוף מיץ הליבנה נעשה על ידי קידוח חור לגזע העץ והובלת הלשד למיכל דרך צינור כלשהו; המיץ יזרום לאורכו בגלל מתח הפנים. לאחר מכן מכסים את החור שנקדח בעץ על מנת למזער את הפגיעה בעץ.

יש לאסוף את מיץ הליבנה בתחילת האביב לפני שהופיעו עלים ירוקים, בסוף האביב המיץ הופך למריר. תקופת האיסוף היא קצרה - כחודש אחד בלבד במהלך השנה.

אזורים מסורתיים
---------------

בתרבויות באלטיות קדומות, בתרבות הסלאבית והפינו-אוגרית ראו את ליבנה כאחד העצים הקדושים ביותר שלהם   והכינו ממנו משקה מסורתי.

### אזורים סלאביים

באזורים סלאביים ידוע *המיץ כמיץ ליבנה* כמו ברוסיה ( берёзовый сок, romanized: byeryozovyi sok ), בלארוס (, Byarozavik ), בולגריה ( בולגרית : брезов сок, רומניזציה : *brezov sok* ), פולין ( sok z brzozy, oskoła ), אוקראינה ( березовий сік, romanized: berezovyi sik ).

### אזורים באלטיים

אסטוניה ( kasemahl ), פינלנד ( mahla ), לטביה ( bērzu sula ), ליטא ( beržų sula).

### אזורים אחרים

צרפת, סקוטלנד, נורווגיה,  שוודיה ( björksav )  ובמקומות אחרים בצפון אירופה וכן חלקים בצפון סין וגם הוקאידו ואומורי כחלקים מצפון יפן .

הוא נמצא בשימוש נרחב גם בקרב בני אמיש בפנסלבניה (ממוצא הולנדי), הן כמשקה מסורתי בפני עצמו, ובמיוחד כמרכיב מרכזי בבירת ליבנה .

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיץ לבנה** בוויקישיתוף
* מיץ לבנה, בביצוע How to tap birch sap - Health benefits & a taste of spring, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  Svanberg, Ingvar; et al. (2012). "Uses of tree saps in northern and eastern parts of Europe". *Acta Soc Bot Pol*. **81** (4): 343–357. doi:10.5586/asbp.2012.036free`{{cite journal}}`: תחזוקה - ציטוט: postscript (link)
2. ↑  Trummer, Lori; Malone, Tom (במאי 2009). "Some impacts to paper birch trees tapped for sap harvesting in Alaska" (PDF). Us Forest Service. R10-S&PF-FHP-2009-3. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  Chepaitis, Barbara (14 באפריל 2016). "Tapping Trees, Drinking Lighting: Baltic Birch Juice". Deep Baltic. נבדק ב-24 בספטמבר 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  Hopman, Ellen Evert (2008-06-09). *A Druid's Herbal of Sacred Tree Medicine* (באנגלית). Simon and Schuster. ISBN 9781594777240.
5. ↑  Planter og tradisjon: Floraen i levende tale og tradisjon i Norge, Ove Arbo Høeg, Universitetsforlaget, 1974, מסת"ב 8200089304.
6. ↑  Övre Dalarnes bondekultur 3, Lars Levander, Lund, 1947.
7. ↑  "Pennsylvania Birch Beer Recipe". *www.grouprecipes.com*.
**ג'יימס קירקווד ג 'וניור** (באנגלית: **James Kirkwood, Jr.**‏; 22 באוגוסט 1924 – 21 באפריל 1989) היה מחזאי, סופר ושחקן אמריקאי. זוכה פרס טוני ופרס פוליצר.

ביוגרפיה
--------

קירקווד נולד ב-22 באוגוסט 1924 בלוס אנג'לס, קליפורניה, לשני הורים שחקנים. אביו, סר ג'יימס קירקווד, היה שחקן ובמאי. אמו הייתה השחקנית לילה לי. קירקווד הלך בדרכם וכבר בגיל 14 החל להופיע בהצגות. במהלך חייו הוא שיחק בעשרות הצגות וסרטים, עם הפסקה של שלוש שנים בהן עבד כמציל במשמר החופים של ארצות הברית. לאחר גירושי הוריו, הוא בילה את רוב זמנו עם המשפחה של אמו באליריה, אוהיו, שם הוא סיים את לימודיו בתיכון. 

עד גיל 42, קירקווד היה ידוע בעיקר בשל התפקידים שביצע על מסך הטלוויזיה והקולנוע, אך בשנת 1966 זכה לפרסום בשל עליית ההפקה הראשונה של מחזהו "Unhealthy to Be Unpleasant" ("לא בריא להיות לא נחמד") בברודוויי. בשנת 1975 עלתה הפקת "נ.ב החתול שלך מת" בברודוויי והמשיכה להיות מוצגת כשלוש שנים לאחר מכן.

באותה שנה עלתה בברודוויי ההצגה "שורת המקהלה", הצגה שהפכה ללהיט והמשיכה להיות מוצגת במשך כ-15 שנה (עד 1990). ההפקה המקורית בברודוויי רצה במשך 6,137 הופעות, שיא ההופעות הארוך ביותר בהיסטוריה של ברודוויי עד אז. הצלחתו של המחזמר הולידה הפקות מוצלחות רבות ברחבי העולם. 

בשנת 1976 זכה קירקווד במספר פרסים חשובים על המחזמר "שורת המקהלה", אותו כתב בשיתוף פעולה עם ניקולס דנטה. הוא זכה בפרס פוליצר לדרמה, בפרס טוני לטקסט הטוב ביותר למחזמר, בפרס "דסק הדרמה" למחזמר הטוב ביותר ובפרס מבקרי התיאטרון של ניו יורק.
עוד הצגה אשר זכתה להצלחה גדולה בארצות הברית היא "Legends!" (אגדות!), על פי מחזהו של קירקווד ובכיכובן של מארי מרטין וקרול צ'אנינג, אשר זכה להצלחה ברחבי ארצות הברית. 

סמוך למותו פרסם ספר קומי בשם "Diary of a Mad Playwright" (בתרגום חופשי לעברית: "יומנו של מחזאי מטורף"), שעוסק בהרפתקאותיו בשנים 1986–1987 בדרכים עם מארי מרטין וקרול צ'נינג והחוויות שהיו להם בסיבוב ההופעות של מחזהו "אגדות". ההפקה הייתה בעייתית, בעיקר כי למארי מרטין היה קושי עצום בזכירת הטקסטים והיא נאלצה לשים מכשיר אלחוטי כדי שהלחשן יוכל לתת לה את השורות שלה אם תזדקק לכך. הספר מגולל את החוויות של קירקווד ומציע הצצה לאישיות שלו ושל שתי השחקניות. 

קירקווד היה חבר באגודת שחקני הטלוויזיה והקולנוע, באיגוד השחקנים האמריקאי וכן בגילדת הטרמטורגים והגילדה האמריקאית לאמנות רב-תחומית. קירקווד נפטר כתוצאה מסרטן בעמוד השדרה בשנת 1989, בדירתו אשר במנהטן. חבריו ומעריציו של קירקווד הקימו לזכרו את "פרס ג'יימס קירקווד לספרות" במטרה לעודד סופרי מדע בדיוני צעירים.

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'יימס קירקווד ג'וניור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ג'יימס קירקווד ג'וניור, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* ג'יימס קירקווד ג'וניור, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ג'יימס קירקווד ג'וניור, בארכיון הבימה
* ג'יימס קירקווד ג'וניור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1693031
* BnF: cb114596167 (data)
* CiNii: DA03362223
* GND: 139637109
* ISNI: 0000 0003 5793 8967
* LCCN: n79059732
* MusicBrainz: 6c31e959-0b66-40c0-bd66-e6fd2e2e2d49
* NDL: 00445776
* NTA: 408480440
* RERO: 02-A020185278
* SNAC: w6ng66gk
* SUDOC: 150326335
* Trove: 892378
* VIAF: 202331770
* WorldCat: lccn-n79059732

 |
**יעקוב אבן כיליס** (בערבית: يعقوب ابن كليس ‏(991-930) היה מדינאי וסופר יהודי שהתאסלם, וזיר תחת הפאטימים במצרים (979-991).

קורות חיים
----------

### בעיראק, בארץ ישראל ובמגרב

אבו אלפרג' יעקוב אבן יוסף אבן כיליס נולד בבגדאד ב-930 במשפחה יהודית מכובדת. בילדותו (כנראה סביב 940) היגר עם משפחתו לארץ ישראל. בעיר רמלה הפך לסוכן הסוחרים (וכיל אלתג'אר) בתקופה בה האחשידים שלטו על מצרים וארץ ישראל בחסות בית עבאס.

בתפקידו כנגיד הסוחרים הלשין בפני אבו אל-מיסכ כאפור, עוצר מצרים (והשליט בפועל) על כסף שהסתירו סוחרים יהודים. הכסף הוחרם וקרנו של אבן כיליס עלתה.

אבן כיליס נהיה פקיד ממשל (יועץ כלכלי) תחת השליט כאפור אל אח'שידי במעמד של מומחה כלכלי והיה בעל תפקיד של ניהול מערך הכספים המצרי. אבן כיליס שאף להתקדם למשרת הווזיר, אבל תפקיד זה נמנע ממנו בשל יהדותו ולכן התאסלם ב-967.

לאחר מותו של כאפור, אבן כיליס הסתכסך עם יורשו, הושלך לכלא, הצליח להשתחרר וברח לאיפריקיה שבמגרב, אל השטח שבשליטת הפאטימים. הוא התחבר עם קבוצת יהודים שהיו מקורבים לשלטון ובאמצעותם התקרב לשליטים הפאטימים. כאשר אל-מועיז יצא לכבוש את מצרים, היה אבן כיליס בפמליה של אל-מועיז.

### במצרים

עם ההשתלטות על מצרים הטיל אל-מועיז על אבן כיליס את המשימה של ארגון המערכת הכלכלית של האימפריה הפאטימית במצרים.

ב-974 אלמועז מת ובנו, אלעזיז עלה לשלטון. אלעזיז מינה ב-979 את אבן כיליס להיות הווזיר של הפאטימים בתואר הווזיר הגדול (אל וזיר אל אג'אל). אבן כיליס נשאר וזיר עד מותו ב-991.

אבן כיליס היה פטרון המדע והתרבות, היה שותף להפיכת מסגד אל-אזהר למוסד ללימודי דת האסלאם ב-988. בהקדמה לספר התפילה של סעדיה גאון כתוב שהוא הוצג במסגרת מג'לס (מועצה) שערך אבן כיליס.

ב-980 אבן כיליס חיבר ספר חוק איסמאילי ("כתב פי אלפקה" - ספר דינים), המבוסס על פסקי האמאמים אל-מועזז ואל-עזיז, ספר זה הפך לספר לימוד מקובל לאנשי משפט איסמאעילים ושרד עד היום.

לקריאה נוספת
------------

* יעקב לב, ‏המרת דת ומומרים במצרים בימי הביניים, **פעמים** 42, עמ' 76 ואילך.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הממונה מטעם הממשל לקבל סחורות יבוא מטעם הסוחרים ולסדר את ענייני המיסים הקשורים בסחר זה.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007577580405171
* GND: 128831065
* ISNI: 0000 0000 8403 059X
* LCCN: nr90020020
* NTA: 262241242
* VIAF: 97920899
* WorldCat: lccn-nr90020020

 |
**ג'יימס רוברט צ'יסוול** (באנגלית: **James Robert Chiswell**; נולד ב-29 במרץ 1964) הוא מייג'ור גנרל לשעבר בצבא הבריטי אשר שימש כמפקד דירקטוריון הכוחות המיוחדים של הממלכה המאוחדת.

ביוגרפיה
--------

צ'יסוול, בנו של גנרל בריטי שהוצב במערב גרמניה, נולד בברלין והתחנך באיטון קולג'. הוא למד בקינגס קולג' לונדון ולאחר מכן התגייס לצבא הבריטי. הוא התקבל לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט והוסמך כקצין חי"ר בשנת 1983 והתנדב להרגימנט המוצנח. צ'יסוול מילא שורה של תפקידי פיקוד ומטה בצנחנים ובשנת 2000 השתתף במבצע באראס בסיירה לאון, במהלכו חילצו כוחות צנחנים ושירות האוויר המיוחד חמישה חיילים בריטים שהוחזקו בשבי בידי מיליציה מקומית. על האופן שבו פעל במבצע עוטר צ'יסוול בצלב הצבאי. 

בשנת 2004 שימש כמפקד גדוד ה-2 של הרגימנט המוצנח והוביל אותו במהלך במלחמת עיראק. בשנת 2008 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל ומונה למפקד חטיבת התקיפה האווירית ה-16 והוביל אותה בלחימה במחוז הלמאנד במהלך מלחמת אפגניסטן בשנת 2010. על האופן שבו פעל הוענקה לו דרגת מפקד במסדר האימפריה הבריטית. בשנת 2012 מונה למפקד הדיוויזיה הראשונה. בשנת 2015 מונה למפקד דירקטוריון הכוחות המיוחדים של הממלכה המאוחדת ובשנת 2018 פרש לגמלאות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'יימס צ'יסוול** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  MAJOR-GENERAL JAMES R CHISWELL CBE MC, באתר "Para Data".

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ג'יימס צ'יסוול"**.
**ואסרטורם פרנצלאואר ברג** (בגרמנית: **Wasserturm Prenzlauer Berg**) הוא מגדל המים העתיק ביותר בברלין, שהושלם ב-1877 והיה בשימוש עד 1952. המבנה תוכנן על ידי הנרי גיל (Henry Gill) ונבנה על ידי חברת מפעלי המים האנגלית. הוא עומד בין קנאקשטראסה (Knaackstraße) ובלפורטר שטראסה (Belforter Straße) בקולביצקיץ (Kollwitzkiez), באזור פרנצלאואר ברג בברלין (חלק מרובע פנקו), ועבד על העיקרון של שימוש בצינורות מים כדי לספק מים לאוכלוסיית העובדים הגדלה במהירות.

סקירה
-----

הסמל של מחוז פרנצלאואר ברג ב-1987
מתחת למיכל האגירה היו שש קומות ובהן חללים ששימשו כדירות של מפעילי המכונות שעבדו במגדל, משרדים וסדנאות מלאכה. אלה עברו שיפוץ ומאוכלסים עד היום. לדירות אלה ביקוש רב. 

בהיותו נקודת ציון בולטת, היה מגדל המים חלק משני סמלים מחוזיים מ-1920 עד 1987 ומ-1987 עד 1992.

### מחנה ריכוז

לאחר עליית הנאצים לשלטון, שימש המרתף של בית המכונות (Maschinenhaus) של המגדל, שגודלו כ-1000 מ"ר, כמתקן של האס אה לכליאה המונית בו נעצרו באביב 1933 קומוניסטים, סוציאליסטים, יהודים ואנשים אחרים שהמשטר החדש רדף, כלא ורצח. חומת זיכרון מ-1981 בשטח מגדל המים מנציחה את הפשעים הללו. ביוני 1933 שופץ מחנה הריכוז ובית המכונות שימש את חברי האס אה כחדר אוכל ובילוי וחלקו השני כמעונות. בסתיו 1934 נסגר המקום והחלו עבודות להסבת השטח לגן ציבורי במסגרתן ביוני 1935, פוצץ בית המנוע הראשון. השטח הירוק נחנך ב-1 במאי 1937 וכיום יש מגרש משחקים באתר זה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ואסרטורם פרנצלאואר ברג** בוויקישיתוף
* רשימת אנדרטאות הזיכרון של ברלין

הערות שוליים
------------

1. ↑  "The water tower at Kollwitzplatz (Wasserturmplatz)". *www.visitberlin.de* (באנגלית). נבדק ב-2020-10-07.
2. ↑  "Exploring the Wasserturm in Prenzlauer Berg". *Digital Cosmonaut*.`{{cite web}}`: תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
3. ↑  Wolfgang Benz & Barbara Distel (edd.), *Der Ort des Terrors: Geschichte der nationalsozialistischen Konzentrationslager*, band II, München: Beck, 2005, p. 52.
4. ↑  "Wasserturm | pankow-weissensee-prenzlauerberg.berlin". *www.pankow-weissensee-prenzlauerberg.berlin* (באנגלית). נבדק ב-2020-10-07.
**הנרי ויליאם פיקרסגיל** (באנגלית: **Henry William Pickersgill**‏; 3 בדצמבר 1782 – 21 באפריל 1875) היה צייר אנגלי שהתמתמחה בפורטרטים. הוא היה אקדמאי מלכותי במשך כמעט חמישים שנה, וצייר רבות מהדמויות הבולטות ביותר של זמנו.

ביוגרפיה
--------

יליד לונדון, פיקרסגיל אומץ בצעירותו על ידי מר הול, יצרן משי בספיטלפילדס, שמימן את לימודיו ולאחר מכן לקח אותו לעסק המשפחתי. כאשר מלחמה גרמה לתנאי מסחר קשים, בחר פיקרסגיל לפתח את כישרונו האמנותי לכדי קריירה, והיה תלמידו של אמן הנוף ג'ורג' ארנאלד בין השנים 1802–1805 לפני שנכנס לבתי הספר של האקדמיה המלכותית כסטודנט בנובמבר 1805.

נושאיו הראשונים היו מגוונים וכללו נופים ונושאים קלאסיים והיסטוריים, אך בסופו של דבר הוא הסתפק בציור דיוקנאות. התערוכה הראשונה שלו באקדמיה המלכותית הייתה דיוקן של הפטרון שלו מר הול, ובמהלך חייו הוא הציג שם בסך הכל 384 ציורים. הוא נבחר לחברות באקדמיה בנובמבר 1822 וחברות מלאה בפברואר 1826.

פיקרסגיל היה אחד מציירי הדיוקנאות הבולטים של ימיו. רוברט פיל, ויליאם וורדסוורת', ג'ורג' סטפנסון, אליזבת בארט בראונינג, לורד נלסון, הדוכס מוולינגטון ופאראדיי היו בין האנשים הבולטים הרבים שישבו עבורו. הוא צייר את הסופר ג'יימס סילק בקינגהאם ואשתו אליזבת' בתלבושת ערבית ב-1816, המשקף את מסעותיו של בקינגהאם עצמו במזרח וכן את אופנת הלבוש של המזרח.

בגלריה הלאומית לפורטרטים, לונדון יש יותר מ-50 דיוקנאות שלו באוסף, כולל 16 ציורי שמן ו-35 תחריטים אחרים יחד עם מספר קטן של דיוקנאות של פיקרסגיל עצמו שצוירו על ידי אחרים.

בין השנים 1856–1864 היה ספרן של האקדמיה המלכותית.

הוא פרש מהמוסד בדצמבר 1872, ומת בביתו בכיכר בלנדפורד, לונדון בגיל 93.

אחיו של פיקרסגיל ריצ'רד, בנו הנרי הול ואחיינו פרדריק ריצ'רד היו גם ציירים. אשתו ז'נט פרסמה ב-1827 כרך שירה בשם "סיפורי ההרמון". לאחר מותה בשנת 1885, הפכה גברת פיקרסגיל לאדם הראשון שנשרף באופן חוקי בממלכה המאוחדת.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנרי ויליאם פיקרסגיל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Wood-Michell estate: Hanbury Street west of Brick Lane | British History Online, www.british-history.ac.uk
2. ↑  Lee, Sidney, ed. (1896). "Pickersgill, Henry William". Dictionary of National Biography. 45. London: Smith, Elder & Co.
3. ↑  Art and artists | Royal Academy of Arts, www.royalacademy.org.uk
4. ↑  "Portraits by Henry William Pickersgill at the National Portrait gallery, London"
5. ↑  "Wills and Bequests". *Illustrated London News*. 5 June 1875

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* AGSA: 8588
* BnF: cb14968635r (data)
* GND: 116178965
* ISNI: 0000 0000 6661 1278
* LCCN: nr2002014792
* NLA: 35056598
* RKD: 63325
* SNAC: w6mw2gx1
* SUDOC: 156917637
* Trove: 813987
* ULAN: 500006697
* VIAF: 24873518
* WorldCat: lccn-nr2002014792

 |
**הוגו סיקה** (בצרפתית: **Hugo Siquet**; נולד ב-9 ביולי 2002 במארש-א-פאמן שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת סרקל ברוז' מליגת העל הבלגית, בהשאלה מפרייבורג.

קריירת מועדונים
---------------

סיקה גדל במחלקת הנוער של סטנדרד לייז'. ב-5 בנובמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 3-1 ללך פוזנן במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית לעונת 2020/2021. ב-8 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הבלגית, בתיקו 1-1 נגד רויאל אנטוורפן במסגרת המחזור ה-12 לעונת 2020/2021. בסך הכל ערך 37 הופעות ליגה במדי המועדון.

ב-1 בדצמבר 2021 חתם סיקה בפרייבורג מהבונדסליגה. ב-2 באפריל 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 4-1 לבאיירן מינכן במסגרת המחזור ה-28 בליגה לעונת 2021/2022.

ב-14 בינואר 2023 הושאל סיקה לסרקל ברוז' עד לתום עונת 2022/2023, עם אופציה לעונת 2023/2024. ב-18 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד רויאל אוניון סן-ז'ילואז במסגרת המחזור ה-21 בליגה. ב-4 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-1 על סראינג במסגרת המחזור ה-28 בליגה.

קריירה בינלאומית
----------------

סיקה הוא חלק מסגל נבחרת בלגיה עד גיל 21.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net

הערות שוליים
------------

1. ↑  Winter-Neuzugang: SC Freiburg verpflichtet Hugo Siquet באתר kicker, ‏ 1 בדצמבר 2021 (בגרמנית)
2. ↑  HUGO SIQUET JOINS CERCLE BRUGGE! באתר הרשמי של סרקל ברוז', 14 בינואר 2023 (באנגלית)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"הוגו סיקה"**.
**הנרי (הארי) אלברט וייט** (באנגלית: **Henry (Harry) Albert White**;‏ 8 באוגוסט 1895 - 27 בנובמבר 1972) היה כדורגלן אנגלי.

וייט נולד בווטפורד שבהרטפורדשייר, ובתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה שיחק בברנטפורד. בזמן המלחמה הוא המשיך לשחק במועדון במקביל לשירותו כרגלי בצבא הבריטי. אולם, לאחר המלחמה הוא הצטרף למועדון ארסנל שזה עתה העפיל לליגה הבכירה, וערך את הופעת הבכורה במשחק מול ניוקאסל יונייטד ב-30 באוגוסט 1919, שהיה גם משחק הליגה הראשון של ארסנל.

עד מהרה הוא זכה למוניטין של חלוץ בעל יכולת הבקעה טובה, והיה מלך השערים של ארסנל בעונת 1919/1920 עם 15 שערים, שסייעו לארסנל לסיים במקום העשירי; הוא הפגין יכולת מספיק טובה על מנת לקבל זימון למבחנים בנבחרת אנגליה, אך מעולם לא הופיע בהרכב הראשון. בעונת 1921/1922 הוא הבקיע 19 שערים (לאחר שבקודמת הבקיע עשרה), ופעם נוספת זכה בתואר מלך השערים של ארסנל. עם זאת, רמת המשחק של חוליית ההגנה בארסנל הייתה כה נמוכה עד שהמועדון סיים רק במקום ה-17. בעונת 1922/1923 הוא הפגין יכולת חלשה בדומה לשחקנים אחרים בארסנל, ובמרץ 1923 הוא הועבר לבלקפול לאחר שהוחלף בהרכב על ידי בוב טרנבול שהועבר מעמדת הבלם. הוא הספיק להשתתף ב-109 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 45 שערים.

בשתי עונותיו בבלקפול הוא השתתף ברוב משחקי הליגה, והבקיע בהם 18 שערים. לאחר מכן הוא הועבר לפולהאם, אך כמעט ולא שיחק בעונתו היחידה שם. כשעבר לוולסול הוא זכה להצלחה רבה בעונתו הראשונה. אולם, הוא עזב את וולסול ב-1927 ולאחר מכן שיחק במועדון הכדורגל נלסון, וולסול בפעם השנייה, סטפורד ריינג'רס ומועדון הכדורגל תמזה, כאשר הוא לא מפגין את היכולת הגבוהה שאפיינה אותו בשלבים המוקדמים יותר של הקריירה שלו. הוא פרש מכדורגל ב-1930.

בנוסף להיותו כדורגלן הוא היה גם שחקן קריקט, והשתתף בשמונה משחקים של מועדון הקריקט של מחוז וורוויקשייר. במשך תקופה קצרה הוא עבד כעיתונאי.

לקריאה נוספת
------------

* ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who,‏ Independent UK Sports,‏ 1995 (מסת"ב 1-899429-03-4)
* מייקל ג'ויס, Football League Players' Records 1888 to 1939 (עמוד 277), (Nottingham: SoccerData (Tony Brown,‏ (מסת"ב 978-1-899468-67-6)

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל באתר Cricinfo
**הֶנְרִי לֶמְבֶּרְט** (באנגלית: **Henry Lambert**;‏ ? - 4 בינואר 1813) היה קצין בצי המלכותי הבריטי שהשתתף במלחמות המהפכה הצרפתית, המלחמות הנפוליאוניות ומלחמת 1812. במהלך הקריירה הארוכה שלו שירת למברט באוניות רבות, ונטל חלק בפעולות קרביות אחדות ובהן כיבוש האי הצרפתי ראוניון באוקיינוס ההודי. הוא זכור בעיקר כקפטן של הפריגטה "ג'אווה", שהוכנעה לאחר קרב עקוב־דם במלחמת 1812 על ידי הפריגטה האמריקנית "קונסטיטושן". למברט נפצע אנושות בקרב ומת ימים אחדים אחר כך בסלבדור שבברזיל.

שירותו בצי
----------

למברט היה בנו של קפטן רוברט למברט, והצטרף לצי בגיל צעיר, ב-1795. האונייה הראשונה בה החל את שירותו הייתה אה"מ "קאמברלנד" (74 תותחים), שהוצבה בים התיכון, עימה השתתף בקרב איי ייר (îles d'Hyères). בשש השנים הבאות הוסיף למברט לשרת בים התיכון באוניות "וירג'ין (44 תותחים) ו"סאפוק" (74 תותחים), וב-1801 הועלה לדרגת לפטננט. הוא עבר אל אה"מ "ויקטוריוס", וב-1802 – השנה בה נחתם שלום אמיין – אל אה"מ "סנטוריון".

כשהתחדשה המלחמה, ב-1803, הועלה למברט לדרגת קומנדר וקיבל את הפיקוד על אה"מ "וילהלמינה". שנה אחר כך קיבל דרגת פוסט קפטן ואת הפיקוד על אה"מ "סן פיורנצו" (38 תותחים) בתחנת הצי בתת-היבשת ההודית. בפברואר 1805 לכד למברט את הפריבטיר הצרפתי "פסישה" (Psyché‏, 36 תותחים), וביוני אותה שנה שב לאנגליה. ב-1808 נמסר לו הפיקוד על הפריגטה "אִיפִיגֶ'נָאיה" (36 תותחים), שהוצבה תחילה בקוויבק ואחר כך הועברה אל האוקיינוס ההודי. אונייתו צורפה אל השייטת בפיקודו של ג'וסייאס רולי שהטילה מצור על איל בונפרט (ראוניון) ואיל דה פראנס (מאוריציוס), וביולי 1810 השתתף למברט בנחיתה בחוף והתקפה על איל בונפרט. חודש אחר כך יצאה "איפיג'נאיה" עם אוניות נוספות להתקפה על מעגן גרנד פורט באיל דה פרנס. הפעולה, בפיקודו של סמיואל פים, נחלה כישלון צורב כתוצאה מאי ידיעה מדויקת של המקום. האוניות עלו על שרטונות, שתי פריגטות טבעו ושתיים אחרות ובהן "איפיג'נאיה" ניזוקו קשות ונפלו לידי האויב. למברט ואנשיו שוחררו מן השבי לאחר התקפה מוצלחת על איל דה פראנס. הוא עמד בפני בית דין צבאי כנהוג במקרה של אובדן אונייה, ולאחר חקירה זוכה מכל אשמה. "איפיג'נאיה" עצמה חולצה משבייה.

ב-1812 ניתן ללמברט הפיקוד על אה"מ "ג'אווה" (38 תותחים), פריגטה ישנה שנתפסה שלל במערכה במאוריציוס. ב-29 בדצמבר נתקלה "ג'אווה" בחופי ברזיל ב"קונסטיטושן", פריגטה אמריקנית גדולה וחזקה ממנה פי כמה. לאחר קרב מר ועקוב־דם נכנעה "ג'אווה" ונפלה לידי האויב. למברט עצמו נפצע אנושות בחזהו מכדור מוסקט. הרופא של "קונסטיטושן" ניסה להצילו, אך הוא מת מפצעיו ב-4 בינואר 1813 בסלבדור ונקבר למחרת היום.

מקורות
------

* הערך Lambert, Henry בתוך: J. K. Laughton. *Oxford Dictionary of National Biography*.
**הוגו מייקסנר פון זווינשטאם** (בגרמנית: **Hugo Meixner von Zweienstamm**;‏ 1 בפברואר 1858 – יולי 1951) היה גנרל בצבא האוסטרו-הונגרי אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה
--------

### תחילת דרכו

מייקסנר נולד ב-1 בפברואר 1858 בכפר לובזוב שליד העיר קרקוב שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. העיר נמצאת כיום בתחומי פולין המודרנית. היה לו אח תאום בשם אוטו. האחים היו דומים להפליא במראם, ולעיתים קרובות התבלבלו ביניהם. אביהם, אדוארד מייקסנר היה אובר-לויטננט בצבא האוסטרי. האחים נרשמו יחד ללימודים באקדמיה הצבאית בסנקט פלטן, ולאחר מכן לאקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט. בנובמבר 1878 התגייסו שניהם לצבא האוסטרו-הונגרי והוצבו יחד ברגימנט הרגלים ה-55 בדרגת לויטננט. שניהם למדו באותה כיתה בקריגשולה בווינה, וב-1 במאי 1883 הועלו יחד לדרגת אובר-לויטננט והוצבו במטה הכללי. אוטו צורף אל מטה הבריגדה ה-4 וב-1 במאי 1886 הועלה לדרגת האופטמן. במקביל הוא הועבר למטה הקורפוס ה-1 בעיר הולדתו קרקוב. ב-19 בנובמבר 1889 נישא הוגו לאוגוסטה, בתו של גנרל מיור יוהאן ריטר פון קובין. באותו היום ממש, נישא אוטו לאחותה מרגרט. ב-1 בנובמבר 1892 הועלה לדרגת מיור, ומונה לראש מטה הדיוויזיה ה-19 בפלזן. בסוף 1894 הוא הוצב במשרד המלחמה בווינה, וב-1 במאי 1895 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט. שלוש שנים לאחר מכן הוא הועלה לדרגת אוברסט. על שירותו המעולה הוא קיבל הרבה מדליות וציונים לשבח. 

ב-13 בדצמבר 1899 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-28 ("מלך איטליה"), וב-4 בנובמבר 1902 הועבר לשמש כראש מחלקה במשרד המלחמה. ב-1 בנובמבר 1904 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-9 ביולי 1908 קיבל אחיו אוטו את תואר האצולה "פון צווינשטאם". ב-5 באוגוסט הוענק תואר זה גם להוגו. מקרה שבו שני אנשים מקבלים את אותו תואר אצולה נחשב לחריג מאוד. ב-15 באוקטובר 1908 קיבל את הפיקוד על הדיוויזיה ה-27, וב-1 בנובמבר של אותה שנה הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט. ב-9 בפברואר 1911 הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-2 אשר הוצבה בירוסלב. ב-1 בנובמבר 1913 הוא קודם לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-22 בינואר 1914 הועבר לפקד על הקורפוס ה-10 בפשמישל.

### מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

 ערך מורחב – **מלחמת העולם הראשונה**  

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 נכלל הקורפוס שלו במסגרת הארמייה הראשונה של ויקטור דנקל. בניגוד לאחיו, שכבר באוקטובר של אותה שנה סולק מתפקידו, הוגו לחם בהצלחה עם הקורפוס שלו בקרב גליציה ובקרב קרשניק, ולאחר מכן בקרב על הוויסלה. במהלך החורף הוא הוחזק באזור הקרפטים ולא השתתף בקרבות. בינואר 1915 הוא חלה, והוחלף זמנית בידי יוזף קראוטוואלד. במרץ של אותה שנה הוא חזר לתפקידו, אולם כבר באפריל הוחלף בידי הוגו מרטיני. מאוכזב וכועס, הוא עזב את הצבא. בניגוד לאחיו, הוא מעולם לא היה חבר באגודות של ותיקי מלחמה. הוא נפטר בווינה בתחילת יולי 1951 בגיל 93, ונקבר באחוזת הקבר המשפחתית לצד אחיו שנפטר כבר ב-1946.

קישורים חיצוניים
----------------

* הוגו מייקסנר פון זווינשטאם (באנגלית)
* הוגו מייקסנר פון זווינשטאם (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 142841684
* VIAF: 160351680
* WorldCat: viaf-160351680

 |
**הנרי צ'ארלס ליטולף** (אנגלית: **Henry Charles Litolff**;‏ 7 בפברואר 1818 - 5 באוגוסט 1891) היה פסנתרן, מלחין ומוציא לאור מוזיקלי אנגלי. מוכר בעיקר בגלל הסקרצו לפסנתר ותזמורת שלו.

חייו
----

אביו היה כנר מאלזס שהצטרף לצבא נפוליאון, הובא לאנגליה כשבוי מלחמה, נשאר באנגליה ונישא לאשה ממוצא סקוטי. הוא לימד את בנו נגינה בפסנתר וב-1830 הביא אותו לאיגנץ מושלס.

מושלס התרשם כל כך מכישרון הנגינה של ליטולף עד שהסכים ללמד אותו ללא תשלום. ב-1835 בהיותו בן 17 התחתן למרות התנגדות הוריו, עם נערה בת 16. הם עברו לפריז ובהמשך לבריסל. ליטולף התפרסם כווירטואוז ומורה לפסנתר. הוא ניגן ולימד בוורשה ובדרזדן שם לימד פסנתר את הנס פון בילוב הצעיר.

לאחר שנפרד מאשתו, התיישב בברונסוויק, שם הכיר אלמנה של מו"ל למוזיקה ובהנהלתו הפכה הוצאת התווים שלו לאחת המובילות באירופה. הוא הספיק להתחתן עוד פעמיים כשאשתו הרביעית הייתה בת 17.

יצירותיו
--------

ליטולף חיבר יצירות לפסנתר סולו, מוזיקה קאמרית, יצירות לתזמורת מתוכן חמישה קונצרטים סימפונים (אחד אבד), שירים, יצירות למקהלה ו-13 אופרות. 

היצירה המוכרת והמושמעת ביותר של ליטולף היא הסקרצו לפסנתר ותזמורת מתוך קונצ'רטו סימפוני מס' 4. שאר יצירותיו פחות ידועות ומנוגנות. בכך הוא שייך למלחינים המוכרים בעולם בזכות יצירה אחת מכל יצירותיהם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנרי ליטולף** בוויקישיתוף

* הנרי ליטולף, באתר AllMusic (באנגלית)
* הנרי ליטולף, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* הנרי ליטולף, באתר Discogs (באנגלית)
* הסקרצו של ליטולף מתוך קונצ'רטו סימפוני מס' 4 אופוס 102 בביצוע קליפורד קרזון
* רשימת יצירותיו של הנרי ליטולף

הערות שוליים
------------

1. ↑  אמנם הוא נולד וחי באנגליה עד גיל 17 אבל אחר-כך חי בגרמניה, צרפת ועוד. ברוב הוויקיפדיות מקוטלג כמלחין אנגלי, כשבצרפתית צרפתי.
2. ↑  קנת וואלרי מקליש:מוזיקה קלאסית, מדריך למאזין, עמ' 197, הוצאת אחיאסף, 1994

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007283535605171
* BIBSYS: 2118305
* BNE: XX1316618
* BnF: cb13896698g (data)
* GND: 11948756X
* ICCU: UFIV138480
* ISNI: 0000 0000 8384 9376
* LCCN: n81127923
* MusicBrainz: 777583e5-7582-49c7-ad41-2679af41ef73
* NKC: mzk2010582534
* NLA: 35656305
* NLG: 218097
* NTA: 096940743
* RERO: 02-A003525384
* SNAC: w6697fxx
* SUDOC: 080163270
* Trove: 1029322
* VIAF: 56796826
* WorldCat: lccn-n81127923

 |