recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אריה** הוא כלי שיט קטן, דמוי טורפדו, שהיה בשלבי פיתוח בשנות ה-60 של המאה ה-20, והיה אמור להציג תפיסה מקורית.

פיתוח ה"אריה"
-------------

יוחאי בן-נון, בהיותו מפקד חיל הים, יזם פיתוח של כלי שיט מודרני קטן, דמוי טורפדו, שיהיה מונהג על ידי לוחם בודד. ה"אריה" תוכנן להיות בעל טווח שיט גדול, ומסוגל לפעול גם בתנאי ים קשים. ה"אריה" היה מבוסס על עיקרי ה"חזירים" וסירות הנפץ, שהיו בשימוש בשייטת 13, אולם נועד להיות משופר בהרבה. החידוש ב"אריה" היה שיוטו במצב של חצי צלילה: הגוף שקוע במים אולם המפעיל יושב בתא חיצוני מעל פני הים.
היתרון הברור הוא שהכלי נמוך וקשה לגילוי בעוד שהוא מופעל על ידי מנוע שרפה פנימית, מה שמגדיל במידה רבה את טווח פעולתו. אבי הרעיון היה פרופ' מרטין אבקוביץ, מהמחלקה להנדסה ימית במכון הטכנולוגי במסצ'וסטס (MIT) – שם השתלם בזמנו בן-נון.

עבודת התכנון החלה בשנת 1962, במסגרת פנימית. לאחר בניית אבטיפוס וניסויי ים מוצלחים, הוצג דגם ניסיוני ב-1965 לפני ראשי מערכת הביטחון. הוחלט בפורום זה להעביר את המיזם להמשך פיתוח ותכנון לתעשייה האווירית. עם פרישתו של בן-נון, שהיה היוזם והכוח המניע, מפיקוד על חיל הים, נעצר המיזם.

בשנת 1979 נכנס לשימוש דגם מתקדם של "חזיר" שנקרא "רם", ושימש להובלת לוחמים. שימוש מבצעי ראשון בדגם זה נעשה לשם טיבוע אוניית מחבלים בשם "טארק" במעגן צור, ב-26 באפריל 1979. לא נמסר עד כמה מבוסס ה"רם" על תכנון ה"אריה".

ראו גם
------

* אריה (מטוס) - פרויקט תכנון מטוס קרב על ידי התעשייה האווירית לישראל, שפיתוחו לא הושלם.

לקריאה נוספת
------------

* שיה בן-נון ודיתה גרי, (עורכות), **התקופה לקחה אותנו: יוחאי בן-נון- דיוקן**, תל אביב: משרד הביטחון, 2003, עמ' 120.
* שלמה אראל, **לפניך הים: סיפורו של ימאי, מפקד ולוחם**, תל אביב: משרד הביטחון, תשנ"ח.
* אבנר שור, אבירם הלוי, טל בשן, **האש והדממה, סיפורו של יוחאי בן-נון, מייסד שייטת 13**, בן שמן: כתר ספרים, 2017, עמ' 238–246.
* זאב אלמוג, **מפקד שייטת 13: הפלגות חיי**, 2 כרכים, מודיעין: כנרת, זמורה ביתן, 2014.

ביאורים
-------

1. ↑  כלי שיט דומים פועלים על מצברי חשמל. לאחר הפלגה קצרה על כלי השיט לחזור לבסיס-האם לטעון מחדש את המצברים. מגבלה דומה קיימת גם לגבי צוללת, שלאחר שיט תת-מימי קצר, חייבת לצוף ולהפעיל מנועי שרפה פנימית (הצורכים אוויר) על מנת לטעון את מצבריה. טכנולוגיית המצברים בתקופה הנידונה הייתה בראשיתה והמצברים היו כבדים, מסורבלים ובעלי קיבולת נמוכה, בניגוד למקובל כיום.

הערות שוליים
------------

1. ↑  זאב אלמוג, **מפקד שייטת 13 - הפלגות חיי**, כנרת, זמורה ביתן, 2014, עמ' 718.
2. ↑  זאב אלמוג, **מפקד שייטת 13 - הפלגות חיי**, כנרת, זמורה ביתן, 2014, עמ' 1080-1078.
**דייוויד לוין** (באנגלית: **David Levine**; ‏20 בדצמבר 1926 – 29 בדצמבר 2009) היה אמן, מאייר וקריקטוריסט אמריקאי. התפרסם בעיקר בשל הקריקטורות שלו ב-*The New York Review of Books*.

ג'ולס פייפר (אנ') כינה אותו "הקריקטוריסט הגדול ביותר במחצית השנייה של המאה ה-20".

ביוגרפיה
--------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

קריירה
------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
לוין קיווה לעבוד כצייר במשרה מלאה, אך נאלץ גם להתקיים על פרסומים של איורים כמו ה-Gasoline Retailer. על כל פנים הוא השאיר אחריו לא מעט ציורים, אם כי רבים מהם נהרסו בשריפה ב-1968. את ציוריו צבע בצבעי מים והם תיארו לרוב יצרני בגדים (עובדיו של אביו), ורוחצים בקוני איילנד. לוין יחד עם אהרון שיקלר הקים קבוצת ציור ב-1958 של אמנים שהתאספו למשך חמישים שנה לציור דוגמנאות. ב-2007 פורסם סיפור[דרושה הבהרה] דוקומנטרי על הקבוצה שנקרא "דיוקנאותיה של גברת" ("Portraits of a Lady") בעקבות יצירת דיוקנאות של שופטת בית המשפט העליון של ארצות הברית סנדרה דיי או'קונור.

במהלך עבודתו במגזין אסקווייר בשנות ה-60 התפתחו יכולותיו כקריקטוריסט פוליטי. יצירתו הראשונה עבור The New York Review of Books פורסמה ב-1963, מספר חודשים לאחר יציאת העיתון לאור לראשונה. לאחר מכן הוא צייר עבור כתב העת מעל 3,800 קריקטורות עט-דיו של ציירים, סופרים ופוליטיקאים מפורסמים. אולם רק כחצי מהקריקטורות שלו פורסמו ב-The New York Review of Books. אחרות התפרסמו באסווייר (מעל 1,000), בניו יורק טיימס, בוושינגטון פוסט, ברולינג סטון, בספורטס אילוסטרייטד, בניו יורק מגזין, בטיים מגזין, בניוזוויק, בניו יורקר ובאחרים.

שנותיו האחרונות ומותו
---------------------

ב-2006 לוין אובחן כסובל מניוון מקולרי מחלת עיניים שגורמת לעיוורון. באפריל 2007 הוא הפסיק ליצור קריקטורות חדשות וכתב העת The New York Review of Books המשיך לפרסם יצירות ישנות שלו.

ב-29 בדצמבר 2009, לוין מת בבית החולים הפרסביטריאני בניו יורק (אנ') בגיל 83, בעקבות סרטן הערמונית ומחלות נלוות. הותיר אחריו את אשתו השנייה קייתי הייס (Hayes) (אותה נשא לאישה ב-1996), שני ילדים, שני ילדים חורגים ונכדים.

ספריו
-----

* (1966). *The Man From M.A.L.I.C.E.* Clark, Irwin & Co. Ltd.
* (1969). *Pens and Needles*. Gambit, Inc.
* (1970). *No Known Survivors*. Gambit, Inc.
* (1978). *The Arts of David Levine*. Knoph.
* (2008). *American Presidents*. Eros Comix.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של דייוויד לוין
* גארי וילס (אנ')‏, על דוד לוין, באתר "The New York Review of Books"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007264557305171
* BnF: cb120320921 (data)
* CANTIC: a11855708
* CiNii: DA07798071
* GND: 118727923
* ISNI: 0000 0001 1493 5112
* LCCN: n50049109
* NTA: 068605668
* RKD: 49760
* SELIBR: 310691
* SNAC: w6xw5bx9
* SUDOC: 102397287
* Trove: 903948
* ULAN: 500032114
* VIAF: 72189003
* WorldCat: lccn-n50049109

 |
בתורת החבורות, **חבורה שלמה** היא חבורה שהמרכז שלה טריוויאלי, וכל אוטומורפיזם שלה הוא פנימי, כלומר, מן הצורה {\displaystyle \gamma \_{g}:x\mapsto gxg^{-1}} עבור איבר קבוע g בחבורה. אם G היא חבורה כזו, אז יש איזומורפיזם טבעי מ-G לחבורת האוטומורפיזמים שלה, {\displaystyle \operatorname {Aut} (G)}, המוגדר לפי {\displaystyle g\mapsto \gamma \_{g}}.

לדוגמה, החבורות הסימטריות S\_n הן שלמות לכל {\displaystyle n\neq 2,6}. אם S חבורה פשוטה לא אבלית סופית, אז {\displaystyle A=\operatorname {Aut} (S)} שלמה, כלומר {\displaystyle \operatorname {Aut} (\operatorname {Aut} (S))\cong \operatorname {Aut} (S)}. לפי משפט של Dyer-Formanek (1974), חבורת האוטומורפיזמים של חבורה חופשית לא אבלית מדרגה סופית היא שלמה.

התכונה החשובה ביותר של חבורות שלמות כרוכה בהתנהגות שלהן כתת-חבורות נורמליות בחבורות אחרות. אם K תת חבורה נורמלית של G, ו-K שלמה, אז K היא מרכיב ישר של G, כלומר, קיים פירוק של G כמכפלה ישרה {\displaystyle G\cong K\times H}. גם ההפך נכון: אם חבורה K אינה יכולה להופיע כתת-חבורה נורמלית של חבורה G בלי להיות מרכיב ישר שלה, אז היא שלמה.

ראו גם
------

* חבורת האוטומורפיזמים
**בל X-22** (באנגלית: **Bell X-22**) היה מטוס V/STOL (ריחוף והמראה/נחיתה אנכית) בעל ארבעה מדחפים בעלי יכולת לשנות את כיוונם. תפקידו של הX-22 היה לבחון בין היתר את יעילות ה-VTOL במטוסי תובלה כמו קודמו ההילר X-18, ויורשו הבל XV-15. אחת הדרישות שהיה על המטוס למלא הוא שמירה על מהירות של 525 קמ"ש (283 קשר) בטיסה אופקית.

תכנון ופיתוח
------------

ב-1962 הצי האמריקני הודיע על רצונו לרכוש שני אבות טיפוס של מטוס בעל יכולות VTOL שיונע באמצעות 4 מדחפים. חברת בל שהייתה בעלת ניסיון במטוסי VTOL ויכלה לספק דגם של המטוס המבוקש. ב-1964, אב הטיפוס, שכונה בחברת בל **מודל D2127**, הוזמן על ידי הצי וקיבל את השם X-22.

פרופלורים בעלי שלושה להבים הותקנו על כל אחת מארבע הכנפיים של המטוס. תמרון המטוס הושג על ידי הטיית המדחפים יחד עם שימוש בהגה הגובה והמאזנות שמוקמו בזרם הדחף של המדחפים.

היסטוריה מבצעית
---------------

טיסת הבכורה של אב הטיפוס בוצעה ב-17 במרץ 1966. בשונה ממטוסי VTOL שקדמו לו, שינוי המצב מריחוף לטיסה אופקית הצליח בצורה טובה.

בשל כישלון של רכיב כלשהו, שתואר על ידי טייס המבחן, סטנלי קאקול, כמרכיב היחיד שאינו מיותר בשרשרת הכוח, התרסק אב הטיפוס ב-8 באוגוסט 1966, טכנאים "הפשיטו" אותו על מנת שהחלקים שנלקחו ישמשו חלקי חילוף לאב הטיפוס השני. המטוס נשאר בשימוש כסימולטור למשך זמן מה.

הX-22 השני טס לראשונה ב-26 באוגוסט 1967. מוקדם יותר באותה שנה, הוא צויד במערכות בקרה משוכללות יותר מתוצרת המעבדה האווירנאוטית קורנל, אשר שיפרו את ביצועי המטוס. למרות שהX-22 נחשב למטוס הטוב ביותר מסוגו באותו זמן, תוכנית הפיתוח שלו בוטלה. המהירות המרבית שנדרשה, 525 קמ"ש, לא הושגה. אב הטיפוס השני הועבר למעבדות קורנל לבדיקות נוספות. הטיסה האחרונה התרחשה בשנת 1988.

המטוס מוצג כיום בIra G. Ross Aerospace Museum שבניו יורק.

ראו גם
------

* מטוסי ה-X
* בל-בואינג V-22

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בל X-22** בוויקישיתוף
* על הX-22 (באנגלית)

| מטוסי ה-X האמריקניים |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| X-1 • ‏X-2 • ‏X-3 • ‏X-4 • ‏X-5 • ‏X-6 • ‏X-7 • ‏X-8 • ‏X-9 • ‏X-10 • ‏X-11 • ‏X-12 • ‏X-13 • ‏X-14 • ‏X-15 • ‏X-16 • ‏X-17 • ‏X-18 • ‏X-19 • ‏X-20 • ‏X-21 • ‏X-22 • ‏X-23 • ‏X-24 • ‏X-25 • ‏X-26 • ‏X-27 • ‏X-28 • ‏X-29 • ‏X-30 • ‏X-31 • ‏X-32 • ‏X-33 • ‏X-34 • ‏X-35 • ‏X-36 • ‏X-37 • ‏X-38 • ‏X-39 • ‏X-40 • ‏X-41 • ‏X-42 • ‏X-43 • ‏X-44 • ‏X-45 • ‏X-46 • ‏X-47 • ‏X-48 • ‏X-49 • ‏X-50 • ‏X-51 • ‏X-53 • ‏X-54 • ‏X-55 • ‏X-56 |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007529629505171
* LCCN: sh85148723
* NARA: 10666013

 |
קהל גראנדה בבוקרשט, בית הכנסת הספרדי הגדול. הוקם בצורתו הראשונית בשנת 1819
 בית הכנסת הספרדי הגדול בבוקרשט, בינואר 1941, לאחר הריסתו במרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט
 שער הכניסה של בית העלמין הספרדי בבוקרשט
**הקהילה היהודית הספרדית בבוקרשט** נוסדה ב-1718
, אך נוכחותם של יהודים ספרדים בבוקרשט קודמת לכך וכבר ב-1496, רק ארבע שנים אחרי גירוש ספרד כבר מוזכרים במסמכים יהודים ספרדים בבוקרשט.

בית הכנסת הספרדי הקטן. קהל צ'יקו בבוקרשט, בשנת 1900
הקהילה היהודית הספרדית הגדולה ביותר ברומניה הייתה תמיד בבוקרשט וקהילה זו, לאחר שגדלה, שכרה לעצמה רב, שהיה מקובל גם על הקהילות הספרדיות האחרות ברומניה. היו תקופות בהן רב הקהילה הספרדית היה ממוצא אשכנזי, כמו במקרה של הרב יעקב נימירובר.

בתי הכנסת
---------

הרב אליעזר פאפו ודמשק אליעזר ארגנו מחדש, ב-1811, את חברה קדישא של הקהילה הספרדית בבוקרשט וקבעו לה תקנון חדש. אנשי חברה קדישא כינו עצמם בשם Hermanos (אחים). בני הקהילה החליפו הרבה מקומות תפילה עד שבשנים 1819 - 1820 בנו לעצמם את ההיכל הספרדי החדש, קהל גראנדה בבוקרשט ברחוב נגרו וודה מס' 12. בית כנסת גדול זה שופץ כמה פעמים, ב-1838, ב-1853, ב-1892 וב-1938. ב-1892 הובא מלייפציג עוגב גדול לניגון בבית הכנסת, בנוסף לשירת המקהלה המקומית.

בתוך הקהילה נוצרו מתחים בין השמרנים ובין המבקשים לחדש, לכן חלק מהקהילה הקים ב-1846 בית כנסת נוסף, קהל צ'יקו בבוקרשט, מכונה גם "קהל קדוש שלום", שנהרס והוקם מחדש במאי 1883. בעת מרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט נבזז ההיכל הגדול, קהל גראנדה ונשרף ובני הקהילה נאלצו להיסתפק בהיכל הקטן. ב-1955 פורק המבנה של ההיכל הגדול.

בתי העלמין
----------

על פי רישומים של יצחק באלי, שהיה מזכיר הקהילה היהודית הספרדית בבוקרשט, לקהילה היו תחילה שני בתי עלמין, האחד בכפר בודשט (Budeşti) והשני במקום בו יש כעת המפלים של גן צ'ישמיג'יו. בהמשך קנתה הקהילה קרקע ברחוב סבסטופול, שם היה בית העלמין היהודי סבסטופול בבוקרשט, שנסגר ב-1864. בימי שלטונו של יון אנטונסקו הופקע בית עלמין סבסטופול והיהודים אולצו להעביר את שרידי המתים למקום אחר. לאחר סגירת בית העלמין סבסטופול, הקהילה קנתה קרקע ופתחה את בית העלמין הספרדי של בוקרשט.

קישורים חיצוניים
----------------

* Evreii sefarzi (ברומנית)
* Bucureștiul sefard. O istorie de peste 500 de ani în 100 de imagini prezentată la Madrid (ברומנית) (בספרדית)
* Bucuresti, panorama sefarda/Bucharest a sephardic outlook (ברומנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Bucuresti, panorama sefarda/Bucharest a sephardic outlook, עמוד 3 (ברומנית)
2. ↑  Bucuresti, panorama sefarda/Bucharest a sephardic outlook, עמוד 1 (ברומנית)
3. ↑  Bucuresti, panorama sefarda/Bucharest a sephardic outlook, עמוד 7 (ברומנית)
**עאדל אִחסאן תוּרג'מאן** (1893 – 1917) היה יליד ירושלים, שהתפרסם כמחברו של יומן המתעד את שירותו הצבאי במפקדת צבא האימפריה העות'מאנית בירושלים בתקופת מלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה
--------

אחסאן תורג'מאן נולד בשנת 1893 בעיר העתיקה בירושלים לחסן בּכּ תורג'מאן ולאשתו השנייה נביהה אלח'חלילי. המשפחה התגוררה בשטח אל־חרם א־שריף (הר הבית), בכניסה לשער השלשלת. היה זה מבנה בן שלוש קומות. בילדותו זכה תורג'מאן לחינוך מוסלמי מסורתי. אולם, בשנת 1909 החל ללמוד במכללת אלדוסתוריה החילונית, שהייתה בניהול ח'ליל אֶפֶנדי סכּאכּיני. תורג'מן הפך מקורב לסכאכיני, ואף החל לכתוב בשנת 1913 יומן בהשראתו.

בנובמבר 1914 גויס אחסאן לצבא. הוא הוצב בדאהרייה ואחר כך בשכם. לאחר מכן הועבר, הודות לקשרי המשפחה, לשרת ב"מנזיל", מפקדת הצבא העות'מאני בירושלים, שמוקמה במתחם "נוטרדאם" הצרפתי. הוא היה כפוף לעלי רוּשֶן בֵּיי, שהיה מפקד הלוגיסטיקה הצבאית בחזית הדרומית. מלבד היותו מפקד המפקדה היווה רושן ביי את הסמכות הצבאית העליונה בארץ-ישראל הע'ותמנית באותה עת. תורג'מאן שירת כפקיד זוטר, שעיקר פעילותו היתה, כפי שהעיד ביומנו, "לשחק בשפמו". אחסאן נהרג, כנראה בידי קצין עות'מאני, לפני נסיגת הצבא מירושלים בשנת 1917.

יומנו של אחסאן תורג'מאן
-----------------------

אף על פי שתורג'מאן העיד כי כתב יומן מוקדם יותר, יומנו הנמצא כיום נכתב בין 28 במרץ 1915 ולבין אוגוסט 1916. הוא מתאר את חייו של תורג'מאן, תוך התייחסות למאורעות ההיסטוריים ולחיי התושבים בירושלים בתקופת המלחמה. הוא שמור באוסף הספרייה הלאומית בתוך אוסף "AP", שהוא אוסף ספרים שהוגדרו ב"רכוש נטוש". היומן צוין לראשונה בספרו של יהושע פורת – "צמיחת התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית" (1976) ולאחר מכן בספרו של עאדל מנאע "תולדות פלסטין בעידן העות'מאני, 1700–1918" (1999). ב-2005 נחקר היומן לראשונה על ידי אביגיל יעקבסון וסלים תמרי. הוא פורסם בתרגום לשפה האנגלית ב-2011 ובשנת 2018 ראה אור תרגום שלו לעברית.

ביבליוגרפיה
-----------

* סלים תמרי (עורך), **שנת הארבה: יומנו של החייל אחסאן אלתורג'מאן, פלסטיני בצבא העות'מאני, 1915–1916**, הוצאת מכון ון ליר בירושלים, ירושלים, 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007312548105171
* GND: 1089794371
* ISNI: 0000 0001 1486 5943
* LCCN: n2011009979
* SUDOC: 139169075
* VIAF: 167521250
* WorldCat (עם VIAF): 167521250

 |
**בכחוס** הוא ציור שמן של האמן האיטלקי קאראווג'ו משנת 1596 לערך. היצירה מוצגת בגלריה אופיצי בפירנצה.

ביצירה ניתן לראות את האל בכחוס השוכב וסביבו ענבים ועלי גפן, ועל שולחן אבן מולו צלחת פירות וקנקן יין אדום. בידו השמאלית בכחוס מחזיק ולכאורה מציע לצופה גביע מוזהב של יין.

היצירה צוירה זמן קצר לאחר שקאראווג'ו עבר לביתו של הפטרון הראשון שלו - הקרדינל דל מונטה, ומשקפת את תחומי העניין של חברי הקרדינל - ההומניזם והמסורת היוונית העתיקה.

הציור מציג בפועל נער שיכור הלובש סדין, וזה בניגוד למקובל באותה עת, של ציור אלים יווניים בצורה "מושלמת" של אנשים בוגרים. יש סברה כי הנער בציור הוא חברו של קאראווג'ו - מריו מיניטי.

הקנקן זכה להתעניינות רבה בשל העובדה שלאחר ניקוי הציור ניתן לראות עליו את ההשתקפות של האמן מצייר את התמונה. הפירות מייצגים את הגישה הנהנתנית המכונה "קרפה דיים" (Carpe diem) - "חייה את היום", בניגוד לציורי הממנטו מורי (Memento mori) - "זכור את יום המוות!".

חלק מהמלומדים סבורים שמאחר והדוגמן לא יכול היה להחזיק את ידו מושטת זמן ארוך מספיק על מנת שהוא יצויר, קאראווג'ו, בעת שצייר החזיק מולו מראה וצייר למעשה את ידו הימנית המשתקפת במראה (והיד השמאלית בתמונה היא למעשה יד ימנית).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בכחוס** בוויקישיתוף
* דיונים בתאוריות "הידע הסודי" - השימוש באמצעים אופטיים על ידי אמנים ובהם קאראווג'ו

| קאראווג'ו |
| --- |
| יצירותיו | ארוחת ערב באמאוס • בכחוס • בכחוס החולה • דוד עם ראשו של גוליית • הירונימוס הקדוש כותב • יהודית והולופרנס • מאסרו של ישו • מגדת העתידות • מדוזה • המדונה של עולי הרגל • המוזיקאים • המרמים במשחק הקלפים • נער עם סל פירות • נער הננשך על ידי לטאה • סלסלת פירות • עקדת יצחק • עריפת ראשו של יוחנן המטביל • שבעת מעשי החסד • שלומית עם ראש יוחנן המטביל (לונדון) |  |
| ראו גם | בארוק • גלריה בורגזה • גלריית אופיצי |
**חבורה מפותלת** (מאנגלית: Torsion Group) היא חבורה בה לכל איבר יש סדר סופי. כל חבורה סופית היא מפותלת, אך קיימות גם חבורות אינסופיות מפותלות. 

בעיית ברנסייד עוסקות בחבורות מפותלות נוצרות סופית. בעיות נוספות בנושא זה הן אודות מציאת חסמים לסדרים ולאקספוננט של חבורות מוכרות.

הגדרה
-----

חבורה G נקראת **מפותלת** אם אין לה איברים מסדר אינסופי. כלומר, לכל {\displaystyle g\in G} קיים n\in {\mathbb {N}} כך ש-{\displaystyle g^{n}=1\_{G}}.

עבור חבורה מפותלת, מגדירים את האקספוננט בתור הכפולה המשותפת המינימלית של סדרי האיברים בחבורה. האקספוננט יכול להיות אינסוף; במקרה והוא סופי, זהו המספר הנמוך ביותר d המקיים {\displaystyle g^{d}=1\_{G}} לכל {\displaystyle g\in G}.

לכל חבורה אבלית G, מגדירים את תת-החבורה המפותלת שלה, בתור תת-החבורה המכילה את כל האיברים מסדר סופי. חבורה היא חסרת פיתול אם תת-החבורה המפותלת שלה טריוויאלית.

דוגמאות
-------

* כל חבורה סופית היא מפותלת; האקספוננט שלה מחלק את סדר החבורה.
* חבורת המנה {\displaystyle \mathbb {Q} /\mathbb {Z} }.
* כל חבורת פרופר היא חבורת פיתול אינסופית.
* החבורה הדיהדרלית האינסופית.
* חבורת בראואר של כל שדה (ואפילו חוג קומוטטיבי) היא חבורת פיתול.

ראו גם
------

* אקספוננט של חבורה
* חבורה חסרת פיתול
*
בפונולוגיה, **אָלוֹפוֹן** (לפי הצעת האקדמיה ללשון העברית: **גוֹן הֶגְיָן**) הוא אחד ממספר צלילי-דיבור אפשריים שמשמשים להגיית פונמה אחת בשפה מסוימת. המונח בא מיוונית: ἄλλος – אחר ו-φωνή – קול, צליל. המונח נטבע על ידי הבלשן האמריקאי בנג'מין לי וורף.

למשל, בעברית אין הבדל בין ר' המבוצעת בקדמת הפה לבין ר' אחורית ושתיהן מייצגות את אותה הפונמה, כלומר, שתיהן אלופונים של אותה פונמה. לעומת זאת, בערבית אלה שתי פונמות שונות (ر, غ), וניתן למצוא זוגות מינימליים של מילים המבחינים ביניהן.

האלופון המסוים שנבחר במקרה מסוים הוא לרוב צפוי וניתן לניבוי מתוך ההקשר הפונמי. אלופונים כאלה מכונים **אלופונים מותנים** או **וריאנטים תלויי-מיקום** (positional variants). אבל קיימים גם אלופונים שאינם מותנים בסביבה הפונטית (אלא, למשל, במבטאו של הדובר), והם מכונים **וריאנטים חופשיים**. לדוגמה, יש המבטאים את הר' העברית כעיצור מכתשי, מקיש, כדוגמת הר' בשפה הספרדית, ויש המבטאים אותה כעיצור ענבלי, חוכך, קולי, כדוגמת הר' הצרפתית.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **רכז** |

* אלופון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| צלילי שפות העולם |
| --- |
| עיצורים |
| בסיסי החיתוך | אופני החיתוך |
| דו־שפתיים - שפתיים־שיניים - שיניים־שפתיים - לשוניים־שפתיים  שיניים - מכתשיים - בתר־מכתשיים - מכתשיים־חיכיים - כפופים  חיכיים - וילוניים - ענבליים - סדקיים - כיסוי־גרוניים - לועיים **בסיס חיתוך משני:** מלועלעים - מוולנים - מחונככים - משופתתים | **ריאתיים:** אפיים - סותמים - חוככים - מקורבים  מקישים - רוטטים - צידיים - מחוככים **לא ריאתיים**: מסודקים - מפונמים - מצוצים |
| תנועות |
| מיקום התנועות | גובה התנועות |
| אחוריות - כמעט־אחוריות - מרכזיות - כמעט־קדמיות - קדמיות | סגורות - כמעט־סגורות - חצי־סגורות - אמצעיות חצי־פתוחות - כמעט־פתוחות - פתוחות |
| **ראו גם**: **אלפבית פונטי בין־לאומי** - **פורמנט** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  גוֹן הֶגְיָן במילון תורת ההגה [בלשנות] (תשע"ה), באתר האקדמיה ללשון העברית
2. ↑  Lee, Penny (1996). *The Whorf Theory Complex — A Critical Reconstruction*. John Benjamins. pp. 46, 88

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4491201-8

 |
**בכחוס החולה** (באיטלקית: **Bacchino Malato**) הוא ציור שמן מסוג דיוקן עצמי של הצייר קאראווג'ו שצויר בין השנים 1592–1593. הדיוקן מוצג כיום בגלריה בורגזה שברומא ומכונה גם **דיוקן עצמי כבכחוס** (האל הרומי האחראי בין השאר על היין והגפן).

הציור צויר על ידי קאראווג'ו בשנותיו הראשונות לאחר הגעתו לרומא ממילאנו - בשנת 1592. באותה תקופה היה קאראווג'ו חולה מאוד, והיה מאושפז למעלה מחצי שנה בבית החולים סנטה מריה דלה קונסולאציונה, שם צייר קאראווג'ו מספר ציורים שלא נשמרו.

הדוגמן בציור הוא ידידו הטוב של קאראווג'יו - מריו מיניטי.

יצירה זו הגיעה לאוסף של ג'וזפה צֶ'זרי ונרכשה על ידי אספן האמנות הקרדינל שיפיונה בורגזה בשנת 1607 יחד עם **נער מקלף פרי** ו**נער עם סל פירות**.

ציור אוטוביוגרפי זה שימש את קאראווג'ו כפרסומת, המציגה את יכולתו לצייר הן טבע דומם, הן דיוקנאות והן ציורים של דמויות מיתולוגיות. זווית הראש של הדמות - 3/4 ממנה מופנה לצופה - אופיינית לציור מתקופת הרנסאנס, אולם ייחודה של התמונה בזווית הראש ובעווית בה היוצרת הרגשה של סבל.

ציור זה מושווה לרוב ל"נער עם סל פירות" בו מצבם של הפירות טוב יותר - דבר המעיד על מצבו הפיזי, הנפשי והכלכלי הטוב יותר של קאראווג'ו בעת ציירו את המאוחר מבין הציורים. ציור זה מזכיר גם את הנער ב"נער הננשך על ידי לטאה".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בכחוס החולה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בכחוס החולה

| קאראווג'ו |
| --- |
| יצירותיו | ארוחת ערב באמאוס • בכחוס • בכחוס החולה • דוד עם ראשו של גוליית • הירונימוס הקדוש כותב • יהודית והולופרנס • מאסרו של ישו • מגדת העתידות • מדוזה • המדונה של עולי הרגל • המוזיקאים • המרמים במשחק הקלפים • נער עם סל פירות • נער הננשך על ידי לטאה • סלסלת פירות • עקדת יצחק • עריפת ראשו של יוחנן המטביל • שבעת מעשי החסד • שלומית עם ראש יוחנן המטביל (לונדון) |  |
| ראו גם | בארוק • גלריה בורגזה • גלריית אופיצי |
**המאבק נגד תעשיית הצמר** הוא מאבק אידאולוגי שמניעות בעיקר תנועות שונות למען זכויות בעלי חיים.
צרכנים רבים ורשתות הלבשה רבות ברחבי העולם נמנעים מצריכה וייבוא צמר, בגלל טענות שהפקתו כרוכה בסבל גדול הנגרם לכבשים בעיקר בתעשיית הצמר האוסטרלי.

היסטוריה
--------

סרטון הסברה אליו התגייסה הזמרת פינק על תעשיית הצמר מטעם ארגון זכויות בעלי-החיים ששודר בתוכנית יומן חייתי, עורר הדים רבים בציבור, וביקורת על המיוסלינג, האלימות בהובלה, פשיטת העור, כריתת הגפיים והשחיטה שנעשים בהכרה מלאה
.

בנובמבר 2004 הכריזה התעשייה האוסטרלית על ביטול הדרגתי עד שנת 2010 של ניתוח המיולסינג (mulesing) – חיתוך עור "המכנסיים" של טלאים מגזע המרינו ללא משכך כאבים בתעשיית הצמר האוסטרלית, במטרה ליצור צלקת שאמורה למנוע מתקפות זבובים קטלניים מסוג flystrike הגורמים סבל רב לכבשים ויכולים אף לגרום למותם. האיסור הושג בעקבות קמפיין מוצלח של ארגון זכויות בעלי-החיים
.

בפברואר 2008 רשתות ההלבשה הגדולות בשוודיה, בגיבוי ממשלתי, הכריזו חרם על תעשיית הצמר האוסטרלי עקב התאכזרותה לכבשים.

זאת בעידודו של ענק ההלבשה השוודי H&M, שברשותו 1,500 חנויות ב-28 מדינות שונות, הודיע כי לא ירכוש עוד צמר אוסטרלי, ויתור אחר מקורות חלופיים לצמר, זאת עקב התאכזרותה של תעשיית הצמר האוסטרלית לכבשים ובפרט אכזריותו של מנהג ה-Mulesing שזכה לביקורת חריפה ברחבי העולם. ההחלטה התקבלה בעקבות תכתובת בין נציגי החברה לארגון ההגנה על זכויות בעלי החיים, הפועל לכינון חרם בינלאומי על מוצרי הצמר האוסטרלים
.

במרץ 2008, הורחב החרם האירופי על תעשיית הצמר האוסטרלית. רשתות הביגוד וההלבשה בדנמרק הודיעו אף הן כי יחלו להחרים את מוצרי הצמר האוסטרלים – נורווגיה היא המדינה הבאה השוקלת את החרם.
שר החקלאות של נורווגיה הודיע כי יחוקק חוק שימנע את מכירתו של צמר אוסטרלי שמקורו בכבשים שעברו תהליך מיולסינג. בכך תצטרף נורווגיה לשוודיה ולדנמרק, בהן הוטל חרם על מוצרי הצמר האוסטרלים בשל המנהג החל מפברואר 2008.

במקביל, מנכ"ל החברה הבריטית G.Modiano, הקונה השני בגודלו לצמר האוסטרלי ברחבי העולם, הודיע כי משלוחי הצמר האוסטרלי בהם מטפלת חברתו בוטלו במהלך 10 השבועות האחרונים, והזהיר כי אם לא תפעל הממשלה הפדרלית לפתרון המשבר לשביעות רצונה של תעשיית הביגוד, יעלה הדבר לאוסטרליה בתעשיית הצמר שלה, למילותיו
.

הדוגמנית והשחקנית האוסטרלית אנליז בראקנסיק התגייסה גם היא ב-2006 לקמפיין נגד תעשיית הצמר
.

הערות שוליים
------------

1. ↑  BBC NEWS | Programmes | Crossing Continents | Australia's bloody wool trade
2. ↑  פינק נגד תעשיית הצמר באתר התוכנית יומן חייתי
3. ↑  החרם הבינלאומי על תעשיית הצמר האוסטרלית
4. ↑  "ענק ההלבשה מחרים צמר אוסטרלי" באתר התיירות "אל אוסטרליה"
5. ↑  "שוודיה מחרימה את הצמר האוסטרלי" באתר התיירות "אל אוסטרליה"
6. ↑  "הורחב החרם האירופי על צמר אוסטרלי"
7. ↑  ארז ארליכמן, מתפשטים למען הכבשים, באתר ynet, 16 במרץ 2006
**אוניברסיטת קונסטנטינופול** (ביוונית: **Πανδιδακτήριον**, פאנדידקטריון; מילולית: "הוראה כוללת") הייתה מוסד להשכלה גבוהה שהתקיים באימפריה הביזנטית, בחסות קיסרית, משנת 425 ועד כיבוש קונסטנטינופול על ידי צבא האימפריה העות'מאנית ב-1453. מטרת המוסד הייתה הכשרת פקידים לבירוקרטיה האימפריאלית ואנשי מינהל חילוניים לכנסייה (עד 1204 המוסד לא היה מוסד דתי, לא לימד תאולוגיה ולא עסק בהכשרת כמורה).

תולדות האוניברסיטה
------------------

את האוניברסיטה יסד הקיסר תאודוסיוס השני כמוסד לימודי גבוה בבירת האימפריה, קונסטנטינופול. החברה הביזטית הייתה חברה בעלת רמה גבוהה של אוריינות, הן בקרב גברים והן בקרב נשים, והעריכה השכלה וידע, כמורשת יוון העתיקה. עוד לפני הקמת האוניברסיטה הממלכתית התקיימו בעיר לימודים ברמה גבוהה בבתי ספר עצמאיים וחלק המשיכו להתקיים גם במקביל אליה (בפרט בית הספר לפילוסופיה של המגנאורה (Μαγναύρα), בסמוך לכנסיית האגיה סופיה). עם הקמת האוניברסיטה היו בה 31 מסלולי לימוד במקצועות כגון משפטים, פילוסופיה, רפואה, אריתמטיקה, גאומטריה, אסטרונומיה, מוזיקה, רטוריקה ועוד. 15 מסלולים נלמדו ביוונית ו-16 בלטינית. לימודי הפילוסופיה במוסד שימרו למעשה את המסורת האפלטונית (והנאו-אפלטונית) והאריסטוטלית למשך אלף שנות ימי הביניים עד לרנסאנס. 

במשך השנים שקעה האוניברסיטה עד שב-1045 פתח קונסטנטינוס התשיעי מונומכוס, קיסר האימפריה הביזנטית מחדש את האוניברסיטה ובפרט ייסד את בית הספר למשפטים (Διδασκαλεῖον τῶν Νόμων), מאורע אשר מסמל את הפיכתו של מקצוע המשפט לתחום נפרד ועצמאי באימפריה, זניחה מסוימת של המשפט הרומי וחזרה מוחלטת אל אופיים של החוקים היוונים המסורתיים. בתקופה זו הונחו היסודות לתקופת הזוהר של המשפט הביזנטי, משפט אשר ישפיע רבות על המערב ובעיקר על איטליה בסוף ימיה של האימפריה.

בשנת 1204 נכבשה קונסטנטינופול על ידי הצלבנים הלטינים (קתולים) במסגרת מסע הצלב הרביעי, אשר הקימו את האימפריה הלטינית. האוניברסיטה שינתה את פניה והפכה למוסד בשירות הכנסייה, להכשרת כמורה ולימודי תאולוגיה. עם כיבוש קונסטנטינופול על ידי צבא האימפריה העות'מאנית ב-1453 באה האוניברסיטה אל קיצה. המלטותם של אנשי האוניברסיטה לכיוון איטליה עקב כך, יחד עם כתבי יד שהצליחו להציל מספרייתה, היו זרז להתפתחות הרנסאנס.

קישורים חיצוניים
----------------

* Demetrios Constantelos, The Formation of the Hellenic Christian Mind from his book: **Christian Hellenism. Essays and Studies in Continuity and Change Publishing** by Aristide D. Caratzas, New Rochelle, New York & Athens מסת"ב 0-89241-588-6
**ג'ו הק** (באנגלית: **Joe Heck**; נולד ב-30 באוקטובר 1961) הוא פוליטיקאי אמריקאי ובריגדיר גנרל בצבא ארצות הברית. כיהן כנציג מחוז מס' 3 של נבדה בבית הנבחרים של ארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

הק נולד בשכונת ג'מייקה בניו יורק. ב-1984 סיים תואר ראשון בלימודי בחינוך לבריאות באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה. ב-1988 סיים לימודי אוסטאופתיה בקולג' לרפואה אוסטאופתית בפילדלפיה. ב-1992 סיים התמחות ברפואת חירום במרכז הרפואי אלברט שוויצר בפילדלפיה. שימש חבר סגל באוניברסיטת טורו, בקולג' הקהילתי של דרום נבדה ובבית הספר לרפואה של אוניברסיטת נבדה בלאס וגאס. כמו כן שימש חבר סגל באוניברסיטת לובשי המדים במרילנד.

משנת 1991 הוא משתייך לכוחות המילואים של צבא ארצות הברית ומשרת כקצין בדרגת בריגדיר גנרל כמפקד כוח רפואי. הוא בוגר לימודי אסטרטגיה בקולג' המלחמה של צבא ארצות הברית ב-2006. נקרא לשירות פעיל מספר פעמים והוצב בין השאר כחלק מכוח האכיפה בבוסניה והרצגובינה ובעיראק. בנוסף הוא התנדב לאורך השנים בכוחות כיבוי האש, בצוותי אמבולנסים, צוותי סריקה, חילוץ והצלה וכרופא יחידת משטרה מיוחדת (SWAT). הוא בעלים של עסק בתחום שירותי הרפואה.

בשנים 2004 עד 2008 ייצג את המחוז החמישי של נבדה בסנאט המדינתי. בנובמבר 2010 נבחר לנציג המחוז השלישי של נבדה בבית הנבחרים של ארצות הברית, הוא ניצח בבחירות את חברת הקונגרס המכהנת מהמפלגה הדמוקרטית ברוב זעום. ב-2012 נבחר לכהונה נוספת ברוב של 50% מול 43%. הוא מכהן בבית הנבחרים בוועדת שירותי הביטחון וכיו"ר ועדת המשנה לאנשי כוחות הביטחון. כמו כן הוא חבר בוועדת החינוך והעבודה ובוועדת המודיעין. הוא חבר בין השאר בשדולת בית הנבחרים למען ישראל ובשדולת הרופאים.

ביולי 2015 הודיע כי בכוונתו להתמודד לבחירות לסנאט של ארצות הברית על המושב המתפנה של הארי ריד. בבחירות שנערכו בנובמבר 2016 הפסיד למועמדת המפלגה הדמוקרטית קתרין קורטז מסטו.

הק נשוי ואב לשלושה. הוא נוצרי קתולי באמונתו וחבר אגודת אבירי קולומבוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ו הק** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ג'ו הק (באנגלית)
* ג'ו הק, ברשת החברתית פייסבוק

* ג'ו הק, סרטונים בערוץ היוטיוב
* ג'ו הק באתר בית הנבחרים
* ג'ו הק באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* US Congress: H001055

 |
**Pump Up the Jam** הוא שיר של ההרכב הבלגי טכנוטרוניק. הוא יצא כסינגל ב-18 באוגוסט 1989 והיה להיט עולמי. הוא הגיע למקום הראשון בבלגיה, איסלנד, פורטוגל וספרד וזימבבואה. הוא גם הגיע למקום השני בבריטניה ב-1989 ובבילבורד הוט 100 בארצות הברית בתחילת 1990. השיר זכה מאוחר יותר לדרגת פלטינה משולשת. "Pump Up the Jam" תואר כמיזוג של אלמנטים של היפ הופ ודיפ האוס, כדוגמה מוקדמת לז'אנר ההיפ האוס, ונחשב לשיר ההאוס הראשון שהפך ללהיט בארצות הברית.

רקע
---

הסולנית של טכנוטרוניק, יא קיד קה, הייתה בתחילה בצל הדוגמנית הקונגולזית פלי קילינגי, המופיעה בקליפ של השיר והופיעה על עטיפת האלבום הראשון למטרות שיווק. יא קיד קה זכתה בסופו של דבר להכרה בסיבוב הופעות בארצות הברית ועל עטיפת אלבום חדשה שהציגה אותה במקום פלי קילינגי.

הצלחת השיר
----------

"Pump Up the Jam" זכה להצלחה במצעדים בכמה יבשות. הוא הגיע למקום הראשון בבלגיה, איסלנד, פורטוגל, ספרד וזימבבואה. בנוסף, הסינגל הגיע למקום השני באוסטריה, פינלנד, יוון, הולנד, שווייץ, בריטניה וגרמניה המערבית. במצעד הסינגלים הבריטי, הוא הגיע למקום השני בשבוע השישי שלו ב-1 באוקטובר 1989. באירופה הוט 100 הסינגל הגיע למקום השלישי באותו חודש. מחוץ לאירופה, "Pump Up the Jam" הגיע למקום הרביעי בקנדה, והגיע למקום הראשון במצעד RPM Dance/Urban. הוא גם הגיע למקום הראשון במצעד ה-Billboard Hot Dance Club Play ובמצעד Cash Box Pop Singles. במצעד הבילבורד הוט 100 הוא הגיע למקום השני, כאשר למקום הראשון הגיע השיר "How Am I Supposed to Live Without You" של מייקל בולטון. באוסטרליה ובניו זילנד, הסינגל הגיע למקום הרביעי. בשנת 2005, השיר עבר רמיקס על ידי המפיק DJ D.O.N.S, והגיע למקום הראשון במצעד הריקוד הבריטי. הגרדיאן הציגו את השיר ב-A history of modern music: Dance ב-2011. בשנת 2020, מגזין Slant דירג אותו במקום ה-40 ברשימת 100 שירי הריקוד הטובים ביותר בכל הזמנים.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Pump Up the Jam" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על הסינגל "Pump Up the Jam" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על היצירה "Pump Up the Jam" באתר Discogs
* סרטון השיר "Pump Up the Jam" באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  Owen, Frank (במרץ 1990). "Belgium in the House". *Spin*. **5** (12): 21. ISSN 0886-3032. `{{cite journal}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 8d7c9f67-63e3-4a1f-beeb-25dec30bce29
* MusicBrainz work: 46675c2c-7b64-3929-adc1-c7ce72615882

 |
יחיאל ברקוביץ'
**יחיאל מאיר ברקוביץ'** (תרט"ו, 1855 - כ"ב באב תרפ"ו, 2 באוגוסט 1926) היה ראש מתיישבי החורן, ממייסדי "האגודה של יהודי רומניה להתנחלות בארץ ישראל" וממקימי המושבה יבנאל.

תולדות חייו
-----------

נולד ביאשי שברומניה. בתקופה זו, מכיוון ששמות משפחה קבועים לא היו בשימוש, נקרא הבן על שמו הפרטי של אביו (ברקו גרוס) בשם המשפחה "בן ברקו" - ברקוביץ'.

למד בחדר ובישיבה עד גיל 17. נשא לאישה את טובה ברקוביץ' כשהייתה בת 14. הוא עסק במסחר כספק לצבא והצליח בעסקיו. מנעוריו היה חובב ציון. גידל את ילדיו בחינוך יהודי מסורתי.

בתרנ"ב (1892), בהיותו בן 37, ויתר על עסקיו וביקר בארץ ישראל. בשובו השתתף כציר בוועידה הציונית בגאלאץ, בה מסר את רשמיו ממסעו. לאחר הוועידה היה בין מייסדי "האגודה של יהודי רומניה להתנחלות בארץ ישראל", ובמסגרת זו נסע לצרפת להיפגש עם הברון אדמונד דה רוטשילד כדי לקדם את רכישת הקרקעות לקראת עלייה לארץ.

בתרנ"ו (1896) עלה לארץ, בראש הקבוצה הראשונה שהתיישבה בסאחם ג'ולן, באזור החורן (דרום סוריה). אשתו טובה ועשרת ילדיהם הצטרפו עם עוד 25 משפחות מאוחר יותר. לאחר שלוש שנות קשיי הסתגלות למקום, תנאי מחיה קשים, מחלות וגנבות מצד שכניהם הערבים, נאלצו המתיישבים לנטוש את המושבה בחיפזון ולעבור לראש פינה, בה ישבו למשך שנתיים. עם רכישת אדמות ימה, הוקמה המושבה יבנאל, ובה הקימו את ביתם אלו שנותרו ממתיישבי החורן.

ברקוביץ' היה איש ציבור וחבר ועד המושבה במשך שנים רבות. הוא נפטר בחיפה בתרפ"ו (1926) והובא לקבורה ביבנאל.

לקריאה נוספת
------------

* משפחת ברקוביץ': בדרך החורן ליבנאל (ערכה: הדסה שפיר), 1980

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "יחיאל ברקוביץ'", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 311
* סיפורו של דוד ברק, נכדו של יחיאל ברקוביץ, באתר שישי בגולן
* סיפורו של יחיאל ברקוביץ', באתר YBA מרכז ישיבות בני עקיבא
* האמת שהושתקה - רמת הגולן תמורת החורן והבעלות של ישראל, באתר של ד"ר גיא בכור, 29 בינואר 2012
**ג'וזף וינסנט לו טרוליו** (באנגלית: **Joe Vincent Lo Truglio**; נולד ב-2 בדצמבר 1970) הוא שחקן אמריקאי, קומיקאי, תסריטאי ומפיק. הוא מוכר בעיקר בזכות תפקידו כבלש צ'ארלס בויל בסדרה הקומית ברוקלין תשע תשע. בנוסף, השתתף בסדרה רינו 911! ובסרטי קולנוע.

ביוגרפיה
--------

לו טרוליו נולד בקווינס, ניו יורק ב-2 בדצמבר 1970 הוא גדל בפלורידה, ולמד באוניברסיטת ניו יורק.

חיים אישיים
-----------

לו טרוליו נשוי לשחקנית בת' דובר ויש להם בן.

קריירה
------

לו טרוליו כתב והשתתף בתוכנית המערכונים The State, ובהמשך כשחקן אורח בתוכניות טלוויזיה שונות במהלך שנות ה-90.

בשנת 2001 שיחק בסרט הקולנוע Wet Hot American Summer, ובשנת 2015 בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס, המבוססת על הסרט.

בהמשך, השתתף בסדרת הטלוויזיה רינו 911!, כמו גם בסרט הקולנוע של סדרה זו - רינו 911!: מיאמי, דיבב במשחקי וידאו (כגון ב-Grand Theft Auto: סיפורי ליברטי סיטי ובפרסומות טלוויזיה. הוא השתתף גם בסרטים נוספים (כולל בסרטו של ג'אד אפטאו, סופרבאד).

משנת 2013 משתתף לו טרוליו בסדרה הקומית ברוקלין תשע תשע, לצדם של אנדי סמברג ואנדרה בראואר.

בשנת 2014 השתתף בסרט "בנוגע לאתמול בלילה, לצד קווין הארט. בשנת 2015 שיחק בסרטו של טרנס מאליק "אביר הגביעים", דרמה בכיכובם של כריסטיאן בייל ונטלי פורטמן.

בשנת 2020 גילם את התובע הכללי של ארצות הברית ג'ף סשנס במיני-סדרת הטלוויזיה "חוק קומי" של רשת שואוטיים, שמבוססת על הספר של ג'יימס קומי מ-2018.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ו לו טרוליו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ג'ו לו טרוליו (באנגלית)
* ג'ו לו טרוליו, ברשת החברתית אינסטגרם

* ג'ו לו טרוליו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* ג'ו לו טרוליו, באתר AllMovie (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  21/06/2012 16:04 Updated: 21/06/2012 16:09 (2012-06-21). "Wanderlust's Joe Le Truglio: 'It's Always Fun To Run Naked'". Huffingtonpost.co.uk. נבדק ב-2012-07-31.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb170775777 (data)
* ISNI: 0000 0001 1914 6198
* LCCN: no2011054526
* SUDOC: 23264845X
* VIAF: 170317757
* WorldCat: lccn-no2011054526

 |
**כבריאס** (ביוונית: Χαβρίας, בלטינית: **Chabrias**;‏ 429-356 לפנה"ס בקירוב) היה מצביא אתונאי מהולל בן המאה ה-4 לפנה"ס. ב-388 לפנה"ס הוא ניצח באייגינה צבא משותף לספרטנים ולאייגינים בפיקודו של גורגופאס. אחר כך פיקד על הצי המלחמתי שנשלח לסייע לאוואגורס, מלך קפריסין, במלחמתו נגד הפרסים.

ב-378 לפנה"ס, לאחר שכרתה אתונה ברית עם תבאי כנגד ספרטה, הדף כבריאס בהצלחה את כוחותיו הרבים יותר של אגסילאוס השני ליד תבאי. כשהסתערו לעברו חייליו של אגסילאוס, הורה כבריאס לאנשיו להישאר על עומדם ולא לתקוף, כשחודי כידוניהם פונים מעלה ולא לעבר האויבים ומגיניהם שעונים על ברכם השמאלית ולא נשענים על כתפם. החיילים השכירים שבפיקודו נשמעו מיד לפקודתו ללא כל היסוס, ולאחר מכן ביצעו עמיתיהם, לוחמי הגדוד הקדוש של תבאי בפיקודו של גורגידאס. "הפגנת בוז" זו עצרה על פי המסופר את התקדמותם של החיילים הספרטנים, וזמן קצר לאחר מכן אגסילאוס נסוג.

ב-376 לפנה"ס נחל כבריאס ניצחון מכריע על הצי הספרטני בקרב ליד נקסוס, אך למרות שיכול היה להשמיד את הצי הספרטני, השתהה כדי לאסוף את גופות החללים של ציו בזוכרו את גורל המצביאים האתונאים לאחר קרב ארגינוסאי. מאוחר יותר, כאשר עברו האתונאים לצד הספרטנים, הדף את צבא אפמינונדס למרגלות חומות קורינתוס.

ב-366 הואשם יחד עם קליסטרטוס בבגידה, משום שיעץ להסגיר את אורופוס לידי התבאנים. הוא זוכה מאשמה זו, וזמן קצר אחר כך קיבל על עצמו לשמש כמצביא בשירותו של טאוס מלך מצרים, שהתגונן מפני כיבושה מחדש של ממלכתו על ידי הפרסים. כשפרצה מלחמת בעלות הברית (357 לפנה"ס), פיקד כבריאס יחד עם כארס על הצי האתונאי. הוא נהרג בהתקפה על כיוס.

מקורות
------

* Anderson, J. K. (1963). "The Statue of Chabrias". *American Journal of Archaeology* 67 (4): 411–413.
* Bianco, Elisabetta (2000). "Chabrias Atheniensis". *Rivista Storica dell’ Antichità* 30: 47–72.
* Burnett, Anne Pippin and Edmonson, Collin N. (1961). "The Chabrias monument in the Athenian Agora". *Hesperia* 30 (1): 74–91.
* Pritchett, W. Kendrick (1974). *The Greek State at War*. London, University of California Press. pp. 72–77.

קישורים חיצוניים
----------------

* כבריאס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mark H. Munn (1993). *The Defense of Attica: The Dema Wall and the Boiotian War of 378-375 B.C.*. University of California Press.

ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהמהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, הנמצאת כיום בנחלת הכלל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 105279999X
* SUDOC: 083365400
* VIAF: 194971123
* WorldCat: viaf-194971123

 |
כבש נגיש למשתמשי כיסאות גלגלים לצד מדרגות באגף הנוער של מוזיאון ישראל.
כבש נגיש בכניסה לקרון רכבת בהולנד.
הנשיא טראמפ ליד כבש המטוס בביקורו בישראל.
**כֶּבֶשׁ** או **רמפה** (מאנגלית: **Ramp**) הוא מדרון משופע המשמש כאמצעי מעבר ממפלס אחד למשנהו.

בניגוד למדרגות, אמצעי זה שמיש לאנשים הדוחפים עגלות ורוכבים על כלי תחבורה קלים כמו אופניים. כאשר הכבש עומד בדרישות מסוימות, הוא נגיש למשתמשי כיסאות גלגלים.

כבש ש**אינו** נגיש למשתמשי כיסאות גלגלים עשוי לתפוס שטח רצפה דומה לזה של גרם מדרגות או להשתלב בקלות בגרם מדרגות כזה. אולם כבש נגישות חייב להיות בשיפוע מרבי של שמונה מעלות, ולכן הוא מתפרש על שטח רצפה גדול בהרבה מזה של גרם מדרגות. מעבר לכך, כבש כזה צריך להיות רחב דיו עבור כיסאות גלגלים, ואם הוא ארוך, הוא חייב לכלול מקומות בהם שני משתמשי כיסאות גלגלים יכולים לחלוף זה על פני זה ולשלב בתוכו משטחים ישרים בהם משתמשי כיסא גלגלים ידני יכולים לנוח.

בשל שטח הרצפה הגדול שתופס כבש הנגישות, בתוך בניינים ובמקומות רבים מחוצה להם אין לו מקום, ובמקומו מותקנים מעלית או מעלון. חסרונם של אלו על פני כבש הוא הצורך שלהם בתחזוקה שוטפת ואי-יכולתם לעבוד בהפסקות חשמל, ובחלק מהמקרים גם בשעות חירום.

בתעופה מקובל הביטוי **כבש המטוס** שהוא המדרגות שמחברים אל דלת המטוס, והמאפשרים לנוסעים לרדת. בביקורי מנהיגים, מקובל להתחיל את טקסי קבלת הפנים כאשר האורח מגיח מהמטוס אל כבש המטוס ומתחיל לרדת בו.

ראו גם
------

* כבש (מזבח)
* מישור משופע

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **רמפה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **כבש למשתמשי כיסאות גלגלים** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 00569286

 |
**יחיאל אבן צור** (נולד ב-5 בפברואר 1962) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי. אבן צור מזוהה בעיקר עם קבוצת בית"ר תל אביב, בה שיחק במשך רוב הקריירה שלו. היה ידוע בכינויו "אבן".

קריירה
------

אבן-צור נולד בעיר מקנס שבמרוקו. כשהיה בן שנתיים עלה עם משפחתו לישראל, והם השתכנו בעיר רמלה. הוא החל את קריירת הכדורגל בקבוצת הנוער של נוה-דוד רמלה. לאחר מכן שיחק בבוגרים בהפועל מרמורק ובבית"ר רמלה.

ב-1984 לאחר פרשת קובלנץ שגרמה למכבי תל אביב לאבד את השחקנים, מאיר חנוכה שירד מישראל וחי קרייס שהורחק לתקופה ארוכה, החליט מאמנה יצחק שניאור להביא לקבוצה את המגן אבן-צור מבית"ר רמלה, שהיה אז שחקן לא מוכר. במכבי תל אביב התפרסם אבן-צור עקב משחקו האגרסיבי, שגרם לו לצבור כרטיסים צהובים רבים יחסית לכמות משחקיו, ובשל כך כונה "אבן". במכבי תל אביב ספג אבן צור כרטיס אדום אחד אחרי ביצוע עבירה קשה ויוצאת דופן הזכורה לאוהדי הכדורגל ותקשורת הכדורגל שנים רבות לאחר מכן, שביצע נגד שחקנה של מכבי נתניה, יגאל מנחם במהלך משחק הליגה נגדם.

לאחר מכן החליט מאמנה של בית"ר תל אביב דוד לויאן, להביא אותו לקבוצה ששחקה בליגה הארצית בעונת 1985/1986. איתה הצליח אבן-צור לעלות לליגה הלאומית, ושם שיחק עד 1991. לאחר מכן שיחק עוד עונה בהפועל באר יעקב, עד שפרש מכדורגל בשנת 1992 בגיל 29 בלבד, עקב בעיות בגב.

חיים אישיים
-----------

אבן צור מתגורר בבאר יעקב. הוא גרוש ואב לשני ילדים.

לאחר פרישתו מהכדורגל, נהיה אבן-צור נהג מונית. כיום עובד כפקח בעיריית תל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל השחקן, באתר מכביפדיה
* אבן צור יחיאל, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  אשר גולדברג‏, "הייתה לי מוטיבציית יתר, החמצן לא נכנס לי למוח", באתר וואלה!‏, 3 במרץ 2023
2. ↑  אבן על אבן, כתבתו של משה גורלי על אבן-צור, עיתון מעריב, 22 דצמבר 1988
3. 1 2 3  אשר גולדברג, "הכסאח של סכנין זה גועל נפש, אין היגיון בשיגעון שלהם", באתר הארץ, 6 בפברואר 2005
4. ↑  "שוב פעם מוטי", בכתבה: "יחיאל אבן צור, המשחק כיום בהפועל באר-יעקב, חזר אתמול לכותרות....", מאת אייל לוי, עיתון מעריב, 17 בינואר 1991
5. ↑  שחר פרנהיימר‏, היה חם ומגניב עם אבן צור, באתר וואלה!‏, 28 בינואר 2005
**הנס המלכותי של ניו זילנד** הידוע גם כ**דגל המלכה האישי לניו זילנד** הוא דגלה האישי של המלכה אליזבת השנייה בתפקידה כמלכת ניו זילנד. הדגל אושר לשימוש בשנת 1962 לשימושה הבלעדי של המלכה בביקוריה בניו זילנד או כאשר היא משמשת כראש המדינה באירועים מחוץ לממלכה. לנציגה של המלכה במדינה, המושל הכללי של ניו זילנד, יש דגל משלו.

ב-11 באוקטובר 1962 הודיעה המלכה על אימוצו של דגל אישי מיוחד למטרות ביקורה בניו זילנד בין ה-6-8 בפברואר 1963 ולשימוש לאחר מכן. מאז, הדגל מונף על כל בניין שבו מתאכסנת המלכה, ועל כל ספינה אשר מפליגה במימיה של ניו זילנד כאשר היא על סיפונה. כמו כן מונף הדגל כאשר המלכה משתתפת באירוע ציבורי או ממלכתי ובמצעדים צבאיים כאשר המלכה נוכחת. המקרה היחידי שבו יונף הדגל בהיעדרה של המלכה הוא לכבוד יום הולדתה הרשמי של המלכה.

כאשר הדגל מונף לצידו של דגל ניו זילנד, דגלה האישי של המלכה יונף בעמדת הכבוד.

תיאור הדגל
----------

הדגל הוא כרזה של שלט האצולה של ניו זילנד מושחת על ידי דגל המלכה אליזבת השנייה. הדגל מחולק לארבעה רבעים: הרבע הראשון כולל ארבעה כוכבים אדומים על רקע כחול כיצוגה של מערכת הכוכבים הצלב הדרומי (כפי שמוצג על הדגל הלאומי); השני, גיזת זהב על רקע אדום; השלישי, שני פטישי זהב מוצלבים על רקע כחול והרבע הרביעי מציג אלומת חיטה זהובה על רקע אדום.

במרכז הדגל עוברת רצועה לבנה המציגה שלוש ספינות, במרכז (ומעל הספינה האמצעית) מופיע חותם דגל המלכה אליזבת השנייה: רונדל בצבע כחול כהה, במרכזו האות הרומאית **"E"**, מעליה הכתר המלכותי ומסביבם זר של ורדים כולם בצבע זהב.

ראו גם
------

* דגל המלכה אליזבת השנייה
* סמל ניו זילנד
* דגל המושל הכללי של ניו זילנד

קישורים חיצוניים
----------------

* הנס המלכותי של ניו זילנד באתר דגלי העולם (באנגלית)
* "סמלים וטקסים". ארמון בקינגהאם. נבדק ב-2006-07-23.
* "הנס המלכותי של ניו זילנד". האנציקלופדיה של ניו זילנד (1966). נבדק ב-2006-07-23.
* "דגלים ניו זילנדיים אחרים". משרד התרבות והמסורת (ניו זילנד). נבדק ב-2006-07-24.

| דגלי ניו זילנד |
| --- |
| ניו זילנד | דגל ניו זילנד |  |
| דגלים אישיים | הנס המלכותי • דגל המושל הכללי |
| מדינות תלויות | איי קוק • טוקלאו • ניואה |
| נסים | הנס האדום • הנס הלבן • חיל האוויר המלכותי • התעופה האזרחית |
| היסטוריים | דגל השבטים המאוחדים |

| הנס המלכותי של המלכה אליזבת השנייה |
| --- |
| נוכחיים |  אוסטרליה •  קנדה •  ג'מייקה •  ניו זילנד • / הממלכה המאוחדת ( סקוטלנד) | הדגל האישי של אליזבת השנייה |
| שאינם בשימוש |  מלטה (1967–1974) •  מאוריציוס (1968–1992) •  סיירה לאון (1961–1971) •  טרינידד וטובגו (1966–1976) •  ברבדוס |
| דגל אישי |  הדגל האישי |
הרב **אברהם בן מרדכי גאלאנטי** היה מקובל איטלקי. נולד ברומא בתחילת המאה ה-16 ונפטר בשנת 1560.

קורות חיים
----------

הרב גאלאנטי עלה לצפת ונהיה מתלמידיו של הרמ"ק.

כמו אביו מרדכי ואחיו המבוגר ממנו, הרב משה גאלאנטי, חי חיי סגפנות וקדושה. על פי מסורת שמופיעה בספר שם הגדולים, לאור עושרו הוא הקים אנדרטה על קברו של רשב"י שעודנה עומדת כיום.

כתביו
-----

קינת סתרים (נקרא גם קול בוכים) - פירוש קבלי על מגילת איכה. נערך על ידי בנו שמואל תחת אסופה בשם קול בוכים והודפס בוונציה בשנת 1589.

ירח יקר - פירוש על ספר הזוהר. רבי אברהם אזולאי כתב ביאור וקיצור של הספר.

אגן הסהר- חידושים על ספר עץ חיים של האר'י.

זכות אבות - פירוש על מסכת אבות.

לקריאה נוספת
------------

* נתן שור **תולדות צפת**
* אברהם דוד - **עלייה והתיישבות בארץ ישראל במאה ה-טז**, עמוד 152

קישורים חיצוניים
----------------

* **קול בוכים**, באתר היברובוקס
* על הרב אברהם גלאנטי באתר דעת
* אברהם בן מרדכי גלנטי (נפטר 1560), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  יוסף הקר, **מחקרים בתולדות ארץ ישראל ויישובה היהודי**
2. ↑  אברהם דוד, **עלייה והתיישבות בארץ ישראל במאה ה-טז**

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007307495005171
* LCCN: nr95042932
* VIAF: 255644890
* WorldCat: lccn-nr95042932

 |
**אפעה מצרי** (שם מדעי: *Echis pyramidum*) הוא מין של נחש ארסי בסוג אפעה ממשפחת הצפעיים הנפוץ בעיקר בצפון מזרח אפריקה, אך גם בחצי האי ערב.

תיאור
-----

אורכו נע בין 30-60 ס"מ כאשר אורכו המרבי יכול להגיע ל-85 ס"מ. הזכרים גדולים מן הנקבות.

צבעם נע בין אפור, ירוק זית ל-אדמדם, חום. הגוף דק ולאורכו מופיעות נקודות בהירות.

הראש נבדל מהגוף ובעל עיניים גדולות יחסית.

תפוצה
-----

האפעה המצרי נפוץ בצפון מצרים, מרכז סודאן, אריתריאה, אתיופיה, קניה וסומליה באפריקה ובמדינות חצי האי ערב הוא נפוץ בערב הסעודית, תימן ועומאן.

ארס ותזונה
----------

האפעה המצרי הוא נחש לילי. הוא ניזון מלטאות, יונקים קטנים ומציפורים קטנות.

ארסו רעיל ביותר ומכיל מרכיבים המו-טוקסינים (הרעלת דם) חזקים מאוד, ורכיבים נוירו-טוקסינים (רעלן עצבים), שחלשים יחסית.

לאחר הכשה, בתוך שעה עד 6 שעות, האזור שנפגע מתחיל לדמם בלי הפסקה, להתנפח מאוד ונקרוזה עלולה להתפתח. ללא טיפול בנסיוב, רוב המקרים מסתיימים במוות.

אין נסיוב ייחודי למין זה, אולם הנסיוב המשמש מפני מיני אפעה אחרים יעיל כנגד ארסו.

תת-מינים
--------

למין שלושה תת-מינים:

* *E. p. aliaborri* - נפוץ בצפון קניה
* *E. p. leakeyi* - נפוץ בצפון-מערב ודרום-מערב קניה
* *E. p. pyramidum* - נפוץ בשאר האזורים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אפעה מצרי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  אפעה מצרי באתר הרשימה האדומה של IUCN
**הדריך את מנוחתו** (או: **הפר את מנוחתו**) הוא ביטוי שמשמעו המקובל הוא הטריד את מנוחתו. מקור המילה "הדריך" במובן זה של הביטוי הוא מהמילה השאולה "דרוך" במשמעות של מתוח ומוכן לפעולה.

מקור הביטוי
-----------

מקור ההשראה לביטוי הוא בתנ"ך בפסוק (שופטים כ, מג). הפסוק מדבר על רדיפת בני בנימין וכותב: "כִּתְּרוּ אֶת בִּנְיָמִן, הִרְדִיפֻהוּ; **מְנוּחָה, הִדְרִיכֻהוּ**; עַד נֹכַח הַגִּבְעָה מִמִּזְרַח שָׁמֶשׁ". הכוונה בפסוק, לפי הפרשנים וכך גם לפי הטעמים היא שכיתרו את בנימין וצעקו זה לזה רדפוהו, כשהשיגו את בנימין במקום מנוחתו צעקו שוב "רמסוהו". משמעות המילה "הדריכוהו", בפסוק, היא א"כ כפשוטה מלשון דריכה ורמיסה.

לכאורה אין לפרש את המילה "הדריך" בביטוי הדריך את מנוחתו, מלשון רמיסה, כבפסוק, והכוונה שדרך על מנוחתו - רמס את מנוחתו, כי אז היה צריך לומר: הדריך **על** מנוחתו. מאידך, יש אפשרות שהביטוי השתרש על סמך הפסוק, כשלמילה הדריך ניתנה משמעות מילולית ישירה של "רמס" ומאחר ו"רמס **את** מנוחתו", נכון תחבירית, השתרש "הדריך **את** מנוחתו" על סמך הדמיון בין המילה "דרך" למילה "רמס". אך, כפי הנראה, מילון אבן שושן, שולל זאת, ומקור המילה "הדריך" לתאר הטרדת מנוחה הוא במילה "דרוך" במובן של מתוח ומוכן לפעולה. מובן זה של דרוך, הוא שאול ומקורו מהנוהג שהיה מקובל לדרוך על קצה החוט של הקשת כדי למתוח אותו. אדם דרוך נמצא בסיטואציה מנוגדת לאדם נח, ולפי זה הדריך את מנוחתו היינו הפך את מנוחתו לדריכות ומוכנות לפעולה ותגובה.

פירוש אפשרי נוסף לפסוק המקור הוא כי "מנוחה" היא מקום (אולי "מנחת", היא מלחה), ולכן הפשט של "מנוחה הדריכֻהו" עשוי להיות - "במנוחה השיגוהו".

תחביר
-----

במשמעות המקובלת של הביטוי, הטריד את מנוחתו, יש שגיאה תחבירית מסוימת בביטוי בגלל שהמילה "הדריך" היא במשקל הפעיל, משקל שאינו מתאים לפירוש המכוון של הביטוי. תחבירית נכון יותר המשקל פעל והיה צריך לומר **דרך** את מנוחתו. בנוסף לפי כוונת המילה הדריך, הרי שצריך לומר הדריך את **הנח**, כשהנשוא הוא האדם הנח, ולא את **מנוחתו**. כי הרי המנוחה מנוגדת לדריכות, כך שאי אפשר לומר שמנוחה מודרכת, אלא שהאדם הנח הודרך (=נהיה דרוך) ולפיכך מנוחתו הוטרדה. הביטוי משתמש ב"מנוחה" כנשוא בגלל התוצאה הישירה של דריכות האדם, והיא הפרעת מנוחתו.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **הדריך את מנוחתו** |

* הדריך מנוחתו באתר תפוז
**הֶרְמַן אֲלֶכְּסַנְדֶר פוֹן קַיזֶרְלִינְג** (בגרמנית: **Hermann Alexander Graf von Keyserling**‏; 20 ביולי 1880 – 26 באפריל 1946) היה פילוסוף גרמני-בלטי ממשפחת קייסרלינגק. סבו, אלכסנדר פון קייזרלינג (אנ'), היה גאולוג בולט של האימפריה הרוסית.

ביוגרפיה
--------

קייזרלינג נולד למשפחת אצולה עשירה באחוזת קנו (אנ'), בפלך ליבוניה (אנ'), האימפריה הרוסית, כיום באסטוניה. לאחר השכלתו באוניברסיטאות טרטו, היידלברג ווינה. בווינה התיידד עם הסופר האנטישמי יוסטון סטיוארט צ'מברלין, שבהשפעתו פנה לפילוסופיה. בשנים 1911–1912 יצא לטיול מסביב לעולם, שאחר-כך פרסם את רשמיו ממנו בספר "יומן מסע של פילוסוף" (Reisetagebuch eines Philosophen). הוא נישא למריה גודלה פון ביסמרק-שונהאוזן, נכדתו של אוטו פון ביסמרק. בנו ארנולד קייזרלינג (אנ') הלך בעקבות אביו והפך לפילוסוף בעל שם.

הרמן קייזרלינג התעניין במדעי הטבע ובפילוסופיה, ולפני מלחמת העולם הראשונה הוא נודע הן כסטודנט לגאולוגיה והן כמסאי פופולרי. המהפכה הרוסית שללה ממנו את אחוזתו בליבוניה, ועם שרידי הונו הקים את ה-"Schule der Weisheit" ("בית הספר לחוכמה") וה-Gesellschaft für Freie Philosophie (אגודה לפילוסופיה חופשית) בדרמשטאדט. המטרה של בית ספר זה הייתה להביא לכיוון מחדש אינטלקטואלי של גרמניה.

הוא היה הראשון שהשתמש במונח עקרון הפיהרר. אחת הטענות המרכזיות של קייזרלינג הייתה ש"יחידים מחוננים" מסוימים "נולדו לשלוט" על בסיס הדרוויניזם החברתי.

אף שלא היה פציפיסט תאורטי, קייזרלינג האמין שהמדיניות הגרמנית הישנה של המיליטריזם מתה לנצח ושהתקווה היחידה של גרמניה טמונה באימוץ עקרונות בינלאומיים ודמוקרטיים.

משנת 1931 עסק קייזרלינג בפומבי בעליית הנאציזם. הוא תיאר זאת כאי-רציונליזם שחייב להוביל לאסון והסיק: "נאציונל-סוציאליזם [...] אסור לעולם שישיג מנהיגות כמפלגה". עם זאת, הוא ניסה למצוא היבטים חיוביים בנציונל-סוציאליזם. הוא הותקף באלימות בעיתונות הנציונל-סוציאליסטית. לאחר עליית הנאצים לשלטון, נאסר עליו לדבר. הוא גם לא היה מסוגל לפרסם זמן מה בגרמניה ולא הורשה עוד לנסוע מחוץ למדינה. עם זאת, בגלל המוניטין שלו מחוץ למדינה, הוסרו הגבלות אלו זמנית.

הוא מת באינסברוק באוסטריה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרמן פון קייזרלינג** בוויקישיתוף
* הרמן פון קייזרלינג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* הרמן פון קייזרלינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

* "Keyserling\_H". *Universitäts- und Landesbibliothek – TU Darmstadt* (בגרמנית).
* Count Hermann Keyserling at www.schoolofwisdom.com
* Schule der Weisheit at schuledesrades.org (German online Books)
* THE WEBSITE OF Stammbaum der Grafen und Barone Keyserlingk at www.keyserlingk.info


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007263614005171
* BIBSYS: 90212427
* BNE: XX1207143
* BnF: cb11909685w (data)
* CANTIC: a10200563
* GND: 118722158
* ICCU: SBLV245769
* ISNI: 0000 0001 2127 229X
* LCCN: n84022989
* LNB: 000043348
* MusicBrainz: f0d0cbb4-e8c5-4424-a34e-1a8f42aed2c5
* NDL: 00539686
* NKC: skuk0003386
* NLG: 144160
* NLP: A16175384
* NTA: 070616159
* SNAC: w6gt5kk0
* SUDOC: 026948761
* Trove: 155294
* VcBA: 495/130516
* VIAF: 34458713
* WorldCat: lccn-n84022989

 |