כרזה להצגה על פי הספר**בוג ז'רגל** (בצרפתית: **Bug Jargal**) הוא ספר מאת הסופר הצרפתי ויקטור הוגו. הספר מתרחש במושבה הצרפתית באי האיטי סן-דומנג ((אנ')) בזמן מרד העבדים שם. גיבור הסיפור הוא בוג ז'רגל, אחד ממנהיגי העבדים. בוג ז'רגל היה הספר השני שוויקטור הוגו הוציא לאור (לאחר האן מאיסלנד).

רקע
---

ב-1758 החלו בעלי האדמות הלבנים בהאיטי להטיל מגבלות על קבוצות האוכלוסייה האחרות, מה שהוביל ליצירתן של קאסטות. בראש הפירמידה ניצבו הלבנים; תחתם ה"שחורים החופשיים" (בעיקר מולאטים), שזכו להשכלה ולמידה מסוימת של חירויות, ובדרך כלל מילאו תפקידי מנהלה או שירתו בצבא; בתחתית הפירמידה היו העבדים השחורים.

למהפכה הצרפתית הייתה השפעה מכרעת על ההיסטוריה של המושבה. האוכלוסייה האפריקאית קיוותה כי אף היא תיהנה מהצהרת זכויות האדם והאזרח, שקבעה כי "בני אדם נולדים, ונשארים תמיד, חופשיים ושווים בזכויותיהם". עד מהרה הפכה התקווה לחשש שמא בעלי האחוזות יתנערו מהשלטון בצרפת, ויהפכו את חייהם לקשים עוד יותר. על כן, העבדים ראו בבריטים, שלטשו עיניים על המושבה, בעלי ברית. השחורים החופשיים, לעומת זאת, ראו במהפכה מנוף להשגת שוויון זכויות מלא. אחד מהם, ונסן אוז'ה דרש למלא אחר החלטות האספה הלאומית ולהעניק זכות הצבעה לשחורים החופשיים. מושל המושבה סירב להיענות לדרישה, ובראשית 1791 הוציא את אוז'ה להורג. עם זאת, במאי אותה שנה החליטה הממשלה המהפכנית בצרפת להעניק אזרחות לשחורים החופשיים העשירים. החלטה זו גרמה לחיכוכים בינם לבין הלבנים.

### מרד העבדים בהאיטי

 ערך מורחב – **מרד העבדים בהאיטי**  

ב-14 באוגוסט 1791 ערכו כהן הוודו דאטי בוקמן וססיל פטימן טקס למען שחרור העבדים. בשבוע שלאחר מכן נערכו העבדים בצפון סן-דומנג, ובליל ה-21 באוגוסט 1791 פרץ המרד. בתוך שבועות ספורים הצטרפו להתקוממות כ-100 אלף עבדים, והם שלטו בחלקים ניכרים מצפון המושבה, למעט מתחמים מבוצרים שבהם נותרו הלבנים. במהלך החודשיים הראשונים, הרגו העבדים כ-4,000 לבנים, והציתו מאות מטעים. עד 1792 כבר שלטו בכשליש מהמושבה. בוקמן עצמו נלכד זמן קצר לאחר פרוץ המרד, והוצא להורג.

כדי לנסות להרגיע את ההתקוממות, ומחשש מהתקוממויות דומות במושבות נוספות, החליטה האספה הלאומית בצרפת במרץ 1792 על הענקת זכויות פוליטיות ואזרחיות לכל השחורים החופשיים, ובמקביל שלחה 6,000 חיילים לתגבור כוחותיה במושבה.

כתיבת הספר
----------

ויקטור הוגו קיבל השראה לכתיבת סיפור זה מהרומן *אדוניס, או האנקדוטה הקולוניאלית הכושית הטובה*(צר') מאת ז'אן-בפטיסט פיקוונרד(צר') שפורסם בשנת 1798.

את הגרסה הראשונה של הספר הוגו כתב בשנת 1818 (בגיל 16) בעקבות התערבות שלו עם חבריו שיצליח לכתוב סיפור תוך 15 ימים. הוא הוציא את הסיפור בהמשכים בכתב העת Conservateur littéraire(צר') בשנת 1820. ‏

בשנת 1826, הוגו כתב את מחדש את הספר והוציא אותו לאור כרומן. הספר חולק לפרקים בשנת 1829 ונכתבה הקדמה חדשה ב-1832. הצייר אדוארד ריו צייר את האיורים בספר.

עלילה
-----

ביום לפני קרב מקרבות נפוליאון, חבורת קצינים צרפתים מספרים זה לזה מהרפתקאותיהם. ליאופולד ד'אוברנה מספר להם את סיפורו, הסיפור על בוג ז'רגל. הסיפור על בוג ז'רגל מתחיל כמה שבועות לפני פריצתו של מרד העבדים בהאיטי. ליאופולד ד'אוברנה, אחיין של אריסטוקרט בעל אדמות והרבה עבדים, מאורס למאריה, בת דודתו. העבד פיירו התאהב במאריה, אבל הוא לא יכול לעשות שום דבר בגלל בגלל המכשולים הגזעיים והתרבותיים ביניהם. למרות זאת, פיירו הציל את מריה ממלתעות תנין, אבל הוא הושלך לכלא משום שהגן על חברו העבד מפני בעליו (דוד של ד'אוברנה). ד'אוברנה מתחבר איתו כשהוא בכלא לאחר שגילה שהוא העבד שהציל את מאריה, אבל כמה ימים לפני פריצת המרד, פיירו מזהיר אותו מפני סכנה קרובה ומפציר בו לברוח עם אהובתו מהאי. למרות האזהרה, הם נשארו באי, וביום החתונה פורץ מרד העבדים. פיירו, שברח מן הכלא, הגן על מאריה מפני העבדים שתקפו אותה, אבל ד'אוברנה חשב שפיירו חטף אותה. במהלך הלחימה נגד המורדים ד'אוברנה נלקח בשבי על ידי מנהיג העבדים ביאסו. במערה של ביאסו העבדים המשוחררים מכריחים את אסיריהם הלבנים להרוג זה את זה כדי להציל את עצמם. למרבה המזל, ד'אוברנה ניצל על ידי פיירו, שמגלה לו שהוא בוג ז'רגל, המנהיג המיתולוגי של המורדים. אבל ביאסו מספיק להשביע את ד'אוברנה לחזור. פיירו מוביל אותו לאשתו אבל לאחר שפג הזמן שד'אוברנה היה צריך לחזור הוא מתעקש לחזור לביאסו. ביאסו מפקיד את חייו של ד'אורברנה בידי חביברה, כוהן הדת שלו שהיה הליצן של דודו של ד'אוברנה, חביברה מוביל את ד'אוברנה למפל ומתכוון לזרוק את ד'אוברנה למפל. חביברה לא מצליח לעשות זאת ונופל לתוך המפל תוך גרירת ד'אוברנה לתוכו. פיירו שוב מציל את ד'אוברנה ממוות. פיירו ממהר להציל את חבריו השבויים (שוביו של פיירו איימו שהם יהרגו את השבויים אם הוא לא יחזור לפני סוף היום). חברו של ד'אוברנה לוחץ על הדק הרובה ופיירו מת רגע לפני שד'אוברנה מגיע במטרה להציל את פיירו. בסוף הסיפור מסופר שנציג הרפובליקה בא למחנה של ד'אוברנה ורוצה לאסור אותו משום שסיפר "סיפור אנטי-מהפכני", המפקד של ד'אוברנה מוסר לנציג שד'אוברנה נהרג בקרב בגבורה ושהוא מילא תפקיד חשוב בקרב.

 

|  |
| --- |
| * האיורים בספר שצייר אדוארד ריו
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
ישנן 21 תמונות בגלריה. ניתן להקיש על תמונה להגדלתה |

אופרה
-----

ז'וזה קנדידו דה גאמה מאלשר (פר') כתב אופרה על פי הסיפור. אשר הוצגה לראשונה ב-17 בדצמבר 1890 ב-Teatro da Paz בבלם.

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיטקסט טקסט בוויקיטקסט: **Bug-Jargal** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **Bug-Jargal** |

תרגומים לעברית
--------------

* **בוג י'רגל**, מצרפתית - אברהם שלונסקי, הוצאת אמנות, תל אביב, 1957
* **בוג-ז’ארגאל**, מצרפתית - אביטל ענבר, מעריב, תל אביב, 1987
* **בוג ז'רגל**, מצרפתית - מיכה פרנקל, זמורה-ביתן, תל אביב, 1987

ראו גם
------

* טוסן לוברטיר

הערות שוליים
------------

1. ↑  הבלוג של אודי מנור : הצהרת זכויות האדם והאזרח, 26 באוגוסט 1789, באתר הבלוג של אודי מנור, ‏יום שבת, 21 בנובמבר 2015
2. ↑  סן דומינגו הוא שמה המוקדם של האיטי
3. ↑  Joanna Augustyn, Bug-Jargal (review), researchgate, ‏ינואר 2006
4. ↑   BUG JARGAL (ópera de Gama Malcher) - Belém, 2005, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 2:13:22)
5. ↑  Malcher, José Cândido da Gama, Grove Music Online (באנגלית)
6. ↑  בוג י'רגל / תרגם: א. שלונסקי | הוגו, ויקטור, 1802-1885 מחבר (שלונסקי, אברהם, 1900-1973 (מתרגם) ) | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
7. ↑  בוג-ז'ארגאל / ויקטור הוגו ; מצרפתית - אביטל ענבר | הוגו, ויקטור, 1802-1885 (ענבר, אביטל, 1944- (מתרגם) ) | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
8. ↑  בוג ז'רגל : 1791 / ויקטור הוגו ; מצרפתית - מיכה פרנקל ; איורים - פ. מיה, ריו, ג. רושגרוס | הוגו, ויקטור, 1802-1885 (פרנקל, מיכה (מתרגם) ) | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il

| ויקטור הוגו |
| --- |
| ספרים | האן מאיסלנד • בוג ז'רגל • יומו האחרון של נידון למוות • הגיבן מנוטרדאם • עלובי החיים • תיל של הים • האדם הצוחק • שנת התשעים ושלוש | בלי מסגרת |
| מחזות | אינז דה קסטרו • קרומוול • הרנני • מריון דה לורמה • המלך נהנה • לוקרציה בורגיה • מארי טיודור • אנג'לו, העריץ מפדובה • לה אסמרלדה • רועי בלאס • הבורגרים • טורקמדה |
| סיפורים קצרים | קלוד גה |
| אוספי שירה | אודות ושירים שונים • אודה נובלית • אודות ובלדות • שירי המזרח • עלי הסתיו • שירי דמדומים • קולות פנימיים • קרני האור והצללים • העונשים • הרהורים • אגדת הדורות (חלק ראשון) • שירי הרחובות והיער • השנה הנוראה • האמנות בלהיות סבא • אגדת הדורות (חלק שני) • האפיפיור • רחמים עליונים • ארבע רוחות הרוח • סופו של השטן • Dieu • כל הלירות • שנות האופל • אלוף אחרון • אוקיינוס, ערימת אבנים • החלק האחורי של הדף • עבודות ילדות ונוער |
| כתבים אחרים | הריין • נפוליאון הקטן • וויליאם שייקספיר • מעשים ומילים • ההיסטוריה של הפשע • דתות ודינים |
| קרובים | האיגוד הבינלאומי לספרות ואמנות • ועידת ברן • בית האוטוויל • בית ויקטור הוגו • ליאופולדין הוגו (בת) • פרנסואה-ויקטור הוגו (בן) • אדל הוגו (בת) • ז'אן הוגו (נכדה) • לאופולד הוגו (אבא) • ז'ולייט דרואה • שדרת ויקטור הוגו (בפריז) • פסל של ויקטור הוגו |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12385889m (data)
* GND: 4520596-6
* VIAF: 178014646
* WorldCat (עם VIAF): 178014646

 |