recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פירוש נוסף ערך זה עוסק בספר מאת תמר לזר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו מצילה (פירושונים).

**מצילות** הוא רומן שנכתב על ידי הסופרת הישראלית תמר לזר.

הספר ראה אור בשנת 2017. נערך על ידי דפנה שחורי.

הספר מצילות הוא אחד משני הזוכים בפרס רמת גן בקטגוריית הסיפורת לשנת 2018, והספר הראשון בהוצאה עצמית שזוכה בפרס ספרותי מרכזי.

במרכז ספרה של לזר גיבורה בשנות השלושים לחייה שנושאת צלקות נפשיות של פגיעה מינית.

הספר מגולל את סיפורה של הדס שנפגעה קשה בילדותה וחווה פוסט טראומה מתמשכת בבגרותה. הספר מתאר את ניסיונותיה של הדס לאחות את פצעי נפשה באמצעות מדיטציה וסדנאות ויפאסאנה שבסופו של דבר רק מחמירות את מצבה הנפשי.

עלילה
-----

מצילות מביא את סיפורה של הדס, אישה צעירה שחוותה פגיעה קשה בילדותה ואינה מסוגלת להתגבר עליה בבגרותה. בגיל 31 הדס עדיין מתגוררת עם תרצה אמה בבית ילדותה בגבעתיים ואינה מצליחה להגיע לעצמאות כלכלית ונפשית. היא מעבירה את זמנה בעבודה חלקית במירוק חרוזים עבור חברתה התכשיטנית של אמה, העושה לה טובה בהעסקתה. בה בעת, היא מקיימת זוגיות בלתי מספקת עם סטודנט עדין בשם עמית.
עולמה הפנימי של הדס סובב סביב ניסיונות חוזרים ונשנים למצוא את עצמה ולשרוד בסביבה הנחוות כמכאיבה ומנוכרת. אחת הדרכים המרכזיות שלה לנסות לחלץ את עצמה מזיכרונות העבר היא באמצעות מדיטציה אינטנסיבית. אלא שדווקא הכניסה לעולם זה מתחילה להשתלט על אישיותה, ולהעמיק את השסע הנפשי ממנו היא סובלת.

הספר מצילות מהווה תקדים בכך שזכה בפרס וקיבל שבחים רבים אף על פי שראה אור בהוצאה עצמית. החלטתה של לזר להוציא את הספר בהוצאה עצמית לא נובעת דווקא מהעובדה שהספר לא התקבל בהוצאות השונות, אלא מחששות שהתעוררו בה לצד ניסיון העבר: "גיבורת הספר הפכה לחלק ממני והרגשתי שאינני מסוגלת לתת לה ולספר לעבור את אותו מסלול (שעבר ספרה הקודם, ע"ק), ובכל זאת שלחתי אותו לכמה מהן מכוח ההרגל (...) נודע לי, שמאות עותקים מספרי הקודם נגרסו על ידי ההוצאה. לכן החלטתי להוציא לאור את 'מצילות' בעצמי. הזכייה בפרס רמת גן חיזקה את הביטחון שלי בספר הזה ובשיטת ההוצאה העצמאית, והוכיחה שאיכות ספרותית אינה תלויה בהוצאה או בשם גדול ומוכר, וכי יש דרכים מגוונות ליצור ספרות טובה ולהגיע לקהל הקוראים".

קישורים חיצוניים
----------------

* הספר מצילות בקטלוג הספרייה הלאומית
* הספר מצילות באתר עיריית רמת גן ברשימת זוכי פרס רמת גן לספרות
* הספר מצילות(הקישור אינו פעיל) באתר אינדיבוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  מצילות / תמר לזר ; עריכה: דפנה שחורי, באתר beta.nli.org.il
2. 1 2  אתר למנויים בלבד עלית קרפ, "תם עידן המו"לות בישראל כפי שאנחנו מכירים אותו", באתר הארץ, 25 ביוני 2018
3. ↑  מצילות, באתר booknet.co.il
פירוש נוסף ערך זה עוסק בסוג כביש. אם התכוונתם למורסה מוגלתית שנוצרת סביב זקיק שיער, ראו פרונקל.
סמטה ירושלמית אופיינית בשכונת שערי צדק
מבוי צר העובר בין בתים בשוודיה
**סִמטה** היא מעבר צר בין בניינים, המצוי בעיקר באזורים עירוניים, ומשמש הולכי רגל (אף כי יש מקרים של סמטאות שמשמשות נסיעת כלי רכב). מקור המילה בארמית: **סמטא**.

לעיתים סמטאות מובילות מרחוב אחד למשנהו, בין הבתים, ולעיתים הן מסתיימות במבוי סתום. סמטה יכולה לעבור גם מאחורי בניין. בערים אירופאיות רבות, הסמטאות הן מה שנשאר ממתווה דרכים עירוני שנוצר בימי הביניים. בהתפתחות האורבנית של הערים העתיקות, סמטאות איפשרו העברה ומסירה של סחורות אל אחורי הבתים. במקרים אחדים, הן היו בסך הכל רווח שהושאר במכוון בין בניינים בעת בנייתם, למשל כדי למנוע התפשטות אש בעת שרפות.

סמטאות יכולות להיות מרוצפות, סלולות או לא יותר מנתיב עפר. בתכנון העירוני המודרני לא נוהגים לתכנן סמטאות (מתוך שיקולים כאור וזרימת אוויר), אולם פעמים רבות משמרים את אלו הקיימות. ישנם אדריכלים ומתכננים שמצדדים בניצול מעברי סמטאות לשיפור האינטגרציה בין תנועת מכוניות ותנועה רגלית בשכונה. פִתחה של הסמטה אל הרחוב הממונע הוא מקום חשוב עבור דיירי הסמטה, שכן בו ניתן לחנות כלי רכב, ובו מוצב לרוב פח האשפה המשרת את הסמטה שכן רק כאן יכול רכב איסוף פסולת לפנותו וכן מתאפשרת גישה של שירותי חירום ככבאיות. מנגד, סמטאות שפתוחות בשני קצותיהן משמשות לא אחת מעבר של אנשים שאינם מדיירי המקום, מעבר שלעיתים מפר את השלווה האופיינית לסמטה.

בערים בארצות הברית סמטאות שירות (לרוב רחבות יחסית) קיימות באזורים ישנים של מסחר או של מגורים, בתוך בלוק או באחורי בניינים, ומשמשות לגישה לרכבים, חנייה, פחי זבל וכו'. ערים אירופאיות ותיקות כאמסטרדם, פריז, פראג וסטוקהולם ידועות במספר הרב של סמטאות במרכזיהן, שעוברות בין הרחובות הראשיים בזוויות שונות ומזמנות מפגשים אדריכליים שמקנים אווירה רומנטית. בערי ארץ ישראל העתיקות, הסמטאות עברו בין בתים צפופים בבנייה מזרחית או אקלקטית ושימשו לשוק, לאינטראקציות חברתיות וכמובן למגורים. במקרים רבים הן לא נשאו שמות. אלו מהן שהשתמרו משקפות את מראה העיר כפי שנראתה בתקופות קודמות, ובמקומות מסוימים הן משכּנוֹת בימינו אמנים וגלריות.

בשל המבנה הצר והנסתר-מעין שלהן, סמטאות, במיוחד במקומות שבהם הן מוזנחות (למשל אינן מוארות מספיק), מקושרות עם פשיעה מצורות שונות. לצד זאת, הִדַּרדרות מצבה הפיזי של סמטה יכולה להיות תוצאה ישירה של הפחתת השימוש בה. ומנגד, במקומות רבים בעולם סמטאות הן מוקד בילוי שופע-ברים ובתי קפה בליבן של הערים, ומרקם חיוני, הן בלימוד ההיסטוריה והן בהתרחשות עירונית בהווה.

בעיר רויטלינגן שבגרמניה נמצאת סמטה בשם רחוב שפרוירהוף, שמתהדרת בתואר "הרחוב הצר בעולם", עם רוחב של 31 ס"מ.

ראו גם
------

* מבוי (הלכה)
* סמטה פלונית וסמטה אלמונית
* תיאטרון הסימטה

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **סמטה** |

* מני נחמן, אמנות, אמונה ואווירה: טיול בסמטאות צפת, באתר nrg‏, 9 באוגוסט 2009

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרחוב הצר בעולם.

| **סוגי רחוב ודרכים אזוריות** |
| --- |
| **סוגי רחובות** | רחוב • סמטה • שדרה • כיכר עירונית |
| **צורת רחובות** | טיילת • מדרחוב • מבוא (רחוב) • רחוב ללא מוצא • רחוב חניה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NARA: 10637128

 |
העיר קיזיקוס הייתה ממוקמת באזור מיסייה, לחוף הים
מטבע מן העיר קיזיקוס ממחצית המאה ה-5 לפנה"ס
מטבע מן העיר קיזיקוס מראשית המאה ה-4 לפנה"ס
מטבע מן העיר קיזיקוס מראשית המאה ה-4 לפנה"ס
**קיזיקוס** (ביוונית: **Κύζικος**) הייתה עיר יוונית עתיקה במיסיה שבאסיה הקטנה, לחוף ים מרמרה, בחצי האי קאפו דאג (בעת העתיקה היה חצי האי בעצם אי - וחובר בסוללה מלאכותית אל היבשה).

כיום מהווים שרידי העיר אתר מוגן.

היסטוריה
--------

ככל הנראה העיר נוסדה על ידי פלאסגיאנים מתסליה. על פי המסורת - העיר נוסדה על ידי הארגונאוטים. מתיישבים רבים באו לעיר בשנת 756 לפנה"ס ממילטוס, אולם העיר גדלה לאחר מלחמות הפלופונסוס עם שקיעתה של אתונה ועלייתה של מילטוס. במהלך מלחמות הפלופנוסיות (431 - 404 לפנה"ס) עברה העיר חליפות בין אתונה ללאקדאמון. לאחר שלום אנטאלקידאס (387 לפנה"ס) עברה העיר לשלטון האימפריה הפרסית, ונותרה בשליטה פרסית עד כיבושה על ידי אלכסנדר מוקדון בשנת 334 לפנה"ס.

בשל מיקומה של העיר - בקרבת דרכי המסחר, הפכה העיר למרכז מסחרי חשוב, ומטבעות הסטאטר מזהב שנטבעו בעיר היו בשימוש נרחב בעולם העתיק, עד שהוחלפו על ידי מטבעותיו של פיליפוס ממוקדון. מטבע ה**קיזיקנוס** הייחודי לעיר היה שווה 28 דרכמאות.

בתקופה ההלניסטית הייתה קיזיקוס קשורה בקשרי מסחר רבים עם שושלת אטאליד מפרגמון ולאחר שקיעת פרגמון, עברה לתחום ההשפעה של רומא העתיקה. העיר תמכה ברומא ועל כן הותקפה על ידי המלך מיתרידטס השישי, מלך פונטוס אשר צר עליה בשנת 74 לפנה"ס עם 300,000 לוחמים. המצור הופסק על ידי כוחות בראשות לוקולוס ורומא גמלה לקיזיקוס על נאמנותה בשטחים רבים ובמתן אוטונומיה לעיר, וזמן קצר לאחר מכן הפכה קיזיקוס לעיר המרכזית בצפון מיסיה.

תחת שלטונו של הקיסר טיבריוס הפכה העיר לחלק מהאימפריה הרומית אולם נותרה בירת מיסיה ולאחר מכן הפכה להיות בירת הלספונטוס והפכה למעשה לאחת הערים החשובות בעולם העתיק.

העיר נכבשה ואוסלמה על ידי הערבים במהלך המצור הערבי הראשון על קונסטנטינופול. לאחר סיומו חזרה העיר לשליטה ביזנטית.

העיר נהרסה בסדרה של רעידות אדמה, הראשונה שבהם אירעה בשנת 443 והאחרונה בשנת 1063 - רעידה שהובילה לנטישת העיר.

במאה ה-13 נכבש אזור העיר על ידי הצלבנים.

תחת השלטון העות'מאני הייתה העיר חלק מהקזה של ארדק בוילאייט ברוסה.

שרידים ארכאולוגיים
------------------

שרידי העיר ידועים כיום כ"באל קיז". השרידים הבולטים ביותר הם שרידי חומת העיר ההרוסה מהמאה הרביעית לספירה. נשתמרו מלוא תווי החומה, וכן שרידי מקדש הדריאנוס, האקוודוקט הרומי ומבנה תיאטרון רומי.

האמפיתיאטרון שנבנה במאה השלישית לפנה"ס היה השלישי בגודלו בעולם העתיק. עמודי התיאטרון, שנותרו עומדים עד 1444 נלקחו לשימושים חוזרים.

מקדש אדריאנוס היה רחב ממדים, גובה עמודיו היו 21.35 מטרים (ככל הנראה הגבוהים ביותר בעולם העתיק). ממבנה זה נשתמרו יסודות המבנה. אבני המקדש וכן אבני מבנים אחרות שנשתמרו נלקחו על ידי הקיסר הביזנטיני יוסטיניאנוס הראשון לצורך בניית קתדרלת סנטה סופיה.

לקריאה נוספת
------------

* מידע על מטבעות האזור

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קיזיקוס** בוויקישיתוף
* קיזיקוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007542975105171
* GND: 4033910-5
* NKC: ge780593
* VIAF: 235018562
* WorldCat (עם VIAF): 235018562

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בהתקן מכני למנועים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו מצמד (פירושונים).
 המונח "קלאץ'" מפנה לכאן. לערך העוסק במונח בספורט המתאר את רגעי ההכרעה, ראו קלאץ' (ספורט).
 המונח "קלאץ'" מפנה לכאן. לערך העוסק ברובה הקלאצ'ניקוב המכונה גם קלאץ', ראו AK-47.
**מַצְמֵד** (בעגה: **קְלָאץ'**, מאנגלית: **clutch**) הוא התקן מכני המשמש להפרדת מנוע מהאביזר שהוא מניע. ההתקן נדרש בעיקר במנועי בעירה פנימית, שאינם יכולים להגיע למהירות אפס, אלא נדרשת להם מהירות סרק מסוימת. לצורך איפנון מהיר של מהירות נעשה שימוש במצמד גם במנועי חשמל.

דיסקית חיכוך
יש סוגי מצמדים שונים, ורובם מבוססים על דיסקיות חיכוך שנלחצות זו כלפי זו או כלפי גלגל תנופה באמצעות קפיצים. הפעלת המצמד גורמת להפרדה בלחץ של הדיסקיות ולכך שהן יכולות להסתובב ביתר חופשיות. מבחינים בין מצמד רטוב השקוע כולו בנוזל שתפקידו למנוע את התחממות ההתקן ולנקותו, ובין מצמד יבש שהוא חסר נוזל זה. 

במכונית המצמד מופעל באמצעות לחיצה על הדוושה השמאלית ביותר. הלחץ על הדוושה מועבר בעזרת תמסורת של כבלים או מערכת הידראולית למנגנון המצמד עצמו, ומוריד את הלחץ על הדיסקיות, מה שמאפשר לנהג להעביר הילוכים. באופנוע, המנגנון הוא דומה, אלא שהמצמד עצמו מופעל על ידי מנוף המצמד הנמצא על ידית שמאל של הכידון. 

כאשר משחררים את המצמד, קרי מחברים בחזרה את המנוע למונע, יש לעיתים להעניק למנוע מהירות סיבוב גדולה יותר מהמהירות שבה הוא מסתובב כשהוא אינו מחובר, שאם לא כן, המנוע עשוי שלא להצליח להפעיל את המערכת ולהיעצר. ברם, כאשר מעלים את מהירות המנוע יותר מדי, התוצאה היא הנעה חזקה ופתאומית מדי של המערכת ובלאי מוגבר של המצמד. כאשר שחרור המצמד הוא מהיר מדי יכבה המנוע.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מצמד** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **קלאץ'** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מצמד** |

* מצמד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 00567015

 |
שער התחייה המוביל לכיכר האדומה - השערים היחידים של חומת קיטאי-גורוד ששרדו עד ימינו.
מבט על שערי אליהו הקדוש בחומת קיטאי-גורוד במאה ה-19.
שרידי חומת קיטאי-גורוד בזאריאדיה.
**קיטאי-גורוד** (ברוסית: **Китай-город**) היא שכונה במרכז מוסקבה בירת רוסיה. 

שכונה זו, שהייתה מוקפת חומה מאז ימי הביניים, ממוקמת בסמוך לקרמלין. בין הקרמלין לבין השכונה מפרידה הכיכר האדומה.

מקור שם השכונה אינו ברור. המילה "גורוד" משמעה ברוסית "עיר", והמילה "קיטאי" משמעה "סין". יחד עם זאת המלומדים מסכימים כי אין כל קשר בין שם השכונה לסין, או לאוכלוסייה סינית.

ישנן סברות שונות בדבר מקור השם. לפי אחת הסברות מקורו במילה "קיטה" שמשמעה "צמה", או "מקלעת" ומשמעות השם "עיר מקלעות קש" - בהתייחס למבני העץ שהיו בה והיו בנויים מקלעות של ענפים.

חומות השכונה
------------

חומות השכונה הוקמו בין השנים 1536–1539 על פי תוכניות של האדריכל האיטלקי הידוע כיום בשמו הרוסי פטרוק מאלי. החומה כללה 13 מגדלי שמירה ושישה שערים. עובי החומות וגובהן היה שישה מטרים.

אחרוני המגדלים נהרסו בשנות ה-30 של המאה ה-20, אולם מספר חלקים מהחומה נותרו עד ימינו. מקטע חומה מצוי בזאריאדיה, ומקטע אחר ביציאה מתחנת אוחוטני ריאד של הרכבת התחתית של מוסקבה, מאחורי מלון מטרופול.

לאחר נפילת ברית המועצות החלה עיריית מוסקבה בשיקום החומה, ומספר מקטעים נבנו מחדש מאז שנת 1995.

גבולות הרובע
------------

הרובע מוקף שרשרת של הכיכרות המרכזיים של מוסקבה ובהם הכיכר האדומה, כיכר התיאטרון (בחזית תיאטרון בולשוי), כיכר לוביאנקה (בחזית הלוביאנקה) וכיכר סלאביאנסקאיה.

אדריכלות ייחודית
----------------

כנסית ניקולאי הקדוש שנבנתה בין השנים 1680-89. הכנסייה נהרסה בשנת 1933.
קיטאי-גורוד היוותה את מרכז העסקים הראשי של מוסקבה מאז ימי הביניים. הרחובות העיקריים של הרובע - וארווארקה, איליינקה וניקולסקאיה היו רחובות חנויות, ומחסנים, וגם כיום מהווים אזורים מסחריים. את הרובע עיטרו שתי כנסיות - ניקולאי הקדוש )(שנחנכה בשנת 1653) וניקולאי הגדול (נכחנה בשנת 1689, נהרסה בשנת 1933).

ברחוב ניקולסקאיה הייתה ממוקמת האוניברסיטה הראשונה של מוסקבה - האקדמיה היוונית לטינית הסלאבית, מאז שנות ה-60 של המאה ה-17.

בשנות ה-90 של המאה ה-19 פותחו אזורי הרובע. מבנים רבים נהרסו ובמקומם נבנו מבני עסקים ומרכזים מסחריים. בשטח נרחב הסמוך לרובע הוקם בשנת 1907 מלון מטרופול - בסגנון האר נובו. בין השנים 1910–1912 נבנו מבני המשרדים ששימשו עד שנת 2012 את בית המשפט לחוקה של רוסיה.

שכונה שלמה של קיטאי-גורוד, שנקראה זאריאדיה נהרסה בשנות ה-30 וה-40 (למעט מבנים היסטוריים) במטרה לאפשר בניית בנייני משרדים ומסחר מודרניים.

ברובע נמצה רחוב קצר טרטיאקובסקי פרויזד שמרכז חנויות יוקרה.

ראו גם
------

* תחנת המטרו קיטאי-גורוד
* תחנת המטרו פלושאד רבוליוציי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קיטאי-גורוד** בוויקישיתוף
* קיטאי-גורוד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**אנטון איגורוביץ' פון זלצה** (ברוסית: **Анто́н Его́рович За́льца**; 22 באוקטובר 1843 - 9 במרץ 1916) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית אשר פיקד על הארמייה הרביעית במלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה
--------

### תחילת דרכו

זלצה נולד ב-22 באוקטובר 1843, בעיר לוגה שבמחוז לנינגרד, האימפריה הרוסית. אביו איגור אנטונוביץ' פון זלצה (1795–1874), היה קולונל בצבא האימפריה הרוסית. אמו הייתה אלכסנדרה לבית ברוסינוי. ב-1862 סיים את בית הספר לצוערים, והתגייס כלייטננט לצבא. הוא הוצב בחיל המשמר הקיסרי, והשתתף עמו בדיכוי מרד ינואר בפולין ב-1863. על אומץ הלב שגילה במהלך דיכוי המרד, קיבל את עיטור סנט סטניסלב דרגה שלישית עם חרבות, ואת עיטור סנט אנה דרגה רביעית. ב-30 באוגוסט 1867 הועלה לדרגת סטארשי לייטננט, וב-20 באפריל 1869 הועלה לדרגת קפיטן. הוא לחם בהצטיינות במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), ושימש כאחד מאנשי מטהו של מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ובהמשך כשלישו האישי. ב-1878 הוענק לו עיטור גאורגי הקדוש, וב-4 בפברואר 1879 הועלה לדרגת פודפולקובניק ומונה למפקד גדוד החי"ר הקווקזי ה-1. ב-15 באוקטובר 1881 הוא הועלה לדרגת פולקובניק, וב-19 ביולי 1889 הועבר לפקד על רגימנט החי"ר הסיבירי ה-80. ב-8 במרץ 1895 הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה למפקד הבריגדה הקווקזית ה-1. ב-14 באפריל 1902 הועלה לדרגת גנרל לייטננט ומונה למפקד הדיוויזיה ה-24. בין 1904–1905 פיקד על הדיוויזיה הראשונה של המשמר, בין 1905–1906 על הקורפוס ה-22, ובין 1906–1908 על הקורפוס ה-1. ב-13 באפריל 1908 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-1911 מונה למפקד המחוז הצבאי קאזאן.

### מלחמת העולם הראשונה

 ערך מורחב – **מלחמת העולם הראשונה**  

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הופרשו הכוחות הצבאיים של המחוז הצבאי קאזאן לצורך יצירת הארמייה הרביעית אשר זלצה מונה כמפקדה. הארמייה נכללה במסגרת החזית הדרום-מערבית, ופלשה לגליציה אשר הייתה תחת שליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית. בחלק האחרון של אוגוסט הובס זלצה בידי האוסטרים בקרב קרשניק, ובשל כך הודח מפיקודו על הארמייה והוחלף באלכסיי אברט. הוא הוחזר לתפקיד של מפקד המחוז הצבאי קאזאן, ומונה גם כחבר ועדה לפצועי מלחמה. ב-8 בנובמבר מונה למפקד מבצר פטרופבלובסקיה בסנקט פטרבורג. הוא נפטר ב-9 במרץ 1916 בגיל 72. מקום קבורתו לא ידוע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנטון פון זלצה** בוויקישיתוף
* אנטון פון זלצה (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1058698508
* VIAF: 311037425
* WorldCat (עם VIAF): 311037425

 |
**וַחטַנג צֵ'לידזֵה** (בגאורגית: **ვახტანგ ჭელიძე**‏; 10 באפריל 1917 – 11 ביוני 2005) היה מתרגם וסופר גאורגי.

ביוגרפיה
--------

וחטנג צ'לידזה נולד בשנת 1917 בכפר בחווי (גאו') שבחבל גוריה, כאשר גאורגיה הייתה חלק מהאימפריה הרוסית; בשנת 1941 הוא סיים את לימודיו בחוג לשפה וספרות אנגלית בפקולטה הפילולוגית של האוניברסיטה הממלכתית של טביליסי.

בשנת 1945 פורסם התרגום הראשון של צ'לידזה - "רומיאו ויוליה" מאת ויליאם שייקספיר; בשנים 1952-1948 הוא היה העורך הראשי בהוצאת הספרים של משרד החינוך של גאורגיה הסובייטית - "סַבּליגמַטי".

בשנת 1955 צ'לידזה פרסם את יצירתו המקורית הראשונה - הרומן הביוגרפי "חייו של איוואנה מצ'בלי" - שגיבורו הוא מתרגם ופובליציסט גאורגי מהמאה ה-19.

בשנים 1957-1955 צ'לידזה ערך את הגרסה הגאורגית של כתב העת הסאטירי הסובייטי "קרוקודיל" - "ניאנגי"; בשנים 1962-1957 הוא ערך את כתב העת הספרותי "ציסקַרי".

בשנים 1967-1963 צ'לידזה עמד בראש מנהלת האמנות במשרד החינוך של גאורגיה הסובייטית, ואילו בשנים 1973-1967 היה מנהל הוצאת הספרים "סַבּצ'וֹתַה סַכַּרתווֵלוֹ".

בשנים 1983-1973 צ'לידזה פרסם בארבעה כרכים את עבודתו הספרותית הבולטת ביותר - החיבור התיעודי-ספרותי "הכרוניקות של חיי כארתלי"; הוא התבסס על אוסף החיבורים ההיסטוריים הגאורגיים מימי הביניים - "חיי כארתלי" - בשילוב עם מקורות היסטוריים חיצוניים.

בשנים 1985-1973 צ'לידזה היה העורך הראשי של העיתון "ליטֵרַטוּרוּלי סַכַּרתווֵלו" - ביטאונהּ של התאחדות הסופרים הגאורגית; באותה תקופה הוא גם הקים את כתב העת "חוֹמלי". בשנים 1991-1987 צ'לידזה היה מנהל הוצאת הספרים "נַקַדוּלי", שהתמחתה בספרי ילדים ונוער; במשך שני עשורים אלה, הוא היה גם חבר במועצות העריכה של עיתונים, כתבי-עת והוצאות ספרים אחרים.

מלבד "רומיאו ויוליה" מאת שייקספיר, צ'לידזה תרגם מאנגלית לגאורגית את יצירותיהם של ג'ון פלטשר, ג'ון מילטון, דניאל דפו, וולטר סקוט, צ'ארלס דיקנס, ג'ון גולסוורתי, מארק טוויין, ג'ק לונדון, ארנסט המינגוויי, ג'ון סטיינבק, ג'רום דייוויד סלינג'ר ואחרים.

צ'לידזה זכה בחייו בתארים ובפרסים הבאים: פעיל אמנות נכבד של גאורגיה הסובייטית (1967), פרס איוואנה מצ'בלי למתרגמים גאורגים (1978), הפרס הלאומי של גאורגיה (1998) והפרס הספרותי הממלכתי "סַבַּה" של גאורגיה (2003).

וחטנג צ'לידזה מת בשנת 2005 בטביליסי ונקבר בפנתאון דידובה שבעיר.

קישורים חיצוניים
----------------

* וחטנג צ'לידזה באתר ספריית הפרלמנט הלאומית של גאורגיה, (בגאורגית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1053641559
* ISNI: 0000 0003 9829 2314
* LCCN: n81093462
* NTA: 285493876
* VIAF: 306231370
* WorldCat: lccn-n81093462

 |
קטע מפפירוס עליו כתובה הפואמה החינוכית ההוראה מפי דואה חתי בכתב היראטי (מתוך אוסף המוזיאון הבריטי)
**פפירולוגיה** היא ענף מדעי העוסק בחקר מקורות כתובים עתיקים דוגמת: ספרות קדומה, התכתבויות, ארכיונים משפטיים וכדומה, כפי שנשמרו בכתבי יד שנכתבו על פפירוס, הצורה הנפוצה ביותר של חומר לכתיבה בתרבויות העתיקות של מצרים, יוון ורומא. הפפירולוגיה כוללת גם תרגום ופרשנות של מסמכים עתיקים במגוון שפות וגם טיפול ושמירה על מקורות פפירוס נדירים.

היסטוריה
--------

הפפירולוגיה כדיסציפלינה מדעית שיטתית החלה בשנות ה-90 של המאה ה-19, כאשר ארכאולוגים גילו מטמונים גדולים של פפירוסים שמורים היטב בכמה מקומות במצרים, כמו בפיום ואוקסירינכוס. המרכזים המובילים לפפירולוגיה כוללים את אוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת היידלברג, אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת מישיגן, אוניברסיטת ליידן, הספרייה הלאומית של אוסטריה, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי והמכון לפפירולוגיה של אוניברסיטת פירנצה.

מייסדי הפפירולוגיה היו האוריינטליסט הווינאי יוסף פון קאראבצ'ק (שהתמחה בפפירולוגיה ערבית), וילהלם שובארט (פפירולוגיה יוונית), תיאודור גראף האוסטרי שרכש יותר מ-100,000 פפירוסים יוונים, ערבים, קופטים ופרסים במצרים, שנקנו על ידי הארכידוכס האוסטרי ריינר, גריגול צרתלי שפרסם פפירוסים של אוספים רוסיים וגאורגיים, פרדריק ג'ורג 'קניון, אולריך וילצ'קן, ברנרד פיין גרנפל, ארתור סוררידג' האנט ואחרים.

פפירוסים חשובים
---------------

במוזאונים ואוניברסיטאות בעולם שמורים עשרות אלפי פפירוסים, שנתגלו במהלך השנים. בין החשובים שבהם:

* **הלניקה מאוקסירינכוס** - פפירוס המגולל את תולדות יוון בשלהי המאה ה-5 ותחילת המאה ה-4 לפנה"ס
* **מכתבי יב** - אוסף של מסמכים ותעודות שנכתבו בקהילה היהודאית ששכנה באי יב (אלפנטין) שבמצרים במאה ה-5 לפנה"ס. האוסף הוא עתיק יותר מכל כתבי היד של המקרא ששרדו, וכך נותנים לחוקרים הצצה חשובה מאוד לאופן בו נהגה היהדות במאה החמישית לפני הספירה.
* **פפירוסי הכישוף היווניים** - אוסף של פפירוסים, בהם טקסטים שנכתבו ביוונית עתיקה (חלקם נכתבו בכתב דמוטי ובקופטית) שנמצאו במצרים, ונכתבו בין המאה השנייה לפני הספירה למאה החמישית לספירה.
* **פפירוס הרסט** - פפירוס מצרי קדום מן המחצית הראשונה של האלף השני לפנה"ס שתוכנו ענייני רפואה
* **פפירוס אברס** - פפירוס מצרי קדום בענייני רפואה, המתוארך ל-1550 לפנה"ס
* **פפירוס לונדון הרפואי** - הפפירוס נשמר במוזיאון הבריטי בלונדון. הפפירוס הוא שילוב של מתכונים ועצות רפואיות מעשיות ולחשים מאגים.
* **מגילות מדבר יהודה** - רוב המגילות שנתגלו כתובות על קלף. עם זאת נתגלו מגילות ומסמכים רבים כתובים על פפירוס. כמו מכתבי בר כוכבא וארכיון בבתא.

ראו גם
------

* אפיגרפיה
* פלאוגרפיה

לקריאה נוספת
------------

* אביגדור צ'ריקובר, **היהודים במצרים בתקופה ההלניסטית-הרומית לאור הפאפירולוגיה**, מהדורה 2 מתוקנת, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, 1963

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פפירולוגיה** בוויקישיתוף
* פפירולוגיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4173236-4
* NKC: ph123946

 |
מפת האזור, בירוק מסומן אזור וזיריסטן
**וזיריסטן** (בפרסית: **وزیرستان**, "ארץ הווזיר") הוא אזור הררי, המשתרע על פני 11,585 קמ"ר, ונמצא באזור צפון-מערב פקיסטן וגובל באפגניסטן. האזור מאוכלס כולו על ידי פשטונים אשר דתם היא אסלאם סוני. השפה המדוברת בעמק היא שפת הווזירוולה משפות הפשטו. האזור נמצא בשטחים שבטיים המנוהלים על ידי השלטון הפדרלי, ונחשב מחוץ לארבעת מחוזות המדינה.

וזיריסטן כוללת את האזור ממערב ומדרום מערב לפשאוור, כשנהר טוצ'י מצפונה ונהר גומאל מדרומה. אזור זה היה בריבונות שבטית עצמאית עד 1893, כשהיה מחוץ לאימפריה הבריטית. פלישת השבטים לשטח הבריטי היוותה בעיה מתמדת עבור הבריטים, והובילה למשלחות עונשין תכופות בין 1860 ל-1945. האזור הפך לחלק מפקיסטן בשנת 1947.

מסיבות מנהליות, וזיריסטן מחולקת לשני תת-שבטים - צפון וזיריסטן ודרום וזיריסטן עם אוכלוסיות הכוללות (נכון ל-1998) כ-361,246 וכ-429,841 בני אדם בהתאמה. לתת-השבטים יש מאפיינים שונים ברורים, אולם שניהם שייכים לשבט וזיר ומדברים בשפה משותפת - הווזירוולה. הלוחמים הווזיריים ידועים כלוחמים אימתניים, ומוכרים בשל מריבות הדמים התכופות שבהם הם מעורבים.

השבטים של וזיריסטן נשלטים על ידי הגברים זקני הכפר הנפגשים בג'ירגה השבטית (מעין פרלמנט). מבחינה חברתית ודתית, וזיריסטן הוא אזור שמרני מאוד. הנשים נשמרות בקפידה, וכל בית חייב להיות בראשותה של דמות גברית. 
נוכחות הטליבאן באזור מהווה בעיה המדאיגה את הקהילה הבינלאומית, במיוחד מאז המלחמה באפגניסטן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וזיריסטן** בוויקישיתוף
* וזיריסטן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  בין שאר הקרבות בתקופה זו ניתן למנות את המערכה לשחרור צ'יטראל, המערכה בהונזה-נאגאר, המלחמה המוהמנדית הראשונה, המצור על מלקנד וצ'קדרה, המערכה בטיראה, המערכה בהאזארה והמערכה בוזיריסטן

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ge320368
* VIAF: 247394393
* WorldCat (עם VIAF): 247394393

 |
**אנטון ספּיטַלר** (או **שׂפִּיטַאלר**, גרמנית: **Anton Spitaler**; ‏11 ביולי 1910 – 3 באוגוסט 2003) היה מזרחן גרמני בלשן ופילולוג, חוקר נוסחי כתבי יד ולשונות שפות שמיות ובמיוחד ערבית.

תולדות חייו
-----------

שפיטלר, יליד מינכן, למד בשנים 1929–1933 באוניברסיטת מינכן, ובחורף 1931/2 באוניברסיטת ברסלאו. בשנת 1933 קיבל את התואר השלישי בתחום הפילולוגיה במינכן. מאז ועד 1939 היה עוזר מחקר בסמינר ללימודים שמיים ובעל מלגה בלימודי הקוראן באקדמיה למדעים של בוואריה. במלחמת העולם השנייה שירת בוורמאכט כמתורגמן לערבית, קודם בבלגיה ואחר כך בצרפת. ביוני 1946 הוביל את החוג לפילולוגיה בשפות שמיות במינכן. בשנת 1948 מונה לפרופסור מן המניין, ובשנת 1978 פרש לגמלאות.

מוריו היו בעיקר גוטהילף ברגשטראסר, אוגוסט פישר והיינריך ל' פליישר. מהדורתו החדשה של הספר של תיאודור נולדקה "הדקדוק של הערבית הספרותית" (בגרמנית, וינה 1986) הכולל תוספות ותיקונים על פי רישומי נולדקה, וכן רישומים שלו עצמו (דרמשטדט 1963) מורים על הידע הנרחב שלו המבוסס מדע בפילולוגיה ערבית.

יחד עם ג'ורג' קרמר והלמוט גויטיה הוא יסד את מילון הערבית הספרותית, אשר מהדורתו הראשונה הופיעה בשנת 1959. מנפרד אולמן עבד על מילון זה החל במהדורה השלישית. הרבה לפני מותו תרם את ספרייתו ל"פרויקט מינכן" בחוג לפילולוגיה שמית שבמכללת בוואריה, כולל ארכיון רחב היקף עם כל תכתובתו בנושאי תחביר ביטויים וסגנון של השפה הערבית. בשנת 1978 זכה בתואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1993 את אות מסדר מקסימיליאן לאמנות ומדע, מממשלת מדינת בוואריה. מאז 1973 היה חבר בהתכתבות באקדמיה הבריטית למדעים.

בשנת 1941 ירש את ארכיונו של גוטהלף ברגשטרסר, הכולל צילומי כתבי יד של הקוראן, אשר ברגשטראסר הכין לקראת הוצאת ספרו אפרטוס קריטיקוס (מהדורה ביקורתית) על הקוראן. אחרי מלחמת העולם השנייה שפיטלר טען שהארכיון נשרף כולו בהפצצה בשנת 1944, שבו נהרס עד היסוד בניין האקדמיה הבווארית למדעים במינכן. למעשה התמונות נותרו ברשותו עד תחילת שנות ה-90. מאז הן בידי אנג'ליקה נויבירט, תלמידה שלו העוסקת בסריקה והפצה מקוונת של הארכיון עבור האוניברסיטה החופשית של ברלין כחלק מפרויקט קורפוס קורנציום.

שיפטלר הלך לעולמו בטרונרויט ב-2003.

עבודות
------

### תפקידים

* 1966 : חבר האקדמיה הבווארית למדעים - במחלקת ההיסטוריה והפילוסופיה.
* 1973 : (בהתכתבות) חבר בית הספר הגבוה ללימודי אפריקה והמזרח - בלונדון
* 1978 : סגן נשיא האקדמיה הבווארית למדעים

### כתבים

* אנטון שפיטלר, אוטו פרצל : *חלוקת הקוראן לפרקים על פי המסורת האסלאמית* (מהדורה מקוונת). בעריכת האקדמיה הבווארית למדעים. בהוצאת בק, מינכן 1935
* - : *דקדוק הארמית החדשה בניב מעלולה שבהרי מנגד-ללבנון*, הוצאת פ"א ברוקהאוס, לייפציג 1938
* - : *אלקלאמו אחדול לישנייני* - האקדמיה הלאומית למדעים בבווריה, (מתוך: תרומות למילונאות הערבית הספרותית כרך 8, הוגש ב-9 במאי 1986)
* - : *פילולוגיקה: תרומות ללימודי ערבית וחקר השפות השמיות*, בעריכת ה' בובצין. הוצאת הראסוביץ, וייסבאדן, 1998. מסת"ב 3-447-03980-9 כרך זה כולל כמעט את כל מאמריו וכתביו של שפיטלר משנת 1940 ועד 1994.

אודותיו
-------

* הספד (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  חברי האקדמיה הבריטית למדעים
2. ↑  הארכיון החסר (באנגלית, אתר העיתון הוול סטריט ג'ורנל)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007301218605171
* BnF: cb12874101v (data)
* GND: 118616269
* ISNI: 0000 0001 1033 0546
* LCCN: n80136299
* NTA: 06938617X
* SUDOC: 058633138
* VcBA: 495/90255
* VIAF: 113614647
* WorldCat: lccn-n80136299

 |
פח גלי
מכונה ישנה לכיפוף פח בצורה גלית המוצגת במוזיאון באוסטרליה
**פח גלי** (נקרא גם **איסכורית**) הוא חומר גלם המשמש למטרות שונות בעיקר בתחום הבנייה. המוצר עשוי משטח פח דק שכופף לכדי צורת גלים. כתוצאה מכיפופו, קטן במעט אורך המשטח בכיוון אחד אך מקבל חוזק רב כנגד כפיפה בכיוון הנגדי.

חתך הצד הגלי הנוצר מגדיל את מומנט ההתמד של משטח הפח ומקנה לו חוזק רב וזאת על ידי שימוש בכמות מזערית של חומר. עובי הפח הנפוץ הוא 0.6 מ"מ. בכיוונו השני של משטח הפח הגלי, נותר מומנט התמד קטן במיוחד המסתמך על עובי הפח בלבד. מסיבה זו, לרוב מותקן הפח הגלי על גבי שתי קורות מקבילות התומכות את המשטח בכיוון אחד. הגלים מגיעים בכמה צורות, גלים גדולים, קטנים וגלים טרפזיים.

הפח הגלי הוא חומר בניין זול ופשוט מאוד ולכן משמש בעיקר לבנייה של מחסנים, קירוי של מבני תעשייה, מוסכים וכדומה. בניית גג מפח גלי מתבצעת על ידי הנחת לוחות פח גלי על גבי שתי קורות בגבהים שונים שאורכן אינו מוגבל והמרחק ביניהן הוא פונקציה של חוזק הפח הגלי. נוחות נוספת בבנייה היא היכולת ליצור קירוי רציף בעזרת מספר חלקי פח המולבשים אחד לתוך השני ונראים כיחידה אחת אשר נותנת מענה בעיקר למניעת חדירת מי גשם.

את הפח הגלי המציא בשנות ה-20 של המאה ה-19 המהנדס הבריטי הנרי פאלמר. הפח הגלי שהמציא יוצר מברזל יצוק ורק מאוחר יותר יוצר מברזל מגולוון. חומר הבנייה החדש שימש תחילה למכרות ברחבי האימפריה הבריטית. עד מהרה הפך לחומר בנייה נפוץ מאוד בבניית גגות בהודו, ארצות הברית ואוסטרליה בה משמש עד היום כחומר בניין נפוץ מאוד לבניית גגות.

על אף שהחומר הוא זול ופשוט ומשמש מאז ועד היום בעיקר למבני תעשייה קלים כמו גם לפחונים ומבנים פשוטים אחרים, בשנים האחרונות נעשה בו שימוש כחומר בניין בעל איכויות אסתטיות הנותן גם פיתרונות אדריכליים לקירויים אמורפיים שונים. דוגמה לכך היא כותרת מגדל הגן היוקרתי ברמת גן הבנויה מחומר זה.

בדומה לפח הגלי, נהוגה שיטת הכיפוף גם עם החומרים נחושת, אלומיניום, אזבסט ופלסטיק לטובת שימושים תעשייתיים שונים ובתחום הבנייה.

ראו גם
------

פנל מבודד

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **פח גלי** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פח גלי** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7604684-9

 |
**קארל** (נודע בישראל כ**הרובוט קארל**) היא שפת תכנות חינוכית עבור מתחילים, שנוצרה על ידי ריצ'רד פטיס והוצגה בספרו "קארל הרובוט: הצגה עדינה לאומנות התכנות". פטיס השתמש בשפה הזו בהרצאותיו באוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה. השפה נקראת על שמו של הסופר הצ'כי קארל צ'אפק שטבע את המילה "רובוט" במחזה "R.U.R" ("רובוטים אוניברסליים של רוסום") משנת 1920.

מטרת השפה
---------

מטרת השפה היא לימוד בסיסי של תכנות בצורה מוחשית, לימוד תחביר, כתיבת פרוצדורות, כתיבת לולאות והתניות וניפוי שגיאות.

עקרונות השפה
------------

שפת קארל משמשת לשלוט ברובוט וירטואלי פשוט שחי בסביבה מתוחמת ובה ניתן להתנייד על גבי רשת שְׁתִי (למעלה ולמטה) וָעֵרֶב (שמאלה וימינה) בלבד. הרובוט מגיב לחמש פקודות בסיסיות:

* MOVE - קארל יזוז משבצת אחת בלבד בכיוון אליו הוא פונה. במקרה של מחסום תתקבל הודעת שגיאה והתוכנית תפסיק.
* turnLeft - קארל יפנה את פניו ב-90° שמאלה.
* putBeeper - קארל יוציא זמזם מן השק שלו ויניח אותו במשבצת בה הוא עומד. ניתן להניח יותר מזמזם אחד. במקרה שהשק ריק תתקבל הודעת שגיאה והתוכנית תפסיק.
* pickBeeper - קארל ירים זמזם מהמשבצת בה הוא עומד וישים אותו בשק. במקרה ויש במשבצת יותר מזמזם אחד, קארל ירים רק זמזם אחד. במקרה ואין זמזם במשבצת תקבל הודעת שגיאה והתוכנית תפסיק.
* turnoff - קארל יכבה את עצמו ויסיים את התוכנית.

קארל גם מבצע בדיקות "בוליאניות" בסביבתו המיידית כדי לברר האם במשבצת יש זמזמים או מחסומים, ולאיזה כיוון הוא פונה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קארל הרובוט** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של קארל הרובוט

הערות שוליים
------------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph401818

 |
**קארל וינטרסברגר** (בגרמנית: **Karl Wintersberger**;‏ 27 באוקטובר 1880, אגנפלדן – 28 באפריל 1970, במברג) היה עורך דין ותובע כללי גרמני. יחד עם יוזף הרטינגר, הוא חקר רציחות שהתרחשו במחנה הריכוז דכאו בשנים 1933–1934 נגד מפקד מחנה הריכוז הילמר ווקרל ואחרים בגין רצח. וינטרסברגר היה חבר במפלגת העם הלאומית לפני 1933 והצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1937. שימש כשופט בית המשפט בבמברג ופרש לאחר מלחמת העולם השנייה.

השכלה
-----

קרל וינטרסברגר למד בווילהלמסגימנסיה במינכן עד שסיים את בית הספר התיכון בשנת 1900. לאחר מכן קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת מינכן עד 1904.

החקירות במחנה הריכוז דכאו
-------------------------

התובע הציבורי הראשון בבית הדין האזורי במינכן, יוזף הרטינגר, החל לחקור את רציחתם של כמה אסירים במחנה הריכוז, כולל רודולף בנאריו, בתחילת 1933. באפריל הוא סגר את החקירה מכיוון שלא הצליח להוכיח שבוצע פשע ולא הרגיש שהוא נתמך במידה מספקת על ידי הממונים עליו. לאחר סדרת מעשי רצח אחרים במחנה הריכוז דכאו, חידש וינטרסברגר, התובע הציבורי הבכיר והממונה על הרטינגר, את החקירה. אלא שחקירותיו הופסקו גם על ידי צוות האס אס במחנה הריכוז, אף שהצליח להוכיח את מעשי הרצח של סבסטיאן נפצגר ואלפרד שטראוס וב-1 ביוני 1922 הגש כתב אישום לבית המשפט המחוזי במינכן. במקביל הוא הגיש בקשה לצווי מעצר בגלל הסיכון לטשטוש ראיות. תיקי החקירה הגיעו לידי שר הפנים אדולף וגנר, שרשמית היה ממונה על היינריך הימלר, באמצעות שר המשפטים הנס פרנק. וגנר החזיק את התיקים תחת מנעול ומפתח, ההליכים לא נמשכו יותר. ווינטרסברגר הועבר לבמברג במרץ 1934.

לאחר מכן
--------

בתקופת השלטון הנאצי עשה קריירה כעורך דין מינהלי והיה לנשיא הסנאט בבית הדין האזורי הגבוה של באמברג. הוא פרש לאחר תום מלחמת העולם השנייה. הוא מת בבמברג בשנת 1970.

לקריאה נוספת
------------

* *Alfred Andersch 'revisited': Werkbiographische Studien im Zeichen der Sebald-Debatte*. Walter de Gruyter. ISBN 978-3-11-026826-3.
* *Anzeige des Oberstaatsanwalts der Ermordung des RA. Strauß (München)*, abgedruckt bei: Hans Lamm (Hrsg.): *Von Juden in München : ein Gedenkbuch*. München : Ner-Tamid-Verl. 1958 S. 339, siehe Alfred Strauß

הערות שוליים
------------

1. ↑  Staatsanwalt Karl Wintersberger – pdf
2. ↑  Jahresbericht über das K. Wilhelms-Gymnasium zu München 1899/1900.
3. ↑  Jörg Döring, Markus Joch (Hrsg.): *Alfred Andersch 'revisited'*, S. 96.
4. ↑  Jörg Döring, Markus Joch (Hrsg.): *Alfred Andersch 'revisited'*, S. 97.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 113686962X
* VIAF: 455150085862915060004
* WorldCat: viaf-455150085862915060004

 |
**קשר נערי המלך** הוא קשר שקשרו כמה מנערי המלך לרצוח את אלכסנדר בשנת 327 לפנה"ס לקראת סוף מסע המלחמה באסיה התיכונה. יוזם הקשר היה אחד הנערים, הרמולאוס, בנו של איליארך (מפקד פלוגה) בחיל ההטיירוי (פרשים כבדים). על כך שהוצלף בגין הריגת חזיר בר בציד במקום לאפשר לאלכסנדר להרוג את חזיר הבר בעצמו. המניע המידי לקשר היה רגשי הנקם שחש הרמולאוס על כך שהוצלף בנוכחות הנערים האחרים. 

לצורך ביצוע הרצח קשרו מספר נערים לארוב לאלכסנדר באחד הלילות כאשר שמירת האוהל תהיה נתונה לאחריותם. הקשר התגלה כשאחד הקושרים ניסה לשדל נער נוסף להצטרף לקשר והאחרון בגד בהם וסיפר לתלמי על הקשר. הנערים עונו, והוצאו להורג. 

מלבד העילה המידית לקשירת הקשר סימל הקשר את הרתיעה של האריסטוקרטיה היוונית-מוקדונית מפני אימוץ מנהגים פרסיים מצדו של אלכסנדר, ובמיוחד מנהג הפרוסקינסיס - מחוות קידה פרסית. גורם חשוב אחר היה שילוב גורמים פרסיים ושבטיים בצבא ובמיוחד מסירת פיקוד על יחידות שלמות, בהן כאלה ששירתו בהם מוקדונים לפיקודם של גורמים אלה. מלבד הנערים, הוצא להורג גם אחד ממבקריו החריפים של אלכסנדר - היסטוריון החצר קליסתנס. קליסתנס לא היה מעורב באופן ישיר בקשירת הקשר, אך שמו עלה כאחד ממניחי הבסיס האידאולוגי לקשירת הקשר על ידי התקפותיו הפוליטיות על אלכסנדר ובמיוחד התקפותיו על אימוץ המנהגים הפרסיים.

נערי המלך
---------

נערי המלך הם בניהם של אריסטוקרטים בכירים שתפקידם היה טיפול במלך, סיוע בציד, שמירה על חייו ועוד. ייתכן ששימשו גם כבני ערובה שהבטיחו את נאמנות הוריהם. חרף שמם "נערי המלך" גילם לא היה צעיר במיוחד. גילם המדויק לא מצוין במקורות, אך סביר להניח שהיו לכל הפחות באמצע שנות העשרה או אפילו לקראת סוף שנות העשרה.

אריאנוס מספר שפיליפוס השני, אביו של אלכסנדר הגדול הוא זה שייסד את הגוף הזה, אך יש חוקרים מודרניים שטוענים שהמוסד היה קיים עוד לפני הרפורמה הצבאית של פיליפוס. מספרם המדויק אינו ידוע ומעריכים שהיה 100 - 200 השירות ביחידה זו היה מכובד מאוד וסביר להניח שרבים מהאריסטוקרטים המוקדונים התחילו את שירותם הצבאי ביחידה זו.

לקריאה נוספת
------------

* אריאנוס, אנאבסיס של אלכסנדר, ספר 4 פרקים 10 - 14
* פלוטארכוס, חיי אישים, אלכסנדר, פרקים 53 - 55
* קווינטוס קורטיוס רופוס, היסטוריה של אלכסנדר הגדול, ספר 8 פרקים 5 - 23

* E.D.Carney, ‘The Conspiracy of Hermolaus’, CJ 76 (1980–81), 223–231

הערות שוליים
------------

1. ↑  Waldemar Heckel, Who is Who in the Age of Alexander the Great, p 139
2. ↑  בצבא המוקדוני מדובר בדרגה בכירה כי היו רק פלוגות ספורות של הטיירוי בצבא כולו
3. ↑  אין תרגום מדויק לעברית של המונח היווני βασιλικοὶ παῖδες; basilikoì paîdes. דוד גולן מתרגם את המונח כ"צוערים מלכותיים"; בוויקיפדיה הוחלט להשתמש בתרגום הכתוב לעיל
4. ↑  E.D.Carney, ‘The Conspiracy of Hermolaus’, CJ 76 (1980–81), p 227
5. ↑  228 E.D.Carney, p
6. ↑  אריאנוס, ספר 4 פרק 13 פסקה 1
7. ↑  228 E.D.Carney, p
8. ↑  Waldemar Heckel, Marshals of Alexander's Empire, Routledge, 1992 p 220
9. ↑  Waldemar Heckel, p 223
**קארל לודוויג בונהופר** (ההיגוי: יותר קרוב ל"בונהֶפר") (בגרמנית: **Karl Ludwig Bonhöffer**, ‏ 31 במרץ 1868 - 4 בדצמבר 1948) היה פסיכיאטר ונוירולוג גרמני. הוא כיהן כפרופסור ראש קתדרה לפסיכיאטריה ולנוירולוגיה באוניברסיטת ברלין וכמנהל הקליניקה למחלות נפשיות ולמחלות עצבים בבית החולים "שריטה" בברלין.
שניים מבניו, דיטריך בונהופר וקלאוס בונהופר, ושני חתניו, הנס פון דוהנאני ורידיגר שלייכר הוצאו להורג בגלל התנגדותם למשטר הנאצי בגרמניה.

ביוגרפיה
--------

### ילדות וצעירות

על פי מסמכים של הוועדה ללימודים ההיסטוריים של באדן-וירטמברג, בשנת 1513 החלה משפחת בונהופר להתיישב בחבל וירטמרג לאחר שהיגרו מניימכן, הולנד.[דרוש מקור] הם הגיעו למעמד בכיר כיועצים, רופאים ושופטים, והיו מיוחסים בקשרי משפחה לאמו של יוהאן וולפגנג פון גתה, גאורג וילהלם פרידריך הגל, כריסטיאן פרידריך דניאל שובארט, לודוויג אוהלנד ולדוד פרידריך שטראוס.[דרוש מקור]

קארל בונהופר נולד בשנת 1868 בנרסהיים בממלכת וירטמברג שבגרמניה (הקונפדרציה הגרמנית), לפרידריך פון בונהופר (1907-1828), שופט בעיר אולם וליולי לבית טאפל (1936-1842). אחיו, גוסטב-אוטו בונהופר, היה לכימאי בחברת באייר-לברקוזן. בשנים 1874–1878 למד בבתי ספר יסודיים בהיילברון ובראוונסבורג, ובשנים 1878–1886 בגימנסיה בטיבינגן, בה סיים את מבחני הבגרות. בשנים 1886–1887 שירת בצבא בשטוטגרט. בשנת 1898 התחתן עם פאולה פון האזה, מורה ונכדתו של התאולוג קארל פון האזה. במרוצת השנים נולדו לזוג שמונה ילדים.[דרוש מקור]

בין השנים 1887–1892 למד בונהופר רפואה באוניברסיטת טיבינגן, בברלין ובמינכן. אחר כך לימד את המקצוע באוניברסיטת ברסלאו.

פעילותו בימי השלטון הנאצי
-------------------------

אחר שנת 1939, שבה הופעלה בגרמניה הנאצית האקציה T4 לחיסול בני אדם מוגבלים, השתתף בונהופר בתנועת ההתנגדות למדיניות הנאצית. הוא זייף תעודות של מטופלים נכים ועשה מאמצים להציל אותם.

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. הפרקים הבאים.

מותו
----

קארל בונהופר נפטר בברלין בגיל 80 בשנת 1948.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קארל בונהופר** בוויקישיתוף
* קארל בונהופר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007271912005171
* GND: 118661442
* ISNI: 0000 0000 2458 0805
* LCCN: n84805696
* NKC: jx20111107006
* NLP: A3287344X
* NTA: 070333610
* SUDOC: 086239317
* VIAF: 27865188
* WorldCat: lccn-n84805696

 |
**גסטון רייניג** (בלוקסמבורגית: **Gaston Reinig**;‏ נולד ב-17 בנובמבר 1956) הוא גנרל לוקסמבורגי בדימוס, אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא לוקסמבורג בין השנים 2008–2013.

ביוגרפיה
--------

רייניג נולד בדיקירך ב-17 בנובמבר 1956. לאחר סיום לימודיו התגייס לצבא לוקסמבורג. הוא למד באקדמיה הצבאית המלכותית הבלגית בבריסל, וב-1980 חזר ללוקסמבורג והוצב במרכז ההכשרה בדיקירך. ב-1981 החל ללמוד בבית הספר לחי"ר במונפלייה. ב-1982 החל לפקד על יחידות קטנות בצבא לוקסמבורג, וב-1984 מונה למפקד הכוחות הלוקסמבורגיים שהוקצו לכוח הרב-לאומי של נאט"ו. בין 1992–1995 הוא שימש כנציג לוקסמבורג בוועדות הכספים, הלוגיסטיקה והמנהלה של נאט"ו. ב-1997 הוא הוצב בבוסניה והרצגובינה. ב-1998 הוא מונה לנציג לוקמבורג בוועדה הצבאית של נאט"ו, וב-2000 הוסמך לייצג אותה גם בוועדה הצבאית של האיחוד האירופי. ב-2002 הוא מונה למפקד המרכז הצבאי בדיקירך - הבסיס הצבאי הראשי של צבא לוקסמבורג. ב-15 בינואר 2008 הוא מונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל), וכיהן בתפקיד עד פרישתו ב-1 בפברואר 2013.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גסטון רייניג** בוויקישיתוף
* גסטון רייניג, באתר נאט"ו.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1260362787
* VIAF: 9385165628869742480001
* WorldCat (עם VIAF): 9385165628869742480001

 |
פסמתיך הראשון
**דודקארכיה** (מיוונית: **δωδεκαρχία**, שלטונם של שנים-עשר) - על פי הרודוטוס, וכנראה, על סמך דיודורוס מסיציליה שהתבסס על יצירתו, זמן תקופת מלכותם בו זמנית של שנים עשר המלכים במצרים בתקופה מגירוש השושלת הנובית עד להמלכותו של פסמתיך הראשון (בערך שנות 671 – 656 לפני הספירה). האורקל חזה למלכים כי מי שיבצע משתה מקערת נחושת במקדש הפייסטוס ישלוט על מצרים כולה. פסמתיך מסאיס בטעות במקום ספל הזהב ששימש לטקס, השתמש בקסדת הנחושת שלו. הוא לא הוצא להורג, אך נשלל ממנו מרבית אדמותיו והוא עצמו גורש לאזורי החוף, ואסרו עליו לחזור. עם זאת, בסמוך לגירוש באו הכובשים האיונים ו קאריים אותם הוא שכר לשירותו ותפס איתם את השלטון על כל המדינה. כך התקיימה גם הנבואה של אורקל אחר שהבטיח עזרה מהים.

אף על פי שמוזכרים אירועי אמת שהתקיימו בסיפור זה, המידע שמביא הרודוטוס, הוא יותר סיפור. למעשה, בתקופה אותה הוא כינה את דודקארכיה, שטח מצרים היה שייך לאשורים. במהלך המרד כנגדם של נציג השושלת הנובית פרעה תהרקה, פסמתיך עם אביו יצא איתו כנגד אשור. בהמשך כשעלה לשלטון פרעה תנות אמון נלחם כבר בצדה של אשור. הועלה על ידם לשלטון בשנת 664 לפני הספירה והשתלט בהדרגה על הדלתא ובשנת 656 לפני הספירה. הוריד מכס את תנות אמון, כבש את תבאי והפסיק לשלם דמי חסות לאשור ובכך הפך לשליט עצמאי. מה שהרודוטוס מחשיב למקדש הפייסטוס הוא המקדש המרכזי לפתח בממפיס, המבוך הבנוי כביכול על ידי אותם שנים עשרה השליטים (הוזכר גם על ידי פליניוס הזקן ומתואר בפירוט על ידי סטראבון) - הוא מקדש הקבורה ליד פירמידת לבנים של אמנמחת השלישי בחווארה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרודוטוס "היסטוריה", ספר 2,פרקים 147–152
2. ↑  דיודורוס סיקולוס, "הספרייה ההיסטורית", ספר 1, פרק 66
3. ↑  פליניוס הזקן, "תולדות הטבע", ספר 26, פרק 19
4. ↑  סטראבון, "גאוגרפיקה", ספר 17, כרך 1, פרק 37
**קוויסקלוס** (שם מדעי: ***Quiscalus***; פירוש השם הלטיני: "אם כל הארצות" - האיטי, שם התגלה העוף) הוא סוג של ציפורי שיר ממשפחת הפזאיים המצויים בטבע באמריקה הצפונית, המרכזית וגם בצפון אמריקה הדרומית. כיום מכילים בסוג זה 6 מינים נוסף על מין נכחד ממקסיקו. רבים מהם נפוצים לאורך ארצות הברית, שם הם מכונים בטעות "זרזירים".

עופות אלה דומים במראהו לעורביים או לזרזיריים, אך הם קרובים יותר לפזאי. רובם כהים, שחורים עד חומים ולעיתים בגווני חום-אדמדם עם מקור נוקשה מחודד ועיניים גדולות צהובות. הם בעלי זנב ארוך כשל נחליאלי והם מזמרים. אורכם 20 עד 40 סנטימטרים, כשהזכרים גדולים מהנקבות ומשקלם הממוצע 49–239 גרם.

עופות אלה הם אוכלי כל שלעיתים נחשבים למזיקים ומטרידים, הפוגעים ביבולים חקלאיים והם אינם מפחדים מהאדם.

מינים
-----

* *Quiscalus major*
* *Quiscalus quiscula*
* *Quiscalus mexicanus*
* *Quiscalus nicaraguensis*
* *Quiscalus niger*
* *Quiscalus lugubris*
* *Quiscalus palustris* - נכחד

כמה מהחוקרים רואים בכמה תת-מינים של הסוג מינים עצמאיים.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוויסקלוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555813805171

 |
רשת הפלאים
**רשת הפלאים** (בלטינית: **Rete Mirabile**, וברבים: Retia Mirabilia) היא מבנה של עורקים וורידים הנמצאים קרוב מאוד אחד לשני. רשתות פלאים נמצאות בחלק מבעלי החוליות. פעולת רשת הפלאים מבוססת על כך שדם זורם בתוכה בכיוונים מנוגדים. היא מאפשרת העברת חום, יונים וגזים דרך דפנות כלי הדם, כך שזרימות הדם המנוגדות זו לזו בכיוונן בתוך הרשת שומרות על הפרש טמפרטורה קבוע, או על ריכוזים קבועים של גזים ומומסים. העיקרון ההנדסי נקרא מנגנון זרימה נגדית.

יעילות הרשת נקבעת בעיקר לפי הקלות שבה יכולים חום, יונים וגזים לעבור בין כלי הדם. הרשת יעילה ביותר בהעברת גזים וחום. יעילות ההעברה פוחתת עבור יונים קטנים, וקטנה בהרבה עבור חומרים אחרים כתלות בגודלם: מולקולות קטנות יותר יעברו בקלות יתרה ממולקולות גדולות.

דוגמאות לרשת הפלאים בטבע
------------------------

בציפורים בעלות קרומי שחייה בין אצבעות הרגליים, קיימת רשת פלאים ברגליים ובכפות הרגליים המעבירה חום מהדם החם הזורם בעורקים אל הדם הקר הזורם בוורידים. כתוצאה מכך, הטמפרטורה הפנימית של כפות הרגליים דומה יותר לטמפרטורה המקיפה את כפות הרגליים, ובכך נמנע איבוד חום מכפות הרגליים. בדוגמה זו רשת הפלאים מתפקדת כמחליף חום ביולוגי. 

בצוואר הכלב, רשת הפלאים מגינה על המוח כאשר הגוף מתחמם יתר על המידה.

באשכים של יונקים קיימת רשת פלאים העוזרת לקרר את האזור. האשכים פוריים יותר בטמפרטורות נמוכות ולכן זקוקים להחלפת חום קבועה.

בדגי טונה, טמפרטורת הגוף צריכה להישמר גבוהה יותר מזו של המים הקרים שבהם הם חיים, ורשת הפלאים מסייעת בכך.

בפינגווינים קיימת רשת פלאים ברגליים, בסנפירים ובאזור החוטם, על מנת להגביל את איבוד חום הגוף לסביבה הקרה שבה הם חיים.

בחלק מן הדגים, ממלאת רשת הפלאים את שלפוחית השחייה בחמצן, בעזרת מערכת חילוף בין זורמים, שבה רמות החומציות (PH) השונות גורמות לחמצן להינתק מההמוגלובין בדם ולצאת מהתמיסה שבה הדם רווי ביתר, אל השלפוחית.

בג'ירף קיימת רשת פלאים בצוואר, ובעזרתה מתאזן לחץ הדם כאשר החיה מתכופפת כדי לשתות.

ביונקים קיימת רשת פלאים עדינה בעורקיקים המוציאים (עורקיקים המהווים חלק ממערכת הכליה בבעלי חיים רבים) שבנפרוני הכליה. חשיבותה בשמירה על ריכוז מומסים גבוה בלשד הכליה (החלק הפנימי של הכליה); ריכוז המומסים בלשד הכליה מאפשר ספיגה חוזרת של מים בעזרת אוסמוזה מצינורות האיסוף הכלייתיים כאשר הם יוצאים מהכליה. כך מתאפשרת הפרשת שתן מרוכז והפחתה של איבוד מים מהגוף לשתן.

בעופות ים (קורמורנים, שקנאים, שחפים ועוד) יש בלוטה ליד הנחיריים, ל"התפלת מים". הבלוטה מרכזת מלח מומס במים, מתוך הדם, במנגנון זרימה נגדית. העוף "מתעטש" ומוציא את המים המלוחים אל הים. הבלוטה מאפשרת לעופות לשתות מי ים לצמאונם, כאשר אין בסביבה מים שפירים לשתייה.

רשת הפלאים בהיסטוריה של הרפואה
------------------------------

הרופא הקדום גלנוס סבר - בטעות - שגם לבני-אדם יש רשת פלאים בצוואר. אבחנתו זו הייתה כנראה מבוססת על ניתוח כבשים ובלבול של התוצאות עם סינוס הקרוטיד של בני אדם. כתוצאה מכך מדע הרפואה האמין שסינוס הקרוטיד בבני-אדם הוא בעל תכונות רפואיות חשובות. רק במאה ה-16 הפריך וסאליוס את הטענה.

קישורים חיצוניים
----------------

* רשת פלאים באשכים וברחם של דולפינים
* דיון קצר ברשת הפלאים
* דרך הפעולה של שלפוחית הגז בדגים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TA98: A12.0.00.013

 |
stomach colon rectum diagram
**גסטרואנטרולוגיה** (**Gastroenterology**, או **גסטרולוגיה**, **Gastrology, מיוונית, הלחם המילים gaster שמשמעה "בטן" ו-enteron, שמשמעו "מעי")** היא ענף ברפואה העוסק בחקר מחלות מערכת העיכול. 

התחום עוסק במחלות הוושט, הקיבה, התוספתן, המעי הדק והמעי הגס. כמו כן, יש המכלילים בתוכו את הכבד. במדינת ישראל הגסטרואנטרולוגיה עשויה להיות התמחות שנייה לאחר סיום ההתמחות במקצוע הרפואה הפנימית, או התמחות עצמאית, במסלול המשלב פרקי התמחות ברפואה פנימית.

חולים הפונים לרופא בעל תחום התמחות זה עוברים בדרך כלל בדיקה גופנית עם דגש על אזור הבטן ובמידת הצורך תבוצע על ידי הגסטרואנטרולוג בדיקה רקטלית על מנת להעריך הימצאות טחורים או חיפוש ממצא גושי באזור החלחולת. על מנת להרחיב את הבירור יבצע הגסטרואנטרולוג, לעיתים, בדיקות משלימות כגון גסטרוסקופיה, שמהותה הכנסת צינורית עם מצלמה דרך פיו של הנבדק המדגימה את מערכת העיכול העליונה (ושט, קיבה וחלקו הראשון של התריסריון) ומאתרת בעיקר כיבים, בקעים, דמם וממצאים החשודים כגידוליים.

בדיקה נוספת שייתכן ותבוצע היא קולונוסקופיה שמהותה העברת צינורית עם מצלמה דרך פי הטבעת של הנבדק על מנת לדגום את המעי הגס בכללותו. בדיקה זו מאתרת בעיקר מחלות מעי דלקתיות, סעיפים (diverticulosis), וממצאים החשודים כגידוליים. 

בדיקה נוספת שעלולה להיכלל בתחום הגסטרואנטרולוגיה היא ביופסיית כבד שמטרתה היא לבדוק מחלות כ- הפטיטיס מסוגי A,B,C,D,E הנמצאות בכבד וכן דלקות נוספות. הבדיקה מתבצעת על ידי החדרת מחט לתוך אזור הכבד והוצאת רקמה ממנה אשר לאחר מכן נבדקת.

ייתכנו הדמיות נוספות כגון CT בטן, צילום בטן ריק (ללא חומר ניגוד), חוקן עם חומר ניגוד או צילום של מערכת עיכול עליונה לאחר בליעת חומר ניגוד, בהתאם להערכת הצורך בכך על ידי הגסטרואנטרולוג.

מחלות בדרכי העיכול
------------------

דוגמאות למחלות בדרכי העיכול: מחלת קרוהן (דלקת במעי הדק), אפנדיציטיס (דלקת בתוספתן), שחמת (דלקת בכבד), דיזנטריה ושלשול, גסטרופרזיס

הפניות לרופא גסטרואנטרולוגיה
----------------------------

בדרך כלל הפניה לרופא גסטרו מתבצעת לאחר הפניה של רופא משפחה, וכאשר יש חשד למחלה חריפה או כרונית של דרכי העיכול. הפניה לרופא גסטרו מתבצעת בדרך כלל במקרים הבאים:

colorectalcancer
* שלשולים והקאות כרוניים
* עצירות
* מחלות דלקתיות
* צרבות וכאבי בטן
* חשד לסרטן המעי הגס
* אנמיה
* הפרעה בתפקודי כבד
* זיהומים בדרכי העיכול

גסטרואנטרולוגיה ברפואת ילדים
----------------------------

רופא בעל מומחיות בגסטרואנטרולוגיה של ילדים התמחה ברפואת ילדים כללית לאחר סיום לימוד הרפואה (התמחות שאורכה כארבע וחצי שנים). לאחר סיום ההתמחות עבר הרופא תת-התמחות נוספת, בגסטרואנטרולוגיה של ילדים. סך זמן ההכשרה של רופא מומחה כזה הוא בין 6 ל– 8 שנים, מלבד לימודי הרפואה הכלליים.

ראו גם
------

* גסטרוסקופיה
* קולונוסקופיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גסטרואנטרולוגיה** בוויקישיתוף
* גסטרו ישראל - המרכז למחלות דרכי העיכול
* האיגוד הישראלי לגסטרואנטרולוגיה ומחלות כבד - כניסה לרופאים בלבד
* "עיכול לפניך" - סיפורו של האבי הגסטרואנטרולוגיה בפודקאסט "מינהר הזמן", תאגיד השידור הישראלי
* גסטרואנטרולוגיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007560580105171
* BNE: XX528135
* BnF: cb119338441 (data)
* GND: 4121313-0
* LCCN: sh85053479
* NKC: ph120471

 |
רודולף רסלר
במלחמת העולם השנייה, **רשת הריגול של לוסי** ניהלה פעילות נגד הנאצים משווייץ. היא נוהלה על ידי רודולף רסלר, פליט גרמני, אשר היה בעל חברת הפצה קטנה בשם "ויטה נובה". מעט מאוד מידע הובא לידיעת הציבור אודות הרשת, אודות רסלר או אודות מקורות המודיעין של הרשת ומניעיה. 

לאחר המלחמה, רסלר גולל בפני עיתונאים את סיפורו הסתום מעט. לפי הסיפור, בעת שעבר לשווייץ בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20, הוא הותיר מאחוריו בגרמניה מספר חברים שהיו ממתנגדי הנאצים. בין ידידיו היו מספר קצינים בצבא הגרמני, אשר התברגו לתפקידים בכירים במהלך המלחמה. באופן כלשהו, וזהו החלק הסתום ביותר בסיפור, הקצינים הצליחו לשדר אליו מידע (לעיתים על פי דרישה מפורשת שהגיעה ממוסקבה) באמצעות משדרים גרמניים. המשמעות של טענתו של רסלר היא שהתקיימה פעילות חשאית, שמעולם לא עוררה חשד בקרב הנאצים, אשר עשתה שימוש בשדרים גרמניים. טכנית הדבר יותר מבלתי סביר ומעלה שאלות בנוגע לאמינות סיפורו של רסלר. ברם, המידע שסיפקה הרשת היה תכוף, מדויק והגיע תמיד במועד.
רסלר הצליח ליצור קשר עם ארגון הריגול הסובייטי של אלכסנדר ראדו בשווייץ ועשה בו שימוש כדי להעביר מידע למוסקבה. כתנאי לעבודה עם ראדו העלה רסלר דרישות תמוהות – הוא ביקש להותיר את מקורותיו עלומים בכל עת והתנה את שיתוף הפעולה שלו בכך שהסובייטים לא יעשו שום ניסיון לגלות את מקורותיו. מוסקבה חשדה בו בתחילה אולם לבסוף החלה להסתמך יותר על המידע שסיפקה הרשת שלו.
לבסוף השווייצרים מצאו את המשדרים של הרשת והוציאו אותה מכלל פעולה טרם הסתיימה המלחמה.

היבט מעורר מחלוקת בסיפור של הרשת של לוסי הוא ההאשמה שהרשת הייתה במהותה חלק מפעולה של השירות החשאי הבריטי, אשר מטרתה הייתה להעביר מידע מאולטרה לסובייטים באופן מהימן שלא יחשוף את פעולות הפענוח הבריטיות. סטלין חשד במידע שהגיע מהאמריקנים ומהבריטים אודות תוכניות הנאצים לפלוש לרוסיה בשנת 1941. לכן, בהחלט מתקבל על הדעת שבעלות הברית עשו מאמצים כבירים כדי למצוא שיטה להעביר מידע חיוני לסובייטים.