recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת שיקגו**, הידוע גם בשם **שיקגו בות'** (באנגלית: **University of Chicago Booth School of Business**), הוא בית הספר לתארים מתקדמים במנהל עסקים באוניברסיטת שיקגו, אוניברסיטת מחקר פרטית בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית. שיקגו בות', שנוסד בשנת 1898, הוא בית הספר השני בגילו למנהל עסקים בארצות הברית וקשור ל-10 חתני פרס נובל לכלכלה, יותר מכל בית ספר לעסקים אחר בעולם.בוגרי שיקגו בות' הבולטים כוללים את ג'יימס או. מקינזי, מייסד מקינזי ושות'; סוזן וגנר, מייסדת שותפה של בלאקרוק; סאטיה נאדלה, מנהל מיקרוסופט; ומנהלים בכירים בחברות דומינו'ס פיצה, רקיט, IBM, קרדיט סוויס, מורגן סטנלי, גולדמן זקס ושברון.

היסטוריה
--------

בית הספר לעסקים של אוניברסיטת שיקגו בות' נוסד בשנת 1898, כשחבר סגל האוניברסיטה ג'יימס לורנס לאולין הקים את המכללה למסחר ופוליטיקה. עד 1916 נלמדו בבית הספר תוכניות לתואר ראשון בלבד. בשנה זו החלו גם לימודים לתואר שני ובהמשך גם לימודי דוקטורט.

בשנת 1916 שונה שם בית הספר ל"בית הספר למסחר ומנהל". זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1922, הוצעה בבית הספר תוכנית הדוקטורט הראשונה. בשנת 1932, בית הספר נקרא כבית הספר לעסקים. התוכנית לתואר ראשון הופסקו בהדרגה ב-1942 על מנת להסב את בית הספר לבית ספר ללימודים מתקדמים בלבד.

במהלך השנים שיקגו בות' הפך לבית הספר האמריקאי היחיד מסוגו עם קמפוסים קבועים בשלוש יבשות נוספות: אסיה (2000), אירופה (1994) וצפון אמריקה (1898).

דירוגים
-------

 שיקגו בות' דורג במקום הראשון מסוגו על ידי "פורבס" ו"האקונומיסט" ב-2019. "U.S. News & World Report" מדרג את שיקגו בות' בשנת 2023 כבית הספר לעסקים הטוב מסוגו בארצות הברית. המגזין גם דירג את תוכנית המנהלים של בית הספר למנהל עסקים כטובה ביותר בתחומה. "האקונומיסט" העניק דירוגים קודמים. בשנת 2023 דירוג QS של אוניברסיטאות בעולם דירג את בית הספר כ-7 באיכותו בארצות הברית, ובמקום ב-12 בעולם. "ביזנסוויק" דירג אף הוא את בית הספר כשני באיכותו בארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת שיקגו (באנגלית)

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת שיקגו** בוויקישיתוף
* בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת שיקגו, ברשת החברתית פייסבוק
* בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת שיקגו, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת שיקגו, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Nobel winner Booth Faculty". ארכיון מ-2020-08-08. נבדק ב-2020-08-05.
2. ↑  "Chicago Booth History". ארכיון מ-2009-06-02. נבדק ב-2009-09-06.
3. ↑  Hooper, Frederick; Graham, James (1901). *Commercial Education at Home and Abroad: A Comprehensive Handbook*. Macmillan and Company. pp. 141.
4. ↑  "Best Business Schools". 2023. נבדק ב-7 במרץ 2023. `{{cite web}}`:  (עזרה)
5. ↑  "Best Executive MBA Programs". *U.S. News & World Report*. 2020.
6. ↑  "Full-time mba ranking". *The Economist*. נבדק ב-3 באוגוסט 2020. `{{cite news}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 16179633-3
* ISNI: 0000 0004 0546 2255
* LCCN: no2010032226
* VIAF: 123571309
* WorldCat: lccn-no2010032226

 |
**דרז'ניה** (באוקראינית: **Деражня**; בפולנית: **Dzierażnia**) היא עיר קטנה במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, על גדות נהר וובק (Vovk), בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

דרז'ניה נוסדה בשנת 1431. במהלך המאה ה-16 הותקף היישוב בידי הטטרים, ובמהלך המאה ה-17 הותקף בידי הקוזקים של חמלניצקי. בשנת 1672 נכבש היישוב בידי האימפריה העות'מאנית, וכעבור 10 שנים שוחרר בידי יאן סובייסקי.

בחלוקת פולין השנייה בשנת 1792 נכללה העיר בתחום האימפריה הרוסית. עם הקמת תחנת רכבת בעיר בסוף המאה ה-19 הואץ פיתוחה.

יהודי דרז'ניה
-------------

בית העלמין היהודי העתיק בדרז'ניה
תיעוד לישיבת יהודים בדרז'ניה קיים מהמחצית הראשונה של המאה ה-18, ומהמחצית הראשונה של המאה ה-19 הוקמו סביב העיר מספר מושבות חקלאיות יהודיות. בשנת 1897 נמנו בעיר 5,230 יהודים, מתוך 6,118 תושבים.

בין מלחמות העולם נמנו בדרז'ניה 2,650 יהודים, כ-40% מתושביה. בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה בוצעו ביהודי העיר מספר פוגרומים. בתקופה הסובייטית פעלו בעיר מועצה יהודית ובית ספר יידי.

### בשואה

ב-11 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ויהודיה רוכזו בגטו שהוקף בגדר תיל, וחויבו לענוד טלאי צהוב. כ-500 יהודים מהגטו הועברו ממנו כעבור זמן מה, ובד בבד הובאו אל הגטו יהודים מיישובים סמוכים. בגטו מתו יהודים רבים מרעב וממגיפות. על יושביו הוטלו תשלומי כופר, ורכושם הוחרם.

בראשית ספטמבר 1942 בוצעה בגטו שבעיר אקציה, ונרצחו בה למעלה מ-1,500 יהודים. כעבור מספר ימים נרצחו יתר היהודים בגטו, והוא חוסל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דרז'ניה** בוויקישיתוף
* דרז'ניה (Derazhnya), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* דייוויד צ'פין, בן ויינשטוק ומרטין דין (אנ'), דרז'ניה, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1346–1348), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7617795-6

 |
**דייוויד סטיבן קול** (נולד ב-14 באוגוסט 1982) הוא שחקן אמריקאי.

חיים מוקדמים
------------

קול נולד באיסקווב, וושינגטון.  הוא בוגר תואר שני מטעם בית הספר טיש לאמנויות ובית הספר למשחק של חברת התיאטרון האטלנטי .

קריירה
------

תפקיד המשחק הראשון של קול היה בסרט בטי פייג' הידועה לשמצה מ-2005, ושנה לאחר מכן שיחק בסרטי הקולנוע "The Architect" ו-"Beautiful Ohio". בשנת 2007, הוא הופיע בסרט הדרמה הרומנטי "לפנות ערב" בכיכובה של גלן קלוז. 

הוא שיחק בתפקידי אורח בסדרת הטלוויזיה חוק וסדר: כוונה פלילית בתור ריקי מוס בפרק *Neighborhood Watch*, ובסדרת הדרמה "נשות קבע". 
בשנת 2009, הוא הופיע בחמישה פרקים של סדרת הדרמה "הצילו" בתור קונור גאוויר. הוא שיחק בדרמה הרפואית *Mercy*. 

בשנת 2099 שיחק בסרט על הזוג מורגן שמעתם? בכיכובם של שרה ג'סיקה פארקר ויו גרנט. שנה לאחר מכן הופיע בסרט רהיטים זעירים.

ביולי 2010, שיחק קול בתפקיד חוזר בדרמת הנעורים אחת שיודעת בתור בן דונובן, המחוברת לשתי דמויות אחרות - "ג'ולייט שארפ" ( קייטי קסידי) ו-"קולין פורסטר" (סמואל פייג').

קול גילם את התפקיד החוזר של ניק ליין, בסדרת המדע הבדיוני של רשת פוקס, פרינג'. 

בשנת 2013, הוא הופיע בסדרת הדרמה סמאש בתור אדם, אחיו הגדול של ג'ימי קולינס, ובסדרה צווארון לבן של ערוץ USA.

קישורים חיצוניים
----------------

* דייוויד קול, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* דייוויד קול, באתר AllMovie (באנגלית)
* דייוויד קול, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  David Call | Biography, Photos, Movies, TV, Credits | Hollywood.com
2. ↑  Alk, Nell (3 במאי 2013). "Actor David Call Talks Shop, Sex & Hypnotizing Chickens". *BlackBook*. אורכב מ-המקור ב-7 במאי 2013. נבדק ב-6 באוקטובר 2013. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16658062j (data)
* ISNI: 0000 0003 9574 2965
* LCCN: no2013124251
* SNAC: w6vz4t31
* SUDOC: 163046026
* VIAF: 290470803
* WorldCat: lccn-no2013124251

 |
**בוניפאצ'ו, רוזן סבויה** (באיטלקית: **Bonifacio di Savoia**; ‏1245 – 7 ביוני 1263), היה רוזן סבויה בין השנים 1253–1263.

ביוגרפיה
--------

בוניפאצ'ו נולד בשנת 1245 בשיאמברי, לאמדאו הרביעי, רוזן סבויה ולססיל מבו, בתם של בארה הראשון, הלורד של בו וסיביל ד'אנדוז.

בשנת 1253 מת אביו אמדאו הרביעי, רוזן סבויה, ובוניפאצ'ו עלה לשלטון במקומו. אולם מכיוון שהיה קטין, שימשו אמו ססיל מבו ודודו טומאסו השני, רוזן סבויה כעוצרי הרוזנות. דודיו האחרים ניסו בתחילה לחלק את הרוזנות ביניהם, אולם לבסוף הוסכם להמשיך עם ההחלטה שהתקבלה בשנת 1234, ולפיה הם ישלטו על נחלות כחלק מהרוזנות, ואף התווספו להם עוד נחלות כפיצוי. בשנת 1259 מת דודו טומאסו השני, רוזן סבויה, ואמו נשארה עוצרת הרוזנות לבדה.

בוניפאצ'יו ניהל כמה מערכות בפלנדריה ובפיימונטה, אולם לא נחל בהם הצלחה. בספטמבר 1262 הביע ראול השני, רוזן ז'נבה את נאמנותו בפני בוניפאצ'ו. ב-7 ביוני 1263 נהרג בוניפאצ'ו בקרב בטורינו, ודודו פייטרו השני, רוזן סבויה עלה לשלטון במקומו.

אילן יוחסין
-----------


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אומברטו השלישי, רוזן סבויה |   | ביאטריס מוויינואה |   | גיום הראשון, רוזן ז'נבה |   | באטריצ'ה דה פאוצ'יני |   |  |  |  |   |  |  |  |
|   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |   |   |   |   |   |   |   |  |   |
|
|   |   | טומאסו הראשון, רוזן סבויה |   |   |   |   |   | מרגריט מז'נבה |   |   |   |   |   | בארה הראשון, הלורד של בו |   |   |   |   |   | סיביל ד'אנדוז |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   | אמדאו הרביעי, רוזן סבויה |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | ססיל מבו |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | **בוניפאצ'ו, רוזן סבויה** |
|

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בוניפאצ'ו, רוזן סבויה** בוויקישיתוף

  


|  |
| --- |
| **בוניפאצ'ו, רוזן סבויה**  בית סבויה  נולד:1245 מת:7 ביוני 1263 |
| **אמדאו הרביעי** | **רוזנות סבויה  1253–1263** | **פייטרו השני** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 101285308X
* VcBA: 495/115144
* VIAF: 171360373
* WorldCat: viaf-171360373

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בציור של ברויגל. אם התכוונתם למשל על עיוורים הנדרשים לזהות פיל, ראו העיוורים והפיל.

**משל העיוורים** (בהולנדית: **Parabel van de Blinden**; ‏1568) הוא ציור שמן על לוח עץ, 86 × 154 ס"מ, מאת פיטר ברויגל האב. התמונה מוצגת כיום במוזיאון קאפודימונטה בנאפולי.

התמונה הוזמנה על ידי אלכסנדר פארנֶזֶה, דוכס פארמה (אנ').

נושא הציור מבוסס על הפסוק המכונה "משל העיוורים" בברית החדשה, הבשורה על פי לוקאס, פרק ו' 39: "היוכל עיוור להדריך עיוור? הלא שניהם אל תוך הבור יִפָּלוּ..."

כיצירות אחרות של ברויגל, גם ביצירה זו רגישות ומודעות לטבע האנושי. הדמויות ביצירותיו של ברויגל אינן אידיאליות. דמויותיו אינן ממוקמות בהכרח בארמונות או בכנסיות, והוא אינו מתמקד בעשירים ומפורסמים, או בגיבורי התנ"ך, אלא באדם הפשוט. ברויגל מתבונן בעולם ומתארו על פגמיו מתוך מבט מרוחק במקצת ואירוני החושף את הכסילות האנושית ואת פגיעותה.

ביצירה "משל העיוורים" מתוארות שש דמויות של בני אדם עיוורים, האוחזים במקלות נחיה וצועדים קדימה תוך אחיזה זה בזה. כל אחת מהדמויות חולה במחלה אחרת שכפי הנראה הביאה עליה את העיוורון. הדמות הראשונה כבר נפלה לתוך תעלת מים והיא שרועה בה. הדמות השנייה, האוחזת בה, נוטה קדימה ומצויה באמצע הנפילה. אותה דמות צדה את מבטו של הצופה מכוונת את פניה הישר אליו, וכמו מרמזת לו שגם הוא יחליק במדרון בבוא יומו. הדמות שאחריה, שאינה יודעת על העומד להתרחש, מגששת את דרכה מכיוון שאינה חשה באדם שלפניה, אך בידה הימנית עסוקה בסידור בגדיה, מבלי לדעת שבעוד רגע סידורם לא ישנה כלל. גם שאר שלוש הדמויות הולכות לקראת נפילתן בעיוורון ובחוסר מודעות.

ניתן להבין בכמה דרכים את המסר ביצירה זו. ניתן להביט עליה כעל תמונה הבאה לתאר בבדיחות הדעת את האפיזודה המוזכרת בברית החדשה מדבריו של ישו. בנוסף, ניתן לראותה כביקורת על הכסילות האנושית, על ההולכים בתלם מבלי לשאול את עצמם שאלות. ציור הכנסייה ברקע עשוי להזכיר לצופה כי עליו ללכת בדרכי האל או הדת ולסמוך עליהם יותר מאשר על מעשיהם של בני אנוש.

קטע מהציור "משל העיוורים" מעטר את כריכת רב המכר על העיוורון מאת ז'וזה סאראמאגו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משל העיוורים** בוויקישיתוף
* משל העיוורים, באתר מוזיאון קאפודימונטה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4353270-6

 |
**אומברטו הראשון, רוזן סבויה** (באיטלקית: **Umberto I di Savoia**; ‏980 – 19 ביולי 1048), היה מקים בית סבויה, ורוזן סבויה משנת 1003 ועד מותו.

ביוגרפיה
--------

אומברטו נולד בשנת 980 לאמדאו, רוזן בלה, ומקור משפחתו הוא או מסקסוניה, בורגונדיה או פרובאנס, אולם בשל ידידותו החזקה עם רודולף השלישי, מלך בורגונדי, נראה שמקור המשפחה מבורגונדיה.

בשנת 1003 קיבל אומברטו מרודולף השלישי, מלך בורגונדיה את התואר רוזן על נחלות משפחתו, ובשל תמיכתו בהיינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה קיבל היתר לספח גם את רוזנות אאוסטה. לאחר מותו של רודולף השלישי, מלך בורגונדיה בשנת 1032, תמך אומברטו בקונרד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה נגד אודו השני, רוזן בלואה ואריברט, ארכיבישוף מילאנו, ובתמורה העניק לו קונרד השני את רוזנות מוריין, שאבלה ועמק טארנטייז. הנחלות שהוענקו לאומברטו שלטו על מעברי האלפים ועל הדרכים בין איטליה לאירופה, ובכך הפכו לבסיס הכוח של בית סבויה.

ב-19 ביולי 1048 מת אומברטו בהרמיון, ובנו אמדאו הראשון, רוזן סבויה עלה לשלטון במקומו.

משפחתו
------

אומברטו התחתן עם אנצ'ילה מלנצבורג, שהייתה בתו של אציל בורגונדי, או לחלופין בתם של אנסלם ואלדיוד מהשושלת הצפון-איטלקית "האנסילמידית", שממנה היו לו לפחות 4 ילדים:

* אמדאו הראשון, רוזן סבויה (1016–1051)
* איימונה, בישוף שיאון (לא ידוע–1054)
* בורקארדו השלישי, ארכיבישוף ליון (לא ידוע–1069)
* אודונה הראשון, רוזן סבויה (1023–1057)
* אדליידה מסבויה-אלבון (1025–לא ידוע), התחתנה עם ג'יגו הראשון, רוזן אלבון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אומברטו הראשון, רוזן סבויה** בוויקישיתוף

  


|  |
| --- |
| **אומברטו הראשון, רוזן סבויה**  בית סבויה  נולד:980 מת:19 ביולי 1048 |
| **הקמה חדשה** | **רוזנות סבויה  1003–1048** | **אמדאו הראשון** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 139581480
* VcBA: 495/6627
* VIAF: 172692129
* WorldCat: viaf-172692129

 |
אנדרטה בבית העלמין בחולון לזכר יהודי דרויה, מיורי, דרויסק וליאונפולי שבמחוז ווילנה, שנספו בשואה
**דרויסק** (בבלארוסית: **Друйск**; בפולנית: **Drujsk**) היא עיירה במחוז משנה ברסלב שבוובלסט ויטבסק בבלארוס. העיירה הייתה עיירה חקלאית יהודית מאז הקמתה במחצית המאה ה-19 ועד חיסול הקהילה והגליית אנשיה לגטו וידזה וממנו לגטו שווינציאן ולרציחתם בפונאר ובמחנות ההשמדה.

היסטוריה
--------

רוב ככל המתיישבים בדרויסק עם הקמתה, לאחר שקרקעותיה הופקעו בידי ממשלת רוסיה מרכושו של אציל פולני, היו יהודים. היוצאים היחידים מכלל זה היו משפחה טטרית אחת, ומשפחות מנהל סניף הדואר המקומי ומנהל תחנת הרכבת, בקו ורשה-וילנה-פטרבורג. התושבים התפרנסו מחקלאות. ב-1897 מנו יהודי דרויסק 515 איש מתוך אוכלוסייה כללית של 536 איש.

לקהילה היהודית היו מוסדת דת ומוסדות חינוך, ורבני העיירה: רבי משה אהרן לנדאו, שנפטר צעיר, ואחריו רבי שבתאי זלמן רימשיניאט, שימשו בפועל גם כרבניהם של יהודי נקודות היישוב הסמוכות.

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ולאחר תחילת הכיבוש הגרמני, הגיעו לדרויסק פליטים רבים מדרויה והתקיימו בעיירה במשך תקופה ממושכת מעל 1,573 יהודים. במשך התקופה שעד 1942 נרצחו רבים כולל כאלו שברחו ליערות ופעלו כפרטיזנים. בפברואר 1942 הועברו 1,000 היהודים שנותרו בעיירה לגטו וידזה שבו שהו עם יהודי המקום ויהודי דובינובו, פליסה, וסלובודקה. גטו וידזה נשמר בידי שוטרים ליטאים והתנאים בו היו קשים. ביולי 1942 הועברו רוב היהודים מגטו וידזה לגטו שווינצ'יאני. נשים רבות נרצחו בפונאר, ויהודים אחרים נרצחו בגטו קובנה ובמחנות שטוטהוף ואליאס. רק כ-20 יהודים מדרויסק שרדו את המלחמה.

לקריאה נוספת
------------

* רחל גרוסבאום-פסטרנק, "**דרוּיסְק**, נפת ברסלב, מחוז וילנה", בתוך: שמואל ספקטור וברכה פרוינדליך (עורכים), **פנקס הקהילות: (4) פולין**, כרך ח: מחוזות וילנה–ביאליסטוק–נובוגרודק, ירושלים: יד ושם, תשס"ו 2005, עמ' 270–273.

קישורים חיצוניים
----------------

* ספר יזכור לקהילת דרויה וקהילות מיור דרויסק וליאונפול, בספריית העיר ניו יורק
* "דרויסק", באתר JewishGen (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מרטין דין (אנ'), וידזה, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1147), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
**אברהם לייב דה ליאו** (27 באוקטובר 1898 – 20 באוקטובר 1985; ה' בחשון ה'תשמ"ו) היה מהנדס מים ישראלי ממתכנני המוביל הארצי.

ביוגרפיה
--------

דה ליאו נולד בהילברסום, הולנד. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוא השתתף בהכשרה של החלוץ בהולנד. בשנת 1924 עלה לארץ ישראל ועבד כמהנדס בתל אביב. זמן מה הוא עבד עבור חברת החשמל. 

דה ליאו היה מראשוני מפעל ים המלח, מנהל עבודה בסדום ומעוזריו של נובמייבסקי. בשנות ה-40 היה דה ליאו מהנדס בחברת אשלג ארץ-ישראלית. במסגרת זאת הוא חקר יחד עם יהודה ליאו פיקרד את נחל זרד בשנת 1942 ויצא בראש משלחת חקר של החברה לאילת בשנת 1944. ביולי 1948 הוא הגיש לשר האוצר מסמך סודי בו דרש להקים ועדת חקירה לבירור כישלונה של החברה בפיתוח אוצרות ים המלח. בין השאר טען דה ליאו שהחברה "מעולם לא האמינה במדינה העברית ואף לא מאמינה בה כיום". הוועדה אכן הוקמה ודה ליאו היה חבר בה. הוועדה קבעה שחברת האשלג כשלה והמליצה להלאים את החברה. בשנות ה-50 היה דה ליאו מנהל בחברת תה"ל ובין השאר ניהל לזמן מה את סניף תה"ל בירושלים. בשנת 1957 הציע את התוכנית של המוביל הארצי שהתבססה על שאיבת מים מהכנרת עצמה, ולא ממקורות הירדן, במטרה למנוע את המלחת הכנרת.

בשנת 1959 מונה לחבר במועצת המנהלים של מפעלי ים המלח. 

בשנת 1957 נתמנה לראש המחלקה להנדסה חקלאית בטכניון במקום וולטר קליי לאודרמילק. בהמשך היה ראש המחלקה להידרוטכניקה בטכניון. כן היה מנהל המעבדה ההידראולית בטכניון. בשנת 1963 נתמנה לראש הקתדרה ע"ש דוד סיגל.

בשנת 1953 השתתף במשלחת סיוע ישראלית מטעם האו"ם לציילון. 

בשנת 1963 היה חבר בוועדה לקביעת מדיניות חיפושי נפט של ישראל בראשות יגאל ידין ובועדה לעניין כריית זיפזיף. 
בינואר 1963 המליצה ועדה בראשותו להקים בתי ספר להנדסאים וטענה שיש עודף מהנדסים לעומת הנדסאים בישראל.

דה ליאו היה נשוי למרים לבית גרזון. היה להם בן יחיד, סרן עמוס דולב דה ליאו, שנפל בעת שירותו הצבאי בשנת 1952.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Abraham Leib de Leeuw, geni\_family\_tree
2. ↑  קבוצת הכשרה של "החלוץ", גרונינגן, הולנד, 1919, אתר בית התפוצות
3. 1 2  פרופסור לאודרמילק פורש מחמת גילו, הצופה, 7 ביוני 1957
4. ↑  New system of road building, פלסטיין בולטין, 12 ביולי 1927
5. ↑  אנשים ומוסדות, דבר, 4 בדצמבר 1968
6. ↑  צבי אילן, סדום של הימים הטובים ההם, למרחב, 18 במאי 1962
7. ↑  אברהם הרצפלד, צרור מעשים, דבר, 12 ביוני 1964
8. ↑  אבי נבון, חלוציות מטאורולוגית באום רשרש
9. ↑  רן אור נר, משה נובומייסקי וחברת האשלג הארץ ישראלית
10. ↑  תיקונים בסכר ירוחם, זמנים, 17 באוגוסט 1954
11. ↑  פקיד תה"ל נאשם בגניבת רשיונות לחמרי בנין, הַבֹּקֶר, 20 בפברואר 1958
12. ↑  מי ים כנרת ותכנית המים הארצית, על המשמר, 27 בנובמבר 1957; המשך  
מי ים כנרת ותכנית המים הארצית ב', על המשמר, 4 בדצמבר 1957
13. ↑  חב' הברום הוצמדה למפעלי ים המלח, למרחב, 23 בפברואר 1959
14. ↑  עבודות תכנון של נמל אשדוד לטכניון, הצופה, 22 במאי 1959
15. ↑  תעלה למחקר גלים נבנתה בטכניון, דבר, 25 במאי 1961
16. ↑  מינוי בטכניון, הצופה, 22 במאי 1963
17. ↑  הצלחה למומחים הישראלים בציילון, דבר, 10 ביולי 1953
18. ↑  ועדה למדיניות חיפושי הנפט, למרחב, 24 בינואר 1963
19. ↑  ועדה לבעיות הזיפזיף, למרחב, 9 ביוני 1963
20. ↑  פרופ' דה־ליאו מהטכניון ממליץ לשנות מבנה לימודי ההנדסה, חרות, 9 בינואר 1963
21. ↑  יוסף גורקה, בוגרי טכניקום אורט נאבקים על תואר מהנדס, הצופה, 8 בינואר 1965  
על שביתת המהנדסים, דבר, 11 בספטמבר 1968
22. ↑  עמוס דולב די ליאו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007373054505171

 |
**ישיבת באר יצחק** היא ישיבה גדולה חרדית-ספרדית השוכנת בקריית יערים (טלז סטון).

תולדות הישיבה
-------------

הישיבה הוקמה על ידי איש העסקים החרדי דוד דרויש בהוראת רבו הרב משה שפירא בשנת תשס"ב, ונקראה על שם אביו של דרויש ר' יצחק דרויש.

ראש הישיבה הוא הרב מנשה תופיק-אביעזרי, והרבנים שמעון אביעזרי, צמח פרץ, שלמה רביבו ומרדכי רוזנבלום משמשים כ-ר"מים ומגידי שיעור בתפקיד "משגיח קטן" משמשים הרבנים אורי גרילוס, מנחם שבדרון, ויחיאל פולאטוב.

בחודש מאי 2014 דווח על 150 תלמידים הלומדים בישיבה. כיום מונה הישיבה למעלה מ-300 בחורים.

המבנה בו שוכנת הישיבה
---------------------

בתחילת שנות ה-70 עלה הרעיון להעלות לארץ ישראל את ישיבת טלז מן העיר קליבלנד שבארצות הברית. נדבן יהודי בשם אירווינג סטון תרם את הכסף להקמת מבנה הישיבה המרשים על ראש הגבעה שבמרכז השטח, וסביבו הוקמו מבני המגורים לתלמידים ולמורים. התוכנית לא יצאה אל הפועל, ובמשך שנים רבות עמד רוב שלד המבנה כמעט ללא שימוש, בעוד רק חלקים קטנים ממנו שימשו את ישיבת "נווה ציון".

במהלך שנת 2013 שופץ המבנה בתרומתו של דוד דרויש. הוא נחנך ערב ראש השנה תשע"ד ותפילות ראש השנה התקיימו במבנה החדש.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרטי הישיבה, באתר עולם התורה
* שיעורים ושיחות שנמסרו בישיבה, באתר קול הלשון
* סיבוב במה שנותר מישיבת טלז-סטון בקרית יערים

הערות שוליים
------------

1. ↑  האיר פני המזרח • פרויקט: עולם התורה הספרדי
2. ↑  הישיבה החרדית שרוצה להפך לעיר, 28.02.2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007303542205171

 |
**כפל** הוא שיר שנכתב על ידי יהודה גור-אריה והולחן על ידי נחום היימן, והתפרסם בביצועה של חוה אלברשטיין.

השיר קצר ואישי, ושונה מהכתיבה המסורתית של שנות ה-60 בזמר העברי. בשיר ארבעה בתים המכילים ארבע שורות כל אחד, וכתובים בחריזה מסורגת. זוג השורות הראשון בכל בית מציג ניגוד אחר שהדובר חש בתוכו, למשל: "מישהו בוכה בי / מישהו בי רן", ומכאן שמו של השיר: "כפל" על שום הכפילות שבתחושות הדובר. אלברשטיין בעצמה כתבה: "כמה הרבה אפשר לומר בכל כך מעט מילים, זה כמעט הייקו יהודי, שיר שבדיעבד נוגע בכל מה שאני עושה כל חיי".

השיר הוקלט לראשונה עם גיטרה בלבד לתקליט אוסף שירי נחום היימן והוכנס לאחר מכן גם לתקליטה של אלברשטיין "מות הפרפר" מ-1968, בעיבוד שכלל גם אבוב וקונטרבס. אותה גרסה גם נכללה באוסף המיטב של נחום היימן שיצא ב-2005. אלברשטיין המשיכה לשיר את השיר בהופעותיה, וגרסה של השיר בהופעה חיה אף נכללה באלבום מאוחר יותר של אלברשטיין, "חוה אלברשטיין בהופעה", שיצא באוקטובר 2008.

קישורים חיצוניים
----------------

* "כפל" באתר בית לזמר העברי
* מילות השיר, באתר שירונט
* חוה אלברשטיין, בוא שיר עברי - הייקו יהודי, באתר הארץ, 10 באפריל 2009
* בביצועה של חוה אלברשטיין, סרטון באתר יוטיוב (2008, בליווי גיטרה)
* בביצועה של חוה אלברשטיין, סרטון באתר יוטיוב (1968, בליווי גיטרה, אבוב וקונטרבס)
* בגרסה הצרפתית Dites-lui של אדי מארנה, בביצועה של מארי לאפורה באתר "דיילי מושן"

הערות שוליים
------------

1. ↑  חוה אלברשטיין, בוא שיר עברי - הייקו יהודי, באתר הארץ, 10 באפריל 2009
**וולטר סקוט מרץ'** (**Walter Scott Murch**; נולד ב-12 ביולי 1943) הוא עורך קולנועי ואיש סאונד אמריקני זוכה פרס האוסקר. מרץ' ייחודי בכך שהוא משלב את עבודת העריכה הוויזואלית עם עריכת הסאונד.

חייו
----

מרץ' נולד לצייר וולטר טאנדי מרץ' בניו יורק בשנת 1943. לאחר סיום התואר הראשון באמנות ב-1965 באוניברסיטת ג'ונס הופקינס השתתף בתוכנית לבוגרים בבית הספר לקולנוע של אוניברסיטת דרום קליפורניה, שם היה לחלק מחבורה של קולנוענים צעירים שכללה דמויות כג'ורג' לוקאס וג'ון מיליוס.

את עבודתו הראשונה כקולנוען החל כאיש הסאונד בסרטו של הבמאי פרנסיס פורד קופולה אנשי הגשם (1969). לאחר מכן עבד עם ג'ורג' לוקאס על סרט המדע הבדיוני THX 1138, ועם קופולה על "הסנדק". בשנת 1974 היה אחראי על הסאונד בסרטו של קופולה "השיחה", ועל עבודתו היה מועמד לפרס האוסקר בפעם הראשונה. ב-1978 היה מועמד לפרס האוסקר על עריכת סרטו של פרד זינמן "ג'וליה". הוא ידוע ביותר בשל עבודתו על הסאונד בסרטו של קופולה "אפוקליפסה עכשיו" שהוקרן לראשונה ב-1979, אך להקרנתו קדמו כשנתיים של עריכה. בסרט זה היה מרץ' שותף אף לעריכה. בשל עבודתו על הסרט זכה מרץ' בפרס האוסקר על הסאונד, ובמועמדות לפרס על העריכה. בעבודה על סרט זה טבע מרץ' את המושג "מעצב קול" בתיאור עבודתו.

ב-1985 ניסה את ידו כבמאי בסרט "בחזרה לארץ עוץ", אך הסרט כשל בקופות, אם כי צבר קהל אוהדים ומעמד של סרט פולחן.

בשנת 1990 היה מועמד לפרס האוסקר על עריכת "רוח רפאים" ו"הסנדק 3". על הסרט "הפצוע האנגלי" משנת 1996 זכה בשני פרסי אוסקר, על הסאונד, ועל העריכה. כן היה מועמד לפרס האוסקר על הסרט "קולד מאונטיין" בשנת 2003.

בשנת 2001 כתב מרץ' ספר על עריכה קולנועית בשם "במצמוץ העין" (In the Blink of an Eye). הספר יצא לאור בעברית בהוצאת "אסיה", בתרגום ינץ לוי בשנת 2008. כן היה הנושא לספרו של הסופר הקנדי מייקל אונדאטג'ה "The Conversations" המתעד את שיחותיהם של השניים על קולנוע, שהרקע להן הסרטת "הפצוע האנגלי" שנכתב על פי ספרו של אונדאטג'ה. ב-2007 הוקרן סרט תיעודי על חייו שנקרא "מרץ'", המתעד את תהליך עבודתו ודעותיו על קולנוע ועריכה.

מרץ' ידוע בשל יכולתו האמנותית והטכנית, והוא הוכיח את יכולתו ביצירת חידושים טכניים רבים, כמו גם בעבודה במספר מערכות ושיטות עריכה שונות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וולטר מרץ'** בוויקישיתוף

* וולטר מרץ', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* וולטר מרץ', באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* וולטר מרץ', באתר AllMovie (באנגלית)
* וולטר מרץ', במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* יעל פרלוב, מה בדיוק עושים שם בחדרי העריכה החשוכים, באתר הארץ, 27 בפברואר 2008
* נירית אנדרמן, מצמצץ, מצמץ, כוכב קטן, באתר הארץ, 7 בפברואר 2008
* במצמוץ העין - מבט על עריכת סרטים פרק ראשון מספרו של מרץ' באתר טקסט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007442951605171
* BIBSYS: 90787820
* BnF: cb14123659b (data)
* GND: 12425005X
* ISNI: 0000 0001 0955 8703
* LCCN: no92017670
* LNB: 000248774
* NDL: 01153857
* NKC: js20040202001
* NLK: KAC200308153
* NTA: 072130679
* SELIBR: 293274
* SNAC: w6mw2m2g
* SUDOC: 069199906
* VIAF: 13237273
* WorldCat: lccn-no92017670

 |
**סיטרואן 2CV**, המכונה גם **דה שבו** (בצרפתית: **deux chevaux**; בתרגום חופשי: "שני סוסים") הוא דגם מכונית חסכוני שיוצר בידי יצרנית המכוניות הצרפתית סיטרואן בין השנים 1948 ו-1990. דגם ה-2CV שייך לקבוצת מכוניות מצומצמת שהוצגו לראשונה זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה וזכו להצלחה לאורך שנים רבות לאחר מכן - במקרה של דגם זה, במשך 42 שנים. גרסת הרכב של פייר-ג'ולס באולנג'ר משנות השלושים הייתה חדשנית לתקופתה בהיבטים הבאים:

* היא הייתה זולה וחסכונית, ואפשרה גם לאיכרים בצרפת, שהיוו חלק גדול מאוכלוסייתה באותה תקופה, להשתמש ברכב, דבר שעד אז לא התאפשר להם מבחינה כספית. הנתון הבא מדגים את חסכנותה של המכונית: היה לה צורך בשלושה ליטרים של דלק לכל היותר כדי לנסוע 100 ק"מ.
* היא הייתה יציבה, ותפקדה היטב גם בתנאי שטח לא-נוחים, כמו אדמות מעובדות או דרכים לא-סלולות.

המכונית נמכרה היטב בישראל, ואף שימשה כרכב צמוד לקציני צה"ל בדרגת סרן-רס"ן. ניתן לה הכינוי המזלזל "פחנוע".

דגם ההופמן 2CV אשר יוצר בגרמניה בין השנים 1988-2007 התבסס על דגם ה "סיטרואן 2CV"

דגם הקופה סיטרואן ביז'ו אשר יוצר בבריטניה בין השנים 1964–1959 התבסס על דגם "סיטרואן 2CV".

יוצרו 3,872,583 יחידות.

פרויקט TPV
----------

אנדרה לפברה היה המהנדס הראשי בפרויקט TPV (ראשי תיבות של Très Petite Voiture - מכונית קטנה מאוד). בשנת 1939 מפתחי המכונית כבר סברו כי היא מוכנה לצאת לשוק ומספר אבות-טיפוס של הדגם נבנו. אבות-הטיפוס הללו היו בנויים בחלקם מאלומיניום או מגנזיום והכילו מנועים בעלי מנגנוני קירור הפועלים על מים. מושבי המכונית היו ערסלים שנתלו מגג המכונית על ידי חוטים.

במהלך כיבוש צרפת בידי גרמניה בזמן מלחמת העולם השנייה, מנהלי מישלן (בעלת המניות המרכזית של סיטרואן) וסיטרואן החליטו להסתיר את פרויקט TPV מהנאצים, מתוך חשש מפני בקשות צבאיות לאספקת הרכב שפותח בפרויקט. חלק מרכבי ה-TPV הוחבאו במקומות מסתור ואחרים הושמדו. בשש השנים הבאות התעמק באולנג'ר בחיפוש אחר חידושים ושיפורים. לפני שנת 1994 סברו כי רק שני אבות-טיפוס מהפרויקט שרדו, אך בשנה זו נמצאו שלושה רכבים נוספים מהפרויקט, בתוך אסם. נכון לשנת 2003, ידועים רק חמישה רכבי TPV ששרדו. במשך זמן רב, סברו כי החבאת הפרויקט מהשלטונות הייתה מוצלחת עד כדי כך שכל רכבי הפרויקט אבדו לאחר המלחמה. אך למעשה, מיקומם היה ידוע לשומריהם, ובשנות החמישים ניתנה הוראה להיפטר מהם.

דגם הסיטרואן FAF נגזר מדגם ה"סיטרואן 2CV".

גלריה
-----

* 
* מכונית אבטיפוס שיוצרה בפרויקט TPV, מודל 1939, מלפני מלחמת העולם השנייהמכונית אבטיפוס שיוצרה בפרויקט TPV, מודל 1939, מלפני מלחמת העולם השנייה
* 
* 
* 
* 
* 
*

ראו גם
------

* סיטרואן דיאן

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **סיטרואן 2CV** |

* יואב קווה, סיטרואן דה שבו - סוס עבודה, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2008
* ניר בן-טובים‏, סיטרואן מאשרת: יורשת לדה שבו, באתר וואלה!‏, 3 באוקטובר 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  גילוי סוד ה"דה שבו", מעריב, 25 בפברואר 1965
2. ↑   פחנוע צבאי, סרטון באתר יוטיוב  
ה"פחנוע", היא הסיטרואן דה-שבו, באתר פייסבוק
3. ↑  "הופמן 2CV" citrobe.org/hoffm.htm

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph725629

 |
**ז'ורדן טל** (בצרפתית: **Jordan Tell**; נולד ב-10 ביוני 1997 בלז אבים שבגוואדלופ) הוא כדורגלן גוואדלופי-צרפתי המשחק בעמדת החלוץ בנבחרת גוואדלופ.

קריירת מועדונים
---------------

טל גדל במחלקות הנוער של סולידריטה סקולאר וקן. בשנת 2013 החל לשחק בקבוצת המילואים של קן, וב-2 באפריל 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בהפסד 1-0 ללוריאן במסגרת המחזור ה-31 בליגת העל הצרפתית לעונת 2016/2017. בסך הכל ערך חמש הופעות ליגה במועדון.

ב-1 ביולי 2017 חתם טל בסטאד רן מליגת העל הצרפתית. ב-5 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד טרואה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2017/2018. במשחק זה הבקיע את שערו היחיד במועדון. בסך הכל ערך טל שש הופעות ליגה במדי המועדון. בהמשך הושאל לואלנסיין, אורליאן וקן מליגת המשנה הצרפתית.

ב-7 ביולי 2020 חתם טל בקלרמון פוט מליגת המשנה הצרפתית. בתום עונת 2020/2021 העפיל עם המועדון לליגת העל הצרפתית. בסך הכל שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 48 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.

ב-31 בינואר 2022 חתם טל על חוזה לשנה וחצי בגרנובל מליגת המשנה הצרפתית. הוא ערך 41 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שבעה שערים, ובתום החוזה שוחרר מהמועדון.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-26 במרץ 2023 ערך טל את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גוואדלופ, בהפסד 1-0 לנבחרת קובה במסגרת ליגת האומות של CONCACAF לעונת 2022/2023. ב-16 ביוני 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 5-0 על נבחרת אנטיגואה וברבודה במסגרת מוקדמות גביע הזהב 2023.

נכלל בסגל הנבחרת לטורניר גביע הזהב 2023, וערך שתי הופעות בטורניר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'ורדן טל** בוויקישיתוף
* ז'ורדן טל, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  JORDAN TELL EST CLERMONTOIS ! באתר הרשמי של קלרמון פוט, 7 ביולי 2020 (בצרפתית)
2. ↑  JORDAN TELL EST GRENOBLOIS ! באתר הרשמי של גרנובל, 31 בינואר 2022 (בצרפתית)

| **נבחרת גוואדלופ – גביע הזהב 2023** |
| --- |
| 1 לגייה • 
2 אלפונס • 
3 גרביון • 
4 הוטוויל • 
5 סנטיני • 
6 אנט • 
7 רוצן • 
8 פלומה • 
9 אמברוז • 
10 פהטון • 
11 טל • 
12 דוידאס •
13 אבינל • 
14 טילה •
15 לבורגן •
16 קוניאר •
17 ברון •
18 סולוו •
19 לינה •
20 דורבנט •
21 ארשימד •
22 רמות •
23 רויארד •
מאמן: אנגלומה | גוואדלופגוואדלופ |
**המועצה היהודית הדמוקרטית הלאומית** (באנגלית: **National Jewish Democratic Council**,‏ **NJDC**) היא קבוצה יהודית בתוך המפלגה הדמוקרטית בארצות הברית, אשר נוסדה ב-1990 ומהווה את "הקול הלאומי של היהודים הדמוקרטים" בארצות הברית בתוך המפלגה הדמוקרטית וכדברי הקבוצה, שמה למטרה את נושא "הפרדת דת ומדינה (נושא רגיש ליהודים שחיים במיעוט בקרב רוב לא יהודי), יחסי ארצות הברית–ישראל איתנים וחופש הפריון".

מנכ"ל הקבוצה הוא אירה פורמן, אשר טען לא פעם כי הקבוצה "משקפת את הערכים והאספירציות של היהודים האמריקאים. המפלגה הדמוקרטית במיטבה, מגשימה חלק מהנבואה המסורתית שלנו (כיהודים) לעשיית צדק ויצירת עולם טוב יותר". בנושאי פנים, פורמן מדגיש כי היהודים האמריקאים, באופן גורף, מסכימים עם עמדות המפלגה הדמוקרטית (בניגוד למדיניות חוץ חזקה, אותה נוטה לשקף המפלגה הרפובליקנית), ואכן ההיסטוריה של היהודים מצביעה על כך שבאופן מסורתי היהודים מצביעים ברוב גדול של כשני שלישים (ומעלה) למפלגה הדמוקרטית (מלבד הנשיא רונלד רייגן שזכה ל-39% מהקולות , וג'ורג' ווקר בוש שזכה לאחוז דומה בבחירות בשנת 2004. היו שחשבו שהמועמד הרפובליקני ג'ון מקיין יקבל מספר קרוב לזה של רייגן, אולם בסוף זכה לכ-20% בלבד. 

עם תקציב קטן בהרבה מזה של "קואליציית היהודים הרפובליקנים", קבוצה דומה אשר מייצגת את הקול היהודי בקרב המפלגה הרפובליקנית, ל-NJDC ישנם רק שני משרדים בניו יורק ושיקגו והם מסתמכים הרבה על רשת קשרים פנים-קהילתית בקהילה היהודית, מתנדבים ואימיילים, על מנת להפיץ את המסר שלהם על המועמדים הדמוקרטים שבהם הם תומכים.

מצע
---

המצע של קבוצה זו כולל לדבריהם, "חינוך הבוחר היהודי בדבר השוני בין המועמדים הדמוקרטים לרפובליקנים הרצים למשרות ציבוריות, דרך החדשות וחוברות מדריך לבוחר". לטענתם, "ה-NJDC הפיצה למעלה מ-250,000 חוברות מידע לבתי אב יהודים בסיבובי בחירות האחרונות". כמו כן נאמר מטעם הקבוצה כי מטרתם היא "עדכון מועמדים הרצים למשרה ציבורית בנוגע לצורך להתייחס ולתמוך בנושאים הנוגעים לקהילה היהודית. קידום האידיאלים היהודים והדמוקרטים בגבעת הקפיטול (היכן שנמצא הקונגרס האמריקאי) ובתקשורת הן היהודית והן הארצית". עוד נאמר כי הם "נלחמים באג'נדה של הימין הרדיקלי בכל פינה דרך מחקר ודוחות, קידום תנועות שורשיות, עבודה מול מחוקקים בוושינגטון וחינוך עיתנאים". הם מעודדים, לטענתם, "מעורבות וטיפוח של דור חדש של מנהיגים יהודים דמוקרטים, על ידי הכפלת התוכנית הוושינגטונית, המוצלחת מאוד, להנהגה יהודית צעירה, בערים גדולות נוספות, כולל ניו יורק, בוסטון, לוס אנג'לס קליבלנד ודרום פלורידה". בנוסף הם שמים דגש על "הרחבת המודעות היהודית בנושאי חקיקה קריטיים (לקהילה היהודית) דרך פרסומים דו שבועיים ורבעוניים, כמו גם דיוני שולחן עגול ופורומים לדיונים בנושאי פנים הכוללים השתתפות של מנהיגים הן מהרשות המחוקקת והמבצעת".

פרויקט מנהיגות צעירה של NJDC
----------------------------

פרויקט NJDC למנהיגות צעירה החל ב-1998 וגייס מנהיגים יהודים דמוקרטים צעירים. הפרויקט דיווח כיום על כ-1000 יהודים צעירים החברים בפרויקט זה בכל רחבי המדינה.

ראו גם
------

* קואליציית היהודים הרפובליקנים

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של המועצה היהודית הדמוקרטית הלאומית (באנגלית)
"האקס סטרטר" באמצעות פורד מודל T
**האקס סטרטר** (באנגלית: **Hucks starter**) היא יחידת כוח עזר, ממקור כוח חיצוני, בדרך כלל מרכב מוטורי המספק כוח ראשוני להתנעת מנועי מטוסי בוכנה, אשר היה נפוץ בשנות ה-20 ובשנות ה-30 של המאה העשרים. ה"האקס סטרטר" מוגדר כתחליף מכני עבור צוותי הקרקע.

היסטוריה
--------

ה"האקס סטרטר" פותח במהלך מלחמת העולם הראשונה על ידי הטייס הבריטי בנטפילד צ'ארלס האקס (שם מלא: "Bentfield Charles Hucks") (1884-1918) מגיס התעופה המלכותי.

"האקס סטרטר" היה תחליף מכני עבור אנשי צוות הקרקע שלפני פיתוח ה-"האקס סטרטר" היו מסובבים ידנית את מדחפי המטוסים כדי להתניע את מנוע המטוס.

בשנות ה-20 של המאה ה-20 ובשנות ה-30 של המאה ה-20 ההאקס סטרטר" היו נפוצים, לאחר שמדחפי האווירונים הפכו לגדולים, והיה קשה לסובבם ידנית. ה"האקס סטרטר" היה מחובר לכלי רכב פתוח.

הכוח של הרכב היה מועבר ממנועו, בדרך כלל בעל הנעה אחורית, פיר המתנע נכנס לרכזת מיוחדת המשלבת מצמד על מרכז הרכבה של המדחף.

בשנות ה-20, של המאה ה-20 חיל האוויר המלכותי הבריטי התבסס על שלדות רכב מסוג פורד מודל T אשר חוברו ל"האקס סטרטר".

תמונות
------

* "האקס סטרטר""האקס סטרטר"
* "האקס סטרטר""האקס סטרטר"
* "האקס סטרטר" הבנוי על שלדה של דגם פורד מודל T"האקס סטרטר" הבנוי על שלדה של דגם פורד מודל T
* "האקס סטרטר""האקס סטרטר"
* "האקס סטרטר""האקס סטרטר"

* שלדה של דגם "Ford Model A" (אנ') הכוללת את "האקס סטרטר", צולם ליד האנגר של "National Advisory Committee for Aeronautics (NACA)", שנת 1931 (בחלק השמאלי של התמונה)שלדה של דגם "Ford Model A" (אנ') הכוללת את "האקס סטרטר", צולם ליד האנגר של "National Advisory Committee for Aeronautics (NACA)", שנת 1931 (בחלק השמאלי של התמונה)

ראו גם
------

* "Aircraft engine starting" (אנ')

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האקס סטרטר** בוויקישיתוף
* האקס סטרטר, סרטון באתר יוטיוב
* האקס סטרטר, סרטון באתר יוטיוב
* האקס סטרטר, סרטון באתר יוטיוב
* "האקס סטרטר" - תמונה (flickr.com/photos)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "האקס סטרטר" shuttleworth.org/collection/hucks-starter
2. ↑  "האקס סטרטר" בתקופת מלחמת העולם הראשונה books.google.co.il
3. ↑  Aeroplane Monthly One good turn article in the March 1979 issue. p. 125.
4. ↑  "האקס סטרטר" rafmuseum.org.uk/research/collections/hucks-starter
5. ↑  הרגע הראשון - האקס סטרטר מתחיל ב-70 שנה The Moment - First Hucks Start in 70 Years". Vintage Wings of Canada. Retrieved 30 June 2015
Psyonix LLC היא מפתחת משחקי וידאו אמריקאית שבסיסה בסן דייגו. החברה נוסדה בשנת 2000 על ידי דייב האגווד, והיא ידועה בעיקר בזכות משחקה Rocket League משנת 2015. במאי 2019, Psyonix נרכשה על ידי Epic Games.

היסטוריה
--------

Psyonix נוסדה בשנת 2000 על ידי דייב האג'ווד, לאחר שהאג'ווד פיתחה בעבר תוכנות אינטרנט ומולטימדיה. פרויקט המשחק הראשון שלה היה Proteus, שבוטל. בדצמבר 2009, Psyonix וכל הצוות שלה עברו מראלי, צפון קרוליינה, למשרדים חדשים הממוקמים קרוב לרובע מנורות הגז בסן דייגו.החברה הוציאה את Supersonic Acrobatic Rocket Powered Battle-Cars ו- Monster Madness: Grave Danger בשנת 2008, והמשיכה בפרויקטים אחרים, כולל עבודת חוזה עבור מספר כותרים בתקציב גדול. לאחר מכן עבדה החברה על היורשת של Battle-Cars, Rocket League, שהפכה להצלחה מסחרית עבור החברה, והכניסה למעלה מ-70 מיליון דולר נכון לאפריל 2016. הצלחת Rocket League גרמה לחברה להתאים את המודלים העסקיים שלה, לפיה החברה יתמקדו בפיתוח משחקים מקוריים משלהם במקום לקבל יותר עבודת חוזה.Psyonix הודיעה במאי 2019 שהם נרכשו על ידי Epic Games. ל-Psyonix כבר היו קשרים עסקיים עם Epic מהפיתוח המשותף של משחקי Unreal Tournament.

משחקים שפותחו
-------------

|  |  |  |  |
| 2008 | *Monster Madness: Grave Danger* | PlayStation 3 | SouthPeak Games |
| 2008 | *Supersonic Acrobatic Rocket-Powered Battle-Cars* | PlayStation 3 | Psyonix |
| 2009 | *Whizzle* | Microsoft Windows | Psyonix |
| 2012 | *ARC Squadron* | iOS | Psyonix |
| 2013 | *ARC Squadron: Redux* | Android, iOS | Psyonix |
| 2015 | *Rocket League* | Linux, macOS, Microsoft Windows, Nintendo Switch, PlayStation 4, PlayStation 5, Xbox One | Psyonix |
| 2021 | *Rocket League Sideswipe* | Android, iOS | Epic Games |

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Psyonix (באנגלית)
* Psyonix, ברשת החברתית פייסבוק

* Psyonix, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 9ba17b23-c66e-426a-b4a9-d284896e0285

 |
פרט פתח במפלס המגורים, 7/08
**בית רוק** הוא בית באר מהמאה ה-19 המצוי כיום ברחוב השומרון, באזור התחנה המרכזית הישנה של תל אביב.

היסטוריה
--------

משפחת רוק הייתה משפחה ערבית-נוצרית אמידה שהגיעה ליפו מעין כרם. הם הקימו את הבית בלב הפרדסים של המשפחה. בדומה לבתי באר אחרים שנבנו בהדרגה, קומת הקרקע, שנועדה לשרת את עבודת הבאר, הייתה פשוטה יחסית, וקורתה בקמרונות צולבים. קומת המגורים השנייה, שנוספה בהמשך, הייתה מפוארת וכללה תקרה גבוהה, רצפת שיש, חלונות מקומרים בחזיתות המזרחית והמערבית וגג רעפים. הבאר הופעלה בתחילה באמצעות אנטיליה, ומאוחר יותר באמצעות מנוע דיזל.

בשנת 1902 רצח בן המשפחה, אלפרד רוק, את יעקב אברמוביץ, איכר יהודי מראשון לציון. זאת לאחר שאברמוביץ דרש ממנו להפסיק ולהציק לבנות המושבה. כדי להיחלץ מעונש מוות, אלפרד נמלט מהארץ. משפחתו הגיעה להסדר של פיצוי כספי עם אנשי ראשון לציון. על פי גרסה אחת, מכרה המשפחה לאיכרים את אחד מפרדסיה. על פי גרסה אחרת, הוצע לפרנסי ראשון לציון פיצוי בסך 10 אלפים פרנק. הכספים הושקעו בקרן לטובת בתו של אברמוביץ', ולאחר שזו מתה, הושקעו לצורך הקמת מרפאה. מאוחר יותר, חזר אלפרד רוק לארץ ישראל. הוא כיהן כסגן נשיא המפלגה הערבית הפלסטינית וכחבר הוועד הערבי העליון.

בשנות ה-20 מכרה משפחתו של אלפרד את הבית והפרדס. לפי גרסה אחת, מכר אותה למשפחות יהודיות משכונת נווה שאנן, אף על פי שהתנגד למכירת בתים ליהודים. לפי גרסה אחרת, בתחילה התגוררו בבית מיסיונרים פרוטסטנטים, ומהם עבר לידיים יהודיות. הפרדס נעקר ובשנים 1927, 1929 ו-1932 נערך יריד המזרח על אדמותו.

ב-1937 תרמו המשפחות את הקרקע לעיריית תל אביב, לשם בניית התחנה המרכזית, מתוך מחשבה שהתחנה תעלה את ערכיהם של נכסים נוספים בהן החזיקו. לאחר הקמת התחנה התגוררו בבית משפחות יהודיות בדמי מפתח. בקומת קרקע פעלו בעלי מלאכה שונים. הבאר נאטמה בידי הדיירים, אך שרידיה עדיין קיימים. במרוצת השנים עזבו את הבית הדיירים שהתגוררו בו. עקב ההזנחה, קירות הבית נסדקו, חלקם סובלים מרטיבות, ותוספות בנייה שונות שנועדו לשרת את בתי העסק פגעו במראהו. עם זאת, המבנה בעל גג הרעפים עדיין שונה במראהו ביחס לבנייה העירונית בסביבתו.

משפחת רוק המשיכה להתגורר ביפו עד 1948. לאחר מכן. רוב בני המשפחה עזבו את הארץ והתפזרו בעולם, בעיקר באירופה, ירדן ולבנון.

קישורים חיצוניים
----------------

* מירב גזית, עמית עמיהוד, יונתן שטיין, בית משפחת רוק באתר בתי הבאר
* דליה קרפל, זוהי יפו, ילדה, באתר הארץ, 6 בפברואר 2008
* אלי אלון, בית רוק ההיסטורי בתחנה המרכזית הישנה בת"א, באתר News1 מחלקה ראשונה, 27 בדצמבר 2015
**צֶ'לָארֶבוֹ** (בסרבית קירילית: **Челарево**, בסרבית בכתב לטיני: **Čelarevo**) הוא כפר בסרביה השוכן בשטח הרשות המקומית באצ'קה פאלאנקה, במחוז באצ'קה הדרומי אשר בפרובינציית וויבודינה. בסמוך לכפר התגלה נקרופוליס קדום ובו סמלי יודאיקה כגון מנורת שבעת הקנים, לולב ואתרוג. הפרשנות לממצאים הארכאולוגיים נתונה במחלוקת בין היסטוריונים.

היסטוריה
--------

היישוב מאוזכר לראשונה בכתובים במסמכים מ-1437 עת נשלט על ידי ממלכת הונגריה. במהלך המאה ה-16 נכבש המקום על ידי צבאותיו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עבר היישוב לחזקת ממלכת הבסבורג שתחת האימפריה הרומית הקדושה.

במהלך המאה ה-19 נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרית אשר הפכה בהמשך לאימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה הועבר האזור לחזקת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, אשר הפכה בהמשך לממלכת יוגוסלביה.

באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. יוגוסלביה חולקה למספר אזורי כיבוש, ואזור צ'לארבו נמסר לחזקת הונגריה. באוקטובר 1944 שוחרר האזור על ידי צבא השחרור העממי של יוגוסלביה, ולאחר המלחמה נכלל בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. עד מלחמת העולם השנייה נקרא הכפר צ'יב (בסרבית: Čib), ולאחריה הוסב לשמו הנוכחי לזכרו של הפרטיזן זדראבקו צ'לאר (בסרבית: Zdravko Čelar), שנהרג במלחמה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה, נכלל צ'לארבו בשטחי סרביה.

האתר הארכאולוגי בצ'לארבו
------------------------

בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20, במהלך עבודות פיתוח של מפעל לייצור לבנים, נתגלו מצבות מאתר קבורה קדום. במקום החלו חפירות ארכאולוגיות. עד אמצע שנות ה-80 נחפר נקרופוליס, ובו כ-650 קברים שונים ולצידם כתובות וחפצים שונים. נתגלו כ-130 חרסים ועליהם חרוטים סמלי מנורת שבעת הקנים, שופרות, אתרוגים ולולבים. החוקרים הצליחו לאתר טקסטים בעברית. הממצאים נודעו בשם "מנורות צ'לארבו".

הפרשנות לממצאים נתונה במחלוקת בקרב היסטוריונים. חלקם טוענים שהנקרופוליס הכיל שלושה אתרי קבורה: אתר קבורה מהמאה ה-3, תקופת האימפריה הרומית; אתר קבורה מהמאה ה-6, התקופה האווארית; ואתר קבורה מן המאה ה-8 של שבט כוזרי שהתגייר. חוקרים אחרים מציינים כי מדובר בשני אתרי קבורה. האחד, אתר רומי עתיק ובו נקברו יהודים רומניוטים; ואתר קבורה אווארי, שבו נעשה שימוש משני בחרסים ובמצבות של נקברים יהודים מהתקופה הרומית. המקום הוכרז אתר מורשת סרבית. המוצגים הועברו למוזיאון הארכאולוגי בנובי סאד. ב-1984 נערכה תערוכה של חלק מהמוצגים בבית התפוצות בשם "תעלומת המנורות מצ'לארבו".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'לארבו** בוויקישיתוף
* צ'לארבו, באתר האקדמיה הסרבית למדעים ולאמנויות

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sándor Scheiber‏, Jewish Inscriptions in Hungary: From the 3rd Century to 1686, הוצאת Akadémiai Kiadó, בודפשט, עמודים 55–56 (באנגלית).
2. ↑  צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמודים 1, 36, 178, 327-326.
3. ↑  Nekropola" za UNESKO, באתר novosti.rs (בסרבית).
4. ↑  Хазарска некрополa чека Унеско, באתר politika.rs (בסרבית).
5. ↑  תעלומת המנורות מצ'לארבו, באתר בית התפוצות.
6. ↑  Medieval artifacts from Chelarevo: Jewish, shamanistic, pagan, באתר khazaria.com (באנגלית).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007559867805171
* LCCN: n82130426
* VIAF: 124360956
* WorldCat (עם VIAF): 124360956

 |
**וריאז'** (באוקראינית: **Варяж**; בפולנית: **Waręż**) הוא כפר במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

האזכור הראשון לווריאז' הוא משנת 1419, ובשנת 1538 קיבל זכויות עיר, אשר נשללו ממנו בהמשך. בעקבות חלוקת פולין האזור הועבר לאימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל בשטח פולין. לאחר מלחמת העולם השנייה הוא נכלל בשטח פולין. בשנת 1951 בעקבות הסכם על הסדרת הגבול בין פולין לברית המועצות אזור בו שוכן הכפר חזר לברית המועצות ואוכלוסייה הפולנית עברה לפולין. כיום הכפר שוכן בסמיכות לגבול אוקראינה-פולין.

דמוגרפיה
--------

### יהודי וריאז'

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא משנת 1573. בשנת 1880 נמנו בכפר 880 יהודים, רוב תושביו. בדליקה שפרצה בכפר בשנת 1921 נשרפו רוב בתי היהודים בו, וכן בית הכנסת. רוב יהודי הכפר נמנו על חסידות בלז, ולאחר מלחמת העולם הראשונה התקיימה בכפר גם פעילות ציונית. בשנת 1921 נמנו בכפר 530 יהודים שהיוו רוב תושביו. בשנת 1938 פרעו ביהודי הכפר איכרים אוקראינים.

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וקביעת קו הגבול בין שטחי הכיבוש של ברית המועצות וגרמניה בפולין, נמלטו רוב יהודי הכפר מזרחה, ושם נספו לאחר פרוץ מבצע ברברוסה. בזמן הכיבוש הגרמני הוקם בשטח הכפר מחנה עבודה ליהודים שהובאו למקום מיישובים אחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וריאז'** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של וריאז'
* וריאז' באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "וריאז'", באתר השטעטל הווירטואלי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009909167705171

 |
**חוֹני** (בגאורגית: **ხონი**) היא עיירה במישור קולכתי שבמערב גאורגיה; העיירה מהווה מרכז מנהלתי של נפת חוני שבמחוז אימרתי. חוני ממוקמת על גדת הנהר צחניסצקאלי בגובה 114 מטר מעל פני הים.

חוני מרוחקת כ-25 קילומטרים מהעיר כותאיסי שממזרחהּ. תחנת הרכבת הקרובה ביותר לחוני נמצאת בעיר סמטרדיה שמדרומהּ, במרחק 22 קילומטרים. בזמן המפקד שנערך בשנת 2014, אוכלוסיית חוני מנתה 8,987 נפש.

כלכלתה של חוני מתבססת על חקלאות - יש בה מטעי תה ומפעל לעיבודו. בעיירה נמצא בית-מוזיאון של המהפכן הגאורגי אלכסנדרה צולוקידזה (בבית ילדותו). חוני היא מקום מושב הבישוף של הדיוקסיה חוני-סמטרדיה.

היסטוריה
--------

בשטחה של חוני נמצאו שרידי יישוב מתקופת הברונזה המאוחרת ו-1,270 מטבעות תתרי שהוטבעו בממלכת קולכיס (תקופת הברזל). לפי הערכות, חוני הוקמה ככפר בין המאה ה-6 למאה ה-9.

בשנת 1529 הכפר חוני נהפך למרכז דיוקסיה, מה שהוביל לצמיחתו הדמוגרפית והכלכלית. מהמאה ה-18 חוני היה מרכז חשוב למסחר.

בשנת 1810, עם סיפוחה של ממלכת אימרתי לאימפריה הרוסית, חוני נהפך למרכזו המנהלתי של מחוז השפלה שבמערב גאורגיה. בשנות ה-20 של המאה ה-19, חוני כבר הייתה לעיירה מיושבת בצפיפות.

בשנת 1846, עם הארגון המנהלתי החדש של גאורגיה במסגרת האימפריה הרוסית, חוני הוכפפה למחוז כותאיסי שבפלך כותאיסי (שהוקמה באותה שנה). משנות ה-50 של המאה ה-19 בעיירה פעל שוק טבק. בשנת 1865 בחוני נערכה הצגת התיאטרון הראשונה.

משנות ה-70 של המאה ה-19 חוני הייתה המרכז התעשייתי והמסחרי החשוב ביותר באימרתי (אחרי כותאיסי). בעיירה פעלו מפעלי עץ וטקסטיל (על אנרגיית מים), וכן בית-חרושת ללבנים ורעפים; בנוסף, חוני הייתה המרכז החשוב ביותר בגאורגיה לייצור חוטי משי וסלילי חוטים לתפירה. מדי יום שישי, בעיירה היה נערך יריד גדול.

בשנת 1890 נוסדה בחוני התזמורת הראשונה בגאורגיה לכלי נשיפה. בשנת 1907 הוקמה בעיירה להקת תיאטרון מקומית.

בשנים 1936–1989 נקראה חוני **צוּלוּקידזֵה** (על שם המהפכן אלכסנדרה צולוקידזה שנולד בה).

האתר ההיסטורי החשוב ביותר בחוני היא כנסיית גיורגי הקדוש שנבנתה בין המאה ה-11 למאה ה-13 ועדיין פעיל; בנוסף, בעיירה קיים בניין הסמינר להוראה, שהוקם בשנת 1881.

ערים תאומות
-----------

* רוסיהרוסיה אליסטה, קלמיקיה, רוסיה (מ־1998)
* איטליהאיטליה בוסקי סנט'אנה, ורונה, איטליה (מ־2008)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חוני** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  מתוך האתר הרשמי של מחוז אימרתי (קישור ישיר)
**פְּרוֹשׁוֹבִיצָה** (בפולנית: **Proszowice**; ביידיש: **פראשעוויץ**) היא עיירת מחוז בפרובינציית פולין קטן שבפולין, כ-25 ק"מ צפונית מזרחית לקרקוב ועל גדת נהר שרניאבה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

פרושוביצה נזכרת לראשונה בשנת 1222, ובשנת 1358 הוענקו לה זכויות עיר. במהלך המאה ה-15 התקיימו בעיירה ימי שוק שבועיים, והיא הפכה למרכז מלאכה אזורי. במהלך המאה ה-17 דעכה העיירה, בשל שריפות, מגיפות ופשיטות שפקדו אותה.

בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום ממלכת הבסבורג, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. בשנת 1869 נטלו הרוסים את זכויות העיר של היישוב, ואלה הושבו לו רק בשנת 1923, תחת שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי פרושוביצה
---------------

אנדרטה לזכר קרבנות פרושוביצה בבית הקברות היהודי.
יהודים ישבו בעיירה עוד טרם פרעות ת"ח ות"ט, אך יישוב זה נחרב במהלך מאורעות אלו. מהמחצית השנייה של המאה ה-19 התקיימה בעיירה קהילה עצמאית, ובין מלחמות העולם נמנו בה כ-2,000 יהודים, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל. בשנים אלה נוסדו בעיירה תלמוד תורה, בית ספר עברי מרשת תרבות ובית ספר מרשת בית יעקב.

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הופצצה העיירה בידי הגרמנים, וב-7 בספטמבר 1939 נכנסו אליה חיילי הוורמכט. במהלך קרב שהתרחש במקום נהרגו מספר יהודים, ובהם ילדים. מספר ימים לאחר מכן, ריכזו הגרמנים את יהודי העיירה בשדה פתוח, ובזמן זה, בזזו יחד עם הפולנים המקומיים את רכושם. בהמשך, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, איסור הליכה על מדרכות, החרמת עסקים וחובת התייצבות לעבודות כפייה מפרכות ומשפילות.

בשנת 1940 הובאו לעיירה למעלה מ-1,000 פליטים יהודים מאזור קרקוב, ומשנת 1941 חייבו הגרמנים את היודנרט המקומי לספק להם עובדים למחנות עבודה בסביבת העיירה. מעת לעת פשטו על העיירה שוטרים גרמנים, וביצעו בה מעשי התעללות ורצח של יהודים, תוך הטלת סכומי כופר גבוהים על הקהילה.

ב-29 באוגוסט 1942 נצטוו יהודי העיירה להתרכז בכיכר השוק בה, ושם הועלו על עגלות באלימות רבה בידי שוטרים פולנים, תוך רצח חלקם, והוסעו למחנה המעבר בסלומניקי, ממנו שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ. בשעת הגירוש הכריז הכרוז המקומי בעיירה, לצלילי פעמוני הכנסייה, על כך שהעיירה נפטרת מיהודיה לנצח. לאחר מכן, ערכו הגרמנים והפולנים מצוד קפדני בעיירה, ורצחו את היהודים שנתגלו במקומות מסתור בה.

לאחר האקציה נותרו בעיירה בין 100 ל-200 יהודים. מעת לעת ביצעו בהם הגרמנים והפולנים מעשי רצח, ובמקרה אחד רצח איש גסטאפו חמישה מבניו של אחד היהודים לעיניו ולעיני הקהל הפולני, כאשר האב קשור בחבל, ולאחר מכן נרצח גם הוא. היהודים שעוד נותרו בעיירה שולחו בנובמבר 1942 לגטו מייחוב, ומשם הועברו לבלז'ץ.

יהודים מעטים מהעיירה שעוד הצליחו להסתתר בכפרי הסביבה נרצחו ברובם בידי איכרים פולנים, ובהם משפחות שלמות. מקהילת פרושוביצה שרדו את השואה כ-60 יהודים, אך אלו לא שבו להתגורר בה, לאחר ששניים מהם נרצחו עם שובם בידי פולנים לאומנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרושוביצה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פרושוביצה
* פרושוביצה באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "פרושוביצה", באתר השטעטל הווירטואלי
* יולנטה קריימר, פרושוביצה, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק A, עמ' 552–554), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007462399205171
* GND: 4709824-7
* VIAF: 236130276
* WorldCat (עם VIAF): 236130276

 |