recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
המונח "מו"ס" מפנה לכאן. לערך העוסק במרכז למודיעין וסיור, ראו בית הספר לאיסוף קרבי.
 המונח "מוכר ספרים" מפנה לכאן. לערך העוסק בסופר, ראו מנדלי מוכר ספרים.
חנות ספרים משומשים "מרתף הספר" בחיפה
חנות ספרים ברומא
**מכירת ספרים** היא פעילות מסחרית, הכוללת סחר, הפצה וקמעונאות של ספרים (ומוצרי דפוס אחרים), בסוף תהליך הוצאתם לאור.

מכירת ספרים מתקיימת בדרך כלל בחנויות ייעודיות הנקראות חנויות ספרים. ניתן להבחין בין חנויות ספרים אשר משתייכות להוצאת ספרים מסוימת, חנויות ספרים גדולות (ורשתות חנויות ספרים) וחנויות קטנות וייחודיות. קיימות חנויות המתמחות בסוג מסוים של ספרות - ספרים בתחומי המשפט, הרפואה, ספרות תורנית או ספרים אקדמיים. חנויות עשויות להיות משויכות ליותר מסוג אחד בחלוקה זו: כך, למשל, חנויות רשת אקדמון בישראל הן חנויות הקשורות באופן רופף למוציא לאור מסוים (הוצאת מאגנס), אך מוכרות גם מוצרים של מוציאים לאור נוספים; הן מהוות רשת קטנה; והן מתמחות בספרות אקדמית ובפרסומים של הוצאות ספרים אוניברסיטאיות.

בנוסף, קיימות חנויות המתמחות בספרים עתיקים, נדירים או משומשים (חנויות אלו אינן, בדרך כלל, המוכר הראשון של הספר, ואינן קשורות לתהליך מכירת הספרים כחלק מההוצאה לאור של ספרים חדשים). חנויות אלה מאפשרות לרכוש ספרים שאזלו מהמלאי של המו"ל. מחירי הספרים בחנויות אלה תלויים בביקוש, לעיתים הם נמוכים משמעותית מהמחיר המקורי של הספר (ולכן יש המעדיפים אותן גם כאשר ניתן לרכוש עותק חדש של הספר), ולעיתים גבוהים משמעותית מהמחיר המקורי של הספר (כאשר זהו ספר נדיר ומבוקש).

מוכרי ספרים עוברים לעיתים קרובות הכשרה ואמורים להיות מסוגלים לענות לשאלות הצרכנים על ספרים ולהמליץ על ספרים אחרים.

הוצאות ספרים ורשתות חנויות ספרים עורכות אירועי קידום מכירות בהם מוזמן סופר למפגש עם קהל הקוראים-הרוכשים. באירועים אלו מקובל כי הסופר חותם על עותקי ספריו ומקדישם לרוכשי הספר ולעיתים אף מרצה או מתראיין ועונה על שאלות הקהל.

לעיתים מוקמים דוכני ספרים בסמוך לריכוזי קהל. כך למשל ישנן נקודות מכירה לספרים פופולריים בתחנות רכבת בישראל, וסוחרי ספרים תורניים עוברים בין ישיבות ובתי כנסת ופותחים במקום דוכנים זמניים למכירת ספרים.

גלריית תמונות
-------------

* חנות ספרי אדריכלות במכון המלכותי לאדריכלים בריטים בלונדוןחנות ספרי אדריכלות במכון המלכותי לאדריכלים בריטים בלונדון
* דוכני ספרים ליד אוניברסיטת בוקרשט, רומניהדוכני ספרים ליד אוניברסיטת בוקרשט, רומניה
* חנות הספרים "אל אטנאו גרנד ספלנדיד" בבואנוס איירס, ארגנטינהחנות הספרים "אל אטנאו גרנד ספלנדיד" בבואנוס איירס, ארגנטינה
* סופרת ספרדיה חותמת על ספרה בחנות ספרים בבילבאוסופרת ספרדיה חותמת על ספרה בחנות ספרים בבילבאו
* חנות הספרים "אסטרונאוטית" המופעלת ממשאית עומדת בדרך כלל ברחוב גדליה אלון בירושליםחנות הספרים "אסטרונאוטית" המופעלת ממשאית עומדת בדרך כלל ברחוב גדליה אלון בירושלים

ראו גם
------

* מכירת ספרים בישראל
* שבוע הספר העברי

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **מכירת ספרים** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **חנויות ספרים** |

* שווה קריאה: חנויות ספרים מדהימות ברחבי העולם, באתר כלכליסט, 4 בספטמבר 2014
* אתר למנויים בלבד צח יוקד, בחנות הספרים האהובה בעולם געו פעם פרות, באתר הארץ, 24 באוקטובר 2021
* חנויות הספרים הראשונות של ארץ ישראל, באתר הארכיון הציוני, יוני 2022
* תעשיית ומסחר ספרים, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007283235905171
* GND: 4008626-4
* LCCN: sh85015617
* NKC: ph114934

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בעיר בבולגריה. אם התכוונתם למשחק אסטרטגיה, ראו טרוויאן.

**טְרוֹיאן** (בבולגרית: **Троян**) היא עיר בצפון מרכז בולגריה, השנייה בגודלה במחוז לובץ' ושוכנת כ-155 קילומטרים מהבירה סופיה, 120 קילומטרים מפלובדיב, 105 קילומטרים משדה התעופה הקרוב בגורנה אוריאחוביצה, 70 קילומטרים מפלבן ו-35 קילומטרים מבירת המחוז לובץ'. טרויאן ממוקמת במורדות הרי הבלקן, על שתי גדותיו של הנהר אוסאם ושורר בה אקלים ממוזג מתון.

היסטוריה
--------

ראשית התיישבות אנושית מאורגנת באזור מתוארכת למאה ה-3 לפנה"ס עידן הממלכה התראקית. במהלך המאה ה-1 לפנה"ס נכבש המקום על ידי צבא הרפובליקה הרומית ובסמוך לעיר המודרנית עברה דרך רומית בשם **ויה טריאנה**, אשר משמה נגזר שם העיר.

תיעוד ליישוב מאורגן מצויות בתעודות עות'מאניות מהמאה ה-15. בראשית המאה ה-19 נודע המקום ככפר אומנים שעסקו ביצור כלי חרס ובמקום נפתח בית ספר ללימודי הקדרות. ב-1868 קיבל היישוב מעמד של עיירה. ב-1877 במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הועלה היישוב באש על ידי הצבא העות'מאני הנסוג ונחרב. לאחר המלחמה שוקם והפך חלק מנסיכות בולגריה. ב-1911 חוברה העיירה למערכת אספקת החשמל בממלכה והייתה ליישוב השלישי לאחר סופיה ופלובדיב שהואר בחשמל.

ב-25 במאי 1943 גורשו יהודי סופיה לערי השדה. כ-2,000 מהם הגיעו לאזור פלבן ובהנחיית מושל אזור פלבן הגנרל יונוב, גורשו גם מפלבן לעיירות הסובבות אותה. כך, הגיעו כמה עשרות יהודים לטרויאן. רובם עזבו את העיר חזרה לסופיה בשלהי 1943 ומשפחות ספורות נותרו לגור בה עד לגל העלייה לישראל בין 1947–1950.

כלכלה ודמוגרפיה
---------------

עיקר התוצר המקומי הגולמי מגיע מענף התיירות בעיקר תיירות אקולוגית לשמורות הטבע והפארקים המצוים בעיר ובסביבתה, אך גם עלייה לרגל למנזר טרויאן. בעיר תעשייה זעירה ובינונית בתחום הטקסטיל וכן מפעל ליצור תרופות גנריות. 49% מתושבי העיר הם גברים ו-51% הן נשים. האוכלוסייה מצויה במגמת קיטון. שיעור הילודה השנתי הוא 4 נפשות לכל 1,000 תושבים לעומת שיעור התמותה העומד על 16 נפשות לכל 1,000 תושבים.

חינוך, תרבות ואמנות
-------------------

בעיר פועלים 3 בתי ספר יסודיים, 2 בתי ספר תיכוניים, 2 בתי ספר מקצועיים ובית ספר לאמניות. בסמיכות לעיר מצוי מנזר טרויאן שהוא ה-3 בגודלו בבולגריה והוקם בשלהי המאה ה-16. בעיר קיימים מוזיאונים לאמנויות והיסטוריה.

ערים תאומות
-----------

* צרפתצרפת פרנה לה פונטיין, צרפת
.
* מקדוניהמקדוניה דויראן, מקדוניה
.
* גרמניהגרמניה אלואנגן, גרמניה
.
* איטליהאיטליה פורלה, איטליה
.
* ארצות הבריתארצות הברית לוס אנג'לס, ארצות הברית
.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **העיר טרויאן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של טרויאן

הערות שוליים
------------

1. ↑  תקציר ההיסטוריה של העיר טרויאן, באתר הרשות המקומית טרויאן (בבולגרית).
2. ↑  יוסיפ אור, דוד, **גיטו פלבן**, בתוך:אנצקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 906.
3. ↑  טרויאן-דמוגרפיה, באתר bulgaria.domino (באנגלית).
4. ↑  מערכת החינוך בעיר טרויאן, באתר הרשות המקומית טרויאן (בבולגרית).

| **רשויות מקומיות וערי מחוז לובץ' שבבולגריה** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| לובץ' • טרויאן • טטוון • לוקוביט • לטניצה • אפרילצי • יבלניצה • אוגרצ'ין • | מחוז לובץ' |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007559497005171
* MusicBrainz: bdd6434b-455a-4149-bd6a-2dda954a2343
* NKC: ge567496

 |
**ארגונאוט** (שם מדעי: *Argonauta*) הוא סוג רכיכות ימיות מסדרת התמנונאים החיים בים הפתוח, היחיד ששרד מהמשפחה ארגונאוטיים. הסוג ידוע ממאובנים החל מהמיוקן והוא נקרא בידי קארולוס לינאוס ב-1758, על שם הארגונאוטים, גיבורים המיתולגיה היוונית, אשר נדדו בימים ולספינתם קראו "ארגו" (Argo).

מאפיינים
--------

בני הסוג קטנים יחסית ואורכם 10–30 ס"מ אצל הנקבות דו-צורתיות זוויגית הגדולות בצורה קיצונית מהזכרים המגיעים לאורך של רק 2 ס"מ. הזכרים יכולים להזדווג רק פעם אחת, בה הם משירים את זרוע המין שלהם, בעוד הנקבות מזדווגות פעמים רבות. אלו תמנונים מוזרים בעלי קונכייה המזכירה קונכיית צדפות ועושה אותם דומים לנאוטילוסיים, אך למעשה הם אינם קרובים. כמו לרוב התמנונים הם בעלי 8 זרועות, מקור חזק וקרני ועיניים גדולות.

הארגונאוטים ניזונים מיצורים קטנים כמו סרטנים, רכיכות אחרות, מדוזות וסלפיים אותם הם הורגים בנשיכתם הארסית. הם מתגוננים מאויבים באמצעות פליטת דיו כהה והנקבות יכולות להרעיד את קונכייתם ולאיים על אויביה או להתחבא בה, אם כי היא אינה קשיחה מספיק להגנה. למרות ההגנות התמנונים נטרפים בידי דולפינים, דגי טונה, מפרשניים, רעמתן כחלחל, צבי ים ויצורי ים שונים.

תמנונים אלה לא נחים כמעט על קרקעית הים או מפסיקים לצוף אך הזכרים ככל הנראה מתחבאים בין עלי קלפ ענקיים, מעשה שלא ידוע עליו הרבה.

מינים
-----

* אַרְגּוֹנָאוּטָה דּוֹגֶרֶת (*Argonauta argo*)
* *Argonauta hians*
* *Argonauta nodosus*
* *Argonauta nouryi*
* *Argonauta cornutus* - מין שמוטל בספק
* *Argonauta absyrtus* - נכחד
* *Argonauta itoigawa*i - נכחד
* *Argonauta joanneus* - נכחד
* *Argonauta oweri* - נכחד
* *Argonauta sismondai* - נכחד
* *Argonauta tokunagai* - נכחד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארגונאוט** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |
**טְרוֹיזֵן** (ביוונית: **Τροιζήν**) הוא שמה הקדום של עיירה קטנה בצפון-מזרח הפלופונסוס שביוון, על מורדות הר אדרס, דרומית-מערבית לאתונה, הנקראת כיום **טְרִיזִינָה** (Τροιζήνα) ובטורקית **דמאלה** (Damala). טריזינה היה גם שמה של הרשות המקומית לשעבר (עד 2010) של אותו אזור, שמרכזה בגלאטאס (Γαλατάς) ושטחה 190 קמ"ר, אשר הפכה לרשות המקומית טריזיניה-מתאנה במסגרת היחידה האזורית האיים (אנ') החדשה שבמחוז אטיקה.

העיר טרויזן במיתולוגיה היוונית
------------------------------

טרויזן היה בנם של פֶּלוֹפְּס והִיפּוֹדַמֵיָה ואח לפִּיתֶאוּס. שני האחים שלטו על ערים נפרדות, זה על הִיפֶּרֵיָה והאחר על אַנְתֵיָה. לאחר מות טרויזן איחד פיתאוס את שתי הערים לממלכה אחת וקרא לה על שם אחיו המת.

טרויזן נזכרת במיתולוגיה היוונית בעיקר בהקשר עם תֵסֶאוּס. כאן נולד הגיבור-המייסד של אתונה לאַייתְרָה בת פּיתֶאוּס מלך טרויזן מזרעם של האל פּוסֵיידוֹן ושל אַייגֵאוּס מלך אתונה.

בטרויזן גם גדל הִיפּוֹלִיטוֹס, בנו של תסאוס מאשתו האַמַזוֹנָה, ובה אף מצא את מותו כאשר נמלט מזעם אביו לאחר שפַיידְרָה, אמו החורגת, העלילה עליו כי אנס אותה.

על פי אחת מגרסאות המיתוס, בטרויזן ניטהר אורסטס לאחר שהרג את אמו קליטמנייסטרה וכך נפטר מרדיפת האריניות.

טרויזן הוא מקום עלילת הטרגדיה היפוליטוס של אוריפידס, המגוללת את סיפור בנו של תסאוס, שנפל קורבן לתשוקתה של פיידרה, אמו החורגת. העלם הצעיר נמלט מן העיר, ובשעת מנוסתו תקף והפך את מרכבתו שור שעלה מן הים והוא נהרג. מחזות אחרים על אותו נושא נכתבו על ידי סנקה וז'אן רסין, וגם בהם מקום העלילה הוא טרויזן.

בעיר הקדומה נבע מעיין, שנוצר על פי המסופר במקום בו ירד מן השמיים פגאסוס, הסוס המכונף.

טרויזן בתולדותיה של יוון העתיקה
-------------------------------

בעיר התקיים פולחן, שנוצר בעקבות האגדה אודות היפוליטוס. על פי המסורת המקומית, הקדישו נערות העיר להיפוליטוס תלתל משערן קודם נישואיהן.

בעת פלישת קסרקסס מלך פרס ליוון (480 לפנה"ס), לפני קרב סלמיס, הועברו נשות האתונאים וילדיהם למקום מבטחים בטרויזן על פי הצעתו של המדינאי האתונאי תמיסטוקלס. ב-1959 נתגלה בבית קפה מקומי בטרויזן לוח שיש, ועליו כתובת המנציחה את החלטת תמיסטוקלס לפנות את אתונה מתושביה. כתובת זו מתוארכת על ידי חוקרים מודרניים לתקופה המאוחרת במאתיים שנים לקרב סלמיס, והיא קרוב לוודאי העתק של נוסח ההחלטה המקורית.

לקריאה נוספת
------------

* אהרן שבתאי, **המיתולוגיה היוונית**. תל אביב, ספרי תל אביב, תש"ס-2000.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טרויזן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של טרויזן
* הערך *Troezen* ב-Smith's *Dictionary of Greek and Roman Geography*, 1854.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Pausanias, 2.30.9 .
2. ↑  Apollodorus, 3.15.7 .
3. ↑  Pausanias, 2.31.4; 2.31.7-9 .

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4119719-7
* VIAF: 2415155648122618330004
* WorldCat (עם VIAF): 2415155648122618330004

 |
**האפיפיור לאו הרביעי** (בלטינית: **Leo IV**;‏ 790 – 17 ביולי 855) היה אפיפיור מ-10 באפריל 847 עד למותו בשנת 855.

ביוגרפיה
--------

לאו נולד ברומא בשנת 790, וקיבל את ראשית חינוכו במנזר סנט מרטין וסנט פטרוס. הוא משך את תשומת לבו של האפיפיור גרגוריוס הרביעי, שהפך אותו לתת-דיאקון. הוא מונה לקרדינל דיאקון של סאנטי קוואטרו קורונאטי ("ארבעה הקדושים המוכתרים") על ידי האפיפיור סרגיוס השני.

באפריל 847 נבחר לאו פה אחד לאפיפיור, בעקבות מותו של סרגיוס השני. בשל ההתקפה של הסרצנים על רומא בשנת 846, אשר גרמה לאנשים לחשוש לביטחון העיר, הוא הוכתר ב-10 באפריל 847 מבלי להמתין להסכמת הקיסר. לאו החל בתיקון בזיליקת סנט פאולוס, שניזוקה בעקבות פשיטת הסרצנים על רומא. כאמצעי זהירות מפני פשיטות נוספות, הוא שיפץ באופן יסודי, ובנה מחדש לחלוטין חמישה עשר מן המגדלים הגדולים. במהלך שלטונו הוא היה צריך להגן על העיר רומא נגד התקפות מהמזרח. בשנת 849 זכה צבא האפיפיור לניצחון מכריע על הסרצנים בקרב הימי של אוסטיה.

ב-17 ביולי 855 מת לאו ברומא, ובמקומו נבחר בנדיקטוס השלישי.

קיימת אגדה ולפיה מת לאו בשנת 853, ולאחר מותו כיהנה האפיפיורית יוהנה עד לשנת 855.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לאו הרביעי** בוויקישיתוף
* לאו הרביעי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**סרגיוס השני** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**בנדיקטוס השלישי** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007383045705171
* BNE: XX1459239
* BnF: cb13486352f (data)
* CANTIC: a10398223
* CiNii: DA05945889
* GND: 119344475
* ICCU: LO1V187795
* ISNI: 0000 0003 7145 8361
* LCCN: no96037549
* NKC: skuk0003699
* NLP: A38383287
* NTA: 074352113
* SUDOC: 035649682
* VcBA: 495/11474
* VIAF: 251109897
* WorldCat: lccn-no96037549

 |
**ג'ון מקנה** (באנגלית: **John McKenna**;‏ 3 בינואר 1855 – 22 במרץ 1936) היה איש עסקים ושחקן רוגבי אירי. מקנה היה ידידו של ג'ון הולדינג ויחד עמו היה ממקימי מועדון הכדורגל ליברפול.

קריירה
------

מקנה השתמש בקשריו מחוץ לאנגליה והביא שחקנים רבים מגלאזגו, בהם דאנקן מק'קלין, ג'יימס מק'ברייד, מלקולם מק'וין, יו מק'קווין, מאט מק'ווין, ג'ון מק'קארטני, ביל מק'אואן וג'ו מק'קיו. הרכבה הראשון של הקבוצה לא כלל שחקנים אנגלים כלל, וכונה קבוצת "המק'ים".

מכיוון שליברפול טרם מינתה מאמן רשמי בתחילת דרכה, לקחו מקנה וויליאם א. בארקלי את מושכות האימון. מתוקף תפקידו כמזכיר המועדון, היה מקנה זה שהעביר מסר טלגרף להנהלת ליגת הכדורגל באנגליה והגיש בשם ליברפול בקשה להצטרפות לליגה, אשר נענתה בחיוב. משחקה הראשון של ליברפול במסגרת הליגה האנגלית נערך מול מידלסברו איירונפוליס ב-2 בספטמבר 1893, בו ניצחה ליברפול 0-2.

תארים כמאמן ליברפול
-------------------

* **אליפות ליגת המשנה האנגלית** (2): 1893/1894, 1895/1896
* **אליפות ליגת מחוז לנקשייר** (1): 1892/1893

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל מאמן באתר הרשמי של ליברפול

| מאמני ליברפול |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| בארקלי ומקנה (1892–1896) • ווטסון (1896–1915) • אשוורת' (1919–1923) • מקווין (1923–1928) • פטרסון (1928–1936) • קיי (1936–1951) • ולש (1951–1956) • טיילור (1956–1959)  שאנקלי (1959–1974) • פייזלי (1974–1983) • פייגן (1983–1985) • דלגליש (1985–1991) • מוראן (1991) • סונס (1991–1994) • אוונס (1994–1998) • אוונס והוייה (1998) • הוייה (1998–2004)  בניטס (2004–2010) • הודג'סון (2010–2011) • דלגליש (2011–2012) • רוג'רס (2012–2015) • קלופ (2015–) |

 |
**האפיפיור לאו השישי** (בלטינית: **Leo VI**;‏ 880 – 12 בפברואר 929) היה האפיפיור במשך שבעה חודשים בלבד, מ-9 ביוני 928 ועד מותו בפברואר 929. תקופת שלטונו הייתה בתקופה הידועה בשם "האובסקורום".

ביוגרפיה
--------

לאו השישי נולד בשנת 880 למשפחה רומאית, ואביו היה כריסטופורוס, שהיה פרימיצ'ריוס תחת האפיפיור יוחנן השמיני בסביבות שנת 876. המסורת מספרת שהוא היה בן למשפחת סנגויני. מיד לפני בחירתו לאפיפיור, לאו שימש כקרדינל-כומר של כנסיית סנטה סוזאנה.

ליאו נבחר לאפיפיור בסביבות יוני 928, בתקופה של אנרכיה. הוא נבחר על ידי *הסנטריקס* מרוזיה, שהשתלטה על רומא באמצעות שליטתו של בעלה גידו, מרקיז טוסקנה, והורתה על כליאתו וקודמו של קודמו של לאו, האפיפיור יוחנן העשירי.

במהלך שלטונו הקצר, לאו אישר את החלטות הסינוד של ספליט. הוא השלים את חקירות קודמו על המצב הכנסייתי בדלמטיה, והחל לתת את הפליום ליוחנן, הארכיבישוף של סאלונה, וציווה על כל הבישופים של דלמטיה לציית לו. הוא גם ציווה על ההגמון של נונה ואחרים להגביל את עצמם לשטח הדיוקסיה שלהם. לאחר מכן הוא הוציא איסור על קסטרטו להיכנס לאיחוד הנישואין. הוא גם פנה לעזרה נגד הפושטים הערבים שאיימו על רומא, וקבע כי "מי שמת נאמן במאבק הזה לא יראה את עצמו מסורב להיכנס לממלכה השמימית".

לאו נפטר ב-12 בפברואר 929, ונקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש, והאפיפיור סטפנוס השביעי נבחר במקומו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לאו השישי** בוויקישיתוף
* לאו השישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Platina, Bartolomeo (1479), *The Lives of the Popes From The Time Of Our Saviour Jesus Christ to the Accession of Gregory VII*, vol. I, London: Griffith Farran & Co. p. 247, נבדק ב-2013-04-25
2. ↑  Georgina Masson, *The Companion Guide to Rome* (1980), page 177
3. 1 2 3 4  Mann, page 188
4. ↑  Mann, pgs. 163-164
5. ↑  Mann, page 168
6. ↑  *Medical problems of performing artists, Volume 13* (1998), page 151
7. ↑  Pierre Riché, *The Carolingians: A Family Who Forged Europe* (1993), page 311

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**יוחנן העשירי** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**סטפנוס השביעי** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb10319488d (data)
* GND: 100951899
* ISNI: 0000 0000 0274 9980
* NKC: skuk0003701
* SUDOC: 150564996
* VcBA: 495/45970
* VIAF: 76671779
* WorldCat: viaf-76671779

 |
סצנה מתוך המחזה "טרוילוס וקרסידה"
**טרוילוס וקרסידה** (באנגלית: **Troilus and Criseyde**) היא פואמה שחיבר ג'פרי צ'וסר על אהבתם הטראגית של נאהבים השבויים בכבלי גורלה האכזרי של טרויה: הנסיך הטרויאני טרוילוס וקרסידה, האשה הבוגדנית. בפואמה זו צ'וסר השתמש בחרוז מלכותי.

בחלק ה-24 של האיליאדה מאת הומרוס מוזכר טרוילוס אך פעם יחידה, בשעה שאביו פריאמוס מקונן על נפילתו בקרב. דמותו פותחה הרבה בפואמה "הרומן של טרויה" מאת המשורר הצרפתי בנוא דה סנט-מור (1154–1173). המחבר הסיציליאני גידו דלה קולנה (Guido delle Colonne) חיבר לה גרסה בפרוזה בשם "תולדות חורבן טרויה", ועל פיה חיבר ג'ובאני בוקאצ'ו את שירו "Il Filostrato". מקור זה שימש את צ'וסר בעבודתו. ויליאם שייקספיר בתורו התבסס על המשורר האנגלי בחברו את הטרגדיה "טרוילוס וקרסידה".

קישורים חיצוניים
----------------

* טרוילוס וקרסידה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007594756605171
* BnF: cb11934992d (data)
* GND: 4123002-4
* LCCN: n80008531
* NLA: 35597324
* SUDOC: 027272265
* VIAF: 180227667
* WorldCat (עם VIAF): 180227667

 |
*Jacana spinosa*
**יָקָנָה אָמֵרִיקָנִית** (שם מדעי: *Jacana spinosa*) הוא מין עוף שוכן מים ממשפחת היקניים, שתחום תפוצתו מתפרש על פני חופי מקסיקו, מזרח פנמה, קובה, ג'מייקה והיספניולה, והוא נצפה גם בטקסס ובאריזונה. מקור שמה של היאקנה הוא מטופי עתיקה.

מאפיינים
--------

אזור המחיה המועדף על היאקנה הוא ביצות ובריכות באזורים חופיים, שם היא ניזונה בעיקר מחרקים שהיא מוצאת על פני המים או על הצמחייה הצפה; אך גם מדגים, רכיכות, חלזונות, תולעים וסרטנים קטנים. 

בטנה וגבה של היאקנה בצבע חום כהה, בעוד ראשה וצווארה שחורים. מקורה צהוב, ומעליו יש דלדול בצבע צהוב. בסיס המקור לבן. בתעופה, ניתן לראות את פנים הכנף, ששחור בבסיסו וצהוב ברובו. גבות העיניים אצל צעירים לבנות. הנקבות גדולות, מהזכרים פי שניים כמעט, מה שניכר במשקלן הממוצע (כ-145 גרם) לעומת זה של הזכרים (כ-86 גרם). אורכה של היאקנה הוא כ-24 ס"מ, ומוטת הכנפיים שלה היא כ-50 ס"מ.

היקנות האמריקניות הן פוליאנדריות, ובכל טריטוריה יש בדרך כלל נקבה אחת ו1-4 זכרים. הזכר והנקבה שומרים על קשר זוגי במשך כל השנה, גם מחוץ לעונת הרבייה, והנקבה תבריח נקבות אחרות שמנסות להתקרב לטריטוריה שלה; הקשר נשבר רק בהתחלפות הזכר או הנקבה. 

הזכר בונה קן שעשוי מחומרים צמחיים על גבי צמחייה צפה שנמצאת בבריכה שלו. הנקבה מטילה כ-4 ביצים, והזכר דוגר עליהם במשך 28 ימים. היקנות הצעירות פורחות מהקן לאחר כ-57 ימים, אך עדיין יהיו תלויות בהוריהן לצורך השגת מזון עד הגיען לגיל כשנה. 

טורפיה של היאקנה כוללים בין השאר נחשים, קיימנים, צבים, עופות גדולים יותר וסוגים שונים של יונקים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יקנה אמריקנית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  יקנה אמריקנית באתר הרשימה האדומה של IUCN
**לאו השלישי** (בלטינית: **Leo III**; מת ב-12 ביוני 816) כיהן כאפיפיור בין 795 ו-816.

ביוגרפיה
--------

עיקר חשיבותו של לאו השלישי בהיסטוריה הכנסייתית טמונה ביחסיו עם קרל הגדול. קודמו של לאו, אדריאנוס הראשון, טיפח יחסים טובים בין הכס הקדוש לפרנקים. עם היבחרו לכס הקדוש (יום אחד בלבד לאחר מותו של אדריאנוס הראשון), הוא שלח לקרל הגדול את מפתחות קברו של פטרוס הקדוש ואת דגל רומא, כסוג של שבועת אמונים. קרל הגדול השיב, כי בכוחו להגן על הכנסייה, וכי על האפיפיור להתפלל לטובת צבאו וניצחונותיו.

לאו עלה לגדולה מרקע צנוע יחסית, דבר אשר עורר עליו עוינות מצד האצולה הרומאית, שראתה את משרת האפיפיור כשמורה למועמדים מקרבה. באפריל 799 הוא הותקף על ידי כנופיה אשר ניסתה לעקור את עיניו ולחתוך את לשונו (חלק מן ההיסטוריונים סבורים שתוקפיו היו קרובי משפחה של אדריאנוס הראשון). לאחר מכן, הוא הודח באופן רשמי ונשלח למנזר לאחר שהועלו נגדו האשמות בדבר התנהגות לא נאותה. לאו הצליח להימלט מן המנזר ולהגיע לקרל הגדול, אשר לא הכיר בהדחה. מתנגדי לאו ברומא שלחו את נציגיהם לקרל הגדול, לשטוח את טיעוניהם. אלבינוס (אלקווין), יועצו של קרל הגדול, טען בפני קרל הגדול שאין סמכות ארצית שבכוחה לשפוט את האפיפיור ולפיכך לאו לווה חזרה לרומא והחזר לשלטון לאחר שהוא נשבע שאין כל אמת באשמות שהועלו נגדו.

קרל הגדול עמד בשערי רומא בשנת 800 וב-1 בדצמבר אותה שנה קיים שם ועידה עם נציגי שני הצדדים. לאו נשבע ב-23 בדצמבר כי הוא נקי מכל חשד בבגידה, ומאשימיו הוגלו מן העיר. יומיים לאחר מכן, לאו הכתיר את קרל הגדול כ"קיסר הרומאים" (Imperator Augustus Romanorum), לאחר שהלה התפלל את מיסת חג המולד בקברו של פטרוס הקדוש. אירוע זה השפיע על מעורבותו של קרל הגדול בנושאים כנסייתיים, לא תמיד בהצלחה. מעורבותו זו של קרל הגדול בנושאי הכנסייה הייתה למורת רוחה של אירנה קיסרית ביזנטיון, אך כוחה הפוליטי הוחלש במידה ניכרת בכל מקרה.

יום מותו, 12 ביוני, נחשב ליום הקדוש שלו. ב-1673 הוכרז לאו השלישי על ידי האפיפיור קלמנס העשירי כקדוש.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **לאו השלישי (אפיפיור)** |

* לאו השלישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* לאו השלישי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**אדריאנוס הראשון** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**סטפנוס הרביעי** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007276202005171
* BNE: XX827784
* BnF: cb119124626 (data)
* CANTIC: a10397917
* CiNii: DA11750556
* GND: 118727486
* ICCU: SBLV172244
* ISNI: 0000 0000 8416 108X
* LCCN: n85255316
* LNB: 000183991
* NKC: jn20000701041
* NLP: A11910045
* NTA: 074279351
* SUDOC: 026983435
* VcBA: 495/31742
* VIAF: 120699807
* WorldCat: viaf-120699807

 |
**ג'ורג' פיליפ ריינאגל** (באנגלית: **George Philip Reinagle**;‏ 1802 – 6 בדצמבר 1835) היה צייר ימי אנגלי, בנו הצעיר של רמזי ריצ'רד ריינאגל.

ביוגרפיה
--------

הוא היה תלמיד של אביו, אבל הוא התמחה בנושאים ימיים על ידי העתקת יצירותיהם של הציירים ההולנדיים לודולף בקאויזן, ווילם ואן דה ולדה. הוא הציג לראשונה באקדמיה המלכותית ב-1822, כששלח דיוקן של ג'נטלמן; אבל ב-1824 הוא תרם 'ספינה בסערה שיורה אות מצוקה', ו'רוגע', וב-1825 'צי הולנדי במאה השבע-עשרה ', ונושאים ימיים נוספים בשנים הבאות.

בשנת 1827 הוא נכח על סיפון ספינה בקרב נאווארינו ובשובו צייר, ופרסם בשנת 1828, 'איורים של קרב נאווארינו', ואחריו 'איורים של ההתרחשויות בכניסה של מפרץ פטרס בין השייטת האנגלית לצי הטורקים 1827". הוא גם צייר אירועים מעימותים אלה, שהוצגו ב-1829, 1830 ו-1831. הוא נכח עם הצי האנגלי על חוף פורטוגל ב-1833 ותמונתו של 'הניצחון המפואר של אדמירל נאפייר' הייתה אחת מתרומתו לאקדמיה המלכותית ב-1834.

ארבעה נושאי חיל הים ב-1835 היו עבודותיו האחרונות שהוצגו.

הוא עבד הן בשמן והן בצבעי מים, וניבאו לו הצלחה גדולה כצייר של יצירות ספנות וימיות. עבודותיו הופיעו גם במוסד הבריטי, ומדי פעם באגודת האמנים הבריטים.

ריינגל נפטר בקמדן טאון, לונדון, ב-6 בדצמבר 1835, בגיל 33.

גלריה
-----

* קרב נאוואירינוקרב נאוואירינו
* פיצוץ אניה טורקית בקרב נאווארינופיצוץ אניה טורקית בקרב נאווארינו
* עימות בין הצי האנגלי והטורקיעימות בין הצי האנגלי והטורקי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ורג' פיליפ ריינאגל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Graves, R. E. (1896). "Reinagle, George Philip (1802–1835), marine painter". Dictionary of National Biography Vol. IIL. Smith, Elder & Co. Retrieved 27 February 2008. The first edition of this text is available at Wikisource: "Reinagle, George Philip". Dictionary of National Biography. London: Smith, Elder & Co. 1885–1900.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 6709 8971
* RKD: 66113
* SNAC: w62d3195
* Trove: 958478
* ULAN: 500000683
* VIAF: 92462962
* WorldCat: viaf-92462962

 |
**יָקָנָה אַסְיָתִית** או **יקנת זנב-פסיון** (שם מדעי: *Hydrophasianus chirurgus*) היא מין יחיד בסוג של יקנה, הנפוצה באסיה. זהו מין היקנה היחיד שיש לו "לבוש רבייה", המיועד לחיזור.

מאפיינים
--------

ככל היקאנות, ליקנת זנב-הפסיון ישנן אצבעות ורגליים ארוכות במיוחד, המאפשרות לה ללכת על פני הצמחייה הצפה שבבריכות או בביצות. למרות שהיקנה יכולה לשחות, היא כמעט אף פעם לא שוחה, והולכת בדרך כלל על צמחייה צפה. הנקבה צבעונית יותר מהזכר, ויקאנות זנב-הפסיון חיות בחברה פוליאנדרית.

היקנה האסיאתית מצויה בהודו, דרום-מזרח אסיה ואינדונזיה. רוב האוכלוסיות יציבות, אך באוכלוסיות הצפוניות יותר (באזור רכס ההימלאיה ודרום סין) היקאנות נודדות דרומה, לחצי-האי ההודי ולדרום-מזרח אסיה. יש גם אוכלוסייה בטאיוואן, שם היא בסכנת הכחדה. יקנת זנב-הפסיון תועדה גם באוסטרליה.

אורכה של יקנה אסיאתית בלבוש רבייה הוא כ-29 עד 58 ס"מ, ואורכו של הזנב שלה, דמוי זנב הפסיון (שהעניק לה את שמה), הוא כ-25 ס"מ, אורכה מחוץ לעונת הרבייה הוא כ-31 ס"מ. משקלו של הזכר הוא כ-113 עד 135 גרם, בעוד משקלה של הנקבה הוא כ-205 עד 260 גרם.

ראשה, כנפיה ופנים צווארה של יקנה אסיאתית בוגרת בלבוש רבייה לבן, שאר גופה שחור מלבד עורפה הזהוב ואצבעותיה האפורות. לבוגרים בלי לבוש רבייה אין את הזנב הארוך, ורוב גופם חום-צהבהב, מלבד הבטן הלבנה, הצוואר הזהוב והכתם הלבן באזור הגרון.

עונת הרבייה היא בין מרץ ליולי, והקן נבנה על פני צמחייה צפה. הנקבה מטילה ארבע ביצים חומות עם כתמים שחורים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יקנה אסייתית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  יקנה אסייתית באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  ע"פ החלטות האקדמיה

יקנת זנב-פסיון בלבוש רבייה, הודו.
**טאצ'דאון מיקי** (באנגלית: **Touchdown Mickey**) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי בכיכובו של מיקי מאוס שיצא לראשונה בשנת 1932. זהו הסרט ה-47 בסדרת "מיקי מאוס" שהופק וה-11 באותה השנה.

עלילה
-----

מיקי וקבוצתו 'Mickey's Manglers' (המעגילים של מיקי) משחקים במשחק הגדול של פוטבול אמריקאי נגד הקבוצה 'Alley Cats' (חתולי הסמטה). ברבע האחרון למשחק, בעוד נשארו 3 דקות לסיומו, הציון לקבוצתו של מיקי עומד על 89, כשלקבוצה היריבה 96.

מיקי, שותפיו לקבוצה ואוהדיהם שמחים ומריעים ואילו יריביהם החתולים יושבים ממורמרים וקוראים בוז. להקת תזמורת מנגנת ומיד קבוצת ברווזים מאייתים את שמו של מיקי. שדרן הספורט גופי עוקב אחר מה שקורה (באופן גרוע) כשמיקי מנסה להוביל את קבוצתו לניצחון. הדברים מתחילים להיראות עגומים עם צורת המשחק האלימה והבריונית של 'חתולי הסמטה', אך לבסוף מיקי מצליח להבקיע טאצ'דאון והשוות את הניקוד לתיקו.

מיקי מתקדם עם כדור הפוטבול כשלפניו מתגלגל שותפו לקבוצה, חזיר גדול ממדים, אשר "מגהץ" את כל החתולים שמנסים לחטוף ממיקי את הכדור. כשמיקי מועד ואחד החתולים מצליח לתפוס את הכדור, חבר לקבוצה של מיקי, כלב תחש ארוך, כורך עצמו סביב החתול מה שגורם לאחרון ליפול.

לאחר אינסוף תעלולים תוך שהזמן דוחק, מיקי מצליח לאחוז בכדור ולהתקדם כשכל שחקני הקבוצה היריבה שועטים אחריו. לבסוף בשנייה האחרונה הוא מבקיע לקול תשואות הקהל ומיני, קלרבל והוראס ביניהם.

הקהל נושא את מיקי ומיני על קורות עץ והשניים מתנשקים.

דמויות ומדבבים
--------------

* מיקי מאוס - וולט דיסני
* מיני מאוס
* פלוטו
* גופי - פינטו קולביג
* הוראס הורסקולר
* קלרבל הפרה

קישורים חיצוניים
----------------

* "טאצ'דאון מיקי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "טאצ'דאון מיקי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Motion Picture Herald (3/25/1933)
**אריק פאולסן** (בדנית: **Erik Pauelsen**;‏ באוקטובר 1749 – 20 בפברואר 1790) היה צייר דני בולט במיוחד בנופיו ובדיוקנאות. עם זאת, הוא לא חווה את אותה רמת הצלחה כמו ינס יול וניקולאי אבידגור, בני דורו, ובשנת 1790 התאבד.

ביוגרפיה
--------

אריק פאולסן נולד בהימרלנד בתאריך לא ידוע באוקטובר 1749. מגיל צעיר הוא החליט להיות אמן. הוא נסע לקופנהגן ולמד באקדמיה המלכותית הדנית לאמנויות יפות בשנים 1770 עד 1777 שם זכה במדליית הכסף הגדולה ובמדליית הזהב הקטנה בשנת 1775 ולבסוף במדליית הזהב הגדולה בשנת 1777 יחד עם מלגת נסיעות של האקדמיה. הוא נסע לרומא דרך המבורג, דיסלדורף ופריז וביקר בדרזדן ובברלין בדרכו חזרה. במהלך מסעותיו הפך לחבר במספר אקדמיות זרות לאמנות וזכה לתואר פרופסור בדיסלדורף.

לאחר שובו לדנמרק, הוא הפך לחבר באקדמיה לאמנות אך נשלח למלא תפקיד פרופסור על ידי יאנס יול בשנת 1784 ולאחר מכן מונה לצייר בחצר המלוכה על ידי ויגיליוס אריקסן. שינויים אלה הפכו את פאולסן לאמן מתוסכל והוא נהיה ממורמר.

הוא נשאר צייר דיוקנאות פופולרי וגם נהנה מהצלחה כצייר נוף. בשנים 1785 עד 1786 הוא עיטר חדר באחוזה של פרדריק דה קונינק בברדגאדה. העיטורים, ציורי הקיר ודלתות הבית הציגו סצנות מסביבתו של הבית הכפר של דה קונינק מצפון לקופנהגן.

בשנת 1788 נסע לנורווגיה והחזיר סדרה של ציורי נוף אשר נרכשו על ידי אספני הציורים המלכותיים. עם זאת, הוא סבל מתחושה שמזלזלים בו, לעומת עמיתיו.

בשנת 1790 הוא התאבד בקפיצה מחלון בביתו.

פאולסן בולט במיוחד בנופיו. הוא ביקר בנורווגיה וצייר את סרפספוסן (1789), בין אלה שדיוקניהם צייר היו יוהנס אוולד (כ -1780, מוזיאון פרדריקסבורג), סורן גילדנדל ואשתו (1780), ופרידרייק ברון עם בתה אידה ברון (1789).

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אריק פאולסן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Erik Pauelsen
2. ↑  "Weuj Oauelsen"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 129042447
* ISNI: 0000 0000 6681 2440
* KulturNav: ca51a717-5bb1-4829-a992-bdeaa76e6b6a
* RKD: 62128
* ULAN: 500003333
* VIAF: 25671818
* WorldCat: viaf-25671818

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"אריק פאולסן"**.
**טאק כסרא** (באנגלית: **Taq Kasra** בפרסית: **طاق کسری**) הוא מונומנט המתנשא לגובה 37 מטרים ומהווה שריד מארמון שנבנה בתקופת האימפריה הסאסאנית. הארמון נבנה בתקופתו של המלך ח'וסרו הראשון וחדר הקבלה הקדמי וחזית המבנה בצידו הדרומי הם שרידיו היחידים.

זהו המבנה היחידי שנשאר מהעיר קטסיפון, עיראק.

המבנה
-----

המבנה משתרע על פני שטח של 43.5 מ"ר ונבנה בסגנון אדריכלות פרסית. הקשת המאפיינת את חזית המבנה בנויה מצורה פרבולית ונראית גדולה במיוחד. מבנה הקשת נחשב לקמרון הגדול ביותר שנבנה בעולם.

משני צדיו של המבנה, מצפון ומדרום, היו חדרים מלבניים ומסדרון שהוליך לאולם גדול. החדרים במתחם היו גדולים מאוד ולכן השימוש בהם היה מוגבל לתפקידים טקסיים. בנוסף, הכל המבנה גם מקומות מגורים מלכותיים.

על פי מקורות שונים, אין מידע המציין את מועד בנייתו המדויק, אך השערה מצביעה על כך שהוא נבנה בתקופת שלטונו של המלך ח'וסרו הראשון (שמלך משנת 531 עד שנת 579 לספירה).

במאה ה-7 נכבשה האימפריה הסאסאנית על ידי המוסלמים מחצי האי-ערב, לאחר הכיבוש הפך הארמון למסגד עד שננטש בהדרגה והוחרב על ידי הח'ליף השני לבית עבאס, עבדאללה אבן מחמד אל-מנסור, ששלט באזור בין השנים 754 ו-775 לספירה.

הארמון תואר על ידי משוררים רבים כסמל לכוחה של האימפריה הססאנית ותזכורת לתהפוכות הזמן. לא ברור אם סגנון הבניה הסאסאני השפיע על צורת האדריכלות של הפלאטינים האסלאמים, אך סביר להניח שתיאורים פיוטיים אלה עוררו השראה לשליטים המוסלמים הקדומים, אשר גיבשו את גרסתם לאדריכלות המונומנטלית המפוארת.

גלריית תמונות
-------------

* הארמון בשנת 1864. הארמון בשנת 1864.
* תמונה של קשת הארמון. תמונה של קשת הארמון.
* פקידים עיראקים וקציני צבא אמריקנים. פקידים עיראקים וקציני צבא אמריקנים.
* בול עיראקי משנת 1923. בול עיראקי משנת 1923.

ראו גם
------

* קטסיפון
* מחוזא
* ממלכת פרס
* עיראק

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טאק כסרא** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של טאק כסרא (באנגלית)
* מידע מקוון אודות טאק כסרא (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TDVİA: tak-i-kisra

 |
**תומאס לונד** (באנגלית: **Thomas Lound**‏; 13 ביולי 1801 – 18 בינואר 1861) היה צייר נופים אנגלי וחבר בבית הספר לציירים בנוריץ'. הוא נולד למשפחת מבשלת בירה עשירה, והיה לו את הכספים להיות צלם חובב בתקופה שבה הצילום פותח לראשונה כתחביב.

ביוגרפיה וקריירה
----------------

מתיעוד הקהילה עולה כי תומאס לונד נולד ב־13 ביולי 1801, בנם של תומאס ומרי לונד, והוטבל על ידי הוריו בכנסיית הקהילה סנט אנדרו בסטון ב־9 באוגוסט 1801.

הוא התחתן עם הריוט וותריל בשנת 1821 והיו להם כמה ילדים. הוא היה אמן חובב, ומעורב בעסקי הבירה של משפחתו בנוריץ', שהיה מקור עושרו. מאוחר יותר הוא הועסק כסוכן של חברת ביטוח. הוא חי בנוחות, התגורר לאורך חייו הבוגרים במרכז נוריץ'. הוא השתמש ביאכטה שלו ״קתלין״, שעוטרה במספר ציורי שמן, כמקום לאירוח חבריו.

לדברי הסופר ויליאם דיקס, לונד היה תלמידו של האמן ג'ון סל קוטמן. הוא הציג בלונדון בין השנים 1845 עד 1859, ועם אגודת האמנים נורוויץ' בין השנים 1820 עד 1833, והציג לראשונה את ציורו את מנזר סנט בנט. הוא היה פופולרי בקרב חבריו, והיה חבר של האמנים רוברט למן, וג'ון מידלטון.

לונד היה אמן בעל תפוקה גבוהה, הוא התמחה בהפקת ציורים על מחוז הולדתו נורפוק, אך ספרי סקיצות שלו ששרדו מראים כי הוא נסע גם לויילס וליורקשייר בסיורי רישום בשנים 1845, 1853 ו-1854.

הוא היה מעתיק מוכשר, והעתיק יצירות כמו ״שער סנט מרטין״ של קוטמן, נוריץ 'ומזח ירמות' שלו, וכן ציורים של ג'ון כרום ורוברט דיקסון. תפוקתו האמנותית הושפעה מהטכניקה היבשה של אדוארד תומאס דניאל, שלתחריטים שלו הייתה איכות עשירה. יצירותיו התבלבלו לעיתים עם אלה של ג'ון סל קוטמן, ג'ון כרום וג'ון ת'ירטל. בעיתונות המקומית, שיבחו את כישוריו כאמן חובב.

הוא הפך לחבר באגודת האמנים נורוויץ' בגיל 18. הוא הציג בנוריץ' ולונדון בין השנים 1842 – 1862, והציג תמונות הן במוסד הבריטי והן באקדמיה המלכותית לאמנויות.

לונד עזר להקים את האיחוד בין אגודות האמנות של נורפוק ונורוויץ', והיה זמן מה כנשיא. הוא היה גם צלם נלהב כי היה עשיר מספיק להחזיק ציוד צילום משלו, והיה חבר ועד באגודת הצילום נורוויץ'. נראה כי מעט מעבודתו כצלם שרדה.

הוא היה מעריץ גדול של אמן נוריץ' ג'ון ת'ירטל, והשתמש בעושרו כדי לרכוש שבעים וחמישה מציוריו של ת'ירטל.

לונד, שסבל מבריאות לקויה כל חייו, נפטר לפתע ב־18 בינואר 1861, בעת שהיה בביתו בנוריץ'.

אשתו האריוט נפטרה שנתיים קודם לכן, בשנת 1859, ובנו הנרי אדווין לונד גם הוא נפטר קודם ומת בשנת 1860.

האוסף הגדול שלו נמכר במרץ 1861, וכלל 39 סקיצות, 215 צבעי מים, 46 ציורי שמן ו-11 תחריטים.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תומאס לונד** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Lound, Thomas". Dictionary of National Biography. London: Smith, Elder & Co. 1885–1900.
2. ↑  William Frederick Dickes, **The Norwich school of painting : being a full account of the Norwich exhibitions, the lives of the painters, the lists of their respecitve exhibits and descriptions of the pictures**, London ; Norwich : Jarrold & Sons, 1905
3. ↑  280 works by (or related to) Thomas Lound, norfolkmuseumscollections.org
4. ↑  Thomas Lound victorian photographer, www.earlynorfolkphotographs.co.uk

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* PIC: 274677
* RKD: 51014
* ULAN: 500004124
* VIAF: 95705713
* WorldCat: viaf-95705713

 |
**טיים** (באנגלית: **TiME**, ראשי תיבות של "This is My Earth") הוא ארגון בינלאומי, ללא מטרות רווח, שהוקם בישראל בשנת 2015 ועוסק בשימור והגנה של בתי גידול טבעיים. מטרת הארגון היא לרכוש ולשמר 2.3% משטחי כדור הארץ שלהם מגוון ביולוגי עשיר על ידי גיוס המונים. הארגון מבוסס על מדענים, מתנדבים ועמותות נוספות שבוחרים אזורים בעלי מגוון ביולוגי רחב, ופועלים יחדיו באזורים אלו כדי לאתר ולרכוש שטחי אדמה מידיים פרטיות. לאחר הרכישה הארגון משמר את השטחים תוך שיתוף פעולה עם האוכלוסייה ועמותות מקומיות.

היסטוריה ומבנה ארגוני
---------------------

הארגון הוקם בשנת 2015 על ידי פרופ' אורי שיינס, לצד אנשי מקצוע נוספים מתחומי המדע והמשפט ובשיתוף פעולה עם פרופסור אלון טל ודוקטור מיקי סמוני-בלנק. פרופסור שיינס, אקולוג מאוניברסיטת חיפה שלוחת מכללת אורנים, יזם פרויקט לגיוס המונים שהיווה את תחילת דרכו של הארגון.
הארגון הוא דמוקרטי ולכן כיום, כל אדם בעולם יכול להצטרף לארגון בעלות של דולר אחד בשנה. הארגון לא לוקח תקורה מהתרומות של החברים ו-100% מכספי התרומות מיועדים לרכישה ושמירה על אדמות. לכל חבר בארגון זכות הצבעה והוא יכול לבחור לאן ינותבו כספי התרומות מתוך רשימה של אזורים "חמים ביולוגית" שנבחרה מראש על ידי הצוות המדעי של הארגון.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ארגון טיים
* ארגון טיים, ברשת החברתית LinkedIn

* ארגון טיים, סרטונים בערוץ היוטיוב
* מיזם TiME - This is My Earth, באתר משרד החינוך
* אחיה ראב"ד ואטילה שומפלבי, גיוס ההמונים של פרופ' מאוני' חיפה: לרכוש 1.4% מכדור הארץ, באתר ynet, 24 באוגוסט 2015
**רבי יהודה** (**יאודה**) **בנבנישתי** (**בנבנשת** או **אבן בנבנשת**) היה רב ודרשן באזמיר, ורבה של מגדלים (דרנדל)(אנ') במאה ה-19. מחבר ספר **תושע יאודה**.

תולדותיו
--------

נולד לרבי כלב באזמיר, ממנו למד תורה. גדל בבית סבו, רבי ראובן אברהם חורארה: "דמלבד היותו מורי זקני אף גם זאת אשר פעל ועשה עמי גי נתגדלתי על ברכיו בביתו ובחומותיו סמוך על שלחנו, ואותי נהג בכל מצות האב על הבן ממש, ויגע בעשר אצבעותיו לגדלני לתורה, ואם זיכני ה' בחסדו ית' לידע מעט מזער מד"ת הנה היא בסבתו ותורה דיליה היא..." (תושע יהודה, דף קכז עמוד א), עד שעלו סבו וסבתו לירושלים. למד אצל הרב רפאל יוסף חזן ואצל רבי רפאל אשכנזי. נישא למרת צונא, בתו של הרב דוד אמאדו.

באזמיר נהיה לרב, ודרש בק"ק שלום בשנת התקצ"ה ובק"ק בקור חולים בשנת התקצ"ז, אז גם היה חבר בבית דין צדק באזמיר יחד עם הרב יהושע שלמה ארדיט. התמנה לאב בית דין במגדלים (דרדנל)(אנ'), על כך מכנהו החבי"ף: "הרב הכולל, **אלוף מגדיאל** כמהר"ר יאודה ן' בנבנשת" (ברכת מועדיך לחיים, חלק ב' דרוש ו' לשבת הגדול). מעיד על מנהג מגדלים שהיה כמנהג אזמיר שלא לאכול קטניות בפסח. היה עמיתו בתורה של הרב בכור יעקב יעבץ, מחבר ספר צור יעקב. הספידוהו הרב חיים פאלאג'י, והרב נסים חיים משה מודעי ותלמידו היה הרב יאודה רבי.
נפטר במגדלים בסביבות שנת הת"ר.

### משפחתו

נכדו של הרב חיים יהודה אליעזר, בעל ספר שמחת יאודה. היה בן דודו של הרב חיים יהודה אברהם, מחבר ספר אחי וראש. בניו היו רבי בן ציון, ששימש כאב בית דין אחריו בעיר מגדלים, רבי יצחק ורבי יוסף. בניו של הרב בן ציון היו שמואל ושלמה.

חיבוריו
-------

שער ספר תושע יאודה
* **תושע יאודה** (אזמיר תרי"ט) - דרושים: שישה דרושים לשבת תשובה, ארבעה דרושים לשבת הלבשה, חמישה דרושים לשבת זכור, ארבעה לשבת הגדול, חמישה דרושים לשבת כלה שלפני חג השבועות, חמישה דרושים לנישואין, וביניהם לאחיינו ולתלמידו, וכן שישה דרושים להספד, ביניהם לאביו, לסבו, לסבתו. לספר הקדמה מאת בן המחבר, הרב בן ציון.
* **זכר דבר** (שאלוניקי תרכ"ג) - לקט דינים לפי חלקי ארבעת הטורים, על סדר הא' ב'. "עשאן להיות לו לזכרון פותחו וקורא בו ... ונזכר הלכה".
* כרך גדול ובו שו"ת, וחיבור על הרמב"ם ועל ארבעה טורים (לא נדפס)

קישורים חיצוניים
----------------

* חכם יהודה בנבנישתי, באתר "החכם היומי"

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראה למשל זכר דבר, או"ח אות ע'
2. ↑  תושע יאודה, דרוש א' לשבת זכור
3. ↑  תושע יהודה, דרוש ו' להספד
4. ↑  זכר דבר, דף ג' עמוד א
5. ↑  צור יעקב, דף קמ"ט עמוד א'
6. ↑  ברכת מועדיך לחיים, חלק ב' דרוש ו' לשבת הגדול
7. ↑  דרישה מחיים, דרוש ה'
8. ↑  לכבודו נשא רבי יהודה דרשה לרגל נישואיו, המופיעה בספר תושע יאודה
9. ↑  זכר דבר, הקדמה
10. ↑  זכר דבר, שער

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310415105171
* ISNI: 0000 0004 0271 0807
* VIAF: 298104215
* WorldCat: viaf-298104215

 |
**ארגון יוצאי קרקוב בישראל** הוא איגוד יוצאיה של העיר קרקוב שבפולין בישראל. הוא נוסד בשנת 1936, ופועל ברצף מאז ועד היום.

פעילות
------

בשנים הראשונות להקמתו, טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הייתה מטרתו המרכזית לשמש מעין "מרכז קהילתי" לצעירים הציוניים שעזבו את ביתם ועלו לארץ ישראל. עם פרוץ המלחמה, ולאחריה, השתנו מטרותיו העיקריות של הארגון, ומשימותיו העיקריות הפכו להנצחת זכרה של הקהילה היהודית בקרקוב, עברה המפואר והטרגדיה אשר פקדה אותה, ובנוסף פעילות חברתית-ציבורית וסיוע לניצולי השואה בני העיר.

נכון ל-2009, חברים בארגון למעלה מ-1,500 איש – כמחציתם בני ה"דור הראשון" והאחרים בני דורות ההמשך – ואלה משתתפים בפעילויות החברתיות ובאזכרה השנתית, המתקיימת ביום הזיכרון לשואה ולגבורה בשיתוף עם תלמידי בית הספר המאמץ של הקהילה, תיכון עירוני ה' בתל אביב. במהלך השנה מקיים הארגון מספר התכנסויות, ובהן אירוע בחודש דצמבר לציון פעולת המרד "ציגנריה" של תנועות הנוער היהודי הלוחם בתקופת הגטו בעיר, הרצאות על מורשת יהודי העיר ומפגשים עם אורחים מקרקוב הפעילים בשימור מורשת יהדות קרקוב.

אחת לשנה מצטרפת קבוצה מחברי הארגון למצעד זיכרון המתקיים מדי שנה בקרקוב, ביום ראשון הסמוך לתאריך חיסול הגטו (13–14 במרץ 1942), וביחד עם מאות אנשים מפולין ומחוצה לה צועדים כולם מככר גיבורי הגטו שברובע פודגוז'ה אל האנדרטה שהוקמה במקום בו פעל מחנה הריכוז פלשוב.

הזרוע המבצעת של הארגון היא הוועד, שבו חמישה חברים, הנבחרים אחת לשנה באספה הכללית של הארגון, וכן ועדות אד הוק לביצוע החלטות הוועד.

ארגון יוצאי קרקוב בישראל יוזם גם תערוכות ואירועים כלל ארציים, החורגים מהפעילות השוטפת; כך למשל התקיימו אירועים במסגרת אלף שנות יהדות פולין שבע מאות שנות יהדות קרקוב, שכללו הרצאות וסימפוזיונים. אירוע הסיכום התקיים בנוכחותם של שני חתני פרס נובל על במה אחת: שמעון פרס וויסלבה שימבורסקה. הוצגה תערוכה על תרומתם של החיילים היהודיים בצבאות פולין ותערוכת צילומים על חייהם של יהודי קרקוב בין שתי מלחמות העולם, בשיתוף עם המרכז הבינלאומי לתרבות בקרקוב.

כמו כן הושלם תיעוד בית הקברות היהודי ברחוב מיודובה בקרקוב, אשר בוצע יחד עם משלחות של תלמידי בתי ספר. בסיומו של פרויקט התיעוד הוצא לאור ספר – בעברית, אנגלית ופולנית – המתעד שמות שנמצאו על גבי למעלה מ-7,500 מצבות בבית הקברות.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ארגון יוצאי קרקוב
* בלוג העמותה
* ארגון יוצאי קרקוב, באתר "גיידסטאר ישראל"
**סנדבוקסי** (באנגלית: **Sandboxie**) היא תוכנה הפועלת כחוצץ מערכתי (ארגז חול) ומגבילה את הגישה אל קובצי מערכת ההפעלה.

תוכניות המופעלות באמצעות סנדבוקסי נמצאות בסביבה בטוחה ואינן יכולות לפגוע בשאר השירותים של מערכת ההפעלה.

היסטוריה
--------

סנדבוקסי נכתבה בשפת C++ ופותחה על ידי רונן צור (Ronen Tzur) בשנת 2004. התוכנה בעלת תאימות מלאה למערכת ההפעלה חלונות, החל מגרסת חלונות XP וזמינה בשפות שונות.

בשנת 2010 נכנסה סנדבוקסי להיכל התהילה של אתר Brothersoft כשנבחרה לאחת מתוך 20 התוכנות הטובות ביותר של אותה שנה.

היא נרכשה בחודש דצמבר 2013 על ידי החברה Invincea, שנרכשה בעצמה בחודש פברואר 2017 על ידי חברת Sophos.

בסוף 2019 הפכה sophos את התוכנה לחינמית כחלק מהכרזה על הסיום המתוכנן של התמיכה בה.

בתחילת 2020 אכן הודיעה Sophos על סיום התמיכה בתוכנה, אך בתמורה שחררה את הקוד לציבור כדי לאפשר לאחרים לפתח גרסאות חדשות, והמליצה על זו שפותחה בקוד פתוח תחת המותג Sandboxie Plus (הכולל גם את Sandboxie Classic).

רישיון
------

תחת המפתח החדש שתי גרסאות התוכנה (Sandboxie Plus ו-Sandboxie Classic) הן תוכנה שיתופית בקוד פתוח, כאשר תכונות מתקדמות דורשות תשלום קבוע, והתוכנה מציעה מדי פעם לשלם עבורן.

התוכנה המקורית הופצה בעבר במודל דומה אך בקוד סגור כתוכנה חינמית לשימוש ביתי, כאשר גם תכונות פחות מתקדמות היו בתשלום כמו גם כל שימוש של משתמשי קצה עסקיים.

ראו גם
------

* ארגז חול
* אנטי וירוס
* אבטחת מידע

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Sandboxie** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Sandboxie Plus/Classic (באנגלית)
* הדגמה של שימוש בתוכנה **(באנגלית)**
תמונת גיליון ממרץ 1914 המוצגת בחזית בית העיתונאים בתל אביב יחד עם תמונתם של שאר היומונים שראו אור בארץ
הגיליון הראשון, מאי 1910
**מוריה** היה יומון עברי שהופיע בארץ ישראל בין 6 במאי 1910 – 11 בינואר 1915.

תולדות העיתון
-------------

את העיתון ייסד בירושלים המדפיס רבי יהודה אהרן וייס, לאחר דעיכתו של "החבצלת" שהיה לפני כן העיתון המוביל של היישוב העברי הדתי בירושלים. האישור להוציא לאור את "מוריה", שהיה גם שמו של בית הדפוס שבו נדפס העיתון (בבעלותו של וייס ושותפו רבי משה שמואל שיינבוים), ניתן על ידי השלטונות העות'מאניים לאחר מתן התחייבות לשמור על החוק העות'מאני.

במשך כל שנות הופעתו של העיתון שימש יצחק יעקב ילין כעורכו הראשי ואף כתב חלק ניכר ממאמריו. ביחד עם וייס, שם ילין לעיתון כמטרה לתקן את היישוב הישן ודרכו הציבורית. כבר בגיליון הראשון מוסברת כוונת המייסדים לפנות ליהדות החרדית באופן המבטא חופש ביטוי ואובייקטיביות. 

תחילה הופיע מוריה כשבועון, אך בהמשך הפך לעיתון יומי בתוספת מהדורה שבועית מורחבת עבור קוראים בחו"ל. בכך היה לאחד מעשרת העיתונים היומיים הראשונים שראו אור בירושלים.

העיתון נסגר על ידי הממשל העות'מאני ב-1915, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, לאחר שילין לא קיים את הצו שאסר לעסוק בעניינים מדיניים.

על שמו של העיתון נקרא רחוב 'מוריה' בשכונת רוממה בירושלים, אשר חלק מרחובותיה נקראו בשמות עיתונים עבריים.

קישורים חיצוניים
----------------

* מוריה באתר הספרייה הלאומית
* מוריה באתר עיתונות יהודית היסטורית - גרסה בת חיפוש בכל טקסט העיתון
* מרדכי אליאב, ‏'מוריה' – עיתון חרדי לוחם למען תקנת ירושלים, **קתדרה** 70, ינואר 1994, עמ' 110-75 (גרסה טקסטואלית באתר סנונית)
* עוזי אלידע, **העולם בצהוב : לידת עיתונות ההמון הארץ-ישראלית (מ'הצבי' ל'האור' 1884-1914),** הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2015.
* נ. קאצבורג, "מוריה" – אבי העתונות הדתית בארץ, הצופה, 12 בינואר 1951

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007588074505171

 |
**Salting out** היא שיטה להפרדת חלבונים המבוססת על עקרון שחלבונים פחות מסיסים בריכוזים גבוהים של מלחים. ריכוזי המלח הדרושים על מנת להפריד חלבונים מן התמיסה תלויים בסוג החלבון. התהליך משמש גם לרכז תמיסות המכילות ריכוזים נמוכים של חלבונים. במידת הצורך נעשה שימוש בדיאליזה על מנת להוציא את המלח מן התמיסה.

עקרונות
-------

במולקולת החלבון ישנן חומצות אמינו הידרופוביות והידרופיליות. לאחר קיפול החלבון בתמיסה המימית, חומצות אמינו הידרופוביות יוצרות אזורים הידרופוביים פנימיים נטולי מים ואילו חומצות אמינו הידרופיליות עשויות ליצור אינטראקציות של קשרי מימן עם מולקולות המים, בדרך-כלל במעטפת החלבון.

כאשר ריכוזי המלח גדולים, אחדות ממולקולות המים נמשכות על ידי יוני המלח אשר מפחיתות את מספרן של מולקולות המים הזמינות לאינטראקציות עם החלק הטעון של החלבון. כתוצאה מהביקוש הגדול למולקולות המסיסות, האינטראקציות בין חלבונים חזקות יותר מאשר אינטראקציות בין ממס למומס. מולקולות החלבון מתגבשות על ידי יצירת אינטראקציות הידרופוביות אחת עם השנייה, תהליך זה נקרא salting out.

יישומים
-------

לחלבונים שונים יש הרכבים שונים של חומצות אמינו. מולקולות חלבונים שונות מסיסות בריכוזים שונים של תמיסת מלח.
ניתן להסיר חלבונים לא רצויים מתערובת חלבונים על ידי שיטת salting out כל עוד המסיסות של החלבון בריכוזים שונים של מלח מסוים ידועה.
לאחר הסרת המשקע על ידי פילטרציה או באמצעות צנטריפוגה, ניתן להשקיע את החלבון הרצוי על ידי שינוי ריכוז תמיסת המלח עד לרמה שבה החלבון הרצוי נהיה לא מסיס.

יונים מסוימים יכולים להגדיל את המסיסות של חלבונים במקום להקטין אותה, כמו כן, יונים עלולים לגרום לדנטורציה של החלבון לכן אם נדרשת קביעה מדויקת של כמות החלבונים בתמיסה אז ניתן להשתמש בשיטות אחרות כגון: יונים אחרים או תהליך ניקוי אלטרנטיבי.

קישורים חיצוניים
----------------
מליחות פני הים השנתית
תיאור של כמות המים לפי מליחות.
שפך נהר בטאיוואן בו מים מתוקים נשפכים למי הים המלוחים. נקודת המפגש ביניהם יכולה לגרום ליצירת מים מליחים.
**מליחות** או **ריכוז מלח** (salinity) הוא מידת המלח המומס במים.

הגדרות
------

| מליחות המים (גרם מלח / ליטר מים)(‰) |
| --- |
| **מים מתוקים** | מים מליחים | מים מלוחים | תמלחת |
| < 0.5 ‰ | 0.5 - 30 ‰ | 30 - 50 ‰ | > 50 ‰ |

באוקיינוגרפיה הצגת המליחות היא מיליסימאלית (בחלקים מאלף (‰ או ppt) ולא באחוזים), שזה בקירוב גרם של מלח לכל ליטר של תמיסה. בתחומים אחרים משתמשים בניתוח כימי של תמיסות, כך שמליחות מדווחת בדרך כלל במיליגרם לליטר (mg/L) או חלקים למיליון (ppm). לפני שנת 1978, מליחות הוצגה ב-‰, בדרך כלל מבוססת על יחס המוליכות החשמלית של הדגימה ל"מי קופנהגן", מי ים מלאכותיים שיוצרו על מנת לספק "סטנדרט" עולמי. ב-1978, אוקיינוגרפים הגדירו מחדש מליחות ב**סרגל המליחות הפרקטי** (PSS) כיחס שבין מוליכות דגימת מי-ים לבין תמיסת אשלגן כלורי. ליחסים אין יחידות, כך שמליחות של 35 אין פירושה בדיוק 35 גרם מלח לליטר תמיסה.

ייתכן שגישות אזוטריות-לכאורה אלה למדידת ריכוזי מלח נראות כמערפלות שימוש פרקטי בהן, אך יש לזכור כי מליחות היא סכום משקלים של יסודות שונים רבים בנפח מוגדר של מים. המציאות תמיד הייתה שעל מנת לקבל מליחות מדויקת כריכוז ולהמיר אותו לכמות של חומר (נתרן כלורי, למשל) נדרשו ידיעות על הדגימה הרבה מעבר למשקל המוצקים לאחר התאיידות (שיטה אחת לקביעת "מליחות"). לדוגמה, נפח מושפע על ידי טמפרטורת המים; והרכב המלחים אינו קבוע (למרות שהוא די דומה באוקיינוסים ברחבי העולם). למים מלוחים מימות תוך-ארציות יכול להיות הרכב ששונה מזה של הים.

שיקולים סביבתיים
----------------

מליחות היא גורם אקולוגי בעל חשיבות מרובה, המשפיע על יצורים חיים רבים החיים במים. כמו כן, מליחות משפיעה על סוגי הצמחים שיגדלו במים, או בחלקת קרקע הניזונת ממים (או ממי תהום). צמח שהסתגל לתנאי מליחות נקרא הלופיט. אורגנזימים (בעיקר בקטריות) שיכולים לחיות בתנאים של מליחות גבוהה מסווגים כאקסטרמופילים, האלופילים, ליתר דיוק. אורגניזם שיכול לעמוד בקשת רחבה של תנאי מליחות הוא יוריהאליין (אנ').

מסובך להפריד את המלח מתוך המים, ותכולת מלח הוא גורם חשוב בשימוש במים (למשל מי שתייה).

ראו גם
------

* התפלה
* מים מתוקים
* מים מלוחים
* מים מליחים
* מי מלח
* מי ים
* המלחת מי תהום
* אוקיינוגרפיה כימית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מליחות** בוויקישיתוף
* רמת המליחות של מי הים התיכון
* מליחות, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007553426305171
* GND: 4274370-9
* LCCN: sh85116792

 |
**הר ברקס** או **הר בורקס** (באנגלית: **Mount Birks**) הוא הר בחוף אוסקר השני בארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה. 

צורתו של ההר פירמידלית, והוא מתנשא לגובה של 1,035 מטרים מעל פני הים.

ההר ניצב בצידו הצפוני של שפך קרחון קריין. 

ההר מהווה חלק של רכס אוסטה, והוא מתנשא מעל פיורד ספיליין שמדרום לו, ומעל קרחון וסלייה שמצפון לו.

היסטוריה
--------

### גילוי ומיפוי הקרחון

ההר התגלה מהאוויר על ידי סר יוברט וילקינס, אשר צילם מהאוויר את האזור של "ערוץ קריין" בטיסתו בשנת 1928.

האזור מופה בשנת 1947 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד. במהלך מיפוי זה נקבע כי "ערוץ קריין" הוא בעצם קרחון קריין. במהלך מיפוי זה לא נמצאו הפסגות שמיפה וילקינס.

### מקור השם

וילקינס קרא לשתי פסגות שחורות בולטות מצפון ל"תעלת קריין" בשם "הר נאפייר ברקס" ("Mount Napier Birks") על שמו של נאפייר ברקס מאדלייד שבאוסטרליה, הבעלים של חברת "נאפייר ברקס ושות'" (Charles Birks & Co).

בעקבות המיפוי של סקר שטחי חסות איי פוקלנד, הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה החליטה בשנת 1950 כי השם "הר ברקס" (צורה מקוצרת של השם שנתן וילקינס) יינתן להר הבולט שמצפון ובסמוך לשפך הקרחון (הר זה).

לקריאה נוספת
------------

• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, **Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°**, P 332

קישורים חיצוניים
----------------

* הר ברקס באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* הר ברקס באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* הר ברקס באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  מידע גאוגרפי והיסטורי