recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
קטע ממפת ירושלים בהוצאת יוסף לוי חגיז, 1930
**הוצאת יצחק חגיז** (Edition Jsac Chagise) הייתה הוצאה לאור שהוקמה ב-1883, בירושלים, בבעלות יצחק חגיז ובהמשך בבעלות בנו יוסף לוי חגיז.

מייסד ההוצאה
------------

יצחק חגיז (1857 בערך - פברואר 1917) היה חסיד חב"ד שעלה מוויטבסק לירושלים בראשית שנות ה-90 של המאה ה-19. הוא אימץ לעצמו לאחר העלייה לארץ שם משפחה של שכניו יוצאי צפון אפריקה. היה ממייסדי שכונת ימין משה והתגורר בה עד מותו. לאחר נישואיו לרבקה (לבית לדרברג), הוא הקים בית מסחר למוצרי כתיבה ודפוס בסמוך לשער יפו ועסק בסחר ויבוא של נייר ומוצרי כתיבה. נולדו לו בת (שרה חאשע) ושני בנים (יוסף לוי ומרדכי).

חגיז מת מטיפוס הבהרות בשנת 1917. את עסקיו המשיך בנו, העסקן יוסף לוי חגיז, ראש אגודת תדח"ץ ומייסד היישוב אחוזת נפתלי שליד קרני חיטין. חתנו של חגיז היה הרב שלמה זלמן זלזניק, ראש ישיבת עץ חיים. נכדו של חגיז הוא המלחין יחיאל חגיז.

ההוצאה לאור
-----------

ב-1883 ייסד חגיז את "הוצאת יצחק חגיז", והוציא לאור באמצעותה הפקות דפוס בדפוס ליתוגרפי, בעיקר גלויות ומזכרות ובהן מראות נוף ואתרי קודש מירושלים ושאר ערי ארץ ישראל. בין מוצריו הייתה "שושנתא" – שמונה משולשי נייר גזורים ובהם איורים של אתרים קדושים בארץ ישראל (על ידי קיפולם אחד בשני מתקבלת צורת משולש המזכירה פרח, ומכאן שמה). מוצרי הדפוס שלו נמכרו בעיקר כמזכרות לתיירים וליהודי העולם.

לאחר פטירתו של מייסד ההוצאה הפך בנו יוסף לוי חגיז לבעליה ובראשותו היא הייתה לבית המסחר לנייר ומוצריו, הגדול בירושלים של אותה תקופה. בשנת 1920 אף ייבא חגיז הבן מכונות כתיבה שניתן לכתוב בהן בשפות רבות כמו אנגלית, עברית, ערבית וכן שפות אירופאיות רבות, לצורכי ההוצאה לאור. 

עם זאת, העסק החזיק מעמד לאחר מכן רק כעשר שנים נוספות. בשנת 1930 פורסם כי יוסף לוי חגיז בעל עסק לממכר צורכי כתיבה ונייר, פשט את הרגל בעקבות חוב של 23,000 לא"י ובית המשפט הכריז עליו כפושט רגל בשנת 1931.

לקריאה נוספת
------------

* יוסף לוי חגיז, **הגיגים ועיונים**, הוצאת ישיבת "מעוז חייל", התשד"מ (1984).

קישורים חיצוניים
----------------

* הודעה נחוצה, מוריה, 4 באוקטובר 1911
* רשימת הנדבות של המוריה, מוריה, 10 באוגוסט 1914
* אוגדן גלויות – הוצאת יצחק חגיז, ירושלים(הקישור אינו פעיל), באתר קדם בית מכירות פומביות

הערות שוליים
------------

1. ↑  על המפה, הנמצאת בספריה הלאומית
2. ↑  ניר פלדמן, "בעקבות ה"שושנתא" הירושלמית
3. ↑  ההתפשטות היהודית בשוקי העיר, באתר כותר
4. ↑  מתוך אתר ג'יני
5. ↑  ירושלים - ר' יצחק חגיז ז"ל, החרות, 28 בפברואר 1917
6. ↑  "משפחת חגיז סוחרי הנייר תושבי ימין משה"
7. ↑  הספר
**בנפיקיום** (בלטינית: **beneficum**,‏ bene משמעו טוב, ficum, מ-factum, משמעו מעשה, כלומר מעשה טוב) היה מענק שניתן בראשית ימי הביניים עבור שירותים (בין אם כבר ניתנו ובין אם היו צפויים להתקבל) במערכת היחסים שבין אדון (סניור) לבין כפוף לו. בנפיקיום במובנו המקובל הוא הענקת קרקע לאדם שיהיה בעל חזקה וזיקת הנאה בה, בחינם או בתנאים נוחים, הודות לטוב ליבו של המעניק, בתנאים שיאפשרו למחזיק הקרקע ליהנות מפירותיה.

בתקופה מאוחרת יותר הפך הבנפיקיום לאחד משלושת מרכיבי הפיאודליזם יחד עם וסאליות, ואימוניטס (חסינות).

עבור מתן שירותים, בעיקר עבור שירותים צבאיים שכבר ניתנו או עבור שירותים שמעניק הבנפיקיום ציפה לקבל בעתיד. היה נהוג בחברה הטרום-פיאודלית לתת מתנה. מאחר שהכלכלה המוניטרית הרומית התנוונה ולא היה כמעט שימוש בכסף, לא היה טעם במתן תשורה כספית. לכן נתנו מתנות מוחשיות, לעיתים מתנה בעלת ערך נמוך יחסית כמו סוס או כלי נשק ולעיתים מתנה בעלת ערך גבוה יותר כמו תכשיט יקר ערך ובעיקר חלקת אדמה (נחלה חקלאית). כל עוד היו כיבושים היה אפשר להעניק ללוחמים ובעיקר למפקדים חלקות אדמה מתוך הנחלות שנכבשו. חלקות אלו היו ניתנות לעיתים בבעלות מלאה (proprietas) אולם לרוב ניתנו כחזקה (פרקריה). המקבל קיבל את זכות השימוש בנכס בלבד. הבעלות נשארה, לפחות באופן תאורטי, בידי הנותן והאדמה הייתה אמורה לחזור לבעליה עם מות המקבל או מות הנותן. פרקריה הייתה יכולה להיות אחוזה (וילה או לטיפונדיה) אחת, או מספר אחוזות. הפרקריסט (מקבל הפרקריה) קיבל את זכות ההנאה מפירות הקרקע שקיבל. וזאת תמורת דמי חכירה סמליים או ללא דמי חכירה כלל.

הענקת אדמות לצורך עיבודן היה מנהג נפוץ עוד מהתקופה הרומית. אדמות אלו הוענקו בתנאי ius in re aliena – זכות על דבר ששיך לאדם אחר, וכללו חלק מהנחלה שניתן לאיכר בן-חורין לצורך עיבודו. את החלקות הללו שכונו מנסוס עיבד האיכר בעצמו ובתמורה לתשלום משמעותי. לעומת עול התשלומים שהוטל על מחזיקי המנסי, היו מענקי אדמות שניתנו בתנאים קלים. ומכאן הביטוי בנפיקיום. למשל כאשר ניתנה אדמה לאדם לשם ניצולה לתועלתו הוא (per nostro profito).

לנותן הבנפיקיום היו יכולות להיות סיבות אחרות מאשר הרצון לתגמל שירות, בהן:

* מתן נחלה לאדם עודד עיבוד קרקע שהייתה אדמת בור
* מתן נחלה במקום אחר כפיצוי על נטילת אחוזה מהכנסייה או האדם (אחוזה שהוענקה לאדם שלישי), במקרה כזה בדרך כלל הוענק שטח אדמה גדול יותר מהשטח שנלקח
* רכישת רצון טוב של מקבל הנחלה
* הונור (בלטינית : honor, honoris) היו קרקעות שהוענקו כבנפיקיום לשם מילוי תפקיד ממלכתי, כלומר על מנת שלממלא התפקיד תהיינה הכנסות שבעזרתן יוכל להתמסר לביצוע התפקיד. במהלך הזמן הפך הונור לסטטוס של מחזיק נכס, בין אם היה בעל תפקיד ממלכתי ובין אם לא היה כזה.

האיחוד של הבנפיקיום והווסאליות חל בתקופה הקרולינגית. כלומר במאה ה-10. איחוד זה הוא התחלת הפיאודליזם. תקופה בה המעמד הצבאי המקצועי תופס את השלבים העליונים במדרג החברתי, נוצרה מערכת בעלות וחזקה על קרקע המותאמת למיקומו של מחזיק הקרקע במדרג החברתי. מסגרת הסמכות הפוליטית של המדינה התפרקה ואנשים בדרגות שונות עשו שימוש בסמכויות שבעבר היו מוקנות למדינה.

ראו גם
------

* פייף

הערות שוליים
------------

1. ↑  פ.ל. גאנסהוף, **פיאודליזם**, זמורה ביתן, תל אביב, 1985, עמ' 33-35
**פקודת הסטטיסטיקה** היא המקור החוקי לפעולתה של הלמ"ס ולסמכויותיה. הפקודה המקורית חוקקה בשנת 1947 על ידי המנדט הבריטי, ולאחר שעברה שינויים והתאמות לצורכי מדינת ישראל בשנת 1972 הוחלפה על ידי הפקודה הנוכחית. בפקודה נערכו שינויים נוספים בשנים: 1978, 2008 ו-2010.

פירוט
-----

הפקודה מגדירה את תפקידי הלמ"ס, אופן עבודתה, חובת הציבור למסור מידע ללמ"ס, חובת הלמ"ס לשמור על סודיות המידע המתקבל וכן את חובת הלמ"ס לפרסם את תוצאות עבודתה.

פקודת הסטטיסטיקה קובעת רשימת נושאים ותחומים מגוונת שבהם על הלמ"ס לערוך סקרים ולאסוף נתונים סטטיסטיים. הרשימה איננה סגורה וניתן להוסיף נושאים על פי הצורך בהוראת הסטטיסטיקן הלאומי ובאישור ראש הממשלה (סעיף 7 לפקודה).

החובה להשיב לסקרי הלמ"ס
-----------------------

על מנת לאסוף את הנתונים הנדרשים לניהולו של משק מודרני, ועל מנת לתת ייצוג הולם לכל הפרטים באוכלוסייה, פונה הלמ"ס לאנשים, לעסקים ולגופים ציבוריים בבקשה למסור מידע. המחוקק שהכיר בצורך חיוני זה, מחייב את האזרחים לשתף פעולה עם הלמ"ס, בפקודת הסטטיסטיקה [נוסח חדש] התשל"ב-1972.

פקודה זו מעניקה ללמ"ס סמכות לחייב את הציבור למסור לה מידע הנחוץ לביצוע הפעולות הסטטיסטיות שהיא עורכת. אדם פרטי המסרב למסור את המידע הנדרש עובר עברה פלילית לפי סעיף 21(2) לפקודה, אשר העונש בגינה הוא קנס של 500 ש"ח וזאת בעקבות תיקון הפקודה בשנת 2017. קודם לכן היה העונש מאסר של 3 חודשים כאמור בס' 22 לפקודה, באשר לבתי עסק העונש הקבוע בסעיף נותר על כנו. בנוסף, הפרעה לעבודת הסוקר, אי מסירת נתוני אמת ואי שמירה על השאלונים - אלו עבירות הכפופות לעונש מאסר על פי הסעיף.

הסמכות הרחבה שניתנה ללמ"ס נובעת מהבנת חשיבותה של סטטיסטיקה מקצועית ממלכתית (שאיננה מוזמנת על ידי בעלי אינטרסים) לשם התפתחותה של מדינה מודרנית, לשם קבלת החלטות בהסתמך על נתונים מבוססים. מכאן חשיבות תפקידיה של הלמ"ס לאסוף, לעבד ולפרסם מידע סטטיסטי על האוכלוסייה, החברה והכלכלה וכן על תחומים נוספים בישראל.

חובת הלמ"ס לשמור על סודיות הנתונים
----------------------------------

במקביל לחובת הציבור למסור ללמ"ס מידע, ובמטרה להבטיח שלא ייחשפו פרטים אישיים כתוצאה משיתוף פעולה זה, קבע המחוקק שאין להעביר לידי רשות אחרת נתון המאפשר את זיהוי המוסר. מסיבה זו החוק מחייב את הלמ"ס לשמור כל נתון שנמסר לה בסודיות מוחלטת. הלמ"ס אכן משקיעה מאמצים רבים על מנת לשמור על חשאיותם של הנתונים הנמסרים לה - הן באמצעים פיזיים והן באמצעים טכנולוגיים מתקדמים.

על מנת להבטיח הגנה מוחלטת לאזרח, קבע המחוקק, בנוסף לדרישתו מהלמ"ס לשמור על חשאיות הנתונים המאפשרים זיהוי של פרט, שנתון הנמסר ללמ"ס אינו יכול לשמש כראיה נגד האזרח ואף לא כראיה בבית משפט. כלומר, גם אם ידלוף מידע שנמסר על ידי האזרח ללמ"ס, הרי שבית המשפט מצווה להתעלם ממנו.

קישורים חיצוניים
----------------

* פקודת הסטטיסטיקה, בספר החוקים הפתוח
* פקודת הסטטיסטיקה (נוסח חדש) התשל"ב-1972, באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה

הערות שוליים
------------

1. ↑  אושר סופית: הפחתת העונש על סירוב העברת מידע להלמ"ס, באתר הכנסת, ‏13 בפברואר 2017
**עלילת הדם בגאלאץ ב-1859** החלה בסמוך לחג הפסח ה'תרי"ט (אפריל 1859), בתלונה שקרית על ניסיון של יהודים בגאלאץ לקחת דם מילד נוצרי עבור הכנת מצות לפסח. התפשטות העלילה בין תושבי גאלאץ הביאה לפרוץ פרעות נגד יהודי העיר. במהלך הפרעות המון מוסת גרם נזקים לבתי כנסת, חנויות של יהודים ובתי יהודים, עשרות רבות של יהודים הוכו קשות ובודדים נהרגו. 15 יהודים נכלאו ושוחררו בהדרגה לאחר חודשי מעצר ממושכים.

עלילת הדם
---------

לפי התלונה, ביום 12 באפריל בסביבות השעה 17.00, ילד בן 11, בשם אנטוניו, בנה של אלמנה יווניה, שחזר מבית הספר, נעצר על ידי יהודי בקרבת בית הכנסת הגדול ובאמתלה של החלפת מטבע, הוחזק בניגוד לרצונו במקווה או מחסן, שם עשו לו חתכים בצוואר וביד. נער יווני כבן 15, ספירו רזנגלו, טען שהוא יחד עם משרת של הבויאר אפיניאדס, הצילו את הילד מידי היהודים. יווני אחר, ניקולו קאנולאטו, טען שהוזעק בסביבות 20.00 בערב לבית הילד, כדי להגיש לו עזרה רפואית. כשהגיע לשם קאנולאטו כבר היו במקום קומיסר המשטרה בובולי ושני ז'נדרמים. לאחר שהילד אמר שיוכל לזהות את היהודים, נלקח על ידי בובולי לבית הכנסת הגדול, שם נעצרו 15 יהודים. לפי דיווח של היהודי יעקב ישראל כל הלילה ערכו בובולי ואנשיו חיפושים בבתי היהודים.

הפרעות
------

למחרת התפשטה הידיעה על קורות הילד והיהודים והתחילו מהומות. בבוקר, בעקבות שיחה בבית קפה, הותקפו מוכרי הפירות היהודים בשוק מאנולי וסחורתם פוזרה ברחוב.

הילד היווני הובא למחסן של יווני במרכז העיר ושם תושאל על ידי זאמאני, מזכירו של הקונסול היווני, בנוכחות ראש המשטרה ומזכיר הפרקלאב, באלאבאן. בהמשך הגיע גם הקונסול היווני וכשההתרגשות גברה הועבר הילד לתחומו של הקונסול היווני.

סגן הקונסול הבריטי, קנינגהם, סיפר שהמון צעירים רומנים ויוונים הרסו את בית הכנסת ואת בתי היהודים בקרבת בית הכנסת, כ-60 יהודים הוכו קשה ו-2 עד 4 נרצחו. התנהגותו של הפרקלאב של גאלאץ, הנסיך אלכסנדרו קנטקוזינו, ספגה ביקורת קשה מהקונסולים הזרים. הפרקלאב הסתובב ברחובות גאלאץ ונתן תוקף לטענה שנעשו חתכים בידו ובצווארו של הילד. לדברי קנינגהם הקונסולים בחנו את מצב הילד ולא מצאו חתכים בגופו, אלא רק סריטה על ידו, סריטה כזאת שיכולה להיגרם מנפילה.

בתגובה לטענות שלא ניסה להגן על היהודים, אמר הפרקלאב שעמדו לרשותו רק פלוגת חיילים ועוד כ-40 דורובנצים, אך התלונות השפיעו והוא דאג להביא לעיר, בעזרת ספינה אוסטרית, 200 חיילים מונטנים ובהמשך הגיעו עוד 200 חיילים ממולדובה. ביום חמישי, כשהתחדשו המהומות - הפורעים ניסו להמשיך בהריסת בית הכנסת ובשדידת חנויות היהודים - החיילים התערבו ועצרו 50 עד 60 פורעים. סוחר רומני טען שהנזקים מגיעים לסכום של עשרת אלפים לירות שטרלינג ושגם סוחרים נוצרים, ספקים של היהודים, נפגעו מהאירוע.

כשהקונסולים תחקרו את הילד על הדרך שלו למקווה, הילד טען שהורד במדרגות מאבן, בתוך המבנה, אך הדרך למקווה היא במדרגות עץ, מחוץ למבנה.

לאחר הפרעות
-----------

שבוע לאחר האירוע עדיין היו מאושפזים בבית חולים היהודי שבעה גברים ואישה אחת, שנפגעו בפרעות. למרות הלחצים שהופעלו לא שוחררו היהודים שנעצרו בהתחלה. במהלך החקירה הילד זיהה 4 יהודים, לכן היתר שוחררו על תנאי. הידיעות על מספר היהודים שמתו באירועים היו שונות מאוד, סגן הקונסול הבריטי, תיקן את עצמו וטען שאף יהודי לא נהרג והעיתון Lloyd, שהופיע ב"פשט", ב-15 באפריל, טען שנהרגו קרוב למאה יהודים.

לאחר התערבותם של בכירים זרים בנושא, שוחררו כעבור כמה חודשים כל היהודים.

קישורים חיצוניים
----------------

* Masacrul din Galați (aprilie 1859) (ברומנית)
**מִתְנָן שעיר** (שם מדעי: *Thymelaea hirsuta*) הוא מין בסוג מתנן, שיח ירוק עד שגובהו מגיע עד ל 170 ס"מ. השיח בעל ענפים רכים וחזקים, עליו זעירים (אורכם מילימטרים בודדים) וצמודים לענפים. צד העלים הפנימי, הצמוד לענף, שעיר וכהה, וצדם החיצוני ירוק בהיר ומבריק.
מקור השם המשוער הוא במילה **מִתְנָה**, כלומר חוט הנושא עליו את כפות המאזניים.

מאפיינים
--------

השיח גדל כל השנה, ופורח בין מרץ ליולי. הפרחים צהובים, קוטרם כס"מ אחד. השיח מתואר תמיד כשיח דו-ביתי, כלומר בעל פרחים זכריים ונקביים הגדלים על צמחים נפרדים. אך האמת היא שצומחים עליו פרחים נקביים בעונה אחד לחוד, ופרחים זכריים בעונה אחרת לחוד. 

בפרחים הזכריים שמונה אבקנים, בנקביים צלקת אחת על עמוד עלי קצר. הפרי הוא אגוזית קטנה בצבע שחור, המופצת על ידי הרוח. עם צמיחת ענפיו העליונים של המתנן, מתייבשים ענפיו התחתונים והמוצלים.

כל חלקי הצמח מכילים חומרים רעילים, אשר יחד עם קליפתו הקשה מגינים עליו מפני רעייה מסיבית. הסיבים החזקים בקליפת הענפים משמשים לשזירת חבלים.

המתנן מותאם לאקלים יובשני משום שעליו הקטנים והשעירים הצמודים לענפים מגינים עליו מפני דיות מוגבר. 
תפוצתו ים-תיכונית וסהרו-ערבית. בארץ ישראל הוא נפוץ בקרקעות קלות וחוליות בבתות הספר, במישור החוף, במדבר יהודה ובנגב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מתנן שעיר** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TPL
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* צמחיית ישראל ברשת
* צמח השדה
* Tropicos
 |
נגן בנסורי במבצר מהראנגר
**בנסורי** הוא חליל צד הודי, העשוי מבמבוק. לבנסורי עשרות גדלים שונים, השונים זה מזה במנעדם. ככל שהכלי גדול יותר, כך מנעדו נמוך יותר.

החלילים מיוצרים במרווחים של חצי טון האחד מהשני כך ששנים עשר חלילים יוצרים סט שלם. לבנסורי שבעה חורים בצד אחד שלו, אשר אחד מהם נפרד מהאחרים ומשמש כפייה. את החורים סוגרים לרוב בעזרת כריות האמצע של האצבעות השנייה השלישית והכרית הקיצונית של האצבע הרביעית בכל יד.
האגודלים משמשים לאחיזת הכלי כמו גם הזרת של יד ימין - במקרה של אחיזה 'ימנית'

הנשיפה לבנסורי דומה מאוד לנשיפה לחליל צד מערבי.

היות שהחורים של הבנסורי גדולים, הוא מאפשר משחק חופשי ביותר עם גובהי הצליל, שימוש בפורטמנטו ומשחק עם רבעי טונים. המנעד של הכלי הוא של שתיים וחצי אוקטבות, כשבפועל משתמשים בשתי אוקטבות, בזמן נגינה שגרתית. פחות מחליל צד מערבי

הצליל של הבנסורי הוא חם ומלא יותר מזה של חליל הצד המערבי בצלילים הנמוכים והאמצעיים, ומעט שטוח יותר בצלילים הגבוהים שלו. לעיתים הצליל שלו מזכיר את צלילו של החליל הערבי, הקרוי נאי.

מנעדו של הבנסורי נקרא לפי הקוורטה שמעל התו הנמוך ביותר (כך שחליל שהצליל הנמוך ביותר שלו הוא רה, ייקרא חליל של סול, היות שהתו הנמוך ביותר משמש כדומיננטה).

גדול נגני הבנסורי של ימינו הוא האריפראסאד צ'אוראסיה אשר ביסס את מעמדו של הכלי כאחד הכלים החשובים במוזיקה קלאסית הודית. מזה שנים רבות הוא מופיע ברחבי העולם במוזיקה קלאסית הודית וגם כחלק מהרכבי פיוז'ן ומוזיקת עולם שונים. זקיר חוסיין, ג'ון מקלפלין, יאן גרברק ולארי קורייל הם רק חלק מהשמות איתם הוא שיתף פעולה בעבר.

דוגמאות צליל
------------

* Bass Bansuri Flute (מעל 30 אינץ') (אורכב 24.10.2007 בארכיון Wayback Machine)
* Regular Bansuri Flute (בין 20 ל-28 אינץ') (אורכב 11.04.2008 בארכיון Wayback Machine)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בנסורי** בוויקישיתוף

| כלי נגינה מרכזיים במוזיקה המזרחית |
| --- |
| כלי נשיפה | נאי • בנסורי • זורנה | דרבוקהדרבוקה |
| כלי פריטה בעלי צוואר | עוד • סאז • טאר • בגלמה • בוזוקי • ג'ומבוש |
| כלי פריטה ללא צוואר | קאנון • סנטור |
| כלי קשת | קמנג'ה • קמנצ'ה • רבאב |
| כלי הקשה | דף • דרבוקה • תוף מרים • טאבלה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007283001205171
* BnF: cb167424954 (data)
* GND: 1027336469
* LCCN: sh85011685
* MusicBrainz: 1ebfe130-b68c-452a-8ee3-81b430d13ca3
* SUDOC: 176785965

 |
"**פקודת הסמים המסוכנים** [נוסח חדש], התשל"ג-1973" היא פקודה (חקיקה שמקורה בתקופת המנדט) המגבילה את העיסוק בסמים במדינת ישראל. 

נושאים בולטים בפקודה:

* סעיף 6: לא יגדל אדם סם מסוכן, לא ייצר אותו, לא יפיק אותו, לא יכין אותו ולא ימצה אותו מחומר אחר, אלא ברישיון מאת המנהל (שהוא מנכ"ל משרד הבריאות).
* סעיף 7: לא יחזיק אדם סם מסוכן ולא ישתמש בו, אלא במידה שהותר הדבר בפקודה זו או בתקנות לפיה, או ברישיון מאת המנהל.

העונש המרבי על הפרת סעיפים אלה הוא עשרים שנות מאסר או קנס גבוה מאוד.
החזקת שימוש בסם לצריכה עצמית בלבד, דינו מאסר שלוש שנים או קנס מקביל. העונש הקבוע להדחת קטינים לשימוש בסמים הוא עד עשרים וחמש שנות מאסר. 

הפקודה מתייחסת לעבירות הנוגעות לסמים: החזקת סם, שימוש בסם, סחר בסמים, ייבוא סמים והדחת קטינים לשימוש בסם. רשימת החומרים המוגדרים כסמים מסוכנים נמצאת בתוספת הראשונה לפקודה. הפקודה מתירה שימוש בחומרים מסוימים מתחת לכמות מוגדרת וכן שימוש רפואי.

בפקודת הסמים המסוכנים של ישראל, בניגוד לחוקים דומים במדינות כמו ארצות הברית ובריטניה, אין חלוקה של הסמים לרמות מסוכנותם. יחד עם זאת, הפסיקה והציבור בישראל, עושים הבחנה בין "סמים קלים" (למשל החשיש והקנאביס) ל"סמים קשים" (למשל הרואין וקוקאין). עם זאת, פקודת הסמים המסוכנים מבדילה ומחריגה סמים בעלי שימוש רפואי, אשר ייצורם, שיווקם ואחזקתם מותרים בפיקוח ורופא יכול לרשום אותם למטופליו.

התוספת הראשונה לפקודה היא רשימת החומרים שהוגדרו "סמים מסוכנים".

בתוספת השנייה לפקודה מנויות כמויות הסמים, אשר הימצאות סם בכמות שמעבר להן, משמעותה עבירת סחר.

כמה מהחומרים או הסמים הפסיכואקטיביים המוגדרים ב"פקודת הסמים מסוכנים" ככאלה הם נמכרים באופן חוקי, תוך פיקוח, בבתי מרקחת, ובשימוש חוקי בידי רופאים כתרופות משככות כאבים ובמטרות רפואיות אחרות בענפי רפואה שונים, בעיקר רפואת הכאב והרפואה הפליאטיבית (למשל תמצית אופיום, מורפין, פטידין, קודאין, פפברין, כו'), מתילפנידאט (ריטלין) וכמה נגזרות של אמפטמין - בשימוש בהפרעות שינה מסוימות (נרקולפסיה) ובהפרעת קשב וריכוז, קנאביס רפואי הנרשם לפי הוראות מפורטות בהתוויות רפואיות מסוימות.

קישורים חיצוניים
----------------

* פקודת הסמים המסוכנים, בספר החוקים הפתוח
* היסטוריית החקיקה של פקודת הסמים המסוכנים, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
* הנוסח המלא של פקודת הסמים המסוכנים (נוסח חדש), התשל"ג-1973

הערות שוליים
------------

1. ↑  פקודת הסמים המסוכנים, פרק ג': עבירות, סימן א': ייצור, החזקה ושימוש, סעיף 11: החזקה מותרת.

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
**בַּנְסְקוֹ** (בבולגרית: **Банско**) היא עיירה ואתר סקי, השוכנים בדרום-מערב בולגריה, במרחק של 150 קילומטרים מהבירה סופיה. העיירה ממוקמת במחוז בְּלַגוֹאֶבְגְרָד ונכון ל-2021 התגוררו בה 9,005 תושבים.

בנסקו נמצאת בגובה 925 מטרים, על המורדות הצפוניים של הרי פירין, למרגלות פסגת ויחרן (בבולגרית: Вихрен), הפסגה הגבוהה ביותר בהרי פירין, ועל גדות נהר הגלזנה. בעקבות אתר הסקי שהוקם בה היא גדלה מכפר קטן ונידח לעיירת סקי פורחת ומשגשגת, בה נבנו מלונות ענק. 

בקיץ מארחת העיירה מטיילים רבים, המגיעים אליה כדי לטייל עם המשפחה בפארק הלאומי פירין. בחורף פועל מעל העיירה אתר הסקי בנסקו שהוא אתר הסקי הגדול ביותר בבולגריה.

היסטוריה
--------

שרידים ארכאולוגיים מתקופת האימפריה הרומית נמצאו בבנסקו ובעמק ראזלוג (בבולגרית: Разлог) הסמוך. בשולי העיר ישנם כמה מבנים שגילם מוערך לשנת 100 לפנה"ס. 

עד 1912 הייתה בנסקו שייכת לאימפריה העות'מאנית, אך נהנתה משלטון עצמי אוטונומי. בשנה זו, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נכבשה העיירה ולאחר מלחמת הבלקן השנייה נותרה בשליטת הבולגרים.

אתר הסקי בנסקו
--------------

אתר הסקי של בנסקו הוא אתר הסקי הגדול ביותר בבולגריה, עם 14 מסלולי סקי, שאורכם הכולל 70 קילומטרים. הנקודה הגבוהה ביותר באתר ממוקמת בגובה של 2,560 מטרים. בולט באתר מסלול המאפשר גלישה רצופה מהנקודה הגבוהה ביותר, ועד העיירה עצמה. באתר 14 מעליות סקי (1 מעלית גונדולה, 7 רכבלי כיסאות ו- 6 מסועים). האתר מארח תחרויות בינלאומיות גדולות. אתר הסקי של בנסקו פופולרי אצל גולשים ישראלים. בנסקו הוא מרכז סקי חדש ומודרני והוא מפורסם בעונת הסקי המושלגת והארוכה ביותר שיש

(15 בדצמבר - 15 במאי). מדי פעם מארח האתר את אליפות העולם בסנואובורד.

בנסקו ונוודים דיגיטליים
-----------------------

בשנים האחרונות העיירה הפכה לשם דבר בקרב קהילת הנוודים הדיגיטליים. מזג האוויר הנעים בקיץ ועלות המחיה הסבירה מביאים נוודים דיגיטליים מכל העולם (חלק ניכר מהם ישראלים במקור) ל"פסטיבל הנוודים של בנסקו"

ערים תאומות
-----------

* יווןיוון דידימוטיכו, יוון
.
* יווןיוון אמפיפולי, יוון
.
* יווןיוון דוקסטו, יוון
.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בנסקו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בנסקו
* אתר האינטרנט של בנסקו (בבולגרית)
* אתר הסקי בנסקו (בולגרית, אנגלית)
* כרמית וייס, ‏טיול לבנסקו והרי פירין, באתר GoTravel
* כרמית וייס, ‏אתרי סקי בבולגריה, באתר GoTravel
* משה גלנץ, גלישה אלוהית: סקי כשר בבנסקו, באתר ynet, 10 בינואר 2018
* אתר למנויים בלבד  אלישע בן-קימון, סקי בבאנסקו, באתר "ידיעות אחרונות", 31 בינואר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  SKIBULGSRIA, Банско
3. ↑  Bansko Nomad Fest 2023 - a celebration of the location independent lifestyle, www.banskonomadfest.com

|  **רשויות מקומיות וערי מחוז בלגואבגרד שבבולגריה** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| בנסקו • בליצה • בלגואבגרד • גארמן • גוצה דלצ'ב • חדז'ידימובו • קרסנה • פטריץ' • רזלוג • סנדנסקי • סטובצ'ה • סימיטלי • סטרומיאני • יקורודה | מחוז בלגואבגרד |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007559905305171
* BnF: cb12517999k (data)
* GND: 4400635-4
* LCCN: n85102438
* NKC: ge128711
* VIAF: 236097694
* WorldCat (עם VIAF): 236097694

 |
**כריסטיאן אוגוסט לורנץ** (בדנית: **Christian August Lorentzen**;‏ 10 באוגוסט 1749 – 8 במאי 1828) היה צייר דני.

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייו

כריסטיאן אוגוסט לורנץ נולד בסנדרבורג, דנמרק. הוא היה בנם של הנס פיטר לורנץ ומריה כריסטינה הנסדטר. אביו היה שען. הוא הגיע לקופנהגן בסביבות 1771, שם הוא נכנס לאקדמיה המלכותית לאמנויות, אך לא ברור אם קיבל הכשרה רשמית. לאחר שהגיע לקופנהגן, שימש עד מהרה כצייר דיוקנאות. בשנים 1779 עד 1782 יצא לנסיעות כדי לפתח את כישוריו, וביקר בהולנד, באנטוורפן ובפריז שם העתיק עבודות של מאסטרים ותיקים. בשנת 1792 נסע לנורווגיה כדי לצייר לקוחות פוטנציאליים.

### קריירה

לאחר שחזר הביתה בשנת 1782, הוא הפך לאמן רב תכליתי. במספר ציורים, כגון "קרב קופנהגן". 1801, במוזיאון ההיסטורי הלאומי הדני ו"הלילה הנורא". 1807, בגלריה הלאומית הדנית, הוא תיעד אירועי מפתח מהמלחמות האנגליות בין 1801 ו-1814.

מאוחר יותר בקריירה, צייר בעיקר דיוקנאות, נופים וסצנות מתוך הקומדיות של לודוויג הולברג (1684–1754).

הוא היה פרופסור באקדמיה המלכותית בקופנהגן משנת 1803 ועד מותו בשנת 1828.

הוא עקב אחרי ניקולאי אבידגור (1743–1809) כמנהל האקדמיה בשנים 1809–1810.

הוא השפיע על הדור הבא של ציירים כמו מרטינוס רורבי (1803–1848).

גלריה
-----

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריסטיאן אוגוסט לורנץ** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Carl Frederik Bricka, 375 (Dansk biografisk Lexikon / X. Bind. Laale - Løvenørn), runeberg.org (בדנית)
2. ↑  "C.A. Lorentzen"
3. ↑  C.A. Lorentzen | lex.dk, Den Store Danske (בדנית)
4. ↑  "Martinus Rørbye"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 90339742
* GND: 130141399
* ISNI: 0000 0001 1653 4072
* KulturNav: 4bdf27c4-8da5-4c85-b69a-92daaf0c7a34
* RKD: 50911
* SUDOC: 198189494
* ULAN: 500023667
* VIAF: 60181263
* WorldCat: viaf-60181263

 |
**טרייר טיבטי** (באנגלית: **Tibetan Terrier**) הוא גזע כלב מסוג טרייר, אך בניגוד לכלבי הטרייר האחרים שהורבעו על מנת לחסל עכברושים, כלבי הטרייר הטיבטי טופחו על מנת להיות כלבי ידידות ולוויה, ולאו דווקא כלבי עבודה ופיקוח.

בטיבטית נקרא הכלב **Tsang Apso**, כלומר מישהו שעיר או סבוך, מה שמאפיין במידה רבה את מראהו של כלב הטרייר הטיבטי.

היסטוריה
--------

מבחינה היסטורית, הכלבים הטיבטים היו נחשבים לסימן מזל בתרבותם של האזרחים הטיבטים, וכל מי שהחזיק בו רכש מזל.

ד"ר אגנס גרייג מאנגליה הביא את הטרייר הטיבטי הראשון לאירופה בשנת 1922, גורה לבנה בשם "בונטי", ולאחר שהשיגה טרייר טיבטי זכר שלו קראה "רג'ה", היא הכינה להם מלונה והתחילה להרבות אותם.

הטרייר הטיבטי הגיע להודו בשנת 1930 והוכר גם כגזע רשמי. בשנת 1956, גזע הכלב הגיע גם לארצות הברית, אך רק ב-1973 ההתאחדות האמריקאית לכלבנות הכירו בו כגזע רשמי.

לטרייר הטיבטי יש גם קשר עם הכלבים שי טסו, להאסה אפסו, ספניאל טיבטי, כלב צאן פולני שפלה ועוד גזעי כלבים, ואף יש הסבורים שהכלב הטיבטי הוא אחת מאבותיו של השי-טסו.

מראה ומבנה
----------

לטרייר הטיבטי מפוזרות שיערות רבות על פניו על מנת להגן עליו מפגעי טבע. הפרווה שלהם ארוכה מאוד, במיוחד ברגליהם האחוריות. פרוותם יכולה להיות במגוון רחב של וריאציות וצבעים והזנבם המקורבל מונח בהידור על גבם. כפות הרגליים השטוחות של הגזע הטרייר הטיבטי הם מאפיין חזק נוסף אצלם, כפות אלו מעניקות לטיבטים אפשרות לנוע על פני משטחים קשים מאוד של סלעים ושלג.

אופי הכלב
---------

בגלל היות הכלב הטיבטי כלב לוויה, הוא מסתדר טוב עם בני אדם ומרגיש נוח בנוכחות אנשים מסביבו, ואם תעזבו אותם, הם אף עלולים להיות אומללים במהרה. דבר כזה יכול להוביל לבעיות התנהגות בגזע כלב זה. בעלי הכלב צריכים לגלות אחריות ונוכחות סביב הכלב ובמיוחד עם אנשים איתם הוא מרגיש בנוח ולא מותקף או מובהל.

כלב טיבטי הוא בנוסף לכך מאוד אינטליגנט, ויכול להיות מצבים בהם הוא השתולל בביתו של בעליו (על ידי פתיחת קופסאות, חדרים נעולים וכולי). נדרש ללמד את הכלב מה אסור ומה מותר ועקב היותו אינטליגנט, לימוד ואימוץ הכלב יכול לעבור בקלות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טרייר טיבטי** בוויקישיתוף
* טרייר טיבטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Jane Reif, **The Tibetan Terrier Book**, ינואר 1996
2. ↑  Tibetan Terrier Dog Breed Information, American Kennel Club (באנגלית)
3. ↑  טרייר טיבטי: מידע על כלבי טרייר טיבטי במדריך הכלבים, באתר ביופט

| גזעים של כלבי טרייר |
| --- |
| רשימה מלאה של גזעי כלבים |
|  | 
איירדיל טרייל, אמריקן פיטבול טרייר, בדלינגטון טרייר, בול טרייר, בוסטון טרייר, בורדר טרייר, ג'ק ראסל טרייר, גלן אוף ימאאל טרייר, דנדי דינמונט טרייר, וסט היילנד וייט טרייר, טרייר אוסטרלי, טרייר אירי, טרייר אנגלי זעיר, טרייר ברזילאי, טטרייר וולשי, טרייר חיטה רך-פרווה, טרייר טיבטי, טרייר יפני, טרייר סילקי אוסטרלי, טרייר צ'כי, טרייר רוסי שחור, יורקשייר טרייר, נורוויץ' טרייר, נורפוק טרייר, סטאשפורדשייר בול טרייר, סטאפורדשייר טרייר אמריקאי, סקושיט טרייר, סקי טרייר, פוקס טרייר, פרסון ראסל טרייר, קאירן טרייר, שיליהאם טרייר |  |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007536397105171
* LCCN: sh85135231
* NKC: ph538442

 |
**אנה זיפל** (בשוודית: **Anna Zippel**; מתה ב-29 באפריל 1676) הייתה אישה שוודית ומכשפה לכאורה שהוצאה להורג במסגרת אחד ממשפטי המכשפות המפורסמים ביותר שהתנהלו במדינה בזמן ציד המכשפות הגדול ("The Great Noise") בין השנים 1668–1676. סיפורה מן המוכרים בפולקלור השוודי.

ביוגרפיה
--------

זיפל נולדה למשפחה בעלת אמצעים. הייתה עצמה ניהלה עסק מצליח למכירת תרופות יחד עם שותפתה העסקית אנה מאנסדוטר. היא תוארה כאישה תמירה, אלגנטית ובעלת חוש אופנה המרבה ללבוש בגדים יקרים, יהלומים ותסרוקות מתולתלות. היא הסתובבה עם פמליה, ונהגה לבלות בחברתן של נשות החברה הגבוהה בהן אשת ראש העיר ואנה מריה בוס, אשת אדריכל העיר המלכותי ז'אן דה לה וליי. לקוחותיה נמנו עם עשירי סטוקהולם. אחיה היו מדריכי התעמלות בחצר המלוכה ולבעלה היו עסקי מאפיות, טחנת קמח ועוד נכסים. אחותה בריטה זיפל לעומת זאת, הייתה אישה ענייה. אף על פי שהאחיות לא היו קרובות, זיפל תמכה בה מבחינה כלכלית.

בעוד זיפל נחשבה לאשת חברה מכובדת, אחותה הייתה מהמעמד הנמוך והואשמה לא פעם בכישוף. גם שותפתה לעסק סבלה ממוניטין שלילי של אדם יהיר ומתנשא, ככל הנראה משום שהיה לה ביטחון עצמי, ונטייה להתעלם מרכילויות ודעתם של אחרים על ענייניה.

משפט קתרינה
-----------

למרות מקומה בחברה, זיפל מצאה עצמה במרכזן של חרושת שמועות והאשמות שונות בנוגע לעיסוק בכישוף, יחד עם אחותה ושותפתה העסקית. ילדים נהגו לכנות את זיפל "מלכת בלוקולה" (Queen of Blåkulla) ונערות סיפרו כי היא מטפחת אותן במטרה להשיא אותן לשטן. יום אחד, בעודה הולכת ברחוב, הצביע לעברה ילד וצעק: "היא זו שלקחה אותי לפגוש את השטן", והתעלף. לאחר מכן, עוזרת הבית של זיפל סיפרה כי נשלחה על ידה למשימות מסתוריות בחסות החשיכה, שזיפל נפגשה עם שותפתה בחדרה באמצע הלילה על מנת לזמן את השטן אשר מילא את מרתף ביתה בכסף באופן קבוע, שרוחו של כלב שומרת על גינת הבית, שזיפל ביקשה ממנה למרוח על עצמה מדם הווסת שלה וכתבה על מצחה שם משונה כלשהו, וכי גרמה לה לחלות במשך שלוש שנים לאחר שהפסיקה לעבוד אצלה. זיפל, אחותה, שותפתה ואף בעלה הואשמו בחטיפת ילדים. אפילו ילדיהן שלהן הפנו אצבע מאשימה כלפי הנשים, וטענו כי לקחו אותם לפגוש את השטן במהלך שבת המכשפות. זיפל תוארה כמכשפה רבת עוצמה שמסוגלת להרוג שומר בכלא על ידי מבטה, או לכרות את ראשו של אחר על ידי יריקה.

משפט המכשפות של קתרינה (על שם כנסיית קתרינה בסטוקהולם) כלל 50 עדים, בהם ילדים ובני נוער רבים, שעלו לדוכן כדי להעיד נגד זיפל, אחותה, שותפתה ונשים נוספות. הם הצביעו על הנשים וסיפרו כיצד חטפו אותם כדי להביאם אל האי בלוקולה, שעל פי אגדות עם שוודיות שייך לשטן. פרקטיקה שהייתה נפוצה באותם ימים במסגרת ציד ומשפטי המכשפות. מנגד, זיפל ניצלה כל הזדמנות ובקור רוח הסבירה כי מדובר בלא יותר מהשמצות שמקורן בקנאה, רשע או מתקפה. לגבי הטענה כי הונה הושג באמצעים שטניים אמרה כי הוא הושג באמצעות עבודה קשה שלה ושל בעלה, וכי העסק שלה משגשג הודות לעובדה כי אנה מאנסדוטר היא רוקחת מוכשרת. פסק הדין התבסס על עדותם של הילדים וניתן במאי 1676, במסגרתו אנה ובריטה זיפל הוצאו להורג בעריפה ראש. אנה מאנסדוטר מתה בכלא.

הערות שוליים
------------

1. ↑  1676: Anna Zippel, Brita Zippel and the body of Anna Mansdotter, ‏April 29th, 2009
2. ↑  Satan’s Sex Island & A Series of Stunning Conicidences, Wining About Herstory, ‏October 14th, 2019
**ג'יימס מק'יואן** (באנגלית: **James McEwen**;‏ 16 באוקטובר 1872, ליברפול - 1942), הידוע גם כג'ימי מק'יואן או "פאנץ'" (אגרוף) מק'יואן, היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.

חייו
----

מק'יואן החל את הקריירה שלו במועדון הכדורגל בוטל (Bootle), לפני שעבר דרומה והצטרף ללוטון טאון. לאחר עונה אחת הוא הצטרף למועדון גלוסופ נורת' אנד ששיחק לראשונה בפוטבול ליג. בסיום העונה המועדון העפיל לליגה הראשונה. לאחר מכן שונה שם המועדון לגלוסופ, ובעונת 1899/1900 הוא סיים בתחתית הטבלה.

לאחר מכן מק'יואן עבר למועדון ברי, עמו זכה בגביע ה-FA ב-1903 לאחר ניצחון 6 - 0 בגמר נגד דרבי קאונטי. לאחר שלוש שנים בברי הוא חזר למשך תקופה קצרה ללוטון טאון (כעת בליגה הדרומית, לפני שהצטרף לנוריץ' סיטי כשחקן ומאוחר יותר כמאמן. מק'יואן היה המאמן השני של נוריץ', ואימן את המועדון ב-43 משחקים בין 1907 ל-1908. מאזן המועדון במשחקים הללו היה 13 ניצחונות, 20 הפסדים ו-10 תוצאות תיקו.

לאחר שעזב את נוריץ' הוא חזר לשחק בגלוסופ בעונת 1911/1912. לאחר מכן הוא החל לעבוד פולהאם כמגלה כישרונות, ובשנת 1914 הצטרף לצוות האימון של ארסנל בראשותו של ג'ורג' מורל. לאחר התפטרותו של מורל ב-1915 מק'יואן לקח על עצמו את הטיפול בנושאים הקשורים לסגל הבכיר של המועדון, עד לסיום מלחמת העולם הראשונה, והפך דה פקטו למאמן המועדון ששיחק אז בליגה הלונדונית. לאחר שהמלחמה הסתיימה הוא הוחלף על ידי לזלי נייטון בתחילת עונת 1919/1920, אך למרות זאת המשיך לעבוד בארסנל כאחראי על חדר ההלבשה וכמאמן תחת הרברט צ'פמן.

לקריאה נוספת
------------

* ברנרד ג'וי, !Forward Arsenal (עמוד 26‏), Phoenix House, 1952 (מסת"ב 0-600613-44-5)

קישורים חיצוניים
----------------

* מאמני נוריץ' סיטי

| מאמני ארסנל |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| הוליס (1894 - 1897) • מיטשל (1897 - 1898) • אלקוט (1898 - 1899) • ברדשו (1899 - 1904) • קלסו (1904 - 1908) • מורל (1908 - 1915) • מק'יואן (1915 - 1919) • נייטון (1919 - 1925) • צ'פמן (1925 - 1934) • *שו* (1934) • אליסון (1934 - 1947) • ויטאקר (1947 - 1956) • קרייסטון (1956 - 1958) • סווינדין (1958 - 1962) • רייט (1962 - 1966) • מיי (1966 - 1976) • ניל (1976 - 1983) • האו (1983 - 1986) • *ברטנשו* (1986) • גרהאם (1986 - 1995) • *יוסטון* (1995) • ריוק (1995 - 1996) • *יוסטון* (1996) • רייס (1996) • ונגר (1996 - 2018) • אמרי (2018 - 2019) • *יונגברי* (2019) • ארטטה (2019-) |

 |
**רגעי קסם** היא תוכנית רדיו מוזיקלית שמשודרת החל משנת 1983 ברשת ב' של קול ישראל. שידורה של התוכנית נמשך גם בתחנת הרדיו "כאן ב'" של תאגיד השידור הציבורי.

היסטוריה
--------

התוכנית רגעי קסם שודרה לראשונה בשנת 1983 ברשת ב' של קול ישראל. בתוכנית שודרו שירים לועזיים בסגנון האולדיז משנות ה-50 ה-60 וה-70 של המאה העשרים. 

התוכנית מוגדרת בפתיח התוכנית כ"רצף של שירים ישנים ואהובים". היא שודרה כמעט ברציפות לאורך השנים ברשת ב' בימים א-ה בין השעה 14:00 ל-15:00, ונעימת הפתיחה שלה המלווה את התוכנית מאז היווסדה היא Charmaine של מאנטובאני ותזמורתו. את התוכנית ערך אפרים וייל איש קול ישראל מאז הקמתה. בסוף שנות השמונים כשפרש לגמלאות, ערכה את התוכנית עליזה דיסטניק עד לשנת 2012. משפרשה לגמלאות החליפה אותה בתפקיד חיה זל.

בשנת 2008 זכתה רגעי קסם בפרס תוכנית המוזיקה המצטיינת במסגרת כנס הרדיו.

בשנת 2015 החליט מנהל קול ישראל שמעון אלקבץ להעביר את התוכנית לרשת א', לאחר הפסקה קצרה שהייתה בשידור התוכנית. עם חידוש התוכנית היא נערכה והוגשה על ידי גדי ליבנה. התוכנית משודרת כיום על ידי ליבנה, בתחנת כאן ב של תאגיד השידור הציבורי.

בשנת 2016 הוציאה קול ישראל לאור אלבום אוסף כפול עם להיטי התוכנית בשיתף חברת הליקון.

במרץ 2018 הוחלט להחזיר את התוכנית לרשת ב', בהגשתו של גדי ליבנה בשעה 15:00.

קישורים חיצוניים
----------------

* לי-אור אברבך, המדור לחיפוש מקום, באתר nrg‏, 28 בפברואר 2007

הערות שוליים
------------

1. ↑   Charmaine - Mantovani, The King of Strings Live Concert, בביצוע תזמורת מאנטובאני, סרטון באתר יוטיוב
2. ↑  יעקב בר-און, ‏זמן קסם: מה עמד מאחורי בחירת השירים של הנוסטלגיות הגדולות, באתר מעריב אונליין, 11 בספטמבר 2016
3. ↑  ענת קם‏, רזי ברקאי זכה בפרס שדרן הרדיו המצטיין, באתר וואלה!‏, 7 בספטמבר 2008
4. ↑  עידן יוסף, רגעים חסרי קסם, באתר News1 מחלקה ראשונה‏, 7 במאי 2015
5. ↑  אלכסנדר כץ, התכנית 'רגעי קסם' חוזרת לרדיו: תשודר ברשת א', באתר אייס, 6 במאי 2015
**ג'יימס ארצ'יבאלד מק אילרוי** (באנגלית: **James Archibald McIlroy** ‏ 3 בנובמבר 1879 - 27 ביולי 1968) היה רופא בריטי וחבר בצוות המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית של ארנסט שקלטון (1916-1914).

ביוגרפיה
--------

מק אילרוי נולד בפרובינציית אלסטר שבאירלנד, כנראה בעיר השוק באליקלייר שבמחוז אנטרים, שם נולד אביו.

אחרי קבלת תואר דוקטור לרפואה באוניברסיטת ברמינגהאם, עבד לזמן קצר בבית החולים קווין אליזבת בברמינגהאם. בשנים הבאות עסק ברפואה במצרים וביפן ושירת כרופא אונייה באוניות טיול בהודו וסביבותיה.

ב-1914, הצטרף עם אלכסנדר מקלין למשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית של ארנסט שקלטון, כרופאי המשלחת. מק אילרוי היה אחראי גם על צוות כלבי-מזחלת כשחברי המשלחת נאלצו להימלט מן האונייה אנדיורנס, שנלכדה בקרח בים ודל ונמחצה. הניצולים הגיעו לבסוף, אחרי מסע רב-תלאות וסכנות, אל אי הפיל, שם נדרש מק אילרוי לבצע ניתוח קטיעה לבהונותיו הנמקות של פרס בלקבורו, בעזרת מקלין, ששימש כמרדים וטיפטף בזהירות רבה כמויות זעירות של כלורופורם שהצליחו להציל ולהביא עמם, ופרנק ויילד כאח מסייע. לאחר החילוץ מאי הפיל של כל 22 חברי המשלחת שהמתינו שם לבוא המצילים, קיבל הרופא את מדליית הקוטב מכסף.

במלחמת העולם הראשונה, נפצע קשה באיפר. ב-1921 הצטרף שקלטון לעוד מסע אל הקוטב הדרומי במשלחת שקלטון-רווט; שקלטון מת בתאו בספינה "קווסט" כשעגנה לחופי ג'ורג'יה הדרומית, שם גם נקבר לבסוף, אך המשלחת השלימה את משימתה בהנהגת פרנק ויילד.

### מלחמת העולם השנייה ואחריה

במלחמת העולם השנייה שירת מק אילרוי על האונייה "אורונסיי", שנפגעה מטורפדו סמוך לחופי מערב אפריקה. הוא עשה חמישה ימים על סירת הצלה לפני שחילצה אותו האונייה הצרפתית "דימון ד'אורוויל". אחרי המלחמה, המשיך לעבוד כרופא אונייה עד לשנות השבעים המאוחרות שלו. הוא מת, בגיל 89, בסארי, אנגליה.

מורשת והנצחה
------------

בשנת 1990 הנציחה הוועדה למתן שמות אנטארקטיים של הממלכה המאוחדת את שמו של מק אילרוי בפסגת הר. פסגת מק אילרוי מתנשאת לגובה 745 מטרים מערבית למפרץ הוסוויק וקילומטר וחצי דרומית למאונט בארן, ג'ורג'יה הדרומית.

קישורים חיצוניים
----------------

* ביוגרפיה של ג'יימס מק אילרוי באתר קולאנטארקטיקה
* הספד לג'יימס מק אילרוי באתר אנדיורנס

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלפרד לנסינג, "אנדיורנס,, ידיעות אחרונות 2013, תרגום מרינה גרוסלרנר, עמ' 44
2. ↑  לנסינג, "אנדיורנס", עמ' 211-209

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* SNAC: w6kz0k8c

 |
**גיאורגי ברמידזה** (בגאורגית: **გიორგი ბარამიძე**) (נולד ב-5 בינואר 1968) הוא פוליטיקאי גאורגי המכהן כשר הממונה על שילוב גאורגיה באיחוד האירופאי. כיהן כראש ממשלה זמני של גאורגיה מ-3 בפברואר 2005 עד 17 בפברואר אותה שנה.

חייו
----

ברמידזה נולד בטביליסי ב-5 בינואר 1968. את חוק לימודיו סיים בשנת 1992, בפקולטה לטכנולוגיות כימיות, באוניברסיטה הטכנולוגית של גאורגיה. הוא למד לימודי כלכלה בגאורגיה במרכז האירופי גיאורגי מרשל. בשנת 1995 למד ביטחון והגנה בגרמניה, ובשנים 1998–1999 למד לימודי דיפלומטיה בבית הספר של משרד החוץ באוניברסיטת ג'ורג'טאון בארצות הברית.

בשנים 1991–1992 שימש כמזכיר מפלגת הירוקים של גאורגיה. בשנת 1992 כיהן כסגן המועצה לזכויות האדם ויחסים בינלאומיים בגאורגיה, ולאחר מכן כראש המחלקה להגנה על הזכויות הפוליטיות והאזרחיות של מיעוטים. הוא הצטרף לאיחוד האזרחים של גאורגיה שהוקם על ידי אדוארד שוורדנדזה, בשנת 1994, ומשנת 1992 ועד לשנת 2003 היה חבר הפרלמנט של גאורגיה. בשנת 2002 הוא הפך לאחד ממנהיגי מפלגת האופוזיציה "הדמוקרטים המאוחדים", ומילא תפקיד פעיל במהפכת הוורדים בנובמבר 2003. ברמידזה כיהן כשר הפנים של גאורגיה בממשלה החדשה שהוקמה עם נפילתו של שוורדנדזה, מנובמבר 2003 עד יוני 2004. הוא הוביל את פתרון הסכסוך בחבל האוטונומי אג'ריה והביא להחלפתו של אסלן אבשידזה.

ב-10 ביוני 2004 מונה ברמידזה לתפקיד שר ההגנה של גאורגיה. ב-15 בדצמבר אותה שנה הוא הועבר מתפקידו לתפקיד ממלא מקום ראש הממשלה ולשר הממונה על שילוב גאורגיה באיחוד האירופאי. לאחר מותו של זוראב ז'ווניה הוא הפך לראש ממשלה זמני של גאורגיה למשך שלושה חודשים, מ-17 בפברואר 2005.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **גיאורגי ברמידזה** |

* גיאורגי ברמידזה, ברשת החברתית אינסטגרם

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**קובה נארצ'מאשווילי** | **גאורגיהגאורגיה שר הפנים של גאורגיה** 
2003–2004 | **הבא**:**איראקלי אוכרואשווילי** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**גלה בז'ואשווילי** | **גאורגיהגאורגיה שר ההגנה של גאורגיה** 
2004 | **הבא**:**איראקלי אוכרואשווילי** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**זוראב ז'ווניה** | **גאורגיהגאורגיה ראש ממשלת גאורגיה (זמני)**
2005 | **הבא**:**זוראב נור'אידלי** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**??** | **גאורגיהגאורגיה שר האינטגרציה באירופהוממלא מקום ראש ממשלת גאורגיה**
2008 - מכהן | **הבא**:**מכהן** |
מפל המים שמתחת לגשר ברוקלין. ברקע ניתן לראות את גשר מנהטן ואת מפל המים שתחתיו.
**מפלי העיר ניו יורק** או **מפלי ניו יורק** (באנגלית: **New York City Waterfalls**) היא יצירת אמנות פיסולית מעשה ידי הפסל אולאפור אליאסון. היצירה כוללת ארבעה מפלי מים הממוקמים לאורך גדות איסט ריבר בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. היצירה הוקמה בעלות של 15.5 מיליון דולרים ונחנכה ב-26 ביוני 2008.

תיאור היצירה
------------

המפלים הוקמו בארבעה אתרים: רציף 35 לחוף האי מנהטן; מתחת לגשר ברוקלין; בין רציפים 4 ו-5 בברוקלין; בגברנרז איילנד. 

מפל המים שמתחת לגשר ברוקלין
המפל ברציף 35
עבודות הקמת התמוכות החלו במרץ 2008, כאשר בגברנרז איילנד נקדחו היסודות לעומק, אולם ביתר האתרים הוצמד המבנה למבנים קיימים (הוחלט שלא לקדוח במקומות בהם הוקמו המפלים יסודות בשל קווי הרכבת התחתית של ניו יורק העוברים בסמוך). משקל המבנים של המפלים הגיע ל-270 טונות. מבני המפלים נבנו בצורה בה ישתלבו בסביבתם אולם לא נעשה ניסיון להסתיר את המבנה מאחר שמדובר באמנות ולא במפל מים טבעי, והאמן רצה שהדבר יהיה ברור לצופים ביצירה.

עלות הפרויקט בגובה של למעלה מ-15.5 מיליון דולר נאספה באמצעות תרומות. חברת בלומברג בבעלותו של ראש עיריית ניו יורק מייקל בלומברג תרמה 13.5 מיליון דולר. איגוד הפיתוח של מנהטן תחתית תרם שני מיליון דולר. 

המפלים מזרימים מי ים מלוחים הזורמים לתוך איסט ריבר. בשל הרוחות העזות באזור נגרמו נזקים לעצים באזור טיילת ברוקלין, אשר נפגעו מנתזי המים המלוחים. בשל פגיעה זו צומצמו שעות הפעילות של המפלים ל-50 שעות בשבוע במקום 101 השעות המתוכננות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מפלי העיר ניו יורק** בוויקישיתוף
* תצלומי היצירה
* ריאיון עם האמן על היצירה
* מצגת של היצירה
* אתר המציג מפלים שונים ברחבי ניו יורק
**רגע של תמימות** (בפרסית: **نون و گلدون**, בתעתיק: Nūn o goldūn) הוא סרט משנת 1996 בבימויו של מוחסן מח'מלבאף.

הסרט הופץ גם תחת השמות: נונ וא גולדון, לחם ופרח, לחם ועציץ פרחים, והלחם והאגרטל (Nun va Goldoon, Bread and Flower, Bread and Flower Pot, and The Bread and the Vase).

עלילה
-----

הסרט הוא אוטוביוגרפי באופן חלקי, ומטשטש באופן היברידי את הגבולות בין שיחזור המציאות לפנטסיה. בסרט מוחסן הבמאי מנסה לשחזר חוויה שעבר בגיל שבע עשרה בה הייתה מעורבת בת דודתו ושוטר צעיר, כעשרים שנים לאחר המקרה, עם אותו השוטר ושחקנים צעירים.

שחקנים
------

* מירהאדי טייבי - השוטר
* מוחסן מח'מלבאף - הבמאי
* עלי באקסי - הבמאי הצעיר
* עמאר טאפטי - השוטר הצעיר
* מרים מוחמדימיני - האישה הצעירה

ביקורת
------

למרות שהקרנת הסרט נאסרה באיראן, מחוצה לה המבקרים היו חיוביות מאוד כלפי הסרט. מייק ד'אנג'לו קרא לסרט "אוטוביוגרפיה היברידית מסחררת, דוקומנטרית, מיתולוגית...אמיצה... עדות ליכולתנו לאהוב". והוסיף כי הסרט "נגמר עם אחד מהפריימים הקפואים הגדולים מאז *400 המלקות*, אולי הגדול ביותר אי פעם".

קישורים חיצוניים
----------------

* "רגע של תמימות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "רגע של תמימות", באתר נטפליקס
* "רגע של תמימות", באתר AllMovie (באנגלית)
* "רגע של תמימות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* פנינה קולנועית ברחבי העולם: רגע של תמימות על ידי קים ג'י סוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Internet Movie Database". נבדק ב-2008-06-06.
2. ↑  Mike D'Angelo (1997-07-07). "The Man Who Viewed Too Much". אורכב מ-המקור ב-2008-05-08. נבדק ב-2008-06-06.
**ג'יימס מקדונלד בארנסלי** (באנגלית: **James Macdonald Barnsley**; ‏  20 בפברואר 1861 - 25 בפברואר 1929) היה צייר קנדי של נופי ים.

ביוגרפיה
--------

ברנסלי נולד בווסט פלמבורו, מערב קנדה, הידועה בשם דונדאס, אונטריו. ילדותו התאפיינה בכמה טרגדיות: מות אביו ואחותו, מות דודו (אחיה של אמו), ושריפת העסק המשפחתי. כתוצאה מכך, אמו, כריסטינה ברנסלי (1829–1923), עברה איתו לסנט לואיס, מיזורי, שם התגורר אח נוסף. כשהיה בן 18, הוא החל את הכשרתו הרשמית באמנות בבית הספר לאמנויות יפות של סנט לואיס. עם סיום לימודיו, הוענקה לו מדליית הזהב.

ב-1883 הוא נסע לפריז, צרפת, ולמד אצל לואיג'י לואר, אוטו דה טורן ופליקס דה ויילפרוי. הוא התגורר בפריז במשך חמש שנים, ובמהלך אותה תקופה הוא הפך את הנושא העיקרי של ציוריו לנופי ים ואוניות. ב-1883 נראה כי תערוכה מקיפה של אז'ן-לואי בודין והאימפרסיוניזם הצרפתי השפיעו עליו.

ברנסלי הציג בחמישה סלונים בפריז, זכה לביקורות חיוביות, נבחר לחבר באגודת הציירים בוורסאי וזכה בפרסי סלון רבים על ציורי הים והנוף שלו. בשנת 1886, הוא החל להציג את עבודתו גם באקדמיה המלכותית הקנדית. בשנת 1887, הוא החל להציג עם גלריות במונטריאול. הוא השתקע במונטריאול ופתח סטודיו בניו יורק וכן נסע בעולם.  בשנת 1890, הוא נבחר למועדון צבעי המים של ניו יורק.

בשנת 1892, הוא אובחן כחולה נפש עם סכיזופרניה ואושפז בבית החולים הפרוטסטנטי למשוגעים בוורדן, מונטריאול שם נשאר עד סוף חייו. הוא מעולם לא צייר שוב, אבל הסוחר שלו במונטריאול, יחד עם אמו, קידמו את עבודתו והציבו אותה בתערוכות כמו אלו של האקדמיה המלכותית הקנדית לאמנויות ומכרו אותן למוסדות כמו הגלריה הלאומית של קנדה ומוזיאון מונטריאול לאמנויות יפות.

בשנת 1964, הגלריה לאמנות ונקובר הציגה רטרוספקטיבה של 65 מיצירותיו עם קטלוג מאת ג'יי בארי לורד שנותר התיאור הטוב ביותר של חייו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'יימס מקדונלד בארנסלי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Adamson, Jeremy (1978). From Ocean to Ocean: Nineteenth Century Water Colour Painting in Canada. Toronto: Art Gallery of Ontario. p. 16.
2. 1 2  Lord, Barry (1964). J. M. Barnsley (1861-1929): Retrospective Exhibition. Vancouver: Vancouver Art Gallery.
3. 1 2  MacDonald, Colin S. (1967). A Dictionary of Canadian Artists, volume I: A-F (first ed.). Ottawa: Canadian Paperbacks Publishing Ltd.
4. ↑  Prakash, A.K. (2015). Impressionism in Canada: A Journey of Rediscovery. Stuttgart: Arnoldsche Art Publishers. pp. 662–665
5. ↑  Lord, J. Barry (1965). "J.M. Barnsley in the National Gallery". National Gallery of Canada Bulletin. 5.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: nr93013046
* RKD: 103450
* ULAN: 500027717
* VIAF: 95852572
* WorldCat: lccn-nr93013046

 |
**פיטרונלה פטרס** (בגרמנית: **Pietronella Peters**;‏ 4 במרץ 1848 – 1924) הייתה ציירת גרמניה, שיצרה בעיקר דיוקנאות וסצנות של ילדים.

ביוגרפיה
--------

פיטרונלה פטרס נולדה ב-4 במרץ 1848 כבתם של צייר הנוף פיטר פרנסיס פיטרס ואשתו היינריקה גרטרוד מאלי בשטוטגרט. סבה פיטרס כבר עבד כצייר זכוכית בניגמן. היא הייתה אחותה של הציירת הידועה יותר אנה פטרס. אמה הייתה אחותו של כריסטיאן מאלי, צייר בעלי חיים מבית הספר במינכן, שהתקבל למשפחת פטרס עם אחיו בשנת 1845 לאחר מות הוריהם.

לאחר מות הוריה התגוררה פיטרונלה פטרס עם אחיותיה בשטוטגרט.

אביה, פיטר פרנסיס פיטרס, נתן לה, לאחיותיה אנה פיטרס (1843–1926) ואידה פיטרס (1846–1923) וכן לדודה הבכור כריסטיאן מאלי ולאחיו יוהנס קורנליוס יעקובוס מאלי (1828–1865) והוברטוס מאלי. (1818–1839) שיעורי הציור הראשונים.

מבחינה נושאית, פיטרונלה פטרס עסקה בעיקר בתיאורים רגישים של ילדים (דיוקנאות וסצנות משחק) ויצרה יצירות בעלות קסם מיוחד. בנוסף, היא ציירה את בני המשפחה בעבודה.

היא שהתה עם משפחתה בין השנים 1894–1904 מדי שנה ובהפרשי זמן לא סדירים בין השנים 1907–1924 בקיץ בטירת קונגן, דרומית-מזרחית לשטוטגרט, כדי לעשות עבודות אמנותיות. היא מצאה כמה דוגמנים בקרב ילדי תושבי הטירה.

יש גם אוסף ניכר של עבודות של משפחת פטרס, מוזיאון בריית מאלי בביברך.

את שנות חייה האחרונות מ-1912 בילתה עם אחיותיה בבית בשטוטגרט-זוננברג, שם נפטרה בשנת 1924.

גלריה
-----

* בגד חדש לבובהבגד חדש לבובה
* שעת קריאהשעת קריאה
* הכנת סלטהכנת סלט
* מכינים קפה מכינים קפה
* אחותה אנה פיטרסאחותה אנה פיטרס
* אביה פיטר פיטרסאביה פיטר פיטרס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיטרונלה פיטרס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Peters, Pietronella. In: Hans Vollmer (Hrsg.): Allgemeines Lexikon der Bildenden Künstler von der Antike bis zur Gegenwart. Begründet von Ulrich Thieme und Felix Becker. Band 26: Olivier–Pieris. E. A. Seemann, Leipzig 1932, S. 481.
2. ↑  Herbert Hoffmann, Kurt Diemer: Katalog der Gemälde und Skulpturen, Braith-Mali-Museum, Biberach an der Riß, 1975

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1045720984
* ISNI: 0000 0004 2660 9367
* LCCN: no98108101
* RKD: 228720
* ULAN: 500162347
* VIAF: 155845287
* WorldCat: lccn-no98108101

 |
**פסטיבל הסרטים השחורים בסן דייגו** הוא אחד מהפסטיבלים השחורים הגדולים בארצות הברית. הוא נוסדה בשנת 2003 בשם **פסטיבל הסרטים נואר**, והוא מתקיים מדי שנה בסן דייגו שבדרום קליפורניה, במטרה להכיר בסרטים ובהפקות אפריקאיות-אמריקאיות. המוטו של הפסטיבל הוא "זרקור על קולנוע אפריקאי-אמריקאי ושל התפוצה האפריקאית".

היסטוריה
--------

פסטיבל הסרטים השחורים בסן דייגו, שהיה ידוע במקור פסטיבל הסרטים נואר, החל בשנת 2003 בחדר בית מלון בGaslamp Quarter. הוקרנו אז שלושה סרטים, והשתתפו כ-20 אנשים. ב-2006 שונה השם של הפסטיבל, כי המארגנים הבינו שנוצר בלבול עם "פילם נואר". עד ל-2011, הפסטיבל גדל לממדים לא צפויים, עם הקרנות של 120 סרטים ובין 15,000 ל-30,000 משתתפים. הפסטיבל הפך לאחד הפסטיבלים השחורים הגדולים ביותר בארצות הברית, ולאחד הפסטיבלים החשובים הנערכים בסן דייגו.

הפסטיבל נמשך ארבעה ימים, בהם מוקרנים סרטים במגוון קטגוריות, כולל: קומדיה, דרמה, סרטי תעודה, אנימציה, להט"ב, אימה, דת, זרים/התפוצה האפריקאית, סרטים קצרים, סרטים נבחרים, וקטעי וידאו ומוזיקה. כל פעם שהפסטיבל גדל, הוא עבר מקולנוע לקולנוע, עד שנערך במולטיפלקס. ב-2017 הפסטיבל נערך בשלושה בתי קולנוע שונים, והחל פיתוח של מרכז לקולנוע שחור, אשר בסופו של דבר יארח את הפסטיבל ויחזיק בארכיון קולנוע שחור.

הפסטיבל, בראשותה של קארן ויליס, כולל פאנלים כחלק ממטרתו לקדם עשייה קולנועית במחוז סן דייגו.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של פסטיבל הסרטים השחורים בסן דייגו

הערות שוליים
------------

1. ↑  Tony Cooper (23 בינואר 2011). "San Diego Black Film Festival: Living Large". אורכב מ-המקור ב-26 בינואר 2011. `{{cite news}}`:  (עזרה)
2. ↑  Beth Wood (20 באפריל 2017). "San Diego Black Film Festival has new venues". *San Diego Union-Tribune*. `{{cite news}}`:  (עזרה)
3. ↑  Beth Accomando (27 באפריל 2017). "San Diego Black Film Festival Celebrates 15th Year". KPBS. `{{cite news}}`:  (עזרה)
4. ↑  Monique R. Brown (בנובמבר 1999). "Are you game for bid whist?". *Black Enterprise*. p. 208. `{{cite news}}`:  (עזרה)
זוג חתולים רוסים כחולים.
**רוסי כחול** הוא גזע של חתול הבית.

היסטוריה של הגזע
----------------

גזע זה הוא בין הבודדים שנוצרו ללא מגע אדם[דרוש מקור]. הסברה הרווחת היא שהגזע הזה הגיע מערבות רוסיה, שכן חתולים דומים נמצאים גם כיום באזורים הקרים של רוסיה. הדעה המקובלת היא שחתולים אלו הובאו לאירופה באמצע המאה ה-19 על ידי מלחים רוסיים מנמל ארכנגלסק שבחופה הצפוני של רוסיה. 

בעבר שרר בלבול באשר למוצאו של גזע זה, ובתחילה הוא נקרא בשם "כחול ארכנגלסק". רק בשנות ה-40 של המאה ה-20 קיבל הגזע את שמו הנוכחי. החתול הרוסי הכחול הפך להיות פופולרי בבריטניה, והחל מ-1912 התקבל גם כגזע מוכר לתערוכות. הרוסי הכחול היה ידוע גם בארצות הברית, והחל משנת 1900 הוא מופיע שם בתערוכות תחת השם "חתול מלטזי". 

בזמן מלחמת העולם השנייה נכחד הגזע בבריטניה כמעט לחלוטין, וכתוצאה מחוסר בחתולים טהורים מגזע זה השתמשו המגדלים לרבייה גם בחתולים בריטיים קצרי שיער כחולים, ובחתולים סיאמיים, בעלי מאפיינים דומים.

מ-1966 ואילך, התהפכה המגמה, והמגדלים חזרו לגדל את הגזע במתכונתו הטהורה. החל מראשית בשנות ה-70 של המאה ה-20 הוכר החתול גם בארצות הברית בשם "רוסי כחול". העניין בחתול הרוסי הכחול גבר, ובשל חזותו המרשימה ואופיו הנוח במיוחד, הוא הפך לגזע מבוקש, וגידולו בכל העולם, נעשה כיום על ידי מגדלים רבים.

מבנה כללי
---------

**מבנה הגוף** - ראש קצר בצורת יתד (ראש משולש), האף באורך בינוני. העיניים שקדיות בצבע ירוק בהיר, והן מרוחקות האחת מרעותה. גוף החתול ארוך ודק בעל מבנה קל אך שרירי, וזנב ארוך. הרגלים ארוכות ודקות, עם כפות רגלים קטנות ומעוגלות, כאשר הרגליים האחוריות, ארוכות מעט מהקדמיות. בנוסף ישנם חתולים אשר עיניהם זהובות, וראשם עגלגל יותר, אך הם עדיין נחשבים כרוסי כחול.

**פרווה** - קצרה, קטיפתית, וכפולה, רכה מאוד, ובעלת גוון אחיד ללא כל דיגום.
לחתולים נדירים מגזע זה יכולה להיות פרווה ארוכה יותר.

**צבע הפרווה** - אפור תכלת, ולעיתים גם קצות השער בוהקים בגוון כסוף.

אופי
----

חתול רוסי כחול ידוע כשקט, ביישן, פעלתן ועדין. חתולים מגזע זה מסתדרים על פי רוב היטב בחברת בני אדם. הם אינם משירים פרווה ומעדיפים על פי רוב מקומות ביתיים על פני שוטטות בחוץ.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חתול רוסי כחול** בוויקישיתוף
* חתול רוסי כחול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* חתול רוסי כחול - מאמר במאמאקט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548533505171
* LCCN: sh85115958

 |