recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
ג'וקבוקס מסורתי
**ג'וּקְבּוֹקְס** (מאנגלית: **Jukebox**) הוא מכשיר אוטומטי למחצה המאפשר להשמיע שירים נבחרים מתוך מלאי תקליטים, תקליטורים או מספריית קובצי מוזיקה דיגיטליים, לרוב על ידי הפעלה באמצעות מטבעות.

היסטוריה
--------

הנגנים המוזיקליים הראשונים בשוק אשר אפשרו לנגן מוזיקה באמצעות מטבעות היו – תיבות נגינה ופסנתרים שהופעלו באמצעות מטבעות. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19 החליפו את המכשירים הללו מכונות אשר ניגנו הקלטות של שירים ומנגינות במקום מכשירי נגינה פיזיים שניגנו רק מנגינות. בשנת 1890 לואיס גלאס וויליאם ס. ארנולד המציאו את הפטיפון הראשון שעבד על מטבעות. בשנת 1918 הובארט ס. ניבלאק המציא פטנט על מנגנון שמסוגל להחליף תקליטים באופן אוטומטי. המצאה זו הובילה לפיתוחו של הג'וקבוקס הראשון שאפשר לבחור תקליטים. מכשיר זה הוצג לראשונה לציבור בשנת 1927. בהדרגה החלו להיכנס לשווקים מכונות ג'וקבוקס שהיו בעלי רמות גבוהות יותר של אוטומציה. מכונות הג'וקבוקס הכילו בהמשך גם אפשרות לעקוב אחר הפופולריות של השירים – מה שאפשר לבעלי המכונות להשאיר במכשירים את התקליטים הפופולריים יותר ולהחליף את התקליטים הפחות פופולריים.

מכונות הג'וקבוקס היו בשיא הפופולריות בין שנות הארבעים עד אמצע שנות השישים, ובמיוחד בשנות החמישים בתקופה בה מוזיקת הרוק אנד רול הייתה בשיאה.

במהלך שנות ה-80 החליפו התקליטורים את התקליטים בתור המדיה הנפוצה ביותר במכונות הג'וקבוקס המודרניים.

בשנת 1999 הושק הג'וקבוקס הדיגיטלי הראשון. דגם זה הכיל ספרייה גדולה במיוחד של קובצי מוזיקה דיגיטליים אשר אוחסנה על גבי המכשיר ואשר התעדכנה באופן אוטומטי באמצעות לוויין.

### הדעיכה בפופולריות של הג'וקבוקס

בעבר מכונות הג'וקבוקס זכו לפופולריות רבה בעיקר משום שהן הכילו לרוב את השירים החדשים ביותר בשווקים, משום שהם הציעו מבחר שירים והשמיעו אותם ללא פרסומות וכמו כן, משום שהן הציעו אמצעי לשליטה בתכנים מוזיקליים אשר לא היו זמינים באותו העת באמצעים טכנולוגיים אחרים. הפופולריות של מכונות הג'וקבוקס דעכה במהלך העשורים האחרונים, בעיקר בעקבות העלייה בפופולריות של נגני השמע הדיגיטליים האישיים, ובשל הנגישות של המוזיקה כיום באמצעות האינטרנט. בשל המגמות הללו לציבור הכללי כיום יש עניין מופחת בהרבה בלשלם כסף תמורת השמעת שירים בודדים במקומות ציבוריים.

גלריית תמונות
-------------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'וקבוקס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007536161105171
* BnF: cb122349403 (data)
* LCCN: sh85070985
* NARA: 10647297
* NDL: 00576289

 |
**המפלצת מלוך נס** (שם מדעי: *Rhombopteryx nessiteras*), הידועה גם בשם "נסי" (Nessie) היא מפלצת אגדתית שחיה, כביכול, בלוך נס שבסקוטלנד.

ציור של המפלצת
פסל המפלצת מלוך נס
המפלצת מלוך נס, פסל רחוב ברמת השרון.
 לוך נס

היסטוריה של תצפיות
------------------

אזכורים למפלצת השוכנת בלוך נס מופיעים בסיפורים מלפני כ-9000 שנה. ההתייחסות הראשונה הידועה לדמות המפלצת שבלוך נס היא בספר המתאר את סיפור חייו של הקדוש הנוצרי קולומבה, בו מסופר איך בשנת 565 לכאורה הציל את חייו של פיקט (סקוטי קדום) מידי מפלצת על האגם נס. הסיפור נחשב לאגדה עממית, לצד סיפור אחר בו קולומבה מחסל דוב בר באמצעות קולו בלבד.

הדיווח המודרני הראשון על "מפלצת" התרחש ב-2 במאי 1933. העיתון אינוורנס קוורייר פרסם סיפור על זוג מקומי שראה, לדבריו, "חיה ענקית מתגלגלת וטובלת באגם". הדיווח הפך לסנסציה עיתונאית והעיתונים הלונדוניים שלחו כתבים רבים לאגם בניסיון להשיג תמונה של ה"מפלצת" (כינוי שהעניק לחיה עורכו של הקורייר). קרקס אחד הגדיל לעשות והציע פרס בסך עשרים אלף פאונד למי שילכוד את המפלצת. ב-21 באפריל 1934 פורסם הצילום הראשון של המפלצת בעיתון דיילי מייל. הצילום הפך למפורסם מאוד ובמשך 60 שנה הוצג כהוכחה לקיומה של המפלצת באגם. בשנת 1994, הציגה תוכנית של ערוץ דיסקברי הוכחה שהצילום מזויף. לאחר מכן, התוודה כריס ספרלינג לפני מותו שאכן בנה את הדגם מצוללת צעצוע ומכר אותה לעיתון בעזרת החתן שלו שעבד בדיילי מיל.

לוך נס הוא אטרקציה תיירותית ורבים מגיעים לאזור בניסיון לצפות במפלצת. חוקרים רבים בדקו ברצינות את רעיון הימצאותה של מפלצת באגם באמצעות מחקרים גאולוגיים, סונאר וצלילה, ולא הצליחו להוכיח או להפריך שהיא קיימת או לספק ראיות משכנעות לכך. מחקר אחד העריך שעל פי גודל גופה המשוער של המפלצת וכמות הדגה המצויה באגם, המפלצת לא יכולה להתקיים בשל מחסור במזון. יש שאומרים שככל הנראה המפלצת היא פלסיוזאורוס ששרד עד היום. אישוש לטענה זו הגיע ב-2022, במחקר שנערך על מאובנים שנמצאו בערוצי מים בני 100 מיליון שנה, וממסקנותיו עולה כי ישנה אפשרות מבחינה מדעית שבמים מתוקים כמו של אגם לוך נס יכלו לחיות פלסיוזאורוסים, יצורים שנכחדו (לפי החוקרים המאובנים גם מצביעים על כך שהם אכן נכחדו) והולמים את מראה המפלצת. מחקר זה מערער את הטענה לפיה לא היו יכולים יצורים אלו לשרוד מחוץ למים מלוחים, אילו שרדו את ההכחדה העולמית.

בשנת 1968 פרסם זואולוג בריטי בשם פרדי הולידיי השערה לפיה המפלצת מלוך נס קשורה באופן ביולוגי לטולימונסטרום.

ב-2007 הציעה סוכנות הימורים בריטית פרס בסך מיליון ליש"ט (כ-1.3 מיליון דולר) למי שיצלם את המפלצת מלוך נס.

ב-2019 נלקחו דגימות DNA מתוך האגם ועל פיהם שיערו חוקרים שהמפלצת היא בעצם צלופח ענק.

ראו גם
------

* יטי
* אוגופוגו
* ביג פוט
* סוס המים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המפלצת מלוך נס** בוויקישיתוף
* המפלצת מלוך נס, באתר למטייל
* בלדד השוחי, האם באגם לוך-נס יש מפלצת?, באתר ערוץ עשר
* המפלצת מלוך נס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  If the Loch Ness Monster Exists, What Is It? Reptile, Invertebrate, Amphibian, Mammal, Delta Quadrant Shape Shifter, Fish or Nothing?
2. ↑  חוקרי המאובנים נדהמו: "יש היתכנות מדעית לקיומה של מפלצת הלוך נס" | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il
3. ↑  Holiday, F.T. *The Great Orm of Loch Ness*
4. ↑  מיליון ליש"ט למי שיצלם את המפלצת מלוך נס, באתר ynet, 4 ביוני 2007
5. ↑  אסור לפספס‏, חוקרים: יש לנו תיעוד שמוכיח סופית מהי "המפלצת מלוך נס", באתר וואלה!‏, 24 בספטמבר 2019
**שירה לירית** היא ז'אנר ספרותי ותיאטרוני בו יש ביטוי משמעותי לרגש. השירה הלירית נולדה בין המאות ה-7-6 לפנה"ס ביוון (התקופה הארכאית). מקור השם בכלי הנגינה שבעזרתו ליוו המשוררים את שיריהם – הלירה (lyre), שהיא מעין נבל קטן. 

לעיתים בוצעו השירים גם בליווי של ריקוד או מקהלה. השירה הלירית מביעה רגש או רגע חולף מנקודת מבט אישית של הפרט, ניגוד מוחלט למסורת השירה האפית שאף היא ז'אנר בן התקופה והמקום. היצירות היו נכתבות לשם ביצוע חד-פעמי בפני קהל מסוים באירוע מסוים, והדובר בשיר, ה"אני", נתפס כמסיכה שלובש המשורר, ולא כייצוג אותנטי שלו ושל רגשותיו: המשורר משאיל את דמותו למטרת הבעת הדברים, שבהם נוצרת התגלמות חוויה או רגש אישיים שהם כלל-אנושיים מטבעם. סוגה זו כתובה לרוב בגוף ראשון.

השיר הלירי הוא סובייקטיבי, שנושאו רגשות אישיים של המחבר, השר על עצמו, יחסו לטבע, לזולת, לאל ולחיים. הרגשות מובעים בעזרת אמצעים אמנותיים, כמו: דימויים, מטפורות, תמונות לשוניות ועוד, והופכים להיות רגשות כלל אנושים, אובייקטיביים, למעלה מן הרגשות הפרטיים. השיר הלירי הוא על-זמני, למרות שהזמנים בתוך השיר עשויים להשתנות. דוגמאות: שירי אהבה ובדידות, יופי וגעגועים, אושר, תפילה ומוות, קנאה והערצה.

לשיר הלירי מספר מאפיינים המבדילים אותו משאר סוגי השירים:

* רגשות ותחושות.
* גוף ראשון – אני.
* מתרחש בזמני הווה ובזמנים הסמוכים לו.
* אוניברסלי ואקטואלי תמיד.
* "השלכה" – לנוף ולאובייקטים שונים יש משמעות.
* מוזיקלי מאוד.

תרגומים לעברית
--------------

* "שד לילה שחור", השירה הלירית היוונית בראשיתה; עריכה, תרגום, מבוא והערות: שמעון בוזגלו (ספרי עליית הגג/ידיעות אחרונות, 2006).

קישורים חיצוניים
----------------

* שירה לירית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* שירה לירית, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007541165005171
* BnF: cb119498002 (data)
* GND: 4036774-5
* LCCN: sh85079180
* LNB: 000146962
* NDL: 00575071
* NKC: fd132781

 |
**וילה בג'ונגל** הוא דימוי המשמש לתיאור מצבה של ישראל במזרח התיכון. את הביטוי טבע אהוד ברק, ולפיו ישראל היא מדינה מפותחת שוחרת שלווה ("וילה") הנמצאת בין מדינות שוחרות מדון השואפות לכלותה ("ג'ונגל"). 

את הביטוי השמיע ברק לראשונה בשנת 2006, ולדבריו המציא את הדימוי עוד בהיותו במדים. ברק חזר על דימוי זה בעת שכיהן כשר הביטחון, בהרמת כוסית בבסיס תל נוף: "אנחנו לא חיים במערב אירופה ולא בצפון אמריקה, זו באמת סביבה קשה, זו באמת 'וילה בג'ונגל', ומסביבנו יש גם כוחות עוינים".

הפרשן עקיבא אלדר פירש את הביטוי בפיו של ברק: "חיות הג'ונגל מבינות רק כוח. עם פראי אדם לא מנהלים משא ומתן. הדרך היחידה לשרוד בסביבה עוינת היא על ידי הצבת מתרסים, הסתגרות בבית, ולעזאזל השכנים. מצדנו, שיהרגו זה את זה, שיגוועו ברעב. מי במוקדם ומי במאוחר - אנחנו "התפכחנו" מיאסר ערפאת, מאוסלו, מקמפ-דייוויד, ובכלל מהפתרון המדיני."

פרופ' יפעת ביטון פירשה אף היא את הביטוי: "בבקשו להמחיש את ניתוקה של ישראל מהמרחב הגיאו-סוציולוגי שבו היא מצויה, המשיל אותה ברק לווילה. וילה מסמלת כמובן מבנה מתוכנן, רציונלי, בעל הידור אלגנטי, יציר כפיו של האדם. ומהו טבעו של הג'ונגל? הג'ונגל מסמל את הפראי, הבלתי-מתורבת, הטבעי, הנשלט לפי חוקי ההישרדות של הטבע. ... בצירוף 'וילה בג'ונגל' בטא ברק הלך רוח אופייני בציבור הישראלי, המביע סלידה מהיות המדינה חלק מן המרחב הלבנטיני."

פרופ' יוסי יונה התייחס אף הוא למשמעות הביטוי: "ברור שווילה בג'ונגל סופה להיכחד. אם נסתלק מפה סימבולית, בסוף נסתלק מפה גם פיזית כי התשוקה שלנו היא לחיות באירופה או באמריקה."

דימויו של ברק נקלט בשיח הישראלי, ובין השאר השתמש בו ראש הממשלה, בנימין נתניהו, שבסיור בגבול ירדן–ישראל אמר: "אנחנו צריכים להגן על הווילה מפני חיות הטרף". החוקרים תמר הרמן ואפרים יער העניקו למחקרם על מקומה של ישראל במזרח התיכון בעיני הציבור הישראלי את הכותרת "וילה בג'ונגל: מקומה של ישראל במזרח התיכון בעיני הציבור הישראלי".

הערות שוליים
------------

1. 1 2  עקיבא אלדר, מחירה של וילה בג'ונגל, באתר הארץ, 29 בינואר 2006
2. ↑  רוביק רוזנטל, הזירה הלשונית: מי המציא את הווילה בג'ונגל?, באתר nrg‏, 2 בפברואר 2012
3. ↑  נרי ברנר, ברק: באחריותנו לדחות מלחמות שאפשר לדחות, באתר ynet, 10 בספטמבר 2012
4. ↑  יפעת ביטון, "לבנטיניות ומשפט", **אלפיים ועוד** 3, 2021
5. ↑  מיה בנגל, סקר המרוקאים הגדול: מה אנחנוחושבים על עולי יהדות מרוקו?, באתר nrg‏, 4 באפריל 2010
6. ↑  שי ניב, ‏ממגנים את עצמנו לדעת, באתר גלובס, 12 בפברואר 2016
7. ↑  תמר הרמן ואפרים יער-יוכטמן, וילה בג'ונגל: מקומה של ישראל במזרח התיכון בעיני הציבור הישראלי, **פעמים**, סתיו-אביב תשע"א, באתר JSTOR
**אמיל לוי** (בצרפתית: **Émile Lévy**; ‏29 באוגוסט 1826–1890) היה צייר יהודי-צרפתי.

ביוגרפיה
--------

בנם של סמואל לוי, רואה חשבון, ורייצ'ל הורביץ. לוי היה תלמידם של פרנסואה-אדואר פיקו (אנ') ואבל דה פוז'ול (אנ'). הוא גם למד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז. בשנת 1954 זכה בתחרות ציורים ברומא על הציור "אברהם רוחץ את רגליהם של שלושת המלאכים". בין השנים 1855–1857 הוא היה תושב וילה מדיצ'י ברומא.

ב-1867 קיבל את עיטור אביר לגיון הכבוד.

בין יצירותיו החשובות: "נח מקלל את כנען" (1855); "סעודת האנוסים" (1859); "מותו של אורפיאוס" (1866), "אהבה ואיוולת" (1874); "ינקות" (1885); "האלמנטים", "מצגת הבתולה". יצירותיו מוצגות במוזיאונים חשובים, ובהם הלובר, מוזיאון לוקסמבורג וכנסיית טריניטי בפריז.

אשתו, סלין ז'וזפין בידר דה לה נואה (צר'), כתבה כמה רומנים וסיפורים קצרים תחת השם הבדוי Paria Korigan. לוי צייר דיוקן שלה בשמלה ירוקה.

לוי מת ברובע ה-17 של פריז באוגוסט 1890 ונקבר בבית הקברות מונפרנאס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמיל לוי** בוויקישיתוף

* "Lévy, Emile", New International Encyclopedia (1905)
* Firmin Javel, Émile Lévy, **L'art français: revue artistique hebdomadaire** 173, 1890 (בצרפתית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  עיטור לגיון הכבוד לאמיל לוי, באתר משרד התרבות של צרפת
2. ↑  René Martineau, **Aspects méconnus de Barbey d'Aurevilly**, 1939, p. 35–40
**איף קוסאק**  (באנגלית: **Aoife Cusack**; נולדה ב-23 באוקטובר 1996), הידועה יותר בשם הבמה שלה, **ליירה ואלקיריה** היא מתאבקת אירית, המופיעה בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית NXT.

קריירת היאבקות מקצועית
----------------------

### קריירה מוקדמת (2015–2020)

לאחר שהייתה תלמידה בארגון ההיאבקות Fight Factory Pro Wrestling למשך שנה, ואלקירי ערכה את קרב הבכורה שלה בזירה ב-2 במאי 2015 תחת שם הבמה ואלקירי קיין בארגון ההיאבקות Celtic Championship Wrestling‏ (CCW). כמו כן, היא הופיעה עבור ארגוני היאבקות עצמאיים נוספים באירופה כמו Fight Factory Pro Wrestling‏ (FFPW),‏ Pro Wrestling Ulster‏ (PWU),‏ Over The Top Wrestling‏ (OTT) ו-Phoenix Wrestling. בשנת 2018, ואלקירי הפכה למתאבקת הראשונה אשר זכתה באליפות האירית במשקל כבד לג'וניור. בנוסף לכך, היא הופיעה בארגוני ההיאבקות הגרמניים German Wrestling Federation‏ (GWF) בין השנים 2017 ל-2019 וב-Westside Xtreme Wrestling‏ (wXw) בין השנים 2019 ל-2020.

### WWE‏ (2020–היום)

ב-20 בינואר 2020, נודע שואלקירי חתמה על חוזה ב-WWE, כשעתה תיקרא בשם **איף ואלקירי**. היא הופיעה לראשונה בזירה של המותג ב-13 בפברואר בפרק של התוכנית *NXT UK*, כאשר היא גברה על המגויסת הטרייה מצרפת, אמייל. החל מ-5 במרץ בפרק של התוכנית *NXT UK*, ואלקירי יצאה לסדרת ניצחונות, כשבדרך היא גברה על איילה דאון, נינה סמואלס, דני לונה ועוד. רצף הניצחונות שלה הגיע לסיומו ב-29 באפריל 2021 בפרק של התוכנית *NXT UK*, כאשר היא נחלה הפסד למייקו סאטומורה. ב-26 באוגוסט בפרק של התוכנית *NXT UK*, ואלקירי ניצחה את מתאבקת בקרב ללא פסילות.

אליפויות והישגים
----------------

* **הישגים בארגון ההיאבקות Pro-Wrestling: EVE**
	+ אליפות הזוגות של Pro-Wrestling: EVE (פעם אחת)  - עם דבי קייטל
* **הישגים בארגון ההיאבקות Over the Top Wrestling – OTT**
	+ אליפות הנשים של OTT (פעם אחת)
* **הישגים בארגון ההיאבקות Pro Wrestling Ulster – PWU**
	+ אליפות הנשים של PWU (פעם אחת)
* **הישגים בארגון ההיאבקות – World Wrestling Entertainment - WWE**
	+ אליפות הנשים של NXT (פעם אחת, **נוכחית**)
* **הישגים בארגון ההיאבקות Zero1 Ireland/Fight Factory Pro Wrestling**
	+ האליפות האירית במשקל כבד ג'וניור (פעם אחת)

קישורים חיצוניים
----------------

* איף ואלקירי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* איף ואלקירי, ברשת החברתית אינסטגרם
* איף ואלקירי, באתר WWE.com להיאבקות מקצועית
* איף ואלקירי, באתר Online World of Wrestling

הערות שוליים
------------

1. ↑  NXT UK מחתים את איף ואלקירי

| אלופות הנשים של NXT |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| פייג' • שארלוט/שארלוט פלייר • סשה בנקס • ביילי • אסקה • אמבר מון • שיינה בייזלר • קיירי סיין • ריאה ריפלי • איאו שיראי • ראקל גונזלס • מנדי רוז • רוקסן פרז • אינדי הארטוול • טיפאני סטרטון • בקי לינץ' • ליירה ואלקיריה (נוכחית) |

 |
**לאון (אריה) פאסי** (ביוונית: **Λέων Πασύ**;‏ 1906 – 1964 ) היה אצן יהודי יליד יוון, אלוף יוון ואלוף ישראל בריצות הבינוניות, אלוף המשחקים הבלקניים (1932) בריצת 800 מטר ובעל שתי מדליות ארד מהמכביות, בריצת 400 מטר (הראשונה 1932) ובריצת 800 מטר (השנייה 1935).

קורות חיים
----------

פאסי נולד וגדל בקוואלה. היו לו שלושה אחים אתלטים, יצחק, ג'ק ואלברט. 

באליפות יוון שנערכה בשנת 1927 זכה במדליית כסף בריצת 1500 מטר.

באליפות הפאנהלני שנערכה בשנת 1928 זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב בריצת 1500 מטר ובריצת 800 מטר. מדליית כסף בריצת 400 מטר.

באליפות הפאנהלני שנערכה בשנת 1931 זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 1500 מטר ובריצת 800 מטר. 

במשחקים הבלקניים שנערכו באתונה, יוון בשנת 1932 זכה פאסי במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:02.6 דקות. בתחרויות האתלטיקה של המכביה הראשונה שנערכו באפריל אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בריצת 400 מטר, אחרי פריץ דויטשר מאוסטריה (52.9 שניות) וגס היימן מארצות הברית.

במשחקים הבלקניים שנערכו בזאגרב, קרואטיה בשנת 1934 זכה פאסי בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בריצת 400 מטר ומדליית ארד בריצת 800 מטר.

לאון פאסי זכה בגביע תסאליה בתחרויות שנערכו בסלוניקי בפברואר 1935 בתחרויות האתלטיקה של המכביה השנייה שנערכו באפריל אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:05.8 דקות, אחרי אברהם רוזנקרנץ מארצות הברית (2:02.4 דקות) ופרנץ אורגלר מגרמניה (2:04.8 דקות) וסיים במקום רביעי בריצת 1500 מטר. באליפות האתלטיקה הראשונה של ארץ ישראל, שנערכה באצטדיון ימק"א ירושלים, בנובמבר אותה שנה הוא זכה במקום הראשון בארבעה מקצועות, ריצת 400 מטר (53.2 שניות), ריצת 800 מטר (2:09.9 דקות), ריצת 1500 מטר (4:45 דקות) וריצת שליחים 4x400 מטר.

באליפות מכבי שנערכה בירושלים באפריל 1936 זכה בריצת 800 מטר בשיא ארץ ישראל חדש של 2:02 דקות, לפני פלקסמן.}

במהלך מלחמת העולם השנייה נפל פאסי בשבי הגרמני.

חיים אישיים
-----------

פאסי נישא ב-1935 לרבקה אמרה והם עברו להתגורר בקביעות בתל אביב.לזוג נולדו 3 ילדים. רבקה עבדה כמורה. במלחמת העולם השנייה איבד את כל בני משפחתו שנישארו בייוון לאחר שנירצחו במחנות הריכוז וההשמדה באירופה.

קישורים חיצוניים
----------------

* מדור הספורט, דואר היום, 18 בנובמבר 1932
* בארץ - באתלטיקה קלה, דואר היום, 16 במרץ 1936

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלופי המשחקים הבלקניים, באתר *gbrathletics* (באנגלית)
2. ↑  מתוצאות ההתחרויות, דואר היום, 1 באפריל 1932
3. ↑  אברהם ריבלין, המכביה העבריה הראשונה - עם סיום המכביה, דואר היום, 3 באפריל 1932
4. ↑  ספורט בתפוצות, דואר היום, 13 בדצמבר 1934
5. ↑  בתפוצות - בסימן "המכביה", דואר היום, 1 במרץ 1935
6. ↑  התחרויות ב"המכביה", דבר, 5 באפריל 1935
7. ↑  אלישע שוחט, 75 שנים לרבַּנָאות הראשונה באתלטיקה - חלק שני, באתר sportweb, ‏18 באוקטובר 2011
8. ↑  האלופות הארצית של "המכבי", באתר הארץ 17 באפריל 1936
**אוסקר פונגסט** (21 באפריל 1874 – 14 באוגוסט 1933) היה ביולוג ופסיכולוג גרמני שחי במאה ה-20. פונגסט ידוע בעיקר בשל המחקר שביצע בהנס החכם, סוס אשר בעליו טען כי הוא ידוע לחשב תרגילים מתמטיים.

מחקרו על הנס החכם
-----------------

 ערך מורחב – **הנס החכם**  

הנס החכם בהופעה
בעת שעבד בברלין כלבורנט בהתנדבות במעבדה של הביולוג קארל שטומפף, הוטלה על פונגסט האחריות לחקור את הנס החכם ולגלות כיצד מצליח הסוס לבצע חישובים מתמטיים. לאחר מחקר מעמיק אשר במסגרתו נבדקו הן בעלו של הסוס והן הסוס עצמו, קבע פונגסט והדגים כי החישובים לא התבצעו בזכות יכולתו המתמטית של הסוס, אלא בזכות יכולתו לקרוא תגובות בלתי רצוניות זעירות אשר אפשרו לו להגיע לתשובה הנכונה. המחקר, אשר פורסם בשנת 1907, קבע את המונח **אפקט הנס החכם** – מונח אשר מתאר מצב שכזה, ועודו נמצא בשימוש.

ראו גם
------

* הנס החכם

קישורים חיצוניים
----------------

* עבודות של או על אוסקר פונגסט באתר Internet Archive
* כתבי אוסקר פונגסט בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007342022405171
* BnF: cb13594935d (data)
* GND: 116173823
* ISNI: 0000 0001 1658 8134
* LCCN: n82216071
* NTA: 09745401X
* VIAF: 64176259
* WorldCat: lccn-n82216071

 |
**הנשיפה** היא פעולה של פליטת אוויר מן הריאות – המנוגדת לשאיפה. מטרתה לסלק את האוויר העשיר בפחמן דו-חמצני (CO2), ולרוקן את הריאות במטרה לתת מקום לחמצן חדש שייכנס (באמצעות שאיפה). השאיפה והנשיפה הן חלק מתוך פעולה נרחבת, הנקראת "נשימה".

פעולות נוספות עם הנשיפה
-----------------------

המוכרת ביותר היא הנגינה בכלי נשיפה כגון חצוצרה, סקסופון, חליל. גם תקיעה בשופר נעשית באמצעות נשיפה.
על ידי שינוי קצב הנשיפה ניתן לשלוט בצליל המופק מן הכלי (אך לא רק באמצעות דרך זו).

פעולה נוספת שמבוצעת באמצעות הנשיפה היא הירגעות. כאשר אנו נושפים, ולאו דווקא בשיטות מיוחדות, אנו נרגעים. כאשר אנו לחוצים, אנו לוקחים שאיפה עמוקה ולאחר מכן נושפים בחוזקה דרך האף. ישנן שיטות המנצלות את הנשיפה עד תומה, כמו יוגה.

באמצעות הגוף, שהוא חם יחסית, ניתן להפיק אדים באופן רצוני (דרך הפה). כאשר אנו רוצים לחמם את ידינו או לנקות עדשות למשל, אנו מנצלים את הנשיפה. ניתן להפיק אדים גם דרך האף באופן בלתי רצוני, במהלך מאמץ (בדרך כלל ספורטיבי).

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **נשיפה** |
**אלעזר גרנות** (12 במרץ 1927 - 19 בספטמבר 2013) היה פוליטיקאי, משורר, עיתונאי וסופר ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם המערך.

ביוגרפיה
--------

אלעזר גרנות נולד בירושלים, בנו של משה גרינהוט ונכדו של הרב ד"ר אלעזר הלוי גרינהוט. אמו, חיה, הייתה בתו של אברהם בלומנפלד, מראשוני השומרים העבריים בארץ (חתנו של הרב נחום מגיד ונכדו של ישראל בק). הוא למד ברחובות ובבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה. בשנים 1944–1946 התנדב לבריגדה היהודית והשתתף בקרבות באיטליה ובפעולות החטיבה בארצות אירופה. עם שחרורו חזר לירושלים ולמד פילוסופיה, סוציולוגיה, ספרות עברית ותנ"ך באוניברסיטה העברית. במלחמת העצמאות (1947–1949) שירת בפלוגת הסטודנטים ובגדוד "בית חורון" (גדוד 62 בחטיבת עציוני), במסגרתו נלחם בקרב ארמון הנציב (18-17 באוגוסט 1948). אחר כך עבר לחטיבה 8 שבפיקודו של יצחק שדה, והשתתף בקרבות לשחרור הנגב.

בימי המצור על ירושלים, נישא למלכה (לבית מוסאיוף, נכדת שלמה מוסאיוף) ונולדו להם שני ילדים (דן ורות). ב-1951 עברו לקיבוץ סאסא. ב-22 בספטמבר 1955 נרצחה מלכה בידי מסתננים שתקפו את האוטובוס בו נסעה. אלעזר נישא בשנית לאילנה ונולד להם בן (רועי). ב-1958 עברו אלעזר, אשתו וילדיו לקיבוץ שובל שבנגב. לימים נשא לאשה את יעלה, בתו של ח"כ לשעבר חנן רובין, מראשי מפ"ם.

בשנים 1962–1964 היה גרנות רכז הדור הצעיר של מפ"ם ולאחר מכן מזכירה הארגוני (1975–1979), מזכירה המדיני של הסיעה (1979–1981) וב-1985 מזכירה הכללי של המפלגה. בשנת 1981 נבחר גרנות לכנסת העשירית מטעם המערך. כהונתו נמשכה גם לאורך הכנסת ה-11, והיה חבר בוועדות הכנסת השונות. בשנים 1994–1996 כיהן כשגריר ישראל בדרום אפריקה.

שירים פרי עטו נתפרסמו בכתבי עת ספרותיים ובעיתונים. כמו כן כתב פרקי רומן בשם "שתי שקיעות באפולוניה" על רקע רצח ארלוזורוב. מאמריו בענייני חברה, מדינה ופוליטיקה נתפרסמו בעיתונות המפלגתית, בעיקר ב"על המשמר" ומוספו השבועי "חותם", וב"דבר".
בבחירות לכנסת ה-17 הוצב במקום ה-115 הסמלי ברשימת מרצ לכנסת.

גרנות נפטר ב-19 בספטמבר 2013 בגיל 86. נקבר בבית הקברות של קיבוץ שובל.

ב־2016 נטען בכתבה בעיתון "ידיעות אחרונות", על בסיס מסמכים מארכיון מיטרוחין, כי גרנות קיים קשר עם הק.ג.ב. בתקופה שלפני מלחמת ששת הימים, ולאחר המלחמה נותק הקשר עקב ניתוק הקשרים הדיפלומטיים בין ישראל לברית המועצות. בכתבה הכחיש בנו את הטענות.

ספריו
-----

* להולכים בלילה: שירים (ספרית פועלים, 1956)
* בפעמון הזה: שירים (ספריית פועלים, תש"ל - 1969)
* שקיעה רכה (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2013)

לקריאה נוספת
------------

* **לאט לך, לאט**, רשימת בקורת, עמיר עקיבא סגל, עיתון 77, גיליון 378 ספטמבר-אוקטובר 2014.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אלעזר גרנות, באתר הכנסת

* אלעזר גרנות, באתר כנסת פתוחה
* אלעזר גרנות, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
* עופר אדרת, מת אלעזר גרנות, לשעבר ח"כ ומזכ"ל מפ"ם, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2013
* אלעזר גרנות באנתולוגיה מקוונת לשירה עברית באתר של נילי דגן

הערות שוליים
------------

1. ↑  רונן ברגמן, מרגלים בצמרת הישראלית: ח"כים ואלוף בשירות הקג"ב, באתר ynet, 26 באוקטובר 2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007522805605171
* BnF: cb16909968t (data)
* ISNI: 0000 0000 5911 8426
* LCCN: no2009055954
* VIAF: 86352209
* WorldCat: lccn-no2009055954

 |
**עָזְרֵנִי אֵל חַי** הוא פיוט אשר חובר על ידי הרב רפאל ענתבי, מגדולי משוררי יהדות חלב.

ניתוח
-----

שם הפיוט מתייחס לעשרת ימי תשובה. הפיוט עוסק אודות התמודדות עם יצר הרע ובבקשתו של האדם היהודי מהקדוש ברוך הוא להתרחק מהיצר הרע ולהתקרב אל היצר הטוב ואל הדברים הקשורים ביראת האל.

נהוג לשיר את הפיוט בעתות שמחה ובייחוד בליל שבת כזמר שמח בשל פזמונו של הפיוט. יש הסוברים שהסיבה לכך היא כי האדם הופך שמח לאחר שהתוודה בפני השם וביקש סליחה על עונותיו.

### לחן

הלחן של הפיוט לקוח מהשיר הערבי העתיק "יא פריד אלחוסני עשק ג'מאלק" שבוצע במקור על ידי הזמרת מונירה אלמהדיה.

הפיוט כניגון חב"ד
-----------------

למרות היותו פיוט המושר בקרב יהדות ארצות המזרח, הפיוט התקבל גם בקרב חסידי חב"ד, לאחר שבשנת 1953 ביקש הרבי מנחם מנדל שניאורסון מהרב ניסן פינסון, ששימש בשנות החמישים שליח חב"ד במרוקו, לשיר משירי יהודי מרוקו במהלך התוועדות, והרב פינסון שר פיוט זה. מאז שרים את פיוט זה כניגון בחסידות חב"ד רבות, אצל הרבי מלובביץ' שרו זאת רבות בהתוועדות. בשנת 1980, במהלך ההוצאה לאור של הכרך השלישי של ספר ניגוני חב"ד הורה הרבי לעורך להוסיף גם את פיוט זה לספר הניגונים חב"ד שם זה מופיע כמספר רס"ה (265). 

בשנות השבעים הופיע הניגון באלבום "ניגוני חב"ד 11" של ניח"ח. בארכיון הספרייה הלאומית מופיע הקלטה של שמואל זלמנוב מנהל מקהלת ניח"ח והרב יוסף כהן שרים את הניגון, ההקלטה מופיעה באתר הזמנה לפיוט. במהלך השנים הניגון בוצע על ידי אברהם פריד במופעי צמאה. הניגון הופיע בגרסת כיסוי אלבום צמאה 4 בביצוע עידן רפאל חביב בשינוי השיר ובסגנון שונה ממה שנהוג בחב"ד.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "עזרני אל חי" באתר מיוזיק בריינז
* קטע קול הפיוט עזרני אל חי, באתר הפיוט והתפילה

הערות שוליים
------------

1. ↑  המקור באתר יוטיוב
2. ↑  לדוגמה: עזרני קל חי בהתוועדות אצל הרבי מליובאוויטש, י"ח תשרי תשכ"ג
3. ↑  עמוד 251 ועמוד 252 עזרני א-ל חי, בספר הניגונים
4. ↑  ביצוע עוזרני קל חי באתר חב"ד אורג
5. ↑  שמואל זלמנוב עוזרני קל חי
6. ↑  עזרני קל חי // מתוך מופע צמאה תש"פ
7. ↑  קישור לרשימת השמעה של צמאה 4: השיר השלישי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 7c61fb4a-da52-4827-a31c-b6d98ebe61e7

 |
המזלג, המכשפה והדרקון הוא הספר הראשון בסדרת סיפורי מאלאגזיה מאת כריסטופר פאוליני. הוא פורסם ב-31 בדצמבר 2018. מתרחש בעולם של מחזור הירושה שנה לאחר אירועי הירושה, הוא מורכב משלושה סיפורים קצרים, את השני כתבה אחותה של פאוליני, אנג'לה.

*המזלג, המכשפה והדרקון* כולל הן דמויות חדשות והן דמויות ישנות אשר כבר הוזכרו בסדרה המקורית, ומספר על האתגרים הרבים שעומדים בפני אראגון וספירה כשהם מקימים מחדש את מסדר רוכבי הדרקונים בביתם החדש הרחק ממזרח לאלגזייה.

עלילה
-----

### המזלג

אראגון מתקשה לעמוד בקצב העבודה הניהולית המשמימה הנדרשת מתפקידו החדש כמנהיג רוכבי הדרקון. ספירה משכנעת אותו לקחת הפסקה והוא מבקר את האלדונארי בהיכל הצבעים, שמראים לו חזון של מרטאג בסיונון. בחזיון, מרטאג מחופש נפגש בעיירה עם קבוצת שכירי חרב, שאותם שכר כדי לחפש שדה קרב חרוך אגדי של דרקונים. שכירי החרב מראים עדות לכך שמצאו אותו, אך מסרבים לספר לו את המיקום, בניסיון לסחוט אותו תמורת כסף נוסף. מתפתח קרב, ומרטאג אינו מסוגל להכניע אותם ישירות בקסם, אפילו באמצעות שם השפה העתיקה, בשל קמיעות שניתנה להם על ידי מכשפה בשם באצ'ל. אף על פי כן, מרטאג גובר על ההגנות שלהם על ידי כישוף מזלג כנשק. לאחר שניצח, מרטאג עוזב כדי להצטרף לעוקץ ולהמשיך בחיפושיו.

### המכשפה

המכשפה אנג'לה, אשר נוסעת עם אלווה, מגיעה במפתיע להר הרוכבים. היא קראה לאראגון מספר פרקים לא מסודרים של ספר זיכרונות אוטוביוגרפי שהיא כותבת, שתכניו המוזרים מרמזים שיש לה את היכולת לנסוע לעולמות שמעבר לאלגאזייה. כשאראגון שואלת אם ספר הזיכרונות נכון, היא עונה בצורה מעורפלת.

### התולעת

אראגון מאוכזב כשהוא לא מצליח להציל שני גמדים ממערה חצובה. האורגל בארד מספר לו את הסיפור הקדום על וירמונד, הדרקון מקולקארס, דרקון פראי שחוגג על שבט אורגלי ובעלי החיים שלו ואז מתיישב בהר סמוך. כשהלוחמים הטובים ביותר שלו לא מצליחים להרוג את וירמונד, השבט לומד להסתגל, מסתתר במנהרות ומשאיר משק חי עבור הדרקון הרדום כשהוא מתעורר. אילגרה, ילדה שאביה נהרג על ידי וירמונד, מתמלאת בתשוקת נקמה ולומדת קסמים כשוליית שמאן. היא מתכננת מלכודת להרוג את הדרקון עם שיטפון מים, מתוך אמונה שהמים יכולים לכבות את הלהבה שלו.

כאשר זוג לתרבלאקה תוקפים את השבט ומאיימים לחסל אותו לחלוטין, אילגרה מעירה את וירמונד כדי להילחם בהם. הלתרבלאקה מתחמקים מהאש שלו ומחוררים את קשקשיו במקורם, ומשיגים את היתרון. אילגרה מפתה את שלושת הלוחמים למלכודת שלה ומשחררת עליהם שיטפון באמצעות שבירת סכר, אבל זה רק מביא לניצחון של וירמונד, שחוזר להר שלו כדי להתאושש ולהתרפא. אילגרה מקבלת אז את חוסר יכולתה להרוג את הדרקון ומתכננת לחיות חיים רגילים יותר בקרב השבט שלה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Fork, the Witch, and the Worm
איור של ווחשי הורג לכאורה את אחד מאויביו באחד הקרבות בהם השתתף.
**ווחשי בן חרב** (בערבית: وحشي بن حرب) היה אחד מהצחאבה. ידוע כאדם שהרג את חמזה בן עבד אלמוטלב, דודו של הנביא מוחמד, לפני כניסתו לאסלאם.

בקרב אוחוד
----------

לפני קרב אוחוד, ווחשי היה עבד, והינד בנת עתבה (אנ') הבטיחה לשחרר אותו אם הוא יהרוג אחד משלושה אנשים: מוחמד, עלי בן אבי טאלב, או חמזה בן עבד אלמוטלב. היא הגישה לו את ההצעה הזאת מפני שהיא רצתה לנקום את מות אביה, שנפל בקרב בדר. ווחשי ענה להצעה של הינד כך "אני בכלל לא יכול להתקרב למוחמד מכיוון שחבריו קרובים אליו יותר מכל אחד אחר. גם עלי הוא ערני במיוחד בשדה הקרב. לעומת זאת, חמזה זועם כל כך שכאשר הוא נלחם, הוא לא שם לב למתרחש סביבו, וייתכן שאצליח לגרום לו ליפול על ידי טריק כלשהו או על ידי ניצול חוסר הזהירות שלו". הינד הסתפקה בכך והבטיחה שאם יצליח לבצע את המשימה היא תשחרר אותו. ווחשי הצליח להרוג את חמזה בקרב אוחוד, דבר שהוציא אותו לחופשי וסיים את עבדותו.

כניסתו לאסלאם
-------------

לאחר קרב אוחוד, ווחשי המשיך לחיות במכה, אך לאחר כיבושה בידי המוסלמים, הוא עבר לטאיף, אך גם לשם האסלאם הגיע. על פי דבריו, הוא שמע שאללה מוכן למחול לאדם על כל חטאיו אם הוא מביע חרטה עליהם, אז הוא הלך לפגוש את מוחמד ואמר לו את השהאדה. לאחר שהוא אמר את השהאדה, מוחמד שאל אותו "אתה הרגת את חמזה?", ווחשי ענה "כן", אז מוחמד אמר בתגובה "אם כך, אתה יכול שלא להראות לי יותר את הפרצוף שלך?".

ראו גם
------

* אבו בכר
* עומר בן אל-ח'טאב

לקריאה נוספת
------------

השאם אבן עבד אל מאלכ, **חַיֵּי מֻחַמָּד: ספר תולדותיו**, מערבית: יוסף יואל ריבלין, תל אביב: מצפה 1932

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ווחשי בן חרב** בוויקישיתוף
הסיפור של ואחשי, באתר פייסבוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  Wahshi-Ibn-Harb-Lambert-Surhone, amazon
2. ↑  Āyatullah Ja‘far Subḥānī, **The Message**, Islamic Seminary Publications, 1984, ISBN 978-0-941724-38-8. (באנגלית)
3. ↑  peoplepill.com, About Wahshi ibn Harb: Killer (0700 - 0660) | Biography, Facts, Career, Wiki, Life, peoplepill.com (באנגלית)
4. ↑  Hazrat Hamzah, www.rafed.net
5. ↑  Sahih al-Bukhari 4072 - Military Expeditions led by the Prophet (pbuh) (Al-Maghaazi) - كتاب المغازى - Sunnah.com - Sayings and Teachings of Prophet Muhammad (صلى الله عليه و سلم), sunnah.com
**פְרַנְסִישְׁקוּ רוֹדְרִיגֶשׁ לוֹבּוֹ** (בפורטוגזית: **Francisco Rodrigues Lobo**; 1581 – 4 בנובמבר 1622), המכונה לפעמים תאוקריטוס הפורטוגלי, היה משורר וסופר פורטוגלי.

הוא נולד להורים נוצרים חדשים עשירים ואצילים בלייריה, קרא פילוסופיה, שירה וסיפורים על רועים ורועות צאן ליד הנהרות ליז ולנה. הוא למד באוניברסיטת קוימברה וקיבל תואר שני בערך בשנת 1600. הוא עבד אצל הדוכס מווילה ריאל, נראה שהיה המורה של בניו. הוא ביקר בליסבון מדי פעם.

אף על פי שספרו הראשון, "רומנסות" (Romanceiro), כרך קטן של חרוזים שפורסם ב-1596, והספר האחרון שלו, קבלת פנים מחורזת לפליפה הרביעי, מלך ספרד, שיצא לאור ב-1623, כתובים בספרדית, הוא חיבר את האקלוגים (אנ') (שירי רועים) והפרוזה הפסטורלית שלו בפורטוגזית. בכך הוא עשה שירות נדיר לארצו בתקופה שבה, בשל שושלת הפיליפינים (אנ'), הייתה ספרדית קסטיליאנית השפה המועדפת על "החברה בעלת הנימוסים" ועל ידי הסופרים. החלק הראשון של הטרילוגיה שלו, "אביב" (A Primavera) התפרסם ב-1601, החלק השני, "הרועה הנודד" (O Pastor Peregrino), ב-1608, והחלק השלישי שלו, "בעל האשליות שאבדו" (O Desenganado), ב-1614.

המאפיינים של סגנון הפרוזה שלו הם הרמוניה, טוהר ואלגנטיות, והוא היה אחד הסופרים המובילים של פורטוגל. תלמידו של האסכולה האיטלקית, חרוזיו היו נקיים מחיקויים של מודלים קלאסיים. ניתן לראות את הפופולריות שלהם בעובדה שהטרילוגיה "אביב" פורסמה בשבע מהדורות במאה ה-17 ותשע בסך הכל, מספר גדול לשוק מוגבל כל כך כמו זה של פורטוגל. מהדורה של יצירותיו שנאספו התפרסמה בכרך אחד בליסבון ב-1723, ואחרת בארבעה כרכים, אך פחות מלאה, הופיעה שם ב-1774.

רודריגש לובו כתב גם שני ספרים. הספר "המצביא של פורטוגל" (O condestabre de Portugal) על חייו של נונו אלווארש פריירה (אנ'), הגיבור הלאומי של פורטוגל, ספר שלא הצליח, ו"החצר הכפרית" (A Corte na Aldeia) 16 שיחות על נושאים שונים שזכה להצלחה.

הוא טבע ליד סנטרם (אנ') בזמן הפלגה לליסבון בנהר הטחו כשהסירה שבה היה שקעה בזרם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנסישקו רודריגש לובו** בוויקישיתוף
* כתבי פרנסישקו רודריגש לובו בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* פרנסישקו רודריגש לובו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

* Francisco Rodrigues Lobo, Projecto Vercial

ביאורים
-------

1. ↑  כינוי חברתי-דתי והבחנה משפטית באימפריה הספרדית ובאימפריה הפורטוגזית. המונח שימש מהמאה ה-15 בעיקר כדי לתאר את צאצאיהם של היהודים והמורים הספרדים שהוטבלו לכנסייה הקתולית.
2. ↑  כך מכונה בית הבסבורג בפורטוגל ששלושה מלכים משושלת זו המכונים פיליפה שלטו על הממלכה המאוחדת

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Francisco Rodrigues Lobo". *Britannica.com*.
2. 1 2 3 4  Lobo, Francisco Rodrigues, 1911 Encyclopædia Britannica
3. ↑  O condestabre de Portugal, : D. Nunoalvres Pereira
4. ↑  הערך רוֹדְרִיגֶשׁ לוֹבּוֹ, פְרַנְסִישְׁקוּ באנציקלופדיה העברית, כרך ל', עמוד 619

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007518718805171
* BNE: XX1178884
* BnF: cb121095632 (data)
* GND: 118790889
* ISNI: 0000 0001 1677 9950
* LCCN: n88651039
* NKC: xx0234305
* NTA: 068948247
* SUDOC: 029476488
* VcBA: 495/248674
* VIAF: 79061642
* WorldCat: lccn-n88651039

 |
מאדאם דה פומפדור, ציור משנת 1750
**פְרַנְסוּאָה בּוּשֶׁה** (בצרפתית: **François Boucher**;‏ 29 בספטמבר 1703 – 30 במאי 1770) היה צייר צרפתי.

ביוגרפיה
--------

פרנסואה בושה נולד בפריז לניקולא בושה, שהיה דקורטור ובעל חנות לממכר חפצי אמנות ליד ארמון הלובר, ולמד מאביו את יסודות הציור והפיסול. ב-1720 שימש כשוליה אצל הצייר ז'אן פרנסואה למואן ואצל התחריטן לורנט קאר.

בושה הוכיח את כישרונותיו והתקדם מהר מאוד, וב-1723 זכה בפרס רומא. ב-1727 נסע לרומא, שם התחקה אחרי ציוריהם של רפאל ומיכלאנג'לו, אך התרשם בעיקר מציוריו של ג'ובאני בטיסטה טייפולו שעבד באיטליה באותה תקופה. ב-1731 שב לפריז, וב־1733 נשא לאישה את ז'אן בוסו, ששימשה כמודל בסטודיו שלו.

בושה השתמש בנושאים מהמיתולוגיה יוונית ומהמיתולוגיה רומית, וב-1734 זיכה אותו הציור "רינאלדו וארמידה" בחברות באקדמיה המלכותית לציור ולפיסול. ב-1737, עם פתיחתו מחדש של הסלון בפריז, זכו ציוריו של בושה לפרסומת רבה. הוא הצטיין ברישומים ובציורי עירום שנקנו על ידי אנשי האצולה על מנת לקשט את חדרי המיטות שלהם. ב-1742 צייר את "דיאנה מתרחצת" וב-1749 צייר ציורי סתיו וקיץ פסטורלי שבהם עצים, שדות, נחלים ושמים כחולים משמשים כרקע לדמויותיו המתוארות בצבעי פסטל בהירים. ציוריו התקבלו בביקורת נוקבת מצדו של הסופר והפילוסוף דני דידרו, שהיה גם מבקר אמנות נודע.

בושה עסק גם בדקורציה, בקישוט אולמות אופרה ותיאטרון, ובעיצוב דגמים של שטיחי קיר. ב-1755 מינה אותו המלך לואי החמישה עשר למנהל מפעל "גובלן" בפריז לייצור שטיחי קיר, שהיה בבעלות המדינה. בושה היה בן חסותה של מאדאם דה פומפדור, מאהבתו ויועצתו הראשית של המלך לואי החמישה עשר, שנודעה כפטרונית האמנות של תקופתה, ובמיוחד של סגנון הרוקוקו אשר בושה היה אחד ממייצגיו הבולטים. ב-1750- 1759 צייר בושה את דיוקנותיה של מאדאם דה פומפדור כשהיא לבושה בשמלות צבעוניות אופנתיות. היא העמידה לרשותו דירה בארמון הלובר, קיבלה ממנו שיעורים בחריטה, והתייעצה איתו בענייני הדקורציה של טירותיה ובנושאים הקשורים בעידוד האמנות. בושה קישט את ארמונות בית המלכות בוורסאי, בפונטנבלו ובשואזי, התעשר אך המשיך לצייר. ב-1765 התמנה לצייר החצר של המלך לואי החמישה עשר.

בושה נפטר ב-1770 בסטודיו שלו בפריז, בעת שעסק בציור. משנודע לדידרו על מותו של בושה אמר הפילוסוף: "דיברתי בו סרה יתר על המידה. אני חוזר בי."

מציוריו החשובים
---------------

* רינאלדו וארמידה (1734)
* דיאנה מתרחצת (1742)
* סתיו פסטוראלי (1749)
* מארי לואיז או'מרפי (1752)
* מאדאם דה פומפאדור (1750 - 1759)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנסואה בושה** בוויקישיתוף
* פרנסואה בושה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009624177205171
* AGSA: 11372
* BIBSYS: 14067481
* BNE: XX1126234
* BnF: cb12218907t (data)
* CiNii: DA01504702
* DSI: 2032
* GND: 118662244
* ICCU: RAVV025406
* ISNI: 0000 0001 2137 3066
* KulturNav: 410c2f7f-4f08-4226-80cc-104e9eda4d57
* LCCN: n50042112
* LNB: 000081721
* MusicBrainz: 7bb9f2bc-805d-4d41-8d42-7d4c454b6c15
* NDL: 00926564
* NGV: 856
* NKC: ola2002113760
* NLA: 35020625
* NLG: 198984
* NLK: KAC2018N0332
* NLP: a0000001811912
* NTA: 07034020X
* RERO: 02-A023065946
* RKD: 11324
* SELIBR: 178815
* SNAC: w6mp5q2s
* SUDOC: 030857600
* Trove: 794858
* ULAN: 500032143
* VcBA: 495/20668
* VIAF: 66517093
* WorldCat: lccn-n50042112

 |
הרב רחמים בן עמארההרב **רחמים בן עמארה** (סביב ה'תרע"ד, 1914 - א' בתשרי ה'תשס"ב, 18 בספטמבר 2001) היה רבה של מאזאגאן, דיין בקזבלנקה, ורבה של שכונת קרית מנחם ועיר גנים בירושלים.

קורותיו
-------

נולד במקנס שבמרוקו לאביו רבי ברוך ולאימו הרבנית רבקה לבית בירדוגו. בקטנותו למד אצל ר' שלמה טולידאנו תורה שבכתב, ואח"כ למד בישיבת רבי ידידיה ורבי חביב טולידאנו ורבי משה דרעי. לאחר מכן למד במשך ארבע שנים בישיבה לתלמידי חכמים מתקדמים בראשות רבי יצחק סבאג. ובישיבת הערב בראשות רבי שלום משאש. בשנת תשט"ז התמנה לרבה של מאזאגאן בעקבות פרישת קודמו רבי שלמה הכהן אזאגורי שעלה ארצה. לאחר עשרה חודשים, התמנה לדיין בקזבלנקה בבית דינו של רבי שלום משאש, לצד חביריו רבי משה מלכה, רבי יצחק חזן ורבי חיים שושנה. עסק בין היתר בהכנת ספרים לדפוס, והשתדל בהדפסת הספר 'מטה אהרן' של רבי אהרן חסין, וספר 'קרן לדוד' של רבי דוד הכהן סקלי.

בשנת ה'תשל"ה עלה לארץ ישראל. בהמשך התמנה לרב השכונות קרית מנחם ועיר גנים בירושלים, עד שנת תשמ"ט בהגיעו לגיל פרישה.

נפטר בירושלים בא' תשרי ה'תשס"ב. לאחר פטירתו הוציאו בני משפחתו ספר 'אהבת רחמים' לזכרו.

#### פעילותו הציונית

במרוקו, לקח חלק פעיל במפעל הציוני, וכך העיד על עצמו: "ומתוך חבת הארץ הייתי מסור לכל עניני הציונות בקק"ל, בק"ה, בעלייה וכו'". בשנת תשי"א, הודות לפעילותו הציוניות, שלחו לו אנשי קק"ל אתרוג מארץ ישראל, רבי רחמים העניק את האתרוג לרבי יוסף משאש.

חיבוריו
-------

* **לעת מצוא** - ב' חלקים, דרשות.
* **תשועת צדיקים** - שבחי צדיקים ודרשות על תלמידי חכמים.
* **מדריך לאורחות חיים במשפחה** - דרשות לשמחות במעגל החיים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו רב רבנן עמ' 276.
2. ↑  ראו וייקץ שלמה דרוש פב.
3. ↑  ראו הקדמת רבי שמואל בן עמרם לספר מטה אהרן.
4. ↑  ראו: הסכמת רבי יוסף משאש לספר קרן לדוד.
5. ↑  אהבת רחמים עמ' 6.
6. ↑  אהבת רחמים עמ' 19.
7. ↑  ראו אוצר המכתבים חלק ג, סימן א'תקפג.
**זיינב בנת מוחמד בן עבדאללה** (בערבית: **زينب بنت محمد بن عبد الله**; 599 – 629) הייתה בתו הבכורה של מוחמד, נביא האסלאם, ואשתו הראשונה, ח'דיג'ה.

משפחה
-----

זיינב הייתה הבת של מוחמד וח'דיג'ה.

האחים שלה היו אל-קאסם, עבדאללה ואיבראהים. האחיות שלה היו רוקיה, אום כּולת'ום ופאטמה.

בעלה היה אבו אל-עאס֗ בן א-רביע, איתו נולדו לה שני ילדים, עלי ואומאמה.

נישואים
-------

זיינב נישאה לבן הדודה שלה, אבו אל-עאס אבן א-רביע, בדצמבר 610. זמן קצר לאחר שמוחמד הכריז על נבואתו, זיינב אימצה את האסלאם, דבר שגרם לשבט קורייש לדרוש מבעלה להתגרש ממנה, תוך כדי שהם מבטיחים לתת לו איזה אישה שהוא רק יבחר. אבו אל-עאס אבן א-רביע סירב להתגרש ממנה, אך גם סירב לקבל על עצמו את האסלאם.

בקרב בדר, נלחם אבו אל-עאס נגד המוסלמים, ונפל בשבי. זיינב שלחה דמי כופר במטרה לשחררו, אך מוחמד סירב לקבל עבורו תשלום, ובמקום זה הוא שחרר את אבו אל-עאס, ובתמורה אבו אל-עאס הבטיח לשלוח את זיינב לאל-מדינה, שם היו המוסלמים באותו הזמן, ואכן הוא שלח אותה.

זיינב לא ראתה את בעלה עד ספטמבר או אוקטובר של שנת 627. לאחר זמן מה, אימץ אבו אל-עאס את האסלאם, וחידש את נישואיו עם זיינב, איתה הוא נשאר עד ליום מותה.

פטירה
-----

זיינב נפטרה באל-מדינה בשנת 629, בחודש מאי או יוני של אותה שנה. היסטוריונים מייחסים את פטירתי בגיל כה צעיר לסיבוכים בהפלה שהיא עברה מספר שנים קודם לכן, בשנת 624.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Revolvy LLC, "Umamah bint Zainab" on Revolvy.com, www.revolvy.com (באנגלית)(הקישור אינו פעיל)
2. ↑  AntiBot Cloud: скрипт для защиты сайтов на php от плохих ботов. afn.kz (באנגלית)
3. ↑  Zainab bint Muhammad - דמות ציבורית | פייסבוק, באתר www.facebook.com
4. ↑  sawda - Synonyms for sawda | Synonyms Of sawda, synonymsbot.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2009167190
* VIAF: 90053648
* WorldCat: lccn-no2009167190

 |
**אנרי ראבו** (בצרפתית: **Henri Rabaud**;‏ 10 בנובמבר 1873, פריז – 11 בספטמבר 1949, פריז) היה מלחין ומנצח צרפתי.

אנרי ראבו היה בנם של צ'לן וזמרת. הוא למד בקונסרבטואר של פריז, שם החליף את גבריאל פורה כמנהל בשנת 1920.

ראבו היה מלחין שמרני, ונודע באמירה "מודרניזם הוא האויב". הוא היה פעיל גם בניצוח וניהל את תזמורת האופרה של פריז במשך עשר שנים. כן היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של בוסטון
למשך שנתיים.

יצירותיו
--------

האופרה הקומית של ראבו, "Mâruf, savetier du Caire" ("מערוף, הרצען מקהיר"), היא שילוב של הוגנרי עם האקזוטי. הוא כתב עוד אופרות, ביניהן "L’Appel de la Mer", המבוססת על "הרוכבים אל הים" של סינג, וכן מוזיקה למחזות ולסרטים, כמו "שחקני השחמט". יצירותיו אלה נשכחו כליל.

יצירותיו התזמורתיות של ראבו כוללות "דיברטיסמנט על ישירים רוסיים ו"אגלוג", פואמה של ורגיליוס לתזמורת, וגם הנוקטורן מתוך הפואמה הסימפונית "תהלוכה" (שזוכה מדי פעם לתחיה ולהקלטה).

המוזיקה הקאמרית שלו כוללת את "סולו דה קונקור" לקלרינט ופסנתר - יצירת תחרות וירטואוזית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנרי ראבו** בוויקישיתוף

* אנרי ראבו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אנרי ראבו, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אנרי ראבו, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**קארל מוק** | **מנהלים מוזיקליים, התזמורת הסימפונית של בוסטון**
1918 - 1919 | **הבא**:**פייר מונטה** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007285110005171
* BIBSYS: 3065469
* BNE: XX1703433
* BnF: cb13898759b (data)
* CiNii: DA10741844
* GND: 129958816
* ICCU: CUBV121244
* ISNI: 0000 0001 1071 2595
* LCCN: n85290554
* LNB: 000268474
* Léonore: 311474
* MusicBrainz: 7e4c5b76-d2e7-48f4-a46e-65d62c35288a
* NDL: 00550561
* NKC: xx0079818
* NTA: 073256706
* RERO: 02-A003721833
* SELIBR: 223042
* SNAC: w6cv4n5g
* SUDOC: 035373342
* VcBA: 495/346482
* VIAF: 74946517
* WorldCat: lccn-n85290554

 |
**כַּפַ֫אאַה** (בערבית: **الكفاءة**) הוא מושג בשריעה, בתחום הנישואים באסלאם. המשמעות המילולית של המושג היא שוויון, שקילוּת, שָׁוּוּת, או שִׁויוֹנִיוּת. המושג דן בהתאמה או אי ההתאמה הפוטנציאליים בין גבר ואישה להיות זוג נשוי. תאימות זו תלויה במספר גורמים הכוללים דת, מעמד חברתי, מוסר, אדיקות, עושר, שושלת ועוד.

באסכולות ההלכה השונות
---------------------

פוסקי ההלכה האסלאמיים מחזיקים בדעות שונות בנוגע לכפאאה, אף כי הם כולם מסכימים שצריכה להיות התאמה דתית בין בני זוג. לפי ההלכה האסלאמית, אישה מוסלמית יכולה להתחתן רק עם גבר מוסלמי, בעוד גבר מוסלמי יכול להתחתן עם אישה מוסלמית, נוצרית או יהודייה.

### עמדת האסכולה החנפית

לפי פוסקי ההלכה מהאסכולה החנפית, הכפאאה מייצגת מידתיות מיוחדת בין גבר לאישה בנישואין. לפי אסכולה זו, על החתן למלא אחר הדרישה ל- "כפאאה". קרי, שיהיה מתאים לאישה. ההתאמה הדרושה היא בעיקר - אך לא רק - במצבו הכלכלי של החתן. נישואי אישה עם גבר עני, שאינו מסוגל לשלם את המוהר שלה ולזון אותה במהלך הנישואין, הם נישואין המועדים לכישלון. מאחר שעם הגירושין חוזרת החובה למזונות הגרושה להיות מוטלת על קרוביה הזכרים, לפי סדר מסוים, מאפשר הדין השרעי לנציג אותם קרובים לוודא, כי הנישואין הם עם האדם "הנכון".

### עמדת האסכולה המאלכית

לפי פוסקי ההלכה מהאסכולה המאלכית, הכפאאה היא המידתיות בדת הן לבעל והן לאשה, ולכן היא מאפשרת לאישה לממש את זכותה להחליט על נישואיה.

### עמדת האסכולה השאפעית

לפי פוסקי ההלכה מהאסכולה השאפעית, הכפאהה עוסקת בגורמים של שושלת, דתיות, מקצוע, והיות הגבר והאישה נקיים מפגמים המאפשרים ביטול חוזה הנישואין.

### עמדת האסכולה החנבלית

לפי פוסקי ההלכה מהאסכולה החנבלית, הכפאאה מייצגת את הדמיון ואת המידתיות על בסיס חמישה גורמים שהם: דת, שושלת, עצמאות, עבודה ועושר.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kafa'ah, www.parouse.com (ארכיון)
2. ↑  r/EasternSunRising - The One thing (South-)East Asian diaspora communities across the world have failed to do // Part 1, reddit (באנגלית)
3. ↑  justice
4. ↑  Examples • WriteBetter, WriteBetter (באנגלית)
5. ↑  wikimili
פירוש נוסף ערך זה עוסק בכלי הבישול. אם התכוונתם לתיאטרון הסאטירי, ראו הקומקום.
אוסף קומקומים
קומקום קלאסי
קומקום חשמלי
קומקום חשמלי סקאומורפי - מעוצב כמו קומקום קלאסי, המיועד לשפיתה על האש
**קומקום** הוא כלי קיבול המשמש לחימום והרתחת מים.

הקומקום הקלאסי הוא מכל מתכת שממלאים במים ושופתים על אש, קומקום שכזה מצויד לפעמים במשרוקית אדים, ש"שורקת" כשהמים מגיעים לנקודת הרתיחה. לפני המצאת הקומקום החשמלי היו קומקומי מתכת הדרך הנפוצה ביותר להרתיח מים לצרכים ביתיים. 

ה**קומקום החשמלי** עשוי מפלסטיק עמיד או ממתכת, ובתוכו גוף חימום המחובר לחשמל. המתג של הקומקום מכיל מגע דו-מתכתי, כך שברגע שהמים מגיעים לנקודת הרתיחה, הקיטור עובר דרך צינור הנמצא בידית האחיזה של הקומקום, מחמם את המגע הדו-מתכתי, וזה פותח את המתג ומפסיק את הזרם בגוף החימום. את הקומקום החשמלי המציא אמונה לאה פישמן בשנת 1955 

מקור המילה קומקום מלשון חז"ל, אותה לקחו מלטינית cucuma או מיוונית κούκκουμα (koúkkouma).

קומקומים בתרבויות שונות
-----------------------

בחצי האי ערב מצויים סוגים שונים של קומקומים המשמשים לתכליות שונות. משקה הקפה שמוגש באירועים או קפה שמוגש בבית מבושל ב'דאללה', הוא קומקום גדול ורחב בעל בסיס עגול וזרבובית מעוקלת. קפה שמבושל בדאללה מוגש בקומקום המכונה 'מסב' (מקור השם במלה הערבית סוב = מזיגה) והוא חרוטי בצורתו. מצידו יוצאת ידית גלילית. תה מבושל ב'בריק'. בריק הוא קומקום בעל בסיס עגול וזרבובית מעוקלת. ידית הבריק מאחור, בצד המנוגד לזרבובית. במצרים מקובל לבשל קפה ותה ב'רלייה' הוא קומקום בצורת כוס מתכת וידית יוצאת בצידו. בניצב לידית יש בדרך כלל מגרעת המסייעת במזיגה ממנו.

הקומקום המרוקני רחב בסיס ובעל זרבובית מעוקלת.

הקומקום האתיופי עשוי כדור חומר או פח וצוואר מזיגה ישר וצר יוצא ממנו.

* קומקום מסוג דאללהקומקום מסוג דאללה
* קומקום מסוג מסב, להגשת הקפהקומקום מסוג מסב, להגשת הקפה
* קומקום עם ציורים בסגנון סיניקומקום עם ציורים בסגנון סיני
* קומקום על פתיליהקומקום על פתיליה
* דגם תלת־ממדי של קומקום (לחצו להגדלה)דגם תלת־ממדי של קומקום (לחצו להגדלה)

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **קומקום** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **קומקום חשמלי** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קומקומים** |

* מאיר ברק, האם אסור להרתיח מים שסוננו במסנן מסחרי?, במדור "שאל את המומחה" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 13 אוקטובר 2009
* כיצד עובד הקומקום? מתוך איך דברים עובדים
**דם** (בערבית: **دام**, באנגלית: **DAM**) הוא הרכב היפ-הופ פלסטיני. חברי ההרכב הם האחים תאמר וסוהיל נפאר ומחמוד ג'ררי, המתגוררים בלוד. הם שרים בעיקר בערבית, אך גם בעברית ובאנגלית. המילים שלהם עוסקות בקשיים של חיים בעיר מעורבת, בזכויות נשים, בסכסוך הישראלי-פלסטיני, במאבק לחופש ובשוויון.

לשם ההרכב יש שלושה פירושים בשלוש שפות: בערבית זהו פועל של המילה "נצח" (دام), באנגלית השם מציין ראשי תיבות שפירושו הראפרים הערבים ("Da Arab MCs"), ובעברית משמעותו דם - נוזל הגוף.

היסטוריה
--------

הלהקה החלה להופיע בסוף שנות ה-90. תאמר ואחיו סוהיל מופיעים יחד משנת 1998. מוחמד ח'ררי, שהיה בקשר עם סוהיל, הצטרף אליהם, וכך ב-1999 הוקם ההרכב. בשנת 2001 שוחרר לאינטרנט השיר "מין ארהאבי?" ("מי הטרוריסט") אשר מאשים את ישראל בטרור כנגד הפלסטינים, מצדיק את פעולות הטרור הפלסטיניות באינתיפאדה הראשונה במדיניות הכיבוש הישראלית, ואף משווה את ישראל לנאצים.

כאשר נשאלו מדוע הם מזדהים כפלסטינים למרות שהם גרים בלוד, השיבו: "בשבילנו לוד הייתה עוד לפני ישראל, והייתה פלסטינית לגמרי. אם מחר צרפת תכבוש את ישראל, אתה תקרא לעצמך צרפתי? I don't think so...."

הלהיט שלהם "מי הטרוריסט?" הורד מהאינטרנט יותר ממיליון פעם, והאלבום שלהם זכה בדירוג של ארבעה כוכבים מטיים מגזין.

השיר "נע'ייר בוכרה" ("לשנות את המחר"), מתוך האלבום "אידה" משמש שיר הפתיחה של סדרת הטלוויזיה "עבודה ערבית". כמו כן הלחינו חברי ההרכב את מוזיקת הרקע של הסדרה. ב-2014 הלהקה התארחה בתוכנית האינטרנטית המוזיקלית Juice Rap News בפרק אשר עסק בסכסוך במזרח התיכון ושודר ב-RT, הפרק גרר אחריו ביקורת קשה מצד ארגונים יהודים, בפרק קראה הלהקה לצופים להחרים את ישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דם** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של דם באררכיון האינטרנט
* דם, ברשת החברתית פייסבוק

* דם, באתר סאונדקלאוד (באנגלית)

* דם, באתר AllMusic (באנגלית)

* דם, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* דם, באתר Discogs (באנגלית)

* דם, באתר Songkick (באנגלית)

* אילה בלופולסקי, עכבר העיר אונליין, תאמר נאפר: "יש לנו מה לתת, גם אם הכיבוש ייגמר", באתר הארץ, 17 במאי 2012
* בן שלו, הרכב ההיפ־הופ "DAM" רוצה להגיע לירח, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2012
* דפנה לוי, ראיון אישי עם תאמר נפאר מלהקת ״דם״ בפודקאסט ״על החיים ועל המוות״, 11 באוגוסט 2023

הערות שוליים
------------

1. ↑  DAM חם, באתר ynet, 20 בדצמבר 2006
2. ↑  "הציבור הישראלי מנותק", 28 בנובמבר 2007, MOOMA
3. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 9566 8433
* MusicBrainz: 45ddd10c-a6f3-4b2d-a583-12d149c54292

 |
**ז'ורז' דלרו** (בצרפתית: **Georges Delerue**; ‏ 12 במרץ 1925 - 20 במרץ 1992) היה מלחין קולנוע צרפתי. חיבר מוזיקה ללמעלה מ-300 סרטים מז'יל וג'ים ועד פלאטון. זכה בפרס אוסקר עבור "A Little Romance" ‏(1980) ובמועמדויות עבור "אן של אלף הימים" (1969), עליו היה מועמד גם לפרס גלובוס הזהב, "יום הדולפין" (1973), גם עליו היה מועמד לגלובוס הזהב, "ג'וליה" (1977) ו-"סיפורה של אגנס" (1985) וכן ארבעה פרסי סזאר (שלושה מהם רצופים, האחרון עבור המטרו האחרון, 1981) ושני פרסי באפט"א. בנוסף למוזיקה לקולנוע כתב גם את המוזיקה לתשעה בלטים, שתי אופרות וכן מוזיקה תזמורתית ומוזיקה לתוכניות רדיו וטלוויזיה. העיתון "לה פיגארו" כינה אותו "מוצארט של הקולנוע".

תולדות חייו
-----------

נולד ברוּבֶּה (Roubaix) שעל גבול בלגיה למשפחה מוזיקלית. בגיל 14 ניגן קלרינט בלהקה מקומית וזכה להשכלה קלאסית בקונסרבטוריון המקומי. לאחר מכן עבר לפסנתר ולאחר שלקה בעקמת עבר לקריירה של מלחין.

ב-1945 עבר לפריז והחל ללמוד בקונסרבטואר של פריז. על מנת להתפרנס עבד כנגן ג'אז בבארים. מ-1947 הלחין עבור הקומדי פראנסז ותיאטראות נוספים, המוזיקה שלו זכתה בפרסים והוא היה לחברם של פייר בולז, מוריס ז'אר ובוריס ויאן. בשנות החמישים עבר להלחנה לסרטים קצרים ולאופרה-קומיק כתב מוזיקה לבלט, למחזות של בוריס ויאן ולתוכניות טלוויזיה. ב-1955 חיבר קונצ'רטו לפסנתר ותזמורת ואופרה לפי שלגייה. ב-1959 חיבר את המוזיקה לסרט הראשון באורך מלא, Le bel âge. 

בהמשך עבד עם הבמאים האירופאים פרנסואה טריפו (ז'יל וג'ים, מי ירה בפסנתרן, לילה אמריקאי - בו הופיע בהופעת קמע, המטרו האחרון), ז'אן-לוק גודאר (הגוף והלב), אלן רנה, לואי מאל, ברנרדו ברטולוצ'י (הקונפורמיסט) ואחרים, במקביל לפיתוח קריירה בהוליווד.

נפטר בלוס אנג'לס מהתקף לב בגיל 67.

מבחר מהסרטים להם כתב מוזיקה
---------------------------

* אדם לכל עת
* ויוה מריה!
* נשיא על הכוונת (אנ')
* נשים אוהבות
* הקונפורמיסט
* אהבה במנוסה
* רודפי הבצע
* טירונות
* תאומים
* עוברת אורח בסן סוסי
* מגנוליות מפלדה
* חרב גדעון
* פלאטון
* נוכלת ושמה סו
* עשירות ומפורסמות
* סיפורה של אגנס"

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'ורז' דלרו** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של ז'ורז' דלרו

* ז'ורז' דלרו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* ז'ורז' דלרו, באתר AllMovie (באנגלית)

* ז'ורז' דלרו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

* ז'ורז' דלרו, באתר AllMusic (באנגלית)

* ז'ורז' דלרו, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* ז'ורז' דלרו, באתר Discogs (באנגלית)
* נקרולוג, הניו יורק טיימס
* ז'ורז' דלרו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ביוגרפיה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007421840605171
* BNE: XX1167412
* BnF: cb138931135 (data)
* CANTIC: a10584559
* CiNii: DA1110461X
* GND: 123381665
* ICCU: RAVV088698
* ISNI: 0000 0001 2096 1245
* LCCN: n82101108
* MusicBrainz: 3e46f4da-eee2-455f-bb72-9ca83887e9e4
* NKC: ola2002161454
* NLA: 49611473
* NTA: 071230947
* SNAC: w6dj5jz4
* SUDOC: 033067449
* Trove: 1492003
* VIAF: 51874937
* WorldCat: lccn-n82101108

 |