recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**חן ארצי סְרוֹר** (נולדה בסיוון ה'תשמ"ח, 23 במאי 1988) היא עיתונאית ישראלית ופובליציסטית, הכותבת בעיתון ידיעות אחרונות.

ביוגרפיה
--------

נולדה וגדלה בנתניה למשפחה דתית-לאומית. אביה יליד תוניסיה, ואמה ילידת ישראל. למדה באולפנה ושירתה בגלי צה"ל כמפיקה. לאחר שסיימה את שירותה ב-2009 החלה לעבוד בעיתון ידיעות אחרונות כעורכת. במקביל פרסמה טורי דעה באתר ynet. בשנת 2014 מונתה כרכזת כתבים בעיתון נוסף על היותה כתבת. 

כיום ארצי סרור היא בעלת טור שבועי ב'מוסף לשבת' של ידיעות אחרונות העוסק בחברה הישראלית. נושאי כתיבתה הנוספים הם דת ומדינה, יהדות כתרבות, וזכויות נשים. 

בנוסף כתבה במיזם 929 - תנ"ך ביחד ומגישה בכאן ב' את התוכנית: "929 - פרקים למחשבה", יחד עם העיתונאי לירון מרוז. 

ארצי סרור היא מנהלת התוכנית למנהיגות בתרבות יהודית בקרן מנדל ישראל. היא גם בוגרת התוכנית לשנת 2020.

לארצי סרור תואר ראשון בספרות ופילוסופיה יהודית ותעודת הוראה במחשבת ישראל מתוכנית המצטיינים אופקים באוניברסיטת תל אביב. לימדה בבתי ספר תיכוניים את מקצוע מחשבת ישראל.

בינואר 2021 דורגה ברשימת 50 המשפיעים בציונות הדתית של מקור ראשון.

חן ארצי סרור מתגוררת במזכרת בתיה, נשואה לאוהד ואם לארבעה.

ספרה
----

* **הדתיות החדשות**, הוצאת ידיעות ספרים. 2018

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חן ארצי סרור** בוויקישיתוף
* חן ארצי סרור, ברשת החברתית פייסבוק
* חן ארצי סרור, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* חן ארצי סרור, ברשת החברתית אינסטגרם
* חן ארצי סרור באתר 929 - תנך ביחד
* אורלי גולדקלנג, ‏"תיקון עולם צריך לשחרר גם גברים וגם נשים", בעיתון מקור ראשון, 4 בספטמבר 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוד אברהם, רכזת כתבים חדשה לידיעות אחרונות, באתר וואלה, 19 בינואר 2014
2. ↑  ״החירות לבחור״: שיח תרבות יהודית בין טנג׳יר 1916 לירושלים 2020, באתר קרן ג'ק, ג'וזף ומורטון מנדל
3. ↑  חן ארצי סרור ברשימת 50 המשפיעים, מקור ראשון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007402046605171
* LCCN: no2018172254
* VIAF: 109146461464527730592
* WorldCat: lccn-no2018172254

 |
**ידין גולדמן** (נולד ב-22 באוקטובר 1989) הוא מדבב ושחקן ישראלי.

ביוגרפיה
--------

בגיל 10, בשנת 1999 שיחק את קורוס במחזה "אוליבר טוויסט" בבימויו של מנחם גולן.

את תפקידו הראשון בטלוויזיה עשה בסדרה "ההפסקה הגדולה" ששודרה בערוץ חינוכית בשנים 2004–2005 שם שיחק את נדב, אחד מבין השחקנים הראשיים.

בשנים 2005–2006 שיחק בסדרה של yes, "זומזום" בתפקיד ראשי גם גילם את מורן. בנוסף גם שידר תשדירי "אדום ירוק" למען הבטיחות בדרכים.

בשנים 2005–2008 למד במגמת התיאטרון בתיכון לאומנויות "תלמה ילין", שם לקח חלק בשלוש הצגות והם "הבחורים בדלת ממול" בתפקיד ארנולד "רציחות קטנות" שאותו גם ביים וגם שיחק ו"קברט" בתפקיד קליף.

בשנת 2008 התגייס לתיאטרון צה"ל ושם יצר את המחזה "צעדים". 

בשנים 2009–2011 שיחק בתפקיד ראשי את תום, בסדרה של ערוץ דיסני "אחרי הצלצול".

בשנים 2011–2012 מיד לאחר שחרורו מצה"ל, נסע גולדמן ללימודי משחק בבית הספר למשחק בניו יורק, "Circle in the Square Theatre School".

קריירה לאחר הלימודים
--------------------

### בטלוויזיה

בשנים 2012–2014 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הנעורים של ניקלודיאון למנויי yes, "החממה" בבימויו של רועי פלורנטין במשך שתי עונות, שם גילם את אלפי רשף, אח של אלה לי רשף (גאיה שליטא כץ), אחד מילדי החממה, הוא בנשרים ואחותו בעורבים. גולדמן הופיע בתפקיד אורח בסדרה (גם בתור אלפי רשף) בשנים 2015–2016. 

בנובמבר 2014 החל גולדמן לשחק בסדרה "משפחה טובה" של הערוץ הראשון בבימויו של אלון זינגמן, את יהלי, כוכב סדרות ילדים, לצדם של יערה פלציג, ענת וקסמן, ליאור אשכנזי ועוד.

בספטמבר 2017 הועלתה בנטפליקס ל-190 מדינות ברחבי העולם, הסדרה "החממה" בה השתתף.

### בסרט

בשנת 2014 שיחק בסרט של הבמאי ארי פולמן, בתפקיד פיטר. 

### דיבוב

גולדמן דיבב גם בסדרה "הדגים" לערוץ דיסני בתפקיד אוסקר, ובסדרה "אודי והדובי" לערוץ הופ!.

ידין גולדמן מצד ימין למטה, לצד הצוות השחקנים של "זומזום"

קישורים חיצוניים
----------------

* ידין גולדמן, ברשת החברתית אינסטגרם
* ידין גולדמן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* ידין גולדמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* מאיה בניטה, ‏אפקט החממה, באתר ‏מאקו‏, 29 במאי 2013
* מרב יודילוביץ', "לעמוד על הבמה זו התמכרות", באתר ynet, 21 באפריל 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  ידין גולדמן, ממש מחר זה קורה - "החממה" עולה לענקית התוכן "נטפליקס" עבור 190 מדינות בעולם!, באתר פייסבוק, ‏7 ספטמבר 2017
החרמון
"**העיניים של המדינה**" הוא ביטוי שנכנס לאוצר הביטויים הישראלי. מקורו בדבריו של בני מסס – לוחם מגדוד 51 של חטיבת גולני במלחמת יום הכיפורים, בריאיון לצוות טלוויזיה מהערוץ הראשון בתום הקרב על החרמון בחודש אוקטובר 1973.

טביעת הביטוי
------------

טוראי בני מסס נולד בטבריה וחי בה כל חייו. לאחר הניסיון הישראלי הראשון לכיבוש החרמון במלחמת יום הכיפורים, השתתף מסס גם בניסיון השני לכבוש את ההר, מבצע קינוח. מסס נשא את המא"ג – כלי הנשק הכבד ביותר במחלקה – ולחם באומץ לב בלתי רגיל. באחד מרגעי הקרב הקשים הוא נטל את המא"ג והסתער ללא היסוס, תוך קריאות עידוד לחבריו.

הכתב הצבאי של הטלוויזיה הישראלית, מיכה לימור, שהכין כתבה על הקרב ההיסטורי, פגש על ההר את קומץ החיילים ששרדו מן הקרב. הוא בחר לראיין את הלוחם המאובק והמפויח בני מסס, אשר סיפר בלשון פשוטה ונטולת פאתוס על האירועים כפי שחווה אותם. בתשובה לשאלה מדוע הסתער קדימה, השיב כי "אמרו לנו שהחרמון הוא העיניים של המדינה". על פי עדויות שונות, בתדריך שנתן המח"ט אמיר דרורי לפני העלייה, הוא הסביר לחיילים את חשיבות הקרב הצפוי ואת חשיבותו של הרכס המשמש נקודת תצפית חשובה, והשתמש לראשונה בביטוי זה. וכך הוא ביטא זאת: "**עיני כל המדינה נשואות לכאן**".

הראיון, ששודר בערב שבת בערוץ הטלוויזיה היחידי שראו אז תושבי ישראל, הותיר רושם עז. הביטוי השתרש והפך לסמלו של החרמון, ההר הגבוה ביותר במדינה, ממנו אפשר לצפות אל עומק שטחי האויב. ה"עיניים של המדינה" נותר חרוט גם כמייצג את אופייה המיוחד של מלחמת יום הכיפורים על הצלחותיה ועל כישלונותיה, כמו גם הטוראי הפשוט והאמיץ אשר השתמש בו.

בני מסס נפטר ב-30 בנובמבר 2006 מדום לב בעיר הולדתו טבריה, בגיל 54.

התייחסות לביטוי
---------------

באמצעי התקשורת שימש הביטוי לתיאורם של אמצעי תצפית נוספים:

* לווייני הריגול של ישראל.
* יחידת הבקרה האזורית של חיל האוויר בהר מירון

הביטוי שימש ליצירת המיצב "העיניים של המדינה" (1974) מאת מיכל נאמן.

נפוצו גם פרפרזות של הביטוי:

* האוזניים של המדינה: כינוי ליחידת ההאזנה 8200

* כינוי רווח לתפקיד התצפיתניות

לקריאה נוספת
------------

* רפי מן, **לא יעלה על הדעת – ציטוטים, ביטויים, כינויים ומטבעות לשון**, הד ארצי הוצאה לאור, 1998, הערך "(ה)עיניים של המדינה", עמ' 228

קישורים חיצוניים
----------------

* סרטונים הריאיון המדובר עם בני מסס
* עמית נבון עם אמיר דרורי, "גולני היה חייב לכבוש את החרמון", באתר nrg‏, 2 באוקטובר 2003
* שרון רופא-אופיר ורועי מנדל, נעצמו "העיניים של המדינה", באתר ynet, 30 בנובמבר 2006
* אלי אשכנזי, מת בני מסס, הלוחם שטבע את הביטוי "העיניים של המדינה", באתר הארץ, 30 בנובמבר 2006
* אריה דיין, עוד קורבן של המלחמה ההיא, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2006

הערות שוליים
------------

1. ↑  דניאל דדון, הסיפור שטרם סופר: 13 שנה למותו של לוחם גולני האגדי בני מסס ז"ל, באתר Mynet העמק, ‏28 נובמבר 2019
2. ↑  שרון רופא-אופיר ורועי מנדל, נעצמו "העיניים של המדינה", **ynet - ידיעות אחרונות**, 30 נובמבר 2006
3. ↑  אריה אגוזי, בייקונור, קזחסטאן, העיניים של המדינה, באתר ynet, 28 בדצמבר 2003
4. ↑  פליקס פריש, יחידת הבקרה האווירית: העיניים של המדינה, באתר ynet, 3 באפריל 2003
5. ↑  מתן חצרוני, הצצה ל"אוזניים של המדינה": האנטנות של יחידת המודיעין 8200, "חדשות 2", 20 באפריל 2014
**אלינאייר** היתהחברת תעופה יוונית שבסיסה הראשי נמצא בסלוניקי. החברה הוקמה ב-19 בפברואר 2013 וביצעה את טיסתה הראשונה כשנה מאוחר יותר בפברואר 2014. שם החברה מורכב מצירוף המילה היוונית -"Έλλην" (באנגלית: Ellin) שמשמעותה-יווני והמילה האנגלית "Air".
החברה הייתה חלק מקבוצת מאוזנידיס שהמסחר בה הופסק בשנת 2021.

צי המטוסים
----------

צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018 כלל:

| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Y | סה"כ |
| איירבוס A319-100 | 2 | — | 144 | 144 |  |
| איירבוס A320-200 | 6 | — | 180 | 180 |  |
| בואינג 737-300 | 2 | — | 148 | 148 |  |
| סה"כ | 10 | — |  |

פעילות החברה בישראל
-------------------

החברה הפעילה טיסות עונתיות לנמל התעופה בן-גוריון מקוס, הרקליון וסלוניקי. הטיסות הופעלו על ידי מטוסי האיירבוס של החברה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלינאייר** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אלינאייר

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרטי צי המטוסים של אלינאייר, באתר airfleets.net (באנגלית)
ספר בני שמואל, שאלוניקי שע"ג
הרב **שמואל חיון** (סביב ה'ש"כ, 1560 - ט"ז טבת ה'שס"ח, 5 בינואר 1608) היה פוסק הלכה, ראש ישיבה, אב בית הדין ורבה של סלוניקי, מחבר הספר 'בני שמואל' על חושן משפט.

קורותיו
-------

נולד בסלוניקי סביב שנת ה'ש"כ לאביו הרב יצחק חיון, ולאימו שהייתה ביתו של הרשד"ם. אביו נפטר בקיצור ימים, ולכן גדל אצל סבו. למד אצל רבי יצחק אדרבי, רבי אברהם די בוטון ורבי אהרן ששון, יחד עם חבירו הרב שבתי יונה. התחתן עם אחותו של הרב יצחק די נוביס. לרבי שמואל לא היה ילדים. בהמשך התמנה לראש הישיבה, ואב בית הדין של סלוניקי. מתלמידיו נמנים הרב חיים אמיגו והרב אברהם מוטאל, ורבי שמואל משה בן ברוך. נשא ונתן עם חכמי דורו ביניהם עם הרב מאיר מלמד בעל המשפט צדק, הרב חיים שבתי, מהרש"ך, מהר"י לבית לוי, ועוד.

רבי שמואל חיבר מספר תחינות, וחלק מיהודי שלוניקי נהגו לשלבם בסליחות.

נפטר בשבת בט"ז טבת ה'שס"ח, ונקבר בסלוניקי.

חיבוריו
-------

### ספר בני שמואל

לאחר פטירתו בשנת ה'שע"ג הדפיס קרובו הרב שמעיה די מדינה יחד עם ר’ יהודה די מדינה את הספר 'בני שמואל' שמכיל פירוש על הטור והבית יוסף, על חלק מחושן משפט, בצירוף המסקנות העולות מהסוגיה. וכן פירוש על הטור והבית יוסף על הלכות יום טוב והלכות תערובות. בספרו רבי שמואל לא נמנע מלהשיג על דברי הבית יוסף. בתכנון היה לכתוב פירוש על כל ארבעה הטורים, אלא שלא שרבי שמואל לא הספיק להשלים את המלאכה. הספר זכה לפרסום אצל הפוסקים בדורות הבאים, ומזכירים אותו: כנסת הגדולה, פרי חדש, ט"ז, פרי מגדים, ברכי יוסף, פתחי תשובה, שואל ומשיב, משנה למלך, גנת ורדים, שבות יעקב, ועוד.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אין להקדים לידתו יותר מדי, הואיל והיה תלמידו של רבי אהרן ששון שנולד בין השנים ה'ש"י - ה'שט"ו. ואין לאחר יותר מידי, משום שתלמידו רבי אברהם מוטאל, נולד סביב שנת ה'שכ"ח.
2. ↑  ספר משפט צדק חלק ב דף יט עמוד ב, לרבי מאיר מלמד.
3. ↑  הקדמה לשו"ת דברי ריבות עמ' 1 מהד' זיכרון אהרן.
4. ↑  ראו שו"ת לחם רב סימן קעג.
5. ↑  הקדמה לשו"ת תורת אמת עמ' 5 מהד' זיכרון אהרן.
6. ↑  בני שמואל סימן מה, דף מה עמוד ב.
7. ↑  ראו 'תולדות רבותינו שבשאלוניקי ויוון' עמ' 938 מאת שמעון ואנונו.
8. ↑  ראו: משפט צדק חלק ב סוף סימן ל.
9. ↑  ראו בני שמואל סימן נה, שם הגדולים לרב חיד"א בערכו.
10. ↑  שו"ת מהרש"ך חלק ג סימן תז, ועוד.
11. ↑  שו"ת מהר"י לבית לוי סימן ג.
12. ↑  ראו: בניהו, אסופות חלק יא עמ' צ-צד.
13. ↑  ראו: בניהו, אסופות חלק ג עמ' קכא-ב.
14. ↑  הקדמת הרב ישעיה די מדינה לספר 'בני שמואל'.
15. ↑  למקורות מדויקים, ולמקורות נוספים ראו במאמרו של הרב זושא דינקלס בקובץ אספת חכמים חלק ח עמוד יד.
מצבה על קבריהם של רבינוביץ'-קמפנר, בעלה, בתו ובנם רוברט, פארקפרידהוף ליכטרפלדה, ברלין.
**לידיה רבינוביץ'-קמפנר** (22 באוגוסט 1871 – 3 באוגוסט 1935) הייתה בקטריולוגית ורופאה ילידת האימפריה הרוסית, ידועה במחקריה בנושא שחפת ובריאות הציבור. היא הייתה האישה השנייה ששקיבלה תואר פרופסור בפרוסיה.

ביוגרפיה
--------

לידיה רבינוביץ נולדה בקובנה שבאימפריה הרוסית (בתחומי ליטא של ימינו). היא התחנכה בגימנסיה לבנות של עירה, למדה באופן פרטי לטינית ויוונית ובהמשך למדה מדעי הטבע באוניברסיטאות ציריך וברן, שם סיימה את הדוקטורט. לאחר סיום הלימודים נסעה לברלין, שם המליץ לה פרופסור רוברט קוך להמשיך בלימודי הבקטריולוגיה שלה במכון רוברט קוך. היא הפכה לאישה השנייה בפרוסיה המועסקת כפרופסור, והראשונה בברלין.

בשנת 1895 נסעה לפילדלפיה, שם מונתה למרצה ובהמשך לפרופסור במכללה לרפואת נשים בפנסילבניה, שם הקימה מכון בקטריולוגי, אם כי עדיין המשיכה בלימודיה מדי קיץ אצל פרופסור קוך בברלין.

בשנת 1896 העבירה לפני הקונגרס הבינלאומי לנשים בברלין הרצאה על חקר הרפואה על ידי נשים במדינות שונות. בקונגרס המדענים שהתקיים בוורוצלב בשנת 1904 היא ניהלה את נושא ההיגיינה והבקטריולוגיה.

בשנת 1898 התחתנה עם ד"ר וולטר קמפנר (1869–1920) מברלין, ושבה להתגורר בעיר. בנם, וולטר קמפנר (ג'וניור) (1903–1997) הפך גם הוא לרופא. הוא היה ידוע בתזונת האורז שלו. בנם הנוסף היה המשפטן רוברט קמפנר, אחד מהתובעים במשפטי נירנברג (1899–1993). בת, נדיה קמפנר, נפטרה משחפת בשנת 1932.

רבינוביץ-קמפנר נפטרה בשנת 1935 בברלין, בגיל 63, מסיבות שלא פורסמו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לידיה רבינוביץ'-קמפנר** בוויקישיתוף
* ארכיון **אוסף לידיה קמפנר-רבינוביץ**, בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mary R. S. Creese; Thomas M. Creese (2004). *Ladies in the Laboratory 2*. Scarecrow Press. pp. 129–138. ISBN 978-0-8108-4979-2.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007507936105171
* BIBSYS: 90586032
* Botanist: Rabin.
* GND: 11768418X
* ISNI: 0000 0000 1067 9070
* RERO: 02-A023961280
* SNAC: w6br9xgc
* VIAF: 77099692
* WorldCat: viaf-77099692

 |
**פרד ליבו** (Fred Lebow) ארד, טרנסילבניה 3 ביוני 1932 – ניו יורק 9 באוקטובר 1994) היה יזם, מארגן מרתון ניו יורק.

ביוגרפיה
--------

נולד למשפחה חרדית בעיר ארד בטרנסילבניה בשם פישל לייבוביץ'. בשנות הארבעים היגר עם משפחתו לארצות הברית, והתגורר בקליבלנד. הוא היה מעורב בתחומי עיסוק שונים, בין השאר היה מנהל מועדון לילה בעיר, וניהל אורח חיים פרוע. בסוף שנות השישים שינה את אורח חייו והתחיל לנהל אורח חיים בריא, ואף החל בריצה כתחביב. ליבו הצטרף בשנת 1970 ל"מועדון רצי הרחובות של ניו יורק", מועדון שמנה אז כמאתיים ושבעים חברים. שנתיים אחר כך מונה ליבו לנשיא המועדון, שכיום מונה יותר מרבע מיליון חברים. בתפקיד זה הוא שימש במשך 20 שנה. הוא יזם וארגן את הריצת המרתון בניו יורק וכך הפך את ריצת המרתון, מענף אולימפי זניח למדי, לענף ספורט עממי חובק עולם. בריצה הראשונה בניו יורק השתתפו 127 רצים ורק 55 מהם, סיימו את המסלול. ליבו עצמו סיים את המסלול בזמן של 4:12:09. במשך השנים התווספו המוני רצים למרתון ניו יורק, עד שהמספר עומד כיום על 35,000 איש, כאשר רבים מהמבקשים להצטרף למירוץ, נדחים מחמת חוסר מקום.

עם הפופולריות הרבה של מרתון ניו יורק, ביקשו ערים רבות בעולם את עזרת ליבו בארגון מרוץ בעירם. הוא עזר ותמך בארגון עשרות מרוצים ברחבי העולם, ואף השלים 69 מרתונים ב -32 מדינות שונות. בין השאר עזר בארגון מרתון תל אביב.

ב-1 בנובמבר 1992, בזמן חגיגת יום ההולדת ה-60 שלו, לאחר שאובחן כחולה בסרטן המוח, השלים ליבו את המרתון האחרון בחייו בניו יורק בזמן של 5:32:35. במכביה של שנת 1993 רץ ליבו את המרוץ האחרון של חייו, למקצה של חצי מרתון.

ליבו נפטר ממחלת הסרטן ב-9 באוקטובר 1994. באזכרה שנערכה לו בסנטרל פארק על קו הסיום של מרתון ניו יורק, הגיעו 3,000 אבלים – המספר הגדול ביותר שהגיע לאזכרה במקום מאז האזכרה שנערכה שם לג'ון לנון.

לכבודו של ליבו, הוצב בסנטרל פארק פסל בדמותו, שנוצר על ידי הפסל ג'זוס אינסיו דומינגז. הפסל מראה את ליבו מביט בשעונו בזמן הזנקת רצים. הפסל הועבר ממקומו הראשון למקום קו הסיום של מרתון ניו יורק.

לזכרו של פרד ליבו הוקמה קרן צדקה על ידי ספורטאים. קרן זו גייסה עד כה 42 מיליון דולר. הקרן תומכת בספורטאים ועוסקת גם במחקר מחלת הסרטן.

לקריאה נוספת
------------

* יוסי מלמן, אוטוביוגרפיה של ריצה, ידיעות ספרים, 2012 עמ' 133–141

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרד ליבו** בוויקישיתוף
* פרד ליבו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
**ליזה ניקולאיצ'וק** (נולדה בשנת 1959) היא מנכ"לית מסל"ן - מרכז סיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית ואלימות מאז שנת 2002. זוכת אות יקירת באר שבע (2022).

ביוגרפיה
--------

ניקולאיצ'וק נולדה באוקראינה כבת יחידה למשפחה ניצולת שואה. בגיל 16 החלה בלימודים אקדמיים, ובשנות ה-20 לחייה כבר הייתה בעלת תואר שני בפסיכולוגיה מאוניברסיטת סנקט פטרבורג. ב-1994 עלתה לישראל עם בעלה ושתי בנותיהם לבאר שבע, שם נולד להם בן נוסף. בתחילה עבדה בעבודות שונות לרבות טיפול בקשישים, ובקרב הקהילה של עולי ברית המועצות לשעבר עברה השמועה על פסיכולוגית בעלת תואר שני מאוניברסיטה ידועה הדוברת רוסית. היא קיבלה לטיפולה נערה בת 12, עולה חדשה, שבן זוגה של אמהּ התעלל בה מינית. היא פנתה למסל"ן, ובעקבות המקרה הזה החלה לעבוד שם, ובתוך פרק זמן קצר הוועד המנהל החליט למנות אותה למנכ"לית העמותה.

כמנכ"לית העמותה היא אחראית על הטיפול בכ-13,000 פניות בשנה מנשים שעברו התעללות מינית, אבל לא רק נשים. בין הפונים גם גברים מעטים. בעמותה שתי מחלקות: מחלקת חינוך מניעה והסברה ומחלקת סיוע. הסיוע לנפגעות כולל גם את ההליך המשפטי. במחלקת הסיוע היא מפעילה מערך מתנדבות שעוברות קורס מיוחד שיזמה ניקולאיצ'וק במסל"ן, דבר שמאפשר זמינוּת לפונות ופונים 24 שעות ביממה, 7 ימים בשבוע. בשנת 2010 קיבלה מסל"ן את אות הנשיא למתנדב.

ניקולאיצ'וק התראיינה מפעם לפעם בתקשורת כשמקרה מזעזע זה או אחר עלה לכותרות, או כאשר המרכז נכנס למצוקה תקציבית ואישים בכירים ניסו להיחלץ לעזרה, כמו פרופ' אורית קמיר או ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות שקיימה ביוני 2014 ישיבה וביקור במסל"ן, או ערב הוקרה שארגנה עיריית באר שבע למרכז ב-18 בפברואר 2018.

פרסים
-----

בשנת 2022 קיבלה ניקולאיצ'וק את אות יקירת באר שבע.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אודות העמותה, באתר מסל"ן - מרכז הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית ואלימות, נגב
2. 1 2  עדי בטאן (מאירי), 17/6/2015, הפסיכולוגית שעבדה הרבה יותר קשה בגלל עלייה באלימות במבצע צוק איתן, באתר Xnet (לאשה),
3. 1 2  יניב סול, לא תמיד כדאי להתראיין על פגיעות מיניות, באתר שבע/24 כל מה שקורה בדרום, 5 פברואר, 2018
4. ↑  יהלי אוזן, נשים למען נשים, באתר באר שבע נט, 8 אפריל, 2023
5. ↑  עודד בר מאיר, מסל"ן תקבל את פרס אות הנשיא למתנדב, באתר mynet
באר שבע והנגב, 9 אוגוסט, 2010
6. ↑  יהלי אוזן, ליזה ניקולאצ'וק מארגון מסל"ן בראיון על המקרה המזעזע של המרצה האקדמי שתקף את בתו מינית, באתר יישובניק נט, 19 אפריל, 2021
7. ↑  ראיון עם ליזה ניקולאיצ'יק, מנכ"לית מסל"ן, באתר רדיו דרום, 19 אפריל, 2021
8. ↑  עודד בר מאיר, קיצוצים וירידה בתרומות: מרכז הסיוע לנפגעות תקיפה מינית בנגב בסכנת סגירה, באתר Mynet
באר שבע והנגב, 6 ספטמבר, 2020.
9. ↑  פרופ' אורית קמיר, להציל את מסל"ן (מרכז סיוע לנפגעות תקיפה מינית בנגב), באתר אורית קמיר, 4 יוני, 2010
10. ↑  סיור וישיבה במסל"ן - מרכז סיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית ואלימות, נגב - לבחינת הטיפול בעולים חדשים, באתר כנסת פתוחה, 19 יוני, 2014
11. ↑  דובר העירייה, העיר באר שבע מצדיעה ל-7 יקירות ויקירי העיר באר שבע, באתר בא7שבע, אתר העירייה, 31 אוקטובר, 2022
**מכתש פרדפורט** (באנגלית: **Vredefort crater**), הקרוי גם **כיפת פרדפורט** (באפריקנס: **Vredefort-koepel**), הוא מכתש הפגיעה הקדום הגדול ביותר שנתגלה על פני כדור הארץ. המכתש נמצא בפרובינציית המדינה החופשית, לשעבר מדינת אורנג' החופשית, בדרום אפריקה, סמוך לגבולה עם הפרובינציה הצפון-מערבית, כ-120 ק"מ דרומית-מערבית ליוהנסבורג. הוא נקרא על שם העיר פרדפורט השוכנת בערך במרכזו. בשנת 2005 הוכר המכתש כאתר מורשת עולמית בשל הגאולוגיה המעניינת שלו. השטח שהוכרז הוא בצורת קשת ששטחה 301.11 קמ"ר באזור נהר הוואל.

אסטרואידים שפגעו בעבר בכדור הארץ הם אלה שיצרו את מכתשי הפגיעה הענקיים וגרמו לשינויים פיזיים ואקלימיים קיצוניים בקנה מידה עולמי. ההערכה היא כי הם גם הביאו לשינויים אבולוציוניים מרחיקי לכת. מסיבה זו נודעת למכתש משמעות ראייתית ראשונה במעלה לחקר ההיסטוריה הגאולוגית של כדור הארץ ולהתפתחות החיים על פניו.

האסטרואיד שפגע באזור פרדפורט היה אחד הגדולים שפגעו אי פעם בכדור הארץ, ומעריכים שרוחבו עמד על כ-12 ק"מ, וכי הוא פגע באדמה במהירות של 20 ק"מ/שנייה. ייתכן אולי שהפגיעה נגרמה מגרם שמיימי קטן יותר, דוגמת ראשו של כוכב שביט, אך מהירות הפגיעה שלו בכדור הארץ הייתה גבוהה יותר. כך או כך, ההערכה היא שבאירוע השתחררה האנרגיה הרבה ביותר בתולדות כדור הארץ. מעריכים שתצורת המכתש התגבשה בתוך ארבע שעות, וסלע בנפח של כ-70 קמ"ק התאדה בעת האירוע.

קוטר המכתש כיום כ-70 ק"מ וגילו מוערך בכ-2,023 מיליוני שנים (תור הפלאופרוטרוזואיקון). מכיוון שחלף זמן כה רב מאז האירוע, הוא נשחק ועקבותיו אינם נראים בבירור. קוטר הפגיעה המקורי של מכתש פרדפורט עמד על 380 ק"מ והוא נחשב למכתש הפגיעה הגדול מסוגו שנתגלה עד כה. ידועים כמאתיים מכתשי פגיעה בעולם, אך רק שניים נוספים הם בסדר גודל דומה למכתש פרדפורט. האחד, אגן סדברי בקנדה שגילו כ-1,800 מיליוני שנים, והשני, מכתש צ'יקשולוב במקסיקו שגילו כ-65 מיליון שנה, והוא נוצר מפגיעת האסטרואיד שכנראה הכחיד את הדינוזאורים.

בתחילה סברו החוקרים שמבנה הכיפה במרכזו של מכתש פרדפורט הוא תוצר של התפרצות געשית. אולם בשנות התשעים נחשפו עדויות שהמקום הוא אתר פגיעה של אסטרואיד עצום, ובנהר הוואל הסמוך נתגלו שברים דמויי חרוט האופייניים לפגיעה כזו.

למכתש צורה מרובת טבעות והוא אחד הבודדים מסוג זה על פני כדור הארץ. צורה זו אופיינית למקומות אחרים במערכת השמש, כגון מכתש ולהאלה על ירחו של צדק קליסטו. סחיפה וטקטוניקת הלוחות שחקו והרסו כמעט את כל המכתשים מרובי הטבעות על כדור הארץ, והם השתמרו באופן טוב יותר על פניהם של גרמי שמיים אחרים במערכת השמש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מכתש פרדפורט** בוויקישיתוף
* מכתש פרדפורט, בבסיס הנתונים על פגיעות בכדור הארץ
* פגיעה עמוקה - כיפת פרדפורט

תצלום לוויין של המכתש

| Flag of South AfricaFlag of South Africa סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בדרום אפריקה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אתרי מאובני ההומינינים בסטרקפונטיין, סווארטקראנס, קרומדראי ומקאפנסחאט • הנוף התרבותי במפונגובווה • הנוף התרבותי והבוטני בריכטרספלט • רובן איילנד • האזורים המוגנים של ממלכת הצמחייה של אזור הכף • פארק אזור הביצות איסימנגליסו • מכתש פרדפורט • דראקנסברג • הנוף התרבותי של קומאני • הרי ברברטון מקונג'ווה |

 |
**קֶנְט בק** (באנגלית: **Kent Beck**) (נולד ב-31 במרץ 11961), מהנדס תוכנה אמריקאי, היוצר של מתודולוגיית הפיתוח הזריזה Extreme Programming, ואחד מהיוזמים ומהמחברים של המנשר לפיתוח תוכנה זריז שפורסם בשנת 2001. 

בק כתב וכותב בנושאי תבניות עיצוב ותכנות מונחה-עצמים. בימי השיא של Smalltalk, היה בק אחד החברים הבולטים בקהילת המפתחים בה. בעבודתו המשותפת עם וורד קנינגהם, תרם בק רבות לביסוס תחום הפיתוח הזריז בהנדסת התוכנה, והוא נחשב לאחד החלוצים בו. יחד עם אריך גמא, פיתח בק את JUnit, שיטה וכלי לבדיקות יחידה ב-Java. הכלי הורחב בהמשך לשפות תכנות רבות נוספות ומהווה, נכון לשנת 2007, נדבך יסודי בעבודת התכנות של מתכנתים רבים בעולם.

בק היה בין הראשונים שעשו שימוש שיטתי במתודולוגיה זריזה לפיתוח תוכנה. המתודולוגיה שגיבש, Extreme Programming, היא תוצאה ישירה של ניסיונו בתחום זה. שמה של המתודולוגיה ניתן לה בשל העבודה שהשיטות המשמשות אותה הן מחמירות מאוד, ובעת פרסומה נחשבו כקיצוניות יחסית לשיטות הקיימות בתעשייה. המתודולוגיה, כפי שרומז שמה, מפרטת שורה של טכניקות בתחום התכנות ופחות בתחומים אחרים של הנדסת תוכנה. מערכות המפותחות לפיה הן גמישות מאוד לשינויים, וניתן להרחיבן בקלות ובאופן בטוח. 

לבק תואר שני במדעי המחשב מאוניברסיטת אורגון שבארצות הברית.

פרסומים עיקריים
---------------

* ‎Contributing to Eclipse: Principles, Patterns, and Plugins (2003)‎
* ‎Test-Driven Development: By Example (2002)‎
* ‎Planning Extreme Programming (2000)‎
* ‎Extreme Programming Explained: Embrace Change (2000)‎
* ‎Kent Beck's Guide to Better Smalltalk : A Sorted Collection (1998)‎
* ‎Smalltalk Best Practice Patterns (1996)‎

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קנט בק** בוויקישיתוף
* קנט בק, ברשת החברתית פייסבוק
* קנט בק, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* קנט בק, באתר dblp
* קנט בק, באתר Semantic Scholar
* הדף של בק במכון "Three Rivers Institute"
* נמרוד צוק, "ישראלים טובים בפיתוח המוצר, פחות במיצוי שלו", באתר כלכליסט, 8 במרץ 2017

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007434203005171
* ACM DL: 81100558273
* BIBSYS: 90970715
* BnF: cb134866570 (data)
* CiNii: DA10720990
* dblp: 04/2390
* GND: 1081570865
* ISNI: 0000 0000 5512 4028
* LCCN: n96072482
* NDL: 00828619
* NKC: xx0001984
* NLK: KAC200411041
* NLP: a0000001227613
* NTA: 260275581
* SUDOC: 035663200
* S2AuthorId: 2945507
* VIAF: 39529441
* WorldCat: lccn-n96072482

 |
**ביגנוניים** (שם מדעי: *Bignoniaceae*) היא משפחת צמחים מסדרת הצינוראים, ובה כ-750 מינים בכ-120 סוגים הנפוצים באזורים הטרופיים והסובטרופיים. צמחי המשפחה ידועים בפרחיהם הגדולים והצבעוניים, ורבים מהם בויתו וטופחו למטרות נוי.

מאפיינים
--------

מוצא מרבית מיני המשפחה באזורים הטרופיים של אמריקה הדרומית, אולם מינים רבים מצויים גם בסין, הודו, אוסטרליה, אפריקה הדרומית ואמריקה הצפונית. רוב הצמחים הם שיחים, עצים או מטפסים. עליהם בדרך כלל מורכבים, מנוצים או מנוצים-פעמיים. הפרחים גדולים, בעלי עטיף כפול. הכותרת דמוית משפך או חצוצרה, כמעין צינור מוארך שבקצהו אוגן הנפתח לצדדים. לעיתים הכותרת שִׂפתנית. הפרי הוא הלקט הנפתח לאורכו, והזרעים בחלק מהמינים בעלי כנפיים קרומיות. רבים מהמינים מפרישים צוף ומושכים אליהם ציפורים המסייעות בהאבקתם.

שמה של משפחת הביגנוניים נגזר משם הסוג ביגנוניה (Bignonia), שנקרא על שם הסופר והספרן הצרפתי ז'ן-פול ביניון (Jean-Paul Bignon). בעבר כלל סוג זה מינים רבים, אולם מחקרים פילוגנטיים הביאו לפיצול הסוג, לחלוקה מחדש של המינים במשפחה לסוגים שונים, ולאיחוד מינים אחרים. הדבר גורם לכך שרבים מהצמחים הפופולריים במשפחה מוכרים ביותר משם אחד. בנוסף לכך, קיימים בתרבות זני מכלוא אשר לא תמיד ידוע מהם המינים שמהם פותחו. בקרב גננים ושתלנים יש המוסיפים לכנות רבים מהמינים במשפחה בשם הכולל "ביגנוניה". באנגלית מכונים חלק מהצמחים בשם "Trumpet Vine" ("מטפס חצוצרה") על שום צורת פרחיהם.

מינים נפוצים בישראל
-------------------

בישראל נפוצים בגינון מינים רבים ממשפחת הביגנוניים, ביניהם:

* סיגלון חד-עלים - *Jacaranda mimosifolia*
* דק-פרי - *Tecoma*, נפוץ במיוחד המין דק-פרי זקוף (*Tecoma stans*)
* מתחלית פעמונית ("עץ הטוליפ") - *Spathodea campanulata*
* קטלפה - *Catalpa*
* איפאה - *Tabebuia*
* קיגליה מנוצה ("עץ הנקניקים") - *Kigelia africana* או *Kigelia pinnata* (הראשון נפוץ יותר בעולם והשני נפוץ יותר בישראל).
* טקומית הכף - *Tecoma capensis*
* אוּרָנית לוֹהבת - *Pyrostegia venusta*
* עקולית - *Campsis*
* פנדוריאה - *Pandorea*

גלריה
-----

* דק-פרי זקוףדק-פרי זקוף
* עקולית משרישה(Campsis radicans)עקולית משרישה  
(*Campsis radicans*)
* מתחלית פעמוניתמתחלית פעמונית
* קטלפה הדורהקטלפה הדורה
* אוּרָנית לוהבתאוּרָנית לוהבת
* צופית יונקת צוף מפרחי פודרניאהצופית יונקת צוף מפרחי פודרניאה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ביגנוניים** בוויקישיתוף
* ביגנוניים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ביגנוניים, באתר ITIS (באנגלית)

* ביגנוניים, באתר NCBI (באנגלית)

* ביגנוניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)

* ביגנוניים, באתר Tropicos (באנגלית)

* ביגנוניים, באתר GBIF (באנגלית)

* ביגנוניים, באתר IPNI (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007529927405171
* NKC: ph116494

 |
**רשיד גזאל** (בערבית: **رشيد غزال**, בצרפתית: **Rachid Ghezzal**; נולד ב-9 במאי 1992) הוא כדורגלן אלג'יראי המשחק בעמדת הקיצוני בבשיקטאש ובנבחרת אלג'יריה.

קריירת מועדונים
---------------

רשיד גזאל במחלקת הנוער של ליון, ביולי 2010, עת היה בן 18, חתם על חוזה לחמש שנים במועדון. לאחר שנתיים בקבוצת המילואים של המועדון, מאמן הקבוצה הבוגרת, רמי גארדה, זימן את גזאל לקבוצה הבוגרת. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ערך ב-4 באוקטובר במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית בניצחון 3–4 על קבוצת ליגת העל הישראלית, עירוני קריית שמונה.

בעונת 2013/14 גזאל ספג פציעה בגבו שהשביתה אותו לחצי שנה. הוא שב מהפציעה, אך לא זכה לדקות משחק עד לתום העונה. את עונת 2015/16 סיים גזאל עם 8 שערים ו-8 בישולים ב-29 משחקים ליגה.

ב-7 באוגוסט 2017 גזאל חתם במונקו על חוזה לארבע שנים. ב-5 באוגוסט 2018 חתם גזאל בלסטר סיטי לארבע שנים. ב-2 בספטמבר 2019 הושאל גזאל לפיורנטינה לעונה אחת. ב-5 באוקטובר 2020 הושאל גזאל לבשיקטש. ב-12 באוגוסט 2021 חתם גזאל בבשיקטש באופן קבוע לשלוש שנים

נבחרת אלג'יריה
--------------

לגזאל, יליד צרפת ובן למשפחה ממוצא אלג'יראי, הייתה את הבחירה לשחק בנבחרת צרפת, אך העדיף לשחק בנבחרת אלג'יריה. בשנת 2013 הוא זומן לנבחרת צרפת עד גיל 20 בטורניר טולון ורשם מספר הופעות. את שערו הראשון בנבחרת הבוגרת של אלג'יריה הבקיע במרץ 2016 מול נבחרת אתיופיה.

חיים אישיים
-----------

רשיד הוא האח הצעיר של הכדורגלן עבד אל-קאדר גזאל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רשיד גזאל** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* הפרופיל של גזאל באתר הרשמי של ליון

הערות שוליים
------------

1. ↑  Rachid Ghezzal Signs For Beşiktaş On Loan, www.lcfc.com (באנגלית)
2. ↑  Rachid Ghezzal, Beşiktaş’ta, bjk.com.tr
3. ↑  Yuvana Hoş Geldin Rachid Ghezzal, ‏ bjk.com.tr

| **נבחרת אלג'יריה – גביע אפריקה לאומות 2017** |
| --- |
| 1 רחמני • 
2 מאנדי • 
3 גולאם • 
4 קדאמורו • 
5 בלקארוי • 
6 מסבאח • 
7 מחרז • 
8 בן-נאצר • 
9 בונג'אח • 
10 האני • 
11 אבראהימי • 
12 בנסבאיני •
13 סלימאני • 
14 בן טאלב •
15 סודאני •
16 אסלאח •
17 קדיורה •
18 גזאל •
19 עביד •
20 בניחיה •
21 מפתח •
22 בלקיטר •
23 מבולחי •
מאמן: לינקנס | אלג'יריהאלג'יריה |
**עמק הפלאות** (באנגלית: **The valley of amazement**) הוא רומן היסטורי מאת אמי טאן שיצא לאור בשנת 2013. כמו רבות מיצירותיה, גם יצירה זו עוסקת ביחסי אם ובת, והעלילה מתרחשת בחלקה בסין של תחילת המאה ה-20. קטע מתוך הרומן פורסם בנפרד בשם "חוקים עבור בתולות" (באנגלית Rules for Virgins). הספר תורגם לעברית על ידי אמיר צוקרמן ויצא לאור בהוצאת כנרת זמורה ביתן ב־2015.

השראה
-----

תצלום משנות ה-20 מתוך ספר על שאנגחאי בו נראו קורטיזנות סיניות צעירות בלבוש ובכיסויי ראש מיוחדים שהיו מוכרים לטאן מתמונה ישנה של סבתה, אמה של אמה, חשפו בפניה סוד משפחתי מפתיע והובילו אותה לפצוח בפרויקט מחקר וכתיבה בן שבע שנים על חיי הקורטיזנות בשאנגחאי בשנות ה-20 – מעמד משל עצמן בתעשיית המין הסינית, שאליו ככל הנראה השתייכה גם סבתה. הקורטיזנות, המכונות גם "פרחים", אמנם נקנו בעודן ילדות צעירות והוכשרו לתפקיד מגיל צעיר אך הן חיו ועבדו בבתים מסודרים והיו יחסית חופשיות: הן קמו מתי שרצו, אכלו מה שרצו, תפרו ועיצבו לעצמן את הבגדים, הן חוזרו ופונקו בתכשיטים וכסף. סבתה של טאן הפכה לפילגשו של איש עשיר, סבה של טאן והתאבדה בבליעת אופיום לעיני בתה דייזי בת התשע, אמה של הסופרת.

תקציר עלילה
-----------

החלק הראשון של הספר, הוא סיפור ילדותה והתבגרותה של ויולט. כילדה היא גדלה לתוך עולם הקורטיזנות מאחר שאמה היא המאדאם האמריקאית של בית קורטיזנות ממעלה ראשונה בשאנגחאי. למרות נסיונותיה של אימה להסתיר זאת מפניה, ויולט מגלה שהיא בת תערובת ושאביה הוא סיני, גילוי שהיא מקבלת כפגיעה ועלבון. ויולט חסרת ביטחון לגבי רגשותיה של אמה כלפיה.

עם נפילת שושלת צ'ינג בשנת 1912, האם והבת מופרדות וויולט נמכרת למאדאם אחרת והופכת בעצמה לקורטיזנה מבוקשת. חברות נרקמת בין ויולט לבין קורטיזנה אחרת ובין השתיים נוצרת מערכת יחסים שנמשכת לאורך כל חייהן הקשים. ויולט יולדת בת ומאבדת את המשמורת עליה כיוון שנישואיה לא מוכרים.

החלק השני של הסיפור מסופר על ידי האם, שחזרה לארצות הברית וככל שידוע לה, הבת שלה מתה. היא נזכרת בילדותה בארצות הברית בבית הוריה, הקשוחים והאטומים-רגשית, בבריחה מהבית עם צייר סיני מתחיל, ובמאבקה להתקבל בקרב משפחתו כאם לשני ילדיהם.

ויולט בסופו של דבר מתאחדת עם אמה, וגם עם בתה פלורה.

לקריאה נוספת
------------

* לבעלי ידיים חזקות בלבד: "עמק הפלאות" מאת אמי טאן, ביקורת מהאתר "אנשי הספר"
* Bookpage Interviews Amy Tan
* ריאיון עם אמי טאן על הספר  באתר הגרדיאן

הערות שוליים
------------

1. ↑  הסופרת אמי טאן גילתה במקרה שסבתה הייתה זונה ויצאה למסע בעקבותיה, הארץ, 23.08.2015
**טורטית** הוא חטיף שוקולד ישראלי המיוצר על ידי חברת הממתקים עלית במפעל חטיבת הממתקים הממוקם בנוף הגליל, ישראל. החטיף עשוי ופל המצופה בשוקולד ובתוכו קרם שקדים בטעם רום. הטורטית נמכרת באריזה ירוקה במשקל של 40 גרם. החטיף כשר פרווה.

היסטוריה
--------

המוצר הושק על ידי עלית בשנת 1975. באותה עת שווק שוקולד חלב ממולא בקרם בטעם רום תחת שם המותג "ג'מייקה". באותו קרם נעשה שימוש גם בופל המצופה, שמו של החטיף נקרא טורטית משום שהוא מזכיר במבנהו עוגת שכבות מסוג טורט. במהלך השנים שיווקה עלית מהדורות מיוחדות של החטיף כגון טוררררטית, חטיף ארוך בשליש מן האריזה הרגילה, טורטית עם שוקולד לבן, שוקולד פרה בטעם טורטית, משקה חלב בטעם טורטית, רולדה טורטית, מיני רולדה אישית עם קרם טורטית, גלידה בטעם טורטית, מילקי בטעם טורטית, ובראוניז טורטית.

ב-2017, בעת שביתת רעב שהנהיג מרואן ברגותי בין האסירים הביטחוניים בבתי הסוהר בישראל, פורסם כי אנשי שב"ס הטמינו עוגיות, מלח וחטיף טורטית, כדי לפתתו לשבור את שביתת הרעב. לאחר מכן פורסם סרטון שבו ברגותי שובר את צומו.

רכיבים
------

המוצר הוא טבעוני, ומכיל ופל מצופה (30%), סוכר, שומנים ושמנים מהצומח, קמח חיטה (מכיל גלוטן), קמח סויה, שקדים, אגוזי קשיו, עיסת קקאו, אבקת קקאו, מתחלבים (לציטין סויה/לפתית), חומרי טעם וריח, מלח, מתפיחים (E-500ii, E-503ii), אנזים (פרוטאינזה).

### רכיבים אלרגנים

מכיל סויה, גלוטן (ממקור חיטה), אגוזים (שקדים, אגוזי קשיו). עשוי להכיל עקבות מזעריים של שומשום, בוטנים, ביצים וחלב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טורטית** בוויקישיתוף
* המוצר באתר של עלית
* ערך תזונתי של טורטית, באתר מילון האוכל של ישראל
* עד כמה אתם מכירים את החטיף ששבר את ברגותי?, באתר nrg‏, 7 במאי 2017
* אוכל ורק אוכל, עשרה דברים שלא ידעתם על החטיף "טורטית", באתר של "רשת 13", 15 בדצמבר 2016 (במקור, מאתר "nana10")

הערות שוליים
------------

1. ↑  אפרת נומברג יונגר , ‏"הקמפיין של טורטית בעיצומו", באתר ‏מאקו‏, 8 במאי 2017
2. ↑  משה נוסבאום, ‏טורטית בתא: כך הפילו את ברגותי, באתר ‏מאקו‏, 8 במאי 2017
**הייזל בלבו**, באנגלית: **Hazel Belvo,** היא ציירת אמריקאית, מחנכת ותומכת באמנות.

חיים ויצירה
-----------

בלבו נולדה ב-1934 וגדלה בחווה בסנטרוויל, אוהיו. היא למדה במכון לאמנות דייטון. היא לימדה אמנות באקדמיית סנט פול. היא בילתה את הקיצים שלה בגרנד פורטאז', מינסוטה והייתה אמנית במושבה לאמנות גרנד מארה, ולימדה שם במשך שנים רבות. היא הייתה מייסדת שותפה של איגוד הנשים באמנות של מינסוטה (WARM). היא הפכה ליו"ר למחלקה לאמנויות יפות במכללת מיניאפוליס לאמנות ועיצוב ב-1989. היא פרשה כפרופסור אמריטוס ממכללה זו לאחר שלימדה שם במשך 34 שנים. 

האמנות של בלבו עוסקת ברוחניות, במיתוסים ובנשיות, כאשר חקר הטבע הוא נושא בולט. תערוכתה Spirit Tree בגלריה בוקלי הציגה ציורים של עץ ארז הקטן. הסדרה שלה ״רביעיית העירוי״ התבססה על חוויותיה בהמתנה לקבלת עירוי דם והתמונות קיבלו "משמעות מטאפיזית תחת המציאות הפסיכולוגית והפיזית ונראו קשורות בקשר שלא יינתק." 

בלבו הייתה אחת מ-12 אמנים שנכללו בספרה של ג'ואנה אינגלוט משנת 2007 WARM: A Feminist Art Collective in Minnesota. 

העבודות של בלבו נכללות באוספים פרטיים וציבוריים כולל מכון מיניאפוליס לאמנות, מרכז ווקר לאמנות, מוזיאון וייסמן לאמנות, מוזיאון טוויד לאמנות, מוזיאון בצלאל, אוסף דוויט וואלאס וג'נרל מילס.

### חיים אישיים

בלבו הייתה נשואה והיו לה שני בנים  היא פגשה את אמן ג'ורג' מוריסון במכון לאמנות דייטון באוהיו. הם התחתנו ב-1960 ונולד להם בן, בריאנד מסבה, ב-1961.  הם גרו בכנסייה משופצת בסנט פול ובאמצע שנות ה-70 רכשו קרקע לידד אגם סופיריור באזור גראנד פורטאז'. הם קראו לו "סלע אדום" והוא שימש כבית וסטודיו לאמנים.

בלבו התגרשה ממוריסון ב-1991 והשניים נשארו חברים. מוריסון מת בשנת 2000. 

בלבו חיה במיניאפוליס ובגרנד מארה, מינסוטה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Makholm, Kristin; Kinney, Marla J. (2006). Vermillion Editions Limited: A History and Catalogue, 1977-1992. Minneapolis, Minnesota: Minneapolis Institute of Arts. pp. 102, 287
2. 1 2  Inglot, Joanna (2007). Westlund, Laura (ed.). WARM: A Feminist Art Collective in Minnesota (1st ed.). Minneapolis: Weisman Art Museum. p. 86
3. 1 2  Mary Abbe, Star Tribune, Art spotlight: Hazel Belvo at Bockley Gallery, Star Tribune
4. ↑  Estella Lauter, **Women as Mythmakers: Poetry and Visual Art by Twentieth-Century Women**, Indiana University Press, 1984-07-22, ISBN 978-0-253-11502-7. (באנגלית)
5. ↑  Gardner-Huggett, Joanna (Spring 2008). "Reviewed Work: WARM: A Feminist Art Collective in Minnesota by Joanna Inglot". Woman's Art Journal. 29 (1): 65
6. ↑  Bill Anthes, **Native Moderns: American Indian Painting, 1940-1960**, Duke University Press, 2006-11-03, ISBN 978-0-8223-3866-6. (באנגלית)
7. ↑  Montiel, Anya (Summer 2005). "The Art of George Morrison and Allan Houser: The Development and Impact of Native Modernism". *American Indian Quarterly*. University of Nebraska Press. **29** (3/4): 481
8. ↑  Mason Riddle, VISUAL ARTS | An appreciation of George Morrison, a brilliant local artist who hung out with Jackson Pollock, who taught at Cornell and RISD, and who happened to be Native, Twin Cities Daily Planet, ‏2010-01-31 (באנגלית אמריקאית)
**קורט ויגלט** (בגרמנית: **Kurt Weigelt**; ‏5 ביוני 1884 בברלין – 5 באוגוסט 1968 בהמבורג) היה מנהל עסקים גרמני של לופטהנזה ודויטשה בנק, ופושע מלחמה נאצי שנידון לשנתיים מאסר על היותו חבר-פטרון של SS.

מאז מלחמת העולם הראשונה, ויגלט היה בהנהלת דויטשה בנק והפך לסגן דירקטור ב-1922. הוא היה מעורב גם בתעופה מסחרית, והיה גורם מרכזי בהקמת דויטשה לופט הנזה על ידי מיזוג של כמה חברות תעופה גרמניות קיימות.

מ-1934 ויגלט היה חבר-פטרון SS (מונח: Förderndes Mitglied der SS) ותמך כלכלית ב-SS. הוא עמד בראש ה-*der Reichsgruppe Deutscher Kolonialwirtschaftlicher Unternehmungen* (קבוצת הרייך של מפעלים כלכליים קולוניאליים גרמניים) הנאצית מאז הקמתה ב-1936. משנת 1937 היה חבר במפלגה הנאצית.

ויגלט היה רשמית ראש המחלקה הכלכלית של המשרד למדיניות קולוניאלית של המפלגה הנאצית. באופן לא רשמי, ווייגלט נחשב ל"שר הסודי של המושבות". הוא הכין את התזכיר "Wirtschaftspolitische Denkschrift des Kolonialpolitischen Amtes der NSDAP" (תזכיר מדיניות כלכלית של המשרד הפוליטי הקולוניאלי של ה-NSDAP) עם תוכניות לבזיזת אפריקה. המלומד ורנר אוסטורף מתאר את תוכניותיו הקולוניאליות של ויגלט כעבודה בכפייה ויישוב במחנות.

לאחר תום מלחמת העולם השנייה, הוא הוכנס לרשימה של 42 אנשים מהתעשייה שהיו מבוקשים כפושעי מלחמה. הוא נעצר ונידון לשנתיים מאסר וקנס של 50,000 רייכסמארק.

בשל תפקידו בממשל הנאצי ופשעי מלחמה, דויטשה בנק לא יכלו להעסיקו ישירות לאחר המלחמה, אולם הוא קיבל תפקיד מפתח בהקמתה מחדש של לופטהנזה, הפיכתו ליו"ר, שעמה היה לבנק קשר עסקי הדוק. ויגלט היה יו"ר מועצת הפיקוח של לופטהנזה מאז הקמתה מחדש ב-1953 (כ-Luftag, שמו שונה ל-Lufthansa ב-1954) ועד 1960, וכיהן כנשיא כבוד של לופטהנזה עד מותו ב-1968.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6  Linne, Karsten (2008). *Deutschland jenseits des Äquators?: Die NS-Kolonialplanungen für Afrika*. Christoph Links Verlag GmbH. pp. 32–33.
2. ↑  Schlautmann, Christoph (4 במאי 2016). "World War II: A Turbulent Legacy". *Handelsblatt Today*. נבדק ב-24 בדצמבר 2020. `{{cite news}}`:  (עזרה)
3. ↑  Hofmann, Sarah Judith. "Why Lufthansa reduces its Nazi past to a sidenote". Deutsche Welle. ארכיון מ-26 במאי 2021. נבדק ב-2020-12-25. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  From »Unsere Opfer zählen nicht« - Die Dritte Welt im Zweiten Weltkrieg
5. ↑  Ustoff, Werner (1998). "'Survival of the Fittest': German Protestant Missions, Nazism and Neocolonialism, 1933-1945". *Journal of Religion in Africa*.
6. ↑  Nützenadel, Alexander (2020). *Deutsche Bank: The Global Hausbank, 1870 – 2020*. Bloomsbury. pp. 338–352.
7. ↑  "AS TIME FLIES BY The History of Lufthansa - The chronicle of events". *lufthansagroup.com*. נבדק ב-10 במאי 2022. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 117571075
* ISNI: 0000 0000 2139 2411
* SUDOC: 158541030
* VIAF: 47543380
* WorldCat: viaf-47543380

 |
**סוכי מערבי** (שם מדעי: *Chlamydera guttata*) הוא מין של סוכי אנדמי לאוסטרליה מהסוג *Chlamydera*. תחום התפוצה של הסוכי המערבי מקוטע, והוא נפוץ במרכז אוסטרליה ובאזור פילבארה שבמערב אוסטרליה.

מיון
----

במין שני תת-מינים:

* *Chlamydera guttata guttata*, נמצא ברוב תחום תפוצת המין
* *Chlamydera guttata cateri*, נמצא בכף הצפון-מערבי של אוסטרליה.

הסוכי המערבי הובא לאירופה לראשונה בשנת 1861. משמעות שם המין, *guttata*, היא "מנוקד" בלטינית, והוא מתייחס לגופו המנוקד של הסוכי.

מאפיינים
--------

בטנו של הסוכי חומה-צהבהבה, וזנבו חום.

אורכו של הסוכי כ-24 עד 28 ס"מ. רוב גופו של הסוכי (מלבד בטנו וזנבו) מנוקד בשחור ובחום, ועל עורפו של הזכר יש ציצת נוצות ורודה. הזכר והנקבה זהים בגודלם ובמידותיהם מלבד בזנב, שארוך יותר אצל הנקבה.

הסוכי המערבי ניזון מפירות, בעיקר מהצמחים הבאים: פיקוס הסלע, אלגום, *Trichosanthes cucumerina* (המכונה "דלעת הנחש") ודבקון. הסוכי המערבי ניזון גם מצוף, פרחים, עכבישים וחרקים כגון נמלים, עשים, חיפושיות וחגבים. הסוכיים שותים לעיתים קרובות, וכמעט אף פעם לא ניתן למוצאם רחוק ממקור מים.

רבייה
-----

כמו רוב מיני הסוכיים, הסוכי המערבי הוא פוליגמי: הזכר מזדווג עם כמה וכמה נקבות, בעוד הנקבות בלבד אחראיות לקינון ולגידול הגוזלים, ללא סיוע הזכר. הסוכי המערבי, כמו אצל כל מיני הסוכיים, הזכר בונה מבנה ייחודי, הקרוי "סוכה" (ומכאן שמו), על מנת להרשים את הנקבה. זכר הסוכי המערבי בונה מזרדים מבנה הדומה לשדרה עם קירות משני צדדיה; גובהה כ-20 עד 25 ס"מ, ורוחבה כ-25 עד 35 ס"מ. השטח שמסביב לסוכה מקושט בעצמים לבנים וירוקים, כמו פירות בכלל ופירות יער בפרט, קליפות עצים, חלוקי נחל ועצמות. הסוכי משתמש גם בחומרים מעשה ידי אדם, כמו זכוכית, תרמילי אקדח, פקקי בקבוקים ועצמים שונים מברזל ומפלסטיק. סוכות יכולות להמשיך לפעול כמה וכמה שנים, ואם סוכה חדשה נבנית, הסוכה הקודמת ממוחזרת. הזכר מושך את הנקבות על ידי קריאות, וכשהיא מגיעה הוא "מסתתר" ומציץ לפעמים ממקום מחבואו - כנראה כדי לסקרן אותה. לאחר שלב זה, הוא מניף את זנבו, קופץ וטופח בכנפיו, וממשיך לקרוא בקול. בזמן הריקוד הוא פורש כמה וכמה פעמים את ציצת הנוצות שלו מול עיניה של הנקבה.

הנקבה בונה לבדה קן פשוט בצורת כוס על ענפים גבוהים יחסית הקרקע של עץ, בדרך כלל על סבך של דבקונים. הנקבה מטילה שתי ביצים מבריקות בצבע ירוק-צהבהב ומכוסות בקווים שחורים בכל תטולה, ודוגרת עליהן במשך פרק זמן לא ידוע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סוכי מערבי** בוויקישיתוף
* סוכי מערבי, באתר ITIS (באנגלית)
* סוכי מערבי, באתר NCBI (באנגלית)
* סוכי מערבי, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  סוכי מערבי באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. 1 2 3  על פי הסרט "סוכיים: אומנות הפיתוי" מאת דייוויד אטנבורו.
**תהילה מטמון** (11 בפברואר 1905 – 3 במרץ 1974) הייתה עורכת דין וכלכלנית, עסקנית ציבור ופעילה למען זכויות נשים ישראלית, ייסדה את הליגה לזכויות הנשים בישראל ועמדה בראשה, יסדה וערכה את הביטאון "האשה במדינה".

קורות חיים
----------

מטמון נולדה בשם תהילה אנדלהיים ברודקי שליד לבוב, מזרח גליציה, בתם של שרה חנה לבית בארט וחיים צבי אנדלהיים.

אחרי גמר הלימודים התיכוניים עבדה כפקידה בלבוב. בנוסף הייתה פעילה בתנועה הציונית, ב"התאחדות צעירי ציון", בקרן היסוד ובהסתדרות הפקידים.

במרץ 1933 עלתה לארץ ישראל. בשנת 1934 נישאה לרופא ד"ר אברהם מטמון (בנם של יהודה לייב מטמון-כהן ופניה מטמון-כהן). הזוג התגורר בתל אביב.

מטמון סיימה את לימודיה במשפטים ובכלכלה והוסמכה לעורכת דין. עסקה בעיקר במתן סעד משפטי לנשים במשפטי אישות.

יסדה את "הליגה לזכויות הנשים בישראל" ועמדה בראשה. הייתה פעילה גם בהיקף בינלאומי בסוגיות של זכויות הנשים, כחברת ההנהלה של הברית הבינלאומית לנשים (אנ') וצירה בקונגרסים הבינלאומיים של ברית זו בשנים 1952, 1954, 1957, 1959.

הייתה חברה בוועד התאחדות עולי פולין. בתקופת מלחמת העולם השנייה הייתה חברת ההנהלה של הוועד למען החייל היהודי.

הייתה פעילה בשרות ההגנה.

בהמשך הייתה חברת בית הדין העליון של הסתדרות עורכי-הדין בישראל וחברה באיגוד נשים אקדמיות.

יסדה וערכה את הביטאון "האשה במדינה" שיצא לאור בתל אביב על ידי האגוד לשווי זכויות נשים בישראל.

פרסמה מאמרים רבים בעיקר בענייני התחיקה בנוגע לזכויות האישה, המעמד האישי בישראל ויחסים בינלאומיים במערבת ארגוני הנשים בעולם.

בשנת 1960 ערכה ביחד עם בעלה מסע הרצאות בארצות הברית.

מטמון נפטרה בשנת 1974. נטמנה בבית העלמין הדרום (בת ים).

ראו גם
------

* פמיניזם בישראל
* מעמד האישה בישראל

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "עו"ד תהלה מטמון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יא (1961), עמ' 3722
* אתר למנויים בלבד שרון גבע, המכתב הזה נכתב לבן גוריון. הקורונה הוכיחה שהוא עדיין רלוונטי, באתר הארץ, 12 במאי 2020
* אתר למנויים בלבד שרון גבע, העיתון שהתריע כבר ב-1949: "גברים ושוב גברים – כאילו אין נשים בישראל", באתר הארץ, 24 במרץ 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  הוועד הארצי למען החייל היהודי, באתר הספרייה הלאומית
2. ↑  האישה במדינה - ביטאון לבעיות האישה במדינה, תש"ט, באתר הספרייה הלאומית
3. ↑  תהילה מטמון באתר חברה קדישא ת"א–יפו
**רעב לאב** (באנגלית: **Father Hunger**) היא תופעה בה ילדים מבטאים צורך גדול בקשר עם אבותיהם, לרוב בעקבות ניתוק קשר של האבות מילדיהם, או כאשר הם ממעטים להיות ביחסים אינטימיים עם ילדיהם. תופעה זו באה לידי ביטוי יותר בין אבות לבין בנים.

התפתחות המושג
-------------

המונח מתייחס לצורך הגדול של בנים ובנות להתחבר לאבותיהם. היסטורית, במקרים רבים ילדים חונכו על ידי נשים, בעיקר באמצעות המטפלת במעון היום, הגננת בגן הילדים, ובמשפחה לרוב על ידי האם כמטפלת העיקרית. כתוצאה מכך, במקרים אלו, הקשר הרגשי והגופני בין בנים לאימהות מבוסס מגיל צעיר. המצב אינו בהכרח כך עם אבות. ולמרות זאת, ילדים משתוקקים מטבעם וזקוקים לקשר רגשי עם אבותיהם. 

תאוריות פסיכודינמיות רואות ברעב זה מרכיב חשוב בהתפתחות הילד, שיש לתת לו תוקף. בדרך כלל ניתן לצפות התפתחות של רעב לאב כבר בילדותו המוקדמת. אין רעב לאב, כאשר האב מגיב בקביעות מתוך כוונה, קשר פיזי והצהרה מזינה. הרעב מסופק רק כאשר הבן חווה את חזרתו של האב. מחקרים מצביעים על כך, שחשיבות האב בחיי ילדיו גדולה ואינה פחותה מזו של האם. תפקיד האב בחיי ילדיו חובק רבדים רבים: גידולם, דאגה לכלכלתם ולחינוכם. האב הוא סמל לגבריוּת ומודל חיקוי להתנהגות ולהזדהות; הוא בעל תפקיד חשוב ביצירת תפקידי המין אצל ילדיו; הוא נציג הסמכות והסופר-אגו; דמותו נתפסת כחזקה ומגנה, ומסוגלת לטפל בקשיים ובמשברים. כמו כן, לעיתים קרובות האב הוא חבר.

תסמינים
-------

בקרב רבים מהבנים, מתפתח הרעב לאב, לסבל רגשי, בעיקר במצבים בהם נוכחות האב נשללת מהילד בניגוד לרצונו. אז הרצון לקשר גורם למצוקה של ממש. עם זאת אבות עשויים להיות לא מודעים לצורך של בניהם או שהם עלולים להיות מאוימים על ידי כך. במקרים מסוימים כאשר קיימת פגיעה ברורה, של ההתעללות או ההזנחה, נוצרות אסטרטגיות הישרדות אצל הילד, מה שגורם לעיתים קרובות לזעם מופנם המתורגם להתנהגות אלימה או להתנהגויות נמנעת. במקרים שבהם מתעלמים מן הרעב, או לא מכירים בצורך ואף מזלזלים או בזים לו, הכאב עלול להיות מופנה כלפי עצמו. לעיתים ילדים יאמרו: "משהו חייב להיות לא בסדר איתי" או "יש לי חסרון גדול וקיצוני שאבא לא יכול להתגבר עליו". השלכה נוספת על נפשו של הילד קשורה לחסר הקיים בדמות גברית והזדהות ולמודל אבהי מיטיב. חסך זה עלול להתפתח לצורך בפיצוי באמצעות התנהגויות כגון הצלחה בעסקים, מיניות מופרזת, שייכות לכנופיות ועוד.[דרוש מקור]

קישורים חיצוניים
----------------

* האב הנעדר- נטישת אב את ילדיו / דר' שרה ברסלרמן 14.02.2010 (הקישור אינו פעיל, 13 באוקטובר 2021)
* האם יש סיכוי לאבהות מודרנית, גבריאל בוקובזה, מוסף הארץ 04.07.2013

הערות שוליים
------------

1. ↑  Father hunger syndrome, psychology.stackexchange.com
2. ↑  Restoration Project | Hungry Man: Father Hunger, restorationproject.net (באנגלית) (ארכיון)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"רעב לאב"**.
**אנג'לינה טופיק** (בסרבית: **Angelina Topić**; נולדה ב-26 ביולי 2005) היא אתלטית סרבית, זוכת מדליית ארד באליפות אירופה (מינכן 2022) בקפיצה לגובה. ב-2023 זכתה במדליית זהב באליפות אירופה עד גיל 20 שהתקיימה בירושלים.

ביוגרפיה
--------

טופיק היא בתם של ביליג'אנה ודראגוטין טופיק, שניהם אתלטים שהתחרו בקפיצות למרחק.

ב-2021 סיימה שישית בקפיצה לגובה באליפות העולם עד גיל 20 שהתקיימה בקניה. ב-2022 זכתה במדליית זהב באליפות אירופה לנוער שהתקיימה בירושלים, במדליית ארד באליפות העולם עד גיל 20 שהתקיימה בקלי שבקולומביה ובמדליית ארד באליפות אירופה שהתקיימה במינכן בתוצאה של 1.93 מטר. ב-2023 סיימה רביעית באליפות אירופה באולם בתוצאה של 1.94 מטר וזכתה במדליית זהב באליפות אירופה עד גיל 20 בתוצאה של 1.90 מטר. באליפות העולם בבודפשט סיימה במקום השביעי.

שיאים אישיים
------------

### אצטדיון

* קפיצה לגובה: 1.97 מטר (2023)

### אולם

* קפיצה לגובה: 1.94 מטר (2023)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנג'לינה טופיק** בוויקישיתוף

* אנג'לינה טופיק, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 14841858

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בעיר נמל באוקראינה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו רני (פירושונים).

**רני** (באוקראינית: **Рені**, ברוסית: **Рени**, ברומנית: **Reni**) היא עיר נמל באוקראינה, באזור אודסה, במרחק 22 קילומטרים מזרחית לגאלאץ, על הגדה הצפונית של הדנובה, במרחק 3 קילומטרים משפך הפרוט לדנובה. העיר שוכנת בקרבת משולש הגבולות אוקראינה-מולדובה-רומניה.

היסטוריה
--------

רני מוזכרת לראשונה במסמכים ב-1548, כשהייתה חלק מנסיכות מולדובה. ב-1621 העיר נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית, שנתנה לה את השם **טומארובה**. על פי הסכם בוקרשט (1812) רני הייתה בין היישובים שעברו משליטה עות'מאנית לשליטת האימפריה הרוסית. בעקבות מלחמת קרים נחתם חוזה פריז (1856) ועל פיו הועברו כמה יישובים מהאימפריה הרוסית לידי נסיכות מולדובה ובהם גם רני. אחרי איחוד נסיכות מולדובה עם נסיכות ולאכיה נוצרה המדינה הקרויה הנסיכויות הרומניות המאוחדות, שבהמשך הפכה לרומניה ובכך הפכה רני ליישוב רומני.

בעקבות קונגרס ברלין ב-1878 שוב עבר השלטון על רני לידי האימפריה הרוסית. אחרי המהפכות של שנת 1917 חלה התפרקות באימפריה הרוסית והטריטוריה בה נמצאת רני הכריזה על עצמאות תחת השם הרפובליקה הדמוקרטית המולדובנית ובהמשך התאחדה עם רומניה. בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, ברית המועצות הציגה ב-1940 אולטימטום לרומניה וזאת נסוגה מהאזור ורני עברה לשליטה סובייטית. במהלך מלחמת העולם השנייה האזור נכבש על ידי גרמניה הנאצית ורומניה עם רני שבה לשלטון רומני, אך בהמשך, עם התקדמות הצבא האדום שבה לשלטון סובייטי.

עם התפרקות ברית המועצות רני הפכה לעיר אוקראינית.

עד 18 ביולי 2020, רני היתה המרכז המנהלי של מחוז רני. המחוז אוחד עם מחוז איזמאיל ביולי 2020 כחלק מהרפורמה המנהלית של אוקראינה, שהפחיתה את מספר המחוזות של איזור אודסה לשבעה.

תקיפת נמל רני
-------------

בלילה שבין 23 ל-24 ביולי 2023, במהלך מלחמת אוקראינה–רוסיה ומטחי הטילים בכל המדינה, נמל רני הותקף על ידי מספר מל"טים רוסים מתאבדים. נמל רני הוא נמל פנימי של אוקראינה, על נהר הדנובה המהווה את גבולה של אוקראינה עם רומניה, הנמל עצמו שוכן במרחק של חצי קילומטר מהגדה הרומנית של הדנובה. 

מלחים רומנים סביב הנמל צילמו את ההפצצות, וספינה רומנית נפגעה במהלך התקיפה. התקפות דומות כוונו לנמלים הסמוכים איזמאיל וקיליה, שניהם על הדנובה. ממשלת רומניה אפשרה מיידית לכלי שיט אוקראינים לחצות את הגבול.

הקהילה היהודית
--------------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
ב-1847 היו בעיר 22 משפחות יהודיות וב-1897 היו ברני 730 יהודים מתוך אוכלוסייה של 6,941.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רני** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של רני
* "רני", באתר JewishGen (באנגלית)
* רני ביברייסקיה אנציקלופדיה (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  רני ביברייסקיה אנציקלופדיה (ברוסית).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: a37f6f67-5c9f-423c-9b19-f0fba61352ca

 |