recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אוֹתָךְ** הוא שיר בביצוע ההרכב הישראלי שלישיית גשר הירקון, שביצע אותו לראשונה בפסטיבל הזמר והפזמון תשכ"ד (1964). אורי אסף כתב את השיר, ויגאל גורדון הלחין אותו.

על השיר
-------

יגאל גורדון הגיע לביתו של אורי אסף עם גיטרה ומנגינה שאותה רצה לשלוח לפסטיבל הזמר והפזמון, והוא ביקש מאסף לכתוב לו מילים. "הוא ישב למולי, פרט על הגיטרה, והמילה הראשונה נכתבה מעצמה: 'אותך'", סיפר אסף. אחר כך החל אסף לכתוב "לא למישהי מסוימת, אלא למישהי שהייתה אולי איזו תערובת של כמה נשים שהכרתי עד אז בחיי". נוסף על כך עמד ברקע זיכרון דייט של אסף כמה חודשים קודם לכן עם מורה צעירה לטבע, שהציבה לו כאתגר (או התערבות) לכתוב שיר עם "לפחות שתי מילים" על אותה פגישה ביניהם. כדי שהיא תזהה את השיר קבעו השניים שהוא יכתוב את השיר לפי שתי מילים שהיא תבחר, והיא בחרה ב"טווס" ו"זמיר". כשיגאל גורדון ישב מולו נזכר אסף בהתערבות והכניס לגרסה הראשונית של השיר את המילים "טווס" ו"זמיר". גורדון שלח את השיר לפסטיבל הזמר, ונבחרה לבצע אותו שלישיית גשר הירקון. כחודש לפני הפסטיבל, זומן אסף בבהילות לרשות השידור בתל אביב, שם פגש אותו נתן זך, שהיה חבר בהנהלת הפסטיבל, וביקש ממנו בשם ההנהלה לשנות את המילים בטענה שהמטפורות והדימויים בשיר "לא ישראליים" אלא מתאימים לאירופה. כדוגמה שלף זך את המילה "זמיר", תוך שטען שהציפור הזאת לא נמצאת בישראל. אסף באופן כללי לא התנגד לשנות מילים כשביקשו ממנו, וגם במקרה הזה ישב עוד באותו הערב וכתב את המילים מחדש – ללא "טווס" ו"זמיר".

שלישיית גשר הירקון ביצעה את השיר (בגרסה לאחר השכתוב), בביצוע הראשון שלהם באירוע בעל תהודה ציבורית רחבה, בפסטיבל הזמר והפזמון שנערך במוצאי יום העצמאות תשכ"ד, ה־16 באפריל 1964, והגיעה איתו למקום הרביעי בתחרות. לאחר סיום הפסטיבל ניגש חיים קינן, הפזמונאי שכתב את מילות השיר שזכה במקום השני, "דברים של לא כלום", ליגאל גורדון, ואמר לו שני דברים: "השיר שלך הוא השיר שייזכר מהפסטיבל הזה", ו"אשמח לכתוב איתך".

לאחר לידתה של בתו של אסף עופרית, הוא כתב לה את השיר "עופרה" והכניס לתוכו את המילים שהוציא מ"אותך".

באותה תקופה היה נהוג שכל שיר בפסטיבל יבוצע על ידי שני מבצעים, והשיר בוצע בפסטיבל גם על ידי הזמר שמעון בר, אך הביצוע של שלישיית גשר הירקון הוא שהתפרסם והתקבל.

השיר נכלל בהוצאת התקליטור המחודשת של אלבום הבכורה של הלהקה, "אהבה ראשונה", שהתפרסמה ב־1994.

מיקומי שיא
----------

**גרסת אריק איינשטיין, 1994**

| 
‏‏‏  **מצעדים שבועיים (1994)** |
| --- |
| מדינה | מצעד | מיקום שיא |
|  ישראל | רשת ג' | 8 |

קישורים חיצוניים
----------------

* אקורדי השיר "אותך" באתר Tab4u
* סרטון השיר "אותך" באתר יוטיוב
* מילות השיר "אותך" באתר שירונט
* "אותך" בביצוע שמעון בר, באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  נתוני היצירה, באתר אקו"ם
2. ↑  "אותך" בביצוע אריק איינשטיין, באתר יוטיוב
3. ↑  "אותך" בביצוע יהורם גאון, באתר יוטיוב
4. ↑  "אותך" בביצוע חוה אלברשטיין, באתר יוטיוב
5. ↑  "אותך" בביצוע לוליק, באתר יוטיוב
6. ↑  "אותך" בביצוע גידי גוב ורמי קלינשטיין, באתר יוטיוב
7. ↑  "אותך" בביצוע חבורת "זהו זה!", באתר יוטיוב, 4 בינואר 2024
8. 1 2   אורי אסף – תיעוד יוצרים של מפעל הפיס עם יואב קוטנר (הגרסה הארוכה) (30:18 מתחילת הסרטון), סרטון בערוץ "אורי אסף – הערוץ הרשמי", באתר יוטיוב
9. 1 2 3  "אותך", באתר הספרייה הלאומית
10. ↑  עופר גביש, סתיו של אהבה – שיר הסתיו הכי שמח, באתר gavisho.com
11. ↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 13 בנובמבר 1994, באתר פזמונט
רפליקה של "סנטה מריה", אוניית הדגל של כריסטופר קולומבוס
ספינה מסדרת סער 6 משמשת כספינת הדגל של חיל הים הישראלי.
**אוניית דגל** היא האונייה המובילה בשייטת או בצי אוניות מלחמה. בדרך כלל זוהי אונייה בעלת מאפיין ייחודי: גדולה, מהירה, חדישה, בעלת החימוש הכבד ביותר, או מפורסמת מסיבה אחרת. האונייה היא האונייה המובילה משום שבה נמצא הקצין הבכיר ביותר, המפקד על השייטת או הצי שבה נמצאת האונייה. מקור השם נובע מהמנהג להניף את דגל הדרגה על תורן האונייה שבה הוא נמצא. בשל כך, ההגדרה "אוניית דגל" היא הגדרה משתנה: אוניית הדגל היא כל אונייה שבה נמצא האדמירל. עם זאת, בדרך כלל אוניית הדגל היא אונייה גדולה ומהירה, הן בשל הצורך במגורים ומקום למטהו של האדמירל, והן בשל הצורך של הקצין הבכיר להיות בלב הקרב, במהירות וללא סיכון מיותר.

בימי אוניות הקו היו אוניות הדגל בדרך כלל אוניות מן הדרג הראשון. האדמירל היה מתמקם במגורים בחלקה האחורי של האונייה, יחד עם קציני מטהו. דוגמה לכך ניתן לראות עד היום ב**אה"מ ויקטורי**, אוניית קו בצי הבריטי מזמן המלחמות הנפוליאוניות, שהתפרסמה במיוחד כאוניית הדגל של האדמירל הוריישו נלסון בקרב טרפלגר. **ויקטורי**, הנמצאת כיום במבדוק בפורטסמות' שבבריטניה, משמשת גם כיום כאוניית הדגל של מפקד צי הבית (Home Fleet) בצי הבריטי.

עם התפתחות הלוחמה הימית במאה העשרים, גדלו ממדיהן של רוב אוניות המלחמה, כך שרובן היו יכולות לארח על סיפוניהן מפקדים בכירים. מכיוון שכך, השתנה אופייה של אוניית הדגל. בזמן מלחמת העולם השנייה העדיפו אדמירלים אוניות מהירות על פני אוניות גדולות יותר. במקביל, התקדמות דרכי התקשורת בין אוניות, ומאוחר יותר צורכי המיחשוב, הביאו לפיתוח אוניות ייעודיות לשליטה ובקרה.

חיל הים הישראלי
---------------

המונח המקביל לאונית דגל בחיל הים הישראלי הוא "**ספינת חפ"ק**". מטבע הדברים ספינות החפ"ק הישראליות הן סטי"ל מדגם סער 6, בזכות היותן הספינות הגדולות והמתקדמות ביותר של חיל הים. לרוב פיקוד על הכוח הימי בעתות מלחמה מופקד בידי מפקד שייטת 3 וההחלטה למינוי ספינה בה ימוקם החפ"ק נמצאת בידיו.

שימוש בתחומים אחרים
-------------------

חנות הדגל של רשת מייסיס, Macys, בניו יורק
המונח "אוניית דגל" או "ספינת דגל" חדר לשפה הנפוצה, כמושג שמשמעותו הפריט, או המוסד, החשוב או המוביל בקבוצתו. בנוסף הפך המושג לשם תואר למוצר, מותג, אתר או שירות כלשהו, שהם המובחרים ביותר הניתנים על ידי חברה מסוימת. כך למשל ניתן למצוא סוג רכב שהוא "אוניית הדגל" של החברה, המכונית היוקרתית ביותר, אם כי לא בהכרח היקרה ביותר (כמו מרצדס בנץ דגם S, או יגואר XJ). בדומה, קיימות "חנויות דגל" של רשתות חנויות. חנות דגל היא חנות הממוקמת בדרך כלל באזור קניות מרכזי, המושך אליו מספר רב של קונים, ובדרך כלל גם קונים בעלי הכנסה גבוהה. קנייה בחנויות כאלה נחשבת למעין סמל סטטוס, הן גדולות יותר מאחיותיהן ברשת ונחשבות יוקרתיות יותר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוניית דגל** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 106476178X

 |
הרב **דוד תורג'מן** (נולד בכ"ה בשבט ה'תשי"ט, 3 בפברואר 1959) הוא ראש הישיבה הגבוהה בדימונה, מייסד וראש הגרעין התורני שם (הכולל גם ישיבה תיכונית, אולפנה ומדרשה) ורב שכונה בעיר.

ביוגרפיה
--------

נולד בדימונה לרב יצחק ולמרים תורג'מן, ממייסדי העיר. למד בישיבה התיכונית בית יהודה בכפר מימון ובישיבת הכותל. את שירותו הצבאי עשה בחיל השריון במסגרת ההסדר. לחם בקרב סולטאן יעקוב.

### החזרה לדימונה

בשנת 1989 חזר לדימונה שם נתמנה לרב שכונת נווה דוד (יצחק שדה). עמד בקשר עם קבוצת אברכים מישיבת מרכז הרב, בראשות הרב צבי קוסטינר והרב דוד שרים שנענתה לפנייתו והגיעה בשנת 1990 לדימונה, ובמקום נפתח כולל אברכים כשהרב תורג'מן עומד בראש הגרעין ומוסדותיו. הכולל צמח לישיבת הסדר "מדברה כעדן". לאחר מכן הוקמה בעיר אולפנה לבנות. ובשנת תשנ"ג נפתחה מדרשה לתרבות יהודית. בשנת 1996 הקים את הישיבה התיכונית דימונה.

בשנת 2000 עזבה ישיבת ההסדר, יחד עם הרב קוסטינר וחלק ממשפחות הגרעין למצפה רמון. הרב תורג'מן נשאר בדימונה עם יתר המשפחות.

בזמן הקמת מפלגת הבית היהודי ב-2008 היה הרב תורג'מן חבר במועצה הציבורית שהוקמה לצורך בחירת מועמדי המפלגה לכנסת.

בשנת 2008 (ה'תשס"ח) הקים מחדש ישיבת הסדר בדימונה. רבים מבני המחזור הראשון היו בוגרי הישיבה התיכונית בעיר. בישיבה לומדים כ-70 תלמידים ואברכים[דרושה הבהרה].
נשוי לפנינה ומתגורר בדימונה. בנו הוא הזמר והיוצר עקיבא תורג'מן. בתו היא הזמרת רוחמה בן יוסף.

קישורים חיצוניים
----------------

* עפרה לקס, הכור התורני, באתר ערוץ 7, 14 בפברואר 2008
* מיכאל יעקובסון, יד 400, מצלבני: ביתו של רב בלב הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים, באתר Xnet‏, 10 בדצמבר 2019
* אלישיב רייכנר, ‏"כשעולם התורה הספרדי לא נוכח, גם האשכנזים מפסידים", בעיתון מקור ראשון, 10 ביולי 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  שמעון כהן, הרב דוד תורג'מן לערוץ 7: "זוכר את השורה בגמרא שממנה יצאנו למלחמה", באתר ערוץ 7, 23 באפריל 2023

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007380091805171
* VIAF: 334151170942139090223
* WorldCat (עם VIAF): 334151170942139090223

 |
**קריית שמואל** היא שכונה בטבריה, מצפון לעיר העתיקה, שנוסדה בשנת 1925 על קרקע של חברת פיק"א.

היסטוריה
--------

בתחילת המאה ה-20 רכשה יק"א מעל 100,000 דונם של אדמה בין נצרת וטבריה לצורך התיישבות יהודית. בין השאר נרכש גם השטח של קריית שמואל, הנמצא מצפון לעיר העתיקה של טבריה. בשנים אלו נתנה רשות לבנות מחוץ לחומות העיר העתיקה ובעקבות זאת נעשו ניסיונות להקים שכונה על אדמות יק"א מצפון לעיר והוכנה תוכנית לשכונה על ידי האדריכל קנטור. תוכניות אלו הוקפאו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-27 בפברואר 1919 נוסדה חברת "אחוזת בית" שמטרתה הייתה להקים שכונה על אדמות יק"א. ב-1920 נבחר ברוך בן-טובים, מנהל סניף אפ"ק בטבריה וחבר מועצת העיר, ליו"ר החברה. תוכנית לשכונה הוכנה במקור על ידי קנטור, אבל המתיישבים לא היו מרוצים מהתוכנית ואשר זליג ארליך, מזכיר חברת אחוזת בית פנה במאי 1920 להנהלת המשרד הארצישראלי בבקשה למנות אדריכל שמתמצא בתכנון פרברים עירוניים כדי שיתכנן את השכונה המיועדת מחוץ לחומות. ארתור רופין מנהל המשרד הארץ ישראלי הציע את הפרופ' פטריק גדס שהכין תוכנית חלופית, יחד עם יוסף טישלר. בהמשך החליף יהושע סלנט את גדס וטישלר. בסוף שנת 1920 דווח שמדידות השטח עומדות להסתיים וכי תתקיים הגרלת מגרשים בין המתיישבים. בשטח השכונה הוקצה מגרש גדול לצורך בית החולים על שם שוויצר. אולם הבנייה התעכבה בגלל שלרוכשי המגרשים לא היה כסף לבנות מגרשים ולא היו הלוואות זמינות לבנייה.

ב- 31 ביולי 1922 הודיע הנציב העליון סר הרברט סמואל במכתב לבן-טובים על הסכמתו לקריאת השכונה של שמו, "קריית שמואל". ב-26 בנובמבר 1922 התקיים טקס הנחת אבן הפינה לשכונה, במעמד הנציב העליון ורעייתו. התוכנית כללה בנייה של 197 בתי מגורים על מגרשים של 1.5 דונם, בית עם, בית מרחץ, בית כנסת, בית חולים אזור מסחרי ושוק. בדצמבר 1922 החליטה החברה על סלילת כבישי השכונה בעבודה עברית. ביוני 1923 הושלם הרישום בטאבו של שטח השכונה.

כבר בשנת 1923 הוחל בעשיית סידורים לאספקת חשמל לבתי השכונה. תחילה בקש ועד השכונה לקבל חשמל מהעירייה, אולם הממשלה אסרה זאת בגלל שהזכיון לאספקת חשמל ניתן באופן בלעדי לרוטנברג. בנובמבר 1924 הוחל בהקמת תחנת חשמל בדרום השכונה. בגלל הקרבה של קריית שמואל לתחנת החשמל, היא הייתה מהשכונות הראשונות בטבריה שנהנו מחשמל.

ב-2 באוקטובר 1938 אירע בשכונה אסון הטבח בטבריה, שבו נהרגו 19 יהודים.

אתרים בשכונה
------------

* בית הכנסת המרכזי (בו נרצח השמש בטבח של 1938)
* בית ספר "ארליך" על שם מנהלו אשר זליג ארליך
* מלון אליזבת
* תחנת הכוח בטבריה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קריית שמואל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  המושבות במחוז טבריה, העולם, 6 ביולי 1909
2. 1 2  סקר שימור טבריה, שכונות קריית שמואל, עמ' 143
3. ↑  מאורעות השבוע, הצפירה, 23 באוקטובר 1919
4. ↑  טבריה עיר גן, הצפירה, 16 באוגוסט 1920
5. ↑  כתבתינו המיוחדות, דואר היום, 26 בדצמבר 1920
6. 1 2  אחוזת בית, דואר היום, 29 באוגוסט 1921
7. ↑  באחוזת בית, דואר היום, 29 בדצמבר 1922
8. ↑  בקרית שמואל, דואר היום, 11 ביוני 1923
9. ↑  חשמל העריה וזכיון רוטנברג, דואר היום, 13 באוגוסט 1923
10. ↑  מארץ ישראל, העולם, 14 בנובמבר 1924
מראה בית הסוהר מכביש 65. צלמון במרכז, חרמון משמאל
**בית הסוהר חרמון** הוא בית סוהר של שירות בתי הסוהר שהוקם בשנת 1998 על גדות נחל צלמון בסמוך ליישוב מע'ר שבגליל התחתון המזרחי.

נתונים
------

בית הסוהר חרמון נפתח בשנת 1998 הוא אחד מבין שני בתי הסוהר המרכיבים את אשכול בתי הסוהר באתר "כלנית". הראשון הוא בית הסוהר צלמון שנחנך בשנת 1996.

רמת אבטחה בבית הסוהר היא בינונית והוא מאוכלס באסירים שנותרו להם עד 5 שנות מאסר או אסירים בתהליך גמילה מסמים או אלכוהול או שאינם משתמשים כלל בסמים.

בית הסוהר קרוי על שמו של נציב בתי הסוהר פרופסור צבי חרמון (במקור נקרא "בית הסוהר רקפת"). בית הסוהר נחשב לפורץ דרך בתחום בתי הסוהר בעולם בכלל ובישראל בפרט, תוכנן על ידי האדריכל שמואל שילה.

מרבית בתי הסוהר בישראל ממוקמים במבנים ישנים מתקופת המנדט הבריטי, בית הסוהר חרמון - כחלק ממגמה של שירות בתי הסוהר בישראל, הוקם כמכלול בניינים חדשים בצורת קמפוס ובעלי אופי מודרני ועכשווי. ייחודו של בית הסוהר חרמון הוא בכך שהוא מתפקד כבית סוהר המאכלס אסירים בתהליך שיקום ובדרכם אל החופש, והדבר בא לידי ביטוי הן בעיצוב בעל האופי האזרחי שבו והן במערך ההתנהלות הכללי בתוך המתחם.

בית הסוהר חרמון היווה ניסיון חדשני בשירות בתי הסוהר הישראלי לשיפור תנאי המאסר של האסירים, ולהשבת הכבוד והערך העצמי של האסיר על ידי מתן תנאי דיור הולמים וסביבה אסתטית. בבית הסוהר חרמון נכלאו אנשים מפורסמים, בהם שר האוצר לשעבר אברהם הירשזון, ראש עיריית בת ים לשעבר שלומי לחיאני, שר התיירות לשעבר סטס מיסז'ניקוב, הניצב לשעבר ניסו שחם, ראש עיריית אשקלון לשעבר איתמר שמעוני, ראש עיריית נצרת עילית לשעבר שמעון גפסו והשחקן משה איבגי.

ראו גם
------

* תוכניות לשיקום אסירים בישראל

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בית הסוהר חרמון
* בית סוהר חרמון באתר שירות בתי הסוהר
* אורי אילון, הייתי אחד מהם: הירשזון, גולדבלט ואני, באתר nrg‏, 12 באפריל 2012
* יואב סנטו וגיורא רהב, מסיימי תוכניות השיקום והגמילה בבית הסוהר חרמון, המשרד לביטחון הפנים לשכת המדען הראשי, 2008
ניקיטה חרושצ'וב, 1960
 אנדרטה הומוריסטית של קוזקה ואמו באודוייב
**אמא של קוזמה**, או **אמו של קוזקה** (ברוסית: **Кузькина мать**), הוא ביטוי המוטבע עמוק בתרבות הרוסית, המסמל איום או עונש לא מוגדרים. מקורו בפתגם הרוסי "להראות למישהו את אמו של קוזקה", שמרמז ללמד מישהו לקח קשה או מתן עונש חמור. ביטוי זה התפרסם במיוחד בשל השימוש בו על ידי ניקיטה חרושצ'וב, מנהיג סובייטי בולט הידוע בשפתו הססגונית ובביטוייו החיים בהקשר של דיפלומטיה בינלאומית.

המקורות המדויקים של הביטוי אינם ברורים, אך הביטוי "להראות למישהו את אמא של קוזקה" מרמז באופן מסורתי על מתן נזיפה או עונש חמור שלא ישכח במהרה. שורשי הביטוי קשורים ככל הנראה להיבטים הכפריים והחקלאיים של החיים הרוסיים, שבהם סכסוכים אישיים וקהילתיים עשויים היו להצריך שפה חיה כדי לבטא איומים או אזהרות בצורה מהדהדת תרבותית. בעבר היה ניסיון לספק אטימולוגיה מדעית של הביטוי, ולקשר אותו לחיפושית קוזקה (אנ'), הנוטה להתחפר עמוק מתחת לאדמה וקשה לחושפה. עם זאת, הסבר זה נדחה מאוחר יותר כספקולציה בלבד.

מסמכים שונים שתועדו מהמאה ה-19 מתעדים גרסאות אחרות של האימרה על אמו של קוזקה, כמו "לאפשר למישהו לדעת את שמו של אמו של קוזקה"

בזיכרונותיו מזכיר חרושצ'וב "מצבים מעניינים ומשונים" שונים, כולל אירוע בו השתמש בביטוי, אך הוא הזכיר שזו לא הפעם הראשונה שזה מבלבל את המתרגמים.

בשנת 1959 במהלך ביקור של סגן נשיא ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון בברית המועצות, התקיימו חילופי דברים ביריד הסחר והתרבות של ארצות הברית בפארק סוקולניקי, מוסקבה במהלכם נוצר דיון על קומוניזם וקפיטליזם. ניקיטה חרושצ'וב אמר בנאומו כי ברית המועצות "תדביק את ותעלה על" ארצות הברית, ו"נראה לך את אמו של קוזקה". המתורגמן היה המום ואמר משהו מילולי על אמו של קוזמה מה שגרם לבלבול בקרב המשלחת האמריקאית שלא הבינה על איזה אמא מדובר. המתורגמן יורי לפאנוב טוען שהוא עשה זאת במטרה להעביר את מהות הביטוי של חרושצ'וב מבלי לעורר מתח דיפלומטי.

בגלל השימוש בביטוי בדיפלומטיה של המלחמה הקרה, שימש הביטוי כמילת קוד לפצצת אטום ובפרט לפצצת הצאר, כאשר מכשיר בדיקה היתוך גרעיני שזכה לכינוי "אמא של קוזקה" על ידי בוניו. 

כיום בדיבור הרוסי היומיומי, משתמשים בביטוי בצורה הומוריסטית או פיגורטיבית יותר, רחוקה מהקונוטציות של תקופת המלחמה הקרה בה העולם היה על סף מלחמה גרעינית. הביטוי יכול לשמש אזהרה שובבה או איום מדומה בקרב חברים, בדומה לאמירה "להראות למישהו מה זה". השימוש בו משקף את כוונתו של הדובר לעורר את המשקל התרבותי וההיסטורי של הביטוי תוך יישומו על מצבים עכשוויים, לרוב פחות חמורים.

הפניות
------

1. ↑  *Memoirs of Nikita Khrushchev. Vol. III: Statesman*, *Penn State Press*, 2007, מסת"ב 0-271-02935-8, p. 269
2. 1 2  Guzeva, Alexandra (2022-01-05). "Who is 'Kuzma's mother' and why did Khrushchev want to show her to the U.S.?". *Russia Beyond* (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-11-18.
3. ↑  "Tsar Bomba". *Atomic Heritage Foundation* (באנגלית). נבדק ב-2022-11-18.
4. ↑  "Russia to display mega H-bomb copy in Moscow". *BBC News* (באנגלית בריטית). 2015-08-18. נבדק ב-2022-11-18.
**אנסטסיה: המסתורין של אנה** (באנגלית: **Anastasia: The Mystery of Anna**) הוא סרט טלוויזיה מ-1986 המתבסס באופן רופף על אנסטסיה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. בשידור המקורי שלו הוא שודר בשני חלקים.

עלילה
-----

חלקו הראשון של הסרט נפתח בהתכנסות של נשף מפואר זמן קצר לפני המהפכה הרוסית, אחרי כן במהפכת פברואר המשפחה המלכותית נאלצת להגלות לסיביר לאחר שהצאר ניקולאי השני נאלץ לרדת מכס המלוכה במרץ, במסגרת מהפכת אוקטובר בה הקומוניסטים מתחילים לשלוט באימפריה הרוסית ומתחוללת מלחמת האזרחים הרוסית, וביולי 1918 מתקיים הטבח במשפחת המלוכה. לאחר מכן קמה בחורה בשם אנה אנדרסון, המאמינה כי היא הנסיכה אנסטסיה, בתו של הצאר. אנה מספרת את סיפורה לראשונה בשנות העשרים כאשר היא נמצאת באשפוז במוסד פסיכיאטרי בברלין לאחר שניסתה להתאבד. סיפור ההימלטות שלה מהבולשביקים אשר הרגו את שאר משפחתה ב-1918 נראה ונשמע אמין והגיוני שאישים רבים שגלו מרוסיה מתחילים להאמין לה. לאט לאט היא מקבלת יותר ויותר אמון, אך לעומת זאת אחרים ובעיקר בני משפחות מלוכה אירופאיות הקרובים לשושלת רומנוב מהססים אודות הנכונות של סיפורה. בחלק השני של הסרט היא נוסעת לארצות הברית עבור מפגש עם בני משפחת המלוכה המתגוררים בניו יורק, בינתיים מריה פיודורובנה, אמו של הצאר וסבתה של אנסטסיה, הולכת לעולמה בדנמרק, ארץ מולדתה, הקרובים בארצות הברית לא מאמינים לסיפורה ומגנים אותה כמתחזה ואף מובע סלידה ממנה במהלך הלווייתה של פיודורובנה, מה שגורם לה לעזוב את ארצות הברית ב-1931 ולחזור לגרמניה. ב-1938 היא מחליטה לתבוע את בני משפחת רומנוב בבית משפט בגרמניה על מנת לחייב אותם להכיר בה כאנסטסיה, אך לא נחשפת האמת האמת האם אנה היא אכן אנסטסיה, הסרט מסתיים בקריינות המספרת כי אנה נסעה לארצות הברית והתיישבה בשארלוטסוויל שבוירג'יניה.

קישורים חיצוניים
----------------

* "אנסטסיה: המסתורין של אנה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "אנסטסיה: המסתורין של אנה", באתר נטפליקס
* "אנסטסיה: המסתורין של אנה", באתר AllMovie (באנגלית)
* "אנסטסיה: המסתורין של אנה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה, העוסק במועצה אזורית שפעלה בין השנים 1993 ל-2001, עם הערך "נוף הגליל", העוסק בעיר נוף הגליל, שמה החדש של העיר נצרת עילית.
**מועצה אזורית נוף הגליל** הייתה מועצה אזורית באזור הגליל התחתון ועמק יזרעאל.

היסטוריה
--------

המועצה הוקמה בשנת 1993 כמועצה אזורית ליישובים ערבים ובדואים, בעקבות החלטת ממשלת רבין השנייה על פיתוח המגזר הערבי בישראל. המועצה כללה את היישובים: ואדי אל-חמאם, עוזייר, רומאנה, רומת אל-הייב, סולם, כפר מצר, נין ודחי. זה הייתה המועצה האזורית הראשונה שהוקמה בישראל באופן בלעדי ליישובים ערבים. בין יישוביה לא היה רצף טריטוריאלי, והשטח בין היישובים היה משויך לעיריית עפולה, למועצה האזורית עמק יזרעאל, ולמועצה האזורית גלבוע.

בשנת 1999 מינה שר הפנים, נתן שרנסקי, ועדת גבולות, בראשות הגאוגרף יוסי בן-ארצי מאוניברסיטת חיפה, לבדיקת תחומי השיפוט של המועצה, עקב רצונם של היישובים הבדואים לקבוע מחדש את גבולות המועצה. הצורך בהקמת ועדת הגבולות התעורר לפני הבחירות המוניציפליות למועצות האזוריות במאי 1999, כאשר שלושה מהיישובים בדוויים: רומנה, עוזייר רומת אל-הייב, ביקשו שלא להיכלל בתחום המועצה האזורית נוף הגליל, ולהקים לעצמם מועצה עצמאית משלהם. היישובים פנו לבג"ץ, וביקשו ממנו שלא להשתתף בבחירות ולהקים מועצה נפרדת. בג"ץ המליץ על הקמת ועדה שתחליט לאן ישתייכו היישובים מבחינה מוניציפלית.

ב-1 בפברואר 2001, אימץ שר הפנים חיים רמון, את המלצת ועדת בן-ארצי לפצל את המועצה. המועצה פורקה ויישוביה התפצלו לשתי מועצות אזוריות מועצה אזורית בוסתאן אל-מרג' ולמועצה אזורית אל-בטוף.

ראשי המועצה
-----------

איתמר בן גביר. 2024 עד יום הדין


1. ↑  ראסם חמאיסי, "הרשויות המקומיות הערביות: בין מאפיינים ייחודיים למאפיינים אוניברסליים", בתוך: **השלטון המקומי - בין המדינה, הקהילה וכלכלת השוק**, כרך א, האוניברסיטה הפתוחה, רעננה, 2014
2. ↑  דליה טל, ‏מונתה ועדת גבולות שיפוט לישובים הבדוויים, באתר גלובס, 30 באוגוסט 1999
3. ↑  ועדת חקירה לגבולות: מועצה אזורית נוף הגליל תפוצל לשתי מועצות אזוריות, באתר גלובס, 1 בפברואר 2001
**סרנה** (בלטינית: Serena; נולדה לפני 370–408) הייתה אצילה בתקופת האימפריה הרומית המאוחרת.

חייה
----

סרנה הייתה אחייניתו של הקיסר תאודוסיוס הראשון. בשנת 395, זמן מה לפני מותו של דודה, אורגנו נישואין בינה לבין המגיסטר מיליטום פלביוס סטיליקו, שהיה ממוצא רומאי-ונדלי. אחרי כן, ישבה בחצר דודנה, הקיסר הונוריוס, שם בחרה רעיה עבור משורר החצר קלאודיאנוס וטיפלה באחותו למחצה של הונוריוס, גאלא פלקידיה. על–פי זוסימוס הייתה לה מעורבות עמוקה בהשאת שתיים מבנותיה לקיסר הונוריוס. בתה הבכורה, מריה, נישאה להונוריוס בעודה נערה רכה, תוך הסכמה שהשניים ישנו יחד במיטה אחת, אך בתוליה יישמרו. מריה מתה בתולה וסרנה דחפה, כנגד דעתו של סטיליקו, להשאת בתה השנייה, תרמנטייה, להונוריוס, אך גם בת זו מתה.

אחרי הוצאתו להורג של סטיליקו ביד הונוריוס בשנת 408 נותרה סרנה ברומא, אך כאשר צר אלאריק על העיר מאוחר יותר באותה שנה, הוצאה סרנה להורג בחניקה, בנימוק שהיא עשויה לסייע לאלאריק לחדור לעיר. נטען כי גאלא פלקידיה, שגדלה בביתה, נתנה אישורה למעשה רצח זה, אף כי לאיש לא היה מידע ממשי על בגידה אפשרית, והרצח לא שינה את תוכניותיו של אלאריק.

מאחר שתאודוסיוס היה ילד יחיד, ואמו תרמנטייה הייתה אשתו הראשונה והיחידה של אביו, ניתן להסיק כי אביה היה מנישואים קודמים של תרמנטייה, דבר ההופך אותה רק אחיינית למחצה של תאודוסיוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סרנה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  זוסימוס, "היסטוריה חדשה", ספר 5, סימנים 124–125

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 124607144
* SUDOC: 244350825
* VIAF: 20619298
* WorldCat: viaf-20619298

 |
**פורים סרגוסה** הוא יום הודאה המצוין בי"ז וי"ח בשבט, כדי לציין נס שאירע ב-1380 או 1420 לאחת מהקהילות היהודיות באיטליה או בספרד. חלק מהמקורות משייכים את הנס ליהודי סירקוזה בסיציליה שבאיטליה, ואילו מקורות אחרים טוענים כי הנס התרחש לקהילה היהודית בסרגוסה שבספרד. 

כימי הודאה אחרים דומים הנחגגים בקהילות שונות, גם אירוע זה נקרא בשם פורים שני. אירועי הנס בסרגוסה נכתבו במגילה מיוחדת הנקראת באופן חגיגי ביום החג.

אירועי הנס
----------

האירוע התרחש בעיר סרגוסה בספרד (אז בממלכת אראגון היום במחוז סרגוסה), בשנת ה'ק"ם או ה'ק"ף, בימי פדרו הרביעי או אלפונסו החמישי בהתאמה. מסופר כי כאשר היה המלך, שבלשון המגלה נקרא בשם **סארגוסאנוס**, מגיע אל העיר, היו יהודי העיר יוצאים לברכו ובידיהם ספרי התורה משנים עשר בתי הכנסיות שבעיר. בשלב מסוים, החליטו רבני הקהילה כי כדי לשמור על קדושת הספרים, קבלת הפנים תהיה רק עם תיקי הספרים כשהם ריקים ועטופים במעילי רקמה, וספרי התורה עצמם יישארו בבתי הכנסת. מומר בשם **מרקוס** שמע על העניין והלשין על כך למלך. המלך זעם על כך, אך החליט שלא להעניש את היהודים לפני שבירר אם האשמה נכונה. הוא יצא לכיוון סרגוסה, כשמרקוס מלווה אותו, והחליט כי כשיצאו היהודים לקבלו, יצווה לפתוח את נרתיקי הספרים במפתיע ולראות אם יש אמת בדבר.

מסופר, כי בלילה שלפני ביקור המלך, הופיע אליהו הנביא בחלומם של כל שנים עשר גבאי בתי הכנסת השונים, והורה להם להחזיר את ספרי התורה לתיקיהם. למחרת, כאשר ציווה המלך במפתיע לפתוח את נרתיקי הספרים, נמצאו הספרים בתוכם. המלך ציווה לתלות את מרקוס, והקהילה היהודית נצלה.

מנהגים
------

סיפור הנס נכתב במגילה מיוחדת, הנקראת בבתי כנסת של יוצאי סרגוסה, בחלקם בי"ז בשבט ובחלקם בי"ח בו. כפי שנהוג לעשות בקריאת מגלת אסתר, בכל פעם שנקרא שמו של מרקוס המומר נהוג להשמיע רעש רב באמצעות רעשנים וצעקות. בבית הכנסת הספרדי של נחלת שבעה שבמרכז העיר ירושלים נהוג לפתוח את ההיכל לקראת סוף תפילת ערבית של ליל שבת ולהראות בספר התורה את מקום תחילת הקריאה של אותה שבת. מנהג ייחודי זה שורשו בנס סרגוסה.[דרוש מקור]

לקריאה נוספת
------------

* יום טוב לוינסקי, **ספר המועדים**, כרך ו: פורים, תל אביב: הוצאת אגודת עונג שבת (אהל שם) על יד דביר, תשי"ט-1959, עמ' 314.

קישורים חיצוניים
----------------

* פורים סרגוסה בספר ספורים נפלאים מאת הרב יוסף הלל קעניג, באתר Hebrew Books.
* על עוד חגי פורים מיוחדים, ב-Jewish Encyclopdia.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הספרייה הלאומית, מגילת יהודי סרגוסה, באתר הספרנים, ‏2022-03-18
**אימפולס** היא להקת מחול ישראלית, אחת מחמש הלהקות הייצוגיות של העיר באר שבע. הלהקה הוקמה באוקטובר 2007 על ידי הכוריאוגרף שלום כהן. הלהקה הוקמה כלהקת מחול המשלבת בתוכה מוטיבים אתניים וג'אז מודרני.

היסטוריה
--------

הלהקה הוקמה כמסגרת ייחודית שלא היו כמותה קודם לכן בעיר באר שבע, במטרה לתת מענה לרקדנים ורקדניות אשר רקדו במהלך חייהם ורצו להמשיך לרקוד באופן מקצועי אך במקביל להתגייס לצבא ולהמשיך ללימודים אקדמאיים.

הלהקה תחת חסות "פרגוד" מ-2010 ועד היום.

אופי הלהקה
----------

הלהקה מתנהלת בחזרות של אחת לשבוע בלבד. חזרות הנמשכות כ-3 שעות וכוללות בתוכן פן טכני של אלמנטים קלאסיים, יסודות מהיוגה, ומגוון רחב של שפה תנועתית שפיתח הכוריאוגרף שלום כהן.

הישגים
------

להקות המחול אימפולס ופרגוד זכו בשנת 2011: במקום הראשון בתחרות הכוריאוגרפיה בפסטיבל המחול בכרמיאל עם היצרה "ונתנה תוקף".

בשנת 2011 זכו במקום השלישי מתוך כ-60 להקות מחול מכל רחבי הארץ, בריקוד "נוסטלגיה" בתחרות הארצית ע"ש לאה פורת-גור.

הלהקה נוסעת מדי שנה לייצג את ישראל בפסטיבלי מחול ברחבי העולם[דרוש מקור]. בשנת 2012 השתתפה בפסטיבל בעיירה בצ'כיה[דרוש מקור].

יצירות הלהקה
------------

* מוצרט במצרים מאת שלום כהן ב-2007
* לך לך למדבר מאת שלום כהן ב-2009
* הנשר מאת שלום כהן ב-2010
* נוסטלגיה מאת שלום כהן ב-2011
* ונתנה תוקף מאת שלום כהן ב-2011
* אוצר לאומי מאת שלום כהן ב-2012
* איש הנצח מאת שלום כהן ב-2012
* רקוויאם מאת שלום כהן ב-2012
* יום מושלם מאת שלום כהן ב-2012
* מחבואים מאת שלום כהן ב-2012
* ואן הלסינג מאת שלום כהן ב-2012
* דונט מאת שלום כהן ב-2012
* אימג'ן מאת שלום כהן ב-2012
* כנגד כל הסיכויים מאת אלה זבורקו ונועה מגל ב-2012
* פורסט גאמפ מאת נועה שביל ב-2012

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר ארגון האם "פרגוד"

הערות שוליים
------------

1. ↑  עיריית באר שבע השיקה אתר חדש למחול
2. ↑  דף האודות של הארגון
3. ↑  סריקת עיתון
4. ↑  לתפארת העיר באר שבע
דלת אש המוחזקת פתוחה באמצעות אלקטרומגנט בחלקה העליון המצמיד אותה לקיר
**דלת אש** היא דלת שנועדה לסייע במניעת התפשטות שרפה במבנה ולאפשר לאנשים להיחלץ ממנו בקלות.

הדלת בנויה ממתכת ומחומרים העמידים בפני אש; לרוב פלדה, גבס (העמיד באש) וורמיקוליט - מינרל בעל יכולת בידוד גבוהה מאוד. היא כוללת שני משטחים מתכתיים משני צידיה וחלל בידוד ביניהם שתפקידו לשמור על צד אחד של הדלת קר יחסית במקרה של אש בצידה השני על מנת שאפשר יהיה לגעת בדלת. הדלת נפתחת תמיד לכיוון היציאה המהירה מן הבניין ולעיתים כוללת ידית בהלה בצידה הפנימי כדי לאפשר לאנשים הנמלטים מהבניין לפתוח אותה בקלות.

דלתות אש שבתפקודן היומיומי אמורות להיות פתוחות מוחזקות על ידי אלקטרומגנט. אולם, לעיתים בעת הקמת הבניין נחסכת עלות זאת, וניתן למצוא בניינים בעלי דלתות אש הדורשות פתיחה ידנית יומיומית. בשעת שרפה, מערכת הגילוי החשמלית, הפועלת תמיד על בסיס מקור אנרגיה חלופי ובלתי תלוי במערכת החשמל הרגילה, מנתקת את האלקטרומגנט ובכך גורמת לסגירה אוטומטית של הדלתות, על ידי מנגנון מכני או בכח הכובד. הדלתות נסגרות כדי למנוע התפשטות האש לאורך מסדרונות הבניין אך בו בזמן מאפשרת לאנשים לצאת דרכן ללא בעיה. בבנייני משרדים או בתי מלון בהם מסדרונות ארוכים שלאורכם שטיחים שעלולים ליצור מלכודות מוות בעת שרפה, מותקנות דלתות אש לאורכם כל מרחק מסוים הקבוע בתקני בטיחות של מכבי אש.

בדלתות אש כפולות, כלומר דלתות בעלות שתי כנפיים, מותקן תמיד "מתאם סגירה" לדלתות - מנגנון מכני פשוט שתפקידו להבטיח שכנף אחת של הדלת תיסגר לפני הכנף השנייה בהתאם לאופן הסגירה של הדלת, זאת כדי למנוע חריץ שיישאר בדלת שלא נסגרה עד הסוף דרכו יכולה להתפשט האש.

פתיחתן של חלק מדלתות האש יכולות להפעיל אזעקה שנשמעת בכל האזור או המבנה שבו התחילה השרפה, מטרת האזעקה היא "להודיע" לאנשים במבנה על השרפה ולגרום להם לצאת המבנה בהקדם האפשרי

במדינת ישראל קיים תקן מחייב לדלתות אש, ת.י. 1212.

ראו גם
------

* חומת אש
* מערכת גילוי וכיבוי אש
* יציאת חירום

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **דלת אש** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **דלתות אש** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007529992405171
* GND: 4232747-7
* LCCN: sh91003631
* NDL: 01193258
* NKC: ph124486

 |
**שֶרֶשוב** (בבלארוסית: **Шарашоў** (שַרַשואו) או **Шарашо́ва** (שַרַשובה); בפולנית: **Szereszów**; ברוסית: **Шерешёво** (שֶרֶשיובו); ביידיש: **שערשעוו**) היא עיירה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. נכון לשנת 2023 מתגוררים בעיירה 1,514 תושבים.

תולדות היישוב
-------------

שרשוב נזכרת לראשונה בשנת 1380 כיישוב מלכותי, אשר הוענקו לו בהמשך זכויות מגדבורג. בשל מיקומה על נתיב מסחר מסורתי, התפתחה כלכלתה. מהמאה ה-18 הייתה העיירה בבעלות משפחות אצולה.

בשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי שרשוב
-----------

בית הכנסת המקומי ב-1910.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1583. בשנת 1897 נמנו בעיירה 2,553 יהודים. בשנת 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, פינו הרוסים את יהודי היישוב ממנו, ואלו שבו אליו לאחר שוך הקרבות, ומצאו את בתיהם שרופים. עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים, התעמרו אלו ביהודיה, וכך גם החיילים הפולנים שהגיעו אליה בשנת 1919.

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 1,341 יהודים, מתוך 3,310 תושבים, ופעלו בה בית ספר עברי ותנועות נוער ציוניות. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.

### בשואה

ב-24 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכנסו הגרמנים לעיירה, ולמחרת ביצעו שוד המוני ביהודיה, תוך הוצאה פומבית להורג של 14 יהודים. בהמשך, הוטלו על הקהילה בעיירה תשלומי כופר, תוך לקיחת בני ערובה, ורצח כמה מהיהודים. בד בבד, נלקחו יהודי העיירה לעבודות כפייה מפרכות, בהן כ-40 עד 50 מהם מתו מהתעללות שומריהם.

ב-25 בספטמבר 1941 נצטוו כל הגברים היהודים מהעיירה להתייצב בכיכר השוק בה. כ-350 גברים שהתייצבו נלקחו בשלשלאות אל מחוץ לעיירה, והוצעדו לאנטופול, תוך ירי בעשרות מהם בדרך. יתר יהודי העיירה גורשו בהמשך ליישובי הסביבה, ובין היתר לחומסק, שכבר התרוקנה מיהודיה. מיהודי העיירה שרדו את השואה בודדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שרשוב** בוויקישיתוף
* שרשוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "שרשוב", באתר השטעטל הווירטואלי
* "שרשוב", באתר JewishGen (באנגלית)
**הסכם ברלין** (ידוע גם בשם **חוזה הנייטרליות והאי–תוקפנות הגרמני–סובייטי**) הוא הסכם שנחתם ב-24 באפריל 1926 שבו גרמניה וברית המועצות הסכימו להישאר נייטרליות במקרה במקרה שאחת מהן תותקף על ידי צד שלישי למשך חמש שנים. ההסכם אשרר את הסכם רפאלו מ-1922.

הצדדים אשררו את ההסכם ב-29 ביוני 1926, והוא נכנס לתוקף מאותו יום. ההסכם נרשם בסדרת הסכמי חבר הלאומים ב-3 באוגוסט 1926. הוא חודש ב-24 ביוני 1931, ואושר ב-5 במאי 1933. הפרוטוקול הנוסף נרשם בחבר הלאומים ב-15 בפברואר 1935.

פרטי ההסכם
----------

ההסכם כלל את הסעיפים הבאים:

1. היחסים בין גרמניה וברית המועצות ימשיכו להתבסס על הסכם רפאלו. ממשלת גרמניה וממשלת ברית המועצות ישמרו על קשר ידידותי על מנת לקדם הבנות בכל הקשור לשאלות הפוליטיות והכלכליות המשפיעות עליהן.
2. במידה ואחד הצדדים בהסכם יותקף על ידי צד שלישי, הצד השני בהסכם ישמור על נייטרליות לאורך כל משך הסכסוך.
3. אם על רקע עימות כמו שתואר בסעיף 2 או אם בתקופת שלום, תיווצר קואליציה של מעצמות מצד שלישי שיחרימו כלכלית או פיננסית את אחד הצדדים, הצד השני בהסכם מתחייב שלא להצטרף לקואליציה כזו.
4. ההסכם הנוכחי יאושרר ומסמכי האשרור יוחלפו בברלין. היא תיכנס לתוקף ממועד החלפת מסמכי האשרור ותישאר בתוקף למשך 5 שנים. שני הצדדים יתייעצו טרם תפוגת ההסכם בנוגע לעתיד היחסים הפוליטיים ביניהם.

מטעם גרמניה חתם גוסטב שטרזמן, ומצד ברית המועצות חתם ניקולאי קרסטינסקי.

התגובות להסכם
-------------

בגרמניה הושווה ההסכם לברית ביטוח המשנה שחתם אוטו פון ביסמרק מול האימפריה הרוסית ב-1887. ההצבעה בעד אישור ההסכם ברייכסטאג התקבלה פה אחד, לראשונה בתולדות רפובליקת ויימאר.

אחרית דבר
---------

ביוני 1926 בנקים גרמניים העניקו לברית המועצות אשראי בסך 300 מיליון מארק. הריבית עמדה על 9.4% לשנה. באוקטובר 1926 הזמינה ממשלת ברית המועצות קבוצה של צירי רייכסטאג למוסקבה. גאורגי צ'יצ'רין, שר החוץ הסובייטי, ביקר בברלין בדצמבר 1926 וציין את שיפור היחסים בין המדינות לעומת 1925.

לאחר 1926 החלה דעיכה איטית בטיב היחסים, כששיאה היה בעליית אדולף היטלר והמפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה ב-1933.

קישורים חיצוניים
----------------

* הסכם ברלין, באתר League of Nations Treaty Series
* Germany and Union of Soviet Socialist Republics - Protocol concerning the Prolongation of the Treaty of April 24th, 1926, and the Convention of Conciliation of January 25th, 1929, League of Nations Treaty Series
* Robert C. Tucker, **Stalin in Power: The Revolution from Above, 1928-1941**, ניו יורק: Norton, 1992, ISBN 9780393308693
* Walter G. Moss, כרך 2, **A History Of Russia Volume 2: Since 1855**, לונדון: Anthem, 2004, עמ' 284, ISBN 9780857287397
**באנו פרלאק** (בטורקית: **Banu Parlak**; נולדה ב-31 במרץ 1984) היא זמרת-יוצרת טורקייה. בשנת 2016, הוציאה את סינגל הבכורה שלה "Narin Yarim", אשר זכה להצלחה והפך לאחד מהשירים הטורקיים המצליחים ביותר בכל הזמנים, תוך שצבר למעלה מ-160 מיליון צפיות ביוטיוב.

שירה "Yana Yana", שיצא בשנת 2017, זכה להצלחה רבה בעיקר בטורקיה.

חיים וקריירה
------------

באנו פרלאק נודלה ב-31 במרץ 1984, באיסטנבול, טורקיה. היא התחילה את דרכה כידוענית ברשתות החברתיות וזכתה להצלחה רבה באינסטגרם כאשר צבר למעלה ממיליון עוקבים. בהמשך, פתחה בקריירת שירה כאשר הוציאה את סינגל הבכורה שלה "Narin Yarim", שהפך ללהיט בינלאומי ולאחד מהשירים הטורקיים המצליחים ביותר בכל הזמנים. הקליפ של השיר נכלל ברשימת "45 הקליפים הטורקיים הנצפים ביותר בכל הזמנים". ביממה אחת, צבר הקליפ למעלה מחצי מיליון צפיות.

בשנת 2017, הוציאה את השיר המצליח "Yana Yana", ובספטמבר באותה השנה, את השיר "Dura Dura", שהפך ללהיט בטורקיה גם כן. בשנת 2019, הוציאה את השיר המצליח "Dik Yokuş", שצבר למעלה מ-20 מיליון צפיות ביוטיוב. באוגוסט באותה השנה, הוציאה את "Aman".

דיסקוגרפיה
----------

### אלבומים

* 2019: *Aman*

### סינגלים

* 2016: "Narin Yarim"
* 2016: "Narin Yarim (Remix)"
* 2017: "Yana Yana"
* 2017: "Dura Dura"
* 2018: "İki Yüzlü"
* 2019: "Dik Yokuş"
* 2019: "Aman"
* 2019: "Yar Gitme"
* 2020: "Canın Sağolsun"
* 2021: "Allah Affetmez"

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **באנו פרלאק** בוויקישיתוף

* באנו פרלאק, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Banu Parlak - Narin Yarim
2. 1 2  Banu Parlak - Yana Yana
3. ↑  Learn about Banu Parlak, Famous Birthdays (באנגלית)
4. ↑  Banu Parlak (@prlkbanu) • Instagram photos and videos, www.instagram.com (באנגלית)
5. ↑  YouTube - Most Viewed Music Videos by Turkish Artists, kworb.net
6. ↑  YouTube Stats of Banu Parlak - Narin Yarim, kworb.net
7. ↑  Banu Parlak - Dura Dura
8. ↑  Banu Parlak - Dik Yokuş
9. ↑  Banu Parlak - Aman
10. ↑  Banu Parlak, Discogs (באנגלית)
**משה רום** (13 באוקטובר 1938 – 17 במאי 2007) היה ראש עיריית חולון הרביעי (ראש העיר הנבחר השלישי).

ביוגרפיה
--------

רום נולד בחולון להורים מעולי העלייה החמישית. שירת בצה"ל בפיקוד ההדרכה והשתתף כאיש מילואים במלחמת ששת הימים. הוא למד משפטים, הוסמך כעורך דין ושימש כתובע צבאי. אחר כך הקים משרד עצמאי ועסק בתחום הפלילי. בין השאר ייצג את רוצחי עמוס אוריון ואת יחזקאל אסלן.

נבחר כחבר במועצת העיר חולון מטעם המפלגה הליברלית הישראלית והליכוד והיה יושב ראש האופוזיציה בה. במאי 1988 נבחר כמועמד הליכוד לראשות עיריית חולון, לאחר מתיחות רבה בסניף הליכוד בעיר ומול מועמד חרות, אורי אלמוג שלבסוף הוצב במקום השני.

בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו ב-28 בפברואר 1989 זכה רום ונבחר לראש עיריית חולון. במקביל היה גם סגן יושב ראש מרכז השלטון המקומי בישראל. לאחר הבחירות לא הצליח להקים קואליציה עירונית יציבה. באפריל 1990 הצליח לשכנע שישה מנציגי המערך להצטרף לקואליציה תמורת תפקידים שונים בעירייה כולל מינוי 4 סגני ראש עיר, למרות שלפי הכללים מותר היה למנות רק 3 בחולון.

לאחר הבחירות העירוניות של שנת 1993, בהן ניצח מוטי ששון, חזר רום לפעילותו כעורך דין. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2003 התמודד שוב על ראשות העירייה. רום הפסיד שוב למוטי ששון ורשימתו הייתה היחידה שלא עברה את אחוז החסימה.

רום נפטר ב-2007.

קישורים חיצוניים
----------------

* עו"ד משה רום, באתר עיריית חולון

הערות שוליים
------------

1. ↑  אבי בטלהיים, פרקליט "תאומי הכספת"" מבקש לשחררם בערבות, מעריב, 1 בספטמבר 1976
2. ↑  חשוד בהברחת סרטים פורנוגרפיים, דבר, 12 בספטמבר 1973
3. ↑  נדחתה בקשת שיחדור בערבות של ישראל דנור, דבר, 13 בפברואר 1981
4. ↑  יחזקאל אסלן שנעצר כחשוד ברצח טטי שוחרר בערבות, מעריב, 5 בדצמבר 1976
5. ↑  בן כספית, ערד משה רום: מועמד הליכוד לעירית חולון, מעריב, 13 במאי 1988
6. ↑  בן כספית, משה רום: ננקה את העיר, מעריב, 1 במרץ 1989
7. ↑  שום דבר לא זז, מעריב, 4 בספטמבר 1989
8. ↑  שלא כדרך הטבע, מעריב, 6 באפריל 1990
9. ↑  בג"ץ: אין למנות בחולון סגן ראש עיר רביעי, מעריב, 26 באפריל 1990
10. ↑  מאום אל-פחם ועד תל אביב: רשימת המועמדים והרשימות ב-56 ערים (ומועצה מקומית אחת), באתר הארץ, 27 באוקטובר 2003
11. ↑  מערכת וואלה! NEWS‏, ראש עיירית חולון הקודם משה רום נפטר הלילה, באתר וואלה!‏, 19 במאי 2007

| ראשי עיריית חולון  |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| חיים קוגל | פנחס אילון | חיים שרון | משה רום | מוטי ששון |
| מ-1940 | מ-1953 | מ-1987 | מ-1989 | מ-1993 |

 |
רהקה נפגש עם מקבילו הרמטכ"ל אביב כוכבי בעת ביקור בישראל, 2022
**קַרֶל רֶהְקַה** (בצ'כית: **Karel Řehka**; נולד ב-1 בפברואר 1975) הוא גנרל מאיור צ'כי המשמש כראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים של צ'כיה מאז 1 ביולי 2022.

ביוגרפיה
--------

רהקה למד בגימנסיה הצבאית באופבה בין השנים 1989–1993, למד מודיעין במכללת כוחות הקרקע בווישקוב (אנ') בשנים 1993–1997. כמו כן השלים קורס קצינים בן שנה באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. לאחר סיום לימודיו מונה למפקד קבוצה בבריגדה המיוחדת ה-6 של פרוסטיוב. בשנת 1998 נשלח לקורס ריינג'רים בארצות הברית, אותו סיים בהצלחה במרץ 1999. ביוני 1999 נשלח להשתתף במלחמת קוסובו. בשנת 2000 חזר למכללת וישקוב כקצין בכיר.

באוקטובר 2002 מונה רהקה למפקד פלוגה בכוחות המיוחדים עד יולי 2006. בשנת 2004 השתתף עם יחידתו במלחמת אפגניסטן. באוגוסט 2006 הוא נשלח כנציג צ'כיה למפקדת כוח התגובה המהירה של נאט"ו אשר מוצב בגרמניה. בתפקידו זה, הוא חזר לאפגניסטן עוד מספר פעמים. ממאי 2010 עד אוקטובר 2014 היה מפקד קבוצת הכוחות המיוחדים 601. לאחר מכן מונה לסגן מפקד הדיוויזיה הרב-לאומית צפון-מזרח. במרץ 2020 הוא מונה למנהל המשרד הלאומי לאבטחת סייבר ומידע (NÚKIB). ב-1 ביוני 2022 הודיעה שרת ההגנה יאנה צ'רנוכובה כי רהקה עתיד להפוך לראש המטה הכללי החדש של צ'כיה במקום אלש אופטה שיפרוש מתפקידו ב-15 ביוני. רהקה נכנס לתפקיד ב-1 ביולי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרל רהקה** בוויקישיתוף
* קרל רהקה, ברשת החברתית פייסבוק
* קרל רהקה באתר הצבא הצ'כי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0005 0039 2072
* LCCN: n2018024553
* NKC: xx0219140
* SUDOC: 229651429
* VIAF: 59151246550244130603
* WorldCat: lccn-n2018024553

 |
קברו של מרינוס ואן דר לובה בהולנד
**מרינוס ואן דר לוּבֶּה** (בהולנדית: **Marinus van der Lubbe**;‏ 13 בינואר 1909 – 10 בינואר 1934) היה קומוניסט הולנדי צעיר שהואשם בשריפת הרייכסטאג והוצא להורג במשפט ראווה.

ביוגרפיה
--------

מרינוס ואן דר לובה נולד למשפחה קתולית בליידן שבהולנד. את ילדותו בילה בדן בוס. בבגרותו הצטרף למפלגה הקומוניסטית ההולנדית והפך לחבר ב"חזית האדומה" המקומית. בשנת 1933, לאחר מינויו של אדולף היטלר לקנצלר גרמניה נסע ואן דר לובה לגרמניה כדי למחות על המינוי. ב-27 בפברואר 1933, זמן קצר לאחר מינויו של היטלר, עלה הרייכסטאג באש, כנראה ביוזמתם של שר התעמולה יוזף גבלס ונשיא הרייכסטאג הרמן גרינג. ואן דר לובה שנמצא במקום ביחד עם עוד שלושה קומוניסטים מבולגריה ובהם גאורגי דימיטרוב, לימים ראש ממשלת בולגריה, נעצר והובא לחקירה אצל הגסטפו. לאחר חקירה קצרה הועמדו הארבעה לדין במשפט ראווה ביחד עם ארנסט טורגלר, מנהיג הסיעה הקומוניסטית ברייכסטאג. כל הנאשמים זוכו מחוסר ראיות פרט לוואן דר לובה אשר נמצא אשם והוצא להורג בעריפת ראשו ב-10 בינואר 1934, שלושה ימים לפני יום הולדתו ה-25.

בשנים שלאחר הוצאתו להורג המשיכה המערכת המשפטית בגרמניה לעסוק במשפט ובתוצאותיו; בפסק דין מ-1967, שנים לאחר מותו של ואן דר לובה, המתיק בית משפט בברלין את עונשו ל-8 שנות מאסר במקום עונש המוות; אותו בית משפט ביטל את עונשו לחלוטין בשנת 1980, אולם בית המשפט הפדרלי, כערכאה גבוהה יותר, הפך החלטה זו; ואז, ב-1981, ביטל בית משפט במערב גרמניה את גזר דינו בטענה שהיה לא שפוי בדעתו. ביטול זה לא השביע את רצון יורשיו של ואן דר לובה, שפעלו להשגת חנינה מלאה. ואכן, בשנת 2008 החליטה התביעה הכללית להעניק לוואן דר לובה חנינה מעין זו. עורך דין אנונימי הפנה את תשומת לבה של התובעת הפדרלית, מוניקה הארמס, לחוק מ-1998, שמאפשר לבטל פסקי דין שהתקבלו על ידי בתי משפט שפעלו תחת חוקי השלטון הנאצי. יש לציין כי החנינה שקיבל היא סמלית בלבד, ולא הובילה לתשלום פיצויים ליורשיו.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מרינוס ואן דר לובה** |

* אודות החנינה שקיבל, באתר ההגרדיאן (באנגלית)
* ביוגרפיה של מרינוס ואן דר לובה, באתר libcom.org
* אסף אוני, לאחר 75 שנה, בוטלה הרשעתו של מצית בניין הפרלמנט הגרמני, באתר הארץ, 12 בינואר 2008
* מרינוס ואן דר לובה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007575069105171
* BIBSYS: 90162519
* BnF: cb12004926k (data)
* BPN: 13345614
* GND: 118574663
* ISNI: 0000 0001 2117 8797
* LCCN: n81052478
* NLG: 318888
* NTA: 070689628
* RERO: 02-A012383297
* SNAC: w6s0599m
* SUDOC: 073315966
* VIAF: 111148995946859751643
* WorldCat: lccn-n81052478

 |
**מרכז ידע גליל עליון** (**מיג"ל**) הוא מכון מדעי למחקר ופיתוח יישומי, וכן מרכז להכשרה מדעית וטכנולוגית הפועל בקריית שמונה ובמתקנים שונים בגליל ובגולן. המכון הוקם בשנת 1978 ומטרתו, לפי אתר המרכז, הוא "לפתח כלכלת ידע בגליל, בתחומי מדעי החיים והסביבה".

המכון כפוף לחברה לפיתוח הגליל של איגוד התעשייה הקיבוצית.

אודות
-----

המכון הוקם בשנת 1978 כמעבדה לחקר השימוש בכבול באגם החולה המיובש לצורכי אנרגיה. מחקר זה הסתיים כעבור שנה. גד דגני היה בין מייסדי המכון ומנהלו המגעי בשנים 1986–2011.

בשנת 1982 הוכר המכון על ידי המדען הראשי במשרד התעשייה והמסחר כמכון מחקר ישומי לבצוע מחקר ופיתוח לתעשייה. משנת 1992, עם הקמת בית הספר למדעים וטכנולוגיה במכללה האקדמית תל-חי, החלו חוקרים מסגל המכון לשמש כמרצים בו במגוון החוגים.

המכון עוסק בתחומי הביולוגיה, הכימיה, חקר תרופות, חקר חקלאות, חקר הסביבה, ביוטכנולוגיה.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מרכז ידע גליל עליון
* מרכז ידע גליל עליון, ברשת החברתית פייסבוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  מיגל, מכון למחקר מדעי בגליל, אתר מיג"ל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310456205171
* ISNI: 0000 0004 0404 5732
* VIAF: 135406560
* WorldCat: viaf-135406560

 |
**נהר אורי** (בגאלית סקוטית: **Uaraidh / Ùraidh**) הוא נהר קטן בצפון מזרח סקוטלנד הממוקם באזור גאריוך במחוז אברדנשייר. מקורותיו קרובים לבנאצ'י, כ-25 מיילים מצפון-מערב לאברדין. הנהר עובר כ-15 מיילים לפני שהוא פוגש את נהר הדון בקצה הדרומי של אינברורי. יובלו העיקרי הוא נהר גאדי ברן. דייג סלמון ופורל מותרים בנהר.

שרות הסקר והמיפוי הממשלתי של בריטניה משתמש בשם "נהר אורי" ("River Urie") ואיות זה משמש לעיתים קרובות, אולי בגלל הקשר עם אינברורי (שבעצמו נכתב אינברורי עד המאה התשע-עשרה). האוכלוסייה המקומית מעדיפה בדרך כלל את האיות "אורי" ("Ury") המשמש בדרך כלל את מועצת אברדנשייר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אורי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Inverurie Burgh Fishings". *Fishing the Fly. Aberdeenshire*.
2. ↑  "Search for Balhalgardy". *Streetmap.co.uk presentation of Ordnance Survey*. Streetmap.
3. ↑  Davidson, C.B. (24 באפריל 1866). "Burgh of Inverurie" (PDF). *Edinburgh Gazette*. p. 508. נבדק ב-23 בינואר 2019. `{{cite news}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Fishing. Trout and Salmon Fishing on the River Don". *Aberdeenshire Council web site*. אורכב מ-המקור ב-2 במרץ 2007. `{{cite web}}`:  (עזרה)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"אורי (נהר)"**.
**בעז לב** (נולד ב-9 במרץ 1948) הוא רופא ישראלי המכהן כראש הצוות לטיפול במגפות במשרד הבריאות ונציב קבילות הציבור למקצועות הרפואיים במשרד הבריאות מאז שנת 2015. בנוסף לתפקידיו אלה, בחודש פברואר 2024 מונה למבקר הפנים של משרד הבריאות - ראש אגף בכיר ביקורת פנים. לפני כן שימש כמשנה למנכ"ל משרד הבריאות וראש חטיבת הבריאות מאז 1995. בשנים 2000–2003 כיהן כמנכ"ל משרד הבריאות.

טרם הגעתו למשרד הבריאות שירת בצה"ל וסיים את שירותו כסגן קצין רפואה ראשי, בדרגת אל"ם.

לב הוא בוגר המחזור הראשון של בית הספר לרפואה על שם סאקלר באוניברסיטת תל אביב. הוא התמחה ברפואה פנימית, מחלות זיהומיות ומנהל רפואי וסיים השתלמות עמיתים בתחום רפואת כאב.
שימש כראש היחידה לאתיקה במכון גרטנר והוביל את פרויקט "פרלמנט הבריאות" - שיתוף הציבור בהכרעות רפואיות ותעדוף טכנולוגיות.

לב יזם והוביל את פרויקט "היוזמה לעתיד בריא 2020" למיפוי ועיצוב מערכת הבריאות העתידית והיה ממכונני הפרויקט הלאומי "ישראל פעילה ובריאה". כמו כן, מלווה את המועצות הלאומיות לבריאות משחר הקמתן.

ביולי 2020 מונה לחבר במטה המקצועי של הממונה על המאבק בנגיף הקורונה בישראל.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ד"ר בעז לב נבחר לתפקיד נציב קבילות הציבור למקצועות רפואיים במשרד הבריאות, באתר משרד הבריאות, 17 בינואר 2016
2. ↑  לעתיד בריא 2020, באתר www.health.gov.il
3. ↑  בועז אפרת‏, המתנגדים לסגר, ואלו שאינם אופטימיים: כוורת הקורונה של גמזו, באתר וואלה!‏, 29 ביולי 2020

| מנכ"לי משרד הבריאות |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אברהם קצנלסון • יוסף מאיר • חיים שיבא • שמעון בטיש • גדעון מר • שאול זימן • רפאל גז'בין • ברוך פדה • יעקב מנצ'ל • מרדכי שני • ברוך מודן • דן מיכאלי • תיאו דב גולן • יורם לס • משה משיח • מרדכי שני • מאיר אורן • גבי ברבש • יהושע שמר • בעז לב • אבי ישראלי • איתן חי-עם • רוני גמזו • ארנון אפק • משה בר סימן טוב • חזי לוי • נחמן אש • משה בר סימן טוב |  |

 |
**אפירוגון** (באנגלית: **Apeirogon**) הוא רומן מאת קולום מק'אן (אנ') שיצא לאור בפברואר 2020. הספר מתבסס על הסכסוך הישראלי-פלסטיני ועוקב אחרי שני גברים שאיבדו בת, אחד ישראלי ואחד פלסטיני.

עלילה
-----

שתי הדמויות המרכזיות בספר הן רמי אלחנן, מעצב גרפי ישראלי, ובאסם ערמין, חוקר ואסיר פוליטי לשעבר פלסטיני. השניים הם פעילי שמאל אמיתיים, החברים בפורום המשפחות השכולות הישראלי-פלסטיני. השניים מתחברים למרות המרחק הפוליטי ביניהם, ותומכים זה בזה במאבקיהם ברחבי העולם.

הספר מורכב מ-1,001 קטעים קצרים, בהם שתי הדמויות מתחברות עקב המוות בטרם-עת של בנותיהן. סמדר, ביתו של רמי, נהרגה בפיגוע התאבדות, ועביר, ביתו של באסם, נהרגה מכדור גומי שירה חייל צה"ל. ככזה, הספר משלב בין בדיון לעובדות היסטוריות ופוליטיות אמיתיות. הספר מתאר בהרחבה את משפחותיהן המורחבות של ההרוגות, ובכלל זה מזכיר גם את נורית פלד-אלחנן, אמה של סמדר, ואת מתי פלד סבה.

ביקורת וסערה ציבורית
--------------------

רוב הביקורות על הספר היו חיוביות מאוד, והספר היה מועמד לפרס בוקר לשנת 2020.

הוצאת עם עובד, שתרגמה לעברית את ספריו הקודמים של מק'אן, בחרה לוותר על תרגום הספר, בשל אופיו הפוליטי. בשנת 2024 תורגם הספר לעברית על-ידי חנה עמית-כוכבי בהוצאה האידיאולוגית ספרי נובמבר. 

עיריית חיפה בראשות עינת קליש רותם הודיעה על ביטול אירוע ההשקה של הספר, שהתרחש במהלך מלחמת חרבות ברזל.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר למנויים בלבד גילי איזיקוביץ, קולום מק'קאן: "אולי דווקא נחוץ אאוטסיידר כדי לספר את הסיפור הזה", באתר הארץ, 21 בפברואר 2024

הערות שוליים
------------

1. ↑  מחבר Meirav, אפירוגון / קולום מק'קאן (Apeirogon / Colum McCann), באתר היTרבות - מירב גולן, ‏2020-06-13
2. ↑  Finch, Charles (10 במרץ 2020). "TColum McCann's 'Apeirogon' takes an elliptical approach to the unending Middle East conflict". נבדק ב-26 באוגוסט 2020. `{{cite news}}`:  (עזרה)
3. ↑  הרומן, שבמרכזו אבות שכולים, ישראלי ופלסטיני, ממחיש את כוחה של הספרות, באתר Haaretz הארץ, ‏2024-02-13
4. ↑  Doyle, Martin. "Booker Prize 2020: Colum McCann on longlist heavy with debuts and US authors". *The Irish Times*.
5. ↑  "Apeirogon | The Booker Prizes". *thebookerprizes.com*.
6. ↑  עיריית חיפה הודיעה על ביטול השקת ספר שעוסק בסכסוך הישראלי־פלסטיני - שירין פלאח סעב באתר הארץ, 6 בפברואר 2024

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1220055905
* VIAF: 3763160364948163680006
* WorldCat (עם VIAF): 3763160364948163680006

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"אפירוגון"**.
**ולדיסלב ניקולייביץ' וולקוב** (ברוסית: **Владислав Николаевич Волков**; ‏23 בנובמבר 1935 – 30 ביוני 1971) הוא קוסמונאוט סובייטי שטס לחלל בשני משימות במסגרת תוכנית סויוז. נספה עם כל הצוות במסגרת הנחיתה של חללית סויוז 11.

קורות חיים
----------

וולקוב נולד במוסקבה. בשנת 1953, לאחר סיום בית הספר הוא התקבל ללימודי הנדסה במכון למהנדסי תעופה במוסקבה. בשנת 1959 הוא התקבל לעבודה במחלקת תכנון מס' 1. הוא השתתף בפיתוח חלליות מדגם ווסטוק ווסחוד.

בשנת 1966 וולקוב התקבל ליחידת הקוסמונאוטים והחל הכנות לטיסה לחלל.

בשנת 1969 וולקוב שוגר לחלל בפעם הראשונה בחללית סויוז 7 (אנטולי פיליפצ'נקו היה מפקד צוות. המטרה הייתה להתחבר לחללית סויוז 7 שלא הושגה. 

בהמשך הוא היה חבר הצוות משנה של מספר משימות חלל סובייטיות.

בשנת 1971 שוגר לחלל בפעם השנייה בחללית סויוז 11. עם עוד שני אנשי צוות נוספים. במהלך הטיסה הושג שיא השהייה בחלל. לאחר סיום הטיסה שנמשכה 23 ימים במהלך הנחיתה התרחשה בריחת אוויר מהתא, בעקבות זאת, כשנפתחה דלת הקפסולה בעזרתה חזרו לכדור הארץ, התגלו השלושה כמתים. וולקוב נטמן בבית הקברות של חומת הקרמלין.

על שמו נקראו אונייה סובייטית שהייתה חלק של מערך השליטה על חלליות, מכתש על הירח ואסטרואיד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ולדיסלב וולקוב** בוויקישיתוף
* תקציר נתונים באתר ספייספאקטס
* נתונים מאנציקלפדיית החלל
* ביוגרפיה באתר רוסקוסמוס (ברוסית)
* ביוגרפיה מפורטת (ברוסית)

* ולדיסלב וולקוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* ולדיסלב וולקוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אברהם פלג, "זינוק רוסי באכלוס ההלל", מעריב, 17 ביוני 1971

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1160217572
* ISNI: 0000 0003 7493 2882
* NKC: xx0154281
* NLP: a0000002509427
* VIAF: 251328027
* WorldCat: viaf-251328027

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק ביו ג'ונסון. אם התכוונתם ליינן, ראו יו ג'ונסון (יינן).
יו ג'ונסון איש השנה של השבועון טיים - 1933
**יו סמואל ג'ונסון** (**Hugh Samuel Johnson**; ‏ 5 באוגוסט 1882 – 15 באפריל 1942) היה איש צבא ומנהלן ציבורי אמריקני.

ג'ונסון נולד בקנזס בשנת 1882. לאחר שסיים את האקדמיה הצבאית האמריקנית בשנת 1903, ג'ונסון הפך לקצין בצבא ארצות הברית. ג'ונסון שירת תחת הגנרל ג'ון פרשינג במלחמה במקסיקו בשנת 1916.

כאשר נכנסה ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה היה ג'ונסון בין מנסחי "חוק השירות הסלקטיבי" מכוחו מגייסים עד היום את חיילי ארצות הברית בזמן שלום. בשנת 1918 קיבל ג'ונסון דרגת בריגדיר גנרל.

בשנת 1933 מונה ג'ונסון על ידי הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט לעמוד בראש "מִנְהָל השיקום הלאומי" (NRA). ה-NRA שימש חלק חשוב במדיניות הניו דיל של רוזוולט אשר נועדה להוציא את אמריקה מן השפל הגדול אליו נקלעה בשנת 1929. המנהל יצר כללים לתחרות הוגנת בתעשייה האמריקנית. הוא נתן זכויות לעובדים ולפועלים, יצר מקומות תעסוקה, ודאג לאכיפת חוקי שעות העבודה המקסימליות והמינימליות. בשנת 1935 הוכרזה פעילות ה-NRA כבלתי חוקתית על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית, בכך שהוא מפר את זכויות המדינות.

במסגרת פעילותו ב-NRA ארגן ג'ונסון אלפי עסקים על פי כללי "המסחר ההוגן" שיצר. על מאמצים אלו הוכתר בשנת 1933 לאיש השנה של השבועון טיים.

ג'ונסון עבר לתפקיד ניהולי ב"מנהל לקידום העבודה" WPA - גוף שתפקידו היה ליצור מקומות עבודה, ואשר דאג לעבודות יזומות בהיקף לאומי. לאחר פרישתו מה-WPA ניהל רשת עיתונים עד למותו בשנת 1942.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יו ג'ונסון** בוויקישיתוף
* יו ג'ונסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007272620805171
* BnF: cb165237378 (data)
* CiNii: DA11429851
* GND: 143615165
* ISNI: 0000 0001 2300 4213
* LCCN: n85092186
* NARA: 10568494
* NDL: 00541472
* NTA: 133200035
* SNAC: w69c7w2q
* SUDOC: 099458152
* VIAF: 167826805
* WorldCat: lccn-n85092186

 |