recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**לילית סֵלוֹפּוּטוֹ** (שם מדעי: ***Strix uralensis***) היא מין של דורס לילה מהסוג לילית, החיה ביערות הגשם של דרום-מזרח אסיה.

זוהי לילית גדולה יחסית באורך 44 עד 47 סנטימטרים. היא בעלת נוצות חומות-אדמדמות עם בטן וחזה מסורטטים בפסים ארוכים על רקע בהיר. הכנפיים והגב חומים ומעט סגולים. הראש גדול עם פרצוף שמע זהוב מנוצה בכבדות והמקור אפור ומופנה מטה. העיניים שחורות וגדולות. לעיתים מבלבלים בין לילית ממין זה ללילית עצים חומה.

מין זה פעיל בעיקר ביערות גשם ובמטעים, יערות הרריים ובין סבכים לאורך תפוצתו. הוא מתרחק מאזורים קרים או משטחי חופים ולעיתים יימצא בביצות ובין מנגרובים ואף בפארקים עירוניים, אך הוא פעיל בעיקר בין הערביים והערב.

הליליות הן עופות מונוגמיים והן צדות בערב עופות קטנים יותר, מכרסמים, זוחלים וחרקים גדולים. הלילית משתמשת בשמיעתה המצוינת כדי לאתר את טרפה בחשיכה ועטה עליו עם טפריה הגדולים.

הליליות לא בונות קן אלא מטילות עד 3 ביצים בחללי עצים, נקרות סלעים או בקינים נטושים של עופות.

תת-מינים
--------

ללילית זו 3 תת-מינים:

* *Strix seloputo seloputo* – מצוי בדרום מיאנמר, מרכז תאילנד ועד סינגפור, מרכז סומטרה וג'אווה
* *Strix seloputo baweana* – מצוי באי באוון (Bawean Island) ובצפון ג'אווה
* *Strix seloputo wiepkini* – מצוי באיי קאלאמיאן ובפלאוואן בפיליפינים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לילית סלופוטו** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  לילית סלופוטו באתר הרשימה האדומה של IUCN
**מרטין זמאן** (בצ'כית: **Martin Zeman**; נולד ב-28 במרץ 1989) הוא כדורגלן צ'כי המשחק בעמדת החלוץ בסלבוי מיטו.

קריירה
------

זמאן התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של טאבור, עיר הולדתו, ובגיל 12 הצטרף לספרטה פראג. בגיל 18, הצטרף לקבוצה הבוגרת של המועדון. עד מהרה הפך לשחקן הרכב בקבוצה ובעונת 2009/2010, אף זכה עמה באליפות.

בקיץ 2011 הושאל זמאן לאדמירה ואקר מליגת העל האוסטרית עד לסיום העונה. בסיום העונה חזר לפראג, והושאל לויקטוריה פלזן.

בקיץ 2013 הושאל לסניצה מליגת העל הסלובקית ובמהלך העונה חזר לצ'כיה, הפעם חתם בפריבראם.

בקיץ 2015 שוחרר מספרטה פראג וחתם בפ.צ. סיון מליגת העל השווייצרית.

ב-24 באוגוסט 2016 חזר לקדנציה שנייה בוויקטוריה פלזן.

ב-16 בינואר 2019 חתם בהפועל רעננה מליגת העל.

ב-10 ביולי 2019 זמאן חזר לצ'כיה וחתם בפריבראם.

ב-25 בפברואר 2020 חתם זמאן בסלובן ליברץ.

ב-11 באוגוסט 2020, זמאן חתם בל.ק.ס. ניצ'יצ'ה מליגת העל הפולנית.

ב-25 במרץ 2022 חזר לצ'כיה כאשר חתם בסלבוי מיטו.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  תום נחום, ‏רשמית: זמאן חתם והוצג ברעננה, ניקוליץ' הוקפא, באתר ONE‏, 16 בינואר 2019

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מרטין זמאן"**.
**רוז'ניאטיב** (באוקראינית: **Рожня́тів**; בפולנית: **Rożniatów**) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

רוז'ניאטיב נזכרת לראשונה בתחילת המאה ה-15, ובהיותה למרגלות הקרפטים המיוערים, התפתח בה מסחר בעצים, כמו גם בבקר ובסוסים.

בחלוקת פולין הראשונה, בשנת 1772, נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית, ובסוף אותה מאה הוענקו לה זכויות עיר. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי רוז'ניאטיב
----------------

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מתחילת המאה ה-17. במהלך המאות ה-18 וה-19 גדל היישוב היהודי בעיירה, אך מסוף המאה ה-19 הצטמצם בשל הגירה לערים הגדולות ולארצות הברית. בשנת 1890 נמנו בעיירה 1,589 יהודים.

בשנת 1900 הוקם בעיירה איגוד ציוני ראשון, ובשנת 1909 נפתח בה בית ספר עברי. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 1,635 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ענפה.

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לעיירה פליטים יהודים ממערב פולין. לאחר נטישת אנשי הממשל הפולני את העיירה, ועד להגעת הצבא האדום אליה, פרעו לאומנים אוקראינים ביהודי היישוב. עם פרוץ מבצע ברברוסה נמלטו מהעיירה כ-150 יהודים, אך אלו נהרגו בחלקם כתוצאה מהפצצת הרכבת שבה נסעו בידי הגרמנים. עד לכניסת הגייסות ההונגריים לעיירה, חידשו האוקראינים המקומיים את הפרעות ביהודיה.

באוגוסט 1941 נצטוו יהודי העיירה לענוד סרט זרוע, והוטלו עליהם מגבלות תנועה. בחורף שלאחר מכן נלקחו גברים יהודים מהעיירה לעבודות כפייה בסביבת העיירה. ב-1 בספטמבר 1942 גורשו כל יהודי העיירה ממנה, כאשר בשעת הפינוי פרעו ביהודים האיכרים האוקראינים, ושדדו את רכושם. רוב יהודי העיירה הגיעו לדולינה ולבוליחוב, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי יישובים אלו. 4 משפחות יהודיות שהושארו ברוז'ניאטיב נרצחו כעבור זמן מה.

מכ-1,600 יהודי העיירה שרדו את השואה 10 אנשים, ואלו לא שבו להתגורר בה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוז'ניאטיב** בוויקישיתוף
* רוז'ניאטוב ב אתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "רוז'ניאטיב", באתר השטעטל הווירטואלי
* "רוז'ניאטיב", באתר JewishGen (באנגלית)
* רוז'ניטייב (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007467871405171
* LCCN: n2004100555
* VIAF: 151475980
* WorldCat (עם VIAF): 151475980

 |
**מרטין טורנובסקי** (בצ'כית: **Martin Turnovský**,‏ 29 בספטמבר 1928 – 19 במאי 2021) היה מנצח יהודי-צ'כי.

ביוגרפיה
--------

טורנובסקי נולד בפראג. אביו הכיר את המנצח גיאורג סל, שעזר למרטין בראשית הקריירה. בתקופת מלחמת העולם השנייה, בגיל 16, נשלח טורנובסקי, היהודי למחצה, למחנה ריכוז גרמני. אחרי המלחמה למד ניצוח אצל קארל אנצ'רל באקדמיה למוזיקה של פראג. הוא זכה בפרס ראשון בתחרות המנצחים הבינלאומית של 1958 בבזאנסון שבצרפת.

בשנות ה-60 כיהן טורנובסקי כמנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של רדיו פילזן (1963-66), התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן והזמפר-אופרה (1966-68), האופרה של נורווגיה (1975-80), האופרה של בון (1979-83) והתזמורת הסימפונית של פראג (1992-96). כמו כן היה מנצח אורח קבוע של התזמורת הפילהרמונית הצ'כית (1960-68).

אחרי פלישת החברות בברית ורשה לצ'כוסלובקיה באביב של פראג (1968), היגר טורנובסקי לאוסטריה וקיבל אזרחות אוסטרית, אבל לאחר התמורות המהפכניות של 1989 ונפילת הקומוניזם, חזר לפראג.

מאז היה לאזרח אוסטריה, ניצח טורנובסקי על עוד הרבה תזמורות סימפוניות, בהן הפילהרמונית של ניו יורק, תזמורת קליבלנד, התזמורת הסימפונית של דטרויט, התזמורת הסימפונית של לונדון, תזמורת רדיו בוואריה, תזמורת שווייץ המערבית, התזמורת הסימפונית של וינה, התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם, התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול.

נפטר ב-19 במאי 2021.

קישורים חיצוניים
----------------

* מרטין טורנובסקי, באתר AllMusic (באנגלית)
* מרטין טורנובסקי, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* מרטין טורנובסקי, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007456320605171
* BNE: XX845519
* BnF: cb14234671t (data)
* CiNii: DA1242805X
* GND: 1191717267
* ICCU: MODV260855
* ISNI: 0000 0001 1068 5021
* LCCN: n82216230
* MusicBrainz: ed5a1c32-5970-4c40-a81d-eece33e4a8c5
* NKC: js20020325009
* VIAF: 66677877
* WorldCat: lccn-n82216230

 |
**שְׁרַקְרַק קטן** (שם מדעי: *Merops pusillus*) הוא מין של שרקרק קטן החי באפריקה ומזכיר את השרקרק הירוק החי באותו אזור.

מאפיינים
--------

השרקרקים הם עופות צבעוניים בעלי מקור ארוך ושחור והם מותאמים לציד חרקים. לשרקרק הקטן שמגיע לאורך 15–17 ס"מ יש גוף בצבע זהוב דבש ופס שחור על החזה. מעליו ראש צהוב עם עיניים אדומות מוקפות בפס שחור ומעליו "גבות" כחולות ופלג גוף עליון וכנפיים ירוקים. המקור שחור והוא עוזר לשרקרק לצוד את מזונו המהיר באוויר. טרפו כולל חרקים שונים אך בעיקר דבורים וצרעות אותם הוא הורג במכות חזקות ומשפשף את העוקץ כנגד הענף ורק אז בולע. הם אינם רועשים ביותר והם חיים בזוגות לאורך עונת הרבייה.

השרקרק חי ברחבי סוואנות וגדות הנהרות של אפריקה הטרופית וכן בשיחיות. בניגוד לשאר השרקרקים הם מקננים בבדידות ומנצלים חורים טבעיים בחול ולפעמים גם חורים של שנבוב. בתוכו הנקבה מטילה 4–6 ביצים עגולות ולבנות. הגוזלים עשויים להרוג אחד את השני עקב תחרות על המזון. שני ההורים מגדלים אותם.

גלריה
-----

* שרקרק קטן בפארק הלאומי ניירובי, קניהשרקרק קטן בפארק הלאומי ניירובי, קניה
* תת-המין M. p. cyanostictus, הפארק הלאומי בופאלו ספרינגס, קניהתת-המין M. p. cyanostictus, הפארק הלאומי בופאלו ספרינגס, קניה
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שרקרק קטן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  שרקרק קטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
קסיופאה A כפי שנצפתה על ידי טלסקופ החלל האבל
**קסיופאה A** (גם **3C461** ו-**G111.7-2.1**) היא שארית סופרנובה בקבוצת הכוכבים קסיופאה. הסופרנובה התרחשה בגלקסיית שביל החלב, במרחק של כ-11,000 שנות אור ממערכת השמש, ומעריכים שאורה הגיע לכדור הארץ לפני כ-300 שנה.

זהו העצם הבהיר ביותר בגלי רדיו מחוץ למערכת השמש, אך חיוור מאוד בתחום האור הנראה וניתן לראותו רק בצילומים עם חשיפה ארוכה.

היסטוריה
--------

בהתבסס על התצפיות הנוכחיות ומודלים של אירוע הסופרנובה, מעריכים כי אור מהתפוצצות הכוכב המקורי הגיע לכדור הארץ כבר לפני כ-300 שנה (סביב 1667, לפי חלק מההערכות), אך אין תיעוד היסטורי מפורש של האירוע.

עם זאת, האסטרונום ויליאם אשוורת' ואחרים הציעו כי האסטרונום המלכותי ג'ון פלמסטיד צפה באירוע, לא במודע, ב-16 באוגוסט 1680, כאשר תיעד כוכב בעל בהירות 6 במיקום קרוב לזה של קסיופאה A. אף סופרנובה לא נצפתה בגלקסיית שביל החלב מאז.

אחד ההסברים לכך שהאירוע לא נצפה הוא בליעת האור באבק הבין-כוכבי. לפי הסבר אחר, הכוכב שהתפוצץ היה מסיבי מאוד והשיל שכבות חומר רבות לפני אירוע הסופרנובה עצמו. חומר זה עלול היה להסתיר את הכוכב ולספוג חלק גדול מהאור שנפלט בקריסתו הסופית של הכוכב.

מאפיינים
--------

קסיופאה A מהווה את מקור הרדיו האסטרונומי הבהיר ביותר בשמיים מחוץ למערכת השמש, עם שטף של 2,720 ינסקי בתדר של 1 הרץ. היא נצפתה לראשונה בתחום הרדיו ב-1947 ובתחום הנראה ב-1950.

ב-1979, יוסיף שקלובסקי חזה המצאות חור שחור בקסיופאה A. בשנת 1999, בתצפיות מטלסקופ החלל צ'נדרה זוהה "מקור נקודתי חם" קרוב למרכז הענן, אשר מרמז על כוכב נייטרונים או חור שחור.

קוטר ענן החומר הוא כ-10 שנות אור. מעריכים כי החומר בקליפה נע במהירות של כ-15 מיליון קמ"ש ובעל טמפרטורה של כ-30 מיליון מעלות צלזיוס. תצפיות על הכוכב המרכזי בעזרת טלסקופ החלל האבל הראו כי למרות ההשערה הראשונית, ששארית הסופרנובה מתפשטת באופן אחיד, בפועל קיימים שני סילוני חומר הנעים בכיוונים מנוגדים, ונעים במהירות של כ-50 מיליון קמ"ש, מהירות הגבוהה פי יותר משלושה משאר החומר בקליפה המתרחבת.

ניתוח הדים
----------

לאחרונה נצפו ונותחו הדים של קסיופאה A בתחום התת-אדום, אשר נראו מכיוון ענני גז קרובים באמצעות טלסקופ החלל שפיצר. ניתוח ספקטרום ההדים הראה כי הסופרנובה הייתה מסוג II, כלומר שהיא תוצאה של קריסה והתפוצצות של כוכב מסיבי, עם סבירות גבוהה לענק אדום. זוהי תצפית ראשונה מסוגה של הד בתת-אדום מסופרנובה שהתפוצצותה לא נצפתה, דבר הפותח מגוון אפשרויות לחקר ושחזור אירועים אסטרונומיים אשר התרחשו בעבר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קסיופאה A** בוויקישיתוף
* קסיופאה A, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* קסיופאה A, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
* תמונות מהלוויין IXPE של שאריות הסופרנובה קסיופאה A, באתר N12, ‏ 17 בפברואר 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  Nigel Henbest, Heather Couper: The guide to the galaxy p.110
2. ↑  **ינסקי** (**Jansky**) - יחידת שטף אסטרונומית, השווה, בתרגום למערכת היחידות הבינלאומית, ל-‎10-26‎ ואט למטר רבוע להרץ.
**ליידיברנד** (באנגלית ובאפריקאנס: **Ladybrand**) היא עיירה הממוקמת בפרובינציית המדינה החופשית בדרום אפריקה. שטח העיירה הוא 42 קילומטרים רבועים ונכון לשנת 2011, העיירה מונה 4,218 תושבים.

היסטוריה
--------

העיירה ליידיברנד הוקמה בשנת 1867, במהלך הטרק הגדול, בשטח הכבוש מבני הבסוטו שלחמו רבות במטרה לקבל ריבונות (הודות לפנייה למלכת הממלכה המאוחדת, ויקטוריה, בשנת 1868 הפכה לסוטו השכנה, מרכז מקום מושבם של הבסוטו, לפרוטקטורט בריטי) מיקום זה היה אסטרטגי, שכן הוא עלול היה להיכבש על ידי בני הבסוטו. העיירה נקראה על שמה של ליידי קתרינה ברנד, אמו של יוהנס ברנד, נשיא מדינת אורנג' החופשית באותה תקופה. בשנת 1900, במהלך מלחמת הבורים השנייה, עברה ליידיברנד לידי הבריטים.

גאוגרפיה
--------

ליידיברנד ממוקמת כ־6 קילומטרים מגבול לסוטו וכ־10 קילומטרים צפונית למסרו, בירת לסוטו. כמו כן, היא מרוחקת כ־28 קילומטרים מהעיירה קלוקולאן וכ־110 קילומטרים מזרחית לבלומפונטיין, בירת פרובינציית המדינה החופשית.

דמוגרפיה
--------

נכון לשנת 2011, בליידיברנד מתגוררים 4,218 תושבים. העיירה מחולקת לשלוש שכונות, כאשר בשכונה המרכזית מתגוררים מעל 75% מתושבי העיירה. 41% מתושבי העיירה הם לבנים, 37% שחורים, 13% צבעוניים, 5% הודים ואסייתים ו־4% הם אחרים. השפות המדוברות ביותר העיירה הן אפריקאנס, ססוטו (אנ') ואנגלית.

תחבורה
------

את העיירה משרת שדה תעופה קטן והיא מקושרת לקו הרכבת בלומפונטיין–בת'להם (אנ'). בנוסף, העיירה מחוברת לרשת הכבישים הלאומית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ליידיברנד** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Census 2011: Main Place: Ladybrand, Adrian Frith (באנגלית), נתונים סטטיסטים על ליידיברנד, באתר "Adrian Frith"
2. ↑  About Ladybrand, Property (באנגלית), מידע על ליידיברנד, באתר Property

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007540218205171
* LCCN: n96038550
* VIAF: 131514279
* WorldCat: lccn-n96038550

 |
**מאיר (מייקה) מסטאי** (נולד ב-12 ביוני 1965) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל. בתפקידו האחרון היה ראש חטיבת התקשוב במפקדת זרוע היבשה.

קודם לכן שירת כראש פרויקט רציפות תפקודית במטכ"ל ומפקד בה"ד 7.

ביוגרפיה
--------

מסטאי נולד וגדל במושב ישרש. את לימודיו התיכוניים עשה במכללת בזק בירושלים והוסמך כטכנאי אלקטרוניקה ותקשורת בזק. הוא התגייס לצה"ל ביולי 1984 למסלול ייעודי לקציני קשר גדודיים ושירת כקצין קשר גדודי של גדוד שקד בחטיבת גבעתי, כמפקד פלוגת התקשוב של חטיבת גולני ומפקד גדודי התקשוב של אוגדת עזה ואוגדת הגליל. בהמשך מונה לראש מערך התקשוב בפיקוד הצפון, למפקד בית הספר הארצי לקשר, תקשוב וסייבר ובין השנים 2011 - 2014 היה ראש חטיבת התקשוב בזרוע היבשה שם הוביל את פרויקט צי"ד והיה אחראית להטמעתו ביחידות הזרוע כולל במבצעים ברצועת עזה עופרת יצוקה ועמוד ענן.

לאחר השחרור מצה"ל הקים מסטאי את תנועת "הגיע זמן גליל" הפועלת לקידום הגליל ויצירת תוכנית לאומית לחיזוק הפריפריה הצפונית באמצעות שיפור התשתיות, הטבות מס לתושבים ושילוב אוכלוסיות. מסטאי פועל במסגרת התנועה וכן לשילוב בני העדה הארמית (ערבים נוצרים ישראלים) והעדה הדרוזית בישראל ולמיסוד השירות צבאי והלאומי בקרבם.

בשנת 2015 מונה ליועץ בחטיבה הביטחונית והסייבר של חברת מוטורולה ובהמשך מונה לראש חטיבת התקשוב והסייבר הביטחוני בחברה.

מסטאי הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר שני במנהל ציבורי מאוניברסיטת בר-אילן, מתגורר בקיבוץ שמיר, נשוי ליפעת ואב לשניים.

קישורים חיצוניים
----------------

* מאיר מסטאי, ברשת החברתית טוויטר
* רן מירון, ‏תא"ל מאיר מסטאי, זרוע היבשה: "צה"ל נמצא בחזית הטכנולוגיה בתחום הטמעת מערכות", באתר "אנשים ומחשבים", 29 במרץ 2012
חרטומה של "סוליי-רואיאל", מבט מלפנים; שני הפתחים העליונים הם אשנבי תותחי המרדף הקדמיים שהוצבו בצור החרטום. דגם בקנה מידה במוזיאון הימי הלאומי בצרפת.
"ווטראן" הצרפתית, הנרדפת על ידי שייטת בריטית, מוצאת מקלט בנמל קונקרנו. ענן העשן בירכתיה מעיד כי היא יורה בתותח המרדף האחורי שלה. ציור שמן על קנבס מאת מישל בוקה (1822-1894).
**תותח מרדף** (באנגלית: **chase gun** או **chaser**) הוא תותח ימי שהוצב בחרטומה או בירכתיה של אוניית מפרשים מלחמתית ושימש לירי היישר לפנים על כלי שיט נרדף או לירי היישר לאחור על כלי שיט רודף. הירי נעשה בדרך כלל אל עבר החיבל של כלי השיט (התרנים, המפרשים והחבלים) על מנת להאט את מהירותו ולחבל בכושר התמרון שלו. בהתאם למיקומם באונייה הבחינו בין **תותח מרדף קדמי** (bow chaser) ו**תותח מרדף אחורי** (stern chaser).

תותחי מרדף קדמיים יכלו להיות תותחים רגילים, שהועלו מסיפון התותחים והוצבו כשקניהם מזדקרים החוצה דרך אשנבי-תותחים מיוחדים לדבר או משני צדי מוט החרטום, או תותחים ייעודיים, ארוכי-קנה וקלים יחסית, שהוצבו בחרטום. תותחי מרדף אחוריים יכלו גם הם להיות תותחים מאולתרים או תותחים ייעודיים, שניצבו דרך קבע, מכוסים, בקבינות הקצינים בירכתיים והיוו חלק מן הריהוט והציוד בתא.

מרדפים בתקופת אוניות המפרשים יכלו להימשך שעות ולפעמים ימים, כשכל צוות מכוונן בעדינות את מפרשי האונייה כדי לנצל לתועלתו את השינוי הקל ביותר בעוצמת הרוח וכיוונה. כדור תותח אחד שכוון היטב יכול היה לפגוע בחבל חשוב או לקרוע מפרש אם נשבה רוח חזקה. בשעת מרדף או התחמקות מאונייה רודפת הפקידו בדרך כלל את הירי בידיהם של טובי הקלעים מבין תותחני האונייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תותח מרדף** בוויקישיתוף
**טמאש גאבור** (בהונגרית: **Gábor Tamás**; בודפשט, 24 באפריל 1932 – בודפשט, 6 במאי 2007) היה סייף הונגרי-יהודי, אלוף אולימפי (טוקיו 1964), אלוף עולם (בודפשט 1959) ופעמיים אלוף הונגריה (1960 ו-1961) בדקר, מאמן ומנהל ספורט.

ביוגרפיה
--------

### קריירת ספורט

גאבור התאמן בקבוצת "ואשאש בודפשט" משנת 1948, משנת 1950 האו התאמן בקבוצת "דוז'ה בודפשט" ומשנת 1957 בקבוצת "המטאור האדום בודפשט". הוא התמודד גם בדקר (épée) וגם ברומח (fleuret), אך השיג הישגים בינלאומיים משמעותיים בדקר. בשנים 1953–1967 הופיע במדי נבחרת הונגריה.

באליפות העולם שנערכה בפריז בשנת 1957 זכה גאבור במדליית כסף בתחרות דקר קבוצתי. שנה לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בפילדלפיה בשנת 1958 הוא זכה גאבור במדליית כסף בתחרות דקר קבוצתי והגן על תוארו. 

באליפות העולם שנערכה בבודשפט בשנת 1959 הוא זכה במדליית זהב הראשונה להונגריה בתחרות דקר קבוצתי. 

באולימפיאדת רומא (1960) הוא סיים במקום רביעי בתחרות דקר קבוצתי ובמקום 17 בתחרות דקר אישי.

באליפות העולם שנערכה בטורינו, איטליה בשנת 1961 הוא זכה במדליית ארד בתחרות דקר אישי. שנה לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בבואנוס איירס, ארגנטינה בשנת 1962 הוא זכה במדליית כסף בתחרות דקר אישי, ההישג האישי הטוב ביותר שלו.

באליפות העולם שנערכה בגדנסק, פולין בשנת 1963 הוא זכה במדליית ארד בתחרות דקר קבוצתי. 

### אלוף אולימפי

באולימפיאדת טוקיו (1964) הוא זכה במדליית זהב בתחרות דקר קבוצתי.

גאבור פרש מספורט תחרותי בשנת 1967. לאחר פרישתו היה עוזרו של המאמן הלאומי בלה ביי, ומשנת 1977 עד 1980 היה המאמן הלאומי של נבחרת הסיף ההונגרית.

הוא סיים את "המכללה למסחר ולתיירות" בשנת 1971. משנת 1960 עד 1976 היה העובד של "מלון רויאל", ובשנים 1982 עד 1991 היה סגן מנהל "מלון האצטדיון".

משנת 1972 היה חבר "הנהלת איגוד הסיף ההונגרי" (נבחר מחדש ב־1989 וב-1992). הוא גם שימש כשופט בתחרויות אליפויות העולם ואולימפיות, בסיף ובקרב חמש. בשנת 1995 התמנה לחבר בוועדה הבכירה של "התאחדות הספורט ההונגרית". הוא היה חבר בחבר הנאמנים של "הקרן הציבורית פרנץ מזה" ומזכ"ל "מועדון האלופים האולימפיים".

פרסים והוקרה
------------

* מדליית זיכרון מיקשה אסטרהאזי (1994)

קישורים חיצוניים
----------------

* טמאש גאבור, באתר olympedia.org
* "Elhunyt Gábor Tamás olimpiai bajnok párbajtőrvívó". Origo.hu|Origo.
* "Tamas Gabor" (באנגלית). jewishsports.net.
* "Fechten - Weltmeisterschaften (Herren - Degen)". *sport-komplett.de* (בגרמנית). Sport-Komplett.
* טמאש גאבור, באתר הוועד האולימפי ההונגרי
* טמאש גאבור, אישטוואן קאוס וינה קמוטי בטקס הזיכרון במלאת 40 שנה לאולימפיאדת טוקיו
**פסטיבל הכדורים הפורחים בלוגראס**, בעבר נקרא**פסטיבל הכדורים הפורחים ע"ש אדם מת'יוס**, היה הפסטיבל החמישי בגודלו בארצות הברית, והגדול ביותר במדינת קנטקי. מ-1999 ועד 2009, נערך הפסטיבל מדי שנה בסוף ספטמבר ב-שדה באומן בלואיוויל, קנטאקי.

הפסטיבל מכיל כ-100 כדורים פורחים המשתתפים בשלושה מרוצים בבוקר ושני אירועים בערב. אירועים אחרים כוללים 4 הופעות, 11 פעילויות לילדים ותערוכת מכוניות עם יותר מ-150 דגמים. יש גם מרכז חינוך המלמד את היסודות של כדורים פורחים, כמו גם מזון, גן בירה ופעילויות אחרות. ביום העמוס ביותר של הפסטיבל יש קהל של יותר מ-100,000 אנשים. אירועים רבים מתקיימים במהלך שלושת ימי הפסטיבל. אחת האטרקציות הפופולריות ביותר היא ה-Night Glow, כאשר בלונים מנופחים זוהרים בלילה. אטרקציה אחרת היא מרוץ הבלונים המתקיים בבוקר עם פרס כספי למנצח.

פסטיבל הכדורים הפורחים ע"ש אדם מת'יוס נחגג לאחרונה בספטמבר 2006. הפסטיבל נרכש על ידי הקרן The Spirit of Kentucky ושמו שונה לפסטיבל הכדורים הפורחים בלוגראס.

היסטוריה
--------

במשך שנים רבות, טייסים מקומיים התאספו בכל סוף שנה בשדה באומן ונתנו לקהילה מופע לילי זוהר של כדורים פורחים. כאשר האירוע המקומי בוטל בשל חוסר כספים, אדם בורקל, המייסד של חברה לעוגות גבינה ע"ש אדם מת'יוס, בא עם רעיון אשר הוביל לקיום הפסטיבל.

בשנה הראשונה, האירוע התקיים עם 52 כדורים פורחים. בלונים רבים היו מקומיים, למרות שמספר טייסים הגיעו ממקומות רחוקים ברחבי ארצות הברית. האירוע הראשוני גייס 20,000 דולר לכבוד Dream Factory, ארגון שעוזר להעניק משאלות לילדים עם מחלות מסכנות חיים.

הפסטיבל השני התקיים בשנת 2000 עם 70 כדורים פורחים מרחבי ארצות הברית. האירוע הפך כל כך פופולרי, כך שהגבילו את מספר הבלונים ל-70 והייתה גם רשימת המתנה.

פיגועי 11 בספטמבר על העיר ניו-יורק ו-וושינגטון הטילו קצת ספק על הטיסות של הפסטיבל. טיסות אזרחיות (כולל בלונים) הוגבלו לתקופה לאחר הפיגועים. הפסטיבל עתר למועצת הבטיחות הלאומית ולרשות התעופה הפדרלית כדי לאפשר את הטיסה של הבלונים, אשר אושרה רק יומיים לפני הפסטיבל. כ-75 בלונים נכחו בשנה הזאת, מה שהופך אותו לפסטיבל הכדורים הפורחים הגדול ביותר שנערך בהיסטוריה של קנטאקי.

ב-2002, האירוע גדל ל-85 בלונים. הטייסים הגיעו ממדינות כמו ניו זילנד, קנדה וגם ממערב ארצות הברית, הם גייסו יותר מ-35,000 דולר למען קרן משאלת לב, גן החיות בלואיוויל ועבור WHAS Crusade for Children.

ב-2003, הפסטיבל גדל ל-100 בלונים, עם יותר מ-40,000 דולר בפרסים. היה גם שש שעות של שידור חי בטלוויזיה, ויותר מ-120,000 אנשים נכחו באירוע במהלך שלושה ימים. חלק מכספי דמי החניה נתרמו ל WHAS Crusade for Children, וכן כספים נוספים גויסו לכבוד גן החיות בלואיוויל ועוד כמה ארגונים מקומיים ללא כוונת רווח.

ב-2007 פסטיבל הכדורים הפורחים ע"ש אדם מת'יוס נרכש על ידי הקרן The Spirit of Kentucky עבור $1, והאירוע שינה את שמו לפסטיבל הכדורים הפורחים בלוגראס. הפסטיבל המשיך להיות הגדול ביותר בקנטאקי והחמישי בגודלו בארצות הברית.

הפסטיבל בוטל ב-2010, מסיבות שונות. הפסטיבל היה אמור לחזור ב-2011, עם שם חדש, "פסטיבל הבלונים של הרוח של קנטאקי", אך זה בוטל גם כן. אין זכר  לקיומו של הפסטיבל מאז.

ראו גם
------

* פסטיבל כדורים פורחים

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של פסטיבל הכדורים הפורחים בלוגראס (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  2010 Bluegrass Balloon Festival, ‏2010-12-31
2. ↑  Spirit of Kentucky Balloon Festival, www.facebook.com
ירי בתותח הצהריים
תותח הצהריים (ברקע)
תותח הצהריים
שלט התותח
**תותח הצהריים** או **תותח צהרי היום** (באנגלית: **Noonday Gun** או **Noon-day Gun**; בסינית: **午炮**) הוא תותח ימי, הניצב באזור מפרץ קווזיי, שבאי הונג קונג. התותח מופעל על ידי חברת ג'רדיין מאתיסון, ויורים בו מדי יום בשעת הצהריים. התותח הוא אתר תיירות פופולרי בהונג קונג.

היסטוריה
--------

תותח הצהריים ממוקם על קו החוף באזור שנקרא בעבר כף איסט פוינט, וכיום נקרא האזור קוזווי ביי.  האזור היה האזור הראשון בהונג קונג שנמכר על ידי הממשלה הקולוניאלית של הונג קונג, במכרז בשנת 1841. את השטח רכשה קבוצת ג'רדיין מאתסון. במהלך השנים, עקב ייבוש שטחי הים לכיוון צפון, הועבר התותח ממקומו המקורי צפונה, על מנת שייוותר על קו החוף.

מסורת הירי בתותח החלה בעקבות תקרית שאירעה בשנות ה-60 של המאה ה-19. באותה עת המחסנים ומשרדי חברת מאתיסון היו ממוקמים בכף איסט פוינט. כאשר ראש החברה (הטאי פאן) היה מגיע למשרדים בדרך הים, הייתה מיליציית החברה יורה מטחי כבוד לכבודו. אחד מבחירי הצי המלכותי הבריטי שהגיע להונג קונג לא הכיר מנהג זה, וסלד ממנו שכן בצי הבריטי הנוהג הוא שמטחי הצדעה היו שמורים לקצינים בכירים בלבד, ועל כן הורה למאתיסון, לירות בתותח בכל יום, בשעת הצהריים. 

בשנת 1941, במהלך הכיבוש היפני של הונג קונג, הצבא הקיסרי היפני פירק את התותח, והתותח אבד. לאחר שחרור הונג קונג על ידי בעלות הברית בשנת 1945, העניק הצי המלכותי לחברת מאתיסון תותח 6 ליטראות על מנת להמשיך במסורת של ירי מדי יום בשעת הצהריים, וב-1 ביולי 1947 הושבה המסורת והתותח ירה שוב. בעקבות תלונות תושבי הסביבה על הרעש, ב-1961 הוחלף התותח בתותח קטן יותר, אשר שימש בקרב יוטלנד במלחמת העולם הראשונה.

אתר תיירותי
-----------

הירי בתותח הפך לאטרקציה תיירותית, ותיירים מגיעים מדי יום לצפות בירי התותח. כמו כן נהוג לירות בתותח בחצות הלילה ב-31 בדצמבר, על מנת לסמל את ראש השנה האזרחית.  במסגרת טקס הירי, יוצא שומר לבוש מדים של חברת מאתיסון, מצלצל בפעמון על מנת לסמל חילוף משמרות בעבודה בחברה (מנהג שמקורו בתקופה שמשרדי ומחסני החברה היו בסמוך), ואז יורה בתותח, ולאחר מכן מצלצל בפעמון שנית. 

אדם המבקש לתרום 33,000 דולר הונג קונגי לארגון הצדקה "The Community Chest of Hong Kong" יקבל את הזכות לירות בתותח הצהריים.

בתרבות הפופולרית
----------------

ירי התותח (וכן הצלצול בפעמון) מוזכר בשירו המפורסם של נואל קאוורד - "כלבים שוטים ואנגלים" ("Mad Dogs and Englishmen"), בו הוא מספר שרק כלבים שוטים ואנגלים יוצאים בצהרי היום החמים באזורים הטרופיים כדי לעשות מיני פעילויות המפורטות בשיר (בעוד שתושבי האזור מסתתרים מהחום בבקתותיהם), השיר מפרט מושבות בריטיות שונות ברחבי העולם, ולגבי הונג קונג מתאר:

> 
> In Hong Kong, they strike a gong, and fire off a noonday gun  
> 
> To reprimand each inmate who's in late
> 
> 
> 
> 

> 
> בהונג קונג, הם פוגעים גונג, לירות בתותח הצהריים  
>  ולנזוף בכל אסיר שמאחר
> 
> 
> 
>

ראו גם
------

* תותח הצהריים - תותח בקייפטאון, דרום אפריקה
* תותח השעה אחת בצהריים - בטירת אדינבורו שבסקוטלנד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תותח צהרי היום** בוויקישיתוף
* תותח צהרי היום באתר discoverhongkong
* תותח צהרי היום, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  ההיסטוריה של תותח צהרי היום באתר discoverhongkong
2. ↑  תקלה בתותח בשנת 1998 פגעה במסורת רבת שנים של ירי בתותח בראש השנה האזרחית
3. ↑  סיפורו של היורה בתותח צהרי היום
4. ↑  מנהגים הקשורים בתותח צהרי היום
5. ↑  מילות השיר "כלבים שוטים ואנגלים"
"**אמנות התחריט**" (בגרמנית: **Die Kunst des Radierens**) הוא ספר מאת האמן הרמן שטרוק.

היסטוריה
--------

החל מראשית המאה ה-20 החל הרמן שטרוק להתפרסם כאמן תחריט בגרמניה. הוא הציג דרך קבע ב"זֵצֵסְיוֹן הברלינאי" בברלין ועבודותיו נרכשות ל"מוזיאון הברלינאי לתחריטי נחושת" (1901). בנוסף, הוא הופך לחבר ב-"חברה המלכותית של אמני התחריט וההדפס בלונדון" (1902) ופרסם שני קובצי הדפסים (1901, 1904). במקביל הוא החל להורות הדפס לאמנים שונים בסטודיו שלו. על תלמידיו בתקופה זו נמנו יעקב שטיינהרדט ולודוויג מיידנר. באותה עת גם אמנים רבים נעזרו בידיעותיו של שטרוק בתחום זה ובהם מקס ליברמן, לסר אורי ואחרים.

ספרו של שטרוק "אמנות התחריט" בשנת 1908, שימש לאמנים רבים טקסט לימודי מעשי לטכניקות ההדפס השונות ובהן תחריט, הדפס אבן וחיתוך עץ. בנוסף, שימש הספר כאמצעי חשיפה לאמנות ההדפס, שהפך בתקופה זו למדיום פופולרי. לצד ההסבר הטכני כלל הספר שפע של רפרודוקציות, שהדגימו את שיטות ההדפס השוות. לצד אמנים קאנונים, כאנדראה מנטניה, רמברנדט ופרנסיסקו דה גויה, שולבו בו אמנים מודרניים כאדואר מאנה, ג'יימס אבוט מקניל ויסלר, יוזף ישראלס, לוביס קורינת ואחרים.

בנוסף לרפרודוקציות צורפו למהדורות השונות מספר עותקים של הדפסים, שהודפסו מן הגלופות המקוריות. אלו אפשרו לקורא מגע ישיר עם הדפס ועם מאפייניו. במהדורה הראשונה צורפו הדפסים מאת מקס ליברמן, נוף מאת אדוורד מונק, הדפס מאת אנראה זורן (Zorn) ופאול באום (Paul Baum). במהדורה השלישית (1920) צורפו לספר הדפסי האבן "דיוקן יהודי זקן מיפו" מאת שטרוק והדפס מאת מקס סלבוגות (Max Slevogt). בנוסף, צורפו עותקים של תחריטים מאת פאול באום, האנס מייד (Hans Meid), מקס ליברמן ואדוארד מונק. לעומת זאת, למהדורה של שנת 1923 צירף קסירר ארבעה הדפסים מקוריים ובהם הדפס-אבן של אוסקר קוקושקה, תצריב של מקס ליברמן, דיוקן של מארק שאגאל שיצר שטרוק וחיתוך-עץ מאת ארנסט ברלך.

הוצאתו לאור של הספר הייתה חלק מגל של פרסומים בנושא ההדפס האמנותי בגרמניה. לצדו ראו עוד ספרי הדרכה של וולטר זיגלר (Ziegler,‏ 1901), של מארק רוזנברג (Rosenberg, ‏ 1907) ושל פרסיג (Preisseg,‏ 1909). בעקבות הפופולריות של הספר, שנבעה מפנייתו לקהל האמנים ולציבור הרחב גם יחד, הודפס הספר בארבע מהדורות נוספות בין השנים 1912–1923, והוא ביסס את מעמדו של שטרוק כאמן מוביל בתחום ההדפס.

פאול קסירר (Paul Cassirer), המוציא לאור של הספר, היה אספן, סוחר אמנות ובעל גלריה, שהיה קשור אל חוגי האמנות האוונגרדית בגרמניה ובוינה. ייתכן כי משום כך הייתה הוצאתו לאור של ספר יקר כל כך להפקה מהלך טבעי בעבורו, בייחוד על רקע העובדה שהיה זה אחד מן הספרים הראשונים שהוציא, לאחר פירוק השותפות עם בן דודו ברונו קסירר בשנה זו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמנות התחריט** בוויקישיתוף
* אמנות התחריט (1920) באתר "The Internet Archive" (בגרמנית)
**לילית עצים חומה** (שם מדעי: ***Strix leptogrammica***) היא מין של דורס לילה מהסוג לילית המצוי ביערות גשם בדרום-מזרח אסיה. היא מזכירה מאוד במראה את המין לילית סלופוטו ושני המינים קרובים יחסית.

לילית זו בינונית בגודלה ואורכה הממוצע 45 עד 57 סנטימטרים. היא בעלת כסות נוצות חומות עד סגולות לאורך פלג הגוף העליון לרבות הכנפיים והזנב עד לכיפת הראש. הבטן והחזה מסורטטים בפסים שחורים על רקע בהיר. פרצוף השמע שלה צהוב בהיר עם טבעות אפורים דמויי-מסיכה סביבו והמקור אפור כהה ומעוקל. העיניים גדולות וכהות בעלות ראיית לילה חדה. שני הזוויגים דומים, אך הצעירים בעלי כסות כהה יותר עד התבגרותם.

הלילית היא פעילת לילה החיה ביערות פתוחים וסביבה דומה ולעיתים נמצאת גם בביצות וביערות מנגרובים, אך מתרחקת מיערות סבוכים מאוד. היא ניזונה בעיקר מעופות, ממכרסמים ומזוחלים קטנים. הלילית מעופפת חרישית המעמעמת את קולה ונוחתת על הטרף בעזרת טפריה הגדולים.

תפוצת הלילית היא במדינות: הודו, בנגלדש, סרי לנקה, אינדונזיה, טאיוואן ודרום סין. היא איננה שכיחה מאוד אך גם איננה בסכנת הכחדה, אם כי כמה מהאוכלוסיות עלולות להיפגע מכריתת יערות.

תת-מינים
--------

* *Strix leptogrammica bartelsi*
* *Strix leptogrammica caligata*
* *Strix leptogrammica chaseni*
* *Strix leptogrammica connectens*
* *Strix leptogrammica indranee*
* *Strix leptogrammica laotiana*
* *Strix leptogrammica leptogrammica*
* *Strix leptogrammica maingayi*
* *Strix leptogrammica myrtha*
* *Strix leptogrammica newarensis*
* *Strix leptogrammica niasensis*
* *Strix leptogrammica nyctiphasma*
* *Strix leptogrammica ochrogenys*
* *Strix leptogrammica ticehursti*
* *Strix leptogrammica vaga*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לילית עצים חומה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  לילית עצים חומה באתר הרשימה האדומה של IUCN
**סטיבן פול ויטסיט** (באנגלית: **Steven Paul Whitsitt**;‏ נולד ב-25 באוקטובר 1960, פורט הורון) הוא צלם אמריקאי.

ביוגרפיה
--------

ויטסיט נולד בפורט הורון, עיירה במדינת מישיגן. לאחר סיום בית הספר הוא נרשם לצי של ארצות הברית. בהיותו בצבא הוא התחיל להתעניין בצילום. לאחר שחרור משרות בצי בשנת 1986 הוא התחיל ללמוד צילום בסנטה ברברה וסיים עם תואר ראשון בצילום בשנת 1990.

לאחר סיום הלימודים עבד ויטסיט בתחום בלוס אנג'לס. במשך שלוש שנים הוא היה עוזר של צלם רשמי של מייקל ג'קסון. בשנים 1994–1996 הוא היה הצלם הרשמי של הזמר ועשה צילומים עבור השירים שהופקו באותה תקופה. בין היתר הצילומים הוצגו בתערוכות.

בשנת 1994 צילם ויטסיט את מייקל ג'קסון בדמוי צ'רלי צ'פלין. צילומים אלו נכללו בספר קראקן אופוס של האמן. כלל אוסף הצילומים בנושא הוצג בתערוכה ניידת במספר מקומות בעולם ועתה היא מוצגת במוזיאון בלוזן כחלק של מיצג קבוע של המוזיאון.

בשנת 1996 עזב ויטסיט את מייקל ג'קסון והחל ללמדר בבית ספר לצילום בקרולינה הצפונית במשך חחמש שנים.

החל משנת 2003 עוסק ויטסיט עוסק בעיקר בצילומי בניינים.

במהלך עבודתו קיבל ויטסיט שישה פרסי האוז.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של סטיבן ויטסיט
* צילומים של ויטסעט, באתר האוז

הערות שוליים
------------

1. ↑  Steven Paul Whitsitt, If you happen to be in Shanghai... Whitsitt Photo, ‏27 במאי 2018 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 5050 2202
* LCCN: n2008018795
* SUDOC: 140377506
* VIAF: 6860947
* WorldCat: lccn-n2008018795

 |
**פורד פומה** (באנגלית: **Ford Puma**) היא קרוסאובר עירונית בעלת חמישה מקומות, שמיוצרת על ידי פורד משנת 2019. היא הוצגה בשנת 2019, והגיעה לישראל בשנת 2021.

מפרט טכני
---------

הפומה כוללת מנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים בנפח 1.0 ליטרים המספק כ-125 כוחות סוס בין 6,000-4,500 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים אוטומטית רובוטית כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. המכונית מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 10.2 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 187 קילומטרים לשעה.

גרסאות
------

מלבד הגרסה הבסיסית, במהלך השנים יצרה החברה גרסה נוספת. הגרסה הנוספת היא, **פורד פומה ST,** גרסת הספורט לגרסה הבסיסית, הכוללת מנוע טורבו בנזין I3 צילנדרים בנפח 1.5 ליטרים המספק כ-200 כוחות סוס בין 2,500-3,500 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים. המכונית מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 6.7 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 220 קילומטרים לשעה. הפומה ST הוצגה בשנת 2020.

מכירות בישראל
-------------

החל משנת 2021, נמכרו כ-75 יחידות על פי נתוני קארזון.

ראו גם
------

* פורד פומה ראלי1

גלריה
-----

* גרסת הספורטגרסת הספורט
* מבט אחורימבט אחורי
* מבט קידמימבט קידמי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פורד פומה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של פורד פומה

* חזי גורן, פורד פומה במבחן דרכים, באתר פורטל הרכב גיר, 31 במרץ 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  פורד פומה החדש נחשף - קרוסאובר עירוני חדש לפורד, באתר קארטיוב, ‏26 ביוני 2019
2. ↑  פורד פומה 2021 בישראל - מחיר החל מ-127,900 שקל, באתר קארטיוב, ‏11 בפברואר 2021
3. ↑  מפרט טכני מאת פורד, באתר קארטיוב
4. ↑  ספורטיבי: 2021 פורד פומה ST נחשף, באתר קארטיוב, ‏24 בספטמבר 2020
5. ↑  פורד פומה, באתר קארזון
דיסק ניוטון.
**דיסק ניוטון** (באנגלית: Newton disc) הוא אמצעי עזר להמחשת חלק מההיבטים של ראיית צבעים, שהומצא על ידי אייזק ניוטון. דיסק ניוטון הוא עיגול עם שבע גזרות הצבועות בצבעי הקשת. כשמסובבים את הדיסק במהירות הולכת וגוברת, צבעו מחוויר ללבן; בדרך זו הדגים ניוטון את תגליתו שצבע לבן הוא צירוף של שבעה צבעים שונים שמקורם בקשת הצבעים. זו הייתה תגלית חשובה, שכן היא הוכיחה שהאור אינו חסר צבע, אלא שלאור יש תמיד צבע נלווה. במקרה של דיסק ניוטון, הצבע הנתפס במוחנו הודות לסיבוב המהיר של הדיסק מתכנס במהירות לצבע הלבן, שאותו אנו מחשיבים לחסר צבע. תכונה זו, לפיה אנו תופסים את הצבע של סדרת דמויות (מסוימות) החולפות בפני העין כצבע הלבן, מקורה במנגנון הראייה האנושי, ה"ממצע" (כלומר מבצע ממוצע של הדמויות המוצגות לעין) את סדרת הצבעים המוצגים לפניו. הניסוי שהדגים ניוטון עם הדיסק שלו היה ההוכחה החותכת והאחרונה שהצבע הלבן הוא תערובת של צבעי הספקטרום הנראה.

מתקן דיסק ניוטון ממונע או כסביבון פשוטים לייצור, ומהווים כלי לימודי נפוץ.

ראו גם
------

* מנסרה אופטית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיסק ניוטון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  מערכת דוידסון, מסביב לגן המדע בשמונה ימים, באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 2 בדצמבר 2018
**לילך אריאל** היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי. בעלת שתי מדליות מהמכביה העשירית (1977).

ביוגרפיה
--------

אריאל נודלה בקיבוץ חפציבה התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל העמקים, אצל המאמן אהרן בונה.

### 1976

באליפות ישראל בשחייה באוקטובר 1976 זכתה אריאל בתואר השחיינית המצטיינת של האליפות לפי טבלת הניקוד הבינלאומית לאחר שזכתה במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי והשוותה את השיא הישראלי בתוצאה של 1:04.0 דקות, לפני איריס קרפ (1:04.48 דקות) ואסנת ארליך (1:04.5 דקות) שתיהן מהפועל חולון/בת ים.

### 1977

באליפות ישראל בשחייה הראשונה בבריכת 25 מטר, שנערכה בקיבוץ גבעת חיים איחוד במרץ 1977 זכתה אריאל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.2 דקות.

בתחרות שמונה האומות שנערכה באיסלנד ביולי 1977 קבעה אריאל ביחד עם ענת פרקש, איריס קרפ ואסנת ארליך במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 4:22.0 דקות, שיפור לשיא שניקבע שבוע קודם לכן בקיאסו (4:24.2 דקות).

בתחרות השחייה של המכביה העשירית שנערכה בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי אותה שנה זכתה אריאל במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, ביחד עם נטע יוסף, איריס קרפ ואסנת ארליך בשיא ישראלי חדש של 4:17.16 דקות ובמדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם ליז בוכשטבר, ענת פרקש וקרפ בשיא ישראלי חדש של 4:49.36 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.27 דקות. בשלב המקודמות היא קבעה במשחה ל-100 מטר חופשי תוצאה של 1:04.12 דקות. בשלב המוקדמות היא קבעה במשחה ל-200 מטר חופשי, שיא ישראלי חדש של 2:17.40 דקות ובמשחה ל-100 מטר פרפר תוצאה של 1:11.47 דקות.

משפחה
-----

לילך אריאל נשואה למאמן ושופט השחייה ברי אבנר. אחותה הצעירה של אריאל היא קרן רגאל, אלופה ושיאנית ישראל בשחייה.

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  יעקב פתאל, שני שיאים, תוצאה השווה לשיא ושני שיאי נוער, דבר, 10 באוקטובר 1976
2. ↑  4 שיאי בוגרים נקבעו בסיום אליפות השחייה, דבר, 12 באוקטובר 1976
3. ↑  שחייה, דבר, 20 במרץ 1977
4. ↑  יעקב פתאל, פלאצ'ינסקי ממקסיקו "גנבה" מדליה מוזהבת משחייני ארה"ב, דבר, 14 ביולי 1977
5. ↑  יעקב פתאל, הישראלים שיפרו עוד 4 שיאים לצד 6 שיאי מכביה, דבר, 17 ביולי 1977
6. ↑  שמואל טל, ניר שמיר בן ה-17 "גנב" את ההצגה בבריכת השחיה, דבר, 18 ביולי 1977
*Strix uralensis uralensis*
לילית אורל
**לילית אורל** (שם מדעי: *Strix uralensis*) היא מין של דורס לילה מהסוג לילית המצויה בצפון אירואסיה.

מאפיינים
--------

אורך הלילית 50–61 ס"מ, מוטת כנפיה 110–134 ס"מ ומשקלה 500–730 גרם בזכרים ו-720–1,300 גרם בנקבות. הלילית לבנה עם עיטורים כהים על החזה וצידי הפנים. היא בעלת נוצות עבות המגוננות עליה מהקור, כנפיים בעלות ציצות העוזרות לה לעוף בשקט ו-4 טפרים בכל רגל.

הליליות נפוצות ביערות הטייגה והיערות של צפון אירופה, מרכז אירופה וצפון אסיה מסקנדינביה עד לסחלין, קוריאה ויפן. הלילית ישנה במשך היום ויוצאת בלילות לצוד.

הלילית משתמשת בשמיעתה החדה כדי ללכוד טרף גם בחושך ובקור. היא ניזונה בעיקר מנברנים ומכרסמים נוספים. היא טורפת גם עופות שונים עד לגודל יונת ענק, שכווי אירופי או עורבני שחור כיפה. הטרף נתפס באמצעות הטפרים המעוקלים ואיתו הלילית עפה למסתורה לאכול אותו.

תת-מינים
--------

* *Strix uralensis daurica*
* *Strix uralensis fuscescens*
* *Strix uralensis hondoensis*
* *Strix uralensis japonica*
* *Strix uralensis liturata*
* *Strix uralensis macroura*
* *Strix uralensis momiyamae*
* *Strix uralensis nikolskii*
* *Strix uralensis uralensis*
* *Strix uralensis yenisseensis*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לילית אורל** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  לילית אורל באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007537135205171
* NDL: 00563631

 |
אושנו בווילקסוומאן (אנ') באייקוצ'ו בפרו
כיסאות האבן שבראש האושנו בווילקסוומאן
**אושנו** (בקצ'ואה: **Ushnu**) הוא מבנה מדורג בצורת פירמידה, ששימש את האינקה לניהול הטקסים החשובים ביותר של אימפריית האינקה. מבנים כאלו הוקמו בקוסקו, בירת האימפריה, ובערים העיקריות, או על פסגות ההרים לצד מערכת הדרכים של האינקה.

מעט מאוד ידוע על השורש בקצ'ואה של המונח אושנו, אך נראה שפירושו "מקום האבנים שבו המים מסוננים". הם שימשו כנראה את האוכלוסיות הפרה-היספניות, כאשר נאלצו לערוך טקסים שבהם הקריבו נוזלים, בעיקר משקה תירס אלכוהולי, כקורבן.

האושנו הוקם בכיכר המרכזית של העיר, או על פסגות ההרים שמהם אפשר היה לחלוק כבוד לאלי ההרים, הוואמני (Wamani). המבנה הוא פירמידה מלבנית שנוצרה על ידי חמש פלטפורמות, שנבנו ברציפות לחלק הגבוה ביותר עבור גרם מדרגות חיצוני. הכל נבנה באבן. בחלק העליון ניצבה כורסה כפולה מעובדת באבן, שעל פי המסורת המקומית כוסתה ביריעות מוזהבות. זה היה המקום שבו ישבו הסאפה אינקה והקויה (אשתו) לשפוט ולנהל את הטקסים והפולחנים שהתבצעו בכיכר. הטקסים והפולחנים הפכו מורכבים יותר ויותר והאושנו בתקופת אינקה היה לא רק המקום המיועד לנסך של צ'יצ'ה, אלא גם לקורבנות של ילדים, בעלי חיים, כמו גם עם שריפת בדים ומנחות אחרות.

לקריאה נוספת
------------

* Hoopes, John W. (2009). "From Tiwanaku to Machu Picchu: Ushnus and the Architecture of Creation". In Margaret Young-Sánchez (ed.). *Papers from the 2005 Mayer Center Symposium at the Denver Art Museum*. Denver: Denver Art Museum. pp. 247–272. ISBN 978-0806199726.
* Pino Matos; José Luis (ביולי 2004). "El ushnu Inka y la organización del espacio en los principales Tampus de los Wamani de la sierra central del Chinchaysuyu". *Revista Chungará (Arica)* (בספרדית). **36** (2). ISSN 0717-7356. `{{cite journal}}`:  (עזרה)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אושנו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  What is an Inka ushnu
2. ↑  John Hyslop, *Inka Settlement Planning*, University of Texas Press, 2014, מסת"ב  9780292762640
**קסטרוקאודה** (שם מדעי: Castorocauda) הוא בעל חיים סינאפסידי דמוי ברווזן אשר חי בתקופת היורה לפני כ-154 מיליון שנים. החוקרים חלוקים אם יש לשייכו לזוחלים או ליונקים.

גילוי
-----

מאובן קסטרוקאודה התגלה במונגוליה הפנימית, בשכבות דָאוחוּגוֹאוּ (Daohugou Beds), ששאלת תארוכן שנויה במחלוקת בקרב הגאולוגים עקב חוסר אחידותה: יש המתארכים אותן לתור היורה העליון ואחרים לקרטיקון התחתון. במאובנים משכבות דָאוחוּגוֹאוּ התגלה עולם חי עשיר, שכלל דינוזאורים ממינים שונים, כולל הדינוזאור המנוצה הזעיר אפידקסיפטריקס, פטרוזאורים, יונקים קדומים סלמנדרות וחרקים. התגלו שם גם מאובני עצים וצמחים מחטניים, ציקסיים ושרכים. ממצאים אלו מראים כי האזור התאפיין בבית גידול של חופי אגמים והיה מיוער ברובו.

כמו רבים ממאובני דאוחוגואו, מאובן קסטרוקאודה השתמר להפליא ומראה בבירור עור מכוסה בפרווה וזנב שטוח מכוסה קשקשים בדומה לזנב הברווזן או הבונה. זהו המאובן הקדום ביותר שהתגלה בו נראים רישומים של שיער על הגוף.

נראה שלפחות בחלק מן המינים בתור היורה כבר התקיימו תכונות אופייניות ליונקים כמו מערכת הנקה, שיער ומנגנוני שמירה וייצור חום גוף (הומיאותרמיות ואנדותרמיות). מערכות כאלו אינן משאירות סימנים במאובנים, אך ניתן להסיק את קיומן מתוך הגנום של הברווזן שפוענח לאחרונה. באמצעות שיטות שעון מולקולרי חישבו שהאב הקדמון המשותף לברווזן ולשאר היונקים חי לפני 166 מיליון שנה, כלומר בתור היורה. מכיוון שמערכת הנקה, שיער ומנגנוני חום גוף כבר קיימים בברווזן (אם כי חלקן בתצורה יותר פרימיטיביות מאשר ביונקי שליה ויונקי כיס) סביר שהן התקיימו אף באותו אב קדמון. באותו אופן ניתן להסיק שבדומה לברווזן, אותו אב קדמון מתור היורה עדיין התרבה באמצעות הטלת ביצים.

בתרבות
------

יצור זה הופיע בסדרה מהפכת הדינוזאורים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קסטרוקאודה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |

* קסטרוקאודה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

* תמונת מאובן קסטרוקאודה ושיחזורו (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Qiang Ji et al (2006) "A Swimming Mammaliaform from the Middle Jurassic and Ecomorphological Diversification of Early Mammals"
**Science**. Vol. 311 (5764 ), pp. 1123-1127. DOI: 10.1126/science.1123026
נוף טיפוסי באי וראנגל, אזור הכפר אושקובסקויה
**אושקובסקויה** (ברוסית Ушаковское) הוא כפר נטוש באי וראנגל הנמצא במחוז האוטונומי צ'וקוטקה שבצפון הרחוק הרוסי. הכפר, שהוקם על מנת להראות ריבונות סובייטית באוקיינוס הקרח הצפוני, נקרא על שמו של חוקר הקטבים הסובייטי גיאורגי אושקוב. הכפר הוקם בשנת 1926 באזור בו הטמפרטורות מגיעות לעיתים נדירות אל מעל האפס. תנאי המחיה הקשים גרמו לנטישה סופית של האתר בשנת 2003.

היסטוריה
--------

מאמצי התיישבות באזור נעשו החל מהמאה ה-19 על ידי ארצות הברית וקנדה, ונמשכו במאה ה-20 למרות שרוסיה טענה בעלות על האי וראנגל החל משנת 1911. פרוץ מלחמת האזרחים ברוסיה גרמו לעזיבת ניסיונות ההתיישבות למספר שנים. בשנת 1926 הוקם היישוב על ידי משלחת מחקר של גיאורגי אושקוב אשר הביא איתו מספר משפחות ממוצא רוסי וממוצא צ'וקצ'י כדי לייסד יישוב בן כ-60 נפשות. מספר שנים מאוחר יותר, כאשר נראה היה שהיישוב המרוחק מצליח לתפקד, הוקם יישוב קבע נוסף על האי וראנגל כ-30 קילומטר ממערב לאושקובסקויה. היישוב החדש נקרא זביוזדני ודרך עפר נסללה כדי לקשר בין שתי נקודות היישוב. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הגיע היישוב אושקובסקויה לשיא גודלו, אוכלוסייתו מנתה כ-200 נפש והוקמו בו מבני ציבור כגון בית ספר, מועדון, סניף דואר, בית חולים, שדה תעופה הכולל מנחת מסוקים ואפילו מוזיאון קטן המוקדש לטבע הייחודי של האזור. 

לאחר פירוק ברית המועצות והשפל הכלכלי אליו נקלעה רוסיה, קטנו במידה משמעותית כמויות האספקה אשר סופקו ליישוב והוא החל לדעוך. תרמה לכך העובדה שגם היישוב השכן זביוזדני ננטש עוד בתקופה הסובייטית. אמנם בזכות מנחת המסוקים שהוקם באושקובסקויה בשנות ה-60 של המאה העשרים עדיין ניתן היה להגיע אליו בקלות יחסית אך בשנת 1997 הוחלט להעביר את כל תושבי היישוב לעיירה מיס שמידטה שממוקמת על חופה של רוסיה היבשתית ובכך נגזר על אושקובסקויה לגווע סופית. התושבת האחרונה של העיירה, וסילינה אלפאון, נהרגה בידי דוב קוטב בשנת 2003 וכך בא הקץ על התיישבות אנושית קבועה באי וראנגל.

בסמוך לכאן ממוקם בסיס כוכב הקוטב של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אושקובסקויה** בוויקישיתוף
* תמונות היישוב הנטוש

הערות שוליים
------------

1. ↑
מוחמד בסיוני ואשתו באירוע התרמה ברמת השרון
**מוחמד בסיוני** (בערבית: **محمد بسيوني**‏; 1937 – 18 בספטמבר 2011) היה איש צבא ודיפלומט מצרי.

ביוגרפיה
--------

בסיוני התגייס לצבא מצרים בשנת 1956 ושירת במודיעין הצבאי, שם טיפס בסולם הדרגות עד לדרגת תת-אלוף. בשנת 1973 כיהן כנספח צבאי בשגרירות מצרים שבדמשק ובמסגרת תפקידו תיאם את מועד פתיחת ההתקפה המשותפת של מצרים וסוריה כנגד ישראל. בשנת 1976 מונה לנספח הצבאי המצרי בטהראן.

לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים בשנת 1979 והחלפת שגרירים בין המדינות, מונה בסיוני למיופה הכוח בשגרירות המצרית בתל אביב. לאחר שמצרים החזירה את השגריר סעד מורתדא בשנת 1982 כמחאה על פרוץ מלחמת לבנון, הוטל על בסיוני לנהל את השגרירות עד שבשנת 1986 מונה לשגריר החדש בישראל.

בסיוני שירת בתפקידו עד שנת 2000, בה הוחזר למצרים כמחאה על פריצת האינתיפדה השנייה. כעבור מספר שנים הודה בסיוני כי במשך שירותו הארוך בישראל ניצל את מעמדו הדיפלומטי לקיום פעילות מודיעינית מצרית בישראל. לאחר חזרתו למצרים מונה לסגן יו"ר הוועדה לקישרי חוץ בשורא. בעקבות החלטת ממשלת שרון על ביצוע ההתנתקות מעזה החליט הנשיא מובארק למנות שוב שגריר ושלח לישראל את מקורבו, הדיפלומט הוותיק והמנוסה מוחמד עאסם איברהים (2005–2008).

בתקופת כהונתו כשגריר מצרים בישראל, התלוננה במשטרה רקדנית בטן ישראלית כי בסיוני הטריד אותה מינית וניסה לאנוס אותה בדירה ריקה אליה הזמין אותה באמתלה של הצעת עבודה. בסיוני סירב להיחקר במשטרה וטען לחסינות דיפלומטית, תיק החקירה נגדו נסגר בלחץ משרד החוץ, על אף מחאה של ארגוני נשים. גם התביעה האזרחית שהוגשה נגדו נמחקה עקב חסינותו הדיפלומטית.

בסיוני סבל מסוכרת ולחץ דם גבוה, וכן עבר ניתוח מעקפים. הוא מת ב-18 בספטמבר 2011.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוחמד בסיוני** בוויקישיתוף
* עומר כרמון, מוחמד בסיוני: מרגל ומטריד מינית, באתר מחלקה ראשונה
* מוחמד בסיוני (1937-2011), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  רועי נחמיאס, מוחמד בסיוני: לא הייתי שגריר, אלא קצין מודיעין, באתר ynet, 13 באוגוסט 2008
2. ↑  רועי נחמיאס, הלך לעולמו מוחמד בסיוני, שגריר מצרים בעבר, באתר ynet, 18 בספטמבר 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007258231905171
* ISNI: 0000 0000 7146 0427
* LCCN: n85231257
* VIAF: 16213210
* WorldCat: lccn-n85231257

 |
**סטיבן וורד** (באנגלית: **Stephen Ward**; נולד ב-20 באוגוסט 1985) הוא כדורגלן עבר אירי ששיחק בעמדות המגן השמאלי והקשר.

קריירה
------

וורד נולד בדבלין, גדל במחלקת הנוער של הום פארם ופורטמרנוק. הוא החל את הקריירה בבוגרים בקבוצה בוהמיאנס. ב-15 באוגוסט 2003 כבש צמד בהופעת הבכורה שלו בגביע האירי.

ההצלחה שלו בקבוצה עוררה עניין ובינואר 2007 חתם בוולברהמפטון וונדררס לשנתיים וחצי מהליגה האנגלית השנייה. ב-3 בפברואר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה נגד פלימות' ארגייל, ולאחר התחלה טובה בקבוצה עם שלושה שערים בשישה משחקים נבחר לשחקן המצטיין של פברואר. עונתו השנייה בקבוצה הייתה פחות מוצלחת, כאשר שיחק בעמדת הקשר השמאלי ולאחר מכן סבל מפציעה שבעקבותיה לא שיחק ארבעה חודשים. בעונת 2008/2009 סייע לקבוצה להעפיל להפרמייר ליג. ב-29 בדצמבר 2010 הבקיע את שערו הראשון בפרמייר ליג, שהיה לשער הניצחון בניצחון 1-0 על ליברפול. בעונת 2011/2012, השנייה שלו בפרמייר ליג, הבקיע שלושה שערים ובסיומה ירד עם הקבוצה בחזרה לצ'מפיונשיפ.

בקיץ 2013 הושאל לברייטון אנד הוב אלביון עד לסיום העונה, וורד כבש ארבעה שערים אך לא העפיל עם קבוצתו לפרמייר ליג לאחר שהפסידו בפלייאוף לדרבי קאונטי.

ב-14 באוגוסט 2014 חתם לשלוש שנים בברנלי, ב-4 באוקטובר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 2-2 נגד לסטר סיטי.

### נבחרת אירלנד

וורד זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת ב-11 במאי 2011 לקראת משחקי הידידות נגד צפון אירלנד וסקוטלנד ומוקדמות יורו 2012 נגד מקדוניה. ב-24 במאי 2011 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת בניצחון 5-0 על צפון אירלנד בה כבש את שערו הבכורה. וורד נכלל בסגל ביורו 2012, בו נבחרתו סיימה במקום האחרון בשלב הבתים. ב-14 במרץ 2019 הודיע על פרישה מהנבחרת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטיבן וורד** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

| **נבחרת אירלנד – יורו 2012** |
| --- |
| 1 גיבן • 
2 לדג'ר • 
3 וורד • 
4 אושיי • 
5 דאן • 
6 וילאן • 
7 מקגידי • 
8 אנדרוס • 
9 דויל • 
10 קין • 
11 דאף • 
12 קלי •
13 מק'שיין • 
14 וולטרס •
15 גיבסון •
16 וסטווד •
17 האנט •
18 אודאה •
19 לונג •
20 קוקס •
21 גרין •
22 מק'קלין •
23 פורדה •
מאמן: טרפטוני | אירלנדאירלנד |

| **נבחרת אירלנד – יורו 2016** |
| --- |
| 1 וסטווד • 
2 קולמן • 
3 קלארק • 
4 אושיי • 
5 קיו • 
6 וילאן • 
7 מקגידי • 
8 מקארתי • 
9 לונג • 
10 קין • 
11 מק'קלין • 
12 דאפי •
13 הנדריק • 
14 וולטרס •
15 כריסטי •
16 גיבן •
17 וורד •
18 מיילר •
19 בריידי •
20 הולהאן •
21 מרפי •
22 קווין •
23 רנדולף •
מאמן: אוניל | אירלנדאירלנד |
**תאלרורוס** (שם מדעי: ***Talarurus***; מילולית: "זנב קלוע") הוא סוג של דינוזאור צמחוני ממשפחת האנקילוזאוריים נכחד, שחי לפני 90 מיליון שנה בתור הקרטיקון. מאובניו נמצאו במדבר גובי במונגוליה בשנת 1952. זהו האנקילוזאור הידוע ביותר ממונגוליה ולצד הטסגאנטגיה (*Tsagantegia*) היה מהעתיקים שבאנקילוזאורים המונגולים.

מאפיינים
--------

דינוזאור זה היה בגודל של היפופוטם ואורכו הגיע ל-4–6 מטר כשמשקלו הגיע לשתי טונות. הוא היה בעל ראש קטן באורך 24 סנטימטרים ובעל רגליים קצרות בעלי 3–4 אצבעות ברגל, אך כנראה שהיה רק בעל 3 אצבעות. הוא היה בעל שריון גדול לאורך גופו והיה דחוס במיוחד באזור הצלעות שדמו מעט לצלעות של צב. מבנה העורף והחזה הזכיר חבית והכיל חיפוי מגן נוקשה. הגב היה נמוך יחסית לאנקילוזאורים אחרים וגם הרגליים היו קצרות. הוא היה בעל זנב קטן אך קצהו הכיל "אלת עצם".

הדינוזאור חי בערבות העשב של מדבר גובי הקדום לצידם של אנקילוזאורים אחרים, טורפים מהירים כמו האכילובאטור וכמה תריזינוזאורים.

גלריה
-----

* 
* תאלורורוס לצד קבוצת אכילובאטוריםתאלורורוס לצד קבוצת אכילובאטורים
* שלד של תאלרורוסשלד של תאלרורוס
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תאלרורוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |