recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מאריוס מואנדילמאדג'י** (בצרפתית: **Marius Mouandilmadji**, בערבית: **ماريوس موانديلمادجي**; נולד ב-22 בינואר 1998 בדובא שבצ'אד) הוא כדורגלן צ'אדי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סמסונספור מליגת העל הטורקית ובנבחרת צ'אד.

קריירת מועדונים
---------------

מואנדילמאדג'י גדל במחלקת הנוער של דובא, והחל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות AS דוין וגאזל בצ'אד וקוטון ספורט מליגת העל הקמרונית.

ב-17 ביולי 2018 חתם על חוזה לארבע שנים בפורטו מליגת העל הפורטוגלית. ב-11 באוגוסט ערך את הופעתו היחידה במדי הקבוצה הראשונה של המועדון, בה גם הבקיע שער, בניצחון 5-0 על ג.ד. שאביש במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2018/2019. בהמשך שיחק בקבוצת המילואים של המועדון.

ב-9 בינואר 2020 הושאל מואנדילמאדג'י לאווש מליגת העל הפורטוגלית עד לתום עונת 2019/2020. ב-26 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1-0 לבואבישטה במסגרת המחזור ה-18 בליגה. הוא ערך 12 הופעות ליגה במדי המועדון במהלך תקופת ההשאלה, מבלי להבקיע שערים, ובתום העונה נשרה אווש לליגה הפורטוגלית השנייה.

לקראת עונת 2020/2021 נכלל מואנדילמאדג'י בסגל הקבוצה הבכירה של פורטו, אולם ב-30 בינואר 2021 הותר חוזהו במועדון בהסכמה הדדית בין הצדדים, כשנותרו 18 חודשים לסיומו.

ב-9 ביולי 2021 חתם מואנדילמאדג'י על חוזה לשנתיים בסראינג מליגת העל הבלגית. ב-24 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-0 לקורטרייק במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2021/2022. ב-31 ביולי הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על מכלן במסגרת המחזור השני בליגה. הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 57 הופעות ליגה והבקיע 13 שערים.

ב-7 ביולי 2023 חתם מואנדילמאדג'י על חוזה לשלוש שנים בסמסונספור, העולה החדשה לליגת העל הטורקית. ב-13 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד סיוואספור במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2023/2024. ב-27 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1-0 לקייסריספור במסגרת המחזור השלישי בליגה.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-5 בספטמבר 2019 ערך מואנדילמאדג'י את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'אד, בהפסד 3-1 לנבחרת סודאן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. ב-29 במרץ 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 2-2 נגד נבחרת גמביה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023.

קישורים חיצוניים
----------------

* מאריוס מואנדילמאדג'י, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר National Football Teams

הערות שוליים
------------

1. ↑  Dragões anunciam contratação do avançado Marius Mouandilmadji באתר Jornal de Notícias, ‏ 18 ביולי 2018 (בפורטוגזית)
2. ↑  Marius Mouandilmadji emprestado ao Aves pelo FC Porto באתר TSF, ‏ 9 בינואר 2020 (בפורטוגזית)
3. ↑  FC Porto regista Marius e mais dois na Liga באתר Mais Futebol, ‏ 6 באוקטובר 2020 (בפורטוגזית)
4. ↑  Marius despediu-se dos dragões: «Serei sempre grato ao FC Porto» באתר Record, ‏ 30 בינואר 2021 (בפורטוגזית)
5. ↑  Welcome, Marius ! באתר הרשמי של סראינג, 9 ביולי 2021 (בצרפתית)
6. ↑  HOŞ GELDİN MARIUS MOUANDILMADJI - Samsunspor Resmi İnternet Sitesi באתר הרשמי של סמסונספור, 7 ביולי 2023 (בטורקית)
הפסדי השטח של האימפריה הפרסית לאחר הסכם גוליסטן (1813) והסכם טורקמנצ'אי (1828)
**הסכם טורקמנצ'אי** (ברוסית: **Туркманчайский договор**, בפרסית: **عهدنامه ترکمنچای**) היה הסכם שלום שנחתם בין האימפריה הרוסית לבין האימפריה הפרסית (سلسله قاجاریه), ב-21 בפברואר 1828, בכפר טורקמנצ'אי שבאיראן, במטרה לסיים את מלחמת רוסיה-פרס (1828-1826). 

כמו ההסכם הקודם בין המדינות, ההסכם נחתם לאחר הפסדים כבדים של האימפריה הפרסית בשדה הקרב. בצד האימפריה הרוסית על ההסכם חתום איוואן פסקביץ', מצד הפרסים - שר החוץ פתח עלי שאה. אלכסנדר גריבוידוב היה בין הפעילים המרכזים בהסדרת תנאי ההסכם. ביחד עם הסכם גוליסטן, הסכם זה נחשב אחד המשפילים בהיסטוריה הפרסית המודרנית.

תנאי ההסכם
----------

* לאימפריה הרוסית מועברים שטחים של חאנות ירוואן (רוב שטחה של ארמניה של היום) ושטחים נרחבים שכלולים עתה באזרבייג'ן.
* האימפריה הרוסית מקבלת פיצוי כספי על עלויות המלחמה.
* הפרסים מאבדים זכויות שיט בים הכספי.
* לרוסים תהיה זכות לשליחת משלחות לכל מקום בפרס, ולסוחרים רוסים תהיה זכות לנהל מסחר בכל תחומי פרס.
* תושבי פרס המעוניינים בכך, רשאים לעבור לתחום רוסיה במהלך השנה הקרובה.
* רוסיה הכירה בעבאס מירזא כיורש העצר.
* האימפריה הפרסית מתנצלת באופן רשמי על הפרת הסכם גוליסטן.

השלכות ההסכם
------------

עם היוודע על תנאי ההסכם, החלו מהומות בבירת פרס. ב-11 בפברואר 1829 השגרירות הרוסית נכבשה על ידי ההמון, בעקבות עימות דיפלומטי הקשור לאחד מסעיפי ההסכם. כמעט כל עובדי השגרירות, כולל השגריר אלכסנדר גריבוידוב נהרגו.

כתוצאה מההסכם, כ-80 אלף ארמנים תושבי פרס הועברו לשטח שהועבר לשליטה רוסית.

ההסכם עיצב את הגבול בין שתי המדינות עד לתחילת המאה ה-20 וכן את גבולה הדרומי של ברית המועצות באזור. גבול זה לא השתנה גם עם הקמת ארמניה ואזרבייג'ן העצמאיות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הסכם טורקמנצ'אי** בוויקישיתוף
* ההסכם (ברוסית)
**מוציו קלמנטי** (באיטלקית: **Muzio Clementi**;‏ 24 בינואר 1752 - 10 במרץ 1832) היה פסנתרן ומלחין איטלקי שחי את מרבית שנותיו באנגליה. רוב היצירות שכתב היו לפסנתר.

חייו
----

קלמנטי נולד ברומא, והיה הבן הבכור מבין שבעה ילדים. הכישרון המוזיקלי שלו נודע כבר בגיל צעיר: בגיל שבע הוא התחיל ללמוד מוזיקה, והצטיין כל כך עד שכבר בגיל תשע ניגן מול קהל. ב-1766, בהיותו בן 14, לקח אותו פיטר בקפורד לאנגליה, כדי ללמד אותו מוזיקה. ארבע שנים אחר-כך הופיע קלמנטי בפעם הראשונה כפסנתרן מקצועי בפני קהל. ההופעה הייתה מוצלחת. באותה תקופה הוא התאמן בעיקר בצ'מבלו ובעוגב. הוא הלחין אז מספר יצירות, ורובן אבדו.

ב- 1774 סיים קלמנטי ללמוד אצל בקפורד. הוא עבר ללונדון, שם הופיע לעיתים קרובות, והלחין יצירות רבות. יצירותיו המפורסמות ביותר מאותה תקופה הן שתי הסונאטות, שאותן כתב ב- 1779 ו-1780. קלמנטי התפרסם ונחשב לאחד הפסתרנים הטובים בעולם. ב- 1781 יצא קלמנטי להופיע באירופה. הוא ביקר בצרפת, גרמניה ואוסטריה. בהיותו בווינה, הסכים להתחרות נגד מוצרט, על מנת לשעשע את הקיסר יוזף השני. כל אחד מהם ניגן קטע שהלחין בעצמו. שתי היצירות היו מעולות ולכן הכריז הקיסר על שוויון בין המתמודדים. הסונאטה בסי במול מז'ור של קלמנטי הרשימה את מוצרט מאוד, והוא אפילו השתמש בה עשר שנים לאחר מכן כנושא בפתיחה לאופרה הנודעת שלו, "חליל הקסם". קלמנטי ידע שהשפיע על מוצרט, ובכל המהדורות של הסונאטה שלו דאג להבהיר, שהיא נכתבה זמן רב לפני "חליל הקסם". על כל פנים, מוצרט לא העריך את קלמנטי במיוחד, ובמכתב לאחותו כינה אותו "מכניקוס ותו לא" (כלומר, בעל טכניקה מבריקה ללא עומק). 

ב-1782 חזר קלמנטי לאנגליה, ולא עזב אותה במשך עשרים שנה. הוא המשיך להלחין, לנגן וללמד נגינה. שניים מתלמידיו הבולטים היו יוהאן בפטיסט קרמר וג'ון פילד, שלאחר מכן הרשים את פרדריק שופן בנגינתו. קלמנטי הקים בית מלאכה לפסנתרים, שנשרף ב-1807. באותה שנה הוא הפך להיות המוציא לאור של יצירות לודוויג ואן בטהובן.

ב-1810 ערך קלמנטי הופעה גדולה לסיכום כל יצירותיו. ב-24 בינואר 1813 הקים, יחד עם נגנים אחרים, את "האגודה הפילהרמונית של לונדון". ב-1830 עבר קלמנטי לגור ליד ליצ'פילד, ושם עברו עליו שנותיו האחרונות, עד למותו בגיל 80. הוא נקבר בכנסיית וסטמינסטר. במהלך חייו התחתן קלמנטי שלוש פעמים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוציו קלמנטי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מוציו קלמנטי (באנגלית)

* מוציו קלמנטי, באתר ספוטיפיי

* מוציו קלמנטי, באתר AllMusic (באנגלית)

* מוציו קלמנטי, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* מוציו קלמנטי, באתר Discogs (באנגלית)
* מוציו קלמנטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* מוציו קלמנטי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007259665005171
* BIBSYS: 1060567
* BNC: 000073778
* BNE: XX1058454
* BnF: cb138925689 (data)
* CiNii: DA06053848
* GND: 118676423
* ICCU: CFIV005281
* ISNI: 0000 0001 0878 5621
* LCCN: n50041431
* LNB: 000037327
* MusicBrainz: 25f46ed2-ac8a-4428-ad09-5a3fa5162086
* NDL: 00620500
* NKC: jn20000601174
* NLA: 35028986
* NLG: 77449
* NLK: KAC199605246
* NLP: a0000002386087
* NSK: 000101646
* NTA: 070300658
* RERO: 02-A003110982
* SELIBR: 182835
* SNAC: w6gx4hwv
* SUDOC: 066973821
* Trove: 802256
* VcBA: 495/156062
* VIAF: 22326882
* WorldCat: lccn-n50041431

 |
**עיטור אנדריי השליח הקדוש הקרוי ראשון** (ברוסית: **Орден Святого апостола Андрея Первозванного**) הוא העיטור הגבוה ביותר של האימפריה הרוסית ושל רוסיה המודרנית. נוסד בסוף ימי רוסיה הצארית בידי פיוטר הגדול.

היסטוריה
--------

העיטור נוסד על ידי פיוטר הגדול והוענק לראשונה בשנת 1699 לדיפלומט הרוסי פיודור גולובין. עד ליסוד עיטור זה, היה הצאר מעניק לאצילי המדינה פרסים כספיים או אחוזות. בנסיעתו לאירופה ראה פיוטר שהענקת העיטורים שהייתה מקובלת באירופה מתקבלת בכבוד על ידי מקבלי העיטור וזולה יותר למדינה מאשר השיטה שהייתה מקובלת ברוסיה הצארית לפניו.

העיטור כלל: (1) סמל בצורת צלב שעליו מתואר אנדריי הקדוש (2) כוכב עם שמונה קודקודים והמילים "עבור אמונה ונאמנות". את האות היו עונדים על סרט כחול, ואת הכוכב היו עונדים על החזה בצד שמאל. במהלך קיומו עד לשנת 1917 קיבלו כ-1000 אנשים את העיטור. על פי רשימת מקבלי האות ניתן האות עבור גבורה בשדה הקרב כמו גם עבור שירות אזרחי.

בו-זמנית לא היו יותר מ-12 אזרחי רוסיה בין מקבלי האות וביחד עם אזרחי חוץ המספר לא היה יכול לעלות על 24. בהתאם לנוהג, החל מפאבל הראשון כל נסיך גדול היה מקבל את האות בלידה ונסיך ממשפחת הקיסר עם קבלת הבגרות. בשנת 1855 סוכם שמקבלי האות עבור גבורה בשדה הקרב יקבלו גם תוספת של זוג חרבות שמוקמו מעל הכוכב.

צורת ענידת העיטור
בשנת 1917 הממשלה החדשה ביטלה את העיטור. נציגי משפחת רומנוב בגולה שמרו על העיטור כאות של השושלת אך כמעט ולא היו הענקות העיטור.

בהתאם לצו נשיאותי של בוריס ילצין מ-1 ביולי 1998 חודשה הענקת העיטור והוא מהווה עתה העיטור הגבוה של רוסיה. החל מ-1998 רק 16 אנשים קיבלו את העיטור, מהם רק 5 בחיים נכון לדצמבר 2016. הסופר אלכסנדר סולז'ניצין היה צריך לקבל את אות מס' 4 אך סירב.

העיטור הנוכחי כולל סמל, כוכב, שרשרת והסרט. על סמל העיטור הוצבו אותיות S», «А», «Р», «R» - Sanctus Andreas Patronus Russiae - אנדריי הקדוש, נותן חסות לרוסיה.

מקבלי העיטור אנדריי הקדוש של הפדרציה הרוסית
-------------------------------------------

שרשרת ועיטור של הפדרציה הרוסית
דמיטרי ליכצ'וב, מיכאיל קלשניקוב, נורסולטן נזרבייב, אלכסנדר סולז'ניצין, אלכסיי השני, ולרי שומקוב (אנ'), אלייבה פאזו (אנ'), היידר אלייב, בוריס פטרובסקי (אנ'), רסול גמזטוב, ליודמילה זיקינה, אירינה ארכיפובה, סרגיי מיכאלקוב, דניל גרנין (אנ'), מיכאיל גורבצ'וב, סרגיי שויגו, יורי גריגורוביץ', שי ג'ינפינג, ולנטינה מטוויינקו, נרנדרה מודי, אלכסנדרה פחמוטובה, גרברט יפרמוב, קיריל הראשון של מוסקבה, מינטימר שמייב (אנ'), ולרי זורקין (אנ').

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עיטור אנדריי הקדוש** בוויקישיתוף
**מילוסלבה צ'מקובה-מיסקובה** (בצ'כית: **Miloslava Čamková-Misáková**; ‏25 בפברואר 1922 – 1 ביולי 2015) הייתה מתעמלת צ'כוסלובקית, אלופה אולימפית (לונדון 1948) בתחרות הקבוצתית בהתעמלות.

ביוגרפיה
--------

באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה מיסקובה יחד עם חברותיה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית לפני הונגריה וארצות הברית, מתוך 11 נבחרות. השתתפותה הייתה מצוינת והיא דורגה במקום רביעי מתוך 90 המשתתפות בתחרות ושנייה מבין המתעמלות הצ'כוסלובקיות. אחותה הצעירה, אלישקה מיסקובה חלתה בשיתוק ילדים כבר ביום הראשון לבואן ללונדון והוחלפה על ידי ורה רוז'יצ'קובה. באותו היום שבו הן התחרו, נפטרה אחותה, אלישקה מיסקובה. למחרת, בטקס חלוקת המדליות, הונף דגל צ'כוסלובקיה עם סרט שחור סביבו. 

לאחר שפרשה מיסקובה מספורט תחרותי, היא החלה לאמן התעמלות ולשפוט בתחרויות בינלאומיות בהתעמלות. לפני מותה היא הייתה לזוכת מדליית הזהב האולימפית מצ'כיה, הזקנה ביותר.

קישורים חיצוניים
----------------

* מילוסלבה מיסקובה, באתר olympedia.org
* מילוסלבה מיסקובה, אלופה אולימפי מלונדון 1948, נפטרה בגיל 93 (בצ'כית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 5724 2431
* NKC: xx0087992
* VIAF: 85885827
* WorldCat (עם VIAF): 85885827

 |
**רוקו שימיץ'** (בקרואטית: **Roko Šimić**; נולד ב-10 בספטמבר 2003 במילאנו שבאיטליה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת רד בול זלצבורג.

חיים אישיים
-----------

שימיץ' נולד במילאנו שבאיטליה, כאשר אביו, כדורגלן העבר דאריו שימיץ', שיחק בקבוצה המקומית מילאן.

קריירת מועדונים
---------------

שימיץ' גדל במחלקות הנוער של דינמו זאגרב, נ.ק. קוסטושיה ולוקומוטיבה זאגרב. בעונת 2020/2021 שיחק בקבוצה הבוגרת של לוקומוטיבה זאגרב במסגרת ליגת העל הקרואטית, וערך 25 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.

ב-17 ביולי 2021 חתם שימיץ' על חוזה לשלוש עונות ברד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית. ב-20 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–3 על וולפסבורג במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות לעונת 2021/2022. ב-24 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 1–4 על שטורם גראץ במסגרת המחזור ה-12 לעונת 2021/2022. במשך רוב עונה זו שיחק בליפרינג, קבוצת המילואים של המועדון. ב-19 באוקטובר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–6 על אדמירה ואקר מדלינג במסגרת הגביע האוסטרי.

ב-5 בינואר 2023 הושאל לפ.צ. ציריך השוויצרית למשך חצי עונה בהן הוא כבש 4 שערים ובישל שער אחד בליגה.

ב-30 ביוני 2023 חזר שימיץ' לרד בול זלצבורג.

ב20 בספטמבר 2023 הבקיע לראשונה ובישל לראשונה בליגת האלופות במשחקה הראשון של זלצבורג בשלב הבתים לעונת 2023/2024 בליגת האלופות.

תארים
-----

רד בול זלצבורג
* אליפות אוסטריה (1): 2021/2022
* הגביע האוסטרי (1): 2021/2022

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוקו שימיץ'** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Put Roka Šimića mimo Dinama od Kustošije do Red Bull Salzburga באתר Nacional, ‏ 12 בספטמבר 2021 (בקרואטית)
**אגנש נמש נאג'** (בהונגרית: **Nemes Nagy Ágnes**;‏ 1922, בודפשט – 1991, בודפשט) הייתה סופרת, משוררת, מתרגמת וחסידת אומות העולם מהונגריה.

קורות חיים
----------

אגנש נמש נאג' למדה באוניברסיטת בודפשט לטינית ותולדות האמנות. היא עבדה בתור מורה.

### בתקופת מלחמת העולם השנייה

באביב 1942 הכירה נמש נאג' את המשורר, הסופר וחסיד אומות העולם בלז' לנגייל והתגוררה עמו בבודפשט. היא הייתה שותפה לחלק ממעשי הצלת היהודים שביצע. באפריל 1944 התחתנו השניים.

בתקופת שלטון צלב החץ בסוף 1944 עברו נמש נאג' ובעלה לנגייל לכפר הקטן אלשומיהאיפאלבה (Alsómihályfalva) בדרום מערב הונגריה (כיום הכפר דוני מיהאלייבץ (Donji Mihaljevec) בצפון קרואטיה). לנגייל הבריח יהודייה לכפר זה ונמש נאג' והוא הסתירו אישה זו למרות הסיכון לחייהם.

### לאחר המלחמה

נמש נאג' הייתה עורכת שותפה עם בעלה לנגייל בכתב העת הספרותי "Újhold" ("ירח חדש"), בו היו נותני הטון יאנוש פילינסקי ואיוואן מנדי (אנ'). היא פרסמה ספר שירה ובשנת 1947 קיבלה מלגה ונסעה עם בעלה לרומא ולפריז.

בשנת 1948 השתלטה המפלגה הקומוניסטית על הונגריה ובשנת 1949 נאסר על נמש נאג' לפרסם את כתביה. היא סירבה לכתוב בסגנון הריאליזם הסוציאליסטי. אחרי המרד ההונגרי הכושל של 1956 החלה ליברליזציה מתונה ואטית בהונגריה, ונוצר סגנון ממשל קומוניסטי שנודע בשם "קומוניזם של גולאש" (אנ'). במסגרת זו התאפשר לנמש נאג' לחזור לפרסם. בין יתר כתביה פרסמה תרגומי שירה ודרמות מצרפתית, מיצירותיהם של ז'אן רסין, מולייר ו-ויקטור הוגו. כן פרסמה תרגומים מגרמנית, מיצירותיהם של ריינר מריה רילקה, ברטולט ברכט ופרידריך דירנמט.

בשנת 1958 התגרשה נמש נאג' מלנגייל.

הכרה
----

בשנת 1993 זכתה נמש נאג' בפרס לאומי הונגרי בתחומי המדע והאמנות, פרס קושוט (אנ'), על שם לאיוש קושוט.

בשנת 1998 הוכרה נמש נאג' בתור חסידת אומות העולם על ידי יד ושם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אגנש נמש נאג'** בוויקישיתוף
* פעילותה של נמש נאג' להצלת יהודים בתקופת השואה, באתר יד ושם
* אגנש נמש נאג', באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 90368603
* BnF: cb12952165c (data)
* GND: 119434113
* ICCU: CFIV093023
* ISNI: 0000 0001 1028 6119
* LCCN: n80044546
* LNB: 000257103
* NKC: js20030414005
* NSK: 000497222
* NTA: 184253799
* SELIBR: 254045
* SUDOC: 056544863
* VIAF: 66597749
* WorldCat: lccn-n80044546

 |
**יוז'ף קמנפי** (במקור **הרטמן - Hartmann**, בהונגרית: **Keményffy József**; סנטאישטוואנבקשה, 1812 או 1814 – זילה, 24 בנובמבר 1895) היה לוחם חופש יהודי-הונגרי ואמריקאי, מורה בעיסוקו האזרחי, בעל עסק לצביעת מסגרות בזהב, וארכיונאי.

ביוגרפיה
--------

יוז'ף קמנפי נולד במשפחה יהודית בורגנית חסרת כל רכוש. הוא שירת כסמל בצבא הקיסרי האוסטרי (1831-1840). לאחר מכן עבר קורס פדגוגי בווינה והפך למורה בבית בקושיצה. בהיותו הונגרי, הצטרף למהפיכת 1848 בהונגריה שמכונה מלחמת העצמאות ההונגרית בשנים 1848–1949. מיולי 1848 שירת בדרגת סגן, כשליש במשמר הלאומי בקושיצה. הוא עבר את טבילת האש בקרב פאקוזד. אחר כך שירת בגדוד החי"ר ה-34 ואחר כך בגדוד 44 כקפטן. לאחר מכן עסק בהכשרת קצינים בבית הספר הצבאי הראשי. אחרי שעזב את פשט, המשיך בהכשרת סטודנטים לקצונה בדברצן ובמזהדיאש. החל מ-1 ביוני 1849 הועלה לדרגת רב-סרן ומונה למפקד גדוד 90 ובמקביל היה גם מדריך בקורס קצינים בכירים בסגד. לאחר הכניעה של הצבא ההונגרי בווילאגוש, הצבא האוסטרי גייס אותו בכוח כטוראי למשך 12 שנה והציב אותו בארד, אך קמנפי נמלט במהרה מהצבא, הגיע להמבורג ומשם לארצות הברית.

בשנות ה-50 של המאה ה-19 הוא לקח חלק פעיל בחייהם הציבוריים של מהגרים הונגרים בניו יורק. שמו הופיע מספר פעמים בכתב העת New York Journal of Hungarian Exiles. גם קמנפי גינה את מתיאש סדלאק, שהשמיץ את מנהיג המהפכה ב-1848, לאיוש קושוט. עוד לפני מלחמת האזרחים האמריקנית הפך קמנפי לחסידו של המועמד הרפובליקני הראשון לנשיאות, הגנרל ג'ון סי פרימונט. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית הוא שימש כקפטן בסביבתו של פרמונט כאחד מעוזריו של הגנרל. בתום מלחמת האזרחים הקים מפעל להזהבת מסגרות של תמונות. כתוצאה מהפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867 והקמת האימפריה האוסטרו-הונגרית חזר להונגריה, ובזילה עבד תחילה כעורך דין ואחרי 1887 כארכיונאי ראשי והיה חבר באגודת ההגנה הלאומית.

מאמרים קשורים
-------------

* רשימת המשתתפים ההונגרים במלחמת האזרחים האמריקנית

לקריאה נוספת
------------

* גאבור בונה: גנרלים וקציני קבע במהפיכת 1848 בהונגריה : 1848-1949. בודפשט, 1983. רב-סרן יוז'ף הרטמן, האלוף, ראה עמוד 194.
* גיבורי לינקולן ההונגרים; השתתפותם של ההונגרים במלחמת האזרחים, 1865-1861 / מאת אדמונד ושווארי. וושינגטון הבירה, הפדרציה הרפורמית ההונגרית של אמריקה, 1939. יוזף קמינפי ראה עמודים 58, 135-136. (באנגלית) ו (בהונגרית)
* טיבדאר אץ' : הונגרים במלחמת האזרחים בצפון אמריקה 1861–1865. בודפשט, 1964. יוז'ף קמינפי.
* קורנל וידה: מווילאגוש לאפומטוקס: הונגרים במלחמת האזרחים האמריקאית. בודפשט,, 2011. יוזף קמניפי ראה עמודים 146–247.
* 11 + 1 יהודים הונגרים שתרמו לניצחון הצפון במלחמת האזרחים האמריקנית
**לונדון בריד** (באנגלית: **London Breed**; נולדה ב-11 באוגוסט 1974) היא פוליטיקאית אמריקאית, חברת המפלגה הדמוקרטית, המכהנת כראש עיריית סן פרנסיסקו.

ביוגרפיה
--------

בריד נולדה בסן פרנסיסקו. היא סיימה תואר ראשון במדע המדינה ושירות ציבורי באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס ותואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטת סן פרנסיסקו. היא החלה לעבוד בעיריית סן פרנסיסקו בתקופת כהונתו של ראש העיר וילי בראון. בנובמבר 2012 נבחרה למועצת המפקחים של סן פרנסיסקו, ושימשה בתפקיד מינואר 2013. כיושבת ראש המועצה מונתה בדצמבר 2017 לראש העירייה בפועל, בעקבות מותו של ראש העיר אד לי. בבחירות המיוחדות שנערכו ביולי 2018 נבחרה לראשות העיר למשך תום הכהונה המקורית של לי, ובנובמבר 2019 נבחרה לתקופת כהונה מלאה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לונדון בריד** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של לונדון בריד
* לונדון בריד, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* לונדון בריד, ברשת החברתית אינסטגרם

* לונדון בריד באתר עיריית סן פרנסיסקו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* SNAC: w6wf4rm2

 |
**צ'וֹחַטַאוּרי** (בגאורגית: **ჩოხატაური**) היא עיירה במחוז גוריה שבמערב גאורגיה; העיירה מהווה מרכז מנהלתי של נפת צ'וחטאורי, שמשתרעת בכל חלקו המזרחי של המחוז.

גאוגרפיה
--------

צ'וחטאורי ממוקמת במישור קולכתי, למרגלות רכס מסחתי שבצפונו של הקווקז הקטן, בגדה הצפונית של הנהר סופסה, בגובה 150 מ' מעל פני הים; בשנת 2014 אוכלוסיית העיירה מנתה 1,815 נפש.

צ'וחטאורי מרוחקת ב-20 קילומטרים מבירת מחוז גוריה, אוזורגתי, שמדרום-מערבהּ.

בצ'וחטאורי עובר הכביש הבין-מחוזי סג'ווחו-כובולתי. מצד אחד, הכביש מקשר את העיירה עם הכפר סַגַ'ווַחוֹ (מחוז אימרתי) שבמרחק 20 קילומטרים מצפונהּ ובו תחנת רכבת בקו סמטרדיה-בתומי; מצד שני, הכביש מקשר את צ'וחטאורי עם העיר כובולתי שבמרחק 53 קילומטרים מדרום-מערבהּ (במערב אג'ריה, לחוף הים השחור).

בצ'וחטאורי פועלים בית-ספר ציבורי ושני מוזיאונים; בעיירה ישנם מספר מפעלים קטנים.

בצ'וחטאורי פועל מועדון הכדורגל "בַּחמַרוֹ". קבוצת "בחמרו" צ'וחטאורי משחקת בליגה הראשונה של גאורגיה (הליגה השנייה בחשיבותה, אחרי ליגת העל); האצטדיון של הקבוצה יכול להכיל 2,000 צופים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'וחטאורי** בוויקישיתוף
**רוברט פטריק "בוב" גנטון הבן** (**.Robert Patrick "Bob" Gunton, Jr**; נולד ב-15 בנובמבר 1945) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אמריקני.

ביוגרפיה
--------

גנטון נולד בסנטה מוניקה שבקליפורניה, בנם של רוז מארי ורוברט פטריק גנטון. אביו היה מנהל באיגוד מקצועי. גנטון למד באוניברסיטת קליפורניה באירווין. הוא התגייס לצבא ארצות הברית ב-1969 ושירת במלחמת וייטנאם. גנטון, ששוחרר מהצבא ב-1971, עוטר במדליית "כוכב הארד".

גנטון נהה אחר קריירת משחק. הוא הופיע במחזות זמר, בהם "Happy End" ב-1977 ו-"Roza" ב-1987. ב-1978 הוא כיכב במחזמר "Evita", שם גילם את דמותו של חואן דומינגו פרון. על תפקידו זה היה מועמד לפרס טוני. 10 שנים לאחר מכן היה מועמד בשנית לפרס טוני על כיכובו במחזמר "Sweeney Todd" ‏(1990).

בשנות ה-80 החל לשחק בסדרות טלוויזיה ובהמשך גם בסרטים. בין היתר הופיע בסרטים: 'נולד בארבעה ביולי' (1989), 'גלורי' (1989), "קוקי" (1989), "JFK תיק פתוח" (1991), "הקורבן השמיני" (1992), "איש ההרס" (1993) ו"פאץ' אדמס" (1998), ובסדרות הטלוויזיה: "מסע בין כוכבים: הדור הבא" (קפטן בנג'מין מקסוול, 1991), ניפ/טאק (2005) ו-24 (2007). לאורך השנים הרבה גנטון לגלם אנשים נוקשים וסמכותיים. הוא כנראה מוכר ביותר בשל גילום דמותו של סמואל נורטון הרשע, מנהל בית הכלא "שושנק" בסרט הקולנוע "חומות של תקווה" (1994). 

בשנת 2001 שיחק בדרמה הטלוויזיונית שביים בילי קריסטל לרשת HBO "61\*‏ שקטף שלושה פרסים בטקס פרס אמי לאותה שנה. 

ב-2004 שיחק בתפקיד קטן בסרט הקומי "אני אוהב האקביז" של הבמאי דייוויד או. ראסל. בשנת 2011 שיחק במותחן המשפטי "סנגור במבחן", שמבוסס על הספר באותו שם מאת מייקל קונלי. 

בשנת 2015 גילם את הינשוף בעונה הראשונה של הסדרה "דרדוויל". בשנת 2017 גילם את ג'רמייה דייוויס בסדרת הטלוויזיה הקומית "משפט ושגיאה" של רשת NBC. 

גנטון נשוי בשנית ואב לבת מאשתו הראשונה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בוב גנטון** בוויקישיתוף

* בוב גנטון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* בוב גנטון, באתר AllMovie (באנגלית)
* בוב גנטון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* בוב גנטון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* בוב גנטון, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* בוב גנטון, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007455228405171
* BNE: XX1297959
* BnF: cb14028991p (data)
* GND: 1061476812
* ISNI: 0000 0001 1031 2495
* LCCN: n80143868
* MusicBrainz: eb00b64e-5700-43f6-b594-091a1c5ac855
* NKC: xx0078966
* NLP: a0000001611628
* SUDOC: 137483937
* VIAF: 93446414
* WorldCat: lccn-n80143868

 |
**מרגרט אייברי**, (באנגלית: **Margaret Avery**; נולדה ב-20 בינואר 1944) היא שחקנית קולנוע וזמרת אמריקאית. הייתה מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 1985 על תפקידה בסרט "הצבע ארגמן".

ביוגרפיה
--------

אייברי נולדה בעיר מנגום שבאוקלהומה וגדלה בסן דייגו, קליפורניה שם למדה ב"תיכון פויינט לומה".
לאחר מכן התקבלה לאוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו, סיימה את לימודיה בהצטיינות ועם תואר בהוראה.
בזמן שעבדה בתור מורה מחליפה, הופיעה ושרה על מספר בימות תיאטרון.

קריירה
------

הופעתה הראשונה של אייברי בסרט הייתה ב-1972, בסרט האימה הטלוויזיוני של סטיבן ספילברג "משהו רשע", ובקולנוע הופיעה לראשונה בתפקיד זונה בסרט "הארי המזוהם: כוח המגנום".
בתחילת דרכה הייתה אייברי שותפה להפקות קטנות כשהבולטת בהן הייתה "איזו דרך היא למעלה?".

הופעתה המפורסמת ביותר של אייברי הייתה בעיבוד הקולנועי של סטיבן ספילברג לספרה זוכה פרס פוליצר של אליס ווקר, "הצבע ארגמן". על הופעתה בתור זמרת הבלוז שוג אייברי הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, יחד עם חברתה לסרט אופרה וינפרי.

ב-1992 שיחקה את מרטה סורס סבתו של מייקל ג'קסון בסדרה "הג'קסונים: חלום אמריקאי" המבוססת על המשפחה המוזיקלית ועל חמישיית הג'קסונים. 
הופיעה ב-2008 בקומדיות "ברוך שובך רוסקו ג'נקינס" בתור אמו של רוסקו (מרטין לורנס) ו"לפגוש את הבראונים" בתור שרה בראון.

חייה האישיים
------------

לאייברי בת אחת מנישואיה לרוברט גורדין האנט, ממנו התגרשה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרגרט אייברי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מרגרט אייברי

* מרגרט אייברי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* מרגרט אייברי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי

* מרגרט אייברי, באתר AllMovie (באנגלית)

* מרגרט אייברי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007447931205171
* BNE: XX4894721
* BnF: cb14151569h (data)
* GND: 1117122085
* ISNI: 0000 0000 7730 2657
* LCCN: n85151555
* SNAC: w64p1z6m
* SUDOC: 068872615
* VIAF: 72092587
* WorldCat: lccn-n85151555

 |
**ז'וז'ה קרמצי** (בהונגרית:  **Körmöczy Zsuzsa**; בודפשט, 25 באוגוסט 1924 – בודפשט, 16 בספטמבר 2006) הייתה טניסאית יהודייה-הונגרייה, בשיאה דורגה במקום שני בעולם (1958) והיא הייתה הטניסאית ההונגרייה המצליחה ביותר בכל הזמנים. הישג השיא שלה הוא זכייה בטורניר גראנד סלאם, באליפות צרפת (1958). בעלה היה (מ-1958) פרופסור ד"ר שאנדור גרה.

ביוגרפיה
--------

קרמצי נולדה משפחה יהודית. היא תחילה לשחק טניס כשהייתה בת תשע ובעשורים הבאים הייתה משחקנית של כמה מועדונים הונגריים (ÚTE, BBTE, BEAC, Vasas). בין השנים 1934-1942, היא הייתה תלמידת בית הספר לבנות בבודפשט ארז'בט (הקודמת המשפטית של בית הספר התיכון טלקי בלנקה של היום) תחת השם ז'וז'אנה סקיי-קרמצי. כבר בשנת 1936 היא זכתה (כתלמידה של בית הספר) באליפות הראשונה שלה אליפות הונגריה הדרגה השלישית.

קריירה
------

באליפות צרפת שנערכה בשנת 1956 הגיעה קרמצי לשלב חצי הגמר שבו הפסידה לאנג'לה מורטימר מבריטניה ב-2 מערכות (6-0, 6-1).

באליפות צרפת שנערכה בשנת 1957 הגיעה קרמצי לשלב רבע הגמר שבו הפסידה למנצחת הטורניר שירלי בלומר מבריטניה ב-2 מערכות (1–6, 1–6).

באליפות צרפת שנערכה בשנת 1958 זכתה קרמצי בתואר לאחר שניצחה במשחק הגמר את האלופה היוצאת שירלי בלומר ב-3 מערכות (6–4, 1–6, 6–2). חודש לאחר מכן, היא הגיעה לשלב חצי הגמר באליפות וימבלדון שבו הפסידה לאנג'לה מורטימר מבריטניה ב-2 מערכות (6-0, 6-1). באותה שנה היא ניצחה ב-8 טורנירים בהם השתתפה, מתוך תשעה (הטורניר התשיעי הוא אליפות וימבלדון שבו היא הגדיעה לשלב חצי הגמר בווימבלדון.

באליפות צרפת שנערכה בשנת 1959 הפסידה קרמצי את התואר שלה לאחר שנוצחה במשחק הגמר על ידי כריסטין טרומן מבריטניה ב-2 מערכות (4–6, 5–7).

באליפות צרפת שנערכה בשנת 1961 הגיעה קרמצי לשלב חצי הגמר שבו הפסידה ללמנצחת הטורניר אן היידון מבריטניה ב-3 מערכות (3–6, 6-1, 6-3).

ב-2007 הונצחה קרמצי ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן.

משחקי גמר בגראנד סלאם
---------------------

### יחידות (1 תואר, 1 גמר)

| הישג | שנה | טורניר | משטח | יריבה בגמר | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| זכייה | 1958 | אליפות צרפת | חימר | בריטניהבריטניה שירלי בלומר | 6–4, 1–6, 6–2 |
| גמר | 1959 | אליפות צרפת | חימר | בריטניהבריטניה כריסטין טרומן | 4–6, 5–7 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'וז'ה קרמצי** בוויקישיתוף

* ז'וז'ה קרמצי, באתר ה-ITF
* ז'וז'ה קרמצי, באתר גביע הפדרציה
הרב אוירבך עם אחד מבני קהילתו
הרב **מרדכי אוירבך** (נולד בג' באדר ה'תש"ב, מרץ 1942) הוא רב קהילת "אביר יעקב", ראש ישיבת הליכות שלמה בתל אביב ונשיא המרכז הארצי לטהרת המשפחה.

ביוגרפיה
--------

נולד באדר תש"ב בשכונת שערי חסד בירושלים לרב שלמה זלמן אוירבך ולרבנית חיה רבקה. נישא לבתו של הרב אהרן למברגר (נכדת האדמו"ר מקופיטשניץ), ומאז נישואיו מתגורר בתל אביב. במשך השנים התגבשה סביבו קהילה של חוזרים בתשובה במרכז תל אביב. הרב מוסר שיעורים בימות השבוע במרכז הקהילה, ובשבתות בבית מדרשו לאחר התפילה. הרב משמש מכוון הדרך של ארגון "טהרת המשפחה" וכן של הסמינר הירושלמי לבנות "אוהל רבקה" ותלמוד התורה החסידי "חכמת שלמה" בירושלים.

אחרי פטירתו של האדמו"ר מסדיגורה "האביר יעקב" בה' בטבת תשכ"א, 24 בדצמבר 1960, ללא ילדים שהשאיר אחריו, נשאר בית מדרשו ללא רב, ולאחר חתונתו של אוירבך עם נכדת האדמו"ר מקופיטשניץ הוא מונה על ידי אדמו"רי רוז'ין לרבה של קהילת "אביר יעקב" סדיגורה תל אביב.

משפחתו
------

בין אחיו: הרב שמואל אוירבך (שהיה מנהיג הפלג הירושלמי בציבור הליטאי), הרב אברהם דב אוירבך והרב עזריאל אוירבך רבה של שכונת בית וגן בירושלים. גיסיו הם, הרב זלמן נחמיה גולדברג חבר בית הדין הרבני הגדול, הרב יהודה טרגר, והרב יצחק ירוחם בורודיאנסקי משגיח ישיבת קול תורה.כ"ג לרבי שלמה זלמן אוירבך זצ"ל, באתר כל הזמן, ‏4 במרץ 2018

בנו אהרן הוא חתנו של הרב אליהו שטרנבוך ראב"ד אנטוורפן. בן נוסף, חיים לייב, הוא חתנו של האדמו"ר מסלונים. חתנו, הרב אברהם נתן בורנשטיין (בנו של הרב מנחם שלמה בורנשטיין האדמו"ר מסוכטשוב ראדומסק ורבה של שכונת יד אליהו), הוא רב בית הכנסת של חסידות ראדומסק בבני ברק ולעיתים מכונה האדמו"ר מראדומסק. חתן נוסף הוא הרב יוסף מאיר פלדמן, מרבני ישיבת "תורת חיים" של חסידות ויז'ניץ באלעד.

מעמדותיו
--------

לדעתו בעלי תשובה צריכים להמשיך לעבוד במקצוע שעבדו בו: "הגישה שלי היתה להכניס את הבעלי תשובה לעמלה של תורה. להפוך לבני תורה, אבל כל אחד עם המקצוע שהוא עובד ימשיך לעבוד, ויש כאלה שצריכים להקדיש את עצמם לגמרי לתורה. גם פרנסה צריך, ואנשים שיש להם יכולות להתפרנס עובדים, ובזמן הפנוי יושבים בבית המדרש ולומדים. גידול הילדים דורש פרנסה.".

דרכו היא שלא לבנות תבניות שאליהן יש "להכניס" את בעלי התשובה: "באופן כללי אין לי "מתכון" או חוברת הדרכה איך לנהל קהילה של בעלי תשובה. אני רגיל לכבד דעות של אנשים, זה האופי שלי, ואת הטבע של בני אדם. אני לא יוצר איזה "שטנץ". (יש בזה גם חסרונות…). לא שכל אחד עושה ככל העולה על רוחו. יש מרות מסויימת במקום הזה, אבל יותר נותנים לכל אחד ללכת כפי דרכו, "ללכת נגד רוחו של אחד ואחד". זו הגישה, עם הכוונה. כמובן, על דרך התורה וההלכה, בלי לסטות ימין ושמאל מהשולחן ערוך, זה פשוט, אבל כל אחד מתבטא באופן שלו"

מתלמידיו ובני קהילתו
--------------------

* איז'ו ליבוביץ' - שחקן, במאי ומחזאי
* אורי מלמד - מבקר מסעדות, סטנדאפיסט ומוזיקאי
* רמה בורשטין - במאית ותסריטאית וסופרת

קישורים חיצוניים
----------------

* קהילת "אביר יעקב" תל אביב בראשות הרב מרדכי אוירבך באתר ארגון "מענה"
* מובאות מדבריו על אביו באתר ישיבה
* מהרס וחורבן להתחדשות וטהרה – נחנך מקווה טהרה מפואר ביישוב 'בני דקלים', באתר JDN

הערות שוליים
------------

1. ↑  אבינועם קוטשר, ‏להיפרד מהגרז"ן: גדול הדור שלא הוכר, בעיתון מקור ראשון, 23 באוגוסט 2020
2. ↑  רש"י ספר במדבר, פרק כ"ז, פסוק י"ח
3. ↑  מתוך ראיון, באתר "מענה"
**כאמיליה** (בערבית: **كاميليا**, נולדה בשם: **ליליאן ויקטור כהן**, בערבית:  **ليليان فيكتور كوهين** ; 13 בדצמבר 1929 - 31 באוגוסט 1950) הייתה שחקנית יהודייה-מצרית שהתפרסמה בשנות ה-40 של המאה ה-20.

קורות חיים
----------

נולדה באלכסנדריה לאב צרפתי ולאם ממוצא איטלקי, למרות שם משפחתה היהודי, הציגה כאמיליה את עצמה כנוצרייה. למדה בבית ספר אנגלי באלכסנדריה, שם גילה אותה הבמאי אחמד סאלם שהכניס אותה לעולם המשחק ב-1946 בהיותה בת 27 שנים בלבד.

כאשת חברה טיפוסית של החברה הגבוהה באלכסנדריה, אוהבת בילויים ומסיבות, ויפה באופן בולט שמועות סביבה וסביב מערכות יחסים שלה בחברה הגבוהה הופיעו תדיר בצהובונים. במיוחד שמה נקשר לזה של מלך מצרים, פארוק הראשון.

כאמיליה נהרגה בתאונת מטוס של טיסה 903 של טראנס וורלד איירליינס בשנת 1950 והיא בת 31 שנים. התאונה הוסיפה לתהילה ולמסתורין שסביב דמותה. מרבים להשוות את חייה ומותה הטרגי לזה של מרילין מונרו. תאוריות קונספירציה וספקולציות על ריגול, בעיקר בהקשר של ישראל נפוצו גם כן במצרים, אך דבר לא הוכח מעולם. על אף קריירה קצרה, נצרבה בזיכרון הקהל המצרי והשאירה חותם בסרטים שעד היום חביבים לצפייה במצרים. עאטף סאלם, הראשון שגילה אותה, הקדיש לזכרה את סרטו, "יחפה בגשר מזהב", עם רמיזות אוטוביוגרפיות.

רשימת סרטים
-----------

כאמיליה
* 1947 - **המסכה האדומה**
* 1947 - **כל השיר**
* 1948 - **פיטנה**
* 1948 - **דמיון של אישה**
* 1948 - **נשמות הלומות**
* 1948 - **כאלה הן הנשים**
* 1948 - **רחוב אל-ביהלוואן**
* 1948 - **בעל הפרוטה**
* 1948 - **חצות**
* 1948 - **הילד שלי**
* 1948 - **הרצח**
* 1950 - **אשת אש**
* 1950 - **אבא הוא החתן**
* 1950 - **ירח מלא**
* 1950 - **המיליונר**
* 1950 - **תודעה היא ברכה**
* 1950 - **שקר אחרון**
* 1950 - **הדרך לקהיר**

קישורים חיצוניים
----------------

* כאמיליה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* כאמיליה, באתר AllMovie (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  נכתב לפעמים כ**כאמליה** או **קמליה** או **קאמליה** או **קמיליה** או **קאמיליה**
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9
3. ↑  ישנם מקורות המציינים כי השם שנולדה עמו היה **לילאן כהן לוי**
4. ↑
5. 1 2 3 4
6. 1 2
7. 1 2

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 26599853
* WorldCat: lccn-nb2008023557

 |
**אשר זליג ויצמן** (1873 – 1943) היה פעיל ציוני בפולין ובארץ ישראל, עורך השבועון הציוני בפולנית "גלוס ז'ידובסקי". מנהל הסוכנות הארץ-ישראלית של חברת הביטוח "פניקס". מראשי התאחדות הציונים הכלליים בארץ ישראל. גיסו של חיים ויצמן.

ביוגרפיה
--------

נולד בווישוגרוד שבפולין, בנו של שמואל ויצמן. קיבל חינוך תורני, ולאחר מכן בבית הספר התיכון למסחר בוורשה ובבית הספר גבוה למסחר. בבחרותו החל בפעילות ציונית. היה ציר בכמה קונגרסים ציוניים, החל מהקונגרס ה-3 ועד הקונגרס ה-19. בעשור הראשון של המאה ה-20 היה עורך השבועון הציוני בפולנית "גלוס ז'ידובסקי".

בשנת 1908 נשא לאשה את רופאת השיניים פרומה ויצמן, בת עוזר ויצמן ואחותו הבכורה של חיים ויצמן. לאחר נישואיהם עלו לארץ ישראל. בשנת 1910 התמנה למנהל בית החרושת "עתיד" בחיפה, שבין מקימיו היה גיסו טוביה דוניה.

היה פעיל בפעילות ציונית וציבורית. בקיץ 1914 יצא לפולין בעניינים ציבוריים, ועקב מלחמת העולם נשאר בפולין ומנותק מאשתו שנשארה בארץ. היה פעיל במרכז ציוני פולין והתמנה למזכירו הכללי. ייסד בתי תמחוי לעזרת יהודים עניים, השתתף ביסוד "המכבי" בפולין והיה ממייסדי תנועת הצופים העבריים "השומר", שאחר כך הפכה ל"השומר הצעיר".

אשתו הצליחה לצאת לטורקיה ולקבל רישיון להמשך נסיעתה לפולין, ובשנת 1918 הגיעה לפולין. בשנת 1919 הם שבו לארץ ישראל והתגוררו בחיפה. בשנת 1920 טיפל יחד עם גיסו יחיאל ויצמן בעזרה לזאב ז'בוטינסקי בעת שנכלא בכלא עכו.

בשנות ה-20 התמנה למנהל מחלקת ההספקה של ההנהלה הציונית ועבר להתגורר בירושלים. בשנים 1924 – 1929 שימש הגזבר הראשון של האוניברסיטה העברית בירושלים ופיקח על הקמת בנייניה.

בשנות ה-20 וה-30 שימש המנהל הארצישראלי של חברת הביטוח "פניקס", שהייתה קשורה בחוזה עם קרן קיימת לישראל. לאחר התמוטטות החברה בשנת 1936 ניסה ויצמן להשיג הסכם עם חברת ביטוח אחרת, אך ללא הצלחה.

היה חבר פעיל ב"הגנה" ושימש מנהל החשבונות שלה. היה פעיל ב"חברה העברית לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה" ופעל לביסוסה ולמימון חקירותיה, ובמיוחד לביסוס הספרייה לידיעת הארץ שהחלה להוציא.

היה בעל ספרייה גדולה בעברית ובשפות אחרות, שהכילה במיוחד ספרי מדע והיסטוריה יהודית. בצוואתו הקדיש אותה לספריית ההסתדרות בירושלים. כתב מאמרים בעברית, יידיש ופולנית.

התגורר ברחוב אברבנאל בשכונת רחביה בירושלים, בבניין הנכלל כיום במתחם יד בן צבי. נפטר בירושלים בשנת 1943, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. בשנת 1945 הוציאה החברה לחקירת ארץ ישראל קובץ לזכרו.

בתו רות הייתה אשת ישורון שיף, ששימש מזכירו של משה שרת כמנהל המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, לימים היה מבכירי המשטרה וכיהן כמפכ"ל המשטרה ומפקד משטרת ירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אשר זליג ויצמן, תדהר
* קברו של זליג ויצמן בבית הקברות בהר הזיתים

הערות שוליים
------------

1. ↑  מה ייעשה להגנת מבוטחי "פניקס" בא"י, דואר היום, 16 באפריל 1936
2. ↑  ר' זליג ויצמן ז"ל, הַבֹּקֶר, 27 בספטמבר 1943

| **חיים ויצמן** |
| --- |
| משפחתו | משה ויצמן (אח) • אנה ויצמן (אחות) • חיה ויצמן-ליכטנשטיין • טוביה דוניה (גיס) • יחיאל ויצמן (אח) • מינה ויצמן (אחות) • אשר זליג ויצמן (גיס) • גיטה דוניה-ויצמן (אחות) • ורה ויצמן (רעיה) • עזר ויצמן (אחיין) • סופיה גצובה (ארוסה) |  |
| הנצחה | מכון ויצמן למדע • יד חיים ויצמן • גן חיים • כפר הנשיא • אשל הנשיא • פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים • רחוב ויצמן (כפר סבא) |
| שונות | Clostridium acetobutylicum • בית חיים ויצמן • הסכם ויצמן-פייסל |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007517158205171

 |
הרב אורי שרגא פייבל שרייער אב בית דין בראדשין
הרב **אורי שרגא פייבל הלוי שרייאר** (תקע"ט, 1819 - ליל ה' בכסלו ה'תרנ"ט, 18 בנובמבר 1898) היה רב גליציאני, דיין ומהדיר ספרים. נשיא הכבוד של כמה תנועות ציוניות בגליציה.

ביוגרפיה
--------

נולד בבוהורודצ'אני. לרוניה טובה ולישראל משה שרייאר, שהיה סוחר עצים ממשפחה מיוחסת, דור שלישי לרבי אורי פייבל מדובינקה מחבר הספר "אור החכמה".

עם מות אביו בילדותו, התדרדר מצבה הכלכלי של המשפחה והם התפרנסו בדוחק מחנות מכולת שפתחה האם. אמו שלחה אותו לבית המדרש המקומי. רבי אברהם דוד מבוטשאטש שעבר בעיר, פגש אותו ושכנע את אמו למסור אותו לידיו כדי שיחנכו. הוא נסע עמו לביתו בבוטשאטש. בהמשך ההדיר והדפיס את ספריו של רבו זה וצירף להם את הגהותיו וחידושיו.

הרב אברהם דוד שידך אותו לבתו של אחד מנגידי בוצ'אץ', אליהו צבי גוטפריד, שקיבל על עצמו את פרנסת הילד עד לנישואיו. על חשבונו נשלח הילד לפודהייצה ללמוד אצל הרב נטע מלר. בהמשך למד אצל הרב שמחה יואל רובינשטיין מחבר "חלת לחם" שהתגורר בבוברקה הסמוכה ללבוב. בעת לימודיו בבוברקה הכיר את הרב יוסף שאול נתנזון והרב מרדכי זאב איטינגא, והשניים הסכימו שיישאר ללמוד תחת השגחתם עם הרב יצחק אהרן איטינגא שהיה צעיר ממנו בשנים ולימים כינה אותו בתשובותיו "מורי ורבי".

בגיל 16 שב לבוצ'אץ' ולמד במשך שנתיים בחברותא עם רבו-מאמצו. בתום שנתיים אלו נישא לארוסתו לבית גוטפריד והמשיך בלימודיו עם רבי אברהם דוד. במקביל הקימה אשתו בית מסחר שממנו התפרנס הזוג. לאחר פטירת רבו סירב להצעת רבנות בבוצ'אץ' והעדיף להתפרנס מבית המסחר שניהלה אשתו וללמוד בלא מחויבות ציבורית בבית המדרש. לאחר שרפה שפרצה בבוצ'אץ' בשנת ה'תרכ"א, 1861, וכילתה את בית המסחר, התמנה כרבה של עיר הולדתו בוהורודצ'אני (בראטשין).

ספריו
-----

* חיבוריו על כתבי רבו נדפסו בשמות "גידולי הקדש" ו"מקדש מעט" על הספר דעת קדושים.[דרושה הבהרה].
* **משמרת הקודש** - הוספות ותשובות העוסקות בענייני הספר דעת קדושים ושאר עניינים.
* **אוהב משפט** - על הפולמוס בקהילת סיגט שרבי אורי שרגא פייבל היה אחד הבוררים בו.

לקריאה נוספת
------------

* נתן שטוקהומר, **הרב אורי שרגא פייביל הלוי שרייאר ז"ל**, בתוך: י"ל מימון (עורך), **יובל המזרחי**, ירושלים תשי"ב

קישורים חיצוניים
----------------

* אורי פיבל בן ישראל משה שרייאר (1817-1898), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007308283105171
* GND: 137662009
* ISNI: 0000 0000 7882 3614
* LCCN: n97043107
* NTA: 406730059
* VIAF: 301388495
* WorldCat: viaf-301388495

 |
**100 האמנים הגדולים בכל הזמנים** היא רשימה שערך מגזין "רולינג סטון" בשני חלקים ב־2004 ו־2005, ועודכנה מאוחר יותר ב־2011. הרשימה מתרכזת בתקופת הרוק אנד רול ומבוססת על דעותיהם של מוזיקאים, כותבים ואנשי התעשייה. הרשימה כוללת בעיקר מוזיקאים בריטים ואמריקאים.

לכל אמן ברשימה מצורף קטע כתוב, עם קרדיט לכותב שלו, המתאר את גדולתו או איכותו של אותו אמן. חלק מאלו נכתבו על ידי מוזיקאים, שלעיתים קרובות מספרים על שיתופי הפעולה והמפגשים שלהם (אלטון ג'ון על סטיבי וונדר ועל אמינם, ג'סטין טימברלייק על אל גרין ועוד). מאז פרסומה, הרשימה מצוטטת לעיתים קרובות.

הרשימה, שפורסמה בשני חלקים ב־2004 ו־2005 ועודכנה ב־2011, מבוססת על בחירותיהם של 55 מוזיקאים, כותבים ואנשי התעשייה. העורכים מסבירים כי האמנים נבחרו על ידי עמיתיהם ושהרשימה שואפת להיות "סקירה רחבה של היסטוריית הרוק", שכוללת רוק אנד רול, בלוז, מוזיקת אינדי, ראפ ופופ עכשווי. הרשימה כוללת ייצוג למוזיקת שנות ה־60 (כדוגמת הביטלס ובוב דילן), אמנים עכשוויים (כדוגמת אמינם), חלוצי רוק (כדוגמת צ'אק ברי) ואנשי הבלוז ש"גרמו לכל זה לקרות" (האולין וולף).

הרשימה (2011)
-------------

{{טורים
|רוחב=16em
|תוכן=
1. הביטלס   

92. Guns N' Roses

סטטיסטיקות
----------

הרשימה כוללת בעיקר אמנים אמריקאים ובריטים, כאשר יוצאי הדופן הם: AC/DC (אוסטרליה), הבנד (קנדה/ארצות הברית), ג'וני מיטשל וניל יאנג (קנדה), בוב מארלי (ג'מייקה), לי פרי (ג'מייקה; רק ברשימת 2005), U2 (אירלנד) וקרלוס סנטנה (מקסיקו/ארצות הברית).

הרולינג סטון פרסמו רשימה מחודשת ב-2011, שבה אין שינויים עד המקום ה-26. הרשימה המחודשת כוללת אמנים שלא היו בקודמת (ביניהם קווין, מטאליקה, פינק פלויד, אר.אי.אם. וג'יי זי) על חשבון מספר אמנים שהיו בקודמת.

מרבית האמנים ברשימה היו פעילים בשנות ה-60 וה-70.

ראו גם
------

* 500 השירים הגדולים בכל הזמנים
* 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים

קישורים חיצוניים
----------------

* הרשימה באתר "רולינג סטון", 3 בדצמבר 2010

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  100 Greatest Artists of All Time באתר הרולינג סטון
2. ↑  The Yardbirds באתר ה-BBC
3. ↑  A Rolling Stones album guide באתר CNN
רבי **ישראל חריף מסטנוב** (כנראה ה'תנ"ו – ז' בשבט ה'תקמ"א) היה רב ומקובל חסידי, תלמידו של הבעל שם טוב.

תולדותיו
--------

נולד לרב שלמה. סבו רבי אברהם מסטנוב היה רב מפורסם. נישא לבתו של רבי יחיאל ממיקולייב (צאצא של רבי יחיאל מנמירוב שנרצח בפרעות ת"ח ות"ט). התפרסם כחריף ועל כן כונה כך.

היה לוחם גדול נגד הפרנקיסטים שהתפשטו בזמנו ברחבי גליציה. במכתבו של רבי אריה לייב מבולחוב מסופר שהפרנקיסטים היו כותבים את מכתביהם בהצפנה ולא הצליחו להבין את דבריהם רק רבי ישראל הצליח לגלות את הצופן וכך גילו את מעלליהם.

בצעירותו היה מתנגד לבעל שם טוב אך בהמשך התקרב אליו והיה לאחד מגדולי תלמידיו. סיפור התקרבותו על פי המסורת החסידית הוא שפעם העלילו עליו לשלטונות והיה צריך להימלט מעירו והגיע למז'יבוז' ושהה אצל הבעל שם טוב. פעם איחר לארוחת צהריים והבעל שם טוב נכנס לחדרו לראות למה לא מגיע, אמר לו רבי ישראל שעוסק בדברי תוספות קשה ושאלו את שאלותיו. הבעל שם טוב תירץ לו את כל קושיותיו ומאז נעשה לתלמידו המובהק. רבי יעקב ישראל מצ'רקס סיפר שכשהיה הבעל שם טוב מגיע לסטנוב היה מתארח אצל רבי ישראל.

ילדיו היו רבי דוד אב"ד סטנוב, סמטרוטש וזבניץ ורבי אלקנה אב"ד פלטישאן.

יחס גדולי דורו אליו
-------------------

כונה על ידי אנשי עירו "רבי ישראל חריף" על שם חריפותו שהייתה בולטת אפילו בסטנוב שהייתה עיר של תלמידי חכמים גדולים. בין המסכימים על ספרו "תפארת ישראל" שהודפס שנים רבות לאחר פטירתו מופיעים רבי יוסף שאול נתנזון, רבי שלמה קלוגר, רבי ישעיה שור, רבי אהרן מצ'רנוביל, רבי יצחק מסקווירא, רבי מנחם מנדל מויז′ניץ, רבי דוד מטולנא, רבי אברהם יעקב מסדיגורה, רבי מנחם נחום משטפנשט ורבי דוד משה מצ'ורטקוב.

רבי יוסף שאול נתנזון כותב בהסכמתו שרבי ישראל חריף ניצח בוויכוח תלמודי את רבי אריה לייב גינצבורג ה"שאגת אריה" שהיה נחשב בדורו לגדול הלמדנים.

רבי אהרן מצ'רנוביל כותב בהסכמתו ל"תפארת ישראל" שהחזקת הספר בבית היא סגולה.

ספריו
-----

* **עטרת תפארת ישראל**, באתר היברובוקס
* **מפרש שם**, כתב יד, על שמות על פי הקבלה, באתר היברובוקס

קישורים חיצוניים
----------------

* בנימין מינץ, **מבוא לספר שבחי בעל שם טוב**, תל אביב תשכ"א, עמ' 38–45, באתר אוצר החכמה
* מנחם מענדיל ויזניצר, **מאמר על רבי ישראל חריף**, ירחון **אז נדברו**, התאחדות תלמידי ואברכי ויזניץ, תשמ"ו, גיליון א', באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
* שלום חיים פרוש, ****אור יקרות**, חלק ד'**, ירושלים תשס"ו, עמ' ק"ס-קס"ט, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
* רבי ישראל חריף באתר "אהלי צדיקים"
* ישראל בן שלמה (נפטר 1781), חריף, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  שנת לידתו לא מפורסמת, אם כי בהסכמת הרב ישעיה שור רבה של יאשי לספר תפארת ישראל הוא כותב כי שמע מסבו שרבי ישראל היה בן 85 בפטירתו לפי זה נולד בשנת תנ"ו.
2. ↑  הקדמה ספרו תפארת ישראל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007305945205171
* LCCN: nr99009743
* VIAF: 71310746
* WorldCat (עם VIAF): 71310746

 |
ראש אט"ל, האלוף יצחק תורג'מן, ומפקדת המרה"ס, תא"ל מירב בריקמן, בטקס הקמת המרה"ס
**מירב בריקמן** (נולדה ב־8 בנובמבר 1971) היא קצינת צה"ל בדרגת תת-אלוף במילואים. בתפקידה האחרון, שימשה כמפקדת הראשונה של מרכז הספקה אחוד (מרה"ס) באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל). קודם לכן שירתה כמפקדת מרכז ציוד.

ביוגרפיה
--------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
בריקמן החלה את שירותה הסדיר כחיילת בודדה, לאחר שהוריה שרה והרמונד עברו לקנדה כשהייתה בת 18. התגיסה לחיל התחזוקה ושירתה במגון רחב של תפקידים בחיל בין היתר שימשה כמנהלת פריט כראש מדור וראש ענף במרכז הציוד בשנים 2010–2012 שירתה כמפקדת מרכז הדלק. בשנים 2015–2018 שירתה כמפקדת מרכז ציוד בדרגת אלוף-משנה. בתפקידה זה איחדה את מרכז ציוד, מרכז ציוד רפואי (מצר"פ) ומרכז הדלק. יצאה ללימודים במכללה לביטחון לאומי. ב-17 ביולי 2019 הועלתה לדרגת תת-אלוף, וב-1 באוגוסט 2019 מונתה למפקדת מרכז הספקה אחוד (מרה"ס). באוגוסט 2022 פרשה משירות בצה"ל.

בעלת תואר ראשון בלוגיסטיקה וכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני במינהל עסקים ותואר שני נוסף במדעי המדינה וביטחון לאומי. בנוסף, היא בוגרת המכללה לביטחון לאומי.

מתגוררת עם משפחתה בראש העין. בעלה, אלון בריקמן, הוא ממקימי עמותת "אלון ואלה". לזוג שני ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מירב בריקמן** בוויקישיתוף
* מירב בראל, זה מרכז ההספקה האחוד שיחליף את מרכזי אט"ל, באתר צה"ל, 5 ביולי 2020
* מירית קושניר־סטרומצה, הכוח הנשי: לקראת יום האישה, קבלו טיפ מהנשים שהולכות עד הטופ, באתר mynet‏ בת ים, 7 במרץ 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  משה שטיינמץ, תת-אלוף שמינית בצה"ל, טוויטר, 18 ביולי 2019
פירוש נוסף ערך זה עוסק בדמות ספרותית. אם התכוונתם לסרט בשם "בקי שארפ", ראו בקי שארפ (סרט).
בקי שארפ וג'וזף סדלי. איור של ויליאם מייקפיס תאקרי עצמו מן המהדורה הראשונה של "יריד ההבלים" מ-1848.
**רֶבֶּקָה (בקי) שארפ** היא דמות ספרותית ברומאן "יריד ההבלים" מאת ויליאם מייקפיס תאקרי. שארפ היא האנטי-גיבורה של הרומן ומתוארת כבחורה פיקחית וערמומית אשר נחושה בדעתה לסלול לעצמה דרך לחברה הגבוהה. זאת לעומת הגיבורה אמיליה סדלי, בת מפונקת למשפחה אמידה, טובת לב וחביבה המוצגת כתמימה ופתיה. שארפ מוצגת בתחילת הרומן, כצעירה פקחית, מוכשרת ויפה, בעלת גוף קטן, שיערה בצבע החול ועיניה ירוקות. היא שנונה מאוד ומשעשעת, שולטת היטב בשפות אנגלית וצרפתית, קולה ערב לאוזן, היא מנגנת בפסנתר ומגלה כישרון משחק. עם זאת היא לחלוטין חסרת מצפון ואינה מוסרית. כבת למשפחה ענייה היא שואפת יותר מכל לביטחון כלכלי וחברתי וכמעט כל מעשיה נועדים על מנת להבטיח לעצמה מעמד חברתי יציב. לאחר שהיא מתחתנת עם ג'נטלמן בעל סיכוי לירושה בשם רודון היא מנסה לקדם את מעמדו החברתי כולל על ידי פלרטוטים עם מפקדו ג'נרל טופטו, או עם מרקיז כדי שיתן לרודון משרה.

בקי משתמשת במיניותה על מנת לפתות גברים. היא מצליחה להפיל גברים רבים ברשתה, אבל בדרך כלל היא לא מנסה לקשור קשרי ידידות עם נשים. רוב הנשים שמכירות אותה אינן הולכות שולל אחרי תחבולותיה, יוצאות מן הכלל הזה הן המחנכת שלה, מיס קרולי (לפתות בפתיחת הרומן) ואמליה סדלי. למרות זאת, כותבת יעל לוטן שבקי מתוארת כ"אשה עצמאית ואנוכית כמעט כמו גבר".

שארפ, כפי ששמה מרמז (באנגלית: חדה, מחודדת) היא צעירה חריפה ומניפולטיבית החותרת למעמד הגבוה בכל דרך אפשרית. עמדתה כ"אאוטסיידר" (מתבונן חיצוני) מסייעת למתן זווית ראייה אירונית על החברה על גינוניה, נימוסיה והצביעות שבה. זאת, מבלי לאבד את המוטיבציה להשתייך לאותה חברה עצמה. הדמות מבלבלת את הקורא, הנרתע ממנה ונמשך אליה. כותרת המשנה של הרומן היא "רומאן בלי גיבור", כיוון ששארפ, הדמות המרכזית ברומאן, איננה דמות הגיבורה המסורתית הטובה. תאקרי אף נאלץ "להעניש" את שארפ בסופו של דבר ולגרום למפלתה, על מנת שלא לגרום שערורייה על ידי הצלחתה של דמות "מרושעת".

בשנת 1899 כתב המחזאי לנגדון אלווין מיטצ'ל (Langdon Elwyn Mitchell ;1862–1935) את המחזה "בקי שארפ", על פי ספרו של תאקרי, המחזה שימש בסיס לסרט באותו שם שהופק ב-1935.

את דמותה של שארפ בקולנוע גילמו בין השאר השחקניות מירנה לוֹי (בסרט "יריד ההבלים" מ-1932) מרים הופקינס (בסרט "בקי שארפ", על פי המחזה של מיטצ'ל, מ-1935), עליו הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר וריס וית'רספון ("יריד ההבלים", 2004).

בקי שארפ הוא גם שמה של להקת רוק שוודית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בקי שארפ** בוויקישיתוף
* ביקורת קוראת(הקישור אינו פעיל), המדגישה את הבלבול שחש הקורא מול הדמות הבלתי שגרתית
* סבסטיאן פלוקס, בקי שארפ, כתבה בעיתון "טלגרף" (באנגלית)
* ניתוח דמות (באנגלית)
* בקי שארפ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  נשים באריזות שונות, יעל לוטן
2. ↑  אסתר בית-הלחמי, נילי דינגוט, מאיר רוסטון, גבור ואנטי-גבור ברומן המודרני, האוניברסיטה הפתוחה, עמוד 17
"**רומנסרו צועני**" הוא ספר שירים מאת הסופר הספרדי פדריקו גרסיה לורקה, המאגד שירים שנכתבו בין השנים 1924–1927. הספר פורסם לראשונה בשנת 1928, נעשה פופולרי מיד עם צאתו לאור והביא לגרסיה לורקה תהילה ברחבי ספרד והעולם ההיספני.

תוכן השירים
-----------

הספר, הנחשב ספר השירה הידוע ביותר של גרסיה לורקה, מכיל שמונה עשר שירים המהווים חיקוי מסוגנן מאוד של הבלדות והשירים הצוענים והאנדלוסיים שהושרו בזמנו ברחבי הכפר הספרדי. השירים עוסקים בעם הצועני ובתרבותו, ועולים בהם נושאים כמו אלימות, משיכה מינית ויחס האנשים אליה, מקום המוות בחיים, הלילה, השמים והירח. בנוסף, עולה מהם יחסה של החברה האנדלוסית אל הצוענים.

גרסיה לורקה עצמו תיאר את היצירה כ"פיסת מזבח מגולפת" של אנדלוסיה, שבה "צוענים, סוסים, מלאכים, כוכבי לכת, הרוחות היהודיות והרומיות שלה, נהרות, פשעים, המגע היומיומי של המבריח והתו השמימי של הילדים העירומים של קורדובה. ספר שכמעט ולא מבטא את אנדלוסיה הנראית לעין, אלא שבה רועדת אנדלוסיה הנסתרת".

תרגום לעברית
------------

כ-60 שנים לאחר שתורגם לראשונה, בשנת 1958, "רומנסרו צועני" לעברית על ידי רפאל אליעז, ראה אור תרגום חדש של רמי סערי בשנת 2019. תרגומו ליצירה מופיע בספר "רומנסרו צועני" אשר כולל שתי יצירות מפרי עטו של לוֹרְקָה: "רומנסרו צועני" (1924-1927) ו"אודות" (1924-1929) הספר כולל מבוא והערות מאת רמי סערי ויצא לאור בהוצאת כרמל.

לקריאה נוספת
------------

* **רומנסרו צועני / אודות** (תרגם מספרדית והוסיף מבוא והערות: רמי סערי), הוצאת כרמל 2019.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רומנסרו צועני** בוויקישיתוף
* מת מאהבה, שיר מאת פדריקו גרסיה לורקה, תרגם מספרדית רמי סערי

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  ""רומנסרו צועני / אודות" של לורקה: הנוכחות הכפולה של השושנה והסכין". *הארץ*. נבדק ב-2022-01-14.
2. ↑  Book Review: Gypsy Ballads by Federico Garcia Lorca, Jane Duran and Gloria Garcia Lorca | Stephen Byrne, ‏2012-05-29 (באנגלית)
3. ↑  רומנסרו צועני / אודות, באתר שירה ואודות שירה, ‏אפריל 2018
4. ↑  רומנסרו צועני; אודות, באתר הספריה הלאומית, ‏,תשע"ט 2019

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007587890905171
* BNE: XX2961184
* BnF: cb121276680 (data)
* GND: 4243325-3
* LCCN: n88033254
* SUDOC: 029710855
* VIAF: 174579495
* WorldCat (עם VIAF): 174579495

 |
במתמטיקה, ובעיקר בגאומטריה אלגברית ובגאומטריה אריתמטית, **עקום פרמה** הוא העקום האלגברי המרוכב, המוגדר בקואורדינטות ההומוגניות {\displaystyle \ X:Y:Z} של המישור הפרויקטיבי, לפי משוואת פרמה {\displaystyle \ X^{n}+Y^{n}=Z^{n}}. במונחי המישור האפיני, מתקבל העקום {\displaystyle \ x^{n}+y^{n}=1}. 

את משפט פרמה, הקובע שלמשוואה \ a^{n}+b^{n}=c^{n} אין פתרון במספרים שלמים לכל \ n>2 (למעט כאשר אחד המשתנים שווה לאפס), אפשר לנסח גם כטענה שלעקום פרמה אין נקודה רציונלית מעל המספרים הרציונליים, למעט הנקודות הטריוויאליות. 

עקום פרמה הוא עקום חלק. מכיוון שעל פי משפט הנורמליזציה, הנקודות של כל עקום אלגברי פרויקטיבי חלק מהוות משטח רימן קומפקטי, הרי שאם מוגדר מעל שדה המספרים המרוכבים, הנקודות של עקום פרמה אף הן מהוות משטח רימן קומפקטי. ניתן להוכיח כי הגנוס של עקום אלגברי פרויקטיבי חלק ממעלה *n* הוא {\displaystyle \,{\frac {(n-1)(n-2)}{2}}}, ולפיכך זהו הגנוס של עקום פרמה.
במקרה n=2 הגנוס הוא 0, והעקום ניתן לפרמטריזציה מלאה סביב כל אחת מן הנקודות הרציונליות שלו. במקרה n=3, הגנוס המתקבל הוא 1. עקום אלגברי פרויקטיבי חלק עם גנוס 1 נקרא עקום אליפטי.

מקורות
------

* Benedict H. Gross and David E. Rohrlich. 1978. "Some Results on the Mordell-Weil Group of the Jacobian of the Fermat Curve," Inventiones Mathematicae, volume 44: pp. 201-224: