recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אנטולי ניקולייביץ' ברזובוי** (ברוסית: **Анатолий Николаевич Березовой**; ‏11 באפריל 1942 – 20 בספטמבר 2014) הוא קוסמונאוט סובייטי שטס לחלל כחבר צוות תחנת החלל סאליוט 7.

קורות חיים
----------

אנטולי ברזובוי נולד בכפר אינם שבאדיגיה. לאחר סיום בית הספר הוא עבד מספר שנים כחרט. בשנת 1961 התגייס והחל לימודי טייס בבית הספר של חיל האוויר הסובייטי. לאחר סיום הלימודים, היה טייס ביחידות החיל.

בשנת 1970 הוא התקבל ליחידת הקוסמונאוטים והחל הכנות לטיסה לחלל.

בשנת 1972 שוגר לחלל בפעם הראשונה בחללית סויוז T-5 לצד ולנטין לבדב. במהלך הטיסה שנמשכה 211 ימים הם התחברו לסאליוט 7 וביצעו מספר רב של מחקרים. בין היתר הם ביצעו פעילות חוץ רכבית במהלכה החליפו חלק מהמכשור שהותקן בחלק החיצוני של התחנה. הוא חזר לכדור הארץ בחללית סויוז T-7.

במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 היה ברזובוי חבר צוות משנה של מספר משימות חלל.

בשנת 1992 עזב את השרות. הוא כיהן במספר תפקידים ציבוריים ונפטר בשנת 2014.

פעילות משלחת מס' 1 לתחנת החלל מיר
---------------------------------

פעילות המשלחת החלה ב-14 במאי 1982 לאחר עגינת חללית סויוז T-5.

ב-17 במאי שוחרר למסול לוויין תקשורת Iskra-2 שהיה אוחסן בתחנת החלל. הוא פעל כ-7 שבועות.

ב-25 במאי הגיע חללית מטען פרוגרס 13 עם כ-2,300 ק"ג אספקה. צוות המשלחת החל בהעברת ציוד ואספקה לתחנת החלל. 

ב-2 ביוני בעזרת מדחפי חללית מטען בוצע שינוי גובה מסלול של תחנת החלל.

ב-4 ביוני חללית מטען פרוגרס 13 עזבה את תחנת החלל ונשרפה בכניסה לאטמוספירה.

ב-25 ביוני לתחנת החלל הגיע חללית סויוז T-6 (ולדימיר דז'ניבקוב היה מפקד צוות). עם החללית לתחנת החלל הגיע אסטרונאוט צרפתי ראשון ז'אן-לו קרטיין.

ב-2 ביולי חללית "סויוז T-6" עם צוותה עזבו את תחנת החלל וחזרו לכדור הארץ.

ב-12 ביולי הגיע חללית מטען פרוגרס 14 עם כ-2,300 ק"ג אספקה. צוות המשלחת החל בהעברת ציוד ואספקה לתחנת החלל. 

ב-20 ביולי ברזובוי ולבדב ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-2.5 שעות. במהלך פעילות זו הותקן ציוד מדעי בחלק החיצוני של תחנת החלל. כמו כן פירקו ציודים שאין בהם צורך.

ב-10 באוגוסט חללית מטען פרוגרס 14 עזבה את תחנת החלל ונשרפה בכניסה לאטמוספירה.

ב-20 באוגוסט לתחנת החלל הגיע חללית סויוז T-7 (לאוניד פופוב היה מפקד צוות). 

ב-27 באוגוסט חללית סויוז T-6 עזבה את תחנת החלל עם צוות שהגיע בחללית "סויוז T-6"

ב-29 באוגוסט חללית "סויוז T-7" הועברה לתא עגינה קידמי.

ב-20 בספטמבר הגיע חללית מטען פרוגרס 15 עם כ-2,300 ק"ג אספקה. צוות המשלחת החל בהעברת ציוד ואספקה לתחנת החלל. עם החללית הגיע לוויין Iskra 3.

ב-4 באוקטובר חללית מטען פרוגרס 15 עזבה את תחנת החלל ונשרפה בכניסה לאטמוספירה.

ב-18 בנובמבר לוויין תקשורת Iskra 3 שוחרר למסלול. הוא פעל ע-4 שבועות

במהלך שהות בתחנת החלל המשלחת ביצע מספר רב של ניסויים בתחומים שונים.

ב-10 בדצמבר צוות השלים את התוכנית, נכנס לחללית "סויוז T-7" וחזר לכדור הארץ באזור המתוכנן בשטח קזחסטן של כיום.

תחנת החלל "סאליוט 7" המשיכה לשות בחלל במשטר לא מאויש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנטולי ברזובוי** בוויקישיתוף
* תקציר נתונים באתר ספייספאקטס
* נתונים מאנציקלפדיית החלל
* ביוגרפיה באתר רוסקוסמוס (ברוסית)
* ביוגרפיה מפורטת (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  לווייני iskra

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1187966134
* LCCN: n88167558
* VIAF: 53246278
* WorldCat: lccn-n88167558

 |
בצלאל גבר באירוע ציבורי בעומר, 1974
בצלאל גבר נוטע את השתיל הראשון בחורשה הראשונה במבואות עומר, ט"ו בשבט תשל"ה 1975
**בצלאל גָבֵר** (16 ביולי 1921 – 28 בפברואר 2024) היה איש ציבור ישראלי. כיהן בתפקיד ראש מועצת עומר הראשון.

ביוגרפיה
--------

נולד ביולי 1921 בירושלים, גדל והתחנך במושבה רחובות. הוא היה נכדו של החלוץ יצחק יעקבי, מורה ומחנך ממייסדי הסתדרות המורים.

בגיל 14 הצטרף להגנה ועסק בהדרכה בנשק, בקשר ובאיתות. בגיל 16 הצטרף לקבוצת הסוללים שהקימה את הקיבוץ כפר המכבי בעמק זבולון. כעבור שנה שב לרחובות וחזר לפעילותו בהגנה. באותה שנה (1938) התגייס למשמר הנע של משטרת היישובים העבריים.

במלחמת העולם השנייה בשנת 1941 התגייס לצבא הבריטי ושירת כחמש שנים. במלחמה, לחם בעיקר במזרח התיכון ובצפון אפריקה. עם שחרורו מהצבא הבריטי בשנת 1946, הפך לחבר בקואופרטיב להובלה "שלב".

בשנים 1947–1948 היה נהג בשיירות לנגב ולירושלים הנצורה. נתקע בשיירה הגדולה בירושלים והיה נצור ממרץ ועד יוני 1948.

בשנת 1949 התגייס לצה"ל לחיל התותחנים, סיים קורס קצינים ושירת כמפקד סוללה בתותחנים. לחם במבצע קדש ובמלחמת ששת הימים כאיש מילואים.

בשנת 1960 ירד לנגב, התגורר בבאר שבע ולקח חלק בהקמת הקמ"ג, כאחראי על תחום התחבורה והתקשורת. ב-1964 החל לנהל את סניף חברת שיכון ופיתוח בנגב, שעסקה בבניית אלפי דירות ביישובים ובערים בנגב. במקביל, עסק בהתנדבות בחידוש ההתיישבות ובפיתוח היישוב עומר. משנת 1965 כיהן תחילה כיו"ר הוועד המקומי של היישוב. בשנת 1975 התמודד בבחירות הראשונות לראשות המועצה המקומית עם הקמתה. בבחירות 1978 התמודד שוב וזכה, והמשיך לכהן בתפקיד זה עד שפרש ב-1985 לאחר ויכוח סוער בישיבת המועצה שבה חבר מפלגתו במוצעה, ז'ק ארז, פעל וזכה לתמיכה של 5 חברים לעומת תמיכה של 4 חברים לגבר..

בשנת 1977 הצטרף למפלגת "שלומציון" שהקים אריאל שרון ונכלל ברשימת המפלגה בבחירות לכנסת התשיעית.

בשנת 1980 הגה את הרעיון להקמת יישוב נוסף דומה לעומר בשם "מיתר" ועסק בארגון הקמתו.

בשנת 1986 יזם והקים את "גני עומר" - כפר מגורים לאוכלוסייה מבוגרת בעומר, והמשיך לנהלו עד לפרישתו לגמלאות ב-2002.

בנוסף, עסק בארגון ובהקמת בתי אבות נוספים כגון בית יונה וגני יעלים.

משנת 1965 ועד למותו התגורר בעומר.

קישורים חיצוניים
----------------

* אבני דרך, באתר המועצה המקומית עומר
* מיכל שבת, עומר 1948-1973, באתר המועצה המקומית עומר
* משולם עד, סביון של הנגב צומחת ליד באר שבע, דבר, 16 באוגוסט 1970

הערות שוליים
------------

1. ↑  בצלאל גבר —ראש מועצת עומר, מעריב, 2 בינואר 1975
2. ↑  התפטר ראש מועצת עומר, מעריב, 2 בדצמבר 1985
3. ↑  הפיכת חצר, מעריב, 5 בדצמבר 1985
4. ↑  שרון נבחר במחיאות כפיים וללא מתנגדים ליו"ר שלומציון, דבר, 5 באפריל 1977
5. ↑  השר שרון הורה לקבוע מחיר קרקע נמוך למתיישבי "מיתר" במורדות הר-חברון, דבר, 1 באוקטובר 1980
שגיאות פרמטריות בתבנית:מבנה   
פרמטרים ריקים [ מיקום ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**תעלת סולינה** (ברומנית: **Brațul Sulina** או **Canalul Sulina**) היא התעלה הישרה והקצרה ביותר בין שלוש התעלות דרכן נשפכת הדנובה לים השחור והיוצרות יחד את הדלתה של הדנובה.

תעלת סולינה היא הצפונית מבין שתי הזרועות המתפצלות מתוך תעלת טולצ'אה, הפיצול הדרומי יותר היא תעלת גאורגה הקדוש. אורכה של תעלת סולינה הוא כ-71 קילומטרים והיא נשפכת לים השחור ליד סולינה ומכאן שמה. התעלה מוסדרת ומתוחזקת לשיט של ספינות עם שוקע של עד 7 מטרים. העבודות להסדרת התעלה לשיט החלו לאחר מלחמת קרים ונמשכות כל הזמן, כי הסחף של הדנובה יכול לגרום נזקים לתעלה.

ב-1991 נחסמה תעלת סולינה לשיט בגלל קרקוע הספינה האוקראינית רוסטוק בתעלה. עבודות חילוץ הספינה והחזרת התעלה לשיט רגיל הסתיימו ב-2005, לאחר 14 שנים ובמחיר חייהם של שני צוללנים.

בשטח אוקראינה הוקמה תעלת בסטרויה שמתחרה בתעלת סולינה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תעלת סולינה** בוויקישיתוף
* Constantin Ardeleanu, International Trade and Diplomacy at the Lower Danube: The Sulina Question and the Economic Premises of the Crimean War (1829–1853) (באנגלית)
שלט הנצחה בנווה פנחס
שער הכניסה לבית הכנסת הגדול בנווה פנחס
שלט הסבר ברחבת בית הכנסת הגדול בנווה פנחס ברח' בן עמרם 14
**נווה פנחס** היא שכונה שומרונית בעיר חולון, הנקראת על שם הכוהן השומרוני פנחס בן אברהם (1923–1992).

גאוגרפיה
--------

השכונה ממוקמת בדרום מזרח העיר, סמוך לאזור התעשייה וגובלת בשכונות נאות יהודית ונווה ארזים. מתגוררים בה כ-300 תושבים (2006), רובם ככולם שומרונים. השכונה היא למעשה רחוב אחד בן עשרים וארבעה בתים, **רחוב בן עמרם**, הקרוי על שמו של משה, הנביא הבלעדי בדת השומרונית. הרחוב מקביל מהצד המערבי לרחוב המעלות השייך לשכונת נאות יהודית, ומצד המזרחי לכביש רחוב המלאכה העובר דרך אזור התעשייה של חולון ומהווה עורק תחבורה חשוב ואחת הגישות לעיר (מצומת אזור). ישנם בשכונה שני בתי כנסת שומרוניים ו"מכון א.ב. ללימודי שומרונות". נווה פנחס מתאפיינת בבנייה נמוכה, כמו בשכונת נווה ארזים הסמוכה, אך ישנם גם שני בנייני דירות בני שלוש קומות בדומה לשכונת נאות יהודית הסמוכה.

תושבי חולון לא נוהגים לקרוא לשכונה בשמה, אלא "השכונה השומרונית" ותושבי העיר השומרונים מכנים אותה "השכונה".

נווה פנחס היא אחת משתי השכונות השומרוניות היחידות בעולם כיום, ולמעשה גם אחד משני האזורים השומרוניים היחידים בעולם (האזור השני הוא השכונה השומרונית אשר נמצאת בהר גריזים שבשומרון ושמה קריית לוזה).

היסטוריה
--------

עם קום מדינת ישראל בשנת 1948 חיו בה כ-60 שומרונים, שלא היו מרוכזים במסגרת קהילתית, אלא היו מפוזרים בערים חולון, תל אביב, רמת גן וראשון לציון. חבר הכנסת יצחק בן-צבי, חוקר עדות ישראל וידיד טוב של הקהילה השומרונית, הציע לרכז אותם על מנת שיוכלו לחיות כקהילה ולשמור על ייחודם השומרוני.

עם היבחרו לתפקיד נשיא מדינת ישראל, בן צבי וראשי העיר של חולון ד"ר חיים קוגל ופנחס אילון הקצו את השטח המיועד לבניית שכונה שומרונית בעיר וגם סייעו במימון בניית הבתים הראשונים בשכונה בשנת 1954. באותה שנה עברו כמחצית מקהילת השומרונים בארץ (כ-400 איש) להתגורר בשכונה.

בתחילת שנות ה-60 נחנך בית כנסת בשכונה. אחרי מלחמת ששת הימים קלטה השכונה כמה משפחות שומרוניות משכם, ובתוכם משפחות של כוהנים. עד אז לא היו בשכונה (ובחולון בכלל) כוהנים שומרונים. בסוף שנות ה-90 נחנך בית כנסת נוסף, קטן יותר, אשר שופץ משמעותית בשנת 2006. כמו כן נבנו בשנים האחרונות מספר בתי מגורים חדשים בעקבות הריבוי הטבעי של הקהילה. מספר משפחות שומרוניות בחולון מתגוררות בשכונות הסמוכות לנווה פנחס – נווה ארזים, נאות יהודית וקריית שרת.

עד 1992 נקראה השכונה בשם **נווה מרקה**.

גלריה
-----

* שילוט רחוב עירוני בשכונהשילוט רחוב עירוני בשכונה
* מנורה וכיתוב בארמית בכניסה לבית מגורים בשכונהמנורה וכיתוב בארמית בכניסה לבית מגורים בשכונה
* בית הכנסת הקטן בשכונהבית הכנסת הקטן בשכונה
* רחוב בן עמרם בשכונהרחוב בן עמרם בשכונה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נווה פנחס** בוויקישיתוף
* אתר הקהילה השומרונית בישראל
* רחוב בן עמרם באתר zoomap (בעמוד השלישי ניתן לראות את בית הכנסת הגדול)
* תמונה של שער בית הכנסת הישן (הגדול) בנווה פנחס

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  אסף קמר, "כאן הדת אינה עסק". אצל השומרונים בחולון, באתר ynet, 2 בספטמבר 2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007270502005171

 |
רבי **יוסף ברבי** (כונה - מהרי"ב; א' בחשוון ה'תרי"ב, 1851 - ז' בתשרי ה'תרע"ט, 1918) היה מגדולי ראשי הישיבות באי ג'רבה ודיין ברובע הגדול ("חארה כבירה") בג'רבה, שימש גם בתפקיד ראב"ד ב"חארה כבירה" לזמן קצר.

קורות חייו
----------

ברבי נולד באי ג'רבה בא' חשוון התרי"ב (1851). למד בישיבתו של רבי סאסי מעתוק הכהן יהונתן בשיטת "העיון התוניסאי", שכלל עיון מדוקדק בדברי הגמרא, רש"י, תוספות, מהרש"א ומהרש"ל. שיטת לימוד זו הייתה נפוצה בעיקר בעיר הבירה תוניס ועדיין לא הייתה נפוצה בג'רבה. וממנו נפוצה שיטה זו לתלמידיו בכל רחבי דרום תוניסיה.

בשנת התרכ"ח (1868) התמנה רבי סאסי הכהן יהונתן לדיין באי ג'רבה והעביר את תפקיד ראש הישיבה לתלמידו רבי יוסף כשהוא בגיל 16 בלבד, רבי יוסף היה מפקח על התלמידים, אולם גם רבי סאסי היה מגיע לעיתים ללמדם, מלבד כהונתו כדיין.

בשנת התרנ"ז (1897) התמנה לדיין ברובע הגדול לצידם של רבו סאסי מעתוק הכהן יהונתן, והראב"ד רבי רחמים חדאד. יחד איתו צורפו לבית הדין רבי יעקב הכהן גדישא ותלמידו רבי ציון כהן יהונתן.

בג' טבת התר"ע (1909) נפטר הראב"ד רבי יעקב הכהן גדישא ורבי יוסף ברבי מונה במקומו. לאחר כשנה, פוטר ממשרה זו על ידי השלטונות לדרישת נשיא הקהילה, מכיוון שערך מגבית לטובת שד"ר מארץ ישראל בניגוד לרצונו של האחרון, בעקבות כך הופסקה התמיכה הכלכלית ברב על ידי הקהילה.

במקומו מונה רבי משה זקן מאזוז שכיהן אז כראב"ד הרובע הקטן ("חארה צגירא") וכרבה הראשי של ג'רבה מטעם "הביי" (מלך תוניסיה מטעם הטורקים).

נפטר בז' תשרי התרע"ט (1918).

### פועלו כמנהיג וכראש ישיבה

כיהן כראש ישיבה תקופה ארוכה, ורוב רבני ג'רבה בדור שאחריו היו תלמידיו, בין תלמידו המפורסמים ניתן למנות את: רבי דוד הכהן יהונתן, רבי כלפון משה הכהן, רבי מרדכי אמייס הכהן, רבי יעקב חדאד. רבי ציון כהן יהונתן. רבי מכלוף עידאן, רבי אבא שאול חדאד, רבי יעקב כהן (אב"ד גפצא), רבי דוד דידו הכהן, רבי דוד עידאן, רבי ניסים עידאן ועוד מגדולי רבני ג'רבה ותוניס בדור שאחריו. תלמידו המובהק רבי כלפון משה הכהן כתב עליו בספרו בספרו: "אלמלא הוא, כמעט נשתכחה תורה מישראל".

רבי יוסף ברבי לימד את שיטת העיון התוניסאי כפי שקיבלה מרבו, שיטה זו חותרת להבנת ולעיון בפשט הסוגיות, כפי המובן מהגמרא ומהראשונים, מבלי להסתמך על פלפולים.

חיבוריו
-------

חיבורו ילדי יוסף נדפס ונלקט בחייו על ידי תלמידיו, והוא נקרא כך כיוון שלמחבר לא היו ילדים, חיבורו בן פורת יוסף יצא לאחר מותו.

* **ילדי יוסף** ג' חלקים, מוסר, דרושים על הש"ס בדרך אגדה, יצא לאור בחייו - ג'רבה תרע"ד.
* **בן פורת יוסף** ג' חלקים, חידושי תורה, חידושים על הש"ס ושו"ת בהלכה, יצא לאור לאחר פטירתו בג'רבה.

חיים אישיים
-----------

מאשתו הראשונה לא נולדו לו ילדים, ולכן נשא במקביל אישה נוספת ולאחר מכן אף אישה שלישית, אך גם מהן לא הוליד ילדים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  **מלכי תרשיש חלק א'**, ערך **רבי סאסי הכהן יהונתן**
2. ↑  הרב מאיר מאזוז, בספרו "**מגדולי ישראל**" **חלק ב'** במאמר על רבי יוסף ברבי.
3. ↑  **מלכי תרשיש חלק א'**, ערך **רבי משה זקן מזוז**
4. ↑  רבי יוסף ברבי, באתר www.mytzadik.com
5. ↑  חכם יוסף ברבי : החכם היומי, באתר www.hyomi.org.il
6. ↑  HebrewBooks.org Sefer Detail: ילדי יוסף - חלק א -- ברבי, יוסף, 1851-1918, באתר hebrewbooks.org
7. ↑  HebrewBooks.org Sefer Detail: בן פורת יוסף - חלק ג -- ברבי, יוסף, 1851-1918, באתר hebrewbooks.org
8. ↑  **מלכי תרשיש חלק א'**, ערך **רבי יוסף ברבי**
שגיאות פרמטריות בתבנית:מבנה   
פרמטרים [ מיקום ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**גשר אלף האיים** (באנגלית: **Thousand Islands Bridge**) הוא שמה של מערכת גשרים בינלאומית החוצה את נהר סנט לורנס ומקשרת את צפון מדינת ניו יורק שבארצות הברית עם דרום-מזרח אונטריו שבקנדה. מערכת הגשרים נבנתה בשנת 1937 עם תוספות שנבנו ב-1959 והיא חוצה את גבול ארצות הברית–קנדה במרכזו של אזור אלף האיים, ומכאן שמה. מערכת הגשרים נושאת כביש דו-סטרי ומדרכות להולכי רגל והיא מנוהלת על ידי "רשות גשר אלף האיים" (Thousand Islands Bridge Authority), שהיא סוכנות בינלאומית. מקטע הגשר שלמעשה חוצה את הגבול הוא מערכת של שני גשרים מקבילים באורך של 27 מטרים בין האי וולסלי (Wellesley Island) שבארצות הברית לבין האי היל (Hill Island) שבקנדה.

מבנה הגשר
---------

גשר אלף האיים הוא למעשה לא גשר יחיד אלא סדרה של חמישה גשרים החוצים את נהר סנט לורנס ומקשרים בין שתי גדותיו. קצהו הדרומי של הגשר מתחבר לכביש בין-מדינתי 81 וקצהו הצפוני מתחבר לכביש המהיר מספר 401 דרך כביש מספר 37. קיים גם מחלף המקשר את הגשר עם דרך אלף האיים (Thousand Islands Parkway) המשתרעת בצד הקנדי.

היסטוריה
--------

מלאכת בנייתו של הגשר מהנחת אבן הפינה ועד להשלמתו ארכה 16 חודשים והסתיימה עשרה שבועות לפני המועד המתוכנן. העלות הכוללת של בניית הגשר הייתה 3,050,000 דולר אמריקני. בשנות הפעלתו הראשונות עברו על הגשר 150,000 רכבים בשנה. כיום, היקף התנועה השנתית עליו מגיעה ל-2 מיליון רכבים.

רשות גשר אלף האיים מנהלת מחקר כדי להגדיר, בין השאר, את המגבלות התפעוליות של הגשר ואת הדרכים להקטין את עומסי התנועה עליו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גשר אלף האיים** בוויקישיתוף
* אתר רשות גשר אלף האיים
**יצחק (איצ'ה) רייך** (נולד בשנת 1957) הוא איש ציבור חרדי, ראש המועצה המקומית רכסים. בעבר ממלא מקום וסגן ראש המועצה. בשנים 2013–2018 וקודם לכן בשנים 2003–2008 כיהן כראש המועצה. בשנים 2009–2014 היה ממלא מקום וסגן ראש המועצה וכן מנכ"ל רשת הגנים של אגודת ישראל.

ביוגרפיה
--------

נולד בחדרה למרדכי ולתמר רייך. למד בישיבת היישוב החדש, ומשם המשיך לישיבת איתרי בירושלים. לאחר נישואיו התגורר בבני ברק ולמד בכולל של ישיבת בית מאיר בבני ברק. היה פעיל בהקמתו של עיתון יתד נאמן, וניהל בו את תחומי ההפצה, הגבייה והמנויים בשלוש השנים הראשונות להקמתו. בסוף שנות ה-80 היה עוזרו, באופן לא־רשמי, של מנחם כרמל בניהול רשת בר כל (שנקראה אז "צרכניית דגל התורה", ולאחר מכן "ברכת הארץ").

בשנות ה-90 שימש ראש לשכתו של ח"כ משה גפני בתקופת כהונתו כסגן שר הדתות. כאשר התפטר גפני כחלק מרוטציה, פרש גם רייך מהמשרד והחל לעבוד באופן רשמי בהנהלת הרשת.

בשנת 1994 עבר להתגורר ברכסים בעידוד הרב שך, כדי לשמש כמזכיר המועצה ומנהל תיק החינוך במועצה, תפקיד אותו מילא כעשר שנים. בשנת 2003 נבחר לראשות המועצה כנציג דגל התורה.

בבחירות בשנת 2008, בעקבות הסכם רוטציה עם נציג מפלגת ש"ס, דן כהן, לא התמודד לכהונה נוספת ומונה כממלא מקום ראש המועצה וסגנו בתואר. לאחר עזיבתו את ראשות המועצה חזר לרשת בר־כל בה פעל להקמת סניפיה בצפון הארץ.

ביולי 2009 מונה לעוזרו של יו"ר ועדת הכספים משה גפני ויועצו הפרלמנטרי. זמן קצר לאחר מכן עבר לשמש כמנכ"ל רשת גני ילדים של אגודת ישראל.

בבחירות לרשויות המקומיות באוקטובר 2013 נבחר שוב לראשות המועצה. שנה לאחר מכן, בסוף 2014 עזב את תפקידו כמנכ"ל הרשת עקב בעיית כפילות תפקידים, והוחלף על ידי ישראל גולומב.. בבחירות 2018 נבחר שוב דן כהן לראש המועצה, ורייך מונה לסגנו.

ב-17 בפברואר 2019 הוצב במקום השביעי ברשימת דגל התורה לבחירות לכנסת העשרים ואחת ובכך במקום ה-14 ברשימת יהדות התורה אך לא נכנס לכנסת.

בבחירות ב-2024, על פי הסכם הרוטציה הקבועה בין ש"ס לדגל התורה, דגל הייתה אמורה להציג את רייך כמועמד יחיד לראשות המועצה, לאחר הסכמה בין כלל הסיעות ובהיעדר בחירות. אך בש"ס החליטו, כחלק מהמאבק עם דגל בערים אחרות, לפתוח את ההסכם ולהריץ מועמד מטעמם לתפקיד. רייך התמודד לראשות המועצה מול מוטי ויזגן וניצח בהפרש של 77 קולות.

קישורים חיצוניים
----------------

* תמר רותם, מהפך בבני ברק של הצפון: חרדי אשכנזי במקום חרדי ספרדי, באתר הארץ, 10 בנובמבר 2003
* חנוך לס, ‏מראש מועצת רכסים לראש מועצת הגנים, באתר כיכר השבת, 22 בספטמבר 2009
* מוסף עיר ועיר, קו עיתונות - מוסף חג סוכות תשע"ט, עמ' 37.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ישראל כהן, ‏אושר: ישראל גולומב יחליף את יצחק רייך, באתר כיכר השבת, 31 בדצמבר 2014
2. ↑  גפני נשאר, פינדרוס רביעי: החלטת המועצת הדגלאית - היכלי הישיבות - בחצרות - בחדרי חרדים, באתר חדרי חרדים
3. ↑  בנימין ברגר, ‏אחרי מאבק צמוד: יצחק רייך ניצח בפער קטן את מועמד ש"ס ברכסים, באתר JDN‏, 28 בפברואר 2024
4. ↑  הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 12172, התשפ"ד, 10 במרץ 2024, עמ' 4669

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007503136305171
* VIAF: 315206898
* WorldCat (עם VIAF): 315206898

 |
**ירחמיאל רם ירון** (10 בינואר 1909 - 21 בדצמבר 1983, י"ד בטבת תשמ"ד) היה פעיל ציוני, מראשוני משטרת ישראל ודיפלומט ישראלי.

חייו
----

ירון נולד בשם **רוברט** (**"בובי"**) **לוסטיג** בווינה שבאוסטרו-הונגריה. בסיום לימודיו בבית ספר ריאלי בבודפשט למד בבית ספר גבוה למסחר בווינה ולימודים בתחום מדעי המדינה באוניברסיטת וינה. בתקופת הלימודים היה יושב ראש ארגון אגודות נוער ציוניות, ובשנים 1931–1932 היה חבר ההסתדרות הציונית באוסטריה. הגיע בשנת 1932 לארץ ישראל למשחקי המכביה כנציג "מכבי" אוסטריה. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל.

ירון שירת משנת 1933 ועד הקמת מדינת ישראל בשורות משטרת המנדט, משנת 1936 כקצין. בשנים 1940–1942 הוצב במרכז הבולשת ביפו, ומשם הועבר למרכז הבולשת בירושלים. בתקופת שירותו במשטרת המנדט שיתף פעולה עם מטה ההגנה והעביר לו ידיעות באמצעות אנשי קשר. במהלך השנים צבר מוניטין כמומחה לענייני קומוניסטים. לאחר קום המדינה והקמת משטרת ישראל היה חבר המטה הארצי ושירת בדרגת מפקח מחוזי בתפקיד ראש אגף החקירות הפליליות.

בשנת 1950 הצטרף לשירות החוץ ושירת בתפקיד הקונסול הראשון של ישראל לקפריסין (1950–1952), קונסול בשיקגו ומזכיר ראשון בשגרירות במקסיקו (עד 1956). הוא חזר לישראל ועמד בראש מחלקת המנגנון במשרד החוץ. בשנים 1957–1958 היה מנכ"ל חברת "ים סוף" (אינקודה) ולאחר מכן מונה לציר ישראל בהונגריה (דצמבר 1958 - אוקטובר 1960) ולשגריר ישראל בקונגו-ברזוויל ושגריר לא תושב בגאבון (נובמבר 1960 - פברואר 1964).

ביולי 1964 מונה למנהל לשכת המסחר ישראל-אמריקה, ולאחר מכן, ביולי 1965, נשלח לטורונטו, קנדה, כנציג המחלקה הכלכלית של הסוכנות היהודית. ב-1968 שב לישראל.

היה נשוי ואב לשניים.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "ירחמיאל רם ירון (רוברט לוסטיג)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ה (1952), עמ' 2288

הערות שוליים
------------

1. ↑  יעקב (יואל) עמרמי, **הדברים גדולים הם מאתנו**: פרקי עבר], תל אביב: הדר, תשנ"ד-1994, עמ' 141.
2. ↑  ירחמיאל ירון - קונסול ישראל בקפריסין, חרות, 24 באוגוסט 1950
3. ↑  היום הראשון בקונסלית ישראל בקפריסין, מעריב, 17 בספטמבר 1950
4. ↑  קונסולית ישראל תפתח בשיקאגו, הצופה, 20 במאי 1952
5. ↑  ד"ר קיסרי ציר ברוב ארצות דרום אמריקה, חרות, 15 ביוני 1954
6. ↑  י. רם ירון ציר ישראל בבודפשט, דבר, 22 בדצמבר 1958
7. ↑  ציר ישראל הגיש את כתב האמנתו בבודפשט, דבר, 17 בפברואר 1959

| ראשי אגף החקירות והמודיעין של משטרת ישראל |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ירחמיאל ירון | נעמן סתוי | ישורון שיף | אברהם זלינגר | מתתיהו סלע | אריה שור | יעקב קדמי | אהרן שלוש | יחזקאל קרתי |
| 1948 | 1950 | 1951–1953 | 1953–1958 | 1958–1963 | 1963–1975 | 1975–1977 | 1977–1980 | 1980–1986 |
|  |
| יגאל מרקוס | יהושע כספי | עוזי ברגר | אלכס איש-שלום | יוסי לוי | סנדו מזור | יוחנן דנינו | יואב סגלוביץ | מני יצחקי | גדי סיסו | יגאל בן-שלום |
| 1986–1988 | 1988–1991 | 1990–1993 | 1993 | 1993–1996 | 1996–1997 | 2006–2008 | 2009–2013 | 2013–2017 | 2017–2020 | 2020– |
| ראשי אגף החקירות |  | ראשי אגף המודיעין |
| סנדו מזור | יוסי סדבון | משה מזרחי | אבי כהן | חיים קליין | אילן פרנקו | אורי בר-לב |
| 1997–1998 | 1998–2001 | 2001–2004 | 1997–1998 | 1998–2002 | 2002–2004 | 2004 |

 |
**מיש-מאש** (בבולגרית: **Миш-маш**) הוא מאכל אביבי בולגרי העשוי מירקות טריים.

מאפיינים
--------

מכינים את המנה מירקות (בדרך כלל עגבניות, פלפלים ובצל), ביצים וסירנה (סוג של גבינה בלקנית מלוחה), ולעיתים קרובות מעוטר בפטרוזיליה טרייה קצוצה. ישנן וריאציות שבהן מוסיפים למנה שום, בצל ירוק, חצילים, במיה או גזר. יש וריאציות ללא סירנה וללא בצל גם כן.

הכנה, הגשה וצריכה
-----------------

באופן מסורתי מכינים מיש-מאש מפלפלים ועגבניות קצוצים, שמתבשלים בשמן חם על אש בינונית. ניתן לצלות מראש ולקלף פלפלים או לחתוך אותם גולמיים. לאחר מכן מוסיפים לתערובת ביצים וגבינת פטה או בולגרית להסמכה. פטרוזיליה מתווספת אחרונה, רגע לפני שמסירים את המיש-מאש מהאש. אפשר להכין את המנה גם בתנור. לפעמים נוח להכין את הירקות המבושלים מראש ופשוט להוסיף ביצים וגבינה לפני האכילה.

מרכיבים
-------

אין מתכון אחד להכנת מיש-מאש, וקיימות וריאציות רבות ושונות של המנה.  עם זאת, המרכיבים הנפוצים מפורטים להלן:

* ביצים
* סירנה (גבינה בולגרית)
* בצלים
* עגבניות
* פלפלים
* שמן חמניות / שמן צמחי / חמאה
* שום
* פטרוזיליה
* פלפל שחור
* מלח

המנה מוגשת בדרך כלל חמימה, כמתאבן או כמנה עיקרית, לרוב עם לחם טרי.

ראו גם
------

* המטבח הבולגרי

הערות שוליים
------------

1. ↑  Gilby, Caroline (9 ביולי 2018). *The wines of Bulgaria, Romania and Moldova*. Infinite Ideas. ISBN 9781910902820 – via Google Books. `{{cite book}}`:  (עזרה)
2. ↑  Strnadel, Leslie; Erdley, Patrick (10 ביוני 2012). *Bulgaria (Other Places Travel Guide)*. Other Places Publishing. ISBN 9780982261996 – via Google Books. `{{cite book}}`:  (עזרה)
**אסף מור יוסף** (נולד ב-6 בנובמבר 1985) הוא סטנד-אפיסט, קומיקאי ושחקן ישראלי.

ביוגרפיה
--------

אסף מור יוסף נולד וגדל בעיר צפת. הוא למד בבית הספר "אמית צפת" בעיר ולאחר מכן התגייס לצה"ל ושירת כמש"ק אבטחה.

לאחר סיום שירותו הצבאי, עבר לתל אביב וקיים הופעות סטנד-אפ על במות פתוחות.

בתחילת דרכו השתתף במרתון סטנדאפ בתיאטרון "קרוסל" והפך לאמן הבית. לאחר מכן הופיע במשך שלוש שנים כאמן הבית במועדון הקומדי בר ואחר כך הצטרף כאמן בית מוביל למועדוני הקאמל קומדי קלאב והסטנדאפ פקטורי.

החל משנת 2014 הוא מעלה מופע.

ביוני 2023 אסף היה הסטנדאפיסט הישראלי הראשון שהופיע בהאנגר 11[דרוש מקור]

אסף מור יוסף משתף את קטעי סטנד-אפ ביוטיוב ובעמוד הפייסבוק שלו שהגיעו למיליוני צפיות.[דרוש מקור]

### בטלוויזיה

בשנת 2015 השתתף מור יוסף כסטנדאפיסט בתוכנית "המועדון עם שחר חסון" ששידורה המשיך בערוץ רשת 13. ב־2018 הוא השתתף בתוכנית "הצחוקייה" בערוץ ניקלודיאון הישראלי.

באותה שנה הוא השתתף בספיישל סטנדאפ בערוץ טדי של פרטנר tv, "סטנדאפ פקטורי מארח".

מור יוסף שיחק בסדרה "דובדבני וקובץ" בערוץ קשת 12.

בשנת 2019, הקומיקאי צביקה הדר הגיע להופעה של מור יוסף והציע לו להשתתף בתוכנית סטנדאפ חדשה בהנחייתו בשם "קומדי סטאר" בהפקת טדי יזמות והפקות.[דרושה הבהרה]

לאחר מכן שיחק לצדו של אורי גבריאל בסדרת הרשת "המופע של אלעד לוי" בערוץ טדי של פרטנר tv.

ב-2020 מור יוסף צילם ספיישל סטנדאפ באורך מלא לרשת 13, שהגיע לרייטינג גבוה של למעלה מחצי מיליון צופים.

ב-2023 גילם את חזי העבריין בסדרה "משמר הגבול" ששודרה ב-HOT.

### חיים אישיים

מור יוסף נשוי ואב לבת. מתגורר בתל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של אסף מור יוסף
* אסף מור יוסף, ברשת החברתית פייסבוק

* אסף מור יוסף, ברשת החברתית אינסטגרם

 אסף מור יוסף, ברשת החברתית אינסטגרם  

 אסף מור יוסף, ברשת החברתית פייסבוק  

 סרטונים בערוץ של אסף מור יוסף, באתר יוטיוב

דניאל דדון, כך הפך אסף מור יוסף מצפת לאחד הסטנדאפיסטים הכי מצליחים בארץ, באתר mynet‏ העמק, 20 במאי 2022
**קארוצה**, המכונה גם **מוצרלה בקארוצה** (באיטלקית: **Mozzarella in carrozza**; מילולית: מוצרלה בכרכרה) היא סוג של כריך או מאפה גבינה מטוגן במטבח האיטלקי.

מאפיינים
--------

מכינים אותו על ידי ציפוי כריך גבינת מוצרלה בביצה ובקמח ומטגנים את הכריך. זהו מאכל פופולרי באזור קמפניה במדזוג'ורנו ובאזורים של העיר ניו יורק. "מוצרלה פְרִיטֶה" (מוצרלה מטוגנת) היא וריאציה של המנה המורכבת מ"גבינה בבלילה", ללא כל לחם.

הכנה
----

הקארוצה מוכנה עם גבינת מוצרלה, בלילת ביצים ופרוסות לחם. ניתן להכין את הכריך עם לחמים שונים, כמו לחם איטלקי וגם מכיכר לחם סנדוויץ', בין היתר. לעיתים מסירים את קרום הלחם לפני הטיגון וניתן גם לקלות מעט את הלחם לפני טיגון הכריך. ההכנה כרוכה בהרכבת הכריך, טבילתו בבלילת הביצים, טבילתו (שוב) הפעם בקמח ואז טיגון במחבת או טיגון בשמן עמוק. לפעמים משתמשים גם בפירורי לחם לציפוי הכריך. שמן זית משמש בדרך כלל (במיוחד באיטליה) לטיגון הקארוצה. לפעמים משתמשים במרכיבים נוספים כמו בשר חזיר, אנשובי, חצילים, עגבניות ירוקות ובזיליקום. לאחר הטיגון, יש לכריך מרקם פריך (קריספי וקראנצ'י). אפשר להגיש אותו כמנת אנטיפסטי (איטלקי ולא על פי המונח הישראלי).

לפי אזורים
----------

הקארוצה הוא אוכל רחוב ומאכל פופולרי בקמפניה, אזור בדרום איטליה. מוצרלה של תאו, המוכנה מחלב תאו, משמשת בדרך כלל בקמפניה להכנת הכריך.

זוהי גם מנה פופולרית במסעדות איטלקיות-אמריקאיות בברוקלין, מנהטן, סטטן איילנד, קווינס ובברונקס של רובעי ניו יורק, שם היא מטוגנת לפעמים טיגון בשמן עמוק.

סוגים
-----

 מוצרלה מטוגנת (Mozzarella fritta)
וריאציה של הקרוזה היא מוצרלה מטוגנת (Mozzarella fritta), שהיא פשוט הגבינה טבולה בבלילת ביצים והמטוגנת ללא הלחם.

לקריאה נוספת
------------

* רשימת מנות גבינה
* רשימת כריכים
* רשימת מאכלי רחוב
* פריקו (Frico) – מנה מצפון מזרח איטליה, המורכבת בעיקר מגבינה מחוממת ומרכיבים נוספים
* סמאז'ני סיר – מנה צ'כית וסלובקית, המורכבת בעיקר מגבינה מטוגנת
* ארנצ'יני

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קארוצה** בוויקישיתוף   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**
* מתכון מוצרלה בקארתה
**ישראל ריבק** (18 בפברואר 1923 - 2 בדצמבר 2008) היה מוותיקי באר שבע וממייסדי תנועת החרות בעיר. קיבל את אות יקיר באר שבע ב-1978.

קורות חייו
----------

ריבק נולד בעיירה סוקולוב פודלסק שבפולין, ליוסף שמעון ולרבקה הינדה. בהיותו בן 16, בפרוץ מלחמת העולם השנייה, ברח לרוסיה. ב-1940 נכלא בבית סוהר רוסי למשך 3 שנים על רקע פוליטי, לאחר שהוכרז כאנטי-קומוניסט. שוחרר מהכלא עם נכות ברגליו, ושהה תקופה בקירגיזסטן. ב-1946 עזב את רוסיה וחזר לפולין. לאחר חמישה חודשים הצטרף לקבוצת פליטים ניצולי שואה מארצות הברית ומברית המועצות, שחצתה את הגבול באופן בלתי חוקי אל צ'כיה ומשם לאוסטריה. ב"מרכז לגולה" באוסטריה התנדב לעבוד באזור האנגלי, ושוב נמלט כעבור מספר חודשים מאוסטריה לאיטליה, בצעידה ברגל.

באיטליה חבר לניצולי שואה שניסו לעלות לארץ ישראל באופן בלתי חוקי באניית המעפילים "התקווה", אך האנייה נשבתה על ידי הצבא הבריטי ששלט אז בארץ, ונגררה לנמל חיפה. משם הוגלו נוסעיה לקפריסין באניית "אושן ויגה", ששימשה כאוניית כלא עם 1,500 איש.

ריבק היה חניך בית"ר והאמין בחזונו של זאב ז'בוטינסקי, ועם קום המדינה התיישב בנתניה, בה היה ריכוז גדול של אנשי התנועה הלאומית. הוא הצטרף לתנועת החירות והיה פעיל בהסתדרות העובדים הלאומית. תקופה קצרה עבד בליטוש יהלומים. בשל נכותו לא גויס לצה"ל במלחמת העצמאות, אך כשנודע לו שמדרום תל אביב יוצאות שיירות לאזור הנגב, הגיע אל באר שבע ב-1949, זמן קצר לאחר שחרורה של העיר.

ריבק החל לעבוד כאזרח בחיל ההנדסה הקרבית. ב-1950 הוצע לו לפתוח את סניף קופת חולים לעובדים לאומיים ואת הסתדרות העובדים הלאומית בעיר. הוא קלט מספר רופאים ואחיות, והתמודד עם קשיים מול ממשלת מפא"י. בשנת 1955 נבחר כנציג תנועת החירות במועצת העיר. במקביל פתח את מעוז בית"ר בעיר (החלק החינוכי-אידאולוגי). ריבק ייסד את קבוצת הכדורגל של בית"ר באר שבע, בניהולו ואימונו של חיים סנה. בתקופה זו הרצה ריבק בפני הכדורגלנים על חזון ז'בוטינסקי, וסניף קופת החולים שלו שימש כמחסן הקבוצה.

ריבק ניהל את קופת החולים 38 שנה. הוא היה מיוזמי הקמת האצטדיון העירוני בבאר שבע, תיאטרון באר שבע, הקונסרבטוריון העירוני באר שבע, והספרייה העירונית. ב-1978 הוענק לו, כאות הוקרה על פועלו, התואר יקיר באר שבע.

כחלק מפרויקט מחקר על מרד גטו ורשה, התבקש ריבק לסייע בשחזור דמותו של אחד ממנהיגי המרד, פאבל פרנקל, אותו הכיר מבית"ר. ריבק הצליח באמצעות ציירי קלסתרון לסייע בשחזור תמונת פניו.

בשנת 1989, לאחר יציאתו לגמלאות מניהולה של קופת חולים לאומית בבאר שבע, החל לכתוב את זכרונותיו מנעוריו ועד לעלייתו לארץ ישראל. כתביו טרם פורסמו, אך נמצאים במספר ארכיונים, בהם אוניברסיטת בן-גוריון וארכיון ז'בוטינסקי.

במאי 2010 אישרה ועדת השמות של עיריית באר שבע קריאת רחוב או כיכר בעיר על שמו.

חיים אישיים
-----------

ריבק נישא לריטה, עולה מתוניסיה, ונולדו להם ארבעה ילדים. בדצמבר 2008 נפטר לאחר מחלה.

לקריאה נוספת
------------

* משה ארנס, **דגלים מעל הגטו**, הוצאת ידיעות ספרים, 2009.
* יצחק שתיל, **77 באר-שבע**, הוצאת רבגון דפוס, 2004, עמודים 174–176.
* נסים טאיטו, **50 שנות יקרי באר-שבע**, הוצאת מעברים בע"מ, 1999, עמודים 57–59.

קישורים חיצוניים
----------------

* יאיר שלג‏, "אותרה" תמונת מנהיג מרד בית"ר בגטו ורשה, באתר וואלה!‏, 1 בדצמבר 2004
* יעקב לוי, אושר רחוב על שמו של ישראל ריבק בעיר באר-שבע, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 3 במאי 2010
רחוב "חיים" בשכונה, על שם חיים ויסבורג, שהיה מיוזמי הקמתה
בנייני שיכון בשכונה
**צור שלום** היא שכונה בצפונה של העיר קריית ביאליק.

היסטוריה
--------

ראשיתה של השכונה בחברת "צור שלום" שנוסדה בשנת 1920 על ידי יהודים מטרנסילבניה שברומניה, אשר רכשו אדמות בשטח השכונה והחלו לבנות את בתיהם בשנים 1947 - 1948. שטחה של השכונה צורף לקריית ביאליק בשנת 1952.

בשנת 1962 נפתח בשכונה בית הספר "צור שלום" שהיה בית הספר השלישי שהוקם בקריית ביאליק.

בשנות ה-60 של המאה ה-20 התיישבו עולים רבים ממרוקו בצור שלום, ששכנו תחילה במעברה ולאחר מכן עברו לשיכון קבע בשכונה. בשנות ה-70 יושבו בשכונה עולים מגאורגיה ומרוסיה. בשנות ה-80 של המאה ה-20 התיישבו בשכונה עולים חדשים מהקווקז, ובהמשך גם עולים מאתיופיה.

בחודש אוגוסט 2006 במהלך מלחמת לבנון השנייה נחתה בשכונה רקטת 220 מ"מ. מהפיצוץ הועפו כ-15,000 כדוריות פלדה שגרמו לפצועים ולהרס רב.

השכונה מורכבת כיום מבתים פרטיים, בנייני מגורים עד ארבע קומות (בחלקם שיכוני רכבות) ומיעוט של בתים בני שמונה קומות, ובנייני מגורים גבוהים המגיעים עד תשע קומות שנבנו בשנות ה-90.

גבולות השכונה הם מצפון אזור התעשייה של קריית ביאליק, מדרום רחוב התל, ממזרח כביש עוקף קריות וממערב כביש 4 (דרך עכו-חיפה).

מוסדות בשכונה
-------------

קבוצת הכדורגל מכבי צור שלום היא קבוצת הכדורגל המייצגת את השכונה ואף את העיר קריית ביאליק ומארחת את משחקיה באצטדיון הכדורגל של קריית אתא. 

בשכונה פועלים מתנ"ס, שלוחה של הספרייה העירונית ושני בתי ספר יסודיים, בית הספר "ידע" ובית הספר "פסגות".

אחת לשבוע מתקיים שוק פירות וירקות בשטח מגודר בקצה המזרחי של שדרות ח"ן בשכונה. סמוך אליו נמצאת הכניסה הדרומית לשביל נחל הנעמן.

בית העלמין של העיר קריית ביאליק נקרא "בית עלמין צור שלום" אך נמצא סמוך לשכונה ואינו חלק משטחה.

ב-2017 החלה בשכונה הקמת פארק על שם אריאל שרון.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על צור שלום בקטלוג הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. 1 2  יובל לקריית ביאליק, סיפור המעשה, הוצאת עיריית קריית ביאליק
2. ↑  רונן שפירא, קריית ביאליק מבצעת עבודות להקמת פארק אריאל שרון בשכונת צור שלום, באתר 0404

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007465733805171
* VIAF: 316601331
* WorldCat (עם VIAF): 316601331

 |
**בנימין (בני) אלג'ם** (באנגלית: **Beny Alagem**, נולד ב-1953) הוא יזם ואיש עסקים שראלי-אמריקאי.

ביוגרפיה
--------

בני אלג'ם נולד בישראל בשנת 1953, ושירת בצה"ל כנהג טנק. בשנות ה-70 של המאה ה-20 הקים אביו של בני אלג'ם בשיתוף עם אריה גבעוני את חברת "אלג'ם את גבעוני", שיצרה תנורי חימום הפועלים בגז. אלג'ם היגר לארצות הברית. בשנת 1986 ורכש יחד עם שני שותפים את "פאקרד-בל", מותג של יצרני טלוויזיות ומכשירי רדיו שהוקם בשנת 1933. הוא פתח חברה חדשה בשם מותג זה שהפכה ליצרן מחשבים-אישיים מוזלים, בדומה לחברת קומודור בראשית אותו עשור. בנוסף, אלג'ם היה הראשון להציע לרוכשי המחשבים תמיכה טלפונית בחינם.

החברה נחלה הצלחה, ובשנת 1994 הייתה ליצרן המחשבים הגדול בארצות הברית, והרביעי בגודלו בתבל. ברם, חברת קומפאק החלה לנגוס בנתח השוק שלה באמצעות מחירי היצף, ובתגובה מיזג אלג'ם את פאקרד-בל עם חברת NEC בשנת 1996, ונותר בתפקיד נשיא חטיבה בחברה המאוחדת. בספטמבר 1997 לקה אלג'ם באוטם שריר הלב ושנה לאחר מכן, כשברקע עומדים ההפסדים המאמירים, עזב אלג'ם את החברה. בהצהרה הרשמית על העזיבה היא הוסברה בסיבות בריאותיות, אך מאוחר יותר סיפר אלג'ם כי הגורם היה אי-הסכמות עם משקיעים ומנהלי החברה האחרים.

בינואר 1999 ניסה אלג'ם לשוב אל הענף, ברוכשו את שם המותג AST מחברת סמסונג. AST נמנתה עם חמשת גדולי יצרני המחשבים בראשית שנות התשעים, אך אלג'ם, שתכנן למכור מחשבים-אישיים באופן ישיר ובמחירי רצפה, לא הצליח לשחזר את הצלחותיו משנות השמונים באקלים העסקי הקשה של שנת 1999, ועד לקיץ 2001 התפוגג שמה של AST משוק המחשבים האמריקאי.

בדצמבר 2003 רכש אלג'ם את בית-המלון בוורלי הילטון מהיזם מרב גריפין. שווי העסקה הוערך ב-130 מיליון דולר. אלג'ם הוסיף להשקיע בנדל"ן ובמגוון מיזמי טלקומוניקציה. בשנת 2004 עמד אלג'ם בראשות קבוצה שניגשה למכרז השליטה בבזק, אך הפסיד לקבוצתו של ישראלי אחר המתגורר בארצות הברית, חיים סבן.

אלג'ם מתגורר בקליפורניה ונחשב למקורב של מי שהיה מושל המדינה, ארנולד שוורצנגר, ואף סייע בארגון ביקורו של האחרון בישראל. אלג'ם משקיע בישראל באמצעות חברת אלקמינו-קפיטל-גרופ שבבעלותו, ונציגו בישראל הוא שאול קוברינסקי.

ראו גם
------

* פאקרד בל (מחשבים)

קישורים חיצוניים
----------------

* כתבה על עזיבת אלג'ם את נק באתר הביזנס ווייר
* נווית זומר, בני אלג'ם יתמודד במכרז לרכישת השליטה בבזק, באתר ynet, 10 במאי 2004

הערות שוליים
------------

1. ↑  רוני ליפשיץ, ‏פקארד בל: אמריקאי, אמריקאי, אבל בסוף נגמרה ליפנים הסבלנות, באתר גלובס, 8 ביולי 1998
2. ↑  הרצל לקס, הפניקס תצטרף לקבוצת בני אלג'ם במכרז להפרטת בזק, באתר TheMarker‏, 16 בינואר 2005
מפגש דרך ברומפטון הישנה ורחוב פלהאם, בסמוך לתחנת קנזינגטון של הרכבת התחתית של לונדון.
מגדל המלכה, המכללה האימפריאלית
**דרום קנזינגטון** (באנגלית: **South Kensington** - "סאות' קנזינגטון") היא שכונה ברובע המלכותי של קנזינגטון וצ'לסי שבעיר לונדון, בירת הממלכה המאוחדת, כ־3.9 ק"מ דרומית־מערבית לצ'רינג קרוס ולכיכר טרפלגר.

גאוגרפיה
--------

אין הגדרה מדויקת של השכונה, אולם מקובל לזהות את השכונה עם האזורים הנמצאים סביב תחנת הרכבת התחתית של לונדון של דרום קנזינגטון וכן את האזור שסביב דרך התערוכות. בשכונה נמצאים המוזיאון להיסטוריה של הטבע, מוזיאון ויקטוריה ואלברט, מוזיאון המדע, בית באדן-פאוול, האלברט הול, אימפריאל קולג' והקולג' המלכותי למוזיקה (אף שיש המשייכים אותה לאזור נייטסברידג').

השכונה נמצאת על הגבול שבין שכונת נייטסברידג' (הנמצאת מזרחית לה) לבין צ'לסי הנמצאת מערבית ודרומית לה.

היסטוריה
--------

אזור דרום קנזינגטון היה אזור חקלאי עד אמצע המאה ה-19. במקום היו ערוגות ירק ועצי פרי אשר סיפקו מזון לשוקי לונדון. בעקבות הצלחת התערוכה הגדולה שנערכה בשנת 1851 בהייד פארק הסמוך, נרכש שטח של כ-352,000 מ"ר על ידי הועדה המלכותית לתערוכה של 1851 במטרה להקים במקום מוסדות תרבות (כיום שטח זה כולל את אזור אלברטפוליס לאורכה של דרך התערוכות). בשל הצלחת מוסדות התרבות שנבנו במקום החלו בשנות ה-60 של המאה ה-19 להקים בשכונה בתי מגורים, והשכונה התפתחה במהירות ומשכה אליה בעלי אמצעים רבים אשר בנו בפרוור את בתיהם (השכונה הייתה באותה עת מחוץ לשטחי לונדון). שם השכונה "דרום קנזינגטון" נבחר למטרה זו - שייוך השכונה לשכונת קנזינגטון היוקרתית הצפונית לאזור (בה נמצאים ארמון קנזינגטון וגני קנזינגטון היווה צעד שיווקי שנועד למצב את השכונה כמותג ולהפרידה משכונת צ'לסי הסמוכה שהייתה שכונת פועלים. הקמת תחנת הרכבת התחתית בשנת 1868 הפכה את איחוד הפרוור עם לונדון לוודאי.

ראו גם
------

* הבית הדק

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דרום קנזינגטון** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של דרום קנזינגטון
* אתר רובע קנזינגטון וצ'לסי

| הרובע המלכותי של קנזינגטון וצ'לסי |
| --- |
| שכונות | אלברטפוליס • בלגרביה • ברומפטון • צ'לסי • ארלז קורט • פארק הולנד • קנזינגטון • קנסאל טאון • נייטסברידג' • לאדברוק גרואוב • צפון קנזינגטון • נוטינג היל • דרום קנזינגטון • מערב ברומפטון |
| אתרים בעלי חשיבות | אנדרטת אלברט • בית הולנד • ארמון קנזינגטון וגני קנזינגטון • מוזיאון הצבא הלאומי • המוזיאון להיסטוריה של הטבע • רויאל אלברט הול • מוזיאון המדע • מוזיאון ויקטוריה ואלברט • שגרירות ישראל בלונדון |
| שווקים | שוק פורטובלו |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007559658205171
* LCCN: n79038548
* VIAF: 148909041
* WorldCat: lccn-n79038548

 |
ג'יימס טיסו, "בכה ישו" (צויר בין 1886 לבין 1894). 
**בָּכָה יֵשׁוּ** הוא פסוק 35 מהבשורה על פי יוחנן, פרק י"א. הפסוק הוא הקצר ביותר בברית החדשה.

הפסוק
-----

בבשורה על פי יוחנן מסופר כי ישו בכה כאשר הגיע לקברו של לזרוס פסוק זה מתרחש בבשורה על פי יוחנן על מותו של לזרוס מבית עניה, עוקב של ישו. אחיותיו של לזרוס – מרים ומרתא – שלחו הודעה לישו על מחלת אחיהם ועל מותו המתקרב, אך ישו הגיע ארבעה ימים לאחר מותו של לזרוס. ישו, לאחר שדיבר עם האחיות האבלות וראה את חבריו של לזרוס בוכים, היה מוטרד מאוד והתרגש. לאחר ששאל היכן הונח לזרוס והוזמן לבוא לראותו, ישו בכה. לאחר מכן הלך אל הקבר ואמר לאנשים להסיר את האבן המכסה אותו, התפלל בקול לאל וציווה על לזרוס לצאת החוצה – שקם לתחייה. הבשורה של לוקס מתעדת גם שישוע בכה כשנכנס לירושלים לפני משפטו ומותו, בציפייה לחורבן בית המקדש.

### פרשנות

הפסוק מדגים את אנושיותו של ישו, שמצטער על מות עוקביו, וכן את צערו על המין האנושי, אבל מדגים גם את אנושיותו בהיבט של היותו אדם בשר ודם שבוכה, מזיע, אוכל ושותה.

בתרבות
------

הפסוק מוזכר בכמה יצירות ספרותיות: בספרים רבים של סטיבן קינג מוזכר הצירוף, וזאת בשל העובדה שקינג היה צריך לשנן פסוק מהביבליה בבית ספר, ובחר בפסוק זה בשל אורכו הקצר. הפסוק מוזכר גם בשירים רבים לדוגמה ב-Angels of Deception מתוך האלבום Infected של הלהקה הבריטית דה דה, ובאלבומו של קניה וסט, Yeezus, בשיר האחרון, Bound 2.

ראו גם
------

* לזרוס

הערות שוליים
------------

1. ↑  הבשורה על-פי יוחנן, פרק י"א
2. ↑  הברית החדשה, הבשורה על פי יוחנן י"א, 35.
3. ↑  הבשורה על פי לוקאס י"ט, 41.
ביתן 10 שבו מנגלה ערך ניסויים
**ניסויי מנגלה בתאומים** היו ניסויים פסאודו-מדעים אכזריים, דומים למחקרי תאומים, שערך יוזף מנגלה באושוויץ על דעת עצמו וללא הקשר למדע בתקופתו.

כאשר משתמשים במונח "מחקרי תאומים", מתכוונים בדרך כלל למחקר פסיכולוגי או מחקרים בתורשה. חריג לכלל זה הם ניסויי התאומים שערך מנגלה. מנגלה לא הגיע לכל מסקנה ב"מחקריו" אלה, ולא פרסם אותם בירחון מדעי. בדומה לרוב ה"מחקר" שבוצע במסגרת ניסויים בבני אדם על ידי הנאצים הניסוים היו בחלקם הגדול נסיון לאשש את תורת הגזע.

היסטוריה
--------

פסל לזכר תאומי מנגלה ביד ושם
לצורך מחקריו נעזר מנגלה בצוות של רופאים בעלי התמחויות שונות - בחלקם הגדול אסירים יהודים, ובבעלי מקצוע אחרים.

הורים מסרו את ילדיהם למנגלה, כי קיוו שילדיהם יזכו ליחס מיוחד ויגדלו סיכוייהם להינצל ממוות, שנועד לכל יהודי באשר הוא בגרמניה הנאצית. גם תאומים בוגרים ידעו שהם לכאורה מעוררים עניין מבחינה מדעית, והתנדבו להשתתף בניסויים בתקווה ליחס משופר. התאומים שהו במכלאות והותר להם להשתמש בבגדיהם האזרחיים.

במהלך מחקריו רצח מנגלה (לפי אחד מהאומדנים) כ-200 זוגות תאומים בגילאים שונים. וזאת בנוסף לנמוכי קומה שחקר בנפרד, וניסויים רפואיים אחרים שערך. חלק מההמתות נעשו בתאום ששימש קבוצת בקרה כאשר אחיו מת כתוצאה מהניסוי, וזאת באמצעות הזרקת פנול דרך הצלעות ישירות ללבו. את זריקת ההמתה היה בחלק מהמקרים מבצע מנגלה בעצמו. לאחר ההמתה היה מבצע מנגלה נתיחה בגופות שני התאומים ומשווה אנטומית ביניהם. בין היתר עסק בהרעלת תאומים בחומרים שונים ומדד את הזמן שנדרש לרעל להמיתם. בנוסף, ניסה לשנות צבע עיניים באמצעות הזרקת כימיקלים לעיני ילדים או טפטוף על פני גלגל העין. גם הזריק חומרים לאשכיהם של הילדים.

מטרותיהם האמיתיות של מחקרי מנגלה ברובן אינן ידועות. לכאורה, מטרותיו הרשמיות של מנגלה במחקר התאומים שערך הייתה מציאת הסיבה הגנטית ללידת תאומים, מתוך הנחה שאם ימצא מהי הדרך בה נוצרים תאומים יוכלו ליזום לידות תאומים, וכך יוכלו להיוולד יותר גרמנים אריים.

על משמעותן של פעולותיו כותב לורנס רייט:

> 
> "קשה שלא להיתקף תדהמה לנוכח הנאיביות המדעית שלו, הסאדיזם שאפיין את ניסוייו וההפקרות והבזבוז שנהג במשאביו היקרים – התאומים עצמם. אין לנו אלא להסיק כי הטירוף של המעללים הנאציים בכללותם היה טוטלי עד כדי כך שהכריע את הדיסציפלינה המדעית וריסק את התבונה המדעית הרגילה. גם אם יתגלו רישומיו אי פעם אין כמעט סיכויים שיהיה בהם עניין רב לחוקרי תאומים, לבד מאשר כדוגמה מתריעה על מה שקנאות פוליטית יכולה לעשות לדחף המדעי."
> 
> 
> 
> 

ניצולות השואה אווה מוזס קור ואחותה התאומה מרים מוזס צייגר, שהיו שתיהן קורבנות לניסויי מנגלה, ייסדו בשנת 1984 את "נצח תאומי אושוויץ" - ארגון שמטרתו לתמוך בניצולי אושוויץ עליהם נערכו ניסויים רפואיים בהיותם ילדים. הודות לארגון זה איתרה מוזס-קור 122 תאומי מנגלה נוספים.

ראו גם
------

* ניסויים בבני אדם על ידי הנאצים
* יונה לקס
* אווה מוזס קור

לקריאה נוספת
------------

* לוסט לניאדו, **ילדי הלהבות, סיפורם של תאומי מנגלה**, 1991
* לורנס רייט, **תאומים – גנים, סביבה ומסתרי זהות**, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ט

קישורים חיצוניים
----------------

* הלנה קוביצה, פשעיו של יוזף מנגלה, באתר יד ושם
* רועי מנדל, אסיר A7733 מאושוויץ כבר לא לבד, באתר ynet, 7 בנובמבר 2014
* עדות צביקה ויזל, ניצול שואה מתאומי מנגלה, באתר YouTube

הערות שוליים
------------

1. ↑  CECIL ADAMS, Did Josef Mengele Produce Any Useful Medical Research? , 2015
תגובה אנגיוגנית של לב אדם למתן FGF-1
**אנגיוגנזה** (**Angiogenesis**, לפי מונחי האקדמיה ללשון העברית: **התהוות כלי דם**) היא היווצרות של כלי דם חדשים. בדרך כלל הכוונה היא להיווצרות כלי דם חדשים המספקים מזון וחמצן לגידולים סרטניים. משום כך נעשים מחקרים רבים במטרה למצוא דרך למנוע את התהליך הבלתי רצוי הזה, להפסיק את יצירת כלי הדם החדשים ולמנוע את אספקת החומרים המזינים את הגידולים, כדי לגרום להריסתם ומותם. 
עם זאת, הצלחה בהפסקת תהליך האנגיוגנזה עלולה להפוך לחרב פיפיות ולגרום לנזק מפני שיש גם צד חיובי לאנגיוגנזה אשר עשוי להציל חיים כשהוא מביא ליצירת כלי דם חדשים המחליפים כלי דם ישנים שנהרסו בגלל פציעה או כלי דם חדשים שמחליפים כלי דם שנסתמו. למשל, עורקים מקבילניים המחליפים את העורקים הכליליים המזינים את הלב, אשר נסתמו בגלל טרשת עורקים, או ורידים מקבילניים המחליפים כלי דם שנסתמו מסיבה אחרת כגון ורידים שנסתמו בגלל הצטלקות הכבד בעת מצב מחלה המכונה שחמת הכבד. ורידים מקבילניים אלה עוקפים את הכבד ומעבירים את הדם באופן ישיר לווריד נבוב תחתון.

תהליך טבעי זה מתרחש בעצם בכל חודש אצל נשים בעת המחזור החודשי (וסת) וכן בזמן הריון. בדרך כלל מווסת תהליך זה על ידי גורמי גידול המקדמים את ייצור כלי הדם, למשל vascular endothelial growth factor, או בראשי תיבות VEGF, שהוא גורם גידול של נימי דם אנדותליאליים המנחה את הגוף לייצר כלי דם חדשים. מצד שני ישנם גורמים המעכבים (inhibitors) את ייצורם של העורקים המקבילניים. 

תהליך יצירת כלי הדם החדשים בהקשר של מחלות לב, שחמת כבד או פציעה, כלומר לשם הצלת חיים, נדיר באופן יחסי אצל מבוגרים ושכיח בהרבה אצל ילדים ולכן נעשים מחקרים לא מעטים במטרה למצוא דרכים טבעיות ליצירת כלי דם חדשים שיבואו במקום כלי הדם הסתומים ויחליפו אולי את ניתוחי המעקפים.

ראו גם
------

* אווסטין

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנגיוגנזה** בוויקישיתוף
* ויליאם לי - האם נוכל להרעיב את הסרטן?
* היווצרת חריגה של כלי דם, דף שער בספרייה הלאומית

* אנגיוגנזה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הִתְהַוּוּת כְּלֵי דָּם במילון רפואת הלב [רפואה] (תשע"ג), באתר האקדמיה ללשון העברית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007532076805171
* BnF: cb12098723t (data)
* GND: 4142449-9
* LCCN: sh87002299
* NKC: ph1143660

 |
**ריבית בנק ישראל** היא אמצע המרווח שבין שיעור הריבית שבו מלווה בנק ישראל כסף לבנקים המסחריים לבין שיעור הריבית שבו בנק ישראל לווה כסף מהבנקים המסחריים. בנק ישראל מלווה כסף לבנקים וגם מאפשר להם להפקיד אצלו. שער הריבית שבנק ישראל גובה על ההלוואות, גבוה משער הריבית שהוא משלם על פיקדונות הבנקים. נקודת האמצע שבין שני השערים הללו, היא ריבית בנק ישראל. לגובהה יש השפעה גדולה על ערך הכסף במשק כולו.

ריבית בנק ישראל משפיעה באופן ישיר על ריבית הפריים, ועל גובה החזרי ההלוואות ומשכנתאות של אזרחי ישראל. כאשר הריבית עולה ריבית הפריים עולה בשיעור זהה.

בהתאם לחוק בנק ישראל, התשי"ד-1954, המוסמך לקבוע את ריבית בנק ישראל היה נגיד הבנק. ב-1 ביוני 2010 הוחלף חוק זה בחוק בנק ישראל, התש"ע-2010, ומאז, סמכות קביעת הריבית נתונה בידי הוועדה המוניטרית של בנק ישראל, שכוללת את נגיד הבנק, משנה לנגיד, עובד נוסף שמינה הנגיד ושלושה נציגי ציבור.

בנק ישראל נהג לפרסם את שער הריבית לחודש הבא ביום שני שלפני יום רביעי האחרון בכל חודש. החל מחדש מרץ 2017, מפרסם בנק ישראל את הריבית רק 8 פעמים בשנה. בחדשים פברואר, מאי, אוגוסט ונובמבר מפרסם הבנק ביום שני שלפני יום רביעי האחרון של החודש, ובחדשים ינואר, אפריל, יולי ואוקטובר, מפרסם בנק ישראל את הריבית ביום שני השני בחודש. הפרסום תמיד בשעה 16:00. במקרים חריגים, משנה הבנק את שער הריבית במועד שהוא רואה לנכון, ואינו ממתין למועד החלטת הריבית.

נכון למרץ 2024 שער הריבית הוא 4.5%.

משמעות שער הריבית
-----------------

ריבית בנק ישראל מגדירה את הריבית המרבית אשר ניתן לדרוש במכרזי המק"מים (הנחשבים להלוואה חסרת סיכון) הנערכים על ידו.

לשער ריבית בנק ישראל צמודים רבים משערי הריבית במשק, במיוחד שערי הריבית על הלוואות קצרות מועד. כך גם הריבית שהבנקים גובים על הלוואות ומסגרות עו"ש אשר צמודה כמעט תמיד לשער ריבית בנק ישראל, כמו כן הריבית שהבנקים משלמים על פיקדונות הציבור ככלל מושפעת גם כן מריבית בנק ישראל אם כי לא תמיד הבנקים מגלגלים את מלא עליית הריבית ללקוחות. גם משכנתאות רבות ניתנות כשהן צמודות לריבית הפריים אשר נגזרת מריבית בנק ישראל.

הלכה למעשה, שער הריבית הוא כלי ביד בנק ישראל לשליטה מוניטרית באינפלציה, ולמטרות נוספות כגון עידוד הצמיחה במשק, מניעת אבטלה, השפעה על שער מטבע חוץ. תמיכה ביצואנים, ועידוד השקעות זרות בישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* הריבית והכלים המוניטריים, באתר בנק ישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  חוק בנק ישראל, התשי"ד-1954, באתר בנק ישראל
2. ↑  חוק בנק ישראל, התש"ע-2010, ס"ח 2237 מיום 24.3.2010, באתר הכנסת
**יצחק (איציק) קורנפיין** (נולד ב-24 בספטמבר 1971) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת השוער. קורנפיין שיחק את רוב שנותיו ככדורגלן במדי קבוצת בית"ר ירושלים, ואף שימש כקפטן הקבוצה. לאחר פרישתו היה מנכ"ל בית"ר ירושלים, וכיהן כמנהל אגף הספורט בעיריית ירושלים.

קריירה
------

קורנפיין גדל במחלקת הנוער של הפועל ירושלים. את הופעת הבכורה שלו כשוער בקבוצה בוגרת, עם זאת, ערך דווקא בהפועל טבריה. כמו כן, שיחק בקבוצות הפועל רמת גן והפועל פתח תקווה, ולאחר מכן החל להתפרסם כשוער בית"ר תל אביב, שם הציג יכולת טובה בין קורות השער ואף נבחר לשוער המצטיין של עונת 1994/1995. יכולתו בעונה זו גרמה למספר קבוצות לחזר אחר שירותיו, ובשנת 1995 עבר קורנפיין לבית"ר ירושלים ומאז שימש כשוערה הראשון של הקבוצה.

קורנפיין זכה עם בית"ר ירושלים באליפות בעונות 1997/1998, 1996/1997 ו-2006/2007. הוא גם זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו ב-23 בדצמבר 1997, ובגביע השלום ברומא ב-10 בספטמבר 2000. כמו כן, היה שותף להישגים עם הנבחרות הצעירות של ישראל (החל מנבחרות הנערים עד הנבחרת הצעירה). לזכותו של קורנפיין חמש הופעות בנבחרת הבוגרת של ישראל.

בקיץ 2007, לאחר שזכה עם הקבוצה בתואר אליפות שלישי, ולאחר 18 שנים כשחקן פעיל, מתוכן 12 בבית"ר ירושלים, הודיע על פרישה ממשחק. לאחר פרישתו מונה למנכ"ל בית"ר ירושלים. קורנפיין עמד מאחורי הקבוצה בעונות המשבר הכלכלי והצליח להעמיד אותה עם התקציב הנדרש, לאחר גיוס ספונסרים למועדון. בקיץ 2013, לאחר שש שנים בתפקיד, פוטר מתפקידו לאחר העברת הקבוצה לבעלותו של אלי טביב.

חיים אישיים
-----------

קורנפיין למד במגמת מחשבים במכללת אורט בירושלים. הוא בעל תואר ראשון בהצטיינות בכלכלה ושיווק מהאוניברסיטה הפתוחה ותואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית, במהלכו קיבל הצטיינות דיקן. 

מאפריל 2015 עד אפריל 2022 שימש קורנפיין כמנהל אגף הספורט בעיריית ירושלים. ממאי 2022 קורנפיין מכהן כמנכ"ל של חברת "טרגט מרקט".

הוא נשוי לאתי ולזוג שני בנים ושתי בנות. הם מתגוררים במושב אורה שבדרום-מערב ירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איציק קורנפיין** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987012342775805171
* VIAF: 9181168596744630450003
* WorldCat (עם VIAF): 9181168596744630450003

 |