recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**יוחנן מרוז** (**Yohanan Meroz**;‏ 11 באפריל 1920 – 25 באפריל 2006) היה דיפלומט ישראלי, מראשוני שירות החוץ הישראלי ושגריר ישראל בגרמניה המערבית בין השנים 1974–1981.

ביוגרפיה
--------

יוחנן מרוז נולד בברלין בירת גרמניה של ויימאר בשם **האנס רֶנָאטוּס מַרְקוּזֶה** (Hans Renatus Marcuse), בנו של הרופא מכס מרקוזה וקרוב משפחה רחוק של הפילוסוף הרברט מרקוזה. עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 ברח מגרמניה עם אביו לארץ ישראל ולמד בגימנסיה הרצליה.

בין השנים 1938–1940 למד בלשנות שמית והיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר שסיים את לימודיו החל לעבוד בעבור שלטון המנדט הבריטי. בשנת 1950 הצטרף לשירות החוץ במחלקת חבר העמים הבריטי. אז הוא עיברת את שמו למרוז. הוא היה מזכיר ראשון בצירות ישראל באנקרה בין השנים 1951–54, ואחר כך יועץ מדיני בשגרירות ישראל בוושינגטון בין השנים 1954–9. בשנים 1959–1960 היה סגן ראש משלחת השילומים בקלן.

בשנים 1960–1963 שימש ראש לשכתה ויועצה המדיני של שרת החוץ גולדה מאיר.
בין השנים 1968-1963 היה ציר בשגרירות ישראל בפריז. במלחמת ששת הימים קיבל מרוז את ההודעה על אמברגו הנשק הצרפתי. כשחזר מפריז היה מרוז הסמנכ"ל לענייני אירופה במשרד החוץ, שגריר ישראל בגרמניה המערבית ושגריר בשווייץ עד לפרישתו משירות החוץ בנובמבר 1985.

ב-1986 פרסם מרוז בגרמנית את ספרו *In schwieriger Mission* ("בשליחות לא-פשוטה"), שבו גולל את חוויותיו כשגריר ואת הקשיים ביחסים בין ישראל לגרמניה; בשנת 1988 יצא הספר בעברית, בשם "האם היה זה לשווא?". באותה שנה שימש כמעניק פרס השלום של התאחדות הספרים הגרמנית לזיגפריד לנץ.

ספריו
-----

* יוחנן מרוז, **האם היה זה לשווא?: שגריר ישראל בגרמניה מסכם**, דברי פתיחה מאת הלמוט שמידט, תל אביב: ספרית פועלים, 1988

* *Das Selbstverstaendnis des Zionismus fuer den Staat Israel* / Yohanan Meroz, Bonn: Botschaft des Staates Israel, Presse - und Informationsabteilung, 1979.
* *In schwieriger Mission: als Botschafter Israels in Bonn* / Yohanan Meroz; mit einem Geleitwort von Helmut Schmidt, Berlin: Ullstein, 1986.
* *Bilder aus einem hektischen Jahrzehnt: 1986-1996* / Yohanan Meroz, Basel: Verlag der Jüdischen Rundschau, 1997.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלוף בן, מת יוחנן מרוז, שגריר ישראל לשעבר בגרמניה, באתר הארץ, 28 באפריל 2006
* יוחנן מרוז (1920-2006), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  Yohanan Meroz, About my father Max Marcuse - 1877-1963, V. Congress of the European Federation of Sexology (EFS) - XIV. DGSS Conference on Social Scientific Sex Research, Berlin, June 29 - July 2, 2000.

| שגרירי ישראל בגרמניה ישראלישראל גרמניהגרמניה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אשר בן נתן • אלישיב בן חורין • יוחנן מרוז • יצחק בן ארי • בנימין נבון • אבי פרימור • שמעון שטיין • יורם בן-זאב • יעקב הדס-הנדלסמן • ג'רמי יששכרוף • רון פרושאור |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297972805171
* GND: 118815350
* ISNI: 0000 0001 0467 6727
* LCCN: n86094683
* NTA: 072937262
* VIAF: 62345289
* WorldCat: lccn-n86094683

 |
**חרירה** (בערבית: **الحريرة**) הוא מרק צפון אפריקאי מסורתי שמוצאו ממרוקו ואלג'יריה. בקרב יהודים רבים המרק הוא מאכל של סיום צום יום כיפור. ובקרב מוסלמים הוא נאכל בסעודות סיום צום (אפטאר) בחג הרמדאן.

במרק חרירה יש בדרך כלל עדשים, גרגירי חומוס, עגבניות, לימון, בצל, סלרי, כוסברה וכורכום. בכל משפחה ועדה נוהגים להוסיף חומרי גלם נוספים (למשל: אטריות, אורז ומח עצם).

חרירה אלג'יראית שונה מהחרירה המרוקאית בכך שהחרירה האלג'יראית אינה מכילה עדשים. המאכל ידוע בתור מנה ראשונה אך נאכל בפני עצמו גם כחטיף קל.

הכנה
----

קערת חרירה מוגשת בקזבלנקה
מתכון הבסיס של חרירה מורכב מהמרכיבים הבאים, ועשוי להשתנות בהתאם לאזורים:

* עגבניות או רכז עגבניות
* עדשים
* גרגירי חומוס
* פול
* בצלים
* אורז
* ביצים
* כמות קטנה של בשר: (בקר, כבש או עוף)
* כף או שתיים שמן זית.

הציר, בדרך כלל טלה, מתובל בקינמון, ג'ינג'ר, כורכום או תבלין אחר עם צבע עז כמו זעפרן ועשבי תיבול טריים כמו כוסברה ופטרוזיליה.

יש שמוסיפים מיץ לימון בזמן ההגשה. ויש שנותנים לו "לנוח" לילה.

הוא מוגש עם ביצים קשות מפוזרות במלח וכמון, תמרים ופירות יבשים אחרים כמו תאנים, ממתקי דבש מסורתיים ולחמים או קרפים מיוחדים תוצרת בית אחרים.

ראו גם
------

* המטבח המרוקאי
* המטבח האלג'יראי
* המטבח המגרבי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חרירה** בוויקישיתוף
* החרירה במורשת יהודי מרוקו
* פרק 86- מרק חרירה, סרטון בערוץ "חן במטבח", באתר יוטיוב (אורך: 11:40)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מאיר אדוני, מה החרירה שלך? מתכונים של מאיר אדוני, באתר ynet, 21 בספטמבר 2015
2. ↑  מתכון למרק חרירה חם וטעים, באתר בחדרי חרדים, 2 בפברואר 2023
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "G4 (מדינות)".


|  |
| --- |
| **יש לעדכן ערך זה**. |
| ייתכן שהמידע המצוי בדף זה אינו מעודכן, אתם מוזמנים לסייע ולעדכן את הערך. אם לדעתכם אין צורך בעדכון הערך, ניתן להסיר את התבנית. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. |

**G4** היה ערוץ טלוויזיה אמריקאי בכבלים ובלוויין שהיה מיועד בעיקר לגברים בין הגילאים 12–34 והיה מוקדש בעיקר לעולם משחקי הווידאו ולקהל הגיימרים. הערוץ הושק בתאריך 24 באפריל 2002, משרדיו ואולפניו נמצאים מאז ועד היום בלוס אנג'לס, קליפורניה. הוא משודר בארצות הברית תחת השם "G4" ובקנדה בשם G4techTV Canada וזמין ליותר מ-59 מיליון אנשים.

G4 עצמו, והפקות חלקיות ממנו, היו משודרים בערוץ Fuel TV באוסטרליה ובערוץ Jack TV בפיליפינים.

מיזוג TechTV
------------

ב-25 בפברואר 2004 G4 הודיעה על מיזוג עם ערוץ הטכנולוגיה וההיי-טק TechTV, מה שהביא לייצור ישות חדשה שנקראה G4techTV. חיבור זה יצר ערבוביה בין צופי שני הערוצים. לאור העובדה שבמהלך החיבור הוסרו כמה מתוכניות G4, חלק ניכר עוד יותר מתוכניות TechTV ופיטור עובדים רבים (שכלל לבסוף את כל 300 עובדי TechTV), נפל לבסוף הערוץ TechTV מרשימת הערוצים בארצות הברית. הערוץ G4 שרד וממשיך לשדר בארצות הברית. בקנדה לעומת זאת, כאשר קנו את רשתות התקשורת את זכויות השידור, נשאר השם וכיום נקרא הערוץ בקנדה G4techTV Canada.

אדם ססלר היה בין המנחים המעטים שהמשיכו לעבוד גם לאחר האיחוד והוא הנחה תוכניות עד לשנת 2012.

לאחר המיזוג
-----------

בשנת 2010 DirecTV הודיע שמורידה את הערוץ מחבילת ערוצים שלה. בשנת 2012 הוכרז ששידור תוכניות פופולריות X-Play Attack of the Show! יופסק לקראת סוף השנה. בשנת 2014 הרשת הפסקה לשדר.

בשנת 2020 חשבונות טוויטר של הערוץ החלו להיות פעילים. בספטמבר 2020 ערוץ יוטיוב של G4 החל לשדר סרטון עם אדם סלר (שדרן לשעבר של הערוץ) בו הוכרז על חיפושי שדרנים לערוץ המחודש. השידורים החלו במהלך שנת 2021.

G4 בישראל
---------

ביום שלישי, ה-18 בינואר 2005 עלה ערוץ הגיימרים הישראלי game one לאוויר באפיק 26 ב-"Yes" ושודר מחברת התקשורת "ענני תקשורת". הערוץ סיפק תוכניות מקור בודדות, כיוון שרוב תוכניות הערוץ היו תוכניות הלקוחות מערוץ G4 האמריקאי כגון X-PLAY, Filter, Cheat!, Icons, Cinematech‏ ו-!Attack of the Show.

לאחר שנה וחצי מיום עלייתו לאוויר, נסגר הערוץ "עקב חוסר בחומר לשידור", לטענת החברה. מנגד, טענו צופי הערוץ כי הערוץ שידר תוכניות באיחור של חודשים. התוכניות לא שודרו בצורה עקבית ומסודרת והדבר הביא לחוסר התעניינות בקרב הצופים. לאחר שנסגר הערוץ, הועלה במקומו ערוץ הגברים "אגו", שגם הוא מוצר של חברת "ענני תקשורת". הערוץ החל לשדר תחילה כמה מתוכניות הרכש מערוץ G4 ואת תוכנית המקור מימי game one, שנקראה "גיים פליי".

לאחר שבועות ספורים, הפסיקו לשדר את "גיים פליי", והערוץ נשאר עם תוכניות הרכש. הערוץ מאז משדר שתי תוכניות העוסקות במשחקי וידאו- X-PLAY ו-G4tv.com (שירדה אגב ממסכי G4 האמריקאי כבר בדצמבר 2005). X-PLAY ו-G4tv.com ממשיכות לשדר אומנם, אבל הן עדיין לא עכשוויות ומעודכנות ומספר פרקיהן מוגבל.

סגירת הערוץ G4
--------------

ב-16 באוקטובר 2022 פורסם אימייל ממנכ"ל Comcast Spectacor, הבעלים של G4, שהערוץ הולך להיסגר מפני שהוא לא הכניס רווחים לחברה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **G4** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של G4 (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  כתבה בוושינגטון פוסט שמבשרת על הסגירה
**אוקיאן** (ברוסית:**Океан**, אוקיינוס) הייתה סדרת לוויינים מסוג חישה מרחוק שפותחה בברית המועצות ושיגורים נמשכו כמיזם רוסי-אוקראיני. המערך פעל באופן רציף משנת 1983 ועד לסיום פעולה של הלוויין האחרון בסדרה.

הלוויינים פותחו ב"משרד התכנון יוז'ני" בראשות מיכאיל יאנגל. מטרת הלוויין הייתה לספק מידע לחיזוי מזג אוויר, בחירת נתיב אופטימלי לאוניות הצי הסוחר, בדיקת מצב האוקיינוסים ומידע בנושאים סמוכים.

הלוויינים הראשונים פותחו על בסיס לווייני צלינה שפותחו באותו משרד.

משקל הלוויין האחרון בסדרה הגיע ל-6,360 ק"ג מהם כ-1,520 ק"ג של ציוד מדעי. הלוויין תוכנן לעבודה במשך 3 שנים. פאנל סולארי בשטח 32 מ"ר סיפק 1,700 ו"ט.

הלוויינים הראשונים שוגרו לחלל תחת שם "קוסמוס". תחנות קרקע לקבלת הנתונים היו בקרבת מוסקבה ובצ'רניהיב.

לווייני ניסוי שוגרו בשנים 1979 ו-1980. הם שוגרו מקוסמודרום פלסצק על ידי משגר ציקלון 3 והיו במשקל של כ-1700–1990 ק"ג.

בעקבות הצלחת הניסויים החלו שיגורים של לוויינים מבצעיים של סדרה "Okean-OE". הם בוצעו בשנים 1983 ו-1984. בשנת 1986 החלו שיגורים של דגם "Okean-O1". החל משנת 1988 הם שוגרו בשם "Okean" וספירה החל מ-"1". סך הכול מדגם זו שוגרו 8 לוויינים מהם לוויין ששוגר בשנת 1995 בשם "Sich 1" ונחשב ללוויין האוקראיני הראשון.

הלוויין אחרון בסדרה שוגר בשנת 1999 בשם "Okean-O 1". הוא שוגר מקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר מדגם זניט 3 שנבנה באוקראינה. הוא פעל כשנתיים.

בשנת 2004 באוקראינה פותח לוויין לאותה מטרה ששוגר בשם "Sich 1M". הוא לא היה חלק של המיזם.

קישורים חיצוניים
----------------

* תיאור הלווין
* תיאור הלוויין והמכשור
* תיאור של שימוש בנתונים
* ריכוז נתוני הלוויינים (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "«Океан-О» — миссия выполнена. Уникальный спутник на космической орбите" (ברוסית). נבדק ב-2023-09-21.
**עמותת בית חם** היא עמותה ישראלית הפועלת למען רווחתם וזכויותיהם של אוכלוסיית נפגעי הנפש.

העמותה הוקמה בבני ברק בשנת 1997 על ידי שמואל מונק. בשנת 2004 מונה בנו, אריה מונק, למנכ"ל העמותה והרחיב את פעילותה. הוא משמש כמשקיף בוועדה לרפורמה בבריאות הנפש.

פעילות העמותה
-------------

העמותה מפעילה כיום שבע מרפאות פסיכיאטריות בקהילה המספקות שרותי מרפאה בהם ניתנים טיפול פסיכיאטרי, טיפול פסיכולוגי, טיפולים פסיכו תרפויטיים וכן טיפולים בהבעה ויצירה. המרפאות פעילות בערים: ירושלים, בית שמש, מודיעין עילית, בני ברק, אלעד, אשדוד, וזכרון יעקב.

בתחום השיקום, צוות העמותה מלווה כ-1200 מתמודדים עם מחלה נפשית מדי יום וזאת במסלולי תעסוקה מגוונים כמו מועדון תעסוקתי, תעסוקה מעברית ותעסוקה נתמכת.
העמותה מפעילה מגוון תוכניות המסייעות למניעה, לטיפול ולשיקום ונותנות מענה לצרכים השונים של האוכלוסייה: "לב למשפחה" – הפעלת סדנאות ומתן הדרכה בנושא בריאות הנפש לקהל הרחב, בכללם: אנשי הוראה צוותי חינוך, הורים ובני משפחה של מתמודדים. ישנן מגוון תוכניות שיקומיות תעסוקתיות ברמות תפקוד משתנות לכלל המגזרים. עמותת בית חם מפעילים מרכזי הכשרה תעסוקתיים מוגנים, תעסוקה מעברית ותעסוקה נתמכת. תוכניות אלו מדורגות מבחינת רמת התפקוד לה נדרש האדם, מאפשרות לאנשים המתמודדים עם בעיה נפשית לחזור למעגל העבודה ולמעגל החיים בקהילה בכלל.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של עמותת בית חם
* עמותת בית חם, ברשת החברתית פייסבוק
* עמותת בית חם, סרטונים בערוץ היוטיוב
* עמותת בית חם, באתר "גיידסטאר ישראל"
מבעיתן
**עכשובאים** (שם מדעי: **Solifugae**; בלטינית: שמש - sol, בורח fugae) היא סדרה של פרוקי-רגליים במחלקת העכבישנים. יש המכנים אותם בשם העממי "עַקְרָבּוּת". שגיאה זו נובעת ככל הנראה, משיבוש של המילה הערבית "עַנְכָּבּוּת" (عنكبوت), שפירושה "עכביש". קרוי גם "עכביש גמל". בישראל 54 מינים בחמש משפחות שונות.

העכשובאים מרתיעים בני אדם בעיקר בגלל גודלם, מהירותם, התנהגותם התזזיתית והעובדה שכאשר הם חשים מאוימים, הם זוקפים את פלג גופם הקדמי, מרימים את בחניניהם למעלה ומשמיעים קול חריקה באמצעות חיכוך לסתותיהם זו בזו. נשיכה מעכשוב עלולה לצבוט ובמידה והעכשוב גדול אף לנקב את העור אך אינה מסוגלת לגרום לנזק המצריך טיפול רפואי. הם אינם ארסיים ואינם נחשבים מסוכנים לבני אדם. העכשובאים הם טורפים ולסתותיהם (כליצרות) משוננות וחזקות. הם מועילים לאדם מכיוון שהם מחסלים מזיקים כגון עקרבים, עכברים וחרקים. הגדולים שבהם אף מסוגלים לטרוף זוחלים, ציפורים ומכרסמים קטנים.

העכשובאים הם יצורים שעירים המתאפיינים בצבע חום צהבהב ובחלק מהאזורים גם בצבע שחור, בטנם מוארכת ורגליהם האחוריות ארוכות משאר הרגליים. בישראל, הגדולים שבהם מגיעים לגודל של כ-7 ס"מ. זיהוי המשפחות מתבסס בעיקר על פיסת הרגל.

משפחות העכשובאים
----------------

חמש המשפחות האחרונות מצויות בישראל:

* Ammotrechidae
* Ceromidae
* Eremobatidae
* Gylippidae
* Hexisopodidae
* Melanoblossidae
* Mummuciidae
* חופרניים (Rhagodidae)
* מבעיתניים (Galeodidae)
* פסבחניניים (Daesiidae)
* חרפניתיים (Karschiidae)
* אפרידריים (Solpugidae)

העכשובאים נפוצים באזורים חמים וממוזגים על פני כדור הארץ, להוציא את אוסטרליה, אגן קונגו באפריקה ואגן האמזונאס באמריקה. לסדרה זו כמה מינים הנפוצים בכל ישראל, כשהמינים המוכרים והגדולים יותר נפוצים בעיקר בדרום (באזור הנגב המרכזי דוגמת עקרבות יהודה).

העכשובאים בתנ"ך
---------------

המילה עכשוב מוזכרת בתנ"ך, להלן: "שָׁנֲנוּ לְשׁוֹנָם כְּמוֹ נָחָשׁ חֲמַת עַכְשׁוּב תַּחַת שְׂפָתֵימוֹ סֶלָה." (תהילים פרק קמ)

למרות שחלק מהמפרשים נוטים לפרש עכשוב כעכביש, הפירוש הפשוט מאוד מתאים לעכשובאים.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **עכשובאים** |
| ויקימינים טקסונומיה בוויקימינים: **Solifugae** |

* עכשובאים, באתר ITIS (באנגלית)
* עכשובאים, באתר NCBI (באנגלית)
* עכשובאים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* עכשובאים, באתר GBIF (באנגלית)
* עכשובאים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* קיבלנו ביס מעקרבוט - מטיילים בארץ, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 24:16)
* 10 Cool Facts about Camel Spiders | Pet Tarantulas, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 4:06)

* איגור ארמיאץ' שטיינפרס, ‏אילן היוחסין של העכשובים, באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי‏, 19 בספטמבר 2023

הערות שוליים
------------

1. ↑  G. Levy, A. Shulov, 2013. The solifuga of israel. Israel Journal of Zoology 13(3):102-120

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph499488

 |
| **הנדסת תוכנה** |
| --- |
| ערך זה שייך לקטגוריית הנדסת תוכנה |
| **פעילויות** ו**שלבים** |
| דרישות • ניתוח • אפיון • ארכיטקטורה • עיצוב • תכנות • דיבוג • בדיקה • אימות • בנייה • פריסה • תפעול • תחזוקה |
| **מתודולוגיות** |
| זריזות • מפל המים • תכנת ותקן • Crystal Clear • Scrum • Unified Process • Extreme Programming • אינטגרציה רציפה • DevOps |
| **תחומים תומכים** |
| ניהול פרויקטים • ניהול תצורה • תיעוד • הבטחת איכות • Profiling |
| **כלים** |
| מהדר • מקשר • מפרש • IDE • ניהול גרסאות • אוטומציית בנייה |

**סקר קוד (code review)** בהנדסת תוכנה הוא הליך בו קוד המקור של התוכנה נבדק לגילוי הפרה של כללי אצבע בתכנות, טיפול בשגיאות והיבטים אחרים הקשורים לאיכות הקוד. הבדיקה מתבצעת באופן ידני על ידי קריאה שיטתית וביקורתית של קוד המקור (וההסברים הנלווים), בדרך כלל על ידי עמית מנוסה של כותב הקוד. בנוסף, נהוגים גם סקרי קוד הממוקדים בהיבטים קריטיים של מערכות תוכנה כגון אבטחת מידע וביצועים.

סקר קוד נחשב כחלק מבדיקות קופסה לבנה המניחות שקוד המקור של התוכנה זמין לבודק, ולפיכך ניתן לסקור את ההתנהגות הפנימית של התוכנה, נוסף על השוואת הפלט לערכים צפויים כלשהם.

סוג מיוחד של סקר קוד מתמשך נהוג במתודולוגיית פיתוח התוכנה XP באמצעות טכניקת תכנות בזוגות.

ישנם כלים, כגון גריט, המיועדים לסקירת שינויים מוצעים. ההנחה היא שהקוד הקיים הוא כנראה באיכות טובה, אבל בשינויים בקוד יש סיכוי גבוה יותר לכניסת בעיות חדשות.

ראו גם
------

* סקר עמיתים
* JSHint
**תמירון מפוספס** (שם מדעי: ***Cladorhynchus leucocephalus***) הוא מין של עוף ממשפחת הסייפניים המצוי רק בדרום אוסטרליה והוא המין היחיד בסוגו. התמירון מזכיר את בני הסוג תמירון, אך שייך לסוג אחר, שבמשך שנים היה מצוי במחלוקת מדעית גדולה בקרב החוקרים, שחלקם עוד משייכים אותו לסוג תמירון.

מאפיינים
--------

אורכו של תמירון זה 45 עד 53 סנטימטרים, בעל מוטת כנפיים של 55 עד 68 סנטימטרים ומשקלו 220 עד 260 גרם בממוצע. שני הזוויגים דומים במראם. התמירון בעל נוצות לבנות, עם כנפיים וזנב שחורים, ועל החזה ישנו פס חום כהה בולט המקיף את החזה. הראש לבן עם מקור שחור דק וארוך שמיועד לחטוף יצורים קטנים מהמים.

התמירון הוא עוף חברותי ביותר, המצוי לרוב בקבוצות גדולות המונות מעשרות בודדות עד לעשרות אלפי פרטים החיים יחד. הם מדשדשים לאורך אגמים מלוחים רדודים, אגמים רדודים ויבשים ובאזורים צחיחים בדרום אוסטרליה. הם נמצאים גם במקווי מים מתוקים רדודים, לרוב בקרבת סכרים וגם לאורך החופים וביצות מנגרובים מסוימות. להקת התמירונים נודדת לאורך אוסטרליה בחיפוש אחרי אגמים כאלה ויכולה לעוף מרחקים עצומים. להקה אחת סביב אגם אייר, המתייבש לעיתים קרובות, נדדה מעל 1,500 קילומטרים מערבה משם. להקה אחרת שברה שיא ונדדה מעל 2,263 קילומטרים בחיפוש אגמים.

תמירונים אלה ניזונים בתנועה מהירה של מקורם ממיני סרטנים זעירים ביניהם מזימרגלאים כמו ארטמיה, סרטנים מסננים, צדפונאים ושווה-רגלאים וגם מחלזונות וצדפות שונים, חרקים החיים על הגדות כמו זבובים, פשפשים, חיפושיות ונמלים ואף מדגים קטנים מהסוג *Craterocephalus* (ממשפחת האדרוניים).

התמירונים לא מצויים בסכנה, אך לעיתים קרובות הם לא מתרבים בהצלחה, כנראה עקב התייבשות של אגמים כמו אגם אייר ועקב טורפי אפרוחים רבים כמו שחף כסוף, בז סבניגר ועיט מחודד-זנב. התמירון המפוספס הוא מין מוגן באוסטרליה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תמירון מפוספס** בוויקישיתוף
* תמירון מפוספס, באתר ITIS (באנגלית)
* תמירון מפוספס, באתר NCBI (באנגלית)
* תמירון מפוספס, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* תמירון מפוספס, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תמירון מפוספס באתר הרשימה האדומה של IUCN

  

קבוצה של תמירונים מפוספסים על אגם אוסטרלי
פרט הרפיה בשבי
**עיט הרפיה** (שם מדעי: ***Harpia harpyja***) הוא עוף דורס ממשפחת הנציים, החי ביערות הגשם הטרופיים שבמרכז ודרום אמריקה. נמנה עם העיטים הטרופיים, ומהווה את המין היחיד בסוגו. מין זה תואר לראשונה על ידי ליניאוס, שקרא לו *Vultur harpyja* ב-*Systema naturae* בשנת 1758. הוא נקרא על שם ההרפיות מן המיתולוגיה היוונית, והוא הציפור הלאומית של פנמה. הרפיה היא העוף החזק ביותר מבין העופות הדורסים בעולם.

תיאור פיזי
----------

ההרפיה היא העוף הדורס הגדול ביותר באמריקה (חוץ מהקונדוריים שאוכלים נבלות). היא גם נמנית עם העיטים הגדולים החיים כיום, בממוצע שנייה רק לעיטם שטלר ודומה במידותיה לעיט הפיליפיני. עיט האסטי שחי בניו זילנד ונכחד, היה גדול ממנה כדי 40%.

אורך גופה של ההרפיה כ-90 ס"מ, מוטת כנפיה כ-210 ס"מ ומשקלה כ-8 ק"ג, אך עשוי להגיע כדי 9 ק"ג ובשבי אף יותר. צבע גבה שחור, בטנה לבנה פרט לפס שחור על חזה, וראשה אפור. הנקבות גדולות כדי שליש מהזכרים.

מבנה גופה של ההרפיה מותאם ליערות הטרופיים בהם היא חיה: זנבה ארוך מאוד לשם ניווט מדויק בין העצים, כנפיה רחבות מאוד וקצרות יחסית לדורס כה גדול. על ראשה ציצית המתרוממת כשהיא נדרכת או שומעת רעש.

אף כי העיטם הענק גדול ממנה, ההרפיה נמנית עם הדורסים החזקים ביותר הודות למבנה גופה, מקורה וכמובן טפריה. אצבעותיה מסוגלות להפעיל לחץ עצום ואורכו של הטופר האחורי הוא כ-65 מ"מ, ובמקרים מסוימים מגיע אף ל-12 ס"מ. לשם השוואה, לעיט הזהוב, שידוע כאחד הדורסים החזקים ביותר בממלכה ההולארקטית, ישנו טופר אחורי שאורכו בממוצע כ-55 מ"מ. המקור צר, בינוני באורכו, מאונקל ורב-עוצמה, מותאם לקרוע נתחי בשר מטרף גדול וחזק כקופים ועצלנים.

תזונה וקינון
------------

ההרפיה ניזונה בעיקר מיונקים החיים על עצים. משקל הטרף מגיע על פי רוב עד לחצי ממשקלה היא, וכולל חוטמנים ומכרסמים שונים, אך בזכות כוחה הרב היא מסוגלת גם ללכוד טרף כקופים, עצלנאים ומזאמות, שגודלם ככלבי רועים. היא עשויה גם לתקוף עופות.

הקן גדול ונבנה על צמרותיהם של עצים גבוהים. גודל התטולה הוא בדרך כלל שתי ביצים, אך לאחר בקיעתה של הביצה הראשונה מתעלמים מהשנייה וזו לא בוקעת. בני הזוג מגדלים גוזל אחד מדי 2–3 שנים. הגוזל כשיר לעוף לאחר כ-6 חודשים, אך הוריו ממשיכים להאכילו גם במשך 6–10 חודשים נוספים. ההורים תוקפניים ביותר כלפי פולשים ועשויים להתקיפם אם יתקרבו.

שימור וקשרים עם האדם
--------------------

ההרפיה נרדפה בעבר על ידי בני אדם, עקב האגדות שהופצו עליה לפיהן היא נוהגת לחטוף ילדים ולשאתם לקינה. כיום, הסכנה העיקרית המאיימת עליה היא כריתת יערות המהווים את בית הגידול שלה, בנוסף לקצב הריבוי הנמוך שלה הכולל גוזל אחד מדי 2-3 שנים. הדבר גרם להיעלמותה מחלקים נרחבים של אמריקה הדרומית, וכיום היא מצויה בעיקר ליד שפך האמזונאס. מצבה מוגדר כ-"קרוב לסיכון", וה-"Peregrine Fund" הגדירה כעוף שעל מנת לשמרו בטבע יש לנקוט בגרעין רבייה ושחרור לטבע.

הרפיה שתפסה קפוצ'ין מצויץ צעיר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרפיה** בוויקישיתוף
* הרפיה, באתר ITIS (באנגלית)
* הרפיה, באתר NCBI (באנגלית)
* הרפיה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* הרפיה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* הרפיה, באתר GBIF (באנגלית)
* סרטונים ב-Internet Bird Collection המתארים את הדורס
* מידע ב-"Peregrine Fuund".

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרפיה באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑   טפרים מעופות דורסים שונים בעולם, מימין לשמאל: בז נודד, עקב אדום-זנב, אוח וירג'יניה, עיטם לבן-זנב, עיט זהוב והרפיה; מתוך האתר הבא.
**הלסינקי האלי** (בפינית: **Helsinki Halli**) הוא אולם רב תכליתי בהלסינקי שבפינלנד. נודע בשם **הארטוואל ארנה** מאז הקמתו ועד 2022.

היסטוריה
--------

הרעיון לבניית האולם עלה ב-1994 על ידי איש העסקים הארי הרקימו עבור אליפות העולם בהוקי קרח של 1997, ובנייתו החלה באפריל 1996.

האולם משמש כאצטדיון הבית של קבוצת ההוקי יוקריט הלסינקי, ואירח מספר תחרויות ספורט בינלאומיות. במשחקי הוקי התכולה 13,349 מושבים ובמשחקי כדורסל 14,000 מושבים.

באולם הופיעו בין היתר להקות אירוסמית' ובקסטריט בויז, ב-2007 נערכה בהיכל תחרות האירוויזיון.

ב-2022 היה אמור האולם להיות האולם המרכזי באירוח אליפות העולם בהוקי קרח 2022. עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה והיותו של האולם בבעלות אוליגרכים רוסים, ניטלה ממנו זכות האירוח של האליפות. בנוסף, חברת המשקאות "הארטוואל" שאימצה את האולם בחסות מסחרית מאז הקמתו הסירה ממנו את החסות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הלסינקי האלי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של הלסינקי האלי
* הלסינקי האלי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**ההיכל האולימפיאתונה** | **גמר האירוויזיוןהאולם המארח** 2007 | **הבא**:**בלגרד ארנהבלגרד** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: a99742bf-1b3a-4907-98fb-bbed8b64a115

 |
דגם של הלוויין מטאוסאט 1, ראשון הלוויינים בסדרת מטאוסאט
**מטאוסאט** (באנגלית: **Meteosat**) הוא שמה של סדרת לוויינים אירופיים המשמשים לניטור כדור הארץ בתחום המטאורולוגיה לשם מגוון יישומים. לווייני מטאוסאט מקיפים את כדור הארץ במסלול גיאוסינכרוני. לווייני מטאוסאט מופעלים על ידי EUMETSAT, ארגון בין ממשלתי הכולל 26 מדינות חברות וחמש מדינות נלוות, שמרכזו בדרמשטאדט, גרמניה. לווייני סדרת מטאוסאט מחולקים לשלושה דורות, הנבדלים בעיקר בביצועיהם.

לווייני מטאוסאט מדור ראשון
--------------------------

לווייני מטאוסאט בני הדור הראשון כללו שבעה לוויינים, כשהראשון בהם, מטאוסאט 1, שוגר לחלל בשנת 1977. כל לוויין צילם את כדור הארץ ושידר אל תחנות הקרקע תמונות מדי 30 דקות. התצלומים צולמו הן באור הנראה והן בתחום התת-אדום. כל לווייני מטאוסאט מהדגם הראשון היו בצורת גליל, בקוטר של 2.1 מטרים ואורך של 3.195 מטרים. הלוויינים סבו סביב ציר האורך שלהם מאה פעמים בדקה.

הלוויינים נבנו על ידי איירוספסיאל כקבלן ראשי. הלוויין האחרון של דור זה שוגר בשנת 1997 ופעל ד לאפריל 2017.

לווייני הדור השני
-----------------

לווייני הדור השני (החל ממטאוסאט-8) נבנו בהובלת איירוספסיאל. הלוויין הראשון שוגר בשנת 2002 וסיים את פעילותו בשנת 2022. לוויין השני שוגר בשנת 2005. בסך הכול שוגרו 4 לוויינים. על הלוויינים הותקן ציוד לתמיכה בפעולות הצלה במסגרת Cospas-Sarsat.

לווייני הדור השלישי
-------------------

החל משנת 2000 החלו הנכות לשיגור לוויינים מהדור השלישי. בשנת 2010 הוחלט על הזמת הלוויינים מThales Alenia Space. השמנה כוללת 6 לוויינים, כאשר הלוויין הראשון שוגר בשנת 2022.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מטאוסאט** בוויקישיתוף
* אתר Eumetsat, מפעילת לווייני מטאוסאט
* תיאור הלוויינים
* תיאור שיגורים
**לואיס אלפונסו אספינו גרסיה** (בספרדית: **Luis Alfonso Espino García**; הידוע בשם **פאצ'ה אספינו** ; נולד ב-5 בינואר 1992 בסן ג'סינטו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת ראיו ואיקאנו מלה ליגה.

קריירת מועדונים
---------------

אספינו גדל במחלקות הנוער של דאנוביו, הורקאן בוקאו, מירמאר מיסיונס ונסיונל. הוא ערך 132 הופעות ליגה בקבוצה הבוגרת של נסיונל במסגרת ליגת העל האורוגוואית, בהן הבקיע ארבעה שערים.

ב-28 בינואר 2019 חתם אספינו על חוזה לשתי עונות וחצי בקדיס מהליגה הספרדית השנייה. בתום עונת 2019/2020 העפיל עם המועדון ללה ליגה. ב-12 בספטמבר 2020 ערך אספינו את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, בהפסד 0–2 לאוסאסונה. ב-31 באוקטובר 2020 האריך אספינו את חוזהו עד תום עונת 2023. 

ב-17 ביולי 2023, חתם אספינו על חוזה ל-3 שנים בראיו ואיקאנו גם כן מהלה ליגה.

תארים
-----

נסיונל
* אליפות אורוגוואי (2): 2014/2015, 2016

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלפונסו אספינו** בוויקישיתוף
* אלפונסו אספינו, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* אלפונסו אספינו, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol

הערות שוליים
------------

1. ↑  'Pacha' Espino se convierte en el primer fichaje invernal באתר הרשמי של קדיס, 28 בינואר 2019 (בספרדית)
2. ↑  Pacha Espino, segundo fichaje del Rayo Vallecano, www.rayovallecano.es (בספרדית)
העלה הוא האתר בו מתבצעת הפוטוסנתזה
**יצרן ראשוני** הוא יצור במערכת אקולוגית, כמו צמח, המייצר את מזונו – חומרים אורגניים – מחומרים אנאורגניים מסביבתו.

יצרנים ראשוניים
---------------

יצרנים ראשוניים הם אורגניזמים במערכת אקולוגית המייצרים ביומסה מתרכובות אי-אורגניות (אוטוטרופיים). כמעט בכל המקרים אלו הם יצורים חיים המבצעים פוטוסינתזה באמצעות האור (צמחים, אצות כחוליות ומספר אורגניזמים חד תאיים אחרים). עם זאת, יש דוגמאות של ארכיאה (אורגניזמים חד תאיים) שמייצרות ביומסה מהחמצון של תרכובות כימיות אי-אורגניות (כימו אוטוטרופיים) בנביעות הידרותרמיות במעמקי האוקיינוס.

פטריות ואורגניזמים אחרים שבונים את הביומסה שלהם מחמצון חומרים אורגניים נקראים מפרקים ואינם יצרנים ראשוניים. עם זאת, חזזיות החיות באקלים טונדרה הן דוגמה יוצאת דופן של יצרן ראשוני שמשלב פוטוסינתזה על ידי אצות המוגנות על ידי פטריות מפרקות (או בנוסף קיבוע חנקן על ידי אצות כחוליות).

ראו גם
------

* צומח
* אוטוטרוף
* רמת הזנה
* פירמידת מזון אקולוגית

לקריאה נוספת
------------

* זהרי מיכאל, **כל עולם הצמחים**, עם עובד, 1978

קישורים חיצוניים
----------------

* פירמידת מזון אקולוגית, באתר (מטח)
**מוחמד סידקי מחמוד** (בערבית: **محمد صدقي محمود**, תעתיק מדויק: "מחמד צדקי מחמוד"; 12 בדצמבר 1914 – 1984) הוא קצין מצרי ששימש כמפקד חיל האוויר המצרי בשנים 1967–1953. תחת פיקודו ספג חיל האוויר המצרי שתי מפלות קשות; במלחמת סיני מידי חיל האוויר הבריטי וחיל האוויר הצרפתי ובמלחמת ששת הימים מידי חיל האוויר הישראלי.

חייו
----

נולד במצרים, כנראה ב-1923. למד במכללה הצבאית המצרית והצטרף לאחר מכן לחיל האוויר המצרי. בתחילת שנות ה-50 הצטרף לתנועת הקצינים החופשיים והיה שותף למהפכה שביצעה התנועה ב-1952. ב-1953 נתמנה כמפקד חיל האוויר. נראה שמינוי זה היה אחד מצעדיו של גמאל עבד אל נאצר להשגת שליטה במוקדי הכוח בצבא, דבר שסייע לו בהדחת מוחמד נגיב באוקטובר 1954.

במחצית השנייה של שנות ה-50 עבר חיל האוויר המצרי להסתמך על ציוד והדרכה סובייטיים ומחמוד ניצח על תהליך זה. בדומה למפקדים אחרים בצמרת הצבא המצרי נטה מחמוד להפוך את תפקידו כמנוף לצבירת כוח אישי, תופעה שפגעה בשיתוף הפעולה בצמרת הביטחונית ובחוסר יכולת להביא לידי מיצוי את מדיניות הביטחון המצרית.

במלחמת סיני ב-1956 סבל חיל האוויר המצרי אבדות קשות בציוד לאחר שחילות האוויר הבריטי והצרפתי תקפו את שדות התעופה המצריים והשמידו מטוסים רבים על הקרקע. למרות כישלון זה בחר נאצר שלא לפטר את סידקי מחמוד.

בתקופה שלפני מלחמת ששת הימים הזהיר פריק מחמוד את ההנהגה המצרית, כי חיל האוויר המצרי לא יוכל לסייע לכוחות הקרקע בעת מתקפה מצרית. במקביל, טען בפני הנשיא נאצר כי במקרה שחיל האוויר הישראלי יתקוף ראשון, עתיד חיל האוויר המצרי לסבול פגיעות קשות, עד כדי 20% ממטוסיו.

בבוקר 5 ביוני 1967, בעת שחיל האוויר הישראלי יצא למבצע מוקד, שפתח את מלחמת ששת הימים, טסו מחמוד ומפקד הצבא המצרי עבד אל-חכים עאמר במטוס תובלה מדגם איליושין 14 לעבר שדה התעופה של ביר תמדה שבסיני. בעקבות הפצצת השדה המטוס שב על עקבותיו לעבר מצרים ושני המפקדים ניצלו. חיל האוויר המצרי הושמד כמעט כולו בתוך שעות אחדות בשלושת גלי התקיפה של חיל האוויר הישראלי. לחיל האוויר הישראלי הייתה עליונות אווירית מוחלטת ויכולת סיוע מרבית לכוחות צה"ל במערכה הקרקעית בעוד שהצבא המצרי נסוג מסיני בצורה לא מאורגנת וללא חיפוי אווירי.

מיד לאחר המלחמה הודח סידקי מחמוד וכמו קצינים רבים אחרים נאסר והועמד למשפט. במשפטו, שנערך בפברואר 1968, הורשע ונדון ל-15 שנות מאסר בעוון הזנחת תפקידו. לאחר מחאות כנגד גזר הדין ה"ותרני", נשפט מחמוד שנית בהוראת נאצר וב-29 באוגוסט 1968 נגזרו עליו מאסר עולם ועבודת פרך. ב-27 בינואר 1974 חנן אותו הנשיא אנואר סאדאת ומאז נמנע סידקי מחמוד מכל פעילות פוליטית.

קישורים חיצוניים
----------------

* שמואל שגב, הדגש מונח על פיתוח טילים, מעריב, 4 בנובמבר 1962

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Mahmud, Muhammad Sidqi The Encyclopedia of the Arab-Israeli Conflict: A Political, Social, and Military History, Spencer C. Tucker Editor, 2008
2. ↑  אביתר בן צדף, ההימור הגדול?, באתר "מחלקה ראשונה", 10 במאי 2004
**יואל ברונו רוזנקיאר** (נולד ב-18 בספטמבר 1986) הוא סטנדאפיסט, שחקן תיאטרון ושחקן קולנוע ישראלי.

יואל הוא אחיו של השחקן והבמאי יונה רוזנקיאר.

ביוגרפיה
--------

רוזנקיאר נולד וגדל בקיבוץ יחיעם. הוא אחיו הצעיר של הבמאי והשחקן יונה רוזנקיאר. התחנך בקיבוצו ובמוסד החינוכי "אופק" שבקיבוץ עברון, במהלך הלימודים הופיע באירועים של המוסד בערבי תרבות.

שירת בצה"ל בסיירת גולני. למד משחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים. במהלך לימודיו הופיע במספר סרטים קצרים של אחיו הבמאי יונה רוזנקיאר.

לאחר סיום לימודיו התקבל רוזנקיאר להופיע כשחקן משלים במספר הצגות, לרבות ההצגה "אהבה וכסף". בהמשך התקבל ל

תיאטרון חיפה והופיע בין היתר בהצגות "איך לקום מהכיסא", "אמסטרדם" ועוד.

יואל כתב והופיע בקטעי סטנד-אפ לצד חברים מקיבוץ יחיעם.

ב-1 באוגוסט 2018 הוקרן בפסטיבל הקולנוע ירושלים סרט הביכורים של יונה רוזנקיאר "הצלילה" בו מככב יואל בתפקיד הראשי לצד שני אחיו. על משחקם בסרט קיבלו יואל ואחיו את פרס השחקן המצטיין של הפסטיבל. הסרט יצא לאקרנים בישראל בקיץ 2019.

ב-2020 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "קיבוצניקים". בשנת 2021 שיחק ב"תוכנית א'".

בספטמבר 2020 פורסם שנמצא בזוגיות עם השחקנית דניאל גל, והם מתגוררים יחדיו בקיבוצו, יחיעם.
ב-7 בדצמבר 2022 נולד בנם הבכור, אלישע.

ב-2023 יצא לאקרנים הסרט "הדרך לאילת", בבימוי אחיו, יונה. בסרט מופיעים יואל ושמואל וילוז'ני כדמויות הראשיות.

קישורים חיצוניים
----------------

* יואל רוזנקיאר, ברשת החברתית פייסבוק
* יואל רוזנקיאר, ברשת החברתית אינסטגרם
* יואל רוזנקיאר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* יואל רוזנקיאר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* יואל רוזנקיאר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* יואל רוזנקיאר, באתר ספר הקולנוע הישראלי
* יואל רוזנקיאר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* אינה טוקר, "ניסיתי לא לחשוב שאני מגלם את אח שלי, זו משקולת כבדה מאוד", באתר ynet, 4 ביולי 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  יואל רוזנקיאר, באתר תיאטרון חיפה
2. ↑  אמסטרדם, באתר תיאטרון חיפה
3. ↑  אתר למנויים בלבד נירית אנדרמן, "הצלילה": סרט ביכורים שמתפוצץ על המסך, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2018
4. ↑
**פרנצ'סקה פאני צ'ריטו** (באיטלקית: **Francesca** "**Fanny**" **Cerrito**; ‏11 במאי 1817 - 6 במאי 1909) הייתה בלרינה וכוריאוגרפית איטלקייה. כבלרינה נודעה בברק, בעוצמה ובחיוניות של ריקודה, וכן הייתה אחת הנשים המעטות במאה ה-19 שזכתה להכרה בכשרונה ככוריאוגרפית.

אונדין - אילוסטרייטד לונדון ניוז

חייה
----

צ'ריטו נולדה בנאפולי. היא למדה אצל קארלו בלאזיס ואצל הכוריאוגרפים הצרפתים ז'יל פרו וארתור סן-לאון, שגם היה בעלה בשנים 1845–1851. היא קיבלה את הכשרתה בבית הספר לבלט של בית האופרה סן קרלו, ובהמשך השתלמה אצל סלבטורה טליוני. הופעתה הראשונה על במה הייתה בשנת 1832, וזיכתה אותה בהכרה מיידית כמעט. 

בשנים 1936–1937 החלה להתפרסם אף מעבר לגבולות איטליה והיא הופיעה בוווינה, להציג כמה מן הכוריאוגרפיות שלה עצמה. מ-1838 עד 1840 המשיכה לרקוד עם בלט לה סקאלה במילאנו, שם זכתה להכרה רבה עוד יותר. ב-1843 רקדו צ'ריטו ומארי טליוני באותה תוכנית במילאנו; אירוע זה חולל התרגשות כה גדולה, שהעיר נחלקה ביריבות שבין שתי הבלרינות הגדולות. בתקופת שהותה במילאנו, החלה פאני לעבוד יחד עם ז'יל פרו, ויחד יצרו את "אונדין" Ondine, ou La naïade ‏ (1843), את "אלמה" (1842) ואת "Lalla Rookh" ‏ (1846). 

ב-1845 זכתה להכרה בכשרונה ככוריאוגרפית לאחר שהציגה בלט משלה, "רוזידה". במשך תשע עונות, מ-1840 עד 1848, נהנתה צ'ריטו מהוקרה רבה כרקדנית בתיאטרון הוד מלכותה בלונדון, שם יצר השף המהולל אלקסיס סויר קינוח מעוצב לכבודה, שבראשו דמות מיניאטורית של הרקדנית עצמה, בשיווי משקל אוורירי על ספירלת זיג-זג של חוטי סוכר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאני צ'ריטו** בוויקישיתוף
* פאני צ'ריטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* פאני צ'ריטו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Michael Garval, "Romantic Gastronomies: Alexis Soyer and the Rise of the Celebrity Chef "איור מאחד מפרסומיו של סוייר ב"גסטרונומיה רומנטית: אלקסיס סוייר ועליית השף המהולל" של מייקל גרוואל, תמונה 14

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14798691h (data)
* GND: 118668978
* ICCU: INTV007365
* ISNI: 0000 0000 7139 1927
* NLP: a0000002056927
* SNAC: w6s60hhz
* SUDOC: 177459344
* VcBA: 495/144678
* VIAF: 88647828
* WorldCat: lccn-n97858078

 |
**אלכסנדר יעקובלף** באנגלית: **Alexandre Jacovleff** (אוית גם **Iacovleff** או **Yakovlev**, רוסית: **Александр Яковлев**; ‏  25 ביוני 1887 - 12 במאי 1938) היה צייר, מעצב וצייר נאו-קלאסי.

ביוגרפיה
--------

אלכסנדר היה בנו של קצין ימי מסנט פטרבורג. בין השנים 1905–1913 למד באקדמיה הקיסרית לאמנויות. בהיותו סטודנט נהנה לצייר ועבד במגזיני האמנות אפולון, סאטיריקון, ניבה, נובי סאטיריקון (סאטיריקון חדש). לאחר 1912 היה יעקובלף חבר במיר איסקוסטבה. דיוקנו הקבוצתי הגדול של יעקובלף של האקדמיה הוצג בתערוכה הבלטית במאלמו ב-1912, וזכה לשבחים מהמבקרים, כולל אלכסנדר בנואה.

הכנר
במהלך לימודיו התיידד עם סטודנט אחר באקדמיה, וסילי שוקאייב.  הם היו כמעט בלתי נפרדים, וקיבלו את הכינוי של התאומים.

בשנת 1913 קיבל יעקובלף דרגת אמן ומלגת לימודים באירופה עבור ציוריו "רחצה" (Купание) ו"בבניה". הוא גם ביצע את הציור המפורסם שלו "ביום יפה" באותה שנה. מאוחר יותר נסע לאיטליה ולספרד יחד עם שוקאייב. שם הם ציירו את הדיוקן העצמי הכפול שלהם בתור הארלקין ופירו. יצירה חשובה נוספת מאותה תקופה הייתה ״כנר״ שצייר ב-1915. באותה תקופה ניסה יעקובלף לשלב את אמנות הרנסאנס עם הפרימיטיביות, במיוחד את לובוק הרוסי.

ב-1915 חזר יעקובלף לפטרוגרד. באותה שנה הוצגו עבודותיו בתערוכה במיר איסקוסטבה וגרמו לתגובות מעורבות. בעוד כמה מבקרים שיבחו אותם, האקדמיה לאמנויות דחתה אותם. הוא צייר את האחוזה של פירסנוב במוסקבה ואת הקברט האמנותי פריבל קומדיאנטוב בפטרוגרד. הוא גם הרצה על קורסי אדריכלות לנשים וארגן תנועה אמנותית משלו (יחד עם שוקאייב, רדלוב וקרדובסקי) "גילדת הציירים הקדוש לוק".

בקיץ 1917 קיבל יעקובלף מלגה ללימודים למזרח הרחוק. הוא נסע למונגוליה, סין ויפן (1917–1919). בתום מלחמת העולם הראשונה חגג בנציגות האיטלקית בבייג'ינג יחד עם השר האיטלקי דניאל וארה. לאחר מכן הוא השתקע בפריז וקיבל אזרחות צרפתית. עבודתו הייתה חלק מאירוע הציור בתחרות האמנות באולימפיאדת הקיץ 1924.

בין השנים 1924 ו-1925 הוא השתתף במשלחת למדבר סהרה ולאפריקה המשוונית שאורגנה על ידי סיטרואן. ציוריו האפריקאים זכו להצלחה גדולה ובשל כך זכה יעקובלף באות לגיון הכבוד על ידי ממשלת צרפת בשנת 1926. בשנת 1928 ארגן יעקובלף תערוכה אישית גדולה במוסקבה.

קאבוקי
בין 1931 ל-1932, הוא היה היועץ האמנותי של משלחת סיטרואן אחרת, הפעם ברחבי אסיה: "המשלחת הצהובה". הוא טייל בסוריה, איראן, אפגניסטן, מונגוליה וסין, ויצר מספר ציורים מזרחיים.

בין השנים 1934 עד 1937 היה יעקובלף מנהל מחלקת הציור של בית הספר לאמנויות יפות, בוסטון. את החודשים האחרונים לחייו בילה בפריז ובקאפרי.

יעקובלף נפטר בפריז ב-1938 לאחר ניתוח כושל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסנדר יעקובלף** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Искусство и архитектура русского зарубежья - ЯКОВЛЕВ Александр Евгеньевич, artrz.ru
2. ↑  Шухаев Василий Иванович (1887-1973)
3. ↑  Яковлева Александра Евгеньевна — Отечественные певцы — Яндекс.Словари, web.archive.org, ‏2014-08-14
4. ↑  "Alexandre Jacovleff". Olympedia.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007262915605171
* AGSA: 2563
* BnF: cb13600679j (data)
* GND: 122702891
* ISNI: 0000 0000 8354 4169
* LCCN: n93084674
* NTA: 176518398
* RKD: 41254
* SNAC: w6rz04hp
* SUDOC: 055284418
* ULAN: 500120574
* VIAF: 7560129
* WorldCat: lccn-n93084674

 |
**אטלנטיס** הייתה סיירת עזר גרמנית שפעלה במהלך מלחמת העולם השנייה.

היסטוריה
--------

אטלנטיס הושקה ב-16 בדצמבר 1937 כאוניית הסוחר "גולדנפלס", עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היא גויסה לקריגסמרינה ב-10 בנובמבר 1939 והפכה לסיירת עזר חמושה תחת השם "אטלנטיס". הפיקוד עליה ניתן לקפטן ברנהרד רוגה.

אטלנטיס יצאה למשימתה ב-11 במרץ 1940 שעל סיפונה צוות של 350 מלחים. רוגה בדרך כלל נהג לתקוף אוניות סוחר שמעבירות אספקה, הוא התחזה לספינת סוחר ממדינה נייטרלית או מדינת בעלות הברית ונהג קודם לבקש את כניעתם ואם הם סירבו לתקוף אותם עד הטבעתם.

אטלנטיס קצרה את ניצחונה הראשון עם הטבעת ספינת הסוחר הבריטית "סיינטיסט" ב-3 במאי 1940, ב-10 במאי 1940 היא ניסתה לפרוס 92 מוקשים ימיים בכף אגולס שמול חופי דרום אפריקה. אולם, מכיוון שאחד המוקשים התפוצץ בטרם עת, התאפשר לצי המלכותי הבריטי לשלות את המוקשים ולנטרלם.

לאחר מכן האטלנטיס שטה לאוקיינוס ההודי וניסתה לצוד את ספינות בעלות הברית השטות בקו של דרבן-אוסטרליה אולם ללא הצלחה. הכישלון של האטלנטיס גרם לרוגה לשנות את הנתיב והוא ארב לספינות בקווים דרבן-באטוויה ומאוריציוס-אוסטרליה, השינוי נחל הצלחה ועד סוף שנת 1940 הצליחה האטלנטיס להטביע או ללכוד עוד 15 ספינות. באחת מהספינות שנלכדו מצא רוגה את תוכניות ההגנה הבריטיות למזרח הרחוק. התוכניות הועברו ליפנים וסייעו להם רבות בניצחונותיהם הראשונים כנגד הבריטים.

אטלנטיס נאלצה לעגון בקרבת איי קרגלן באוקיינוס ההודי בעקבות קשיים טכניים, דבר זה סיכן את שלומה של הסיירת והעמיד אותה בסכנת פגיעה חמורה מצד בעלות הברית. התיקונים הושלמו ובינואר 1941 שבה אטלנטיס לפעילות מבצעית.

ב-8 באפריל 1941 שטה אטלנטיס לכיוון האוקיינוס האטלנטי והחלה לפעול בו תוך שהיא מטביעה עוד 5 ספינות וב-6 באוגוסט 1941 אטלנטיס עברה לפעול באוקיינוס בשקט שם היא לכדה את ספינת הסוחר הנורווגית "סילבפלנה", זהו היה ניצחונה האחרון.

במהלך מפגש תדלוק עם הצוללת הגרמנית U-126 האטלנטיס הותקפה על ידי הספינה הבריטית אה"מ דבונשיר והוטבעה על ידה, אולם למזלם של מלחיה נאלצו הבריטים לסגת מפחד הצוללת, שבסופו של דבר הצליחה לחלץ את המלחים על הספינה הטובעת ולהחזירם בשלום לגרמניה.

האטלנטיס הייתה סיירת העזר המצטיינת ביותר ששירתה בקריגסמרינה, היא לכדה או הטביעה 22 ספינות בנפח כולל של 145,697 טון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אטלנטיס** בוויקישיתוף
* רשימת הספינות שנלכדו או הוטבעו על ידי אטלנטיס
* קטע מה"דויטשה וונשנשאו" העוסק באטלנטיס, סרטון באתר יוטיוב
* **נשף המסיכות של אטלאנטיס**, 'בין גלים' 5 אוגוסט 1973 עמ' 6.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4704918-2

 |
**הכביש המהיר M1** (באנגלית: **M1 Motorway**) הוא כביש מהיר בממלכה המאוחדת המקשר את העיר לונדון ללידס. הכביש הוא הכביש המהיר הראשון אשר הוקם בבריטניה, כאשר חלקו הראשון הושלם בשנת 1959, מעבר לכך הוא אחד הכבישים המהירים החשובים בבריטניה משום שהוא עובר לאורך מרכז אנגליה ומחבר מספר מרכזי אוכלוסייה גדולים לעיר לונדון.

ה-M1 מתחיל במחלף עם כביש ה-A406, סמוך באזור הנדון מצפון-מערב למרכז לונדון. משם הוא ממשיך לכיוון צפון-מערב כשהוא עוקף את אדג'וור וווטפורד מכיוון מזרח, לאחר מכן הוא נפגש במחלף עם ה-A405 והכביש המהיר M25, הראשון משמש להתחברות עם ה-M25 מכיוון דרום והשני מכיוון צפון. בהמשך הוא עובר ליד האמל המפסטד ולוטון, כאשר הוא משמש חיבור מהיר עם נמל התעופה לונדון לוטון.  
 
משם הוא ממשיך לכיוון צפון-מערב ועובר ליד מילטון קינס ונורת'האמפטון לפני שהוא מתחבר במחלף עם תחילתו של הכביש המהיר ה-M45 באזור רגבי ולאחר מכן גם מתחבר במחלף עם תחילתו של ה-M5 אשר מתחבר לבסוף עם אקסטר. בהמשך ה-M1 ממשיך צפונה, עובר ליד ליסטר, בין דרבי לנוטינגהאם ובהמשך עובר ממערב למנספילד. משם הוא מתחבר במחלף עם תחילת הכביש המהיר ה-M18, הוא עובר בין רוטרהאם לשפילד ומספר קילומטרים משם הוא חוצה את הכביש המהיר ה-M62 דרומית ללידס. בחלקה המזרחי של העיר ליידס, ה-M1 מתחבר במחלף ל-M621 שנכנס ומתחבר לרשת הכבישים של העיר, מספר קילומטרים צפון-מזרחית משם ה-M1 מסתיים בחיבור עם ה-(M)‏A1.

מחלפים עיקריים
--------------

| קילומטרים | מחלף | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- |
| **הכביש המהיר M40** |
| 11.3 | ‏J1 | אזור הנדון, לונדון |  כביש A406 |
| 14.6 | ‏J2 | אדג'וור |  כביש A1(גישה רק מכיוון צפון) |
| 31.7 | ‏J6J6a | בריקט ווד |  כביש M25 |
| 44.9 | ‏J9 | פלמסטד |  כביש A5 כביש A5183 |
| 48.8 | ‏J10 | לוטון | נמל התעופה לונדון לוטון |
| 123.3 | ‏J17 | סמוך לרגבי |  כביש M45 |
| 132.4 | ‏J19 | סמוך לרגבי |  כביש M6 |
| 154.6 | ‏J21 | ליסטר |  כביש M69 |
| 251.6 | ‏J32 | רוטרהאם |  כביש M18 |
| 300.1 | ‏J42 | מידלטון |  כביש M62 |
| 303.2 | ‏J43 | לידס |  כביש M621 |
| 318.1 | סיום | לידס |  כביש (M)‏A1 |
|

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כביש M1** בוויקישיתוף
* כביש M1 במאגר הכבישים הבריטי ה-'CBRB'. (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007530538005171
* LCCN: sh2006005503

 |
מקהלת מורן עם המנצחת נעמי פארן במופע בחיפה במסגרת פסטיבל החג של החגים. דצמבר 2017
**מקהלת מורן** הוקמה ב-1986 במושב בית יצחק שבעמק חפר, על ידי נעמי פארן, המנצחת והמנהלת המוזיקלית של המקהלה מאז ועד היום.

עם השנים, התרחבה "מקהלת מורן" לחמישה הרכבים בגילאים שונים, החל מגיל 4, ועד בוגרי האקדמיה למוזיקה השרים באנסמבל זמרי מורן. 

מקהלות מורן היום כוללות את: מקהלת קטנטני מורן (גיל 4 עד לכיתה ב), מקהלת צעירי מורן (מכיתה ג עד לכיתה ו), מקהלת מורן הייצוגית (מכיתה ז עד לכיתה יב), אנסמבל זמרי מורן הכולל זמרים מקצועיים אחרי צבא, ומקהלת הורי מורן למבוגרים שאוהבים לשיר.

בעשור השני של המאה ה-21, פעילים למעלה מ-250 ילדים, בני נוער ובוגרים בפעילות המקהלות. החינוך המוזיקלי כולל קריאת תווים, פיתוח קול, למידה הזימרה והשירה המקהלתית, תנועה, ויכולת הופעה בימתית.

המקהלות הגיעו במשך שנות פעילותן להישגים מוזיקליים וחינוכיים רבים ולהוקרה מקצועית[דרוש מקור].

המקהלות השתתפו בתחרויות ופסטיבלים בינלאומיים, מבצעות יצירות מקוריות של טובי המלחינים הישראלים ומשתתפות בקונצרטים של מיטב התזמורות בישראל. המקהלות מקיימות גם שיתופי פעולה עם התיאטרון הקאמרי ועם זמרים ומלחינים.

מקהלות מורן מעורבות בתרומה לקהילה. כל מקהלה יצרה חיבור עם קבוצה עימה היא פועלת בשיתוף פעולה, או מביאה את שימחת השירה לליבה.

פרויקטים נבחרים הם פעילות מוזיקלית עם ילדים מתרבויות שונות, נוער בסיכון, נוער בצרכים מיוחדים וילדים חולי סרטן בבית החולים שניידר.

פארן הוזמנה להציג את מודל הפעילות המוזיקלית ורתימתה לתרומה לקהילה בכנס מקצועי באוניברסיטת ייל בארצות הברית. למקהלת מורן אגודת ידידים הפעילה בישראל ובפריז. המקהלות פועלות כעמותה, ומסתייעות בתמיכה מקרנות ומתרומות.

פארן היא המנצחת והמנהלת של מקהלות מורן. לצדה פועלות שרית שטקלר, מנצחת "צעירי מורן" ו"קטנטני מורן", כרמל עמית-אנטוקולסקי כמנצחת-משנה מאז 2009, הדס פארן-אסיה כמורה לקול במקהלות מורן, וכן הפסנתרנים אייל באט ואולג יקירביץ'.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מקהלת מורן
* רותי ברמן, "שירת נעמי"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007312942005171

 |
**שושק'ה** היא אפליקציית היכרויות ייעודית לבני 60 פלוס הפועלת ללא מטרות רווח.

האפליקציה מבית מוטק'ה, הרשת החברתית לבני הגיל השלישי, מופעלת על ידי קרן מחקרים ושירותי בריאות – שיבא.

אפליקציית שושק'ה הושקה בפברואר 2023. נכון לחודש אוגוסט 2023 יש בה 10,000 חברים רשומים, גברים ונשים, בני 60 ומעלה מישראל.

האפליקציה היא יוזמה של פרופ' מרדכי שני - מייסד מכון גרטנר, לשעבר מנכ"ל משרד הבריאות, מנכ"ל בית החולים שיבא בתל השומר ומי שמוביל שנים ועדות ופעילויות מגוונות בתחומי הבריאות והרווחה בישראל. בשנת 2009 זכה פרופ' שני בפרס ישראל למפעל חיים על פעילותו בתחומי הבריאות והרווחה.

היסטוריה
--------

מאז השקתה בפברואר 2023, החליפה שושק'ה את ערוץ ההיכרויות לבני הגיל השלישי שפעל באתר מוטק'ה.

אפליקציית שושק'ה הושקה לאחר פיתוח של שנתיים ומספר קבוצות מיקוד בקרב קהל היעד.

ביולי 2023 הושק מסע פרסום של אפליקציית שושק'ה, שמטרתו הייתה לשנות את הייצוג הקלאסי של מבוגרים בשלטי חוצות.

הערות שוליים
------------

1. ↑  פורטל "מוטק'ה", באתר מכון גרטנר
2. ↑  אודות שושקה, באתר מוטק'ה
3. ↑  קמטים ונשיקות: סוד ההיכרויות בגיל השלישי, באתר כאן - תאגיד השידור הישראלי, ‏21.10.22
4. ↑  חוטר נטע, אפקט ארנונה: מיניות בגיל השלישי היא האינטרס של כולנו, באתר מאקו, ‏03/08/2023
5. ↑  סיביליה לי, בני 60+ וסקסיים: הקמפיין הנועז של אפליקציית ההיכרויות, באתר וואלה, ‏26/07/2023
**מכבי אתא ביאליק** היא קבוצת כדורגל מאוחדת מהערים קריית ביאליק וקריית אתא, אשר משחקת בליגה א'. הקבוצה הוקמה בשנת 2020 לאחר איחוד בין 2 הקבוצות מכבי עירוני קריית אתא ומכבי צור שלום (ביאליק).

היסטוריה
--------

### מכבי צור שלום

 ערך מורחב – **מכבי צור שלום**  

הקבוצה הוקמה ב-1972 והייתה במשך שנים ארוכות בליגות הנמוכות, אך בסוף שנות ה-90 החלה לטפס במעלה הליגות והעפילה 3 ליגות ב-6 עונות, כאשר בשנת 2005 הגיעה עד לליגה הארצית, אך ירדה תוך זמן קצר חזרה לליגה א' עקב חוסר במגרש ביתי ראוי לליגות היותר גבוהות. בעונת 2008/2009 ייצגה צור שלום את ישראל בתחרות גביע האזורים של אופ"א, מפעל ספורט שנועד לקבוצות אירופאיות מן הליגות הנמוכות.

### מכבי עירוני קריית אתא

 ערך מורחב – **מכבי עירוני קריית אתא**  

הקבוצה הוקמה בשנת 2000, על חורבותיה של קבוצה אחרת בשם מכבי עכו שהוקמה בשנות ה-70. לאורך שנים ארוכות טענו אנשי מכבי עכו כי העירייה מפלה אותם לרעה מול יריבתם העירונית הפועל עכו שקיבלה יותר תקציבים ומעמד. בשנת 2000 החליט יו"ר מכבי עכו להעביר את הקבוצה מעכו לקריית אתא וכך הפכה הקבוצה למכבי עירוני קריית אתא, וזאת לאחר שהפועל קריית אתא שייצגה את העיר עד אז התפרקה בשנת 1999. הקבוצה תפסה את מקומה של הקבוצה המקורית ושיחק בליגה הלאומית, אך נשרה בסיום העונה לליגה הארצית, ולאחר מכן לליגה א'.

### האיחוד

ב-27 ביולי 2020, הקבוצה התאחדה עם מכבי עירוני קריית אתא. הקבוצה הבוגרת חדלה להתקיים בפני עצמה, בעוד קבוצות הילדים והנוער נשארו כשני מועדונים נפרדים. הקבוצה הבוגרת החדשה מאז נקראת **מכבי עירוני קריית אתא ביאליק**, ובהמשך נקראה **מכבי אתא ביאליק**.

קישורים חיצוניים
----------------

* מכבי עירוני קריית אתא ביאליק, ברשת החברתית פייסבוק
* מכבי עירוני קריית אתא ביאליק באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  איחוד היסטורי בין הקבוצות מכבי צור שלום ומכבי קריית אתא הוליד קבוצה משותפת, באתר חיפה קריות, 27 ביולי 2020

| ליגה א' צפון בכדורגל - עונת 2023/2024 |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| הפועל בועיינה • הפועל באקה אל-גרבייה • מכבי נוג'ידאת • הפועל בני זלפה • הפועל כאוכב • הפועל כפר כנא • הפועל מגדל העמק • הפועל צעירי טייבה • מ.ס. טירה • מ.ס. קריית ים • מכבי אחי נצרת • מכבי אתא ביאליק • הפועל רעננה • צעירי אום אל פאחם • עירוני נשר • מ.ס. צעירי כפר כנא |

 |
**דורה אברהמית** (אברמובסקיה) (6 בינואר 1886 – 13 בינואר 1975) הייתה מהפכנית, אשת העלייה השנייה, וסופרת.

דורה אברהמית, 1903

חייה
----

דורה אברהמית נולדה ב-6 בינואר 1886 בכפר הקטן מונסטרישצ'ה שבאוקראינה (באזור קייב). בילדותה עברה המשפחה לאודסה. לאחר מותו של האב אליעזר אברמובסקי שנים מספר אחר-כך חזרה האם עם הילדים לכפר. 

בגיל 17 בערך חזרה אברהמית לאודסה, שם התקרבה לחוגים מהפכניים והשתתפה במהפכת הנפל של 1905, מה שהפך אותה למבוקשת על ידי השלטונות. בחוגים אלה פגשה את בן זוגה מיכאל גולוכוב שהיה פעיל בחוגים מהפכניים. בשנת 1907 גרו תקופה מסוימת בלבוב שם הכירה את יוסף חיים ברנר והתיידדה עמו, ועם עוד אנשים מהתנועה הציונית. בשש השנים הבאות נדדו היא ובן-זוגה ממקום למקום (וינה, פריז, חזרה לרוסיה) ובתקופה מסוימת גם ישבה בכלא הרוסי. נולדו לה ולגולוכוב (שעמו לא התחתנה, על פי האידאולוגיה המהפכנית) שלושה ילדים; לוי הבכור, יהודית, ויוסף הצעיר. 

בשנת 1913 זנחה את המהפכנות הרוסית, עזבה את בן זוגה ועלתה לארץ ישראל עם שלושת ילדיה. כאן עבדה זמן מה בחדרה ואחר כך בתל אביב, כתופרת וכמבשלת, והשתלבה בחוגים ספרותיים שהתקיימו בה. בימי מלחמת העולם הראשונה, כנתינה רוסית, נאלצה לעזוב עם ילדיה למצרים, ואחר כך לאודסה, שם שהתה עד סוף המלחמה וחזרה לארץ בסוף 1919 באונייה "רוסלאן".

לאחר תקופה בתל אביב וברעננה עברה לעמק הירדן שם בישלה לעובדים בהקמת מפעל החשמל של פנחס רוטנברג בנהריים, שם עבדו שני בניה, ולדייגים בכנרת. בתקופה זו כתבה רשימות וסיפורים קצרים שחלקם התפרסמו ב"דבר הפועלת", וכן את ספרה "חיים".

ברוב שנותיה לאחר מכן, להוציא תקופות קצרות חיה עם בתה יהודית ומשפחתה בנהלל, שם הלכה לעולמה ב-1975 בגיל 89, ושם נקברה.

ארכיונה נמצא במכון גנזים של אגודת הסופרים, בבית אריאלה בתל אביב.

כתביה
-----

* **חיים**, מרוסית: אברהם שלונסקי, הוצאת כתובים, 1929.
* **קטעים מתוך "ילדות"**, זכרונות, מרוסית: ריטה גולדברג, הוצאה עצמית של בני המשפחה.

במכון גנזים נמצאים, בין היתר, כתבי היד של כתבים אלה, וחלקים נוספים מזכרונותיה שתורגמו לעברית בידי ריטה גולדברג, חיים ארדין וזויה קופלמן.

לקריאה נוספת
------------

* אהוד בן עזר: **חיים לד. אברהמית**, הארץ, 18 באוגוסט 1972

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר למנויים בלבד רות בקי־קולודני, בחזרה ל"חיים", ספר פמיניסטי שהקדים את זמנו, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2016
* אתר למנויים בלבד רות בקי־קולודני, סיפורה המרתק של דורה אברהמית - פרק שני, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2016
* יצחק בר יוסף, ‏דמותה המהפכנית והסוערת של הסופרת דורה אברהמית, בעיתון מקור ראשון, 19 באוגוסט 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  דורה אברהמית: "עם ברנר", דבר, 1 באוקטובר 1965
2. ↑  על האופן שבו היא מתארת את ברנר כתבה נורית גוברין בספרה: **ברנר אובד-עצות ומורה-דרך**, משרד הביטחון – ההוצאה לאור ואוניברסיטת תל אביב, תשנ"א/1991, עמ' 30 – 32.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987008554236105171
* ISNI: 0000 0000 3519 3659
* LCCN: n98026831
* VIAF: 21452034
* WorldCat (עם VIAF): 21452034

 |
הר אולימפוס, כפי שנראה מדיון
**דיון** או **דיו** (ביוונית: **Δίον**, בלטינית: **Dium**) הוא כפר שנמצא למרגלות הר אולימפוס. הכפר ידוע בשל ההיסטוריה העשירה שלו והמקדש המוקדוני העתיק לזאוס.

היסטוריה
--------

התיעוד ההיסטורי הראשון לדיון מגיע מתוקידידס שתיאר את התמרונים של המצביא הספרטני ברסידאס במלחמה הפלופונסית. על פי דיודורוס סיקולוס ארכלאוס, מלך מוקדון ביסס את מעמדה של העיר בשלהי המאה ה-5 לפנה"ס. נראה שדיון הפכה לעיר בעלת חשיבות דתית ותרבותית רבה למוקדונים העתיקים. במקום זה הקריבו מלכי מוקדון זבחים מפוארים לאלים לציון ראש השנה המוקדוני שחל בשלהי ספטמבר. באביב נערכו במקום טקסי הטהרות של הצבא המוקדוני ונערכו משתאות. העיר הייתה ידועה בשל המזבח הגדול לזאוס ולמוזות שנבנה בה לזכר אירועים מיתולוגיים שהתרחשו בסביבותיה. האזור שפע צמחייה גבוהה ונמוכה, יובלים שהובילו לנהר שהיה רחב דיו לשיט בסירות. פיליפוס השני ואלכסנדר הגדול המשיכו את המסורת ופיארו את העיר. אלכסנדר אף הגדיל לעשות והורה לליסיפוס, אחד הפסלים המפורסמים ביותר של יוון ליצור פסלים רבים עשויים ברונזה בעיר לזכר ניצחונו בקרב גרניקוס (334 לפנה"ס).

העיר המשיכה לשגשג בתקופה ההלניסטית. קסנדרוס הקיף את העיר בחומות חזקות ובנה בנייני ציבור רבים. העיר ומקדשיה נהרסו בשנת 219 לפנה"ס על ידי הליגה האיטולית במהלך מלחמת בעלות הברית, אך שוקמה במהרה.

העיר נפלה בידי הרומאים בשנת 169 לפנה"ס במהלך המלחמה המוקדונית השלישית ובשנת בשנת 32 לפנה"ס או בשנת 31 לפנה"ס הקים בה אוגוסטוס מושבה רומאית. העיר המשיכה לשגשג תחת הקיסרים הרומאים שהעריצו את אלכסנדר. התערערות השלטון הרומי לא פגעה בשגשוג העיר. במאה ה-4 וה-5 לספירה ישבו בה בישופים נוצרים של האימפריה הרומית המזרחית. סופה של העיר היה ברעידות אדמה והצפות. היא ננטשה על ידי תושביה ולא שוקמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4341045-5

 |