recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מהומות אל-קטיף** התרחשו בסוף שנת 1979 בקטיף שבערב הסעודית על ידי גורמי אופוזיציה סעודים (בעיקר שיעיים) כנגד השלטון הסוני.

רקע
---

מאז סיפוח אזור אל-קטיף לשלטונו של אבן סעוד בשנת 1913 השיעים טענו לדיכוי. בניגוד לרוב הממלכה, בשטח זה השיעים מהווים את רוב האוכלוסייה. שטח קטיף נחשב לקריטי עבור השלטונות, בשל מאגרי הנפט הרבים שיש בו. למרות הנפט הרב, האזור והתשתיות בו הוזנחו במשך שנים רבות. העובדים השיעיים בחברת עראמקו השתכרו פחות מן העובדים הסוניים, מה שעורר מירמור רב כנגד השלטון.

ב-11 בנובמבר נחתו מספר מטוסים אמריקאים באחד משדות התעופה במחוז, ומולם התקיימה אחת ההפגנות הגדולות בתולדות סעודיה.

במקביל, תושבי המחוז השיעים הושפעו מאוד מן הנעשה באיראן, ומן האייתולה חומייני שעלה לשלטון כמספר חודשים לאחר מכן. התחייה השיעית באה לידי ביטוי בהפגנות רבות ובביקורת כלפי המלוכה הסעודית. אחת הסנקציות שהוטלו על התושבים בשל כך הייתה ביטול העשוראא. באוגוסט הודיעו מנהיגי השיעים כי יציינו את העשוראא בנובמבר למרות האיסורים.

מהלך המרד
---------

ב-25 בנובמבר יצאו אלפי שיעים לציין את העשוראא. כשלושה ימים לאחר מכן החלו להתקיים הפגנות המוניות בסמוך לדמאם. ההפגנות הפכו עד מהרה לעימותים אלימים עם המשמר הלאומי של השלטון. חלק מן המפגינים החלו ליידות אבנים בשוטרים שהשיבו באש, ובכך להרוגים הראשונים של ההתקוממות.

המחאה דעכה לאחר כמספר ימים, בתחילת דצמבר. במהלך המהומות נהרגו לפחות כעשרים איש, מאות נפצעו ואלפים נעצרו.

לאחר המרד
---------

לאחר המהומות הממשל השקיע מאות מיליוני ריאלים סעודיים בפיתוח האזור.

ראו גם
------

* המרד האיסלאמי בסוריה
* המהפכה האיראנית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מהומות אל-קטיף** בוויקישיתוף
**אינטראקציות פאי ארומטיות** או אינטראקציות π-π, הן טיפוס של אינטראקציות כימיות חלשות, ש**אינן** קוולנטיות, המתרחשות בין מולקולות ארומטיות. יש להן חשיבות רבה בייצוב של מולקולות ביולוגיות שונות כגון DNA וחלבונים ובמבנה של חומרים שונים כמו גרפיט.

המבנה והמקור לאינטראקציות
-------------------------

גאומטריות נפוצות של קשרי פאי בין טבעות ארומטיות: א. גאומטרית T. ב. גאומטריה מקבילה עם הסטה
אינטראקציות π-π מתרחשות בין מולקולות אורגניות בעלות שיירים ארומטיים. האינטראקציות נובעות מחפיפה של אורביטלי ה-π ומאינטראקציות אלקטרוסטטיות בין השיירים הארומטים ולכן הן מתחזקות כאשר כמות אלקטרוני ה-π עולה. 

אינטראקציות ה-π הן בעלות כיווניות וסדר קבועים ולכל מערכת ארומטית יש סידור מרחבי מועדף (ראו תרשים). במולקולות DNA, למשל, יוצרים הבסיסים החנקניים (השיירים הכימיים היוצרים את "השלבים בסולם" של מבנה הDNA) קשרי פאי זה עם זה המוסיפים לארגון וליציבות של מבנה הסליל הכפול של הDNA. 

בדרך כלל אינטראקציות אלו חזקות יותר מסוגים אחרים של קשרים חלשים ולכן יש להן תפקיד חשוב בכימיה סופרא מולקולרית, בייצוב של מבנה שלישוני במולקולות חלבון ובננוטכנולוגיה. גבישים נוזליים רבים, למשל, מכילים קבוצות ארומטיות המאפשרות את הארגון המסודר של הגביש הנוזלי.

קשרי פאי חשובים גם בגרפיט. גרפיט בנוי ממשטחים ארומטיים הערומים זה על זה במרווח של 3.4 אנגסטרם, כאשר רק קשרי הפאי מונעים התפוררות של המבנה המולקולרי של הגרפיט. 


| קשרים כימיים |
| --- |
| קשרים תוך מולקולרים (חזקים) | קשר מתכתי • קשר יוני • קשר קוולנטי (קשר סיגמא • קשר פאי • קשר דלתא • קשר כפול • קשר משולש) |  |
| קשרים בתרכובות אורגניות | קשר אתרי • קשר אסטרי • קשר פפטידי • קשר גליקוזידי • קשר פוספודיאסטרי • קשר דו גופריתי • קשר אנהידרידי |
| קשרים בין מולקולרים (חלשים) | קשר מימן • קשרי ואן דר ואלס • קשר קואורדינטיבי • אינטראקציות ארומטיות |
**בית הכנסת בלנדאווה** הוא בית כנסת לשעבר, כיום מוזיאון. הוא ממוקם בעיירה לנדאווה שבסלובניה, הקרובה לגבול עם הונגריה. הוא נבנה במאה ה -18 וכיום מוצגת בו תערוכת קבע על תולדות היהודים בלנדאווה.  ליד בית הכנסת היה בית ספר יהודי שפעל עד שנות העשרים של המאה העשרים ונהרס בסוף שנות התשעים כדי לאפשר הקמת מרכז תרבות הונגרי ובית קברות עם 176 מצבות, בערך 40 מהן מהמחצית השנייה של המאה ה -19. שאר המצבות הן מהמאה ה -20, ממוקמות מחוץ לעיירה.

היסטוריה
--------

יהודים מהונגריה התיישבו בלנדאווה בשנת 1773. יהודים מקומיים בסוף המאה ה -18 התכנסו להתפלל בביתו של הפונדקאי בודוג וייס. בשנת 1837 שכרה הקהילה בית לשימוש אולם תפילה, בו היו 50 מושבים. בשנת 1843 שכרה הקהילה ואז רכשה בניין נוסף, שהיה בית הכנסת הראשון שלהם.

בית הקברות היהודי בלנדאווה
בניית בית כנסת חדש החלה בשנת 1866, ובניין זה עדיין עומד במרכז העיר ספודניה אוליקה 5. זהו מבנה לבנים מלבני. הבניין נפגע קשה על ידי הנאצים ונמכר לעיירה לאחר מלחמת העולם השנייה על ידי הפדרציה היהודית של יוגוסלביה ושימש כמחסן.

העבודות לשיפוץ בית הכנסת לשימוש כמרכז תרבות ובו תערוכת היסטוריה יהודית מקומית בעזרת נשים החלו בשנת 1994. האלמנטים הדקורטיביים הפנימיים היחידים שנותרו בבניין הם שישה עמודי ברזל יצוק מחורצים התומכים בגלריה שנבנתה מחדש, בתוספת מעקות מדרגות ונישה קטנה בחדר המדרגות. החלון העגול (הוורד) החד פעמי מעל הארון הוחלף לחלון מקושת, ושניים מחלונות הצד המקושתים (שקיימים בצד הדרומי בלבד) הוארכו והוגדלו. החלון השלישי (צד שמאל) בצד הדרומי נותר ככל הנראה בצורתו ובגודל המקוריים. בצד המערבי יש גם חלון מקושת מעל הדלת.

ראו גם
------

* יהדות סלובניה
* בית הכנסת במריבור

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת בלנדאווה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ruth Ellen Gruber, *Jewish Heritage Travel: A Guide to Eastern Europe* (National Geographic Books, 2007), מסת"ב 978-1426200465, pp. 284-285. Excerpts available at Google Books.


סלובניה
פנים בית הכנסת
**בית הכנסת בטאלין** הוא בית כנסת יהודי אורתודוקסי בעיר הבירה טאלין שבאסטוניה המשרת את הקהילה היהודית במדינה.

היסטוריה
--------

בית הכנסת, היחיד במדינה כולה, נחנך במאי 2007 בטקס רשמי בהשתתפות נציגי ממשלת אסטוניה ונציגים מישראל, בהם המשנה לראש הממשלה שמעון פרס. בית הכנסת מכיל כ-180 מקומות ישיבה, ומכהן בו כרבה, הרב שמואל קוט, שליח חב"ד בטאלין, והוא מנוהל על ידי הקהילה היהודית המקומית.

בית כנסת זה הוא הראשון שנבנה במדינה מאז מלחמת העולם השנייה, כאשר בשנת 1944 נחרב בית הכנסת בטאלין על ידי הנאצים במהלך הקרב על העיר טאלין במלחמה שנערך בין הצבא האדום לצבא הגרמני.

עלות בנייתו של בית הכנסת הייתה כ-2 מיליון דולרים, והיא מומנה מכספי תרומות, כאשר בין היתר תרמו גם ראש הממשלה ושר האוצר של אסטוניה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת בטאלין** בוויקישיתוף
* האתר הרשמי של בית הכנסת (אורכב 20.10.2008 בארכיון Wayback Machine)
* נשיאת אסטוניה בחגיגת עשור לבית הכנסת: גאים בתחיית הקהילה היהודית, מאי 2017

הערות שוליים
------------

1. ↑  אסטוניה: בית כנסת ראשון מאז הנאצים
**צבי נחמיה בוטקובסקי** (ח' בתמוז תרמ"ו, יולי 1886 – 27 בדצמבר 1943) היה פרדסן, מפעילי התאחדות האיכרים בחדרה ונציגהּ במוסדות היישוב ובמוסדות התנועה הציונית, חבר אספת הנבחרים והוועד הלאומי, סופר עברי, עיתונאי וחוקר תולדות ההתיישבות בחדרה.

ביוגרפיה
--------

נולד בסובאלק שבפולין (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית) בשנת 1886 ליהודה דוד בוטקובסקי (1853–1916), סוחר, חבר ארגון "בני משה" ופעיל ב"חובבי ציון". הוא הועלה כילד לארץ ישראל ב-1895, וגר אצל אחיו הבכור נחמן שלמה, אך הוחזר לפולין בשל מחלת הקדחת שאכלה במתיישבי חדרה הראשונים. עלה בשנית בעצמו בשנת 1906 והתיישב גם בעת זו בחדרה.

בשנים 1911–1918 כמו גם בשנים 1921–1925, הוא כיהן כראש ועד היישוב של חדרה. הוא היה פרדסן, ומפעילי התאחדות האיכרים בחדרה, מטעמה היה נציג במוסדות היישוב ובמוסדות התנועה הציונית. בשנת 1920 נבחר ברשימת ההתאחדות לאספת הנבחרים הראשונה. באספת הנבחרים השנייה כיהן מטעם רשימת הגוש החקלאי והיה חבר הוועד הלאומי.

בוטקובסקי התעניין בחקלאות ובפרדסנות, ופרסם מאמרים בנושאים אלה בעיתונות התקופה. היה בין המתעדים הראשונים של תולדות חדרה, ופרסם ספר ומפות על התפתחותה.

בוטקובסקי נפטר בחדרה בשנת 1943.

על שמו נקרא רחוב בדרום חדרה. נולדו לו ארבעה ילדים.

לקריאה נוספת
------------

* 'בוטקובסקי, צבי', בתוך: דוד קלעי, **ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי**, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 72–73. (הספר בקטלוג ULI)
* **צבי בוטקובסקי (סובאלק 1886 – חדרה 1943)** (כתיבה: נילי אבנת), חדרה: [חמו"ל], תשס"א.
* יורם נמרוד, "׳מעשיך יקרבום׳ – יחסי יהודים וערבים בפועלו הציבורי של צבי בוטקובסקי", **ציון**, תשנ"ב, עמ׳ 429–450.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **כתביו של צבי נחמיה בוטקובסקי** |

* רשימת הפרסומים של צבי נחמיה בוטקובסקי, בקטלוג הספרייה הלאומית
* דוד תדהר (עורך), "צבי נחמיה בוטקובסקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 506
* צבי בוטקובסקי, דבר, 28 בדצמבר 1943
* צבי בוטקובסקי (1886-1943), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוד תדהר (עורך), "יהודה דוד בוטקובסקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 896.
2. ↑  דוד תדהר (עורך), "נחמן שלמה בוטקובסקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 898.
3. ↑  הידיעה באתר JewAge

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007500961305171

 |
**אינטרמצו** (באנגלית: **Intermezzo: A Love Story**) הוא סרט רומנטי אמריקאי משנת 1939. הסרט הוא רימייק של הסרט השוודי "אינטרמצו" משנת 1936 עם אינגריד ברגמן בתפקיד הראשי.

המפיק דייוויד או. סלזניק ראה את הסרט השוודי והתרשם ממשחקה של ברגמן שעד אז הייתה שחקנית לא ידועה. הוא הביא אותה להוליווד ונתן לה את התפקיד הראשי למולו של לסלי הווארד שהיה אז שחקן מפורסם לאחר משחקו בחלף עם הרוח. זה היה סרטה הראשון בהוליווד והופעתה בו הקפיצה את הקריירה שלה.

הסרט מתאר קשר רומנטי בין כנר מפורסם ובעל משפחה עם פסנתרנית צעירה ויפה. בנסיבות הזמן נקטע קשר זה המהווה רק אינטרמצו (הפסקת ביניים) בחייהם.

תקציר העלילה
------------

הולגר ברנדט (לסלי הווארד) הוא כנר וירטואוז מפורסם. לאחר מסע קונצרטים מוצלח בניו יורק הוא חוזר לאשתו, בתו ובנו בסטוקהולם ופוגש בביתו את אניטה הופמן (אינגריד ברגמן), מורתה לפסנתר של בתו.

אניטה מתחילה לנגן בהתלהבות את הקונצרט לפסנתר של אדוארד גריג. הולגר מתבונן בה ומצטרף אליה בנגינה בכינור. הוא מציע לה להיות מלווה שלו בפסנתר בקונצרטים שלו והיא מסכימה.

קשר רומנטי מתפתח בניהם. אניטה מעריצה את הולגר ככנר מפורסם וכגבר עם השפעה חזקה. הוא מתאהב בה כי היא צעירה, יפה ומוכשרת ומציתה בו את טעם החיים שנשחקו בנישואיו המשעממים.

לאחר שאינו יכול לשמור את סודו, הוא מספר לאשתו כי התאהב באניטה ועוזב את הבית. הם פותחים במסע הופעות מוצלח ובסופו הם מגיעים לנופש בעיירה קטנה על חוף הים בדרום צרפת ונהנים שם כמו זוג בירח דבש.

הולגר מתגעגע למשפחתו ואניטה מבחינה בכך שהולגר מתקשר שם עם ילדה קטנה שמזכירה לו את בתו. היא מקבלת מכתב המאשר כי קבלה מלגה ללימודי פסנתר בפריז. היא מראה את המכתב להולגר ושורפת אותו לעיניו כי לדבריה הוא חשוב לה יותר.

לאחר שהמורה שלה לפסנתר, תומאס סטנבורג (ג'ון האלידיי), מגיע למקום ומשכנע את אניטה כי אל לה לוותר על הקריירה שלה, היא משתכנעת ועוזבת את הולגר.

הולגר מחליט לחזור לסטוקהולם לפגוש את בתו. כשהוא מגיע לבית הספר שלה, היא מבחינה בו, רצה אליו ונפגעת קלות ממכונית.

הולגר מביא אותה לביתו ומחכה כל הלילה לראות מה שלומה. בינתיים הוא מבקש סליחה מבנו ומתפייס איתו.

בבוקר מודיעה לו אשתו שהבת יצאה מכלל סכנה. הולגר מתכונן לעזוב את הבית אך אשתו סולחת לו והוא חוזר אליה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אינטרמצו** בוויקישיתוף

* "אינטרמצו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "אינטרמצו", באתר נטפליקס
* "אינטרמצו", באתר AllMovie (באנגלית)
* "אינטרמצו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "אינטרמצו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לסרט אינטרמצו (1939), באתר יוטיוב
* נעימת אינטרמצו על רקע קטעים מהסרט, באתר יוטיוב
* נעימת אינטרמצו בביצוע תזמורתו של פרסי פיית', באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2004102610
* WorldCat (עם LCCN): no2004-102610

 |
**בית הכנסת בבחריין** (בערבית: **كنيس البحرين**) הוא בית כנסת חסר שימוש הממוקם בשדרת סאסאה, המהווה חלק מרובע מסחר ממעמד נמוך בעיר מנאמה, בירת בחריין.

הקהילה היהודית בבחריין
----------------------

בית הכנסת כבר אינו בשימוש בשל גודלה הקטן של הקהילה היהודית בבחריין. הקהילה היהודית הזעירה בבחריין, המונה כ-35 איש מתוך אוכלוסייה כוללת של 700,000 איש במדינה, מצליחה לעיתים נדירות לגייס מניין הנדרש לתפילה. עם זאת, בחריין היא אחת המדינות הערביות היחידות במפרץ הפרסי שבה קיימת קהילה יהודית או בית כנסת כלשהו. לקהילה גם בית קברות יהודי קטן.

היסטוריה
--------

בסוף המאה ה-19 התיישבו יהודים מעיראק, מאיראן ומהודו בבחריין והקימו שם בית כנסת. לאחר אישור תוכנית החלוקה אשר חזתה חלוקת את ישראל לשתי מדינות - מדינה יהודית ומדינה ערבית, פרצו פרעות מנאמה, שכללו שלושה ימים של מחאות וצעדות בבחריין נגד תוכנית החלוקה מצד תושבי המדינה. ביום השלישי החלו המפגינים להתפרע ובזזו בתים יהודיים ובתי כנסת. בית הכנסת במנאמה הושמד גם הוא על ידי פורעים ערבים זרים. המתחים גרמו להגירה של יהודים רבים לממלכה המאוחדת ולארצות הברית. עבור היהודים שנותרו בבחריין נבנה מחדש בית הכנסת במנאמה.

לאחרונה, מכיוון שבית הכנסת כבר אינו בשימוש, הקהילה היהודית רצתה להשתמש בו למטרות צדקה, אך ממשלת בחריין לא התירה זאת והתעקשה שיישאר כבית כנסת.

קישורים חיצוניים
----------------

* Bahrain's crown prince, Shaloum discuss the situations of Bahraini Jews, ArabicNews.com
**צבי סובולובסקי** (באנגלית: Zvi Sobolofsky) הוא ראש ישיבה בישיבת רבינו יצחק אלחנן של ישיבה יוניברסיטי בניו יורק.

הרב **סובולובסקי** למד בישיבת כרם ביבנה ובישיבה יוניברסיטי. לאחר שסיים את לימודיו לתואר ראשון בשנת 1987, מונה להיות התלמיד הנושא נאום הפרידה של תוכנית ישיבה ע"ש מייזר. לאחר מכן, הוא למד בישיבת רבינו יצחק אלחנן (RIETS), וקיבל סמיכה לרבנות בשנת 1990; בנוסף, סיים את לימודיו בבית הספר לחינוך יהודי ומינהל ע"ש עזריאלי (אנ') בשנת 1996.

באביב 2002 התמנה לראש ישיבה והתחיל ללמד תלמוד בישיבה יוניברסיטי ובישיבת רבינו יצחק אלחנן המסונפת אליה בסתיו של אותה שנה. שיעורו זכה לפופולריות רבה תוך זמן קצר, וכיום הוא אחד השיעורים הפופולריים בישיבה. יש המבקשים להסביר את הפופולריות הזו ביכולתו למזג את סגנונות ההוראה של שני מוריו, הרב מרדכי וויליג והרב צבי שכטר. הרב וויליג ידוע בהתמקדותו בהבנה מעשית, והרב שכטר ידוע ביכולתו להציג נושאים בתלמוד בהקשר רחב יותר. הרב סובולובסקי ממזג בין שני הסגנונות הללו ליצירת צירוף ייחודי שתלמידים רבים רואים בו כמתגמל ביותר. בנוסף לתפקידו כראש ישיבה בישיבת רבינו יצחק אלחנן, משמש הרב סובולובסקי גם כמנהיג הרוחני של הקהילה אור התורה בברגנפילד, ניו ג'רזי (אנ'), שם הוא מתגורר.  בית הכנסת שלו משך יהודים אורתודוקסים רבים לקהילה. הרב סובולובסקי מרצה גם בתוכנית בית המדרש במחוז ברגן (באנגלית: Bergen County Beis Medrash) שמשכנה הוא בקהילת בני ישורון בטינק, ניו ג'רזי .

לפני מינויו כראש ישיבה בישיבת רבינו יצחק אלחנן, היה הרב סובולובסקי עמית בכולל עליון ע"ש גרוס, ולאחר מכן למד בתוכנית בית מדרש ע"ש סטון בישיבה יוניברסיטי במשך שבע שנים.

במהלך חודשי הקיץ שימש הרב סובולובסקי כראש הכולל בתוכנית בית מדרש במחנה מורשה. בקיץ 2008 הצטרף לראשי הישיבה, הרב צבי שכטר והרב מאיר טברסקי בכולל של NCSY בישראל.

עבודות שפורסמו
--------------

הרב סובולובסקי הוציא ספר ראשית כח על מסכת בכורות. הוא גם הוציא ספר באנגלית על הלכות נידה בשם The Laws and Concepts of Niddah. הוא גם תורם באופן קבוע ל-TorahWeb, ופרסם שם מאמרים רבים על פרשת השבוע וימים טובים.

קישורים חיצוניים
----------------

* מאמרי Torah Web ושיעורי שמע / וידאו
* שיעורים מאת הרב צבי סובולובסקי באתר YUTorah

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "About Us". *Congregation Ohr Torah*. אורכב מ-המקור ב-2019-05-17. נבדק ב-17 במאי 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  Leichman, Abigail Klein. "New Jersey NCSY teens encounter Israel: From yeshivas and public schools, they meet Israelis — and each other", *The Jewish Standard*, July 30, 2010. Accessed September 25, 2011. "Rabbi Zvi Sobolofsky, a Bergenfield resident and camp rabbi, taught part of his morning class while the boys stood outside."

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007287116205171
* ISNI: 0000 0001 1835 0875
* LCCN: no2011040602
* VIAF: 169420698
* WorldCat: lccn-no2011040602

 |
**אנטי אלכסנדר קאסביו** (בפינית: **Antti Alexander Kasvio**; נולד ב-20 בדצמבר 1973). הוא שחיין עבר מפינלנד. הוא אלוף עולם, אלוף אירופה ובעל מדליית ארד אולימפית.

ביוגרפיה
--------

קאסביו נולד באספו. הוריו אולה פטריקה ומאטי קאסביו השתתפו במשחקים האולימפיים כשחיינים, אמו דורגה במקום 16 במשחה ל-100 מטר גב באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) ואביו דורג במקום 33 במשחה ל-100 מטר חופשי באולימפיאדת טוקיו (1964). 

באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה קאסביו במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:47.63 דקות, אחרי ייבגני סאדוביי מהמשלחת המאוחדת שקבע שיא אולימפי חדש של 1:46.70 דקות ואנדרס הולמרץ משוודיה (1:46.86 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:50.06 דקות, במקום 12 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:28.71 דקות ובמקום 20 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:06.18 דקות, הוא שחה את סגנון החופשי בתוצאה של 50.90 דקות.

### אלוף אירופה

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשפילד, אנגליה בשנת 1993 זכה קאסביו בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:47.11 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:47.81 דקות. נוסף לכך, הוא סיים 3 פעמים במקום שישי, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:21.80 דקות, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:30.63 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:44.73 דקות.

### אלוף עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1994 זכה קאסביו בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:47.32 דקות, לפני הולמרץ (1:48.24 דקות) ודניון לואדר מניו זילנד (1:48.49 דקות). מדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:48.55 דקות, אחרי קירן פרקינס מאוסטרליה שקבע שיא עולם חדש של 3:43.80 דקות ולפני לואדר (3:48.62 דקות).

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1995 זכה קאסביו במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:49.24 דקות.

באולימפיאדת אטלנטה (1996) קבע קאסביו במשחה ל-200 מטר חופשי תוצאה של 1:50.55 דקות, התוצאה ה-15 בטיבה אך לאחר שלא השתתף בגמר ב' דורג בסיום התחרות במקום 18. הוא סיים במקום 12 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:22.99 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 50.42 דקות.

קישורים חיצוניים
----------------

* אנטי קאסביו, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* אנטי קאסביו, באתר olympedia.org
* אנטי קאסביו, באתר Swimrankings
* אנטי קאסביו (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine), באתר *Sports123* (באנגלית)

| אלופי עולם בשחייה – משחה ל-200 מטר חופשי (גברים) |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 1973: ג'ים מונטגומרי ארצות הבריתארצות הברית • 1975: טים שו ארצות הבריתארצות הברית • 1978: ביל פורסטר ארצות הבריתארצות הברית • 1982: מיכאל גרוס מערב גרמניהמערב גרמניה • 1986: מיכאל גרוס מערב גרמניהמערב גרמניה • 1991: ג'ורג'ו למברטי איטליהאיטליה • 1994: אנטי קאסביו פינלנדפינלנד • 1998: מייקל קלים אוסטרליהאוסטרליה • 2001: איאן ת'ורפ אוסטרליהאוסטרליה • 2003: איאן ת'ורפ אוסטרליהאוסטרליה • 2005: מייקל פלפס ארצות הבריתארצות הברית • 2007: מייקל פלפס ארצות הבריתארצות הברית • 2009: פאול בידרמן גרמניהגרמניה • 2011: ראיין לוכטה ארצות הבריתארצות הברית • 2013: יאניק אנייל צרפתצרפת • 2015: ג'יימס גאי בריטניהבריטניה • 2017: סון יאנג הרפובליקה העממית של סיןהרפובליקה העממית של סין • 2019: סון יאנג הרפובליקה העממית של סיןהרפובליקה העממית של סין • 2022: דוד פופוביץ' רומניהרומניה |  |

 |
**נעם לַאוּנֶר** (16 באוגוסט 1927 – 12 במאי 2010) היה ראש עיריית ראשון לציון בשנים 1965-1962. יקיר ראשון לציון.

ביוגרפיה
--------

לאונר נולד בניו יורק. אמו, אסתר, היא בתם של הביל"ויים יהודה אידל צלליכין וחסיה לבית בנינסון, מראשוני ראשון לציון. בשנות ה-20 נישאה אסתר צלליכין להארי ברנרד לאונר, איש הגדוד העברי האמריקאי. לאחר נישואיהם התגוררו בארצות הברית ושם נולדו ילדיהם.

בשנת 1934 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בראשון לציון. האב היה עורך דין והאם הייתה פעילת ציבור בעיר, בין השאר הייתה חברת מועצת העירייה מטעם הציונים הכלליים. בתום לימודיו בבית הספר חביב למד נעם לאונר בגימנסיה הרצליה. היה פעיל בהגנה. אחיו דן נהרג במלחמת השחרור. לאחר קום המדינה שירת כקצין קשר גדודי וכמפקד פלוגה בחטיבת גבעתי השתתף בפיצוץ מפקדת חסן סלאמה, בקרב על תל א-ריש במבצע חמץ ובקרבות נוספים, והגיע לדרגת רב-סרן.

ערב קום המדינה החל ללמוד משפטים בבית הספר למשפט וכלכלה בתל אביב ולאחר קום המדינה השלים את לימודי המשפטים במחזור הראשון של האוניברסיטה העברית בירושלים. עבד כעורך דין, תקופה מסוימת יחד עם אביו ולאחר מכן כעורך דין עצמאי.

בשנת 1959 נבחר למועצת העיר ראשון לציון מטעם הציונים הכלליים. בשנת 1962 נבחר לראשות העיר וכיהן בתפקידו שלוש שנים. היה חבר באגודת הכורמים ובמועצת הכורמים. אחרי מלחמת ששת הימים שימש כמושל הצבאי הראשון של אזור יריחו.

בשנת 2003 קיבל את התואר "יקיר ראשון לציון". על שמו נקרא אחד מרחובותיה של ראשון לציון.

היה נשוי ללאה טֶסלֶר, ילידת ירושלים, שעבדה כאחות בכירה בראשון לציון וסביבתה. אב לבן ושתי בנות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נעם לאונר** בוויקישיתוף
* זמן מעריב, ראשל"צ: נפטר נעם לאונר, שכיהן כראש העירייה בשנות השישים, באתר nrg‏, 16 במאי 2010
* לאונר נעם באתר אלבום המשפחות – עדת ראשון לציון

הערות שוליים
------------

1. ↑  א. פלג, "ביריחו לא הייתה בעיה של אי-שיתוף פעולה", מעריב, 3 באוגוסט 1967.
2. ↑  רחוב על שם נעם לאונר- ראש עיריית ראשון לציון לשעבר, באתר ראשון נט, 16 ביוני 2013.

| ראשי המועצה המקומית ועיריית ראשון לציון  |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **כמועצה מקומית** | מנשה מאירוביץ | דב חביב לובמן | שמואל אוסטשינסקי | מנשה מאירוביץ | יחיאל טרכטנברג | יעקב פרימן | מיכאל לוין | זרובבל חביב | אליקום אוסטשינסקי |
| 1922 | 1923–1925 | 1926–1927 | 1928–1931 | 1932 | 1933–1936 | 1936–1939 | 1939–1946 | 1946–1950 |
|  |
| **כעירייה** | אליקום אוסטשינסקי | אריה שפטל | משה גבין | גרשון מן | חנה לוין | נעם לאונר | חנניה גיבשטיין | מאיר ניצן | דב צור | רז קינסטליך |
| 1950–1951 | 1951–1952, 1960–1962,  1965–1969 | 1952–1955 | 1955–1956 | 1956–1960 | 1962–1965 | 1969–1983 | 1983–2008 | 2008–2018 | 2018–מכהן |

 |
נתנאל דויטש
**נתנאל דויטש** (מאנגלית: **Nathaniel Deutsch**; נולד ב-7 בספטמבר 1967) הוא סופר, היסטוריון וחוקר דת יהודי-אמריקאי, פרופסור בחוג להיסטוריה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, וראש המרכז ללימודי יהדות במוסד. תחומי המחקר שלו כוללים ספרות רבנית, מיסטיקה יהודית, תרבות יהדות מזרח אירופה ואתנוגרפיה.

ביוגרפיה
--------

דויטש נולד ב-1967, בן לסוזנה ולצבי דויטש, שהגיע מבלגיה בעקבות עליית הנאצים, מחזאי אשר עסק בחינוך (בין השאר לימד באוניברסיטת תל אביב והתגורר בישראל לתקופה ארוכה) ובהנצחת השואה ואח ליעל ולדוד. את לימודיו עשה באוניברסיטת שיקגו, שם קיבל תואר ראשון בשפות של המזרח הקרוב ותרבותן (1988), תואר שני בהיסטוריה של הדתות (1989) ודוקטורט בהתמחות על היסטוריה יהודית, אותו סיים בשנת 1995, בהנחיית פרופסור מיכאל פישביין. נושא עבודת הדוקטורט הייתה ספרות מעשה מרכבה. הוא נסע לרוסיה ולמד כחצי שנה שפה וספרות רוסית באוניברסיטת מוסקבה. לימד במכללת האנטר בניו יורק ובשנת 1995 החל ללמד בסוורת'מור קולג' (Swarthmore College) בפילדלפיה.

בשנת 2003 יצא ספרו "הבתולה מלודמיר: אשה יהודייה קדושה ועולמה", שעוסק בחנה רחל ורברמאכר, המכונה בתולה מלודמיר.

בשנת 2009 יצא ספרו "להמציא את המשפחה הכי גרועה, אאוגניקה, אסלאם ונפילתם ועלייתם של שבט אישמעל". הספר עוסק בסיפורה של משפחת אישמעל מאינדיאנפוליס, שהפכה לשעיר לעזעזל של תנועת האאוגניקה בארצות הברית לאחר הכומר אוסקר סי. מקקולוך החליט שהיא מציגה תכונות מנוונות. לימים יקימו בני המשפחה את הקהילה השחורה האסלמית הראשנה בארצות הברית.

הוא חקר את זרמי הגנוסטיקה, מנדעים ואת אומת האסלאם.

נשוי למרים ואב לשתי בנות.

ספריו
-----

* *The Jewish Dark Continent: Life and Death in the Russian Pale of Settlement* (2011)

* *Inventing America's 'Worst' Family; Eugenics, Islam and the Fall and Rise of The Tribe of Ishmael* (2009)
* *The Maiden of Ludmir: A Jewish Holy Woman and Her World* (2003)
* *Black Zion: African American Religious Encounters with Judaism* (2000, co-editor with Yvonne Chireau)
* *The Gnostic Imagination: Gnosticism, Mandaeism, and Merkabah Mysticism* (1995)
* *Guardians of the Gate: Angelic Vice Regency in Late Antiquity* (1999)

קישורים חיצוניים
----------------

* נתנאל דויטש, ברשת החברתית Goodreads
* דף אישי באתר אוניברסיטת קליפורניה
* דף אישי באתר סוורת'מור קולג' (מאורכב מהמקור)
* נתניאל דויטש, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007293241305171
* BIBSYS: 90872061
* BnF: cb13073691j (data)
* GND: 1018448853
* ISNI: 0000 0000 7690 0663
* LCCN: n95036109
* NKC: uk2005305178
* NLP: A10528593
* NTA: 14314104X
* SUDOC: 050148788
* VIAF: 85237144
* WorldCat: lccn-n95036109

 |
**אופו** (**Ofu**) ו**אולוסגה** (**Olosega**) הם צמד איים געשיים בסמואה האמריקנית. אורכם המשולב של האיים הוא 6 קילומטרים. האיים הם שרידים של הר געש שביניהם מפריד מצר ים ברוחב 137 מטרים. עד ל-1970 ניתן היה לעבור בין האיים בדרך היבשה בזמני השפל. מאז נסלל גשר ועליו כביש חד-נתיבי המקשר בין שני האיים.

הנקודה הגבוהה ביותר באי אופו היא פסגת הר טומוטמו (Tumutumu) בגובה 491 מטרים מעל פני הים, והנקודה הגבוהה באי אולוסגה היא פסגת הר פיומפואה (Piumafua) בגובה 629 מעל פני הים. ההתפרצות הגעשית האחרונה אירעה בשנת 1866, 3 קילומטרים מדרום-מזרח לאולוסגה.

עבודת שדה ארכאולוגית בוצעה בשנות השמונים והניבה ממצאים פרהיסטוריים הכוללים ממצאים קרמיים, גרזנים, קונכיות, ועצמות המסייעים להבנת ההיסטוריה העתיקה של איי סמואה ושל פולינזיה. הממצאים מעידים על נוכחות אנושית במקום מלפני 3,000 שנה לערך.

אופו
----

אופו הוא המערבי מבין צמד האיים. הכפר המרכזי של האי, הנושא אותו שם, שוכן על חופו המערבי. את האי משרתים שדה תעופה קטן ומעגן סירות. עד לשנת 2009 היה שירות טיסות סדיר לאי וזמן הטיסה מפאגו פאגו היה חצי שעה. רובו של החוף הדרומי של אופו מוכרז כשמורת טבע. מבחינה מנהלית האי מהווה את מחוז אופו, שטחו הוא 7.215 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 176 תושבים על פי מפקד שנת 2010. בדרום האי נמצאת לגונה ובה מגוון רחב של אלמוגים ודגים. האי משמש כבית הגידול של מין עטלף מקומי (*Pteropus samoensis*) הנמצא בסכנת הכחדה בשל אובדן בית הגידול שלו.

אולוסגה
-------

אולוסגה הוא האי המזרחי מבין צמד האיים. מבחינה מנהלית הוא מהווה את מחוז אולוסגה, שטחו 5.163 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 177 תושבים על פי מפקד שנת 2010. על האי שוכנים שני כפרים, אולוסגה וסילי (Sili). הכפר סילי, שנמצא על החוף הצפון-מערבי של האי, נהרס ברובו על ידי סופות ציקלון ואוכלוסייתו נטשה אותו ברובה. רוב אוכלוסיית האי מתגוררת בכפר אולוסגה שנמצא בצד הדרום-מערבי של האי ובו גם נמצא בית הספר של האי.

* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אופו-אולוסגה** בוויקישיתוף
* Persistence of Coral Reefs Under Extreme Environmental Stress in American Samoa G. Piniak, C. Birkeland, and G. Garrison (2004). University of Hawaii. (אורכב 12.02.2005 בארכיון Wayback Machine)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Global Volcanism Program, Ofu-Olosega". Smithsonian National Museum of Natural History. Retrieved 13 July 2010.
2. ↑  Jason Tyler, Patric V. Kirch, Terry L. Hunt, Lisa Nagaoka (November 1989). "Final Report on Archaeological Investigations at Site AS-13-1, To'aga, Ofu Island, American Samoa". Department of Parks and Recreation, Government of American Samoa.
3. 1 2  מפקד 2010 (יש לפתוח את הקישור table מצד ימין)
**ארתור פרידנרייך** (18 ביולי 1892 - 6 בספטמבר 1969, Arthur Friedenreich), שנודע גם בכינויו "הנמר", היה כדורגלן ברזילאי. פרידנרייך נחשב לכוכב-העל הראשון שהציג הכדורגל הברזילאי.[דרוש מקור]

חייו
----

פרידנרייך, שנולד בעיר סאו פאולו, היה בן תערובת לאב מהגר מגרמניה ואם ברזילאית שחומת עור. הוא החל את הקריירה בגיל 17, בקבוצת מ.כ גרמניה, ועבר בין מספר מועדונים במדינת סאו פאולו. הוא זכה בשבע אליפויות של סאו פאולו ועבר ב-1931 לשחק בפלמינגו מריו דה ז'ניירו, שם שיחק עד לפרישתו.

פרידנרייך נודע בזכות הטכניקה הגבוהה וחוכמת המשחק שלו, ויש לו חלק בהתפתחות סגנון הכדורגל שברזיל מזוהה עמו.[דרוש מקור] הוא סבל מגילויי גזענות במהלך הקריירה שלו בשל אמו השחורה. במקרים רבים לא שרקו בגין עבירות שנעשו נגדו. כדי להתחמק מעבירות אלו פיתח פרידנרייך הטעיות גוף ייחודיות שבאמצעותן הקשה על יריביו לעצור אותו בעבירות.[דרוש מקור]

ב-1914 זומן פרידנרייך לנבחרת הלאומית, ולזכותו 22 הופעות בינלאומיות. אף שהיה שחום עור, יכול היה לשחק בנבחרת משום שאביו היה גרמני לבן; רק משנת 1918 יכלו שחקני כדורגל שחומי עור להצטרף לנבחרת הלאומית. פרידנרייך שותף לזכיות בקופה אמריקה בשנים 1919 ו-1922. הוא כבש בהארכה את השער היחיד בגמר של 1919 נגד נבחרת אורוגוואי, והיה למלך שערי הטורניר עם ארבעה שערים - שם הדביקו לו האורוגוואים את כינויו "הנמר". הוא נטל חלק בסיבוב ההופעות שערכה נבחרת ברזיל באירופה ב-1925 והציג את סגנון משחקו החדשני לאירופאים. בשל סכסוך בין מדינות ריו דה ז'ניירו וסאו פאולו רק שחקנים מריו נסעו עם נבחרת ברזיל למונדיאל הראשון באורוגוואי ב-1930, ועל כן פרידנרייך לא יכול היה להשתתף בטורניר.

פרידנרייך היה לשחקן הראשון שעבר את רף אלף השערים[דרוש מקור]. הוא כבש למעלה מ-1,200 שערים בכל המסגרות השונות במהלך הקריירה, אם כי ההישג לא הוכר באופן רשמי על ידי פיפ"א.[דרוש מקור] פרידנרייך היה מלך שערי הליגה של סאו פאולו בשנים תשעה פעמים ובחלק מן השנים חלק את תואר מלך השערים, עקב פיצול הליגה, שנבע מסכסוך בכדורגל הברזילאי.

ארתור פרידנרייך שיחק עד גיל 42 ובשנת 1934 פרש מתחום הכדורגל. הוא נפטר ב-6 בספטמבר 1969.

תארים
-----

פאוליסטנו
* אליפות סאו פאולו (6): 1918, 1919, 1921, 1926, 1927, 1929

סאו פאולו
* אליפות סאו פאולו: 1931

נבחרת ברזיל
* קופה אמריקה (2): 1919, 1922
* גביע רוקה: 1914

אישיים
* השחקן המצטיין של הקופה אמריקה: 1919
* מלך השערים של הקופה אמריקה: 1919
* מלך השערים של אליפות סאו פאולו (9):
	+ 1912 (12 שערים)
	+ 1914 (12 שערים)★
	+ 1917 (15 שערים)
	+ 1918 (25 שערים)
	+ 1919 (26 שערים)
	+ 1921 (33 שערים)
	+ 1927 (13 שערים)★
	+ 1928 (29 שערים)★
	+ 1929 (16 שערים)★
* IFFHS שחקן הברזילאי של המאה ה-20 (מקום חמישי)
* IFFHS שחקן דרום-אמריקאי של המאה ה-20 (מקום 13)

★חלק את תואר מלך השערים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארתור פרידנרייך** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* רשימת משחקים ושערים של פרידנרייך (בפורטוגזית)
* ארתור פרידנרייך, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 13834423X
* ISNI: 0000 0000 6161 5106
* LCCN: no2001064093
* VIAF: 16876567
* WorldCat: lccn-no2001064093

 |
**נתנאל "נייט" פיק'** (באנגלית: **Nathaniel C. "Nate" Fick**) הוא סופר, יוצא חיל הנחתים של ארצות הברית.

חייו
----

פיק נולד וגדל בבולטימור. השלים תואר ראשון בממשל מטעם אוניברסיטת דארטמות. במהלך לימודיו השלים קורס קצינים בעתודה האקדמית של חיל הנחתים של ארצות הברית והשלמה כקצין חיל רגלים. עם סיום לימודיו בשנת 1999 התגייס לנחתים ושימש כמפקד מחלקה בגדוד הראשון של רגימנט הנחתים ה-1. פיק פיקד על המחלקה במהלך מלחמת אפגניסטן. עם שובו מאפגניסטן עבר לשרת כמפקד מחלקה בגדוד הסיור הראשון של הנחתים. פיקודו על המחלקה במלחמת עיראק תועד בספר ובמיני סדרה שהופקה על פיו דור מזוין. בשנת 2003 פרש מן הנחתים בדרגת קפטן והשלים תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני בממשל באוניברסיטת הרווארד.

עם סיום לימודיו פנה לעסקים ומשמש כיום כמנכ"ל חברה המספקת פתרונות הגנת סייבר. פיק כתב ספר על חוויותיו מן השירות הצבאי שהיה לרב מכר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נתנאל פיק** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  נילי אורן, מזוינים, נמאסתם, באתר של "רשת 13", 17 בנובמבר 2008 (במקור, מאתר "nana10").

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007332522505171
* ISNI: 0000 0001 1773 202X
* LCCN: n2005027180
* NKC: xx0086514
* SUDOC: 132732041
* VIAF: 85874433
* WorldCat: lccn-n2005027180

 |
ציור הממחיש עבודת אלילים
**שירק** (בערבית: **شرك**, תעתיק מדויק: שִרְכּ) הוא מושג בשריעה, אשר משמעותו המילולית הוא "שיתוף", ומשמעותו הדתית היא אֱלִילוּת, עֲבוֹדָה זַרָה או עֲבוֹדַת אֵלִילִים. אלו אשר עוסקים בֻשירק נקראים מֻשְרִקוּן (مشركون). באסלאם, העבודה הזרה נחשבת לחטא הגדול ביותר. לפי התאולוגים המוסלמים, אללה יסלח על כל חטא מלבד עבודה זרה. יחד עם זאת, במסורת האסלאמית יש גם שאומרים שאללה יסלח גם על שירק, במידה והאדם מבקש סליחה באופן כנה לפני שהוא מת. הראייה שהם לוקחים לכך היא שרוב הצחאבה נהגו לעבוד אלילים לפני שהם קיבלו את האסלאם.

סוגים של שירק
-------------

לפי פרשני הקוראן, ישנם מספר סוגים של שירק. סוג אחד הוא כאשר לוקחים את חכמי הדת, הנזירים, הכמרים, או שאר אנשי הדת כנציגים של האל, בין אם באופן ישיר, ובין אם באופן עקיף על ידי קבלת כל מה שהם אומרים כאמת גם אם זה סותר את הכתוב בקוראן.

סוג אחר של שירק הוא עבודת דברים חומריים, כמו למשל חטא העגל, אשר מוזכר גם בקוראן.

סוג נוסף הוא האמונה באלים נוספים מלבד אללה, או ייחוס תכונות אלוהיות לאחרים מלבד אללה.

עומר בן אל-ח'טאב אף אמר ש"כל הנשבע באחר מלבד באללה, ביצע כפירה או עבודה זרה".

קישורים חיצוניים
----------------

* שירק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Aden Duale, www.facebook.com
2. ↑  Sultān Diego Sulaymān 👑 on Instagram: "In Islam, shirk (Arabic: شرك širk) is the sin of idolatry or polytheism (i.e. the deification or worship of anyone or anything besides…", Instagram (באנגלית)
3. ↑  WikiVisually.com, wikivisually.com
4. ↑  TYPES OF SHIRKS
5. ↑  Nurul Hanani, syirik, 2014-05-28

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TDVİA: sirk

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במכשיר חשמלי. אם התכוונתם למקצוע, ראו אופה.
אופה לחם
אופה לחם - המכסה פתוח וניתן לראות את הלחם המוכן בתוכו.
**אופה לחם** או **מכונת לחם** הוא מכשיר חשמלי ביתי המיועד לאפיית לחם.
המכשיר מכיל תבנית אפייה שבתחתיתה מלוש (וו לישה). התבנית, הניתנת לשליפה, נמצאת בתוך תנור קטן המיועד לתבנית זו בלבד. תפעול המכשיר נעשה באמצעות לוח בקרה הממוקם על פני המכשיר.

הכנת הלחם נעשית על ידי הכנסת המצרכים הדרושים אל תוך התבנית, והמכונה מבצעת את כל תהליך הכנת הלחם הכולל לישה, התפחה ואפייה, ולעיתים שלבים מרובים יותר.
בדגמים מסוימים של אופי לחם, ניתן ליישם תוכניות אפייה שונות המאפשרות הכנה של לחמים שונים, כמו לחם לבן, לחם מלא וחלה, וכן בצקים בלבד (ללא אפייתם במכונה) כמו בצק לפיצה או ללחמניות, שאותו אופים בתנור לאחר עיצובו.

רוב המכונות מאפשרות לתזמן את מועד סיום הפעולה, כך שתהליך האפייה מתחיל ללא התערבות ומסתיים בזמן הנדרש. באופן זה ניתן להכין את התערובת לאפיה בערב, ולקבל לחם טרי בבוקר. מכונות מתקדמות מאפשרות גם תכנות מחזורי לישה ואפייה ייחודיים.

היסטוריה
--------

אופה הלחם הראשון יוצר ביפן בשנת 1986. עשור מאוחר יותר הפך אופה הלחם לנפוץ באנגליה וארצות הברית.

אופן השימוש
-----------

אפיית לחם באופה הלחם דורשת הכנסה של כמות מדויקת של מרכיבים, אם כי במדינות מסוימות נמכרות תערובות מוכנות של מצרכים במיוחד לאופה לחם הכוללות גם את הקמח והשמרים, אך ללא מים. את המרכיבים יש להכניס לתבנית בסדר מסוים אל תוך התבנית: ראשית הנוזלים ולאחר מכן המוצקים. סדר זה מונע מהשמרים לגעת בנוזלים, דבר הגורם לתסיסתם לפני תחילת תהליך הלישה, שבו הופכים המרכיבים השונים לבצק. הלישה נעשית באמצעות סיבוב אוטומטי של ידית הלישה בטמפרטורה המוּוסתת באמצעות המכונה. כאשר הבצק מוכן, המכונה מפסיקה את הלישה (אך לא את החימום) על מנת לאפשר את תפיחת הבצק (לרוב המכונות יש יותר ממחזור לישה והתפחה אחד). לבסוף מתחיל שלב האפייה.
לאחר שהלחם אפוי, ניתן להוציא את התבנית מהמכונה, ואת הלחם מהתבנית. המלוש מותיר חור קטן בתחתית הלחם.
צורת הלחם שונה בדרך כלל מהלחם המסחרי או הביתי, בגלל צורת התבנית.

לרוב, מכונות הלחם לא מתמודדות היטב עם קמח שאינו עשוי מחיטה בגלל היעדר גלוטן.
במכונות מסוימות ניתן להכין גם מוצרים שונים כמו ריבה או בצק של עוגת אורז יפנית.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **אופה לחם** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אופה לחם** |

* עידו גנדל, איך זה עובד: אופה לחם, באתר ynet, 20 באוגוסט 2012
**שירלי קאולי-ברי** (באנגלית: **Shirley Cawley-Berry**; נולדה ב-26 באפריל 1932) היא אתלטית עבר בריטית, זוכת מדליית ארד אולימפית (הלסינקי 1952) בקפיצה לרוחק.

ביוגרפיה
--------

קאולי נולדה וגדלה בקרוידון, לונדון רבתי, ופעילה במועדון הספורט המקומי.

### 1952

באליפות אנגליה שנערכה בשנת 1952 זכתה קאולי במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.61 מטר.

באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכתה קולי במדליית ארד בקפיצה לרוחק, לאחר שקפצה כבר בקפיצתה הראשונה תוצאה של 5.92 מטר, אחרי איווט ויליאמס מניו זילנד שקבעה שיא אולימפי חדש של 6.24 מטר ואלכסנדרה צ'ודינה מברית המועצות (6.14 מטר).

### 1954

בתחרות שנערכה בלונדון ב-2 באוגוסט 1954 קבעה קאולי בקפיצה לרוחק תוצאה של 5.82 מטר, שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בברן, שווייץ היא סיימה במקום שביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.73 מטר.

### 1955

בתחרות שנערכה בשנת 1955 קבעה קאולי בקפיצה לרוחק תוצאה של 5.89 מטר.

שיאים אישיים
------------

* קפיצה לרוחק: 5.92 מטר (1952)

קישורים חיצוניים
----------------

* שירלי קאולי, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* שירלי קאולי, באתר olympedia.org
* שירלי קאולי, באתר Track and Field (נשים)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Shirley Cawley Bio, Stats, and Results | Olympics at Sports-Reference.com, web.archive.org, ‏2020-04-17
2. ↑  אלופי ואלופות בריטניה באתלטיקה 1945-1959 (באנגלית)
**ארתור פטרי (במקור** עד 1899 **פצאואר-Patzauer**, בהונגרית: **Petri Artúr**; מאד, 18 בדצמבר 1873 – נאג'קאלו, 14 בנובמבר 1918 או לפני כן) היה עיתונאי, משורר יהודי-הונגרי.

ביוגרפיה
--------

ארתור פטרי נולד במשפחה יהודית כבנם של סוחר היין יאקאב פצאואר ושל ארנה אנגל. הוא סיים את בית הספר התיכון בקושיצה, בבודפשט ובדברצן. בשנת 1892 עבר את בחינות הבגרות באקדמיה למסחר בדברצן. בין השנים 1894–1897 עבד בקושיצה במגזין Abauj-Košice וב-Košice Hírlap. בין השנים 1897–1900 עבד כמנהל אגף ב"חברת הביטוח הכללית ההונגרית". הוא שירת בשדה הקרב במהלך מלחמת העולם הראשונה ואחר כך נפטר בבית החולים הציבורי בנאג'קאלו בגלל מחלתו משדה הקרב.

כרכי שירה
---------

* בדידות. שירים (בודפשט, 1900)
* שירי השחר (בודפשט, 1901)
* נדודים (בודפשט, 1905)

כתביו
-----

מאמריו ומסותיו פורסמו בדברצן, ב"עיתון דרום הונגריה", ב"שופר של סגד", בלוגוז' ב-Südungarn, ב-Karansebeser Zeitung.

בשנים 1903 ו-1904 פורסמו שיריו ב"עיתון של גיור" (Győri Ujság) ב"מדיאר סו" (Magyar Szó) וב"מדיאר סלון" (Magyar Szalon).

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עמ' 707. גישה מקוונת
* יוזף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. בודפשט, 1891–1914. גישה מקוונת

הערות שוליים
------------

1. ↑  Elhunyt hírlapíró (1918. november 14.) Pesti Napló, 69. évfolyam, 267. szám
ארתור פידלר מנצח על התזמורת, 1969
**ארתור פידלר** (באנגלית: **Arthur Fiedler**;‏ 17 בדצמבר 1894 – 10 ביולי 1979) היה במשך יובל שנים מנצחה של תזמורת הטיילת של בוסטון, תזמורת סימפונית שהתמחתה במוזיקה פופולרית. פידלר שילב את אמנויות המוזיקה וההצגה, שניחן בהן בשפע, לעשות את תזמורת הטיילת לנודעת ביותר בארצות הברית. היו שמתחו עליו ביקורת על דילול המוזיקה, בייחוד כשעיבד שירים פופולריים או ערך קטעים מן הרפרטואר הקלאסי, אבל פידלר הקפיד להשאיר את המופעים בלתי רשמיים, קלילים ולא פעם רוויי לגלוג עצמי, כדי למשוך עוד ועוד מאזינים.

פידלר נולד בבוסטון, מסצ'וסטס. אביו היה כנר אוסטרי-יהודי במוצאו, שניגן בתזמורת הסימפונית של בוסטון, ואמו הייתה פסנתרנית ומוזיקאית. הוא גדל בבוסטון ולמד בבית הספר הלטיני שם עד שאביו פרש וחזר לאוסטריה, שם למד ועבד עד שובו לבוסטון בתחילת מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1909 לקח אותו אביו לברלין ללמוד כינור אצל וילי הס ואחר, בשנת 1915, הצטרף ככנר לתזמורת הסימפונית של בוסטון בניצוח קרל מאק. הוא עבד גם כפסנתרן, נגן עוגב ונגן כלי הקשה.

בשנת 1924 הקים פידלר את הסינפונייטה של בוסטון, תזמורת מוזיקה קאמרית שהורכבה מחברי הסימפונית של בוסטון והחלה בסדרת קונצרטים ללא תשלום תחת כיפת השמיים. הוא התמנה למנצח השמונה-עשר במספר של תזמורת הטיילת בשנת 1930 והתמיד במשרה זו למשך יובל שנים.

בניהולו של פידלר הקליטה תזמורת הטיילת, לפי הדיווחים, יותר מכל תזמורת אחרת בעולם, בעיקר לחברת RCA ויקטור, ומכרה אלבומים, תקליטונים, סרטי הקלטה וקלטות שמע ביותר מ-50 מיליון דולר. פידלר היה קשור גם עם התזמורת הקלה של סן פרנסיסקו במשל 26 עונות קיץ, וניצח על עוד הרבה תזמורות ברחבי העולם.

כתחביב, קסמה לו עבודתם של כבאים והוא נהג לנסוע במכוניתו אל אתרי שריפות גדולות בבוסטון ובסביבתה בכל שעה משעות היום או הלילה, לצפות בכבאים בעבודתם. הוא התמנה אפילו ל"מפקד כבוד" במחלקת כיבוי האש של בוסטון.

פידלר מת בברוקליין, מסצ'וסטס, בגיל 85. אחרי מותו, חלקה לו בוסטון כבוד בפסל מופשט, ראש וחזה בגודל על-טבעי של פידלר, בפארק האספאלנד של בוסטון, משכן סדרת הקונצרטים ללא תשלום, הנמשכים שם עד היום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארתור פידלר** בוויקישיתוף
* ארתור פידלר, ברשת החברתית פייסבוק
* ארתור פידלר, סרטונים בערוץ היוטיוב
* ארתור פידלר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ארתור פידלר, באתר אייטונס (באנגלית)
* ארתור פידלר, באתר ספוטיפיי
* ארתור פידלר, באתר AllMusic (באנגלית)
* ארתור פידלר, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ארתור פידלר, באתר דיזר
* ארתור פידלר, באתר Discogs (באנגלית)
* ארתור פידלר, באתר Songkick (באנגלית)
* ארתור פידלר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* ארתור פידלר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**מנצחים שונים** | **מנצח תזמורת הטיילת של בוסטון 1930 - 1979** | **הבא**:**ג'ון ויליאמס** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007271867105171
* BIBSYS: 90244087
* BNE: XX876407
* BnF: cb12404329n (data)
* CiNii: DA12267278
* GND: 119266601
* ICCU: UBOV532215
* ISNI: 0000 0001 0904 1077
* LCCN: n81010515
* LNB: 000106128
* MusicBrainz: 7c0ae486-bab5-410f-9ece-255c11f4876d
* NARA: 10628008
* NKC: xx0164424
* NLA: 36201059
* NSK: 000565802
* NTA: 07024264X
* RERO: 02-A008767696
* SNAC: w6fz82bv
* SUDOC: 085188964
* Trove: 1228199
* VIAF: 56695600
* WorldCat: lccn-n81010515

 |
**מיהאי שבשטין** (במקור **מיקשה שטרן**, בהונגרית: **Sebestyén Mihály**; בודפשט, 2 במרץ 1893 – בודפשט, 2 בנובמבר 1977) היה שחקן, במאי תיאטרון יהודי-הונגרי אחיהם של גזה שבשטין, דז'ה שבשטין ינה שבשטין והכדורגלן של מ.ט.ק. בודפשט ונבחרת הונגריה בכדורגל בלה שבשטין.

ביוגרפיה
--------

מיהאי שסשטין נולד בבודפשט במשפחה יהודית כבנם של ז'יגמונד שטרן וגיזלה וירת. הוא סיים את לימודיו באקדמיה לאמנויות הבמה בשנת 1915. תחילה הופיע בעיר מישקולץ, ואחר כך בין השנים 1916–1918 בעיר טימישוארה. במאי 1918, בתור הנציג של חברת התיאטרון טימישוארה-בודה, הפך שבשטין למנהל האמנותי של תיאטרון טרגו מורש. בין השנים 1919–1922 היה לו חוזה בתיאטרון ההונגרי. ב־17 בדצמבר 1925, בבודפשט, התחתן עם ליוויה, בתם של שמואל שוורץ ויולאן קוהן (כהן). משנת 1926 עמד בראש התיאטרון הלאומי של מישקולץ עד 1939. אז הוא נאלץ להתפטר בשל החוקים האנטי יהודיים ששללו פרנסה מיהודים (החוק היהודי הראשון בשנת 1938 והחוק היהודי השני בשנת 1939 היו תחילת החקיקה האנטי יהודית המפלה בהונגריה), הוא שרד את השואה עם אשתו בגטו בודפשט. במהלך מלחמת העולם השנייה התפרנס מהשכרת ספריית התיאטרון שלו (ספרייתו הפרטית) ולאחר מכן ממכירת ספריית התיאטרון הזו. בין השנים 1951–1963 לימד ניהול תיאטרון באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע בבודפשט.

בין שתי מלחמות העולם הוא נחשב לבמאי משמעותי ואיכותי שהזמין אמנים ידועים להופיע כאורחים. מריה מזאי, זמרת האופרה לילי נמני וטיוודר ביליצ'י התחילו את דרכם אצלו.

שבשטין הובא למנוחת עולמים בבית קברות היהודי ברחוב קוזמה.

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון התיאטרון ההונגרי
* לקסיקון אומנויות הבמה ההונגריות (1929-1931, עורך. אלאדר שופלין)
* לקסיקון יהודי הונגרי. גישה מקוונת

קישורים חיצוניים
----------------

* מיהאי שבשטין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Születési bejegyzése a Pesti Izraelita Hitközség születési akv. 547/1893. folyószáma alatt".
2. ↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 1830/1925. folyószáma alatt".
**אברהם דוב דובזעוויץ** (1843 – 14 בינואר 1900, ניו יורק) היה מאנשי ההשכלה.

תולדות חייו
-----------

דובזעוויץ נולד בפינסק שהייתה בית יוצר לאנשי ההשכלה.

בשנות ה-60 של המאה ה-19 התגורר ביקטרינוסלב בה לימד עברית. בשנת תרל"א (1870) הוציא דובזעוויץ את "ספר המצרף" על אגדות חז"ל, בו בקש להראות את ההגיון באגדות חז"ל והתאמתם לפשט הכתובים. במהלך שנות ה-70 של המאה ה-19 עבר דובזעוויץ להתגורר בקייב. בשנות ה-80 של המאה ה-19 חקר את הנוסח השומרוני של התורה. בשנת 1890 הוציא לאור את הספר "לא דובים ולא יער" שיצא להגנתו של אליעזר צבי צווייפל נגד ביקורתו של משה אהרן שצקס.

בסוף 1890 ביקר בווינה וממנה המשיך לניו יורק: הודות לסיוע כספי שקיבל מאלעזר שולמאן מקייב ובה קיווה למצוא לעצמו פרנסה בכבוד. בשנת 1894 ניסה להקים בית ספר עברי יחד עם המשורר דוליצקי. הוא היה חבר בחברת מפיצי ספרות ישראל באמעריקא, שבין ראשיו היו יהודה דוד אייזנשטיין וכתריאל צבי שרהזון, והוא מוזכר כאחד העורכים בגיליון הראשון של הירחון נר המערבי.

דובזעוויץ היה פעיל בתנועה הציונית. הוא נפטר ב-14 בינואר 1900 והניח אחריו את אשתו שרה לבית טיקוצקי ושישה יתומים. ידידיו אספו כסף למען אלמנתו וילדיו.

המשורר מנחם מנדל דוליצקי כתב שיר לחקוק על מצבתו:

"בקבר זה ישכן איש חכם וטוב
למשפחת דובזעוויץ ושמו אברהם דב,
קרא, למד ושנה והגה לרב
ויבלה כל ימיו בחקור ובחשוב,
וישקע בספריו גם ראש וגם לב,
ויהי חלקו בחייו עני וכאב,
וימת בלא יומו, ונמלא החוב,
היספר בקבר חסדנו אברהם דב?"

קישורים חיצוניים
----------------

ספריו:

* **המצרף**, באתר היברובוקס
* לא דובים ולא יער, ברדיטשוב, תר"ן

ממאמריו:

* כתב המתיחש אל יחש החדש, הכרמל, 16 במאי 1862
* מצרף לאגדה, העברי, 22 באפריל 1894

הערות שוליים
------------

1. ↑  פינסק, עברי אנכי, 10 במאי 1872
2. ↑  עקאטערינאסלאוו, הכרמל, 27 בינואר 1865
3. ↑  בשורת ספרים, המגיד, 28 בדצמבר 1870
4. ↑  מכתב גלוי, המליץ, 11 בדצמבר 1878  
מקיוב, המגיד, 15 ביוני 1880
5. ↑  עוללות שומרון, העברי, 11 באפריל 1892
6. ↑  לא דובים ולא יער, המליץ, 6 בנובמבר 1890
7. ↑  משפט ספר, המגיד, 5 במרץ 1891
8. ↑  וויען, המגיד, 7 בינואר 1891
9. ↑  ראו בסוף מכתב זה: משפטיך תהום רבה, הפסגה, 24 ביוני 1892; המשך
10. ↑  ישראל נחום דארעווסקי, חנינת היובל של הסופר החכם ר' אלעזר שולמאן בקייב, הצפירה, 1 במאי 1901
11. ↑  הסוף, העברי, 9 באוקטובר 1893
12. ↑  תקות ישראל, העברי, 8 ביולי 1894
13. ↑  ראשי חברת מפיצי ספרת ישראל באמעריקא, נר המערבי, 1 בינואר 1895
14. ↑  בארצנו, הפסגה, 29 באוקטובר 1897
15. ↑  פילדלפיא, המליץ, 1 בפברואר 1900
16. ↑  American Zionist News, The Jewish Voice, February 1900
17. ↑  מכתבים מקנדה, המליץ, 15 בדצמבר 1903
18. ↑  מ.מ. דאליצקי, מצבת א"ד דובזעוויץ, המודיע לחדשים, 1 באוקטובר 1900
**צ'ארלס דייוויד בולן-סמית'** (באנגלית: **Charles David Bullen-Smith**;‏ 23 באוקטובר 1898 – 1970) היה גנרל בריטי, שפיקד על הדיוויזיה ה-51 (היילנד) במהלך המערכה בנורמנדי.

ביוגרפיה
--------

בולן-סמית' נולד ב-23 באוקטובר 1898, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא הבריטי, ולחם בשורותיו בקרבות השונים. לאחר המלחמה הוא נותר בצבא, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-3 באפריל 1940 הוא מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-3, ולחם עמה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. ב-10 בספטמבר 1940 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל, ומונה למפקד הגדוד ה-1, רגימנט הגבול הסקוטי של המלך. ב-9 ביוני 1941 הוא הועלה לדרגת בריגדיר ומונה למפקד החטיבה העצמאית ה-219, וב-24 בנובמבר אותה שנה הוא מונה למפקד בית הספר לקצינים. ב-14 במאי 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-15 (הסקוטית), וב-31 במאי הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. ב-21 באוגוסט 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-51 (היילנד), וב-7 ביוני 1944 נחתה הדיוויזיה בנורמנדי, שם לחמה הדיוויזיה במהלך המערכה בנורמנדי כחלק מהקורפוס ה-1 בפיקודו של ג'ון קרוקר. ביצועי הדיוויזיה היו מאכזבים, ובשל כך ב-26 ביולי 1944 הודח בולן-סמית' מתפקידו וטום רני מונה למפקד הדיוויזיה. ב-14 באוגוסט אותה שנה הוא מונה לתפקיד בכיר בפיקוד ההדרכה, ומילא תפקיד זה עד סוף המלחמה. ב-24 ביולי 1946 הוא פרש מהצבא, ובשנת 1970 הוא מת בביתו.

קישורים חיצוניים
----------------

* צ'ארלס בולן-סמית' באתר הגנרלים הבריטים במלחמת העולם השנייה
**ניהיליזם מוסרי** היא השקפה מטא-אתית לפיה טענות מוסריות-נורמטיביות הן בהכרח שגויות. יש להבחין בין ההשקפה הזו לבין נון-קוגניטיביזם, סובייקטיביזם מוסרי ורלטיביזם מוסרי, שאינם מקצים ערך-אמת סטטי כלשהו לטענות מוסריות. כל עוד לא ידוע על טענה שגויה, **ניהליסטים מוסריים** תמיד יהיו ספקנים מוסריים (אך לא להפך).

ניקולו מקיאוולי מוצג לעיתים כאבטיפוס לניהיליזם מוסרי, אך קביעה זו מוטלת בספק. ספרו "הנסיך" (Il Principe) לא עסק כלל בענייני מוסר, מה שערער מסורת אירופאית שבמהלך ימי הביניים כללה את הפילוסופיה של המוסר בתוך הפילוסופיה המדינית. אך החרשה בענייני מוסר אינה בבחינת ניהיליזם גמור. מקיאוולי אמנם אומר שעל הנסיך לזנוח מניעים מוסריים לטובת מניעים כוחניים הגלומים במדינאות, אך הוא מוסיף ואומר, במיוחד בחיבוריו האחרים, שעל השליט המצליח להיות בעל מעלות-טובות פגניות, ולא נוצריות.

הנה כי כן, מקיאוולי מציג חלופה לתורות המוסר של התקופה, ולא דוחה את עצם קיומה של המוסריות. קרוב יותר להוות דוגמה לניהיליזם מוסרי הוא תרסימכוס (Thrasymachus), כפי שהוא מתואר ב"פוליטיאה", ("המדינה") ספרו של אפלטון.

עם זאת, אפשר לפרש את משנת תרסימכוס ככזו המציעה דין-וחשבון רוויזיוניסטי ביחס למושג הצדק, במקום דחייה מוחלטת של מוסריות ודיון נורמטיבי. המגן הידוע ביותר על הניהיליזם המוסרי הוא אולי הדמות הבדיונית בזרוב בספרו של איוון טורגנייב, "אבות ובנים".

ראו גם
------

* ספקנות מוסרית
* ניהיליזם

קישורים חיצוניים
----------------

* ניהיליזם מוסרי, ניהיליזם אינטלקטואלי ואתיקה מעשית, מסה אנטי-ניהיליסטית מאת הפילוסוף נתן נוביס (באנגלית)
* נאו-מקיאווליזם וניהיליזם מוסרי, פתיח מאמרו של זיגפריד מרק בכתב-העת Ethics (באנגלית)
**יחיאל כהן** (1870–1951; ב' חשון תרל"א - תשי"א) היה מנהל ספרית ספיר בפתח תקווה בשנים 1912-1919, 1932-1951, ומנהל בית העם בשנים 1919-1931.

ביוגרפיה
--------

כהן נולד בסטרוקונסטנטינוב בווהלין, בן לרב העיירה, הרב אהרן כהן ולאשתו חיה בת הרב שלמה מקופל, שניהם ממשפחות חסידיות. לאחר לימודים בחדר ובבית המדרש המקומי, הלך בגיל 14 ללמוד בישיבה ליטאית, בה למד עד גיל 20. לאחר מכן התכונן לבחינות הבגרות באודיסה ובמקביל היה פעיל במפלגה הסוציאל-רבולוציונרית. בשנת 1899 חיסל את ראש האוכרנה שביקר באודסה. בפעולה זאת הוא נפצע קשה ובמשך שנה שכב בבית חולים יהודי. כשהבריא החליט להצטרף לתנועה הציונית ופעל ביחד עם ד"ר יוסף ספיר. במהלך פרעות קישינב היה פעיל בהגנה העצמית. 

בשנת 1909 עלה לארץ ישראל. לאחר ביקור בירושלים פנה לחיפה, בה הקים ספרייה. בשנת 1912 הוזמן לפתח תקווה לנהל את ספריית ספיר. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא הצליח לשכנע את המפקד הטורקי שלא להחרים את הספרייה, וזו המשיכה לפעול עד גירוש תושבי פתח תקווה לתל אביב בקיץ 1918, על ידי הבריטים. במהלך המלחמה הקים וניהל מאפייה ציבורית שסיפקה לחם לתושבים ורוחיה נצברו לטובת הספרייה. אולם לקראת סוף המלחמה, בעת שהצבא הטורקי הנסוג חנה במושבה, הוא השתמש בכסף כדי לספק אוכל לחיילים הטורקים ובכך למנוע מהם לבזוז את בתי התושבים. 

בקיץ 1919 עבר לירושלים, בה ניהל את בית העם ואת הספרייה לצידה. לאחר שהספרייה הועברה לבית ספר תחכמוני, שב לפתח תקווה וניהל משנת 1932 עד מותו בשנת 1951 את הספרייה העירונית. בהלווייתו הוספד על ידי יוסף שפרינצק שהגדירו בשתי מילים: "ציוניסט" ו"אידיאליסט". הוא נקבר בבית הקברות סגולה.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "יחיאל כהן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1500

הערות שוליים
------------

1. ↑  יחיאל כהן ז"ל, חרות, 17 ביוני 1951
2. ↑  עליזה וורם, יחיאל כהן ספרן וחלוץ, מאי 2007
3. ↑  ר' יחיאל כהן לגבורות, דבר, 18 באוקטובר 1950
4. ↑  יחיאל כהן, באתר בית הקברות סגולה