recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**איי ארגנטינה** (באנגלית: **Argentine Islands**) הם קבוצת איים בארכיפלג וילהלם שבאנטארקטיקה.

קבוצת האיים ממוקמת 9 קילומטרים דרומית-מערבית מהאי פטרמן; ו-7 קילומטרים צפונית-מערבית לכף טאקסן, בחצי האי קייב, שבארץ גרהאם.

היסטוריה
--------

### גילוי האיים

הארכיפלג התגלה על ידי המשלחת הצרפתית השלישית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1903–1905, בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.

### מקור השם

שמו של הארכיפלג ניתן לו על ידי שארקו, מגלה האיים.

הארכיפלג נקרא על שם הרפובליקה הארגנטינאית, כהערכה על תמיכתה של ממשלת ארגנטינה במשלחת הצרפתית השלישית בפיקודו של שארקו.

### בסיסי מחקר וחקר האיים

המשלחת הבריטית לחקר ארץ גרהאם בפיקודו של ג'ון ריימיל ריימיל הקימה בסיס מחקר באיי ארגנטינה בשנת 1935 וערכה סקר מעמיק של האיים.

המשלחת בנתה צריף באי וינטר, ששימש בסיסם הצפוני; הצריף הושאר במקומו בסוף תקופת המחקר, אך נהרס בשנת 1946. בשנה שלאחר מכן, סקר שטחי חסות איי פוקלנד הקים בסיס קבוע באותו אתר, שנקרא "בסיס F" (או "בסיס איי ארגנטינה"); הבניין הראשי מבסיס זה, בית וורדי (Wordie House), מהווה כיום אתר מורשת היסטורי מוגן של אנטארקטיקה (HSM-62).

בשנת 1954 בסיס F הועבר לאי גאלינדז, ובשנת 1977 שמו שונה ל-"בסיס פאראדיי". בשנת 1996 התוכנית האנטארקטי הבריטית העבירה את הבסיס לידי התוכנית האנטארקטית האוקראינית, אשר ממשיכה להפעיל אותו בשם "בסיס המחקר ורנדסקי".

איי ארגנטינה
------------

* האי בלאק
* האי קורנר
* סלע קורנר
* האי גלינדז
* האי סקואה
* האי וינטר

לקריאה נוספת
------------

•H. Yevchun, А. Fedchuk, І. Drohushevska, O. Pnyovska, M. Chernyshenko, I. Parnikoza, **The Toponymy of the Argentine Islands area, the Kyiv Peninsula (West Antarctica)**,State Institution National Antarctic Scientific Center of the Ministry of Education and Science of Ukraine, Kyiv, 01601, Ukraine; National University of Kyiv-Mohyla Academy, Kyiv, 04655, Ukraine

קישורים חיצוניים
----------------

* איי ארגנטינה באתר הארכיון הלאומי של ארצות הברית
* ציור צבעי מים של קרחונים בין איי ארגנטינה כפי שנראו ב-18 בדצמבר 1979 -מתוך אוספי ממשלת הממלכה המאוחדת
* תצלום של איי ארגנטינה ממרץ 1976 מאוספי מוזיאון האמנות על שם איימון קרטר
* איי ארגנטינה באתר mindat

הערות שוליים
------------



| ארכיפלג וילהלם |
| --- |
| קבוצות איים: | אנגרמה • ארגנטינה • רוקה |  |
| איים: | אקולה |

| אתרים היסטוריים ואתרי מורשת באנטארקטיקה |
| --- |
| הקוטב הדרומי | תורן דגל הקוטב הדרומי (**HSM - 1**) | הקוטב הדרומי |
| ארץ קואוטס | תחנת בלגרנו II ‏(**HSM - 43**) |
| ארץ אנדרבי | האי פרוקלמיישן ‏(**HSM - 3**) |
| אדמת מק. רוברטסון | כף ברוס ‏(**HSM - 5**) |
| ארץ ג'ורג' החמישי | כף דניסון ‏(**HSM - 77**) |
| ים רוס | כף רוידס (בקתת שקלטון) ‏(**HSM - 15**) • כף אוונס ‏(**HSM - 16**) • חצי האי נקודת האט (וצלב נקודת האט) ‏(**HSM - 17** ו- **HSM - 18**) • בקתת דיסקברי ‏(**HSM - 18**) • כף קוזייר ‏(**HSM - 69**) |
| ארץ גרהאם | מגדלור האי למדא (**HSM - 29**) • נמל שארקו ‏(**HSM - 28**) • נמל פאראדייס ‏(**HSM - 30**) • נקודת מצ'ניקוב ‏(**HSM - 45**) • פורט לוקרוי ‏(**HSM - 61**) |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007556716105171
* LCCN: sh2006004205
* NARA: 10047289

 |
**הילרי קולדוול** (באנגלית: **Hilary Caldwell**; נולדה ב-13 במרץ 1991) היא שחיינית קנדית, זוכת מדליית ארד אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016), זוכת מדליית ארד מאליפות העולם (ברצלונה 2013) ואלופת המשחקים הפאן-אמריקאיים (טורונטו 2015) במשחה ל-200 מטר גב.

ביוגרפיה
--------

### 2012

באולימפיאדת לונדון סיימה במקום 18 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:10.75 דקות.

### 2013

#### מדליית ארד באליפות עולם

באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בתחילת אוגוסט 2013 זכתה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בשיא לאומי חדש של 2:06.80 דקות, אחרי מליסה פרנקלין מארצות הברית שקבעה שיא אליפות חדש של 2:04.76 דקות ובלינדה הוקינג מאוסטרליה (2:06.66 דקות). כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא לאומי חדש של 2:07.81 דקות, אותו שיפרה בשלב חצי הגמר בתוצאה של 2:07.15 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:00.19 דקות, כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 1:00.76 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 1:00.47 דקות.

### 2015

באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה בתחילת אוגוסט 2015 סיימה במקום שביעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:08.66 דקות.

### 2016

#### מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:07.54 דקות, אחרי מאיה דיראדו מארצות הברית (2:05.99 דקות) וקטינקה הוסו מהונגריה (2:06.05 דקות).

#### מדליית כסף באליפות עולם (בריכת 25 מט)

באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בוינדזור, אונטריו, בדצמבר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.

### 2017

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בסוף יולי 2017 סיימה במקום שישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:07.15 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום 12 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:00.29 דקות.

שיאים אישיים
------------

### בריכה אולימפית

* 100 מטר גב: 1:00.21 דקות (2016)
* 200 מטר גב: 2:06.80 דקות (2013), **שיא קנדה בעבר**

### בריכת 25 מטר

* 100 מטר גב: 57.84 שניות (2016)
* 200 מטר גב: 2:02.56 דקות (2013), **שיא קנדה בעבר**

ראו גם
------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הילרי קולדוול** בוויקישיתוף

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

קישורים חיצוניים
----------------

* הילרי קולדוול, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* הילרי קולדוול, ברשת החברתית אינסטגרם
* הילרי קולדוול, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* הילרי קולדוול, באתר olympedia.org
* הילרי קולדוול, באתר Swimrankings
* הילרי קולדוול, באתר SwimSwam
ביר חסנה בסוף 1948 (צילום ישראלי ממבצע חורב)
**אל-חסנה** (או ביר חסנה, בערבית: **الحسنة**) היא עיר ושם של צומת כבישים במרכז סיני. העיר והצומת נמצאים במחוז צפון סיני של מצרים. ביר חסנה נמצאת באגן הניקוז של ואדי אל-עריש, ונמצאת במישור נרחב המצוי בין רכס ג'בל חלאל מצפון-מזרח וג'בל יעלק מדרום-מערב. במפקד 2006 היו באזור המנהלי "אל-חסנה", המשתרע על שטח נרחב של 5,809 קמ"ר, 13,835 תושבים, ובמפקד של 2012 - 27,270 תושבים.  

העיר מאוכלסת בעיקר על ידי בדואים משבטי התראבין, סווארכה ושבטים נוספים.

מיקום
-----

הצומת מחבר את הכביש המגיע מאל עריש שנמצאת כ-75 ק"מ מצפון וממשיך דרומה לכיוון א-נח'ל (כ-62 ק"מ דרומית לביר חסנה), עם הכביש המגיע מכיוון קוסיימה לכיוון ביר תמדה, ומשם מוביל לביר גפגפה ואסמאעיליה, או לכיוון העיר סואץ.

היסטוריה
--------

כחלק מהמערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, תקף בפברואר 1917 כוח של חיל המשלוח הבריטי יחידת משמר עות'מאנית שהוצבה בביר חסנה. הכוח העות'מאני נכנע, אך חייל בריטי נפגע מכדור ופונה בהיטס לאל עריש. ככל הידוע זהו הפינוי הרפואי האווירי הראשון בהיסטוריה של הצבא הבריטי.

בשנות ה-30 של המאה ה-20 שיפרו הבריטים את הדרכים המובילות לביר חסנה, והיא הפכה צומת ותחנת מנוחה לקווי אוטובוס בין מצרים, ארץ ישראל, ירדן ועיראק.

ב-31 בדצמבר 1948, במהלך מלחמת העצמאות, כוח של חטיבת הראל שנכנס לסיני במסגרת מבצע חורב, פשט על ביר חסנה ושבה 220 חיילים מצרים.

במהלך מלחמת סיני כבש את ביר חסנה גדוד 9 מחטיבת שריון 7 ב-31 באוקטובר 1956, ללא התנגדות. בתחילת ינואר 1957 נסוג צה"ל מהעיירה וכוח או"ם נכנס אליה.

במלחמת ששת הימים כבשה את ביר חסנה עוצבת עמוד האש בפיקוד אברהם יפה ביום השלישי למלחמה, 7 ביוני 1967.

אזור התרסקות טיסה 9268 של מטרוג'ט ב-31 באוקטובר 2015 נמצא מדרום לחסנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ביר חסנה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  בשנות השלטון הישראלי בסיני (1980-1967), נהגה על ידי הישראלים חָסְנֵה
2. ↑  SĪNĀ' ASH-SHAMĀLIYAH The population of the governorate and the districts, באתר Citypopulation.de
3. ↑  ערן דולב, First Recorded Aeromedical Evacuation in the British Army, התפרסם במקור בעברית ב"קורות", שנתון לתולדות הרפואה ומדעי הטבע, הוצאת האוניברסיטה העברית, גיליון ח', 1985, עמ' 65-58
4. ↑  נחום סלושץ, ביר חסנה, הארץ, 2 באפריל 1936
5. ↑  חטיבת הראל - בניסיון לכבוש את רפיח, באתר הפלמ"ח
6. ↑  בני מרשק, 22 שהובילו 220 לשבי, למרחב, 27 באפריל 1955; המשך
7. ↑  שבעת הימים של המערכה בסיני, הארץ, 19 בנובמבר 1956
8. ↑  נאומו של בן-גוריון, הארץ, 8 בנובמבר 1956
9. ↑  כוח האו"ם בשערי אל עריש א טור, ביר חסנה ונחל, הארץ, 9 בינואר 1957
10. ↑  יצהר פורת, ארבע יממות בשלוש חזיתות, למרחב, 9 ביוני 1967
11. ↑  בנימין זאב וכסלר, מלחמת ששת הימים - מהלכים עיקריים : המלחמה בחזית המצרית, באתר מט"ח, 2000
**חומצת מימן כלורי** (קרויה גם **חומצת מלח**, **חומצה מלחית**, **חומצה הידרוכלורית** (**Hydrochloric acid**), **מי אש** ו**חומצה מוריאטית** (**Muriatic acid**)) היא חומצה הנוצרת כשהגז **מימן כלורי** מתמוסס במים. הגז מורכב מאטום אחד של מימן ואטום אחד של כלור, ונוסחתו: **HCl**.

חומצת מימן כלורי היא תמיסה שקופה וחסרת צבע ומכונה לעיתים קרובות בטעות **חומצה כלורית** או **חומצת כלור**; אולם כינויים אלה מתייחסים לחומצה אחרת, שנוסחתה HClO3.

חומצת מימן כלורי היא אחת החומצות החזקות ביותר; כשהגז מומס במים הוא מתפרק כמעט באופן מושלם ליוני כלור וליוני מימן (כלומר, פרוטונים); יוני המימן מתרכבים מיד עם המים ויוצרים **יוני הידרוניום**:

{\displaystyle \ \mathbf {HCl+H\_{2}O\rightarrow H\_{3}O^{+}+Cl^{-}} }

למרות היותה חומצה חזקה, חומצה מלחית היא הפחות מסוכנת מבין החומצות החזקות הידועות בכימיה, זאת עקב אדישותה לתגובות חמצון-חיזור (תגובות חמצון-חיזור הן הגורם לנזקים לתאים ולרקמות). כשמשליכים לתוכה מתכות זולות כמו אלומיניום, ברזל או אבץ היא ממיסה אותן בתהליך אקסותרמי, יוצרת מלח כלורי עם המתכת ומביאה לשחרור גז מימן.

חומצה מלחית משמשת את האדם מאז ימי קדם. היא התגלתה על ידי האלכימאי הפרסי ג'בּיר בשנת 800 לספירה.

כיום מיוצרים ברחבי העולם כ-20 מיליון טון מימן כלורי בשנה. הגז והחומצה משמשים במאות תגובות בתעשייה הכימית. כשחומצה מלחית באה במגע עם בסיס נוצר **כלוריד** - מלח של חומצה כלורית:

{\displaystyle \ \mathbf {HCl+NaOH\rightarrow H\_{2}O+NaCl} }

תגובה זו בין חומצה מלחית ונתרן הידרוקסידי מביאה ליצירת מים ונתרן כלורי, הידוע יותר כמלח בישול.

חומצה מלחית נמצאת בתאיהם של רוב היצורים החיים. בגוף האדם מופרשת חומצה מלחית בריכוז גבוה בקיבה, שם היא משמשת להרג חיידקים ולהפעלת הזימוגן פפסין. כשרירית הקיבה נפגעת, כתוצאה מזיהום חיידקי, למשל בדלקת, עלולה החומצה המלחית לאכל את רקמת הקיבה ולגרום לצרבת, ובמקרים חמורים אף לכיב קיבה (אולקוס).

החומצה המלחית המתערבבת עם המזון בקיבה, עוברת בהמשך ביחד עמו אל התריסריון, שבו היא מנוטרלת על ידי הבסיס **נתרן מימן פחמתי** (**NaHCO3**), המופרש אל התריסריון מהלבלב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חומצת מימן כלורי** בוויקישיתוף
* חומצת מימן כלורי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007533630505171
* GND: 4178993-3
* LCCN: sh85063381
* NDL: 00562001

 |
**סולומון "סולי" יאק** (באנגלית: **Solomon "Solly" Yach**;‏ 12 בספטמבר 1927 - 30 במאי 1993), היה שחיין ושחקן כדורמים יהודי-דרום אפריקאי, אלוף המכביה השלישית (1950) במשחה ל-100 מטר חופשי. ייצג את דרום אפריקה באולימפיאדה כשחקן כדורמים (הלסינקי 1952).

ביוגרפיה
--------

יאק נולד וגדל ביוהנסבורג. 

### 1950

בתחרויות השחייה של המכביה השלישית שנערכו בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר 1950 זכה יאק ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.4 דקות, לפני השחיין האולמפי אייזק מנסור מהודו (1:04.5 דקות) ופרידנטל מאוסטריה (1:04.8 דקות). מדליות ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:15.9 דקות, אחרי א. שלנברג מארגנטינה (5:07.4 דקות) וקסטן מקנדה (5:15.8 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 22:05.6 דקות, אחרי א. שלנברג שקבע שיא מכביה חדש של 21:14.6 דקות וקסטן (21:33.2 דקות).

### 1952

באולימפיאדת הלסינקי (1952) השתתף בטורניר הכדורמים ונבחרת דרום אפריקה סיימה במקום תשיעי מתוך 21 נבחרות. הוא שיחק בשני משחקים, בשלב המוקדמות, במשחק הראשון נבחרתו הפסידה לבלגיה (6-5) ובשלב הבתים, במשחק הראשון נבחרתו הפסידה לספרד (3-1).

### 1953

במכביה הרביעית שנערכה בשנת 1953 זכה במדליית זהב בטורניר הכדורמים עם נבחרת דרום אפריקה. 

  

נפטר ב-30 במאי 1993 בגיל 65 בקייפטאון.

קישורים חיצוניים
----------------

* סולומון יאק, באתר olympedia.org

הערות שוליים
------------

1. ↑  דבר הספורט, דבר, 6 באוקטובר 1950
2. ↑  תוצאות המכביה, על המשמר, 4 באוקטובר 1950
3. ↑  צבי כתבי, הדי שחייה לאומית במכביה השלישית, דבר, 10 בנובמבר 1950
**התרסקות מטוס חיל האוויר של הפיליפינים** היא תאונה אווירית, שהתרחשה ב-4 ביולי 2021, כאשר מטוס מסוג לוקהיד C-130 הרקולס של חיל האוויר הפיליפינים (אנ') (**PAF**) התרסק לאחר ניסיון נחיתה בנמל התעופה ג'ולו (אנ'), שבסולו (אנ'), הפיליפינים. בתאונה נספו 50 נוסעים, מתוכם 47 שהיו על המטוס, ושלושה נוספים שהיו על הקרקע. זו היא תאונת התעופה הקטלנית ביותר בתולדות צבא הפיליפינים.

התאונה
------

ב-4 ביולי 2021, המריא המטוס מנמל התעופה בבסיס חיל האוויר וילאמור בפסאי (אנ') ומשם פנה לכיוון נמל התעופה לומביה (אנ'), שבקגאיאן דה אורו, אסף נוסעים נוספים, ופנה לכיוון נמל התעופה ג'ולו, שבסולו. בשעה 11:30 בבוקר התרסק המטוס בעת שניסה לנחות בנמל התעופה ג'ולו. המטוס עבר את מסלול ההמראה, התרסק במחצבה באזור מיושב בעיריית פטיקול הסמוכה, ועלה באש עם ההתרסקות.

בזמן ההתרסקות היו 96 נוסעים על המטוס, כולל 3 טייסים, 5 אנשי צוות נוספים ו-84 אנשי צבא הפיליפינים. על המטוס היו גם חמישה כלי רכב צבאיים. החיילים נועדו לתגבר את אוגדת הרגלים ה-11 שבסיסו בג'ולו.

47 נוסעים ושלושה אזרחים שהיו על הקרקע מתו במקום, בעוד ש-49 נוסעים ו-4 אזרחים שהיו על הקרקע נפצעו. ההתרסקות היא תאונת התעופה הצבאית הקטלנית הגדולה בהיסטוריה של צבא הפיליפינים, כשמטוס מסוג דאגלס C-47 דקוטה של חיל האוויר של הפיליפינים התרסק בשנת 1971, בתאונה אז נהרגו 40 איש.

הצבא שלל את האפשרות שההתרסקות נגרמה כתוצאה מהתקפה כנגד המטוס.

הערות שוליים
------------

1. ↑  סוכנויות הידיעות, מטוס צבאי התרסק בפיליפינים, 45 נהרגו, באתר ynet, 5 ביולי 2021
2. ↑  Jamaine Punzalan, ABS-CBN News, 'Worst crash of military aircraft:' Philippines mourns dozens killed in Sulu plane crash, ABS-CBN News, ‏5 ביולי 2021 (באנגלית)
3. ↑  In Pictures: Philippine military’s worst air disaster kills 50, www.aljazeera.com (באנגלית)
4. ↑  Military rules out attack on cargo plane in Sulu crash, GMA News Online (באנגלית)
פירוש נוסף ערך זה עוסק בתקופה ממושכת של מזג אוויר חם. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו גל חום (פירושונים).
השוני בטמפרטורות באירופה במהלך גל החום של 2003, בהשוואה לטמפרטורות הרגילות שם
**גל חום** הוא שם המתאר ימים אחדים של מזג אוויר חם במיוחד, יחסית למזג האוויר השגרתי באותו מקום ובאותה עונה. היחסיות של תופעה זו פירושה שטמפרטורות שנחשבות כגל חום בעיני תושבי אזור מסוים, לא ייחשבו ככאלה בעיני מי שמתגורר באזור אחר, חם יותר. המונח "גל חום" מתייחס גם לחריגות המתרחשות מדי שנה, וגם לחריגות המתרחשות לעיתים נדירות, אחת לעשרות שנים.

מודלים אקלימיים צופים עלייה בתדירותם, עוצמתם ואורכם של גלי חום כתוצאה מההתחממות העולמית.

גל חום מלווה לעיתים גם בלחות גבוהה, המגבירה את המועקה שגורם גל החום לבעלי החיים ולאדם. בישראל ידועים גלי חום בשם שרב, המלווים ביובש רב.

באקלים מתון, גל חום נחשב לתקופה של שלושה ימים לפחות שבהם הטמפרטורה היא 30 מעלות צלזיוס לפחות. באוסטרליה זו טמפרטורה שגרתית ביום קיץ, ואינה נחשבת לגל חום. בתחילת 2006 פקד את אדלייד שבאוסטרליה גל חום שנמשך חמישה ימים, שבהם עלתה הטמפרטורה על 40 מעלות צלזיוס.

אזורים מסוימים בכדור הארץ חשופים יותר לגלי חום. כאלה הם, למשל, אזורי אקלים ים תיכוני.

גלי חום חמורים עלולים לגרום למוות, בעיקר של זקנים. במהלך גל חום גדל הסיכון שפעילות גופנית תגרום למכת חום. גל חום המלווה ביובש עשוי לגרום לגל שרפות.

בגל חום כבד שפקד את אירופה בקיץ 2003, נספו אלפי אנשים, מרביתם בצרפת, שם נספו יותר מ-15,000 אנשים.

גל החום הממושך ביותר שנרשם פקד את מערב אוסטרליה ב-31 באוקטובר 1923, והוא נמשך 160 יום, שבהם נמדדה טמפרטורה העולה על 37 מעלות צלזיוס.

בקיץ 2010 פקד גל חום כבד את חצי הכדור הצפוני, ותוצאותיו ההרסניות ניכרו במיוחד ברוסיה.

בגל חום מתמשך שפקד את הודו במאי 2015 נספו כאלפיים אנשים.

ראו גם
------

* גל החום בשיקגו (1995)
* גל החום באירופה (2022)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גל חום** בוויקישיתוף
* גל חום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* סרטונים גל חום בפולין, 1959, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים

הערות שוליים
------------

1. ↑  Tebaldi, Claudia; Meehl, Gerald A. (2004-08-13). "More Intense, More Frequent, and Longer Lasting Heat Waves in the 21st Century". *Science* (באנגלית). **305** (5686): 994–997. doi:10.1126/science.1098704. ISSN 0036-8075. PMID 15310900.
2. ↑  "ברוב ערי ישראל יחול זינוק במספר הימים עם יותר מ-34 מעלות עד 2050". *הארץ*. נבדק ב-2022-02-06.
3. ↑  Australian Government, Bureau of Meteorology, Marble Bar heatwave, 1923-24
4. ↑  אקונומיסט, מוסקווה, ברוסיה לא מתמודדים עם גל החום הקשה, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2010
5. ↑  לא רק אצלנו: "גל החום ברוסיה - החמור ביותר מזה אלף שנים", באתר גלובס
6. ↑  ד-פ-א, הודו: עלה ל-2,000 מספר הנספים בגל החום, באתר הארץ, 30 במאי 2015

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007534542205171
* LCCN: sh90004180

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "ראסין (ויסקונסין)".

**רֶסֶן** (במקדונית: **Ресен**) היא עיר בדרום מערב מקדוניה הצפונית בשטח האזור הסטטיסטי פלאגוניה, השוכנת בגובה של 885 מטרים מעל פני הים וסמוכה לאגם פרספה.

היסטוריה
--------

היישוב נוסד בראשית המאה ה-11, עת נשלט האזור על ידי האימפריה הבולגרית הראשונה. לאחר קרב בלאסיצה במסגרתו הביס צבא האימפריה הביזנטית בהנהגת הקיסר בסיליוס השני את הצבא הבולגרי בהנהגת הצאר סמואיל הראשון, נשבו אלפי חיילים בולגרים על ידי הביזנטים. הביזנטים עקרו את עינו האחת של כל שבוי כדי להטיל מורא על הבולגרים. מקצת מהחיילים הנכים התיישבו לאחר שחרורם מהשבי באזור העיר המודרנית והקימו ישוב אותו כינו הביזנטים: **Asamati** שמשמעו "היישוב של בעלי העין האחת". במהלך המאה ה-14 נכבש המקום על ידי האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת הבלקן השנייה הועבר היישוב לחזקת
ממלכת סרביה.
באפריל 1941, לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הייתה העיר אזור גבול בין השטח שנמסר לחזקת האיטלקים ובין השטח שנמסר לחזרת הבולגרים. ב-11 בספטמבר 1944 שוחררה העיר על ידי הפרטיזנים של טיטו ונכללה בשטח יוגוסלביה. ב-1991, עם הקמת מקדוניה נכללה רסן בשטחה.

דמוגרפיה
--------

מנתוני מפקד האוכלוסין שנערך ב-2002 עולה, כי מבחינת התמהיל האתני 73.5 אחוזים מהתושבים היו מקדונים, 15.7 אחוזים היו טורקים, 3.7 אחוזים אלבנים והשאר בני מיעוטים שונים. 73 אחוזים החזיקו בדת הנוצרית אורתודוקסית ו-26 אחוזים היו מוסלמים סונים.

אקלים
-----

ברסן שורר אקלים ממוזג יבשתי עם השפעה ממתנת מכיוון אגם פרספה המעניקה לו מאפיינים מסוימים של אקלים ים-תיכוני. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 10.2oc וערכי הקיצון הממוצעים נעים מ-21oc ביולי ועד 0.3oc בינואר. אחוז הלחות השנתי הממוצע הוא 64 אחוזים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רסן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של רסן

הערות שוליים
------------

1. ↑  האקלים ברסן, באתר הרשות המקומית רסן (באנגלית).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2011078577
* NKC: ge1029081
* VIAF: 201897831
* WorldCat (עם VIAF): 201897831

 |
**שַלַה** (בסלובקית: **Šaľa**; בהונגרית: **Vágsellye**, וַאגְשֵיֵיה; בגרמנית: **Schelle**, שֶלֶה) היא עיר בדרום מערב סלובקיה.

גאוגרפיה
--------

העיר נמצאת על שפלת הדנובה, על שתי גדות נהר ואה, כ-65 ק"מ מברטיסלאבה ו-30 ק"מ מנובה זמקי. לעיר יש רובע נוסף, וצ'ה (Veča), על הגדה השמאלית של הנהר, וכן השכונות הטמן (Hetméň) וקיליץ' (Kilič). העיר שוכנת באזור אקלים חמים.

היסטוריה
--------

היישוב נזכר לראשונה ב-1002 במסמך של המנזר פאנונהאלמה (Pannonhalma). בשנת 1536 קודם היישוב למעמד של עיר שוק. הוא נשלט על ידי העות'מאנים בין 1663 ו-1686 כחלק מהאיילט העות'מאני אויוואר (Uyvar). בשנת 1850 נבנה קו מסילת רכבת בין וינה לבודפשט דרך שלה, ופיתוחה של העיר הואץ. אחרי 1918 השתייכה העיר לצ'כוסלובקיה. בעקבות בוררות וינה הראשונה בנובמבר 1938 חזרה שלה לשלטון הונגריה. ב-1945 חזרה שלה לצ'כוסלובקיה. משנת 1993 היא בשטח סלובקיה העצמאית.

הקהילה היהודית
--------------

היהודים הראשונים הגיעו לשלה באמצע המאה ה-19 מווצ'ה, שהייתה אז עיירה עצמאית, והם היו כפופים לרבנות של וצ'ה. הקהילה התפתחה באופן משמעותי בעשורים שלאחר מכן, ובעקבות הקרע ביהדות הונגריה הצטרפה לפלג האורתודוקסי.

ב-1941 היו בשלה כ-440 יהודים, כעשירית מאוכלוסיית העיר. בתקופה זו גירשה הונגריה משלה צפונה, אל מעבר לגבול סלובקיה, משפחות יהודיות שלא הוכיחו אזרחות הונגרית. גברים יהודים בשלה גויסו לעבודת כפייה במסגרת צבא הונגריה והוצבו באוקראינה. ב-1942 החל גירוש יהודי סלובקיה. עשרות פליטים הגיעו לשלה ושם סייעה להם הקהילה היהודית. בשלה הוקם גטו במאי 1944. נכלאו בו כ-850 יהודים, משלה ומסביבתה. ביוני גורשו יושבי הגטו לאושוויץ בשני שילוחים.

כמה עשרות ניצולים חזרו לשלה לאחר המלחמה והקימו קהילה קטנה מחדש, שבשנות ה-60 של המאה ה-20 הצטמצמה לכדי 26 נפשות.

דמוגרפיה
--------

על פי מפקד 2011, בעיר היו 23,554 תושבים. 69% מהתושבים היו סלובקים, 12% הונגרים ו-19% אחרים. על פי מפקד 2001, היו בעיר 24,564 תושבים. 79.72% מהתושבים היו סלובקים, 17.88% הונגרים, 0.48% צ'כים ו-0.40% צוענים. ההרכב הדתי היה 66.63% קתולים, 23.62% אנשים ללא זיקה דתית ו-4% לותרנים.

כלכלה
-----

כלכלת העיר מבוססת בעיקר על התעשייה הכימית, על מפעל דוסלו (Duslo) במזרח העיר. מגזרים כלכליים אחרים כוללים תעשיית טקסטיל ובנייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שלה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של שלה
* קהילת יהודי שאלה באתר בית התפוצות
* וגשייה (Vágsellye) - שלה, ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mesto Šaľa
2. 1 2  קהילת יהודי שאלה באתר בית התפוצות
3. 1 2  "Municipal Statistics". Statistical Office of the Slovak republic. אורכב מ-המקור ב-2007-11-16. נבדק ב-2007-12-15.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007465501005171
* GND: 7714758-3
* LCCN: n99282412
* MusicBrainz: 4388383a-2596-402d-b5e1-b5c464926515
* NKC: ge131530
* VIAF: 143254552
* WorldCat (עם VIAF): 143254552

 |
**האי דאנקו** (באנגלית: **Danco Island**) הוא אי המצוי מדרום לתעלת אררה, בסמוך לחוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.

אורכו של האי 2 קילומטרים. האי מתנשא לגובה של 131 מטרים מעל פני הים.

באי מושבת פיגווינים גדולה.

בשל חשיבותו ההיסטורית של האי, ובשל מושבות הפינגווין, הוכרז האי כאתר מורשת היסטורי וכאתר טבע מוגן על פי האמנה האנטארקטית, מסיבות אלה האי הוא אתר תיירות (והאמנה מגבילה את מספר המבקרים באי).

היסטוריה
--------

### גילוי האי

האי התגלה על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית, שחקר את אנטארקטיקה בין השנים 1899–1897 בפיקודו של אדריאן דה ז'רלש.

האי מופה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, ומופה מהאונייה **נורסל** בשנת 1955.

### תחנה O

באי דאנקו הייתה ממוקמת תחנת המחקר הבריטית - תחנה O (באנגלית: **Station O**), תחנה זו פעלה מה-26 בפברואר 1956 ועד ה-22 בפברואר 1959 במטרה למפות את האזור ולחקור את הגאולוגיה שלו.

הבקתה הראשית של תחנת המחקר נקראה "ארנדאל" (Arendal), והיא נהרסה על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי באפריל 2004; מהמבנה נותרו רק יסודות הבטון של המבנה.

### מקור השם

שמו של האי ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.

האי נקרא על שמו של אמיל דאנקו (Emile Danco), איש המשלחת האנטארקטית הבלגית, אשר מת על סיפונה של האונייה בלגיקה בעת היותו חלק מהמשלחת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דאנקו** בוויקישיתוף
### האי דאנקו

* האי דאנקו תיאור על פי האמנה האנטארקטית
* האי דאנקו באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* האי דאנקו באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* האי דאנקו באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* תצלומי האי דאנקו
* תצלומי מושבות הפינגווינים באי דאנקו
* מידע לתיירים לאי דאנקו
* תיאור ביקור באי דאנקו ותצלומי האי
* האי דאנקו באתר peakbagger
* האי דאנקו, סרטון באתר יוטיוב

### תחנת O

* תחנה O באתר הסקר האנטארקטי הבריטי

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
2. ↑  מידע על גבעת דאנקו
3. 1 2 3 4  האמנה האנטארקטית - האי דנקו
4. 1 2 3 4  ההיסטוריה של תחנה O
בישראל נקבעה המרצת פתיחה מיוחדת שתכליתה להפוך הגשת תובענות במקרים של פינוי מושכר שחוק הגנת הדייר לא חל עליו, לפשוטה וקלה יותר.

אחת הבעיות שהעיקו על בעלי בתים בישראל והרתיעו השקעה בבניה להשכרה הייתה הקושי שהיה לפנות דיירים מדירות שכורות, גם כאלו שהפסיקו לשלם את שכר הדירה, גם כאלו שתקופת הסכם השכירות שלהם הסתיימה ולא רצו לעזוב את הדירה ובעיקר כאלו שאין להם טענת הגנה כלשהי מפני פינויים מהדירה.

על פי תקנות סדר הדין האזרחי (תיקון מס' 2), תשס"ח-2008, בעל דירה הנרתע מהעלויות והזמן הכרוכים בהגשת תובענה רגילה לפינוי מושכר יכול (אך לא חייב) לעשות שימוש בסדר דין מיוחד.

כתבי הטענות
-----------

על התובע להגיש את תביעתו עם כותרת המציינת כי מדובר ב"תביעה לפינוי מושכר". לכתב התביעה עליו לצרף תצהירי עדות ראשית של עדים, חוות דעת מומחה, אסמכתאות משפטיות ואת כל המסמכים הנוגעים לעניין (הנתבע אינו צריך לבקש בקשה לגילוי מסמכים). כתב ההגנה של הנתבע יכלול גם הוא את כל התוספות הנ"ל, והוא יוגש תוך 30 יום מהיום שבו המציא לו התובע את כתב התביעה.
התובע אינו יכול לתבוע בכתב התביעה שלו סעדים שאינם פינוי המושכר (אך הוא יכול להגיש תביעה נפרדת בסדר דין רגיל מבלי לבקש היתר פיצול סעדים), כמו כן הנתבע לא זכאי להגיש תביעה שכנגד או הודעה לצד שלישי.

הדיון ופסק הדין
---------------

הדיון מתקיים בתוך 30 יום מהמועד להגשת כתב ההגנה האחרון, ועד 7 ימים לפני מועד הדיון רשאים הצדדים להגיש אסמכתאות משפטיות ועיקרי טיעון. הדיון עצמו יסתיים תוך יום אחד, והסיכומים יעשו בעל פה ביום הדיון (בניגוד לפרקטיקה המקובלת בהליכים אזרחיים להגיש סיכומים בכתב). פסק הדין ניתן בתוך 14 יום.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרפורמה בתקנות סדר הדין האזרחי, חוברת שפורסמה על ידי לשכת עורכי הדין, 2021, עמודים 70-71
2. ↑  עורך דין ניסים שופן, ‏תביעה לפינוי מושכר - כל המידע הנדרש, באתר מעריב אונליין, 26 בספטמבר 2021
3. ↑  פינוי דייר (שוכר) מדירה מושכרת בהליך מהיר ומזורז, באתר כל זכות, ‏2023
**מרים (מיקי) מזר** (נולדה ב-20 באוקטובר 1935) היא מנהלת ישראלית. כיהנה כיושבת ראש דירקטוריון חברת בזק וכיו"ר מועצת עיריית תל אביב-יפו.

ביוגרפיה
--------

מזר נולדה בתל אביב ולמדה בגימנסיה הרצליה. שירתה בצה"ל במפקדת קצין חימוש ראשי. היא למדה משפטים והצטרפה כעורכת דין למשרדו של בעלה יעקב מזר. ב-1983 נבחרה למועצת עיריית תל אביב-יפו מטעם המפלגה הליברלית הישראלית בראשות שלמה להט. היא מילאה במועצה תפקידים מגוונים בהם ראש אגף התנועה, ראש השירות המשפטי, יושבת ראש ועדת תכנון ובנייה ויושבת ראש איגודן - איגוד ערים דן לתשתיות איכות הסביבה. היא הייתה האישה הראשונה שנבחרה ליושבת ראש מועצת עיריית תל אביב-יפו, תפקיד בו כיהנה במשך כעשר שנים.

במסגרת תפקידה כיו"ר איגודן הועמדה לדין ב-2004, בגין עבירות על חוק למניעת זיהום הים ועל החוק לשמירת הניקיון, זאת על רקע הזרמה של 3 מיליון קוב ביוב גולמי לים התיכון בעקבות תקלה שאירעה ב-2003. בעסקת טיעון הודתה מזר באחריות מלאה לאסון האקולוגי, בית המשפט קיבל את המלצת שירות המבחן ואת עסקת הטיעון, נמנע מהרשעתה וגזר עלייה 250 שעות לתועלת הציבור.

ב-2002 מונתה מזר ליושבת הראש הזמנית של חברת בזק וב-2003 מונתה ליושבת הראש הקבועה, היא כיהנה בתפקיד עד 2005. לאורך השנים כיהנה כדירקטורית בחברות רבות נוספות בהן אל על (שימשה יו"ר ועדת הביקורת), גילאון השקעות, מנופים פיננסים, פלאפון תקשורת, YES, פילת. בנוסף כיהנה בשנים 2007 עד 2009 כדירקטורית בקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב והייתה חברה בוועד המנהל של רשות השידור.

ב-2009 זכתה לאות יקירת העיר תל אביב-יפו.

חיים אישיים
-----------

מזר היא אלמנה ואם לשלוש בנות.

קישורים חיצוניים
----------------

* עו"ד מרים (מיקי) מזר, יקירי העיר תל אביב-יפו, 2009

הערות שוליים
------------

1. ↑  עכשיו זה רשמי: אושר מינויה של מיקי מזר ליו"ר דירקטוריון בזק, באתר גלובס
2. ↑  איציק הכריעה בניגוד לעמדת נתניהו: כהונתה של מיקי מזר כיו"ר דירקטוריון בזק - לא תוארך, באתר גלובס
פירוש נוסף ערך זה עוסק בהר ברכס דאגלס שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו הר אתלרד.

**הר אתלרד** (באנגלית: **Mount Ethelred**) הוא הר המכוסה ברובו קרח ברכס דאגלס שבצפון-מזרח האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה. 

גובהו של ההר 2,470 מטרים מעל פני הים; והוא ההר השביעי בגובהו באי אלכסנדר (אחרי הר קאלה); הר אתלרד הוא ההר ה-828 בגובהו באנטארקטיקה.

ההר ממוקם 6 קילומטרים דרומית-מזרחית מהר אתלוולף, ו-15 קילומטרים ממפרצון ג'ורג' השישי.

היסטוריה
--------

### גילוי ומיפוי ההר

ההר התגלה ב-23 בנובמבר 1935, על ידי לינקולן אלזוורת', בטיסה הטראנס-אנטארקטית שערך מן האי דנדי אל מדף הקרח רוס.

ההר מופה על ידי וולפגנג לואיס גוטפריד יוארג (Wolfgang Louis Gottfried Joerg) בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי אלזוורת'.

צידו המערבי של ההר מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בשנים 1947–1948; המיפוי בוצע על ידי דרק סירל (Derek J.H. Searle) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1960.

### מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.

ההר נקרא על שמו של אתלרד הראשון, מלך וסקס המלך הסכסוני של אנגליה; וזאת בדומה לשמות הרים סמוכים רבים הנקראים על שמות מלכי אנגליה.

ראו גם
------

* הר אדרד
* הר אתלוולף
* הר אתלסטאן
* הר אגברט
* רכס אתלברט
* הר אלפרד

לקריאה נוספת
------------

• Defense Mapping Agency 1992, **Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica**, P 377
• Damien Gildea, **Mountaineering in Antarctica: complete guide: Travel guide**

קישורים חיצוניים
----------------

* הר אתלרד באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* הר אתלרד באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* הר אתלרד באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* הר אתלרד באתר peakbagger
* תרשים הנוף הנשקף מהר אתלרד באתר peakfinder
* הר אתלרד באתר peakery (מרחקים לאתרים סמוכים)
* תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח עבור הר אתלרד (לפי גבהים)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  מידע גאוגרפי והיסטורי
2. ↑  מידע גאוגרפי
3. ↑  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
4. ↑  מידע על מקור השם
אריה ונחום ויסמן
**שמרת הזורע** היא רשת רהיטים שנוסדה בשנות החמישים כשותפות של המפעלים רהיטי שמרת ורהיטי הזורע, אשר היו שייכים לקיבוץ שמרת ולקיבוץ הזורע, בהתאמה. רהיטי שמרת התמחו, בעיקר, בייצור של רהיטי ארגז, כלומר מערכות קיר, שולחנות אוכל וכדומה. ואילו רהיטי הזורע התמחו, בעיקר, בייצור כיפופי עץ, מערכות ישיבה מרופדות, כורסאות מעוצבות וכדומה. הרהיטים יוצרו במפעלים של רהיטי שמרת ורהיטי הזורע וחלק אחר של רהיטי שמרת הזורע יובא מחו"ל ובעיקר מאיטליה.

בסוף שנות ה-90 נרכשה רשת שמרת הזורע מהקיבוצים שמרת והזורע על ידי קבוצת ויסמן אחזקות, אשר מייסדה ליאו ויסמן, היה מחלוצי תעשיית הרהיטים בישראל והקים ב-1932 את מפעל הרהיטים הגדול בארץ[דרוש מקור], בשכונת תל ארזה בירושלים. פעילות החברה שהחלה בבית מלאכה קטן בירושלים, הלכה והתפתחה עם השנים, החל בייצור רהיטים אישי ויוקרתי לקהל הירושלמי, דרך ריהוט ייצוגי לאישי ציבור, מנהיגים ומוסדות שונים ביישוב היהודי בארץ.

ברבות השנים הצטרפו לפעילות בניו של ליאו, אריה ונחום ויסמן, זאת תוך כדי ביצוע פרויקטים בתחום הייצור לשוק העסקי והמוסדי לצד פיתוח פעילות קמעונאית לשוק הירושלמי תחת השם "רהיטי ויסמן". כיום, מעל ל-85 שנה מאז הקמתה, עוסקת הקבוצה במספר פעילויות החולשות על שוק הרהיטים בארץ.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של שמרת הזורע
* שמרת הזורע, סרטונים בערוץ היוטיוב
* זהבה דברת, ‏שותפות אסטרטגית לשיווק רהיטים בין קיבוץ שמרת ומשפחת ויסמן, באתר גלובס, 23 בספטמבר 1999
* אתר למנויים בלבד  נווית זומר, אחרי שמרת הזורע: ויסמן קונה את משכל, באתר "ידיעות אחרונות", 28 באוגוסט 2016
* הלאונג' לילה במוזיאון עם האחים ויסמן | TMI, באתר מעריב אונליין
* שירות גלובס, שמרת הזורע רוכשת את המותג רהיטי עין חרוד מכונס נכסים, באתר nrg‏, 4 במאי 2014
* בן זהבי, הרהיטים של בן גוריון: סיפורה של משפחת ויסמן, באתר nrg‏, 22 בנובמבר 2011
* קבוצת ויסמן מקימה מרכז תעשייתי בצפון הארץ, באתר ירושלים נט, 11 בינואר 2018
**מלאני הנרייטה שולץ ואן האחן-מאס גריסטינוס** (בהולנדית: **Melanie Henriëtte Schultz van Haegen-Maas Geesteranus** נולדה ב-28 ביוני 1970) היא פוליטיקאית הולנדית הפועלת מטעם מפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה. שימשה כשרת התשתיות וניהול המים של הולנד בין 14 באוקטובר 2010 ל-26 באוקטובר 2017.

ביוגרפיה
--------

שולץ נולדה בכפר לאח-סורן (אנ') במחוז חלדרלנד. למדה בגימנסיה בעיר ליסה, ולאחר שסיימה את התיכון ב-1988 למדה מנהל ציבורי באוניברסיטת ליידן ובאוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם. קיבלה תואר מוסמך ב-1994. במקביל ללימודיה החלה לעבוד כעוזרת במטה מפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה בעיר ליידן. לאחר סיום לימודיה נבחרה כחברת מועצת העיר ליידן מטעם המפלגה. בין 1995–1997 שימשה כיועצת בכמה חברות פרטיות. לאחר מכן עבדה כמפקחת במשרד האוצר עד 1999.

ב-22 ביולי 2002 היא מונתה למזכירת המדינה לענייני תחבורה, עבודות ציבוריות וניהול מים מטעם מפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה. בבחירות הכלליות של 2003 נבחרה לבית הנבחרים של הולנד ונכנסה לתפקידה ב-20 בינואר. ב-27 במאי פרשה מהתפקיד וחזרה להיות מזכירת המדינה לענייני תחבורה. ב-9 באוגוסט 2006 הודיעה כי תפרוש מתפקידה לאחר הבחירות הכלליות של 2006, ומתכוונת לקחת פסק זמן מהפוליטיקה. היא פרשה מתפקידה ב-22 בפברואר 2017 והפכה למנהלת הרכש של קופת החולים אכמדה (Achmea).

ב-14 באוקטובר 2010 מונתה שולץ לשרת התשתיות ואיכות הסביבה בממשלתו של מארק רוטה. היא פרשה מתפקידה ב-26 באוקטובר 2017 והודיעה שלא תחזור לפוליטיקה. החל מ-1 באפריל 2018 היא משמשת כיו"ר מועצת המנהלים של קרן פורטיקוס - קרן פילנתרופית השייכת למשפחת ברנינקמייר - הבעלים של רשת האופנה C&A.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלאני שולץ ואן האחן** בוויקישיתוף

* מלאני שולץ ואן האחן באתר בית הנבחרים ההולנדי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NTA: 202406687
* VIAF: 288651150
* WorldCat (עם VIAF): 288651150

 |
רנו 4
רנו 4
רנו 4 סלובני, מבט לתא הנהג, שימו לב למוט ההילוכים מימין להגה
טנדר - רנו 4
רנו 4, גרסת פלאיין-איר
**רנו 4** (בצרפתית: **4 Renault**) היא מכונית סופרמיני בסיסית מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית **רנו** אשר יוצרה בין השנים 1961–1992, ממנה יוצרו כ-8,000,000 יחידות.

רנו 4 הייתה ידועה גם בשם 4L.

היסטוריה
--------

רנו 4 תוכננה כמתחרה לדה-שבו של חברת סיטרואן. הרנו 4 הושקה ביולי 1961. עד שנת 1966 נמכרו כמיליון יחידות.

הרנו 4 הייתה מכונית האצ'בק בסיסית עם לוח מחוונים פשוט וחלונות הזזה.

הרנו 4 יוצרה והורכבה בצרפת, ספרד, בלגיה, קולומביה, סלובניה, (575,960 יחידות), פורטוגל, מקסיקו, צ'ילה, ארגנטינה, אירלנד, איטליה, (41,089 יחידות נבנו על ידי אלפא רומיאו), אוסטרליה, מרוקו ואלג'יריה.

בתחילת 2021 הודיעה חברת רנו על דגם חדש שיקרא "רנו 4".

בישראל
------

רנו 4, בשל היותה זולה, עבירה בשטח, וחסכונית בדלק, הייתה רכב צמוד לקצינים בדרגות רב סרן וסגן אלוף במהלך שנות השבעים. באותה תקופה היא גם הייתה פופולרית כרכב לשימוש הקיבוצים (לחברי הקיבוץ לא היו רכבים משלהם).

גרסאות
------

* 5 דלתות האצ'בק
* 2 דלתות ואן (מסחרית)
* 2 דלתות טנדר
* גרסת גג נפתח (פליין-איר, גרסה מיוחדת)
* רנו 3 – גרסה מוזלת

מפרט טכני ומידות
----------------

* שישה חלונות צד
* מנוע, הנעה קדמית, 4 צילינדרים 747 סמ"ק המפיק 26.5 כ"ס ו-32 כ"ס
* מנוע 845 סמ"ק (מנוע הדופין בגרסת דה-לוקס)
* מנוע 956 סמ"ק
* מנוע 1,108 סמ"ק (משנת 1978)
* תמסורת 3 מהירויות – ידנית
* תמסורת 4 מהירויות – ידנית משנת 1968
* מוט ההילוכים הזדקר מימין לגלגל ההגה.
* מנוף בלם היד מתחת להגה עד שנת 1983, לאחר מכן הועבר לרצפת הרכב
* מתלים רכים וארוכים
* אורך הרכב – 3,663 מ"מ
* רוחב – 1,430 מ"מ
* גובה – 1,470 מ"מ
* בסיס גלגלים – 2,440 מ"מ
* משקל – 600 ק"ג

לקריאה נוספת
------------

* חנן בר-און מוטוקאר, ‏מזל טוב! רנו 4 בת חמישים, באתר ‏מאקו‏, 21 באפריל 2011

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רנו 4** בוויקישיתוף
* רנו 4 (3:05 דקות), באתר יוטיוב
* רנו 4 (4:48 דקות), באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  ניר בן זקן, זוכרים את רנו 4 העתיקה? החזיקו חזק, היא חוזרת, באתר ynet, 8 בפברואר 2021
2. ↑  ירון פרץ, אני זוכר אותה, מהצבא, באתר ynet, 25 בנובמבר 2007
3. ↑  חנן בר-און מוטוקאר, ‏רנו 4 חוגגת חמישים, באתר ‏מאקו‏, 21 באפריל 2011
**ערך סילוק** של פוליסה הוא גובה הזכאות לכיסוי ביטוחי שצבר מבוטח, שיעמוד לזכותו גם אם יפסיק לשלם עבור הביטוח.

ערך סילוק בביטוח סיעוד
----------------------

 ערך מורחב – **ביטוח סיעוד**  

ערך סילוק בביטוח סיעוד מגדיר את שיעור הזכאות לקבלת תגמול סיעודי חלקי במקרה של ביטול הפוליסה על ידי המבוטח או במקרה של הפסקת תשלום הפרמיה על ידי המבוטח. בניגוד לפוליסות שאינן צוברות זכויות (כדוגמת ביטוח חיים מסוג "ריסק" וביטוח בריאות), פוליסה הכוללת ערכי סילוק מאפשרת למבוטח ליהנות מכיסוי ביטוחי גם לאחר ביטול הפוליסה.
ערכי הסילוק משתנים מפוליסה לפוליסה, ונקבעים על ידי חברות הביטוח.

ערכי סילוק קיימים במרבית פוליסות הביטוח הסיעודי הפרטיות בפרמיה קבועה. פוליסות ביטוח סיעודי בפרמיה משתנה אינן כוללות רכיב של ערכי סילוק, דבר המהווה את אחד החסרונות המרכזיים שלהן.

ערך סילוק בביטוח חיים
---------------------

 ערך מורחב – **ביטוח חיים**  

ערך מסולק הוא סכום החיסכון שיהיה במועד סיום תקופת הביטוח, ללא המשך תשלומים לפוליסה.
בפוליסה מסוג "מעורב", הערך המסולק הוא סכום החיסכון שיהיה במועד סיום תקופת הביטוח, ללא המשך תשלומים לפוליסה וסכום הביטוח למקרה מוות.

קישורים חיצוניים
----------------

* רון שטיין, ‏להזדקן בכבוד: מהו ערך סילוק בביטוח סיעודי?, באתר גלובס, 12 בדצמבר 2009
**רובי (ראובן) בנט** (נולד ב-26 ביוני 1971, ג' בתמוז ה'תשל"א) הוא מעבד, מלחין, מנצח ונגן חסידי ישראלי. עיבד עשרות שירים במוזיקה החסידית ובעל להקה המופיעה בחתונות ואירועים שונים.

ביוגרפיה
--------

נולד בחיפה ליוכבד ולחיים בנט, משפחה מחסידות סערט-ויז'ניץ. אביו הוא מהמלחינים הבולטים במוזיקה החסידית וניהל להקת ילדים בשם "רננו חסידים".

בתחילת דרכו המוזיקלית שימש כמעבד ללהקה רננו חסידים של אביו וניגן על כלי תזמורת, בהמשך עיבד את לחני אביו ולחניהם של זמרים רבים בעולם החסידי, וכן עיבד חלק מהאלבומים של הזמרים ליפא שמעלצר ושלמה כהן.

בנט ממעט לשיר בציבור, הוא מנצח על תזמורת מוזיקלית המופיעה בחתונות ובאירועים ציבוריים ועל מקהלת גברים. משמש כמפיק ומייצג יחד עם אשתו אמנים, ביניהם את הזמרים מוטי שטיינמץ, פיני איינהורן ודייוויד טויב.

בנימוקיה לזכיית אביו חיים בנט בפרס אקו"ם ב-2012, ציינה הנהלת אקו"ם את בנו רובי, דור שני למשפחת מוזיקאים, שפרשנותו ועיבודיו לשירי אביו הוסיפו להם את אותו חן הנובע מאותם שורשים חסידיים.

בנט למד והתחנך במוסדות חסידות סערט ויז'ניץ, נשוי לנעמי (לבית ברמן) ואב לשישה, גר בבני ברק.

אלבומים
-------

* "הזמנה לחתונה", עיבודי בנט ותזמורתו לשירי חתונה. באלבום מתארחים דדי גראוכר, ישי לפידות ומנדי ג'רופי (2007)

עיבד אלבומים רבים לזמרים מפורסמים במוזיקה החסידית, ביניהם אלבומי אביו חיים בנט, אלבומי מצעד הזמר החסידי, אלבומי מוטי שטיינמץ ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

* רובי בנט, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* רובי בנט, ברשת החברתית אינסטגרם
* רובי בנט, סרטונים בערוץ היוטיוב
* רובי בנט, באתר MusicBrainz (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  שם טוב מעטוף, ‏איך שיר שיועד למרדכי בן דוד הפך לדואט עם יניב בן משיח?, באתר כיכר השבת, 25 במאי 2016
2. ↑  יאיר טוקר, ‏המיזם החדש של רובי בנט: להקת "החבורה", באתר כיכר השבת, 24 בנובמבר 2013
3. ↑  ישראל ברגר, צפו: המעבד והמוסיקאי רובי בנט ותזמורתו & הזמר דויד טויב, באתר חרדים10, 3 בינואר 2015
4. ↑  באתר מוזיקה ישראלית
**מועדון הכדורגל מומבאי סיטי** הוא מועדון כדורגל הודי מהעיר מומבאי, מהאראשטרה, המשחק כיום בליגת העל ההודית.

היסטוריה
--------

מומבאי סיטי הוקמה באוגוסט 2014 כחלק מהקמת הסופר ליג ההודי. מאמנה הראשון של המועדון היה פיטר ריד. בהמשך חתמו במועדון ניקולא אנלקה, פרדריק יונגברי ודייגו פורלאן. ב-28 בנובמבר 2019 קבוצת סיטי פוטבול רכשה 65% מהמניות של המועדון.

בעונת 2020/2021 זכה המועדון באליפות הראשונה שלו ועלתה לשלב הבתים של ליגת האלופות האסיאתית.

בעונת 2021/2022 מונה דס בקינגהאם לאימון הקבוצה. ב-11 באפריל 2022 ניצחה מומבאי 1-2 את אל-קווה אל-ג'וויה העיראקית שהיה גם הניצחון הראשון של קבוצה הודית בשלב הבתים של ליגת האלופות. בסופו של דבר סיים במקום השני בקבוצה, והחמיץ בקושי את ההעפלה לסיבוב הבא. ב-2022–23 ליגת העל ההודית, דס הוביל את מומבאי לרצף של 18 משחקים ללא הפסד, הארוך ביותר אי פעם בהיסטוריה של ליגת העל ההודית ובכך זכה במגן השני למומבאי תוך 3 שנים לאחר שעלתה בראש הליגה.

תארים
-----

* **ליגת העל ההודית (2):** 2020/2021, 2022/2023
* **גביע הליגה ההודי (1):** 2020/2021

קישורים חיצוניים
----------------

* מומבאי סיטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* מומבאי סיטי, ברשת החברתית אינסטגרם
* אתר האינטרנט הרשמי של מומבאי סיטי

| הודוהודו ליגת העל ההודית 2023/2024 |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אודישה • בנגלור • גואה • ג'משדפור • היידראבאד • מוהון בגאן • מומבאי סיטי • מזרח בנגל • נורת'איסט יונייטד • פנג'אב • צ'נאיין • קרלה בלסטרס |

 |
**סולימאן מנסור** (בערבית: **سليمان منصور;** נולד ב-1947) הוא צייר ויוצר ישראלי-פלסטיני תושב מזרח ירושלים.

חייו
----

מנסור נולד בביר זית. הוא למד באקדמיה לאמנות ועיצוב "בצלאל" בירושלים. הוא חבר מייסד באגודת האמנים הפלסטים הפלסטינית.

אחת מעבודותיו המפורסמות ביותר היא הכרזה "הגמל נושא המשאות" (1973) בה מתואר סבל ערבי זקן וכפוף הנושא על גבו שק המכיל בתוכו את בניינים ואתרי הקודש של ירושלים. הכרזה הייתה להצלחה גדולה בקרב הפלסטינים. הוא היה מהמייסדים של מרכז אל-וסיטי לאמנות בירושלים וכיום משמש כמנהלו.
בשנת 1988 יצר סדרת ציורים על הכפרים הפלסטיניים ההרוסים יבנא, בית דג'אן, עמואס ויאלו.
זכה בפרס "אות הנילוס" בביאנלה של קהיר בשנת 1988 ובפרס פלסטין לאמנות פלסטית בשנת 1998. ייצג את פלסטין בביאנלה ה-25 של סאו פאולו והציג את בה היצירה "עבודת אדמה". 

כיום מתגורר בבית חנינא בירושלים. הוא מחזיק בתעודת זהות ישראלית.

בשנת 2011 פורסם ספר על עבודותיו בו שולבו מאמרים של באשיר מח'ול ומחברים נוספים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סולימאן מנסור** בוויקישיתוף
* אוסף יצירות
* ציורים של מנסור(הקישור אינו פעיל)
* "הגמל נושא המשאות"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 274893
* NLI: 987007265079305171
* GND: 135854040
* ISNI: 0000 0000 8159 9334
* LCCN: no2009040585
* SUDOC: 233332898
* VIAF: 80300240
* WorldCat: lccn-no2009040585

 |
הלוגו של mIRC
הלוגו הקודם, שימש עד החלפתו בלוגו החדש בגרסה 6.31
**mIRC** (קרי נפוץ בעברית: **מירק**) הוא לקוח IRC שפיתח ח'אלד מרדם-ביי למערכת ההפעלה חלונות, אך יש בו תמיכה גם בפרוטוקולי עזר ל-IRC:‏ DCC ו-CTCP, שהתקשורת בהם ישירה, בלי שרת מתווך.
התוכנה פותחה בשלהי שנת 1994, וגרסתה הרשמית הראשונה, גרסה 2.1, יצאה לאור ב-28 בפברואר 1995.

כיום mIRC היא לקוח IRC הפופולרי בעולם למשתמשי חלונות.
התוכנה מופצת ברישיון "שיתופי" (Shareware), ויש לקנות אותה אחרי 30 ימי ניסיון.

תכונות עיקריות
--------------

* ממשק נח ופשוט המאפשר שימוש קל בפרוטוקול IRC.
* התוכנה מאפשרת הרחבה על ידי כתיבת תסריטים שבהם אפשר להגדיר פעולות בתגובה לאירועים או פעולות רגילות. אפשרות זו הביאה להתפתחות שפת תכנות קטנה הנקראת "מירק סקריפטינג" (**mIRC scripting**), שפה קלה למדי שניתן ללמוד באתרים רבים העוסקים בנושא. למעשה, אין כמעט ערוצים אשר לא משתמשים במירק סקריפטינג. דוגמה לשימוש היא "שמירה" על הערוץ מהצפות וחוקים נוספים הנשמרים בדרך כלל בערוצים באמצעות בוטים.
* קיימות כיום חבילות המוסיפות פונקציות רבות למירק הבסיסי על ידי שימוש נרחב במירק סקריפטינג. חבילות אלו מוסיפות אפשרויות כמו פתיחת שרת קבצים (**file server או fserve**) אשר מאפשר לכל משתמש לשתף קבצים עם שאר משתמשי השרת, שימוש קל בצבעים, הצגת פרטים על המחשב ועוד.
* שליחה וקבלה של קבצים באמצעות DCC (קיימים בוטים ושרתי קבצים אשר נמצאים בדרך כלל בערוצי הורדות).
* התחברות בו-זמנית לשני שרתים או יותר.
* תמיכה ב־UTF-8.

טייארק וונק
-----------

טייארק וונק (Tjerk Vonck) פתח את ערוץ ה-IRC הרשמי הראשון של מירק, עיצב את האתר הרשמי של התוכנה, והיה מעורב בפיתוחה מאז שחרור הגרסה הראשונה.
הוא גר בהולנד ומשמש כמפתח עלון השאלות הנפוצות של מירק וכבודק גרסאות בטה של התוכנה.

וונק מספר בעמוד האינטרנט שלו:

> 
> "אל תשאלו אותי למה, אך התאהבתי במירק מהרגע הראשון שראיתי את התוכנה. היא הייתה פשוטה להפעלה, בעלת תכונות טובות ושימושיות, ועשתה בדיוק מה שהייתה אמורה לעשות: לאפשר לי לדבר ב-IRC בכיף."
> 
> 
> 
>

קישורים חיצוניים
----------------

*

הערות שוליים
------------

1. ↑  עמוד האינטרט של טייארק וונק
**מגדל שוקי הון** הוא בית השקעות ישראלי שנמצא בבעלות חברת מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים.

היסטוריה
--------

בית ההשקעות נוסד בשנת 1965 על ידי אברהם אירני בשם **"החברה המרכזית לניירות ערך בע"מ"**. החברה המרכזית הייתה מהחברות הראשונות בישראל שאפשרו למשקיעים קטנים, עצמאיים וחוץ ממסדיים להשקיע בבורסה, ומהראשונות שנתנה אשראי ללקוחות שרצו לפעול באמצעותה. בהמשך הצטרפה חברת קרדן לגרעין השליטה בבית ההשקעות ושמו שונה ל"קרדן שוקי הון". בשנת 2001 רכשה "מגדל" את בית ההשקעות מחברת קרדן ושינתה את שמו ל"מגדל שוקי הון".

בשנת 2003 רכשה חברת "מגדל שוקי הון" את חברת "עלומים", שנוהלה על ידי שמיל קורצמן משנת 1997. כיום מכהן קורצמן כמנכ"ל מגדל ניהול תיקי השקעות. בשנת 2005 מכרה "מגדל" 50% מאחזקותיה ב"מגדל שוקי הון" לבית ההשקעות, שהיה בזמנו החמישי בגודלו בארצות הברית, בר סטרנס. בשנת 2008 מגדל רכשה בחזרה את חלקה במגדל שוקי הון וכיום היא מחזיקה בכ-100% ממניות בית ההשקעות.

### התרחבות לאחר רפורמת בכר

בעקבות יישום מסקנות ועדת בכר, שקבעה כי על הבנקים בישראל להיפרד מקופות הגמל וקרנות הנאמנות ולמכור אותן לגופים פרטיים, ביצעה מגדל שוקי הון מספר רכישות מידי בנקים וגופים פרטיים: בשנת 2006 רכשה את קרנות הנאמנות של "אפיקים", המתמחות בשוק הסולידי, צעד חשוב בהתפתחות החברה, שהביא אליה את מנהל חברת אפיקים (ובעליה) יעקב ויינשטיין, שמשמש כיום כמנהל ההשקעות הראשי של מגדל שוקי הון ומתווה את מדיניות ההשקעות בחברה. עוד באותה שנה רכשה מגדל שוקי הון את קרנות הנאמנות של "דיקלה" המתמחות בהשקעות בשוק המנייתי בחו"ל. רכישת דיקלה הביאה עימה למגדל שוקי הון מנהלי השקעות המתמחים בהשקעות במניות בישראל ומחוצה לה. בשנת 2007 רכשה מגדל שוקי הון את חברת קרנות ההשתלמות הגדולה בישראל - "קהל", במסגרתה נוהלו בסוף שנת 2009 כ-8.2 מיליארד שקל. 

בעקבות הרכישות הפכה החברה מבית השקעות המנהל כ-1.5 מיליארד שקל לגוף המנהל בקרנות נאמנות, קופות גמל, קרנות השתלמות וניהול תיקים, כ-27 מיליארד שקל (עדכני לשנת 2015) - היקף נכסים שישי בגודלו מבין גופי ההשקעות בישראל. בין חברות הבת של מגדל שוקי הון נמנות: מגדל קרנות נאמנות, מגדל ניהול תיקי השקעות (חבר הבורסה), מגדל חיתום וקידום עסקים ומגדל עשיית שוק.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מגדל שוקי הון

הערות שוליים
------------

1. ↑  סטלה קורין ליבר, ‏"לאברהם אירני היה ידע עצום וחוכמה אישית אדירה" חלוץ המסחר העצמאי בני"ע והתיווך הפיננסי, אברהם אירני, נפטר אמש מהתקף לב, באתר גלובס, 17 באוקטובר 2006

| חברות שירותים פיננסיים והשקעות בישראל |
| --- |
| תאגידים סטטוטוריים | רשות ניירות ערך • רשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון |
| בתי השקעות | IBI (מחזיקה גם בתמיר פישמן) • אימפקט • אינפיניטי • אלומות • אקסלנס נשואה • אלטשולר שחם • הלמן-אלדובי • הראל השקעות • ילין לפידות • מגדל שוקי הון • מור • מיטב דש • פסגות • פעילים |
| קרנות השקעות פרטיות | קרן פימי • קרן השקעות סקיי • קרן ריאליטי • קרן תשתיות ישראל • קרן טנא • פורטיסימו קפיטל |
| קרנות הון סיכון | TLV Partners • JVP • פיטנגו • קבוצת ברמ • ויולה ונצ'רס • תעוזה |
| קרנות נדל"ן | ריט 1 • מגוריט • מניבים • סלע קפיטל |
| תעודות סל | תכלית תעודות סל • קסם מדדים |
| מוסד פיננסי חוץ-בנקאי | קבוצת אחים נאוי • פנינסולה • אמפא • מיכמן • טריא • מימון ישיר |
| שירותים פיננסיים במטבעות וירטואליים | ביטס אוף גולד |
**קופיצ'ינצה** (באוקראינית: **Копичинці**, קופיצ'ינצי; בפולנית: **Kopyczyńce**; ביידיש: **קאפיטשיניץ**) היא עיירה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1340, ובשנת 1564 הוענקו לה זכויות עיר. בין השנים 1672 ו-1699 נשלטה העיירה בידי האימפריה העות'מאנית.

בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בשטח פולין הקונגרסאית.

יהודי קופיצ'ינצה
----------------

יהודים ישבו בעיירה מהמאה ה-17. בסוף המאה ה-19 הקים בה האדמו"ר יצחק מאיר השיל את חסידות קופיטשניץ.

בשנת 1920 פרעו ביהודי העיירה גייסותיו של סימון פטליורה, תוך רצח מספר יהודים ואונס נשים. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,600 יהודים, כשליש מתושביה, ופעלו בה מוסדות חינוך ותרבות יהודיים, תוך פעילות ציונית ערה.

בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם האוקראינים. הפעילות הציבורית היהודית בעיירה נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.

### בשואה

ב-7 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ולמחרת ביצעו האוקראינים מעשי השפלה, התעללות ורצח ביהודיה. כעבור מספר ימים הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, וכן הועלו באש בתי הכנסת בעיירה. מסתיו 1941 נלקחו יהודי העיירה לעבודות כפייה במחנות עבודה, ובתחילת 1942 הובאו לעיירה יהודים נוספים מיישובי הסביבה, עד שמספר יהודיה הגיע לכ-3,120 איש.

ב-30 בספטמבר 1942 ערכו שוטרים גרמנים ואוקראינים אקציה אלימה בעיירה, בה כ-50 יהודים נרצחו במקום, כ-70 הועברו למחנה ינובסקה וכ-1,000 שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ. לאחר מכן רוכזו יהודי העיירה הנותרים בגטו שהוקם בה, אליו הובאו יהודים רבים מיישובי הסביבה, ואשר מספר יושביו הגיע לכ-2,900 איש.

ב-15 באפריל 1943 נרצחו כ-400 יהודים מהגטו בבורות ירי ביער סמוך. לאחר מכן, צומצם שטח הגטו שבעיירה, ובד בבד, הובאו אליו יהודים נוספים מהסביבה.

באקציה נוספת, בת מספר ימים, שנערכה בגטו בתחילת יוני 1943, נרצחו רוב יושביו בבורות ירי בידי שוטרים גרמנים. מספר יהודים הצליחו להימלט מהטבח בסיוע פרטיזנים מקומיים.

ב-12 ביוני 1943 הועברו כ-400 יהודים מהגטו שבעיירה לגטו צ'ורטקוב, ושם נספו עם יתר יהודי המקום. כ-600 יהודים שנותרו בגטו שבעיירה ובחוות חקלאיות בסביבתה נרצחו ב-20 ביולי 1943, תוך עריכת מצוד קפדני אחר יהודים מסתתרים בעיירה.

לאחר שחרור העיירה בידי הצבא האדום שבו אליה כ-20 יהודים, אך אלו עזבו אותה במהרה, עקב איומים מצד אוקראינים לאומנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קופיצ'ינצה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קופיצ'ינצה

* אתר האינטרנט הרשמי של קופיצ'ינצה
* ספר יזכור לקהילת קופיצ'ינצה, בספריית העיר ניו יורק
* קופיצ'ינצה באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* קוֹפּיצ'ינצֶה (Kopyczyńce), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* "קופיצ'ינצה", באתר השטעטל הווירטואלי
* אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין (אנ'), קופיצ'ינצה, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק A, עמ' 795–797), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
* קופיצ'ניץ (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007550195305171
* GND: 4729821-2
* LCCN: n80075498
* NKC: ge1064312
* SUDOC: 176165037
* VIAF: 127839805
* WorldCat (עם VIAF): 127839805

 |