**כלילא** (עטרה) הוא תכשיט שענדו בתקופת המשנה והתלמוד.

התכשיט
------

בזמן בית המקדש השני, נהוג היה לעשות עטרה לחתנים מזהב או מכסף. העטרה הייתה צבועה ומצוירת בגפרית ומלח. עטרות אחרות, זולות יותר, היו עשויות מוורדים והדסים. היו גם סוגים אחרים.

האיסור על ענידת כלילא לאחר חורבן בית המקדש
------------------------------------------

לאחר חורבן בית המקדש, אסרו החכמים את לבישת הכלילא. לפי שיטת רב, האיסור הוא רק על עטרת מלח וגופרית. עטרות אלו נעשו מאבן מלח הצלול כאבן הבדולח, ומצוירת בשרטוטים שונים ליופי, באמצעות חומר הגפרית (הציורים הם תצריבים שחורים שנצרבים על כלי כסף וזהב באמצעות חומר כימי החורט את הכלי שעליו מפעילים אותו - רש"י), אבל לא נאסרו עטרות מהדסים ווורדים. לפי שמואל גם על עטרות מהדסים וורדים חל האיסור, אך על עטרות "קנים וחילת", עטרות פשוטות יותר, לא חל האיסור, ולפי לוי בר סיסי חל האיסור גם על עטרות אלו.

אודות כך מסופר כי רב הונא ורב חסדא ישבו לפני ראש הגולה, וראש הגולה שאל את רב הונא מנין האיסור ללבוש כלילא. השיב לו רב הונא כי מדובר בתקנת חכמים, כמובא במשנה: "בפולמוס של אספסיינוס גזרו על עטרות חתנים ועל האירוס". בינתיים קם רב הונא להתפנות. אמר לו רב חסדא: כתוב בפסוק: "כֹּה אָמַר ה' אלהים הָסִיר הַמִּצְנֶפֶת וְהָרִים הָעֲטָרָה זֹאת לֹא זֹאת הַשָּׁפָלָה הַגְבֵּהַ וְהַגָּבֹהַ הַשְׁפִּיל", וכי מה עניין מצנפת אצל עטרה? הרי מצנפת מבגדי כהונה היא! - אלא לומר לך: בזמן שמצנפת בראש כהן גדול - עטרה בראש כל אדם, נסתלקה מצנפת מראש כהן גדול - נסתלקה עטרה מראש כל אדם. בינתיים בא רב הונא, כאשר שמע את דבריו של רב חסדא הוא קם ונשבע כי פרשנותו של רב חסדא אינה נכונה, שכן הפסוק אינו דן כלל באיסור לענוד כלילא אלא רק מצטט את דברי הנבואה אודות חורבן בית המקדש, ביטול הכהונה ובגדי הכהונה (ביניהם המצנפת של הכוהן הגדול) והגליית המלך צדקיהו לבבל, אך "בכל זאת", אמר רב הונא, "חסדא שמך ו"חסדאין" (חסודים ונאים) הם דבריך".

ענידת התכשיט ברשות הרבים בשבת
-----------------------------

במסכת שבת, בסוגיית ענידת תכשיט ברשות הרבים מחשש שמא יבואו להסירו ברשות הרבים, להעבירו ארבע אמות ברשות הרבים ובכך לעבור על איסור מהתורה - מלאכת הוצאה, מובאת מחלוקת החכמים אודות כלילא, שהיה מלבוש יקר שענדו על הראש ליופי, ובו היו שני מינים: "ניסכא" - דבר העשוי כולו מזהב וממתכת יקרה, והשני הזול יותר היה "רוקתא" - רצועה שמצוירת בזהב ובאבנים טובות המודבקים עליה בצורה מפוזרת. מדובר ככל הנראה בכלילא מסוג אחר, שלא נאסר על ידי חז"ל.

בתלמוד קיימת מחלוקת אמוראים, בפרשנות לדברי המשנה. לפי אחת מהפרשנויות, המחלוקת היא אודות הסוג הזול יותר. רב אוסר, כי סבר שהתכשיט העיקרי הוא זה היקר ולכן יש לגזור גם על התכשיט העשוי בצורה הזולה יותר, ואילו שמואל סבר שעיקר התכשיט מיועד בעיקרו בצורה הזולה, והתכשיט בצורתו של "אניסכא" הוא טפל, ואין לגזור על התכשיט העיקרי משום הטפל. לפי גרסתו של רב אשי, המחלוקת היא על התכשיט היקר "ניסכא" ונחלקו האם יש לחשוש באשה חשובה שמא תוציא את הכליל מראשה כדי להתפאר בו ולהראותו לחברתה, ותבוא לידי טלטולו ברשות הרבים. גרסתו המקילה של רב אשי התקבלה להלכה, על פי עדותו של רב שמואל בר בר חנה שהעיד בפני רב יוסף (לאחר ששכח את תלמודו) שמסר בעבר בשם רבו רב שכלילא מותרת, ומכאן שאפילו רב התיר את ה"רוקתא".

לפסקו המקל של שמואל הצטרף גם לוי, מגדולי חכמי ארץ ישראל. כאשר הוא דרש זאת, יצאו בעיר נהרדעא עשרים וארבע נשים הלבושות במלבוש זה. כאשר בדור מאוחר יותר דרש זאת רבה בר אבוה בבית המדרש שבעיר מחוזא העשירה, יצאו ממבוי אחד בלבד 18 נשים עם כליל.

הערות שוליים
------------

1. ↑  תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף מ"ט, עמוד א'.
2. ↑  תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף מ"ט, עמוד ב'.
3. ↑  ספר יחזקאל, פרק כ"א, פסוק ל"א.
4. ↑  תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף ז', עמוד א' (לאיסור "עטרות חתנים" או "כלילא" ראו גם תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף מ"ט, עמוד א'-ב).
5. ↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף נ"ט, עמוד ב'.
6. ↑  הרז"ה ד"ה אמר ליה.