recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**המלחמה האיטלקית של 1546-1542** הייתה סכסוך בשלהי המלחמות האיטלקיות, בין פרנסואה הראשון, מלך צרפת וסולימאן הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית נגד קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והנרי השמיני, מלך אנגליה. במהלך המלחמה ניטשו קרבות נרחבים על אדמת איטליה, צרפת, וארצות השפלה, וכמו גם ניסיון פלישה של ספרד לאנגליה. מלחמה זו, שהייתה יקרה מאוד לצדדים הלוחמים, הסתיימה בלא הכרעה.

הסיבה לפרוץ המלחמה הייתה כישלון הסכם ניס, שסיים את המלחמה האיטלקית של 1538-1536, ולא הביא על פתרונה את בעיית השליטה בדוכסות מילאנו שהעסיקה את פרנסואה הראשון ואת קרל החמישי. פרנסואה הראשון ראה בזה עילה מספקת להכריז מלחמה על אויבו הנצחי ב-1542. הלחימה החלה בארצות השפלה ב-1542. ב-1543 תקפו כוחות הברית הצרפתית-עות'מאנית את העיר ניס וביצעו מספר תמרונים צבאיים בצפון איטליה שהביאו לקרב קרסול מדרום לטורינו, שבו גברו הצרפתים על הספרדים (11 באפריל 1544). בתגובה פלשו לצרפת קרל החמישי והנרי השמיני מלך אנגליה (שראה בצרפת אויב משום שהייתה בת בריתם של הסקוטים). 

כוחותיו של קרל החמישי תקפו את סנט דיזייה בשמפאן וכוחותיו של הנרי השמיני הטילו מצור על עיר הנמל בולון-סור-מר. מצור זה נמשך זמן רב, העסיק את כוחותיו של הנרי השמיני, ולא איפשר להפנותם למתקפה גדולה שתאיים על פריז. כתוצאה, חתם קרל החמישי על הסכם קרפי (18 בספטמבר 1544), שלפיו שארל השני, דוכס אורליאן, בנו הצעיר של פרנסואה הראשון, יישא לאישה את אנה מאוסטריה, אחייניתו של קרל החמישי, ויקבל כנדוניה את דוכסות מילאנו.

מותו של שארל השני, דוכס אורליאן, ב-1545 גרם לביטול הסכם קרפי, והנרי השמיני, שלא אבה להסיר את המצור מעל בולון-סור-מר, המשיך במלחמה עד 7 ביוני 1546, אז נחתם הסכם ארדר שהשכין לבסוף שלום בין צרפת לאנגליה. הסכם זה קבע כי בולון-סור-מר תישאר בידיו של הנרי השמיני עד 1554. מותם של פרנסואה הראשון ושל הנרי השמיני בתחילת 1547 הותיר את היריבות באיטליה בידי יורשיהם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המלחמה האיטלקית 1542–1546** בוויקישיתוף
**קוֹאַן** (ביפנית: 孝安天皇 - "קואן טנו" - "קואן הקיסר", נודע גם בשם אהו-יָמָטו-ֹטָרָשִי-הִיקוֹקוּ-נִיוֹשִי-בִיטוֹ), היה השישי מבין קיסרי יפן על פי המסורת היפנית. קואן נחשב לאחד הקיסרים האגדתיים של יפן, בהיעדר עדויות היסטוריות לקיומו.

על פי המסורת היפנית, קואן מלך בין שנת 392 לפנה"ס ועד שנת 291 לפנה"ס (101 שנים). ישנם היסטוריונים סבורים כי קיסר אגדי זה שלט בפועל במהלך המאה הראשונה לספירה.

קורות חיים
----------

ההיסטוריונים המודרניים מטילים ספק בקיומם ובשלטונם של תשעת הקיסרים הראשונים של יפן, ובהם קואן. ההיסטוריונים סבורים שגם שמו של קואן ניתן לו על ידי כותבי היסטוריה מאוחרים (בתקופות קדומות), על פי הסברה שמות אלה ניתנו בתקופת הקיסר קאמו (782 - 805 לספירה), בעת שנכתבו הכרוניקות של קיסרי יפן.

הקוג'יקי והניהון שוקי מציינים רק את שמו ואת ייחוסו. על פי המסורת, קואן היה בנו של הקיסר קושו ושל הנסיכה יוסוטאראשי-נו-הימה. קואן נשא לאישה את הנסיכה אושיהימה (押媛), ונולדו להם שני בנים: הנסיך אוקיבי נו מורוסוסומי (大吉備諸進命) ואויאמאטונקוהיקופוטוני (大日本根子彦太瓊尊), לימים הקיסר קוריי).

המשורר ג'י-ין מציין כי קואן היה בנו השני של הקיסר קושו, וכי הוא מלך מארמון אקידזושימה שבמורו (בפרובינציית יאמטו של ימינו).

מקום קברו של קואן אינו ידוע, אולם על פי המסורת נקבר קושו בנארה, ומצבה לזכרו קיימת עד ימינו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קואן, קיסר יפן** בוויקישיתוף
* קורות חיים

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**קושו, קיסר יפן** | **קיסרי יפן** | **הבא**:**קוריי, קיסר יפן** |
**אוֹרְתּוֹגְרַפְיָה** (מיוונית, **אורתו** – "נכון" (ορθο), **גרפוֹס** – "שכותב" (γραφος)) היא מערכת הסימנים והכללים המשמשים לייצוג גרפי של שפה. האורתוגרפיה כוללת הן את הסימנים הגרפיים המשמשים לכתיבה (אותיות, לוגוגרמות, סימנים דיאקריטיים, סימני פיסוק, וכו'), והן את החוקים המתארים כיצד יש להשתמש בהם, כולל חוקי כתיב ופיסוק.

בחלק מהשפות מתייחסת המילה אורתוגרפיה לחוקי הכתיב בלבד. יש להבדיל בין אורתוגרפיה לטיפוגרפיה (אמנות סידור הדף המודפס והספר).

אורתוגרפיה של שפה כוללת גם את הכתב – האורתוגרפיה העברית היא אלפביתית, פונמית ומורפמית. דוגמאות לחוקים אורתוגרפיים הם חוקי הכתיב החסר והמלא.

באנגלית יש 26 אותיות המייצגות עיצורים ותנועות, אך אין סימני הטעמה. לעומת זאת כל אות אנגלית יכולה לייצג צלילים שונים וכל צליל (פונמה) יכול להיכתב במגוון אותיות. בנוסף, קיימים צירופי אותיות הנקראים דיגרפים כגון th, המייצגים צליל אחד. שפות שונות המשתמשות באלפבית הלטיני משתמשות בחוקים אורתוגרפיים שונים.

האורתוגרפיה היפנית נחשבת לאחת המסובכות בעולם. היא משלבת אלפי סימנים לוגוגרפיים (במקור סיניים) הנקראים "קאנג'י" ומייצגים מורפמות, עם מאה אותיות נוספות הנקראות "קאנה" (שכוללות את מערכי האותיות היראגאנה, קאטאקאנה, ומאניוגאנה ומייצגות הברות) וכן עם אותיות לטיניות הנקראות רומאג'י. כל המילים בשפה היפנית יכולות להיכתב בכל אחת מהשיטות היראגאנה, קאטאקאנה ורומאג'י ורובן גם בסימני קאנג'י. הבחירה באיזה כתב להשתמש מתבצעת לרוב על פי סטנדרטים נהוגים, קלות הקריאה ובחירה סגנונית. קיים ויכוח אם האורתוגרפיה הסינית היא לוגוגרפית או אידאוגרפית.

מונחים
------

* אורתוגרפיה "שטוחה" (למשל, רוסית) היא אורתוגרפיה בה קיים קשר גרפו-פונמי ישיר בעוד שבאורתוגרפיה "עמוקה" (כמו עברית לא מנוקדת או אנגלית) הקשר הגרפו-פונמי אינו חד-חד-ערכי.
* ניתן לקרוא לאורתוגרפיה "יעילה" או "לא יעילה" אם יש בה אות אחת לכל פונמה או מספר אותיות. לדוגמה, הכתיבה של שם המשפחה הסלאבי Tzschaetzsch (שלרוב ייכתב Tschätsch) אינה יעילה מכיוון שהיא משתמשת בשתים עשרה (או תשע) אותיות כדי לייצג שלוש פונמות בלבד. באורתוגרפיה יעילה השם ייכתב Čäč או Cεc.
* באורתוגרפיה "לקויה" לא מיוצגים כל הצלילים שקיימים בשפה (דוגמאות – איטלקית וערבית).

חוקי דקדוק ורכיבי משפט
----------------------

* כתיב (חסר/מלא)
* פיסוק
* ניקוד
* אותיות גדולות וקטנות (באנגלית)
* סימון דיאקריטי
* שורשים

ראו גם
------

* גרפולוגיה
* קליגרפיה

קישורים חיצוניים
----------------

* לשון ושפות - כתיב ואיות, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555617505171
* BnF: cb11932901s (data)
* GND: 4048780-5
* LCCN: sh85074530
* LNB: 000095880
* NDL: 00576540
* NKC: ph124564

 |
**הר מינשו** (באנגלית: **Mount Minshew**) הוא הר נישא ברכס ויסקונסין - רכס ההרים המרכזי של הרי הורליק (המהווים חלק מההרים הטראנס-אנטארקטיים), בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.

ההר המכוסה ברובו קרח למעט בפסגתו הקטנה החשופה מקרח.

ההר ממוקם 6.48 קילומטרים ממערב לפסגת פורה, בקצה הצפון-מערבי של רמת ויסקונסין - הרמה הגבוהה של רכס ויסקונסין.

גובהו של ההר 3,895 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-64 בגובהו באנטארקטיקה.

ההר מתנשא לגובה של 229 מטרים מעל סביבתו.

היסטוריה
--------

### גילוי ומיפוי הרכס

רכס ויסקונסין (ובו גם הר מינשו) מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964.

### מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.

ההר נקרא על שם ולון ה. מינשו (Velon H. Minshew), שהיה גאולוג במשלחת החקר הגאולוגית מטעם אוניברסיטת המדינה של אוהיו, (Ohio State University geological party) - משלחת חקר להרי הורליק בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1964–1965; האוניברסיטה ממוקמת בעיר קולומבוס, בירת מדינת אוהיו שבארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

* הר מינשו באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* הר מינשו באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* הר מינשו באתר peakbagger
* הר מינשו באתר peakery (מרחקים לאתרים סמוכים)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי
2. 1 2  מידע גאוגרפי
3. 1 2  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
4. ↑  לפי מקור אחר הר מינשו הוא ההר ה-53 בגובהו באנטארקטיקה.

| רכס ויסקונסין |
| --- |
| מישורים | ויסקונסין |
| הרים | גודווין • לנץ • לשאק • מינשו • סויאט • פורה • פילי • קופמן • רוססקי • שיטס |
| קרחונים | דייוויסוויל • הונמה • נורפוק |
| נונאטאקים | אנגוס • בייקר • ג'ירלוף |
| קניונים | פרקינס |
זוג שטרופוואפלים
**שְטְרוּפְּוַואפֶל** (בהולנדית: **Stroopwafel**, להאזנה (מידע • עזרה); במקור: **Siroopwafel**, סירופוואפל) הוא ופל דקיקה ועגולה ממולאת בסירופ, כיום על פי רוב סירופ תירס עשיר בפרוקטוזה עם טעם קרמל.

מתכון
-----

אפיפית השטרופוואפל המסורתית עשויה מתערובת של קמח, חמאה, סוכר חום, ביצים, שמרים וחלב. כדור מהבלילה מונח על דפוס אפיפיות (waffle iron) ומשוטח לאפיפית דקה ועגולה, עם הטבעה של דוגמת רשת. האפיפית נפרסת לשני חצאים עגולים דקים עוד יותר בעודה חמה, וביניהם נמרח סירופ הכולל חמאה, קינמון וסוכר חום. שני החצאים מודבקים יחדיו ככריך.

המרכיבים בשטרופוואפל תעשייתי יכולים להיות מגוונים יותר. על אריזת שטרופוואפל הולנדי מתוצרת Euro Shopper המיוצר בטילברך, הולנד, נרשם: סירופ גלוקוזה עשיר בפרוקטוזה 41%, קמח, שמנים צמחיים מוקשים חלקית, סוכר, אבקת חלב רזה, ביצים, קמח סויה, חומרי התפחה, מלח, תבלינים, חומרים מתחלבים (לציטין סויה), וצבעי מאכל (קרוטן).

היסטוריה
--------

כדור בלילת השטרופוואפל, על דפוס האפיפיות
השטרופוואפל נוצר לראשונה, על פי ייחוס נפוץ, בחאודה, הולנד. במרבית המקורות נרשם כי יצורו החל בסוף המאה ה-18 (מקורות ספורים טוענים 1784), אם כי המצאתו מיוחסת למספר אנשים שונים, ולעיתים מתאחרת לתחילת המאה ה-19. קיים מסמך המהווה מתכון רשמי, שתוארך ב-1840. 

על פי הסיפור, אופה שנותר עם שאריות יבשות ופירורים רבים, החליט למכור אותם בשנית על ידי איגוד הרכיבים יחדיו בסירופ סמיך ואפייתו. במאה ה-19 כבר היו למעלה מ-100 מאפיות בחאודה שמכרו שטרופוואפל. מוכרי דוכנים בירידים שונים בסביבת חאודה החלו מייצרים שטרופוואפל במקום לדרישת הקהל בסוף המאה ה-19, ובתחילת המאה ה-20 החלו מפעלים מסחריים לייצרו. ב-1960 היו 17 מפעלי שטרופוואפל בחאודה לבדה, מהם נותרו היום 4 פעילים.

שיווק
-----

שטרופוואפל נמכר כיום במרכולים וברשתות שיווק בכל רחבי הולנד ונחשב נכס צאן ברזל בתרבות הקולינרית המקומית. השטרופוואפל מיוצא לחנויות מתמחות בכל רחבי העולם, ואף מיוצר מקומית בשווקים מסוימים בהתאם לביקוש. הם נמכרים באינטרנט בשלל אתרים, לרבות באמאזון, בשל שרידותם הגבוהה. ניתן למצוא שטרופוואפל הולנדי גם במרכולים בישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* שטרופוואפל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **שטרופוואפל** |

1. ↑  שם הממתק נהגה בהולנדית גם במדינות דוברות אנגלית, כמילה מושאלת.
2. ↑  StroopwafelShop.com - history and recipe

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph316215

 |
**מואמבוטסה הרביעי באנגיריסנגה** (בצרפתית/קירונדי: **Mwambutsa IV Bangiricenge**;‏ 6 במאי 1912 - 26 במרץ 1977) היה מלך (*mwami*) בורונדי ממות אביו ב-16 בדצמבר 1916 ועד להדחתו ב-8 ביולי 1966.

ביוגרפיה
--------

נולד לשושלת המלכים של בורונדי, משבט הטוטסי. כאשר הפך למלך היה אך בן שלוש ולכן מלכה במקומו אמו, ריריקומוטימה (Ririkumutima), כמלכה עוצרת, בסיוע מספר בני משפחה. השלטון המלוכני עמד בראש היררכיה של שלטון עצמי ושיתף פעולה עם השלטון הקולוניאליסטי של מזרח אפריקה הגרמנית. בשנת 1916 נכבשה בורונדי על ידי הבלגים, אשר המשיכו את השלטון המונרכיסטי המקומי במסגרת מנדט חבר הלאומים שקיבלו על טריטוריית רואנדה-אורונדי. בשנת 1925 אישר המשטר הבלגי מועצת עוצרים. ב-28 באוגוסט 1929 הגיע מואמבוטסה לבגרות והחל למלוך בזכות עצמו. 

עם קבלת עצמאות בורונדי ב-1 ביולי 1962 היא הוגדרה כמונרכיה חוקתית ומואמבוטסה היה לראש הממלכה העצמאית. באותה עת בוטלה המלוכה ברואנדה, שקיבלה עצמאות כרפובליקה. מבחינה היסטורית רוב המשרות הבכירות ככולן היו בידי שבט המיעוט הטוטסי, אשר שלט על רוב משבט ההוטו. מואמבוטסה ביקש לשנות מצב זה בצעדים מתונים וזהירים ונהנה מפופולריות בקרב מתונים משני השבטים. ב-18 באוקטובר 1965 אירע ניסיון הפיכה צבאית של קציני צבא וז'נדרמריה משבט ההוטו, שהרפורמות של מואמבוטסה לא היו די מקיפות ומהירות לדעתם. הם התקיפו את ארמון המלוכה והצליחו לירות בראש הממשלה. ניסיון ההפיכה דוכא על ידי שר הביטחון, טוטסי אנטי-מלוכני בשם מישל מיקומברו (Michel Micombero) שהוביל בהמשך לטבח בהוטו. המלך מואמבוטסה עצמו נמלט לגלות בקונגו-לאופולדוויל ומיקומברו הפך לדמות הדומיננטית בבורונדי. ב-26 במרץ 1966 הודח המלך רשמית ואנשיו של מיקומברו המליכו תחתיו את בנו, נטרה החמישי, שבחר במיקומברו כראש ממשלה. ב-28 בנובמבר אותה שנה הדיח מיקומברו את נטרה החמישי מכיסאו והפך לדיקטטור.

מואמבוטסה עבר לשווייץ, שם חי בגלות עד מותו.

מואמבוטסה הרביעי בעת ביקורו בישראל בדצמבר 1962
* בפגישה עם דוד בן-גוריון במלון המלך דודבפגישה עם דוד בן-גוריון במלון המלך דוד
* בביקור בקיבוץ אלומות בחנוכהבביקור בקיבוץ אלומות בחנוכה
* לוחץ את ידו של נשיא המדינה יצחק בן-צבילוחץ את ידו של נשיא המדינה יצחק בן-צבי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מואמבוטסה הרביעי, מלך בורונדי** בוויקישיתוף
* 2015 as a Repeat of 1965 in Burundi: The Stubbornness of Political History
* מלך בורונדי מגיע היום לביקור רשמי בישראל, דבר, 19 בדצמבר 1962
* הביקור המלכותי הראשון בישראל: מלך בורונגי פופולארי בקרב הענקים והפיגמאים כאחד, חרות, 19 בדצמבר 1962
* מואמבוטסה הרביעי, מלך בורונדי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
בוככוס
**בוככוס** או **בוקכוס** הראשון (**Bocchus**) היה מלך מאוריטניה בסוף המאה ה-2 לפנה"ס ובתחילת המאה ה-1 לפנה"ס. כחמו של יוגורתה, מילא בוככוס תפקיד חשוב במלחמת יוגורתה שנערכה בין הרפובליקה הרומית לבין ממלכת נומידיה.

עם פרוץ מלחמת יוגורתה ניסה בוככוס לכרות ברית עם הרפובליקה הרומית נגד יוגורתה, אולם בשנת 111 לפנה"ס נדחתה הצעתו על ידי הסנאט הרומי והוא החליט לתמוך בחתנו. בשנת 108 חתם בוככוס על הסכם עם יוגורתה והחל להתכונן למלחמה ברומא.

לאחר שהמצביא הרומי קוינטוס קיקיליוס מטלוס הביס את כוחותיו של יוגורתה בקפסא, ברח זה אל בוככוס שקיבל אותו בזרועות פתוחות. בוככוס שיחק משחק כפול לאורך המלחמה: במקביל למהלכיו הצבאיים ותמיכתו בחתנו, הוא ניהל כל העת משא ומתן מתמשך עם רומא. תאודור מומזן מדגיש את אי אמינותו של בוככוס ואת היחס החשדני שהפגינו כלפיו שני הצדדים. 

בשנת 106 לפנה"ס ערך גאיוס מריוס, המצביא החדש של הצבא הרומי, מסע מלחמה לעבר מבצר נהר המולכט. בחזרתו מהנהר, הותקף על ידי כוחותיהם המשולבים של בוככוס ויוגורתה. מריוס הופתע, ונראה היה שפרשיו של בוככוס יצליחו להביסו. אולם, בזכות עזרתו של לוקיוס קורנליוס סולה, ששימש כאחד מקציניו, הצליח מריוס לארגן את צבאו מחדש ולהדוף את הנומידים והמאוריטנים.

בשנים 106 ו-105 לפנה"ס נערך משא ומתן בין בוככוס לבין גאיוס מריוס, שהוביל לכריתת ברית בין מאוריטניה ורומא. בתמורה לשלום עם רומא, דרש מריוס מבוככוס להסגיר את חתנו. בוככוס דרש שסולה יהיה זה שיחתום את החוזה סופית, ושרק לידיו יסגיר את יוגורתה. מריוס הסכים, למרות חששותיו שסולה (שמונה בינתיים לסגנו בעקבות הצטיינותו בלחימה), ייתפס על ידי בוככוס וישמש כבן ערובה. סולה נשלח למחנהו של בוככוס ועבר דרך כוחותיו של יוגורתה בליווי בנו של בוככוס, וולכוס. כמובטח, הונה בוככוס את יוגורתה ומסר אותו לידי חייליו של סולה. 

לפי מקורות מסוימים, מימן בוככוס את בנייתו של פסל זהב שהוצב על גבעת הקפיטולין והנציח את מסירתו של יוגורתה לסולה. הפסל היה אחד מהגורמים שתרמו לעוינות שנוצרה בין סולה לגאיוס מריוס.

לאחר מותו של בוככוס עלו לשלטון בניו בוככוס השני ובוגוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בוככוס הראשון, מלך מאוריטניה** בוויקישיתוף
* בוככוס הראשון, מלך מאוריטניה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1187542474
* VIAF: 1821155953596142630003
* WorldCat (עם VIAF): 1821155953596142630003

 |
הנורד אקספרס נכנסת לתחנת נויון - גלויה מסביבות 1900
מסלול הקו לפני מלחמת העולם הראשונה
**נורד אקספרס** היה קו רכבת סדיר, שנוסד בשנת 1896 על ידי חברת הרכבות הבלגית (מפעילת האוריינט אקספרס המפורסמת) "החברה הבינלאומית לקרונות שינה וקווי אקספרס אירופיים" (Compagnie Internationale des Wagons-Lits et Grands Express Européens). הקו קישר את סנקט פטרבורג עם פריז ואיפשר, בקו המשך, מעבר בין בירת האימפריה הרוסית לנמל ליסבון וממנו לארצות הברית. מסלול הקו המקורי עבר בערים: פריז - בריסל - קלן - הנובר - ברלין - קניגסברג (כיום קלינינגרד) - דינבורג (כיום דאוגבפילס) - סנקט פטרבורג.

בנקודת המעבר בפרוסיה המזרחית נאלצו הנוסעים להחליף רכבות עקב השוני ברוחב המסילה בין השיטה הרוסית לאירופאית.

לאחר מלחמת העולם הראשונה הסתיים הקו בוורשה, פולין. לאחר מלחמת העולם השנייה ירד קו הרכבת מגדולתו. התפתחות מטוסי הנוסעים, על יתרונותיהם, המלחמה הקרה וירידת מסך הברזל על אירופה היקשו על פעולתה הסדירה של הרכבת שחצתה את היבשת.

בין תום מלחמת העולם השנייה לשנת 2007 שימש שם הקו לרכבת בקו פריז - קופנהגן ומאז קוצר לקו פריז - המבורג.

בתרבות
------

* ולדימיר נבוקוב מספר בספרו דבר, זיכרון על נסיעה בקו בשנת 1906
* סרטו של אלפרד היצ'קוק, זרים ברכבת, תורגם בצרפתית ל-*L'inconnu du Nord-Express* ("זר בנורד אקספרס")

ראו גם
------

* אוריינט אקספרס - קו רכבת נוסף של החברה שחיבר בין פריז לאיסטנבול

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נורד אקספרס** בוויקישיתוף
בהלכה היהודית, **שטר אירוסין** הוא אחת מהדרכים שבהן ניתן לבצע קידושין, במהותו ודיניו הוא דומה לשטר במשפט העברי ולגט, אך קיימים שינויים רבים בין שטר זה לשאר השטרות.

הקניין הנפוץ יותר לקדש בו אשה כיום, הוא כסף, אך ייתכן כי בעבר, השטר היה נפוץ ביותר. כך למשל, על פי המדרש יוסף הצדיק הראה לאביו יעקב אבינו, את שטר האירוסין שלו, כדי להראות שקידש את אשתו כדת וכדין.

מהות השטר
---------

באופן רגיל, שטר הוא מסמך אותו כותב המקנה לקונה, וחלותו היא מעשה קניין הנעשית על ידי ראייה משפטית. לעומת זאת, שטר אירוסין נכתב על ידי הקונה למקנה, שכן הבעל הוא הקונה ולמרות זאת הוא כותב את השטר לאשה. שוני זה בין שטר זה לשאר השטרות, מתפרש בתלמוד בשני אופנים שונים: האחד נוטה להסביר זאת בהלכה שנמסרה למשה מסיני, והשנייה - בשוני הלשון בפסוקים: בעוד שהכתוב המדבר בשטרות כותב "ואקח את ספר המקנה מידו" שמכך משמע שהקונה לקח את השטר מהמוכר, הרי שבמעשה קידושין הבעל הוא זה שעושה את מעשה הקניינים, כאמור בפסוק "כי יקח איש אשה".

דעת האשה בכתיבת השטר
--------------------

מכיוון ששטר זה שונה במהותו משאר השטרות, עלו מחלוקות בין חכמי האמוראים, האם על השטר להכתב מדעת המקנה - שהיא האשה שמקנה את גופה לבעל לשם אישות, ככל שטר שצריך להכתב מדעת המקנה שהוא המוכר, ואם לא - אין לו תוקף משפט, או שמא די בכך שהשטר נכתב מדעת הבעל, שהוא זה שמוסר את השטר לאשה, כמו כל שטר שהמקנה מוסר את השטר לקונה, ולכן על השטר להכתב מדעתו. רבא ורבינא, פסקו שאין השטר צריך להכתב מדעתה, ורב פפא ורב שרביא פסקו שכמו כל שטר, על השטר אירוסין להכתב מדעתה של האשה. בשולחן ערוך נפסק שצריך להיכתב מדעתה, ואם כתב שלא מדעתה, הרי היא ספק מקודשת.

כוונה בכתיבת השטר
-----------------

ריש לקיש, מראשוני אמוראי ארץ ישראל, פסק שכשם שהגט צריך להכתב לשם גירושין, כך על שטר האירוסין להכתב לשם קידושין, שכן התורה הקישה את הגירושין לנישואין - "וכתב לה ספר כריתות, **ויצאה והייתה** לאיש אחר", וכך פסק השולחן ערוך.

ראו גם
------

* שטר תנאים
* כתובה

הערות שוליים
------------

1. ↑  מובא ברשי על התורה "בני הם אשר נתן לי אלוקים בזה".
2. ↑  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ט', עמוד ב'.
3. ↑  שולחן ערוך, אבן העזר, סימן ל"ב, סעיף א'
4. ↑  ספר דברים, פרק כ"ד, פסוק ב'.
5. ↑  שולחן ערוך, אבן העזר, סימן ל"ב, סעיף א'.
**מואמר אקסוי** (בטורקית: **Muammer Aksoy**;‏ 1917 – 31 בינואר 1990) היה פוליטיקאי, עיתונאי ומשפטן טורקי, שנרצח על ידי פעילים איסלמיים.

ביוגרפיה
--------

מואמר אקסוי נולד באיבראדה למשפחת חבר פרלמנט. בשנת 1939 הוא סיים לימודי משפטים באוניברסיטת איסטנבול[דרושה הבהרה] ובשנת 1950 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ציריך.

לאחר חזרתו לטורקיה הוא התחיל ללמד באיסטנבול ובאנקרה. בשנת 1957 הוא עזב את האוניברסיטה[דרושה הבהרה] בה לימד, לאור השפעת הממשל על החופש באוניברסיטה, והחל בפעילות פוליטית בהצטרפו למפלגת העם הרפובליקאית. לאחר הפיכה צבאית של בשנת 1960 הוא חזר לאוניברסיטה והתמנה לפרופסור. הוא היה בין מכיני החוקה החדשה ובשנת 1977 נבחר לאספה הלאומית הגדולה של טורקיה. לאחר הפיכה צבאית של שנת 1980 הוא חזר לתחום המשפטי.

בשנת 1989 מואמר אקסוי היה שותף ביחד עם בהריה איצ'וק להקמת ארגון לקידום רעיונות של מוסטפא כמאל אטאטורק. הוא גם כתב מאמרים בנושאים שונים בעיתונות המקומית.

בערב 31 בינואר 1990 הוא נרצח מול ביתו על ידי ארגון אסלאמי. מספר פעילים, שניסו לקדם את חקירת הרצח נהרגו תוך מספר שנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מואמר אקסוי** בוויקישיתוף
* קורות חיים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007280905505171
* GND: 172498848
* ISNI: 0000 0000 8389 1320
* LCCN: n90684564
* NTA: 080692559
* SUDOC: 085541362
* VIAF: 64416667
* WorldCat: lccn-n90684564

 |
**מואיז (משה) מיו** (בצרפתית: **Moïse Millaud**; בורדו 1813 - פריז 1871) היה מו"ל, עורך, בנקאי, ויזם יהודי צרפתי בעל השפעה במאה ה-19. ייסד שורה של עיתונים בתחומים שונים, ובראשם "לה פטי ז'ורנל" ("Le Petit Journal"), שהיה העיתון הנפוץ ביותר בצרפת.

קורות חיים
----------

מיו נולד בבורדו, בנם של זוג סוחרים יהודים. בשנת 1833 ייסד את עיתונו הראשון בבורדו, "לה לוטן" ("Le Lutin"). הוא פרסם בעיתונו מאמרים תחת השם הבדוי "Duallim", אנגרמה של שמו.

בשנת 1836 עבר לפריז וייסד את העיתון הכלכלי "לה גאמן דה פריז" ("Le Gamin de Paris"). בשנת 1839 ייסד את העיתון המשפטי "L'Audience". בשנת 1848 ייסד את "La Liberté", ותמך בנפוליאון השלישי. באותה שנה הקים עם הבנקאי ז'ול מירס (Jules Mirès) את העיתון "Le Conseiller du Peuple". הם גם הקימו שני מוסדות בנקאיים. ב-1854 ייסד חברת נדל"ן לפיתוח קרקעות בפריז.

מאז ייסד ורכש שורה של עיתונים ומגזינים בתחום הפוליטי, הכלכלי, המשפטי והספרותי. בשנת 1863 ייסד את העיתון "לה פטי ז'ורנל" ("Le Petit Journal"), שבמשך שנים היה העיתון הנפוץ ביותר בצרפת. העיתון נוהל על ידי אחיינו אלפונסו (בן אחיו, יוסף).

מיו הסתבך בכמה פרשיות פיננסיות ונקלע לקשיים כספיים. אחיינו אלפונסו ניסה להסדיר את חובותיו של דודו, כולל באמצעות שותפויות מזויפות של "לה פטי ג'ורנל".

בנו היה העיתונאי, הסופר והמחזאי היהודי הצרפתי אלבר מיו. בתו בלאנש הייתה אשתו של ג'ורג' סילווה, עורך כתב העת "ז'ורנל דה וויאג'ורס" ("Journal des Voyageurs").

מיו מת בשנת 1871. לאחר מותו השתלטו בנו אלבר ואחיינו אלפונסו על "לה פטי ז'ורנל".

עיתוניו
-------

* Le Lutin, 1833
* Le Gamin de Paris, 1835
* Le Glaneur, 1836
* Le Négociateur, 1838
* L’Audience, 1839
* La Liberté, 1848
* Le Journal des Chemins de fer ,1848
* Le Conseiller du peuple, 1848
* Le Journal des actionnaires, 1856
* La Presse, 1857
* Le Petit Journal, 1863
* Le Journal illustré, 1864
* Le Soleil, 1865
* Le Journal littéraire
* Le Journal politique de la semaine

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מואיז מיו** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb13005808r (data)
* GND: 1020439955
* ISNI: 0000 0000 7190 7807
* VIAF: 66599975
* WorldCat (עם VIAF): 66599975

 |
**נד ג'ואל בלוק** (בשם מלא באנגלית: **Ned Joel Block**; נולד ב-1942) הוא פילוסוף אמריקאי העוסק בתחום הפילוסופיה של הנפש ותרם מספר תרומות חשובות בהבנה של ההכרה ובפילוסופיה של מדעי הקוגניציה. הוא פרופסור לפילוסופיה ופסיכולוגיה באוניברסיטת ניו יורק מאז 1996.

השכלה וקריירה
-------------

בלוק הוא קיבל את הדוקטורט שלו באוניברסיטת הרווארד ב-1971 תחת ניהולו של הילרי פטנאם. הוא הצטרף למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) כמרצה בכיר לפילוסופיה (1971–1977), ולאחר מכן שימש כפרופסור חבר לפילוסופיה (1977–1983), וכפרופסור לפילוסופיה (1983–1996), וכראש המחלקה לפילוסופיה באוניברסיטה (1989–1995). מאז 1996, הוא פרופסור בחוג לפילוסופיה ובחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת ניו יורק (NYU).

בלוק קיבל את פרס ז'אן ניקו ב-2013, והוזמן להרצות כחלק מהרצאות ויליאם ג'יימס באוניברסיטת הרווארד בשנת 2012 וב-2013 הוזמן להרצות באוניברסיטת אוקספורד כחלק מהרצאות ג'ון לוק ב-2013.

בלוק הוא הנשיא לשעבר של חברת הפילוסופיה והפסיכולוגיה (SPP) ונבחר להיות חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ב-2004.

הוא התחתן עם הפסיכולוגית ההתפתחותית סוזן קארי.

עבודה פילוסופית
---------------

בלוק מוכר כהוגה "טיעון בלוקהדד" שהוא טיעון נגד מבחן טיורינג כמבחן אינטליגנציה במאמר שכותרתו "פסיכולוגיזם וביהביוריזם" (1981). הוא ידוע גם בשל הביקורת שלו על פונקציונליזם, בטענה כי מערכת עם אותה מצבים פונקציונליים כמו בן אדם היא לא בהכרח בעלת מודעות. בעבודתו החדשה על התודעה, הוא ביצע הבחנה בין הכרה פנומנלית ובין הכרה נגישה, כאשר הכרה פנומנלית מורכבת מחוויה סובייקטיבית ורגשות והכרה נגישה מורכבת ממידע הזמין במערכת הקוגניטיבית למטרות חשיבה, דיבור ופעולות ברמה שליטה גבוהה. הוא טוען כי הכרה פנומנלית והכרה נגישה לא תמיד קיימות באופן חופף אצל בני אדם.

בלוק היה שופט בתחרות פרס לובנר, תחרות הנערכת במתכונת דומה למבחן טיורינג כדי לקבוע אם המשתתף הוא בוט או אדם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נד בלוק** בוויקישיתוף
* עמוד הבית של נד בלוק באתר הפקולטה לפילוסופיה באוניברסיטת ניו יורק

הערות שוליים
------------

1. ↑  "The John Locke Lectures - Faculty of Philosophy". *www.philosophy.ox.ac.uk*.
2. ↑  Press Releases - American Academy of Arts & Sciences, www.amacad.org

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007277021805171
* BIBSYS: 90142919
* BnF: cb12948568r (data)
* CiNii: DA01187257
* GND: 131623516
* ISNI: 0000 0001 1081 396X
* LCCN: n79138924
* LNB: 000142410
* MGP: 266218
* NLA: 35019496
* NTA: 06934468X
* ORCID: 0000-0003-0587-6899
* RERO: 02-A003014535
* SUDOC: 080788165
* VIAF: 108817789
* WorldCat: lccn-n79138924

 |
**שטפן קלוס** (בגרמנית: **Stefan Klos**, נולד ב-16 באוגוסט 1971 בדורטמונד שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בבורוסיה דורטמונד ובגלאזגו ריינג'רס בעמדת השוער. קלוס זכה ב-13 תארים קבוצתיים במהלך הקריירה, לרבות זכייה בליגת האלופות עם בורוסיה דורטמונד בשנת 1997.

קריירת מועדונים
---------------

### בורוסיה דורטמונד

קלוס החל לשחק בקבוצה הבוגרת של בורוסיה דורטמונד בעונת 1990/91, אז היה שוער המשנה לוולפגנג דה ביר, ואת הופעת הבכורה בבונדסליגה ערך במאי 1991, בתיקו 2-2 מול וטנשייד 09. בעונת 1991/92 קלוס הפך לשוער הראשון של הקבוצה, בה שיחק שמונה וחצי עונות מלאות. בתקופה זו בורוסיה דורטמונד הייתה קבוצת צמרת בכדורגל הגרמני, וסיימה את העונה במקום השני בבונדסליגה לאחר האלופה שטוטגרט. בעונת 1992/93 הגיע קלוס עם הקבוצה לגמר גביע אופ"א, שם הפסידה הקבוצה במפגש כפול בתוצאות 0–3 ו-1–3 ליובנטוס. בעונות 1994/95 ו-1995/96 זכה קלוס בשתי אליפויות רצופות עם בורוסיה דורטמונד, ובעונת 1996/97 נטל חלק בזכייה הראשונה של בורוסיה דורטמונד בליגת האלופות, לאחר שהציג יכולת גבוהה לאורך כל העונה ועמד בשער בהצלחה בגמר ליגת האלופות 1997, בו ניצחה בורוסיה דורטמונד את יובנטוס בתוצאה 1–3. באותה שנה, זכה עם דורטמונד בגביע הביניבשתי לאחר ניצחון 0–2 בגמר על קרוזיירו הברזילאית. בפגרת החורף של עונת 1998/99 עזב קלוס את בורוסיה דורטמונד לאחר שצבר במדיה 254 הופעות ליגה ומעל 350 הופעות בכל המפעלים, וחתם בגלאזגו ריינג'רס.

### גלאזגו ריינג'רס

בדצמבר 1998 חתם קלוס בגלאזגו ריינג'רס, והפך לאחד השחקנים המרוויחים ביותר באירופה. עקב הגעתו של קלוס הפך ליונל שרבונייה לשוער המשנה של הקבוצה. בתום העונה זכה קלוס באליפות ליגת העל הסקוטית עם גלאזגו ריינג'רס. הופעה זכורה של קלוס מעונת 2000/01 הייתה במשחק חוץ מול הארט אוף מידלות'יאן. במשחק זה קלוס שמר על רשת נקייה על אף הרחקותיהם של קלאודיו ריינה וארתור ניומן מגלזגו ריינג'רס, ואף הדף פנדל, וסייע לקבוצתו לנצח 0–1. עם זאת, סלטיק זכתה באליפות בעונה זו. בעונת 2002/03 היה קלוס חלק מטרבל מקומי של גלאזגו ריינג'רס, שזכתה באליפות, בגביע הסקוטי ובגביע הליגה הסקוטית. בשנת 2004 מונה קלוס לקפטן הקבוצה. בינואר 2005 סבל מפגיעה ברצועה, והחמיץ את יתר העונה, כאשר מחליפו, ההולנדי רונאלד ווטרויס, נשאר השוער הפותח גם לאחר חזרתו של קלוס לכשירות. בעונת 2006/07 קלוס כבר היה שוער משנה, וערך את הופעתו הראשונה באותה עונה רק בחודש פברואר, בניצחון 0–4 על הפועל תל אביב בגביע אופ"א, בו נכנס בדקה ה-75 כמחליף לאחר שהורחק השוער הראשון, אלן מקגרגור. בתום עונה זו, פרש קלוס ממשחק פעיל ועבר להתגורר בשווייץ, לאחר שצבר 298 הופעות בכל המסגרות, וזכה בארבע אליפויות ושלושה גביעים במדי גלאזגו ריינג'רס. בשנת 2009 נכנס קלוס להיכל התהילה של גלאזגו ריינג'רס.

קריירה בינלאומית
----------------

לקלוס 17 הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21 ושתי הופעות במדי נבחרת גרמניה האולימפית, אך הוא מעולם לא שיחק בנבחרת גרמניה הבכירה.

תארים
-----

עם בורוסיה דורטמונד:

* אליפות הבונדסליגה (2): 1994/95, 1995/96
* ליגת האלופות: 1997
* הגביע הביניבשתי: 1997

עם גלאזגו ריינג'רס:

* אליפות ליגת העל הסקוטית (4): 1998/99, 1999/00, 2002/03, 2004/05
* הגביע הסקוטי (3): 1998/99, 2001/02, 2002/03
* גביע הליגה הסקוטית (2): 2001/02, 2002/03

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שטפן קלוס** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
**מואה רחב-מקור** (שם מדעי: *Euryapteryx curtus*) הוא מין נכחד של עוף ענקי מסדרת הדינורניטיים, אשר התקיים בניו זילנד בין הפליסטוקן להולוקן. מואה זו התגלתה הן באי הצפוני והן באי הדרומי וכן באי סטיוארט והתגלו ביצים מאובנות רבות שלו. מין זה תואר בידי ריצרד אוון ב-1846. עם זאת הוא שויך לסוג דינורניס והסוג החדש סווג ב-1874 בידי החוקר הגרמני יוליוס פון האסט (אנ'). כיום רואים בו קרוב של מואה מזרחי, אשר התקיים ביערות האי הדרומי.

מואה זה היה קטן יחסית ובעל מבנה עגלגל וכבד ובעל רגליים קצרות, כך שאולי דמה מעט לקזואר מודרני. הוא הגיע לגובה של מטר אחד בזכרים ו-1.3 מטר בנקבות והגיע למשקל של 20 ק"ג בממוצע. אצל מין זה הייתה דו-צורתיות זוויגית וחלק מהפרטים היו גדולים פי שניים מאחרים.

מואה זו התקיימה בסביבות סבכי שיחים ועשבים גבוהים ובהם חיפשה פירות, עלים נמוכים וחרקים. בדומה לשאר המואות הוא נכחד עם הגעת ראשוני האנשים לניו זילנד, בסביבות שנת 1,500.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מואה רחב-מקור** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NCBI
* GBIF
 |
**לוטוקה** (בפיג'ית: **Lautoka**) היא העיר השנייה בגודלה בפיג'י. העיר שוכנת במערב האי ויטי לוו, 24 ק"מ מצפון לעיר נאדי ופועל בה הנמל השני בגודלו במדינה. העיר ידועה כ"עיר הסוכר" עקב היותה שוכנת בלב אזור גידול קנה הסוכר העיקרי של פיג'י. שטחה של העיר 16 קמ"ר ואוכלוסייתה מנתה 52,220 תושבים בשנת 2007.  העיר היא בירתו של המחוז המערבי של פיג'י.

כלכלה
-----

לוטוקה ידועה כ"עיר הסוכר" עקב שטחי הגידול הנרחבים של קנה סוכר מסביב לעיר. מפעל עיבוד קני הסוכר בעיר הוא המעסיק הגדול בלוטוקה. המפעל הוקם בראשית המאה העשרים והעסיק פועלים מהודו ומאיי שלמה. כיום עובדים במפעל כ-1300 עובדים. תעשיות נוספות בעיר הם תעשיית העץ, ייצור בגדים, מזקקה, מבשלת בירה, תעשיית תכשיטים, מפעלי פלדה, דיג, מדגרה, ייצור מוצרים ביתיים, תעשיית צבעים ובניה.

היסטוריה
--------

פרוש שם העיר הוא "מהלומת חנית", על שם דו-קרב בין שני ראשי שבטים שנערך במקום על פי המסורת. האירופאי הראשון שהגיע לאזור היה קפטן ויליאם בליי שעבר במקום האנשים שנותרו נאמנים לו לאחר המרד על הבאונטי. בליי חלף במקום ב-7 במאי 1789 בדרכו לאי  טימור.

דמוגרפיה
--------

מאז שנת 1970 לוטוקה גדלה במהירות ומאז שנות התשעים קצב הגידול של האוכלוסייה גדל אף יותר. בראשית שנות השבעים היה גודל אוכלוסיית העיר 12,000 על פי ההערכות. לאור היותה מרכז לענף הסוכר, הרוב הגדול של האוכלוסייה הוא ממוצא הודי. ב-1986 אוכלוסיית העיר מנתה 39,000 תושבים וב-1996 היא מנתה 43,000, למרות שלא ברור מה היו גבולות האזור האורבני בשני המפקדים. ב-2005 מנתה אוכלוסיית העיר על פרבריה כ-50,000 תושבים בשטח של 16 קמ"ר. כיום אוכלוסיית המטרופולין של לוטוקה מונה כ-80,000 תושבים, אך רוב הגידול באוכלוסיית העיר נובע מתנועת הגירה של תושבים ממוצא פיג'י מהאזורים הכפריים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוטוקה** בוויקישיתוף
* לוטוקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Fiji Islands Bureau of Statistics - Population and Demography

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007560181705171
* LCCN: n85308397
* VIAF: 11301466
* WorldCat (עם VIAF): 11301466

 |
**זיל 111** (ברוסית: **ЗИЛ-111**) היא מכונית סלון מפוארת, (לימוזינה) מתוצרת יצרנית הרכב זיל מברית המועצות, אשר יוצרה בין השנים 1958–1967. סך הכול יוצרו 112 יחידות. דגם המיניבוס זיל 118 בוסס על דגם הזיל 111, כולל מפרט המנוע שנלקח מהזיל 111 (בשנים 1965–1970).

היסטוריה חברת זיל
-----------------

חברת זיל החלה את דרכה כמפעלי הרכב של משפחת ריאבושקינסקי העשירה, שהקימה את המפעל ב-1915 ותכננה לייצר סדרת רכבי FIAT-15 Ter, ברישיון פיאט האיטלקית, אבל התוכנית סוכלה על ידי הלאמת המפעלים בידי השלטון הסובייטי.

ב-1925 חברת הרכבים המוסקבאית הולאמה ונקראה בשם "מפעל הרכבים הממלכתי מ' 1". ב-1927 מונה איוואן אלכסייביץ' ליחאצ'וב למנהל המפעל ובתקופתו החלו התפוקה והייצור לשגשג. ב-1933 הוקמו מפעלי זיס מאיחודן של מפעלי רכב באזור מוסקבה (כמו מפעל הרכבים של ירוסלבל) על ידי השלטון הקומוניסטי, והדגם הראשון של מכונית נוסעים היה ה**זיס 101**, בהשראת דגמי פאקארד האמריקניים.

זיל 111
-------

סגנון הגוף של הזיל 111 דמה לסגנון רכב אמריקאי שהיה קרוי פאקארד. המנוע מנוע V8 צילינדרים, 5,980 סמ"ק בהספק של 200 כ"ס ותיבת הילוכים אוטומטית, 2 מהירויות.

השם "זיל" נקשר עם מכוניות מפוארות וחזקות לבכירי המשטר הסובייטי, שיוצרו בסדרות קטנות מאוד. זיל היה זמין לחברי הפוליטביורו בלבד.

מאביזרי הרכב המפואר: שטחי צמר, אביזרי עץ, מערכת אוורור, חימום, ורדיו הנשלטים מהאגף האחורי.

שליט קובה פידל קסטרו קיבל במתנה דגם של זיל 111D. עבור נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר עיצבו גרסה מיוחדת של דגם זיל 111.

בספר השיאים של גינס הוגדרה הזיל 111 כמכונית הגדולה (ארוכה) ביותר בעולם.

דגמים זיל 111
-------------

* זיל 111
* זיל 111A (הדגם צויד במערכת מזוג אוויר)
* זיל 111V - גרסת קונברטייבל
* זיל 111G - גרסה משופרת של דגם זיל 111
* זיל 111D - גרסת קונברטייבל

גרסאות זיל 111
--------------

* זיל 111 (יוצר משנת 1958–1962)
* זיל 111G (יוצר משנת 1962–1967)

תמונות
------

* זיל 111 זיל 111
* זיל 111 זיל 111
* זיל 111 זיל 111
* זיל 111 זיל 111
* זיל 111 קונברטייבל - על בול של ברית המועצות זיל 111 קונברטייבל - על בול של ברית המועצות
* זיל 111V קונברטייבל זיל 111V קונברטייבל
* זיל 111V קונברטייבל זיל 111V קונברטייבל
* זיל 111זיל 111
* זיל 111 Dזיל 111 D

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **תמונות של רכבי ЗиЛ** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **תמונות של רכבי ЗиС** |

* אתר החברה - ברוסית ובאנגלית
* זיל 111 (1:22 דקות), יוטיוב
**השבת השחורה** הוא כינוי לשורה של מעשי טבח בביירות, שבוצעו בשלביה הראשונים של מלחמת האזרחים הלבנונית החל מ-6 בדצמבר 1975.

מהלך האירועים
-------------

האירועים הנדונים נמצאים במחלוקת בין תומכי המחנה הנוצרי לבין תומכי המחנה הרדיקלי. לטענת הנוצרים, החל מהשבוע הראשון של מלחמת האזרחים, החלו לוחמי אש"ף להקים מחסומים ברחבי העיר, וביצעו מעשי טבח וזוועה בנוצרים, לעיני המעוכבים במחסומים. לטענת הנוצרים, ב-30 במאי 1975, בתגובה לרציחתו של מוסלמי במזרח ביירות, 30 אזרחים לבנונים נחטפו ונרצחו לעיני הציבור.

על כל הצדדים מקובל, כי ביום שבת, 6 בדצמבר 1975, גופותיהם של ארבעה חברים בפלנגות המרוניות, נמצאו במכונית נטושה במזרח ביירות. נראה כי לאחר שחגגו במסיבה באזור חבל מתן, עברו בשעות הליל ליד מחנה הפליטים הפלסטיני תל א-זעתר. הארבעה נרצחו במכות גרזן, וגופותיהם עברו התעללות.

לוחמי הפלנגות זעמו בעקבות האירוע (שלטענת הנוצרים, לא היה מעשה הרצח הראשון), והאשימו את התנועה הלבנונית הלאומית, של המוסלמים והפלסטינים ברציחות. כוחות של הפלנגות והמיליציה הנמרים תקפו מוסלמים שנעו במזרח ביירות, שמרבית תושביה היו נוצרים, וירו ללא הבחנה בהתקהלויות אנשים. עשרות שבויים מוסלמים נחטפו ברחבי בעיר, ושוחררו בעד כופר או נרצחו.

הלוחמים הנוצרים, בהנהגת ג'וזף סעד, אביו של אחד מארבעת הנרצחים, החלו להקים מחסומים בדרכים המרכזיות בביירות. מכוניות והולכי רגל נעצרו במחסומים, והתבקשו להראות תעודות מזהות. פלסטינים (שבהיותם פליטים לא נשאו תעודת זהות) ומוסלמים (תעודות הזיהוי הלבנוניות מראות את דת מחזיק התעודה) נרצחו בו במקום בשיסוף הגרון. מרבית ההרוגים היו עובדי הנמל, שהמשיכו לעבוד במזרח ביירות הנוצרית ברובה. מוסלמים רבים נחטפו ועונו במהלך האירועים.

מאות בני אדם נהרגו תוך שעות ספורות, מרביתם אזרחים. ההערכות לגבי מספר הקורבנות נעות בין 110 ל-600. מפקדת הפלנגות הודיעה ביום למחרת, כי הנקמה על הרצח צריכה הייתה להיות מוגבלת לחטיפות, אולם מספר לוחמים סוררים הפרו את הכללים.

מיד לאחר מכן, לוחמי המחנה הרדיקלי תקפו את עמדות הפלנגיסטים במלונות סנט ג'ורג' ופיניקיה בתגובה ורצחו 38 מהנוצרים שעבדו במלונות. הלחימה המסיבית התנהלה בכל העיר ובפאתיה, עד 22 ביוני 1976.

קישורים חיצוניים
----------------

* יא ביירות, מלחמת האזרחים בלבנון
* حرب لبنان.. الانفجار ج3, באתר אל-ג'זירה, 10 בינואר 2005

| אירועים מרכזיים במלחמת האזרחים בלבנון |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| השבת השחורה • טבח כרנתינא • טבח דאמור • טבח שכא • טבח תל א-זעתר • טבח עישייה • טבח סברה ושתילה • יום הסכינים הארוכות • מלחמת ההרים • מלחמת המחנות |

 |
**ביצות ליובליאנה**
(למפת סלובניה מוגדלת)ליובליאנהליובליאנה
מריבורמריבור
צליהצליה
קרשקוקרשקו
נובו/מסטונובו  
מסטו  

פוסטוינהפוסטוינה
קראןקראן
קופרקופר
**א  
י  
ט  
ל  
י  
ה**
**אוסטריה**
**הונ.**
**קרואטיה**
**הים  
האד.**ביצות/ליובליאנה**ביצות  
ליובליאנה**(למפת סלובניה רגילה)ליובליאנהליובליאנה
מריבורמריבור
צליהצליה
קרשקוקרשקו
נובו/מסטונובו  
מסטו  

פוסטוינהפוסטוינה
קראןקראן
קופרקופר
**א  
י  
ט  
ל  
י  
ה**
**אוסטריה**
**הונ.**
**קרואטיה**
**הים  
האד.**ביצות/ליובליאנה**ביצות  
ליובליאנה**

**ביצות ליובליאנה** (בסלובנית: **Ljubljansko barje**) הן אזור ביצתי הממוקם מדרום לליובליאנה, סלובניה. שטח הביצה הוא 163 קילומטר רבוע. 

האזור נוצר לפני 2 מיליון שנים עם שקיעת אזור נרחב באגן ליובליאנה. אל תוך האזור השקוע זרמו מספר יובלים תת-קרקעיים (בין היתר, הסאווה), וייצרו אגם. לפני 6000 שנים האגם התייבש, והשאיר את האזור הביצתי. באזורים העמוקים במיוחד, נוצרו שכבות כבול.

הגלגל העתיק ביותר בעולם. ארכאולוגים מצאו אותו בביצה ב-2002. הגלגל מתוארך כבן 5,100-5,300 שנים.
החל משנת 6,600 לפני הספירה, באזור התקיימו התיישבויות בצורת בתי כלונסאות. ממצא מפורסם מהתיישבות זו הוא הגלגל העתיק בעולם (בתמונה מימין), ההתיישבות חדלה להתקיים בתחילת תקופת הברזל.

בגלל ההצפות הדחופות של אגן לובליאנה, לאורך השנים יושבי האזור שאפו לייבשו. ראשונים היו הרומאים, שבנו באזור את העיר אמונה (Emona), שלימים הפכה לליובליאנה. תחת שלטון בית הבסבורג, עם יצירת
התעלות הראשונות, הניסיונות היו אינטנסיביים יותר, ולבסוף במאה ה-19 המאמצים הנחילו הצלחה חלקית. למעשה, תעשיית הכבול הייתה רווחית יותר מחקלאות בעתודות הקרקע החדשות, ולכן, בעקבות קצב החפירה המוגבר שלו, הקרקע הוצפה בחזרה.
עד היום, האזור מושפע מההצפות הדחופות (פעמיים עד שלוש פעמים בשנה) בצורה משמעותית, והאזורים הנמוכים באגן, לא מיושבים בכלל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ביצות ליובליאנה** בוויקישיתוף
* אתר ביצות ליובליאנה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  The origins, באתר Ljubljansko barje
2. ↑  Peat, באתר Ljubljansko barje
3. ↑  גאסר, א. הגלגל העתיק בעולם נמצא בסלובניה, באתר משרד התקשורת הממשלתי הסלובני, מרץ 2003
4. ↑  טורק, ג. Mysterious pile-dwellers, **סינפו** 04, אפריל 2011
5. ↑  Oto Luthar, **The Land Between: A History of Slovenia**, With contributions by Oto Luthar, Igor Grdina, Marjeta Šašel Kos, Petra Svoljšak, Peter Kos, Dušan Kos, Peter Štih, Alja Brglez and Martin Pogača, Peter Lang, Frankfurt, 2008, p. 32
6. 1 2  Introduction, באתר Ljubljansko barje
7. ↑  Dénes Lóczy, **Geomorphological impacts of extreme weather: Case studies from centraland eastern Europe**, Springer, Dordrecht, Heidelberg, New York and london, 2013, p. 129

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4784763-3
* VIAF: 237472869
* WorldCat (עם VIAF): 237472869

 |
הרב **אהרן משה קיסילוב** (תרכ"ו – ט"ו באלול תש"ט, 9 בספטמבר 1949) היה רב ופוסק ברוסיה ובחרבין ורב הראשי של המזרח הרחוק כולו. תמך בציונות ועודד להצטרף ולתרום למוסדות הציוניים.

ציור על פי תמונה של הרב קיסילוב על כריכת ספרו של דב בער קוטלרמן - די אָפּגעשטויסענע (הנידחת)

חייו
----

קיסילוב נולד בעיירה סוראז' ברוסיה. בלט מגיל צעיר בכשרונותיו. בגיל 16 למד בישיבתו של הגדול ממינסק במינסק. בגיל 18 החל ללמוד בישיבת וולוז'ין תחת ראשותם של הנצי"ב ור' חיים מבריסק. הוסמך לרבנות על ידי רבי חיים עוזר גרודזנסקי ורבנים נוספים. בשנת תר"ס (1900) קיבל על עצמו את רבנות הקהילה בבוריסוב. בשנת תרע"ג (1913) התבקש למלא את משרת הרבנות בעיר חרבין בסין, שם התפתח מרכז יהודי חשוב החל מסוף המאה ה-19.

בזמן מלחמת העולם הראשונה כשהעיר נמלאה פליטים יהודים שברחו מאירופה הוא דאג להצלתם בניגוד למדיניות הממשל המקומי ואף נידון על כך למאסר.

בשנת 1937 בוועידה הראשונה של יהודי המזרח הרחוק הוכרז הרב קיסילוב כרב הראשי לכל אזור המזרח הרחוק.

הוא המשיך למלא את תפקידו גם בעת שפעילות הקהילות נאסרה בסוף ימיו ואף שימש בתפקיד יו"ר הקהילה. הרב קיסילוב מילא את תפקידו עד פטירתו ב-1949. אלמנתו פייגא עלתה עם פטירתו לישראל והתגוררה בתל אביב.

ספריו
-----

ספר השו"ת "משברי ים", חרבין, תרפ"ו
על אף תנאי חייו הרחוקים מכל המרכזים היהודיים עמד הרב קיסילוב בקשרי מכתבים והתכתב עם גדולי הדור בבעיות השעה. את תשובותיו כינס בספרו משברי ים שנדפס בחרבין, שם הוא דן בסוגיות תלמודיות ובבעיות השעה בעיקר בנוגע לדיני אישות של קידושין, גיטין ועגונות. בספרו זה הוא מתכתב עם רבי מאיר שמחה הכהן מדווינסק, הרב איצל'ה מפוניבז', הרב נתן נטע אולבסקי ואחרים.

עם בעיות עזיבת הדת בקרב הדור הצעיר הוא ניסה להתמודד באמצעות חיבור ספר ברוסית - Национализм и еврейство: Сборник статей и лекций (הרצאות ומאמרים על הלאומיות והיהדות). יצא ב-1941, ומהדורה שנייה ב-1943.

אלמנתו הוציאה בתל אביב את ספרו "אמרי שפר" ובו מבחר נאומים ודרושים מעיזבונו.

קישורים חיצוניים
----------------

* אהרן משה קיסילוב, **שו"ת משברי ים**, חארבין, תרפ"ו, באתר היברובוקס
* אהרן משה קיסילוב, **אמרי שפר**, תל אביב, תשי"ב, באתר היברובוקס
* אהרן משה בן שמואל יוסף קיסילוב (1866-1949), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  **אמרי שפר, הקדמה**
2. ↑  **אמרי שפר**, עמ' צט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300867005171
* VIAF: 101619100
* WorldCat (עם VIAF): 101619100

 |
רבי **אהרן מאוסטרהא** (-כ"ו באדר ה'תק"ע, 1810), היה מצדיקי תנועת החסידות בדור ה-3, תלמידו של המגיד ממזריטש. מפורסם גם בשמו **ד"ר גארדיא**, בשל היותו רופא, לפני התקרבותו לחצר המגיד ממזריטש.

ביוגרפיה
--------

על פי המסורת החסידית, ד"ר גארדיא עזב בצעירותו את דרך אביו, ולמד רפואה, ולבסף היה רופאו האישי של מלך פרוסיה. עקב מופת ששמע על המגיד ממזריטש, הגיע לחצרו, וביקש ממנו דרך תשובה, ולאחר תקופה הפך לתלמיד מן המניין בחצרו.

בספר 'מזכרת לגדולי אוסטרהא' מסופר שלאחר חזרתו בתשובה, היה רופא המחוז, והיה הולך חגור בחרב כאות כבוד לתפקידו, והיה מכונה 'רבי', בשל האמונה כי הוא מרפא את החולים בדרך מופת ולא בדרכי הרפואה.

סיפורו מוזכר בקצרה בספר 'שארית ישראל', לרבי ישראל דב בער מווילעדניק:'כמו שידוע מהמגיד הגדול ממזריטש, שלקח את הרופא גארדע מעמקי הקליפות והושיבו ברום המעלות...'. סיפורים נוספים עליו מובאים בספר 'בית אברהם' לרבי אברהם מסלונים, כתבי רבי יאשע שו"ב, ספר 'מזקנים אתבונן' (ירושלים תשס"ז), 'מאמר מרדכי' (ירושלים תשס"ב, סיפורי רבי מרדכי חיים סלונים),

בתו חנה, הייתה גם רופאה, וכונתה "חנה'לי דיא דאקטרין" (חנה הרופאה).

ראו גם
------

* חיים דוד ברנהרד (רופא יהודי נוסף שחזר בתשובה, והפך לצדיק חסידי).

לקריאה נוספת
------------

* מרדכי גרליץ, **הנהר היוצא מעדן**, פרק יב, בני ברק תשס"ו.
* ישראל יעקב קלפהולץ, **המגיד ממזריטש**, עמוד קנא, בני ברק תשל"ב.
* הרב ישכר בעריש ווייס, **עלים לתרופה** גיליון א'רו, ויקהל פקודי תש"פ.

קישורים חיצוניים
----------------

* הישיש מוהר"ר אהרן דאקטער גארדיא בתוך 'מזכרת לגדולי אוסטרהא', באתר היברובוקס.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר עדת צדיקים (לובלין תר"ס), דף יט (37 בדפי הספר). גרסאות נוספות בדור דעה (חלק א') לרבי יקותיאל אריה קמלהאר, נר ישראל (רוז'ין) חלק ו, ועוד
2. ↑  ברדיצ'ב תרס"ז, עמ' 246
3. ↑  ליקוטים לשער ההתקשרות
4. ↑  מאמרי ימים נוראים עמ' ל.
5. ↑  מזכרת לגדולי אוסטרהא.
6. ↑  הגיליון באתר 'אידישע וועלט פארומס'.
**גוסטב שנלבר** (בגרמנית: **Gustav Schönleber**‏;  3 בדצמבר 1851 – 1 בפברואר 1917) היה צייר גרמני.

ביוגרפיה
--------

גוסטב שנלבר למד תחילה בבית הספר הלטיני המקומי ולאחר מכן בבית ספר התיכון בשטוטגרט. בילדותו הוא התעוור בעין אחת. הוא למד הנדסת מכונות בפוליטכניקה של שטוטגרט, אך בן דודו זיהה את כישרונו והמליץ עליו ללמוד באקדמיה הפרטית לאמנות של אדולף לייר במינכן, שם החל ללמוד ציורי נוף בין השנים 1870 עד 1873. גוסטב שנלבר גילה מקומות רבים שהיו ידועים אחר כך מאוד, כמו בסיגהיים, רוטנבורג, בשנת 1870 ו- Hiddensee, שהיה קשה לגישה עד שנת 1875. בנוסף, ביקר במקומות ציור קלסיים בצרפת (כולל פריז ודיפה), איטליה והולנד.

גוסטב שנלבר לימד באקדמיה הממלכתית לאמנויות יפות בקרלסרוהה בין השנים 1880–1917. תלמידיו כוללים: פרידריך קלמורגן, ראול פרנק, וילהלם הסמן, גוסטב קמפמן, פול מולר-קאמפף, גרהרד בקנהוס, אוגוסט גרוה, אדולף לונץ, אדוארד שלואמן, וילהלם ריטר, מקס וילהלם רומן, אלפרד הלברגר, מקס פריי, גאורג בורמסטר, אדולף דה קודר וארנסט איטנר.

בשנת 1888 הקים את וילה שנלבר, הקיימת עד היום, בקרלסרוהה סמוך לאקדמיה. בוילה ישנם בהווה, סדנאות, חדרי לימוד, סדנת הצילום ומחלקת התקשורת של האקדמיה לאמנויות.

לאחר שממשלת באדן החליטה לפוצץ את המפלים בלופנבורג, היא הזמינה את גוסטב שנלבר לצייר את פלא הטבע ושילמה 10,000 זהובים עבור העבודה.

קשר לאימפרסיוניזם
-----------------

בהווה רואים את שנלבר כחלוץ האימפרסיוניזם הגרמני. גרהרד קביירסטה רואה בו "האב האינטלקטואלי של הזצסיון בקרלסרוהה" ומתייחס לתלמידיו כציירים בסגנון האימפרסיוניזם והאקספרסיוניזם. סגנון הציור שלו נחשב למודרני על ידי מבקרי האמנות.

גוסטב שנלבר היה רק צייר נוף. המוטיבים וסגנון הציור שלו נותרו קבועים מאוד בשלב היצירה שלו יותר מ -40 שנה.

הוא העדיף לצייר סצינות על ידי המים, הן בתוך הארץ והן חופים, בהולנד, גרמניה ואיטליה, כמו גם בפאתי הולנד וגרמניה. הוא התעניין במיוחד באירועים עונתיים כמו שיטפונות.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גוסטב שנלבר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Leo Mülfarth: *Kleines Lexikon Karlsruher Maler.* Karlsruhe 1987, מסת"ב 3-7617-0250-7, S. 99–101.
2. ↑  Gustav Schönleber – Stadtwiki Karlsruhe, ka.stadtwiki.net

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 118964399
* ISNI: 0000 0001 0960 5290
* LCCN: n90710942
* NKC: xx0244247
* RKD: 70854
* SUDOC: 227480414
* ULAN: 500019587
* VIAF: 25402263
* WorldCat: lccn-n90710942

 |
**לוֹרֶנְצוֹ קוֹסְטָה** (באיטלקית: **Lorenzo Costa**; סביבות 1460, פרארה – 5 במרץ 1535, מנטובה) היה צייר איטלקי מתקופת הרנסאנס.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד בפרארה, אך עבר לבולוניה בשנות העשרים המוקדמות לחייו, וככל הנראה הושפע מאסכולת בולוניה (אנ'). עם זאת, אמנים רבים עבדו בשתי הערים, ולכן יש הרואים בו תוצר של אסכולת פרארה (אנ'). ייתכן שהוא למד מקוזימו טורה (אנ').

בשנת 1483 הוא צייר את קישוט המזבח המפורסם בקפלה של משפחת בנטיבוליו (אנ') וציורי קיר אחרים על קירות הקפלה בכנסיית סן ג'אקומו מאג'ורה (אנ'). הוא היה ידיד גדול של פרנצ'סקו פרנצ'ה (אנ'), שהושפע ממנו רבות. בשנת 1509 הוא עבר למנטובה כדי להיות צייר החצר של המרקיז פרנצ'סקו גונזגה (אנ') ואיזבלה ד'אסטה (אנ'). עבור הסטודיו של האחרונה בארמון הדוכסים (אנ'), הוא צייר את אלגוריית ההכתרה של איזבלה ד'אסטה (אנ') (כיום בלובר) ואת ממלכת קומוס (אנ'), שני ציורים מיתולוגיים המבוססים על שרטוטים של אנדראה מנטניה.

הוא מת במנטובה בשנת 1535. גם בניו איפוליטו (אנ') וג'ירולמו היו ציירים, וכך גם בנו של ג'ירולמו, לורנצו קוסטה הצעיר (אנ'). בני זמנו שעבדו איתו או תחתיו כוללים את קוזימו טורה (אנ'), דוסו דוסי (אנ'), לודוביקו מאצולינו (אנ'), לורנצו לאונברונו (אנ') וניקולא פיזאנו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לורנצו קוסטה** בוויקישיתוף
* לורנצו קוסטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Costa, Lorenzo". Encyclopædia Britannica. Vol. 7 (11th ed.). Cambridge University Press.

ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהמהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, הנמצאת כיום בנחלת הכלל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007421901805171
* BnF: cb149719620 (data)
* GND: 122817575
* ICCU: CFIV199730
* ISNI: 0000 0000 8343 391X
* LCCN: nr91030656
* NLP: A34105037
* NTA: 07040447X
* RKD: 18597
* SNAC: w6j6987q
* SUDOC: 069020388
* ULAN: 500115131
* VcBA: 495/122481
* VIAF: 47035057
* WorldCat: lccn-nr91030656

 |
**טרנספורמציית בוקס-מילר** או **שיטת בוקס-מילר** נוצרה בשנת 1958 על ידי ג'ורג' בוקס ומרווין מילר. שיטה זו היא שיטה ליצירת זוגות מספרים אקראיים בהתפלגות נורמלית ממספרים המתפלגים בהתפלגות אחידה רציפה.

שיטת בוקס-מילר
--------------

אם X,Y מתפלגים בצורה אחידה בקטע [0,1] אזי אם נגדיר {\displaystyle R={\sqrt {-2\*\ln(x)}}} ו-{\displaystyle \theta =2\pi y}, המשתנים U,V יתפלגו נורמלית עם תוחלת 0 ושונות 1.
כאשר: {\displaystyle U=R\*cos\theta } ו-{\displaystyle V=R\*sin\theta }.

### הוכחה

הצפיפות המשותפת של X, Y היא: {\displaystyle f(x,y)=1} מפני שהם מתפלגים בהתפלגות אחידה.
נמצא את היעקוביאן בהמרה מ-X,Y ל-R ו-θ:

{\displaystyle J(R,\theta )={\begin{vmatrix}{\dfrac {\partial R}{\partial x}}&{\dfrac {\partial \theta }{\partial x}}\\[2pt]{\dfrac {\partial R}{\partial y}}&{\dfrac {\partial \theta }{\partial y}}\\[2pt]\end{vmatrix}}={\begin{vmatrix}1/(x\*{\sqrt {-2\ln x}})&0\\0&2\pi \end{vmatrix}}\,=2\pi /(R\*e^{-R^{2}/2})}
נמצא את היעקוביאן בהמרה בין R,θ ו-u,v:

{\displaystyle J(u,v)={\begin{vmatrix}{\dfrac {\partial u}{\partial R}}&{\dfrac {\partial v}{\partial R}}\\[2pt]{\dfrac {\partial u}{\partial \theta }}&{\dfrac {\partial v}{\partial \theta }}\\[2pt]\end{vmatrix}}={\begin{vmatrix}cos\theta &sin\theta \\-Rsin\theta &Rcos\theta \end{vmatrix}}\,=R}
עכשיו נמצא את הצפיפות המשותפת של V ו-U:
{\displaystyle f\_{uv}=f\_{xy}/(J(u,v)\*J(R,\theta )=1/(2\pi /(R\*e^{-R^{2}/2})\*R)=e^{-(V^{2}+U^{2})/2}/{2\pi }} וזו בדיוק הצפיפות של משתנים המתפלגים נורמלית.

### בעייתיות

שיטה זו דורשת שימוש בפונקציות טריגונומטריות וכן בשורש שאלו פעולות שלמחשב לוקח זמן רב לחשב ולכן שיטה זו איטית. בעקבות זאת, יצרו שיטות חדשות יעילות מעט יותר כמו שיטת מרסגליה וכן שיטות אשר האלגוריתם מסובך יותר אך הוא משתמש בפעולות בסיסיות בלבד שלא דורשות זמן חישוב רב כמו שיטת זיגורט.

קישורים חיצוניים
----------------

* מחולל מספרי גאוס על ידי שימוש בטרנספורמצית בוקס-מולר
* טרנספורמציית בוקס-מילר, באתר MathWorld (באנגלית)