recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**כנופיית גרוס** (באיטלקית: **la Banda Grossi**) הייתה ארגון איטלקי בתקופת איחוד איטליה, שפעל באזור הצפוני של מארקה בין 1861 ל-1862. שמה נובע משם מנהיגה, טרנציו גרוסי. כנופיית גרוסי, הידועה כאחת התופעות הצפוניות ביותר במסגרת האיחוד, ביצעה פשעים רבים ונבזיים, כולל מעשי רצח, כיבושים מזוינים של כפרים, שוד וגניבות ברחבי מונטיפלטרו, מטאורו ועמק צ'זנו בצפון איטליה.

פעילות עבריינית
---------------

פעילות כנופיית גרוסי וחבריה מיוחסת לסירוב ולהתנגדות בהן השתמשו קבוצות מאורגנות של חסרי כל בתקופת איחוד איטליה. מניעיה של ההתפרעות החברתית-פוליטית של חבורת גרוסי התמזגו לעיתים קרובות עם הפשע הנפוץ ועסקו ברובם בפשעים נגד רכוש פרטי והמדינה. חוסר שביעות הרצון הכללי בגלל מוסד גיוס החובה הביא מצבים שונים של האוכלוסייה הפחות אמידה לאמץ את התסיסה של כנופיית גרוסי לעומת ממשלת פיידמונטה החדשה, במה שליבה את המחאה נגד ממשלת האיחוד והאוכלוסייה המקומית העניקה מקלט לאנשי הכנופיה. עקבות שיתוף הפעולה גם מצד הכנסייה מופיעים ברגעים שונים בחייה הפליליים של הכנופיה, כולל מעצר בגין סיוע לכומר של הקהילה והדרכון האפיפיורי שנמצא בגופתו של טרנציו גרוסי, שנשמר כיום בארכיון פזארו.

חברי הכנופיה
------------

אף על פי שמספר החברים השתנה, מבין חבריה הנודעים היו:

* טרנציו גרוסי
* סנטה פרונטיני
* לואיג'י טרבי
* גאטאנו גרבוני
* אולינטו ונטורי
* ביאג'יו אולמדה
* פייטרו פנדולפי
* ג'וזפה אלוני
* מרקו גרוסי, אחיו הצעיר של טרנציו
* ג'ובאני בטלי

משפט
----

משפטם של כנופיית גרוסי התקיים בין 8 ביוני ל-25 ביוני 1864 בבית המחסן של מנזר סן ג'ובאני בפזארו, בנוכחות קהל רב. 210 עדים זומנו והועלו 475 שאלות עליהן נתן בית המשפט תשובה. בין האישומים, בנוסף לפשעי רכוש, היו גם הרצח של אנשי הקרביניירי פיליפו צ'יומינאטו, ג'וזפה דיני, קרלו ויגה, ג'וזפה ראצ'יני.

במשפט הועלתה גם השאלה הנוגעת לגישתו והשחיתות של סנטה פרונטיני על ידי מחוז פזארו. התובע אמר שהוא ממורמר ממה שקרה, למרות שהשחיתות הייתה נפוצה באותה תקופה בניסיון לפתור את בעיית השודים המקומית. אדון פטרוצ'י הציג מכתב מספטמבר 1862 במשפט בו הורה לו המחוז לגשת לסנטה פרונטיני ולהציע למסור את מנהיג הכנופיה טרנציו גרוסי תמורת דרכון ופרס כספי. סכום הפרס לא צוין במכתב. ב-25 ביוני 1864 הוכרזו ההרשעות לעבודות כפייה לכל החיים למחצית מחברי הכנופיה, למעט כמה בודדים שכיפרו על מעשיהם ועבורם הופחת העונש. סנטה פרונטיני, שהוכרז בעבר כרוצחו של טרנציו גרוסי, נידון לגיליוטינה. גזר הדין בוצע ב-25 באוקטובר 1864 בפזארו.

בתרבות הפופולרית
----------------

* בשנת 2010 פרסם המאייר מישל פטרוצ'י את הרומן הגרפי "איל בריגאנטה גרוסי וחבורתו העלובה", בהוצאת Tunué ובהשראת מעשי הכנופיה בשנים 1861–1862.
* ב־20 בספטמבר 2018 יצא הסרט העלילתי שכותרתו לה בנדה גרוסי - סיפור אמיתי שכמעט נשכח", אותו כתב וביים קלאודיו ריפלטי על פי האירועים האמיתיים של טרנציו גרוסי וחבריו. הופק על ידי Cinestudio, הופץ בבתי קולנוע איטלקיים וזמין ב-iTunes ובנטפליקס עם כתוביות באנגלית.

לקריאה נוספת
------------

* Dellagenga F. *Storia della banda Grossi e dei suoi delitti commessi all'alba dell'unità nazionale nella provincia di Pesaro-Urbino*, Fano, 1907
* Monsagrati M. Uguccioni R. P. *Vera storia della banda Grossi*, Pesaro 1983
* Moretti L. Colbordolo - *Agricoltura e società rurale nel XIX secolo*, Rimini 1997

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Il Brigante Grossi e la sua miserabile banda". 26 בינואר 2011. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "La Banda Grossi". 3 במאי 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**A Night in Tunisia ("לילה בתוניסיה"**) הוא לחן, שכתב נגן החצוצרה דיזי גילספי בשנת 1942, כאשר גילספי ניגן בהרכב של בני קרטר. קטע הפך לסטנדרט ג'אז.

הקטע הוצג בתחילה בשם "אינטרלוד" עם מילים מאת שרה ווהן. ואכן, הסולנית עצמה הייתה אחד האמנים הראשונים שהקליטו אותו, בגרסה איטית בדצמבר 1944 בהשתתפות גילספי כמלווה.

המנגינה התפרסמה בביצוע הביג בנד של בילי אקסטין, הידועה כלהקת הביג בנד הראשונה אי פעם. בלהקה זו הופיעו, לצד גילספי, הסקסופוניסט צ'ארלי פארקר והזמרת שרה ווהן.

גילספי שכינה את המנגינה "Interlude" אמר, כי "איזה גאון החליט לקרוא לזה 'לילה בתוניסיה'". לדבריו, המנגינה הולחנה בפסנתר במועדון Kelly’s Stable שבניו יורק.

"לילה בתוניסיה" הייתה אחת מהיצירות היותר מזוהות עם להקת הבי בופ בהרכב הביג בנד של גילספי, והוא גם ניגן אותה עם הרכבים קטנים אחרים שלו.

בינואר 2004 הוסיפה האקדמיה להקלטות (**The Recording Academy** ) את ההקלטה בהוצאת חברת ההקלטות "ויקטור" מ -1946 מאת גילספי ל"היכל התהילה" של פרסי הגראמי.

באלבום "A Night at Birdland Vol.1", הציג המתופף ארט בלייקי את גרסת הכיסוי שלו משנת 1954 שאמר: "...עכשיו ננגן מנגינה שנכתבה על ידי דיזי גילספי המפורסם. אני מרגיש די קרוב למנגינה הזאת כיוון שהייתי שם כשהלחין אותה בטקסס בתחתית פח אשפה ".

ניתוח
-----

יצירה זו מראה את שאיפתו של המלחין להתרחק מהמוסכמות של הג'אז של שנות ה -40. הדבר מוצג על ידי המקצבים האפרו-קריביים שלו, הגישה החדשנית להרמוניה ולחן, ועל ידי עזיבתו את קו הבס הרגיל של הג'אז משנות ה -40.

האוסטינטו המורכב של הבס בקטע "A" נמנע מדפוס הבס הסטנדרטי של רבעי טונים, והשימוש בשינויי אקורד מתנדנדים של מהלך הרמוני (באמצעות ה- Sub V, אקורד תחליף טריטון לאקורד הדומיננטי) מעניקים לשיר תחושה ייחודית ומסתורית.

קטע B בולט כבעל מקצב ("two-five-one progression") לא ברור, שכן התקדמות האקורד של קטע B כמו נלקחת מקטע B בסטנדרט ""Alone Together**"**, גורם למהלך ההרמוני להוביל חזרה לסאב V של קטע A.

בדומה למנגינות רבות של גילספי, הוא כולל מבוא קצר בכתב וקטע ביניים קצר המתרחש בין קטעי סולו-במקרה זה, רצף של שתים עשרה תיבות המוביל לברייק של ארבע תיבות עבור הסולן הבא אחריו.

Bass

גרסאות כיסוי (רשימה חלקית)
--------------------------

היצירה זכתה לגרסאות כיסוי רבות מאד.

* קאונט בייסי
* Stefano di Battista
* ארט בלייקי לי מורגן 1960
* Dee Dee Bridgewater
* צ'אק בראון ו הא-מן (1994)
* אנטוני ברקסטון
* קליפורד בראון - *The Beginning and the End* (1955)
* ריי בראון
* ראסטי בריאן
* דון בייס
* ג'ון קריסטי
* מיילס דייוויס
* רונאלד דיינס
* ביל אוונס וטוני סקוט
* מיינרד פרגוסון
* אלה פיצג'רלד
* סטן גץ
* דקסטר גורדון עם באד פאוול (*Our Man in Paris*1963))
* ג'יג'י גרייס
* דונלד האריסון
* יוסף לטיף
* אבראהים מעלוף
* בובי מקפרין עם מנהטן טרנספר
* ארט פפר
* רטורו סנדובל

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "A Night in Tunisia" באתר מיוזיק בריינז
* גרסאות נוספות ל"A Night in Tunisia" באתר SecondHandSongs

* הסבר על היצירה "לילה בתוניסיה"
* Dizzy Gillespie feat. Charlie Parker - A Night In Tunisia

הערות שוליים
------------

1. ↑  Jazz Standards Songs and Instrumentals (Night in Tunisia), www.jazzstandards.com
2. ↑  *Interlude (A Night in Tunisia)*, 2020-11-20, נבדק ב-2021-09-27
3. ↑  Search for "night in tunisia", AllMusic (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2017015141
* MusicBrainz work: aa7d6c10-c7a8-3eb5-b4b7-4de6a05d904e
* WorldCat (עם LCCN): n2017-015141

 |
**פִידִיאַס** (ביוונית: **Φειδίας**; סביבות 500 – סביבות 430 לפנה"ס) היה פסל וצייר אתונאי אשר חי ופעל במאה ה-5 לפנה"ס. נחשב לגדול האמנים של המאה ה-5 לפנה"ס. בין יצירותיו פסל זאוס באולימפיה שנחשב אחד מבין שבעת פלאי תבל. הוא היה אחראי על הפיסול בפרתנון שבאקרופוליס, משם זכור במיוחד פסל אתנה פרתנוס. חתם על יצירתו "פידיאס בן כארמידס איש אתונה". פסליו שימשו מודל לחיקוי בהמשך השנים, בין השאר לתיאור זאוס.

יצירתו
------

פידיאס היה תלמידם של הפסלים הגיאס ואגאלאדס מארגוס. כיצירותיו המוקדמות ביותר נחשבים פסל אפולו מקאסל, האֵתנה לְֶמניָה ופסל אתנה פרתנוס שבפרתנון, אולם אלו מוכרים כיום רק מהעתקים. עבודתו היחידה ששרדה היא תבליטי הפסלים באפריז של הפרתנון - עבודה שבפועל בוצעה על ידי מספר רב של פסלים בהנחייתו.

הדמויות אותן פיסל מתוארות תוך פעולה - שיחה או פעולה אחרת. בתלבושות מתוארים בדים דקים וקפליהם מדגישים את התנוחות. בשנת 436 לפנה"ס לערך השלים את הפסל הגדול של זאוס באולימפיה. בין עבודותיו האחרונות - אתנה מדיצ'י, אחד מפסלי האמזונות למקדש ארטמיס באפסוס (כנראה ה"מאטה אמזונה"). ידוע כי צייר את פריקלס בדמות זאוס.

בשנת 1958 מצאו ארכאולוגים את בית המלאכה של פידיאס באולימפיה.

יחס הזהב, שנטען כי שימש בתכנון הפרתנון, מסומן באות היוונית פי, בה מתחיל שמו של פידיאס.

לקריאה נוספת
------------

* שיף, פ. **אתנה פארתנוס - חזונו של פידיאס**, אוניברסיטת חיפה, 1979

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פידיאס** בוויקישיתוף
* פידיאס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* פידיאס, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007291804705171
* BNE: XX1252352
* BnF: cb12117024h (data)
* CANTIC: a19854067
* GND: 118593765
* ISNI: 0000 0000 9514 5392
* LCCN: nr89017947
* LNB: 000225034
* NKC: xx0058883
* NLA: 35946790
* NLG: 44931
* NLP: A20375591
* NTA: 114256349
* RERO: 02-A010131289
* RKD: 459612
* SELIBR: 301412
* SUDOC: 02957272X
* Trove: 1158188
* ULAN: 500010586
* VcBA: 495/88004
* VIAF: 26911786
* WorldCat: viaf-26911786

 |
**איאן פאונטיין** (באנגלית: **Ian Fountain** נולד ב-1970) הוא פסנתרן קונצרטים בריטי.

חייו
----

### לימודים

פאונטיין החל בלימודי הפסנתר בגיל חמש. הוא שר במקהלת ניו קולג' באוקספורד והמשיך את לימודיו בווינצ'סטר קולג' ובקולג'
המלכותי הצפוני למוזיקה. מוריו היו רוברט באטון וסולאמיטה ארונובסקי. בגיל 19 היה הזוכה הצעיר ביותר בתחרות רובינשטיין של 1989 בתל אביב.

### קריירה

איאן פאונטיין מרבה להופיע ברחבי תבל, כסולן בקונצרטים עם תזמורות נודעות, בהן התזמורת הסימפונית של לונדון, תזמורת פילהרמוניה, תזמורת האלה, הפילהרמונית של לונדון, התזמורת הפילהרמונית הישראלית והתזמורת הסימפונית ירושלים. 
בשנת 1999 הוזמן לפולין לציון שנת ה-150 למות פרדריק שופן בנגינת שני הקונצ'רטי של שופן בקרקוב. 

פאונטיין מרבה גם לנגן בפסטיבלי מוזיקה ברחבי העולם, הן סולו והן בהרכבים קאמריים שונים ומופיע ברסיטלים באתרי מוזיקה חשובים.

בין הקלטותיו המצליחות וריאציות דיאבלי של לודוויג ואן בטהובן לחברת CRD ורסיטל שלח סונאטות מן המאה ה-20 לחברת EMI.

מאז 2001 nכהן איאן פאונטיין כפרופסור לפסנתר באקדמיה המלכותית למוזיקה.

קישורים חיצוניים
----------------

* איאן פאונטיין, באתר AllMusic (באנגלית)
* איאן פאונטיין, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אתר האקדמיה המלכותית למוזיקה, חברי הסגל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 1930b656-0f88-43ff-9735-f6c309e49253

 |
אטיין דה לה בואסי
**אטיין דה לה בואסי** (בצרפתית: **Étienne de La Boétie** (מידע • עזרה); 1 בנובמבר 1530 – 18 באוגוסט 1563) היה סופר ופילוסוף צרפתי.

ביוגרפיה
--------

לה בואסי נולד בעיר סרלה לה קנדה במחוז דורדון בחבל אקיטן שבדרום-מערב צרפת. כבן למשפחת משפטנים, הוא גדל בחברה בורגנית, ואף למד משפטים באוניברסיטה של העיר אורליאן. הוא פיתח נטייה לפילולוגיה של לשונות העת העתיקה (יוונית ולטינית). תרגם לצרפתית את יצירותיהם של פלוטרכוס ושל ורגיליוס, וכתב 29 סונטות אהבה. אולם, כיצירתו החשובה נחשבת "מסה על עבדות מרצון".

בינואר 1553 התקבל לה בואסי כחבר המועצה המשפטית של בורדו (שם פגש במישל דה מונטן, מחבר ספר "המסות"). ב-13 בדצמבר של אותה שנה נתמנה לתפקיד יועץ בחצרו של מלך צרפת. ב-1560 הוסמך על ידי מישל ל'אופיטאל, ראש לשכת המלך, לנהל משא ומתן במטרה להביא להסכמה בין הפרוטסטנטים לבין הקתולים בצרפת.

בחיבורו "על ההשתעבדות מרצון" תקף לה בואסי את המונרכיה האבסולוטית ואת העריצות. במסה זו טען שכוחם של עריצים נובע מהסכמתם של הנשלטים. לדעתו, הפתרון הוא לחדול מלשתף פעולה עם העריץ. המסה נכתבה תחת הרושם של דיכוי אכזרי של התקוממות בבורדו. ב-1539 ניסה המלך פרנסואה הראשון לאחד את מס המלח ברחבי צרפת. לשם כך הטיל מס מלח על אזור הגבול של צרפת עם ספרד, שבו מס זה לא היה קיים. הדבר גרם להתקוממות ב-1548, שדוכאה באכזריות על ידי אן דה מונמורנסי, המפקד העליון של צבא צרפת.

מישל דה מונטן התרשם מאוד ממסה זו והיכרותו עם לה בואסי הפכה לידידות שהונצחה במסה של מונטן "על הידידות". כעבור ארבע מאות שנה, תיאר אליאס קנטי דמות של שליט פראנואידי - בדומה למסה של לה בואסי - ביצירת המופת שלו: "ההמון והכוח" (1960).

אטיין דה לה בואסי נפטר לאחר שנדבק במחלת הדבר שפקדה את בורדו וסביבותיה ב-1563.

לקריאה נוספת
------------

* **על ההשתעבדות מרצון**, תרגם ראובן מירן, אחרית דבר: אלי בר נביא, הוצאת נהר ספרים, 2007.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **אטיין דה לה בואסי** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אטיין דה לה בואסי** |

* אטיין דה לה בואסי, ברשת החברתית Goodreads
* קטע קול ערן סבאג, "חיים של אחרים" על אטיין דה לה בואסי‏, 31 ביולי 2011
* אתר למנויים בלבד אווה אילוז, איך למדנו לציית ושכחנו להתנגד, באתר הארץ, 22 במאי 2013.
* כתבי אטיין דה לה בואסי בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* אטין דה לה-בואטי (1530-1563), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  אטיין דה לה בואסי באתר www.chateau-montaigne.com.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007264043405171
* BIBSYS: 90888611
* BNC: 000096122
* BNE: XX1117318
* BnF: cb119102416 (data)
* CANTIC: a11057002
* CiNii: DA02091980
* GND: 118568477
* ICCU: CFIV078003
* ISNI: 0000 0001 2118 4839
* LCCN: n50061637
* NDL: 001159064
* NKC: skuk0000741
* NLA: 35389348
* NLG: 68304
* NLK: KAC201509078
* NLP: A27031731
* NSK: 000314459
* NTA: 068976852
* RERO: 02-A003485390
* SELIBR: 69437
* SUDOC: 026955776
* Trove: 935400
* VcBA: 495/32015
* VIAF: 4931874
* WorldCat: lccn-n50061637

 |
ונגת קסדה בקינה
**ונגת הקסדה** (שם מדעי: *Euryceros prevostii*) היא מין אנדמי למדגסקר של ציפור שיר ממשפחת הוונגיים והציפור היחידה בסוגה. ונגת הקסדה מובדלת בקלות משאר בני משפחתה בגלל גופה השחור-כחלחל, כנפיה האדמדמות ומקורה הגדול, הכחול. בתי הגידול של מין זה הם יערות השפלה והיערות ההרריים הנמוכים (עד לגובה של 800 מ' מעל גובה פני הים) בצפון-מזרח האי. מצב השימור של מין זה מוגדר על ידי ארגון השימור העולמי כ"פגיע", בשל הרס מתמשך של בתי הגידול שלו.

טקסונומיה
---------

ונגת הקסדה היא המין היחיד בסוג ***Euryceros***. בדומה לשאר מיני הוונגות, גם היא מוינה בשלב מוקדם יותר למשפחת החנקניים. ב-1936 העביר האורניתולוג אוגוסטין ראנד אותה, עם כל מיני הוונגות, למשפחה נפרדת. ב-1960 מוינה ונגת הקסדה למשפחת הוונגיים, אליה היא שייכת עד היום (2022).

המין הקרוב ביותר לוונגת הקסדה הוא הוונגה האדמונית; ככל הידוע לנו כיום, ההתפצלות בין שני המינים התרחשה לפני כ-800,000 שנים.

תיאור
-----

ונגת הקסדה היא המין השני בגודלו במשפחת הוונגיים, לאחר הוונגה המגלנית. אורכה נע בין 28 ל-31 ס"מ, ומשקלה נע בין 84 ל-114 גרם. הפרט הבולט ביותר בהופעתה הוא המקור המאסיבי. אורכו כ-51 מ"מ, רוחבו כ-30 מ"מ וצבעו כחול זוהר עם כתם שחור בקצהו. צבע הנוצות באזור הראש, הצוואר, הגרון, החזה והבטן הוא שחור-כחלחל, וכך גם נוצות הכיסוי הראשוניות (אנ') ונוצות התעופה. הגב ושאר חלקי הכנף חומים-אדמדמים, וכך גם חלקו התחתון של הזנב. הזוויגים דומים.

התנהגות
-------

הוונגה היא מין ביישני, ולכן לא ידוע רבות על התנהגותה. היא ניזונה בעיקר מחרקים, כחלק מלהקות שכוללות פרטים ממינים שונים; תזונתם של הגוזלים מגוונת יותר, והיא כוללת גם חלזונות, לטאות, עכבישים וסרטנים. כל אלו נתפסים בידי הוונגה על ענפי העצים וגזעיהם, ועל הקרקע. קריאתה של הונגה דמוית-חליל.

ונגת הקסדה היא מין מונוגמי, שמתרבה באופן עונתי: עונת הרבייה בחצי-האי מאסאולה, למשל, נמשכת מאוקטובר לינואר. הזכר והנקבה בונים יחד קן שקוטרו כ-15 ס"מ מסיבי צמחים, טחבים וזרדים, בהתפצלות ענפים ובגובה מעל הקרקע של כ-2 עד 4 מ'. ישנו תיעוד של חיזור של הזכר אחרי הנקבה על ידי האכלתה. גודל התטולה הוא 2-3; צבע הביצים לבן-ורדרד.

שימור
-----

בשל הרס היערות בהן חיות הוונגות על-מנת לנצל שטחים אלו לחקלאות וייעור, ונגת הקסדה נחשבת כנמצאת בסיכון. מספרן של הוונגות ממין זה מוערך כנמצא בטווח של 600 עד 15,000 פרטים, והאזורים בהן הם חיות מופרדים עם הזמן זה מזה. לפי סימולציות, מוערך שבשל שינוי האקלים, רוב תחומי המחייה שעוד נשארו להן ייעלמו תוך כ-50 שנים.

ראו גם
------

* הפארק הלאומי מרוג'ג'י

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ונגת הקסדה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  ונגת הקסדה באתר הרשימה האדומה של IUCN
פרש הנחושת בסנקט פטרבורג
**אטיין מוריס פלקונט** (בצרפתית: **Étienne Maurice Falconet**; ‏ 1716, פריז – 1791, פריז) היה פסל צרפתי שפיסל בסגנון בארוק, רוקוקו וניאוקלאסי.

פלקונט נולד למשפחה ענייה בפריז, התמחה בהתחלה בנגרות, ופיסל בחימר בזמנו החופשי, חלק מהפסלים משכו את תשומת לב הפסל ז'אן בטיסט לה מיין שקיבל אותו כתלמידו, פסלו מילו מהעיר קרוטון הביא בשנת 1754 לקבלתו כחבר באקדמיה לאמנויות היפות.

הגיע לתודעת הציבור בפסליו אמור והרוחצת שהוצגו בסלון הפריזאי של 1755 ושל 1757 ומונה למנהל של סטודיו ובית מלאכה חרסינת סבר שם פיתח את תחום פיסול דמויות קטנות בחרסינה, תחום שהמשיך אחריו בחרסינת ונסן.

נושאי עבודתו קיבלו השראה מהצייר פרנסואה בושה ומהתיאטרון והבלט של תקופתו.

פלקונט הוזמן בשנת 1766 על ידי יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה ליצור בסנקט פטרבורג פסל גדול מברונזה של פיוטר הגדול הידוע בשם פרש הנחושת בסיוע תלמידתו וביתו החורגת מארי-אנה קולו, הפסל היווה מקור השראה ליצירה נפוליאון חוצה את האלפים של ז'אק-לואי דויד ולעוד יצירות מתחום הספרות והמוזיקה לבלט.

בשנת 1788 חזר פלקונט לפריז לנהל את האקדמיה לאמנויות היפות, רבות מעבודותיו עבור כנסיות נהרסו בזמן המהפכה הצרפתית ועבודותיו עבור אספנים פרטיים שרדו טוב יותר.

גלריה
-----

* פיגמליון וגליתיאה בארמיטז'פיגמליון וגליתיאה בארמיטז'
* אמור בארמיטז'אמור בארמיטז'
* אמור ברייקסמוזיאוםאמור ברייקסמוזיאום
* לדה והברבור, חרסינה במוזיאון המטרופוליטן לאמנותלדה והברבור, חרסינה במוזיאון המטרופוליטן לאמנות
* חורף בארמיטז'חורף בארמיטז'
* הרוחצת במוזיאון הלוברהרוחצת במוזיאון הלובר
* הרוחצת בארמיטז'הרוחצת בארמיטז'
* מילו מהעיר קרוטון בארמיטז'מילו מהעיר קרוטון בארמיטז'
* אלגוריה של פיסול במוזיאון ויקטוריה ואלברטאלגוריה של פיסול במוזיאון ויקטוריה ואלברט

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אטיין מוריס פלקונט** בוויקישיתוף
* אטיין מוריס פלקונט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260922205171
* BnF: cb12081743j (data)
* GND: 118685872
* ISNI: 0000 0001 0874 6083
* KulturNav: 90062df8-3085-4f16-bd76-f5d717309b96
* LCCN: no91003000
* NKC: jo2008446787
* NLA: 35724200
* NLG: 225090
* NLP: A12366663
* NTA: 070471363
* RKD: 255051
* SELIBR: 233847
* SNAC: w6k36fhh
* SUDOC: 029126592
* Trove: 1059148
* ULAN: 500115285
* VcBA: 495/113613
* VIAF: 17248017
* WorldCat: lccn-no91003000

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**ת'אבת עזמי סליימאן מרדאווי** (בערבית: **ثابت عزمي سليمان مرداوي**) הוא איש הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני באזור ג'נין, טרוריסט אשר חימש וצייד 9 מחבלים מתאבדים, שלח אותם אל מותם וגרם לרציחתם של 20 ישראלים ופציעתם של 150. הוא נעצר במבצע חומת מגן, נשפט ומאז יושב בכלא בישראל.

קורות חייו
----------

ת'אבת מרדאווי, תושב הכפר עראבה שבאזור ג'נין, החל בפעילותו הטרוריסטית ב-1994. הוא נעצר על ידי ישראל וישב בכלא בשנים 1994 - 1998. לאחר שחרורו הצטרף לג'יהאד האסלאמי והשתלב בהנהגת הארגון בג'נין. בנובמבר 1998 הוא נעצר על ידי המודיעין המסכל הפלסטיני, והיה כלוא באופן חלקי בג'נין עד לשחרורו במאי 2000.

לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה בספטמבר 2000 חידש קשריו עם פעילי הג'יהאד האסלאמי. במהלך האירועים בלט כטרוריסט אשר פעילות הטרור שיזם גרמה להריגת 20 ישראלים ולפציעת 150. היה סגנו (ביחד עם עלי ספורי) של מחמוד טוואלבה, הידוע בכינויו "נורסי", שהיה ראש הזרוע הצבאית של הג'יהאד האסלאמי בשומרון.

במסגרת מבצע חומת מגן הסגיר עצמו מרדאווי לידי כוחות צה"ל ב-11 באפריל 2002. בחקירתו סיפר כי במהלך הקרב עם חיילי צה"ל במחנה הפליטים ג'נין הוא עשה שימוש בפיצוץ בלוני גז ובכך גרם להרס בתים שבהם התגוררו אזרחים תמימים. כמו כן הודה מרדאווי שהוא וחבריו החליטו להיכנע מאחר שלא יכלו לעשות דבר כדי לעצור את הדחפורים המשוריינים של צה"ל שהחלו לפעול באופן מסיבי במחנה.

פעילות כטרוריסט
---------------

במהלך חקירתו הודה מרדאווי כי הוא עומד מאחורי תכנון וביצוע הפיגועים הבאים:

### 2001

* 25 במאי - פיצוץ מכונית תופת, שהיו בה שני מפגעים, בתחנה המרכזית בחדרה. בפיגוע נפצעו 45 אנשים.
* 16 ביולי - פיגוע התאבדות בתחנת אוטובוס מול תחנת הרכבת בבנימינה. כתוצאה מהפיצוץ נהרגו שני אזרחים ונפצעו 8, מתוכם 3 באורח קשה ו- 5 באורח קל.
* 12 באוגוסט - שילוח המחבל המתאבד שהתפוצץ במסעדת וול- סטריט בקריית מוצקין. כתוצאה מהפיצוץ נפצעו 14 אזרחים.
* 7 באוקטובר - מחבל מתאבד התפוצץ בכניסה לקיבוץ שלוחות. כתוצאה מהפיגוע נהרג אזרח ישראלי.
* 28 באוקטובר - פיגוע ירי לעבר עוברי אורח בשוק בחדרה. כתוצאה מהירי נהרגו 4 נשים ונפצעו 20.
* 29 בנובמבר - פיגוע באוטובוס ליד מחנה 80, מחבל מתאבד פוצץ עצמו באוטובוס "אגד" בצומת מחנה 80-ואדי עארה. 3 אזרחים נהרגו ו-8 נפצעו.

### 2002

* 26 בפברואר - תכנון פיגוע התאבדות בחיפה אשר לא יצא אל הפועל. המחבל נתפס על ידי המשטרה, סיכול פיגוע ההתאבדות בכיכר פריז בחיפה.
* 5 במרץ - פיגוע באוטובוס בתחנה המרכזית בעפולה, מחבל מתאבד פוצץ עצמו באוטובוס "אגד" 823 בעפולה. אזרח נהרג ו-19 אזרחים נפצעו.
* 20 במרץ - פיגוע באוטובוס בוואדי עארה בצומת מוצמוץ, מחבל מתאבד פוצץ עצמו באוטובוס "אגד" 823 שנסע מתל אביב לנצרת. 5 אזרחים נהרגו ו-28 נפצעו.

בכל תקופת פעילותו הופעל מרדאווי על ידי מפקדת הארגון בסוריה, עמה עמד בקשר. על-פי אחד ממסמכי השלל, הועברו סכומי כסף גדולים מהנהגת הארגון בדמשק אל תשתית הטרור של הג'יהאד האסלאמי בג'נין.

קישורים חיצוניים
----------------

* ריאיון עם ת'אבת מרדאווי ב-CNN על הקרב בג'נין, 23 באפריל 2002
ת'אד אלן, 2005
אדמירל **ת'אד אלן** (אנגלית: **Thad William Allen**; נולד ב-16 בינואר 1949) היה המפקד ה-23 של משמר החופים האמריקני, בין השנים 2006 ל-2010. שימש כמפקד הכוח המטפל בדליפת הנפט במפרץ מקסיקו (2010).

אודות
-----

נולד בטוסון, אריזונה, אביו היה טכנאי במשמר החופים ולחם במלחמת העולם השנייה. סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1967. הוא למד במכללת משמר החופים האמריקאי וסיים תואר שני בניהול ציבורי מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ותואר שני בניהול מאוניברסיטת MIT.

ב-25 במאי 2006 מונה לתפקיד מפקד משמר החופים האמריקני על ידי הנשיא בוש ובאישור הסנאט. ב-25 במאי 2010 החליפו בתפקיד רוברט פאפ.

תפקידו הראשון כקצין דגל (קצין בכיר) היה כמפקד של המחוז השביעי של משמר החופים. בין השנים 2002 ל-2006 שימש כראש המטה הכללי (התפקיד השלישי בהיררכיה) של משמר החופים האמריקאי. בשנת 2005 מונה על ידי סוכנות FEMA האמריקאית לניהול מאמצי החילוץ בניו אורלינס בעקבות הוריקן קתרינה.

בשנת 1975 נישא לאשתו פמלה, והם הורים לשלושה ילדים. מתגורר בצ'בי צייס במרילנד. ב-2011 מונה לסגן נשיא חברת הייעוץ בוז אלן המילטון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ת'אד אלן** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה באתר משמר החופים
הדמיית אבטיפוס של (High Altitude Airship (HAA
RQ-4 גלובל הוק
**(High Altitude Platforms (HAPs**‏ היא משפחת כלי טיס בלתי מאוישים (כטב"ם) המוצבים בגובה רב (17 עד 22 ק"מ) ומהווים חלופה זולה ללוויין עבור משימות תקשורת, מודיעין צבאי, צילום, מכ"ם, מיפוי בזמן אמת, התראות שיגור, הכוונת סיוע אזרחי באזורי אסון, בקרת נזקים (למשל לאחר סופות הוריקן או רעידת אדמה) ועוד.

עקב הימצאותו של ה-HAP באטמוספירה, הוא רגיש לרוח ולכן יש לייצב את מקומו באמצעות מנועים. הייצוב נעשה באופן אוטומטי על ידי שימוש ב-GPS והמנועים מונעים מכוח אנרגיה סולארית או מנועי סילון. על מנת למזער את כמות האנרגיה אותה יש להשקיע נבחר טווח הגבהים 17-22 ק"מ, שבו מהירות הרוח מזערית, באופן יחסי לשאר שכבות האטמוספירה.

ה-HAP זול בהרבה מלוויין, ועם זאת נותן כיסוי שטח קרקעי של כ-500 קמ"ר, טוב לשימושים טקטיים ואזרחיים רבים בראשם תמיכה במערך קשר אלחוטי, תוך שימוש בציוד קרקע זול יחסית. באופן נסיוני נבחנת הקמת רשת של מספר HAP-ים המנוהלים באמצעות לוויין מרכזי השולט בהם ליצירת "תקשורת סלולרית" רחבת-תאים על פני שטחים גדולים הן עבור כוחות מתמרנים והן עבור יישומים אזרחיים כגון תקשורת לרכבת או תחבורה ציבורית.

בהשוואה ללוויין
---------------

בהשוואה ללוויין ה-HAP זול יותר בהרבה, גם ציוד הקרקע שלו הרבה יותר זול, כי נדרשת פחות אנרגיה כדי לתקשר איתו מאשר ללוויין GEO שנע בגובה 36,000 ק"מ. כמו כן ניתן להורידו לקרקע לשם תחזוקה, מה שלא ניתן בלוויין.

מצד שני, ה-HAP ניתן ליירוט על ידי מטוסי קרב או נ"מ, מה שאין כן בלוויין. חיסרון נוסף הוא הניסיון המועט יחסית בשימוש בטכנולוגיה, בהשוואה לכארבעים שנות לוויינות.

מבנה HAP
--------

HAP יכלול לרוב משטח סולרי או מנוע סילון, מנועים לייצוב מיקום, מטע"ד (מטען ייעודי) לביצוע המשימה.

HAP גם יכול להיות בצורה של בלון תצפית "צפלין".

פרויקטים
--------

* HAA - ר"ת של High Altitude Airship: פרויקט של צבא ארצות הברית יחד עם לוקהיד מרטין ובואינג לבלון תצפית ברום גבוה
* Zephyr - חברת Qinetiq הבריטית
* Saterlite הלון הליום של TAO הגרמנית עם Sanwire האמריקאית
* Northrop Grumman RQ-4 Global Hawk ‏(RQ-4 גלובל הוק) - מערכת רשת אסטרטגית מבצעית של HAPs של צבא ארצות הברית
* Data Space - חברה פרטית מאריזונה המספקת מגוון שירותי צילום, תצפית on-line ותקשורת עם בלוני הליום
* COST297 - HAPCOS - פרויקט מחקר אירופאי
* JAXA - פרויקט של סוכנות החלל היפנית ושל מכוני מחקר יפניים

לקריאה נוספת
------------

* David Grace, Mihael Mohorcic, Broadband Communications via High-Altitude Platforms, Wiley

קישורים חיצוניים
----------------

* שימוש לתקשורת קובץ PDF
* סקירה של ממשלת שווייץ בנושא קובץ PDF
* אתר מרכז הנושא באוניברסיטת יורק

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007583501405171
* LCCN: sh2010009818

 |
**דפואנוס** (שם מדעי: ***Daphoenus***) הוא סוג נכחד של יונק טורף בן למשפחה כלבי דוב. הוא חי מאמצע האאוקן עד לאמצע המיוקן שלפני 42 עד 16.3 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלו נמצאו באמריקה הצפונית. הם הוגדרו בידי החוקר ג'וזף ליידי ב-1853 והם היו נפוצים סביב המישורים הגדולים. המאובנים התגלו מאלברטה, קנדה בצפון עד לפלורידה וקליפורניה בדרום.

סוג זה הוא הקדום ביותר בבני משפחתו והוא היה בעל מבנה דומה לשועל או לקויוט. הוא היה בינוני בגודלו במשקל 10 עד 25 ק"ג בממוצע והיו לו רגליים חזקות אך קצרות שהתאימו לתנועה זריזה אך לא לריצה למרחקים כמו זאבים. מעריכים שטורף זה ארב בסבך לטרפו ואז האיץ לעברו וייתכן שגם ניזון מנבלות. הגולגולת שלו הגיעה לאורך 20 ס"מ והייתה בעלת ניבים גדולים ושיניים טוחנות רחבות יחסית, מבנה שהתאים לקריעת בשר. הוא הילך על הכפות הגדולות שלו שדמו לכפות דובים. בשל גודלו הקטן הוא חפר מחילות לגוריו כדי להגן עליהם מטורפים.

הדפואנוס היה אחד הפרימיטיביים בין כלבי הדוב שהיו בעלי מאפיינים הן של כלביים והן של דוביים. משפחה זו הייתה בעלת נציגים גדולים כמו האמפיקיון שהיה גדול מדוב קוטב, אך המינים הראשונים היו קטנים בהרבה. הוא התפתח לטורפים מותאמים יותר למרדף אחרי טרף כמו הדפואנודון והברכירינכוקיון (אנ').

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דפואנוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**ואוגר** או **ואגוי** (בפרואזית: **Vágar** או **Vágoy**) הוא אחד מ-18 איי פארו, והמערבי מבין האיים הגדולים.

גאוגרפיה
--------

שטחו של האי 178 קמ"ר, והוא השלישי בגודלו מבין האיים (אחרי סטריימוי ואסטורוי). מתגוררים באי 2,820 תושבים (נכון לפברואר 2005). צורתו של האי דומה לראשו של כלב, כאשר היישוב סורבאגספיורור בפיו של הכלב, ופייאלאבטן בעין. האגם הגדול באי (ובאיי פארו כולם) הוא אגם סורבגסבטן, והנקודה הגבוהה ביותר היא הארנאפיול שגובהו 722 מטרים. באי 41 הרים.

תחבורה
------

נמל התעופה ואוגר
באי נמצא נמל התעופה ואוגר שהוא שדה התעופה היחיד באיי פארו. שדה התעופה נבנה על ידי הצבא הבריטי בתקופת מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה לא השתמשו בשדה התעופה במשך 20 שנה, בטרם הפך לשדה תעופה אזרחי. כיום עוברים בשדה התעופה כ־170,000 נוסעים מדי שנה.

מנהרה תת-ימית שאורכה 5 ק"מ מקשרת את האי עם האיים הקרובים והבירה טורסהאבן.

יישובים
-------

כיום מצויים בוואוגר שלוש עיירות ושלושה כפרים.
העיירה הגדולה ביותרה היא מיאואגור בה 1,025 תושבים (2003), הנמצאת במרכז האי, והפכה למרכז המסחר של האי. בעיירה נמצא מוזיאון הממוקם בבית העתיק ביותר באיי פארו.

מזרחית למיאואגור נמצא הכפר סאנדאבאגור בו 716 תושבים (2003). גם כפר זה הוא כפר היסטורי, ובמקום נמצאים שרידי יישוב משנת 1200 הכוללים מצבה ועליה רונות.

הכפר השלישי בגודלו הוא סורבאגור בו 980 תושבים (2003), והוא נמצא במערב האי. ליד כפר זה נבנה במהלך מלחמת העולם השנייה שדה התעופה של האיים. בתקופת מלחמת העולם התגוררו בכפר למעלה מ-5,000 חיילים בריטיים.

בוואוגר שני כפרים נוספים: בואור, 4 ק"מ מערבית לסורבאגור, בו מתגוררים 69 תושבים (2003), וגאסדלור, מערבית לבואור, על גדות פיורד מייקינס בו 16 תושבים.

כפר חדש בשם ואטנסויראר, בו מתגוררים 41 תושבים, נבנה בשנת 1921, על ידי שלוש משפחות חוואים.

בקצה הצפוני של האי נמצאים שרדי הכפר סלאטאנס שנוסד בשנת 1835. בכפר התגוררו 70 משפחות, אולם הוא נעזב בשנת 1964.

כפר נוסף שנוסד בשנת 1833 - ויקאר, בצפון האי, נעזב בשנת 1910.

אגמים עיקריים
-------------

* סורבגסבטן
* פייאלאבטן
* ואטנסדאלסבטן
* קבילקינאבטן

הרים עיקריים
------------

* ארנאפיאל
* אייסטרוטינדור
* הוסאפלי

מפלים עיקריים
-------------

* בוסדאלאפוסור
* מולפוסור
* רייפסאפוסור

איונים וסלעים בים בקרבת ואוגר
-----------------------------

* טינדהולמור
* גאסהולמור
* סקרהולמור
* טרולקנופינגור
* דונוסדאנגאר
* פליפסאדראנגור
* דראנגארניר - ליטלי דראנגור, סטורי דראנגור

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ואוגר** בוויקישיתוף

| איי פארו |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אסטורוי • בורד'וי • הסטור • ואוגר • ויד'וי • פוגלוי • קאלסוי • קולטור • קונוי • ליטלה דימון • מייקינס • נולסוי • סאנדוי • סוד'ורוי • סוינוי • סטורה דימון • סטריימוי • סקובוי | מפת איי פארו |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007561379905171
* GND: 1071086197
* LCCN: sh96007938
* VIAF: 315136711
* WorldCat (עם VIAF): 315136711

 |
סירת מולינה במרכז המבקרים של מפעלי ים המלח בסדום
הסבר על סירת מולינה במרכז המבקרים במפעלי ים המלח
**תומאס הווארד מולינֶה** (**Thomas Howard Molyneux**) היה קצין חיל הים הבריטי, שביקש במאה ה-19 לשוט בנהר הירדן מהכנרת לים המלח כדי לשרטט את מפת האזור.

באוגוסט 1847 עגנה האונייה שבה שירת מולינה בחופי ארץ ישראל. הוא העביר לכנרת סירת עץ ויצא למסע נועז בחום הכבד של בקעת הירדן. הוא הצליח להגיע לים המלח עם מספר מדידות שערך לפני ששב כשהוא חולה לאונייתו, ומת כעבור כמה ימים בביירות.

הכף הדרומית בלשון היבשתית שבאמצע ים המלח נקראה על שמו כף מולינה, אך כיום לא נותר ממנה זכר בגלל התייבשות ים המלח. סירת העץ של מולינה, השריד האחרון מההרפתקה, הובאה לישראל מאנגליה על ידי זאב וילנאי. היא הוצגה בתחילה במוזיאון בית היוצר שנסגר בהמשך. כיום היא מוצבת בלובי של בניין מרכז המבקרים של מפעלי ים המלח. הסירה נחקרה ושופצה על ידי סטודנטים מהחוג לציויליזציות ימיות באוניברסיטת חיפה.

לקריאה נוספת
------------

* זאב וילנאי, "כיצד מצאתי את מצבת קוסטיגן", "כיצד מצאתי את סירת מולינה", **ואהבת לארצך כמוך**, ירושלים תשל"ה, 171-168.
* חיים גורן, ‏ניקולייסון ופין על מסעותיהם ומותם של קוסטיגן ומולינה, **קתדרה** 85, אוקטובר 1997

* Andrew C. A. Jampoler, **Sailors In The Holy Land: The 1848 American Expedition To The Dead Sea and The Search For Sodom and Gomorrah**, Naval Institute Press (2005) (see chapter 7)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תומאס הווארד מולינה** בוויקישיתוף
* חיים גורן, ‏ניקולס ופין על מסעותיהם ומותם של קוסטיגן ומולינה, **קתדרה** 85, אוקטובר 1997
* יהודה זיו, ‏שמות בלתי ליגליים: עוד על חללי חקירת ים המלח קוסטיגן מולינה ודייל, **קתדרה** 86, ינואר 1998
* מאמר מעיתון "הארץ" על שיקום סירתו של מולינה
פירוש נוסף ערך זה עוסק במערכות פיזיקליות או כימיות. אם התכוונתם למצבים יציבים למחצה במעגלים אלקטרוניים דיגיטליים, ראו מטה-סטבליות (אלקטרוניקה).
בתרמודינמיקה, **מצב מטסטבילי** או **מצב יציב למחצה** הוא מצב במערכת תרמודינמית בעל זמן מחצית חיים קצר מאוד ביחס למצבים אחרים, יציבים, במערכת. האנרגיה של מצב מטסטבילי היא מינימום מקומי אך לא מינימום מוחלט של המערכת.

בדוגמה יומיומית, מצב מטאסטבילי דומה לערמה לא יציבה של חפצים: הערמה עלולה ליפול עקב כל מגע קל, או סתם ליפול מעצמה. כאשר החפצים בערימה האנרגיה גבוהה מאוד אך היא במינימום מקומי, כי אפשר לנדנד אותה בעדינות רבה והיא תישאר עומדת. כאשר כל החפצים נפלו לרצפה הם במצב יציב, כי האנרגיה שלהם במצב הנמוך ביותר במערכת.

דוגמה קלאסית למצב תרמודינמי מטאסטבילי היא קירור-על: כאשר מקררים מים מזוקקים במקפיא הם יכולים להתקרר הרבה מעבר לטמפרטורת הקיפאון, אך כל מגע קל מקפיא את המים באופן מיידי.

בתורת הקוונטים
--------------

בתורת הקוונטים מצבי האנרגיה הם בדידים, כלומר אנרגיה של חלקיק יכולה להיות אחת מסדרה של ערכים. המצב בעל האנרגיה הנמוכה ביותר נקרא מצב היסוד של המערכת, שאליו היא תגיע לאחר זמן מספיק ארוך. לשאר המצבים יש זמני חיים שונים.

### פליטה רדיואקטיבית

גרעין של אטום רדיואקטיבי נמצא במצב מטאסטבילי: זמן מחצית החיים שלו ארוך מספיק כדי להתקיים כחומר בפני עצמו, אך בהדרגה הגרעינים מתפרקים למצבים יציבים יותר. בפליטה רדיואקטיבית סך האנרגיה של התוצרים נמוכה יותר מהאנרגיה של הגרעין המקורי. לעיתים המצב החדש הוא גם מטסטבילי והגרעין מתפרק בשרשרת תגובות, שבסופה מתקבל המצב היציב בעל האנרגיה הנמוכה ביותר.

### היפוך אוכלוסייה

היפוך אוכלוסייה הוא מצב תרמודינמי שבו מרבית האטומים במערכת הם במצב קוונטי מטסטבילי בעל אנרגיה גבוהה. מצב זה הכרחי למשל כדי ליצור לייזר. כדי להגיע למצב היפוך משתמשים ברמה מטסטבילית עם זמן חיים קצר בהרבה מהרמה המבוקשת, ועם אנרגיה גבוהה יותר מהרמה הגבוהה המבוקשת (פעולה הנקראת שאיבה קוונטית). האלקטרונים נופלים מהר מאוד מהרמה היותר גבוהה לרמה המבוקשת, ונשארים בה מספיק זמן ליצירת פליטה מאולצת.

קישורים חיצוניים
----------------

* מצב מטסטבילי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**תומאס הובנדן** (באנגלית: **Thomas Hovenden**;‏ 28 בדצמבר 1840 – 14 באוגוסט 1895), היה אמן ומורה אמריקאי ממוצא אירי. הוא צייר סצנות משפחתיות, ונושאים עלילתיים.

ביוגרפיה
--------

תומאס הובנדן נולד בקורק, אירלנד. הוריו נפטרו בזמן הרעב הגדול באירלנד והוא הועבר לבית יתומים בגיל שש. שם הוא למד נגרות ומאוחר יותר למד בבית הספר לעיצוב בקורק.

בשנת 1863 היגר לארצות הברית, ולמד באקדמיה הלאומית לעיצוב בעיר ניו יורק. הוא עבר לבולטימור בשנת 1868 ואחר כך נסע לפריז בשנת 1874. הוא למד בבית הספר לאמנויות אצל קבנל אך את רוב זמנו בילה במושבת האמנים האמריקאיים בפונט-אוון בבריטני בראשות רוברט וילי, שם צייר תמונות רבות של האיכרים.

כשחזר לאמריקה בשנת 1880, הוא היה חבר באגודת האמנים האמריקאים וחבר עמית באקדמיה הלאומית לעיצוב.

הוא התחתן עם הלן קורסון בשנת 1881, אמנית שפגש בפונט-אוון, והתיישב בבית האחוזה של אביה בפלימות', מחוץ לפילדלפיה. היא הגיעה ממשפחה שהתנגדו לעבדות. האסם שלהם, שימש כסטודיו של הובנדן, ושימש גם לישיבות של הפעילים נגד העבדות.

תומאס בראון, רגעיו האחרונים של ג'ון בראון, 1884
הוא הוזמן על ידי מר רובינס באטל לצייר תמונה היסטורית של מנהיג הקבוצה ג'ון בראון, שנהרג בפעילותו נגד העבדות והפך לגיבור לאומי. הוא צייר את הרגעים האחרונים של ג'ון בראון בשנת 1884.

בשנת 1886 התמנה לפרופסור לציור ורישום באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה, והחליף את תומאס אייקינס שפוטר בגלל השימוש שלו במודלים עירומים בשעורי האמנות. בין תלמידיו של הובנדן היו הפסל אלכסנדר סטירלינג קלדר ורוברט אנרי.

תומאס הובנדן נהרג בגיל 54, יחד עם ילדה בת עשר, על ידי קטר רכבת במעבר חצייה ליד ביתו במפגש פלימות'.

דיווחי העיתונים כתבו כי מותו היה תוצאה של מאמץ הרואי להציל את הנערה, בזמן שהחקירה של המשטרה קבעה כי מותו היה בתאונה.

ביתו של תומאס הובנדן, והאסם שהיה מקום מפגש פוליטי, נרשמו כמקומות היסטוריים בשנת 1971.

הוא קבור בבית הקברות בפלימות'.

תומאס הובנדן, סצנת בית, 1890

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תומאס הובנדן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Hovenden, Thomas". *Encyclopædia Britannica*. **13** (11th ed.). Cambridge University Press. p. 829.
2. ↑  Hovenden, Thomas. *New International Encyclopedia*. 1905.
3. ↑  Thomas Hovenden: American Painter of Hearth and Homeland; article by Michael Schantz, www.tfaoi.com
4. ↑  National Register Information System. *National Register of Historic Places*. National Park Service. July 9, 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007431881305171
* BnF: cb15524999g (data)
* GND: 13218771X
* ISNI: 0000 0000 6686 5809
* LCCN: n85303693
* RKD: 40115
* SNAC: w6jd60p5
* SUDOC: 112663605
* ULAN: 500030718
* VIAF: 28224066
* WorldCat: lccn-n85303693

 |
תומאס דה, 2009
**תומאס דֶה** (בגרמנית: **Thomas D**; נולד ב-30 בדצמבר 1968) הוא ראפר בלהקת ההיפ הופ הגרמנית Die Fantastischen Vier ("די פנטסטישן פיר", גרמנית: 'ארבעת המופלאים'). מנהל גם קריירת סולו.

חייו
----

נולד בשנת 1968 בעיירה דיצינגן (Ditzingen) הסמוכה לשטוטגרט, במדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה, בשם **תומאס דיר** (**Thomas Dürr**). לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון, החל דיר לעבוד כשוליית-ספר. מאחר שעבד הרבה כשרת (בגרמנית: האוסמייסטר), נודע בשם הבמה "האוסמייסטר תומאס דה" (Hausmeister Thomas D).

במשך שנים היה טבעוני, ותמך בארגון זכויות בעלי החיים PETA. ב-2003 ספג ביקורת על התייצבותו מאחורי התערוכה *Holocaust on Your Plate* (אנגלית: "השואה [מוגשת] על צלחתך"), שהשוויתה את תנאי הגידול של חיות משק לפשעי השואה.

תומאס דה נשוי, ואב לבת ולבן.

יצירתו
------

לצד פועלו של תומאס דה במסגרת להקת Die Fantastischen Vier (גרמנית: 'ארבעת המופלאים'), הוא מנהל קריירת סולו מצליחה, שבמהלכהּ הוציא ארבעה אלבומים: *Solo*‏ (1997), *Lektionen in Demut*‏ (2001) ו-*Kennzeichen D*‏ (2008), שמהם יצאו הסינגלים *Rückenwind*,‏ *Frisör*,‏ *Liebesbrief* ו-*Solo* (עם נינה האגן).

מחוץ לגרמניה נודע תומאס דה בעיקר בזכות השיר *(Komm zu mir)‏ Wish*, שאותו ביצע עם פרנקה פוטנטה בפסקול הסרט "ראן לולה ראן". בשיריו נשמע לעיתים כאילו הוא עובר שיר שלם מבלי לעצור אף לרגע לנשום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תומאס דה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של תומאס דה (בגרמנית)
* תומאס דה, ברשת החברתית פייסבוק

* תומאס דה, ברשת החברתית טוויטר

* תומאס דה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* תומאס דה, באתר אייטונס (באנגלית)

* תומאס דה, באתר ספוטיפיי

* תומאס דה, באתר Last.fm (באנגלית)

* תומאס דה, באתר AllMusic (באנגלית)

* תומאס דה, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* תומאס דה, באתר דיזר

* תומאס דה, באתר Discogs (באנגלית)

* תומאס דה, באתר Songkick (באנגלית)

* תומאס דה, באתר SecondHandSongs

* תומאס דה, באתר טיידל (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 129937045
* ISNI: 0000 0001 0999 8610
* MusicBrainz: c668f79f-0e2f-437d-8ebb-818c7b7fa02b
* VIAF: 95251491
* WorldCat: viaf-95251491

 |
הבישוף תיטמר ממרסבורג
כיפת קתדרלת מרסבורג, שבה עבד תיטמר
עמוד מהכרוניקה של תיטמר, כתב יד דרזדן
**תיטמר** (בגרמנית: **Thietmar**) או **דיטמר** (**Dietmar**, ‏**Dithmar**)‏ (25 ביולי 975 – 1 בדצמבר 1018) היה בישוף העיר מרסבורג (Merseburg) והיסטוריון גרמני בימי השושלת האוטונית.

חייו
----

תיטמר היה בנו של זיגפריד, הרוזן מוַולְבֶּק (Walbeck), והיה קרוב של אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הוא התחנך בקוודלינבורג (Quedlinburg) ובמגדבורג, התמנה לראש מנזר ולבק בשנת 1002, ושבע שנים מאוחר יותר לבישוף העיר מרסבורג. הוא נטל חלק מסוים במאורעות הפוליטיים בתקופתו; ב-994 הוא הוחזק כבן ערובה בידיהם של הנורדים, וטעם מטעמה של המלחמה.

תיטמר נפטר ב-1 בדצמבר 1018, ונקבר בקתדרלת מרסבורג.

הכרוניקה של תיטמר
-----------------

בין השנים 1012–1018 חיבר תיטמר כרוניקון בן שמונה כרכים, אשר עוסק בתקופה שבין 908–1018. לשם חיבור התקופה המוקדמת יותר בקורות, נעזר תיטמר בחיבור *Res gestae saxonicae sive annalium libri tres* של וידוקינד מקורביי (Widukind von Corvey), בחיבור *Annales Quedlinburgenses* ובמקורות נוספים; החלק המאוחר יותר בכרוניקה הוא פרי ידע אישי שלו.

הסגנון הלטיני והסידור הכללי אינם עומדים בסטנדרטים גבוהים, בעיקר – כפי שחושף כתב היד המקורי – מפני שתיטמר המשיך להכניס תיקונים ותוספות לטקסט גם לאחר השלמתו. נוסף על כך, אין הוא מבדיל תמיד בין עיקר וטפל.

אף על פי כן, הכרוניקה מהווה מקור מוסמך להיסטוריה של סקסוניה שתחת שלטונם של הקיסרים אוטו השלישי והיינריך השני. אף פרט מידע אינו מושמט, אולם הפרטים העשירים ביותר שניתנים בחיבור מתייחסים לבישופות מרסבורג, ולמלחמות נגד הוונדים ונגד הפולנים.

כתב היד המקורי של היצירה הועבר ב-1570 לדרזדן. בעקבות הפצצת דרזדן במלחמת העולם השנייה ניזוק כתב היד קשות, ורק מספר דפים נותרו ללא פגע. מהדורת פקסימיליה מלאה יצאה לאור בדרזדן בידי ל' שמידט (L Schmidt) קודם לכן, ב-1905.

מהדורות
-------

*Thietmari Merseburgensis episcopi Chronicon*:

* Johann Martin Lappenberg, *Monumenta Germaniae Historica, Scriptores*, vol. III, Hanover, 1889.
* Wilhelm Wattenbach, Leipzig, 1892.
* RHoltzmann, MG. SS. rer. Germ. NS. 9;
	+ Holtzmann, תרגום לגרמנית מודרנית, 1938.
* W Trillmich, תרגום לגרמנית מודרנית, Darmstadt, 1957.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תיטמר ממרסבורג** בוויקישיתוף
* תיטמר ממרסבורג(הקישור אינו פעיל) בספרייה הלאומית הגרמנית (בגרמנית)
* מהדורה דיגיטלית של הכרוניקה, בעריכת Arno Mentzel-Reuters ו-Gerhard Schmitz, מינכן, MGH‏ 2002 (בגרמנית) - הטקסט המלא של הפקסימיליה של דרזדן ושל ההוצאה של הולצמן
* "דיטמר", באנציקלופדיה הקתולית, ניו יורק: Robert Appleton Company,‏ 1913 (באנגלית)
* תיטמר ממרסבורג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

* Thietmari Merseburgensis episcopi chronicon - notae Germano sermone scripta Latino
* Vita Operaque by Migne Patorlogia Latina


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007301679205171
* BIBSYS: 97051126
* BNE: XX1452837
* BnF: cb145004449 (data)
* GND: 118757083
* ISNI: 0000 0001 1024 2124
* LCCN: nr90002217
* LNB: 000071824
* NKC: jn19990008486
* NLP: A11840158
* NTA: 071351035
* RERO: 02-A000161823
* SELIBR: 248418
* SNAC: w65v45tb
* SUDOC: 059617098
* VcBA: 495/10284
* VIAF: 32792310
* WorldCat: lccn-nr90002217

 |
**תומאס דנבי** (באנגלית: **Thomas Danby**;‏ 1818 – 1886) היה צייר נוף אנגלי.

ביוגרפיה ויצירה
---------------

דנבי נולד, כנראה, בבריסטול בדרום-מערב אנגליה, בנו הצעיר של הצייר פרנסיס דנבי (1793-1861). היה לו אח גדול, ג'יימס פרנסיס דנבי (1816-75) שהפך גם הוא לצייר נוף. תומאס נסע עם אביו לאירופה בשנת 1829, והתגורר תקופה מסוימת בפריז, שם הצליח להתפרנס מהעתקת תמונות בלובר בפריז. בכך הפך למעריץ ו"סטודנט "רציני של קלוד לורן, שאת השפעותיו ביקש לחקות.

כשחזר לאנגליה בערך באותה תקופה עם אביו, הוא הציג לראשונה במוסד הבריטי בשנת 1841, ולאחר מכן לעיתים קרובות באקדמיה המלכותית משנת 1843. הוא היה חבר של פול פלקונר פול, איתו חלק בית בהמפסטד בשנת 1843, והושפע ממנו לא מעט ביחסו הרומנטית אל הטבע. משנת 1855 ועד מותו, דנבי התגורר בהמפסטד או בצפון לונדון.

נושאי נופיו נלקחו בדרך כלל מהנוף הוולשי, ובמיוחד המחוז הישן מרינת'. תמונותיו לרוב לא היו קומפוזיציות אידיאליות (שלא כמו בעבודתו של אביו), אך הן היו סצינות ברוח רומנטית אמיתית. "הוא תמיד ניסה", נאמר בהספד עליו בעיתון "טיימס", "להפוך את תחושת ליבו הפנימית לנוף יפה ולא לנוף הריאלי כפי שנתפס ברשתית העין."

הוא נבחר כחבר באקדמיה המלכותית (ARA), אך לאחר שלא הצליח שם, התמסר בשנותיו האחרונות בעיקר לציור בצבעי מים. הוא הפך לחבר באקדמיה המלכותית בשנת 1860, עמית ב"אגודת הציירים בצבעי מים" בשנת 1867. עד מותו תרם תרומות של עבודות לתערוכות האגודה.

דנבי נפטר ב־25 במרץ 1886. הוא היה נשוי פעמיים ונולדו לו שתי בנות ובן מנישואין שניים.

עבודותיו שנותרו, כ-200 צבעי מים ומספר שווה של ציורי שמן, נמכרו בכריסטיס בלונדון ב-17–18 ביוני 1886.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Richard Garnett, Danby Thomas, **Dictionary of National Biography, 1885-1900** Volume 14
2. ↑  John Lewis Roget, **A history of the "Old water-colour" society, now the Royal society of painters in water colours; with biographical notices of its older and of all deceased members and associates, preceded by an account of English water-colour art and artists in the eighteenth century**, London, Longmans, Green, and co. 1891
3. ↑  Biography (ארכיון)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* RKD: 19913
* ULAN: 500005339
* VIAF: 95713419
* WorldCat: viaf-95713419

 |
**מצב חירום תעופתי** הוא מצב שבו מוכרז על נחיתת חירום של מטוס נוסעים בשדה תעופה בינלאומי. ישנם שני מצבי חירום. "חירום 2" ו"חירום 3".

מטוס מסוג Cessna 421 נוחת נחיתת חירום ללא מנוע ימני שבה הוכרז חירום 2

חירום 2
-------

חירום 2 הוא מצב שבו מוכרז חירום על אובדן מנוע בזמן טיסה, או על כל מצב חירום שרוב הסיכויים שהמטוס ישרוד, אך יש עדיין סיכוי לאסון תעופתי.

במצב זה מוזנקים רכבי חירום כגון: כיבוי אש, לפעמים אמבולנסים, ולפעמים גם מוזנקים רכבי כיבוי אש חיצוניים.

על ה - ATC (מגדל פיקוח) לנהל גם את הנחיתות והמראות של המטוסים בשדה התעופה, וגם להתייחס למטוס הנוחת נחיתת חירום, שפעמים רבות זה מסוכן.

חירום 3
-------

חירום 3 מוכרז אחרי חירום 2 (אם אחרי שמוכרז חירום 2, המצב מסתבך, מכריזים על חירום 3.)

נחיתת חירום של מטוס מסוג איירבוס A320 של Jet Blue שבה הוכרז חירום 3
במצב זה מוזנקים רכבי החירום הבאים: כיבוי אש, אמבולנסים, רכבי כיבוי אש חיצוניים, רכב מדרגות (Air stairs) ו־2–3 אוטובוסי שדה תעופה (Airport Bus).

על מגדל הפיקוח לעכב נחיתות והמראות במרחב שדה התעופה ולהפנות את רוב היחס שלהם למטוס הנוחת נחיתת חירום.

מגדל הפיקוח בנמל התעופה בן-גוריון שעליו לנהל את נחיתת החירום לצד הטייס.
אזורי התיישבות של הרוגיאנים: רוגלנד, פומרניה (מאז המאה ה-1), רוגילנד (המאה ה-5); ריגן (לא ברור)
ה**רוּגִי** (בלטינית: rugii) היו שבט גרמאני שמקורו ככל הנראה באזור רוגלנד בנורווגיה, אשר התיישב מאוחר יותר באזור שמזרחית לשפך נהר האודר ומערבית לשפך הויסטולה.

האזכור הראשון לרוגי נמצא ב"גאוגרפיה" של תלמי, המזכיר קבוצה בשם "רוּטיבקלאיאוי" או "רוּגיקלאי" (קלאן הרוגיאנים) היושבת בין ממזרח לאודר ועד הויסטולה. גם יורדנס, היסטוריון הגותים, מזכיר את הרוגיאנים כאחד השבטים שעדיין נותרו בסקאנצה. למידע זה יש להתייחס בפקפוק מסוים משום שיורדנס כתב את דבריו במאה השישית, בתקופה בה היו רוגיאנים רבים באיטליה. שמו הישן של אזור מושבם היה ריגיאפילקה (Rygiafylke), כשה-y בשם צריכה להיקרא כמו ü ב-Rügen, מה שמחזק את הסברה שזה היה מקום מושבם בסקנדינביה.

הרוגיאנים נותרו משך זמן באזור פומרניה ובתחילת המאה הרביעית הם עברו דרומה והתיישבו באזור הונגריה של היום, בחלק העילי של נהר טיסה. מאוחר יותר, הוכנעו הרוגיאנים על–ידי ההונים ונטלו חלק במסעות המלחמה של אטילה, אך עם מותו מרדו ויצרו ממלכה משלהם בשטח אוסטריה של היום. הרוגיאנים הובסו על ידי המלך אודואקר בשנת 487 והצטרפו לאוסטרוגותים. מאוחר יותר הם הצטרפו למלך האוסטרוגותי תיאודריך הגדול כאשר פלש לאיטליה בשנת 489. הרוגיאנים כשבט מובחן נעלמו ביחד עם האוסטרוגותים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוגיאנים** בוויקישיתוף
* מפה על פי כתבי תלמי
* השבטים שמונה תלמי (גרמנית)
* יורדנס, "מקורם ומעשיהם של הגותים"
* רוגיאנים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**שילה הילרי פרקין-שרווד** (באנגלית: **Sheila Hilary Parkin-Sherwood**; נולדה ב-22 באוקטובר 1945) היא אתלטית עבר בריטית, סגנית אלופה אולימפית (מקסיקו סיטי 1968) ואלופת משחקי חבר העמים הבריטי (אדינבורו 1970) בקפיצה לרוחק.

ביוגרפיה
--------

שרווד נולדה וגדלה בשפילד, אנגליה בשם **שילה הילרי פרקין**.

### 1962

באליפות אירופה שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה ב-15 בספטמבר היא סיימה במקום 12 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.78 מטר, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 6.15 ועלהת מהמקום השישי. במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בפרת', אוסטרליה בסוף נובמבר 1962 היא סיימה במקום חמישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.87 מטר.

### 1964

באולימפיאדת טוקיו (1964) סיימה שרווד במקום 13 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.04 מטר.

### 1966

במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בקינגסטון, ג'מייקה בתחילת אוגוסט 1966 זכתה שרווד במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.30 מטר, אחרי מרי ראנד בת ארצה (6.36 מטר). חודש לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה ב-3 בספטמבר היא סיימה במקום שביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.30 מטר.

### 1968

#### סגנית אלופה אולימפית

באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכתה שרווד במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.68 מטר, אחרי ויוריקה ויסקופולאנו מרומניה שקבעה שיא עולם חדש של 6.82 מטר, שיפור לשיא העולם בן ה-4 שנים של מרי ראנד (6.76 מטר) ולפני טטיאנה טלישבה מברית המועצות (6.66 מטר).

### 1969

באליפות אירופה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1969 סיימה שרווד במקום עשירי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.15 מטר.

### 1970

במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדינבורו, סקוטלנד ביולי 1970 זכתה שרווד במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.73 מטר, 9 ס"מ משיא העולם.

### 1971

באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1971 סיימה שרווד במקום רביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.62 מטר.

### 1972

באולימפיאדת מינכן (1972) סיימה שרווד במקום תשיעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.41 מטר

### 1974

במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בקרייסטצ'רץ', ניו זילנד 1974 סיימה שרווד במקום שביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.21 מטר.

חיים אישיים
-----------

שרווד נישאה לג'ון שרווד(אנ'), זוכה מדליית ארד אולימפית (מקסיקו סיטי 1968) וסגן-אלוף אירופה (אתונה 1969) בריצת 400 מטר משוכות. בנם, דייוויד שרווד(אנ') שחקן טניס בעבר ומאמן טניס בהווה, ניצח במשחק היחיד ששיחק בגביע דייוויס ביחד עם אנדי מארי את הצמד הישראלי אנדי רם ויוני ארליך שזורג באותה העת במקום 4 בעולם בשנת 2005.

שיאים אישיים
------------

* קפיצה לרוחק: 6.73 מטר (1970)

קישורים חיצוניים
----------------

* שילה שרווד, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* שילה שרווד, באתר olympedia.org
* שילה שרווד, באתר Track and Field (נשים)
* אלופות בריטניה באתלטיקה (באנגלית)
**בילאל בן חמודה** (בערבית: **بلال بن حمودة**, בתעתיק: **בלאל בן חמודה**;‏ 23 באוגוסט 1997 – 10 ביוני 2022) היה כדורגלן אלג'יראי, ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.

קריירת מועדונים
---------------

בן חמודה נולד בחג'וט (אנ') שבאלג'יריה, והחל את הקריירה המקצוענית שלו ב-USMM חג'וט (אנ') המקומית במסגרת ליגת המשנה האלג'יראית (אנ'). הוא ערך עשר הופעות במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, בהן הבקיע שער אחד.

בחודש יולי 2016 חתם בן חמודה ב-USM אלג'יר מליגת העל האלג'יראית. ב-28 באוקטובר 2017 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 0–4 על CR בלוזדאד במסגרת הליגה. הוא ערך 94 הופעות ליגה והבקיע 11 שערים במשך חמש עונות במדי המועדון, עד למותו. בעונת 2018/2018 זכה עם USM אלג'יר באליפות אלג'יריה.

קריירה בינלאומית
----------------

בן חמודה היה קפטן נבחרת אלג'יריה עד גיל 23.

בחודש יוני 2021 זומן בן חמודה לראשונה לסגל נבחרת אלג'יריה A (אנ'), למשחק נגד נבחרת ליבריה, שנגמר בניצחון 1–5 של נבחרת אלג'יריה A. ב-22 באוגוסט 2021 הוא נכלל בסגל נבחרת אלג'יריה A למחנה האימונים בקטר שנערך לקראת טורניר הגביע הערבי 2021. הוא הבקיע שער במשחק הידידות נגד נבחרת בורונדי. עם זאת, הוא לא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר. ב-9 ביוני 2022, יום לפני מותו, הבקיע שער בניצחון 0–3 של נבחרת אלג'יריה A על נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במשחק ידידות.

מותו
----

ב-10 ביוני 2022, בגיל 24, נהרג בן חמודה בתאונת דרכים.

תארים
-----

USM אלג'יר
* אליפות אלג'יריה (1): 2018/2019

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Football - Amical : victoire de l’Algérie A' devant le Liberia (5-1) באתר radioalgerie, ‏ 17 ביוני 2021 (בצרפתית)
2. ↑  EN A’ : Bougherra convoque 26 joueurs באתר dzfoot, ‏ 22 באוגוסט 2021 (בצרפתית)
3. ↑  Drame : Décès de Billel Benhamouda dans un accident de la route באתר footalgerien, ‏ 10 ביוני 2022 (בצרפתית)

1. ↑  נבחרת הכוללת רק שחקנים המשחקים בליגה המקומית

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"בילאל בן חמודה"**.