recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**קשרים הנדסיים** (באנגלית: **Richard Hammond's Engineering Connections**) היא תוכנית טלוויזיה תעודית בריטית שבועית המשודרת בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק, שהחלה את דרכה בשנת 2008, ומוגשת על ידי הבדרן האנגלי ריצ'רד האמונד.

על התוכנית
----------

בתוכנית, האמונד יוצא לשלל מקומות ברחבי העולם כדי לחקור ולגלות את ההיבט המדעי וההנדסי שמאחורי המצאות שונות. האמונד בוחן ומסביר על שיטת הפעולה של מבנים מיוחדים, המצאות יוצאות דופן ומכונות שונות, באמצעות ניסויים, הדרכה והסברים שונים. במהלך ההסברים הוא משווה את הרעיונות והעקרונות שבסיס הפלאים ההנדסיים למקרים אחרים, יומיומיים או מן העבר, המיושמים על עקרונות אלה.

באחד מן הפרקים האמונד מציץ אל מאחורי ההנדסה של מטוס האיירבאס A380 (מטוס הנוסעים הגדול בעולם), ובפרק אחר מבקר האמונד בגורד השחקים טאיפיי 101 (לשעבר גורד השחקים הגבוה בעולם), ומסביר על הייחוד שמאחורי ההנדסה של הבניין. בין היתר, האמונד חוקר גם את הקשרים ההנדסיים של: טלסקופ החלל האבל, אסדת קידוח ועוד.

התוכנית שודרה לראשונה ב-15 במאי 2008 כחלק מרצועת השידורים המכונה: "שני הגדול" ("Big New Mondays"), ומשודרת גם בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק שבישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קשרים הנדסיים

* "קשרים הנדסיים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "קשרים הנדסיים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* אתר התוכנית מתוך אתר נשיונל ג'יאוגרפיק (באנגלית)
* אתר התוכנית מתוך אתר נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל
**יוהאן קזימיר, נסיך אנהלט-דסאו** (בגרמנית: **Johann Kasimir, Fürst von Anhalt-Dessau**; ‏ 17 בדצמבר 1596 – 15 בספטמבר 1660) היה נסיך גרמני מבית אסקניה. הוא היה השליט של נסיכות אנהלט-דסאו בין השנים 1618–1660.

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייו

יוהאן קזימיר נולד ב-7 בספטמבר 1596 בדסאו, ליוהאן גאורג הראשון, נסיך אנהלט-דסאו ודורותיאה, רוזנת פפאלץ-זימרן, בתו של יוהאן קזימיר, רוזן פפאלץ-זימרן.

לאחר הדרכה אצל מורים מקומיים במהלך השנים המוקדמות שלו, הוא למד עם בן דודו כריסטיאן השני, נסיך אנהלט-ברנבורג בז'נבה משנת 1608 עד 1609, והתחנכו בעיקר אצל ההופמייסטר מרקוס פרידריך ונדלין, והמורה פיטר פון סבוטנדורף .

מותו של אחיו הבכור יואכים ארנסט בשנת 1615 הפך אותו לנסיך הכתר של דסאו, ושנתיים מאוחר יותר, בשנת 1617, דודו לודוויג הראשון, נסיך אנהלט-קתן, צירף אותו לאגודה מניבת הפירות.

### שלטונו

בשנת 1618 מת אביו, ויוהאן קזימיר עלה לשלטון במקומו, אם כי בתקופת שלטונו המשימות של הממשלה בוצעו לרוב על ידי ועדה של פקידים, כי הוא בילה את רוב זמנו בציד.

תאונת ציד ב-4 באוקטובר 1652 ריתקה אותו למיטה במשך כמה שנים. במהלך הזמן הזה, על מנת להסיח את דעתו, הוא העסיק בחצרו את המשורר והסופר המפורסם פיליפ פון צסן.

ב-15 בספטמבר 1660 מת יוהאן קזימיר בדסאו, ובנו יוהאן גאורג השני, נסיך אנהלט-דסאו עלה לשלטון במקומו.

משפחתו
------

ב-18 במאי 1623 התחתן יוהאן קזימיר בדסאו עם אגנס מהסן-קאסל, בתו של מוריץ, רוזן הסן-קאסל, ממנה היו לו שישה ילדים:

* מוריץ, נסיך הכתר של אנהלט-דסאו (1624)
* דורותיאה מאנהלט-דסאו (1625–1626)
* יוליאנה מאנהלט-דסאו (1626–1652)
* יוהאן גאורג השני, נסיך אנהלט-דסאו (1627–1693)
* לואיזה מאנהלט-דסאו (1631–1680), התחתנה עם כריסטיאן, דוכס בריג
* אגנס מאנהלט-דסאו (1644)

ב-14 ביולי 1651 התחתן יוהאן קזימיר בשנית בדסאו עם בת דודתו, סופיה מרגרטה מאנהלט-ברנבורג, בתו של כריסטיאן הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג, אך לא היו להם ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוהאן קזימיר, נסיך אנהלט-דסאו** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb162967268 (data)
* GND: 100858457
* ISNI: 0000 0000 0217 9025
* RERO: 02-A023066220
* SNAC: w6zf0b1k
* VIAF: 52045427
* WorldCat: viaf-52045427

 |
**מחלף ישי** הוא מחלף בצפון עמק יזרעאל, בסמוך לרמת ישי, בו מצטלבים כביש 75 וכביש 77.

המחלף נפתח לתנועה מלאה ב-11 בינואר 2019, עד אז, היה המחלף צומת מרומזר שניחן בגודשי תנועה רבים.

תיאור המחלף
-----------

מחלף ישי הוא מחלף יהלום עם לולאת תלתן אחת. כביש 77 עובר בגשר מעל כביש 75 ומתעקל כך שהוא מקביל אליו בכיוון מערב. כביש 75 מתעקל מעט בקשת בשביל לפנות מקום לכביש 77.

כביש 77 מערב\דרום: ישנה יציאה ימינה לעבר כביש 75 הכוללת עקומה חדה ומסתיימת בצומת בו ניתן לפנות ימינה לכביש 75 מערב ללא צורך לעמוד ברמזור, לפנות שמאלה לכביש 75 מזרח או להמשיך ישר לכיוון כביש 77 מערב\דרום. כביש: 77 צפון\מזרח ישנה יציאה ימינה עם עקומה חדה שמאלה (צפון-מזרח), ממנה ניתן לפנות ימינה (ללא רמזורים) לכביש 75 מזרח, לפנות שמאלה לכביש 75 מערב או להמשיך ישר לכביש 77 לכיוון צפון\מזרח. כביש 75 מזרח: ישנה צומת בה ניתן להמשיך ישר או לפנות ימינה לכביש 77 צפון\מזרח (ללא עמידה ברמזור), ואחרי-כן ישנה יציאה מסוג לולאת-תלתן לכיוון כביש 77 מערב\דרום. אחרי כן ישנו צומת בו ניתן לפנות שמאלה או להמשיך ישר. כביש 75 מערב: ישנו צומת בו ניתן לפנות ימינה לכביש 77 מערב\דרום (ללא עמידה ברמזור) ואפשרות להמשיך ישר. אחרי-כן ישנו צומת בו ניתן לפנות שמאלה לכביש 77 צפון\מערב או להמשיך ישר.

ב-11 בינואר 2019 נפתח המחלף שהיה צומת בעברו. המחלף נבנה על ידי חברת סולל בונה כאשר על הפרויקט פיקחה חברת הניהול א. אפשטיין ובניו. במחלף הוצבה תאורת לד ממוקדת מיסעה וללא זליגת אור. בנוסף, מדובר בתאורה חסכונית באנרגיה שאינה מפריעה לסביבה האקולוגית – אחד המרכיבים בהגדרתו של פרויקט כביש 77 כ'פרויקט ירוק'.

היסטוריה
--------

בעשור הראשון של המאה ה-21, היו בצומת עומסי תנועה רבים בעיקר בבוקר ואחרי הצהריים ולכן הוחלט לשדרג את קטע הכביש בינו לבין מחלף המוביל לדו נתיבי לכל כיוון. עבודת שדרוג הצומת בוצעה בשיטת ה"תכנון-ביצוע" (Design build), בה הקבלן המבצע אחראי גם על תכנון הכביש. בין היתר, הורחבו כביש 77 בקטע צומת ישי – צומת המוביל לדו מסלולי דו-נתיבי, בוצעו עבודות עפר ודיפון לסלילת נתיב שלישי (בעתיד) והתאורה שודרגה. החברה להגנת הטבע התלוננה כי הקבלן ערם עודפי עפר מהעבודות בשטחים פתוחים ופגע בטבע.

גלריה
-----

* כביש 77 וצומת אלונים ברקעכביש 77 וצומת אלונים ברקע
* מחלף ישי ומימין רמת ישימחלף ישי ומימין רמת ישי
* כביש 77 ממחלף ישי. תמונה לכיוון צומת אלונים וצומת השומריםכביש 77 ממחלף ישי. תמונה לכיוון צומת אלונים וצומת השומרים

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלי אשכנזי, הפקק עבר דירה: הפקק בצפון עבר מצומת המוביל לצומת רמת ישי, באתר הארץ, 23 ביולי 2011
2. ↑  דני בר, 250 מיליון שקל יושקעו בשדרוג כביש 77 צומת ישי – צומת המוביל באתר Carloss
3. ↑  צומת ישי (כביש 77) – עירום עודפי עפר בשטחים הפתוחים בדו"ח איומים שנתי 2010

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**צומת אלונים** | **מחלפים וצמתים בכביש 75** | **הבא**:**צומת נהלל** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**מחלף תל קשיש** | **מחלפים בכביש 77** | **הבא**:**מחלף זרזיר** |
**מחאה פוליטית** היא מחאה ציבורית שנועדה להעביר חוסר שביעות רצון מהשלטון, או התנגדות למדיניותו. מחאה כזו עשויה ללבוש צורות שונות, החל מהפגנה שקטה ועד למרי אזרחי אלים.

בחברה פתוחה, חופש הביטוי וזכות ההפגנה כחלק ממחאה פוליטית נחשבים לזכויות אדם בסיסיות. במשטר סמכותני, הממשל משתדל לדכא מחאה פוליטית ולהעניש את המתנגדים לממשל. אמצעים אלה ננקטים מדי פעם גם במדינות דמוקרטיות, אך הם נתפסים כניסיון להשתיק שיח ציבורי על שקרים, שחיתות או חיפוי על כישלונות של אנשי הממשל.

אמצעי מחאה פוליטית כוללים מחאה, הפגנה, צעדת שלום, צעדת מחאה, חרם צרכנים, שביתה, מהומה, פעילות תנועה שורשית, שביתה כללית, הפצת סטיקרים, כרזות, עלונים, מחאה באמצעות תיאטרון רחוב, שריפת סמלים פוליטיים או בובות המייצגות פוליטיקאים, הצתה עצמית, מהפכה, מרד, שימוש בטרור, התקוממות עממית, הפצת ספרות שנאסרה על ידי השלטון (סאמיזדאט), הפצת תעמולה, תעמולה נגדית, סיסמאות, ממים, ופעילות שדלנית.

ראו גם
------

* דיסידנט
* אופוזיציה
* תנועה חברתית

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר למנויים בלבד ישראל פישר, האם האפודים הצהובים מצרפת יצליחו להבעיר גם את ישראל?, באתר TheMarker‏, 22 בדצמבר 2018
* חן שליטא, ‏איזה מקום לבחור והאם להימנע משיוך פוליטי? מחקרים מגלים – להפגין זה מדעי, באתר גלובס, 20 ביולי 2019
* אתר למנויים בלבד נטע אחיטוב, לפי המומחה מס' 1 למחאות, המפגינים בישראל עושים הכל נכון. כמעט הכל, באתר הארץ, 5 באפריל 2023
* על התערוכה "דמוקרטיה אומרת" במוזיאון על התפר דניאל צ'צ'יק, כרוניקה של הפגנה, באתר הארץ, 14 ביוני 2023
**מזרקת הרון** היא מכונה הידראולית שהומצאה על ידי הממציא, המתמטיקאי והפיזיקאי הרון מאלכסנדריה, במאה הראשונה לספירה. קיימים מודלים ודגמים רבים למזרקה, שמשמשים לעיתים קרובות להדגמת עקרונות בהידראוליקה ובפנאומטיקה.

מבנה המזרקה
-----------

למזרקה שלושה מכלים המוצבים בגבהים יחסיים שונים זה מזה, אשר מחוברים באמצעות מערכת צינורות:
מכל עליון שהוא פתוח לאוויר האטמוספירי, מכל אמצעי אטום לסביבה ושבו כמות מסוימת של נוזל, ומכל תחתון אטום לסביבה.
מתחתית המכל העליון יוצא צינור אל תחתית המכל התחתון, מחלקו העליון של המכל התחתון יוצא צינור אל חלקו העליון של המכל האמצעי. מתחתית המכל האמצעי יוצא צינור שנפתח אל האוויר האטמוספירי מעל למכל העליון. חיבורי הצינורות והמכלים אטומים לחדירת אוויר או לדליפת הנוזל מלבד המכל העליון והצינור שמעליו שפתוחים לאוויר האטמוספירי.
ניתן להציב את הכלים אחד מעל לשני כך שהצינורות יוסתרו בתוכם והם יראו כגליל אחד שבראשו מזרקה.

תיאור פעולת המזרקה
------------------

פעולת המזרקה מתחילה עם מילוי המכל העליון בנוזל. הנוזל יורד במורד הצינור שנמצא בתחתית המכל העליון ישירות למכל התחתון בכח הגרביטציה. המכל התחתון מתמלא בנוזל ובתוכו נוצרת דחיסה ועליה של לחץ האוויר. מאחר שהמכל התחתון אטום מכל עבריו לחץ האוויר מוזרם דרך צינור אל המכל האמצעי. לחץ האוויר העולה במכל האמצעי דוחק את הנוזל שבו מעלה דרך הצינורית אל מעל המכל העליון ומוזרק ממנו עד מעל למפלס הנוזל שבמכל העליון כמזרקה. ניתן לתכנן את המערכת כך שהמים שניתזים ישובו אל הקערה. בצורה זו מתקבלת לכאורה פרפטום מובילה. למעשה האנרגיה המעלה את המים מהבקבוק האמצעי לקערה מגיעה מירידת המים מהבקבוק העליון לבקבוק התחתון. הזרימה תפסק כאשר הבקבוק התחתון יתרוקן מאוויר (צינור היציאה יתמלא במים ולחץ המים משני הצינורות המחוברים אליו ישתווה) או כשהבקבוק האמצעי יתרוקן ממים. 

המחשה מרשימה של זרימת המים מתקבלת כאשר המכלים שקופים ובמכל העליון ובמכל שמתחתיו יוצקים נוזלים בצבעים שונים כך שבמהלך הזרימה משתנה בהדרגה צבע הנוזל שבכלי הקיבול השונים.

תוצאה מרשימה יותר מתקבלת כאשר נעשה שימוש בכספית במקום במים זאת מאחר שמשקלה הסגולי של הכספית גדול פי 13.5 זה של המים ובשל מתח הפנים הגבוה שלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מזרקת הרון** בוויקישיתוף
**מחלף עד הלום** (בעבר נקרא **מחלף אשדוד דרום**) הוא מחלף בכביש 4 המחליף את "צומת אשדוד דרום" ומשמש ככניסה הדרומית לאשדוד דרך רחוב מנחם בגין. הפרויקט לבניית המחלף כלל את שדרוג כביש 4 בקטע שבין שדה עוזיהו לגן יבנה והסדרת הצמתים של אזור התעשייה עד הלום, גן יבנה ובגין-סנה.

שמו ניתן לו מאחר שהוא נמצא בנקודה הצפונית ביותר אליה הגיע חיל המשלוח המצרי שפלש לארץ ישראל במלחמת העצמאות.

היסטוריה
--------

פרויקט הקמת המחלף הוכרז כפרויקט לאומי, במרץ 2003. במטרה להעביר את הפרויקט לטיפול מואץ של הוועדה לתשתיות לאומיות. מטרת הפרויקט הייתה בין היתר גם להקים הפרדה מפלסית בין שדרות מנחם בגין למסילת לוד-אשקלון, בכניסה הדרומית לאשדוד, ולהקל את עומסי התנועה הכבדים במקום בשעות הבוקר ואחר הצהריים.

ראש המועצה המקומית גן יבנה, אהרון דרור, התנגד לתוכנית שהוצעה, מאחר שהיא לא אפשרה גישה ישירה מגן יבנה לתחנת הרכבת אשדוד – עד הלום, אלא האריכה את הנסיעה בכ-3 ק"מ. עקב כך תוקנה התוכנית, ונכלל בתכנון המחלף חניון חדש בצידה המזרחי של התחנה, וגישה אליו בגשר עילי להולכי רגל.

לאחר עיכוב של שנתיים: פורסם המכרז להקמת המחלף באוקטובר 2006, בעלות של 360 מיליון שקל. בדצמבר 2007, פקחי מנהל התכנון שהגיעו לבחון את עבודות ההקמה, גילו שאחד מעמודי הגשר חסר וכי בתוכניות הבינוי קוצר הגשר ב-50 מטר. לפקחים התברר כי תוכנית הגשר שונתה בלי שדווח על כך כנדרש לוועדת לתשתיות לאומיות. העבודות באתר הופסקו בזמן שנערך בירור באשר לשינויים שבוצעו בתוכנית ובאשר להשלכותיהם. התברר כי עקב איחור של חמישה חודשים בהסרת קווי מתח גבוה של חברת החשמל במקום נאלץ הקבלן לשנות את שיטת הקמת הגשר, תוך שהוא מקצר את אורכו ולכן חוסך בהצבת עמוד תומך נוסף.

בשלב הראשון נפתח באוקטובר 2008 גשר חדש שהחליף את הצומת הישן ובנוסף הוקם צומת זמני, וב-26 במאי 2009 הושלמה הכניסה לעיר והיציאה ממנה כך שהתנועה מתנהלת באופן רציף ללא רמזורים.

במסגרת העבודות שוקם גם גשר עד הלום העות'מאני.

גלריה
-----

* מחלף עד הלום ממערבמחלף עד הלום ממערב
* מחלף עד הלום, תחנת הרכבת ומתחם הקניות, יולי 2020מחלף עד הלום, תחנת הרכבת ומתחם הקניות, יולי 2020

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מחלף עד הלום** בוויקישיתוף
* מהיום התנועה זורמת: נפתח מחלף עד הלום, אתר mynet,‏ 26 במאי 2009

הערות שוליים
------------

1. ↑  מחלף עד הלום בכניסה הדרומית לאשדוד הוכרז כפרויקט לאומי, באתר הארץ, 31 במרץ 2003
2. ↑  גל ניסים, ‏תוכנית מחלף עד הלום תוגש לוועדה לתשתיות לאומיות, באתר גלובס, 9 בפברואר 2003
3. ↑  ראש מועצת גן יבנה: מחלף עד הלום לא יאפשר לנו גישה ישירה לרכבת, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2003
4. ↑  רון פז, ‏מע"ץ שינתה את תכנון מחלף עד הלום, באתר גלובס, 21 באוגוסט 2005
5. ↑  שרון קדמי, החברה הלאומית לדרכים פירסמה את המכרז להקמת מחלף עד הלום בהיקף של כ-360 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 17 באוקטובר 2006
6. ↑  אבי בר-אלי, הפקחים הופתעו: הגשר במחלף עד הלום קוצר ב-50 מטר, באתר TheMarker‏, 20 בדצמבר 2007
7. ↑  דניאל שמיל, הכניסה הדרומית לאשדוד - מעתה באמצעות גשר חדש, באתר TheMarker‏, 22 באוקטובר 2008
8. ↑  מחר ייפתח לתנועה מחלף עד הלום החדש, באתר PORT2PORT
9. ↑  נועם דביר, כרוניקה של גשר ממלוכי בן 900 שנה: קם ונופל, נופל וקם, באתר הארץ, 10 במרץ 2010
**יונה רוזנקיאר** (נולד ב-10 באפריל 1981) הוא שחקן, במאי ותסריטאי ישראלי.

ביוגרפיה
--------

נולד וגדל בקיבוץ יחיעם אשר בגליל המערבי בשנת 1981. אחיהם של השחקן יואל רוזנקיאר ושל האדריכל עודד רוזנקיאר. התחנך בקיבוצו ואחר כך בקיבוץ עברון ב״בית חינוך אופק״ 

אחרי שירות בחטיבת הצנחנים וטיולים בעולם, נרשם לאוניברסיטת תל אביב ולמד בחוג לקולנוע וטלוויזיה.

מאז ביים מספר סרטים קצרים והשתתף בסרטים באורך מלא כשחקן. ב-2014 השתתף בסרט "יונה".

כתב והופיע בקטעי סטנד-אפ לצד אחיו, יואל רוזנקיאר.

בשנת 2017 החל לשחק בסדרת הפנטזיה "ג'ודה" ב-HOT3, בכיכובו של ציון ברוך. בסדרה הוא מגלם את אחיינו של מיסטר ז'ק.

ב-1 באוגוסט 2018 הוקרן לראשונה סרט הביכורים שלו, "הצלילה", בפסטיבל הקולנוע ירושלים. הסרט יצא לאקרנים בבתי הקולנוע בישראל בקיץ 2019.

ב-2020 החל שידורה של סדרת הטלוויזיה "קיבוצניקים", אותה יצר.

ב-2023 הוקרן סרטו "הדרך לאילת", העוסק ביחסים בין אב לבנו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יונה רוזנקיאר** בוויקישיתוף

* יונה רוזנקיאר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אתר למנויים בלבד נירית אנדרמן, "הפוסט טראומה תמיד תהיה שם": יונה רוזנקיאר צלל לנבכי נפשו בסרט "הצלילה", באתר הארץ, 27 ביוני 2019

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb17757408x (data)
* ISNI: 0000 0004 6879 293X
* LCCN: no2021038609
* SUDOC: 241880483
* VIAF: 22153651710055782246
* WorldCat: viaf-22153651710055782246

 |
צב רך קוצני בשחייה
**צב רך קוצני** (שם מדעי: *Apalone spinifera*) הוא מין של צב ממשפחת צבים רכים החי באמריקה הצפונית. לצב זה תפוצה רחבה ביותר מדרום קנדה באונטריו וקוויבק לצפון מקסיקו.

צב זה יכול להגיע לאורך 50 ס"מ והוא בעל גוף רך עם ראש וצוואר מנומרים בשחור-צהוב והעיניים גדולות יחסית. השריון והכפות שטוחים ועוזרים לצב לשחות מהר מתחת למים. צבעו של השריון ירוק עם נקודות צהובות והקצוות לבנים. מסביב לשריון ישנם קוצים קטנים מהם קיבל הצב את שמו. הנקבות יותר גדולות מהזכרים.

הצב שוחה במהירות ומצוי גם על היבשה בהתחממות בשמש. הוא מחפש מתחת למים מיני טרף קטנים כמו סרטני נהרות, דגים ועוד וכן צמחייה מימית וגם אצות.

### תת-מינים

* Apalone spinifera spinifera
* Apalone spinifera aspera
* Apalone spinifera atra
* Apalone spinifera emoryi
* Apalone spinifera guadalupensis
* Apalone spinifera pallida

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צב רך קוצני** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  צב רך קוצני באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007530196905171

 |
**קלרי סָרְבַש-ויְסגֶרבֶּר** (**Klari Szarvas-Weissgerber**;‏ 12 במאי 1911 – 17 בינואר 2007) הייתה נבלאית ישראלית ומורה לנבל.

חייה
----

קלרה (קלרי) סרבש נולדה ב-1911 בבודפשט בירת הונגריה בבית יהודי מתבולל, בתם הבכורה של נלי (קורנליה) לבית וולפסון ופליקס סרבש, גינקולוג ומיילד, ולה אחות צעירה ממנה בשלוש שנים, אילי (אילונה).
מגיל שש למדה נגינה בפסנתר, ובגיל עשר עברה לנגינה בנבל. בנעוריה ובצעירותה הרבתה בסיורי הופעות ברחבי אירופה. בשנת 1932 נישאה ללאצי (לדיסלב) פטקי, שהיה מהנדס כימיה בהכשרתו ובמקצועו, אך העדיף את עיסוקו החלקי כמבקר מוזיקה. 

בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון, הציף גל אנטישמיות את אירופה ובעיקר את גרמניה. נגנים יהודים פוטרו מן התזמורות שבהן ניגנו. בשנת 1936 סייר הכנר ברוניסלב הוברמן בארצות אירופה ובחר את טובי הנגנים ליצור את הגרעין להקמת התזמורת הפילהרמונית הישראלית. בשנת 1938 הזמין הוברמן את קלרי סרבש להצטרף לתזמורת, שחסרה נבלאי. היא הגיעה לביקור ניסיון של חמישה שבועות בארץ ישראל ולאחריו החליטה להיענות בחיוב להזמנתו של הוברמן. בספטמבר 1938 עלתה ארצה עם בעלה והתיישבה בתל אביב, שם המשיכה לחיות עד 1961, אז עברה לירושלים. בשנת 1940 נולדה לזוג בתם אילנה, אך כעבור חודשים אחדים החליטו להיפרד. בשנת 1946 נישאה סרבש ליוסף (בֶּפּוֹ, Beppo) וַיְסגֶרבֶּר, צ'לן בתזמורת הפילהרמונית. בנם רוני נולד בשנת 1947.

סרבש וויסגרבר הופיעו יחד גם בקונצרטים קאמריים, עד מותו של יוסף בסוף שנת 1954. סרבש זכתה בפרסים בתחרויות נבל באירופה לפני עלותה לארץ וכן שפטה בתחרות הנבל הבינלאומית בישראל. לצד נגינתה כחברה בתזמורת, הופיעה סרבש גם כסולנית עם תזמורות שונות.  

כמו כן, לימדה נגינה בנבל. בין תלמידיה: עדנה בוכמן.

בשנות חייה בירושלים ניגנה סרבש בתזמורת הסימפונית ירושלים.

בשנותיה האחרונות, בהן לא יכלה עוד לגור לבדה, עברה סרבש מירושלים לחיפה, וגרה עם בתה אילנה ובעלה רפי, מקיץ 1997 ועד למותה ב-17 בינואר 2007.

בתה של סרבש, אילנה סיון, היא אלמנתו של רפאל (רפי) סיון (זוסמן) (1935–2011), פרופסור להנדסת חשמל בטכניון, מומחה לבקרה אוטומטית, שאף כיהן בתפקידי מִנהל בכירים במוסד. בנם אורי סיון (נכדהּ של סרבש) הוא במאי קולנוע וטלוויזיה.  

בנה, ד"ר רון (רוני) כוזר (Kuzar), הוא בלשן ופרופסור חבר בחוג לשפה וספרות אנגלית באוניברסיטת חיפה.

בשנת 2008 יצא סרטו הדוקומנטרי של אורי סיון "מאחורי המיתרים" (33 דק'), על סבתו קלרי סרבש (הסרט הוקרן בפסטיבל קולנוע דרום ב-2009).  

בשנת 2010 יצא סרטו הדוקומנטרי של סיון בשם "זובין ואני", הנסב על המנצח זובין מהטה ועל סבתו של אורי סיון, קלרי סרבש (הסרט שודר בערוץ 8 במסגרת הסדרה "גיבורי תרבות").

קישורים חיצוניים
----------------

* בלוג המוקדש לקלרי סרבש
	+ דברים שכתבה בתה אילנה לציון 101 שנים להולדתה, 12 במאי 2012
* אהד דולב, אשה עם נבל: קלרי סרבש, מעריב, 6 בנובמבר 1952
* תקוה ויינשטוק, המורה – שופטת, התלמידה – מנגנת, מעריב, 11 בספטמבר 1959

הערות שוליים
------------

1. ↑  36 מתחרים בפריטה על נבל, דבר, 7 בספטמבר 1959; תקוה ויינשטוק, המורה – שופטת, התלמידה – מנגנת, מעריב, 11 בספטמבר 1959.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 3258 112X
* LCCN: n2002127343
* VIAF: 11674096
* WorldCat: lccn-n2002127343

 |
**המדד TTKG** הוא מדד המשמש בנפרולוגיה המבטא את גרדיאנט האשלגן דרך אבוביות הכליה, ובאנגלית- **trans-tubular potassium gradient**. מדד זה מבטא את שימור האשלגן באבובית המאספת (cortical collecting duct) שבכליה. למדד זה ערך לצורך האבחנה בין הסיבות שהביאו להיפרקלמיה או להיפוקלמיה. 
מדד ה- TTKG הוא אינדקס המעריך את שיעור האשלגן הנמצא בתוך האבובית המאספת, ביחס לשיעור האשלגן הנמצא בנימים הסובבים אותה. 

הנוסחה הבאה היא הנוסחה בעזרתה מחושב הערך: 

{\displaystyle TTKG={\frac {urine\_{K}}{plasma\_{K}}}\div {\frac {urine\_{osm}}{plasma\_{osm}}}}

נוסחה זו תקפה בתנאים הבאים:

Uosm >300

UNa >25

כמו כן, ישנן הנחות עליהן מסתמכת הנוסחה האמורה:- 

האחת, יש מעט תמיסות הנספגות מחדש בתעלה המאספת המדולרית- medullary collecting duct. 
השנייה, אשלגן לא מופרש לשתן ולא נספג מחדש בתעלה הזו,
והשלישית- רמות האוסמולליות של הנוזל באבובית המאספת ידועות. 

TTKG נורמלי נע בין 8-9. כשיש היפרקלמיה, או צריכת יתר של אשלגן, יותר אשלגן צריך להיות מופרש בשתן וה- TTKG צריך להיות מעל 10 (כדרך להיפטר מעודפי האשלגן כאמור). רמות נמוכות (מתחת ל-7) במהלך היפרקלמיה יכולות להצביע על מחסור במינרלוקורטיקואידים, כלומר ירידה ברמות אלדוסטרון, היות שאלדוסטרון אחראי להפרשת אשלגן בכליה. 

בהיפוקלמיה לעומת זאת, רמות ה- TTKG צריכות להיות נמוכות מ-3, כלומר הכליה מנסה לאגור אשלגן כדרך להתמודד עם מיעוט האשלגן בדם.

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**מחלף מוטה גור** הוא מחלף על כביש 4 במזרח חיפה, בין קריית אתא לקריית חיים, במקום המכונה **"צומת קריית אתא"** או **"צומת אתא"**.

המחלף מחבר את שדרות ההסתדרות - קטע כביש 4 במסלול צפון-דרום בין קריית ביאליק והצ'ק פוסט, עם רחוב חלוצי התעשייה העובר בין חוף מפרץ חיפה לאזור התעשייה של קריית אתא והכניסה המערבית לעיר זו.

בסמוך למחלף פועלים "ביג" ומתחמי מסחר נוספים וכן ישנו שוק בקרבת מקום, לצד אולמי שמחות, ושורה של תחנות אוטובוס לחיפה, קריות וצפון. כ-50 אלף כלי רכב חולפים במחלף בממוצע מדי יום. קווי מטרונית 1,2 ו-4 עצורים בסמוך לצומת.

בעבר היו במקום שני צמתי T סמוכים שנקראו במשותף "צומת קריית אתא"', אף על פי שנמצאו בשטח המוניציפלי של העיר חיפה. ב-1997 הקימה חברת התשתיות העירונית "נתיבי כרמל" ("יפה נוף") את **מחלף מוטה גור** (על שם חבר הכנסת מוטה גור שנפטר שנתיים קודם לכן), והתנועה בכיוון צפון-דרום עברה לנוע על גשר באורך 700 מטר שנמתח מעל לצומת המרומזר.

בקיץ 2009 החלו עבודות לשינוי רמפות העלייה והירידה מהגשר, שנהרסו ונבנו מחדש בתצורה שונה - ביניהן נסללו מסלולי תחבורה ציבורית (מת"צ) עבור מעבר המטרונית מתחתיו. בצמוד למחלף נמצא מחלף אתא דרום המקשר אל כביש 22. המטרונית עוברת בו בדרכה לקריית אתא ולתחנה מרכזית הקריות.

מחלף מוטה גור בדצמבר 2017

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**מחלף ההסתדרות** | **מחלפים בכביש 4** | **הבא**:**צומת קריית חיים** |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בעיר באיראן. אם התכוונתם לטיל בליסטי איראני ארוך טווח, ראו חורמשהר (טיל).

**ח'וראמשהר** (בפרסית: **خرمشهر**; בערבית: **المحمرة**, מוחמרה) היא עיר בפרובינציית ח'וזסתאן בדרום-מערב איראן, 10 ק"מ מצפון לאבאדאן, על גדת השט אל-ערב. נכון לשנת 2006 מנתה אוכלוסיית העיר 123,866 איש. בתקופת מלחמת איראן–עיראק (שנות ה-80 של המאה ה-20 הייתה העיר אזור קרבות ועיר רפאים.

היסטוריה
--------

היישוב מופיע באזור רק בתקופת האימפריה הפרתית, במאה הראשונה לספירה, עד אז היה האזור שקוע תחת מימי המפרץ הפרסי או אזור ביצות. בתקופה השושלת הבויהית (המאה ה-10) חלה תנופת פיתוח באזור וכריית נתיבי מים בין הנהרות במקום. עיקר מתיישביו היו ערבים.

בראשית המאה ה-20 התגלו באזור שדות נפט. שם העיר שונה לח'וראמשהר בתקופת רזא ח'אן (שנות ה-20 של המאה ה-20).

העיר נכבשה בהתקפה העיראקית הראשונה במלחמת איראן–עיראק, בין ה-22 בספטמבר ל-10 בנובמבר 1980. הקרבות העקובים מדם במקום הותירו אותה ריקה מאוכלוסייה אזרחית. ב-24 באפריל 1982 יצאו האיראנים ל"מבצע בית אל-מקדס" (אנ') לכיבוש ח'וראמשהר וסביבתה, הצבא האיראני צר על העיר במשך חודש. שחרור העיר משליטת צבא עיראק ב-25 במאי[דרושה הבהרה] הפך לסמל לאומי. העיר, שנהרסה כליל בקרבות, לא שבה להיות עיר אזרחית עד תום המלחמה.

בתום המלחמה הייתה העיר עיי חורבות ושיקומה החל עם תום הקרבות. ב-1991 נמנתה בעיר שהוקמה מחדש אוכלוסייה של 34,750 איש. רק ב-2006 שבה אוכלוסיית העיר לגודל בו הייתה לפני המלחמה.[דרוש מקור]

חינוך וכלכלה
------------

כלכלת העיר מבוססת על הפקת נפט.

במקום אוניברסיטת מחקר מדעית-טכנולוגית שנוסדה ב-1976 והוקמה מחדש ב-1993.[דרושה הבהרה]

קישורים חיצוניים
----------------

* ח'וראמשהר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* אתר האינטרנט הרשמי של ח'וראמשהר (בפרסית)

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ח'וראמשהר** בוויקישיתוף
* שחרור חוראמשאר, ניצחון האמונה האמיתית, אתר איראני
* מצגת תמונות משיקום העיר
* Khorramshahr City of Iran, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  נתוני מפקד האוכלוסין 2006
2. ↑  מלחמת עיראק-אירן 1980-1988
3. ↑  Iran marks 34th anniversary of liberation of Khorramshahr

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: de9ee058-13f3-4185-82d4-e4a011053b2b
* NARA: 10037685
* VIAF: 237461023
* WorldCat (עם VIAF): 237461023

 |
**שאה אסמאעיל השני** (בפרסית: **شاه اسماعیل دوم**, בשמו המלא ותאריו - **אבו אל-מוזאפר סולטאן אסמאעיל בן שאה תהמאספ אל סוופי אל-חוסייני אל-מוסאווי בהאדור ח'אן**, מאי 1537, קום - 24 בנובמבר 1577, קזווין) היה השאה השלישי של פרס הספווית, מלך כ-15 חודשים בין השנים 1576-1577.

רקע משפחתי וחייו עד להכתרתו
---------------------------

אסמאעיל השני נולד בשם **שאהזאדה (נסיך) אסמאעיל מירזא**, בנו של השאה שאה תהמאספ הראשון 
ושל אישה טורקמנית בשם **קאדאמאלי סולטנום בגום**, בתו של מוסא סולטאן בן עיסא מוסולו, משבט אק קויונלו. בגיל עשר בלבד התמנה אסמאעיל למושל החבל שירוואן (כיום באזרבייג'ן) במקום דודו אל-קאס מירזא, שמרד וברח לטורקיה 1547. ניהל בהמשך משם כמה מסעות צבאיים מוצלחים נגד העות'מאנים.
הצטיין במספר קרבות נגד חייליו של הסולטאן הטורקי סולימאן המפואר, ובלט בניצחונו בשנת 1552 על איסכנדר פאשא, המושל של ארזורום. 

בשנת 1556, בגיל 19, מונה למושל חבל ח'וראסאן, אבל אחד מיועציו של תהמאספ שאה, **מעסום בג ספווי**, שכנע את השאה שאסמאעיל זומם להדיחו.
בעקבות זאת אסמאעיל הושלך לכלא במצודת **קאחקחאן** (אנ') למשך עשרים שנה.
אחרי מות אביו ב-14 במאי 1576, כמה קבוצות יריבות של אריסטוקרטים טורקמנים
מקרב הקיזילבאשים נאבקו זו בזו במטרה לתפוס את השלטון.
מחנה אחד תמך באסמאעיל ומחנה אחר – באחיו הצעיר **חיידר עלי**, בנם של תהמאספ ושל אישה גאורגית. 
תומכיו של חיידר עלי הצליחו לזמן קצר להעלות את מועמדם על כס המלכות, אך חיידר נהרג כעבור זמן קצר בהמשך הקרבות בין הסיעות היריבות.
מחנה נוסף ניסה להכתיר כשאה בן נוסף של תהמאספ, בן לאישה צ'רקסית של השאה. אבל גם טוען זה לכתר הובס ולבסוף הוכתר אסמאעיל כשאה של פרס בקזווין ב-22 באוגוסט 1576.

מלכותו
------

מטבע מכסף משנת 1576, מימי השאה אסמאעיל השני
שנות המאסר הממושכות הטביעו חותם על נפשו. אסמאעיל התגלה כאדם אכזרי מאוד שלא חסך הוצאות להורג לא מחברי המחנות היריבים ואף לא מכמה מתומכיו. רצח או עיוור את עיניהם של חמישה מקרב אחיו ושל עוד ארבעה נסיכים ספווים כך שאיש מתוכם לא יוכל לטעון לכתר. 

כנראה בהשפעת איש דת ומלומד בשם **מירזא מחדום שריפי**, התחיל אסמאעיל שאה לאמץ מדיניות פרו-סונית. הקיזילבאשים שהמליכו אותו התחילו משום כך להתחרט על בחירתם והחליטו לרוצחו בעזרת אחותו **פארי ח'אן ח'אנום**. אסמאעיל שאה השני מת בעת צריכת אופיום מורעל ב-24 בנובמבר 1577.
במשך תקופה אחרי מותו נפוצו שמועות בתוך העם כי אסמאעיל השני לא מת באמת ואף קמו ארבעה מתחזים שטענו כי הם אסמאעיל שאה.

התרבות באיראן בימי מלכותו
-------------------------

שאה אסמאעיל השני היה שוחר אמנויות ושאף להקנות גם לילדיו תחביב זה. בנוסף הפעיל סדנה מלכותית ספרותית במסגרת תוכנית ה"שאה נאמה" שלו.

צאצאיו
------

* הנסיך סולטאן שוג'אע א-דין מוחמד מירזא (16 באוקטובר 1577 – 17 בפברואר 1578)
* הנסיכה סאפיה סולטאן בגום (1555 – 3 בספטמבר 1617)
* הנסיכה פאחר-י-ג'האן ח'אנום (1577 – ?)
* הנסיכה גווהאר סולטאן ח'אנום (1578–1618

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שאה אסמאעיל השני** בוויקישיתוף
* אסמאעיל השני ומירזא מחדום שריפי: קטע ביניים בהיסטוריה הספווית

Shokhre Golsokhri - *Ismail II and Mirza Makhdum Sharifi: an interlude in the Safavide history,*
Int.J. of Middle East Stud.26 (1994),477-488, US.

* אתר גנאלוגי על מלכי פרס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009841561005171
* GND: 128697105
* ISNI: 0000 0000 5484 033X
* LCCN: nr96008222
* VIAF: 40435371
* WorldCat: lccn-nr96008222

 |
**אנה קלרה אנטוני קארארה ספינלי** (באיטלקית: **Elena Clara Antonia Carrara Spinelli** ‏ 13 במרץ 1814 - 13 ביולי 1886) הייתה איטלקייה משכילה, פטרונית הריסורג'ימנטו, שנודעה בדרך כלל בשם נישואיה כרוזנת קלרה מאפאי, או **קלארינה מאפאי**.

חייה
----

מאפאי, ילידת ברגמו, נישאה בגיל 17 ללבריתן אנדראה מאפאי, אבל הם נפרדו בהסכמה הדדית ב-15 ביוני 1846. היא קיימה קשר ארוך ומתמשך עם קרלו טנקה.

קלרה מאפאי התפרסמה במפגשים שניהלה בטרקלין ביתה בוויה די טרה מונאסטרי במילאנו, שנודע בשם Salotto Maffei. המפגשים, שארגנו החל ב-1834 טומאזו גרוסי ומאסימו ד'אזליו, משכו אישים ידועי שם בתחומי הספרות, האמנות הפלסטית, המחקר וההלחנה ותומכי ריסורג'ימנטו, לשיחות בנושאי אמנות וספרות. בין אישים אלה היו אלסנדרו מנצוני, פרנצ'סקו אייץ (שצייר את דיוקנה של קלרה ונתן אותו לבעלה), ג'וזפה ורדי וג'ובאני פראטי.

במכתב אל ידידתו הוותיקה, קלרה (קלרינה) מאפאי, סיפר ורדי על התרשמותו מן הספר "המאורסים" של מנצוני, שאותו קרא בגיל שש-עשרה ואשר הרשים אותו כיצירת מופת של המין האנושי. בשנת 1868 יזמה מאפאי פגישה בין ורדי לבין מנצוני, שהיה אז בן שמונים ושתיים. לאחר הפגישה כתב ורדי אל מאפאי: "כיצד אוכל לתאר לך את הרגשתי [...] לנוכח קדוש זה?"

הרוזנת קלרה מאפאי
קלרה מאפאי הלכה לעולמה במילאנו מדלקת קרום המוח, בגיל 72.

לקריאה נוספת
------------

שלט על המבנה בו נערכו מפגשי ה- Salotto Maffei.
* Barbiera, Raffaello, *Il salotto della contessa Maffei*, Milano, Treves 1895 (new edition)
* Cunigi, Davide, "Una gentildonna bergamasca del Risorgimento. La contessa Clara Maffei", in *Rivista di Bergamo*, XX, February 1941, pp. 49–53, and March 1941, pp. 74–78
* Monti, Antonio, *Una passione romantica dell'Ottocento. Clara Maffei e Carlo Tenca*, Milano, Garzanti 1940

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קלרה מאפאי** בוויקישיתוף

* Raffaello Barbiera, *Il salotto della contessa Maffei**, Milano, Treves, 1895*
* www.url.it
* Article on Clara Maffei in *Corriere*

הערות שוליים
------------

1. ↑  יהואש הירשברג, "קסם האופרות של ורדי", הוצאת כרמל 2014, עמ' 336

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007285927105171
* BnF: cb136042511 (data)
* GND: 12015269X
* ICCU: SBLV253999
* ISNI: 0000 0000 6123 3386
* LCCN: n98030249
* NTA: 068652755
* SNAC: w6tb5qdp
* SUDOC: 081393806
* VcBA: 495/108492
* VIAF: 22965082
* WorldCat: lccn-n98030249

 |
**נקודת אולה** (באנגלית: **Ula Point**) היא לשון יבשה נמוכה, המכוסה קרח, בחוף מפרץ ארבוס וטרור, שבחוף הצפון-מזרחי של האי ג'יימס רוס, שלמול חופי חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.

נקודת אולה ממוקמת 8 קילומטרים צפונית-מערבית לכף גייג'.

שונית ברקר היא שונית המשתרעת לכיוון צפון מנקודת אולה, אל תוך מפרץ ארבוס וטרור.

היסטוריה
--------

### גילוי ומיפוי לשון היבשה

לשון היבשה התגלתה על ידי המשלחת האנטארקטית השוודית, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904, בפיקודו של אוטו נורדנשלד.

לשון היבשה מופתה לראשונה באופן גס באוקטובר 1903 על ידי המשלחת האנטארקטית השוודית.

הלשון נסקרה ומופתה מחדש על ידי סקר שטחי חסות התלות של איי פוקלנד (FIDS) בשנת 1945.

הלשון נסקרה ומופתה בשנית על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בין השנים 1952–1954

### מקור השם

שמה של לשון היבשה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.

לשון היבשה נקראת על שמו של אנטון אולסן אולה (Anton Olsen Ula), שהיה רַב המְלָחִים בספינה אנטארקטיק אשר שימשה את המשלחת האנטארקטית השוודית.

לקריאה נוספת
------------

• Defense Mapping Agency 1992, **Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica**, P 282

קישורים חיצוניים
----------------

* נקודת אולה באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* נקודת אולה באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* נקודת אולה באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* נקודת אולה באתר mindat

הערות שוליים
------------

1. ↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
3. ↑  מידע גאוגרפי על שונית ברקר
4. 1 2 3 4 5 6 7  מידע היסטורי
אולם הקבורה של שאה ספי בקום; ציור בספרו של ז'אן שארדן, שביקר במקום בסביבות 1775
**סאַם מִירְזָא** (בפרסית: **سام میرزا**; בהכתרתו נודע בשם **שאה ספי**, פרסית: **شاه صفی**, תעתיק מדויק: **שָׁאָה צָפִי**; 1611–12 במאי 1642) היה השאה השישי בשושלת הספווית של מלכי פרס. שלט משנת 1629 במות סבו, עבאס שאה הראשון (הגדול), ועד למותו שלו בשנת 1642.

קורות חייו ומעשיו
-----------------

עקב מות בנו הבכור של השאה עבאס, מוחמד באקר מירזא (אנ'), ומתוך ההכרה ששאר בניו אינם ראויים לרשת אותו והחשש שיעשו יד אחת להפיכה נגדו, עבאס הורה למנות ליורשו את סאם מירזא, בנו של מוחמד באקר ונכדו שלו. 

סאם מירזא היה בן 18 כאשר נפטר השאה עבאס, ואחרי שירש את הכס כ**שאה ספי** החל בהדחות והוצאות להורג של נסיכים, מפקדים, יועצים וכל מי אשר לטעמו איים על סמכות שלטונו. הוא הביע מעט התעניינות בעיסוקי הממשל והקידום האינטלקטואלי בפרס ולא ידע לקרוא ולכתוב פואמות. לרוב היה שתוי מאלכוהול ונודע אף כי התמכר לאופיום שהובל מעברי הינדו-כוש. דמות חשובה בשלטונו של ספי היה הסריס סארו תקי אשר בשנת 1634 מונה לוזיר הגדול והיה רב השפעה על פרס הספווית.

אויביה של פרס השתמשו בחולשתו השלטונית של ספי; בתקופת שלטונו הביס עבאס הראשון את האימפריה העות'מאנית וכבש את מסופוטמיה, כאשר עלה ספי לכס הטורקים החלו בתקיפה מחודשת נגד פרס על שטחי עיראק העות'מאנית שעבאס כבש. הטורקים כבשו את ירוואן ובשנת 1638, הגיעו עד לתבריז והצליחו לאחוז מחדש בבגדאד, כיבושיהם של הטורקים הפכו רשמיים תחת הסכם זוהאב לפיו עיראק תשוב לידי העות'מאנים.

בגדאד תיכבש מחדש מספר פעמים בידי הפרסים עד לנפילתם הסופית של הטורקים במלחמת העולם הראשונה, במקרה הנודע ביותר היא נכבשה בידי נאדיר שאה אפשאר במלחמותיו של המאה ה-18. הפרסים היו בבעיה נגד השבטים האוזבקים והטורקמנים ממזרח אשר פשטו בשכיחות על גבולותיהם ובתקופתו של ספי אף איבדו לזמן קצר בשנת 1639 את העיר קנדהאר לידי האימפריה המוגולית.

ספי קיבל משלחת סחר בשנת 1639 מפרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ, המשלחת כללה בין לבין את האינטלקטואל הגרמני אדם אוליארוס אשר כתב בשנת 1647 רב מכר על הביקור. ספי החזיר מתנות לדוכס אך יחסי המסחר לא התקדמו בהרבה מאז. במקור, פרידריך השלישי ניסה ליצור מערך סחר סדיר למען יוקרתו שלו.

שאה ספי מת ב-12 במאי 1642, ככל הנראה עקב הרעלת אלכוהול. בנו, עבאס שאה השני, ירש את הכס.

ראו גם
------

* עבאס שאה הראשון
* עבאס שאה השני
* האימפריה הספווית

לקריאה נוספת
------------

* Andrew J. Newman, *Safavid Iran: Rebirth of a Persian Empire*, London and New York, 2006
* Rudolph Matthee, "Ṣafī, Shah of Persia", in: David Thomas (ed.), *Christian-Muslim Relations 1500-1900*, Vol.10, Leiden: Brill, 2017, pp. 573-81

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שאה ספי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007344171905171
* GND: 118750704
* ISNI: 0000 0004 4886 3411
* LCCN: n78060384
* NLP: A35855976
* VIAF: 18484553
* WorldCat: viaf-18484553

 |
**ליאון הלוי** (בצרפתית: **Léon Halévy**;‏ 1802–1883) היה איש ציבור, היסטוריון, סופר, משורר ומחזאי יהודי צרפתי.

ביוגרפיה
--------

נולד למשפחה יהודית בפריז, בנו של החזן אלי חלפון הלוי, שהיה מזכיר הקהילה היהודית של פריז, סופר ומורה לעברית. אחיו הגדול של ליאון הלוי היה המלחין ז'אק פרומנטל הלוי.

היה תלמידו של הוגה הדעות הצרפתי קלוד-אנרי דה סן-סימון. בשנת 1828 כתב את "תולדות היהודים בעת החדשה", אחת היצירות המוקדמות בנושא זה.

נישא לבתו של האדריכל הצרפתי לואי-היפוליט ליבאס. ב-1831 התמנה למרצה לספרות צרפתית באקול פוליטקניק וכעבור שלוש שנים פרש. לאחר מכן עמד בראש הלשכה של האגודות המדעיות, עד לפרישתו בשנת 1853.

את שארית חייו הקדיש לכתיבה. כתב מספר רב של שירים, תרגומים, מחזות ויצירות אחרות. כתב את הביוגרפיה של אחיו ז'אק פרומנטל הלוי, שפורסמה לאחר מותו של ז'אק פרומנטל בשנת 1864.

ליאון הלוי מת בשנת 1883 בגיל 81. בנו הוא לודוויק הלוי (Ludovic Halévy), ליבריתן של אופרות צרפתיות רבות, ביניהן כרמן של ביזה. בן נוסף, שנולד מפרשת אהבים עם זמרת אופרה, היה הפוליטיקאי לוסיין-אנטול פרבו-פרדול (Lucien-Anatole Prévost-Paradol).

קישורים חיצוניים
----------------

* ליאון הלוי (1802-1883), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007281042505171
* BNE: XX1300182
* BnF: cb12611760q (data)
* CANTIC: a11090583
* CiNii: DA09640726
* GND: 100833330
* ICCU: LO1V144477
* ISNI: 0000 0001 2125 3419
* LCCN: n90687639
* The Léonore id LH//1259/21 is not valid.
* MusicBrainz: 976261f9-9368-40c0-a479-98c4df06d9a3
* NKC: zmp20221145514
* NLA: 65327896
* NLG: 157836
* NLP: A12360594
* NTA: 070072086
* RERO: 02-A025948017
* SNAC: w6h99gtj
* SUDOC: 026912562
* VcBA: 495/133859
* VIAF: 27186619
* WorldCat: lccn-n90687639

 |
במשחקי תפקידים, **נקודות ניסיון** (בראשי תיבות: נק"ן, באנגלית: Experience Points או XP) הן מדד לניסיונה ויכולתה של הדמות, וככל שמספר הנק"ן גבוה יותר - כך עוצמתה של הדמות גבוהה יותר והיא זוכה ליותר יכולות. נקודות ניסיון ניתנות בדרך כלל בסוף הפגישה (של המנחה עם השחקנים) או בסוף ההרפתקאה כפרס על הישגי הדמויות ופעולות מוצלחות שלהן (כגון הריגת מפלצות, פתרון בעיות, שימוש מוצלח במיומנויות ואף משחק תפקידים טוב) ובאות לשקף את הניסיון שצברה הדמות ולהגדיל את עוצמתה ויכולותיה. 

במשחק התפקידים מבוכים ודרקונים נקודות הניסיון נצברות על מנת לעלות דרגה (level). כל דרגה שעולה הדמות מעניקה לה שדרוג ביכולות (כגון יותר נקודות פגיעה המייצגות את כמות הנזק שהדמות יכולה לספוג ולהישאר החיים) ואף יכולות חדשות. את נקודות הניסיון מעניק שליט המבוך בהתאם להישגיה של הדמות במהלך ההרפתקאה. כך למשל, במהדורה הראשונה של מבוכים ודרקונים לוחם היה זקוק ל-2000 נק"ן כדי להעלות לדרגה שנייה ו-4000 נק"ן לדרגה שלישית, 8000 נק"ן לדרגה רביעית וכן הלאה. כל דרגה העניקה לו עוד 1ק8 נקודות פגיעה ושיפור ביכולות הלחימה שלו (יותר התקפות בסיבוב, בונוס לסיכויי הפגיעה וכו').

בשיטות משחק אחרות כגון GURPS נק"ן משמשות את השחקן ל"רכישת" מיומנויות חדשות ושדרוגים לדמותו.

שחקנים המשחקים רק בשביל להגדיל את עוצמת הדמות שלהם נקראים **נק"ניסטים** בגלל המרדף האובססיבי שלהם אחרי נק"ן. זהו תרגום עברי למונח האנגלי "**מנצ'קין**".

| מבוכים ודרקונים |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| קסם • מיומנות • כישרון • מהלך הקרב • לארפ • נוכל • לוחם • דמויות • נקודות פגיעה • נקודות ניסיון |  |

 |
**נקודת גנייס** (באנגלית: **Gneiss Point**) היא לשון יבשה סלעית, בחוף סקוט, לחוף ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.

הנקודה ממוקמת 4 קילומטרים צפונית לנקודת מארבל; ו-9.65 קילומטרים צפונית לכף ברנאקי.

שיא גובהה של הכף 12 מטרים מעל פני הים.

היסטוריה
--------

### גילוי ומיפוי הנקודה

הנקודה התגלתה ומופתה לראשונה על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית (משלחת טרה נובה), אשר חקרה את אנטארקטיה בין השנים 1910–1913, בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.

### מקור השם

שמה של הנקודה הוא תיאורי, והיא נקראת כך בשל סלעי גנייס הגרניט המצויים בה.

לקריאה נוספת
------------

• P.J. FORSYTH, N. MORTIMER & I.M. TURNBULL, **Plutonic Rocks from the Cape Roberts Hinterland: Wilson Piedmont Glacier, Southern Victoria Land, Antarctica** , Terra Antartica 2002, 9(2), 57-72 
• Davis, J. & Nichols, R. (1968), **The Quantity of Melt Water in the Marble Point–Gneiss Point Area McMurdo Sound, Antarctica**, Journal of Glaciology, 7(50), 313-320. doi:10.3189/S0022143000031075

קישורים חיצוניים
----------------

* נקודת גנייס באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* נקודת גנייס באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד
* נקודת גנייס באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* נקודת גנייס באתר marineregions
* מפת אזור נקודת גנייס

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
2. ↑  מידע גאוגרפי באתר ממשלת ניו זילנד
3. ↑  מידע גאוגרפי
4. ↑  סלעים מותמרים
**נקודת אבליישן** (באנגלית: **Ablation Point**; מילולית: הנקודה החשופה; בספרדית: **Punta Ablación**) היא מצוק סלעי, המהווה את הקצה הצפונית של פתחו של עמק אבליישן, שבחוף המזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.

למצוק צורה של אנקול.

היסטוריה
--------

### גילוי ומיפוי הנקודה

אזור זה התגלה וצולם מהאוויר על ידי לינקולן אלזוורת', בטיסתו מעל האזור ב-23 בנובמבר 1935; האזור מופה באופן חלקי (וגס) בשנת 1960 על ידי וולפגנג לואיס גוטפריד יוארג (Wolfgang Louis Gottfried Joerg) בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו בטיסתו של אלזוורת'.

המצוק נסקר באופן חלקי בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם.

המצוק נסקר באופן יסודי בשנת 1949 על ידי משלחת של סקר שטחי חסות איי פוקלנד.

### מקור השם

שמה של הנקודה ניתן לה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.

הנקודה נקראת על שמו של עמק אבליישן הסמוך; העמק נקרא על שם היותו חשוף מקרח ושלג (באנגלית "אבליישן" משמעותו - "לחשוף").

### אזור מוגן במיוחד

הנקודה ממהווה חלק מהאזור האנטארקטי המוגן במיוחד "עמק אבליישן, ורמת גנימד" - אזור מוגן מספר 147.

ראו גם
------

* נקודת מוטונאי

לקריאה נוספת
------------

• James G. Bockheim, **The Soils of Antarctica**, P 221 
• CLAPPERTON, CHALMERS & Sugden, David. (2008), **Geomorphology of the Ablation Point massif, Alexander Island, Antarctica**, Boreas. 12. 125 - 135. 10.1111/j.1502-3885.1983.tb00443.x
• Michael J. Hambrey, Bethan J. Davies, Neil F. Glasser, Tom O. Holt, John L. Smellie and Jonathan L. Carrivick, **Structure and sedimentology of George VI Ice Shelf, Antarctic Peninsula: implications for ice-sheet dynamics and landform development**, Journal of the Geological Society, 172, 599-613, 26 June 2015, 
• Heywood, R.B.. 1977, **A limnological survey of the Ablation Point area, Alexander Island, Antarctica**, Philosophical Transactions of the Royal Society B: Biological Sciences, 279 (963). 39-54.

קישורים חיצוניים
----------------

* נקודת אבליישן באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* נקודת אבליישן באתר גאזט המפות האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* נקודת אבליישן באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* נקודת אבליישן באתר mindat

הערות שוליים
------------

1. ↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
3. ↑  מקור שמו של עמק אבליישן
4. ↑  תיאור האזור המוגן במיוחד 147

| אזורים אנטארקטיים מוגנים מיוחדים |
| --- |
| ארץ המלכה אליזבת | עמק דייוויס • אגם פורלידס | מפלי הדם |
| ארץ המלכה מוד | עמק יוקידורי |
| אדמת מק. רוברטסון | מונולית מוריי • מונולית סקאלין • איי רוקרי |
| ארץ הנסיכה אליזבת | מפרץ אמאנדה • הר הארדינג • חצי האי מיול |
| ארץ המלכה מרי | האי האסוול |
| ארץ וילקס | האי ארדרי • האי פרייזר • חצי האי קלארק |
| ארץ אדלי | האי ברנרד • נונאטאק בן דוקטור |
| ארץ ג'ורג' החמישי | בקתות מוסון |
| ארץ ויקטוריה | כף אדייר • עמק בארוויק • עמק בולהאם • כף האלט |
| ים רוס | רמת ארייבאל • כף קרוזייר |
| ארץ פאלמר | אגם אבליישן • נקודת אבליישן • עמק אבליישן • הר מוניק • הר מרטין |
| ארץ גרהאם | נקודת ביסקו |
| איי שטלנד הדרומיים | חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • ליונז ראמפ • מפרץ אדמירליטי • כף שירף |
|  |
| --- |
| 
בערך זהנעשה שימושבסימנים מוסכמיםמתחום המתמטיקה.להבהרת הסימניםראו סימון מתמטי. |

פונקציה ממשית f היא **אינטגרבילית בהחלט** אם פונקציית הערך המוחלט {\displaystyle \ |f|} היא פונקציה אינטגרבילית. כל פונקציה אינטגרבילית בהחלט היא בפרט אינטגרבילית. הגדרה דומה חלה על פונקציה מרוכבת.

אינטגרביליות לפי רימן
---------------------

פונקציה עשויה להיות אינטגרבילית לפי רימן אבל לא אינטגרבילית בהחלט, כגון {\displaystyle \ f(x)={\frac {\sin(\pi x)}{x}}} בטווח {\displaystyle \ [1,\infty )}.

אינטגרביליות לפי לבג
--------------------

בתורת המידה, האינטגרל של פונקציה חיובית מוגדר כסופרימום האינטגרלים של הפונקציות הפשוטות החסומות על ידה. האינטגרל של פונקציה ממשית f מוגדר כהפרש {\displaystyle \ \int f^{+}-\int f^{-}}, כאשר {\displaystyle \ f^{+}=\max(f,0)} ו-{\displaystyle \ f^{-}=\max(-f,0)} הן המרכיב החיובי והשלילי, בהתאמה; הפונקציה אינטגרבילית בתנאי ששני המרכיבים אינטגרביליים. ממילא, האינטגרל של הערך המוחלט הוא {\displaystyle \ \int |f|=\int f^{+}+\int f^{-}}, כך שהערך המוחלט אינטגרבילי לפי לבג אם ורק אם הפונקציה עצמה אינטגרבילית.

קישורים חיצוניים
----------------

* פונקציה אינטגרבילית בהחלט, באתר אנציקלופדיה למתמטיקה (באנגלית)
**כנסיית הבלסי** (דנית: **Hvalsø Kirke**; מילולית: "אי הלוויתן") הייתה כנסייה קתולית שהוקמה על ידי המתיישבים הוויקינגים בגרינלנד במהלך המאה ה-12. לא ידוע כמה זמן עמדה הכנסייה על תילה, אך בראשית המאה ה-15, היא עדיין הייתה פעילה. שרידי הכנסייה נמצאים בחורבות הכפר הבלסי, גרינלנד, סמוך לקצה הדרומי ביותר של האי, כמה קילומטרים צפונית לקאקורטוק, היישוב הגדול ביותר בדרום גרינלנד.

מראה שרידי הכנסייה היום
התיעוד האחרון המזכיר את הכנסייה הוא מ-16 בספטמבר 1408, אז נערכה במקום חתונה. לאחר מכן, אבד הקשר, הרופף במילא, עם הקהילה הנוצרית בגרינלנד (מכתב של האפיפיור ניקולאוס החמישי משנת 1448, מראה כי הוא אפילו לא ידע היכן ממוקמת גרינלנד, ורק צוין בו שהיא ממוקמת בקצה המרוחק ביותר של הארץ). למרות אובדן הקשר, מניחים כי הקהילה המקומית התקיימה לפחות עד שנות ה-50 של המאה ה-15.

שרידי המבנה
-----------

315 שנים לאחר התיעוד האחרון של הקהילה הגרינלנדית, בשנת 1723, היה האנס אגדה (Hans Egede) האירופאי הראשון שחזר לאי. הוא מצא את שרידי הכנסייה, וערך באתר חפירה ארכאולוגית בסיסית, אך לא יותר מכך. בהסתמך על תיאוריו של אגדה, שרידי הכנסייה בעת שהוא מצא אותם, דומים מאוד למה שנותר על תילו עד היום.
חשיבותה הרב של הכנסייה הנידחת, הוא בכך ששרידיה מהווים את הבניין הנורדי השמור ביותר מן התקופה הוויקינגית. השימוש באבן גזית לקירות הכנסייה, הוא שאיפשר את שימורה לאורך זמן כה רב. כל שאר המבנים האיסלנדיים מתקופה זו לא שרדו, משום שהם נבנו מעץ או מעשבים.

האבנים (חלקן בעלות משקל של 4 ואף 5 טונות) הונחו בקפידה ובהתאמה אחת על השנייה, והיה שימוש גם במלט בתהליך הבנייה. עם זאת, לא ברור אם השימוש היה רק לקירות החיצוניים, או גם בין האבנים עצמן. המלט הוכן על ידי ריסוק של צדפים, וההערכה היא שבראשיתה, הכנסייה הייתה צבועה לבן. פירוש שמו של קואקורטוק, היישוב הסמוך, הוא "המקום הלבן", ויש שקושרים בין שם היישוב לכנסייה.

אורכם של קירות הכנסייה לאורך הם 16 מטרים, ורוחבם 8 מטרים. עובי הקירות הוא 1.5 מטרים. צורת החלונות בכנסייה אינו דומה למבנים איסלנדים אחרים, אך כן למבנים שהיו בבריטניה באותה עת, וכנראה הושפעו מהם. גובה התקרה (שלא שרדה) היה בין 5 ל-6 מטרים. הגג ככל הנראה היה בנוי עץ, ומכוסה עשב, מה שיכול להסביר מדוע לא שרד.

שימור
-----

הממשל בגרינלנד (שטכנית, שייך לדנמרק) פנה לאונסק"ו בבקשה להכיר בשרידי הכנסייה כאתר מורשת עולמית. שרידי הכנסייה שולבו באתר המורשת העולמית קויאטה שהוכרז ב-2017.

לקריאה נוספת
------------

* Joel Berglund, *Hvalsø: kirkeplads og stormandsgård*, Kommune de Qaqortoq, 1982.

* Margaret Small, "From Jellied Seas to Open Waterways: Redefining the Northern Limit of the Knowable World," *Renaissance Studies* 21 (2007) pp. 315 - 339.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כנסיית הבלסי** בוויקישיתוף
* תמונות נוספות של הכנסייה באתר פנורמיו.
**מענק שימור** (באנגלית: **Retention Bonus**) הוא מענק הניתן לעובדים בארגונים אשר מטרתו היא לשמר את העובד לפרק זמן מסוים.

ארגונים רבים מכירים בחשיבותם של עובדים מסוימים ומעוניינים לשמר את ההון האנושי שלהם. מענק שימור הוא אחת מהדרכים בהן נוקטים ארגונים על מנת למנוע זליגת כח אדם איכותי אל מחוץ לארגון.

כללי
----

מענק שימור הוא דרך ארגונית לפתות את העובד להישאר בארגון ולא לחפש מקום עבודה אחר על ידי הבטחת תגמול עתידי לאחר שיעבור פרק זמן מוגדר מראש.
שימור עובדים חיוניים בארגון הוא מטרה חשובה של כל חברה המכירה בערך עובדיה ואחד מכלי השימור הקיימים בידי מחלקות הגיוס ומשאבי האנוש הוא מענק השימור.
עובד בארגון מקבל תוכנית של שכר והטבות בהתאם לתפקידו וערכו לחברה, מענק שימור נקבע בעת חתימת חוזה בין המעסיק לעובד ונכלל בתוך תוכנית ההטבות.

מאפיינים
--------

מענק שימור, בניגוד לבונוס תקופתי, או מענק גיוס, תלוי בפרק זמן מוגדר מראש המוסכם על המעסיק ועל העובד.

מענק שימור מוסכם על ידי שני הצדדים, כאשר יש אינטרס מובהק של המעסיק להשאיר את העובד בארגון אם

1. הארגון חש כי אותו עובד עלול לחפש מקום עבודה אחר מסיבות שונות.
2. הארגון מכיר בחשיבותו יוצאת הדופן של העובד לפעילותו התקינה של הארגון.
3. מתוכננת רכישה או מיזוג בין ארגונים (M&A).
4. יש אירוע מיוחד בארגון כגון סגירת עסקה גדולה.

בכל המקרים לעיל העובד הוא חיוני להצלחת הארגון והארגון מוכן לשלם יותר כדי לשמר את העובד.

שימוש במענק שימור שכיח יותר ככל שעולה דרגתו של עובד בארגון או שמיומנותו היא קריטית לארגון או נדירה בתחום עבודתו. פחות שכיח שעובדים זוטרים מקבלים מענק שימור.

מענק שימור מותנה בהשארות של העובד בארגון למשך תקופה מסוימת.

בתום תקופת השימור ותשלום המענק, יש אפשרות לחתום על תקופה נוספת שבסופה יינתן מענק חדש.

רכישה/מיזוג בין ארגונים (M&A)
-----------------------------

שימוש במענק שימור נפוץ בעת תהליכי רכישה או מיזוג בין ארגונים.

בעת רכישת ארגון על ידי ארגון אחר, או בעת מיזוג של שני ארגונים, מועבר מוצר בין ארגון אחד לשני. עובדי הארגון הנרכש/ממוזג הם העובדים המכירים את המוצר באופן הטוב ביותר, כיוון שיוצר על ידם. במקרים אלו חשוב ואף חיוני לחברה הרוכשת שעובדים אלו יישארו לפרק זמן מסוים בחברה כדי לתמוך בהעברת המוצר לחברה החדשה וברב המקרים גם לבצע הטמעה מלאה של המוצר בחברה החדשה.

במקרה כזה על החברה הרוכשת מוטלת האחריות לדאוג להשאיר את העובדים החדשים אצלה ולמנוע ״בריחתם״ למקומות עבודה אחרים. מקרה זה הוא דוגמה מייצגת לשימוש בכלי מענק השימור - על ידי התחייבות הארגון להעניק לעובדים המצטרפים מענק בסוף תקופה מסוימת, הם מקווים להבטיח את הישארותם לפחות עד תום תקופת ההטמעה או זמן מספיק להעברת הידע על המוצר החדש לעובדים הקיימים של החברה.

במקביל, החברה הנרכשת/ממוזגת, אחראית לדאוג שעובדיה יישארו אצלה בתקופת המשא ומתן על הרכישה - תקופה המאופיינת באי ודאות וחוסר ביטחון תעסוקתי. החברה הנרכשת יכולה להשתמש גם היא להשתמש בכלי הזה כדי להבטיח שלפחות קבוצת העובדים המחזיקים את תפקידי הליבה בחברה, אוצרים את מרבית הידע ומהווים בעצם את ״ערכה״ האמיתי של החברה יישארו עד תום תהליך המכירה.

במקרים כאלו, אין זה נדיר שעובדים יקבלו מענקי שימור גם מהחברה הנמכרת וגם מהחברה הרוכשת.

קישורים חיצוניים
----------------

* איך להגיב להצעת מענק שימור, באתר Sklover Working Wisdom
* עמי מיטל, מענק התמדה? עדיף מענק ביצועים, באתר TheMarker‏, 17 בפברואר 2016