recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**סמיואל ניקולסון** (באנגלית: **Samuel Nicholson**‏; 1743 – 28 בדצמבר 1811) היה מראשוני הקצינים בצי האמריקני. הוא החל את דרכו בצי הקונטיננטלי במלחמת העצמאות של ארצות הברית והיה מפקדה הראשון של הפריגטה "קונסטיטושן".

חיי
---

ניקולסון נולד בצ'סטרטאון, מרילנד. את שירותו במלחמת העצמאות האמריקנית (1775-1783) עשה תחילה כלוּטֶנֶנְט באונייה "בונהום ריצ'רד" תחת פיקודו של ג'ון פול ג'ונס.

ב-1777 קיבל את הפיקוד על הספינה "דולפין" וב-1778 נמסרה לפיקודו הפריגטה "דִּין". המושבות האמריקאיות, שלא יכלו להתמודד מול הצי המלכותי בקרבות סדורים, ניהלו החל מ-1775, אז הוקם הצי הקונטיננטלי, מלחמת הטרדה ימית. את מאמציהם ריכזו בלכידת אניות סוחר של האויב באמצעות אוניות הצי המלחמתי ופריבטירים, הן במימי אמריקה הן במימי אירופה. כלי השיט שנתפסו נמכרו על מטעניהם בהתאם לחוקי השלל הימי, והדבר הסב נזקים כספיים עצומים לסוחרים הבריטיים ולממשלה הבריטית גם יחד. "דולפין" ו"דין", תחת פיקודו של ניקולסון, נחלו במלחמת הטרדה זו ניצחונות מרשימים, והוא עצמו זכה לשבחים מן הוועדה הימית (Naval Committee) שניהלה את הצי.

ב-1794, עם הקמתו מחדש של הצי המלחמתי (שפורק בסוף המלחמה בשל קשיי תקציב), הועלה ניקולסון לדרגת קפטן. הוא פיקח על בנייתה של הפריגטה קונסטיטושן, אחת משש הפריגטות הראשונות של הצי האמריקני, וב-1797 מונה למפקדה הראשון. את שירותה המבצעי הראשון עשתה האונייה ללא השגים מיוחדים במלחמה הבלתי רשמית עם צרפת (1798-1800). במאי 1799 הועבר הפיקוד על האנייה לידי קפטן סיילס טולבוט, וניקולסון מונה למפקד מספנת הצי בבוסטון של הצי.

ניקולסון מת בצ'ארלסטאון, מסצ'וסטס, ב-28 בדצמבר 1811.

מקורות
------

* Gardner, W. Allen, *A Naval History of the American Revolution.* Boston, 1913. Digitized copy in: americanrevolution.org.
* Captains of Constitution in: USS Constitution Museum.
* .*s.v.* Captain Samuel Nicholson in: Papers of the War Department, 1784-1800 .


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n92122300
* NARA: 10573747
* SNAC: w60k59jg
* VIAF: 55816737
* WorldCat: lccn-n92122300

 |
**סמיון יוסיפוביץ' אלטמן** (באוקראינית: **Семен Йосипович Альтман**; נולד ב-21 באפריל 1946 בצ'והוייב) הוא מאמן כדורגל אוקראיני-יהודי. בעבר היה כדורגלן ששיחק בעמדת שוער.

קריירת משחק
-----------

אלטמן החל את הקריירה שלו בקבוצת קולחוזניק רובנו מהליגה הסובייטית השנייה. לאחר עונה אחת עבר לקבוצת ווהלין לוצק. בשנת 1966 עבר לקבוצת צ'רנומורץ אודסה מלהליגה הבכירה. הוא שיחק בשורותיה במשך 6 שנים, אך רק בשנתו האחרונה בקבוצה היה לשוער ראשון של הקבוצה (עד אז היה למעשה שוער מחליף). בשנת 1972 עזב את צ'רנומורץ, שיחק עוד שנתיים בקבוצות מהליגה השנייה ובשנת 1975 פרש ממשחק פעיל.

אלטמן למד חינוך גופני במכון הפדגוגי באודסה (במקביל לקריירת השחקן שלו).

קריירת אימון
------------

בשנים 1976 - 1982 אימן אלטמן ילדים ונוער בביתה ספר לכדורגל של המועדון צ'רנומורץ אודסה. בשנת 1982 הצטרף לצוות המאמנים של הקבוצה הבוגרת של המועדון. בשנת 1988 עבר למוסקבה, שם אימן את דינמו מוסקבה. בסוף 1991, עם התפרקות ברית המועצות, שב לאוקראינה, חזרה לצ'רנומורץ. בשנים 1996 עד 1999 אימן את קבוצת זימברו קישינב. בהנהגתו זכתה זימברו בשתי אליפויות ובשני גביעי מולדובה.

מ-2003 עד 2007 היה אלטמן המאמן הראשי של צ'רנומורץ אודסה. במקביל לאימון הקבוצה היה גם יועצו של מאמן הנבחרת הלאומית של אוקראינה בהכנותיה למונדיאל 2006.
בשנת 2010 הצטרף אלטמן לצוות אימון של נבחרת אוקראינה. בשנים 2011 - 2012 אימן את קבוצת טאבריה סימפרופול. לאחר מכן פרש למעשה מאימון קבוצות.

בשנת 2019 מונה באופן מפתיע, לממלא מקום המאמן הראשי של נבחרת מולדובה, לאחר פיטורי המאמן הראשי הקודם. מילא את התפקיד במשך 3 חודשים.
בשנים 2021 - 2022 היה עוזרו של מאמן קבוצת בלקני מהליגה האוקראינית השנייה.

משפחתו
------

לסמיון אלטמן יש בן אחד- גנאדי אלטמן (יליד 1979). גנאדי (כמו אביו) היה שוער כדורגל מקצועי - שיחק בקבוצות צ'רנומורץ אודסה, זימברו קישינב ואולקסנדריה.

תארים
-----

* כמאמן
	+ אליפות מולדובה: 1997/1998, 1998/1999
	+ גביע מולדובה: 1996/1997, 1997/1998

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **סמיון אלטמן** |

* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
קיר כנסיית ניקולאס הקדוש בבריסטול, עם סימני פגיעה מן הבליץ
**הבליץ על בריסטול** הוא כינוי לסדרת הפצצות של מטוסי הלופטוואפה הגרמניים על העיר בריסטול בבריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה. בין ה-24 בנובמבר 1940 ל-11 באפריל 1941 הופצצה העיר באופן מאסיבי שש פעמים. בסך הכל הופצצה העיר במהלך המלחמה 77 פעמים, נשמעו בה אזעקות 548 פעמים והוטלו עליה 919 טון של חומר נפץ ועוד פצצות תבערה רבות. במהלך ההפצצות על בריסטול נהרגו 1,299 בני אדם, נפצעו 1,303 וחולצו 697 מתוך הריסות. בהפצצות בעיר נהרסו 89,080 מבנים.

רקע
---

כשפרצה מלחמת העולם השנייה הייתה בריסטול עיר נמל ותעשייה חשובה. נמל בריסטול היה מקום בו הגיעה אספקה רבה לאי הבריטי ממדינות כמו ארצות הברית וקנדה ולפיכך היה בעל חשיבות אסטרטגית. כמו כן, מכיוון שאספקה רבה הגיעה דרך נמל בריסטול היו בבריסטול שטחי אחסון בהם היו כמויות גדולות של מוצרים הנדרשים למאמץ המלחמתי הבריטי. מטרות אסטרטגיות נוספות שהיו בעיר הם מפעלי מטוסים של בריסטול אירופליין ומספנות. מסיבות אלו הייתה בריסטול יעד טבעי להפצצה אסטרטגית על ידי הגרמנים.

ההפצצות
-------

הפשיטה האווירית הגרמנית הראשונה על העיר נערכה ב-25 ביוני 1940, בהתקפה זו הופצצה העיר במשך כשעתיים ונהרגו חמישה בני אדם. תקיפות קטנות נערכו לכל אורך החודשים יולי, אוגוסט, ספטמבר ותחילת נובמבר. הניווט לעיר היה קל יחסית לטייסים הגרמנים, שכן הם יכלו לעקוב אחרי השתקפות אור הירח בנהר אייבון וכך להגיע בקלות לחלק העתיק של העיר. 

ההפצצה הכבדה הראשונה על העיר נערכה ב-24 בנובמבר 1940. החל מהשעה 18:30 בערב הפציצו כ-150 מטוסים גרמניים את בריסטול. במשך כ-6 שעות הם הטילו על העיר כ-12,000 פצצות תבערה וכ-160 טון של חומר נפץ מרסק. בעיר השתוללו כ-70 שרפות שגרמו לנזק רב. בהתקפה זו נפגעו יותר מ-10,000 מבנים, לרבות מבנים היסטוריים רבים בחלק העתיק של בריסטול וכנסיות רבות, ונהרגו 207 בני אדם. בשל העובדה שבאותה התקופה הופצצו ערים נוספות בבריטניה (למשל קובנטרי 10 ימים לפני כן וברמינגהאם חמישה ימים לפני כן) לא זכתה הפצצה זו על בריסטול לסיקור נרחב בכלי התקשורת. 

הפצצה גדולה נוספת נערכה ב-2 בדצמבר, בה נהרגו 256 בני אדם. הפצצות מסיביות היו גם ב-16 בדצמבר. בלילה שבין ה-3 וה-4 בינואר 1941 ערכו הגרמנים את ההפצצה הארוכה ביותר על בריסטול במהלך המלחמה, שארכה כ-12 שעות, 149 בני אדם נהרגו בתקיפה זו. בהפצצה הזו הושלכה על העיר פצצה עצומה בגודלה, במשקל 4,400 ליבראות (כמעט 2,000 קילוגרם), הפצצה לא התפוצצה וצוות סילוק פצצות היה צריך לחפור באדמה כ-8 מטרים כדי להוציא אותה. הפצצה זכתה לכינוי "השטן" והיא הוצעדה במצעד יום הניצחון בלונדון בסיום המלחמה, 1945. 

הפצצות גדולות היו גם ב-16 במרץ, בהן נהרגו 257 בני אדם, ושוב ב-11 באפריל. ב-12 באפריל ביקר וינסטון צ'רצ'יל בעיר וחיזק אותה על עמידתה. הפשיטה האחרונה על העיר הייתה ב-15 במאי 1944.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הבליץ על בריסטול** בוויקישיתוף
* Building In Conflict, סרטון באתר יוטיוב
* אתר העוסק בבליץ על בריסטול (באנגלית)
* כתבה על הבליץ על בריסטול (באנגלית)

| הבליץ |
| --- |
| קרבות | באת' • בדקר • בריסטול • ברמינגהאם • ליברפול • מנצ'סטר • קובנטרי |
| ערכים נוספים | אנדרטת הכבאים הלאומית • השרפה הגדולה השנייה של לונדון • להפציץ את אנגליה • מגילת הכבוד לאזרחי בריטניה חללי מלחמת העולם השנייה • סנט פול שורדת |
**דקר רחב-פס** (שם מדעי: *Epinephelus latifasciatus*) הוא מין דג גדול ממשפחת הדקריים, החי במימי האזור האינדו-פסיפי. הוא תואר לראשונה ב-1843 בידי הזואולוג הגרמני קונרד יאקוב טמינק (אנ') ותלמידו הרמן שלגל (אנ').

תיאור
-----

דקר זה מצוי לאורך האוקיינוס ההודישבין הים האדום, המפרץ הפרסי ומפרץ עומאן דרך הודו וסרי לנקה ועד לאוסטרליה המערבית וכן באוקיינוס השקט שלחופי יפן וטאיוואן. לרוב הוא מצוי לאורך מדפים יבשתיים ולא לאורך איים מבודדים והוא מצוי בעומק 20 עד 230 מטרים סביב קרקעית חולית או בשוניות אלמוגים.

הדקר מגיע לאורך ממוצע של 70 ס"מ אך יכול להגיע גם לאורך 137 ס"מ ולמשקל מתועד של 58 ק"ג. הוא בעל גוף גדול בצבע חום אפרפר ועליו פסים בהירים אופקיים בעלי שוליים שחורים ועליהם נקודות בהירות. הצעירים בעלי גוני אפור-לבנדר או חום בהיר עם פסים בהירים דומים והסנפירי כהים. סנפיר הגב גדול ופרוק והוא יוצר רעמה עד לסנפירי השת והזנב. הזנב בעל אונות מעוגלות והראש גדול עם לסתות חזקות.

מין זה נתפס למאכל לאורך שווקים במזרח אסיה ונפוץ גם לאורך חופי הודו והמפרץ הפרסי, אך שם הוא לא נידוג באופן מסחרי אלא כנראה נתפס כשלל לוואי של רשתות. הוא לא מצוי בסכנת הכחדה בטבע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דקר רחב-פס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  דקר רחב-פס באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  לפי החלטות האקדמיה ללשון העברית
**פרוסיליט** (**Ferrosilite**) הוא מינרל השייך לקבוצת הפירוקסן, קבוצה של מינרלים אינוסיליקטים - (סיליקטים במבנה בצורת שרשרות) בעלי שרשרת בודדת. הפרוסיליט (FeSiO3) המכיל בעיקר ברזל מצוי בסופה של שורת המינרלים האיזומורפית (כלומר שורה של תרכובות אנלוגיות בהרכבן) הקרויה "קבוצת האנסטטיט" שנוסחתה הכללית Mg,Fe)SiO3), המתחילה באנסטטיט המכיל בעיקר מגנזיום (MgSiO3).

בעבר היה נהוג לכנות בשם היפרסתן מינרל המצוי באמצעיתה של קבוצת האנסטטיט והמכיל כמויות שוות של מגנזיום וברזל, אך הוועדה לשמות מינרלים באגודה הבינלאומית למינרלוגיה פסלה ב-1988 את השימוש בשם זה וקבעה כי במקומו יש להשתמש בשם **אורתופירוקסן** ולציין את כמות האנסטטיט (En) או הפרוסיליט (Fs) בהתאם ליחס מגנזיום/ברזל במינרל (לדוגמה En80Fs20).

שם המינרל הוא צרוף של מרכיביו, ברזל - בלטינית פרום (ferrum) וסיליקט

המינרלים שבקבוצת האנסטטיט מכונים גם אורתופירוקסנים משום שהם שייכים לקבוצת הפירוקסן והמבנה שלהם אורתורומבי. אלו הם מינרלים בוני סלעים נפוצים המצויים בסלעי יסוד, סלעים מותמרים ומטאוריטים.

תפוצה
-----

הפרוסיליט הטהור הוא מינרל נדיר יחסית. ניתן למצוא פרוסיליט בסלעי יסוד בסיסיים ואולטרא־בסיסיים. אתרים בהם מצוי פרוסיליט קיימים בין השאר בקנדה, פינלנד, גרמניה, קניה וארצות הברית (לרשימה המלאה מומלץ לעיין באתר Mindat שהקישור אליו מופיע להלן).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרוסיליט** בוויקישיתוף
* פרוסיליט באתר webmineral
* פרוסיליט באתר Mindat
* פרוסיליט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**אליהו "עולש" גילון** (**ז'לינסקי**) (29 ביולי 1922 – 12 בפברואר 2014) היה איש פלמ"ח, רופא וקצין רפואה ראשי בצה"ל במלחמת ששת הימים, מיוזמי ומקימי בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב ומנהל מחלקה פנימית במרכז הרפואי שיבא (1968–1987).

חייו
----

גילון נולד בשם אלכסנדר ז'לינסקי בפולין בשנת 1922, בן ליצחק גילון (ז'לינסקי), מהנדס כימיה, איש חינוך ופעיל ציוני. בילדותו, ב-1925, עלה לארץ ישראל עם משפחתו. הוא למד בתיכון חדש.

בשנת 1940, כשהיה בגיל 18, החל לימודי רפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, אך סיים אותם רק כעבור עשר שנים בשל פעילות בפלמ"ח ומשנת 1943 כמתנדב בשורות הבריגדה היהודית באיטליה בתקופת מלחמת העולם השנייה. ב-1946, לאחר סיום המלחמה, המשיך בלימודי רפואה בז'נבה שבשווייץ, אך עם פרוץ מלחמת העצמאות הפסיקם בעת שנשלח מטעם מפקדת הפלמ"ח ו"ההגנה" לאמן נוער יהודי שהיה בדרכו לעלות לישראל ולהכשירו ללחימה.

גילון סיים את לימודי הרפואה בישראל בשנת 1950. לאחר שירות בחיל הרפואה בבתי חולים צבאיים, מונה בשנת 1961 לקצין רפואה פיקודי בפיקוד הצפון. מפברואר 1962 כיהן כסגן קצין רפואה ראשי, ובינואר 1963 מונה לקצין רפואה ראשי ובהמשך אותה שנה הועלה לדרגת אלוף-משנה. בתפקיד זה שירת עד סיום מלחמת ששת הימים ותִפקד כרופאו האישי של הרמטכ"ל יצחק רבין (מתוקף אחריותו, גילון נתן לרבין את זריקת ההרגעה שנִטרלה אותו למשך יממה בתקופת ההמתנה).

גילון היה מהוגי ומקימי בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב והיה חבר הסגל. כמו כן היה מנהל מחלקה פנימית במרכז הרפואי שיבא בין השנים 1968–1987.

גילון היה פעיל במספר אגודות ועמותות ובין השאר היה חבר בוועדה הרפואית של כפר נהר הירדן, שמטרתו להעניק לילדים יהודים וערבים שסובלים ממחלות המסכנות את חייהם חוויות מחנאות.

התגורר בצהלה שבתל אביב.
היה נשוי ואב לשני בנים ובת.

אחיו, ד"ר בנימין זאב ז'לינסקי היה רופא אף-אוזן-גרון בכיר בבית החולים הדסה (תל אביב) ובבית החולים איכילוב.

לקריאה נוספת
------------

* דניאל נדב, **לבן וחאקי: תולדות חיל הרפואה בשנים 1949–1967**, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, חיל הרפואה, תש"ס 2000.

* 'Gilon, Eliahu,' in: *Who's who in Israel*, 1965, p. 249.

קישורים חיצוניים
----------------

* אליהו גילון, באתר הפלמ"ח
* אליהו גילון באתר חיל הרפואה
* אליהו גילון(הקישור אינו פעיל) באתר אט"ל
* סא"ל א. גילון – קצין רפואה ראשי במקום אל"מ ב. פדה, דבר, 3 בינואר 1963
* סא"ל אליהו גילון – קצין רפואה ראשי, מעריב, 3 בינואר 1963
* אתר למנויים בלבד עופר אדרת, מת ד"ר אליהו גילון, שהיה רופאו האישי של יצחק רבין, באתר הארץ, 13 בפברואר 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר "Billiongraves"
2. ↑  דוד תדהר (עורך), "יצחק גילון (זילינסקי)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך י (1959), עמ' 3502.
3. ↑  ישעיהו אביעם, התעשייה מתפתחת וגם המחלות, מעריב, 1 בפברואר 1980
4. 1 2  ד"ר א. גילון - קצין רפואה ראשי, הצופה, 3 בינואר 1963
5. ↑  היום יוענקו ארבע דרגות אלוף-משנה, מעריב, 28 באוקטובר 1963.
6. ↑  תזכיר וייצמן, מעריב, 22 באפריל 1974
7. ↑  Jordan River Village.
8. ↑  ד"ר אליהו (עולש) גילון באתר "אבלים".

| קציני רפואה ראשיים (קרפ"ר) |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| חיים שיבא • אברהם עצמון • ברוך פדה • אליהו גילון • ראובן אלדר • משה קורדובה • דן מיכאלי • ערן דולב • משה רֶוַח • יהודה דנון • מיכאל וינר • יהושע שמר • אריה אלדד • גיורא מרטונוביץ' • חזי לוי • נחמן אש • יצחק קרייס • דודו דגן • טריף בדר • אלון גלזברג |

 |
הרב **אליהו דושניצר** (ה'תרל"ז, 1877 - כ"ב באב ה'תש"ט, 24 באוגוסט 1949 פתח תקווה) היה משגיח ור"מ ישיבת לומז'ה בפתח תקווה.

תולדותיו
--------

נולד בלוקניק, בצעירותו למד בישיבת טלז ובסלובודקה. אחר כך למד אצל הסבא מקלם, ובבגרותו למד בישיבת ראדין והיה למקורבו ותלמידו המובהק של החפץ חיים, לאחר נישואיו התגורר בעיר לומז'ה והחל לעסוק בהשפעה מוסרית בעירו ובישיבות ראדין וסלובודקה.

בסוף ימיו עלה לארץ ישראל, התגורר בפתח תקווה כדי לשמש כר"מ ומשגיח בישיבת לומז'ה שהוקמה בעיר, רבים מבוגרי הישיבה המפורסמים רואים בו את רבם.

נפטר בכ"ב באב ה'תש"ט בפתח תקווה.

ספרו "נחלת אליהו" העוסק בעיקר בחידושי הלכה ופרשנות לתלמוד, ראה אור לאחר פטירתו בידי תלמידיו, ובהם הרב חיים קניבסקי שערך את הספר.

אודותיו
-------

היה מפורסם במיוחד בזהירותו המופלגת בענייני ממון, וסיפורים רבים סופרו על זהירות זו.

היה אחד מהבחורים שנקראו על ידי החפץ חיים להוצאת דיבוק.

לקריאה נוספת
------------

* דוד זריצקי, **אדם שלם**, נדפס בשנית בתוך ספרו: **זכרונם לברכה: גאוני הדורות ואישי סגולה**, עמ' 56–59

קישורים חיצוניים
----------------

תפילה על ציונו על ידי קופת העיר פתח תקווה נראה הרב ברוך שמעון סלומון
* אליהו בן אברהם יוסף דושניצר (1875-1949), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  סיפורים אודותיו
2. ↑  סיפור הדיבוק באתר שטייגען

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007308494005171
* ISNI: 0000 0001 1358 2685
* LCCN: nr2007012486
* VIAF: 165949380
* WorldCat: viaf-165949380

 |
אליהו בריסקר
**אליהו בריסקר** (4 בנובמבר 1881 – 11 בספטמבר 1966) היה ממייסדי תל אביב ורמת גן.

חייו
----

בריסקר נולד ב-1881 בעיירה קוסטיוקוביץ' שבפלך מוהילב ברוסיה הלבנה (אז חלק מהאימפריה הרוסית) ליהודה בן ישראל בריסקר ולפסיה בת אליהו מלקוביץ. בנעוריו למד בחדר, והוריו קיוו שיהיה לרב. בסופו של דבר היה בריסקר לפעיל בתנועה הציונית, במיוחד לאחר שהמשפחה עברה להומל, והיה בין מייסדי "צעירי ציון".

ב-1904 עלה לארץ ישראל במסגרת העלייה השנייה, עבד כחקלאי במושבות יהודה והיה בין מייסדי תנועת "הפועל הצעיר". אחיו, בנימין, שעלה עמו, פתח מספרה ברחוב בוסטרוס ביפו (רחוב רזיאל של ימינו). ב-1905 הצטרפו לאחים בריסקר יתר בני משפחתם.

ב-1906 מת בנימין, ואליהו בריסקר לקח על עצמו את ניהול המספרה. בתוך זמן קצר הפכה המספרה למרכז חברתי-תרבותי ליהודי יפו. בריסקר גם הפעיל בה בית דואר ממנו יצאו מכתבים וחבילות לעולים החדשים שבמושבות. בשנת 1909 חבר לאריה זילבר, חבר אגודת "אחוזת בית", לרכישת מגרש עליו בנו בית משותף, בשדרות רוטשילד 15, ובכך היה לאחד הבודדים מתושביה הראשונים של תל אביב שלא היה חבר ב"אחוזת בית". לבקשת מורים ותלמידים בגימנסיה הרצליה, העביר את המספרה לשכונה החדשה, אשר הייתה למספרה הראשונה בתל אביב. גם במספרה זו הפעיל בית דואר.

במהלך מלחמת העולם הראשונה החזיק בריסקר בתעודת זהות מזויפת על שם נפתלי הבר. תעודה זו אפשרה לו לנוע ברחבי הארץ בזמן גירוש תל אביב, והוא העביר ידיעות בין תל אביב, עין גנים, זכרון יעקב ושפיה, שבהּ שוכנה באופן זמני גימנסיה הרצליה.

בנוסף לעבודתו במספרה, פתח בביתו חנות למוצרים מתוצרת הארץ, במטרה לעודד את התעשייה והחקלאות העברית. בהמשך הקים גם בית חרושת לחוטים בפלורנטין. ב-1924 היה בין מארגני תערוכה בנווה צדק, שהייתה לימים ל"יריד המזרח". כן רכש קרקעות בשכונת אחוזה שבחיפה ובעיר גנים, היא רמת גן.

ב-1935 עברה משפחת בריסקר לרמת גן, ועמהּ עבר גם בית החרושת לחוטים. בריסקר סייע בהקמת מועדון לקשישים בעיר, והרצה בו על תולדות תל אביב ועל התנ"ך.

בשנת 1963 העניק לו נשיא המדינה זלמן שזר אות הוקרה על פועלו. ב-1966 הלך לעולמו, ונטמן בבית הקברות טרומפלדור, לצדם של הוריו, רעייתו ואחיו.

* בית אליהו בריסקר בשדרות רוטשילד 15 בתל אביב, בית דו קומתי עם גג רעפיםבית אליהו בריסקר בשדרות רוטשילד 15 בתל אביב, בית דו קומתי עם גג רעפים
* מודעה בדבר פתיחת החנות למוצרים מתוצרת הארץמודעה בדבר פתיחת החנות למוצרים מתוצרת הארץ
* מזכר מטעם המחלקה למסחר ותעשייה של ההנהלה הציונית, הקורא ל"בעלי התוצרת" למכור את מוצריהם באמצעות חנותו של בריסקרמזכר מטעם המחלקה למסחר ותעשייה של ההנהלה הציונית, הקורא ל"בעלי התוצרת" למכור את מוצריהם באמצעות חנותו של בריסקר

לקריאה נוספת
------------

* נחמן תמיר, **אנשי העלייה השנייה - פרקי זכרונות - כרך ב'**, הוצאת המרכז לתרבות וחינוך תל אביב, 1974, עמודים 274-275

קישורים חיצוניים
----------------

* חנה ואליהו בריסקר, שדרות רוטשילד 15, באתר משפחות מייסדי תל אביב
* י. פפר, אחד מן הראשונים, הַבֹּקֶר, 21 בנובמבר 1958
* אבי אשר, לזכר נעדרים - אליהו בריסקר, דבר, 17 באוקטובר 1966

הערות שוליים
------------

1. ↑  אליהו בריסקר ז"ל, מעריב, 13 בספטמבר 1966
2. ↑  אליהו בריסקר, דבר, 13 בספטמבר 1966
גנרל **וילהלם פאליי** (בגרמנית: **Wilhelm Falley**;‏ 25 בספטמבר 1897 – 6 ביוני 1944) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, ונהרג במהלך הפלישה לנורמנדי.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

פאליי נולד ב-25 בספטמבר 1897 במץ, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-93 (אנהלט), עמו לחם במהלך הקרבות. ב-25 באוגוסט 1915 הוא הועלה לדרגת לוטננט, ובשנת 1917 הוא הועבר לרגימנט המשמר ה-7. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף פאליי לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-31 ביולי 1925 הוא הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-1 במרץ 1932 הועלה לדרגת האופטמן. ב-15 באוקטובר 1935 הוא מונה לפקד הפלוגה ה-18 ברגימנט הרגלים ה-5, וב-1 באפריל 1936 הוא הועלה לדרגת מיור. ב-1 באוגוסט 1938 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-26 באוגוסט 1939 הוא מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-238.

### מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה פאליי מפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-238, אשר הוצב בחזית המערבית כחלק מהדיוויזיה ה-78, וב-13 בינואר 1940 הוא מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-433, אשר היה חלק מהדיוויזיה ה-164, ולאחר המערכה על צרפת נשלח לצרפת כחיל כיבוש. במהלך המערכה בבלקן הוא לחם עם גדודו, וב-1 במרץ 1941 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-21 באפריל 1941 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-4, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם עמו כחלק מהדיוויזיה ה-32. ב-26 בנובמבר 1941 הוא קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 באוגוסט 1942 הוא מונה למפקד בסיס הדרכה לחיילי הרגלים. ב-12 בספטמבר 1943 הוא מונה לסגן מפקד הדיוויזיה ה-36, וב-1 באוקטובר 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-330. ב-5 באוקטובר 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-246, וב-1 בדצמבר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-20 בינואר 1944 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-25 באפריל 1944 הוא מונה למפקד הדיוויזיה המוטסת ה-91. ב-1 במאי 1944 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-6 ביוני 1944 הוא נהרג בעת שהיה בדרכו לרן, על מנת להשתתף במשחק מלחמה, על ידי כוחות צנחנים אמריקניים.

קישורים חיצוניים
----------------

* וילהלם פאליי באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 127014152
* VIAF: 1021782
* WorldCat: viaf-1021782

 |
**הנס הרטוויג פון בזלר** (בגרמנית: **Hans Hartwig von Beseler**;‏ 27 באפריל 1850 – 20 בדצמבר 1921) היה גנרל גרמני, שפיקד על קורפוס במלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה
--------

### תחילת הקריירה

פון בזלר נולד בגרייפסוואלד ב-27 באפריל 1850 לגאורג פון בזלר שהיה פרופסור למשפטים באוניברסיטת גרייפסוואלד. בשנת 1868 התגייס פון בזלר לצבא הפרוסי, ולחם במלחמת פרוסיה צרפת. לאחר מכן מילא פון בזלר בצבא תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1903 מונה למפקד הדיוויזיה ה-6, ובשנת 1904 מונה למפקח הכללי על ביצורי גרמניה. בשנת 1910 פרש לביתו.

### מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון בזלר למפקד קורפוס המילואים ה-3 שהיה חלק מהארמייה הראשונה ולחם בחזית המערבית. הקורפוס בפיקודו נטל חלק בקרבות מונס ולה קאטו, והשתתף במצור על אנטוורפן. לאחר כניעת אנטוורפן לחם עם הקורפוס שבפיקודו בקרב איפר הראשון במסגרת הארמייה הרביעית. באביב 1915 הועבר לחזית המזרחית יחד עם מקס פון גלוויץ, וניהל בהצלחה את המצור על נובוגאורגייבסק. ב-27 באוגוסט 1915 מונה למושל הצבאי של פולין, ובתפקידו זה נשאר עד סוף המלחמה. פון בזלר שניסה ליצור אהדה בקרב הפולנים למען מעצמות המרכז, הורה ששפת הלימוד באוניברסיטת ורשה תהיה פולנית, וכן נתן ידו לניהול המועצות המקומיות על ידי הפולנים המקומיים, אך נכשל במטרתו, משום שהעם הפולני ראה בניצחון מדינות ההסכמה את הדרך הטובה ביותר לעצמאות.

ב-11 בנובמבר 1918 הותקף חיל המצב הגרמני בוורשה על ידי הלאומנים הפולנים ופורק מנשקו. פון בזלר הצליח לברוח כשהוא מחופש לגרמניה, והתגורר בפוטסדאם, שם התגורר כאדם שבור ומאוכזב עד מותו ב-20 בדצמבר 1921.

ראו גם
------

* הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה
* ממלכת פולין (1916–1918)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנס פון בזלר** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009349855505171
* GND: 133571262
* ISNI: 0000 0001 0976 1509
* LCCN: n2016060021
* NLP: A11875069
* SUDOC: 182871630
* VIAF: 57806489
* WorldCat: lccn-n2016060021

 |
**עץ יהושע** (שם מדעי: ***Yucca brevifolia***) הוא אחד ממיני היוקה. הוא דומה לעץ, דבר שהקנה לו שמות כמו: עץ יהושע, דקל יוקה ועץ יוקה.

עץ חד-פסיגי זה אנדמי לדרום-מערב ארצות הברית, במדינות קליפורניה, אריזונה, יוטה ונבדה, שם הוא מצוי בעיקר במדבר מוהאבי בגובה 400 עד 1,800 מטר. הוא משגשג בשטחי מרעה פתוחים בתוך הפארק הלאומי עץ יהושע. יער סבוך עם עצי יהושע קיים גם בשמורה הלאומית מוהאבי.

קיימים 2 תת-מינים: עץ יהושע ג'אגר (*Yucca brevifolia subsp. jaegeriana*) ועץ יהושע הרברט (*Yucca brevifolia subsp. herbertii*).

השם עץ יהושע ניתן על ידי קבוצת מורמונים שחצו את מדבר מוהאבי באמצע המאה ה-19. המראה הייחודי של העץ הזכיר להם את הסיפור התנ"כי שבו יהושע מרים את ידיו השמימה לתפילה.

גדילה והתפתחות
--------------

עצי יהושע גדלים מהר במדבר; זרעים חדשים עשויים לגדול בקצב של 7.6 ס"מ בשנה בעשר השנים הראשונות, ולאחר מכן לגדול בקצב של 3.8 ס"מ בשנה. הגזע שלו עשוי מאלפי סיבים קטנים והוא חסר כל טבעות גדילה שנתיות, דבר שמקשה לדעת את גילו של כל עץ. לעץ מערכת ענפים עליונה כבדה, אולם גם מערכת שורשים עמוקה, עם שורשים שעשויים להגיע לאורך של 11 מטר. אם הוא שורד את תלאות המדבר הוא עשוי לחיות מאות ואף אלפי שנים. העצים הגבוהים ביותר מגיעים לגובה של 15 מטרים.

מצב שימור
---------

קיים חשש כלשהו שעצי יהושע ייעלמו מהפארק הלאומי עץ יהושע כתוצאה משינוי האקלים. דבר זה יפגע וישנה לגמרי את המערכת האקולוגית של הפארק. קיים חשש גם לגבי היכולת של העץ לנדוד לאזורי אקלים מתאימים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עץ יהושע** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* TPL
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |

* עץ יהושע באתר eFlora

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007536280105171
* LCCN: sh85070723

 |



1. ↑  עץ יהושע באתר הרשימה האדומה של IUCN
**אנדרטת בית הקברות הצבאי הארעי בבארי** ניצבת בקרבת הכניסה לקיבוץ בארי שבנגב המערבי. היא הוקמה לזכר חללי צה"ל שנקברו במקום.

רקע
---

 ערך מורחב – **קבורה זמנית במלחמות ישראל**  

אתר בית הקברות הוא שטח קרקע בן מספר דונמים הממוקם כ-200 מטר ממזרח לכניסה לקיבוץ בארי, בצמוד לכניסה ליער בארי. הוא ניצב על גבי "גבעת שולה" - גבעה נמוכה שנקראה על שם שולה אנגלסברג, חברת קיבוץ בארי שנרצחה על ידי מחבלים שחדרו לקיבוץ ב-25 בדצמבר 1949.

האתר הופעל על ידי חיילי הרבנות הצבאית במלחמת סיני, במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים לשם קבורה ארעית של חיילי צה"ל שנפלו בחזית הדרום. הדבר נעשה באין יכולת להוציא לפועל את קבורתם הקבועה תוך כדי המלחמה. בכל המקרים הועברו ארונות החללים מהמקום במהלך השנה שלאחר נפילתם לקבורה קבועה באתרים שנבחרו על ידי בני משפחותיהם. 

בשיא השימוש באתר, במהלך מלחמת יום הכיפורים, נטמנו בו ארונותיהם של 460 חללים. בסך הכל שימש האתר בשלוש המלחמות לקבורתם של יותר מ-800 חללי צה"ל. מאז פינוי האתר בקיץ 1974 לא נעשה בו שימוש.

האנדרטה
-------

לוח הזיכרון שעל גבי האנדרטה
האנדרטה הוקמה בקצה הדרומי של שטח בית הקברות הארעי, המוקף גדר. היא ניצבת על גבי רחבה מוגבהת ומרוצפת שלרגליה רחבה גדולה יותר המורכבת ממשטחי בטון ולצידה תורן דגל. האנדרטה עצמה כוללת גוש סלע מלבני מאבן בהירה שהובא מסיני, המורכב על גבי כן בעל צלעות משופעות המצופות באבנים עגולות. על גבי פאת הסלע הדרומית נקבע שלט מתכת הנושא את כתובת הזיכרון.

האנדרטה הוקמה בשנות השבעים ביוזמת משרד הביטחון. היא תוכננה על ידי האדריכלים יצחק המבורג ואריה פטרן.

במלאת 40 שנים לפרוץ מלחמת יום הכיפורים חודשה האנדרטה ביוזמת המועצה האזורית אשכול ובשיתוף עם הקרן הקיימת לישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרטת בית הקברות הצבאי הארעי בבארי** בוויקישיתוף
* האנדרטה, באתר "יזכור"

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו דף לזכר שולה אנגלסברג, באתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה.
**הנס קינדלר** (בהולנדית: **Hans Kindler**;‏ 8 בינואר 1892, רוטרדם – 30 באוגוסט 1949, רוד איילנד) היה צ'לן ומנצח אמריקאי-הולנדי, מייסד של התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

הנס קינדלר נולד ברוטרדם וכבר בגיל 10 החל להופיע וקיבל פרסים על נגינתו בכינור ופסנתר. בשנת 1910 הוא הופיע כסולן עם הפילהרמונית של ברלין. באותה תקופה הוא הוציא את ההקלטות הראשונות. לאחר קבלת הוכרה באירופה, הוא נסעה לארצות הברית, אך בעקבות תחילת מלחמת העולם הראשונה לא היה יכול לחזור.

הנס קינדלר בצעירותו - ציור של סלומון גארף
בארצות הברית הוא קיבל הזמנה להופיע עם תזמורת פילדלפיה בשנת 1916 ובאותה שנה ניגן בקרנגי הול. הוא ניגן בפילדלפיה עד לשנת 1920. בשנת 1929 הנס קינדלר ערך סיבוב הופעות באירופה ובמזרח הרחוק.

בשנת 1927 הנס קינדלר לראשונה היה מנצח של תזמורת. בשנת 1928 הוא היה מנצח בהופעת בכורה של "אפולו מוליך המוזות" מאת איגור סטרבינסקי. בהמשך הוא עבר לקריירת ניצוח והפסיק הופעות כסולן. בשנת 1931 היה מייסד של התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית. עם תזמורת זו הוא עבר שנים רבות.

הנס קינדלר נפטר בשנת 1949 לאחר ניתוח.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנס קינדלר** בוויקישיתוף

* הנס קינדלר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* הנס קינדלר, באתר AllMusic (באנגלית)
* הנס קינדלר, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* הנס קינדלר, באתר Discogs (באנגלית)
* הנס קינדלר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007263933205171
* BIBSYS: 1576136031125
* BNE: XX1061373
* BnF: cb10908103z (data)
* GND: 134426428
* ISNI: 0000 0000 6636 1379
* LCCN: no88003022
* MusicBrainz: 38b881bd-dfac-4045-9d60-0c18d3207363
* NLA: 59276556
* NTA: 073779873
* SNAC: w6bg386w
* SUDOC: 260799890
* VIAF: 19234725
* WorldCat: lccn-no88003022

 |
פטר יורק פון וארטנבורג עומד בפני בית הדין העממי
**חוג קרייזאו** (בגרמנית: Kreisauer Kreis) הוא כינויה של קבוצת אינטלקטואלים שפעלה בגרמניה הנאצית, בראשות הרוזן הלמוט ג'יימס פון מולטקה, צאצא לבית האצולה הצבאי מולטקה, שהקבוצה התכנסה באחוזתו הקרויה "קרייזאו". 

מולטקה פעל בשיתוף פעולה עם הרוזן פטר יורק פון וארטנבורג. השניים אספו סביבם קבוצה מגוונת, שכללה את המשפטן הנס ברנד פון האפטן, אחיו של ורנר פון האפטן שהיה בעל תפקיד מפתח בקשר, את ד"ר יוליוס לבר, את ד"ר אדם פון טרוט צו זולץ, עורך דין ודיפלומט, ואת ד"ר אויגן גרסטנמייר, איש כמורה ופילוסוף. כל אחד מחבורה זו תרם את חלקו בניסיון ליצור דמות של גרמניה הרצויה לאחר המלחמה ולתת לקשר רקע אידאולוגי. נראה כי הם גיבשו צורה מרוככת של סוציאל-דמוקרטיה, הנשענת על יסודות נוצריים. 

קבוצת קרייזאו הייתה בקשר עם קבוצת הקושרים במטה הכללי, אנשי קשר העשרים ביולי, דרך הגנרל בדימוס לודוויג בק, ועם גורמים נוספים, וראש עיריית לייפציג, קרל פרידריך גרדלר. כן קיימה הקבוצה קשר עם אלן דאלס, מהמודיעין האמריקני, קשר שאותו קיים הדיפלומט אדם פון טרוט צו זולץ.

עם זאת, קבוצת קרייזאו לא הייתה מעולם קבוצת קושרים פעילה, כי אם מועדון ויכוחים בעל אופי אידאולוגי, אשר עסק יותר בשאלות הנוגעות לטיבו של המשטר הרצוי, מאשר בשאלות הנוגעות להפלת המשטר הקיים. למרות כל אלו, שילמו חברי החוג בחייהם על פעילות זו - בעקבות קשר העשרים ביולי נאסרו והוצאו להורג רבים מאנשי החוג, ובהם הלמוט ג'יימס פון מולטקה, פטר יורק פון וארטנבורג ואדם פון טרוט צו זולץ.

ראו גם
------

* ההתנגדות הגרמנית לנאציזם
* מבצע ולקיריה
* קלאוס שנק פון שטאופנברג
* מאורת הזאב
* הוורד הלבן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חוג קרייזאו** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4032971-9
* NKC: mzk20201088080

 |
**וילהלם פון לנץ** (בגרמנית: **Wilhelm von Lenz** ‏ 20 במאי 1809 - 7 בינואר 1883) היה פקיד ממשל וסופר גרמני-רוסי, יליד ריגה שבלטביה. 

וילהלם פון לנץ התרועע עם רבים ממלחיני התקופה הרומנטית של אמצע המאה ה-19, בהם פרנץ ליסט, פרדריק שופן והקטור ברליוז. עבודתו החשובה והמשפיעה ביותר של לנץ הייתה ביוגרפיה מוקדמת של לודוויג ואן בטהובן, שנקראה "בטהובן ושלושת הסגנונות שלו" (Beethoven et ses trois styles) ‏ (1855), שנכתבה בתגובה לזלזול בבטהובן שביטא אלכסנדר אוּליבּישֶב (Alexander Ulybyshev) בספרו "ביוגרפיה חדשה של מוצרט" (Nouvelle biographie de Mozar) ‏ (1843). לנץ קידם את הרעיון (שהעלו לפניו אחרים, כדוגמת פרנסואה-ז'וזף פטיס), שאת הסגנון המוזיקלי של בטהובן יש לחלק לשלוש תקופות אופייניות. החלוקה לתקופות של לנץ, בשינויים קלים, עודנה מקובלת על מוזיקולוגים רבים הדנים ביצירות בטהובן.

קישורים חיצוניים
----------------

הערות שוליים
------------

1. ↑  >Meyers Konversations-Lexikon. 
הוצאה 4, כרך 10, המכון הביבליוגרפי, לייפציג 1885 - 1892, עמ' 688

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007264460905171
* BNE: XX1341580
* BnF: cb130930214 (data)
* GND: 104235012
* ISNI: 0000 0001 2140 3157
* LCCN: no93019771
* NDL: 00971735
* NKC: xx0169958
* NTA: 069328153
* SNAC: w6834mvh
* SUDOC: 034283552
* Trove: 903179
* VIAF: 76451823
* WorldCat: lccn-no93019771

 |
**חוג פרודון** (בצרפתית: **Cercle Proudhon**) היה חוג אידאולוגי-פוליטי-מהפכני בצרפת ערב מלחמת העולם הראשונה (נוסד ב-1911 מתוך תנועת אקסיון פראנסז) שהשפעתו נודעה עד שנות השלושים. החוג איגד זרמים שונים, מימין ומשמאל, שהתנגדו לערכי המהפכה הצרפתית, לליברליזם, לקפיטליזם, לדמוקרטיה ולסוציאל-דמוקרטיה בפרט ובזו לשמרנות ולמלוכנות וקרא לסינתזה לאומנית של זרמים אלה. חוקרים רואים בחוג זה את ראשיתו של הפשיזם הצרפתי. 

החוג נקרא על שמו של ההוגה האנרכו-סינדיקליסט פייר-ז'וזף פרודון, אך הושפע בעיקר מתורתו של ז'ורז' סורל. אידאולוגיית החוג הייתה אנטישמית מובהקת. יסוד האנטישמיות לא היה שנאת יהודים סתם, אלא עקרון פוליטי ונוסחה לאיחוד שדרות הלאום. היהודי (הקפיטליסט, הקוסמופוליטי) נתפס כמי שמתסיס, זורע פירוד ומפלג את ההמון ואנטישמיות הייתה הגרעין סביבו יכל להתגבש הרגש הלאומי. מי שייצג בעבורו את כל השנוא והבזוי בעיניו היה המדינאי היהודי הסוציאל-דמוקרט (ולימים ראש ממשלת צרפת), לאון בלום.

מנהיגי החוג, ז'ורז' ולואה ואדוארד בארת כתבו ב"הצהרה" מ-1912 ש"הדמוקרטיה היא המשגה החמור ביותר של המאה הקודמת" וקראו ליצירת סדר מדיני חדש שיהרוס את מוסדות הדמוקרטיה הבורגנית-ליברלית ויכונן תחתם עולם של גבורה גברית של לוחמים מוסריים, עולם פוריטני של אליטה פרולטרית הבאה בברית עם הנוער המשכיל והלאומני, הצמא לפעולה ונסמכת על ההמון (ושואבת בכך מהגותו של גוסטב לה בון). זאת בניגוד ל"ברית הרפובליקנית" המנוונת של הסוציאליזם המתון עם הבורגנות הליברלית שכוננה בצרפת עם סיום פרשת דרייפוס. לפי "הסינתזה" שהציג סורל, הפרשה הוכיחה שוב כי הבורגנות מנצלת את הכוחות המהפכניים של הפרולטריון לצרכה (כמו במהפכה הצרפתית, במהפכת יולי 1830 ובייסוד הרפובליקה הצרפתית השנייה ב-1848). הדמוקרטיה היא כוחה והמצאתה של הבורגנות ולפיכך, על מנת לשבור את הבורגנות יש לשבור את הדמוקרטיה, שהיא אויבתו של הסוציאליזם האידיאלי. הסוציאליזם האידיאלי אינו רואה עוד את המעמד כנושא בשורת המהפכה שלו אלא את האומה. מכאן נובעת התפיסה של "הדרך השלישית", המאמצת את העקרונות הסוציאליסטיים המוסריים משמאל ואת הלאומנות מימין ככוח מניע למהפכה (זאת בניגוד לסוציאל-דמוקרטיה שהמירה את הלהט המהפכני בברית בורגנית עם הליברלים).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חוג פרודון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  זאב שטרנהל, **לא ימין ולא שמאל**, עם עובד, ספריית אופקים 1988 עמ' 36-38
2. ↑  זאב שטרנהל, **לא ימין ולא שמאל**, עם עובד, ספריית אופקים 1988, עמ' 80-82
3. ↑  זאב שטרנהל, **לא ימין ולא שמאל**, עם עובד, ספריית אופקים 1988 עמ' 45,48

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb121248157 (data)
* SUDOC: 029674557
* VIAF: 158296284
* WorldCat (עם VIAF): 158296284

 |
בית המדרש הגדול קהל חסידים (משמאל) במרכז מתחם בתי הכנסת הוותיקים של שערי חסד. מאחוריו ניתן לראות את בית הכנסת הגר"א
**בית המדרש הגדול קהל חסידים** הוא בית כנסת ובית מדרש ותיק ומרכזי בשכונת שערי חסד בירושלים. בית הכנסת הוקם בשנת 1930.

היסטוריה
--------

שכונת שערי חסד נוסדה בידי ראשי ארגון 'גמ"ח הכללי', ששימש כארגון צדקה החל משנת 1870, בראשותו של הרב שלמה זלמן פרוש. ראשי הארגון, בראשות נפתלי צבי פרוש-גליקמן (בנו של הרב שלמה זלמן פרוש) ושמואל זנוויל שפיצר, יסדו בשנת ה'תרס"ח, 1908, את 'חברת שערי חסד לבניית בתים בירושלים', אשר נועדה לסייע ליהודים חרדים לרכוש דירה צנועה בירושלים בתשלומים מפליגים ללא ריבית. ובשנת ה'תרס"ט, 1909, הוקמה השכונה. השכונה יועדה למשפחות אשכנזיות בלבד, ורובם הגדול של תושביה היו תלמידי ישיבות ואברכים, בעלי רקע "מתנגדי".

עשרים שנה לאחר הקמת השכונה, עם התרחבות האוכלוסייה, והגירה גוברת של יהודים מהעיר העתיקה שכללה גם משפחות חסידיות, בשלו התנאים להקמת בית כנסת חסידי בשכונה. העסקן יצחק פיינברג העניק את המימון הדרוש להקמת בית המדרש, וזה הוקם במרכז השכונה, מול בית הכנסת ע"ש הגר"א וקנה את מעמדו כבית הכנסת המרכזי המשני בשכונה. תרמו למעמדו של בית הכנסת, ספרייה תורנית עשירה, תנור חימום שנקבע בו ופעל בלילות החורף, שיעורי תורה שנמסרו בו, ומספר מתפללים תלמידי חכמים מתושבי השכונה שקבעו בו את מושבם, בהם "הרב מטשיבין".

רב בית הכנסת היה הרב חיים לייב אוירבך, ראש ישיבת המקובלים שער השמים וגבאי בית הכנסת היה הרב חיים מנחם מנדלזון. בית הכנסת שימש את חתנו של הרב אוירבך, הרב שלום שבדרון, למסירת דרשותיו הידועות בתחילת דרכו כדרשן, דרשות שבת אלו הועברו ברבות השנים לבית הכנסת זיכרון משה.

כבית כנסת חסידי, הונהגו סדרי התפילה במתכונת חסידית, ומנהגים חסידיים כמו אכילת סעודה שלישית בבית הכנסת והקפות שניות במוצאי חג הסוכות.

לקריאה נוספת
------------

* ראובן גפני, **מקדש מעט - בתי כנסת מוכרים ונסתרים בירושלים**, יד יצחק בן צבי ירושלים, 2004, עמ' 17–24
**קית' אלן סלף** (באנגלית: **Keith Alan Self**; נולד ב-20 במרץ 1953) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת טקסס. הוא נבחר לראשונה לתפקידו בבחירות 2022 מטעם המפלגה הרפובליקנית.

ביוגרפיה
--------

סלף נולד ב-1953 בבית חולים צבאי בפילדלפיה, ואת לימודיו התיכוניים השלים בתיכון טסקוסה השוכן באמרילו שבטקסס. לסלף תואר ראשון בהנדסה מהאקדמיה הצבאית של ארצות הברית אותו קיבל בשנת 1975.

בשנים 1975–1999 שירת סלף בצבא ארצות הברית. הוא לחם בכוחות המיוחדים של הצבא וביחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית. במהלך שירותו הצבאי הוצב במצרים, בקטר, באפגניסטן, בגרמניה ובבלגיה. מאוחר יותר שימש סלף כנציב מחוז קולין שבטקסס. במרץ 2022 נבחר למועמד המפלגה הרפובליקנית לייצוג מחוז הקונגרס השלישי של טקסס בבית הנבחרים של ארצות הברית. בבחירות המקדימות אמנם סיים במקום השני אחרי ואן טיילור המכהן, אך השניים עלו לסיבוב מכריע. טיילור הודיע מאוחר יותר על פרישתו מהחיים הפוליטיים על רקע האשמות בבגידה, מה שהעניק לסלף את המועמדות. סלף זכה בבחירות הכלליות בנובמבר, והושבע לבית הנבחרים בינואר 2023.

ב-3 בינואר 2023, יום השבעת הקונגרס ה-118 של ארצות הברית, נערכו הבחירות לתפקיד יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית. סלף מיאן לתמוך במנהיג סיעתו קווין מקארתי, והצביע תחילה לג'ים ג'ורדן ואחר כך לביירון דונלדס. בסיבוב ה-12 של ההצבעה בבחירות לתפקיד יושב הראש, סלף הצביע לבסוף בעד מקארתי והשתכנע לאחר משא ומתן עם חברי שדולת החירות בה הוא חבר. סלף נמנה בין 15 הרפובליקנים שלבסוף שינו את הצבעתם.

בעקבות העיכוב בבחירות היו"ר, הושבע סלף באורח רשמי רק ב-7 בינואר 2023.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קית' סלף** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של קית' סלף בבית הנבחרים האמריקאי (באנגלית)
* קית' סלף, ברשת החברתית טוויטר
* קית' סלף באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
* קית' סלף, ברשת החברתית טוויטר

הערות שוליים
------------

1. ↑  דימון סיילס, Keith Self: Ultra-conservative, military mindset describes county judge, באתר Star Local‏, 22 בפברואר 2011 (באנגלית)
2. ↑  מרטין פנגלי, Texas Republican drops re-election bid after affair with woman once married to IS leader, באתר הגרדיאן, 2 במרץ 2022 (באנגלית)
3. ↑  קת'רין פאנג, Full List of House Republicans Who Voted Against Kevin McCarthy for Speaker, באתר ניוזוויק, 3 בינואר 2023 (באנגלית)
4. ↑  ג'וזף מורטון, McCarthy elected Speaker of the House on 15th ballot, ending stalemate, באתר The Dallas Morning News‏, 6 בינואר 2023 (באנגלית)
5. ↑  דן זאק ובן טריס, Does the House even exist right now?, באתר וושינגטון פוסט, 4 בינואר 2023 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* US Congress: S001224

 |
**חכאיים** (שם מדעי: *Lophiidae*) היא משפחת דגי מצולות (אנ') מסדרת החכאים שבמחלקת מקריני סנפיר. דגים אלה מצויים בכל האוקיינוסים, ומצויים עד עומק 1,000 מ'.

אורכם של החכאיים מגיע עד 2-3 מ' והם בעלי ראש ענקי עם לסתות נפערות גדולות מאוד ובתוכם שיניים חדות. הם בעלי סנפיר גב שקצהו העליון הפך ל"חכה" עם אור המופק בקצה והחכה משתלשלת ממש קרוב לפיהם. החכאי מחכה במארב לטרף שיבדוק את האור ואז בולע אותו במהירות עצומה. הראש מגובשש עם דוקרנים קטנים אך הסנפירים קטנים והתנועה של החכאי איטית מאוד.

כמה מהחכאים נחשבים לדגים מסחריים למאכל, בייחוד בצפון אירופה וביפן.

סוגים
-----

* Lophiodes
* סוג ומין יחיד חַכַּאי מְדֻבְלָל (Lophiomus setigerus)
* Lophius - בו המין חכאי גמלוני
* Sladenia

סוגים נכחדים
------------

* Eosladenia caucasica
* Sharfia mirabilis

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חכאיים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* חכאיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* סרטונים אתר למנויים בלבד הניו יורק טיימס, מאמר וסרטונים: דג החכאי ממשיך להפתיע חוקרים, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2019

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007536156805171
* BnF: cb16967019w (data)
* LCCN: sh85078331
* NDL: 01198550

 |
**תפארת ישראל** (באנגלית: **Temple Tifereth-Israel**) הוא בית כנסת רפורמי בביצ'ווד, אוהיו, פרבר של קליבלנד בארצות הברית. הוקם בשנת 1850 ונמנה עם הקהילות המייסדות של 'איחוד הקהילות העבריות האמריקניות', כיום האיחוד ליהדות רפורמית בארצות הברית. נמצא בשדרות שייקר בביצ'ווד. מושבו הקודם היה בקליבלנד, ברובע האוניברסיטאי המשמש עדיין לאירועים מיוחדים ולטקסי מעבר של בני הקהילה.

במשך 46 שנה (1917–1963) הונהגה הקהילה על ידי הרב אבא הילל סילבר ובית הכנסת נודע כ"של סילבר". כעת הוא פועל כאחד מתוך מספר מרכזים של הקהילה, עם בית ספר ושרותי דת. הוא כולל ספרייה ומוזיאון, כמו כן כמה חדרי תפילה ואולמות תפילה. בבית הכנסת מתקיימים טקסי בר מצווה ושיעורים. בפרברים המזרחיים של קליבלנד קיימת קהילה יהודית פעילה מאוד ולכן מספר חברי קהילת תפארת ישראל, חברים בה יותר מ-1,500 בתי-אב, הולך וגדל.

בסמוך לבית הכנסת (ה"טמפל") בביצ'ווד שוכן המוזיאון למורשת יהודית ע"ש מאלץ והוא מאכסן חלק מאוסף מוזיאון בית-הכנסת.

הקהילה היהודית מהווה כ-89.5% מהאוכלוסייה הכללית בביצ'ווד.

קישורים חיצוניים
----------------

* The Temple Tifereth-Israel דף הבית של תפארת ישראל, ביצ'ווד
* הרב אבא הילל סילבר
* תולדות בית הכנסת

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007268825105171
* LCCN: no96022000
* VIAF: 167933298
* WorldCat: lccn-no96022000

 |
**תווכה מוכוונת מסרים** (באנגלית: **Message-oriented middleware**) היא תווכה המקשרת בין תוכניות מחשב באמצעות העברת מסרים. התוכניות עשויות להיות בתוך אותו יישום מחשב או ביישומי מחשב שונים. יישומי המחשב עשויים להתבצע במחשבים שונים בסביבות טכנולוגיות הטרוגניות. הקישור בין יישומי המחשב נעשה באמצעות העברת מסרים.

אופני עבודה
-----------

השימוש בתווכה מוכוונת מסרים בא להתגבר על חסרונות של Remote Procedure Call באמצעות ביטול הצימוד ההדוק בין שני היישומים המעורבים. 
אופן העבודה השכיח ביותר הוא עבודה א-סינכרונית באמצעות תורים, כלומר: יישום מחשב אחד כותב מסר לתוך תור, המנוהל על ידי תווכה מוכוונת מסרים ויישום אחר קורא את המסר בזמן כלשהו מאוחר יותר.
אופני עבודה הנתמכים על ידי תווכה מוכוונת מסרים:

* Request-Reply - שליחת מסר וקבלת תשובה ללא שימוש בתור
* Store and Forward - שליחת מסר לתור ומשם לתוכנית המקבלת באופן סינכרוני
* משלוח הודעה חד-כיוונית

אופן עבודה נוסף הוא Publish–subscribe. באופן עבודה זה נשלח מסר למספר יישומים, שנרשמו מראש כמנויים.

באופן היסטורי לא היה תקן לנושא וכל גוף פיתח ממשק תכנות יישומים לעצמו. Advanced Message Queuing Protocol קיבל הכרה מ-ISO‏. "HLA" קיבל הכרה מ-IEEE. פרוטוקול נוסף שנמצא בשימוש הוא Streaming Text Oriented Messaging Protocol.

ראו גם
------

* תווכה
* העברת מסרים
* WebSphere MQ
* Enterprise Service Bus

הערות שוליים
------------

1. ↑  Yefim V. Natis, David W. McCoy, Bill Gassman, Jim Sinur, Jess Thompson, Massimo Pezzini, L.
Frank Kenney, Ted Friedman, Mark R. Gilbert, Gene Phifer, Roy W. Schulte, Benoit J. Lheureux, Who's Who in Middleware, 1Q04, March 2004, Gartner,P.17
**חישת מניין**, בעבר כונה **חישת צפיפות** או **חישת סף** (באנגלית: **Quorum sensing**), היא יכולת של אורגניזמים לתקשר ולתאם התנהגות באמצעות מולקולות איתות. התופעה נצפתה לראשונה בחיידקי *Vibrio fischeri*, חיידקים ביולומינסנטיים החיים בסימביוזה עם מינים מסדרת Sepiolida.

היסטוריה
--------

בעוד שהתופעה הביולוגית מוכרת מאז שנות ה-60 המאוחרות, השימוש הראשון בביטוי 'quorum sensing' היה במאמר משנת 1994 שם נרשם: 

"As described at the outset, certain bacterial behaviors can be performed efficiently only by a sufficiently large population of bacteria.We describe this minimum behavioral unit as a quorum of bacteria"

תכונות חיידקים בעלי חישת מניין
------------------------------

חישת מניין מאפשרת לחיידקים השייכים לאותו מין, או החיים באותה סביבה (כדוגמת חיידקי פה), לשנות התנהגות או לפעול בתיאום בהתאם למספרם. כך למשל, החיידק הסתגלני *Pseudomonas aeruginosa*, יכול לגדול במארח בלי להזיק לו, עד הגיעו לריכוז מסוים, בו הופכים החיידקים ל"תוקפניים", והם יוצרים ביופילם ומפרישים רעלנים ואנזימים הגורמים למחלה במאכסן.

חיידקים בעלי חישת מניין מייצרים ומפרישים תרכובות איתות (הקרויות משרנים עצמיים, autoinducers), כדוגמת N-אציל הומוסרין לקטון (AHL). לחיידקים אלו יש גם קולטנים המסוגלים לזהות באופן ספציפי את המשרן. כאשר המשרן נקשר לקולטן, הוא גורם לשעתוק של גנים מסוימים, בהם גנים לסינתזה של המשרן. 

החיידקים מייצרים באופן קבוע מעט מולקולות משרן. כאשר נמצאים בסביבה רק חיידקים בודדים, ריכוז המשרן בסביבתם נמוך, והסיכוי שהמשרן העצמי ייקשר לקולטנים של החיידקים נמוך. כאשר נמצאים חיידקים רבים באותה סביבה, עולה ריכוז המשרן העצמי כך שמולקולת המשרן מגיבות עם הקולטנים. כתוצאה מכך מופעל תהליך איתות, שכתוצאה ממנו מתבטאים הגנים המתאימים, כדוגמת לוציפראז ב-*Vibrio fischeri*. 

כיום ידוע כי ישנם גם משרנים עצמיים שאינם ספציפיים למין מסוים (AI2). הדעה הרווחת היא, שתפקידם לאותת על כמות החיידקים הכוללת בסביבת הגידול.
כמו כן עקב היות מולקולות המשרן מטבוליט של החיידקים, הן מצביעות לא רק על ריכוז החיידקים בסביבה, אלא גם על רמת המטבוליזם שלהם.
תופעה דומה בקרב רב תאיים היא "נחיליות", בה חרקים שונים מתנהגים אחרת ואף משתנים מורפולוגית כאשר צפיפותם גבוהה. הדוגמה המובהקת היא ארבה.

חוקרים ידועים בנושא
-------------------

* בוני בסלר - אוניברסיטת פרינסטון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חישת מניין** בוויקישיתוף
* חישת מניין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Fuqua, W.C. Winans, S.C. & Peter Greenberg, Quorum Sensing in Bacteria: the LuxR-LuxI Family of Cell Density-Responsive Transcriptional Regulators, **JOURNAL OF BACTERIOLOGY** 176(2), 1994, עמ' pp.269–275
משמעותה המילולית של **תודעה מעמדית**, היא המודעות לסטטוס המעמדי או הכלכלי של הפרט בחברה.
מנקודת המבט המרקסיסטית היא מתייחסת למודעות, או חוסר מודעות עצמית, של הפרט - למעמד המסוים אליו הוא משתייך, כמו גם לרצון לפעול למען האינטרסים של בני המעמד שלו והמודעות להיסטוריה המעמדית שלהם. מרקס מסביר את קבלת התודעה המעמדית כמעבר ממעמד סטאטי בפני עצמו, למעמד הפועל למען עצמו. משמעות ההבדל: קבוצת אנשים אשר להם דעה משותפת ביחס להפקת מוצריהם, לעומת יצירת רובד חברתי אשר ידאג לרכישת אינטרסיו ומוצריו בעצמו.
לרוב, לבני המעמדות הנמוכים יש מודעות חברתית גדולה יותר מאשר לבני המעמדות הגבוהים יותר. אולם, דבר זה אינו מחייב את החברות אשר בהן ההיררכיה החברתית היא נוקשה ומסורתית. לעיתים, בחברות או מדינות רב-גזעיות כגון ארצות הברית, עניין המעמדות והתודעה מתערבבים יחדיו עם עניין הגזע, כיוון שאנשים בעלי צבע עור מסוים ישתייכו פעמים רבות למעמדות העניים יותר.

הגדרה מרקסיסטית לעומת הגדרה סוציולוגית בסיסית
---------------------------------------------

הגדרת המעמד החברתי של פלוני יכולה להיעשות על פי מודעותו לכך, וכן על פי גישות חברתיות או היסטוריות שונות. בשעה שסוציולוגים לא מרקסיסטים יגדירו את המעמד לפי ההכנסות, המקצוע, מיקום גאוגרפי וכו', סוציולוגים מרקסיסטים יגדירו את המעמד ביחס שיש לפרט - כלפי אמצעי הייצור.

התפתחות חברת המעמדות
--------------------

בראשית המאה ה-19, ההתוויות החברתיות מעמד הביניים ומעמד העובדים, די רווחו בשפה. האריסטוקרטיה המסורתית, ביחד עם בני המעמדות העליונים, השתלבו יחדיו במסגרת המעמד העליון. התודעה המעמדית שלהם התעצבה לרוב במערכות חינוך משלהם וכן באוניברסיטאות משלהם. כתוצאה מכך, ההתחזקות וההתגבשות של המודעות הביאה את בני אותו מעמד ליתר יכולת להשתלט על המערכות הפוליטיות ולקפח בכך את המעמדות האחרים - הבינוני והנמוך.

ראו גם
------

* תודעה כוזבת

קישורים חיצוניים
----------------

* תודעה מעמדית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**צבי שמעוני** (27 בספטמבר 1936, חיפה - 25 באוגוסט 2010, ירושלים) היה פיזיקאי בתחום פיזיקה של פלזמה, ובולאי.

את עבודת הגמר בפיזיקה בנושא "מחקרים בספקטרוסקופיה אטומית" עשה בהדרכת פרופ' יואל רקח.

לאחר שירותו הצבאי במסגרת העתודה האקדמית, עשה דוקטורט בסטטיסטיקה על "פיתוחים תאורטיים בתחום הסדרות הסטטיסטיות-גאוגרפיות" בהדרכת פרופ' רוברטו בקי. 

השתלם בארצות הברית בנושא פיזיקת הפלזמה באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, והיה מרצה באוניברסיטה העברית בירושלים, בעיקר בנושא "פרקים בתאוריה של פיזיקת הפלזמה".

יחד עם זאת לא זנח את תחביב הבולאות. אסף תחומי בולאות שונים, השתתף בתערוכות בולים רבות, וכן היה מייסד ויו"ר האגודה לתולדות הדואר של ארץ-ישראל בשנת 1979. הוא ערך את ביטאון האגודה לתולדות הדואר במשך למעלה מ-25 שנה. ה"אגודה לתולדות הדואר של ארץ-ישראל" מפרסמת רבעון מקצועי בשפה האנגלית, אשר שם דגש על גילויים חדשים, ומוציאה לאור ספרי מחקר בולאי בתחום.

היה נשוי לכרמלה שמעוני, ד"ר לבוטניקה, ואב לשני בנים ובת.

ספריו
-----

כתב שני ספרים על הדואר בארץ בתקופת המצור:

* "תולדות הדואר בירושלים ובצפת בתקופת המעבר בזמן מלחמת השחרור (1948)", המחברים: ד"ר צבי שמעוני, ד"ר ירמיהו רימון ואיתמר קרפובסקי. הספר, בשפה האנגלית, בן 440 עמודים, כולל כ-200 תמונות היסטוריות ופילטליות, מתוכן 30 עמודי צבע. הספר הוצא לאור על ידי האגודה לתולדות הדואר של ארץ ישראל (מלכ"ר).
* Leibu, E. and Zvi Shimʻoni. The Postal History of the Transition Period in Israel, 1948. Jerusalem: Society of the Postal History of Eretz-Israel, 1991.
	+ Part I: Jerusalem and Safad Postal Services in the Transition Period

מאת: צבי שמעוני, ירמיהו רימון, ואיתמר קרפובסקי. יצא לאור בשנת 2004.
* + Part II: Nahariya, Rishon Le Zion, The Negev Settlements, Sodom, Gush Etzion, Ben Shemen, Haifa "Messengers" & Tiberias, Affula & Nahalal - emergency Mail

מאת: צבי שמעוני, איתמר קרפובסקי וצבי אלוני. יצא לאור בשנת 2009.

קישורים חיצוניים
----------------

* צבי שמעוני (1936-), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007267917405171
* ISNI: 0000 0004 0300 7275
* VIAF: 299156226
* WorldCat: viaf-299156226

 |
**מארי-אן פִּירֶט פּוֹלז לָבוּאַזיֶה** (בצרפתית: **Marie-Anne Pierrette Paulze Lavoisier**; ‏20 בינואר 1758 – 10 בפברואר 1836) הייתה כימאית צרפתיה, שנטלה חלק חשוב בייסוד הכימיה האנליטית.

ביוגרפיה
--------

לבואזיה נולדה לעורך דין. אמה נפטרה בהיותה בת שלוש ובעקבות זאת נשלחה להתחנך במנזר.

לבואזיה קיבלה בגיל שלוש-עשרה הצעת נישואין מגבר בן 50. אביה התנגד להצעה, והעדיף במקום זאת להשיאה לידידו, המדען אנטואן לבואזיה. השניים התחתנו ב-16 בדצמבר 1771, כאשר לבואזיה היה בן 28 ומארי-אן בת 13.

הזוג עבר לאזור פריז ב-1775 שם לבואזיה היה יכול לעסוק באינטנסיביות במדע. בעקבות עבודתו המדעית של בעלה החלה לבואזיה להתעניין במחקריו ולסייע בעבודת המעבדה. היא קיבלה הכשרה פורמלית מעמיתיו וסייעה בתרגום כתבים מאנגלית לצרפתית.

ב-1794 לבואזיה הוקע כבוגד במהפכה הצרפתית. הוא נעצר ונכלא יחד עם אביה. לבואזיה פעלה למען שחרורם. היא הציגה את הישגיו המדעיים של בעלה ואת חשיבותו לאומה הצרפתית. למרות מאמציה, לבואזיה ואביה הורשעו בבגידה והוצאו להורג ב-8 במאי 1794 בפריז.

לאחר מות בעלה, הוחרמו מלבואזיה כספים, רכוש וכמו כן מחברות מדעיות וציוד מעבדה. על אף זאת, הצליחה לבואזיה לשחזר את הכתבים ולפרסם את עבודתו המדעית.

לבואזיה נישאה לפיזיקאי האמריקאי-בריטי בנג'מין תומפסון. היא התעקשה לשמור על שם המשפחה של בעלה הראשון.

לבואזיה נפטרה בביתה בפריז בגיל 78 ונקברה בבית הקברות פר לשז.

תרומה לכימיה
------------

תיאור מחקר נשימה במעבדה. לבואזיה מצוירת יושבת על יד שולחן מצד ימין.
לבואזיה השתתפה בעבודת המעבדה של בעלה ועמיתיו. היא עסקה בתיעוד ניסויים ובעריכת הדו"חות. הכשרתה ברישום על ידי הצייר ז'אק-לואי דויד תרמה לתיאור מדויק של הניסויים. היא שמרה על מרבית הניסויים שנערכו. לתיעוד זה הייתה חשיבות רבה להתפתחות המדע.

עבודת התרגום שלה אפשרה לצוות המעבדה להתעדכן בהתפתחויות בכימיה. הישג שהתבססה על עבודה זו היה גילוי גז החמצן.

לבואזיה סייעה לפרסם ב-1789 תאוריה כימית חדשה פורצת דרך. הפרסום כלל תרשימים פרי ידיה המתארים את הניסויים ואת ציוד המעבדה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מארי-אן פירט פולז לבואזיה** |

* מלודי ברון, האישה שתיעדה את המהפכה המדעית וכמעט שנרצחה על ידי מהפכה אחרת, "הספרנים": בלוג הספרייה הלאומית, 11.07.2017

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007264230605171
* BnF: cb14557139m (data)
* DSI: 1842
* GND: 12493434X
* ICCU: RAVV683799
* ISNI: 0000 0001 2129 3680
* LCCN: n86817961
* NDL: 01009039
* NLA: 35885975
* SNAC: w62n55ng
* SUDOC: 078908329
* Trove: 1131293
* VIAF: 40325026
* WorldCat: lccn-n86817961

 |