recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
הרב **יוסף אריה ליב נֶנֶדִיק** (בכתיב ארכאי: **נענעדיק**; נספה בשואה בשנת ה'תש"ג) היה מהדמויות הבולטות בתנועת המוסר בין מלחמות העולם, מחניכי ה'תלמוד תורה' בקלם ושימש כמשגיח רוחני בישיבות רבות, בהן: בישיבת לומז'ה, בישיבת ראדין, בישיבת שער התורה בגרודנה, בישיבת פוניבז' ובישיבת קלצק.

ביוגרפיה
--------

נולד בסוחובולה, למד בצעירותו בישיבת טלז אצל הרב שמעון יהודה שקופ. בהמשך נסע ללמוד ב"תלמוד תורה" שבקלם והיה מראשוני תלמידי הרב שמחה זיסל זיו-ברוידא ("הסבא מקלם") ממנו קיבל את דרכו הפדגוגית. בגיל 28 נישא לבתו של הרב נח וינר, רבן של כמה ערים ועיירות. לבני הזוג נולד בן אחד, מיכאל.

בתקופה שלאחר נישואיו הקים בקלם את המכינה לתלמוד תורה, ושימש בה ר"מ יחד עם ידידיו הרב אליהו לופיאן והרב ירוחם ליבוביץ. בשנים הבאות נסע לשמש משגיח רוחני בישיבות אחדות: ישיבת בריינסק וישיבת לומז'ה, ולאחר מכן ישיבת ראדין. בשל מלחמת העולם הראשונה והחשש מפני הכיבוש הגרמני ההולך וקרב, נמלטו רוב ככל בחורי ישיבת ראדין מזרחה לעומק שטח רוסיה עם רבי ישראל מאיר הכהן (ה"חפץ חיים"). הרב ננדיק נותר בראדין לנהל את הישיבה עם ראש הישיבה, הרב משה לנדינסקי.

אחרי שעזב את ראדין החל לפעול בקרב תלמידיו בוגרי הישיבות לארגון פעילות של לימוד תורה ומוסר. בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 עבר לשמש משגיח בישיבת שער התורה בגרודנה ועזר בכינונה. הוא פעל והביא אליה כראש ישיבה את רבו הראשון, הרב שמעון שקופ, שנותר מזוהה עם הישיבה עד פטירתו. כשכבשו הבולשביקים את גרודנה בשנת 1921, נמלט עם 40 תלמידים לישיבת פוניבז' ושימש בה משגיח במשך תקופה, עם שובו לאחר זמן לגרודנה החליפו כמשגיח בפוניבז' הרב ירוחם ליבוביץ.

ב-1923 הקים רבי פסח פרוסקין את ישיבת קוברין, הרב ננדיק הוזמן לכהן בה כמשגיח וחילק את זמנו בין ישיבת קוברין לישיבת קלצק. בשנת תרצ"א, פנה הרב ננדיק לראשי ישיבת "מרכז הרב" בירושלים בבקשה להתקבל כמחנך בה, ואף טען שהוא מסוגל להתאים את עצמו לשיטת הנהגת הישיבה, אולם בסופו של דבר לא יצא הדבר אל הפועל. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשאר עם תלמידיו בקלצק ומ-1940 בווילנה, תחילה תחת הכיבוש הסובייטי ואחר כך תחת הכיבוש הגרמני. הוא נספה עם אשתו ובנו היחיד בשואת יהדות ליטא.

כתביו ושיחותיו
--------------

כתביו הרבים שהופקדו בידי תלמידו הרב ליב רוטקין נתפסו בידי הקומוניסטים ונשרפו, כל שיחות המוסר שלו שנדפסו לאחר המלחמה מקורן ברשימות של תלמידים. דברי תורתו מרוכזים בספרים "רחשי אילן" (מישיבת קלצק וקוברין; נדפס ירושלים תשמ"ד) "מוסרי קלצק" (שיחות מישיבת פוניבז' וישיבת קלצק; נדפס בני ברק תשע"ה) והערות קצרות שלו מלוקטות בסדרת "פנינים משולחן גבוה" על התורה, מפי תלמידו.

קישורים חיצוניים
----------------

* מנחם בורשטין (עורך ומתרגם), ****רחשי אילן****, מאמרי המשגיח הרב יוסף לייב ננדיק, ירושלים תשמ"ד
* הרב יוסף אריה ננדיק, **מבקשי ה’ (ולא מוצאי ה’) ומעמד הר סיני**, אתר תורתך לא שכחתי

הערות שוליים
------------

1. ↑  לפי ערכו אצל נתן צבי פרידמן, "אוצר הרבנים", פריט 8727.
2. ↑  בשמן רענן, עמ' כ-כא.
**פרוליביתריום** (שם מדעי: **Prolibytherium**; מילולית: "בהמה עתיקה לובית") הוא סוג של מכפיל פרסה נכחד ממעלי הגירה הקרוב לג'ירפיים, אשר חי במהלך המיוקן לפני 16.9-15.97 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו בפקיסטן ובצפון אפריקה בלוב ובמצרים.

התגלו בסוג זה 2 מינים:

* Prolibytherium fusus - התגלה ב-2016
* Prolibytherium magnieri - התגלה ב-1961

יונק מוזר זה היה בעל דמיון לשיוותריום מהפליסטוקן. הוא היה בעל גוף דומה לאוקפי אשר הגיע לגובה 1.8 מטר והזכרים היו בעלי דו-צורתיות זוויגית עם מבנה קרניים מוזרות ביותר שבצורתם דמו לעלים רחבים ושטוחים שרוחבם עד 35 ס"מ. הנקבות לעומתם היו בעלות קרניים דומות לאלה של ג'ירף. לא ברור אם קרניים אלה היו קבועות או שנשרו כל שנה בדומה לקרני איילים.

תחילה שייכו אותו לצד השיוותריום למשפחת הג'ירפיים, אך כיום מתארים אותו כבן למשפחה אחרת - קלימקוכרטיים - להם מבנה קרניים עתיקות יותר, הקרובה לג'ירפיים ושייכת לעל-משפחה ג'ירפואיים (Giraffoidea). בעבר שייכו אותו למשפחת הפלאומרכיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרוליביתריום** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**באג'י ראו הראשון** (**Bajirao** ‏; 18 באוגוסט 1700 – 28 באפריל 1740) כונה גם **ראו** (במראטהי =' राऊ '). היה ראש ממשלה (פשווה) של האימפריה המראטהית בשנים 1740-1720. הוא עמד בראש כוחות האימפריה שניהלה קרבות נגד כוחות האימפריה המוגולית ששלטו על חלקים נרחבים מהודו, והצליח להדוף אותם, ולהרחיב את שטחי האימפריה המראטהית באופן משמעותי. הוא העביר את בירת האימפריה לעיר פונה בצפון-מערב הודו.

חיים אישיים
-----------

מאסטני, אשת ראו
אשתו הראשונה הייתה קאשיבאי (Kashibai). היו להם שלושה בנים, שאחד מהם נענע סאהב הפך ליורשו בתפקיד לאחר מותו בשנת 1740.

אשתו השנייה הייתה מאסטני (Mastani). בני משפחתו ההינדית של באג'י ראו התקשו לקבל את הנישואין כי אימה של מאסטני הייתה מוסלמית, וזה הוביל למשבר במשפחה. באג'י ראו רחש אהבה עזה למאסטני, ובנה ארמון לכבודה בעיר פונה. לבני הזוג נולד ילד אחד.

באג'י ראו נפטר לאחר שלקה בחום גבוה לפני הגיעו לגיל 40. זמן קצר אחר כך נפטרה גם מאסטני, אשתו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **באג'י ראו הראשון** בוויקישיתוף
* תקציר הסרט "באג'י ראו מאסטני", הופק בהודו בשנת 2015
* באג'י ראו הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

פסלו של ראו על רקע ארמון מתקופת האימפריה המראטהית
**צבופיתסיה** (שם מדעי: ***Cebupithecia***) הוא סוג נכחד של קוף דרום אמריקאי ממשפחת הסאקיים, שחי באמצע תקופת המיוקן שלפני 13.8 עד 11.8 מיליון שנה מהיום. המאובנים שלו התגלו בקולומביה בתצורות של לה ונטה (אנ') שבוילה ובטולימה סמוך לאזור המכונה "מיטת הקופים", בה התגלו מספר מאובני קופים. הסוג הוגדר ב-1950 והוא כולל מין אחד - *Cebupithecia sarmientoi*.

פרימט זה דמה במראהו לקפוצ'ין או לקוף לילה - דורוקולי, אך היה קרוב יותר לקופי הטיטי והסאקי וייתכן שהיה ראשון הסאקיים. הוא היה קטן יחסית לקרוביו המודרניים והגיע עד למשקל 2.2 קילוגרם בממוצע. הוא היה בעל שיניים טוחנות שטוחות רחבות, חותכות בינוניות בגודלם וניבים חדים שעבר ביניהם רווח קטן משאר השיניים. הוא היה בעל צוואר ארוך יחסית וזנב עבה שהתאים לאיזון על עצים.

לא ברור איך נע יונק זה, אך ייתכן שהוא קפץ בין הענפים במהירות וזריזות יותר מהסאקי המודרני, החסר זנב, ודמה יותר לקפוצ'ין בתנועות אלה. הוא היה אוכל-כול שאכל מזון מהחי ומהצומח, אך בעיקר ניזון מפירות היער. הזנב העבה שלו לא היה יכול לאחוז בענפים כמו קופים רבים מאמריקה, אך הוא היה גמיש ותופסני יותר מקופי העולם הישן.

הקוף הקדום התגלה בשטח המכונה "מיטת הקופים", בה התגלו מספר רב מאוד של מאובני קופים דרום אמריקאים בכמות גדולה. בין השאר נמצאו לידו הקופים הבאים: דורוקולי מהמין *Aotus dindensis*, קופי סנאי מהמינים *Saimiri annectens* ו-*Saimiri fieldsi*‏, *Micodon*‏, *Mohanamico* ו-*Stirtonia*. קופים אלה חיו באקלים הג'ונגלים של אגן האמזונאס ואגן האורינוקו ורוב זמנם חיו בין העצים הגבוהים ביער.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צבופיתסיה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**קרב לרגה** היה קרב שהתרחש ב-7 ביולי 1770 בין הכוחות של האימפריה הרוסית לבין כוח של האימפריה העות'מאנית וחאנות קרים. הקרב הסתיים בניצחון רוסי למרות נחיתות מספרית משמעותית. הקרב התרחש באותו יום שבו התרחש קרב צ'סמה הימי.

הקרב התרחש במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774). בנאום לפני הקרב, המפקד של הכוח הרוסי פיוטר רומיאנצב, ציין שכבוד הצבא אינו מאפשר לו לסגת מפני צבא האויב למרות הנחיתות המספרית.

בלילה שלפני הקרב הרוסים הדליקו מדורות רבות במטרה להסתיר את היקף הכוחות האמיתי של צבאם ולהטעות את הטורקים ביחס לכוונותיהם. במהלך הלילה חצה הצבא את הנהר. בהתאם לתוכנית הקרב הרוסית, הכוח הרגלי העיקרי תקף באגף הימני והפרשים איגפו את הכוח הטורקי ותקפו אותו מהעורף. הטורקים נתפסו בהפתעה לפני שהיו מוכנים לניהול קרב, ולאחר מאבק עיקש החלו בנסיגה לא מאורגנת. תחילה הרוסים ניהלו מרדף אחריהם, אך רוב הכוח הטורקי היה מורכב ברובו מפרשים, שהיו מהירים בהרבה מהפרשים הרוסיים, ולכן המרדף הופסק לאחר זמן קצר. כיבוש המחנה הטורקי הניב שלל רב לרוסים, כולל כל תותחי האויב, שיירת האספקה הטורקית ושבויים רבים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרב לרגה** בוויקישיתוף
* תיאור הקרב (ברוסית)
**הקונגרס הערבי הלאומי הראשון** (בערבית: **المؤتمر العربي الأول** - תעתיק לעברית: **אלמאתמר אלערבי אלאול**) היה כינוס ראשון של התנועה הלאומית הפאן ערבית שהתקיים בפריז בשנת 1913. הקונגרס התקיים באולם החברה הגאוגרפית בשדרות סן ז'רמן 184 בין ה-18 ל-23 ביוני 1913. הקונגרס התקיים על רקע עליית הטורקים הצעירים לשלטון באימפריה העות'מאנית ב-1908 ושקיעת האימפריה, עליית הציונות והתעוררות התנועה הערבית הלאומית. המתכנסים קראו ליצירת אומה ערבית עצמאית בשטחי "סוריה הגדולה", עיראק, ארץ ישראל ומצרים.

המשתתפים
--------

בראש המארגנים ניצבו אנשי תנועת אל-פתאת (החברה הערבית הצעירה, נוסדה בפריז ב-1911) ובהם עווני עבד אל-האדי ורפיק אל-תמימי הפלסטינים, ג'מיל מרדם הסורי ותאופיק א-סוודי מעיראק.

בין המשתתפים הנוספים ניתן למנות את רשיד רידא מקהיר, נג'יב עזורי, מייסד "הליגה הערבית הפטריוטית" ועיזאת דראוזה מג'מאעין שליד שכם. כמו כן הוזמן והשתתף בדיונים נציג התנועה הציונית בקושטא ויקטור יעקובסון[דרוש מקור], אשר ביקש לראות את הציונות משגשגת בארץ ישראל לצד אמנסיפציה ערבית מחוץ לארץ ישראל כחלק מתחיית המזרח שלא על חשבון האימפריה העות'מאנית ומתוך הבנות עמה. לעומת זאת, יגאל סרנה, ברומן היסטורי דוקומנטרי "סוכן מפוקפק", שכתב אודות סמי הוכברג, טוען שהוכברג הוא זה שהיה המשקיף הציוני היחיד בדיוני הקונגרס.

החלטות הקונגרס והשפעתו
----------------------

לדברי ההיסטוריון הפלסטיני רשיד ח'אלידי כללו החלטות הקונגרס את דרישות בעלות נופך לאומי משלטונות האימפריה העות'מאנית כגון דרישה להגדיר את השפה הערבית כשפה הרשמית בארצות הלבנט (במקום הטורקית), דרישה להציב את החיילים הערבים בצבא האימפריה לשירות בארצותיהם ודרישה לכונן ממשלת נציגים לניהול ענייניהן הפנימיים של המדינות הערביות. עם זאת, בולטת בהיעדרה דרישה לעצמאות.

לאחר נעילת הקונגרס הבטיחה הממשלה העות'מאנית להנהיג מספר תיקונים ברוח החלטות הקונגרס, כמו כן מינתה מספר אישים ערביים לאומיים למשרות במנגנון ובסנאט. הדבר יצר פילוג עמוק בין הלאומנים הקיצוניים בתנועת אל-פתאת לבין המתונים שהסכימו לויתורים הקלים שהחילה הממשלה העות'מאנית.

לקונגרס לא הייתה השפעה מרחיקת-לכת. פרוץ מלחמת העולם הראשונה, גירוש האימפריה העות'מאנית משטחי הלבנט והצהרת בלפור שהבטיחה בית לאומי לציונות בחסות המנדט הבריטי שינו את כיוונה של התנועה הלאומית הערבית והכריחו אותה להתמודד אם אתגרים חדשים שמתכנסי הקונגרס לא צפו.

ראו גם
------

* הקונגרס הלאומי הסורי
* הקונגרס הערבי-פלסטיני
* התנועה הלאומית הפלסטינית

לקריאה נוספת
------------

* Albert Hourani, **Arabic Thought in the Liberal Age, 1798-1939**, London, 1962, pp. 284-285.
* Rashid Khalidi, **British Policy Towards Syria and Palestine**, London, Ithaca Press. pp. 310

הערות שוליים
------------

1. ↑  ישראל קולת, התנועה הציונית והערבים מתוך: הציונות והשאלה הערבית:קובץ מאמרים, הוצאת מרכז זלמן שזר
2. ↑  שני ליטמן, מי היה סמי הוכברג, ממייסדי נס ציונה? הארץ, 4 בנובמבר 2010
3. ↑  יגאל סרנה, **סוכן מפוקפק**, הוצאת מסמרים, עמ' 113
4. ↑  יעקב שמעוני, **ערביי ארץ ישראל**, תל אביב, תש"ז, עמוד 255
**שבוע האופנה בפריז** הוא אירוע חצי שנתי שמתקיים בפריז וכולל סדרת תצוגות אופנה של חברות שונות במהלך כמה ימים. האירוע נערך בשתי תצוגות שונות: ״מוכן ללבוש״ ו-״הוט קוטור״. שבוע האופנה הפריזאי  נערך בשני מועדים שונים; מועד סתיו/חורף ומועד אביב/קיץ. כל מועד מכיל את שני סוגי האופנה המוזכרים לעיל, בתאריכים נפרדים. כל שבוע אופנה מביא עמו טרנדים חדשים בעולם העיצוב, דגמים חדשים וכמובן קולקציות מבתי המעצבים הגדולים.

היסטוריה של שבוע האופנה
-----------------------

תצוגות האופנה הראשונות, עוד לפני שקיבלו את השם ״שבוע האופנה״ התרחשו בארצות הברית, בעיר ניו יורק בשנת 1903. בשנת 1920 מופעי האופנה הפכו לאירועים מרכזיים יותר ויותר בחברה והתבצעו בבתי מלון בעיקר. רק בשנת 1943 עלה הרעיון להקים שבוע אופנה מלא בעיר פריז. למעשה, שבוע האופנה הראשון בעיר פריז התרחש בשנת 1945 בתצוגת ההוט קוטור בלבד אך בתלבושות ״יום״ ותלבושות ״ערב״.

בין בתי האופנה והמעצבים אשר מציגים במסגרת שבוע האפנה ניתן למנות את לואי ויטון, ז'יבנשי, ולנטינו, שאנל, סטלה מקרטני, הרמס, אלכסנדר מקווין וכמו כן גם רשתות האפנה המתמחות בייצור המוני כגון H&M.

הפדרציה הצרפתית לתפירה ואופנה עילית
-----------------------------------

״הפדרציה הצרפתית לתפירה ואופנה עילית״ הוא הארגון אשר מנצח על שבוע האופנה הפריזאי. הארגון נוסד בשנת 1868 ואז היה נקרא בשם: ״Chambre Syndicale de la Couture״. הצוות המקצועי של הפדרציה הצרפתית אחראי על הנושאים שכלולים בשבוע האופנה. הצוות מונה 6 חברים: נשיא, סגן נשיא וארבעה חברי צוות נוספים, שנבחרים על ידי הנשיא וסגנו. חלק מחברי הצוות של הפדרציה הצרפתית הם ראשי בתי אופנה גדולים - כמו 'שאנל', 'הרמס' וחברות נוספות. כיום, מאז שנת 1973 האירוע עבר לניהול על ידי ה״פדרציה הצרפתית לאופנה״.

ייצוג ישראלי
------------

במהלך תצוגת חורף 17–2016 הייתה גליה להב לישראלית הראשונה שהציגה במסגרת תצוגות ההוט קוטור בשבוע האופנה בפריז. הד מיינר מעצב האפנה לגברים היה לישראלי השני שהציג בשבוע האופנה את תצוגותיו לקיץ 2018 אשר נערכה ביולי 2017.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **שבוע האופנה בפריז** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **שבוע האופנה בפריז** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של שבוע האופנה בפריז (באנגלית ובצרפתית)

* אתר האינטרנט הרשמי של שבוע האופנה בפריז (בצרפתית ובאנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "Paris Fashion Week Schedule | Fashion Week Online®". *Fashion Week Online®* (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-02-07.
2. ↑  "Fédération de la Haute Couture et de la Mode - Fédération de la Haute Couture et de la Mode". *Fédération de la Haute Couture et de la Mode* (באנגלית בריטית). נבדק ב-2018-02-07.
3. ↑  "הד מיינר מצטרף ללוח התצוגות הרשמי של שבוע האופנה בפריז". *thecritical-f*. 2017-06-01. אורכב מ-המקור ב-2018-02-19. נבדק ב-2018-02-07.
**קרב מאס א טיירה** הוא קרב ימי שנערך ב-14 במרץ 1915, במלחמת העולם הראשונה, ובו השמיד הצי המלכותי הבריטי את הסיירת הגרמנית 'דרזדן' (Dresden), ספינת המלחמה היחידה שנותרה מצי מזרח אסיה הגרמני. הקרב נערך ליד אי רובינזון קרוזו שסמוך לחופי צ'ילה, שנקרא עד שנת 1966 מאס א טיירה (Más a Tierra).

רקע
---

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, עשה צי מזרח אסיה הגרמני את דרכו החוצה מן האוקיינוס השקט. תוך כדי כך, ניסה, ללא הצלחה, ליירט את צי מדינות ההסכמה שחיפה על כיבוש סמואה הגרמנית, המשיך וביצע את הפגזת פפאטה, פשט על האי פאנינג (Fanning, כיום בקיריבטי), בו הייתה תחנת ממסר לכבל טלגרף בריטי, ופגע קשות בבריטים בקרב קורונל.

 אי רובינזון קרוזו
בקרב איי פוקלנד הצי הבריטי השמיד כמעט את כל צי מזרח אסיה הגרמני, ממנו נותרה לפלטה רק הסיירת הקלה 'דרזדן' ומספר ספינות עזר, ואלה נסוגו חזרה אל האוקיינוס השקט. שרידי צי מזרח אסיה עסקו בפשיטות על ספנות מדינות ההסכמה, ואם כי נזקן לא היה גדול, הן היוו מטרד ודרשו הקצאת משאבים לאבטחה. ב-8 במרץ 1915 החליט מפקד ה'דרזדן' להסתיר את הסיירת במפרץ קמברלנד (Cumberland) שבאי מאס א טיירה, השייך לצ'ילה הנייטרלית. בתוך כך, קיווה המפקד לתדלק בפחם את ספינתו, אשר המחסור באספקה העיק עליה. תדלוק במים נייטרליים אף היה בטוח יותר, מנקודת ראות גרמנית, מאשר בלב ים.

הקרב
----

A large ship at anchor in harbor, with a line of buildings in the background'דרזדן' בעת ביקור בניו יורק, 1909
שתי סיירות בריטיות, 'קנט' ו'גלאזגו', יחד עם סיירת העזר 'אורמה' (Orama, במקורה ספינת סוחר מוסבת) חשו למקום וב-14 חודש כלאו למעשה את 'דרזדן' במפרץ. 'גלאזגו' פתחה ראשונה באש, ועד מהרה פגעה ב'דרזדן', אשר החזירה אש, וגרמה בה לדליקה. מפקד ה'דרזדן', בראותו שמצבו נואש, כאשר לבריטים עליונות עצומה במספר ובכוח אש, וכאשר ספינתו במצב גרוע וחסרת פחם, פקד לנטוש את הספינה ולהטביעהּ. הצוות הגרמני עלה על סירות ועשה דרכו לאי הסמוך, בעוד שהבריטים המשיכו לירות עד שה'דרזדן' התפוצצה, לא ברור אם כתוצאה מאש הבריטים או מפעולת חבלה של הגרמנים לפני נטישתם.

אחרית דבר
---------

הגרמנים סבלו שלושה הרוגים ו-15 פצועים, אשר טופלו בצ'ילה, ואחד מהם מת בהמשך מפצעיו. לבריטים לא היו אבדות. 315 המלחים הגרמנים אשר הגיעו לחופי האי הושמו בהסגר עד סוף המלחמה על ידי ממשלת צ'ילה, אפשרות שתואמה עוד קודם לכן בין המפקד הגרמני לשלטונות המקומיים. אחד מהם היה לייטננט (סֶגֶן) וילהלם קנריס, לעתיד אדמירל וראש האבווהר במלחמת העולם השנייה, שנמלט מן ההסגר לאחר כמה חודשים, וחזר לשרת במדי הצי הקיסרי הגרמני. הגרמנים מחו על כך שספינתם הותקפה במים טריטוריאליים של מדינה נייטרלית.

כיוון שצי מזרח אסיה הגרמני הושמד, חדלה הנוכחות הגרמנית במימי האוקיינוס השקט, פרט לכמה ספינות חמושות, שהוסוו כספינות סוחר.

לקריאה נוספת
------------

* Perez Ibarra, Martin (2014). *Señales del Dresden* (בספרדית). Chile: Uqbar Editores. ISBN 978-956-9171-36-9.

קישורים חיצוניים
----------------

אתר בריטי המתמחה בספינות מלחמה:

* "German Light Cruiser Dresdan". www.battleships-cruisers.co.uk. נבדק ב-2010-03-14.
|  |
| --- |
| **ארגנטינה** |
| סמל ארגנטינה |
| ערך זה הוא חלק מסדרת**ממשל ופוליטיקה של ארגנטינה** |
| * **חוקה**
* **ממשלת ארגנטינה**
	+ **ראש הקבינט**
		- סנטיאגו קפיירו
* **נשיא**
	+ אלברטו פרננדס
* **סגנית הנשיא**
	+ כריסטינה פרננדס דה קירשנר
* **הקונגרס הלאומי**
	+ **הסנאט**
	+ **בית הנבחרים**
* **מפלגות פוליטיות בארגנטינה**
* **בית המשפט העליון**
* **חלוקה מנהלית**
* **יחסי חוץ**
 |

**הקונגרס הלאומי הארגנטינאי** (בספרדית: **Congreso de la Nación Argentina**) היא הרשות המחוקקת של ארגנטינה. היא מורכבת משני בתי מחוקקים: **הסנאט**, הבית העליון ובו 72 מושבים, ו**בית הנבחרים**, הבית התחתון עם 257 מושבים. חברי הסנאט נבחרים על ידי העם מדי שלוש שנים ומכהנים שש שנים, וחברי בית הנבחרים נבחרים מדי שנתיים ומכהנים ארבע שנים. בראש הבית התחתון עומד אחד מחבריו הנבחר על ידי הרוב ואילו בראש הבית העליון עומד סגן הנשיא.

סמכויות ונהלים
--------------

הקונגרס, על שני בתיו, מתכנס מדי שנה בין 1 במרץ ל-30 בנובמבר. במקרים יוצאי דופן מכנס הנשיא את הקונגרס בזמן הפגרה.

הקונגרס מפקח על עבודת הממשלה בענייני חוץ וביטחון, המדיניות הפיסקלית וענייני פנים. הוא אחראי על קביעת מיסים ומכס אחידים בכל רחבי המדינה, מפקח על הבנק המרכזי של ארגנטינה ומנהל את תשלומי החוב הלאומיים ואת ערכו של המטבע הלאומי הפסו. בקונגרס גם נקבעים הכללים המשפטיים בענייני מסחר וענייני רווחה. עם זאת פעילותו חייבת להיות תואמת את החוקים המחוזיים. כל שינוי בגבולות הלאומיים והמחוזיים, או יצירת מחוזות חדשים, חייב את אישור הקונגרס. הקונגרס גם קובע את העונשים לעוברים על החוקים השונים.

הקונגרס נדרש לאשר או לדחות אמנות והסכמים בינלאומיים של ארגנטינה עם מדינות אחרות או עם ארגונים בינלאומיים. הכרזה על מלחמה, חתימת הסכמי שלום או גיוס מיוחד של הכוחות המזוינים חייבים גם הם את אישורו של הקונגרס.

הסנטורים המכהנים בקונגרס נהנים מחסינות פרלמנטרית, אשר יכולה להיות מוסרת מהם בתמיכת רוב חברי הקונגרס.

המבנה
-----

מבנה הקונגרס בשנת 1910
מבנה הקונגרס החל להיבנות בשנת 1898 על ידי האדריכל האיטלקי ויטריו מיינו, ונחנך בשנת 1906. עם השנים היה המבנה צר מלהכיל את פעילותו, ובשנת 1974 שופץ והורחב. מול המבנה נחנכה בשנת 1910 כיכר הקונגרס (Plaza del Congreso), הפופולרית מאוד בקרב תיירים ואשר משמשת אתר קבוע להפגנות נגד הממשל.

בין השנים 1976–1983 שימש הבניין את ה-CAL (הוועדה המייעצת המחוקקת) שהורכבה מקצינים בכירים בצבא שהיו באים לפקח פעילות החקיקה. בפועל שימשו חברי הקבוצה בשנים אלו כנשיאים.

ראו גם
------

* הסנאט של ארגנטינה
* בית הנבחרים של ארגנטינה
* פוליטיקה של ארגנטינה
* בתי מחוקקים לפי מדינה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הקונגרס הלאומי הארגנטינאי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הקונגרס הלאומי הארגנטינאי (בספרדית)
* אתר האינטרנט הרשמי של הקונגרס

הערות שוליים
------------

1. ↑  Congreso de la Nación Argentina, www.congreso.gob.ar
2. ↑  המכון הישראלי לדמוקרטיה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007451648205171
* GND: 118845-8
* ISNI: 0000 0001 2293 8014
* LCCN: n80117176
* NLG: 90601
* VIAF: 145417074
* WorldCat: lccn-n80117176

 |
מפת פולין (בצבע קרם) בשנים 1920–1939. רומניה צבועה בחום בדרום מזרח פולין
חייל פולנים בצבא אנדרס בתל אביב, 1942.
**ראש הגשר הרומני** (בפולנית: **Przedmoście rumuńskie**) הוא ראש גשר פולני (היום האזור נמצא באוקראינה) על גבול רומניה, שם רוכז הצבא הפולני הנסוג מפני המתקפה של צבא גרמניה הנאצית.

בשעה שגרמניה הנאצית תקפה את פולין (המתקפה החלה ב-1 בספטמבר 1939), הייתה האחרונה בברית הגנה הדדית עם רומניה, אולם פולין העדיפה לא לבקש מרומניה את עזרתה הצבאית, אלא להשתמש בשטח רומניה כעורף אסטרטגי, דרכו תוזרם אספקה לצבא הפולני. את האספקה היו אמורות להביא לנמלי הים השחור של רומניה ספינות ציי אנגליה וצרפת, אך הם התמהמהו.

ב-14 בספטמבר הורה המפקד הפולני העליון, מרשל אדוארד רידז שמיגלי, לכוחות הפולניים שממזרח ל-ויסלה, להתרכז באזור הגבול עם רומניה, אזור שכונה "ראש הגשר הרומני". ההוראה ניתנה לכ-20 דיוויזיות. מטרת הפיקוד העליון הפולני הייתה לרכז את הצבא באזור הסמוך לגבול הרומני, אזור משופע במכשולים טבעיים (ביצות ונהרות), לשמר בו את הכוח הצבאי הפולני ולארגן את המגננה נגד הגרמנים עד שבני הברית המערביים יפתחו בחורף במתקפה המובטחת במערב גרמניה. הפולנים סמכו על כך שדרך הגבול הרומני יקבלו הספקה שוטפת ויחס ידידותי. התוכנית הפולנית הוכנה מראש למקרה בו הצבא הפולני לא יצליח להתמודד עם הצבא הגרמני הפולש. כניסת הצבא האדום לפולין, ב-17 בספטמבר, חיסלה למעשה את התוכנית הפולנית, אך בראש הגשר הרומני כבר התרכז כוח צבאי גדול.

במהלך נפילת פולין וגם זמן מה לאחריה, חיילים פולנים רבים עברו את הגבולות עם רומניה ועם הונגריה בניסיון לעבור דרכן אל אזורים שנשלטו על ידי כוחות בני בריתם. החיילים שהגיעו לרומניה נכלאו, אך בני הברית לשעבר, הרומנים, עצמו עין מבריחות המוניות ואיפשרו למעשה לפולנים להמשיך במסעם. כ-120,000 אנשי צבא פולנים עשו את הדרך הזאת ולצידם גם פליטים אזרחים רבים. גם רכוש הבנק הממלכתי הפולני הוברח בדרך הזאת.

מרבית אנשי הצבא הפולנים הגיעו לצרפת (חלקם לסוריה שהייתה בשלטון צרפתי) ומשם המשיכו את מלחמתם בגרמנים. עם נפילת צרפת, כוחות פולניים רבים עברו לשטחים בריטיים וגם משם המשיכו להילחם. הפולנים, שישבו בסוריה, עברו לארץ ישראל, בתיאום עם השלטון הבריטי, וכאן התארגנו מחדש עד למעבר למצרים יחד עם צבא אנדרס.
**שְׁבוֹ** הוא כתב עת ספרותי ישראלי, המיועד בעיקר לשירה עברית ומתורגמת וכן למאמרים קצרים בענייני שירה.

כתב העת נוסד על ידי הוצאת הספרים הביבליופילית "אבן חושן" בשנת 1994, ועד שנת 2015 הופיעו 30 גיליונות. כל חוברת מאוירת או מלווה ביצירות אמנות מתחום הציור, הרישום, הצילום וטכניקות ההדפס השונות של אמן מלווה יחיד. 

המייסד והעורך הוא עוזי אגסי, בעליה של הוצאת הספרים "אבן חושן". 

הספרים היוצאים בהוצאה מועטים, ממוספרים וחתומים, בדומה לנהוג ביצירות אמנות פלסטית.

חוברות כתב העת מעוצבות כיצירות אמנות כשלעצמן, עם אמן מלווה לכל חוברת. "שבו" הוא כתב העת הביבליופילי היחיד היוצא לאור בעברית ובישראל. בין משתתפי כתב העת נמנים משוררים רבים, צעירים ומבוגרים, מוכרים ושאינם מוכרים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר המרשתת של אבן חושן
* דפנה שחורי, שגעת מכונות הדפוס, באתר nrg‏, פרויקט כתבי עת ספרותיים, 24 בפברואר 2006
* אילן ברקוביץ', היכן את מניחה את יופייך כשאת הולכת לישון?, באתר הארץ, 29 באפריל 2008
* מוריה בן ברק, גלגול הנשמות של יוסי שריד, באתר nrg‏, 15 בנובמבר 2009
* אלי הירש, על גיליון 22-23, ידיעות אחרונות, 14 בינואר 2011
* מנחם בן, קו המשווה: הגשר הסורי-פרסי, באתר nrg‏, 24 בדצמבר 2010
* אילן ברקוביץ', איך נראה משורר שבואי, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2011
**ראש הכוחות המזוינים** (בגרמנית: **Chef der Armee** בצרפתית: **Chef de l'armée** באיטלקית: **Capo dell’esercito**) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של שווייץ. הוא כפוף לראש המחלקה הפדרלית לביטחון, הגנה אזרחית וספורט והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת שווייץ. מקביל לתפקיד הרמטכ"ל בצה"ל.

היסטוריה
--------

בשנת 1870 הוקם בשווייץ המטה הכללי אשר ניהל את הצבא בעיתות שלום. בראשו עמד ראש המטה הכללי, שהיה הקצין הבכיר ביותר בצבא. בפועל, הוא נחשב רק ל"ראשון בין שווים" בין שאר חברי המטכ"ל, ותפקידו היה טכני בעיקרו. רק בסוף שנת 2003, בעקבות רפורמות מקיפות שנערכו בצבא שווייץ, נוסד התפקיד של "ראש הכוחות המזוינים" אשר משמש כמפקד בפועל של הצבא בעיתות שלום.

ראש הכוחות המזוינים הוא קצין בדרגת "קורפוס-קומנדנט" (מפקד קורפוס - מקביל ללוטננט גנרל) אשר נבחר בידי המועצה הפדרלית. בזמן מלחמה (או מצב חירום אחר), האספה הפדרלית בוחרת קצין שישמש כמפקד העליון של הצבא השווייצרי ומוענקת לו דרגת גנרל.

רשימת ראשי ההגנה
----------------

| דיוקן | שם | זרוע | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | כריסטוף קקאיס |  חיל האוויר השווייצרי | 1 בינואר 2004 | 31 בדצמבר 2007 |
|  | רולנד נף |  צבא שווייץ | 31 בדצמבר 2007 | 21 ביולי 2008 |
|  | אנדרה בלאטמן |  חיל האוויר השווייצרי | 21 ביולי 2008 | 31 בדצמבר 2016 |
|  | פיליפ רבור |  צבא שווייץ | 31 בדצמבר 2016 | 31 בדצמבר 2019 |
|  | תומאס זיסלי |  צבא שווייץ | 31 בדצמבר 2019 | מכהן |

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ראש הכוחות המזוינים
**אקלים-גייט** (באנגלית **Climategate**) היא סערה ציבורית שהתחוללה בעקבות חדירה ממוחשבת שארעה באוקטובר או בנובמבר 2009 למחשבי היחידה לחקר האקלים (CRU) באוניברסיטת מזרח אנגליה (UEA) בנוריץ' שבבריטניה. בעקבות הפריצה הודלף תוכנם של מסמכים רבים, בהם 1,071 מכתבי דואר אלקטרוני שנמעניהם או כותביהם היו חוקרים מובילים באוניברסיטה ונכתבו בין השנים 1996 ו-2009.

בחליפת המכתבים בולטים מכתביהם של חוקרי אקלים בעלי מעמד מרכזי ב"פאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים" (IPCC), כמו פיל ג'ונס, העומד בראש היחידה לחקר האקלים; מייקל מאן מאוניברסיטת פנסילבניה, שהוא אבי גרף מקל ההוקי; קית' בריפה, מהחוקרים הבולטים בתחום הפלאוקלימטולוגיה (חקר ההיסטוריה של האקלים על־פי טבעות עצים וליבות קרח); וקווין טרנברת', שהיה המדען הראשי של IPCC בדוחות לשנים 2001 ו-2007.

הנושאים המרכזיים בחליפת המכתבים הם חילוקי הדעות בין החוקרים לבין עצמם, ובינם לבין אלו שערערו על תקפות ממצאיהם, שיטות חקר ובדיקה שונות ומידת אמינותן, התלבטויות האם וכיצד להיענות לבקשות לנתונים בהתאם לחוקי חופש המידע בארצות־הברית ובבריטניה, לבטים הקשורים בדוחות IPCC והמחקרים שייכללו בהם, ועוד. בין המסמכים בולטים בעיקר מסמכי קוד מקור וביאורים לקוד המקור של תוכנות עיבוד הנתונים של המרכז לחקר האקלים.

המכתבים וקוד המקור העידו, לטענת חוקרים, מבקרים ו"ספקנים" רבים, על פגמים בתהליכי מחקר, על הטיה ועל הסתרה של נתונים, הימנעות ממסירת מידע על מחקרים בניגוד לחוק, ועל ניסיונות להפעיל לחץ על כתבי־עת מדעיים לבל יפרסמו מאמרים של חוקרי אקלים "ספקנים". לעומתם ניצבו חוקרים בולטים רבים, כמו ריצ'רד סומרוויל וקווין טרנברת', שטענו כי הסערה, כביכול, מבוססת על ציטוטים סלקטיביים, מחוץ להקשרם, שבאו לחבל בהצלחתה של ועידת קופנהגן, שמוקדה הוא שינוי האקלים והצעדים הנדרשים לבולמו.

שמונה ועדות חקרו את הטענות ואת החומרים בפרשה ולא מצאו שום ראייה להונאה או להתנהלות לא תקינה מצד חוקרי האקלים.

זהות ההאקר
----------

עד עתה לא ידועים פרטים כלשהם על זהות ההאקר שביצע את הפריצה, או אם היו לו מסייעים בתוך המרכז לחקר האקלים. המידע על הקבצים שהכילו את חליפת המכתבים והמסמכים הופץ לבלוג של "ספקנים" ב-17 בנובמבר 2009‏ עם קישור לאתר FTP ברוסיה, ומשם עשה את דרכו למקומות רבים ברחבי האינטרנט. הבחירה הקפדנית של המסמכים, קוד המקור והמכתבים מצביעה על כך שהפורץ נהנה מידיעות נרחבות למדי על הנושאים שבהם רצה להתמקד, ורוב התכתובת אכן ממוקדת בנושאים מסוימים.

ב-2012 סגרה משטרת נורפוק את תיק החקירה בפרשת הפריצה, ללא תוצאות.

ראו גם
------

* התחממות עולמית
* פוליטיזציה של המדע
* התרמית הגדולה של ההתחממות העולמית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו  וכן  הנותנים אישור של האוניברסיטה ושל פיל ג'ונס לדבר הפריצה ולאותנטיות של המסמכים שנגנבו
2. ↑  Revkin, Andrew C. (2009-11-20). "Hacked E-Mail Is New Fodder for Climate Dispute (Published 2009)". *The New York Times* (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-02-17. ו-Climate sceptics claim leaked emails are evidence of collusion among scientists, the Guardian, ‏2009-11-20 (באנגלית)
3. ↑  solveclimate.com, Stacy Feldman, SolveClimate (2009-11-25). "Hacked climate emails called a "smear campaign"". *Reuters* (באנגלית). נבדק ב-2021-02-17.
4. ↑  UK 'Climategate' inquiry largely clears scientists, Deccan Herald, ‏2010-03-31 (באנגלית)
5. ↑  Gillis, Justin (2010-07-07). "British Panel Clears Scientists (Published 2010)". *The New York Times* (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-02-17.
6. ↑
7. ↑  Police closes UEA investigation‏, 18 ביולי 2012 (באנגלית)
**פסטיבל מוצרט של ורמונט** כולל סדרת קונצרטים פופולריים, חלקם באולמות וחלקם תחת כיפת השמים, המתקיימים מדי שנה באתרים שונים במדינת ורמונט בצפון-מזרח ארצות הברית. פסטיבל הפתיחה בשנת 1974 נועד לחגוג הן את יפי הטבע של מדינת ורמונט והן את גאוניותו של המלחין שעל שמו נקרא הפסטיבל – וולפגנג אמדאוס מוצרט. ייעודו של הפסטיבל גדל במהירות ומאז העונה השלישית הוא מקיף רפרטואר רחב פי כמה, הן קלאסי והן אחר.

היסטוריה
--------

הפסטיבל נוסד בשנת 1974 על ידי מלווין קפלן, אבובן ומורה בג'וליארד, יחד עם המנצח ויליאם מטקאלף ואוניברסיטת ורמונט. תוכנית הפסטיבל בשנתו הראשונה כללה יצירות מוצרט בלבד, שבוצעו באתרים שונים בוורמונט, מקתדרלה ועד לאוניית נוסעים. בסך הכל התקיימו עשרה קונצרטים במהלך שבועיים ימים; הכרטיסים לכל אחד מן הקונצרטים נמכרו עד האחרון בהם. בעונה הבאה, הורחבה מסגרת הפסטיבל וכללה 15 קונצרטים ושלוש סדנאות. המסגרת הזאת נשמרה ברובה ללא שינוי במשך 33 השנים הבאות, אם כי ב-2006 הציג הפסטיבל 19 קונצרטים. במסגרת הפסטיבל בוצעו עד כה יותר מ-3,000 יצירות ביותר מ-50 אתרים, בהן 278 מתוך 626 יצירותיו של מוצרט – כמות העולה אולי על זו שבכל פסטיבל אחר או סדרת קונצרטים אחרת בארצות הברית.

הפסטיבל התאגד כארגון שלא למטרת רווח בסוף 1976; מועצת המנהלים הראשונה המלאה התאספה בראשית 1977. בהמשך למסע התרמה מוצלח, השיג הפסטיבל הכרה ארצית כאשר תוכנית "בוקר יום א'" של CBS צילמה שבוע קונצרטים במקום. סדרה של קונצרטי חורף נפתחה בשנת 1978, ובשנת 1979 כבר היה הפסטיבל מבוסס היטב בתודעת הציבור ונהנה משבחי הניו יורק טיימס, הבוסטון גלוב, לוס אנג'לס טיימס וה"סטאר" של מונטריאול. בשנת 1983 הוקלטה ושודרה כל סדרת החורף ברשת הציבורית של הרדיו הארצי. בשנת 1984 הציג הפסטיבל את הקונצרט הראשון שלו על המדשאה של אחוזת משפחת פון טראפ בסטאו, ורמונט, והמקום היה תוך זמן קצר לאחד משני אתרי הקונצרטים הגדולים והפופולריים ביותר, יחד עם "חוות שלברן". כיום מלווים כל הקונצרטים על מדשאת טראפ בתצוגה של זיקוקין די-נור.

מסורות
------

* לפני קונצרט הפתיחה המפואר של פסטיבל הקיץ נערכת תצוגת רכיבה אמנותית קלאסית.
* פסטיבל הקיץ ננעל ב"אווה ורום קורפוס" של מוצרט.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פסטיבל מוצרט של ורמונט (באנגלית)
* האתר הרשמי (מאורכב)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Hill, Mary Siegchrist. *The Vermont Mozart Festival: The First Twenty-Five Years* (1998)
שער "הדביר" חשוון-כסלו תר"פ 1920
**הדביר** הוא כתב עת "לתורה וחכמת ישראל" שיצא לאור על ידי הסתדרות המזרחי הצעיר מסיון תרע"ט (1919) עד תחילת תרפ"ב (1921). למרות שכונה ירחון, הוא יצא כל חודשיים-שלושה בלבד.

מייסד "הדביר" היה הרב יצחק אביגדור אורנשטיין וברוב התקופה העורך היה אהרן ויסנשטרן. קבצים אלו יצאו לאור בבית הדפוס של חותנו של אורנשטיין, שמואל צוקרמן, בירושלים.

ל"הדביר" היה חלק תורני של חידושי תורה, במיוחד בהלכות התלויות בארץ וחלק ספרותי שכלל מאמרי מדע כתובים ברוח ישראל סבא, מדע ארץ ישראל, תולדות עם ישראל וחכמי ישראל, חקירת הלשון, ענייני חינוך, דיון בשאלות עכשוויות וידיעות על הנעשה בתנועת המזרחי הצעיר ובעולם הדתי. בין הידיעות עליהן דיווח נכללים ייסוד הרבנות הראשית וייסוד אגודת הכפר העברי.

בחלק התורני של "הדביר" השתתפו רבנים ואנשי עט ידועים, ביניהם הרב אברהם יצחק קוק, הרב צבי פסח פרנק, הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי, הרב יצחק יעקב וכטפויגל, הרב בן ציון חי עוזיאל, הרב יעקב משה טולדנו, הרב יעקב משה חרל"פ, הרב יוסף גרשון הורוויץ, הרב שלמה אהרן ורטהיימר והרב יצחק נסים. הרב אורנשטיין גם פרסם בו מאמרים שכתב סבו הרב יעקב אורנשטיין.

בחלק הספרותי השתתפו הרב שמחה אסף, ד"ר אברהם יעקב ברור, אליעזר ריבלין, ד"ר נח חכם, הרב יעקב משה טולידאנו, חיים יהושע קוסובסקי, הרב יצחק אביגדור אורנשטיין, הרב שם טוב גפן, ויהודה לייב פישמן מימון.

אחד הנושאים שהעסיקו את הדביר היה המאבק על המשפט בארץ ישראל. בנושא זה פרסם אורנשטיין תחת שם העט "איש ישראלי" את המאמר חקוי ועצמיות כתשובה לסדרת מאמרים שפוסמו בעיתון חדשות הארץ בשם "הרבנות החנוטה" ו-"הרבנות הלוחמת" בעקבות החלטתה של הרבנות הראשית שלא להכיר במשפט המנדטורי כמשפט קבוע, בירחון הדביר אב-אלול תרע"ט. הדביר של תשרי תר"ף הוקדש כולו להבאת החיבור "חק ומשפט בישראל" שכתב הרב בן ציון חי עוזיאל בנושא.

בשנת 1951 הוצא לאור קובץ לזכרו של הרב אורנשטיין וניתן לו השם "הדביר".

לקריאה נוספת
------------

* נפתלי בן מנחם, עיתונות התנועה בארץ ישראל, בתוך ספר הציונות הדתית כרך א', עמוד 494

קישורים חיצוניים
----------------

* **הדביר סיון תמוז תרע"ט**, באתר היברובוקס
* **הדביר אב אלול תרע"ט**, באתר היברובוקס
* **הדביר תשרי תר"פ**, באתר היברובוקס
* **הדביר חשון-כסלו תר"פ**, באתר היברובוקס
* **הדביר טבת-אדר תר"פ**, באתר היברובוקס
* **הדביר ניסן-סיון תר"פ**, באתר היברובוקס
* **הדביר תמוז-אלול תר"פ**, באתר היברובוקס
* **הדביר תשרי-כסלו תרפ"א**, באתר היברובוקס
* **הדביר טבת-אדר תרפ"א**, באתר היברובוקס
* **הדביר ניסן-סיון תרפ"א**, באתר היברובוקס
* **הדביר תמוז-אלול תרפ"א**, באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  **חק ומשפט בישראל**, באתר היברובוקס
2. ↑  **הדביר סיון תמוז תרע"ט**, באתר היברובוקס
**Ethio Jazz** (בעברית: **את'יו-ג'אז**, **ג'אז אתיופי**) הוא אלבום האולפן הרביעי של המוזיקאי האתיופי מולטו אסטטקה והראשון שמציג באופן מלא את ז'אנר האת'יו-ג'אז החדש שיצר אסטטקה. האלבום, שהוקלט והופץ על ידי חברת התקליטים האתיופית Amha Records, הוא הראשון של אסטטקה אשר פורסם קודם באתיופיה ואז בארצות הברית.

רקע
---

הסגנון המוזיקלי של האלבום מונח על היסודות שהניח נרס נלבנדיאן בשנות החמישים, לאחר שהחל ליצור מוזיקת ג'אז באתיופיה. לאחר שהג'אז נזנח באתיופיה, אסטטקה (שחזר באותה תקופה לאתיופיה) החל לפתח את הסגנון מחדש בארץ מולדתו בשילוב של סגנונות מוזיקליים מקומיים (מוזיקה אתיופית ומוזיקה מזרחית). האלבום נחשב פורץ דרך והיה לחלק חשוב במה שכונה מאוחר יותר "תור הזהב" של המוזיקה באתיופיה; הכלים שבהם השתמש אסטטקה באלבום, ויברפון, תופי בונגו ותופי קונגה אשר הגיעו מאמריקה הלטינית, הפכו לכלים מסורתיים עבור המוזיקה הפופולרית האתיופית.

באותה תקופה, אמצע שנות השבעים, הקיסר היילה סלאסי ביצע כמה שינויים ליברליים במדינה, שהשפיעו גם על הצורה בה המוזיקה נתפסת; הוא פתח את אתיופיה עבור אמנים וסגנונות מארצות שונות, ואף מימן בעצמו תזמורות של מוזיקה מקומית. הפעולות הליברליות הללו שביצע סלאסי באו בתזמון מושלם עם חזרתו של אסטטקה לאתיופיה לאחר שהתפרסם בארצות הברית. לאחר שהוציא את האלבום באתיופיה, זה זכה להצלחה מרובה והיווה אבן יסוד בז'אנר שאותו פיתח אסטטקה כמעט לבדו. האלבום אף השפיע על מוזיקאים נוספים באתיופיה, ואלבומים רבים המנוגנים בסגנון האת'יו-ג'אז קמו והתפרסמו.

האלבום מורכב מרצועות שונות שהקליט אסטטקה עם רביעיית הג'אז שלו בין 1969 ל-1972, והמכנה המשותף בין כולם הוא השילוב של סגנונות הג'אז, המוזיקה הלטינית והמוזיקה האתיופית.

האלבום זכה לתשואות רבות, ועל פי רוב נחשב לאחד מאלבומי הג'אז האתיופים הטובים בכל הזמנים, לצד אלבומו הקודם של אסטטקה "Mulatu of Ethiopia".

הערות שוליים
------------

1. ↑  Lilian Diarra, Ethio-Jazz: The Amazing Story Behind Ethiopian Jazz, Culture Trip
2. 1 2  Ethio-jazz in 10 essential records, The Vinyl Factory, ‏2018-03-16 (באנגלית)
3. ↑  MULATU ASTATKE - ETHIO JAZZ, by MULATU ASTATKE, ETHIOPIQUES SERIES
4. ↑  Mulatu Astatke - Ethio Jazz. Light In The Attic Records
**הרי הורליק** (באנגלית: **Horlick Mountains**) הם רכס הרים בהרים הטראנס-אנטארקטיים, שבאנטארקטיקה.

לפי כמה מההגדרות הרי הורליק כוללים את רכס אוהיו, גבעות לונג ואת רכס ויסקונסין.

לפי הגדרה מצרה יותר ההרים כוללים את מזרח הרי המלכה מוד, ואת החלק המרכזי של רכס ויסקונסין.

יש הכוללים את הרי ת'יל בהרי הורליק.

ההרים מתנשאים לגובה של 3,940 מטרים מעל פני הים (בהר פאורה).

שטח רכס ההרים 30,310 קמ"ר.

היסטוריה
--------

### גילוי ומיפוי ההרים

ההרים נראו מרחוק על ידי משלחת ריצ'רד בירד (אשר חקר את אנטארקטיקה בין השנים 1933–1935):

* ההרים נצפו מהאוויר לראשון על ידי קנט ל. ראוסון (Kennett L. Rawson), בטיסתו ב-22 בנובמבר 1934;
* ההרים נראו בשנית על ידי קווין בלקבורן (Quin Blackburn) בדצמבר 1934.

חלקים מרכס ויסקונטסין מופו בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה בין השנים 1946–1947.

ההרים מופו על ידי התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1964.

### מקור השם

שמם של ההרים ניתן להם על ידי ריצ'רד בירד.

בירד קרא להרים על שמו של ויליאם הורליק (William Horlick), יצרן מזון שתמך במשלחתו של בירד שנערכה בין השנים 1933- 1935.

לקריאה נוספת
------------

• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, **The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water**, P 201
• Edmund Stump, **The Ross Orogen of the Transantarctic Mountains**, P 166
• R. L. Oliver, P. R. James, J. B. Jago, **Antarctic Earth Science**, P 94

קישורים חיצוניים
----------------

* הרי הורליק באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* הרי הורליק באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* הרי הורליק באתר peakbagger
* תצלום של הרי הורליק
* תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח עבור הרי הורליק
	+ תחזית מזג אוויר עדכנית עבור הרי הורליק

הערות שוליים
------------

1. ↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
3. 1 2  ראו ב"לקריאה נוספת" בספרם של Faure ו-Mensing
4. ↑  הגאולוגיה של הרי ת'יל
5. ↑  מידע גאוגרפי על הר פאורה
6. ↑  מידע גאוגרפי
ציור של המשלחת.
מסלולה של האונייה **אמריקה**.
**משלחת הקוטב של זיגלר** (בין השנים 1905-1903) הייתה ניסיון כושל להגיע לקוטב הצפוני. המשלחת הייתה תקועה במשך שנתיים בצפון הארקטי. בסופו של דבר היא חולצה, כשכל חבריה שרדו, להוציא אחד. המשלחת, שהוקמה על ידי ויליאם זיגלר ושבראשה עמד אנטוני פיאלה, יצאה מטרומסה, נורווגיה ב-14 ביוני 1903, על סיפון האונייה "אמריקה".

תכנון המשלחת
------------

זיגלר, תעשיין אמריקני, ששנתיים קודם תכנן את **משלחת בלדווין-זיגלר לקוטב הצפוני**, 1901, בחר באנטוני פיאלה, שהיה צלם המשלחת הנ"ל, להוביל את משלחת הקוטב השנייה שלו. פיאלה חישב שכמות המזון לצוות המונה נהג אחד ו-8 כלבים, אמורה לשקול חצי טון, מה שהציב בעיה משום שהמשקל המקסימלי שיכלה המזחלת לשאת היה 270 ק"ג. פיאלה תכנן להשתמש בסוסי פוני כדי לשאת את הציוד הנוסף וכן כדי להאכיל את הכלבים בבשר סוסים כשהאספקה תדלדל.

הבידוד והחילוץ
--------------

בנובמבר 1903, בשעה של מזג אוויר קשה, האונייה נשברה וציוד האספקה והפחם נהרסו. בינואר 1904, כלה גם הציוד המועט שנותר בעקבות סערה. באביב הבא נעשו ניסיונות נוספים להגיע אל הקוטב בנסיעה ממזרח וממערב, אך התנאים היו קשים מדי ומצב הים הערים קשיים על המשלחת. בסופו של דבר הם הגיעו לנורת'ברוק איילנד, קייפ דילון וקייפ זיגלר.

בינתיים ניצל את הזמן ויליאם פיטרס, סגנו של פיאלה, והעסיק את הקבוצה בעבודה מחקרית אשר תוצאותיה הביאו לשיפורים במפות ובתרשימים.

בידיעה שבסופו של דבר יישלחו אליהם ספינות הצלה, נשארה המשלחת עם תקווה לחילוץ, על אף שמנהיגי המשלחת נאלצו לעבוד קשה כדי לשמור על מצב רוח חיובי במשלחת.

משלחת ההצלה בראשותו של ויליאם צ'מפ, על סיפונה של הטרה נובה, הפליגה במסלול ישירות לשדות הקרח והתקדמה כל עוד מצב הקרח אפשר זאת. ב-24 ביולי הגיעה המשלחת לאזור של שכבת קרח עבה, מה שהעמיד בסימן שאלה את יכולתו של הצוות להגיע ליעדם בהצלחה. בסופו של דבר הגיעה הספינה לאי פאלמי ב-28 ביולי ולקייפ דיליון ביום שלאחר מכן, שם נמצאו שישה מאנשי המשלחת. יתר אנשיה נמצאו בקייפ פלורה והטרה נובה חזרה לקייפ דיליון, שם אורגנה להם מזחלת שהשיבה את המשלחת חזרה.

המשלחת במרץ 1905.

המשלחת במרץ 1905.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משלחת הקוטב של זיגלר** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987011371292205171
* LCCN: n2008070943
* SUDOC: 069381666
* VIAF: 150325124
* WorldCat: lccn-n2008070943

 |
**אקלה גוזאי**
(למפת אריתריאה מוגדלת)אסמרהאסמרה
קרןקרן
אסאבאסאב
טסנייטסניי
**סודאן**
**אתיופיה**
**ג'יבוטי**
**ים סוף**אקלה גוזאי**אקלה גוזאי**(למפת אריתריאה רגילה)אסמרהאסמרה
קרןקרן
אסאבאסאב
טסנייטסניי
**סודאן**
**אתיופיה**
**ג'יבוטי**
**ים סוף**אקלה גוזאי**אקלה גוזאי**
**אקלה גוזאי** הוא מחוז היסטורי באריתריאה. רוב תושבי המחוז הם תגרים נוצרים, האזור נמצא בהרמה האתיופית שבדרום אריתריאה.

המחוז הוא אחד מהאזורים העתיקים ביותר באתיופיה ההיסטורית והאזכור הראשון שלו מגיע מהמאה ה-9 לפנה"ס בהירוגליפים דרום ערביים, האזור בתקופה זו היה חלק מממלכת דעמת ויותר מאוחר לחלק מממלכת אקסום. האזור נזכר גם במונומנטום אדוליטנום מהמאה ה-3 בשם "גאזה" והיה מקום מושבו של שבט האגזי שיותר מאוחר ירשו את מקומו התגרים והטיגראים, השם גם הוזכר במהלך המאה ה-4 בשלטונו של הקיסר האקסומי אזנה והעם אשר יישב באזור נקרא "אגווזת" ובמומנט חוולטי נקרא "אגזה".

במהלך ימי הביניים האזור היה חלק ממחוז בור שכלל גם חלקים ממדינת עפר ומרכז אריתריאה. כאשר נחתם הסכם אוצ'ילי בין האתיופים לאיטלקים המחוז נהפך לחלק מקולונית אריתריאה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Fattovich Rodolfo, "Akkälä Guzay" Encylopaedia Aethiopica: A-C, Pag 169
2. ↑  Bur in Encylopaedia Aethiopica: A-C
**משלב דיבורי** (**דִּבּוּרִיוּת** או **קולוקיאליזם**, מלעז: *Colloquialism*) הוא משלב לשוני המדובר בפי כלל הציבור. הוא מבוסס על כללי השפה התקנית, אך אין בו הקפדה דקדקנית על חוקיה. כמו כן, המשלב הדיבורי כולל מילים או צירופים לשוניים שנפוצים בדיבור היומיומי, אך לרוב אינם מופיעים בשפה הרשמית והכתובה. 

הגבול בין ביטוי עגה (סלנג) לבין ניב דיבורי הוא אפור. חלק מהבלשנים מבחינים כי עגה נפוצה בקרב קבוצות שונות, הדוברות את אותה השפה. אולם, קבוצה אחת לא תבין ביטוי עגה של קבוצה אחרת. לדוגמה, המונח הצה"לי 'פז"ם' המתאר ותק, ויובן בפי כל חייל, לא יובן בהכרח על ידי נער לפני גיוס. כמו כן, הביטוי "שלאגר" (שמשמעו להיט) לא תמיד יובן בפי הנוער. לעומת זאת, המשלב הדיבורי נפוץ בקרב כל דוברי השפה, מכיוון שגם הגורמים הרשמיים ביותר משתמשים במשלב הדיבורי בשפת היומיום. דוברים יכולים להכיר מאפיין לשוני או ביטוי מסוים אבל לא להשתמש בו. הסיבה לכך היא שהם מאמינים שהצורה לא תקנית. כמו כן, המצב יכול לנבוע מסיבות אידאולוגיות, דתיות וחברתיות. המשלב הדיבורי גמיש ומשתנה במשך הזמן. הוא מושפע מהלשון הכתובה ולהפך בחברות אורייניות. כמו כן, שפות זרות או כלי התקשורת יכולים לתרום למשלב הדיבורי.ישנם בלשנים שמסווגים את הסלנג כסוג של משלב דיבורי. עם זאת, לא כל משלב דיבורי הוא סלנג. לדידם, אם רוב דוברי השפה מכירים את הביטוי ואף משתמשים בו, הוא אינו נחשב לעגה אלא לניב דיבורי.

דוגמאות
-------

שימוש בביטוי "אין לי כוח" מביע פעמים רבות תחושת עצלנות או חוסר רצון. ביטוי זה נפוץ בשפה היומיומית, אך נעדר כמעט לגמרי בשפה הרשמית. ביטויים דומים הם "לא בא לי", "לא נראה לי", "מה קורה", "מה העניינים", "סבבה". יש ביטויים משותפים כמו "שלום", "שנה טובה", "ביזיון", "משתתף בצערך".

רמת הדיבוריות יכולה להשתנות במקומות שונים. בישראל, כתוצאה מגודלה הקטן, ההבדלים הם קטנים יחסית, והדיבוריות אחידה יחסית. עם זאת, בעוד ברוב חלקי הארץ נפוצה המילה "בוחן", בחיפה נקרא בפי כל "בַּחַן". במרכז הארץ, היישוב טירת כרמל נקרא בשמו זה, בעוד באזור הצפון הוא נקרא "טירה".

ההבדל בשימוש במילה מסוימת משתנה בין המשלב הדיבורי לבין השפה הרשמית. לדוגמה, המילה "המון" שמשמעותה התקנית היא עַם, כמות גדולה של אנשים, או הקול שהם מייצרים. במשלב הדיבורי המילה "המון" מביעה את הביטוי "הרבה מאוד" - "המון כסף", "המון חברים".

במדינות דוברות האנגלית ניתן לשים לב בבירור לרמת הדיבוריות של מילים שונות. לדוגמה, מי סודה. במינסוטה ובלואיזיאנה, יחד עם קנדה נהוג לקרוא לסודה "פופ". בצפון מזרח ארצות הברית, במערבה הרחוק ובדרומה, מכונה המשקה "סודה". בניו אינגלנד הוא מכונה "טוניק", ובחלקים שונים בסקוטלנד "ג'ינג'ר".

רמת הדיבוריות משתנה גם עם השנים ולאורך ההיסטוריה. בעוד המילה קמצן היא יומיומית, ואף על פי כן, תקינה לכל דבר, המילים "כִּילַי" ו"צייקן" שמשמעותם זהה כמעט ולא באים לידי ביטוי בדיבור, אך כי תקינים גם הם. המילה "פחד" שגורה מאוד בשפה וגם היא תקינה. המילה "חַת", שמשמעותה גם כן פחד, לא שגורה, אך קיימת בדיבור. לכן, רמת הדיבוריות שלה נמוכה יותר. לעומת זאת, המילה "זלעפה" כמעט שאינה מופיעה בדיבור.

כאשר מעשירים את אוצר המילים, מתקשים הלומדים לא פעם לדעת אם מילה היא ניב דיבורי או נחשבת רשמית מאוד, כך שמשתרבבים למשפטים יומיומיים מילים לא דיבוריות ורשמיות. המילים הלא דיבוריות שנלמדו יכולות להפוך לדיבוריות אם אנשים רבים ישתמשו במילה.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4061588-1
* LNB: 000145599
* NDL: 00577108
* NKC: ph138992

 |
**הרפובליקה האלבנית** (באלבנית: **Republika Shqiptare**) הייתה רפובליקה נשיאותית בחצי האי הבלקני, בטריטוריה בו התקיימה אלבניה, בין השנים 1925–1928.

בשנת 1912, לאחר מלחמת הבלקן הראשונה הוכרזה אלבניה כמדינה עצמאית ומשטרה היה רפובליקני. בשנת 1914 הוקמה נסיכות אלבניה, ובראשה הועמד וילהלם, נסיך אלבניה מבית ויד. בשנת 1925 נבחר לנשיא אהמט זוגו, שהכריז על עצמו, בשנת 1928, כזוגו הראשון, מלך אלבניה ועל ארצו כממלכה חוקתית. ההכרזה אושרה בבית הנבחרים האלבני.

היסטוריה
--------

ב-21 בינואר 1925 בחרה האספה המכוננת של אלבניה באהמט זוגו לנשיאה הראשון של המדינה, וב-1 בפברואר הוא נכנס לתפקידו. באותה העת היה המבנה הכלכלי-חברתי במדינה דומה למצב הנוהג בעת שהייתה חלק מהאימפריה העות'מאנית, כאשר הביים במדינה פועלים כפיאודלים. זוגו שאף להפוך את המדינה למודרנית יותר, בדומה למדינות אירופה. איטליה הייתה לבת בריתו העיקרית, ובתמורה נהנתה זו מהשפעה הולכת וגוברת על כלכלת המדינה. בנוסף, אסר על לבישת רעלות ויזם חוקים נגד התעללות בבעלי חיים.

משטרו של מוסוליני תמך בתחילה בזוגו, והיחסים בין המדינות היו הדוקים. בשנת 1926, נחתמה אמנת טירנה הראשונה, ובשנת 1927 נחתמה אמנת טירנה השנייה, לפיה איטליה ואלבניה נכנסו לברית הגנה. הממשלה והכלכלה אלבנית היו הונעו בעזרת הלוואות איטלקיות, הצבא האלבני הוכשר על ידי מדריכים צבאיים איטלקים, והגירה איטלקית לאלבניה זכתה לעידוד שתי הממשלות. אולם למרות ההשפעה האיטלקית הרבה, זוגו הראשון, מלך אלבניה סירב להיכנע לחלוטין ללחץ האיטלקי. 
ב-1 בספטמבר 1928 הכריז על עצמו זוגו כמלך האלבנים (Mbret i Shqiptarëve) וכפילדמרשל בצבא אלבניה. במקביל, הכריז על כינונה של מונרכיה חוקתית במבנה דומה למבנה הנהוג באיטליה באותה העת. אמו הוכתרה כ"מלכה האם" של אלבניה, וגם אחיו קיבלו תוארי אצולה. כן ניצל את ייחוסו המשפחתי כדי להכריז על עצמו כממשיכו של סקנדרבג.

לאחר מכן
--------

יחסי ממלכת אלבניה עם איטליה הפשיסטית היו טובים מאוד והיו גם שראו באלבניה מין ארץ חסות של איטליה. למרות יחסים טובים אלה, ב-1939 החליט בניטו מוסוליני לפלוש ולכבוש את אלבניה כצעד נוסף בתוכניתו לבניית לאימפריה איטלקית. כיבוש זה שם קץ לעצמאות אלבניה, המלך הודח וויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה הוכרז גם כמלך אלבניה.

ראו גם
------

* ממלכת אלבניה

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Italian Penetration
סמל הפסטיבל
**פסטיבל סולם יעקב** הוא פסטיבל מוזיקת פולק/קאנטרי דו-שנתי המתקיים בצפון מדינת ישראל.

הפסטיבל הוא במה לאמנים חובבים ומקצועיים, מהארץ ומחו"ל, השרים ומנגנים בז'אנרים אלו, ומזוהה מעל לכל עם הקהילה האנגלוסקסית בישראל. מאז ראשיתו הוא משמש מקום מפגש רב-משתתפים לקהילה זו, ושפתו הרשמית הייתה ונשארה אנגלית, למרות שבשנים האחרונות החלו להגיע אליו גם ישראלים שאינם אנגלוסקסים, במספרים גדלים והולכים.

בשל סוג המופעים, האווירה התרבותית והרכב הקהל זכה הפסטיבל לכינוי "המימונה" של העדה האנגלוסאקסית בארץ. כמו כן, זכה הפסטיבל לכינוי "פסטיבל וודסטוק הישראלי".

היסטוריה
--------

הפסטיבל נערך לראשונה בקיבוץ מחניים בשנת 1978, כהמשך של מועדון פולק באותו שם שהתקיים בקיבוץ, באתר של בית כנסת עתיק. מייסדי הפסטיבל היו שלושה עולים מבריטניה: מנחם וינוגרד, מוריס כהן ויגאל סלע. מועדון הפולק שקדם לפסטיבל התבסס על הופעות אקוסטיות לחלוטין של אמנים צעירים מהגליל ואורחים מחו"ל. הופעות אלו זוכות להצלחה רבה והערכה מקצועית ניכרת ממיטב היוצרים בארץ ובעולם.

> 
> מדי פעם, מנחם ומוריס היו נוסעים לפאבים ולמועדוני פולק בתל אביב לתור אחר מוזיקאים שיסכימו להופיע במועדון. כך הגיעו ל"סולם יעקב" בשנות ה-70 שי טוחנר ("הפונדקאים" / "אמרלד" / "קאנטרי רודס"), דויד ברוזה הצעיר שטרם התפרסם, ואהוד נתן שהקים את הלהקה האירית "קטיפה שחורה
> 
> 
> 
> — אתר הפסטיבל
> 

### כרונולוגיה

* בין השנים 1978 – 1986 התקיים הפסטיבל בקיבוץ מחניים עצמו שם גרו מייסדי הפסטיבל.
* בין השנים 1987 – 1992 התקיים הפסטיבל בחורשת טל, כשכמות הקהל עלתה בצורה משמעותית. באותה עת החלו להגיע גם אמנים מחו"ל.
* בשנים 1993 – 1994 נערך הפסטיבל בגן השלושה (הסחנה).
* בשנת 1995 הוא התקיים בשטח התיירות של קיבוץ האון.
* בשנים 1996 – 1997 הוא נערך שוב בגן השלושה.
* בשנים 1998 – 1999 נערך שוב בהאון.
* בשנים 2000 – 2002 נערך הפסטיבל בכרי דשא שעל חוף הכנרת.
* מאז שנת 2003 נערך הפסטיבל בגינוסר על חוף הכנרת.
* משנת 2004 הוחל בקיום "מיני פסטיבל" חורפי, באותו מקום בחודש דצמבר לקהל מצומצם יותר.
* בשנת 2019 הודיעו מפיקי הפסטיבל שלא יוכלו עוד להפיק את פסטיבל האביב שבגינוסר בעקבות הוצאות גבוהות וביוקרטיה גוברת.

להקות ואמנים שהשתתפו בפסטיבל
----------------------------

### מישראל

רבות מהלהקות הישראליות שהופיעו בסולם יעקב מנגנות בסגנון המוזיקלי האירי, ושמותיהן של רבות מהן מבטאים זאת.

עם האמנים וההרכבים נמנים דויד ברוזה, שלמה בר, שי טוחנר, אהוד נתן, גבע אלון, "קטיפה שחורה", "הפונדקאים", "עשב כחול לבן", עדה ודיאן, "אמרלד", "אייריש קרים", "כחול", "הכנענים", "תנועת המרי הלהקה", "דרכים כפריות" ("Country Roads"), יונתן מילר, ג'וליאן שגרן, טד קופר, ליבי ו"הפלאשבק", סירל פורמן סופר, דייוויד דקלבאום, רון דקלבאום, יעל דקלבאום, דנה הלוי, "חמש תלתן", "ירוק עד", "עשב בר", אבנר שטראוס, אלי מרכוס, פול טראנק, יוסי פיין, מאיה איזקוביץ, אורי רונן והפולק סטונרס וג'יין בורדו.

### מחו"ל

* להקת "Oige" מאירלנד
* הזמר העממי טום פקסטון
* הזמר העממי סול ברודי
* להקת "Work o' The Weavers"
* הגיטריסט וודי מן
* נגן הבנג'ו "בנג'ר דן"
* "דוקטור בנג'ו" פיטר וורניק
* The Abrams Brothers

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר הפסטיבל
* אתר למנויים בלבד רון בן טובים, למרות ההתנגדות והשמרנות בישראל, מצליח פסטיבל פולק קטן להתקיים כבר 40 שנה, באתר הארץ, 19 במאי 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  Yehudit Vinegrad, www.facebook.com
רפסודת משלחת טנגארואה בנורווגיה, 2007
**משלחת טנגארואה** (בנורווגית: **Ekspedisionen Tangaroa**) משנת 2006 הייתה דומה למשלחת קון-טיקי, שהפליגה ברפסודת בלזה מפרו לפולינזיה. הביצועים של הטנגארואה היו טובים יותר מאלו של קון-טיקי בשל שימוש במַעֲטֶה (כלל התרנים, המפרשים וכדומה) משופר ועל ידי שימוש פעיל במתקן הניווט האינדיאני המכונה גווארה (guara), סוג של חרב. ככזו, המשלחת מייצגת המשך מדעי לניסויים של תור היירדאל בטכנולוגיה ימית משוחזרת.

הרפסודה נקראה על שמו של אל הים המאורי טנגארואה (אנ'). בהתבסס על תיעוד של רפסודות פרה-קולומביאניות קדומות, הרפסודה השתמשה במַעֲטֶה רָחְבִּי יחסית מתוחכם שאיפשר שיט מול הרוח. גובה המפרש 13 מטרים ורוחבו 8 מטרים. הרפסודה כללה גם ציוד ניווט ותקשורת מודרניים, כולל פאנלים סולאריים, מחשבים ניידים וציוד התפלה. הצוות פרסם באתר האינטרנט שלהם (www.tangaroa.no, האתר כבר לא פעיל).

הצוות של הטנגארואה כלל שישה שייטים: ארבעה נורווגים, מפקד המשלחת טורגיר היגרף (אנ'), אולף היירדאל, נכדו של תור היירדאל, ביארנה קרקוויק (Bjarne Krekvik, קפטן), ואייווין לאוטן (Øyvin Lauten, קצין בכיר), שוודי, אנדרס ברג (Anders Berg) (צלם) ופרואני, רוברטו סלה (Roberto Sala). טנגרואה הפליגה באותו יום בשנה בה הפליגה הקון-טיקי - 28 באפריל - והיא הגיעה ליעדה אטול רארויה באיי טואמוטו (יעדה הסופי של הקון-טיקי) ב-7 ביולי, 30 יום פחות מהקון-טיקי של היירדאל שהגיעה לרארויה ב-101 ימים של שיט. המהירות המשופרת של הטנגארואה נזקפת למפרש הגדול בשטחו פי 4 מהמפרש המקורי של הקון-טיקי ובשימוש נכון בגווארה בניווט. היירדאל לא ידע להשתמש בו נכון.

סרט תיעודי, משלחת הטנגרואה (Ekspedisionen Tangaroa), הופק על ידי Videomaker (נורווגית), 2007, וצולם על ידי הצלמים אנדרס ברג וג'נסן.

הרפסודה המקורית תוצג במוזיאון היירדאל שנבנה בלרוויק, עיר הולדתו של תור היירדאל.

ביאורים
-------

1. ↑  השם שנתנה האקדמיה ל-Centreboard
2. ↑  המונח של האקדמיה ל-square rig, המפרשים לרוחב הספינה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Campoletti, P J "The Theory of the Archaeological Raft: Motivation, Method, and Madness in Experimental Archaeology", *EXARC*, Issue 2012/1.
2. ↑  ספינת מפרשים אינה מסוגלת לשוט מול הרוח ובמקום זאת היא שטה קרוב יותר לרוח מ-90 מעלות ומזגזגת או, בלשון האקדמיה העברית, פּוֹקֶמֶת (פְּקִימָה - באנגלית tacking)
3. 1 2  Comparing the two rafts
4. ↑  Tangaroa Crew Tangaroa Crew