recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**העגלה הירוקה** הוא מיני-סדרת טלוויזיה סובייטית בעל שני חלקים המבוסס על סיפור באותו שם מאת א' קוזאצ'ינסקי, שצולם על ידי אולפן הקולנוע של אודסה בשנת 1983 בהוראת הוועדה הממלכתית לרדיו וטלוויזיה של ברית המועצות.

עלילה
-----

הסרט מתרחש באודסה שלאחר המהפכה ובסביבתה. הבן של פרופסור ולדימיר פטריקייב, סטודנט לשעבר, הופך לראש המשטרה באודסה ובהוראת ראש אגף המבצעים, יחד עם השוטר גרישצ'נקו, הוא נלחם בכפר עם הפושעים המקומיים, גנבי סוסים וברמאים. חלומו על קריירה כשל שרלוק הולמס, החלוץ לשעבר של קבוצת הכדורגל בגימנסיה מנסה להשתמש בשיטות ובטכניקות משלו בפתרון פשעים. אך עליו לאתגר את צ'רבן עצמו - הסמכות הפלילית הבכירה בעיר שמטילה את אימתה על כולם.

שחקנים
------

* דמיטרי חראטיאן - השוטר וולודיה פטריקייב
* אלכסנדר דמיאננקו - השוטר ויקטור שסטאקוב
* בוריסלב ברונדוקוב - מיקולה גרישצ'נקו, שוטר החקלאים
* אלכסנדר סובולייב - גנב הסוסים אלכסנדר "הנאה"
* רגימנטאס אדומאייטיס - צ'רבן, פושע נודע
* קונסטנטין גריגורייב - ראש המחלק לחקירות פליליות
* אדוארד מרצביץ' - פרופסור לפילולוגיה, אלכסיי פטריקייב
* יקטרינה דורובה - קטקה-ז'אר (חברתו לכיתה של פטריקה, אשתו של אלכסנדר "נאה")
* ארמן ג'יגרחניאן - קריין

הפקה
----

הסרט צולם ממאי עד ספטמבר 1983 באודסה ובכפר סוורינובקה, אזור אודסה.

יש גרסה שרק מותו בטרם עת של ולדימיר וויסוצקי מנע ממנו מלהיות לבמאי הסרט, שהיה אמור להיות מושק בהפקה באולפן הקולנוע של אודסה בסתיו 1980. ואכן, ויסוצקי, שהשתתף במחזה הרדיו "העגלה הירוקה", התכוון לראשונה להצטרף כבמאי קולנוע בסרט זה. אבל כבר באפריל הוא הודיע לאיגור שבצוב, איתו עבד על התסריט, כי בכוונתו לנטוש תוכניות הקשורות להפקה: "בכל זאת, הם לא ירשו לצלם את מה שרצינו".

בתחילה, הניחו שכל השירים יבוצעו על ידי ולרי לאונטייב. הבמאי אלכסנדר פבלובסקי במשך כמה חודשים סירב לעבוד על הסרט, תוך שהוא מאמין שלא משנה איך הוא יעשה את הסרט, הם עדיין ישוו זאת למה שוויסוצקי תכנן, אך הוא נאלץ להסכים, אחרי שהושעה מעבודה על סרט אחר.

בפונדק, ויקטור פרוקופייביץ' שסטקוב קורא קטעים משירו של אלכסנדר בלוק "שנים עשר". כל השירים והמוזיקה לסרט הוקלטו באוקטובר 1983 על ידי מהנדס הקול ליאוניד סורוקין באולפן הרדיו פולטבה. בסרט זה דמיטרי חרטיאן, שגילם את הדמות הראשית, שר לראשונה.

המשך
----

בשנת 2019 צולמה סדרת המשך - העגלה הירוקה.

קישורים חיצוניים
----------------

* "העגלה הירוקה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "העגלה הירוקה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* "העגלה הירוקה" באתר films-ussr.3dn.ru
* העגלה הירוקה, בביצוע העגלה הירוקה, סרטון באתר יוטיוב בערוץ הרשמי של אולפן הקולנוע של אודסה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Одесская жизнь.
2. ↑  Кинорежиссёр Александр Павловский: «Я настоял, чтобы песни для „Зеленого фургона" пел Дима Харатьян»
3. ↑  Вояж «Зеленого фургона»
4. ↑  Биография Дмитрия Харатьяна
**הרב אוריאל דוידי (חכם אוריאל)** (ה'תרפ"ה, 1925 – כ"ב בחשוון ה'תשס"ו, 24 בנובמבר 2005) היה רבה הראשי של איראן, עלה לישראל ונפטר בירושלים.

ביוגרפיה
--------

נולד בשנת ה'תרפ"ה, אביו היה הרב מאיר דוידי. בשנת 1980 אחרי שהרב ידידיה שופט עזב את איראן והיגר לארצות הברית, הוא התמנה לרבה הראשי של איראן וכיהן בתפקיד עד 1994. בשנים אלה הוא העביר שיעורים שבועיים ברחבי המדינה, כיהן כרבה הראשי של איראן. היה ראש אב בית דין, דיין, מרצה ומוהל. כיהן כרב בית הכנסת הראשי של איראן וערך חופות. הוא נפגש פעמים רבות עם ראשי השלטון בטהראן במטרה לשמור על זכויותיהם של חברי הקהילה היהודית באיראן. בה' שבט תשנ"ד (17 בינואר 1994) הוא עלה לישראל.

נפטר בכ"ב בחשוון ה'תשס"ו ונקבר בהר המנוחות בירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* כתבה אודות פעילותו של הרב דוידי למען יהודי איראן (באנגלית)
* הרב דוידי מספר על שיעורי הרב עובדיה בטהראן
* תמונה, באתר בית התפוצות

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**הרב ידידיה שופט** | **רבני איראן** 1980-1994 | **הבא**:**הרב יוסף המדאני כהן** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007506485505171
* VIAF: 308283919
* WorldCat: viaf-308283919

 |
**ישראל גוֹיכְבֶּרג** (בכתיב יידי: **גויכבערג**; 1 בינואר 1894, חוטין, בסרביה – 1970, ניו יורק) היה משורר יידי, עורך ומחנך.

קורות חיים
----------

גויכברג נולד בחוטין שבבסרביה (כיום אוקראינה) בשנת 1894 למשפחת חזנים. הוא למד ב"חדר מתוקן", והשלים לימודיו אצל מורים פרטיים. לאחר סיום הגימנסיה בקמניץ-פודולסקי יצא ללימודי רוקחות, והגיע לדרגת עוזר לרוקח. בשנת 1913, כשהיה בן 19, היגר לארצות הברית, השתקע בבוסטון, השלים קורס בהנדסה ופתח בית ספר יהודי בלשון יידיש.

בשנת 1926 עבר גויכברג לעיר ניו יורק, שם חי עד לפטירתו ב-1970. בניו יורק הצטרף כמורה לרשת החינוך על שם שלום עליכם. בצד עבודתו בהוראה עסק כל ימיו בכתיבת שירת יידיש, ממנה גם שירה לילדים, ובעריכת עיתוני ילדים. בין השאר הקים וערך במשך שנים רבות את עיתון הילדים "קינדער זשורנאַל" ('עיתון הילדים').

שיריו של ישראל גויכברג הם שירי חגים ומועדים יהודיים, שירי לאום ומשחק. אחדים מהם הולחנו ונפוצו בקהילות יהודיות בעולם; שירו "שלושה ילדים" תורגם על ידי נחמה הנדל ואוריאל אופק ובוצע על ידי נחמה הנדל.

גויכברג פרסם כמה עשרות כרכים של יצירתו, וכן אנתולוגיות ומבחרי שירה.
לעברית לא תורגמה יצירתו כלל.

קישורים חיצוניים
----------------

* כתביו של ישראל גויכברג בארכיון האינטרנט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300395905171
* GND: 124694446
* ISNI: 0000 0000 6682 437X
* LCCN: no98122409
* VIAF: 45241976
* WorldCat: lccn-no98122409

 |
**שאנון לי מילר** (באנגלית: **Shannon Lee Miller**; נולדה ב-10 במרץ 1977) היא מתעמלת אמריקאית בעבר. היא אלופה אולימפית ואלופת עולם, כולל פעמיים ברציפות בתואר היוקרתי ביותר, קרב רב אישי (1993 ו-1994). היא המתעמלת האמריקאית המעוטרת ביותר, בקרב הגברים והנשים כאחד. היא הספורטאית האמריקאית המעוטרת ביותר בברצלונה 1992, כשגרפה חמש מדליות.

ביוגרפיה
--------

מילר נולדה ברולה שבמיזורי. בגיל 6 חודשים משפחתה עברה לאדמונד אוקלהומה ובגיל 5 שנים החלה להתאמן בהתעמלות. כעבור 4 שנים היא נסעה למחנה ברוסיה עם אמה ושם המאמנים הסובייטים צפו לה עתיד מזהיר ברמה העולמית. שם היא גם החלה להתאמן עם סטיב נונו מאוקלהומה.

באליפות העולם בהתעמלות שנערכה באינדיאנפוליס, ארצות הברית בשנת 1991 זכתה מילר בשתי מדליות כסף בתחרות הקבוצתית ובתרגיל על המקבילים המדורגים.

באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה מילר ב-5 מדליות, מהן 2 כסף ו-3 ארד. מדליות כסף בתחרות הקרב רב, אחרי טטיאנה גוצו מרוסיה ולפני לוויניה מילושוביץ' מרומניה ובתרגיל על הקורה. מדליות ארד בתחרות הקבוצתית, בתרגיל על המקבילים המדורגים ובתרגיל הקרקע.

### אלופת עולם

באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בברמינגהאם, בריטניה בשנת 1993 זכתה מילר ב-3 מדליות זהב, בתחרות הקרב רב (39.062 נקודות) לפני ג'ינה גוג'ן מרומניה (39.055 נקודות) וטטיאנה ליסנקו מאוקראינה (39.011 נקודות), בתרגיל על המקבילים המדורגים ובתרגיל הקרקע. 

באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בבריזביין, אוסטרליה באפריל 1994 זכתה מילר ב-2 מדליות זהב, בתחרות הקרב רב (39.274 נקודות) לפני מילוסוביץ' (39.236 נקודות) ודינה קוצ'טקובה מרוסיה (39.125 נקודות) ובכך הגנה על תוארה ובתרגיל על הקורה. בהמשך אותה שנה באליפות העולם בהתעמלות לקבוצות שנערכה בדורטמונד, גרמניה בנובמבר, היא זכתה במדליית כסף אחרי רומניה ולפני רוסיה.

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במאר דל פלאטה, ארגנטינה בשנת 1995 זכתה מילר ב-5 מדליות מהן 4 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב בתחרות הקרב רב, בתחרות הקבוצתית ובתרגילים על המקבילים המדורגים והקרקע ומדליית כסף בתרגיל על סוס הקפיצות.

### אלופה אולימפית

באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה מילר בשתי מדליות זהב היחידיות שנבחרת ארצות הברית זכתה בהן, בתחרות הקבוצתית (389.225 נקודות), לפני רוסיה (388.404 נקודות) ורומניה (388.246 נקודות) ובתרגיל על הקורה (9.862 נקודות), לפני ליליה פודקופייבה מאוקראינה (9.825 נקודות) וגוגן (9.787 נקודות).

חייה האישיים
------------

בשנת 1999 נישאה מילר לכריסטופר פיליפס ממנו התגרשה בשנת 2006. לאחר מכן, היא נישאה לג'ון פלקונטי בשנת 2008 ולזוג נולד בן, רוקו בשנת 2009.

מילר בוגרת תואר ראשון משנת 2003 מאוניברסיטת יוסטון בשיווק ויזמות עסקית, בעלת תואר במשפטים מבוסטון קולג' משנת 2007 וכיום היא אשת עסקים.

תארים והישגים
-------------

בשנת 2006 נבחרה מילר להיכל התהילה הבינלאומי של ההתעמלות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שאנון מילר** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של שאנון מילר
* שאנון מילר, ברשת החברתית פייסבוק

* שאנון מילר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* שאנון מילר, ברשת החברתית אינסטגרם

* שאנון מילר, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי

* שאנון מילר, באתר olympedia.org

* שאנון מילר, באתר התאחדות ההתעמלות הבין-לאומית
* איפה הם היום? שאנון מילר, gymnastics.about.com
* שאנון מילר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 119556332
* ISNI: 0000 0000 7863 3175
* LCCN: n95081842
* NTA: 227712978
* VIAF: 70642620
* WorldCat: lccn-n95081842

 |
**ג'ון פֶּרְסִיבָל** (באנגלית: **John Percival**‏; 3 באפריל 1779 – 7 בספטמבר 1862), המוכר בכינוי Mad Jack Percival, היה קצין בצי האמריקני, ששירת במלחמה הבלתי רשמית עם צרפת, במלחמת 1812, במערכה להדברת שודדי הים באיי הודו המערבית ובמלחמת ארצות הברית–מקסיקו.

קורות שירותו בצי
----------------

ג'ון פרסיבל נולד בווֶסְט בֶּרְנְסְטֵייבְּל, מסצ'וסטס. הוא עלה לים בגיל 13 והצטרף לספינת חופים מבוסטון בתפקיד שוליית מלחים (cabin boy). במלחמה הבלתי רשמית עם צרפת שירת בצי האמריקני בתפקידי חובל ופרח קצונה. לאחר המלחמה שב לעבוד בצי המסחרי. באחת מהפלגותיו גויס בכפייה על ידי הצי המלכותי הבריטי ונשלח אל אה"מ "ויקטורי". אחר כך הוצב באוניית שלל ספרדית, בה הצית מרד ונמלט אל אוניית הסוחר האמריקנית "וושינגטון".

ב-1809 שב לצי המלחמתי בתפקיד רב חובלים (sailing master) והוצב באונייה "סיירן" (16 תותחים) שהייתה חלק משייטת ניו יורק בפיקודו של קפטן ג'ייקוב לואיס. הוא פיקד על ספינת תותחים מס' 6, וב-4 ביולי 1812 קיבל בהשאלה את ספינת הדיג "ינקי" והשתמש בה כדי להכניע ולתפוס שלל את אה"מ "איגל", ספינת השירות (tender) של אוניית הוד מלכותו "פויקטירס" (74 תותחים). ב-9 במרס 1814 נשלח פרסיבל לסלופ "פיקוק", אשר במהלך שלוש הפלגות מבצעיות לכדה תשע-עשרה אוניות סוחר ושתי אוניות-מלחמה, אה"מ "איפרוויר" ו"נאוטילוס". לאות הערכה על תעוזתו בלכידת "איפרוויר" הועלה פרסיבל לדרגת לוטננט ואף קיבל חרב מיוחדת מן הקונגרס (הנראית בתצלום הדיוקן).

באוגוסט 1825 הפליג בסקונר "דולפין" אל קצווי האוקיינוס השקט בחיפוש אחר המלחים המורדים של אוניית הלווייתנים "גְּלוֹבּ", אשר נמלטו אל איי סנדוויץ' (איי האוואי). "דולפין" שבה לארצות הברית באוגוסט 1826 עם שניים מן המורדים, ופרסיבל נחשב לאמריקני הראשון שביקר באיים אלה. ב-1841 הועלה לדרגת קפטן, פיקח על שיפוצה של קונסטיטושן לאחר שבוטלה בלחץ הציבור ההחלטה לגרוט אותה, ובשנים 1844–1846 ערכה האונייה בפיקודו הפלגה סביב העולם.

כינויו של פרסיבל היה "ג'ק המשוגע" או "ג'ק הרועם", אך למרות אופיו הזועף וקצר הרוח הוא נודע גם בטיפוח אבהי של דור פרחי קצונה שהתבלטו בתקופת מלחמת האזרחים. אבות בעלי השפעה של פרחי קצונה צעירים ביקשו לעיתים קרובות כי בניהם יוצבו תחת פיקודו של פרסיבל. הוא נתפרסם גם בכישורי הימאות המצוינים שלו וכמי שאין לו מתחרים באומנות השיט. אוניות המלחמה בהן החל וסיים את שירותו – "ויקטורי" ו"קונסטיטושן" – הנמצאות עדיין בשירות פעיל והן היכלי תהילה לאומיים, מוסיפות ניחוח אגדי לשם שיצא לו. הרמן מלוויל וג'יימס מיצ'נר יצרו בסיפוריהם דמויות המבוססות על אופיו הססגוני של קפטן פרסיבל.

ב-1809 נשא פרסיבל לאישה את מרי פינקרטון מטרנטון שבניו ג'רזי. לזוג לא היו ילדים. הוא מת ב-7 בספטמבר 1862 בדורצ'סטר, מסצ'וסטס, ונקבר ליד מקום הולדתו בווסט ברנסטייבל. שתי משחתות של הצי האמריקני נקראו על שמו.

לקריאה נוספת
------------

* *Dictionary of American Naval Fighting Ships*. Digitized copy in: hazegray.org
* Ellis, James H. (2002). Mad Jack Percival: Legend of the Old Navy. Annapolis: Naval Institute Press.

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'ון פרסיבל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007366755605171
* GND: 119122928
* ISNI: 0000 0000 2745 9082
* LCCN: n86096952
* NARA: 10570477
* SNAC: w6vx14nf
* SUDOC: 133556522
* VIAF: 64810510
* WorldCat: lccn-n86096952

 |
קלף הצדק, משנת 1889
**הצדק** או ההסתגלות, הוא קלף מספר 8 בארקנה הגדולה של קלפי הטארוט (בחלק מהחפיסות מספרו הוא 11).בקלף מתוארת אלת הצדק עם מאזניים וחרב, כשהיא יושבת על כס בעל שני עמודים ופרוכת כמו בקלף הכוהנת. בחבילת "השחר המוזהב" היא מייצגת את אלת הצדק המצרית מאעת כשמתחתיה ניצב תן המייצג את האל אנוביס שבין עיסוקיו נהג לשקול את נשמות המתים.

משמעות הקלף
-----------

בהיבט מעשי, מתאר הקלף פעמים רבות עניינים של צדק ומשפט, ואפילו גירושין.
קלף זה הוא קלף של יציאת הצדק לאור ושל נקיטת החלטות ממקום שקול והגיוני לאחר לקיחה בחשבון של כל הפרמטרים.

קלף הצדק מסמל מחויבות ואחריות לחיים, להחלטות ולמעשים של האדם. כמו כן, מייצג הקלף הגינות ויושר.

באסטרולוגיה, יש המקשרים את קלף הצדק עם כוכב הלכת נוגה ועם מזל מאזניים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הצדק** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  קלף הצדק בטארוט - פירוש, מסרים ומשמעויות, באתר טאו TAO
2. ↑  הילה טארוט, **פשוטארוט**
3. ↑  Arthur Edward Waite, **The pictorial key to the tarot : being fragments of a secret tradition under the veil of divination**, Amer. ed, York Beach, ME: Samuel Weiser, Inc, 2000, מסת"ב 0-87728-218-8
4. ↑  Justice Tarot Card, askAstrology (באנגלית)

| קלפי טארוט |
| --- |
| הארקנה הגדולה | השוטה, הקוסם, הכוהנת, הקיסרית, הקיסר, הכהן הגדול, הנאהבים, המרכבה, הצדק, הנזיר, גלגל המזל, כוח, התלוי, המוות, המיזוג, השטן, המגדל, הכוכב, הירח, השמש, יום הדין, העולם |
Marussia B1
**מראשיה B** (ברוסית: **Marussia B**) הייתה סדרה של מכוניות ספורט שיוצרו על ידי יצרנית הרכב הרוסית מראשיה. הסדרה התחלקה לשני דגמים שכונו B1 ו-B2, שניהם היו דומים מאוד מבחינה טכנית, אך שונים מבחינת העיצוב החיצוני שלהם. לשני הדגמים היו את אותו המנוע, מאפיינים, מערכת מתלים, מערכת בלימה ומחיר (מחירו של כל רכב היה מעל ל-4,000,000 רובל או בקירוב 100,000 אירו או 85,000 לירות שטרלינג). אלו היו מכוניות הספורט הראשונות שיוצרו ברוסיה.

B1
--

הדגם B1 הוא הדגם הראשון בסדרת מכוניות אלו, ובנוסף הרכב הראשון שיוצר אי פעם על ידי חברת Marussia. מנועי המכונית לא מיוצרים ברוסיה, אלא באנגליה על ידי חברת קוסוורת' (Cosworth). חברת מארוסיה מתכוונת לייצר אך ורק 2999 יחידות של דגם זה. כוח המנוע נע בין 360 ל-420 כוחות סוס, הרכב יכול להגיע למהירות מקסימלית של 250 קמ"ש ולהאיץ מ-0 ל-100 קמ"ש ב-3.8 שניות.

B2
--

Marussia B2
הדגם B2 הוא היורש של ה-B1, הוצג לראשונה בתערוכת רכב בפרנקפורט בשנת 2009. ההבדלים בין שני הדגמים הוא בעיצוב הדלתות ומכסה המנוע בלבד. לדגם B2 עיצוב חדשני יותר וגם פנים הרכב מפואר יותר. מכסה המנוע עוצב כך שהמתבונן ברכב מלפנים יראה את האות M שמזכירה את לוגו החברה. לרכב יש 420 כוחות סוס, מהירות מקסימלית של 310 קמ"ש, ושוב תאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-3.8 שניות. דגם זה הופיע בשני משחקי וידאו בסדרת Need For Speed שיצאו לאקרנים בשנת 2012 ו-2013. רק 12 עד 14 רכבים מדגם זה יוצרו עד לשנת 2014.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מראשיה B** בוויקישיתוף
**שומה אונו** (באנגלית: **Shoma Uno**; ביפנית: **宇野 昌磨**; נולד ב-17 בדצמבר 1997) הוא מחליק אמנות על הקרח יפני, סגן אלוף אולימפי (פיונגצ'אנג 2018), פעמיים ברציפות אלוף עולם (מונפלייה 2022 וסאיטמה 2023), פעמיים סגן אלוף עולם (הלסינקי 2017 ומילאנו 2018) ו-5 פעמים אלוף יפן בהחלקה על הקרח ליחידים.

חיים אישיים
-----------

אונו נולד וגדל בנגויה.

### 2017

#### סגן אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד במרץ 2017 זכה במדליית כסף בתחרות ליחידים בתוצאה של 319.31 נ', אחרי בן ארצו יוזורו האניו (321.59 נק') ולפני ג'ין בויאנג מהרפובליקה העממית של סין (303.58 נק')

### 2018

#### סגן אלוף אולימפי

באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) זכה במדליית כסף בתחרות ליחידים בתוצאה של 306.90 נק', אחרי יוזורו האניו (317.85 נק') שהגן על תוארו והפך למחליק הראשון שזכה בשתי מדליות זהב אולימפיות ברציפות מזה 66 שנה ולפני חאווייר פרננדס מספרד (305.24 נק').

חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה במילאנו, איטליה הוא זכה במדליית כסף בפעם השנייה ברציפות בתוצאה של 273.77 נק', אחרי נייתן צ'ן מארצות הברית (321.40 נק') ולפני מיכאיל קוליאדה מרוסיה (272.32 נק').

### 2019

באליפות העולם שנערכה בסאיטמה, יפן, במרץ 2019 הוא סיים במקום רביעי בתחרות ליחידים בתוצאה של 270.32 נק'.

### 2021

באליפות העולם שנערכה בסטוקהולם, שוודיה, במרץ 2021 סיים פעם שנייה ברציפות במקום רביעי בתוצאה של 277.44 נק'.

### 2022

#### מדליות ארד אולימפיות

באולימפיאדת בייג'ינג (2022) זכה בשתי מדליות ארד, בתחרות ליחידים בתוצאה של 293.00 נק', אחרי נייתן צ'ן (332.60 נק') ובן ארצו יומה קג'יאמה (310.05 נק') ובתחרות הקבוצתית אחרי רוסיה וארצות הברית.

#### אלוף עולם

חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה במונפלייה, צרפת, במרץ אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בתחרות ליחידים בתוצאה של 312.48 נק', לפני בן ארצו יומה קג'יאמה (297.60 נק') ווינסנט ג'ואו מארצות הברית (277.38 נק')

### 2023

באליפות העולם שנערכה בסאיטמה במרץ 2023 הוא זכה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בתוצאה של 301.14 נק', לפני צ'ה ג'ון-הוואן מקוריאה הדרומית (296.03 נק') ואיליה מלינין מארצות הברית (288.44 נק').

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **שומה אונו** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של שומה אונו (ביפנית)
* שומה אונו, ברשת החברתית אינסטגרם

* שומה אונו, סרטונים בערוץ היוטיוב

* שומה אונו, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי

* שומה אונו, באתר olympedia.org

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 001308407
* VIAF: 5244154592517143370006
* WorldCat: viaf-5244154592517143370006

 |
**פטר "פקו" דפצ'ביץ'** (בסרבית: **Петар Пеко Дапчевић**‏; 25 ביוני 1913 – 13 בפברואר 1999) היה גנרל יוגוסלבי אשר לחם בכוחות הפרטיזנים של טיטו במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחר המלחמה שימש כראש המטה הכללי היוגוסלבי בין השנים 1953–1955.

ביוגרפיה
--------

דפצ'ביץ' נולד ב-25 ביוני 1913, בכפר ליד צטיניה שבמונטנגרו. כבר מגיל צעיר, הוא פיתח אידאולוגיה קומוניסטית נוקשה, והשתתף במחאות ובשביתות. בכיתה ח', הוא נעצר על חברות בארגוני נוער מחתרתיים. לאחר סיום לימודיו התיכוניים החל ללמוד משפטים באוניברסיטת בלגרד. ב-1933 הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה. ב-1937 הוא נסע לספרד והצטרף לבריגדות הבינלאומיות שלחמו לצד הרפובליקנים במלחמת האזרחים. הוא נפצע שלוש פעמים במהלך הקרבות, ומונה למפקד פלוגה.

לאחר שהמלחמה הסתיימה בניצחון הלאומנים, דפצ'ביץ' וחבריו נמלטו מספרד לצרפת. המשטרה הצרפתית כלאה אותם במחנות ריכוז מיוחדים. באוקטובר 1940 הצליח דפצ'ביץ' להימלט מהמחנה, ואף לסייע מבחוץ לחבריו להימלט. עד שהקבוצה הצליחה להגיע ליוגוסלביה, נכבשה הארץ בידי מדינות הציר. הוא נלכד בידי הגרמנים, ונכלא במחנה מעצר בניקשיץ' שבמונטנגרו. הוא הצליח להימלט גם ממחנה זה, והשתתף במרד המונטנגרי כנגד כוחות הכיבוש האיטלקיים. לאחר דיכוי המרד, הוא הצטרף לפרטיזנים של טיטו ומונה למפקד גזרת מונטנגרו במפקדה הפרטיזנית העליונה. הוא הוביל את הקרבות הן כנגד האיטלקים ומשתפי הפעולה שלהם ("הקוויזלינגים"), והן כנגד הצ'טניקים המלוכנים. לקראת סוף המלחמה הוא מונה למפקד הארמייה הפרטיזנית ה-1, ויחד עמה שחרר את קרואטיה וחלקים מסלובניה. לאחר המלחמה מונה למפקד הארמייה ה-4.

ב-1946 הוא נשלח למוסקבה ולמד באקדמיה הצבאית וורשילוב. ב-1948 הוא חזר ממוסקבה ומונה לסגן ראש המטה הכללי היוגוסלבי. ב-27 בינואר 1953 הוא מונה לראש המטה הכללי, וכיהן בתפקיד עד 29 באפריל 1955, אז עזב את הצבא. לאחר פרישתו, הוא מונה לשגריר יוגוסלביה ביוון, וכיהן בתפקיד עד 1961.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פקו דפצ'ביץ'** בוויקישיתוף
* פקו דפצ'ביץ' באתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12959783n (data)
* GND: 1218118210
* ISNI: 0000 0001 0868 2569
* LCCN: n81108055
* NKC: js20211099931
* NTA: 255313667
* VIAF: 8713450
* WorldCat: lccn-n81108055

 |
הרב **מאיר צבי סטמבלר** (נולד בתשל"ב) הוא מהדמויות הבולטות ביהדות אוקראינה. הוא משמש אחד משלוחי חב"ד בדניפרו, ייסד את הסמינר למורות 'בית חנה' בעיר, ומכהן כיו"ר "הפדרציה של הקהילות היהודיות של אוקראינה".

תולדות חיים
-----------

סטמבלר נולד בשנת תשל"ב בשכונת קראון הייטס לרב יעקב ולדבורה סימה. בילדותו עלתה המשפחה לישראל והוא למד בישיבות בירושלים, בלונדון ובמונטריאול. בשנת תשנ"א, כאשר עוד היה תלמיד ישיבה, נפתחו שערי ברית המועצות ונוצרה האפשרות לפעול בגלוי עם היהודים המקומיים. מספר ישיבות חב"ד בארצות הברית ובקנדה אישרו את נסיעתם של קבוצות בחורים למדינות ברית המועצות לשעבר לתקופה של שנה על מנת שיצטרפו לשלוחי הרבי מליובאוויטש המקומיים ויסייעו להם, והרב סטמבלר נשלח לדניפרו (בשמה הקודם דנייפרופטרובסק). בפועל תקופת השליחות שלו נמשכה כשנתיים לבקשת רבה של העיר ושליח חב"ד הרב שמואל קמינצקי.

לאחר שהשתדך עם רעייתו לבית סלומון (ראשון לציון) ביקש ממנו הרב קמינצקי לעבור לאחר החתונה להתגורר בדנייפרופטרובסק באופן קבוע ולהצטרף לשלוחי חב"ד בעיר. הזוג הצעיר שאל את הרבי מליובאוויטש וזכה למענה חיובי. חתונתם התקיימה בראש חודש כסלו ה'תשנ"ד, וכבר בחג החנוכה היה הזוג בביתו בדנייפרופטרובסק.

סמינר 'בית חנה'
---------------

בשנת תשנ"ה ייסד הרב סטמבלר את סמינר 'בית חנה', שתוך שנים ספורות צבר תאוצה והוציא תחתיו למעלה מאלף מורות בעלות הכשרה מקצועית עם תעודה המוכרת על ידי משרד החינוך האוקראיני ומשרד החינוך הישראלי.

הקמת הסמינר התרחשה בעקבות הצעתו של לוי לבייב לייסד סמינר להכשרת מורות יהודיות. זהו המוסד היהודי היחיד במדינות ברית המועצות לשעבר ואחד הבודדים בעולם שנותן תואר MA ו-BA לתלמידיו. המכון נכלל ברשת החינוך 'אור אבנר' והפך להיות עד מהרה להיות "הלב" של הרשת, כשהוא מכשיר כאמור למעלה מ-1,000 מורות שחלקן הגדול עובדות כיום במוסדות החינוך הרבים לסוגיהם השונים בכל מדינות ברית המועצות לשעבר, בישראל, בארצות הברית, קנדה ובכמה מדינות באירופה שבהן יש ריכוז של יהודים דוברי רוסית.

הפדרציה היהודית באוקראינה
-------------------------

בשנת תשנ"ט, עם התמסדות הקהילות היהודיות במדינה ופריחתן, עלה הצורך להקים את איגוד הקהילות היהודיות במדינה והוא התבקש לעמוד בראשו. במסגרת זו הוא דואג למאות הקהילות היהודיות הפזורות בכל רחבי אוקראינה ועומד בקשר הדוק עם כלל רבני הערים – רובם שלוחי חב"ד. פעילותו מתמקדת בייצוג השלוחים מול השלטונות, בעזרה להשגת מחירים נוחים למוצרים שונים המתאפשרת בעקבות הזמנה מרוכזת של כלל הקהילות היהודיות במדינה.

נכון לשנת תשע"ד מאגדת הפדרציה תחתיה מאה ושמונים קהילות יהודיות, והיא הגוף היהודי החזק ביותר באוקראינה, וזוכה ליחס של כבוד מצד השלטונות ולשיתופי פעולה עם משרדי הממשלה השונים בארץ וכן עם לשכת רה"מ.

הרב סטמבלר הוא ידיד אישי של נשיא אוקראינה היהודי וולודימיר זלנסקי, עומד בקשר הדוק עימו, כולל בתקופת המלחמה, ונחשב לדמות הרבנית הקרובה ביותר לזלנסקי.
**אנסטסיה ניקולאייבנה, הדוכסית הגדולה**, המכונה גם **אניה**, היא דמות בדיונית מסרט ההנפשה "אנסטסיה", המהווה גרסה בדיונית של אנסטסיה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. היא הנסיכה הגדולה של רוסיה, והיא אחת משתי בנות המשפחה היחידות ששרדו מבין משפחת המלוכה הרוסית.

אניה הופיע לראשונה בסרט כנערה מבית יתומים הלוקה בשכחון ובעלת זיכרון מעורפל אודות חייה המוקדמים, היא מחפשת פרטים אודות עברה. בסנקט פטרבורג היא פוגשת בדמיטרי וולדימיר הבאים לגרום להעמיד פנים שהיא הנסיכה אנסטסיה, זאת מאחר שסבתה הקיסרית מארי מבטיחה להעניק גמול כספי למי שייצא את נכדתה ויביא לאיחוד המשפחתי, אך דמיטרי וולדימיר לא מודעים לכך שאניה היא למעשה אנסטסיה האמיתית.

אניה היא בעלת גזרת גוף רזה ודקה, שיער בגוון ערמוני (חום-ג'ינג'י) ועיניים כחולות. בתחילת הסרט היא לבושה בטוניקה צהובה עם מעיל ירוק, כשהיא נוסעת לפריז היא לבושה בשמלה כחולה עם שרוולים קצרים שניתנה לה על ידי דמיטרי, אחרי שהיא לובשת מספר תלבושות בסגנון פלאפר, במפגש בין אניה לסבתה הקיסרית היא לובשת שמלת ערב בגוון כחול כהה עם תסרוקת שהשיער מורם. בסוף הסרט כשמתגלה שהיא אכן הנסיכה אנסטסיה היא לובשת שמלה בצבע זהב עם קוקושניק על ראשה.

במחזמר אנסטסיה שהועלה בברודוויי היא מגולמת על ידי כריסטי אלטומייר.

קישורים חיצוניים
----------------

* Anastasia (character), Don Bluth Wiki (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Lindsay Christians | The Capital Times, 'Anastasia' costume designer Linda Cho tells the story in gowns and crowns, madison.com (באנגלית)
2. ↑  Brantley, Ben (2017-04-25). "Review: 'Anastasia,' a Russian Princess With an Identity Crisis (Published 2017)". *The New York Times* (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-01-15.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: f3fef7c9-4ce6-414b-b104-4315bab6e3eb

 |
**Clova** היא עוזרת וירטואלית למערכות הפעלה אנדרואיד ו-iOS שפותחה על ידי Naver Corporation ו-Line Corporation (חברת בת של נאבר). 

Clova היא קיצור של cloud virtual assistant ("עוזר וירטואלי בענן"), היא הוצגה רשמית ב-1 במרץ 2017. היא הושקה לראשונה בחנות האפליקציות של אפל ובחנות Google Play כאפליקציית עוזר אישי חכמה.

באוגוסט 2017, הוכרז כי פלטפורמת הבינה המלאכותית תשתמש בסדרת הרמקולים החכמים שלהם. רמקול ה-Wave, ששוחרר בקוריאה (מכונה לפעמים Naver Wave) וביפן נקרא Line Wave, הוא הרמקול החכם הראשון שמשתמש ב-Clova. הרמקול Friends (או Clova Wave ביפן), רמקול עם דמות LINE Friends, היה הרמקול החכם השני שהופעל על ידי הפלטפורמה.

באוקטובר 2020, Naver הוציאה את 'Clova Lamp', מנורת AI שקוראת ספרים. השימוש בה נעשה על ידי פתיחת ספר מתחת למצלמה שעל המנורה ולחיצה על כפתור קריאת הספר או אמירת 'קלובה, קרא לי ספר'. מוצר זה יכול לקרוא ספרים באנגלית ובקוריאנית.

Clova Interface Connect הוא שירות הפלטפורמה של Clova ליצרני חומרה וחברות IOT. זוהי דרך פשוטה לחבר את Clova לרמקולים, מיקרופונים וכל מכשיר מקוון. Clova Interface Connect מספק ממשקי API, SDK ותיעוד פיתוח כדי לחבר את Clova למכשירים נוספים ולספק שירותים מבוססי קול. ניתן ליישם זאת על מגוון רחב של מוצרים, כולל מכשירים ניידים יומיומיים, מכוניות, מערכת אבטחה, רמקולים חכמים ומכשירי IoT ביתיים כמו שואבי אבק רובוטיים.

ראו גם
------

* אמזון אלקסה
* קורטנה
* Google Assistant
* סירי
* מייקרופט

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Clova (בקוריאנית)

* אתר האינטרנט הרשמי של Clova (ביפנית)
* Clova, ברשת החברתית פייסבוק

* Clova, ברשת החברתית אינסטגרם

* Clova, סרטונים בערוץ היוטיוב

| עוזרים וירטואליים |
| --- |
| עוזרים וירטואליים | אליסה • אמזון אלכסה • Bixby • ווטסון • סירי • מיקרוסופט קורטנה • מייקרופט • Voice Mate • AliGenie • Braina • Celia • Clova • Maluuba (אנ') • Xiaoice (אנ') |
**חוקת טרנובו** (בבולגרית: **Търновска конституция**) הייתה החוקה הראשונה של בולגריה המודרנית. החוקה כוננה ב-16 באפריל 1879 בעת כינוס האספה הלאומית שנערכה בווליקו טרנובו. כינונה היה חלק מהקמת נסיכות בולגריה, היא עברה מספר תיקונים והייתה בתוקף עד פרסום חוקת דימיטרוב ב-4 בדצמבר 1947.

היסטוריה
--------

### רקע כללי

לאחר תום המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הוקמה נסיכות בולגריה, מתוקף סיכומי קונגרס ברלין. במסגרת זו כוננה חוקת טרנובו אשר הנהיגה איזונים ובלמים למניעת השגת כוח אבסולוטי על ידי הנסיך ובהמשך המלך הבולגרי. בחוקה נקבעו עקרונות להפרדת הרשויות וכן נקבע עקרון שוויון הזכויות בין כל אזרחי הנסיכות ללא הבדל דת או גזע. המערכת הפוליטית הבולגרית הייתה רב מפלגתית והתחולל מאבק בין מצדדי הפרלמנטריזם ובין תומכי המלוכה. ידה של המלוכה הייתה על העליונה ובחוקת טרנובו בוצעו מספר שינויים אשר חיזקו את מעמדו של המלך על פני הפרלמנט. ב-1908 הכריז פרדיננד הראשון, מלך בולגריה על הפיכתה של בולגריה מנסיכות לממלכה תוך ביצוע ההתאמות הנדרשות בחוקה.

ב-9 בספטמבר 1944 התחוללה בבולגריה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת של בולגריה. בהמשך, השתלטה בהדרגה המפלגה הקומוניסטית של בולגריה על מוסדות השלטון וב-8 בספטמבר 1946 בוטלה המלוכה לאחר משאל עם. לאחר ביטול המלוכה וכינון הרפובליקה העממית פעלו הקומוניסטים לשינוי החוקה, ובדצמבר 1947 פרסם ראש ממשלת בולגריה גאורגי דימיטרוב חוקה חדשה אשר התבססה על חוקת ברית המועצות מ-1936, וכונתה על שמו חוקת דימיטרוב. חוקת דימיטרוב נותרה בתוקף עד 1971.

### יהודי בולגריה

חוקת טרנובו הייתה ליברלית ומתקדמת לתקופתה וכללה זכויות רבות למיעוטים. סעיף 40 קבע שיהודי בולגריה יהנו מחופש דת. סעיף 42 קבע כי הקהילות היהודיות ינוהלו על ידי שלטונות דת עצמאיים מטעמן, אך בפיקוחו של השר הממונה מטעם הממשלה הבולגרית. כך, זכו יהודי בולגריה לאוטונומיה בניהול חיי הקהילה. לאחר אישור החוקה פרסם שר החוץ והדתות דראגן צאנקוב את ה"תקנון הזמני לניהול הקהילות הדתיות של הנוצרים, המוסלמים והיהודים". במסגרת התקנון הזמני נקבע, כי קהל מתפללים בבית כנסת מסוים יוגדר יחידה דתית, בראשו יעמוד רב שימונה על ידי הנהלה שתיבחר על ידי קהל המתפללים ומקרבם. ההנהלה תורכב מ־3–5 שליחי ציבור ותפוקח על ידי משרד הדתות הבולגרי. עוד הותר לנבחרי הקהילה לגבות מס קהילה ונקבע כי הרב הראשי של סופיה יהיה הרב הראשי ליהודי הנסיכות ויקבל משכורת שנתית מהמדינה בסך 1,000 לבות. בכפוף לחוקה אושרה בהמשך הקמת הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חוקת טרנובו** בוויקישיתוף
* חוקת טרנובו, אתר ממשלת בולגריה (בבולגרית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  חיים קשלס, **היהודים בבולגריה בעשרים השנים הראשונות לאחר שחרורה מעול העותומנים (1878-1898)**, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 67-66.
**גיברלטרים** היא קבוצה אתנית ותרבותית המורכבת מתושבי הטריטוריה הבריטית הזעירה גיברלטר שבדרום חצי האי האיברי.

מקורות
------

האוכלוסייה בגיברלטר מורכבת מצאצאי מהגרים ממדינות אירופאיות שונות שהגיעו אליה במשך 300 שנה מאז הכיבוש הבריטי, וממדינות נוספות בשנים האחרונות.

בשנת 1704 כבשה בריטניה את גיברלטר ובעקבות כך ברחו ממנה כ-4,000 תושבים ספרדים מקומיים, שהיוו את מרבית האוכלוסייה באותה העת. מעט התושבים הספרדים שנשארו עזבו בזמן המצור הספרדי בשנת 1727.

מהגרים מג'נובה שבאיטליה ומקטלוניה היוו את מרב האוכלוסייה בגיברלטר בעת שנכבשה על ידי הולנד ולאחר מכן על ידי אנגליה. יהודים רבים מטטואן שבמרוקו שהיו בקשרי עסקים עם האנגלים החלו להתיישב בגיברלטר, ובשנת 1755, הם היוו כחמישים אחוז מאוכלוסיית האזור, שמנתה כ-1,300 תושבים. בשנת 1888 השלטון הבריטי החל בבניית נמל חדש ויבא לצורך כך עובדים רבים ממלטה ומפורטוגל, שחלקם הגדול התיישב בגיברלטר לאחר מכן.

לאומים ואזרחויות
----------------

תושבי גיברלטר הם אזרחים בריטים, אולם בעלי תחושת זהות גיברלטרית ייחודית. הם מכונים לעיתים לאניטו, על שם השפה המקומית.

| מיקום | אזרחות | אחוז % מן האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1 | גיברלטרית | 83.22% |
| 2 | בריטית אחרת | 9.56% |
| 3 | מרוקאית | 3.50% |
| 4 | ספרדית | 1.19% |
| 5 | אחרת | 1.54% |
| 6 | אחרת בתוך האיחוד האירופי | 1.00% |

דת
--

הדת העיקרית בגיברלטר היא הנצרות, וכשרוב משמעותי מתושבי האי שייכים לכנסייה הקתולית. כמו כן ישנם נוצרים המשתייכים לכנסייה האנגליקנית, הכנסייה של סקוטלנד, עדי יהוה, מורמונים, הכנסייה המתודיסטית של גיברלטר ולכנסיות אחרות. בנוסף, ישנה אוכלוסייה הינדית, אוכלוסייה מרוקאית מוסלמית ובהאים. בגיברלטר אוכלוסייה קטנה של יהודים (כמה מאות) המהווים את יהדות גיברלטר, שהיא בעלת היסטוריה ייחודית וארוכה.

| מיקום | דת | אחוז % מן האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1 | הכנסייה הקתולית | 78.09% |
| 2 | הכנסייה האנגלית | 6.98% |
| 3 | אסלאם | 4.01% |
| 4 | כנסיות נוצריות אחרות | 3.21% |
| 5 | ללא | 2.86% |
| 6 | יהודים | 2.12% |
| 7 | הינדי | 1.79% |
| 8 | אחר או לא צוין | 0.94% |

שפה
---

שתי השפות העיקריות באי הן האנגלית, המשמשת במסמכים רשמיים ובבתי הספר, וספרדית. רוב הגיברלטרים משוחחים בלאניטו, שהיא ניב של ספרדית אנדלוסית עם השפעות חזקות של אנגלית בריטית. בנוסף ישנן בשפה מילים רבות מליגורית וחכיתיה. דוברי ספרדית ואנגלית יתקשו לרוב להבין דוברי לאניטו.

בנוסף ישנה אוכלוסייה מרוקאית קטנה הדוברת ערבית-מרוקאית ואוכלסיה הודית הדוברת הינדי וסינדית. מספר משפחות ממוצא מלטזי דוברת את השפה המלטזית.

קישורים חיצוניים
----------------

קהילת גיברלטר - חכמיה יצירותיהם וקשריהם עם חכמי מרוקו, מאת אליעזר בשן, סיני קכג-קכד
**יארמולינצי** (באוקראינית: **Ярмолинці**) היא עיירה במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

היישוב נמצא כ-30 ק"מ מפרוסקורוב. דרכו עובר כביש ארצי ז'יטומיר - צ'רנובצי.

תולדות היישוב
-------------

האזכור הראשון של ירמולינצי הוא משנת 1400. באותה תקופה האזור היה חלק של האיחוד הפולני-ליטאי. בשנת 1407 ויטאוטאס הגדול העניק את הישוב לאציל הונגרי. בשנת 1455 הוענקו ליישוב זכויות עיר. לאחר חלוקת פולין האזור עבר לשליטת האימפריה הרוסית.

בין הבניינים הבולטים ביישוב כנסיה שבנייתה החלה ב-1793 והסתיימה כעבור כ-100 שנים.

ב-5 ביולי 1920 בכניסה לעיירה נהרג ישראל פרידלנדר וצוותו.

החל משנת 1923 היישוב היה מרכז של ראיון יארמולינסקי שבאוקראינה הסובייטית. יחידה מנהלית זו בוטלה בשנת 2020.

בשנת 1959 בעיירה התגוררו 6,880 תושבים. 

### יהודי יארמולינצי

התיישבות יהודית בעיירה החלה במהלך המאה ה-18.

חיים קורן היה רב היישוב בתחילת המאה ה-20.

בשנת 1939 התגוררו ביארמולינצי 1,264 יהודים והם היו 61% מכלל אוכלוסיית היישוב. באותה תקופה יארמולינצי היו מרכז של מועצה יהודית מקומית. לפי השערה בזמן כיבוש הגרמני בעיירה היו כ-1,000 יהודים. בקיץ הוקם יודנראט וכבר ב-9 ביולי החלו הוצאות להורג. בהמשך במקום הוקם גטו. באוגוסט 1942 כ-400 יהודים נשלחו למחנה עבודה בפרוסקורוב. בסוף אוקטובר 1942 החלו הוצאות להורג של תושבי הגטו ויהודים שהובאו מהסביבה. באקציה זו נהרגו כ-6,400 יהודים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יארמולינצי** בוויקישיתוף
* 
* נתונים מאתר יד ושם
* אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין (אנ'), יארמולינצי, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1364–1364), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007590335805171
* NKC: ge1064091

 |
"**צחוק מדהים**" הוא פסל ברונזה משנת 2009 מאת יואה מינג'ון, הממוקם בפארק מורטון בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה.

תיאור
-----

"צחוק מדהים" עוצב על ידי יואה מינג'ון והותקן בפארק מורטון (דייווי ו-דנמן) לאורך המפרץ האנגלי בווסט אנד, ונקובר בשנת 2009. פסל הברונזה המורכב מ-14 פסלים כל אחד בגובה כשלושה מטרים ומשקלו מעל 250 קילוגרמים, מציג את דמותו של האמן עצמו "במצב של צחוק היסטרי". הוא נוצר במסגרת הביאנלה הבינלאומית לפיסול בוונקובר, המציגה יצירות בינלאומיות עכשוויות במרחבים ציבוריים. הפסל נתרם לעיר ונקובר על ידי צ'יפ ושאנון ווילסון באמצעות קרן Wilson5 ב-11 באוגוסט 2012.

כחלק מהמיצג, כתובת מגולפת במושב בטון מציינת "שהפסל הזה יעורר צחוק שובבות ושמחה אצל כל מי שמתנסה בו".

מראה מקרוב של חלק מהמיצג - צחוק מדהים
הסוגה (Genre) של הפסל היא ריאליזים ציני (אנ'). ריאליזם ציני היא תנועה עכשווית באמנות הסינית, במיוחד בצורת ציור, שהחלה בשנות ה-90. החל בבייג'ינג, היא הפכה לאחת מתנועות האמנות הסינית העכשווית הפופולריות ביותר ביבשת סין. היא התעוררה לאורך המרדף אחר ביטוי אינדיבידואלי של אמנים סינים שהתנתקו מהלך הרוח הקולקטיבי שהיה קיים מאז מהפכת התרבות בסין.

פרסים
-----

"צחוק מדהים" היה מועמד בתחרות המקומות הגדולים בקנדה 2013 והייתה יצירת האמנות הציבורית היחידה שקיבלה מועמדות.

הערות שוליים
------------

1. ↑  A-maze-ing Laughter Archives, Eve Lazarus (ב־Canadian English)
2. ↑  Yue Minjun - A-maze-ing Laughter, באתר עיריית ונקובר
3. ↑  Four years of "A-maze-ing Laughter", The Source, ‏2013-08-06 (באנגלית אמריקאית)
4. ↑  A-maze-ing Laughter | Vancouver Biennale, ‏2013-09-04 (באנגלית אמריקאית)
קודי המדינות באירופה על פי התקן
**ISO 3166** הוא תקן בינלאומי של ארגון התקינה הבינלאומי (ISO) המקצה קודים בני אותיות או ספרות אחדות לכל אחת ממדינות העולם, לשטחי החסות שלהן וכן לחלוקות המשנה שלהן. תקן זה התפרסם לראשונה בשנת 1974.

התקן מורכב משלושה חלקים:

* **ISO 3166-1** - מקצה קודים למדינות העולם ולשטחי החסות שלהן. גם תקן זה מורכב משלושה חלקים:
	+ **ISO 3166-1 alpha-2** - קוד בן שתי אותיות
	+ **ISO 3166-1 alpha-3** - קוד בן שלוש אותיות
	+ **ISO 3166-1 numeric** - קוד בן שלוש ספרות
* **ISO 3166-2** - מקצה קודים לחלוקות המשנה של המדינות (מחוזות, פרובינציות וכך הלאה).
* **ISO 3166-3** - קודים של מדינות שחדלו מלהתקיים או שינו את שמן הרשמי מאז שנת 1974. קודים אלו נמחקים מתקן ISO 3166-1 ונשמרים בחלק זה.

כך למשל, הקודים של ישראל לפי תקן ISO 3166-1 הם: 376 / IL / ISR. תקן ISO 3166-2:IL מקצה קוד בן אות אחת או שתיים לכל אחד מששת מחוזותיה של ישראל.

תקן ISO 3166-1 alpha-2 משמש לקביעת סיומות האינטרנט של כל מדינה, וכן לקביעת קודי מטבעות העולם בהתאם לתקן ISO 4217.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ISO 3166

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ISO 3166** בוויקישיתוף
* רשימת קודי המדינות לפי תקן ISO 3166-1-alpha-2, באתר ISO

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007597761405171
* LCCN: sh2012004407

 |
**אורית רוזין** היא היסטוריונית חברתית, פרופסור חבר בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב.

אורית רוזין סיימה בהצטיינות תואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל ובי. איי. כללי בשנת 1989 באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1996 סיימה את לימודי התואר השני (קורסים בלבד) ובשנת 2002 סיימה את עבודת הדוקטורט בנושא: מגוף ראשון רבים לגוף ראשון יחיד׳: תהליכי אינדיבידואליזציה בראשית העשור הראשון למדינה. העבודה נכתב תחת הדרכתם של פרופסור יוסף גורני ופרופסור אברהם שפירא (פצ'י). בין השנים 1999 ל־2011 לימדה פרופסור רוזין במחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות באוניברסיטה הפתוחה, כמו גם במחלקה ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה ובמחלקה להיסטוריה בבצלאל. בשנת 2011 החקבלה כחברת סגל בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 2016 הועלתה לדרגת פרופסור חבר.

תחומי המחקר של פרופסור רוזין הם: היסטוריה חברתית ותרבותית של החברה ישראלית בשנות החמישים והשישים (של המאה ה-20), היסטוריה של רגשות, מדיניות כלכלית, זכויות ילדים, הקשר בין האזרח למדינה, הבית הישראלי, וזכויות אדם וזהות לאומית. עבודותיה התפרסמו בכתבי עת בין-לאומיים רבים והיא גם חברת הנהלה וחברת מערכת במספר כתבי עת מובילים.

ספרה הראשון **חובת האהבה הקשה, יחיד וקולקטיב בישראל בשנות החמישים** (2008) זכה בפרס יונתן שפירא מטעם האגודה ללימודי ישראל בשנת 2009.

ספרה השני **A Home for All Jews: Citizenship and National Identity in the New Israeli State** זכה כפיינליסט בפרס ג'ורדן שניצר מטעם האגודה ללימודי יהדות.

פרופסור רוזין היא גם זוכת הפרס על שם יובל היימן על חדשנות מחקרית לשנת תשפ״א שמוענק על ידי מרכז זלמן שזר.

קישורים חיצוניים
----------------

* אורית רוזין באתר החוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב.
* אורית רוזין, מבט מהמלחמה שאחרי המלחמה: המשכיות ושינוי בעיצוב משטר הרגשות הישראל
* אורית רוזין, 70 שנה לבג״צ קול העם: עברף הווה, עתיד
* אורית רוזין, תאוות בשרים: על מקומו של של הבשר בתפריט הצע הישראלי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007267470405171
* BnF: cb16196855z (data)
* GND: 1023438534
* ISNI: 0000 0000 7778 8132
* LCCN: no2008188317
* RERO: 02-A023465502
* SUDOC: 165096071
* VIAF: 14603056
* WorldCat: lccn-no2008188317

 |
**הוועדה לדיוק דיווח המזרח התיכון באמריקה** (באנגלית: The **Committee for Accuracy in Middle East Reporting in America**, נודעת בראשי התיבות: **CAMERA**) היא ארגון יהודי-אמריקאי ללא מטרות רווח, שפעילותו נועדה במוצהר לקידום סיקור מדויק ומאוזן של ישראל והמזרח התיכון ברחבי העולם.

הארגון נוסד בשנת 1982 בבוסטון, כדי לנטר ולבקר את התקשורת על סיקורה את הסכסוך הישראלי-פלסטיני. לפי אתר האינטרנט של הוועדה, הטריגר להקמתה היה אופן הסיקור של הפלישה הישראלית ללבנון בוושינגטון פוסט, שהסב את תשומת לב המייסדים להטיה אנטי-ישראלית כללית בתקשורת.

הארגון שם לעצמו מטרה לתקן את ההטיה האנטי-ישראלית וההצגה התקשורתית השגויה והמוטה של פעילות ישראל והאירועים במזרח התיכון. הוא עושה זאת באמצעות פרסום מאמרי ביקורת, מודעות בולטות בעיתונות, ארגון הפגנות ולחץ על גופי תקשורת.

ל-CAMERA יש למעלה מ-65,000 חברים משלמים ומשרדים ברחבי ארצות הברית בישראל. הוא מפרסם דו"חות ומאמרים המבקרים מה שהארגון רואה כסיקור מוטה נגד ישראל בתקשורת, ופועל מול גופי תקשורת שונים כמו ניו יורק טיימס, ו-CNN כדי לדרוש מהם לתקן סיקור זה.

הארגון נוסד בידי ההיסטוריונית האמריקאית ויניפרד מייזלמן (אנ') ובראשו עמדה במשך שנים רבות אנדראה לוין (אנ').

CAMERA פועל בצורה הפוכה ל"Washington Report on Middle East Affairs" הנחשב פרו-פלסטיני ובין הארגונים חילופי האשמות הדדיות על עיוות המציאות וכפיית עמדות על התקשורת האמריקאית.

פעולות הניטור והביקורת של הארגון אינן מצטמצמות לתקשורת המדווחת, הארגון מבקר גם תוכני מדיה אחרים כמו: סרטים, ספרי לימוד ואנציקלופדיות שלטענתו מציגים עמדה אנטי-ישראלית. בין התכנים הידועים שעמדו במוקד הביקורת של הארגון, היה סרטו של הבמאי היהודי-אמריקאי סטיבן ספילברג, "מינכן", העוסק במבצע זעם האל שבמהלכו חוסלו מתכנני טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. הסרט שעלה לאקרנים ב-2005, מכיל לדעת המבקרים השוואה בין פעולות המוסד הישראלי ובין פעולות המחבלים ומציג את המבצע הישראלי בצורה שלילית.

החל משנת 2011 הארגון מאוגד כעמותה רשומה גם בישראל.

ביקורת
------

CAMERA זכה לביקורות חיוביות ושליליות, מצד מצדדי הארגון ומבקריו:

המצדדים רואים בו ארגון הנאבק בהטייה אנטי-ישראלית הקיימת בפועל בתקשורת. הוא זכה במובן זה לתמיכה גלויה של אישים יהודים רבים, כמו: אלי ויזל, ג'ו ליברמן, אלן דרשוביץ, נתן שרנסקי ואחרים.

המבקרים טוענים שהארגון עצמו מוטה, לטובת ישראל. ומנסה לכפות את עמדותיו על התקשורת. מבקרים מסוימים אף כינו אותו "קבוצת אינטרס ישראלית קיצונית" וביקרו את שיטות הלחץ של הארגון על גופי תקשורת.

ב-2008 נחשף כי CAMERA ארגן קמפיין סמוי לשינוי ערכים בוויקיפדיה כדי להציג את הנרטיב הישראלי ולתמוך בכך בצד הישראלי של הסכסוך הישראלי-פלסטיני. במסגרת הקמפיין ניסו אנשי הארגון להדריך את המתנדבים לעסוק בנושאים אחרים עד לקבלת הרשאת 'מפעיל מערכת', שתאפשר להם בהמשך לדכא עורכים פרו פלסטינים ולהשפיע על דיונים בנושאים שקשורים לסכסוף. ויקיפדיה חסמה מספר עורכים שהשתתפו בקמפיין זה.

הארגון מפעיל תוכנית עמיתים בקמפוסים של אוניברסיטאות בארצות הברית שבה הוא מכשיר סטודנטים פרו-ישראלים. הארגון משתף פעולה לקידום מטרותיו עם ארגונים נוספים כמו הליגה נגד השמצה ו"פרויקט דוד" (אנ').

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר "CAMERA בקמפוס"
* קאמרה / פרספקטיבה - לדיוק ולאחריות בתקשורת, דף העמותה הישראלית, באתר גיידסטאר
* הוועדה לדיוק דיווח המזרח התיכון באמריקה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
אסינייאט מוקדם מה-29 בספטמבר 1790, נושא ערך של 500 ליברות
ערך האסינייאטים (1789–1796) לפי ממשלות מהפכניות שונות וביחס למטבע כסף שקדם למהפכה
 אסינייאט מה-4 בינואר 1792
**אסינייאט** (Assignat) הוא מכשיר מוניטרי בו נעשה שימוש בזמן המהפכה הצרפתית ומלחמותיה.

האסינייאטים היו שטרות עשויים מנייר שהונפקו על ידי האספה הלאומית בשנים 1789–1796. הם הונפקו על רקע פשיטת הרגל של הממשלה הצרפתית ב-1790 ולאחר החרמת רכוש הכנסייה. הממשלה חשבה שבעיותיה הפיננסיות ייפתרו על ידי הנפקת שטרות המייצגים את ערך הרכוש שהוחרם, שכלל בעיקר את אדמות הכנסייה. השימוש באסינייאטים היה מוצלח בתחילה והם שימשו כדי לפרוע חלק משמעותי מהחוב הציבורי, מאחר שכובדו על ידי נושים מקומיים ובינלאומיים כאחד.

הכוונה הראשונית הייתה שהאסינייאטים ישמשו כאיגרות חוב המגובות על ידי הרכוש המוחרם ונושאות ריבית של 5%. הממשלה הייתה אמורה להשמיד את האסינייאטים ברגע שהם חזרו לקופת האוצר. אולם, המחסור בכסף עודד את האספה לשנות את אופן השימוש בשטרות. באפריל 1790 הריבית הורדה ל-3% ולאחר מכן בוטלה לחלוטין. בנוסף, האסינייאטים לא הושמדו ובמקום זאת הוחזרו לסירקולציה לאחר שהגיעו לאוצר המדינה. כך הם הפכו באופן מעשי להילך חוקי ולכסף פיאט בסירקולציה. צעדים אלה זכו לביקורת ואף זירזו את פרישתו של ז'אק נקר.

אי נקיטת אמצעי זהירות מספקים והנפקת יתר, לצד חוסר אמון ציבורי בערך של האסינייאטים, גרמו לירידת ערכם. הממשלה המשיכה להדפיס אסינייאטים בכמויות גדולות. פריצת המלחמות הגבירה את הלחץ על הכלכלה וגרמה להחרפה של האינפלציה. כתוצאה מכך האסינייאטים איבדו 60% מערכם בשנים 1793-1790. האספה הלאומית ניסתה ללא הצלחה לקבע את שער החליפין בין האסינייאטים למטבעות אחרים, אך הערך של האסינייאטים המשיך לרדת. היפר-אינפלציה גרמה למחסור במזון ולאי-שקט ברפובליקה, והאספה ניסתה לפתור זאת על ידי קביעת מחירי מקסימום למוצרים שונים ב-1793, אך צעד זה הוביל לכך שחקלאים נמנעו מלהביא את מוצריהם לשוק בערים ורק החריף את אי-השקט.

ב-1795, כשעלה הדירקטורט לשלטון, בוטלו מחירי המקסימום למוצרי המזון, האינפלציה נמשכה וכמוה נמשכו המהומות. ב-1796 הערך הנומינלי של האסינייאטים הגיע ל-45 מיליארד ליברה בעוד שערך הקרקעות שהוחרמו מהכנסייה היה 2–3 מיליארד ליברה, כך שהאסינייאטים הפכו לכמעט חסרי ערך. האסינייאטים נשרפו באופן סימבולי בכיכר ונדום והדירקטורט הנפיק במקומם את ה"מנדטים", מטבע בצורת שטרי בעלות על קרקעות. כמו האסינייאטים גם המנדטים כשלו וערכם ירד כה מהר שאחרי כשנה הם הפכו לחסרי ערך.

ב-1803 נבלמה האינפלציה על ידי נפוליאון שהכניס לשימוש את מטבע הפרנק, שהיה מגובה בזהב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אסינייאט** בוויקישיתוף
* אסינייאט, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5  Museum of the National Bank of Belgium, Assignats: currency from the French Revolution(הקישור אינו פעיל, 27.6.2021).
2. 1 2 3  American Numismatic Association, Tales from the Vault: Money of the French Revolution – the Assignat.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007295499905171
* BnF: cb11949654f (data)
* LCCN: sh85008786
* SUDOC: 027460568

 |
**פבל סרגייביץ' מוגילבץ** (ברוסית: **Па́вел Серге́евич Могиле́вец**; נולד ב-25 בינואר 1993 בקינגיספ שברוסיה) הוא כדורגלן רוסי, המשחק בעמדת הקשר בניז'ני נובגורוד.

קריירת מועדונים
---------------

פבל התחיל באקדמיית הנוער של זניט סנקט פטרבורג. ב-2011 הוא הופיע לראשונה במשחק ליגת הנוער הרוסית במחזור הראשון נגד טרק גרוזני. ב-2013 לוצ'אנו ספאלטי צירף אותו לקבוצה הבוגרת וב-19 במאי, במחזור ה-29 של ליגת העל פבל ערך הופעת בכורה במדי זניט מול וולגה ניז'ני נובגורוד, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-89 במקום קונסטנטין זיריאנוב שממנו הוא גם קיבל את סרט הקפטן. ב-20 באוגוסט מוגילבץ רשם הופעת בכורה בליגת האלופות במשחק נגד פאסוס די פריירה אחרי שהחליף את דני בדקה ה-80.

ב-27 בפברואר 2014 מוגילבץ הושאל מזניט לרובין קאזאן עד תום עונת 2013/14, שם הציג יכולת מרשימה וזכה למקום קבוע בהרכב. בעונת 2014/15 הקשר חזר לזניט, אך לא זכה להרבה זמן משחק ולרוב נשאר על הספסל המחליפים.

ביולי 2015 מוגילבץ עבר בהשאלה לרוסטוב עד לתום עונה 2015/16. ב-24 בפברואר 2017 פבל חתם ברוסטוב חוזה ל-3 שנים.

בפברואר 2018 עבר לרובין קאזאן. ב-16 באוקטובר 2020 עבר לחימקי.

ביולי 2021 עבר לניז'ני נובגורוד.

נבחרת לאומית
------------

ב-26 במאי 2014 הופיע לראשונה במדי הנבחרת הבוגרת במשחק ידידות מול סלובקיה. כמו כן פבל החליף את רומן שירוקוב הפצוע במונדיאל 2014.

תארים
-----

קבוצתיים
* רוסיהרוסיה **זניט**
	+ אליפות רוסיה: 2014/15
* רוסיהרוסיה **רוסטוב**
	+ מקום שני בליגת העל הרוסית: 2015/16

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאבל מוגילבץ** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* סטטיסטיקות ופרופיל באתר התאחדות הכדורגל הרוסית (ברוסית)
* דף השחקן באתר הרשמי של רוסטוב (ברוסית)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"פאבל מוגילבץ"**.
**השבוע** הייתה מהדורת חדשות מרכזית ששודרה בימי שישי בשעות הערב בערוץ 10 בין השנים 2010–2012.

היסטוריה
--------

לפני עליית התוכנית, שודרה "חדשות שישי" עם דב גיל-הר ברצועה של התוכנית.
התוכנית הניבה נתוני רייטינג נאים אך לא הצליחה ליצור תחרות מול "אולפן שישי" ערוץ 2.

ב-7 במאי 2010 עלתה התוכנית לאוויר. את התוכנית הגיש מיקי רוזנטל. התוכנית הראשונה רשמה מדורג של 6.1%.

בספטמבר 2010 פרש מהגשת התוכנית. בעקבות כך התוכנית יצאה לפגרה של חודשיים.

ב-10 בדצמבר 2010 חזרה התוכנית לאוויר. גיא זוהר נבחר להחליף את מיקי רוזנטל.

ב-9 בספטמבר 2011 הודיע גיא זוהר בשידור חי על התפטרותו מהנחיית התוכנית. זאת בעקבות שידור התנצלות חריגה באורכה על "פרסום דברי כזב" ועל כך שחברת החדשות "לא בדקה עובדות לפני פרסומן" בכתבה על שלדון אדלסון ששודרה בתוכנית חודשים אחדים קודם לכן. בעקבות כך נבחרה נסלי ברדה להחליף את זוהר בהגשת התוכנית.

ב-1 ביוני 2012 שודרה התוכנית בפעם האחרונה, זאת לאחר שב-6 ביוני אישרה הרשות השנייה להוריד את התוכנית מהאוויר בעקבות המשבר שהיה אז בערוץ.

לאחר ירידת התוכנית שודרה מהדורת חדשות קצרה. לאחר כמעט שנה לאחר ירידת התוכנית שובצה ברצועה "שישי".

ראו גם
------

* האולפן המרכזי בשישי

קישורים חיצוניים
----------------

* פדיחה בערוץ 10 - המגיש התפטר בשידור חי, סרטון בערוץ "King4Fun4", באתר יוטיוב (אורך: 00:46)

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוד אברהם, הרשות השנייה אישרה: "השבוע" תרד מהאוויר, באתר וואלה! ברנז'ה, ‏6 ביוני 2018
**סכר קוקה קודו סינקלייר** (בספרדית: **Coca Codo Sinclair**) הוא סכר המשלב תחנת כוח הידרואלקטרית באקוודור. הסכר נמצא על נהר קוקה במחוז נפו כ-100 קילומטרים מהבירה קיטו.

הסכר הוא פרויקט האנרגיה הגדול ביותר בהיסטוריה של אקוודור.

היסטוריה
--------

הרעיון לפרויקט תחנת כוח הידרואלקטרית החל להתגבש בתחילת שנות ה־80 של המאה ה־20, אך לא יצא אל הפועל בשל בעיות תקציב והתפרצות הר הגעש רוונטדור ב־1987.

ב־2007 הציע נשיא אקוודור רפאל קוראה לחדש את הרעיון, ובמסגרת זו נשכרה חברה איטלקית לבחינת הרעיון. התחנה ההידרואלקטרית בהספק של 1500 מגוו"ט מיועדת לספק 8.63 ג'יגה ואט לשעה, כ-44% מצריכת האנרגיה במדינה.

לצורך הקמת הפרויקט הוקמה ב-2010 חברה בבעלות המדינה, כשעלות הפרויקט היא 2.6 מיליארד דולר. בנוסף נשכרה חברת הנדסה סינית, סינוהידרו, לביצוע הפרויקט. הסכר מומן בחלקו בעזרת הלוואה של 15 שנה מהרפובליקה העממית של סין בסכום של 1.68 מיליארד דולר. בעקבות הלוואה זאת ואחרות מסין, חויבה אקוודור לספק לסין 80%–90% מייצוא הנפט שלה, ולהסתייע בחברות ובטכנולוגיות סיניות בפרויקטים.

באוקטובר 2012 הושלמה בנייתו של כביש הגישה לתחנה.

ב-2012 אוטובוס שהסיע פועלים שעבדו על הקמת הפרויקט פגע בסלע, ובתאונה נהרגו שני עובדים. ב-12 בדצמבר 2014 במהלך בנייתו נהרגו 13 עובדים בקריסת תעלה, 10 אקוודורים ושלושה סינים. בעיות נוספות שעלו במהלך הפרויקט היו ההשפעות הסביבתיות שלו, בשל סמיכותו של הפרויקט להר הגעש רוונטדור, ופגיעה במערכת האקולוגית של האמזונאס.

הפרויקט אמור היה להסתיים עד סוף 2014, אך התעכב והתחנה החלה לפעול בנובמבר 2016.

בנובמבר 2018 נשכרה החברה הגרמנית TÜV לבדיקת סדקים שהתגלו בסכר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סכר קוקה קודו סינקלייר** בוויקישיתוף
* אתר למנויים בלבד הניו יורק טיימס, סין בנתה לאקוודור סכר, אבל הציפה אותה בחובות ובשערוריית שחיתות, באתר הארץ, 28 בדצמבר 2018

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6  Coca Codo Sinclair Hydroelectric Project, Power Technology | Energy News and Market Analysis (באנגלית)
2. 1 2 3 4  אתר למנויים בלבד זה ייגמר רע: מסע הקניות ההרסני של סין, באתר TheMarker‏, 31 ביולי 2015
3. 1 2  אתר למנויים בלבד הניו יורק טיימס, סין בנתה לאקוודור סכר, אבל הציפה אותה בחובות ובשערוריית שחיתות, באתר הארץ, 28 בדצמבר 2018
4. 1 2  Fatal accident at Ecuador’s flagship hydro plant amplifies expert calls for transparency, Diálogo Chino, ‏2014-12-19 (באנגלית)
5. 1 2  TUV SUD to determine solutions to distributor cracks at Coca Codo Sinclair hydroelectric plant, www.hydroworld.com
**גדי טאוב: שומר סף** הוא פודקאסט בהגשת גדי טאוב. הפודקאסט עלה לאוויר לראשונה במאי 2020 ונכון ל-2022 צבר מעל מיליון וחצי האזנות ביוטיוב. הפודקאסט הופק בשיתוף אתר "חדשות המשק".

הפקה
----

בתחילה טאוב הקים את הפודקאסט בביתו, בעזרת ציוד שנתן לו העיתונאי ומייסד סלע מאיר, רותם סלע – ובהמשך קנה ציוד ייעודי. הראיונות מתבצעים ללא מפגש אישי ומועברים דרך האינטרנט.

נושאים ותוכן
------------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. לא מספיק רק כותרות הנושאים, צריך גם פירוט קצר על התוכן.
הפודקאסט עוסק בפוליטיקה ישראלית ואמריקנית, אקטיביזם שיפוטי, משפט נתניהו, החלת ריבונות ישראל על יו"ש, הנדסת תודעה, מגפת הקורונה, הרפובליקה העממית של סין, השסע העדתי בישראל, תופעת המסתננים ומהגרי העבודה, פוסט-מודרניזם, תקינות פוליטית, הסכסוך הישראלי-פלסטיני וה-Deep state בישראל.

### מרואיינים

במסגרת הפודקאסט טאוב ראיין פוליטיקאים, עורכי דין, עיתונאים ואנשי רוח, ובהם בנימין נתניהו, בן-דרור ימיני, אראל סג"ל, ירון לונדון, דניאלה וייס, בוז'י הרצוג, מני אסייג ואמיר אוחנה.

קישורים חיצוניים
----------------

* שומר סף, סרטונים בערוץ היוטיוב
* שומר סף, באתר "חדשות המשק"
* שומר סף, באתר Apple Podcasts

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורנה ישר, הנייד הכי נייח: גדי טאוב הוא איש השנה של 'מידה' בתחום ההגות והרוח, באתר מידה, 1 בינואר 2022