recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**א/ק "פראנס"** (בצרפתית: **France**) הייתה אוניית נוסעים צרפתית.

האונייה שנבנתה במספנת סן-נזר בשפך הלואר בצרפת והושקה בשנת 1962. היא סימלה את תחילתו של עידן חדש באוניות הנוסעים הטרנס-אטלנטיות, והיוותה את הסמל של הצי הצרפתי באותם הימים, בהצליחה לחצות את האוקיינוס האטלנטי בארבעה ימים וחצי בלבד, עת שימשה בקו לניו יורק. 

ממדי האונייה והמפרט שלה עלו על כל מה שהיה מקובל באוניות נוסעים באותם הימים. אורכה של האונייה היה 313 מ', היו לה 12 סיפונים והיא יכלה להוביל מעל 2,000 נוסעים עם צוות של למעלה מ-1,000 איש. היא הונעה על ידי ארבע טורבינות קיטור מסוג "פרסונס" בהספק כולל של 63,000 קילוואט, ארבעה מדחפים, שהביאו אותה למהירות שיוט מקסימלית של 30 קשרים ימיים (כ-55 קמ"ש), שיא של כל הזמנים לאוניות נוסעים. לאונייה היו שתי מחלקות, מסעדות מפוארות, אולם תיאטרון הגדול ביותר מכל האוניות, שתי בריכות שחייה (חיצונית ופנימית), חדר כושר, מגרש סקווש, המתקת מי ים ועוד. בקצות שתי הארובות נבנו כנפונים מיוחדים שתפקידם היה לפזר את העשן לצדי האונייה, כדי שלא ירד על הסיפונים.

עם תחילתו של עידן מטוסי הסילון ומעברם של נוסעים רבים מההובלה הימית להטסה באוויר, ירדה קרנה של האונייה כמוביל טרנס אטלנטי. עליית מחירי הדלק והוצאות התפעול הגבוהות, כמו גם ירידה דרסטית בכמות הנוסעים בקו הטרנס-אטלנטי לניו יורק ומציאת גאווה לאומית חדשה לעם הצרפתי – מטוס הקונקורד העל קולי שעשה את הדרך מפריז לניו יורק בפחות מ-3 שעות טיסה – הובילו את ממשלת צרפת למכור את האונייה. האונייה נמכרה לחברת "נורוויג'יאן קרוז ליינס", תוך ששמה שונה ל"נורוויי" (Norway), והיא עברה שיפוץ מסיבי לצורך הסבתה לאוניית נופש בים הקריבי. האוניה שימשה כאוניית נופש עד שנת 2008, אז נגרטה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פראנס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n81106612
* WorldCat (עם LCCN): n81-106612

 |
**הנני, אבי** (בגרמנית: **Hier bin ich, mein Vater**) הוא ספר של הסופר האוסטרי יהודי פרידריך טורברג.

הספר שיצא לאור ב-1948, שנים ספורות לאחר תום מלחמת העולם השנייה והשואה, מספר על פסנתרן יהודי מווינה שנסחט על ידי פקיד גסטאפו בניסיון לחלץ את אביו מדכאו. במהלך הספר מתעמת הגיבור עם דילמות בנוגע ליחסיו עם אביו וזהותו, בפרט זהותו היהודית. 

ב-1970 עובד הספר לסרט טלוויזיה. 

ב-1982 תורגם הספר לעברית על ידי נילי מירסקי, ויצא לאור בהוצאת עם עובד בשם "הנני, אבי".

עלילת הספר
----------

לאחר מלחמת העולם השנייה, מגיע לפריז המספר הלא ידוע, ככל הנראה אינטלקטואל אוסטרי יהודי (כמו טורברג עצמו). במהלך ביקורו נתקל במשפטן מקומי שסייע לו בגלותו בצרפת לאחר האנשלוס, וזה מציע לו לקרוא מחברות של אסיר – יומן של אוסטרי יהודי שנכלא בצרפת טרם המלחמה. 

יומן זה, של פסנתרן וינאי ששמו אוטו מאייר, גולל את תולדות חייו עד להגיעו למעצר בצרפת. הוא מתחיל מילדותו כבן יחיד בצל מלחמת העולם הראשונה שבה אביו השתתף כרופא גדודי, מות אימו ממחלה, לימודיו בבית ספר לצד התנכלויות אנטישמיות, איבוד בתוליו לנערה גויה ולימודיו בפריז לאחר סיום הגימנסיה. בהמשך חייו, חוזר אוטו לוינה לסייע לאביו המבוגר, שם הם חווים עימותים ויחסים מעורבים: אביו רוצה שבנו יאמץ אורח חיים בורגני ומסודר, בעוד שהבן חי בשגרה בוהמית של עבודות מזדמנות וישיבה בבתי קפה בלילות. 

אוטו נותר אדיש למאורעות הפוליטיות שחלו סביבו באוסטריה של שנות ה-30, זאת עד לליל הבדולח: ביום זה ניצל משילוח למחנה ריכוז בזכות סוכן גסטאפו שהכירו מבית הספר, זאת למרות שהתעמתו בנעוריהם על רקע אנטישמי. למרות שאוטו ניצל, באותו היום נשלח אביו לדכאו. בניסיון לחלצו, אוטו מנסה לנצל את היכרותו עם סוכן הגסטאפו, אולם זה האחרון סוחט אותו לצורך ביצוע משימות ריגול שונות בקרב יהודי וינה, מתנגדים פוליטיים ופושעים. לאחר שאוטו מגלה ממאהבת בעלת קשרים שאביו כנראה מת במחנה הריכוז ולפיכך אין טעם לסייע לנאצים, הוא אינו מגלה זאת לסוכן אלא נענה למשימה נוספת – איתור גולים פוליטיים בפריז. 

בפריז, אוטו ממשיך לסייע לגסטאפו אולם במקביל פונה למודיעין הצרפתי. אלה האחרונים לא מגלים בו עניין רב כמרגל כפול עבורם, ולבסוף הגסטאפו מלשינים עליו למשטרה הצרפתית על שהייה ללא אשרה והוא נעצר. בכלא הצרפתי, אוטו מתאבד לאחר כתיבת המחברות אודות חייו והדילמות שחווה על רקע זהותו היהודית, ימים ספורים טרם פריצת מלחמת העולם השנייה.

ראו גם
------

* שואת יהודי אוסטריה

קישורים חיצוניים
----------------

* עמוד האינטרנט על הספר באתר של הוצאת עם עובד
שלט האצולה של פראנצ'סקו דאנדולו.
מטבע דוקט מתקופת פראנצ'סקו דאנדולו. במטבע מתואר דאנדולו כורע על ברכו לפני מרקוס הקדוש.
**פראנצ'סקו דאנדולו** (באיטלקית: **Francesco Dandolo**;‏ נפטר בשנת 1339) היה הדוכס ה-52 של ונציה. דאנדולו כיהן כדוג'ה משנת 1329 ועד פטירתו.

בתקופתו החלו נסיונותיה של לה סרניסימה להשתלט על שטחים ברחבי איטליה.

רקע משפחתי
----------

משפחת דאנדולו הייתה משפחת אצולה ונציאנית עשירה ורבת השפעה. פראנצ'סקו דאנדולו הוא אחד מארבעה דוג'ים שמקורם במשפחה זו (יחד עם אנריקו דאנדולו, ג'ובאני דאנדולו ואנדראה דאנדולו). כמו כן שתים מנשות המשפחה היו נשואות לדוג'ים: ג'ובאנה דאנדולו הייתה רעייתו של פאסקואל מאליפיירו, וזיליה דאנדולו הייתה נשואה ללורנצו פריולי.

קורות חיים
----------

דאנדולו היה אחד הדיפלומים הוונציאנים המוצלחים ביותר. הוא כיהן כשגריר ונציה אצל האפיפיור קלמנס החמישי ואצל האפיפיור יוחנן ה-22 באביניון ופעל לבטל את הנידוי שהוטל על העיר ונציה. במסגרת פעולתו זה זכה לכינוי "קאנה" (כלב) לאחר שהציג עצמו בפני האפיפיור שהוא לובש שרשרת לצווארו בניסיון לשכנע את האפיפיור להסיר את הנידוי.

דאנדולו היה נשוי לאייזאבטה קונטאריני ולזוג היו שלושה ילדים.

### כהונתו כדוג'ה

במהלך כהונתו כדוג'ה אירעו מספר רב של חיכוכים בין הוונציאנים לבין הטורקים במאבק על השליטה בסחר במזרח הים התיכון. כמו כן, ונציה נלחמה בעיר ורונה ובמאסטינו דלה סקאלה השני שעמד בראשה. ונציה לא הגיבה לכל פרובוקציה של ורונה אולם כאשר ורונה החלה להקשות על הסחר בנהרות צפון איטליה, תקפה אותה ונציה. בתקופה זו התפתחה הברית בין ערי צפון איטליה: פירנצה, פרוג'ה, סיינה ובולוניה בניסיונן להאבק בשליטה הוונציאנית במסחר בצפון איטליה.

על מנת להתמודד עם איומים אלה, ובניגוד למקובל באותה עת (לשכור צבא של שכירי חרב), גייסה ונציה גיוס חובה של אזרחיה בין הגילאים 20 - 60. הצבא שנאסף, בן 40,000 הלוחמים, יצא לתקוף את ורונה. למרות אבדותיו הכבדות הצליח הצבא הוונציאני להביס את מאסטינו, ובמרץ 1337, בעקבות משא ומתן ממושך, נחתם הסכם שלום בין הצדדים - ורונה קיבלה את השטחים שנכבשו על ידי הצבא הוונציאני, וונציה קיבלה מחדש את זכויות הסחר החופשי שלה בשטחים אלה.

מאסטינו, אשר סבר שההסכם פוגע בו, פנה אל קיסר האימפריה הרומית הקדושה לודוויג הרביעי אולם זה תמך בדאנדולו. ב-24 בינואר 1339 נחתם הסכם השלום בבזיליקת סן מרקו. 

דאנדולו נפטר ביום כל הקדושים בשנת 1339 ונקבר בבזיליקת סנטה מריה גלוריוזה דיי פרארי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פראנצ'סקו דאנדולו** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1011949660
* VIAF: 170628214
* WorldCat: viaf-170628214

 |
**הנס-אולריך גרפנטין** (בגרמנית: **Hans-Ulrich Grapenthin**, נולד ב-2 בספטמבר 1943 בווגלאסט שבגרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק לאורך כל הקריירה שלו בעמדת השוער בקארל צייס יינה, ונבחר פעמיים ככדורגלן השנה בגרמניה המזרחית. גרפנטין ערך 21 הופעות במדי נבחרת גרמניה המזרחית, וזכה עמה במדליית זהב באולימפיאדת מונטריאול בשנת 1976, על אף ששימש בטורניר זה כשוער המשנה של יורגן קרוי.

קריירת מועדונים
---------------

גרפנטין החל לשחק בקבוצה הבוגרת של קארל צייס יינה מליגת העל המזרח גרמנית בשנת 1966, וכעבור שנתיים זכה עמה באליפות הראשונה. בשנת 1970 זכה גרפנטין עם יינה באליפות נוספת, ובמהלך שנות ה-70 זכה בשלושה גביעים, האחרון בעונת 1979/80. בגין זכייה זו בגביע, וההגעה למקום השלישי בליגה, זכה גרפנטין בתואר כדורגלן השנה בגרמניה המזרחית. בעונת 1980/81 השתתף גרפנטין עם קארל צייס יינה בגביע אירופה למחזיקות גביע, והגיע עם הקבוצה עד לגמר, שם הפסידה לדינמו טביליסי בתוצאה 1–2. גרפנטין זכה בעונה זו בפעם השנייה ברציפות בתואר כדורגלן השנה בגרמניה המזרחית. בשנת 1985 פרש ממשחק פעיל לאחר 19 עונות רצופות בקארל צייס יינה, בהן ערך 308 הופעות ליגה.

קריירה בינלאומית
----------------

גרפנטין החל לשחק בנבחרת גרמניה המזרחית בשנת 1975, אך היה השוער השני של יורגן קרוי, ובשש שנים ערך 21 הופעות בלבד. גרפנטין השתתף עם הנבחרת באולימפיאדת מונטריאול, שם ערך הופעה אחת בלבד, כאשר נכנס כמחליף במקומו של קרוי בדקה ה-80 בניצחון 0–4 על נבחרת צרפת ברבע הגמר. גרפנטין זכה עם הנבחרת במדליית זהב באולימפיאדה זו. בשנת 1981 ערך גרפנטין את הופעתו האחרונה במדים הלאומיים.

תארים
-----

עם קארל צייס יינה:

* אליפות ליגת העל המזרח גרמנית (2): 1967/68, 1969/70
* הגביע המזרח גרמני (3): 1971/72, 1973/74, 1979/80

עם נבחרת גרמניה המזרחית:

* אולימפיאדת מונטריאול (1976): מדליית זהב

תארים אישיים:

* כדורגלן השנה בגרמניה המזרחית (2): 1980, 1981

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנס-אולריך גרפנטין** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams

| כדורגלן השנה בגרמניה המזרחית |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| 1963: קייזר • 1964: אורבנצ'יק • 1965: וייגאנג • 1966: נולדנר • 1967: ארלר • 1968: בראנש • 1969: פוגל • 1970: רולאנד דוקה • 1971: פיטר דוקה • 1972: קרוי • 1973: קריישה • 1974: בראנש • 1975: פומרנקה • 1976: קרוי • 1977: דורנר • 1978: קרוי • 1979: שטרייך • 1980: גרפנטין • 1981: גרפנטין • 1982: שנופהאזה • 1983: שטרייך • 1984: דורנר • 1985: דורנר • 1986: מילר • 1987: מילר • 1988: תום • 1989: טראוטמן • 1990: קירסטן • 1991: גוטשואו |

 |
**האקדמיה הלאומית לשוטרים של קוויבק** (בצרפתית: **École nationale de police du Québec**; באנגלית: **Quebec National Police Academy**) הוא בית ספר להכשרת שוטרים בפרובינציית קוויבק שבקנדה.

האקדמיה ממוקמת בעיר ניקולט ומחליפה את מכון המשטרה (**Institut de police du Québec**) מאז 2000. האקדמיה מנוהלת על ידי ממשלת קוויבק ולה תקציב של 30 מיליון דולר קנדי, המהווה עשירית מתקציב הפרובינציה.

שוטרים מסיימים תחילה הכשרה טכנית באחד מ-12 בתי הספר במחוז המציעים תוכנית הכשרה בטכניקות שיטור. לאחר מכן, עליהם לעבור מבחני קבלה לאקדמיה לשוטרים, בה הם משלימים הכשרה אינטנסיבית בת 15 שבועות לפני הצטרפותם לשירות משטרת קוויבק.

האקדמיה הוזכרה בסרט ההמשך של שוטר טוב, שוטר רע, "שוטר טוב, שוטר רע 2", בה מוזכר כי בתו של דייוויד בושאר מנסה להתקבל לאקדמיה ולהמשיך בדרכו של אביה כשוטרת במשטרה.

בשנת 2020, במהלך התפרצות נגיף הקורונה בקנדה, בית הספר הוסב לבית חולים זמני.

ראו גם
------

* המכללה הלאומית לשוטרים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האקדמיה הלאומית לשוטרים של קוויבק** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של האקדמיה הלאומית לשוטרים של קוויבק (באנגלית ובצרפתית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  *Brief overview*, École nationale de police du Québec, אורכב מ-המקור ב-2012-10-14, נבדק ב-2020-09-23
2. ↑  *Studying policing techniques*, Service de Police de la Ville de Montréal
3. ↑  L'École nationale de police convertie en hôpital, TVA Nouvelles (בצרפתית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 9471 627X
* VIAF: 139509193
* WorldCat: viaf-139509193

 |
מנזר הוסיוס לוקאס
**דיסטומו** (ביוונית: **Δίστομο**) היא עיר במערב בויאוטיה שבמרכז יוון - 5 ק"מ צפונית למפרץ קורינתוס, 9 ק"מ דרומית לארצ'ובה, 12 ק"מ מזרחית לדספינה, 16 ק"מ דרום-מזרחית לדלפי, 18 ק"מ מערבית לליבאדייה ו-105 ק"מ צפון-מערבית לאתונה. העיר ממוקמת במדרונות הר הליקון, בגובה 450 מ', ומצפון לה עובר כביש 48 (אנטיריו - נפפקטוס - דלפי - ליבאדייה). כיום מונה העיר 4,368 תושבים.

העיר ידועה בשל טבח דיסטומו שבוצע בה ב-1944 על ידי הנאצים ובנוסף, בשל אחד המנזרים המפורסמים ביוון, מנזר הוסיוס לוקאס הסמוך לעיר ונחשב לאחת הדוגמאות החשובות ביותר לאדריכלות ביזנטית.

טבח דיסטומו
-----------

 ערך מורחב – **טבח דיסטומו**  

עם הפלישה לנורמנדיה ב-6 ביוני 1944 הגבירו הפרטיזנים היוונים את התקפותיהם על הגרמנים. במקום שהתה הדיוויזיה המשוריינת ה-4 של האס אס.
בבוקר 10 ביוני 1944 נע טור משוריין לעבר דיסטומו. בדרך החיילים פתחו באש על איכרים, הרגו חמישה ושבו שנים עשר כבני ערובה. ההוראות שקיבלו היו: על כל גרמני הרוג יש להרוג 50 יוונים, ועל עשרה גרמנים הרוגים יש לחסל כפר שלם.

השיירה נעצרה במרכז העיירה, והכומר המקומי נחקר על הימצאות פרטיזנים באזור. משלא קיבלו תשובות לשאלותיהם, השאירו במקום כוחות שנועדו להפחיד את האוכלוסייה, והטור עזב את דיסטומו. קילומטרים ספורים מהעיירה הותקפו כלי הרכב על ידי כוח פרטיזנים גדול. בקרב נהרגו 40 גרמנים.

השיירה חזרה לדיסטומו. 12 בני הערובה הוצאו מיד להורג בפומבי, וניתנה הוראה לבצע טבח בתושבי העיירה כנקמה. הגרמנים חדרו לבתים והרגו כל מי שנקרה בדרכם, מתינוקות שטרם הוטבלו ועד לזקנים. הבתים נשדדו ונשרפו.

בסך הכול נהרגו 218 אזרחים. זהו הפשע השני בגודלו נגד אוכלוסייה אזרחית יוונית במלחמת העולם השנייה לאחר הטבח בקלבריטה.

באותו יום ממש אירע הטבח בכפר הצרפתי אורדור-סור-גלאן, ובדיוק שנתיים לפני כן אירע הטבח בכפר הצ'כי לידיצה. ב-10 ביוני נערכות אזכרות בשלושת המקומות האלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיסטומו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דיסטומו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007540129205171
* GND: 4694814-4
* LCCN: n96048235
* VIAF: 153771776
* WorldCat: lccn-n96048235

 |
**דינר שווייצרי** (בערבית: **دينار سويسري**) הוא כינוי למטבע שהיה מקובל בכורדיסטן העיראקית בין מלחמת המפרץ (1991) למלחמת עיראק (2003). באותן שנים נהנה חבל כורדיסטן מאוטונומיה בחסות הגנתה הצבאית של ארצות הברית, והקשר בין החבל לבין השלטון העיראקי המרכזי בבגדאד היה רופף מאוד. ה"דינר השווייצרי" לא הונהג באופן רשמי, אלא הפך מטבע עצמאי עקב סירובם של הכורדים להכיר בשטרות הכסף החדשים שהנפיק הבנק המרכזי העיראקי עקב העיצומים הכלכליים על עיראק (איכותם של השטרות שהודפסו בעיראק הייתה ירודה יחסית לשטרות שהודפסו בבריטניה). הכורדים התעקשו להמשיך להשתמש בשטרות הישנים שבוטלו בשאר חלקי עיראק. מקור שמו של המטבע לא ברור, יכול להיות שהוא ניתן לו בגלל ששווייץ הייתה מקור ההדפסים ששימשו לייצורו.

ערכו של ה"דינר השווייצרי" נשמר, בניגוד למטבע בשאר חלקי עיראק שאיבד מערכו במהירות עקב העיצומים הכלכליים. כיוון שה"דינר השווייצרי" התפצל מהדינר העיראקי, ערכו בתחילת השימוש בו היה שווה לערך הדינר העיראקי. עם הנפקת שטרות כסף חדשים ב-15 באוקטובר 2003, עקב הפלת שלטון סדאם חוסיין והנהגת הממשל הזמני בחסות הקואליציה בראשות ארצות הברית, הוחלפו שטרות ה"דינר השווייצרי" לפי שער של 150 דינר עיראקי כנגד דינר שווייצרי אחד.

ה"דינר השווייצרי" לא הונפק על ידי בנק מרכזי כלשהו ולא היה נתון לכל פיקוח. כמו כן לא היה שום גוף שהתחייב לכבד אותו או לשלם תמורתו במטבע אחר. הבנק המרכזי העיראקי שהיה אחראי להנפקת השטרות מלכתחילה, הכריז עליהם כבטלים וחדל לכבד אותם. ערכו נבע מתוך מוסכמה חברתית בתוך הקהילה הכורדית של צפון עיראק. זהו מקרה נדיר שבו ערכו של מטבע נובע אך ורק ממוסכמה חברתית ללא כל גיבוי אחר, ולדעת חלק מהכלכלנים זהו יוצא מן הכלל שמעיד על הכלל - האפשרות לבסס מטבע על מוסכמה חברתית בלבד מעידה על כך שזהו הבסיס העיקרי לתפקוד מערכת פיננסית, וכי הגיבוי הבנקאי או הממשלתי הוא משני ביצירת ערך המטבע.

בסופו של דבר הוכר ה"דינר השווייצרי" באופן רשמי על ידי הממשל הזמני בעיראק, אולם לא כהילך חוקי, אלא במסגרת החלפת כל שטרות הכסף בעיראק בשטרות חדשים, ללא דמותו של סדאם חוסיין. הכרה זאת באה לידי ביטוי בקביעת שער רשמי ל"דינר השווייצרי" מול הדינר העיראקי והתחייבות להחליף את השטרות ה"שווייצריים" בשטרות החדשים.

הערות שוליים
------------

1. ↑

| עיינו גם בפורטלים: |
| --- |
|  | **פורטל המזרח התיכון** |
|  | **הכלכלה** |
דמיטרי מדבדב ואלכסנדר לוקשנקו באנדרטה למגיני מצודת ברסט, 22 ביוני 2008.

**יום הזיכרון והאבל** (**День памяти и скорби**) הוא יום זיכרון לאומי המצוין מדי שנה ב-22 ביוני בבלארוס (כ"יום זיכרון ארצי לקורבנות המלחמה הפטריוטית הגדולה") וברוסיה ואוקראינה ("יום האבל והנצחת זיכרון קרבנות המלחמה") ביום השנה (1941) לפתיחת המלחמה הפטריוטית הגדולה, כשפלשו כוחות מדינות הציר לברית המועצות. מאז נודע יום זה כיום הזיכרון המיועד להנציח חיילים שנפלו בקרב, בדומה לייעודו של יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.

יום הזיכרון ברוסיה
------------------

ולדימיר פוטין מניח פרחים בקבר החייל האלמוני בקרמלין,  
22 ביוני 2000

על פי צו נשיא הפדרציה הרוסית ילצין מיום 8 ביוני 1996 מספר 857 מצוין ברוסיה מדי 22 ביוני "יום הזיכרון והאבל".

ביום זה, בכל שטחי הפדרציה הרוסית, דגלי מדינה שעל בנייני מוסדות מדינה, דגלי ספינות הצי הרוסי מורדים לחצי התורן, במקומם מועלים דגלים עם סרטי אבל שחורים על בתי מגורים. במוסדות תרבות, בטלוויזיה וברדיו, לא נערכים שידורים ואירועי בידור לאורך כל היום.

אירועי זיכרון נערכים ברחבי הארץ, פרחים וזרים מונחים במונומנטים של מלחמת העולם השנייה ומתקיים אירוע נר הזיכרון. יום זה נחגג במיוחד בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.

נשיא רוסיה, ראש הממשלה, יו"ר מועצת הפדרציה, יו"ר הדומה הממלכתית, חברי הממשלה, צירי הדומה, חברי האספה הפדרלית, נציגי ארגוני חיילים ותיקים מניחים זרים בקבר החייל האלמוני שבגן אלכסנדר במוסקבה.

בבלארוס ובאוקראינה
------------------

22 ביוני מצוין בבלארוס (השם הרשמי הוא "יום הזיכרון הארצי של קורבנות המלחמה הפטריוטית הגדולה") ובאוקראינה ("יום האבל והכבוד לזכר קרבנות המלחמה").

ראו גם
------

* ימי זיכרון ופיוס לקורבנות מלחמת העולם השנייה
* יום הזיכרון הבינלאומי לשואה
* יום הזיכרון לשואה ולגבורה
* יום הזיכרון (ארצות הברית)
* יום הזיכרון (בריטניה)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יום הזיכרון והאבל** בוויקישיתוף
* אודות יום הזיכרון והאבל באתר רי"א נובוסטי
* Newsreel 22 ביוני 1941 ב- RuTube.
* Newsreel 22 ביוני 1941 ביוטיוב.
* מנהיגי רוסיה ובלארוס הדגישו את אי קבילותה של הפוליטיזציה של ההיסטוריה.
* יושצ'נקו פנה בנאום לאומה לרגל יום הצער לזכר קורבנות המלחמה באוקראינה

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Указ Президента России от 8 июня 1996 года № 857". Предпринимательское право. 1996-06-08. אורכב מ-המקור ב-2012-03-14. נבדק ב-2009-06-22.
2. ↑  "День памяти и скорби в других календарях". Календарь событий. נבדק ב-2009-06-22.
**המעפילים** הוא שיר מאת לוין קיפניס. חובר בשנת תרע"ט 1919.  
 השיר נסב על עלייה ועל טיולים ברחבי ארץ ישראל, ההררית ברובה; ובמובן המטפורי על המאבק היהודי הלאומי בארץ ישראל. המלחין חנינא קרצ'בסקי חיבר לו לחן; ובמנגינתו הושר על ידי מקהלות וזמרים. עיבד את השיר גיל אלדמע. השיר נעשה אהוד ונפוץ, ובעקבות תנועת ההעפלה לארץ ישראל, כיוונו רבים במילותיו אליה.

פרקי השיר ותכניו
----------------

השיר המחורז, בגוף ראשון רבים, וכולל ארבעה בתים ופזמון.  
 מילות הפזמון מעודדות את העולים, המשוטטים, המטפסים והמטיילים בארץ באמצעות חזרה קצובה:

"הַעְפִּילוּ! הַעְפִּילוּ!  

אֶל רֹאשׁ הָהָר הַעְפִּילוּ!  

הַעְפִּילוּ! הַעְפִּילוּ!  

אֶל רֹאשׁ הָהָר הַעְפִּילוּ!"  
  
**הבית הראשון** מתאר את השאיפה להגיע אל ארץ ישראל - "אֶרֶץ צֶבִי" - ולשוטט בה:  
 "אֶל רֹאשׁ הָהָר! אֶל רֹאשׁ הָהָר!  

הַדֶּרֶךְ מִי יַחְסֹם לִפְדוּיֵי שֶׁבִי?  

מֵעֵבֶר הַר הֵן זֶה מִכְּבָר  

רוֹמֶזֶת לָנוּ אֶרֶץ צֶבִי."  
 שתי המילים האחרונות משוחחות עם דברי חכמים על ארץ ישראל, הקרויה "ארץ צבי".  
  
**הבית השני** מדרבן את קהל היעד של העולים, לבל יפחדו ממעשה העלייה אל הארץ והשיטוט בה, למשל במילים: "לֵב מִי יֵרַךְ יֵחַת מֵאֶבֶן נָגֶף?"; המשוחחות עם מילות הפסוק בספר דברים: מִי־הָאִ֤ישׁ הַיָּרֵא֙ וְרַ֣ךְ הַלֵּבָ֔ב ".  
  
ב**בית השלישי** מתעצמת ומתעמקת חוויית העלייה; המשורר מתאר בו את חוויית ההתעלות הקיבוצית והנפשית העשויות להכלל בעלייה אל הארץ והשיטוט בה מחד, ואת הסכנות והאבדות העלולות להתרחש בעטיה:  
"נָהִין לָרוֹם! נָהִין לָרוֹם!  

...   

אֶחָד פִּתְאוֹם נָפַל לִתְהוֹם –   

קָרְבָּן רִאשׁוֹן אַךְ לֹא אַחֲרוֹן הוּא."  
  
**הבית הרביעי** ממשיך לתאר את האפשרויות המקטבות הגלומות ב"העפלה" - הפסגה ו"השיא", והנפילה לתהומות. אבל הדוברים סבורים, כי רוחם של הנופלים נשארת צרורה בהוויה ובזיכרון הקיבוצי של הכלל: "אֶחָד נָפַל. הֲאֵין רוּחוֹ חַי בָּנוּ?"; והדוברים מבטיחים למאזיניהם: "נַעְפִּיל, הַנִּצָּחוֹן אִתָּנוּ.".

קישורים חיצוניים
----------------

* "המעפילים" באתר בית לזמר העברי
* מילות השיר "המעפילים" והאזנה לו באתר זמרשת
* מבחר הקלטות של "המעפילים", באתר הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו פירוש מצודות ציון על הפסוק בספר שמואל ב', פרק א', פסוק י"ט: "הַצְּבִי יִשְׂרָאֵל עַל בָּמוֹתֶיךָ חָלָל אֵיךְ נָפְלוּ גִבּוֹרִים:".
2. ↑  ספר דברים, פרק כ', פסוק ח'.
**נשיא הרפובליקה של עיראק** (בערבית: **رئيس جمهورية العراق**) הוא ראש המדינה בעיראק, ו"מגן ההתחייבות לחוקה ולשמירה על עצמאותה, ריבונותה, אחדותה וביטחון גבולותיה של עיראק, בהתאם להוראות החוקה".

הנשיא נבחר על ידי בית הנבחרים, על ידי רוב של שני שלישים מהבית, ומוגבל לשתי כהונות בנות ארבע שנים. הוא מאשר חוקים המוצעים בבית הנבחרים, רשאי לחון, ממליץ על ראש הממשלה, ומכהן כ"ראש הכוחות המזוינים לענייני טקסים והוקרה".

תואר זה נשא הדיקטטור סדאם חוסיין, ששלט במדינה במשך כ-24 שנים. בשנת 2005 נבחר לתפקיד ג'לאל טאלבאני, שהיה השישי בתפקיד והכורדי הראשון שנושא את התואר. בשנת 2014, על רקע המאבק שהתחולל במדינה נגד ארגון "המדינה האסלאמית", נבחר לנשיא הפוליטיקאי פואד מעצום, כורדי גם הוא.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נשיא עיראק** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  חוקת עיראק, סעיף 64.
2. ↑  שם, סעיפים 67,69.
3. ↑  שם, סעיף 70.
4. ↑  Iraq MPs elect Fouad Massoum as president, CNN, 24 July 2014

| נשיאי עיראק |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| מוחמד נג'יב א-רובעי • עבד א-סלאם עארף • עבד א-רחמן אל-בזאז • עבד א-רחמן עארף • אחמד חסן אל-בכר • סדאם חוסיין • ע'אזי אל-יאוור • ג'לאל טאלבאני • פואד מעסום • ברהם צאלח | דגל עיראק כיוםדגל עיראק כיום |

 |
בול עם דיוקנו של קוסטקה נגרוצי
**קונסטנטין (קוסטקה) נגרוצי** (ברומנית: **Constantin (Costache) Negruzzi**;‏ 1808 - 24 באוגוסט 1868) היה פוליטיקאי, מתרגם וסופר רומני.

נגרוצי נולד בכפר **טריפשט** (Trifești) שבמחוז יאשי, נסיכות מולדובה, כבנו של הפחרניק **דינו נגרוצי**. הוא למד יוונית בילדותו ממלמד יווני ידוע בתקופתו ולמד רומנית בכוחות עצמו מקריאה בספרים. ב-1821, כשאלכסנדר איפסילנטי וצבא הפיליקי אטריה השתלטו על מולדובה, נמלטה המשפחה כולה לבסרביה, שם, בקישינב, למד צרפתית ממהגר צרפתי ופגש את פושקין, שעורר את תאבונו לספרות. ניסיונותיו הספרותיים הראשונים, Zăbavele mele din Basarabia în anii 1821, 1822 ("ההתמהמהויות שלי בבסרביה בשנים 1821, 1822") הם מאותה תקופה.

ב-1823 שבה המשפחה ליאשי וב-1826 מת אבי המשפחה. קוסטקה נגרוצי עבד במשרות מנהלתיות תוך התקדמות מתמדת. ב-1835 תרגם מצרפתית את הספר **שלושים שנות חיים או חייו של קלפן**. ב-1836, בכתב העת *המוזאון הלאומי*, בגיליונות מס' 36 ו-37, התפרסמה ההתכתבות שלו עם יון-חליאדה רדולסקו. ב-1837 תרגם כמה דרמות של ויקטור הוגו ופרסם את הפואמה *Aprodul Purice* (אפרודול פוריצ'ה) שמקור השראתה באגדה של יון נקולצ'ה. בשנה הזאת נבחר לאספה המחוקקת מטעם העיר יאשי. בהמשך פרסם נובלה מקורית בשם Zoe ותרגום של הפואמה של פושקין, "הצעיף השחור". הוא המשיך לפרסם יצירותיו בכתבי עת שונים וב-1840 הצטרף למיכאיל קוגלניצ'אנו ולוסילה אלכסנדרי בייסוד כתב העת הספרותי דאצ'יה ספרותית (*Dacia literară*) וגם פרסם בו מיצירותיו. השלישייה הזאת, קוגלניצ'אנו, אלכסנדרי ונגרוצי, מרכיבה גם את הוועד המנהל של התיאטרון הלאומי ביאשי ומייסד למעשה את התיאטרון בשפה הרומנית. בתחום הפוליטי-מנהלי, ב-1840 נבחר להיות ראש עיריית יאשי. מהשיתוף פעולה של נגרוצי עם קוגלניצ'אנו נוצר ב-1841 גם ספר בישול: "200 reţete cercate de bucate, prăjituri şi alte trebi gospodăreşti‏" (200 מתכונים שנוסו של מאכלים, עוגות ומעשי בית אחרים).

נגרוצי המשיך לתרגם ולכתוב יצירות מקוריות ועיבודים ולפרסם אותם בכתבי העת של התקופה. בהיותו שמרן בדעותיו, לא השתתף במהפכת 1848 במולדובה, התרחק מהפעילות הפוליטית וב-1850 מונה להיות המנהל הכללי של משרד האוצר במולדובה. עבודתו הספרותית נמשכת וב-1853 ייסד את כתב העת *Săptămâna* ("השבוע"). ב-1857, כשהיה שופט, נקרא להיות חבר במועצת השליט ותחת שלטונו של קוזה מונה למנהל משרד האוצר הרומני.

נגרוצי מת ב-1868 ונקבר בחצר הכנסייה בכפר הולדתו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוסטקה נגרוצי** בוויקישיתוף
* מילון הספרות הרומנית (ברומנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 90524166
* BNE: XX1341804
* CiNii: DA13506068
* GND: 119509016
* ISNI: 0000 0000 8080 6741
* LCCN: n81147302
* NKC: jx20050721019
* NLG: 90366
* NTA: 072655852
* SUDOC: 079244246
* VIAF: 823827
* WorldCat: lccn-n81147302

 |
הרב **יוסף אבוחצירא** (לפני ה'תר"ף, 1920 - כ"ו בתמוז ה'תשס"א, 17 ביולי 2001) היה רב ודיין בעיר פאס שבמרוקו, ורבה הראשי הספרדי של העיר יבנה בישראל.

קורות חיים
----------

נולד במרוקו לרב מכלוף אבוחצירא, רבה של העיר מרקש. אביו עלה לארץ ישראל והיה רב בשכונת רחביה בירושלים.

הוא נשאר במרוקו, התמנה כרב ודיין באוג'דה, ואחר כך בפאס.

בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 עלה גם הוא לישראל, והחליף ברבנות העיירה (ולימים העיר) יבנה את הרב אברהם אבוחצירא, שעבר אז לכהן כרבה של רמלה בשל מותו של אביו. בשנת ה'תשל"ח (1978) הוכר כדיין בידי הרבנות הראשית.

הקים ביבנה בית מדרש וישיבה בשם "תפארת יעקב" ועמד בראשם. לצד הישיבה התקיים כולל אברכים בראשות בנו, והוא שימש כנשיא הכולל.

כיהן כרבה של יבנה עד לפרישתו לגמלאות. בנו הרב דוד אבוחצירא מונה בחייו לכהן תחתיו ברבנות העיר.

הערות שוליים
------------

1. ↑  לפי רפאל הלפרין, **אנציקלופדיה לבית ישראל** החדשה (2010) בערכו (כרך א עמוד 23), היה רבה הראשי של פאס.
2. ↑  הסמכה לדיינות, באתר ארכיון המדינה, עמ' 21

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987011065531605171

 |
**קוסמודרקו** (שם מדעי: *Kosmodraco*; מיוונית: "דרקון מעוטר") הוא סוג של זוחל קדום בן לסדרת הכוריסטודרה אשר חי במשך תחילת הפלאוקן של אמריקה הצפונית לפני 61 עד 56 מיליון שנה. הוא דמה במראהו מעט לתנין אך היה פרימיטיבי יותר.

זוחל זה התגלה בממצאי מאובנים בין 1964 ל-1968 בידי משלחת של אוניברסיטת פרינסטון בתצורות פולקט בנצ' (Polecat Bench Formation) שבמונטנה וכן בויומינג וצפון דקוטה. הסוג תואר ב-2022 בידי החוקר קייס דורן בורנשטיין (Chase Doran Brownstein). 

הקוסמודרקו היה זוחל אמפיבי גדול באורך של 3 עד 5 מטרים, מה שהופך אותו לאחד מהגדולים שבזוחלים באזור חיותו (לצד הבוריאלוסוכוס), כאשר הגולגולת הגיעה לאורך 431 מ"מ. בצורתו הוא דמה מעט לזה של גוויאל מודרני ואולי מעט לזה של דגי תנין, כשמבנה הלסתות היה צר, בעל שיניים שקועות לצידי הלסת והלסת הייתה בעלת פנים שטוח יחסית.

מינים
-----

* *Kosmodraco dakotensis* - אשר התגלה בשנות ה-60 אך סווג כמין של *Simoedosaurus* שמוצאו אסייתי בעיקרו. שמו נקרא על שם צפון דקוטה.
* *Kosmodraco magnicornis* - אשר התגלה ב-2022. נקרא עקב קשקשיו הבולטים שדמו ל"קרן גדולה" (magnum + cornum).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוסמודרקו** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
תכשיר מיקרוסקופי שנושא את שמו של פצ'יני ואת השנה 1854, ואשר בו מופיע מתג הכולרה עם פירוט תצפיתו של פצ'יני.
**פִילִיפּוֹ פָּצִ'ינִי** (באיטלקית: **Filippo Pacini**;‏ 25 במאי 1812–9 ביולי 1883) היה אנטומיסט איטלקי, שנודע בשל גילוי גופיפי פצ'יני, ולאחר מותו בשל גילוי מחולל מחלת הכולרה, החיידק Vibrio cholerae, שנים טרם גילויו הנודע יותר על ידי רוברט קוך.

חייו
----

פצ'יני נולד בפיסטויה שבאיטליה לפרנצ'סקו, סנדלר, ולאומילטה דולפי. הוא קיבל חינוך דתי בתקווה שיהיה להגמון, אולם ב-1830 הוענקה לו מלגה לבית הספר לרפואה המכובד בפיסטויה. במהלך לימודי הרפואה למד לנתח גופות ולבחון אותן תחת המיקרוסקופ.

ב-1831, במהלך שיעור נתיחת גופות, גילה פצ'יני איברי חישה זעירים במערכת העצבים המגיבים ללחץ ולרטט. הוא למד אותם מקרוב בשנים שלאחר מכן, ודן בהם במסגרת אגודת Società medico-fisica בפירנצה, אולם הוא פרסם את מחקרו, "Nuovi organi scoperti nel corpo umano", רק בשנת 1840. עד מהרה עבודתו נודעה באירופה, והגופיפים שגילה נקראו על שמו – גופיפי פצ'יני.

הוא שימש עוזר מחקר לפאולו סאבי בפיזה בין 1840 ל-1843, ולאחר מכן החל לעבוד במכון לאנטומיה אנושית. הוא היה פרופסור לאנטומיה באוניברסיטת פיזה בין השנים 1844–1846. ב-1847 החל ללמד בליצ'אום בפירנצה, וב-1849 מונה לעמוד בראש המחלקה לאנטומיה כללית וטופוגרפית במכון ללימודים גבוהים באוניברסיטת פירנצה, שם נשאר עד פרישתו לגמלאות.

בזמן מגפת הכולרה השלישית, שהתרחשה בין השנים 1852–1860, גילה פצ'יני את מתג הכולרה. המחלה פקדה את פירנצה בשנת 1854, ופצ'יני התעניין מאוד במחלה. הוא ניתח את גופותיהם של אנשים אשר נפטרו לא מכבר מהמחלה וערך בדיקות היסטולוגיות לרירית המעי שלהם. במהלך בדיקות אלה גילה פצ'יני חיידק מתג בעל צורת פסיק אשר תיארו כ-"Vibrio" (רוטט). באותה שנה הוא פרסם מאמר בשם "תצפיות מיקרוסקופיות והסקות פתולוגיות על אודות כולרה", שם תיאר את האורגניזם ואת הקשר שלו למחלה. התכשירים המיקרוסקופיים תויגו בבירור, עם תאריך ואופי הממצאים. אולם, מאחר שהאמונה הרווחת בקרב המדענים האיטלקים הייתה תאוריית המיאזמה, עבודה זו לא זכתה להתייחסות עד לאחר שנים רבות לאחר מותו, למרות פרסומים נוספים בעניין ב-25 השנים שלאחר פרסום עבודתו. עבודתו של פצ'יני נודעה לקהילה המדעית הבינלאומית באמצעות תרגומה לאנגלית, שפורסם בכתב העת The British and Foreign Medico-chirurgical Review ביולי 1866. בשנת 1965 אימצה הוועדה הבינלאומית לנומנקלטורה של אורגניזמים את השם הרשמי *Vibrio cholera pacini* לכבוד עבודתו של פצ'יני.

במהלך הקריירה שלו פרסם פצ'יני גם מספר מחקרים על הרשתית, על איברי החשמל בדג חשמל, על מבנה העצם ועל מכניקת הנשימה.

הוא מת כמעט מחוסר כול בפירנצה, ונקבר בבית הקברות במיזריקורדיה. בשנת 1935 הועברו עצמותיו לכנסיית סנטה מריה דלה גרציה, יחד עם עצמותיהם של אטו טיגרי ופיליפו צ'יוויניני, שני אנטומיסטים ידועים נוספים

חיים אישיים
-----------

פצ'יני מעולם לא נישא, והשתמש ברוב כספו לצורך טיפול בשתי אחיותיו החולות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיליפו פצ'יני** בוויקישיתוף
* המאמר שפרסם פצ'יני אודות מתג הכולרה בכתב העת Gazzetta Medica Italiana

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1388292
* BnF: cb10508483k (data)
* GND: 117678767
* ICCU: NAPV054052
* ISNI: 0000 0000 6126 6989
* LCCN: n84026097
* NTA: 158237625
* RERO: 02-A003664031
* SUDOC: 085923427
* VcBA: 495/191570
* VIAF: 7380588
* WorldCat: lccn-n84026097

 |
**נמל התעופה אנגלסי** (באנגלית: **Anglesey Airport**, בוולשית: **Maes Awyr Ynys Môn**) הוא נמל תעופה קטן השוכן בתוך **בסיס חיל האוויר המלכותי ואלי** (באנגלית: **RAF Valley**, בוולשית: **Llu Awyr Brenhinol Y Fali**), באי אנגלסי שבצפון-מערב ויילס.

נמל התעופה משרת כיום קו טיסה בודד המקשר את צפון ויילס עם העיר קארדיף בדרום, כאשר נכון ל-2018 עברו בנמל 14,629 נוסעים. בסיס ואלי שמרכיב את הנמל משמש בעיקר יחידות אימון והכשרה של חיל האוויר המלכותי לצד כוח חילוץ מוסק המשמש את אזור סנודוניה והים האירי.

היסטוריה
--------

בסיס ואלי הוקם ב-1941 במהלך מלחמת העולם השנייה, במטרה להעניק הגנה אווירית לאזורים המתועשים של צפון אנגליה. ב-1943 מסלולי הנחיתה וההמראה הורחבו והבסיס הפך גם לתחנת מעבר של טיסות מארצות הברית כחלק מהמאמץ המלחמתי המשותף של בעלות הברית, ביום אחד בספטמבר 1944 נחתו בבסיס 99 מפציצים של חיל האוויר האמריקאי בדרכם לאירופה. לאחר סיום המלחמה כ-2,600 מפציצים אמריקאים עברו בבסיס בדרכם חזרה מזירות הלחימה לארצות הברית. במהלך 1950 הבסיס עבר שיפוצים נרחבים ובאפריל 1951 טייסת 202 הוקמה מחדש בבסיס כיחידת הכשרה ואימון למטוסי קרב סילוניים. מאז משמש בסיס ואלי כמרכז אימון והכשרה לטייסי חיל האוויר המלכותי, לצידו מספר יחידות חילוץ והצלה האמונות על הים האירי סביב חופי ויילס והשטחים ההרריים בצפון ויילס, בהם הרי סנודוניה.

בשנת 2006 הפרלמנט הוולשי (אז האספה הלאומית הוולשית) החליט על הקמת נמל תעופה לאומי שיחלוק בתשתיות בסיס ואלי, לאחר עבודות הקמה והרחבת תשתיות, נמל התעופה אנגלסי נפתח במאי 2007 עם שתי טיסות שבועיות בינו לבין נמל התעופה קארדיף. נמל התעופה כלל טרמינל בודד במבנה קרקע, דלפק צ'ק-אין, אולם נוסעים יוצאים ואזור ניהול כבודה, הוא נבנה בעזרת תקציב הפרלמנט הוולשי בעלות של כמיליון ליש"ט. בעלי השליטה בנמל התעופה הם בסיס חיל האוויר ואלי, הפרלמנט הוולשי, מועצת מחוז אנגלסי, ונמל התעופה קארדיף.

תחבורה
------

נמל התעופה אנגלסי שוכן כ-2.5 קילומטר דרומית לכביש המהיר של צפון ויילס ה-A55 שמחבר אותו מזרחה לבנגור, אזור קונווי, צ'סטר והמרכזים העירוניים באזור המרזי בהם ליברפול ומנצ'סטר.

לנמל ולבסיס גישה לרשת הרכבות של בריטניה דרך תחנת הרכבת ואלי (שבעיירה ואלי) מצפון-מערב או דרך תחנת רוסנייגר הקטנה יותר ממזרח.

בסיס חיל האוויר המלכותי ואלי
----------------------------

בסיס חיל האוויר ואלי משמש כיום מספר יחידות אימון והכשרה של חיל האוויר המלכותי, בנוסף לכוח חילוץ ימי והררי מוסק המופעל מהבסיס.

**להק 22 (אימון והכשרה)**

* בית ספר אימון טיסה 4
	+ טייסת 4 (BAE סיסטמס הוק)
	+ טייסת 25 (BAE סיסטמס הוק)
	+ טייסת 72 (T-6 טקסאן II)
* בית ספר אימון טיסה 1
	+ טייסת 202 (איירבוס H145)

**להק 38 (סיוע)**

* שירות החילוץ ההררי של חיל האוויר המלכותי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נמל התעופה אנגלסי** בוויקישיתוף
* אתר נמל התעופה
* אתר בסיס חיל האוויר ואלי

| בסיסי חיל האוויר המלכותי |
| --- |
| הממלכה המאוחדת | בנסון • בולמר • ברייז נורטון • דיגבי • הלטון • הנלו • הונינגטון • ואלי • היי ויקומב • ודינגטון • ויטרינג • ודוייל • ויטון • פילינגדיילז • לימינג • לוסימות' • מרהאם • נורתהולט • סקמפטון • ספיידאדם • סנט מוגאן • סירסטון • קונינגסבי • קוספורד • שוברי |  |
| מעבר לים | אקרוטירי • אסנשן • גיברלטר • מאונט פלזנט |
ציור של גאורגה טטרסקו ובו איכרה רומניה לבושה ביה
*(אִ)יֶה* (ברומנית: **ie** המילה המיודעת ia, ברבים **ii**) היא חולצה נשית המהווה את המרכיב העיקרי בלבוש הנשי העממי הרומני.

חולצת יה מיוצרת מאריג דק של כותנה או פשתן או משי, ועליה רקמה באזור הצוואר, בית החזה והשרוולים. נושאי הרקמה הם מודלים הנדסיים, פרפרים ופנינים. הרקמה שונה, בהתאם למסורות באזורים שונים של רומניה. המודלים של הרקמה וצבע הבד השתנו גם לפי גיל הלובשות ומעמדן החברתי. לחלק מהדוגמאות נועד גם התפקיד לשמור על הלובשות מפני הרוחות הרעות.

בעת לימודיו של אנרי מאטיס אצל גוסטב מורו התיידד מאטיס עם צייר רומני, תאודור פאלאדי, שגם הוא למד אצל מורו, והשניים שמרו על ידידותם, התראו והתכתבו. בסוף שנות השלושים של המאה העשרים צייר מאטיס רקדנית לובשת חולצה רומנית ובציור נוסף קישט שמלה בקישוטים דומים. פאלאדי ראה את התלהבות ידידו מהחולצה הרומנית, ועל כן הביא לו במתנה מספר חולצות כאלה. בעקבות זאת צייר מאטיס, ב-1940, את ציור השמן הנודע La Blouse Roumaine, השוכן כעת במוזיאון הלאומי לאמנות מודרנית של צרפת במרכז ז'ורז' פומפידו. ציור זה פרסם בעולם את חולצת יה הרומנית.

מאריה מאדינבורו, מלכת רומניה אהבה את הלבוש הרומני העממי באופן כללי ואת היה בפרט, והרבתה ללבוש חולצות אלה. גם מעצבי האופנה ז'אן-פול גוטייה ואיב סן-לורן אהבו חולצות רומניות אלה והקדישו להן קולקציות מיוחדות.

בתאריך 24 ביוני נחוג היום הבינלאומי של היה. מועד זה תואם גם לחגיגות ה"סנזיינה", יצורים אגדיים במיתולוגיה הרומנית, שעל פי המסורת נהגו ללבוש יה,.

קישורים חיצוניים
----------------

* La Blouse Roumaine (באנגלית) מאמר על הציור של אנרי מאטיס "החולצה הרומנית" ותצלום של הציור.
* Ia romaneasca a cucerit lumea (ברומנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  רומניה מתכוננת לחגוג את היום הבינלאומי של היה! (ברומנית)
2. ↑  Aprilie 1940 – ia românească pictată de Matisse (ברומנית)
**חדשות הערב** היה יומון ערב, בעל זיקה למפא"י, שראה אור בין 10 במרץ 1946 ל-31 במרץ 1948. העיתון נוסד במטרה להתחרות ב"ידיעות אחרונות" והחזיק בדרך כלל שני עמודים. מו"ל העיתון, עורכו הראשי ומחבר חלק ניכר מהמאמרים היה אליהו פורצקי. עוד כתבו בעיתון אביגדור המאירי, הלל זיידמן, אלחנן צייטלין, הרצל ברגר, רבקה כצנלסון ונתן דונביץ. עקב הפצת העיתון הופסקה הפצת מהדורת הצהריים של "דבר".

העיתון סיקר את פעולות ההגנה וההעפלה. לאחר פיצוץ מלון המלך דוד, גילה יחס שלילי ומגנה לארגוני הפורשים (האצ"ל והלח"י).

בדיון בלשכת מפא"י בראשית 1948 אמר פנחס לבון "הגענו לעניין [הקמת חדשות הערב] בתקופת הבחירות [לקונגרס הציוני הכ"ב, אוקטובר 1946], כשאחר הצהריים היה הרחוב פתוח להסתה של ידיעות אחרונות..."

תפוצת העיתון בשיאו הגיעה ל-8,000-6,000 עותקים.

העיתון נסגר עם החלטת מפא"י להפסיק את התמיכה בו.

קישורים חיצוניים
----------------

* "חדשות הערב" באתר תנועת העבודה
* בלה קמפל, ‏'חדשות הערב' - עיתון הערב של מפא"י, 1948-1946, **קשר** 3, אביב 1988, עמ' 98-93.

הערות שוליים
------------

1. ↑  בעין בוחנת, "דבר צהריים" איננו, משמר, 22 בספטמבר 1947
2. ↑  מרדכי נאור, ‏הפוטש הגדול', מלחמת 'ידיעות אחרונות'–'מעריב': ההתחלה", **קשר** 33, אביב 2003, 15-3
**נמיקולופטרוס** (שם מדעי: ***Nemicolopterus***; משמעות השם: "כנף של תושב יער") הוא סוג של זוחל מעופף מהסדרה הקדומה פטרוזאורים. הוא חי לפני 120 מיליון שנה לערך, בתקופת הקרטיקון של סין. מאובני הפטרוזאור התגלו ב-2008 בתצורת ג'יופוטאנג, מחוז ליאונינג שבצפון סין כחלק מאוסף של "המכון לחולייתנים פלאונתולוגים ופלאואנתרופולוגים" של בייג'ינג. המאובנים השתייכו למין יחיד - *Nemicolopterus crypticus*. השם "kryptos" משמעו "מתחבא".

מאפיינים
--------

הנמיקולופטרוס היה הקטן שבכל מיני הפטרוזאורים מעולם והוא היה בעל מוטת כנפיים של 25 ס"מ בלבד, כמו של דרור הבית. ממצאים של עצמות החזה מוכיחים שמדובר היה בפרטים בוגרים לגמרי, אם כי כמה החוקר דארן נאיש סובר שהפרט רק החל לעוף ואולי היה קרוב בגודלו לסינופטרוס (Sinopterus). 

למרות גודלו הקטן הוא דווקא היה שייך לקבוצת הפטרודקטיליים, מאבותיהם של המעופפים הגדולים ביותר בעולם. הוא היה מקרוביהם של הטפג'ריים וקרוב רחוק של האורניתוכיריים. בדומה למיני הטפג'ריים והאזדרקיים העצומים הוא היה חסר שיניים בלסתותיו החלולות. 

פטרוזאור זה היה שוכן יבשה שצד חרקים במהירות וכנראה קינן על עצים. דבר זה מבוסס על התאמות באצבעותיו ובזרועותיו לטיפוס על עצים כמו מינים של טפג'ריים ובניגוד לשאר הפטרוזאורים שחיו בקרבת הים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נמיקולופטרוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
המסגד הכחול בשעת בין השמשות
**המסגד הכחול**, כפי שהוא מכונה ברחבי העולם, או **מסגד הסולטאן אהמט** (בטורקית: **Sultanahmet Camii**) הוא מסגד באיסטנבול, שנבנה בין השנים 1609 עד 1616 בפקודת הסולטאן אהמט הראשון, על שמו קרוי המסגד, ובו מקום קבורתו של הסולטאן.

המסגד נמצא בחלק העתיק של איסטנבול, במקום בו היה מרכז העיר קונסטנטינופול עת הייתה בירת האימפריה הביזנטית, אל מול האיה סופיה. מוזיאון איה סופיה היה במקור כנסייה נוצרית. המסגד נבנה במכוון אל מול הכנסייה, ובסגנון הדומה לה, על מנת להראות כי הבנייה האסלמית יכולה להתעלות על הבנייה הנוצרית. כיום משמש המסגד כמקום תפילה פעיל, והוא סגור לכניסת מבקרים בשעות התפילה.

המסגד נודע בשם "המסגד הכחול" בשל האריחים הכחולים מהעיר איזניק המצפים את קירותיו הפנימיים (אף שהצבע דהה במהלך השנים).

בניית המסגד
-----------

פנים המסגד והתקרה המעוטרת
אדריכל המסגד, סדפקאר מהמט אגה, שהיה אדריכל החצר המלכותית, קיבל הוראה מהסולטאן לא לחסוך בהוצאות ולבנות את המבנה האיסלמי היפה בעולם. צורת המסגד רבועה וגודלה 64 על 72 מטרים.

כיפת המסגד נתמכת על ידי ארבעה עמודים גדולים וכל על חצאי קשתות. קוטר הכיפה 33 מטרים וגובהה 43 מטרים.

מסגד הסולטאן אהמט ייחודי בכך שהיה המסגד היחיד בטורקיה ולו שישה מינרטים - אותו מספר מינטרים שהיה אז במסגד אל-חראם בעיר מכה. הסולטאן ספג ביקורת של חכמי הדת באותה עת, על הניסיון להשוות את חשיבות המסגד למקום הקדוש ביותר לאסלאם במכה, ועל כן נאלץ לממן בניית מינרט שביעי במכה.

פנים המסגד הכחול. המסגד נודע בשם "המסגד הכחול" בשל האריחים הכחולים מהעיר איזניק המצפים את קירותיו הפנימיים (אף שהצבע דהה במהלך השנים).
קירות המסגד מצופים בלמעלה מ-20,000 אריחים מצוירים ביד, אשר יוצרו באיזניק. המסגד מואר על ידי 200 חלונות צבועים (ויטראז') וכן מנורות שמן.

קירות המסגד מקושטים בפסוקים מהקוראן שנכתבו על ידי גדול הקליגרפים באותה עת - סייד קאסם ע'ובארי.

ראו גם
------

* אהמט הראשון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המסגד הכחול** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של המסגד הכחול
* סרט של National Geographic על המסגד הכחול באיסטנבול
* תמונות של פנים המסגד הכחול
* תמונות מסגד הסולטאן אהמט (המסגד הכחול)
* תמונות ישנות של המסגד הכחול
* מסגד הסולטאן אהמט (המסגד הכחול) (אורכב 29.05.2020 בארכיון Wayback Machine)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007403341405171
* GND: 4252715-6
* LCCN: n92046853
* NKC: kn20140923020
* VIAF: 132669049
* WorldCat: lccn-n92046853

 |
בתורת החוגים, **חוג השברים המקסימלי** של חוג R הוא החוג הגדול ביותר שאפשר להציג כל איבר שלו כמנה של איברים מ-R (ראו הגדרה מדויקת להלן). הקשר בין החוג המקורי לחוג השברים המקסימלי אינו הדוק כמו הקשר אל חוג השברים הקלאסי, אבל בניגוד לאחרון, חוג השברים המקסימלי תמיד קיים.

רקע
---

הבנייה הקלאסית של שדה המספרים הרציונליים כשדה השברים של חוג המספרים השלמים מדגימה תופעה כללית בתורת החוגים הקומוטטיביים: כל תחום שלמות אפשר לשכן בשדה. כלומר, תחום שלמות אפשר להרחיב לחוג שאינו גדול מדי (כל איבר שלו הוא מנה של איברים מן התחום, ולכן כל שיכון של התחום שתמונתו מוכלת בחבורת ההפיכים של התמונה - למעט אפס, כמובן - מתרחב לשיכון של שדה השברים כולו) ואינו קטן מדי (לכל איבר שלו יש בחוג הפכי).

בתור הזהב של תורת החוגים נבדקו אפשרויות רבות להכליל רעיון זה למקרה הלא קומוטטיבי. במהרה התברר שלא כל תחום (היינו, חוג ללא מחלקי אפס) אפשר לשכן בחוג עם חילוק. Oystein Ore הוכיח שלחוג יש חוג שברים קלאסי, אם ורק אם הוא מקיים את תנאי אור (ביחס לאוסף האיברים הרגולריים). מכאן נובע שיש חוג שברים קלאסי לכמה מחלקות חשובות של חוגים: לכל חוג קומוטטיבי, לכל תחום PI (היינו, תחום שהוא אלגברה עם זהויות מעל שדה), ולכל חוג נותרי ימני ושמאלי.

הגדרה
-----

נניח ש- {\displaystyle R\subseteq T} הם חוגים. T הוא **חוג שברים כללי** ימני של R, אם לכל {\displaystyle x,y\in T} ({\displaystyle y\neq 0}) יש איבר r \in R כך ש- {\displaystyle xr\in R} בעוד ש-{\displaystyle yr\neq 0}. אפשר, כביכול, לכתוב {\displaystyle x=(xr)r^{-1}}, מנה של שני איברים ב-R.

מתברר שלכל חוג יש **חוג שברים מקסימלי** ימני {\displaystyle Q=Q\_{max}^{r}}, כך שלכל חוג שברים כללי (ימני) T של R יש הומומורפיזם יחיד מ-T אל Q, המרחיב את העתקת הזהות על R. עבור החוג הזה, ההומומורפיזם המובטח הוא תמיד שיכון.

כאשר חוג השברים הקלאסי (הימני) של R קיים, הוא חוג שברים כללי, אבל חוג השברים המקסימלי עשוי להיות גדול ממנו. חוג השברים הקלאסי שווה לחוג השברים המקסימלי אם R הוא חוג גולדי ימני פשוט למחצה; וגם אם R הוא חוג קומוטטיבי המקיים את תנאי השרשרת העולה על מאפסים.

בנייה
-----

Utumi בנה את חוג השברים המקסימלי (ב-1956) מאוסף האידיאלים הימניים הצפופים של החוג (אידיאל ימני U הוא צפוף אם לכל a,b בחוג, {\displaystyle a\neq 0}, קיים x כך ש- {\displaystyle ax\neq 0} ו- {\displaystyle bx\in U}). בניה זו מכלילה את אחת הבניות האפשריות של חוג השברים הקלאסי, שבה נעשה שימוש רק באידיאלים המכילים איברים רגולריים.

את חוג השברים המקסימלי של R אפשר לבנות מתוך הסגור האינג'קטיבי, באופן הבא. יהי I הסגור האינג'קטיבי של R (כמודול ימני מעל עצמו). I הוא מודול שמאלי אינג'קטיבי מעל {\displaystyle H=\operatorname {End} (I\_{R})}, וחוג השברים המקסימלי (הימני) הוא {\displaystyle Q=\operatorname {End} ({}\_{H}I)}. במילים אחרות, חוג השברים המקסימלי הוא המרָכז של המרָכז של (ההצגה הרגולרית הימנית של) R בחוג האנדומורפיזמים של I (כחבורה אבלית).

המרכז המוכלל
------------

המרכז של חוג השברים המקסימלי נקרא **המרכז המוכלל** של החוג R. אם R ראשוני, המרכז המוכלל הוא שדה.

מקורות
------

* T.Y. Lam, Lectures on Modules and Rings, 13B.
**חיים לוי** (1925 – 3 בינואר 2012) היה מפקד משמר הגבול ונציב בתי הסוהר.

חיים לוי נולד בבנימינה להדסה (לבית הרשקוביץ) ובצלאל לוי שהיה פעיל ב"הגנה" ושימש כמחסנאי סליקים. בשנת 1944 עברו הוריו למושב בית יצחק-שער חפר. 

מגיל 15 היה לוי פעיל בגדנ"ע. הוא סיים ב-1941 קורס מדריכי גדנ"ע, והיה מפקד פלוגת נוער במסגרת "ההגנה". ב-1943 התגייס למשטרת היישובים העבריים ושירת בה במשך 3 שנים. ב-1947 סיים קורס מפקדי מחלקות של "ההגנה". במלחמת העצמאות לחם במסגרת חטיבת אלכסנדרוני כסגן מפקד פלוגה, ונפצע בקרב על מג'דל יאבא. אחרי החלמתו עבר לתפקיד עורפי ובתום המלחמה השתחרר משירות צבאי.

ב-1954, בתקופת פעולות התגמול, התגייס כסגן מפקד פלוגה למשמר הגבול. היה מפקד הפלוגה הדרומית של גדוד משמר הגבול באזור המשולש בתקופת מלחמת סיני, שבגזרתו אירע טבח כפר קאסם. בהמשך ובתקופת מלחמת ההתשה, כיהן כמפקד מג"ב צפון, ופיקד על כוחות מג"ב שפעלו בגזרת עמק בית שאן של מלחמת ההתשה. בספטמבר 1972 מונה לסגן מפקד משמר הגבול, באוקטובר 1972 מונה למפקד משמר הגבול וכיהן בתפקיד עד ינואר 1976. ב-1974, בעקבות הטבח במעלות וכישלון ההשתלטות של יחידות הלוט"ר של צה"ל, הורה לרפ"ק ראובן יעקב (נמרודי) להקים את הימ"מ - יחידת השתלטות ללוחמה בטרור, זאת כמענה לפיגועי חטיפה ומיקוח. בהמשך הוטלו על הימ"מ משימות ותפקידים נוספים כגון - לוחמה בטרור ומשימות משטרה מיוחדות. 

במהלך השנים למד קרימינולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. בסוף 1975 נקבע שימונה לנציב בתי הסוהר עם פרישתו של אריה ניר. באוגוסט 1976 מונה לנציב בתי הסוהר. בתקופתו נעשה ניסיון להאבק בשימוש הנרחב בסמים בבתי הכלא על ידי ביצוע חוקן לאסירים הנכנסים לכלא. אולם בג"ץ קבע שאין לבצע חוקן באסירים, ללא הסכמתם. כיהן בתפקיד עד נציב בתי הסוהר עד 1981 ולאחר מכן פרש לגמלאות ועבד כחקלאי במושב בית יצחק.

ב-3 בינואר 2012, נפטר חיים לוי מסרטן, ונקבר בחלקה הצבאית בבית העלמין במושב בית יצחק. הותיר אשה ושלושה בנים.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  יוסף וקסמן, "מג"ב שלם עם עצמו בפעולה בעיר כמו נגד האויב מחוץ", מעריב, 12 באוקטובר 1972
2. ↑  דליה קרפל, הטבח בכפר קאסם: אנחנו לא ירינו, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2008
3. ↑  העלאות בדרגה במשטרה ובמשמר הגבול, מעריב, 14 בספטמבר 1972
4. ↑  הוקמה יחידה במשמר הגבול למלחמה באל ימות ובפשיעה, דבר, 20 במרץ 1974
5. ↑  ברוך מאירי, הבעיה המרכזית שתעסיק אותי - הצפיפות בכלא, מעריב, 17 באוגוסט 1976
6. ↑  ניר מסיים תפקידו כנציב בתי־חסוהר, מעריב, 8 בדצמבר 1975
7. ↑  אושר מינוי חיים לוי לנציב בתי הסוהר, מעריב, 9 באוגוסט 1976
8. ↑  איומים גרמו לפרישת מנהל כלא, דבר, 18 בדצמבר 1981
9. ↑  ארכיאולוג קיטע, מעריב, 10 בנובמבר 1986
10. ↑  איציק וולף, נפטר נציב שב"ס לשעבר חיים לוי, באתר News1 מחלקה ראשונה‏, 4 בינואר 2012

| **נציבי בתי הסוהר** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| גרו גרא • רם סולומון • צבי חרמון • אריה ניר • חיים לוי • מרדכי ורטהיימר • רפאל סוויסה • דוד מימון • לוי שאול • גבריאל עמיר • אריה ביבי • עמוס עזאני • אורית אדטו • יעקב גנות • בני קניאק • אהרן פרנקו • עפרה קלינגר • אשר וקנין (מ"מ) • קטי פרי | נס הנציב |

 |

| מפקדי משמר הגבול  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| פנחס קופל • שמעון אשד • חיים לוי • צבי בר • פנחס שחר • משולם עמית • יצחק אהרונוביץ' • ישראל סדן • יצחק דדון • יעקב גנות • דוד צור • חסין פארס • ישראל יצחק • יורם הלוי • עמוס יעקב • קובי שבתאי • אמיר כהן • בריק יצחק |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987012124841305171

 |
**ציורים מג'יברני - מטבע למופשט**

במשך שנות מגוריו בג'יברני הקים הצייר קלוד מונה גן בסגנון יפני, שבו צייר מאות מציוריו המוכרים והמונומנטליים ביותר.

עם חלוף השנים, ניתן לעקוב אחר תהליך גיבושו של סגנון ייחודי, אניגמטי ופילוסופי שהתבטא בהפשטה של נושאי הציור.

הקמת הגן
--------

גנו של מונה בג'יברני
מונה השקיע זמן ומשאבים רבים בגנו עד למימוש חזונו אשר היה מושא לציורים רבים במהלך השנים. הוא נעזר בגנן ראשי וחמישה עוזרים כדי לטפח ולעצב את הגן כראותו. ב־1893 רכש מונה חלקה נוספת אשר הייתה צמודה לאחוזתו, שבה הייתה בריכה טבעית קטנה שאותה חצה נחל האפט.

בשנים הבאות עיצב מונה את החלקה מחדש; במשך שלוש שנים הועלתה הטמפרטורה בבריכה על מנת שתתאים לנימפאות (חבצלות) אותן הזמין מונה מיפן. גשר קטן בסגנון יפני הוקם מעל חלקה הצר של הבריכה.

ב־1901, לאחר משא ומתן ארוך מול המועצה המקומית, נחל האפט הוסט ממסלולו ולגשר הוספו קשת גבוהה ושיחי ויסטריה. גנן אחד הועסק במיוחד עבור טיפול בנימפאות שפוזרו בבריכה באופן אותו הנחה מונה על מנת ליצור את הקומפוזיציה המדויקת שרצה.

הגן עצמו הפך ליצירת אומנות, לעיצוב הטבע כקומפוזיציה של צבעים וצורות מפוסלת במים, צמחים, השתקפויות ושמים. הבריכה בגן הפכה למקור ההשראה העיקרי של מונה, הוא אמר: "נופים אלו של מים והשתקפויות הפכו לאובססיה. הם מעבר לכוחו של זקן כמוני, ועדיין אני רוצה להצליח ולהעביר את התחושה שלי. אני מקווה שהמאמץ שלי יצלח במשהו."

במאי 1909 הוצגו 48 ציורים מהגן בתערוכה של דוראן-רואל. הציורים חולקו לשש קטגוריות של אזורים בגן ותומחרו במחיר גבוה.

ב־1915 מונה בנה סטודיו נוסף, באורך 24 מטרים, ברוחב 12 מטרים ובגובה 15 מטרים, ובו יצר את ציוריו הגדולים ביותר.

ביטוי אומנותי
-------------

ויסטריה, 1903
בחלקם של הציורים בסדרה, נושאי הציור כגון שמיים, מים, השתקפויות, עצים או פרחים, ממלא את בד הציור ואין בהם מידע על קו האופק או רמזים אשר מסייעים בהתמצאות מרחבית, דבר אשר יוצר לעיתים אצל הצופה תחושה של מידע חלקי, או חוסר התמצאות. בכך מונה ניתק את עצמו ממסורת קונבנציונלית של ציורי נוף אופקיים, ברורים וקריאים. הצבע מונח על הבד באופן מופשט ולעיתים קשה למתבונן להבין האם הוא מסתכל על אובייקט או על ההשתקפות שלו במים.

בחלק מהציורים, עלי הנימפאות על המים אשר בהם השתקפויות נראים כמרחפים בחלל לא מוגדר. העתקה זו של האובייקט מסביבתו הטבעית למרחב מופשט היא פתח לדיון אפיסטמולוגי על יכולתנו לתפוס את המציאות ולהסיק מסקנות על מה שנתפס.

הפרטים שעדיין ניתן לזהות בציור ויכולים להוות איזשהו עוגן הכרתי במציאות, גם הם השתקפויות צפות במרחב לא ידוע.

את הציורים המונומנטליים והאניגמטיים ביותר שלו, צייר מונה בשנים שלאחר מותם של אשתו ובנו. חלקם קודרים, מופשטים כמעט לחלוטין, ויכולים להשרות על המתבונן תחושת ריחוף בחלל ריק מצורות מוכרות.

* ציורים מגנו של מונה בג'יברני
* קובץ:Los\_nenúfares\_(Monet).jpg
* קובץ:Claude\_Monet\_-\_Nymphéas\_-\_Carnegie\_Museum\_of\_Art,\_Pittsburgh,\_2019-12-11.jpg
* קובץ:Claude\_Monet\_-\_Nymphéas\_W1852\_-\_Musée\_Marmottan-Monet.jpg
* קובץ:Le\_bassin\_aux\_nymphéas\_-\_Claude\_Monet.jpg
* קובץ:Monet\_-\_pathway-in-monet-s-garden-at-giverny-1902.jpg
* קובץ:Water-Lily\_Pond\_MFA\_Boston\_61.959\_Catalog\_No\_1630.jpg
* קובץ:Monet\_Water\_lilies\_1907.jpg

ראו גם
------

* קלוד מונה
* חבצלות המים

לקריאה נוספת
------------

* Karin Sagner-Duchting, Monet, Taschen, 1990
**כריש חול קטן-שיניים** או **כְּרִישׁ-שֵׁן אֵימְתָנִי** (שם מדעי: ***Odontaspis ferox***) הוא מין כריש ממשפחת כרישי חול שבסדרה דמויי עמלץ.

מאפיינים
--------

כריש זה מצוי בעיקר בימים טרופיים עמוקים, אך לעיתים מגיע למים הרדודים. כריש זה יכול לצלול לעומק של יותר מ-800 מטרים.

אורכו של כריש זה מגיע ל-4.1 מטרים ומשקלו ל-290 ק"ג. הוא בעל ראש גדול ומוארך מעט עם זימים גדולים, גוף חלק עם סנפירים קטנים, בעיקר ליד הזנב הקטן וצבעו אפור עד אפור בהיר. הוא מזכיר את המין כריש חול נמרי, אך קטן יותר והלסתות והשיניים קטנות יותר.

הכריש נפוץ בעיקר בימים טרופיים אך, גם בממוזגים וגם צולל לעומקים קרירים ומצוי בסמוך לקרקעית הים. זהו טורף-על הניזון מדגי גרם שונים, בעיקר מדגי ורודן וממליחים, סילוניות, סרטנאים שונים ואף מדגי סחוס קטנים אחרים. הוא קורע את הטרף בעזרת השיניים המשוננות שלו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריש חול קטן-שיניים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  כריש חול קטן-שיניים באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  ע"פ האקדמיה ללשון

כריש שצולם במפרץ מקסיקו

| דמויי עמלץ |
| --- |
| עמלציים | 

|  |  |
| --- | --- |
| קרכרודון | עמלץ לבן |
| עמלץ מאקו | עמלץ כחול • עמלץ ארוך סנפיר |
| למנה | למנה חוטמנית • כריש הסלמון |

 |  |
| כרישי חול | 

|  |  |
| --- | --- |
| כריש-שן | כריש-שן שורי • כריש-שן הודי |
| אודונתספיס | כריש חול קטן-שיניים • כריש חול גדול-עין |

 |
| כרישי גובלין | 

|  |  |
| --- | --- |
| כריש גובלין | כריש גובלין |

 |
| כרישועליים | כרישועל שיטן • כרישועל גדול-עין • כרישועל זנבתן |
| כרישים ענקיים | כריש ענק |
| כרישים גדולי פה | כריש גדול-פה |
| כרישי תנין | כריש תניני |