recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מוטי דור און** (25 בדצמבר 1941 – 9 בנובמבר 2019) היה תת-אלוף בצה"ל ופיקד על יחידת ההאזנה המרכזית – יחידה 8200 בשנים 1984–1987.

ביוגרפיה
--------

מרדכי (מוטי) דור און (במקור דרייקורס) נולד בירושלים ולמד בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה (ליד"ה). למד הנדסת חשמל בטכניון במסגרת העתודה האקדמית.

בשנת 1963 הוצב כמהנדס במערך הטכני של יחידה 515 (לימים 8200). בתחילה שרת במעבדת תחזוקה, ובמקביל ייסד את חוליית מבצעים טכניים, שהייתה אחראית על הקמה ותחזוקה של בסיסי היחידה ומערכות הקליטה שבהם. היכרותו העמוקה עם מערכי הקליטה של היחידה - תכנון, התקנה ותחזוקה - סייעה רבות לתפקידיו הפיקודיים בהמשך.

חבריו ומפקדיו ליחידה מספרים כי כמהנדס נקרא לתקן מערכת איסוף סיגינט אשר אות אחר הפריע לתפקודה. בתהליך התיקון הבין דור און כי האות 'המפריע' הוא כשלעצמו אות חשוב ולפיכך סייע לפתח מערכת קליטה עבור מקור מודיעיני, שהפך לאחד המקורות החשובים במלחמת ששת הימים.

דור און מוזכר כאחד הקצינים אשר הוטל עליהם בשנת 1969 על ידי מפקד היחידה דאז, אל"ם שלמה ענבר וראש אמ"ן, אלוף אהרן יריב לבצע עבודת מחשבה אסטרטגית בנושא הרכש הנדרש לביצוע קפיצת מדרגה משמעותית בפעילות היחידה, בציוד הטכנולוגי, במעמדה ובאיכות המודיעין שהיא מספקת. התוכנית שהוצגה הייתה נועזת וכללה דרישת תקציב שהיה גבוה פי עשרה מתקציב הרכש השנתי של היחידה. התקציב המבוקש אושר על ידי ראש אמ"ן ומנכ"ל משרד הביטחון, ישעיהו לביא. אושרה גם תוכנית בניית כוח אדם שיחד עם תוכנית הרכש בנו בסיס איתן למערך הטכני של היחידה.

בשנת 1973 הוענק לדור און פרס ביטחון ישראל על תרומתו לפיתוח מערכת איסוף סיגינט חדשנית.

בהמשך מלא מגוון תפקידים טכניים ובשנת 1976 קודם לדרגת אל"ם כמפקד המרכז הטכני ביחידה. בשנת 1980 מונה לסגן מפקד היחידה תחת ראובן ירדור, ובשנת 1984 קודם לדרגת תא"ל ולמפקד יחידה 8200.

בתקופתו כמפקד היחידה נתן דור און דגש רב לפועל היוצא של הסכם השלום בין ישראל למצרים - ההשלכות המודיעיניות והמבצעיות שנבעו מנסיגת צה"ל מסיני. בפרט, האתגר המרכזי שעמד בפני היחידה היה כיצד ניתן לשמר יכולות התרעה למרות המגבלות שנבעו מהסכם השלום ופינוי הבסיסים בסיני. דור און היה שותף ותרם רבות לתכנון ולביצוע התוכנית.

ב-1987 השתחרר מצה"ל, והחל לעבוד בתעשייה הביטחונית - ראשית בחברת אלתא מערכות, ולאחר מכן בחברת נייס, בה עמד בראש חטיבת המערכות הממשלתיות.

במקביל לתפקידיו האזרחיים המשיך דור און להתנדב ולשרת במילואים במסגרת הוועדה הצבאית לדירוג מחקר/מופ"ת, בראשה עמד עד לשנת 2017.

חיים אישיים
-----------

דור און היה נשוי ללילית, והם גידלו שלושה ילדים. המשפחה התגוררה בתל מונד.

לקריאה נוספת
------------

* ד"ר דני אשר, "מעשה אמ"ן, סיפורו של המודיעין הצבאי בצה"ל", כרך שני - עידן המלחמות רבות העוצמה 1973–1985, עמ' 217, 2014
* עמוס גלבוע, מר מודיעין - ארל'ה - אלוף אהרן יריב ראש אמ"ן, משכל הוצאה לאור, 2013, עמוד 442

הערות שוליים
------------

1. ↑  עמוס גלבוע, מר מודיעין – אהר'לה - אלוף אהרן יריב ראש אמ"ן, משכל הוצאה לאור, 2013, עמוד 442
2. ↑  איי אונליין, נייס השלימה את הרה-ארגון בחברה וממנה מנהלי חטיבות, באתר TheMarker‏, 7 ביוני 2000

| מפקדי יחידה 8200 |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| מרדכי אלמוג‏‏ • אברהם אילוני • עמינדב פרי • אברהם אילוני • ראובן בלום • אברהם אילוני • שלמה ענבר • יואל בן-פורת • אריה בנטוב •ראובן ירדור • מוטי דור און • אלי בר • אהרן זאבי-פרקש • חנן גפן • פנחס בוכריס • יאיר כהן • דני הררי • נדב צפריר • אהוד שניאורסון • אסף כוחן • י' |  |

 |
**ח'רבת ג'בארה** (בערבית: **ﺧﺮﺑﺖ ﺟﺒﺎﺭﺍ**) הוא כפר פלסטיני בשומרון, 4 ק"מ דרומית לטולכרם ו-3 ק"מ מזרחית לטייבה. הציר המרכזי בכפר הוא הכביש שחיבר בעבר את טולכרם עם קלקיליה. 

ח'רבת ג'בארה הוא יישוב חקלאי קטן (350 תושבים לערך) של מוסלמים סונים, חלקם מהערים והכפרים באזור בתקופה שבו היווה הכפר פרבר של כפר-צור. גדר ההפרדה שהוקמה באזור בשנת 2003 השאירה את הכפר בצד המערבי (הישראלי) של הגדר וניתקה אותו, במידה מסוימת, מעיר המחוז שלו, טולכרם. הגישה לכפר הייתה אפשרית דרך מחסום צה"ל מצפון לכפר (ידוע גם בשמות מחסום שער אפרים ומחסום ג'בארה), ממחסום צה"ל ממזרח לכפר, ודרך ציר עפר מטייבה.

ב-2003 הותירה גדר ההפרדה את הכפר ממערב לה והפכה אותו למובלעת, כאשר הגישה מהשומרון אל הכפר אפשרית אך ורק דרך שער בגדר, בעוד המעבר למדינת ישראל פתוח, אך לתושבי הכפר אין רשות לנוע בישראל ללא אישור מנהלת תיאום וקישור. התושבים היו מחויבים להיכנס ולצאת מיישובם באמצעות אישור מטעם מנהלת התיאום והקישור (מת"ק), ופלסטינים אשר רצו לבקר או לעבוד ביישוב היו חייבים באישור כניסה לכפר. ילדים נטולי תעודת זהות, היו צריכים להביא אישור על היותם תושבי הכפר כדי להיכנס למרחב הכפר. 

ב-2009, בעקבות עתירה של התושבים, הורה בג"ץ לשנות את תוואי הגדר. במאי 2011 החלו העבודות. בראשית 2012, במהלך העבודות, התגלו במקום מחילות תת-קרקעיות מתקופת המרד הגדול.

ב-2013 הסתיימו העבודות והכפר חדל להיות מובלעת.

בכפר יש מכולת, בית קפה ומסגד.

הערות שוליים
------------

1. ↑  פלורית שויחט, אתר צה"ל, העבודות על תוואי גדר הביטחון בשומרון חשפו ממצאים ארכיאולוגיים נדירים, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 14 בינואר 2012.
2. ↑  חרבת ג'ברה באתר "עמוד ענן - המדריך השיתופי לידיעת הארץ"
**רצח בני משפחת צור** היה פיגוע ירי שאירע ב-11 בדצמבר 1996, אור לב' בטבת תשנ"ז, בו נרצחו איטה צור ובנה אפרים, במארב מחבלים פלסטינים שירו על רכבם. האב וארבע מבנותיהם נפצעו קל.

הפיגוע
------

בערבו של ה-11 בדצמבר שנת 1996, בני משפחת צור חזרו מביקור משפחתי בתל אביב. הם נסעו בכביש 463 שחיבר את גוש טלמונים שבמערב בנימין לבית אל שבמזרחה, ועקף את רמאללה מצפון (הכביש נסגר עם פרוץ האינתיפאדה השנייה).

כקילומטר מבית אל, סמוך לכפר סורדא, ארבה לצד הכביש מכונית סובארו אפורה ובה שלושה מחבלים, והמתינה לרכב ישראלי שיאט בצומת. כשהגיע רכבה של משפחת צור לצומת, הגיחו המחבלים ברכבם מהמארב, וכאשר היו מול רכבה של משפחת צור פתחו לעברה באש. הם ירו עשרות קליעים ונמלטו דרומה, לרמאללה. הירי בוצע באמצעות שני כלי נשק אוטומטיים ממרחק של 2–3 מטרים. 49 כדורים נכנסו לרכב, 12 מתוכם פגעו באפרים בן ה-12, שנהרג במקום. כדור אחד פגע בכף ידה של הבת שושנה, ורסיסי מתכות וזכוכיות פצעו ברמות שונות כל מי שהיה ברכב. האם איטה, בת 42, נפצעה אנושות ונפטרה כשעתיים לאחר מכן על שולחן הניתוחים.

לאחר הפיגוע
-----------

לאחר הפיגוע נעצרו המחבלים עליקם והאני על ידי הרשות הפלסטינית ונידונו למאסר עולם, אך במהלך השנים שוחררו. כעשר שנים לאחר הפיגוע, ב-7 ביוני 2006, עשור חאחר הפיגוע; נעצרו השניים על ידי כוחות צה"ל.

קישורים חיצוניים
----------------

* יואל צור מספר על הפיגוע וההחלטה להמשיך לחיות ולבנות, סרטון בערוץ "ערוץ 7", באתר יוטיוב (אורך: 17:40)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אפרת וייס, נעצרו האחראים לרצח איטה ואפרים צור, באתר ynet, 7 ביוני 2006
2. ↑  מנחם צור, ‏49 כדורים חדרו לרכב | סיפורם של איטה ואפרים צור הי"ד, באתר "סרוגים", 28 באפריל 2020
פירוש נוסף ערך זה עוסק בכפר סורי לשעבר ברמת הגולן. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו סקופיה (פירושונים).

**סקופיא** (בערבית: **سكوفيا**, תעתיק מדויק: **סכופיא**) הוא כפר סורי עזוב בדרום רמת הגולן. עד למלחמת ששת הימים בשנת 1967, היה הכפר חלק מנפת פיק במחוז קוניטרה והייתה בו אוכלוסייה של כ-1,210 תושבים. הוא ישב כ-4.5 קילומטרים צפונית לכפר פיק וכ-4 קילומטרים מערבית לכפר אל-על. הכפר שכן מעל עין גב והכנרת בקרבת הגבול עם ישראל, משום מיקומו האסטרטגי הוקם במקום מוצב סורי.

ישנם סימנים ארכאולוגים המעידים על כך שהכפר ישב על תל קדום יותר, ונמצאו ממצאים המראים שהייתה במקום התיישבות יהודית בין המאה ה-2 למאה ה-4. סקופיה גם מוזכרת בחיבור שומרוני מהמאה ה-10, שם היא מוזכרת בשמה הקדום "אסקופיה". בחיבור שומרוני זה מבואר השם "שפמה" המוזכר בתורה לכדי אסקופיה ("..שפמה - והיא אסקופיה"). בספר במדבר לד, פס' י-יא, כחלק מתיאור גבולות ישראל, מתואר היישוב שפמה;

> 
> י': וְהִתְאַוִּיתֶם לָכֶם לִגְבוּל קֵדְמָה מֵחֲצַר עֵינָן שְׁפָמָה. יא': וְיָרַד הַגְּבֻל מִשְּׁפָם הָרִבְלָה מִקֶּדֶם לָעָיִן וְיָרַד הַגְּבוּל וּמָחָה עַל כֶּתֶף יָם כִּנֶּרֶת קֵדְמָה. (במדבר לד)
> 
> 
> 
> 

הכפר נעזב כתוצאה מהתקדמות צה"ל ברחבי רמת הגולן במהלך מלחמת ששת הימים, ביוני 1967. לאחר המלחמה, שימש הכפר הנטוש החל משנת 1969 היאחזות נח"ל שעברה בשנת 1973 למושב הקבע שלה ברמות. בשטחי הכפר הנטוש הוקם היישוב בני יהודה ובצמוד אליו גם המושב גבעת יואב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סקופיה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר אסאטיר יא, מהדורה ז'. בן חיים; תרביץ, יד, תש"ג. עמ' 124. טו, תש"ד, עמ' 81. מצוטט מתוך: וילנאי, זאב, **גולן וחרמון**, הוצאת אחיעבר, ירושלים, 1970, עמ' 202.
**פוטומאיו** (בספרדית: **Putumayo**) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא בדרום-מערב קולומביה והוא גובל במחוזות קאוקה וקקטה בצפון, במחוז אמסונאס בדרום-מזרח, בפרו ובאקוודור בדרום ובמחוז נריניו במערב. המחוז קרוי על שם נהר פוטומאיו שזורם בו ומשמש כחלק מהגבול עם פרו ואקוודור.

המחוז משתרע על שטח של 24,885 קמ"ר. במחוז מתגוררים כ-350,000 תושבים (הערכה ל-2017). בירת המחוז היא מוקואה והעיר הגדולה ביותר בו היא פוארטו אסיס.

היסטוריה
--------

בסוף התקופה הפרה-קולומביאנית ישבו בשטחי המחוז שבטי ילידים שונים, בהם בני הקופאן (אנ'), הקמנצה (אנ') והסיונה (אנ'). ב-1492 חלק מהשטחים של המחוז המודרני נכבשו על ידי בני האינקה בהנהגת ואינה קאפק (אנ'). בסביבות אמצע המאה ה-16 האימפריה הספרדית כבשה את האזור והיא שלטה בו ברציפות עד המאה ה-19.

לאחר קבלת העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה מספרד בתחילת המאה ה-19 האזור נכלל במחוז אסואי. לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה והשתייך לפרובינציית פופאיאן. ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית והפרובינציה נכללה במדינת קאוקה. ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המקוריות המשיכו להתקיים. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית והמדינה הפכה למחוז קאוקה.

ב-1905 נוצרה אינטנדסיה (יחידה דומה למחוז אך במעמד פחות יותר ותחת שליטה הדוקה יותר של השלטון המרכזי) בשטחי המחוז העתידי, אך היא בוטלה כעבור שנים ספורות. ב-1912 נוצרה קומיסריה (מעמד דומה לאינטנדנסיה)[דרושה הבהרה] בשטחי פוטומאיו. ב-1953 הקומיסריה סופחה למחוז נריניו, אך היא נוצרה מחדש ב-1957. ב-1968 שונה מעמד הקומיסריה לאינטנדנסיה. ב-1991 מעמד האינטנדסיה שודרג למחוז.

כלכלה
-----

כלכלת המחוז מסתמכת בעיקר על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול תירס, תפוח אדמה, תירס, בננה, מניהוט, קנה סוכר, פופוניה ואננס, גידול מקנה והפקת נפט המתבצעת בעיקר בשטחי רשויות המקומיות של אוריטו ווייאגרסון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פוטומאיו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פוטומאיו
* פוטומאיו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  פוטומאיו באתר האגודה הגאוגרפית של קולומביה (בספרדית).

| מחוזות קולומביה |
| --- |
| מחוז הבירה | בוגוטה | מפת מחוזות קולומביה |
| מחוזות | אטלאנטיקו • אמסונאס • אנטיוקיה • אראוקה • בויאקה • בוליבר • גואאיניה • גואביארה • ואופס • ואיה דל קאוקה • וילה • ויצ'דה • טולימה • לה גואחירה • מגדלנה • מטה • נורטה דה סנטנדר • נריניו • סוקרה • סן אנדרס ופרובידנסיה • סנטנדר • ססאר • פוטומאיו • צ'וקו • קאוקה • קונדינמרקה • קורדובה • קינדיו • קלדס • קסנרה • קקטה • ריסרלדה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb11969083s (data)
* MusicBrainz: 90333bf3-2d8f-44cd-8845-8d912d43977f

 |
**נפת פוטנצה** (באיטלקית: **Provincia di Potenza**) היא נפה בצפונו של מחוז בזיליקטה שבאיטליה.

הנפה משתרעת על שטח של 6,545 קמ"ר. בשנת 2012 התגוררו בה 381,988 נפש. בירתה היא העיר פוטנצה. בנפה יש כ-100 קומונות.

הנפה גובלת בנפת סלרנו ובנפת אבלינו במחוז קמפניה במערב, בנפת פוג'יה, נפת בארלטה-אנדריה-טראני ונפת בארי במחוז פוליה בצפון, בנפת מטרה במחוז בזיליקטה במזרח, בנפת קוזנצה במחוז קלבריה בדרום ובים הטירני במערב.

היסטוריה
--------

בשנת 272 לפנה"ס נכבשה הנפה על ידי היוונים. השליטים החדשים שינו את שם הפרובינציה ללוקניה. מאוחר יותר במאה ה-11, האזור הפך חלק מדוכסות פוליה, שבאותה תקופה נשלטה על ידי הנורמנים הצרפתים, ומהמאה ה-13 חלק מממלכת נאפולי. עם זאת במציאות נשלטה פוטנצה על ידי מצביאים מקומיים. ב-1861 אוחדה הנפה עם יתר איטליה בממלכת איטליה.

האזור סבל מרעידות אדמה רבות והוא עדיין אזור פעיל מבחינה סייסמולוגית. העיר פוטנצה היא בירת הנפה הגבוהה ביותר מעל גובה פני הים באיטליה, ובנויה בין שני עמקים. העיר נבנתה מחדש לאחר רעידת אדמה בבזיליקטה. מבנים היסטוריים רבים לא שרדו בעיר בשל רעידות האדמה וההרס שנגרם במלחמת העולם השנייה. משום כך יש כיום לעיר חזות מודרנית של מבני בטון. כנסייה יפה אחת ששרדה היא כנסיית סן פרנצסקו (San Francesco) הסמוכה לפיאצה המרכזית, "פיאצה פגנו" ("Piazza Pagano"). בין האוצרות שבכנסייה, איקונין מהאימפריה הביזנטית של "המדונה דל טרמוטו" (Madonna del Terremoto). אתר חשוב נוסף בעיר הוא "מוזיאון הארכאולוגיה של הנפה" (Museo Archeologico Provincial), המכיל חפצים רבים מתקופת הרומאים בבזיליקטה.

ראו גם
------

* ונוסה
* הקטקומבות היהודיות בוונוסה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פוטנצה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פוטנצה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555359205171
* BnF: cb12286736t (data)
* GND: 4243971-1
* LCCN: n85064164
* MusicBrainz: 349650cb-0926-4ac9-965e-3ac6dd37c339
* SUDOC: 031701833
* VIAF: 131410079
* WorldCat: lccn-n85064164

 |
**טאצ'ירה** (בספרדית: **Táchira**) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת על הרי האנדים במערב ונצואלה, גובלת בסוליה בצפון, במרידה ובברינס במזרח, באפורה בדרום ובקולומביה במערב.

המדינה משתרעת על שטח של 11,100 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 1,168,908 תושבים (נכון ל-2011). בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא סן קריסטובל.

היסטוריה
--------

הספרדים הגיעו לאזור במאה ה-16, כבשו אותו והוא נותר בשליטתם עד המאה ה-19. כלכלת האזור, גם לאחר עצמאות ונצואלה, התבססה על גידול קפה (צמח) וטאצ'ירה הייתה יצואנית הקפה החשובה ביותר בוונצואלה.

בשנות ה-20 של המאה ה-19 האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר שזו התפרקה ב-1830 האזור הועבר לוונצואלה. מיקומו בהרי האנדים בודד את האזור משאר חלקי ונצואלה והוא ספג השפעה תרבותית חזקה מקולומביה.

ב-1864 הפכה ונצואלה למדינה פדרלית ובמקום נוצרה מדינת טאצ'ירה. כעבור שנים ספורות המדינה סופחה לסוליה, עד שב-1881 טאצ'ירה אוחדה עם מרידה וטרוחיו ליצירת מדינת לוס אנדס. לוס אנדס פורקה בחזרה למרכיבותיה ב-1899.

באותה שנה סיפריאנו קסטרו, איש צבא מטאצ'ירה, הוביל את מהפכת השיקום הליברלית (Revolución Liberal Restauradora), שאחת ממטרותיה הייתה השתלטות של אנשי האנדים על השלטון בוונצואלה. קסטרו הדיח את הנשיא איגנסיו אנדרדה והתחיל תקופה של כמה עשרות שנים בהן שלטו בוונצואלה נשיאים מטאצ'ירה. במהלך המאה ה-20 7 מנשיאי ונצואלה הגיעו מטאצ'ירה, יותר מכל מדינה אחרת.

בסוף המאה ה-19 התגלו בטאצ'ירה מצבורי הנפט הראשונים בוונצואלה, שהפכו עם השנים למקור הכנסתה המרכזי של המדינה.

כלכלה
-----

כלכלת טאצ'ירה מסתמכת על הפקת נפט, תעשייה, חקלאות, הכוללת בין היתר גידול בננות, קנה סוכר, קפה, שום ושעועית, גידול מקנה ותיירות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טאצ'ירה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של טאצ'ירה (בספרדית)
* טאצ'ירה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  מפקד האוכלוסין והדיור הלאומי ה-14 - תוצאות עבור מדינת טאצ'ירה, מכון הסטטיסטיקה הלאומי של ונצואלה (בספרדית).

| מדינות ונצואלה |
| --- |
| מדינות | אמסונאס • אנסואטגי • אפורה • ארגואה • בוליבר • ברינס • גואריקו • דלטה אמקורו • ורגאס • טאצ'ירה • טרוחיו • יארקוי • לרה • מונגס • מירנדה • מרידה • נואבה אספרטה • סוליה • סוקרה • פורטוגסה • פלקון • קוחדס • קרבובו | מפת מדינות ונצואלה |
| ישויות פדרליות נוספות | הדפנדנסיות הפדרליות • מחוז הבירה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 8c171f41-da49-4772-981d-cf43dc41a430

 |
**טרוחיו** (בספרדית: **Trujillo**) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת בצפון-מערב ונצואלה, גובלת בסוליה בצפון, בלרה בצפון-מזרח, בפורטוגסה במזרח, בברינס ובמרידה בדרום, במובלעת של סוליה בדרום-מערב ובאגם מרקאיבו במערב.

המדינה משתרעת על שטח של 7,400 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 686,367 תושבים (נכון ל-2011). בירתה היא טרוחיו והעיר הגדולה ביותר בה היא ולרה.

היסטוריה
--------

הספרדים הגיעו לאזור במאה ה-16, כבשו אותו והוא נותר בשליטתם עד המאה ה-19. ההתיישבות הראשונה שהוקמה בו הייתה העיר טרוחיו, בסביבות אמצע המאה ה-16.

בשנות ה-20 של המאה ה-19 האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר שזו התפרקה ב-1830 האזור הועבר לוונצואלה. ונצואלה חולקה לפרובינציות והאזור נכלל בשטחי פרובינציית מרקאיבו. כעבור שנה, ב-1831, נוצרה פרובינציית טרוחיו בשטחי המדינה של היום.

ב-1864, לאחר המלחמה הפדרלית, ונצואלה הפכה למדינה פדרלית והפרובינציה הפכה למדינת טרוחיו. ב-1881 טרוחיו אוחדה עם מרידה וטאצ'ירה למדינת לוס אנדס, אך המדינה פורקה ב-1899 בחזרה למרכיבותיה.

כלכלה
-----

כלכלת טרוחיו מסתמכת על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול קפה, קנה סוכר, תירס, תפוחי אדמה, בננות ויוקה, גידול מקנה, דיג וכרייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טרוחיו** בוויקישיתוף
* טרוחיו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  מפקד האוכלוסין והדיור הלאומי ה-14 - תוצאות עבור מדינת טרוחיו, מכון הסטטיסטיקה הלאומי של ונצואלה (בספרדית).

| מדינות ונצואלה |
| --- |
| מדינות | אמסונאס • אנסואטגי • אפורה • ארגואה • בוליבר • ברינס • גואריקו • דלטה אמקורו • ורגאס • טאצ'ירה • טרוחיו • יארקוי • לרה • מונגס • מירנדה • מרידה • נואבה אספרטה • סוליה • סוקרה • פורטוגסה • פלקון • קוחדס • קרבובו | מפת מדינות ונצואלה |
| ישויות פדרליות נוספות | הדפנדנסיות הפדרליות • מחוז הבירה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: d9d8131e-9ce7-4077-a43c-8119910cb734

 |
**יוליוש פורטונאט קוסאק** (בפולנית: **Juliusz Kossak**‏; 15 בדצמבר 1824 – 3 בפברואר 1899) היה צייר היסטורי ומאייר מאסטר שהתמחה בסצינות קרב, דיוקנאות צבאיים וסוסים. הוא היה אב של משפחה אמנותית המשתרעת על פני ארבעה דורות, אביו של הצייר וייצ'יך קוסאק וסבו של הצייר יז'י קוסאק.

ביוגרפיה
--------

יוליוש קוסאק גדל בלבוב במהלך חלוקת פולין. הוא קיבל תואר במשפטים באוניברסיטת לבוב בעידוד אמו. במקביל למד ציור אצל יאן מסקובסקי ופיוטר מיכאלובסקי. החל משנת 1844 עבד קוסאק במשימות למען האצולה המקומית במולופולסקה, בפודוליה ובוולין.

הוא התחתן עם זופיה גלצ'ינסקה בשנת 1855 ויחד הם עזבו לפריז שם שהו חמש שנים. בניו נולדו שם, האחים התאומים: וויצ'יץ' וטדאוש (בערב ראש השנה 1856–1857) וסטפן הצעיר בשנת 1858. המשפחה הגיעה לוורשה בשנת 1860 שם קוסאק השיג תפקיד כמאייר הראשי והחרט של המגזין "טיגודניק אילוסטובאני". 

הם עברו למינכן למשך שנה, שם צייר קוסאק את אחד מציוריו המפורסמים ביותר, הקתדרלה המינדולית. ובשנת 1868 התיישבו בקרקוב עם חמישה ילדים. קוסאק קנה שם אחוזה קטנה, המכונה קוסאקובקה, המפורסמת בסלון אמנותי וספרותי שהשתתפו בו : אדם אסניק, הנריק סנקייביץ', סטניסלב ויטקביץ', יוזף צ'למונסקי ורבים אחרים. יוליוש קוסאק חי שם ועבד שם עד סוף ימיו. בשנת 1880 הוענק לו צלב מסדר הכבוד על ידי הקיסר פרנץ יוזף מאוסטריה - הונגריה על הישגי חייו כאמן.

יוזף שרמנטובסקי היה בין תלמידיו.

קריירה
------

קוסאק הציג את עבודותיו על אדמת פולין ומחוצה לה מאז 1854. המדיום המועדף עליו היה צבעי מים, בפורמטים קטנים וגדולים יותר. הוא היה מבשרו של בית ספר פולני לציור זירת קרבות, כאשר הנושא העיקרי שלו נסב סביב מה שהדאיג מאוד את הפולנים המתנגדים לכיבוש הצבאי במדינתם. הוא היה מחברם של למעלה מתריסר ציורים פנורמיים המתארים פרשים פולניים בקרב ופעולות צבאיות נגד פולשים זרים.

קוסאק הפיק גם סדרת פורטרטים בשמן עבור משפחות אצולה פולניות, כולל פרדרו, גניובוש, טישקביץ', שבט ליפסקי ומורסטין.

הסצנות הכפריות והפסטורליות שלו כללו ירידי סוסים, חתונות כפריות, טיולי צייד בחורף, סצנות מיתולוגיות ואורוות סוסים.

הוא גם הפיק סדרת איורים של ספרות אפית פולנית כמו "פאן תדיאוש" מאת אדם מינקביץ', רומנים של הנריק סנקייביץ' ואחרים.

הוא עיצב מדליות כבוד שונות.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוליוש קוסאק** בוויקישיתוף
* יוליוש קוסאק, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Jerzy Jan Lerski, George J. Lerski, Halina T. Lerski, **Historical Dictionary of Poland, 966-1945**, Greenwood Publishing Group, 1996, ISBN 978-0-313-26007-0. (באנגלית)
2. ↑  About Juliusz Kossak, Biography (ארכיון)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007275231005171
* BnF: cb12116453z (data)
* CiNii: DA15054772
* GND: 118940058
* ISNI: 0000 0001 2101 3642
* LCCN: n85202855
* NKC: xx0076036
* NSK: 000071069
* NTA: 133061167
* RERO: 02-A003469585
* RKD: 46019
* SUDOC: 143308696
* ULAN: 500029826
* VIAF: 52488587
* WorldCat: lccn-n85202855

 |
יילי

מאמר בהללעל ביקורו של אלברט איינשטיין בשאנגחאי ב-5 בינואר 1923
**הלל ה הומו**

(בכתב סיני: **以色列信使报**) שנודע גם בשם **חודשי יהודי** (בכתב סיני: **犹太月报**) היה עיתון יהודי באנגלית, שפורסם בשאנגחאי בשנים 1904–1941. העיתון הוקם בידי ניסים אליאס בנימין עזרא (נודע יותר בכינוי **N.E.B. Ezra**), ששימש כעורך הראשי של העיתון במשך יותר מ-30 שנה, עד מותו בשנת 1936.

היסטוריה
--------

הקהילה היהודית בשאנגחאי שבסין נוסדה בשנת 1844. לאחר מלחמת האופיום הראשונה וחתימת חוזה נאנקינג, הסכמי הכניעה הסינית התירו למעצמות אירופה לפתוח בשאנגחאי תחנות סחר אקס-טריטוריאליות שיפוטית, ולמעשה אוטונומיה מערבית. אוטונומיה זו משכה סוחרים ותעשיינים. עם הבריטים הגיעו תעשיינים יהודים רבים ממוצא עיראקי ובראשם משפחות עשירות כגון ששון, כדורי, חרדון ואחרות ואיתם יהודים ספרדים שהגיעו מסוריה, עיראק והודו (בדומה לקהילות בהונג קונג ויאנגון). מבשר ישראל, הוקם באפריל 1904 כדו-שבועון, בידי איש העסקים היהודי ניסים אליאס בנימין עזרא. משפחתו של עזרא הייתה מעיראק, והוא עצמו נולד בהודו הבריטית והתיישב בשאנגחאי. שנה לפני כן הקים עזרא את "האגודה הציונית של שאנגחאי", ומבשר ישראל נועד למעשה להוות שופר האגודה. בתחילה פורסם העיתון אחת לשבועיים, אולם בשל ההצלחה הבלתי צפויה לה זכה, החל להתפרסם אחת לחודש. עזרא, שימש כעורך הרשמי של העיתון במשך שלושים שנה עד מותו ב-1936.

העיתון דיווח בעיקר על הפעילות הציונית בשאנגחאי, אך גם על אירועים כללי בסין ובעולם. מבשר ישראל היה אחד מכתבי העת היהודיים המתוחכמים ביותר באסיה באותה תקופה, הוא הופץ אף בארצות הברית, שם ייצב את מעמדו כקול הסמכותי ביותר של יהודי מזרח אסיה. כאשר נכבשה שאנגחאי בידי האימפריה היפנית, התייחסו היפנים באהדה אל העיתון, גנרל יפני בשם קורושיגה אינוזוקה (犬塚惟重), אף העיד שלפני מלחמת העולם השנייה, ניסה להשתמש בתקשורת היהודית כולל עיתון מבשר ישראל, כדי להשפיע על דעת הקהל האמריקנית. העיתון נסגר בשל קשיים כלכליים, שנבעו בין היתר מהמלחמה בשנת 1941.

ראו גם
------

* יהדות שאנגחאי
* ג'ואיש שאנגחאי כרוניקל

לקריאה נוספת
------------

* Bei Gao (2013). *Shanghai Sanctuary: Chinese and Japanese Policy Toward European Jewish Refugees During World War II*. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-984090-8.
* Cesarani, David (2014). *Port Jews: Jewish Communities in Cosmopolitan Maritime Trading Centres, 1550-1950*. Routledge. ISBN 978-1-135-29246-1.
* Goldstein, Jonathan (1998). *The Jews of China*. M.E. Sharpe. ISBN 978-0-7656-3631-7.
* Ristaino, Marcia Reynders (2003). *Port of Last Resort: The Diaspora Communities of Shanghai*. Stanford University Press. ISBN 978-0-8047-5023-3.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מבשר ישראל** בוויקישיתוף
* גליונות מבשר ישראל באתר Jewsofchina.org

הערות שוליים
------------

1. ↑  Shanghai, Jewish Encyclopedia
2. ↑  .Bei Gao p. 90
**פולידור רקורדס** (באנגלית: **Polydor Records**) היא חברת תקליטים בבעלות חברת יוניברסל מיוזיק גרופ.

היסטוריה
--------

חברת פולידור הייתה בתחילתה מותג עצמאי של חברת דויטשה גרמופון. החברה הוקמה בשנת 1924 ונמכרה לדקה בשנות השלושים אך נעשתה פופולרית רק בשנת 1946 כאשר הפכה למותג של המוזיקה הקלאסית. בשנת 1949 נמכרו הזכויות ל-"His Master's Voice" נמכרו לחברת EMI[דרושה הבהרה]. בתחילת שנות השישים הוחתמו אומנים לא מוכרים, טוני שרידן והביטלס שהפכו למפורסמים לאחר מכן.

בשנת 1969 נפתחה שלוחה של החברה בארצות הברית. המשרד האמריקאי לא זכה להצלחה רבה בתחילתו והתפרסם רק לאחר חתימתו של ג'יימס בראון על חוזה בשנת 1971. בשנת 1972 שיתפה חברת פולידור פעולה עם חברת "Phonogram Records" שבשליטת חברת פיליפס ויחד יצרו את המותג "PolyGram". בתחילת שנות השבעים החתימה החברה אומנים כמו גלוריה גיינור והבי ג'יז. לעומת זאת החברה חוותה קשיים לאחר שרוב תשומת הלב הייתה סביב חברת מרקורי רקורדס השייכת גם היא ליוניברסל.

בתחילת שנות השמונים החתימה החברה אומנים כמו איאן דורי וביל פיורי. קשיי החברה גדלו והיא התמזגה לתאגיד "**PolyGram Label Group**" ששלט על חברת פולידור בנוסף לאיילנד רקורדס, לונדון רקורדס, אטלס רקורדס וורב רקורדס. בשנת 1994 הוקם משרד של פולידור בנאשוויל, טנסי, המשרד נסגר בשנת 1996.

פולידור רקורדס בממלכה המאוחדת
-----------------------------

בתחילת שנות השבעים משרד פולידור בממלכה המאוחדת היווה את מקור ההכנסה העיקרי עם החתמתם של ואמנים כמו הג'אם והמי. ב-2006 השיקה פולידור את המותג "Fascination Records" שאחראי על מוזיקת פופ בעיקר. האומנים המרכזיים של המותג הם Girls Aloud וסופי אליס בקסטור. מאוחר יותר נוצרה להקת הבנות הסאטרדייז דרך חברת פולידור. מספר אומנים שחתומים בחברת הוליווד רקורדס עברו למותג החדש של פולידור כדוגמת האחים ג'ונאס, מיילי סיירוס, דמי לובאטו ו-Selena Gomez & The Scene.

בין האומנים החתומים בחברה נמנים: טייק ד'את, Girls Aloud, N-Dubz, הסאטרדייז, דאפי, שריל קול, La Roux, ניקולה רוברטס, סופי אליס בקסטור, קייזר צ'יפס, בויזון, ג'יימס מוריסון, S Club, אסמי דנטס, רייצ'ל סטיבנס, לואוסון, אלפאביט, אלי גולדינג, איאן בראון, ברייט אייז, קייט נאש, כריסטינה שטירמר, ו־Snow Patrol.

פולידור מהווה שלוחה בריטית למותגים החתומים באמריקה עם חברת "**Interscope-Geffen-A&M**" כדוגמת אמינם, The All-American Rejects, קווינס אוף דה סטון אייג', לימפ ביזקיט, טימבלנד, Yeah Yeah Yeahs, וויזר, בלאק אייד פיז, מרילין מנסון, הפוסיקט דולז, ג'נט ג'קסון, סנופ דוג, 50 סנט, מרי ג'יי בלייג', באסטה ריימס, גוון סטפאני, ד"ר דרה, ליידי גאגא, שריל קרואו, פרגי, אסתר דין, לנה דל ריי ונלי פורטדו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פולידור רקורדס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פולידור רקורדס (באנגלית)
* פולידור רקורדס, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb13889652p (data)
* GND: 4680147-9
* ISNI: 0000 0001 0675 0994
* LCCN: nb2007012767
* MusicBrainz: adde0cb6-4535-47b8-9b10-f18cc0b466ae
* NLA: 45810582
* VIAF: 158219264
* WorldCat: lccn-nb2007012767

 |
אישה עם אזיק אלקטרוני בכף הרגל משתזפת בחוף ים
גבר עם אזיק אלקטרוני
**אזיקים אלקטרונים** הם אמצעי למעקב אחרי עציר או אסיר, כדי לוודא שהוא עומד במגבלות תנועה שהוטלו עליו. אזיקים אלקטרוניים משמשים לרוב לווידוא עמידת חשודים בתנאים של מעצר בית, אך יכולים לשמש גם למעקב אחר אסירים בעת חופשה או אפילו בעת המצאם בבית סוהר.

אזיק אלקטרוני כולל צמיד המוצמד לרגלו או לידו של המפוקח, כשעליו משדר אותות תכופים המודיע על מיקום הצמיד, למשל בקריאות של GPS. לעיתים, יחד עם האזיק מותקן במקום המצאו של המפוקח מקלט המקבל את התשדורות מהמשדר ומעביר אותם באמצעות קו טלפון (רגיל או סלולרי) או באמצעות טכנולוגיות מתקדמות אחרות לגורמי האכיפה הרלוונטיים.

המטרות העיקריות בפיקוח אלקטרוני הן שימור עצירים ואסירים מתאימים, שאינם מסוכנים במיוחד, בתוך המעגל החברתי שאיננו עברייני ובהגדלת סיכויי חזרתם לחברה (צמצום תופעת הרצידיביזם). שימוש באמצעי זה מאפשר גם את יישומן של תוכניות עבודה או שיקום שונות, בתחום בית הסוהר ומחוץ לו, וכן טיפול בעברייני מין משוחררים ובנאשמים בעבירות אלימות במשפחה.

בישראל החלה לפעול בשנת 2005 תוכנית הפיקוח האלקטרוני של המשרד לביטחון פנים, בשיתוף חברה פרטית ("חברת השמירה" - כיום "G One"). כיום המערכות שנמצאות בשימוש בישראל מוודאות שהאסיר נמצא בביתו או יצא מביתו. נערך פיילוט על מערכות איזוק אלקטרוני באמצעות GPS.

קיימת ביקורת על השימוש באזיקים אלקטרוניים. הביקורת טוענת לפגיעות נפשיות שנגרמות למי שמפוקח באופן כה צמוד. כן קיימות טענות על עצם מעצר הבית, במיוחד לפני משפט.

ביולי 2022, ערב פיזור הכנסת ה-24 עבר בקריאה ראשונה חוק שעשוי לאפשר לבית המשפט לקבוע שבן משפחה מאיים, שנשקפת ממנו סכנה, יסתובב עם אזיק אלקטרוני. שנה לאחר מכן, ביולי 2023, עבר החוק בקריאה שניה ושלישית (עם כמה שינויי נוסחים, כפי שהגישו חבר הכנסת צביקה פוגל מעוצמה יהודית).

לפי הצעת החוק שאושרה, בית המשפט יוכל להורות על איזוק אלקטרוני, זאת לאחר הערכת מסוכנות של בן המשפחה ובמידה וישנה הרשעה קודמת בעבירת אלימות או לחלופין כתב אישום או הפרת צו הגנה קודם. בנוסף קובע החוק חריג על פיו, במקרים קיצוניים שופט מוסמך לאפשר את האיזוק האלקטרוני מיד, ולהורות על הערכת מסוכנות בתוך 10 ימים.

קישורים חיצוניים
----------------

* איזוק אלקטרוני, באתר שירות בתי הסוהר
* מכרז למתן ליווי סוציאלי במסגרת פיקוח אלקטרוני - מתוך פרסומי ממשלת ישראל
* חוק האיזוק האלקטרוני אושר לקריאה שנייה ושלישית - עצור עד תום ההליכים ישוחרר למעצר בפיקוח איזוק אלקטרוני בכל הארץ באתר הכנסת, 23 בנובמבר 2014
* אתר למנויים בלבד אקונומיסט, לשבת בכלא, בבית, באתר הארץ, 26 ביוני 2018
* מדוע נפל חוק האיזוק האלקטרוני? תחקיר באתר פוליטיקלי קוראת, 3 באפריל 2023

הערות שוליים
------------

1. ↑  הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (פיקוח טכנולוגי להבטחת קיומו של צו הגנה, והערכת מסוכנות – הוראת שעה), התשפ"ב–2022, באתר הכנסת.
2. ↑  חילאי, סיון; גיל-עד, הדר (2023-07-30). "אחרי סחבת מיותרת: אושר חוק האיזוק האלקטרוני, שייכנס לתוקף רק בעוד שנה". *Ynet*. נבדק ב-2023-07-30.
**גלוריה אליזבת ראובן** (באנגלית: **Gloria Elizabeth Reuben;** נולדה ב-9 ביוני 1964) היא שחקנית וזמרת קנדית ממוצא יהודי. ראובן התפרסמה בזכות תפקידה בסדרת הדרמה הרפואית "ER" בתור הסייעת ג'ני בולט עליו זכתה במועמדות לפרס גלובוס הזהב ולשני פרסי אמי.

קורות חיים
----------

ראובן נולדה בטורונטו, אונטריו, קנדה

לזוג הורים ילידי ג'מייקה. אימה היא זמרת נשמה ממשפחה נוצרית אפרו-ג'מייקנית, ואביה הוא אדריכל צאצא למשפחה יהודית-ספרדית מג'מייקה. הדודנית שלה היא השחקנית ניקול לין(אנ').

קריירה
------

ב-1990 ראובן החלה את דרכה בטלוויזיה בסדרה "הברק" בתפקיד סברינה חברתו של חוליו מנדז.

בשנת 1994 שיחקה בסרט הפעולה העתידני שובר הקופות "טיימקופ" בתפקיד שרה פיילדינג שותפתו של הסוכן הפדרלי מקס ווקר (ז'אן-קלוד ואן דאם).
ראובן הפכה לדמות מוכרת לקהל במהלך שנות ה-90 בזכות הופעותיה בסדרת הדרמה "ER", בה שיחקה בתפקיד הסייעת הפיזיולוגית ג'ני בולט, תפקיד עליו הייתה ראובן מועמדת פעם אחת לפרס גלובוס הזהב ופעמיים לפרס אמי.

בשנת 2001 שיחק בעונתה הראשונה של סדרת הריגול "הסוכנות" של רשת הטלוויזיה האמריקאית CBS. לאחר מכן הופיעה בסדרת הדרמה "נעדרים" בתור סוכנת האף. בי. איי ברוק האסלט ובסדרה "מצדי המתרס".

בשנת 2012 שיחקה בסרטו של סטיבן ספילברג, "לינקולן" בתפקיד המוערך של התופרת האפרו אמריקאית אליזבת קקליי. 

בהמשך שיחקה בסרטים כמו "תמיכת חיים", "ג'ון הקטן" ו"90 דקות לרצח".

בשנת 2015 החלה לשחק בתפקיד משני בסדרת הדרמה "מר רובוט" ברשת USA, בתפקיד קריסטה גורדון, הפסיכולוגית של אליוט.

חיים אישיים
-----------

ראובן נישאה למפיק ויין אייזק, ובהמשך התגרשה ממנו.

פילמוגרפיה
----------

### קולנוע

* טיימקופ (1994)
* 90 דקות לרצח (1995)
* בדיסקרטיות (1998)
* עמוק בתוך לבי (1999)
* מקבת' במנהטן (1999)
* פילגרים (2000)
* ג'ון הקטן (2002)
* לינקולן (2012)
* ספק סביר (2014)
* אהבה למרחקים ארוכים (2015)
* ג'ין מהג'ונסים (2016)
* מי אנחנו עכשיו (2017)
* *The Jesus Rolls‏* (2020)
* משחקת באש (2022)

### טלוויזיה

* הברק (1990–1991)
* ציידי צללים (1993) - סרט טלוויזיה
* וידויים: שתי פנים של רוע (1994) - סרט טלוויזיה
* *Johnny's Girl*‏ (1995) - סרט טלוויזיה של ABC
* רצח מאדום לשחור (1995)
* ER ‏ (1995–1998)
* Waz ‏ (2007)
* הסוכנות (2001–2002)
* נעדרים (2003–2004)
* חוק וסדר: מדור מיוחד (2007,2011, 2002)
* עזרה בחיים (2007) - סרט טלוויזיה
* מצדי המתרס (2008–2009)
* בטי וקורטה (2013) - סרט טלוויזיה
* מר רובוט (2017-2015)
* קדושים וחוטאים (2016)
* The Breaks‏ (2017)
* שטח מת (2018)
* גלימה ופגיון (2018–הווה)
* העיר על הגבעה (2019-הווה)
* הגברת הראשונה (2022)
* אלזבת' (2024)

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של גלוריה ראובן (באנגלית)

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גלוריה ראובן** בוויקישיתוף

* גלוריה ראובן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* גלוריה ראובן, באתר AllMovie (באנגלית)
* גלוריה ראובן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1541680
* BnF: cb14220034s (data)
* GND: 1145341578
* ISNI: 0000 0000 4217 1968
* LCCN: no99013306
* NKC: xx0300276
* VIAF: 73483251
* WorldCat: lccn-no99013306

 |
**גולן דרעי** (נולד ב-22 ביולי 1975) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני.

קריירה
------

דרעי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי חיפה. ב-9 באפריל 1994 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-1 נגד צפרירים חולון. כמה חודשים לאחר מכן הושאל לשנתיים למכבי עכו מליגה א' עמה עלה לליגה הארצית בעונתו הראשונה.

בקיץ 1996 הושאל להפועל בית שאן. ב-19 באוקטובר 1996 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד הפועל תל אביב. בקיץ 1997 חזר לחיפה. ב-25 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד הפועל בית שאן. זכה עם המועדון באותה עונה בגביע המדינה.

בקיץ 1998 הושאל להפועל ראשון לציון. ב-22 במאי 1999 בישל שני שערים בניצחון 2-3 נגד הפועל פתח תקווה. עונה לאחר מכן הושאל לבית"ר ירושלים במדיה בישל 8 שערים בליגה. בקיץ 2000 חזר לחיפה, אך כעבור זמן קצר הושאל להפועל פתח תקווה וכעבור שנה להפועל באר שבע.

בהמשך הקריירה שיחק במכבי הרצליה, עירוני קריית שמונה, איחוד בני מג'ד אל כרום, מכבי עירוני קריית אתא, הפועל בני ג'דיידה, הפועל אום אל-פחם, מכבי צור שלום ועירוני נשר.

במרץ 2024 מנכ"ל אחת הקבוצות המובילות בארץ פנה אליו בבקשה שיהיה מאמן של הקבוצה, אך דרעי השיב בשלילה והסביר כי הוא חפץ בחיי פנסיה שקטים, ומעדיף לצאת מעולם הכדורגל העמוס.

תארים
-----

מכבי חיפה
* אליפות המדינה: 1993/1994
* גביע המדינה: 1997/1998

מכבי עכו
* ליגה א' צפון: 1994/1995

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**פורטוגסה** (בספרדית: **Portuguesa**) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת במרכז ונצואלה, גובלת בלרה בצפון, בקוחדס במזרח, בברינס בדרום ובטרוחיו במערב.

המדינה משתרעת על שטח של 15,200 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 876,496 תושבים (נכון ל-2011). בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא גואנרה.

היסטוריה
--------

מקור השם של המדינה הוא בנהר ריו פורטוגסה הזורם בה. השם הוא תואר בספרדית שמשמעותו "[אישה] פורטוגלית", והאגדה מספרת שהנהר קיבל את שמו לאחר שאישה פורטוגלית טבעה בו.

הספרדים הגיעו לאזור במאה ה-16, כבשו אותו והוא נותר בשליטתם עד המאה ה-19.

בשנות ה-20 של המאה ה-19 האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר שזו התפרקה ב-1830 האזור הועבר לוונצואלה. ב-10 באפריל 1851, בהוראת נשיא ונצואלה חוסה גרגוריו מונגס, נוצרה באזור בו קיימת המדינה של היום פרובינציית פורטוגסה, כשבירתה היא גואנרה.

ב-1864, לאחר המלחמה הפדרלית, ונצואלה הפכה למדינה פדרלית והפרובינציה הפכה למדינת פורטוגסה. כעבור שנתיים היא אוחדה לתוך מדינת סמורה (כיום מדינות ברינס ואפורה). מאוחר יותר, בתקופת הנשיא אנטוניו גוסמאן בלנקו, מדינות סמורה וקוחדס אוחדו למדינת סור דה אוקסידנטה (מילולית: מדינת דרום-מערב) כחלק מתהליך האחדה של כלל מדינות ונצואלה ל-7 בלבד.

בסופו של דבר פורטוגסה הפכה למדינה נפרדת לחלוטין ב-1909.

כלכלה
-----

כלכלת פורטוגסה מתבססת בעיקר על חקלאות וגידול מקנה, ובמידה פחותה יותר על תיירות והפקת נפט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פורטוגסה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פורטוגסה
* פורטוגסה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  מפקד האוכלוסין והדיור הלאומי ה-14 - תוצאות עבור מדינת פורטוגסה, מכון הסטטיסטיקה הלאומי של ונצואלה (בספרדית).

| מדינות ונצואלה |
| --- |
| מדינות | אמסונאס • אנסואטגי • אפורה • ארגואה • בוליבר • ברינס • גואריקו • דלטה אמקורו • ורגאס • טאצ'ירה • טרוחיו • יארקוי • לרה • מונגס • מירנדה • מרידה • נואבה אספרטה • סוליה • סוקרה • פורטוגסה • פלקון • קוחדס • קרבובו | מפת מדינות ונצואלה |
| ישויות פדרליות נוספות | הדפנדנסיות הפדרליות • מחוז הבירה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 10125427-1

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בחברה המתמחה במחקר פיננסי. אם התכוונתם למוזיקאי בלוז ידוע, ראו מאדי ווטרס.

**מאדי ווטרס מחקר** (באנגלית: **Muddy Waters Research LLC**) היא חברה בבעלות פרטית לבדיקת נאותות פיננסית, אשר מבצעת תחקירים על חברות ציבוריות ובמקביל מבצעת השקעות בפועל לטובת חיזוק מסקנות המחקר. החברה חשפה בעיות חשבונאיות והונאות בכמה חברות ענק, בעיקר בסין, אבל גם במדינות אחרות באסיה, אירופה וצפון אמריקה.

החברה התפרסמה במיוחד לאחר איתור הונאות בחברת "Sino-Forest Corporation", חברה סינית הרשומה בקנדה, אשר לאחר חשיפת ההונאות נפלה מנייתה ב-74% ובסופו של דבר הגישה בקשה לפשיטת רגל במרץ 2012. ב-2014, הרשויות הקנדיות תבעו לדין פלילי את מנהלי החברה.

שם החברה, שתרגומו "מים בּוֹצִיִים" נובע מפתגם סיני מפורסם "混水摸魚" (פין-יין: Húnshuǐmōyú) שמשמעו "מים בוציים מקלים על תפיסת הדג".

היסטוריה
--------

מאדי ווטרס נוסדה על ידי קרסון בלוק, משקיע אמריקני המתמחה ב"שורטים".

בינואר 2015, החברה גייסה גיוס ראשוני של 100 מיליון דולר. בלוק תואר על ידי בלומברג ואחרים כ"אחד הדובים המוצלחים ביותר בשוק כיום".

בשנת 2011 הוכרז בלוק ברשימת "50 המשפיעים ביותר בכלכלה" על ידי בלומברג.

רשימת חברות שחשפה מאדי ווטרס
----------------------------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
ננוקס

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מאדי ווטרס (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  "Short-seller Carson Block launches hedge fund". *Reuters*. 2016-01-25. נבדק ב-2016-08-13.
2. ↑  "Profile".
3. ↑  Dummett, Ben (2014-09-02). "Canada Regulator Lays Out Fraud Case Against Sino-Forest". *Wall Street Journal*. ISSN 0099-9660. נבדק ב-2016-08-13.
4. ↑  Anderlini, Jamil (2012-03-20). "New kid on the block". *Financial Times*. ISSN 0307-1766. נבדק ב-2016-08-22.
5. ↑  "About us".
6. ↑  "Short-Seller Carson Block Says He's Wary of Alibaba".
7. ↑  Xie, Ye; Korby, Boris. "Carson Block's Once-Perfect Short-Sale Resume Loses Luster". *Bloomberg.com*. נבדק ב-2016-08-17.
"**לפני הסער** או "**רועה העיזים**" (1926) הוא ציור שמן מאת הצייר הישראלי נחום גוטמן.

הציור מציג את דמותו של רועה ערבי הצועד עם עדרו. הרועה מתואר לובש בגדים בסגנון מזרחי הכוללים חולצה לבנה עם וסט, שרוול כחול ואבנט אדום. הוא אוחז בידו האחת מקל רועים ובידו השנייה כד. דמותו תופשת את כל המישור הקדמי של הציור ומאחוריו מתואר העדר. סגנון הציור הוא אקספרסיבי ומעט נאיבי. נאביות זו מתבטאת, למשל, בתיאור הרועה. ראשו של הרועה, לדוגמה, מצויר בפרופיל ואילו גופו מתואר בפרופיל חלקי ("פרופיל 3/4"). גם אופן הנחת הצבע מעידה על ניסיון לתיאור חושני, המעניק לדיוק אנטומי חשיבות משנית. רקע הציור מציג נוף שומם ובו כמה בתים בסגנון ערבי הבנויים לאורך חוף הים. מבעד לשמיים הכהים מגיחה שמש.

על פי יגאל צלמונה ציור זה והציור "נושאת האלומות" (1926) מהווים מעין שני חלקים של דיפטיך, בהציגם "דימוי כפול של גבריות ונשיות" מזרחית אקזוטית. החל משנת 2010 מוצגים שני הציורים בתצוגת הקבע של האמנות הישראלית במוזיאון ישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* לפני הסער באתר מוזיאון ישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: צלמונה, יגאל, **100 שנות אמנות ישראלית**, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010, עמ' 69–73.
**המודיעין הצבאי בסוריה** (בערבית: **شعبة الاستخبارات العسكرية**; תעתיק לעברית: **שעבת אל-אסתח'באראת אל-עסכרייה**) הוא סוכנות הביון של צבא סוריה. הוא הוקם ב-1969 כיורש לאגף הסורי של הלשכה השנייה (Deuxième Bureau) במטכ"ל הסורי, שהיה כפוף לשלטון המנדט הצרפתי. מטה הארגון בדמשק הבירה.

ראש אגף המודיעין הצבאי הסורי הוא רפיק שהאדה, המחליף מאז שנת 2012 את הגנרל עבד אל-פתאח קודסיה.

על אף היותה סוכנות צבאית, היא כפופה לנשיא ונחשבת לאחת מזרועות הביון החשובות בקהילת המודיעין הסורית. הארגון וסוכניו משפיעים מאוד על הפוליטיקה הסורית ורבים מבכירי המשטר הסורי הם בוגרי הסוכנות ומנגנוני הביטחון הסוריים. הסוכנות פועלת כסוכנות המודיעין העיקרית במדינה, והמשטר אינו מייחס חשיבות לסוכנות הביון האזרחית של סוריה ומטיל על המודיעין הצבאי את מרבית המשימות המודיעיניות. הארגון פועל נגד דיסידנטים פוליטיים, וישנה טענה כי הוא תומך בקבוצות טרור קיצוניות. כך, למשל, מעניק הארגון תמיכה טכנית-לוגיסטית לאנשי חזבאללה.

המודיעין הצבאי הסורי השתתף באופן פעיל בסדר הסורי בלבנון עד פרוץ מהפכת הארזים ב-2005.

ראשי המודיעין הצבאי בסוריה
--------------------------

* 1971–1974: חיכמת שיהאבי
* 1974–1999: עלי דובא
* 1999–2005: חסן ח'ליל
* 2005–2009: אסף שווכאת
* 2009–2012: עבד אל-פתאח קודסיה
* 2012–2015: רפיק שהאדה
* 2015–2019: מוחמד מחאלה
* 2019–הווה: יפה מוהלם

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1208626922

 |
מיקום ארבע הפינות במפת ארצות הברית
המונומנט
**ארבע הפינות** (באנגלית: **Four Corners**) הוא שמו של מרובע גבולות בארצות הברית, בין הגבולות של המדינות יוטה, אריזונה, קולורדו וניו מקסיקו. זוהי הנקודה היחידה בארצות הברית בה מתלכדים גבולותיהן של ארבע מדינות.

בין ארבע המדינות מפרידים קווים ישרים: בין יוטה וקולורדו לשכנותיהן מדרום מפריד קו הרוחב 37 צפון, ובין יוטה ואריזונה לשכנותיהן ממזרח מפריד קו האורך 109 מערב. בנקודה, הממוקמת ברמת קולורדו, נמצא מונומנט ארבע הפינות הכולל גם מרכז מבקרים, והגובה דמי כניסה תמורת הזכות לראות את הנקודה המדויקת, בה נמצאת דיסקת ארד המציינת את הגבולות. המונומנט מנוהל בידי בני שבט נאוואחו החיים באזור. בקרבת מקום עובר הכביש המהיר US-160.

אזור ארבע הפינות הוא מקום משכנם של שבטי הנאוואחו, המרוכזים בשמורת האינדיאנים אומת נאוואחו, בעיקר בפינה הצפון-מזרחית של אריזונה, אך גם ביוטה ובניו-מקסיקו (אך לא בקולורדו). הנקודה נמצאת גם בארבעת המחוזות סן חואן (יוטה), אפאצ'י (אריזונה), סן חואן (ניו מקסיקו) ומונטזומה (קולורדו). אף על פי שמדובר באזור נידח שאינו מיושב בצפיפות, הרי שמספר המטיילים באזור רב יחסית, שכן במרחק נסיעה מהמקום נמצאים מספר פארקים לאומיים, ובהם:

* הפארק הלאומי קניונלנדס
* הפארק הלאומי ארצ'ס
* הפארק הלאומי מסה ורדה

באחד מפרקי סדרת הטלוויזיה "משפחת סימפסון" נוסעת המשפחה לביקור באתר "חמש הפינות", גרסה פרודית על ארבע הפינות.
בפרק מסדרת הדרמה שובר שורות, נוסעת גברת וייט לאתר.
בקנדה קיימת נקודה בשם זהה (60 צפון, 102 מערב) ובה מתלכדים גבולותיהם של מניטובה, ססקצ'ואן, הטריטוריות הצפון מערביות, וטריטוריית נונאווט.

מחלת ארבע הפינות
----------------

מחלה בלתי מזוהה (אנ') שפרצה באזור ב-1993 כונתה "מחלת ארבע הפינות" על שם האזור בו התגלתה. המחלה לוותה בשיעורי תמותה גבוהים (75% מהחולים - רובם צעירים ובריאים - מתו).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארבע הפינות** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  מקור: National Center for Infectious Diseases
2. ↑  איתן ישראלי, ינינה גיטלמן. המכון למחקר ביולוגי בישראל, נס ציונה, נגיפי הנטה -- בעיה כלל-עולמית (עמ' עמוד web יחיד), הרפואה, ה'-ו', כרך 135, עמודים 236–239, ספטמבר 1998. בהוצאת ההסתדרות הרפואית בישראל, ‏13 בפברואר 2001 (ארכיון)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548251905171
* LCCN: sh85051077
* NARA: 10043270
* NKC: pna2008447680
* VIAF: 315124887
* WorldCat (עם VIAF): 315124887

 |
בווארו
חוף בווארו
**בווארו**(בספרדית: **Bávaro**) הוא אזור תיירותי בפונטה קאנה הממוקם במחוז מחוז לה אלטגרסיה, המחוז המזרחי ביותר ברפובליקה הדומיניקנית. אזור זה התפתח במקביל לאזור הנופש והתיירות של פונטה קאנה ותוכנן להיות עיירה לעובדי אתר הנופש. עם הקמת המלונות לאורך החוף המזרחי, צפונית לפונטה קאנה, בווארו הפך להיות מרכז שירותים.

רשת הכבישים
-----------

בווארו מתחילה בצומת הכבישים Veron אחרי העיר איגוויי והכפר הקטן Otra Banda ומשתרעת לאורך 15 ק"מ צפונה עד הצטלבות הכבישים לחוף מקאו. חופים נוספים בצפון כוללים את חופי Uvero Alto, רוקו קי ו-La Vacama. באזור Bavaro יש 10 ק"מ של חופים.

במרכז בווארו נמצאת צומת Friusa. מאחורי צומת Veron בצד הימני נמצאת הדרך ל-Cabeza de Toro, הקצה המזרחי של האי היספניולה בכלל ושל הרפובליקה הדומיניקנית בפרט. הצומת הבאה, אל קוקו לוקו, מובילה אל Friusa Centar וליעדים צפוניים נוספים.

מלונות, ברים ומסעדות
--------------------

פיתוח המלונות באזור קיבל תאוצה אחרי שנת 1998, כאשר מלונות באזור חואן דוליו נהרסו והוחלט לא לשקם אותם.

המלון העתיק ביותר באזור הוא Barcelo שנמצא משמאל לצומת קוקו לוקו ול- Villas Bavaro 1 ו-Villas Bavaro 2. אחד מהמלונות החדשים הוא כפר הנופש Now Larimar. מועדון הספורט והגולף קוקוטל נמצא בקדמתם של שני מלונות Melia (Paradisus Palma Real, Meliá Caribe Tropical) והקניון, Plaza Palma Real.

מאחורי מלונות Melia נמצאת El Cortecito, הדרך החולית הראשונה לשדה התעופה הבינלאומי פונטה קאנה. הבניין העתיק ביותר בלוס קוראלס (שבו מתחילה דרך זו) הוא Pirata ובו נמצאים כיום שלושה ברים : Bamboo bar, Soles ו- Umi.

שירותים אחרים
-------------

הצומת הבאה, Plaza בווארו, מלאה בחנויות מתנות והיא מובילה אל מועדון הריקודים Mangu and Areito ולחופים הלבנים של מגרש הגולף. פנייה שמאלה בצומת Plaza בווארו מובילה לצומת Friusa. למעשה, יש רק דרך ראשית אחת בבווארו והיא מעגלית. 

משטרת התיירות נמצאת בסמוך לתחנת האוטובוס קרוב ל-Friusa. בחלק מהדרך מ-Plaza בווארו לFriusa ניתן למצוא בתי חולים וכן קניונים עם בארים ומסעדות. בווארו מסתיימת בצומת שמובילה לחוף מקאו, היכן שממוקם מלון RIU.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בווארו** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007467863105171
* LCCN: n2004096740
* VIAF: 151475807
* WorldCat (עם VIAF): 151475807

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה, העוסק ברב בן המאה ה-20, עם הערך "ידידיה מונסונייגו", העוסק בסבא רבא שלו.

תצלום מצבת קברו בבית העלמין בפאס
רבי **ידידיה מונסונייגו** (ה'תרס"ו, 1906 – ה'תשנ"ד, 1994), היה פוסק הלכה, דיין והרב הראשי למרוקו, מחבר הספרים "פאת י"ם" ו"פרחי שושנים".

ביוגרפיה
--------

רבי ידידיה נולד בי"ב בניסן ה'תרס"ו (אפריל 1906) בעיר פאס שבמרוקו. אביו היה ר' אהרן מונסונייגו וסבו רבי יהושע מונסונייגו דיין בעיר, נצר לשושלת ארוכה של חכמים מקהילת המגורשים בפאס. הוא למד אצל חכמי פאס: רבי שלמה אבן דנאן ורבי מאיר ישראל, אשר היה רבו המובהק. בעודו צעיר למד את מלאכות השחיטה והמילה ועסק בהן.

בשנות השלושים לחייו מונה לדיין בעיר וזאן. לאחר כהונה של כארבע שנים בוזאן הוא עבר לכהן כדיין בעיר פאס לצד חביריו הדיינים הרב משה אבן דנאן והרב אהרן בוטבול. בין השנים ה'תש"ז (1947) ל-ה'תשט"ו (1955) השתתף כדיין בכינוסי מועצת הרבנים במרוקו, שמטרתם הייתה להתקין תקנות הנוגעות לחיים הדתיים של החברה והיחיד.

לפי דברי רבי יוסף בן נאים, בכל ערב שבת היה רבי ידידיה אוחז במנהג אבותיו ו"מסבב על החנויות בשכונת היהודים לבטלם ממלאכה וממסחר, בלשון רך ובפנים צהובות כדי לשמוע קולו".

לצד עבודתו ברבנות והדיינות, הוא עסק בההדרה והדפסה של כתבי יד מאבות משפחתו.

עם עזיבתו של רבי שלום משאש את מרוקו, בשנת ה'תשל"ח (1978), המשיך אותו רבי ידידיה בתפקיד הרב הראשי והחזיק בתפקיד עד לפטירתו.

רבי ידידה נפטר ב-ד' באלול ה'תשנ"ד (אוגוסט 1994), ונטמן בבית הקברות היהודי בפאס לצד רבני המקום.

לאחר פטירתו ירש את תפקיד הרב הראשי בנו, רבי אהרון מונסונגו, וכיהן בתפקיד יחד עם רבי שמעון סויסה.

ספריו
-----

רבי ידידיה חיבר את הספרים "פאת י"ם" - שו"ת, ו"לקוטי שושנים" - אנתולוגיה על נושאים הלכתיים. הספרים נדפסו בשנת ה'תשנ"ב (1992), בההדרת הרב פרופ' משה עמאר.

לקריאה נוספת
------------

* הרב פרופ' משה עמאר, מבוא לספר **פאת י"ם**, לוד, תשנ"ב.
* הרב משה חיים סויסה, **יהדות מרוקו**, עמ' 466 - 471, ירושלים, תש"ף.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ידידיה מונסונייגו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  רבי יוסף בן נאים, **נוהג בחכמה**, עמ' רטו, לוד, תש"ף.

| תקופת חייו של הרב ידידיה מונסונייגו על ציר הזמן |
| --- |
| 
ציר הזמןציר הזמן

 |


| רבנים ראשיים למרוקו |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רבי רפאל אנקווה | רבי חיים יקותיאל בירדוגו | רבי יהושע בירדוגו | רבי שאול אבן דנאן | רבי מיכאל יששכר אנקווה | רבי שלום משאש | רבי ידידיה מונסונייגו | רבי שמעון סויסה | רבי אהרון מונסונגו | רבי יוסף ישראל |
| ה'תרע"ח (1918 - ה'תרצ"ה (1935) | ה'תרצ"ה (1935) - ה'ת"ש (1940) | ה'תש"א (1941) - ה'תש"ט (1949) | ה'תש"ט (1949) - ה'תשכ"ד (1964) | ה'תשכ"ד (1964) - ה'תשל"ב (1972) | ה'תשל"ב (1972) - ה'תשל"ח (1978) | ה'תשל"ח (1978) - ה'תשנ"ד (1994) | ה'תשנ"ד (1994) - 1998 | ה'תשנ"ד (1994) - 2010 | 2010 - הווה |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**שלום משאש** | **רבנים ראשיים של מרוקו** | **הבא**:**רבי שמעון סויסה ורבי אהרן מונסונייגו** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987012323976505171
* VIAF: 5866168290801557610008
* WorldCat (עם VIAF): 5866168290801557610008

 |
**לינגן** (בגרמנית: **Lingen**), רשמית **לינגן (אמס)**, היא עיירה בסקסוניה התחתונה, גרמניה. בשנת 2008 מנתה אוכלוסייתה 52,353, איש, ובנוסף היו כ-5,000 איש שרשמו את העיר כמקום מגוריהם המשני. לינגן, ספציפית "לינגן (אמס)" ממוקמת על נהר האמס בחלק הדרומי של מחוז אמלנד, הגובל בנורדריין-וסטפאליה בדרום ובהולנד במערב.

היסטוריה
--------

לינגן הוזכרה לראשונה בימי הביניים (975 לספירה). מ-804 עד 1180 האזור היה חלק מדוכסות סקסוניה בתוך האימפריה הקרולינגית, ולאחר מכן נשאר חלק מהאימפריה הרומית הקדושה דוברת הגרמנית עד 1806. רוזנות לינגן הוקמה כישות עצמאית ("Grafschaft Lingen") ב-1388 ונשארה כך עד 1713, אז השתלטה עליה פרוסיה. הרוזנות והעיר נכבשו במהלך המאות ה-17 וה-18 שוב ושוב על ידי חיילים הולנדים וספרדים: בתחילה על ידי קתוליים, מ-1541 ב-1547 האזרחים נאלצו להמיר דתם ללותרניות, ואז כבשו חייליו הקתולים של קרל החמישי את הרוזנות והעיר. בשנת 1550 נתן אותה קרל לאחותו מריה, מושלת ארצות השפלה ההבסבורגיות. מ-1555 עד 1597 הייתה לינגן הנקודה המזרחית ביותר של האימפריה הספרדית של פליפה השני והפכה לחלק ממלחמת שמונים השנים. מ-1597 עד 1605 נכבשה לינגן על ידי האיחוד הקלוויניסטי וההולנדי של אוטרכט, לאחר מכן נכבשה מחדש על ידי החיילים הספרדים הקתולים ומ-1632 עד 1672 שוב הייתה חלק מהאיחוד הקלוויניסטי של אוטרכט. במשך שנתיים כבש הנסיך-בישוף של מינסטר את העיר, שבין השנים 1674 עד 1713 הייתה שוב חלק מהאיחוד הקלוויניסטי של אוטרכט, ולאחר מכן פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה ירש את הרוזנות. מ-1807 עד 1813 היו כוחותיו של נפוליאון בונפרטה באזור, ומ-1810 עד 1813 הייתה לינגן חלק מצרפת. ב-1814 היא שוב הייתה חלק מפרוסיה, וב-1815 הפכה לחלק מממלכת הנובר שזה עתה נוסדה. כתוצאה מלחמת אוסטריה–פרוסיה ב-1866 סופחו ממלכת הנובר וגם לינגן לממלכת פרוסיה, ובשנת 1871 הפכו לחלק מהקיסרות הגרמנית.

כלכלה וחינוך
------------

לינגן ידועה באנרגיה גרעינית שלה (תחנת הכוח הגרעינית Emsland). האוניברסיטה למדעים שימושיים אוסנבריק הקימה קמפוס סניף, הממוקם במרכז לינגן, עם שלושת המכונים לניהול והנדסה, ניהול תקשורת והוראת תיאטרון. בשנת 2000 התאחדו המכונים בלינגן לפקולטה לחברה וטכנולוגיה. בשנת 2010 למדו בפקולטה כ-2,000 תלמידים.

אקלים
-----

ב-25 ביולי 2019, לינגן קבעה את שיא הטמפרטורה החמה ביותר שנרשמה אי פעם בגרמניה עם טמפרטורה גבוהה ביום של 42.6 מעלות צלזיוס (109 מעלות פרנהייט) במהלך גל חום שהשפיע על רוב אירופה.

ערים תאומות
-----------

לינגן מקיימת ברית ערים תאומות עם:

* פוליןפולין ביילבה, פולין
* הממלכה המאוחדתהממלכה המאוחדת בורטון על הטרנט, אנגליה, הממלכה המאוחדת
* צרפתצרפת אלבף, צרפת
* גרמניהגרמניה מאריינברג, גרמניה
* ספרדספרד סאלט, ספרד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לינגן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של לינגן (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Archived copy" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2007-09-27. נבדק ב-2006-12-26. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Die Partnerstädte der Stadt Lingen (Ems)". *lingen.de* (בגרמנית). Lingen (Ems). נבדק ב-2021-02-19.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007552694405171
* GND: 4035836-7
* MusicBrainz: 1915ff70-1ac2-4e2e-bd2d-cf47000d3ae9
* NKC: ge674050
* VIAF: 138403862
* WorldCat: viaf-244072267

 |