recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**לאסלו שומוג'י** (בהונגרית: **Somogyi László**;‏ 25 ביוני 1907 – 20 במאי 1988) היה מנצח הונגרי.

ביוגרפיה
--------

שומוג'י נולד בבודפשט. את הכשרתו המוזיקלית קיבל באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, אצל זולטאן קודאי ולאו ויינר. בהמשך היה לפרופסור ראשון במעלה במחלקת הניצוח. בשנותיו בהונגריה ייסד וניהל את התזמורת הסימפונית, היה המנצח הראשי של רשות השידור ההונגרית, והופיע כמנצח אורח עם בית האופרה של בודפשט. כמו כן ניצח על רוב התזמורות החשובות בפולין, גרמניה המזרחית, רומניה, יוגוסלביה ובולגריה.

בשנת 1956, עקב המרד ההונגרי, עזב את מולדתו והיה פעיל בארצות שונות, בין השאר בדרום אמריקה. הופעתו הראשונה בארצות הברית, עם התזמורת הסימפונית של יוסטון במרץ 1961, זכתה להצלחה רבה.

הקלטות
------

הקלטותיו של שומוג'י כוללות סימפוניות של היידן, הקונצ'רטו לפסנתר של דבוז'אק עם פירקושני לחברת ווסטמינסטר, והפנטזיה הכוראלית של בטהובן עם דניאל בארנבוים הצעיר מאוד, לחברת MCA בשנת 1960.

לסלו שומוג'י מת בשווייץ.

קישורים חיצוניים
----------------

* לסלו שומוג'י, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* לסלו שומוג'י, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* לסלו שומוג'י, באתר Discogs (באנגלית)
* RPO memories

הערות שוליים
------------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007279911305171
* BNE: XX858996
* BnF: cb13927705w (data)
* GND: 134525701
* ISNI: 0000 0000 8403 4363
* LCCN: n84180499
* MusicBrainz: 0fe92413-8e9f-4de7-828b-dd33c69f875b
* SUDOC: 08049496X
* VIAF: 100253354
* WorldCat: lccn-n84180499

 |
**זרם פוקלנד** (נקרא גם **זרם מלווינס**) הוא זרם מים קרים, הזורם צפונה לאורך החוף האטלנטי של פטגוניה עד לצפון השפך של ריו דה לה פלטה. זרם זה נובע מתנועת המים מ"סחף הרוח המערבי" (אנ') כשהוא מקיף את כף הורן. שמו לקוח מאיי פוקלנד. זרם קר זה מתערבב עם זרם ברזיל הטרופי בים ארגנטינה, ומעניק לו את האקלים הממוזג שלו.

הזרם הוא זרם קו המשווה, הנושא מים תת-אנטארקטיים קרים וטריים יחסית. זרם פוקלנד הוא ענף של הזרם המעגלי האנטארקטי. הוא מוביל בין 60 ל-90 סרודרפות מים במהירויות שנעו בין חצי מטר למטר לשנייה. הנתונים ההידרוגרפיים באזור זה נדירים מאוד ולכן למשתנים הידרוגרפיים שונים יש שגיאה רבה.

זרם פוקלנד אינו זרם פני השטח כמו זרם ברזיל והוא משתרע עד לקרקעית הים. הטמפרטורות האופייניות לזרם הן בסביבות 6°C, עם מליחות של 33.5–34.5 psu.

קישורים חיצוניים
----------------

* זרם פוקלנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Vivier, F. and C. Provost, 1999b: Volume transport of the Falkland Current: Can the flow be monitored by TOPEX/POSEIDON ? Journal of Geophysical Research, 104, 21105-21122.
2. ↑  Vigan, X. C. Provost, and G. Podesta, 2000: Sea surface velocities from sea surface temperature image sequences 2. Application to the Brazil-Malvinas Confluence area. Journal of Geophysical Research, 105, 19515-19534.

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"זרם פוקלנד"**.
**מיכאיל רימסקי-קורסקוב** (ברוסית: **Михаил Николаевич Римский-Корсаков**;‏ 1 בספטמבר 1873, סנקט פטרבורג – 11 במרץ 1951, לנינגרד) היה אנטומולוג רוסי-סובייטי, פרופסור באוניברסיטת סנקט פטרבורג.

ביוגרפיה
--------

מיכאיל רימסקי-קורסקוב נולד בסנקט פטרבורג למשפחה של המלחין ניקולאי רימסקי-קורסקוב. הוא קיבל חינוך ביתי וסיים גימנסיה בשנת 1891 עם קבלת מדליית כסף. הוא התחיל לימודים באוניברסיטת סנקט פטרבורג וסיים אותה בשנת 1895. לאחר הלימודים הוא עבר לאזור חרסון בה חקר מזיקים לחקלאות.

בשנת 1901 רומסיק-קורסקוב החל ללמד באוניברסיטה ובשנת 1913 סיים עבודת הדוקטורט.

בשנת 1919 ביוזמו באוניברסיטה הוקמה קתדרה לאנטומולוגיה והוא מונה לפרופסור וראש הקתדרה. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1930. בהמשך הוא עבר למכון לחקר היערות.

תחום התמחותו של רימסקי-קורסקוב היה חקר פרוקי-רגליים ובמיוחד חרקים. בהנחייתו מספר מדענים צעירים לרבות גריגורי אוסמולובסקי סיימו עבודת הדוקטורט.

בשנת 1935 הוא פרסם ספר על החי והצומח ביערות רוסיה. ספר זה בהמשך עבר שלוש מהדורות נוספות.

על תרומתו לקידום המחקרים השונים פעמיים הוענק לרימסקי-קורסקוב עיטור לנין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיכאיל רימסקי-קורסקוב** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1117839389
* ISNI: 0000 0003 5793 8983
* NLP: A33357870
* SUDOC: 150349149
* VIAF: 202331886
* WorldCat: viaf-202331886

 |
**ספנוקואלוס** (שם מדעי: ***Sphenocoelus***; במקור נקרא בשם ***Dolichorhinus***) הוא סוג נכחד של יונק בן למשפחת הברונתותריומים, אשר חי במהלך תקופת האאוקן של אמריקה הצפונית שלפני 46.2 עד 40.4 מיליון שנים מהיום. מאובניו התגלו בוויומינג ובמזרח יוטה, והם הוגדרו ב-1929 בידי החוקר הנרי פיירפילד אוסבורן (אנ').

במראהו ברונתותריום זה היה קטן יחסית, באורך של 2 מטרים וגובה של 1.2 מטר בכתפיים והוא דמה מעט לקרנף חסר קרניים עם גולגולת מוארכת. השיניים שלו היו חלשות ובעלות שיניים טוחנות בעלות כותרים גבוהים וחדים והיו לו גם ניבים בולטים בלסת הקדמית, אשר שימשה כנראה להתגוננות מטורפים. הוא היה בעל ארבע אצבעות ברגליו הקדמיות ו-3 אצבעות באחוריות וכנראה הוא היה איטי מאוד. המבנה המוארך של הגולגולת מרמז על קיום חוש ריח חד מאוד של היונק הקדום.

ככל הנראה הוא חי ביערות ואזורי ביצות בהם רעה. הוא התפתח לאורך הזמן למינים גדולים ומרשימים יותר כמו המגצרופס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ספנוקואלוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
מלפומנה בחזית תיאטרון אלכסנדרינסקי בסנט פטרסבורג.
המוזה **מלפומנה**, פטרונית הטרגדיה, מחזיקה מסכת תיאטרון בידה.
**מלפומנה** (ביוונית: Μελπομένη; מילולית - "לשיר", "מקהלה") הייתה אחת מתשע המוזות, בתם של זאוס, ראש האלים, ומנמוסינה, אלת הזיכרון ואמן של הסירנות. כמו כול שאר אחיותיה, היא שימשה כבת לווייתו של אפולו. מלפומנה הייתה מוזת הטרגדיה, ולכן היא בדרך כלל מתוארת חובשת מסכת תיאטרון טרגית, ונועלת קותורנוס, מגפיים שהשחקנים הטרגיים היוונים נעלו בהיותם על הבמה. לעיתים היא מחזיקה סכין או אלה בידה האחת, ואת המסכה בידה השנייה, כשזר עלי ברוש מונח על ראשה.

אסטרואיד 18, שנתגלה ב-24 ביוני 1852, נקרא על שמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלפומנה** בוויקישיתוף
* מלפומנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| **תשע המוזות מיתולוגיה יוונית** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אוטרפה • קאליופה • קליאו • אראטו
מלפומנה • פוליהימניה • טרפסיכורה • תאליה • אוראניה |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb150683167 (data)
* GND: 124538517
* SUDOC: 240624424
* VIAF: 293152742897627730968
* WorldCat: viaf-293152742897627730968

 |
**מלנורוזאוריים** (שם מדעי: **Melanorosauridae**) היא משפחה של דינוזאורים פרימיטיביים מקבוצת הפרוזאורופודה שהיו קרובים מאוד לזאורופודים. המאובנים של בני המשפחה התגלו בדרום אפריקה ובארגנטינה לאורך הטריאס העליון עד לתחילת היורה, לפני 228 עד 189.6 מיליון שנה מזמננו.

המשפחה סווגה ב-1929 בידי החוקר הגרמני פרידריך פון הויאן (אנ') והייתה קרובתה של משפחת האנצ'יזאוריים, בעבר גם נחשבה לקרובת הפלטאוזאוריים. כל אלה היו גדולים ומגושמים ביחס לשאר הפרוזאורופודים, והם הגיעו לאורך של 8 מטרים ומשקל של מעל 1 טון. עקב מבנה גופם הם היו אוכלי צמחים מובהקים או כמעט מובהקים.

המשפחה כוללת 3 סוגים, כאשר בעבר נכללו בה סוגים נוספים. הסוג לסמזאורוס (*Lessemsaurus*) שנחשב לפרוזאורופוד מהמשפחה משויך כיום למשפחה לסמזאוריים, מראשוני הזאורופודים האמיתיים.

סוגים
-----

* קמלוטיה (*Camelotia*)
* מלנורוזאורוס (*Melanorosaurus*)
* מרוקטנוס (*Meroktenos*)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלנורוזאוריים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**מלפלו** (**Malpelo**) הוא אי באוקיינוס השקט, 362 ק"מ דרומית לפנמה ו-378 ק"מ מערבית לקולומביה. שטחו של האי 1.2 קמ"ר. מבחינה מנהלית הוא משויך למחוז ואיה דל קאוקה הקולומביאני.

האי אינו מיושב, אך ב-1986 הוקם בו בסיס של חיל הים הקולומביאני. הוא מפורסם בשל מגוון בעלי החיים הימיים המצויים סביבו, במיוחד כרישים. ב-1995 הכריזה ממשלת קולומביה על האי כעל שמורת חי וצומח, ב-2002 הכריז עליו איגוד השימור העולמי כ"אזור ימי רגיש במיוחד", ובשנת 2006 הכריז עליו אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.

גאוגרפיה
--------

אורכו של האי 1,643 מטר ורוחבו 727 מטר. שטחו 1.2 קמ"ר וגובהו המרבי 360 מטר. הוא עשוי סלע חשוף, ושלוש פסגות מתנשאות בו בתלילות, הגבוהה שבהן סרו דה לה מונה, שגובהה 360 מטר. עומק הים סביבו מגיע לכדי 4,000 מטר. מסביב לאי מבצבצים 11 איונים סלעיים: בצפון ארבעה איונים המכונים "לוס מוסקטרוס": אתוס, פורתוס, ארמיס ודארטניאן; במזרח האיונים וגמאר ולה טורטה; בדרום חמישה איונים, שלושה מהם מכונים על שם מלכי ישראל, סאול (שאול) דוד וסלומון (שלמה), והשניים האחרים נקראים לה גרינגה ואסקובה.

האי נוצר כתוצאה מטקטוניקת הלוחות, בהיותו בתפר שבין לוח נסקה ללוח קוקוס, לפני 17 עד 20 מיליון שנה, והוא גדל מאז בעקביות. הסלעים מהם עשוי האי הם דקיט, טרכיט, בזלת ואנדזיט.

האי ממוקם כ-4 מעלות צפונית לקו המשווה, באזור הטרופי, והאקלים בו טרופי ולח. הלחות הרבה השוררת בו גורמת לערפילים האופפים אותו לעיתים קרובות. במשך רוב ימות השנה יורדים בו משקעים רבים, למעט בעונה היבשה, בין דצמבר למרץ.

החי והצומח
----------

סולת נסקה באי מלפלו
על אף שהאי נראה כסלע חשוף, הוא אינו צחיח לחלוטין, וגדלים בו, הגם שבדלילות, חזזיות, טחבי עלים ושרכים.

על האי חיים ארבעה מיני בעלי חיים אנדמיים: סרטני יבשה מהמין Gecarcinus malpilensis, אנוליס אגאסי (Anolis agassizi), קמטן ממין Diploglossus millepunctatus וגקו (מין שממית).

כ-80 אלף עופות ימיים מקננים במלפלו, ובהם סולת המסכה, סולת נסקה, סולה אדומת-רגל, פרגטה הדורה, שחף צוחק, שחף לבה, עופות הנודי ושחף זנב-סנונית. העופות המקננים מאפשרים היווצרות גואנו, אם כי בכמות מועטה יחסית לאיים אחרים באוקיינוס השקט, שכן עקב המבנה הטופוגרפי של האי, הגשמים שוטפים אותו בנקל.

עולם החי הימי כולל 17 מיני אלמוגים, 130 מיני רכיכות, 267 מיני סרטנאים ו-395 מיני דגים, בהם ארבעה מינים אנדמיים. אוכלוסיית הדגים מזינה מספר רב של כרישים, ובהם כריש לווייתני, פטישן כד-חרטום, כריש משי וכריש-שן אימתני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלפלו** בוויקישיתוף
* 
* מידע על האי (בספרדית)

| Flag of ColombiaFlag of Colombia סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בקולומביה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| המרכז ההיסטורי בסנטה קרוס דה מומפוס • הפארק הלאומי טייראדנטרו • קרטחנה דה אינדיאס • הפארק הארכאולוגי סן אגוסטין • הפארק הלאומי לוס קטיוס • מלפלו • נוף תרבות הקפה בקולומביה • מערכת הדרכים של האינקה (עם ארגנטינה, צ'ילה, בוליביה, אקוודור ופרו) • הפארק הלאומי צ'יריביקטה |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 315527834
* WorldCat (עם VIAF): 315527834

 |
**נסיכות נסאו-אוזינגן** הייתה רוזנות שהוקמה בשנת 1659 בתחומי האימפריה הרומית הקדושה, ובשנת 1688 שודרגה למעמד של נסיכות. בשנת 1806 צורפה הנסיכות ליצירת דוכסות נסאו, שהתקיימה כחלק מהקונפדרציה הגרמנית עד 1866, שאז סופחה לממלכת פרוסיה, בעקבות תבוסת האימפריה האוסטרית ובעלות בריתה (שהדוכסות הייתה חלק מהם) במלחמת אוסטריה–פרוסיה.

היסטוריה
--------

בשנת 1640 מת וילהלם לודוויג, רוזן נסאו-זארבריקן, ובניו ירשו את נחלותיו, ובשנת 1659 הם חילקו את הנחלות; יוהאן לודוויג, רוזן נסאו-אוטוויילר קיבל את **רוזנות נסאו-אוטוויילר**, גוסטב אדולף, רוזן נסאו-זארבריקן קיבל את רוזנות נסאו-זארבריקן, ואילו ואלראד, רוזן נסאו-אוזינגן קיבל את **רוזנות נסאו-אוזינגן**.

בשנת 1688 קיבל ואלראד, רוזן נסאו-אוזינגן את התואר "נסיך האימפריה" מלאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, יחד עם הרוזנים האחרים מבית נסאו. בשנת 1728 איחד קרל, נסיך נסאו-אוזינגן תחתיו את רוזנויות נסאו-אוזינגן ונסאו-זארבריקן, שכבר כללה את נסאו-אוטוויילר ונסאו-אידשטיין, אולם בשנת 1735 הוא מסר לאחיו וילהלם היינריך, נסיך נסאו-זארבריקן את נסיכות נסאו-זארבריקן. בשנת 1783 חתם קרל וילהלם, נסיך נסאו-אוזינגן יחד עם שאר ראשי הענפים השונים של בית נסאו, על אמנה ולפיה במקרה של היכחדות אחד מענפי המשפחה, תעבור הנחלה לענפים האחרים.

לאחר מכן
--------

ב-17 ביולי 1806 הצטרפו נסיכות נסאו-ויילבורג ונסיכות נסאו-אוזינגן לקונפדרציה של הריין, וב-30 באוגוסט 1806 התאחדו הנסיכויות לישות אחת - דוכסות נסאו. בראש הדוכסות הועמד פרידריך אוגוסט, נסיך נסאו-אוזינגן שהיה המבוגר מבין שני השליטים, ומכיוון שלא היו לו בנים נקבע שפרידריך וילהלם, נסיך נסאו-ויילבורג יירש אותו לאחר מותו.

לאחר תבוסת נפוליאון, הוחלט בקונגרס וינה לצרף לדוכסות גם את נסיכות אורנז'-נסאו, ובכך לאחד את כל נחלות בית נסאו תחת שליט יחיד. הדוכסות הצטרפה לקונפדרציה הגרמנית, ובשנת 1816 הועברה בירת הדוכסות לעיר ויסבאדן.

ב-9 בינואר 1816 מת פרידריך וילהלם, נסיך נסאו-ויילבורג מנפילה במדרגות, ובשל כך לאחר מות פרידריך אוגוסט, דוכס נסאו ב-24 במרץ 1816 ירש אותו וילהלם, דוכס נסאו בנו של פרידריך וילהלם. בשנת 1839 מת וילהלם, דוכס נסאו, ובמקומו עלה לשלטון בנו אדולף, דוכס נסאו.

בשנת 1866 הצטרפה הדוכסות לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה–פרוסיה, וב-20 ביולי נכבשה ויסבאדן על ידי הכוחות הפרוסים. בשלום פראג שנערך בסוף המלחמה, סופחה הדוכסות לממלכת פרוסיה, ונכללה בפרובינציית הסן-נסאו.

שליטי נסאו-אוזינגן
------------------

* ואלראד (1659–1702)
* וילהלם היינריך (1702–1718)
* קרל (1718–1775)
* קרל וילהלם (1775–1803)
* פרידריך אוגוסט (1803–1816)

קישורים חיצוניים
----------------

* היסטוריה של נסאו (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 239110720
* WorldCat (עם VIAF): 239110720

 |
**נסיכות רויס-אברסדורף** (בגרמנית: **Fürstentum Reuß-Ebersdorf**) הייתה נסיכות קטנה בגרמניה, אשר השתייכה לענף הצעיר של בית רויס, אשר התקיים עד לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובשנת 1920 צורפה לתורינגיה.

היסטוריה
--------

בעקבות מותו של היינריך העשירי, רוזן רויס-לובנשטיין בשנת 1671, שלטו ברוזנות במשותף שלושת בניו: היינריך השלישי, היינריך השביעי והיינריך העשירי. בשנת 1678 חילקו האחים ביניהם את הנחלה: היינריך השלישי קיבל את רוזנות רויס-לובנשטיין, היינריך השביעי קיבל את רוזנות רויס-הירשברג והיינריך העשירי קיבל את **רוזנות רויס-אברסדורף**.

בשנת 1806 הועלה היינריך החמישים ואחד, רוזן רויס-אברסדורף למעמד נסיך, ובאותה שנה הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה של הריין. בשנת 1824 מת היינריך החמישים וארבעה, נסיך רויס-לובנשטיין ללא ילדים, והיינריך השבעים ושניים, נסיך רויס-אברסדורף ירש את נחלותיו והקים את **נסיכות רויס-לובנשטיין-אברסדורף**. בשנת 1848 פרצו בנסיכות מהומות כחלק ממהפכות אביב העמים, ובעקבות כך התפטר היינריך השבעים ושניים, נסיך רויס-לובנשטיין-אברסדורף, והנסיכות אוחדה עם נסיכות רויס-שלייץ ליצירת נסיכות רויס הקו הצעיר.

שליטי רויס-אברסדורף
-------------------

### רוזני רויס-אברסדורף

* היינריך העשירי (1678–1711)
* היינריך העשרים ותשעה (1711–1747)
* היינריך העשרים וארבעה (1747–1779)
* היינריך החמישים ואחד (1779–1806)

### נסיכי רויס-אברסדורף

* היינריך החמישים ואחד (1806–1822)
* היינריך השבעים ושניים (1822–1824)

### נסיכי רויס-לובנשטיין-אברסדורף

* היינריך השבעים ושניים (1824–1848)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4786698-6

 |
**מסדר ההצטיינות** הוא עיטור ומסדר אבירות של הרפובליקה הערבית של מצרים. המסדר הוקם בשנת 1953 על ידי המלך פארוק הראשון תקופה קצרה לפני פירוק המלוכה וביסוס הרפובליקה הערבית של מצרים, אך עם זאת המסדר המשיך להתקיים תחת הרפובליקה החדשה. מסדר זה הוא השני בדרגתו אחרי מסדר הנילוס הוותיק.

תיאור העיטור
------------

עיטור המסדר הוא מדליה בצורת כוכב בעל עשרה קודקודים. במרכז הכוכב עיגול עם שמו של המסדר וסביבו עיטור בצורת טבעת או צורה מחומשת ומעוטרת (תלוי בדרגת העיטור). הכוכב תלוי על סרט ומחובר לאבזם בצורת סמל מצרים שהוא עיט מוזהב עם הכיתוב "רפובליקת מצרים הערבית" בבסיסו, סמל זה מעוטר בטבעת עלי אלון. סרט העיטור מורכב מחמישה פסים אנכיים בצבעי דגל מצרים (אדום, לבן ושחור), במרכז הסרט פס אדום עבה שבאגפיו שני פסים דקים יותר בצבע לבן ובדפנות הסרט שני פסים דקים בצבע שחור. תצורה זו של סרט העיטור מיוצגת גם באות העיטור.

דרגות
-----

* ‏אביר הצלב הגדול‏**אביר הצלב הגדול**
* ‏אביר קצין גדול‏**אביר קצין גדול**
* ‏מפקד‏**מפקד**
* ‏קצין‏**קצין**
* ‏אביר‏**אביר**

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מסדר ההצטיינות** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת לא באירועים רשמיים.
**נסיכות רויס-גרייץ** (בגרמנית: **Fürstentum Reuß-Greiz**) הייתה נסיכות קטנה בגרמניה, אשר השתייכה לענף המבוגר של בית רויס, אשר התקיים עד לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובשנת 1920 צורפה לתורינגיה.

היסטוריה
--------

בשנת 1723 ירש היינריך האחד עשר, רוזן רויס-אוברגרייץ את רוזנות רויס-אוברגרייץ, ובשנת 1768 הוא ירש אף את רוזנות רויס-אונטרגרייץ, ואיחד אותם לרוזנות רויס-גרייץ. בשנת 1778 העניק לו יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את התואר נסיך, ובשנת 1800 הוא מת ובנו היינריך השלושה עשר, נסיך רויס-גרייץ ירש את נחלותיו ותאריו.

בשנת 1806 הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1815 היא הצטרפה לקונפדרציה הגרמנית. בשנת 1848 פרצו בנסיכות מהומות כחלק ממהפכות אביב העמים, והיינריך העשרים, נסיך רויס-גרייץ הבטיח שיעניק חוקה לנתיניו, אולם לאחר דיכוי המהומות הוא הפר את הבטחתו ולא העניק להם חוקה. בשנת 1859 מת היינריך העשרים, ובנו היינריך העשרים ושנים, נסיך רויס-גרייץ ירש את נחלותיו ותאריו. מכיוון שהיה קטין שלטה אמו קרולינה, נסיכת הסן-הומבורג כעוצרת הנסיכות עד לבגרותו. קרולינה, שהייתה בתו של גנרל אוסטרי ואשתו של קצין אוסטרי, שנאה את פרוסיה, ובשל כך הצטרפה במלחמת אוסטריה–פרוסיה לצד אוסטריה. עד מהרה נכבשה הנסיכות על ידי הצבא הפרוסי, ונשארה תחת כוחות כיבוש עד לאחר תשלום של 100,000 טאלרים.

בשנת 1867 נטל היינריך את מושכות השלטון לידיו, ומיד לאחר מכן העניק לנסיכות את החוקה הראשונה שלה. בשנת 1870 לחמו כוחות הנסיכות לצד הצבא הפרוסי במלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1871 הצטרפה הנסיכות לקיסרות הגרמנית. כמו הוריו נשאר היינריך אנטי פרוסי כל ימיו, ודחה שוב ושוב את הצעדים הפרוסיים כקולטורקמפף ונישואים אזרחיים. היינריך, כמו גם נתיניו ברויס, סירב לקבל את העובדה שלקיסרי גרמניה מבית הוהנצולרן יש עדיפות על פני בתי מלוכה אחרים, וכשנשאל על יחסיו עם הקיסר, היה היינריך פשוט משיב כי הם "הם בעלי ברית להגנה משותפת של הפדרציה הגרמנית". היינריך לא פספס שום הזדמנות להראות את סלידתו מהקיסר, וסירב לאפשר את הקמתו של כל זכר לקיסר וילהלם הראשון, סבו האהוב של וילהלם השני. היינריך גם סירב להתיר הפגנת אבל, רשמית או פרטית, בעת מותם של הקיסרים וילהלם הראשון ופרידריך השלישי, ואף אסר על כל חגיגה של ימי השנה לניצחונות הגרמנים בשנת 1870. היינריך היה עשיר מאוד, שכן חלקו הגדול של השטח ששלט בו היה רכושו הפרטי. בסוף שלטונו, התגוררו ברויס-גרייץ פחות מ-70,000 אנשים, והא השתרעה על שטח של 122 קילומטרים רבועים. בשנת 1902 מת היינריך בגרייץ, ובנו היינריך העשרים וארבעה, נסיך רויס-גרייץ עלה לשלטון במקומו. מכיוון שהיינריך העשרים וארבעה היה לקוי בנפשו כתוצאה מתאונה שעבר בילדותו, שלטו דודניו היינריך הארבעה עשר, נסיך רויס הקו הצעיר ולאחריו היינריך העשרים ושבעה, נסיך רויס הקו הצעיר כעוצרי הנסיכות. לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה, נאלץ היינריך העשרים וארבעה להתפטר, ובתחומי הנסיכות הוקמה המדינה העממית רויס שהצטרפה בשנת 1920 למדינת תורינגיה.

נסיכי רויס-גרייץ
----------------

* היינריך האחד עשר (1778–1800)
* היינריך השלושה עשר (1800–1817)
* היינריך התשעה עשר (1817–1836)
* היינריך העשרים (1836–1859)
* היינריך העשרים ושנים (1859–1902)
* היינריך העשרים וארבעה (1902–1918)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נסיכות רויס-גרייץ** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 136314333
* VIAF: 80680295
* WorldCat: viaf-80680295

 |
**המרי סמית'סון** (באנגלית: **Henry Smithson**; נולד ב-13 בספטמבר 1978), המוכר בשם הבמה **ריטון** (**Riton**), הוא די ג'יי ומפיק מוזיקלי בריטי.

ביוגרפיה
--------

הנרי סמיטסון נולד בניוקאסל על הטיין וסיים אוניברסיטה בעיר בה נולד.

לאחר סיום הלימודים הוא הוציא סינגל ראשון ובמקביל עבד כתקליטן במועדון לילה מקומי. שם הוא נחתם על ידי Grand Central Records. עם חברה זו הוא הוציא את האלבום הראשון Central Heating 2 בשנת 2000 ובהמשך אלבום נוסף Homies And Homos בשנת 2004.

בשנת 2006 הוא עזב את Grand Central Records והוציא מספר סינגלים בחברות שונות באירופה.

בשנת 2012 ריטון הוציא סינגל "Rinse & Repeat" שהגיע למקום ה-12 במצעד בריטי והוגדר כתקליט זהב. הוא היה מועמד לקבלת פרס אמי

בשנת 2016 ריטון הוציא אלבום Foreign Ororo עם הזמרת קה-לו בחברה פרטית Riton Time. בשנת 2018 הוא היה חלק מצוות מפיקים של "Electricity", סינגל של דואה ליפה שזכה בפרס גראמי. בשנים 2015–2018 הוא הפיק מספר אלבומים כחלק של צוות בהובלת מארק רונסון.

ב-13 בספטמבר 2019, הוציא, בשיתוף פעולה עם אוליבר הלדנס ווולה מאלינגה (אנ'), את הסינגל "Turn Me On".

בשנת 2021 הוא הוציא שיר Friday שזכה להצלחה במספר מדינות. הוא והקלט בהשראה מהשיר "Push the Feeling On" (אנ') שיצא בשנת 1992. וקיבל הגדרה של תקליט פלטינה במספר מדינות באירופה.

בהמשך של אותה שנה הוא הפיק שיר I Don't Want You עם ריי ובנובמבר Let's Stick Around עם ג'ארוויס קוקר.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ריטון
* ריטון, ברשת החברתית פייסבוק

* ריטון, ברשת החברתית טוויטר

* ריטון, ברשת החברתית אינסטגרם

* ריטון, ברשת החברתית טיקטוק

* ריטון, סרטונים בערוץ היוטיוב

* ריטון, באתר אייטונס (באנגלית)

* ריטון, באתר ספוטיפיי

* ריטון, באתר סאונדקלאוד (באנגלית)

* ריטון, באתר Last.fm (באנגלית)

* ריטון, באתר AllMusic (באנגלית)

* ריטון, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* ריטון, באתר דיזר

* ריטון, באתר Discogs (באנגלית)

* ריטון, באתר Songkick (באנגלית)

* ריטון, באתר Genius

הערות שוליים
------------

1. ↑  Riton rend hommage à l'hymne "Push The Feeling On" avec "Friday" - Radio FG - Feel Good, www.radiofg.com
2. ↑  Will Richards, Jarvis Cocker and Riton share new "sustainable banger" 'Let's Stick Around', NME, ‏2021-11-11 (ב־British English)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1284677176
* ISNI: 0000 0004 7216 6632
* MusicBrainz: 9b085502-2c93-446f-ab1b-858e281471ff
* VIAF: 18149196548274792556
* WorldCat (עם VIAF): 18149196548274792556

 |
צלחות של עצי חייםצלחות של עצי חיים
  
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 

פירוש נוסף ערך זה עוסק במוטות עץ של ספר תורה. אם התכוונתם לאדמו"ר שכונה כך בשל ספרו, ראו חיים צבי טייטלבוים.
**עצי חיים** הם זוג מוטות עץ שעליהם נגללים גווילי ספר התורה ובאמצעותם ניתן לגלול את הספר במהלך קריאת התורה.

עקב גזרת חכמים, את ספר התורה אין לגלול ביד כשם שגוללים שאר ספרים ומגילות, ולכן נדרשים העצי חיים על מנת לגלול את הספר.

בספר תורה אשכנזי, עצי החיים מסתיימים בשתי ידיות מעוצבות שעשויות מעץ ולפעמים גם בשילוב כסף. בספר תורה ספרדי העצי חיים מסתיימים בשתי דיסקיות עץ עבות.

מקור השם
--------

מקור השם הוא מהפסוק "עֵץ חַיִּים הִיא לַמַּחֲזִיקִים בָּהּ וְתֹמְכֶיהָ מְאֻשָּׁר" שנאמר על התורה, ולכן העצים שבהם מחזיקים את ספר התורה נקראים "עצי חיים".

תהליך הייצור
------------

בית מלאכה לייצור עצי חיים
עצי החיים מיועדים לשאת משקל רב, במיוחד בעת הגבהת ספר התורה שאז משתמשים בעצי החיים כמנוף להרים את כל משקל הספר, ולכן עצי החיים מיוצרים בדרך כלל מעץ בוק שהוא עץ חזק ומיועד לייצור מסחרי.  

בנוסף, ספרי תורה מיוצרים במספר גדלים שונים ויש להתאים את גודל עצי החיים במדויק לספר התורה, אם הם יהיו גדולים מדי או קטנים מדי הקלף עלול להפגם. עבודת הייצור מורכבת מכמה שלבים:

1. ייצור מוטות העץ ושיופם.
2. הכנת 4 צלחות לחלק העליון והתחתון של עצי החיים, מעץ או מכסף.
3. הכנת 4 ידיות
4. צביעת העץ לגוון הנבחר
5. הדבקת כל החלקים
6. חריטה וריקוע של הזכרות על צלחות העצי חיים

התהליך כולו דורש מיומנות רבה במגוון תחומים כחריטה, שיוף, צורפות, ריקוע, שזירה לחצנות ועוד, ברוב בתי המלאכה נעשים העבודות על ידי יהודים בלבד, אף על פי שאין לכך חיוב הלכתי.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר משלי, פרק ג', פסוק י"ח

| ספר תורה |
| --- |
| כתיבת סת"ם | כתב סת"ם • דיו סת"ם • קלף • גוויל • סופר סת"ם • שרטוט בסת"ם • כתיבת ספרי תורה, תפילין ומזוזות |  |
| קריאת התורה | הוצאת ספר תורה • אתה הראת • ויהי בנסוע • בריך שמיה • קריאת התורה • בעל קורא • עלייה לתורה • ברכו • ברכות התורה • הגבהה • גלילה • מי שברך |
| צורת האותיות | קרי וכתיב • אותיות גדולות וקטנות בתנ"ך • אותיות תלויות • אותיות מנוקדות • תיוג |
| נוסח התורה | מסורה • נוסח המסורה • כתב יד לנינגרד • כתר ארם צובא • כתר דמשק • תנ"ך קניקוט • ספר תאגי • ווי העמודים |
| מצוות ואיסורים | מצוות כתיבת ספר תורה • קריאת התורה • תלמוד תורה |
| מנהגים | הכנסת ספר תורה • היכל • ארון קודש • יד • מעיל • עצי חיים • וימפל |
|  |
| --- |
| 

דיאגרמת הרצשפרונג-ראסל

סיווג ספקטרלי

ננסים חומים

ננסים לבנים

ננסים אדומים

תת-ננסים

"ננסים" - כוכבי הסדרה הראשית

תת-ענקים

ענקים

ענקים בהירים

על-ענקים

היפר-ענקים

בהירות

מוחלטת

(MV)

 |

**תת-ענק** הוא כוכב בהיר יותר מכוכבי הסדרה הראשית בעלי אותו ספקטרום, אך פחות בהיר מענקים. הגבולות בין כוכבים תת-ענקים ובין כוכבי הסדרה הראשית או כוכבים ענקים אינם חדים וישנם כוכבים שמסווגים כתת-ענקים בקטלוגים מסוימים בעוד בקטלוגים אחרים הם יסווגו אחרת.

התפתחות
-------

 ערך מורחב – **מחזור החיים של כוכב**  

כאשר כוכב הסדרה הראשית מכלה את המימן שבליבתו, מפסיקים תהליכי ההיתוך הגרעיני בהדרגה והכוח המאזן את כוח המשיכה העצמי של הכוכב יורד. כתוצאה מכך ליבת הכוכב, המכילה ברובה הליום, מתכווצת והלחץ והטמפרטורה שבה עולים. השכבות החיצוניות של הכוכב לעומת זה מתקררות, אך התכווצות הליבה משחררת אנרגיה גרוויטציונית, שמאטה את ההתקררות. כאשר הלחץ והטמפרטורה עולים בשכבות שמקיפות את הליבה ועדיין מכילות אחוז גבוה של מימן, מתחיל היתוך של מימן להליום בשכבות אלו, מסביב לליבה. תהליך זה מגדיל בהדרגה את ליבת ההליום ומרחיק כלפי חוץ את השכבה בה ממשיכים תהליכי ההיתוך של המימן ובעקבותיה מתרחבות השכבות החיצוניות של הכוכב עוד ובהירותו עולה. בשלב זה עוזב הכוכב את הסדרה הראשית והופך לתת-ענק. המשך התהליך יחד עם האטת תהליכי ההיתוך יביאו להתנפחות והתקררות השכבות החיצוניות של הכוכב עד שיהפוך לענק אדום או כתום.

תקופת הקיום של כוכב כתת-ענק תלויה במסתו. כוכב דמוי השמש יתקיים מאות מיליוני שנים כתת-ענק בעוד כוכבים מסיביים יותר עשויים להתקיים תקופה קצרה בהרבה של מיליוני שנים ואף פחות ממיליון שנים.

השמש צפויה לעזוב את הסדרה הראשית ולהפוך לתת-ענק בעוד כ-5 מיליארד שנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תת-ענק** בוויקישיתוף
**מסדר דיית הזהב** (ביפנית: 金鵄勲章, תעתיק: קינשי-קוּנשׁוֹ) היה מסדר באימפריה היפנית שנוסד ב-12 בפברואר 1890 על ידי הקיסר מוצוהיטו לזכרו של ג'ימו, הראשון בקיסרי יפן.

רקע
---

מסדר דיית הזהב היה עיטור צבאי אותו העניקו עבור אומץ לב, מנהיגות או פיקוד מופת בעת קרב.

המסדר הכיל שבע דרגות. חוגרים היו רשאים להתקבל לדרגות החמישית עד השביעית, נגדים לדרגות הרביעית עד השישית, קצינים זוטרים מהשלישית עד החמישית, קצינים אחרים מהשנייה עד הרביעית, וקצינים בכירים מהדרגה הראשונה עד השלישית.

בסך הכול הוענקו 1,067,492 עיטורי מסדר דיית הזהב, רובם בשתי הדרגות הנמוכות ביותר. ארבעים ואחת הוענקו בדרגה הראשונה ומאתיים ואחת בדרגה השנייה. בנוסף לעיטור קיבלו חברי המסדר אנונה לכל ימי חייהם, ובמשך שנה לאחר מותם קיבלה משפחתם את התשלום. אם נפטר האדם פחות מחמש שנים לאחר קבלת העיטור, קיבלה משפחתו את התשלום עד לסיום תקופת חמש השנים. 

מסדר דיית הזהב בוטל על ידי המפקד העליון של כוחות הברית של יפן הכבושה ב-1947.

עיצוב
-----

תג המסדר מציג דיה זהובה, שליחת האלים לפי הניהון שוקי, שסייעה לקיסר ג'ימו להביס את אויביו. הדיה המוזהבת עומדת על כוכב בעל שמונה פינות עם שלושים ושתיים קרניים אדומות מצופות אמייל. מתחת לדיה צלובים שני מגני סמוראים, מצופים אמייל כחול, עם שתי חרבות צהובות צלובות בעלות ניצבי כסף. משני הצדדים מופיעים דגלים אדומים הנושאים את סמל השינטו. 

התג היה מצופה זהב בדרגות הראשונה עד החמישית, ומצופה כסף בשתי הדרגות הנמוכות ביותר. הוא היה תלוי על סרט בצבע כחול-ירוק בעל שוליים לבנים, והיה נתלה כאבנט על כתף ימין עבור הדרגה הראשונה, על הצוואר בדרגות השנייה והשלישית, ועל צד שמאל של החזה עבור שאר הדרגות.

הכוכב עבור הדרגות הראשונה והשנייה היה זהה לתג אך בעל קרניים אדומות וצהובות, ונענד על צד שמאל של החזה עבור הדרגה הראשונה, ובצד ימין עבור הדרגה השנייה.

בין מקבלי העיטור נמנים
----------------------

* איסורוקו יממוטו
* צ'ואיצ'י נגומו
* איוואו אויאמה

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מסדר עפיפון הזהב** |

* פירוט העיטורים באתר לשכת העיטורים

| מסדרי כבוד ועיטורים ביפן |
| --- |
| מסדרים פעילים | מסדר החרצית • מסדר פרחי הפאולוניה • מסדר השמש העולה • מסדר הכתר היקר • מסדר האוצר הקדוש • מסדר התרבות • מדליית הכבוד |
| מסדרים לא פעילים | מסדר דיית הזהב • מדליית הכבוד הצבאית |
**פרוטארכאופטריקס** (שם מדעי: ***Protarchaeopteryx***; מילולית: "לפני ארכאופטריקס") הוא סוג של דינוזאור תרופוד קטן מקבוצת האובירפטורוזאוריה אשר חי בסין בתור הקרטיקון, לפני 124.6 מיליון שנה. הוא קיבל את שמו עקב הדמיון במבנה השלד שלו לעוף הראשון שחי בגרמניה של תור היורה. הוא היה מהפרימיטיביים ביותר מבין האובירפטורוזאורים.

מאובני הפרוטארכאופטריקס התגלו ב-1997 בחפירות של תצורת יישיין בליאונינג, שם חי לצד קרובו האינסיסיווזאורוס וייתכן שהיו שייכים לאותו הסוג. הוא הגיע לאורך של מטר והיה בעל רגליים גבוהות מותאמות לריצה, זנב ארוך ובעיקר זרועות מוארכות שכוסו בנוצות מפותחות מאוד. עם זאת, לא סביר שהפרוטארכאופטריקס היה מסוגל להמריא, וככל הנראה היה מטפס על ענפי עצים ודואה מהם, בדומה לסנאים דואים.

הלסתות שלו היו בעלות שיניים קטנות מודגשות אשר נעלמו למרבית האובירפטורים המפותחים והגדולים יותר והוא היה צמחוני או אוכל כל ולא טורף.

גלריית תמונות
-------------

* בהשוואה לאדםבהשוואה לאדם
* מאובןמאובן
* מד אורך ושחזור שלדמד אורך ושחזור שלד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרוטארכאופטריקס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**עציון מוסאי** (נולד ב-18 ביוני 1982) הוא פזמונאי, מלחין ואושיית רשת ישראלי. הוא אחראי על להיטים רבים בסגנון ים תיכוני. מוסאי כותב ומלחין שירים למיטב זמרי ישראל ובין היתר כתב שירים לאייל גולן, ליאור נרקיס, עופר לוי, ישי לוי וקובי פרץ.

יצירות מוזיקליות
----------------

מוסאי הוא כותב פורה. הוא כתב והלחין שירים רבים. הוא החל לכתוב בשנת 2012. בשנת 2013 כתב את שירו "תשארי לנצח" שהלחין דן סמרא וביצע רון שובל.

בהמשך כתב למאור אדרי את "הלבד שנשאר" עם מאור אדרי ואת "זאת הדרך שלי" כתב עם זהר גהא. בשנת 2014 כתב את "ליבי שלך" שיר הנושא ושם אלבומו של עופר לוי. לקובי פרץ כתב מספר שירים, יחד עם המעבד המוזיקלי אלי קשת ביניהם את השירים "Feel the Magic" ואת "רחוק אבל אוהב". לישי לוי כתב את השיר "לבדי" שהלחין מוטי אוחיון.

לליאור נרקיס כתב מוסאי, והלחין את השיר "זייפי לי אהבה" עם זהר גהא ואת השיר "עכשיו" כתב בשיתוף אלי קשת, בלדה רומנטית שיצאה כסינגל וזכתה לצפיות רבות. ליניב בן משיח כתב את השיר "בי רק תן אמונה" ואת "מברוק עליק", לאלבומו "השגחה מהשמיים". לאייל גולן כתב את "מקום אחר" לאלבומו הפוך מהיקום שזכה לצפיות רבות ביוטיוב. לחיים ישראל כתב את "ה' כל יכול", דואט עם קובי פרץ ואת השיר "טעיתי" (עם אלי קשת) ללחן של רביב בן-מנחם. הוא הלחין עם ערן קאשי את השיר "הלוואי שיכולתי לומר", שביצעה נועה קירל בסדרת הטלוויזיה כפולה למילים של יובל ברגר.

פעילות ברשת
-----------

למוסאי מעל 30,000 עוקבים בפייסבוק והוא מעלה תכנים הומוריסטים לרשת שמשותפים בדפי פייסבוק אשר הפכו לוויראלים. הסטטוסים קיבלו אזכורים בערוצי טלוויזיה רבים.

חיים אישיים
-----------

מוסאי נולד בתל אביב למיכל ושמשון מוסאי. המשפחה עברה ליבנה. מוסאי למד בבית הספר התיכון אמי"ת ובצבא שירת כלוחם ומ"כ ביחידת דוכיפת. מוסאי הוא יתום צה"ל. אביו שמשון מוסאי, קצין בחיל הקשר והתקשוב נפטר במהלך שירותו הצבאי. לזכרו כתב את השיר "אבא" שביצע ליאור מיארה ללחן של מאור תיתון.

הוא נשוי לחופית ולהם שלוש בנות.

קישורים חיצוניים
----------------

* עציון מוסאי, ברשת החברתית פייסבוק
* עציון מוסאי, סרטונים בערוץ היוטיוב
* עציון מוסאי, באתר שירונט

הערות שוליים
------------

1. ↑  שירים שנכתבו על ידי עציון מוסאי
2. ↑  "אני לא מחפש פרסום או מחיאות כפיים מספיק שנגעתי במישהו אחד", אוהד צויק, יבנה נט
3. ↑   כפולה 4 - השירים: תום אמסלם | הלוואי שיכולתי לומר, סרטון בערוץ "HOTVODyoung", באתר יוטיוב (אורך: 01:35)
4. ↑  "אבא" מילים: עציון מוסאי, לחן: מאור תיתון אתר שירונט
5. ↑  "אני לא מחפש פרסום או מחיאות כפיים מספיק שנגעתי במישהו אחד", אוהד צויק, יבנה נט
**פארניים** (שם מדעי: **Pinguipedidae**) הם משפחת דגים מסדרת הדקראים המצויים על קרקעית הים בדרך כלל על חוליות או אדמות בוץ ימי. במשפחה זו כמה מיני דגי מאכל חשובים.

תפוצת הפארניים היא באוקיינוס האטלנטי לחופי אמריקה הדרומית, דרום אפריקה וסביב האזור האינדו-פסיפי (כולל ים סוף) עד ליפן במזרח. הם חיים במים רדודים באזורים טרופיים עד ממוזגים.

אורך בני המשפחה 60–90 סנטימטרים והם בעלי גוף מוארך וגלילי המזכיר מראה של שפתוניים או של קברנוניים בצורת סנפיריהם. הם בעלי עיניים גדולות המצויות בקצה הראש ובעלי לסתות גדולות עם שפתיים רחבות. הסנפירים יוצרים מפרש קוצי דק המשתרע עד לזנב. גופם מותאם לשכיבה על הקרקעית.

דגים אלה חיים בבדידות או בקבוצות קטנות וחלק מהנקבות משתנות במשך חייהם לזכרים, מה שגם מזכיר שפתניים. לבני שני הזוויגים יש בהרבה מקרים הבדלים גדולים במראם. למזונם הם חוטפים רכיכות ודגים אחרים החיים על הקרקעית.

מיון
----

* משפחה **פארניים** (Pinguipedidae)
	+ סוג ומין יחיד *Kochichthys flavofasciatus*
	+ סוג *Parapercis*
	+ סוג *Pinguipes*
	+ סוג ומין יחיד *Prolatilus jugularis*
	+ סוג *Pseudopercis*
	+ סוג ומין יחיד *Ryukyupercis gushikeni*
	+ סוג ומין יחיד *Simipercis trispinosa*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פארניים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007550852005171
* LCCN: sh85088276

 |
תהליך השפעול של פרוטאין קינאז C בממברנת התא, כחלק מתהליך של שרשרת העברת האותות בתא עקב גירוי חיץ תאי (העיגול הכתום משמאל למעלה)
**פרוטאין קינאז C**‏ (**Protein kinase C**, ובראשי תיבות: **PKC**) הוא שם כולל למשפחה של חלבוני פרוטאין קינאז, המזרחנים את חלבוני המטרה שלהם על הקבוצה ההידרוקסילית של חומצות האמינו סרין או תראונין, וכך מפעילה מעבר אותות. קבוצת חלבונים זו מבוקרת בדרכים רבות ובין היתר באמצעות שינויים בריכוז הסידן והדיאציל גליצרול (DAG) בתא. 

קבוצת חלבונים זו זוהתה לראשונה על ידי היפני יאסוטומי נישיזוקה, במחקר שעשה במכון רוקפלר בניו יורק. 

קבוצת חלבונים זו מכילה חמישה עשר איזוזימים באדם, המחולקים לשלוש תת-משפחות בהתבסס על דרישות השליח השניוני: קונבנציונלי (קלאסי), מקורי (novel) ולא-טיפוסי (atypical)‏. הקבוצה הראשונה דורשת סידן, דיאציל גליצרול ופוספוליפידים להפעלתם, הקבוצה השנייה לא דורשת סידן להפעלתה, אך כן את השניים האחרים, ולכן השניים הראשונים יכולים להיות מופעלים באמצעות פוספוליפאז C, והקבוצה השלישית לא דורשת סידן או דיאציל גליצרול להפעלתה.

המבנה של PKC מכיל יחידת בקרה ויחידת מזרז הנקשרות יחדיו לאזור ציר. אזור הציר נשמר לרוב באיזופורמים השונים. דרישות השליח השניוני באיזופורמים משתנות בהתאם לאזור הבקרה. ברוב חלבוני ה-PKC המבנה הקריסטלוגרפי של האזור המזרז לא נקבע, פרט ל-PKC תטא ויוטא, שהם בעלי דמיון רב לקינאזות אחרים אשר בהם המבנה הקריסטלוגרפי נקבע.

בעת שפעול, אנזימי PKC עוברים לקרום התא על ידי חלבוני RACK. אנזימי PKC ידועים בפעילותם ארוכת הטווח, הם נשארים פעילים גם לאחר שאות הפעולה המקורי או גל הסידן חלפו. זה לכאורה מושג על ידי ייצור של דיאציל גליצרול מפוספטידילכולין על ידי פוספוליפאז. חומצות שומן יכולות גם הן להשתתף בפעילות ארוכת הטווח.

PKC קלאסי, הכולל את האיזופורמים α‏, βI‏, βII ו-γ, דורש להפעלתו יון סידן, דיאציל גליצרול (DAG) ופוספוליפיד מסוג פוספטידילכולין. PKC מקורי כולל את האיזופורמים δ‏, ε‏, η ו-θ ודורש דיאציל גליצרול, אך אינו זקוק ליוני סידן כדי להיות מופעל. ה-PKC הקלאסי והמקורי מופעלים על ידי אותו נתיב מעבר אותות כמו פוספוליפאז C.‏ PKC לא-טיפוסי, לעומת זאת, הכולל פרוטאין קינאז Mζ ו-ι או λ, אינו זקוק לדיאציל גליצרול או ליוני סידן לשם הפעלתו.

ראו גם
------

* מעבר אותות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרוטאין קינאז C** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  יאסוטומי נישיזוקה, מגלה הפרוטאין קינאז C

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007558867905171
* BnF: cb12508290k (data)
* LCCN: sh94007950

 |
פארסים בבומביי, 1873
**פארסים** (בפרסית **پارسى**, שמשמעותה "פרסי"; בגוג'ראטית : પારસી = פֵּארֵסי) הם בני קבוצה אתנית שהיגרו לתת־היבשת ההודית מפרס במהלך הכיבוש המוסלמי בשנים 636–651 ובעקבות התמוטטות האימפריה הסאסאנית. הדת האתנית של הפארסים היא דת זרתוסטרא. האפוס "סיפורה של סנג'אן" (Qissa-i Sanjan) מתאר את ראשית התיישבותם של הפארסים בהודו, ולפיו נמשכה הגירת הפארסים גם בין המאות ה-8 וה-10 לגוג'ראט, שם קיבלו מקלט מרדיפות הדת של המוסלמים. גל אחר של זורואסטרים היגר מאיראן להודו בתקופת השושלת הקאג'ארית (1794–1925) והם מכונים בהודו "איראני" (אנ').

מספר הפארסים בהודו נמצא בירידה בשל שילוב של הגירה וילודה נמוכה. בסקר האוכלוסין של הודו משנת 2011 הוערך מספר הפארסים בהודו כ־57 אלף נפשות.

עם הפארסים הנודעים נמנים פרדי מרקיורי, זובין מהטה, נרימן מהטה והומי באבא. מייסד קבוצת טאטא וראשי התאגיד לדורותיהם הם פארסים.

דמות ספרותית פארסית היא אאודה (Aouda) מהספר מסביב לעולם בשמונים יום של ז'ול ורן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פארסים** בוויקישיתוף
* פארסים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* פרסיים, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007565500605171
* BnF: cb11979953j (data)
* GND: 4075901-5
* LCCN: sh85098308
* NKC: ph194667

 |
**מסדר הדם** (בגרמנית: **Blutorden**), או בשמו הרשמי "האות לזכר ה-9 בנובמבר 1923", יום ניסיון הפוטש במרתף הבירה, היה מהעיטורים הרמים ביותר של המפלגה הנאצית. בחודש מרץ 1934, היטלר הורה ואישר את חלוקת האות לזכר הפוטש הכושל עבור חברי המפלגה הנאצית. מדליית המסדר כסופה ועל צידה הקדמי מופיעה בליטה של נשר האוחז בכתר מעלים. בתוך הכתר מופיע הכיתוב 9 בנובמבר, ומחוץ לו הכיתוב 1923-1933 מינכן. על צידו השני של המדליה ניתן לראות את הפלדהרנהלה (המקום בו הפוטש דוכא והסתיים) ומעליו מתנוסס צלב קרס שממנו יוצאות קרני שמש. מעל הסמלים מופיע הכיתוב "UND IHR HABT DOCH GESIEGT" שפירושו "וניצחת למרות הכל".

היסטוריה
--------

המדליות הראשונות שהוטבעו עבור המסדר הכילו כסף ברמת טיהור של 99%, הן נמסרו ל-1,500 משתתפים בניסיון הפוטש שהיו חברי המפלגה הנאצית או אחת מגלגוליה הראשונים מלפני שנת 1932, או שהיו צוערים בבית הספר לחיל הרגלים של מינכן תחת הנהגתו של אריך לודנדורף. על גבי כל מדליה הוטבע מספר סידורי (מלבד המדליות של היטלר וגרינג) והם הוענקו לחברי המפלגה בזהירות רבה. 

בחודש מאי 1938 שונו הכללים להענקת האות, למורת רוחם של המשתתפים בפוטש, ומאז הוא הוענק למי שריצה עונש מאסר בטרם שנת 1933 על פעילותו במפלגה הנאצית, מי שנידון למוות ועונשו הומר במאסר עולם עקב פעילותו במפלגה בטרם שנת 1933, וכן עבור כל מי שנפצע אנושות בטרם שנת 1933 בעבור המפלגה הנאצית. גם חוקים אלו הורחבו, והזכאים החדשים לעיטור היו חברי המפלגה הנאצית האוסטרית שלקחו חלק במלחמת האזרחים באוסטריה בפברואר 1934 או בפוטש יולי, וכן עבור חברים במפלגה שספגו פציעות אנושות או תקופות מאסר על חברותם ופעילותם עבור המפלגה. כמו כן, אדולף היטלר, היה רשאי להעניק את העיטור לכל חבר במפלגה, וכך למשל העיטור ניתן לריינהרד היידריך. המדליות באצווה השנייה, כלומר החל מהמדליה ה-1501, הכילו מטבע כסף שהיה רק 80% טהור ולא הוטבע בהם שם היצרן. אם חבר המפלגה נטש או עזב את המפלגה היה עליו להחזיר את העיטור.

16 נשים זכו במסדר הדם, שתיים מהן היו גרמניות טהורות מן הרייך (אלינור באואר ואמה שניידר) ו-14 מהן היו אוסטריות. כאשר לוקחים בחשבון את מספר הצועדים בניסיון הפוטש, וכן את האנשים שהיו זכאים לעיטור בעקבות הרחבת הכללים לזכאות, עולה כי קצת פחות מ-6,000 איש קיבלו את העיטור. 

בנובמבר 1936 היטלר החליט לשנות את חשיבות האותות והעיטורים של המפלגה הנאצית לפי הסדר הבא: עיטור האומץ, עיטור נורמברג, עיטור ברונסוויק, אות הזהב המפלגתי ורק לאחריו מסדר הדם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מסדר הדם** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4192336-4

 |
**קובליצ'י** (בבלארוסית: **Кублічы**; ברוסית: **Кубличи**) הוא כפר במחוז ויטבסק שבבלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

הכפר נזכר לראשונה במאה ה-15. בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכלל היישוב בשטחי האימפריה הרוסית, ועד מלחמת העולם השנייה היוו היהודים רוב גדול בקרב תושביו.

יהודי קובליצ'י
--------------

בראשית המאה ה-20 נמנו בכפר 935 יהודים. בין מלחמות העולם נותרו בו כ-500 יהודים, רוב תושביו, ופעלו בו מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי.

ב-3 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו החלו בביצוע מעשי התעללות ביהודים שלא הספיקו להימלט ממנו. בהמשך, הוטלו על יהודי הכפר גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, חובת תשלום סכומי כופר וחובת ביצוע עבודות כפייה. בסוף ספטמבר 1941 רוכזו מאות יהודי הכפר בגטו קטן שהוקם בו, בו ביצעו הגרמנים מעת לעת מעשי התעללות ורצח. בד בבד מתו רבים מיושבי הגטו מרעב וממחלות.

בנובמבר 1941 רוכזו יהודי הגטו הנותרים בבניין אחד, אשר הוקף בגדר תיל, ונשמר בידי שוטרים בלארוסים. ליושבי הבניין לא סופק כל מזון, והצעירים שבו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה.

בסוף דצמבר 1941 גורשו כל יהודי הכפר לאושאצ'י, שיהודיה כבר נרצחו, ושם הוחזקו בגטו מקומי. ב-12 בינואר 1942 ניסו יהודי קובליצ'י לברוח מהגטו, אך רובם נתפסו ונרצחו. הנותרים נרצחו זמן מה לאחר מכן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קובליצ'י** בוויקישיתוף
* קובליצ'י (Kublichi), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* "קובליצ'י", באתר JewishGen (באנגלית)
* דניאל רומנובסקי (אנ'), קובליצ'י, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1694–1695), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 

**עצומת סטוקהולם** הייתה קריאה של הוועד העולמי לשלום, המזוהה עם הקומוניסטים, שהושקה ב-19 במרץ 1950 בקריאה לפירוק נשק גרעיני.

היסטוריה
--------

העצומה הייתה יוזמה של חתן פרס נובל, פרדריק ז'וליו-קירי, שאושרה על ידי הוועד העולמי לשלום ב-15 במרץ 1950. ב-19 במרץ 1950 הוחל בהחתמת הציבור בעולם על העצומה ושבועיים לאחר פרוץ מלחמת קוריאה טענו המארגנים שחתמו על העצומה 1.5 מיליון בני אדם. המספר הנטען הכולל של חותמים על העצומה הגיע ל-273,470,566, מספר הכולל את כל התושבים הבגירים של ברית המועצות.

ארצות הברית התעלמה מהעצומה ומזכיר המדינה של ארצות הברית טען שמדובר בתכסיס תעמולה ב"מסע השלום" של ברית המועצות.

נוסח
----

> 
> אנו דורשים הוצאה אל מחוץ לחוק של נשק גרעיני כמכשירים להפחדה ורצח המוני.
> אנו דורשים בקרה בינלאומית קפדנית לוודא צעד זה.
> אנו מאמינים שכל ממשלה שתשתמש ראשונה בנשק גרעיני נגד מדינה אחרת כלשהי מבצעת פשע נגד האנושות ויש לטפל בה כפושעי מלחמה.
> אנו קוראים לכל הגברים והנשים עם רצון טוב ברחבי העולם לחתום על העצומה.
> 
> 
> 
>
עצבי הגפה העליונה השמאלית במבט קדמי. עצב הגומד הוא התיכון ביותר בזרוע ובאמה.
**עצב הגומד** (TA: Nervus ulnaris) הוא אחד העצבים העיקריים של הגפה העליונה. העצב מתואר לפעמים כעצב התנועות העדינות שכן הוא מעצבב את רוב השרירים הקטנים בכף היד האמונים על תנועות עדינות של האצבעות.

מהלך
----

תחילתו של עצב הגומד בכבל התיכון של מקלעת הזרוע. העצב עובר בזרוע כשהוא מלווה את עורק הזרוע במהלכו בין כופפי המרפק לפושטי המרפק לאורך כמחצית מהזרוע, שכן בנקודה זו מתחיל העצב להתרחק מהעורק אחורנית עד מעברו מאחורי עילית העלי התיכונה של עצם הזרוע (הבליטה הגרמית בצד התיכון של המרפק).

בסמוך לעילית העלי, עצב הגומד תת-עורי ופגיע. עובדה זו מוכרת בצורה עקיפה שכן אם נחבט העצב, מורגשים עקצוצים באזורים המעוצבבים על ידי העצב, בעיקר באצבעות החמישית והרביעית.

העצב נכנס לאמה בין ראשי השריר כופף שורש היד הגומדי ומצטרף למהלכו של עורק הגומד לאורך עצם הגומד. השניים נכנסים לכף היד דרך התעלה על שם גויון (Guyon) הסמוכה לתעלת שורש כף היד אך שטחית יותר ממנה, שם מתפצל העצב לענפים הסופיים שלו.

ענפים ועיצבוב
-------------

לעצב הגומד אין כל ענפים בזרוע.

### ענפים לשרירים

באמה מתפצלים מהעצב מספר ענפים המעצבבים את השריר כופף שורש היד הגומדי ואת המחצית התיכונה של השריר כופף האצבעות העמוק.

בתוך כף היד מעצבב הענף העמוק של עצב הגומד (Ramus profundus nervus ulnaris) את שרירי הזרת האינטרינסים (שבתוך כף היד, בבליטת תת-כף היד), את השריר מתוויך האגודל, את השרירים התולעיים התיכונים ואת כל השרירים הבין גרמיים.

הענף השטחי של עצב הגומד (Ramus superficialis nervus ulnaris) מעצבב את שריר הכף הקצר.

### ענפים לעור

לפני כניסת העצב לכף היד, מתפצלים ממנו הענף הכפי (Ramus palmaris nervus ulnaris) והענף הגבי (Ramus dorsalis nervus ulnaris) ומעצבבים את העור בחלקה התיכון של כף היד.

תמונות נוספות
-------------

|  |  |
| --- | --- |
| גפה עליונה עם נקודות ציון לעצמות, עורקים ועצבים | פיזור עצבי בגפה עליונה,הפיזור של הגומד באזור כף היד צבוע כחול |
| מבט קדמי על גפה עליונהמבט קדמי על גפה עליונה | מבט אחורי על גפה עליונהמבט אחורי על גפה עליונה | מבט קדמי על גפה עליונהמבט קדמי על גפה עליונה | מבט אחורי על גפה עליונהמבט אחורי על גפה עליונה |

ראו גם
------

יד טופר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עצב הגומד** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TA98: A14.2.03.040

 |
**מינאס** (געז: **ሜናስ**) היה קיסר אתיופיה, בנו הצעיר של הקיסר דווית השני מאשתו הקיסרית וונג מוגסה. נלקח בשבי אחמד גראן ב-7 באפריל 1539 בקרב דאוורו, נמכר לעבדות לשליט תימן העות'מאנית, זעיד פאשה. הוחזר לאתיופיה לאחר עסקת חילופי שבויים עם אחמד גראן על ידי אחיו הקיסר גלאוודיוס בתמורה לבנו שלקח בשבי האתיופי. מנאס יירש את אחיו לאחר מותו ב-12 במרץ 1559 והוכתר בשם "אדמס סגד" (געז: አድማስ ሰገድ, "לו האופק סוגד"). 

במהלך מלחמת אתיופיה-אדאל מינאס נלקח בשבי אך טופל כראוי וחותן עם בתו של אחמד גראן. בשנת 1542 אחמד גראן היה זקוק לתמיכה צבאית של האימפריה העות'מאנית ולכן כחלק מן המתנות ששלח לשליט תימן העות'מאנית היה גם מינאס שנהפך לעבד בתימן. בקרב ויינה דגה בנו של גראן נלקח בשבי על ידי כוחות האימפריה האתיופית והאתיופים דרשו עסקת חליפין תמורת הנסיך מינאס. לאחר מות הקיסר מינאס יירש את אחיו בתור קיסר ואחת המערכות הצבאיות הראשונות שיזם היה כנגד ביתא ישראל וכן גם גירושם של הישועים ומיקומם ביישוב חדש שהוקם בין אקסום לעדווה ונקרא בפי האתיופים בשם "מיגוגה" ובפי הישועים בשם פרמונה על שמו של המסיונר פרומנטיוס.

לאחר כשנה בתפקיד כקיסר מינאס התמודד מול מרד של בהר נגוס יסחק לאחר שזה הכריז על אחינו טזקרו כקיסר. דבר זה הרגיז את הקיסר והוא ארגן את צבאו נכנס לתוך לסתה על מנת לצעוד צפונה לתיגראי ולהילחם במורדים. בנקודה זו יסחק ראה את כוונתו של הקיסר והסיג את כוחותיו למחוז סאריה. הקיסר נלחם במחוז זה והביס את המורדים ולאחר מכן דיכא תומכים נוספים במרד באמפרז ב-2 ביולי 1561.

יסחק יזם מרידה נוספת הפעם בתמיכתו של הגנרל העות'מאני אוזדאמיר הפאשה של מאסאווה והכריז על אחיו הפעוט של טזקרו, מרקוס, כקיסר. מינאס אולץ לדכא את המרד אך הפעם הובס על ידי יסחק באנדרטה. הקיסר נסג מאזור זה לאטרונסה מריאם שם כינס שוב את כוחותיו. הקיסר חלה ומת ממחלת המלריה בדובה ב-12 בפברואר 1563 ונקבר בכנסיית מריאם שבטדבה שבאמהרה. בנו סרצה דנגל מלך אחריו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  R.S. Whiteway, The Portuguese Expedition to Abyssinia in 1541-1543
2. ↑  Richard Pankhurst, The Ethiopian Royal Chronicles, p. 72
3. ↑  מינאס, קיסר אתיופיה באתר wwww.angelfire.com/ny/ethiocrown

| השושלת הסולומונית |
| --- |
| תור הזהב | יקונו אמלק • יאגבה ציון • סינפה ערד הרביעי • חיזבה אסגד • קידמה אסגד • ג'ין אסגד • סבא אסגד • וואדם ערד • עמדה ציון הראשון • ניואיה קראסטוס • ניואיה מריאם • דווית הראשון • תוודרוס הראשון • יסחק הראשון • אנדראיאס • תקלה מריאם • סארוו ייאסוס • עמדה ייאסוס • זרע יעקב • באדה מריאם הראשון • אסכנדר • עמדה ציון השני • נהואד |
| תקופת השפל | דווית השני • גלאוודיוס • מינאס • סרצה דנגל • יעקב • זה דנגל • יעקב |
| ענפים | השושלת הגונדרית • השושלת השאוונית • השושלת התיגראינית • השושלת הגוג'אמית |
| האימפריה האתיופית |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**גלאוודיוס** | **קיסר האימפריה האתיופית** 12 במרץ 1559 - 12 בפברואר 1563 | **הבא**:**סרצה דנגל** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007265291405171

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**צבי נתנזון** (14 ביולי 1914 - 13 באוקטובר 1996) היה חבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות לאורך שנים רבות, וממנהיגי מפ"ם, יד ימינם של מנהיגי המפלגה מאיר יערי ויעקב חזן. קיבל את התואר יקיר ההסתדרות ויקיר העיר תל אביב על פעילותו הענפה בעיר. נתנזון ערך והשאיר אחריו ארכיון מסודר על תנועת העבודה בתקופתו, המאבק על עבודה עברית, והמאבק על תנאי העבודה של הפועלים.

ביוגרפיה
--------

נתנזון נולד בבוחוש שברומניה. אביו היה סוחר עצים, שנרצח כשצבי נתנזון היה בן 5. הוא ואמו עברו לעיר גאלאץ על גבול מולדובה, ושם עסקה אמו במסחר בדים.

במהלך הלימודים בבית הספר התיכון בגאלאץ, נחשף נתנזון לתנועת "השומר הצעיר" שפעלה באזור. הוא נעשה פעיל בסניף התנועה ובהמשך הפך למדריך בתנועה. במטרה להתיישב בארץ ישראל, עבר עם חבריו תקופת הכשרה ארוכה בחווה חקלאית באזור. אחריה היה מדריך בהכשרת חלוצים, ובשנת 1935 עלה לארץ באוניה.

בשלבי התארגנות הראשונים שהה נתנזון במחנה זמני בתל מונד, ולאחר מכן עבר לתל אביב. עבד כחלוץ ביישור חולות, בפרדסים וכפועל מתכת.

בשנת 1937, בתקופת האבטלה בארץ, נבחר על ידי מחוסרי העבודה לוועדת התור במועצת פועלי תל אביב, וניסה להנהיג חלוקה גלויה וצודקת של ימי העבודה שעמדו לחלוקה למובטלים. באותה עת היה פעיל ב"פלוגות הפועל", והשתתף בהקמות רבות של יישובי חומה ומגדל.

את מאמרו הראשון פרסם ב-1939, ובו תבע סולידריות של העובדים עם מחוסרי העבודה. מאז כתב בקביעות על ענייני עובדים ועל צדק חברתי. הוא פרסם מאמרים, ראיונות רבים ועשרות חוברות בנושאי עבודה.

רק בשנת 1940 קיבל לעבודה קבועה, במוסך "נוע", ששימש כמוסך מחתרתי של ההגנה. באותה שנה הוא נבחר לוועד העובדים במוסך, וכן נבחר למועצת פועלי המתכת.

את פעילותו הפוליטית החל נתנזון כמזכיר "הליגה הסוציאליסטית" בתל אביב, שזכתה להישג מרשים בבחירות להסתדרות שנערכו בשנת 1941. בהמשך היה מצעירי המייסדים של מפלגת הפועלים המאוחדת (מפ"ם).

בשנת 1947, במלחמת העצמאות, שירת נתנזון בחי"ש תל אביב. לאחר המלחמה נרתם לקליטת העלייה הגדולה הן בתל אביב והן במעברות שהיו פזורות ברחבי הארץ.

ב-1952 נבחר נתנזון למזכירות מועצת פועלי תל אביב-יפו. ב-1970 נבחר לוועדה המרכזת של ההסתדרות כנציג מפ"ם, והיה פעיל בהנהלת האיגודים המקצועיים. הוא עמד בראש המחלקה לתחיקת חוקי עבודה להבטחת זכויות העובדים. במשך כ-15 שנים ייצג נתנזון בפני הכנסת והממשלה יוזמות לשינויים ותיקונים בחוקי העבודה והרווחה. בנוסף הירצה במקומות עבודה ובסמנריונים לעובדים וועדי עובדים, והמשיך בפרסום מאמרים.

עם פרישתו מהוועדה המרכזת בשנת 1982, נבחר נתנזון לוועדת מבקר ההסתדרות.

כן שימש במשך חמש שנים כחבר בוועדת השמות וההנצחה של עיריית תל אביב-יפו.


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007305042205171
* ISNI: 0000 0004 0298 4648
* VIAF: 299093849
* WorldCat (עם VIAF): 299093849

 |