recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מחוז גושן** (באנגלית: **Goshen County**) הוא מחוז של מדינת ויומינג שבארצות הברית. נכון לשנת 2013 התגוררו במחוז 13,612 תושבים. בירת המחוז היא העיר טורינגטון.

המחוז הוקם בשנת 1911.

גאוגרפיה
--------

שטחו של מחוז גושן 5,781 קמ"ר מהם 5,764 קמ"ר הם שטחי יבשה, ו-18 קמ"ר (0.31%) הם שטחי מים. מחוז ניובררה גובל במחוז גושן מצפון, מחוז פאלטה גובל בו ממערב, מחוז לאראמי גובלים בו מדרום, מחוז באנר שבמדינת נברסקה גובל בו מדרום מזרח, והמחוזות סקוטס בלאף וסיוקס שבמדינת נברסקה גובלים בו ממזרח.

היסטוריה
--------

קודם להגעת המתיישבים האירופאים לאזור, נהגו השבטים האינדיאנים המקומיים להתגורר בעמק (בו גידלו תבואות), ולצוד בהרים שמשני צדדיו.

בשנת 1834 הוקמה בשטח המחוז מצודת לארמי (כיום אתר היסטורי), בשל המיקום האסטרטגי במפגש הנהרות לארמי ונורת' פלאטה.

במקום בו נמצאת כיום העיר טורינגטון עבר נתיב אורגון - הדרך שהובילה מטקסס לעבר אורגון וקליפורניה. קבוצת המהגרים המערביים העיקרית הראשונה שעברה באזור זה - עברה בשנת 1843. המהגרים חנו לצד נהר הפלאטה בשטח בו ממוקם כיום המחוז.

במשך השנים שלאחר מכן כ-350,000 מהגרים עברו דרך נתיב אורגון - מרביתם דרך המחוז.

בשנת 1889 נבנה סניף דואר במחוז. שם האתר בו נבנה הסניף, טורינגטון, ניתן לו על ידי המתיישב באתר - על שם עיר הולדתו במדינת קונטיקט. בשנת 2000 קיבלה טורינגטון, בירת המחוז, מעמד של עיר.

כלכלה
-----

כלכלת המחוז מתבססת על החקלאות. המבנה הטופוגרפי של המחוז - עמק המוקף הרים, מגן על שדות החקלאים המצויים בעמק מפני סופות החורף. במחוז מגדלים בקר (מחוז גושן, ובו כ-200,000 ראשי בקר, מהווה המחוז המוביל בגידול בקר במדינת ויומינג). כמו כן מגדלים במחוז תפוחי אדמה, שעועית, תירס, חיטה ואלפלפה.

אוכלוסין
--------

נכון לשנת 2000 מתגוררים במחוז 12,538 תושבים. צפיפות האוכלוסין הממוצעת היא 2 נפשות לקמ"ר.
38.2% מתושבי המחוז הם ממוצא גרמני, 10.4% ממוצא אנגלי, ו-8.0% ממוצא אירי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מחוז גושן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מחוז גושן (באנגלית)
* אתר האתרים ההיסטוריים הלאומי - מחוז גושן

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007557258805171
* LCCN: n79145354
* NARA: 10039899
* VIAF: 150089168
* WorldCat: lccn-n79145354

 |
יום האומות המאוחדות, 2012
**יום האומות המאוחדות** מצוין מדי שנה ב-24 באוקטובר. הוא מיועד, כאמור בהחלטת העצרת הכללית של האו"ם, להביא לידיעת עמי העולם את המטרות וההישגים של האומות המאוחדות ולשם השגת תמיכתם בפעילותו של ארגון האו"ם.

כמועד ליום האומות המאוחדות נבחר יום השנה לכניסתה לתוקף של מגילת האו"ם (שהתרחשה בשנת 1945). קביעת המועד נעשתה בשנת 1947. יום האומות המאוחדות הוא חלק משבוע האו"ם, המצוין החל מה-20 באוקטובר ועד ה-26 בו.

בשנת 1971 קיבלה עצרת האו"ם החלטה נוספת בנושא זה, שבה הצהירה כי יום האומות המאוחדות יהווה יום חג בינלאומי, והמליצה לכל המדינות החברות באו"ם לציין אותו כחג ציבורי בארצותיהן.

באופן מסורתי צוין יום האומות המאוחדות ברחבי העולם בכנסים, דיונים ותערוכות אודות מטרותיו והישגיו של ארגון האו"ם.

חלק מבתי הספר הבינלאומיים בעולם מעלים על נס ביום האומות המאוחדות את הגיוון הלאומי של ציבור תלמידיהם, ומקיימים במסגרת זאת אירועים בעלי תוכן רב-תרבותי.

בארצות הברית פרסמו נשיאי ארצות הברית הכרזה נשיאותית לציון יום האומות המאוחדות כמועד בארצם בכל שנה מאז היווסדו של יום זה ועד 2009.

האו"ם קבע את 24 באוקטובר גם כ**יום המידע בדבר הפיתוח העולמי** (World Development Information Day).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יום האומות המאוחדות** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של יום האומות המאוחדות (באנגלית)

* אתר האינטרנט הרשמי של יום האומות המאוחדות (בערבית)
* יום האומות המאוחדות באתר האו"ם.

הערות שוליים
------------

1. ↑  החלטת העצרת הכללית של האו"ם מס' 168 מיום 31 באוקטובר 1947.
2. ↑  החלטת העצרת הכללית של האו"ם מס' 2782 מיום 6 בדצמבר 1971.
צבי ברוק
**צבי ברוק** (1 באוקטובר 1869, צ'רניגוב – 1922, ברלין) היה פעיל התנועה הציונית ברוסיה, רב מטעם ורופא.

קורות חיים
----------

ברוק נולד במשפחה אמידה משכילה ושומרת מצוות. ברוק למד בגמנסיה, ולמד עברית. עוד בהיותו נער התחבר לרעיונות חיבת ציון. בשנת 1886 הוא סיים את לימודיו בגמנסיה והתכוון לעלות לארץ ישראל, אך הוריו שכנעו אותו לוותר על הרעיון. משלא עלה לארץ הלך ללמוד רפואה בקייב, הוא סיים את לימודיו בקייב ב-1893. בזמן לימודיו התקיים משיעורי עברית שהעביר.

לאחר עבודה קצרה בפלך צ'רניגוב ופטרבורג הוא התיישב בהומל שם הקים מספר מפעלים למען נצרכי הקהילה היהודית בעיר. החל מ-1901 שימש כרב מטעם בעיר ויטבסק, כמו כן המשיך לעבוד כרופא. היה ציר בדומה הרוסית הראשונה ב-1906 שפוזרה עוד באותה שנה. לאחר פיזור הדומה הוא נעצר, ואחרי השחרור חזר לוויטבסק.

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא ושירת בתור רופא. אחרי מהפכת פברואר החל לנדוד ברחבי רוסיה, ובשנת 1920 עלה לארץ ישראל, היכן שחייו היו קשים.[דרוש מקור] הוא נפטר בברלין ב-1922.

על שמו רחוב בתל אביב.

פעילות ציונית
-------------

שלט רחוב עם שמו של צבי ברוק בתל אביב
כאמור ברוק החל את פעילותו בחיבת ציון עוד בהיותו נער. היה אחד מתומכיו של הרצל. בקונגרס הציוני השני נבחר לוועדת הממונים על הסדר. ברוק היה אחד מתוך עשרה יהודים רוסים שנבחרו לוועדה המתמדת של הקונגרס הציוני השלישי, בקונגרס זה הוא נבחר למורשה גליל של פלכי מוהילב, ויטבסק ומינסק. בקונגרס זה היה בין הדורשים על הקפדה ליישם את עקרון הדמוקרטיה בתוך התנועה הציונית. בסוף הקונגרס נבחר ברוק לוועד הגדול של התנועה הציונית.

בשנת 1921 נבחר לציר מטעם ארץ ישראל בקונגרס הציוני ה-12.

לקריאה נוספת
------------

* אריה רפאלי (צנציפר), **פעמי הגאולה: ספר הציונות הרוסית מראשית "חיבת ציון" עד מהפכת 1917**, תל אביב: נ’ טברסקי, תשי"ב-1951, עמ' 102.
* יצחק מאור, **התנועה הציונית ברוסיה**, ירושלים: הספרייה הציונית, הוצאת מאגנס, תשמ"ו-1986.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צבי ברוק** בוויקישיתוף
* צבי ברוק, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית)
* דוד תדהר (עורך), "צבי ברוק", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 288

הערות שוליים
------------

1. ↑  מאור, עמ' 157.
2. ↑  מאור, עמ' 176.
במדעי המחשב, **בעיית אריזה בדליים** (bin packing) היא בעיית אופטימיזציה חשובה, בה יש לארוז חפצים במספר מינימלי של דליים. הבעיה היא NP-קשה.

הגדרה
-----

נתונים n חפצים, לכל אחד מהם נפח: {\displaystyle a\_{1},...a\_{n}}. בנוסף נתונים מספר לא מוגבל של דליים, שכל אחד מהם בנפח C ומתקיים {\displaystyle C\geq a\_{i}} לכל i (אחרת אי אפשר לארוז אותם בשום דרך). יש לארוז את החפצים במספר מינימלי של דליים, כך שבכל דלי הנפח הכולל של החפצים לא יעלה על נפח הדלי. באופן פורמלי, יש לחלק את המספרים {\displaystyle a\_{1},...a\_{n}} למספר מינימלי של קבוצות זרות, שסכום כל קבוצה לא יעלה על C.

סיבוכיות
--------

הבעיה היא NP-קשה, והצגתה כבעיית הכרעה: "האם ניתן לארוז בפחות מ-k דליים?" היא NP-שלמה. הבעיה היא גם NP קשה חזקה, כלומר גם קבלת הקלט בכתיב אונארי היא NP קשה (בניגוד לבעיית תרמיל הגב למשל).

יתרה מכך, בהנחה ש-P שונה מ-NP, אין גם אלגוריתם קירוב ביחס יותר טוב מ 1.5. ניתן לראות זאת על ידי רדוקציה מבעיית החלוקה: בהינתן וקטור {\displaystyle a\_{1},...a\_{n}}, נקח {\displaystyle C={\frac {\sum a\_{i}}{2}}} ואז בעיית האריזה בדליים תתן פתרון עם שני דליים אם ורק אם בעיית החלוקה פתירה, אחרת 3 דליים ומעלה.

אלגוריתמים
----------

### תכנון ליניארי בשלמים

ניתן לפתור את הבעיה באמצעות תכנון ליניארי בשלמים. המשתנים הם {\displaystyle x\_{ij}} שמציין "הפריט ה-i נכנס לדלי ה-j" וכן {\displaystyle y\_{j}} שמציין "הדלי ה-j נמצא בשימוש" (צריך רק n משתנים כאלה, כי תמיד אפשר לפתור ב-n דליים - להכניס כל פריט לדלי אחר).

כעת המשוואות הן:

{\displaystyle \sum x\_{ij}a\_{i}\leq y\_{j}C}
לכל j, וכן

{\displaystyle \sum \_{j}x\_{ij}=1}
לכל i (הפריט נכנס לבדיוק דלי 1) ובנוסף אילוצים שכופים על כל המשתנים להיות בינאריים.
פונקציית המטרה היא למזער את {\displaystyle \sum \_{j}y\_{j}}.

### אלגוריתם חמדן

אלגוריתם חמדן לבעיה יהיה: לעבור על הפריטים אחד אחד, ובכל פעם לנסות להכניס אותו לאחד הדליים הקיימים. אם לא מצליחים, לפתוח דלי חדש ולשים רק אותו. מימוש האלגוריתם מושפע מהסדר בו עוברים על הפריטים, ומהסדר בו עוברים על הדליים כשמנסים למצוא דלי פנוי.

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑
**צבי ג'וריני** (**בּוֹגוֹמוֹלְני**) (1885, סורוקה, בסרביה, רוסיה – 24 בינואר 1960, תל אביב) היה זמר אופרה ישראלי.

ביוגרפיה
--------

צבי הירש (הרשל) בן מוניש בוגומולני נולד בעיירה סורוקה שבבסרביה, רוסיה. בנעוריו עזב את עיירתו ונסע ללמוד זמרה וקומפוזיציה בקונסרבטוריון. שירת בצבא כמורה לזמרה ומנצח על תזמורת צבאית. במלחמת העולם השנייה נסע לאיטליה להמשיך בלימודי זמרה. באיטליה החל להופיע עם גדולי הזמרים דאז, ואימץ לעצמו את שם הבמה "ג'וריני". לאחר מכן היה לזמר באופרה הממלכתית של רומניה (אנ') שבבוקרשט.
ב-1923 ביטל חוזה הופעות באופרה הממלכתית בעקבות פנייתם של אנשי הבמה מהיישוב מרדכי גולינקין ומרים ברנשטיין-כהן לבוא לארץ ישראל ולהשתתף בהקמת האופרה הארצישראלית. הוא עלה ארצה והיה למעמודי התווך של האופרה של גולינקין, הן כסולן והן כמנהל הסטודיו שליד האופרה, שהכין את הזמרים הארצישראליים.
ב-1927 נסע לסיבוב בערי ארצות הברית וליווה את שליחי המוסדות הלאומיים. הופיע מעל במות האופרות הגדולות באירופה ובדרום אפריקה.

ג'וריני חיבר שירים ולחנים שהושרו בפי זמרים והועלו על גבי תקליטים.
בשנותיו האחרונות שקד על מחקר וחיבור לחנים לפי מקור הזמר הישראלי העממי, שנותרו בכתובים.

התגורר ברחוב אדוארד ברנשטיין 11 בתל אביב.
תואר כ"איש נלבב, בעל שיחה נעימה ומתובלת הומור עסיסי ועממי".

צבי ג'וריני נפטר בינואר 1960, בגיל 74.
נקבר בבית העלמין קריית שאול.
הותיר את אשתו פרימה ואת בנו היחיד, גדעון ג'וריני, ומשפחתו.

אלמנתו פְּרומָה נפטרה ב-1976. בנו גדעון (שהיה המושל הצבאי של יריחו לאחר מלחמת ששת הימים) נפטר ב-1992.

קישורים חיצוניים
----------------

* צבי ג'וריני, באתר זמרשת
* צבי ג'וריני, דף שער בספרייה הלאומית
* ג. ש–ה, לזכר נעדרים: צבי ג'וריני, דבר, טור 1, 22 בפברואר 1960

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  צבי ג'וריני באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
2. 1 2  בבית המשפט המחוזי בתל-אביב–יפו, דבר, 19 במאי 1960.
3. ↑  דוד ויניצקי, **ביסארביה היהודית במערכותיה בין שתי מלחמות העולם: 1914–1940**, כרך ב, ירושלים: הספרייה הציונית, תשל"ג, עמ' 596.
4. ↑  ג. ש–ה, לזכר נעדרים: צבי ג'וריני, דבר, טור 1, 22 בפברואר 1960.
5. ↑  צבי ג'וריני, דבר, מודעת אבל, 26 בינואר 1960.
6. ↑  פרימה גוריני באתר חברה קדישא ת"א–יפו.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007604230205171

 |
**הארמון הסקסוני** (בפולנית: **Pałac Saski**) היה מבנה מגורים מפואר בעיר ורשה, בירת פולין. הוא נהרס על ידי הגרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה.

תולדות הארמון
-------------

תמונת הארמון בשנות העשרים. לפניו ניצב פסלו של המצביא יוזף פוניאטובסקי
הקמת הארמון החלה בשנת 1666 לצורך מגוריה של משפחת מורשטין (Morsztyn). בהמשך נרכש והורחב על ידי שני המלכים הסקסונים של פולין, אוגוסט השני ואוגוסט השלישי. הארמון הורחב לפי הסגנון הנאו-קלסי.

בחזית הארמון השתרעה הכיכר הסקסונית (כיום כיכר יוזף פילסודסקי) ובעורפו נבנה הגן הסקסוני. הוא היווה חלק מהציר הסקסוני בעיר.

בתחילת המאה ה-19 שכן בארמון בית ספר בשפה הגרמנית (Liceum Warszawskie), בו לימד גם אביו של המלחין פרדריק שופן, אשר התגורר עם משפחתו בתחומי הארמון. בשנת 1842 שופץ המבנה ועוצב מחדש.

לאחר מלחמת העולם הראשונה והקמתה מחדש של פולין העצמאית השתכן בארמון המטה הכללי של צבא פולין. בין השאר שכן בארמון מטה ההצפנה הפולני (ביורו שיפרוב) (עד 1937), ובשנת 1932 פוצח בו לראשונה צופן מכונת האניגמה הגרמנית.

במרכז הכיכר שמול הארמון שכנה בשנים 1912–1925 קתדרלת אלכסנדר נבסקי, עד להריסתה.

בשנת 1925 מוקם בארמון קבר החייל האלמוני של פולין. כמקומו נקבעה אכסדרת העמודים אשר חיברה בין שני אגפיו של הארמון.

בעקבות דיכוי מרד ורשה ב-1944 פוצצו הגרמנים במתכוון את הארמון. שרד ממנו רק חלק מאכסדרת העמודים ובה קבר החייל האלמוני, שאיכשהו לא ניזוק. שרידי האכסדרה ובהם הקבר ניצבים מאז בשולי כיכר פילסודסקי.

בתחילת שנות האלפיים התגבשה תוכנית להקמתו מחדש של הארמון, והוא יועד לשכן את עיריית ורשה, אך התוכנית הושעתה בשל קשיים תקציביים. 

בשנת 2006 נערכו חפירה ארכאולוגית אשר חשפה את מרתפי הארמון שנהרס. נמצאו בהם כ-20 אלף פריטים.

* תמונת הארמון מ-1919, כשלפניו קתדרלת אלכסנדר נבסקי ובעורפו הגן הסקסוניתמונת הארמון מ-1919, כשלפניו קתדרלת אלכסנדר נבסקי ובעורפו הגן הסקסוני
* הריסות הארמון ב-1945, לאחר שהוחרב על ידי הגרמניםהריסות הארמון ב-1945, לאחר שהוחרב על ידי הגרמנים
* מראה אתר החפירה הארכאולוגית במרתפי הארמון, 2006מראה אתר החפירה הארכאולוגית במרתפי הארמון, 2006

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הארמון הסקסוני** בוויקישיתוף
* תולדות הארמון (בפולנית)
* גלריית תמונות של הארמון
* על התוכנית להקמת הארמון מחדש

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007583528305171
* LCCN: sh2010001861
* VIAF: 268144782715517235161
* WorldCat: viaf-268144782715517235161

 |
המונח "זאב וולף" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו זאב וולף (פירושונים).

**זאב אלעזר וולף** (ט"ז באלול ה'ת"ש, 19 בספטמבר 1940, תל אביב – ט' באדר ה'תשפ"ג, 2 במרץ 2023) היה מחנך ומורה למקצועות קודש ומנהל סמינר הרב וולף בבני ברק.

ביוגרפיה
--------

נולד בתל אביב לרב יוסף אברהם וליזל וולף, שהיו מנהלי סמינר בית יעקב בני ברק. בילדותו למד בתלמוד תורה יסודי התורה בתל אביב.

עם הגיעו לגיל ישיבה גדולה נסע ללמוד בישיבת באר יעקב שם נקשר לראש הישיבה הרב משה שמואל שפירא שאותו הוא החשיב לרבו, לאחר שנתיים עבר ללמוד בישיבת פוניבז'.
בשנת 1962 (ה'תשכ"ב) נישא ללאה, בתו של ישראל זכריה שטרן (איש עסקים ובעליה של טחנת קמח דגן שהייתה קיימת בבני ברק, גיסו הוא המקובל הרב דוד חיים שטרן).[דרוש מקור] אחרי נישואיו עבר להתגורר בבני ברק, והמשיך את חוק לימודיו בכולל פוניבז' בראשות הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן.

עבודתו החינוכית
---------------

בשנת 1970 (ה'תש"ל) עקב מחלתו של אביו מונה לכהן תחתיו כמנהל הסמינר לבנות בבני ברק.[דרוש מקור] לאחר פטירת אביו בשנת תשל"ט נקרא הסמינר על שמו "סמינר בית יעקב על שם הרב וולף". מוכר יותר בשם סמינר הרב וולף.

הרב וולף היה מוסר את שעורי ההלכה המרכזיים בסמינר בכיתות א' ו-ו'. בין הנושאים אותם הוא לימד הלכות שבת, ייחוד ויהדות. בכיתות שבהן הוא לא היה מלמד, ממלאת את מקומו כלתו המחנכת טובה וולף. הוא היה ממעט בשיחות פרטיות עם תלמידותיו ואת עיקר היכרותו עימן היה עורך בשעורים ובמבחנים. הוא קבע והדברים נכתבו בדפי הקבלה לסמינר שבכל הנושאים ההלכתיים יקבעו על ידי הרבנים שמואל וואזנר ונסים קרליץ.

תחת ניהולו גדל הסמינר ונחשב לאחד המוסדות המבוקשים. הרב וולף שימש גם כיו"ר איגוד מנהלי הסמינרים של "בית יעקב".

הרב וולף שימש אף כחבר בהנהלת ארגון אהל שרה

בשנותיו האחרונות סייע לו בניהול הסמינר בנו הרב שלמה וולף, בתו מרים קופשיץ וחתנו הרב נחום קופשיץ. בט' באדר ה'תשפ"ג (2 במרץ 2023) נפטר, לאחר שהתמוטט בפתאומיות מספר ימים קודם לכן.

משפחתו
------

#### בניו ובנותיו

* הרב יצחק וולף - ראש כולל יששכר באהליך במודיעין עילית.
* הרב שלמה וולף - מנהל סמינר הרב וולף.
* מרים קופשיץ - גזברית ושותפה פעילה בניהול הסמינר. נישאה לרב נחום קופשיץ - ר"מ בישיבת דברי מרדכי בבני ברק.
* הרב פנחס וולף
* יהודית רוזנטל. נישאה לרב נחום רוזנטל - ר"מ בישיבת מיר בירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* ישראל כהן, ‏הרב וולף למורות: אל תסחפנה באווירת ההתלהבות לתואר שני, באתר כיכר השבת, 16 באוגוסט 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  התלמוד תורה הקים גם ישיבה קטנה שהייתה קיימת מספר שנים בראשות הרב שרגא גרוסברד
2. ↑  איצלה כץ, 40 שנות ניהול: הלך לעולמו מנהל הסמינר הוותיק מבני ברק, באתר כיכר השבת, ‏02/03/2023
3. ↑  חיים שקדי, היסטוריה: הרב זאב וולף יפרוש מניהול ´סמינר וולף´ באתר כיכר השבת
4. ↑  משה ויסברג, אבל בעולם הסמינרים: הרב זאב וולף זצ"ל, באתר בחדרי חרדים, 2 במרץ 2023.
**מייבל אספלין** (באנגלית: **Mabel Esplin**‏; 1874 – 1921) הייתה אמנית ויטראז'ים.

ביוגרפיה
--------

אספלין נולדה בצ'ורלטון, מנצ'סטר, למשפחה של יצרני רהיטים עשירה בשנת 1874. הם סיפקו לה את הגיבוי הכספי ללכת לבית הספר לאמנות סלייד ולבית הספר המרכזי לאומנויות ומלאכה של מחוז לונדון (LCC), בו למדה מ 1906 עד 1910 ובו לימדו אותה קרל פרסונס, אמן הזכוכית הצבעונית כריסטופר וול ואמן הזכוכית הצבעונית אלפרד ג'יי דרורי מלונדס ודרורי.

אף שיצרה בעיקר יצירות ויטראז', אספלין ציירה גם ציורי קיר. המשימה הגדולה ביותר שלה הייתה עבור קתדרלת חרטום, סודאן. אספלין הייתה פעילה גם בתנועת זכות הבחירה לנשים.

קריירה
------

מייבל ביצעה 3 ציורי קיר בכריסטצ'רץ' בספיטלפילדס באיסט אנד לונדון.

כל הויטראז'ים שלה יוצרו בשיתוף פעולה עם לוונדס ודרורי בבית המלאכה לזכוכית בפולהאם.

בשנת 1911 הייתה אמורה לתכנן שבעה חלונות ראשים ובשנת 1912 לקירות הצפוניים של הטרנספט הצפוני (הקפלה לזכר גורדון), אשר תיארה את סנט אדמונד, סנט תיאודור וסנט סבסטיאן. היא גם השלימה באותה שנה חלון לקפלת הזיכרון לגורדון עם הנושא "תקווה, אמונה וצדקה". בשנת 1912 אספלין סיימה את שבעת חלונות הויטראז' בקתדרלת כל הקדושים האנגליקנית בחרטום.

מייבל אספלין, אחד ההויטרז'ים בחרטום, כיום מוזיאון הרפובליקה.
בשנת 1914 היא השלימה חלון מערבי עגול לטרנספט הדרומי וחלון מזרחי עגול המתאר את "מוות ותחייה" וחלון נוסף בקפלת הזיכרון לגורדון עם הנושא "מבצר, צדק וחוכמה". בחלון אחד ובניסיון להכניס צבע מקומי, דמותו של בלתאר הוצגה בתחפושת של שייח' סודני.

בשל מצבה הבריאותי, מייבל לא הצליחה להשלים את המשימה בחרטום ואת החלונות שנותרו ביצעה חברתה ג'ואן פולילוב שעבדה קודם לכן כעוזרת של מייבל.

קתדרלת חרטום הוחרמה על ידי ממשלת סודאן בשנת 1971 ומגדל הכנסייה הושמד באוקטובר 1996. הקתדרלה הפכה למוזיאון אשר נקרא מוזיאון הארמון הרפובליקני ונפתח בשנת 2000. המוזיאון הותיר את חלונות הויטראז'ים על כנם.

כנסיות אנגליות
--------------

מייבל ניהלה עבודה בשתי כנסיות אנגליות, סנט ג'ון האלוקי, ריצ'מונד, סארי וסנט אן, לויס, סאסקס. בסנט ג'ון האלוקי היא ביצעה שני חלונות תאורה בודדים בשנת 1912, האחד שכותרתו "Spes" והשני "מטר דולורוזה". היא עבדה בסנט אן, לויס, בשנת 1913, שם השלימה חלון אור יחיד בצד הצפוני המתאר את סנט אן המלמדת את מריה הקדושה לקרוא.

חיים אישיים
-----------

היא הייתה חברה פעילה בתנועת זכות הבחירה לנשים וסייעה בפעילות קונגרס הברית הבינלאומית לנשים (IWSA) בשנת 1909 באלברט הול בלונדון. 

בשנת 1916 היא סבלה מהתמוטטות נפשית קשה ולא הייתה מסוגלת להמשיך בעבודתה בוויטראז'ים.

היא נפטרה בבית אבות בהיידוק בלנקשייר ב־30 באפריל 1921.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מייבל אספלין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Women Stained Glass Artists of the Arts and Crafts Movement" William Morris Gallery Exhibition and Brangwyn Gift in 1985
2. ↑  "A Woman Stained Glass Artist.", paperspast.natlib.govt.nz
3. ↑  Stained Glass Windows by Joan Fulleylove. www.stainedglassrecords.org
4. ↑  Khartoum Guide. (ארכיון)
5. ↑  Elizabeth Crawford, **The Women's Suffrage Movement: A Reference Guide 1866-1928**, Taylor & Francis, 2002-01-04, מסת"ב 978-0-203-03109-4. (באנגלית)
**גולבוהור דוידובה** (רוסית: **Гульбоор Давыдова**; ‏8 במרץ 1892 – 9 באפריל 1983) היא בת עדת יהודי ההרים שנודעה במאבקה, נמרצותה ופעלתנותה. עם שמה נקשרים הגבורה והמאבק. מוצאה בדרבנט שבדאגסטן (אזור הקווקז), שם נולדה וחיה את חייה. חשיבותה במיתוס שנבנה על סיפורה, ובגבורה שהיא מייצגת עבור תושבי אזור הקווקז ובפרט עבור תושבי האזור היהודים.

בעלה נהרג במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1928 בעיירה חושממזיל (Хошмемзиль) שבדאגסטן בקשה להצטרף לקולחוז חדש, אך מקימי הקולחוז לא קיבלו אותה בטענה שאישה (בייחוד אלמנה) לא יכולה לעבוד בשווה לגבר. לאחר הדחייה הצטרפה לקולחוז קרסניה בטרצ'קה (Красная батрачка, העובדת האדומה), לשם אספה נשים אלמנות. כך בעצם הוקם קולחוז של נשים. קולחוז זה נקרא לאחר מכן על שמה של דוידובה.

קולחוז הנשים עבד בצורה טובה, עבודת הקטיפה הייתה טובה יותר מזו שבקולחוז הגברים, והייתה הצלחה גדולה יותר בקולחוז העובדות האדומות. לאחר זמן התאחדו שני הקולחוזים למשק שיתופי אחד.

בתחילת מלחמת העולם השנייה הייתה גולבוהור ראש צוות בקולחוז פוט קומוניזמה (Путь коммунизма, "נתיב הקומוניזם") והפעילה אותו בכוח ובמרץ. בקולחוז היה חוסר בידיים עובדות, ולמרות זאת הוא המשיך לעבוד במרץ רב והיבול שהיה מוכר למדינה היה רב יותר מבתקופה שלפני המלחמה.
במלחמת עולם השנייה פקד את גולבוהור אסון נוסף ושניים מבניה נהרגו במלחמה. כעת הייתה גם אלמנה וגם אם שכולה.

לא פעם נבחרה להשתתף במועצות נבחרים, ועל שמה נקראו רחובות בדרבנט. כמו כן היא קיבלה אות "גיבור העמל הסוציאליסטי" על תרומתה למאמץ המלחמתי. בשנת 1980 המשורר חיזגיל אבשלומוב פרסם שירה על חייה.

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות חיים (ברוסית)
* שיר על גולבוהור דוידוב - בשפת הג'והורי.
פירוש נוסף ערך זה עוסק בדוכס סטראת'רן. אם התכוונתם לרוזן סטראת'רן, ראו רוזן סטראת'רן.

שלט האצולה של הדוכס ארתור
שלט האצולה של הדוכס אלסטייר
**דוכס קונוט וסטראת'רן** (באנגלית: **Duke of Connaught and Strathearn**) הוא תואר אצולה המוענק לבני משפחה זוטרים במשפחת המלוכה הבריטית. התואר הוענק לראשונה על ידי המלכה ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, לבנה השלישי, הנסיך ארתור. עם מותו של נכדו של ארתור, אלסטייר וינדזור, דוכס קונוט וסטראת'רן, בוטל התואר.

היסטוריה
--------

דוכסות קונוט וסטראת'רן נקראת על שם קונוט, אחד מארבעת המחוזות של אירלנד, ששמו כיום קונכט.
התוספת "סטראת'רן" היא על שם עמק בסקוטלנד, שניתנת לעיתים לבני בית המלוכה כתוספת לתואר קיים, כמו דוכס קנט וסטראת'רן והנסיך הנרי, דוכס קמברלנד וסטראת'רן.

על פי המסורת הבריטית, קיבלו בני משפחת המלוכה תארים המשויכים לשלוש הממלכות ולנסיכות המרכיבות את הממלכה המאוחדת: אנגליה, סקוטלנד, אירלנד וויילס. מסורתית נועד התואר להינתן לבן השלישי של המלכה, וזאת מאחר שהבן הבכור נושא את התארים דוכס קורנוול (דוכסות באנגליה) ודוכס רות'סיי (דוכסות בסקוטלנד) וכן את התואר נסיך ויילס, והבן השני נושא את התואר דוכס יורק.

מאז הקמת רפובליקת אירלנד בשנת 1922 הופסקה הענקת תארים המקושרים למחוזות אירלנד עצמה (אולם ניתנים תארים המשויכים לצפון אירלנד). אולם התואר, שהוחזק על ידי הנסיך ארתור, במותו, בשנת 1942 עבר לנכדו, אלסטייר וינדזור. בהיעדר בנים זכרים, במותו של אלסטייר, כשנה ומחצה לאחר קבלת התואר, התואר בוטל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דוכס קונוט וסטראת'רן** בוויקישיתוף

| תארים מלכותיים בממלכה המאוחדת |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| דוכס לנקסטר • דוכס אדינבורו • נסיך ונסיכת ויילס, דוכס ודוכסית קורנוול • דוכס רות'סיי • דוכס ודוכסית יורק • דוכס אולבני • רוזן וסקס • דוכס גלוסטר • דוכס קנט • דוכס וינדזור • דוכס קלרנס • דוכס קיימברידג' • דוכס קמברלנד • דוכס קמברלנד וסטראת'רן • דוכס קונוט וסטראת'רן • דוכס ודוכסית סאסקס • נסיכה מלכותית |

 |
התפתחות הרונה קאונן.
**קאונן** היא הרונה **ᚲ** באלפבית הרונות פות'רק קדום, **ᚴ** באלפבית פות'רק מאוחר והרונה **ᚳ** באלפבית פות'ורק אנגלו סקסי. הרונה מתועתקת לאות "K".

ככל הנראה משמעות שמה של הרונה היא כיב קיבה או מחלה אף שיש סבורים שמקור שמה במילה "קנאז" שמשמעה "לפיד" באנגלית עתיקה.

צורת הרונה בפות'רק קדום התפתחה ישירות מהאות האטרוסקית C. צורתה בפו'תרק מאוחר התפתחה מהאות האטרוסקית K או ישירות מהאות הלטינית: "K".

אות זו מקבילה לאות הגותית "קוסמה".

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **רונות** |  |
| פות'רק קדום: | ᚠ | ᚢ | ᚦ | ᚨ | ᚱ | ᚲ | ᚷ | ᚹ | ᚺ | ᚾ | ᛁ | ᛃ |  | ᛇ | ᛈ | ᛉ | ᛊ | ᛏ | ᛒ | ᛖ | ᛗ | ᛚ | ᛜ | ᛞ | ᛟ |   |   |   |   |   |
| אנגלית עתיקה: | ᚠ | ᚢ | ᚦ | ᚩ | ᚱ | ᚳ | ᚷ ȝ | ᚹ | ᚻ | ᚾ | ᛁ | ᛄ |  | ᛇ | ᛈ | ᛉ | ᛋ | ᛏ | ᛒ | ᛖ | ᛗ | ᛚ | ᛝ | ᛞ | ᛟ |   | ᚪ | ᚫ | ᚣ | ᛠ |
| פות'רק מאוחר: | ᚠ | ᚢ | ᚦ | ᚬ | ᚱ | ᚴ |   |   | ᚼ | ᚾ | ᛁ |  | ᛅ |   |   |   | ᛋ | ᛏ | ᛒ |   | ᛘ | ᛚ |   |   |   | ᛦ |   |   |   |   |
| תעתיק: | f | u | þ | a | r | k | g | w | h | n | i | j |  | ï | p | z | s | t | b | e | m | l | ŋ | d | o |  |  |  |  |  |
**סלבקו לושטיצה** (בסרבו-קרואטית: **Slavko Luštica**; ‏ 11 בינואר 1923 - 14 ביולי 1992) היה כדורגלן ומאמן כדורגל יוגוסלבי ממוצא קרואטי.

קריירה
------

לושטיצה נולד בקהילת דייגים קטנה במפרץ קוטור. הוא החל לשחק במחלקת הנוער של אוסביט שיברניק מהעיר שיברניק, ועלה לקבוצה הבוגרת שלה כשהוא בן 13 בלבד. לושטיצה פרץ לתודעה לראשונה כאשר גבר יחד עם הנבחרת הצעירה של יוגוסלביה על הנבחרת הצעירה של הונגריה, שהייתה ידועה כנבחרת חזקה. זמן קצר לאחר מכן חתם בהיידוק ספליט, בה שיחק במשך כל הקריירה שלו. ב-9 במרץ 1941 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 5-2 על קונקורדיה זאגרב. הוא שיחק בכל משחקי הקבוצה במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר סיום המלחמה המשיך לושטיצה לשחק בהיידוק ספליט וזכה איתה שלוש פעמים באליפות יוגוסלביה. בסך הכל ערך 634 הופעות במדי הקבוצה, נתון שממקם אותו במקום השלישי בהיסטוריית הקבוצה, והבקיע 86 שערים.

ב-23 באוגוסט 1951 ערך לושטיצה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יוגוסלביה בניצחון 4-2 במשחק ידידות נגד נבחרת נורווגיה באוסלו. בהמשך ערך שתי הופעות נוספות בנבחרת.

לאחר פרישתו ממשחק פעיל אימן לושטיצה את היידוק ספליט, אותה הוביל לזכייה באליפות. בהמשך אימן את אולימפיה ליובליאנה ואת נבחרת יוגוסלביה.

תארים
-----

### כשחקן

* אליפות יוגוסלביה (3): 1950, 1952, 1954/1955

### כמאמן

* אליפות יוגוסלביה (1): 1970/1971

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 305857633
* WorldCat (עם VIAF): 305857633

 |
קאוואסים ברחבת כנסיית הקבר
הרברט סמואל ולפניו שני קאוואסים, 1923
ארבעה קאוואסים של ארבעה קונסולים בקבלת פנים ליום הולדתו של מלך בלגיה בבית הקונסול הבלגי בירושלים, 1941
**קאוואס** (בערבית: **قواس**; בטורקית: **kavas**; מילולית: קַשָּׁת, יורה בקשת) הוא שומר ראש טקסי לאישיות רמת מעלה באזורי השליטה של האימפריה העות'מאנית.

הקאוואס מונה על ידי השלטון עבור קונסולים של מדינות זרות ששירתו בתחומי האימפריה, מנהיגי דת (כולל החכם באשי, הרב הראשי של יהודי האימפריה) ופקידים רמי מעלה. במקורו היסטורי היה תפקידו של הקאוואס תפקיד צבאי ממשי, והוא נועד לעקוף את האיסור שחל על לא-מוסלמים לשאת נשק במדינה המוסלמית. לימים איבד תפקיד הקאוואס את מאפייניו הצבאיים והפך לסדרן ולסמל מעמד. אנשי מעלה נוצרים שכרו קאוואסים ממשפחות מוסלמיות מכובדות, דבר שהאציל עליהם ממכובדותן של אותן משפחות ומנע התנכלות ברחובות. התופעה של קונסול או איש דת בכיר מלווה בקאוואס נמשכה בארץ ישראל גם לאחר תום השלטון העות'מאני. בימי המנדט הבריטי נלוו קאוואסים לקונסולים באירועים טקסיים, וקאוואסים מלווים אנשי דת בכירים בירושלים עד היום.

לבוש הקאוואס היה צבעוני, בדגמים שונים, אך לראשו חבש תמיד תרבוש ובידו החזיק מקל. לרוב היה הקאוואס הולך לפני האישיות ברחוב ומכה בקרקע במטה גדול כדי להודיע על בואה. בשעת כינוסים מדיניים או דתיים היו הקאוואסים ממתינים מחוץ למבנה בו התקיים הכינוס. תופעה זו ניתן לראות עד היום, כאשר קאוואסים טקסיים מלווים את ראשי העדות הנוצריות בירושלים וממתינים להם ברחבה שלפני כנסיית הקבר. בירושלים לבושים הקאוואסים של העדה הקתולית והסורית בבגדים טקסיים מפוארים ונושאים חרב. לבני העדה הסורית יש גם קאוואס הלבוש במדים לבנים ובידו שוט במקום מטה קאוואסים. הקאוואסים של העדות היוונית-אורתודוקסית, הארמנית והקופטית לבושים בחליפה כחולה כהה וחובשים תרבוש. בשנת 1841 הוכר המיעוט היהודי בארץ ישראל כמילט ובראשו הועמד הראשון לציון חיים אברהם גאגין, שזכה בבגדים רשמיים (בגדי הראשון לציון עד היום) וזוג קאוואסים. בין הקאוואסים של הראשון לציון היו גם יהודים ואלו היו היהודים היחידים שהותר להם לשאת חרב.

> 
> לבריה זו הלבושה בתלבושת מוזרה זאת, קוראים בארצות הקדם "קאוואס". משמשים בני אדם אלו אצל צירי הממלכות, אצל נשיאי הדתות ואצל כל הגדולים; כל מי שיש לו "קאוואס" ידוע הוא לגדול.
> 
> 
> 
> — יהושע אייזנשטט (ברזילי), הַקַּוַס הַיְהוּדִי
>

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קאוואס** בוויקישיתוף
* ברוך גיאן, פנו דרך! על עולמם המופלא של הקאוואסים, בבלוג "עונג שבת", אוקטובר 2015
**חימום דיאלקטרי** הוא תהליך שבו קרינה אלקטרומגנטית בתחום גלי רדיו או מיקרוגל מחממת חומר דיאלקטרי - חומר מבודד שדרכו עוברת הקרינה. המנגנון שמחמם את החומר הוא רוטציה של מולקולה בעלת דיפול חשמלי.

התהליך הפיזיקלי
---------------

כאשר דיפול חשמלי נמצא בשדה חשמלי, המומנט שמפעיל השדה החשמלי על הדיפול הוא בכיוון שמקטין את הזווית בין וקטור הדיפול לבין כיוון השדה, כך שמולקולות קוטביות בשדה חשמלי קבוע מתיישרות למצב שיווי משקל בכיוון השדה. קרינה אלקטרומגנטית היא שדה שמשתנה באופן מחזורי, וכתוצאה מכך המולקולות מסתובבות יחד עם שינוי השדה החשמלי. המולקולות המסתובבות מושכות, דוחפות ומתנגשות עם מולקולות אחרות וכך מעבירות אנרגיה קינטית למולקולות שכנות. מכיוון שהטמפרטורה של חומר יחסית לאנרגיה הקינטית הממוצעת של החלקיקים המרכיבים אותו, עירור מולקולות מעלה את הטמפרטורה של החומר. כך הופכת אנרגיה חשמלית מהקרינה האלקטרומגנטית לאנרגיית חום.

מכיוון שהשדה החשמלי החיצוני תונד בתדירות גבוהה, בעוד שלמולקולות המקוטבות לוקח זמן סופי (השפעה סיבתית) להגיב להשתנות השדה החיצוני, המידה בה חימום דיאלקטרי משפיע באופן יעיל על חומר דיאלקטרי תלויה בזמן הרלקסציה (זמן התגובה) של הדיפולים החשמליים בחומר, או באופן שקול בחלק המדומה של המקדם הדיאלקטרי של החומר (ולא בחלק הממשי של המקדם הדיאלקטרי). את החלק המדומה ניתן לפרש כיחסי להפרש הפאזה בין השדה החשמלי החיצוני לצפיפות הפולריזציה החשמלית (במקרה של קיטוב ליניארי), וכיחסי להפרש המופע בין כיוון השדה החיצוני לאוריינטציה של הדיפולים (כאשר מדובר בקיטוב מעגלי). חשוב להבין כי השפעתו של החימום הדיאלקטרי נובעת אך ורק מזמן התגובה הסופי של הדיפולים בחומר; אילו למולקולות הקוטביות של החומר היה מומנט אינרציה אפס והן היו מתיישרות מיידית עם השדה החיצוני, אז שדה זה למעשה לא היה מבצע עבודה ולא הייתה מועברת אנרגיה לדיפולים כלל.

חימום דיאלקטרי דרך רוטציה של מולקולות הוא דרך חימום המזון בתנור מיקרוגל, והוא יעיל במיוחד עבור מים נוזליים, העשויים ממולקולות קוטביות מאוד הנעות ומוסרות אנרגיה ביעילות לשכנותיהן.

הספק החימום
-----------

ההספק ליחידת נפח המועבר לחומר בעת חימום דיאלקטרי מחושב על ידי:

{\displaystyle P=2\pi f\cdot \varepsilon \_{r}''\cdot \varepsilon \_{0}\cdot E^{2}}
כאשר f היא התדירות של הקרינה האלקטרומגנטית, {\displaystyle \ \varepsilon \_{r}''} הוא החלק המדומה של המקדם הדיאלקטרי המרוכב של החומר, ε0 הוא המקדם הדיאלקטרי של הריק ו-E היא משרעת רכיב השדה החשמלי של הקרינה.

ראו גם
------

* בליעת אור
* ניתוח בעזרת חשמל

קישורים חיצוניים
----------------

* חימום דיאלקטרי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קאופוליקאן
**קאופוליקאן** (נ. 1558; בספרדית: Caupolicán; במפודונג: Kallfülikan שפירושו "אבן צור כחולה") היה טוקי (מנהיג צבאי נבחר של בני המפוצ'ה בימי מלחמה) מבני המפוצ'ה במהלך מלחמת האראוקו שירש את מקומו של לאוטארו, הטוקי שקדם לו.

כאחד מלוחמי בני המפוצ'ה נלחם קאופוליקאן בקונקיסטאדורים הספרדים כבר מגיל צעיר, והיה אחד ממפקדי המפוצ'ה בקרב טוקאפל (Tucapel;‏ 25 בדצמבר 1553), בו ניצחו את פדרו דה ואלדיביה, שנפל בקרב, ואת אנשיו.

האגדה גורסת כי על מנת להיבחר לטוקי הפגין קאופוליקאן את עליונותו הפיזית על ידי נשיאת גזע עץ במשך שלושה ימים ושלושה לילות. נוסף על הפגנת כוחו אילתר קאופוליקאן נאום פואטי שהשרה על אנשיו תחושות של גבורה ואחדות. לאחר שנפל בשבי הספרדים בקרב קנייטה (Cañete) אלו הוציאו אותו להורג בכך שאילצו אותו להתיישב על מוט מחודד בעוד שאשתו אולצה לצפות במחזה. 

סיפורו של קאופוליקאן נשמר בפואמה האפית לה ארוקאנה (La Araucana), פרי קולמוסו של אלונסו דה ארסייה (de Ercilla).

דמותו של קאופוליקאן הפכה לסמל להתנגדות בני המפוצ'ה לכובשים הספרדים ושמו מונצח בצ'ילה במקומות רבים בשמות רחובות, מוסדות, מקומות ציבוריים ואנדרטאות.

ראו גם
------

* מלחמת האראוקו
* לאוטארו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קאופוליקאן** בוויקישיתוף
* קאופוליקאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מראה החזית הדרומית של מבנה האנדרטה, שבה הכניסה אליה
**אנדרטת המלחמה הסקוטית הלאומית** (באנגלית: **Scottish National War Memorial**) היא היכל זיכרון הממוקם בטירת אדינבורו באדינבורו, שבסקוטלנד. ההיכל מוקדש לזכרם של אנשי הצבא ממוצא סקוטי ולמשרתים ברגימנטים הסקוטיים, שנפלו בשתי מלחמות העולם ולאחריהן. מונצחים בו שמות כ-206,000 נופלים.

הקמת האנדרטה
------------

רעיון הקמת האנדרטה בטירת אדינבורו הועלה ב-1917, במהלכה של מלחמת העולם הראשונה, על ידי ג'ון סטיוארט-מארי, הדוכס השמיני מאת'ול (אנ') וג'ורג' סווינטון וזכה לתמיכה רבה מצד הסקוטים ששירתו בצבאות האימפריה הבריטית. הדוכס מאת'ול הצליח לגייס את תמיכת המלך ג'ורג' החמישי בהקמת האנדרטה.

ב-1919 מונה למתכנן האנדרטה האדריכל רוברט לורימר (אנ'). התנגדות להקמת אנדרטה גדולה בטירה מחשש לפגיעה בשימורה הביאה לעיכוב המיזם ולצמצומו. ב-1923 אושרה תוכנית צנועה יותר לאנדרטה. היא נחנכה על ידי הנסיך מוויילס בטקס רב משתתפים שנערך ב-14 ביולי 1927. כרכי שמות הנופלים, שנאספו אליה בסיועם של משרד המלחמה הבריטי והוועדה האימפריאלית לקברי מלחמה, הוכנסו לתיבת ההנצחה בהיכל על ידי המלך ג'ורג' החמישי והמלכה מרי.

לאחר מלחמת העולם השנייה הוספו שמות נופלי סקוטלנד במלחמה לשמות המונצחים באנדרטה. פרט לכך לא נעשה כל שינוי בעיצובה ובתוכנה.

האנדרטה
-------

המזבח בקפלה המרכזית ועליו התיבה המכילה את מגילות הכבוד ועליהן שמות הנופלים
האנדרטה הוקמה בתוך אחד מקסרקטיני הצבא לשעבר בכיכר הכתר (Crown Square) שבלב הטירה. חזית בניין האנדרטה מקושטת בפסלים ובגרגוילים.

היכל האנדרטה כולל אולם מאורך שממנו מסתעפות שלוש קפלות. אחת מהן ממוקמת במרכזו, מול הכניסה להיכל; היא מעוגלת למחצה ופונה צפונה. שתי הקפלות האחרות ממוקמות בשני קצות האולם ופונות דרומה. ההיכל, בעל תקרה גבוהה, מואר בחלקו על ידי אור יום החודר מבעד לחלונות ויטראז' הקבועים בכל חלקיו.

קירות ההיכל מקושטים בעושר רב ובצפיפות על ידי כתובות זיכרון, סמלים צבאיים, דגלים, אביזרים צבאיים, פסלים, תחריטים, תבליטים ומרכיבים עיצוביים נוספים. חלק מן הקישוטים מוקדשים ספציפית למספר גדול של רגימנטים סקוטיים ויחידות אחרות בכוחות המזוינים של בריטניה.

בקפלה המרכזית, ה"מקדש" (Shrine), מוצבת על גבי מזבח תיבה דמוית ארון קבורה, שבה נשמרות מגילות הכבוד (Rolls of Honour). על גביהן נרשמו שמות הנופלים, מהם כ-147,000 ממלחמת העולם הראשונה וכ-58,000 ממלחמת העולם השנייה. שמות חדשים נוספים עדיין למגילות הכבוד בהתאם למידע חדש הנאסף אודות הנופלים.

מעצבי הפסלים בחזית בניין האנדרטה היו פילקינגטון ג'קסון (Pilkington Jackson), ג'ון מרשל (John Marshall) ופיליס בון (Phyllis Bone). מעצב חלונות הוויטראז' היה דאגלס סטראצ'ן (Douglas Strachan). כ-200 אמנים שונים בסך הכל השתתפו בעיצוב האנדרטה.

האנדרטה מופעלת ומתוחזקת על ידי קרן צדקה הנושאת את שם האנדרטה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרטת המלחמה הסקוטית הלאומית** בוויקישיתוף
* האנדרטה(הקישור אינו פעיל)
* תיאור האנדרטה, במרשם אנדרטאות המלחמה באתר מוזיאון המלחמה האימפריאלי
* סרטון סיור באנדרטה, באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 313275920
* WorldCat: viaf-313275920

 |
ניקולוז **"ניקה" קצ'ארבה** (בגאורגית: **ნიკოლოზ 'ნიკა' კაჭარავა'**, ניקולוז ניקה כַּאצַ'ארַאווָה; נולד ב-13 בינואר 1994 בניקוסיה שבקפריסין) הוא כדורגלן גאורגי המשחק בעמדת החלוץ בטורפדו כותאיסי ובנבחרת גאורגיה.

קריירת מועדונים
---------------

קצ'ארבה התחיל את צעדיו בדינמו טביליסי ולאחר מכן שיחק בנוער של רובין קאזאן, שם לא קיבל הזדמנות בקבוצה הבוגרת והחליט לחזור לגאורגיה. בדצמבר 2014 הוא חתם בצחינוואלי, קבוצה אותה מאמן אביו קאחאבר קצ'ארבה, ורשם הופעת בכורה בליגת העל ב-17 במאי מול ויט ג'ורג'יה. בפברואר הוזמן על ידי מאמנו לשעבר גורבן ברדייב למבחנים למחנה אימונים עם רוסטוב, אך הוחלט שלא להחתימו. בעונת 2015/16 הבקיע 13 שערים בליגה והוביל את טבלת מלכי השערים, עוד שער הוא רשם במסגרת הליגה האירופאית. ב-14 בינואר 2016 קצ'ארבה עבר לרוסטוב.

נבחרת לאומית
------------

באוקטובר 2012 זומן לנבחרת גאורגיה עד גיל 19, ערך הופעת בכורה ב-26 באוקטובר מול נבחרת קרואטיה. ב-5 בספטמבר 2013 הופיע לראשונה במדי הנבחרת עד גיל 21 במשחק מול לוקסמבורג, הוחלף בדקה ה-84.

תארים
-----

קבוצתיים
* רוסיהרוסיה **רוסטוב**
	+ מקום שני בליגת העל הרוסית: 2015/16

אישיים
* גאורגיהגאורגיה **צחינוואלי**
	+ השחקן הצעיר המצטיין בליגת העל הגאורגית: 2015

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* סטטיסטיקות ופרופיל באתר התאחדות הכדורגל הרוסית (ברוסית)
* דף השחקן באתר הרשמי של רוסטוב (ברוסית)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ניקה קצ'ארבה"**.
**Kind of Blue** הוא אלבום של מוזיקאי הג'אז, מיילס דייוויס. האלבום יצא ב-17 באוגוסט 1959 בחברת התקליטים קולומביה רקורדס.

הפקה
----

ההקלטות נערכו באולפני קולומביה בניו יורק, ב-2 במרץ ו-22 באפריל 1959. האלבום כלל את האנסמבל של דייוויס שכלל באותה תקופה את הפסנתרנים ביל אוונס ו-וינטון קלי, המתופף ג'ימי קוב, הבסיסט פול צ'יימברס, והסקסופוניסטים ג'ון קולטריין וקנונבול אדרלי. לאחר צירופו של אוונס להרכב, דייוויס המשיך בפיתוח סגנון הג'אז המודאלי שלו שהוצג באלבומו Milestones שיצא שנה לפני כן, בניגוד ליצירותיו הקודמות שהתאפיינו בסגנון ההארד בופ.

אף על פי שהנתונים שנויים במחלוקת, Kind of Blue נחשב לא רק כאלבומו הנמכר ביותר של דייוויס, אלא גם כאלבום הג'אז הנמכר ביותר. ב-7 באוקטובר 2008, האלבום קיבל תואר של אלבום פלטינה מאיגוד ה-RIAA. מאז האלבום קיבל שבחים ממבקרים רבים, ומוכר כאלבום הג'אז הגדול בכל הזמנים, וכשיא יצירתו של דייוויס. קטעים שונים מן האלבום (בעיקר All Blues) הפכו לסטנדרטים של ג'אז ובוצעו על ידי אמנים רבים.

השפעתו של האלבום על עולם המוזיקה ועל יוצרים שלא רק בתחום הג'אז, אלא גם בז'אנרים אחרים כגון רוק ומוזיקה קלאסית, הביאה לתודעה על השפעתו של האלבום, והכרתו באחד האלבומים הגדולים במוזיקה. ב-2003, דירג מגזין הרולינג סטון את האלבום במקום ה-12 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים. חלק מנגני ההרכב של דייוויס - כמו אוונס וקולטריין - הפכו לאמני ג'אז מצליחים ומוערכים בפני עצמם כאשר ההשתתפות באלבום היוותה סוג של צומת דרכים מוזיקלי.

רשימת הקטעים
------------

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי מיילס דייוויס (למעט היכן שמצוין אחרת). 

| צד א' |
| --- |
| מס' | שם | הלחין | משך |
| 1. | So What | מיילס דייוויס | 9:04 |
| 2. | Freddie Freeloader | מיילס דייוויס | 9:34 |
| 3. | Blue in Green | מיילס דייוויס, ביל אוונס | 5:27 |

| צד ב' |
| --- |
| מס' | שם | הלחין | משך |
| 1. | All Blues | מיילס דייוויס | 11:33 |
| 2. | Flamenco Sketches | מיילס דייוויס, ביל אוונס | 9:26 |
| **משך כולל:** | **45:44** |

השתתפו באלבום
-------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | נגנים
* מיילס דייוויס - חצוצרה
* ג'וליאן "קנונבול" אדרלי - סקסופון אלט (מלבד רצועה 5)
* ג'ון קולטריין - סקסופון טנור
* ביל אוונס - פסנתר (מלבד רצועה 2)
* וינטון קלי - פסנתר (רצועה 2)
* ג'ימי קוב - תופים
* פול צ'יימברס - קונטרבס
 | הפקה
* תיאו מסרו, אירווינג טאונסנד - הפקה
* פרד פלאוט - הנדסת אודיו
* דון האנסטיין - צילום
* מארק ויילדר - מיקסינג
* ביל אוונס - הערות אלבום מקוריות
 |

קישורים חיצוניים
----------------

* ספוטיפיי Kind of Blue באתר ספוטיפיי
* YouTube Kind of Blue באתר YouTube
* MusicBrainz Kind of Blue באתר MusicBrainz
* דיזר Kind of Blue באתר דיזר
* Discogs Kind of Blue באתר Discogs
* AllMusic Kind of Blue באתר AllMusic

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007585709405171
* GND: 4624560-1
* MusicBrainz release group: 8e8a594f-2175-38c7-a871-abb68ec363e7
* VIAF: 183450906
* WorldCat (עם VIAF): 183450906

 |
המונח "מל"ח" מפנה לכאן. לערך העוסק במרכז לענייני חינוך של חב"ד, ראו מרכז לענייני חינוך.
סמל משק לשעת חירום
**משק לשעת חירום (מל"ח)** הוא גוף בין-משרדי המופקד על הכנת מפעלים, שירותים ומוצרים חיוניים במשק לשעת חירום, על מנת לאפשר שגרת חיים תקינה ככל האפשר בעורף. כן אחראי מל"ח על הפעלת אותם גורמים בעת מלחמה או שעת חירום, על הכנת הרשויות המקומיות ועל היערכות לקליטת מפונים. בשנת 2009 התמזג מל"ח (משק לשעת חירום) לתוך רשות חירום לאומית (רח"ל).

היסטוריה
--------

מערך מל"ח הוקם ב-1955 ביוזמת ראש הממשלה דוד בן-גוריון, שראה כי גיוס תכוף של אמצעים וכח אדם לצבא, גורם למחסור במשק. ההחלטה העקרונית על הקמת מל"ח התקבלה בממשלה בשנת 1955. בשנת 1965 נקבע כי שר הביטחון יעמוד בראש מל"ח, אך בראש המטה עמד מאיר מרדור, שהקים את תשתית הפעולה שלו. רק בשנת 1972 קבעה הממשלה את סמכויותיה ותפקידיה של ועדת מל"ח. בשנת 1986 הוקם מטה מל"ח ארצי בראשות ממלא מקום קבוע לשר הביטחון, ונקבעה חלוקה מרחבית המקבילה לפיקודי צה"ל. 

### מלחמת לבנון השנייה

במהלך מלחמת לבנון השנייה נמתחה ביקורת על כך שמערך מל"ח לא הופעל, אף שיועד בדיוק לאותם מקרים. מדו"ח ביניים של הוועדה לבחינת מוכנות העורף במצבי חירום עולה כי רק שבועיים לאחר פרוץ המלחמה עלתה לראשונה האפשרות להשתמש במל"ח, ואולם היא כלל לא הוצגה בפני הממשלה. תחת זאת, הוקם אד-הוק המנ"ל - מרכז ניהול לאומי. הוועדה מתחה ביקורת על כך שאף שהיה בנמצא מערך שיכול היה לתת מענה לבעיות שהתעוררו במהלך המלחמה, הוקם גוף שסמכויותיו מוטלות בספק, ושלא מילא את תפקידו כיאות.

### לאחר מלחמת לבנון השנייה

בהתאם להחלטת השרים לביטחון לאומי משנת 2007, אוחדו ב-23 באוגוסט 2009 מל"ח ורח"ל. לכן הגוף שמתאם בין משרדי הממשלה, רשויות ייעודיות ומקומיות לבין ועדות המל"ח השונות הוא רח"ל. המטרה של הגוף המאוחד הוא להבטיח את המשך פעילות המפעלים והשירותים החיוניים לקיום האוכלוסייה, לצמצם שיבושים אפשריים ולאפשר קיום שגרת חיים סבירה ככל הניתן. 

משק לשעת חירום הוחל באזור הדרום במבצע עופרת יצוקה, במבצע עמוד ענן ובמבצע צוק איתן.

מבנה
----

### ועדת מל"ח העליונה

המוסד העליון במל"ח הוא ועדת מל"ח העליונה. פורמלית עומד בראש הוועדה שר הביטחון, ואולם בפועל, החל משנת 1986 ממלא את התפקיד ממלא מקום קבוע. חברי הוועדה האחרים הם המנהלים הכלליים של כל משרדי הממשלה, מנכ"ל הסוכנות היהודית, יו"ר ארגון המועצות האזוריות, יו"ר מרכז השלטון המקומי, נציג המטכ"ל ונציג משטרת ישראל. בשנת 2009 אוחד מערך המל"ח והוטמע ברח"ל (רשות החירום הלאומית) הפועלת כרשות בתוך משרד הביטחון.

### ועדות מל"ח

לוועדת המל"ח העליונה כפופים מטה מל"ח ארצי, ועדות מל"ח פיקודיות (צפון, מרכז ודרום, על פי גבולות הגזרה של פיקודי צה"ל) ועדות מל"ח מחוזיות וועדות מל"ח מקומיות.

### רשויות ייעודיות

מספר גופים בממשלה נקבעו כ"רשות ייעודית". כרשויות ייעודיות, הוסמכו, באישור ועדת מל"ח העליונה, לבצע מספר פעולות הקשורות בהפעלת מל"ח. בין הגופים -משרד הבריאות, משרד החקלאות, משרד הפנים, משרד התמ"ת, משרד החינוך ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

* החלטת ממשלה מס' 1716
* משק לשעת חירום (מל"ח), תערוכה באתר של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון

הערות שוליים
------------

1. ↑  דו"ח הוועדה באתר הכנסת
2. ↑  עמרי נחמיאס, לראשונה מאז עופרת יצוקה: משק לשעת חירום הוכרז בדרום, באתר של "רשת 13", 15 בנובמבר 2012 (במקור, מאתר "nana10")
3. ↑  החלטה על הפעלת מערך משק לשעת חירום - מל"ח , אתר משרד ראש הממשלה, 14 ביולי 2014
**פרשת קורנילוב** התרחשה באוגוסט 1917 ברוסיה והיוותה זרז רציני ובלתי צפוי למהפכת אוקטובר.

גנרל קורנילוב
המפקד העליון של הצבא הרוסי, גנרל לאוור קורנילוב, היה שותף לאמונה הרווחת כי הפסד צבאי בחזית המזרחית למעצמות המרכז יוביל להרס הכבוד והגאווה הרוסית. לנין, כך הוא טען, צריך להתלות יחד עם "מרגליו הגרמנים".

מהבירה פטרוגרד נשלח מסר מעורפל (אולי במכוון), בו נאמר כי הבולשביקים רומסים את השלטון בבית. במסר זה הורה כביכול ראש ממשלת המעבר, אלכסנדר קרנסקי לקורנילוב לכפות סדר בבירה ולארגן מחדש את הממשלה. קורנילוב הורה לגיס הפרשים ה-3 להיכנס לפטרוגרד ולהנהיג ממשל צבאי. ב-9 בספטמבר הדיח קרנסקי את קורנילוב משום שחשב כי האחרון מגיע כדי להשליט דיקטטורה צבאית. קרנסקי מעולם לא העביר מסר בהול לקורנילוב על בעיות שליטה בבירה. 
קורנילוב היה משוכנע לחלוטין (תוך שהוא מתעלם מדעתו של בוריס סאווינקוב, סגנו של קרנסקי, כי מדובר באי הבנה כוללת) שקרנסקי לא התכוון להדיחו אלא נהג כך משום שהיה תחת לחץ - אסור על ידי הבולשביקים. קורנילוב קרא לחייליו "להציל את מולדתם הגוועת". 

קרנסקי לא ידע אם יוכל לסמוך על שאר מפקדיו כנגד ה"פלישה" של קורנילוב ונאלץ לבקש עזרה מה"גווארדיה האדומה" של הבולשביקים.
בהתקרב חיל הפרשים ה-3 לפטרוגרד הורה קרנסקי למפקד הגיס, גנרל קרימוב (שלוחו של קורנילוב), לעצור את התקדמותו. כאשר קרימוב הבין כי אין חשש לשליטה בולשביקית, ציית לקרנסקי. קרנסקי שעדיין האמין כי חיל המצב חפץ להדיחו ולכונן ממשל צבאי, עצר ואסר את קורנילוב ו-7000 מתומכיו. 

בעקבות פרשה זו קרנסקי איבד מכוחו הפוליטי, חיזק בצורה משמעותית את הבולשביקים ואת תמיכת הפועלים בהם, וסלל את דרכם לשלטון במהפכת אוקטובר. לולא פרשה זו ייתכן (כך לפי קרנסקי עצמו ומספר חוקרים) והבולשביקים לא היו מגיעים לשלטון, זאת מאחר שזמן קצר לפני הפרשה הפופולריות של הבולשביקים הייתה בשפל (לאור חשיפת קשריהם עם הגרמנים בעיתונות) ומנגד המורל של החיילים בחזית היה במגמת שיפור. כמו כן נראה שקרנסקי יצא "קירח" משני הצדדים שכן הסוציאליסטים המתונים ראו בו מעתה שליט רופס בעוד שהקצונה הצבאית ראתה בו כמי שתקע לה סכין בגב ולפיכך הללו נמנעו מלסייע לו לאחר מכן.

ראו גם
------

* מהפכת אוקטובר
* אלכסנדר קרנסקי
* גאורגי לבוב

קישורים חיצוניים
----------------

* ריאיון עם קרנסקי (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sean McMeekin, **The Russian Revolution: A New History**, Basic Books, 2017-05-30, מסת"ב 978-0-465-09497-4. (באנגלית)
ג'ורג' בן 16 עם אביו ריכרד ליכטהיים ב-1928
**ג'ורג' ליכטהיים** (6 בנובמבר 1912 - 22 באפריל 1973) היה עיתונאי והיסטוריון חברתי שהתרכז בתאוריה ובהיסטוריה של הסוציאליזם והמרקסיזם.

קורות חיים
----------

ליכטהיים נולד בברלין בשנת 1912 כבנו של ריכרד ליכטהיים ממנהיגי ציונות גרמניה. בילדותו נדד עם אביו למקומות פעילותו של האב באיסטנבול, בלונדון ובברלין. לאחר עליית היטלר לשלטון בגרמניה עבר ללונדון ובהמשך, בשנת 1933, בא בעקבות הוריו לירושלים, אליה הגיעו הוריו בשנה זו. בצעירותו היה העורך לעניינים בינלאומיים של ה"פלסטיין פוסט". כן השתתף בשנים 1938–1945 בסדרת הרצאות בנושא "יחסים בינלאומיים" בקול ירושלים המנדטורי.

לאחר סיום מלחמת העולם השנייה בסתיו 1945 יצא ליכטהיים מטעם עיתונו לסקר את משפטי נירנברג. בשנת 1946 עבר להתגורר בלונדון ושימש כתבם בלונדון של ה"פלסטיין פוסט" ושל "דבר". כתבותיו התפרסמו בעיתונים אלה בשנים 1946 - 1949 וסיקרו את תקופת המאבק ומלחמת העצמאות כפי שהשתקפו בבריטניה.

ליכטהיים הגדיר עצמו כסוציאליסט והצהיר בשנת 1964: "אינני ליברל ומעולם לא הייתי. אני מוצא את הליברליזם מתיש כמו הקומוניזם ואין ברצוני להיגרר לוויכוח איזו מאותן שתי אמונות מיושנות תקדם אותנו יותר".

מאמריו התפרסמו בעיתוני העולם בצרפתית ובאנגלית. פרסם כתריסר ספרים.

ליכטהיים היה בקשרי ידידות עם ההיסטוריון זאב לקויר וביחד עמו ערך באמצע שנות החמישים פרסום באנגלית על התרבות הסובייטית. כן תרגם לאנגלית את ספרו של גרשום שלום על המיסטיקה היהודית.

בשנת 1973 שם ליכטהיים קץ לחייו בלונדון.

מספריו
------

* **From Marx to Hegel** Publisher: Seabury Pr ,1974
* **Europe in the Twentieth Century** Publisher: Praeger Publishers ,1974
* **A Short History of Socialism** Publisher: Flamingo ,1983

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ורג' ליכטהיים** בוויקישיתוף
* תמונת ג'ורג' ליכטהיים בילדותו עם הוריו באתר dancutlermedicalart.

* מן הכתבות ששיגר מלונדון לעיתון דבר
	+ טיימס מבליט נצחון ישראל בצפון, דבר, 2 בנובמבר 1948
	+ בממשלה הבריטית גוברת הנטיה להכרה מידית בישראל, דבר, 21 בינואר 1949
	+ העלאת הנציגים - כהכרה דה יורה, דבר, 15 במאי 1949

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007304619505171
* BIBSYS: 90222815
* BNE: XX979322
* BnF: cb12446992c (data)
* CiNii: DA00391870
* GND: 107571102
* ISNI: 0000 0001 1032 1316
* LCCN: n50057273
* LNB: 000005146
* NDL: 00447648
* NKC: skuk0003742
* NLA: 36125887
* NLG: 108919
* NLK: KAC2018H5082
* NLP: A16498331
* NSK: 000161072
* NTA: 068387318
* RERO: 02-A003519879
* SNAC: w6m90vnc
* SUDOC: 033620482
* Trove: 1216433
* VIAF: 108254684
* WorldCat: lccn-n50057273

 |
**מרים** (נולדה בשנת 34) הייתה נסיכה יהודיה משושלת בית הורדוס.

היא נולדה בפרובינקיה יהודה לאגריפס הראשון, שהוכתר מאוחר יותר למלכה האחרון של יהודה, ואשתו קיפרוס (בת פצאל בן פצאל, אחי הורדוס, ושלומציון בת הורדוס ומרים החשמונאית). אחותם של אגריפס השני, דרוסוס (נפטר כשהיה ילד), ברניקי ודרוסילה.

אביה, אגריפס המלך, אירס אותה ליוליוס ארכלאוס בן חלקיה (אולי חלקיה, מפקד הצבא וחברו של אגריפס), אך נפטר לפני שהגיעה לפרקה, כשמרים הייתה בת 10 בלבד.
עם הישמע על מותו הפתאומי של אביהן, שימשו מרים ואחיותיה מטרה קלה לשמחתם של היוונים תושבי קיסריה וסבסטיה לאידם של היהודים על מות מלכם: "והחיילים שנזדמנו (לשם) אותה שעה, ורבים היו, הלכו אל בית (אגריפס) וחטפו את האנדרטות של בנות המלך והביאו אותן מתוך הסכמה כללית לבתי-זונות והעמידו אותן על הגגות, ונהגו בהן מנהג של ביזיון כמה שיכלו, ועשו מעשים מכוערים משאפשר לספרם".

המלך אגריפס השני, אחיה הגדול של מרים, השיא אותה מאוחר יותר לארוסה. מארכלאוס נולדה לה בת, ברניקי.

מאוחר יותר עזבה מרים את בעלה "ונישאה לדמטריוס, שעל-פי ייחוסו ועל-פי עושרו היה ראש וראשון בקרב יהודי אלכסנדריה", בעל משרת האלאבארכוס. מדמטריוס נולד לה בן, אגריפינוס.

נישואיה לארכלאוס ודמטריוס הם שניים מתוך שלושה מקרים בלבד, בהם בת לשושלת ההרודיאנית נישאה לאיש שאינו ידוע כמלך, כנסיך, או כבן משפחת הורדוס בעצמו (המקרה השלישי הוא נישואיה של אחותה ברניקי למרקוס יוליוס אלכסנדר).

הערות שוליים
------------

1. ↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 18, ה', ד' (132)
2. ↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, ספר ב', פרק 11, ו'
3. ↑  יוסף בן-מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 19, ח', ג' (353)
4. ↑  יוסף בן-מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 19, ט', א' (354-355)
5. ↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 19, ט', א', (357).
6. ↑  יוסף בן-מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 20, ז', א' (140)
7. ↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 20, ז', ג' (147).
8. ↑  Katherine G. Evans, **Alexander the Alabarch: Roman and Jew**, 1995 Seminar Papers, Society of Biblical Literature, pp. 580-581
מינוטאור 5 בכן שיגור
**מינוטאור** (באנגלית: **Minotaur**) היא סדרת משגרים אמריקאים, שפותחה מהטילים הבליסטים הבין-יבשתים LGM-30 מיניטמן ו-LGM-118 Peacekeeper. השיגור הראשון בוצע בשנת 1994. הסבה בוצע בנורת'רופ גראמן בהתאם לחוזה עם חיל האוויר של ארצות הברית. בסך הכול פותחו 5 דגמים לשיגור לוויינים לטיסה תת-מסלולית, מסלול לווייני נמוך ו-מסלול מעבר למסלול גאוסטציונרי. מספר שלבים משתנה בהתאם לדגם.

היסטוריה
--------

הדגם הראשון בסדרה יצאה בשם "טאורוס". הוא פותח על בסיס טיל LGM-118 Peacekeeper. המשגר כולל 4 שלבים. לאחר השיגור הראשון בשנת 1994 היו מספר שיגורים כושלים ומשגר עבר מיתוג מחדש תחת שם "מינוטאור סי". זה הדגם היחיד שניתן לשימוש לשיגורים מסחריים. המשגר יכול להביא מטען במשקל 1,458 ק"ג למסלול לווייני נמוך או כ-1,000 ק"ג למסלול מסונכרן-שמש.

שיגורי "מינוטאור 1" החלו בשנת 2000. דגם זה פותח מטיל LGM-30 מיניטמן. השיגורים מבוצעים מבסיס חיל האוויר ונדנברג ונמל החלל האזורי המרכז-אטלנטי בוירג'יניה. המשגר יכול להביא מטען במשקל 580 ק"ג למסלול לווייני נמוך. בסך הכול בוצעו 12 שיגורים.

שיגורי "מינוטאור 2" החלו בשנת 2000. דגם זה פותח מטיל LGM-118 Peacekeeper. השיגורים מבוצעים ממספר אתרים. המשגר יכול להביא מטען במשקל 1,735 ק"ג לטיסה תת-מסלולית. בסך הכול בוצעו 6 שיגורים.

פיתוח "מינוטאור 3" טרם הסתיים. דגם זה פותח מטיל LGM-30 מיניטמן. השיגורים מתוכננים להתבצע מבסיס חיל האוויר ונדנברג. המשגר יכול להביא מטען במשקל 3,000 ק"ג לטיסה תת-מסלולית.

שיגורי "מינוטאור 4" החלו בשנת 2010. דגם זה פותח מטיל LGM-118 Peacekeeper. השיגורים מבוצעים מבסיס חיל האוויר ונדנברג ונמל החלל הפסיפי - אלסקה. המשגר יכול להביא מטען במשקל 400 ק"ג לטיסה תת-מסלולית.

שיגור "מינוטאור 5" בוצע בשנת 2013. דגם זה פותח על בסיס משגר "מינוטאור 4" תוך הוספת שלב רביעי. השיגור בוצע מנמל החלל האזורי המרכז-אטלנטי עם לוויין LADEE. המשגר יכול להביא מטען במשקל 342 ק"ג לתמרון מעבר ירחי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מינוטאור** בוויקישיתוף
* תיאור המשגר
* תיור מאתר היצרן
* רישמת שיגורים מינוטאור 1
* רשימת שיגורים מינוטאור 4


| משגרי לוויינים וחלליות |
| --- |
| בשימוש | אונחה • אטלס 5 • אלקטרון • אנגרה • אנטרס • אפסילון • אריאן 5 • דלתא 4 כבד • וגה • טאורוס • נרו 1 • סאפיר • סויוז (סויוז 2) • סימורג • פאלקון 9 • פאלקון כבד • פגאסוס • פרוטון • צ'אנגג'נג (4C‏ • 5 • 6 • 7 • 8 • 11) • שביט • GSLV‏ (Mk II‏ • Mk III)‏ • H-II‏ (H-IIA)‏ • PSLV‏ • SLS‏ • SSLV |
| יצאו משימוש | אטלס (1 • 2 • 3 • אג'ינה • אייבל • קנטאור • A‏ • B‏ • C‏ • D‏ • E/F‏ • G‏ • H‏ • LV-3B‏ • SLV-3) • אריאן (1 • 2 • 3 • 4) • אתנה (1 • 2) • ג'ונו 2 • דלתא (0100 • 2 • 3 • 4 • 1000 • 2000 • 3000 • 4000 • 5000 • A‏ • B‏ • C‏ • D‏ • E‏ • G‏ • J‏ • L‏ • M‏ • N)‏ • ואנגארד • טיטן (2 • 3 • 3A‏ • 3B‏ • 3C‏ • 3D‏ • 3E‏ • 4‏ • 23G‏ • 34D) • יופיטר סי • ליטל ג'ו • סטורן (1 • 5 • IB‏ • INT-21) • פאלקון 1 • צ'אנגג'נג (1 • 2 • 3) • רדסטון • תור (אג'ינה • אייבל • אייבלסטאר • בורנר • דלתא • תוראד-אג'ינה • DSV-2‏ • DSV-2U) • GSLV‏ (Mk I)‏ • H-I‏ • H-II‏ (H-II B) • N-1‏ • R-7 סמיורקה • מולניה • זניט • ווסחוד • ווסטוק |
| בפיתוח | אריאן 6 • וולקן • ניו גלן • סויוז 5 • סויוז 7 • סטארשיפ • צ'אנגג'נג 9 • H3‏ • Launcher One‏ • Stratolaunch |
| פיתוחם בוטל | ארס 1 • ארס 5 • K-1‏ • Sea Dragon‏ • STAR 460 |