פירוש נוסף ערך זה עוסק בספרו של בנימין זאב הרצל. אם התכוונתם לספינת מעפילים, ראו מדינת היהודים (אוניית מעפילים).

כריכת הספר במהדורה העברית
**מדינת היהודים** (בגרמנית: **Der Judenstaat**) הוא ספר מאת בנימין זאב הרצל, בו הוא משרטט את חזונו למדינת יהודים יצרנית. בספר מתאר הרצל כיצד הוא רואה את מדינת היהודים העתידה לקום, בפירוט רב עד כדי התייחסות לשעות העבודה שיהיו נהוגות בה. הספר יצא לאור בווינה ובלייפציג בהוצאת מ. ברייטנשטיין ב-14 בפברואר 1896, כשנה וחצי לפני כינוסו של הקונגרס הציוני הראשון.

חדשנותו ותוכנו
--------------

חשיבות הספר, שבו הציע הרצל לראשונה פתרון מעשי ל"שאלה היהודית" ולחוסר יכולתה של אירופה לפותרה, נובעת מכך שהוא שרטט והביא תוכנית פעולה למדינה, בימים שבהם נחשבה מדינה לחלום רחוק בלבד בקרב יהודים. בכך הביא הרצל לדיון את מושג הריבונות היהודית, ושכלל את הרעיון הציוני. בספרו הדגיש שכדי להגשים את הרעיון יש להשיג הכרה בינלאומית ומשפטית בזכויות העם היהודי על ארץ משלו, מבלי לנקוב בשמה. ספר זה היווה בסיס לזרם הציונות המדינית, שסברה שיש להשיג הכרה בינלאומית ומשפטית בזכויות העם היהודי על ארץ ישראל קודם לתחילת ההתיישבות בפועל, הסדר מדיני שיבטיח את זכותם של היהודים על הארץ, ורק אחרי השגת ערובות חוקיות וזכויות פוליטיות להתיישבות ניתן יהיה להתחיל בהגירה (עלייה).

בספר ארבעה פרקים:

1. פרק כללי, בו נדונה בעיית האנטישמיות, גורמיה וסיכוייה. בפרק זה פרט הרצל בקצרה את תוכניתו להקמת הריבונות היהודית החדשה. למשימה זו יש להקים שני ארגונים: "החברה היהודית", שתעסוק בגולה בארגון יציאת היהודים מארצותיהם ותספק אפשרות להגירה לטריטוריה היהודית. "אגודת היהודים" תנהל משא ומתן דיפלומטי עם מדינות העולם כדי למצוא טריטוריה לעם היהודי. היא גם תכתוב חוקה, אשר תקבע את אופי המדינה. בפרק זה גם נדונה השאלה האם להעדיף את הקמת מדינת היהודים בארץ ישראל או בארגנטינה. הרצל השאיר שאלה זו פתוחה ומנה את היתרונות שבכל הצעה.
2. הפרק השני עוסק "בחברה היהודית" כחברת צ'רטר יהודית, הפועלת, לפי חוקי בריטניה, עם הון מניות. בפרק נידונים ההיבטים הכלכליים של פעילות "החברה", דרכי העברת רכוש, קניית אדמה, צורת מעונות העובדים, יום עבודה בן שבע שעות, סעד, ערבויות "החברה" וגיוס הון.
3. הפרק השלישי, "חבורות מקומיות", דן בדרכי ההגירה היהודית לטריטוריה הלאומית לא כיחידים אלא בקבוצות, אשר תדענה מראש היכן יתיישבו ולאן ילכו הכול לפי בחירה.
4. הפרק הרביעי דן בדרכי פעולתה של "אגודת היהודים", באופי החוקה, בהפרדת הדת מהמדינה, בשאלת הלשון ובעניין הדגל.

יצירת הספר
----------

את הספר כתב הרצל במהלך חודשיים, תוך סערת רגשות עזה.

> 
> "במשך שני החודשים האחרונים ישבתי בפריז, כתבתי את ספרי "מדינת היהודים".
> 
> 
> אין אני זוכר, שכתבתי דבר-מה בחיי במצב של התרוממות רוח כזו, כאשר כתבתי את ספרי זה. היינה אומר, כי בשעה שהיה כותב שירים ידועים, היה שומע את משק כנפי העיט על ראשו. מעין משק כנפיים כזה האמנתי לשמוע גם אני, בכותבי את ספרי זה. עבדתי עליו יום יום, עד אשר כלו כל כוחותי; בערב הייתי מוצא מרגוע לנפשי רק בזה, שהייתי הולך לשמוע אל השירה והזמרה של וגנר, בייחוד אל האופירה "טאנהייזר", ששמעתיה בכל פעם אשר העלוה על הבימה. אולם באותם הערבים, שלא הציגו שום אופירה, הייתי מפקפק בבריאות דעתי.
> 
> 
> כאשר גמרתי לכתוב את ספרי, נתתי את הכתב-יד לאחד מידידי היותר טובים מכבר הימים, למען יקרא בו. ובשעה אשר קרא בו, התחיל פתאום לבכות. התרגשותו הייתה מובנה לי, הלא גם ידידי זה היה יהודי; הלא גם אני בכיתי לפעמים בעת כותבי את דברי בספר. אבל לתמהוני הגדול נתן ידידי טעם אחר לדמעותיו. הוא חשב, כי יצאתי מדעתי..."
> 
> 
> 
> — "כתבי הרצל", עמ' 115-114.
> 

לשם ניתוקו מעברו הספרותי, חתם הרצל על ספרו: "מאת תיאודור הרצל, דוקטור לתורת המשפטים".

תגובות על הספר
--------------

### סופרים ועיתונאים

אף מוציא לאור בעל מוניטין לא רצה לפרסם את הספר, ובהם גם המוציאים לאור הקבועים של הרצל, דונקנר והומבולדט מלייפציג. גם בית ההוצאה קרונבאך בברלין, שהיה בבעלות יהודית, סירב לפרסמו. לבסוף הרצל הוציאו לאור אצל מקס ברייטנשטיין, יהודי מתבולל ובעליה של חנות ספרים קטנה בווינה. ברייטנשטיין עצמו לא האמין ברעיון הציוני בכללותו כמו גם בהצלחתו המסחרית של הספר, והסכים להוציאו לאור על רקע היכרותו האישית עם חוג משפחתו הקרוב של הרצל. המהדורה הראשונה של הספר הודפסה ב-3,000 העתקים.

ב-17 בינואר 1896 פורסמה ב"ג'ואיש כרוניקל" של לונדון תמצית קצרה של הספר. במאמר המערכת שנלווה אליה, כתב העורך על מצב האנטישמיות באוסטריה: "ודאי חמור הוא באמת אם תרופות הירואיות כאלו עולות על הדעת לא רק כרצויות אלא גם כבנות־ביצוע". באכר ובנדיקט, עורכי העיתון "נויה פרייה פרסה", שהרצל היה עורכו הספרותי, נתקפו בהלה משום שהרצל זוהה ב"כרוניקל" כעורך אחראי של העיתון הווינאי; בעקבות זאת, לחצו על הרצל לעכב את הדפסת הספר. בנדיקט אף הציע לו כסף תמורת זאת, ובאכר הזהיר אותו: "אתה שורף את הגשרים אחריך", אולם הרצל עמד איתן והשיב להם: "לא אסכים לשום דחיה. לא אקבל שום הבטחה". בנדיקט הזהיר אותו מההשלכות על יהודי אוסטריה: "אסור לאדם יחיד לקחת על עצמו אחריות מוסרית כבירה זו, לגרום למפולת שלגים כזאת, לסכן כל־כך הרבה הישגים. את הארץ שאנו יושבים בה נאבד קודם שנשיג מדינה יהודית". בנדיקט טען כי הקונטרס אינו בשל לפרסום והזהיר את הרצל שהוא מסכן גם את המוניטין הספרותי שלו. הרצל השיב על כך: "התחייבתי בכבודי, כבר פרסמתי את הרעיון ב'ג'ואיש כרוניקל'. אין הוא שייך עוד לי, אלא לכל היהודים. אם אשתוק עכשיו, אני מסכן את שמי הטוב עוד יותר". בנדיקט השמיע כלפיו איומים מרומזים לפיטוריו מהעיתון וביקש שלא יחתום על הספר בשמו. הרצל השיב כי "זו תהיה פחדנות". בנדיקט ביקש ממנו לדחות את פרסום הספר למספר חודשים והציע את עזרתו בשכתובו, אך הרצל סירב להמתין. באכר הזהיר אותו כי הוא מסתכן בכך שייעשה חביב האנטישמים.

הספר זכה לפרסום רב לאחר הוצאתו, אולם ברוב המקרים זכה ללעג ולביקורת שלילית. מיעוט הקוראים האוהדים היו בעיקר יהודים רוסים שהתגוררו בגרמניה ובאוסטריה. הסופר היהודי שטפן צוויג הזכיר את "הכעס הכללי בקרב הבורגנות היהודית" על פרסום "הטקסט האווילי והאטום הזה". צוויג כתב כי "שום אדם בווינה לא הושם ללעג כהרצל".
הרצל כתב ביומנו: "אבי הטוב הוא עתה לי המשען היחיד. הזקן היקר שלי עומד איתן כעץ".
עיתונו של הרצל שמר על שתיקה. בנדיקט הפר את הבטחתו המוקדמת להרצל לפרסם בעיתון ביקורת על הספר והוציא פקודה שאסור להזכיר אותו ואת הנושא בו הוא עוסק בטורי העיתון. הרצל העיר על כך בלעג, כי אותו עיתון התעלם במשך שנים גם מקיומו של הסוציאליזם, בתקוה שההתעלמות ממנו תעביר אותו מהעולם.

התגובה הראשונה בדפוס לאחר הוצאתו לאור של הספר, הייתה חיובית מאוד, פרי עטו של חבר הפרלמנט איבן פון סימוני, שהיה מסית אנטישמי ידוע. ב-4 במרץ 1896, כתב הרצל ביומנו: "תומכי הנלהב ביותר עד היום, סימוני, מפציץ אותי במאמרים ראשיים מלאי שבחים ושולח לי שני טפסים מכל מאמר".
עיתוני וינה פתחו בהתקפות. יוליוס פון לודאסי, חברו של הרצל מנעוריו, כינה ב"וינר אלגמיינה צייטונג" את הקונטרס של הרצל "טירוף מתוך יאוש" ו"תעתועי רוח". הפילוסוף הידוע תיאודור גומפרץ, תקף את הרצל בעיתון "די צייט" התקפה פרועה, אף על פי שהודה כי לא קרא את הספר. עיתון חשוב במינכן כינה את הקונטרס "עלון פרסומת אוילי... חלום־שכרון של פליטוניסט שמוחו נתפוקק מחמת התלהבות יהודית". ה"ברלינר טאגבלאט" אף העלה סברה שהרצל הוא "סוכן אנגלי".

אחד הסופרים המעטים שתמכו בהרצל היה ריכרד בר-הופמן, שכתב לו: "סוף כל סוף, הנה איש הנושא את היהדות לא כמעמסה, או כאסון, מתוך קבלת־הדין, אלא כמורשה לגיטימית של תרבות עתיקה". 

### מדינאים

הרצל קיבל תגובה עוינת גם מהחוגים הפוליטיים. הוא שלח עותק של הקונטרס שלו אל ראש ממשלת אוסטריה וזה אמר לשר הכספים שלו, ליאון פון בילינסקי, כי הציונות תמשוך רק "פטפטנים חלושי־דעת". הקיסר פראנץ יוזף, שהתנגד לכל הלאומנויות, אמר לבילינסקי: "מה היה גורלו של כפוי־טובה זה, הרצל, אלמלא היה שוויון זכויות ליהודים? קללה על ראש כל התנועות הלאומניות האלה, שאין בשרשן אלא מלחמות וסבל". בילינסקי היה פולני ממוצא יהודי. הוא הצביע על הדמיון בשימוש הלשון בין האנטישמי והציוני. קנצלר גרמניה לשעבר, אוטו פון ביסמרק, אמר לעיתונאי אמריקאי כי רעיונותיו של הרצל הם "הזיות עגומות". ויליאם גלאדסטון שיבח פעמיים בפומבי את תוכניתו של הרצל. אלפונס דודה קרא את הספר בתרגום צרפתי וכתב להרצל כי זהו "שיר יפה מאד. אם עוד אעמוד על רגלי אבוא למדינת היהודים לתת ערבי־קריאה".

### בקרב היהודים

בממסד הרבני של מערב אירופה, הן האורתודוקסי והן הרפורמי, נבהלו. הרב הראשי של וינה, ד"ר מוריץ גידֶמן, הפסיק פתאום את תמיכתו בהרצל לאחר פרסום הקונטרס. העיתונות הגרמנית-יהודית תקפה את הרצל כדמגוג חסר אחריות ושקרן. נציגיהן של כ-500 קהילות יהודיות באוסטריה-הונגריה הגישו עצומה לקיסר וביקשו לאסור בחוק את הציונות כתנועה אנטי-דתית. בווינה תמכו בהרצל אגודות הסטודנטים היהודיות באוניברסיטה. נחום סוקולוב תקף בעיתון "הצפירה" הוורשאי את הרצל על שהוא מפיץ הזיות על מדינה יהודית וכינה אותו "הפליטוניסט הווינאי המשחק בדיפלומטיה". לטענתו, פעולותיו של הרצל עלולות להזיק למושבות בארץ ישראל. המשורר חיים נחמן ביאליק חיבר שיר לעג על הרצל, אולם אחד העם סירב להדפיסו. כעבור שנה, הפך סוקולוב לחסיד מושבע של הרצל וגם ביאליק התחרט. עם יציאת תרגומו לאנגלית של הספר, נכתב ב"דיילי כרוניקל" הלונדוני: "לא זכור לנו מכל מה שקראנו מאמץ מורכב או משעשע יותר של הדמיון המדעי". מהתרגום האנגלי נמכרו אז רק כמאה עותקים.

עיתון הצבי מט"ז שבט א'תתכ"ז לחורבן (1896), הביא את הידיעה על התוכנית החדשה של הרצל, תחת הכותרת: "רעש גדול סביב המחברת שפרסם ד"ר הרצל".

לאור היחס המגוון של היהודים בגולה ובארץ לספרו, שש שנים לאחר מכן הוציא הרצל לאור את ספרו אלטנוילנד, בסגנון רומן בדיוני, בניסיון לתרגם את חזונו על החברה הטובה לסוגה ספרותית אהודה. הרומן צבר תאוצה מהר עד שהפך למסמך מכונן שהוביל לעליה שנייה ולעליה שלישית ואף היה חלק בלתי נפרד מארון הספרים היהודי-הציוני.

יצחק פרנהוף, העיתונאי והסופר העברי ציוני בן דורו של הרצל, פרסם בשנת 1896, בעברית, את האוטופיה "שני דמיונות" (במסגרת חוברת ב' שנכרכה בכותר "ספרי שעשועים", בעריכת פרנהוף). בחיבורו התייחס פרנהוף לספרו של הרצל, שראה אור קודם לכן באותה השנה, ותרגם לעברית את שמו, "Judenstaat" ("מדינת היהודים"): "מדינת ישראל".

ייצוגיו בתרבות
--------------

כחיבור מכונן בתנועה הציונית, ראה "מדינת היהודים" אור במהדורות רבות, שלהן חוברו מספר תרגומים. בסוף המאה התשע עשרה או תחילת המאה העשרים תורגם הספר לרוסית על ידי פטר שוויצר אשר היה נתין האימפריה הרוסית.

אחת מהן, בתרגומו של מרדכי יואלי, אשר ראתה אור "בחסות הוועדה הבינמשרדית לאירועי שנת ה-30 למדינת ישראל בשיתוף עם הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית", בשנת תשל"ח 1978, הודפסה בשלוש מאות וחמישים אלף עותקים בהוצאת ידיעות אחרונות; ולה הוספו הקדמה מאת מנחם בגין, אז ראש הממשלה, ואחרית דבר מאת אריה דולצ'ין.

רחוב מדינת היהודים בהרצליה
על שם כותר הספר נקראה אוניית המעפילים "מדינת היהודים" ושמות רחובות בישראל.

ראו גם
------

* ספרו של הרצל "אלטנוילנד"
* אוטואמנציפציה!

לקריאה נוספת
------------

* שלמה אבינרי, **הרצל**, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, ירושלים, 2007, פרק חמישי: מ"שאלת היהודים" ל"מדינת היהודים": חידוש הפרהסיה היהודית, עמ' 103–124.
* יעקב שביט, 'אוטופיות חברתיות בציונות: שמונים שנה להופעת "מדינת היהודים"', **סקירה חודשית**, 6 (1976), עמ' 37–49.
* איתי שניר, 'תאולוגיה פוליטית ב"מדינת היהודים" של הרצל', בתוך: אבי שגיא וידידיה צ' שטרן (עורכים), **הרצל אז והיום**, כרך א: **יהודי ישן – אדם חדש?**, ירושלים: מכון שלום הרטמן, אוניברסיטת בר-אילן, הפקולטה למשפטים, 2008, עמ' 339–361.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **מדינת היהודים (במקור בגרמנית)** |
| ויקיטקסט טקסט בוויקיטקסט: **מדינת היהודים** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מדינת היהודים** |

* **מדינת היהודים** - טקסט מלא בפרויקט בן-יהודה (תרגום לעברית: ד"ר מיכל ברקוביץ), 1922; מהדורה ראשונה: ורשה: תושיה, 1896
* **מדינת היהודים, דרך חדשה בפתרון שאלת היהודים**, תרגום מיכל בערקאוויטש, הוצאת תושיה, ורשה, 1896 (עותק בספרייה הלאומית)
	+ ספר קולי קטע קול | חלק א' | חלק ב' | באתר Librivox ‏, 2018
* **מדינת היהודים** - מהדורת סדרת "עם הספר" (תרגום לעברית: אשר ברש), ראשון לציון: 2008. לקריאה ב'פסיק' הספרייה הדיגיטלית (זמין חינם לסטודנטים וחוקרים).
* מדינת היהודים להאזנה - ספר שמע
* בנימין זאב הרצל (1860-1904), מדינת היהודים, דף שער בספרייה הלאומית
* ג. קרסל, "מדינת היהודים" – למה?, דבר, 25 באוגוסט 1944
* ג. קרסל, כיצד קבלו את פני "מדינת היהודים"?, דבר, 15 בפברואר 1946
* ג. קרסל, "מדינת ישראל" ו"רוח ישראל סבא" (ששים שנה ל"מדינת היהודים"), דבר, 29 ביוני 1956
* מתיה קם, פרסום מדינת היהודים, מאתר הספרייה הווירטואלית של מט"ח
* ח. אברהמי, א. ביין, ‏ההוצאות של "מדינת היהודים" לתיאודור הרצל, **הציונות** א', 1970
* יותם אחיאסף, מ. ברייטנשטיין, המו"ל של מדינת היהודים, הארץ, 26 ינואר 2021
* "מדינת היהודים" בשלל שפות, באתר הארכיון הציוני, פברואר 2021
* הקראה של המבוא למדינת היהודים, סרטון באתר יוטיוב (בעברית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד יותם אחיאסף, מ. ברייטנשטיין, המו"ל של מדינת היהודים, באתר הארץ, 26 בינואר 2021
2. ↑  עמוס אילון, **הרצל**, עמ' 198.
3. ↑  יותם אחיאסף, מ. ברייטנשטיין, המו"ל של מדינת היהודים, באתר Haaretz הארץ, ‏26 ינואר 2021
4. 1 2  עמוס אילון, **הרצל**, עמ' 199–200.
5. 1 2 3 4 5 6  עמוס אילון, **הרצל**, עמ' 201–202.
6. ↑  עמוס אילון, **רקוויאם גרמני - יהודים בגרמניה לפני היטלר - 1743 - 1933**, תרגם מאנגלית דני אורבך, הוצאת דביר, 2004; עמ' 285.
7. ↑  עמוס אילון, **הרצל**, עמ' 256.
8. ↑  עמוס אילון, **הרצל**, עמ' 203.
9. ↑  עמוס אילון, **הרצל**, עמ' 204.
10. ↑  עמוס אילון, **הרצל**, עמ' 206–207.
11. ↑  עמוס אילון, **הרצל**, עמ' 209.
12. ↑  עמוס אילון, **הרצל**, עמ' 210.
13. ↑  "ד"ר הרצל אחד מגדולי הסופרים בהעיתון הגדול Neue Freie Presse פרסם מחברת בדבר פתרון שאלת היהודים, כי תסכמנה כל הממשלות יחד לתת ליהודים באיזה מקום אחוזת נחלה שיהיו שם עם לבדד, והוא קורא ליהודים להקים חברת מסחר בסכום גדול, כמו החברה האנגלית לנגב-אפריקה וכדומה, והמחברת הזאת שהמחבר יפרסם בכל הלשונות עושה רעש גדול". מתוך: הצבי, "רעש גדול סביב המחברת שפרסם ד"ר הרצל", ט"ז שבט א'תתכ"ז לחורבן (1896), בתוך: שלמה שבא, דן בן אמוץ, **"ארץ ציון ירושלים"**, הוצאת זמורה, ביתן, מודן, תל אביב, 1973, פרק: ציונות, עמוד 147.
14. ↑  גצל קרסל, איצ'י פרנהוף בעל הצירוף 'מדינת ישראל', דבר, 5 במאי 1957
15. ↑  המנוח פיטר שוויצר ניו יורק, ג' בנובמבר 1922
16. ↑  שער המהדורה.

| ציונות ישראלישראל |
| --- |
| נושאים ומושגים מרכזיים | התנועה הציונית • התקווה • ארץ ישראל • אוטואמנציפציה • תוכנית בזל • תוכנית אוגנדה • תוכנית בילטמור • "אלטנוילנד" ו"מדינת היהודים" • עלייה לארץ ישראל, ההעפלה וחוק השבות • תחיית הלשון העברית • עבודה עברית וכיבוש העבודה • חלוציות • קיבוץ • מחתרות עבריות בארץ ישראל • כוח המגן העברי • כרונולוגיית ההתיישבות היהודית בארץ ישראל בעת החדשה • אנטישמיות • טריטוריאליזם יהודי • הצהרת בלפור, הספר הלבן הראשון ותוכנית החלוקה • הכרזת העצמאות ומלחמת העצמאות • דגל ישראל • הסכסוך הישראלי-פלסטיני • פוסט-ציונות ואנטי-ציונות • החלטת האו"ם 3379 • החלטת האו"ם 4686 |  |
| זרמים בציונות | ציונות מדינית • ציונות מעשית • ציונות סינתטית • ציונות רוחנית • הציונים הכלליים וציונות כללית • ציונות סוציאליסטית • ציונות רוויזיוניסטית • ציונות דתית • ארץ ישראל השלמה • ציונות נוצרית • ניטשה והציונות |
| ארגונים ציוניים | קונגרס פוקשאן והוועד המרכזי ליישוב ארץ ישראל וסוריה • ההסתדרות הציונית העולמית • הקונגרס הציוני העולמי • הוועד הפועל הציוני וההנהלה הציונית • הסוכנות היהודית • קרן קיימת לישראל • קרן היסוד • מינהל מקרקעי ישראל • המשרד הארצישראלי • המוסדות הלאומיים • הכשרת הישוב • אוצר התיישבות היהודים ובנק אנגלו-פלשתינה • פיק"א • הגדודים העבריים • ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל • הסתדרות העובדים הכללית החדשה • סולל בונה • הארכיון הציוני המרכזי • ארכיון התצלומים של קק"ל |
| תנועות ציוניות | ביל"ו • חובבי ציון • ציוני ציון • פועלי ציון • ההתיישבות העובדת • התנועה הקיבוצית • עליית הנוער • תנועת המזרחי • ברית הציונים הרוויזיוניסטים • ציונות ברוסיה • ציונות בלוב |
| מחתרות עבריות | בר-גיורא • השומר • הרועה • הגדעונים • ארגון המגן • ניל"י • הקיבוץ • ההגנה • פלמ"ח • אצ"ל • לח"י • תנועת המרי העברי |
| ראשוני הציונות | מבשרי הציונות • יהודה לייב פינסקר • בנימין זאב הרצל • נתן בירנבוים • מקס נורדאו • אחד העם • ליאו מוצקין • דב בר בורוכוב • משה הס • נפתלי הרץ אימבר • דוד וולפסון • חיים ויצמן • משה לייב ליליינבלום • נחום סוקולוב • נחמן סירקין • יוסף לוריא • מקס בודנהיימר • אדמונד ג'יימס דה רוטשילד • יצחק יעקב ריינס • אוטו ורבורג • נחום גולדמן • יחיאל צ'לנוב • אבא הלל סילבר • צבי הירש קלישר • שמואל מוהליבר |
| אישים ציונים נוספים ואנשי היישוב | אהרן דוד גורדון • מרטין בובר • רחל המשוררת • שמואל הוגו ברגמן • הנרייטה סאלד • זאב ז'בוטינסקי • מאיר בר-אילן • חיים ארלוזורוב • זלמן שזר • אברהם יצחק הכהן קוק • ארתור רופין • דוד בן-גוריון • מנחם אוסישקין • אב"א אחימאיר • חיים בוגר (בוגרשוב) • ברל כצנלסון • אלכסנדר זייד • יוסף שפרינצק • ישראל שוחט • שמריהו לוין • יוסף טרומפלדור • מיכאל הלפרן • גרשם שלום • יהודה לייב מאגנס • יצחק טבנקין • יצחק בן-צבי • מנחם בגין • אברהם שטרן (יאיר) • ציונים לא יהודים |
| ראו גם 100 מושגי יסוד • פורטל ישראל • פורטל היישוב • היסטוריה של עם ישראל • היסטוריה של ארץ ישראל |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007588281905171
* GND: 4461314-3
* VIAF: 191527462
* WorldCat (עם VIAF): 191527462

 |