recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**שבנם קורור פינג'אנג'י** (בטורקית: **Şebnem Korur Fincancı**; נולדה ב-21 במרץ 1959) היא פרופסורית טורקית לרפואה משפטית, מומחית לרפואה פורנזית, סנגורית לזכויות אדם ומומחית בינלאומית ידועה לזיהוי ותיעוד עינויים. פינג'אנג'י היא ראש האגודה הטורקית לזכויות אדם והיה לה תפקיד מרכזי בגיבוש פרוטוקול איסטנבול של האומות המאוחדות. 

בחודש מאי 2016, פינג'אנג'י תמכה בעיתונאים שקראו לממשלה הטורקית לנהל שיחות שלום עם המחתרת הכורדית. בשל כך נעצרה והואשמה בפעילות טרור ותמיכה בארגון המחתרת הכורדי PKK. לאחר כעשרה ימים שוחררה ממעצרה. בדצמבר 2018 דנו שופטי ארדואן את פינג'אנג'י למאסר של שנתיים וחצי. ביולי 2019 זוכתה בערעור. בספטמבר 2019 הודיעה התביעה הטורקית כי תערער על הזיכוי.

קורות חיים
----------

פינג'אנג'י למדה רפואה באוניברסיטת איסטנבול בה גם התמחתה ברפואה פורנזית. בהמשך סיימה תואר בארכאולוגיה. בשנים הבאות התמקדה במאבק בעינויים שהיו שכיחים בטורקיה. פינג'אנג'י הקימה קליניקה נגד עינויים בפקולטה לרפואה באוניברסיטת איסטנבול.

פינג'אנג'י נשואה ואם לבת.

פעילות לזכויות אדם
------------------

בשנת 1996 פינג'אנג'י הייתה מעורבת ביוגוסלביה לשעבר בהוצאת גופות מקברים המוניים ונתיחות שלאחר המוות במסגרת פעילותה עבור בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר. פינג'אנג'י גם הובילה חקירות שהוכיחו כי עצורים בבתי סוהר טורקיים, בניגוד לטענות השלטונות, מתו מעינויים.

פינג'אנג'י הייתה חברה בוועד המנהל של המועצה הבינלאומית לשיקום נפגעי עינויים (IRCT).

בקיץ 2019 ביקרה פינג'אנג'י בארץ על פי הזמנת הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל ורופאים לזכויות אדם. בראיון ב"הארץ" הסבירה כי תשוב לטורקיה, למרות המאסר של שנתיים וחצי שאולי צפוי לה, כי טורקיה היא מולדתה ובה תיאבק למען זכויות אדם ומניעת עינויים.

פרסים והוקרה
------------

בשנת 2014 קיבלה פינג'אנג'י את הפרס לזכר המנהיג הארמני הטורקי הראנט דינק שנרצח באיסטנבול.

בשנת 2018 היא קיבלה את פרס השלום של מדינת הסן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שבנם קורור פינג'אנג'י** בוויקישיתוף
* שבנם קורור פינג'אנג'י, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* שבנם קורור פינג'אנג'י, באתר גוגל סקולר
* קורות חיים בדף הבית של הקרן לזכויות אדם (בטורקית)
* סקירה מפורטת של פעילויות, חברות וקריירה של Semebnem Korur Fincancı (בטורקית)
* הודעה לעיתונות של פרס השלום בקוראטוריום עם מידע ביוגרפי (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Istanbul Protocol
2. ↑  הרעיון לכתיבת הפרוטוקול עלה מצרכים שנבעו מהעבודה היום-יומית של קרן זכויות האדם של טורקיה עם קורבנות עינויים ומסוגיות שעימן התמודדו מומחים לתיעוד פורנזי בטורקיה. (מאתר פרוטוקול איסטנבול). הפרוטוקול הוא מדריך לחקירת ותיעוד עינויים.
3. ↑  Pen America, The Freedom to Write, Status: Released

https://pen.org/advocacy-case/sebnem-korur-fincanci/
4. ↑  Front Line Defenders, 17 July 2019, Erol Önderoğlu, Şebnem Korur Fincancı and Ahmet Nesin acquitted.

https://www.frontlinedefenders.org/en/case/case-history-sebnem-korur-fincanci
5. ↑  , Şebnem Korur Fincancı - 21.10.2019, Siyasi Haber (בטורקית)
6. ↑  הראיון הזה עלול להיות מסוכן עבורי, אבל אם הייתי מוותרת עליו הייתי מרגישה אשמה, באתר www.haaretz.co.il

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1104520206
* VIAF: 31146708132100840175
* WorldCat (עם VIAF): 31146708132100840175

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במוזה במיתולוגיה היוונית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו תאליה (פירושונים).

במיתולוגיה יוונית, **תאליה** (ביוונית: Θάλεια) הייתה אחת משלוש החאריטות, יחד עם אחיותיה אגלאה ואופרוסין. על פי המיתולוגיה, הן בנותיהם של זאוס ומנמוסינה.

הסופר הסיודוס מנה תשע מוזות במיתולוגיה היוונית: תאליה, קליאו, אראטו, אוטרפה, מלפומנה, פוליהימניה, קליופה, טרפסיכורה ואוראניה. תאליה, יחד עם המוזות האחרות נחשבו כאחראיות להתפתחות האמנותית של יוון העתיקה. תאליה ידועה בתור המוזה "השמחה והפורחת" והיא אחת משתי המוזות של התיאטרון, המעוררת השראה לקומדיה, לשירה אידילית ומכשפת את עולם הטבע.

תאליה מוצגת לעיתים קרובות כאישה מצחקקת, מרוממת נפש, והיא מתוארת לעיתים קרובות כנושאת כתר עשוי קיסוס ומגפיים לרגליה. פסלים רבים של האלה מציגים אותה אוחזת במטה של רועה. המיצג המוכר ביותר שלה הוא המסכה הקומית שהיא נושאת איתה.

לעיתים קרובות מתוארת תאליה רוקדת במעגל עם אחיותיה. לפי המיתולוגיה, תאליה ואחיותיה התגוררו על הר ההליקון, אך למעשה הן בילו את מרבית זמנן בהר האולימפוס עם האלוהויות האחרות של הפנתיאון היווני, שם תאליה ואחיותיה שרו ורקדו במסיבות ואירועים וכן שרו קינות בהלוויות. תאליה ידועה כמנגנת בביוגל וחצוצרה. תפקידה של תאליה בהר האולימפוס היה חשוב מאוד, שכן היא סיפקה בידור לאלים של אולימפוס.

ביוון העתיקה תאליה תוארה כמקור השראה לשחקנים, סופרים ומשוררים, מאחר שלפי האגדות בילתה לעיתים קרובות בין בני התמותה, והדריכה אותם.

לתאליה היו שבעה ילדים מאפולו, אל המוזיקה והאור. ילדיהם של תאליה ואפולו היו ידועים בתור קוריבנטים (אנ'). לפי האגדות, הם רקדו ושרו במסגרת הפולחנים לסיבל, האם הגדולה.

שמה של תאליה, בדומה לשמות שאר המוזות, ניתן לאסטרואיד 23 תאליה (אנ'), שנתגלה בשנת 1852.

גלריה
-----

* תאליה בגן הקיץתאליה בגן הקיץ
* תאליה בפסל רומי עתיק מהמאה ה-2 בארמיטאז'תאליה בפסל רומי עתיק מהמאה ה-2 בארמיטאז'
* תאליה בפסל רומי עתיק מהמאה ה-2 במוזיאון פיו קלמנטינו במוזיאוני הוותיקןתאליה בפסל רומי עתיק מהמאה ה-2 במוזיאון פיו קלמנטינו במוזיאוני הוותיקן
* תאליה באזולז'ו במוזיאון האז'ולז'ו הלאומי בליסבוןתאליה באזולז'ו במוזיאון האז'ולז'ו הלאומי בליסבון
* פסל תאליה בארמון בלוודרפסל תאליה בארמון בלוודר

מקורות
------

* אפולודורוס, *ספריה* (I, 3, 1).
* הסיודוס, *תאוגוניה* (פס' 907–909).
* מזמורים אורפיים (LIX על הצדקה).
* פאוסניאס, *תיאור יוון* (ט', 35, 1).
* פינדארוס, *אודס* (*אולימפיאדה*, 14, שוורת 1–2).
* Grimal, Pierre, *The Dictionary of Classical Mythology*, Wiley-Blackwell, 1996, ISBN 978-0-631-20102-1. "Thalia" 1. p. 442
* Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, London (1873), Thaleia

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תאליה** בוויקישיתוף
תאליה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Hesiod, *Theogony,* 907
2. ↑  Corybantes | Mystery Cults, Rituals & Dance, בריטניקה, ‏אפריל 2013 (באנגלית)

| **תשע המוזות במיתולוגיה היוונית** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אוטרפה • אוראניה • אראטו • טרפסיכורה • מלפומנה • פוליהימניה • קאליופה • קליאו • תאליה |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb150693096 (data)
* GND: 124538657
* SUDOC: 241508193
* VIAF: 10781995
* WorldCat: viaf-10781995

 |
**כפר מנדי** היה יישוב יהודי בתקופת המשנה, תקופת התלמוד וימי הביניים, בבקעת בית נטופה, למרגלות הר עצמון, במקום שבו שוכן כיום כפר מנדא.

היסטוריה
--------

כפר מנדי נזכר בספרות התלמודית ובמדרשי ארץ ישראל. ידוע על אמורא בשם רבי יששכר מכפר מנדי שחי בדור השני לאמוראי ארץ ישראל ולמד תורה בציפורי, ששימשה מרכז כלכלי ותרבותי לכל האזור. אמורא נוסף שחי כנראה בכפר מנדי הוא רבי יוסי מנדאה שנזכר בגרסאות מסוימות כרבי יוסי מדאה. ובתוספתא יש אזכור של איש מכפר ״מנדון״ שנפצע ונהפך לפצוע דכא, בעל את אשתו, ואח״כ מת, ואח״כ עיין רבי יוחנן בן נורי אם אשתו נפסלה מלאכול בתרומה (כי הנבעלת לפצוע דכא נפסלה מלאכול קדשים)

במאה ה-11 עדיין התגוררו יהודים בכפר מנדי, וזאת על פי שטר שנמצא בגניזה הקהירית בו מוזכר יהודי בן הכפר שנסע למצרים בשליחות בית הדין ברמלה: "ועתה יש הנה ברמל[ה] איש צנוע והולך ב[תו]ם אברהם בן דוד אל-כפר מנ[די]".

בכפר מנדי זוהו כמה קברי צדיקים. החוקר צבי אילן מעלה את ההשערה שייתכן שקיומו של היישוב יהודי במאה ה-11 הביא להתפתחות מסורת הקברים. תלמידו של הרמב"ן כותב במאה ה-13: "כפר מנדי שם צדיק אחד, אומרים כי הוא עקיבא בן מהללאל". מסורות מאוחרות יותר מהמאה ה-16 ציינו בתחומי הכפר את קבריהם של רבי יששכר מכפר מנדי לצד קבריהם של עקביא בן מהללאל ורבן שמעון בן גמליאל. על פי ספר הישר נקברו שמעון ולוי במנדא: "ואת שמעון ולוי קברו בעיר מנדא". מסורות ערביות ייחסו את קבריהם של נפתלי ואשר למנדי, וכן את קברה של צפורה אשת משה. זיהוי זה ייתכן שבא בעקבות השוואת השם מנדא עם מדין. רבי אשתורי הפרחי כותב בספרו "כפתור ופרח": "וכן טועים הישמעאלים במקום אחד הסמוך לצפורי ששמו כפר מנדי והם אומרים שהוא מדין". כיום אותר מקום קבורת האמורא רבי יששכר דכפר מנדי במקום, על ידי ועד אהלי צדיקים, אך קברו של רבן שמעון בן גמליאל לא נמצא.

קישורים חיצוניים
----------------

פנחס נאמן, כְּפַר מַנְדִּי, **אנציקלופדיה לגיאוגרפיה תלמודית - ב**, תל אביב: יהושע צ'צ'יק, הוצאת ספרים בע"מ, תשל"ב, עמ' 46, באתר אוצר החכמה

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרב אהרן הימן, "יששכר דכפר מנדי", **תולדות תנאים ואמוראים**, לונדון, תר"ע, חלק ג, עמוד 840, באתר היברובוקס
2. ↑  הרב אהרן הימן, "ר' יוסי מדאה", **תולדות תנאים ואמוראים**, לונדון, תר"ע, חלק ב, עמוד 741, באתר היברובוקס
3. ↑  שמואל ספראי, **בימי הבית השני ובימי המשנה**, 1994, עמ' 204.
4. ↑  תוספתא יבמות י ג. ובכך יש משמעות שאיש הנפצע היה כהן
5. 1 2  יצחק בן-צבי, **שאר ישוב**, 1965, עמ' 123.
6. ↑  צבי אילן, **קברי צדיקים בארץ ישראל**, כנה, 1997, עמ' 312.
7. ↑  אברהם יערי (עורך), ****מסעות ארץ ישראל****, עמ' 93, באתר היברובוקס
8. ↑  **יחוס הצדיקים**, צילום מהדורת מנטובה שכ"א (1561), עמ' עו, באתר היברובוקס
9. ↑  **ספר הישר**, ירושלים תשמ"ז, עמ' קלח, באתר היברובוקס
10. ↑  **כפתור ופרח**, פרק האחד עשר.
11. ↑  מקומות קדושים וקברי צדיקים בגליל א'
12. ↑  קבר עקביה בן מהללאל הוא כנראה טעות, על פי "שער הגלגולים"
מבנה טיפוסי של כנף בחיל האוויר האמריקאי, המכיל שני **להקים**, כשכל אחד מהם מורכב משלוש טייסות, המורכבות גם הן, כל אחת מ-3 עד 5 גפים
**להק** (באנגלית: **Group**) הוא יחידה ארגונית בחיל אוויר.

בחיל האוויר של ארצות הברית מהווה הלהק יחידה מבצעית, במדרג נמוך מכנף ובו מספר טייסות, בחיל האוויר המלכותי וצי ארצות הברית להק נמצא במדרג גבוה מכנף. בלופטוואפה הגרמני, להק מקביל לטייסת בחיל האוויר המלכותי (או בחיל האוויר של ארצות הברית) וכפוף לכנף (Geschwader) המקבילה ללהק בחיל האוויר של ארצות הברית.

בחיל האוויר הישראלי הלהק הוא יחידת-מטה במפקדת חיל האוויר. בראש הלהק ניצב קצין בדרגת תת-אלוף (או דרגה אווירית מקבילה לבריגדיר גנרל בצבאות העולם).

חיל האוויר הישראלי
------------------

**להקים במפקדת חיל האוויר הישראלי:**

* להק האוויר
* להק השתתפות ומסוקים
* להק כוח האדם
* להק מבצעי אוויר
* להק המודיעין
* להק הציוד
* להק ראש המטה

**להקים לשעבר:**

* להק תובלה אווירית – להק בתפיסה של חיל האוויר האמריקאי ולא יחידת מטה
* להק הדרכה – יחידת מטה בעבר, הלהק נוסד ב-1949 מתוך אגף הדרכה (אוויר 5) על פי המלצות ועדת שמשוני, היה בשם זה עד מלחמת ששת הימים, לאחר מכן הפך למחלקת ההדרכה במטה החיל האוויר

חיל האוויר המלכותי
------------------

לאורך ההיסטוריה של חיל האוויר המלכותי הוקמו עשרות להקים, רובם הוקמו בסוף מלחמת העולם הראשונה או לקראת ובמהלך מלחמת העולם השנייה. להקים אלו פיקדו על מספר כנפות/טייסות לרוב בעלות אזור פעילות וייעוד מבצעי דומה, והם כפופים לאחד מפיקודי החיל או ישירות למטה החיל.

כיום כולל החיל חמישה להקים, כאשר שניים מהם להקי טיסה מבצעיים (להק 1 ולהק 2), ושלושה נוספים; להק 11 (לוחמה אלקטרונית והגנת סייבר), להק 22 (הכשרה ואימון), ולהק 83 (זירת המזרח התיכון).

ראו גם
------

**מבנה ארגוני של יחידות אוויריות** במדינות נאט"ו נבחרות, לפי גודל יחסי (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מבוסס על ההגדרה של Brigadier General, ב"מילון הקיצורים וראשי התיבות" של צה"ל, אמ"ץ־תוה"ד, שנת 2021, עמ' 250 מתוך 361 בקובץ

| יחידות צבאיות |
| --- |
| העת העתיקה | פלנקס • דקוריה • טורמה • מאניפולוס • קנטוריה • קוהורטה • לגיון • מורה |
| העת החדשה | חוליה • כיתה • צוות • מחלקה • פלוגה • גדוד • רגימנט • חטיבה (בריגדה) • אוגדה (דיוויזיה) • גיס (קורפוס) • ארמייה • קבוצת ארמיות • זירה • מטה כללי |
| יחידות בחיל הים וחיל האוויר | פלגה • שייטת • מספן • טייסת • כנף • בח"א • להק |
| יחידות בצה"ל | חטיבה מרחבית • אוגדה מרחבית • פיקוד מרחבי • המטה הכללי של צה"ל |
מפת משולש חלאיב, ביר טוויל ורצועת ואדי חלפא בין שני הגבולות
מפת משולש חלאיב
**משולש חלאיב** (בערבית: **مُثَلَّث حلايب**, תעתיק מדויק: מֻתַ'לַּת' חלאיב) הוא אזור בגבול בין מצרים וסודאן, על חוף ים סוף. הריבונות על האזור נמצאת במחלוקת בין שתי המדינות, מאז עצמאותה של סודאן ב-1956. החל מאמצע שנות התשעים, השליטה בפועל בידי מצרים. שטחו של המשולש 20,580 קמ"ר.

במשולש חלאיב נמצאים הכפרים אבו רמאד, חלאיב וראס חדרבה.

במשולש חלאיב גדל צמח אנדמי בשם Biscutella elbensis. (בו')

היסטוריה
--------

עם הקמת סודאן המודרנית בשנת 1899 בכיבוש משותף של מצרים והאימפריה הבריטית נקבע הגבול בין מצרים לסודאן על קו הרוחב 22° צפון ומשולש חלאיב נכלל במצרים. אולם בשנת 1902 שינו הבריטים את הגבול וקבעו קו גבול שונה, המכונה "הגבול האדמיניסטרטיבי", על פיו משולש חלאיב נכלל בסודאן. משולש חלאיב, שהיה שטח המרעה של שבט הבג'ה (beja) הוכלל בתחום סודאן. שני אזורים נוספים נמצאים בין הגבול של 1899 לגבול האדמיניסטרטיבי: שטח קטן יותר, ממערב למשולש חלאיב, בשם ביר טוויל, שהיה שטחו של שבט האבבדה, ורצועה צרה וקצרה לאורך הנילוס מצפון ליישוב ואדי חלפא, שכיום מוצפת ברובה על ידי אגם נאצר.

בעת שסודאן זכתה לעצמאותה בשנת 1956, נכלל משולש חלאיב במפות כחלק משטח סודאן, אולם מצרים טענה שמשולש חלאיב הוא שטח שלה והוא רק מנוהל מנהלית על ידי סודאן. בפברואר 1958 בעת משאל העם במצרים על הקמת הרפובליקה הערבית המאוחדת, שהתקיימו במקביל לבחירות בסודאן, שיגרה מצרים חיילים לאזור לפקח על המשאל וסודאן הגיבה בכניסת חיילים שלה למשולש. מצרים הציבה בפני סודאן אולטימטום לפנות את צבאה מהמשולש וסודאן הגיבה שלא תוותר על השטח העשיר במחצבי ברזל, זהב ומגנזיום. ב-22 בפברואר 1958 דנה מועצת הביטחון בסכסוך, לבקשת סודאן, אך לא נתקבלה החלטה לאחר שמצרים הסכימה לדחות את הטיפול בנושא עד לאחר הבחירות הכלליות בסודאן בסוף פברואר, מתוך תקווה שבבחירות יזכו גורמים פרו-מצריים.

בינואר 1992 העניקה ממשלת סודאן לחברה קנדית זכויות לחיפוש נפט במים שלחופי משולש חלאיב. בעקבות זאת חידשה מצרים את דרישותיה למשולש והכניסה חיילים שלה למשולש. בעקבות ניסיון התנקשות בחוסני מובארכ באדיס אבבה האשימה מצרים את סודאן בשותפות בניסיון והשלימה את השתלטותה על המשולש.

במאי 2011 דנו שרי החוץ של שתי המדינות באפשרות לריבונות משותפת במשולש. במקביל האוכלוסייה המקומית של המקום שואפת לעצמאות רחבה יותר.[דרוש מקור]

משאבי טבע
---------

בין מרץ לספטמבר 2019 מצרים הוציאה זיכיון לחיפוש משאבי טבע במים הכלכליים של משולש חלאיב.

ראו גם
------

* ביר טוויל

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משולש חלאיב** בוויקישיתוף
* רועי קייס, אפקט האיים: סודן דורשת ממצרים את משולש חלאיב, באתר ynet, 12 באפריל 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  ,Daniel J. Dzurek,Clive H. Schofield, Parting the Red Sea: Boundaries, Offshore Resources and Transit, 2001, page 4
2. ↑  ראו המפה ב: ישראל נוימן, סודאן מדינה עצמאית חדשה, דבר, 17 בפברואר 1956
3. ↑  אולטימאטום מצרי לסודאן לפנות את צבאה, חרות, 19 בפברואר 1958
4. ↑  מועצת הבטחון הפסיקה הדיון בפרשת סודאן, דבר, 23 בפברואר 1958; המשך
5. ↑  יחסי קאהיר חארטום אחרי הבחירות בסודן, דבר, 2 במרץ 1958
6. ↑  Michael Collins Dunn, Egypt, Algeria and Tunisia Accuse Sudan, as Halaib Dispute Flares Up, Washington Report on Middle East Affairs, February 1993, Page 33
7. ↑  תקציר ידיעות מהמזה"ת 20.5.2011 באתר ממרי
**ג'מילה עבדאללה טאהא א-שנטי** (בערבית: **جميلة عبد الله طه الشنطي**; 15 במרץ 1957 – 19 באוקטובר 2023) הייתה חברה בלשכה המדינית של ארגון הטרור חמאס וחברת הפרלמנט הפלסטיני. ב-19 באוקטובר 2023 נהרגה בסיכול ממוקד על ידי צה"ל במהלך מלחמת חרבות ברזל.

ביוגרפיה
--------

א-שנטי נולדה במחנה הפליטים ג'באליה.

ג'מילה א-שאנטי הייתה חברה בחמאס והייתה מייסדת ארגון הנשים של חמאס. היא הייתה האישה הבכירה ביותר בקבוצת הנשים שנבחרו מטעם חמאס ב-2006.

במרץ 2021 פורסם כי היא נבחרה לחברה בלשכה המדינית של חמאס, ובכך הייתה לאישה הראשונה שכיהנה כחברה בלשכה המדינית.

ב-19 באוקטובר 2023 נהרגה בסיכול ממוקד על ידי חיל האוויר הישראלי במהלך מלחמת חרבות ברזל.

חיים אישיים
-----------

א-שנטי הייתה אלמנתו של עבד אל-עזיז א-רנתיסי, ממייסדי חמאס, שנהרג בשנת 2004, תקופת האינתיפאדה השנייה, מטיל שירה צה"ל לעבר המכונית שבה נסע. היא התגוררה בג'באליה. הייתה בעלת תואר דוקטור לשפה האנגלית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Brief profiles of Hamas leading candidates". *Albawaba*. 27 בינואר 2006. נבדק ב-19 בספטמבר 2020. `{{cite news}}`:  (עזרה)
2. ↑  Paola Caridi (20 במרץ 2012). *Hamas: From Resistance to Government*. Seven Stories Press. p. 88. ISBN 978-1-60980-083-3. `{{cite book}}`:  (עזרה)
3. ↑  מעריב אונליין, ‏דיווח: ג'מילה א-שנטי תכהן בלשכה המדינית ברצועת עזה, באתר מעריב אונליין, 14 במרץ 2021
4. ↑  שחר קליימן, לראשונה: אישה בהנהגת חמאס בעזה, באתר ישראל היום, 14 במרץ 2021
***צ'רלי הצ'ו-צ'ו: מהעולם של המגדל האפל*** הוא ספר ילדים מאת סטיבן קינג, שפורסם תחת השם הבדוי בריל אוונס. הסיפור נכתב על ידי סטיבן קינג ופורסם ברומן שקדם לו, בסדרת המגדל האפל: The Dark Tower III: The Waste Lands. הספר נמצא על ידי ג'ייק בפרק 22. הסיפור נועד להיות מצמרר ולתת לילדים סיוטים. הוא פורסם על ידי סיימון אנד שוסטר ב-11 בנובמבר 2016. הספר מופיע בפרק הראשון של המיני-סדרה סיפורה של ליסי (2021), בהפקת אפל טי בי.

עלילה
-----

בוב, נהג קטר של חברת הרכבות אמצע העולם, וקטר חי ותבוני בשם צ'רלי, מבצעים נסיעות קבועות בין סנט לואיס לטופקה. כאשר מר מרטין, נשיא חברת הרכבות אמצע העולם, מזמין קטר דיזל חדש שיחליף את צ'רלי הקשיש, הקטר החי ננטש על מסילה צדדית ומעשיבה ומחליד. בוב מסרב להתקדם לקטר דיזל, ועובר למשרת ניקיון. שנים מאוחר יותר, קטר הדיזל לא מצליח להתניע עבור מר מרטין, שזקוק לו כדי להגיע לרסיטל הפסנתר של בתו בטופקה. המהנדס בוב איש הניקיון, בלבוש נהג הקטר, מגלה שתיחזק את צ'רלי בזמנו הפנוי, וכי הוא כשיר לנסיעה. ללא משא הרכבת מאחוריו, הוא משוכנע שגם יגיע בזמן לרסיטל. צ'רלי מביא את מר מרטין בזמן. מר מרטין גומל לצמד בהעסיקו אותם בהסעת ילדים בקרונות רכבת ברחבי פארק שעשועים.

רקע
---

הספר נחשף לראשונה בקומיק-קון, סן דייגו, שם חולקה מהדורה מוגבלת של 150 עותקים למשתתפים. השחקנית אליסון דייוויס השתתפה בחתימה על הספר באירוע, כשהיא מגלמת את הסופרת הבדיונית בריל אוונס.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Beryl Evans (22 בנובמבר 2016). *Charlie the Choo-Choo : From the world of The Dark Tower*. Simonandschuster.com. ISBN 9781534401235. נבדק ב-7 באוקטובר 2017. `{{cite book}}`:  (עזרה)
2. 1 2  "'Charlie the Choo-Choo': 'The Dark Tower' fans seek Stephen King storybook that isn't real". *Ew.com*. 22 ביולי 2016. נבדק ב-7 באוקטובר 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  France, Emilie-Stephen King (2016-10-28). "La Tour Sombre : Charlie The Choo-Choo en librairies". *Stephen King France* (בצרפתית). נבדק ב-2020-02-06.
4. ↑  "Lilja's". *Liljas-library.com*. נבדק ב-7 באוקטובר 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**הקו האדום** (באנגלית: **The Thin Red Line**) הוא סרט מלחמה הוליוודי משנת 1998, בבימויו של טרנס מאליק. הסרט מציין את חזרת מאליק לתעשיית הסרטים ההוליוודית, לאחר היעדרות של שני עשורים.

הפקה
----

הסרט מספר את סיפור קרב גוודלקנל, אשר התרחש באיי שלמה, כחלק מן המערכה באוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה, בין כוחות אמריקניים ליפניים. הסרט מתמקד בקרב יבשתי של אחת מן הפלוגות האמריקניות.

בסרט תמונות נוף מרהיבות של איי שלמה, המצולמות בצורה סוריאליסטית אופיינית לסרטי טרנס מאליק ובאות בניגוד לסצנות המלחמתיות האלימות. גם בסרט הזה מאליק משתמש בקריינות, של כל דמות ודמות כדי לתאר את רגשותיה ותהיותיה.

הסרט מבוסס על ספר בעל שם זהה, של הסופר האמריקני ג'יימס ג'ונס, אשר היה חייל בחיל הרגלים האמריקני בזמן מלחמת העולם השנייה. ג'ונס לחם ואף נפצע בקרב גוודלקנל. ג'ונס כתב מספר ספרים על חוויותיו ובהם גם את "הקו האדום הדק", עליו ביסס מאליק את הסרט, שתורגם בארץ לשם "הקו האדום".

הליהוק לסרט כלל כוכבי קולנוע רבים, בין השאר השתתפו בו: שון פן, ג'יימס קאבייזל, ג'ון קיוזאק, ניק נולטה, וודי הארלסון, ג'ארד לטו, בן צ'אפלין, ג'ון ס. ריילי, דאש מיהוק ואדריאן ברודי. ג'ורג' קלוני וג'ון טרבולטה מופיעים לזמן קצר בסרט, בתפקידי משנה.

ככל הנראה, ארכה הגרסה הראשונה של הסרט כחמש שעות. מאליק ערך שינויים מפליגים בסרט במהלך חודשי העריכה הארוכים, וסצינות רבות מצאו עצמן לבסוף על רצפת חדר העריכה. שחקנים רבים שהשתתפו בצילומי הסרט אינם מופיעים בגרסה הסופית, ביניהם: בילי בוב ת'ורנטון, מרטין שין, גארי אולדמן, ביל פולמן, לוקאס האס, ג'ייסון פטריק, ויגו מורטנסן ומיקי רורק. אדריאן ברודי, שאמור היה לגלם את התפקיד הגדול והמשמעותי בסרט, גילה לתדהמתו בהקרנת הבכורה, שתפקידו התכווץ לכשתי שורות טקסט וכחמש דקות זמן מסך.

הסרט היה מועמד לשבעה פרסי האקדמיה האמריקנית לקולנוע (האוסקר), אך לא זכה בפרס. הסרט נבחר לסרט השנה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, בשנת 1999.
המוזיקה לסרט, שהייתה גם היא מועמדת לאוסקר, הולחנה על ידי הנס צימר, ג'ון פאוואל, קלאוס באדלט ואחרים, וכוללת גם קטעי מקהלה מלנזית מהוניארה, קטע לפי "נבואת הכפר קרמנה" מאת ארסניה יובנוביץ', קטע "אין פרדיזום" מתוך הרקוויאם מאת פורה והרגעים הפותחים את "השאלה ללא מענה" מאת צ'ארלס אייבס.

קישורים חיצוניים
----------------

* "הקו האדום", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הקו האדום", באתר נטפליקס
* "הקו האדום", באתר AllMovie (באנגלית)
* "הקו האדום", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "הקו האדום", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "הקו האדום", באתר Metacritic (באנגלית)
* "הקו האדום", באתר אידיבי
* "הקו האדום", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**1997: טיטניק** | **פרס סטלייט – הסרט הטוב ביותר - דרמה** **1998: הקו האדום** | **הבא**:**1999: המקור** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007591075105171
* BnF: cb164575432 (data)
* GND: 4806636-9
* SUDOC: 092929273
* VIAF: 195014603
* WorldCat (עם VIAF): 195014603

 |
**נחל כרמילה** הוא נחל הזורם בהרי ירושלים.

תוואי הנחל
----------

תחילתו של הנחל בגובה למעלה מ-500 מטר דרומית ליישוב בית מאיר. בנקודה זו ניתן לצפות על שער הגיא ורכס שיירות. לאחר מכן הוא פונה לדרום מערב דרך עמק המעמיק בתלילות עם מדרונות מיוערים, חולף על פני הר כרמילה מצפון וממערב. ממזרח לכפר אשתאול הוא זורם משמאל לוואדי נחל כסלון.

צמחייה
------

בסוף עונת החורף או בתחילת האביב ניתן לחזות בפריחת האירוס הארץ-ישראלי בגוונים של לבן וצהוב, וכן בצבעוני ההרים. במדרונות מצידו של הנחל צומחת סירה קוצנית לצד מרווה משולשת.
בצידו המערבי של הנחל מצוקים גבוהים ובחורף מתמלאים הגבים במים.
לוארך גדות הנחל ניתן לחזות בעצי אורן וחרוב, צמחיית בתה עשירה, בין היתר ניתן למצוא עיריות, צבעונים ושום האבקנים. בגדתו המערבית מצוק ובו כמה מערות. בנחל נמצאו שרידי כבשן סיד עתיק. טראסות חקלאיות מפוזרות בסביבה, אשר ייתכן ומעידות על קיומו של אזור חקלאי קדום.

קישורים חיצוניים
----------------

* הר ונחל כרמילה, סרטון בערוץ "הלייכטים", באתר יוטיוב (אורך: 04:45)

הערות שוליים
------------

1. ↑  נחל כרמילה ונחל כסלון, באתר למטייל בישראל
2. ↑  מעלה כרמילה ונחל כרמילה – iNature, באתר inature.info
"**עבודה והגנה**" היא אנדרטה שהוקמה בין השנים 1937-1929 על ידי הפסלת הישראלית בתיה לישנסקי ביער חולדה. הפסל הוקם על קברו של אפרים צ'יזיק, חלוץ וממגיני קיבוץ חולדה. לצד עובדת היותה אחת מאנדרטאות ההנצחה הראשונות בפיסול הישראלי, משקפת האנדרטה את השפעת המודרניזם האירופי על האמנות הישראלית.

היסטוריה
--------

היוזמה הראשונית להקמת האנדרטה הייתה של אריה גרשט, שלחם לצד צ'יזיק בקרב בחולדה. על ארגון העשייה היה מופקד הועד הפועל של ההסתדרות, שאנשיו עמדו בראש ועדה מיוחדת מטעם המוסדות הלאומיים, הקרן הקיימת והסתדרות העובדים.

בשנת 1929, לאחר שובה מצרפת, הוזמנה לישנסקי, בתמיכתו של יצחק בן-צבי, לעצב את האנדרטה. האדריכל פריץ קורנברג יצר הצעה לעיצוב האתר כמאוזוליאום מפואר, בצורה של חצי גורן, אולם הצעה זו לא מומשה לבסוף. 

האבן נחצבה באזור בית צפאפה במשקל של כ-40 טונות. העברת האבן היוותה משימה חסרת תקדים בהיסטוריה של האמנות בארץ ישראל ולישנסקי נאלצה לנסר את האבן לשניים, לאחר שלא הצליחה לגרור את האבן בשלמותה בעזרת עגלות או טרקטורים.

בשנת 1930 או 1931 החלה לישנסקי לעצב את האנדרטה במקומה בחולדה. באותה עת התגוררה באוהל ביחד עם חברי קבוצת "גורדוניה". בשנת 1932 נערך בחולדה כינוס סביב הקבר והאנדרטה הלא גמורה. באותה עת הוטמנה בקבר גם "מגילת המצבה" המספרת את סיפור נפילתו של צ'יזיק ואף קושרת בין הקמת האנדרטה לאנדרטת "האריה השואג" בתל חי, שגם בה מונצחת שרה צ'יזיק, אחותו של אפרים. האנדרטה נחנכה בשנת 1937 בטקס שבו נאמו גם רחל ינאית ויצחק בן-צבי.

תיאור ופרשנות
-------------

האנדרטה "עבודה והגנה" נחצבה בשני גושי אבן גיר בגובה של 3 מטרים ובה מופיעות שלוש דמויות. שתיים מן הדמויות הן האחים שרה צ'יזיק ואפרים צ'יזיק. קיימת מחלוקת בקשר לזיהויה של הדמות השלישית. נירית שלו-כליפא הציעה במאמרה על האנדרטה כי זו היא דמותו של בנימין מונטר.

סגנון הפיסול של האנדרטה משלב דימוי ריאליסטי עם אקספרסיביות בעיצוב הדמויות. הדמויות מגיחות מן הסלע ואינן מופרדות ממנו, בהשפעה של עבודתו של אוגוסט רודן. בעיצובה משקפת האנדרטה אוטופיה ציונית בשילוב שבין גאולת האדמה לבין הגנת המולדת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עבודה והגנה** בוויקישיתוף
* נירית שלו-כליפא, ‏אנדרטת 'עבודה והגנה' בחולדה, **קתדרה** 102, טבת תשס"ב, עמ' 122-97

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: שליו-כליפא, נירית, אנדרטת 'עבודה והגנה' בחולדה, קתדרה 102, טבת, תשס"ב, עמ' 104-105.
2. ↑  ראו: שליו-כליפא, נירית, אנדרטת 'עבודה והגנה' בחולדה, קתדרה 102, טבת, תשס"ב, עמ' 109.
3. ↑  ראו: שליו-כליפא, נירית, אנדרטת 'עבודה והגנה' בחולדה, קתדרה 102, טבת, תשס"ב
**הבנק היהודי המרכזי** (באנגלית: **Jewish Central Bank**, בליטאית: **Žydų centrinis bankas**) היה בנק מרכזי ששירת את קהילת יהודי ליטא בכלל וקהילת קובנה בפרט והיה למרכז סליקה של כלל הבנקים היהודיים העממיים מעיירות השדה בליטא, משנת 1921 ועד לכיבוש הרוסי של ליטא ערב מלחמת העולם השנייה.

היסטוריה
--------

לאחר מלחמת העולם הראשונה החלה לפרוח תנועה קאופרטיבית יהודית בקרב קהילות מזרח אירופה, במימון ובדחיפה של הג'ויינט.

כבר ב-1920 נפתח בקובנה הבנק העממי הראשון ואחריו הוקמו עשרות בנקים עממיים נוספים בערי השדה ששירתו את פליטי המלחמה היהודים.

בשנת 1921 כנסה בקובנה ועידה ראשונה מסוגה ובה כינוס של נציגי 47 מוסדות פיננסיים יהודיים ובנקים עממיים מקומיים והוחלט על הקמת "הבנק המרכזי היהודי לעידוד הקואופרציה בליטא".

הבנק שכן במיקום מרכזי בקובנה בשדרות Laisves 76. 

לאחר המלחמה שוכן במבנה המפואר מוזיאון לזואולוגיה.

בשנותיו הראשונות נוהל הבנק על ידי סגן שר הכספים המסחר והתעשייה, נחמן רחמילביץ.

בשנות השלושים נוהל הבנק על ידי אלוף ליטא בשחמט, אלכסנדר מאכט.

הערות שוליים
------------

1. ↑  מוזיאון אנו -קהילת יהודי קובנה
2. ↑  JDC Archives archives.jdc.org
3. ↑   The Central Jewish Bank in Kaunas

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 127219292
* WorldCat: viaf-127219292

 |
הרב **יוסף ממן** (כונה בפי יהודי פרס ובוכרה "**יוסף המערבי**"; 1752 לערך (לפי מקורות אחרים 1741) - כ"ג בכסלו ה'תקפ"ג, 7 בדצמבר 1822) היה שד"ר ארץ ישראלי שחי בסוף המאה ה-18, רב ומנהיג הקהילה היהודית בבוכרה.

קורות חיים
----------

נולד בטטואן שבמרוקו לרב משה ממאן, נצר למשפחת הרמב"ם. כשהתבגר עלה לישראל והתיישב בצפת. יצא בשליחות קהילתו שבצפת לאיסוף כספים בפרס ובבוכרה, והיה השליח הראשון שחדר גם לאסיה המרכזית. לאחר שבמסגרת שליחותו בשנת 1793 (ה'תקנ״ג) הגיע לבוכרה ונתקל בקהילה במצב רוחני ירוד, החליט להישאר ולפעול בה. הוא השיג לקהילה ספרי דת וסידורים מודפסים מקושטא, והחל להדריך ולהנהיג אותה בעקבות אילוצם של יהודים בפרס להתאסלם, הגיעו רבים מהם לבוכרה, והודות לבואם ולפעילותו של הרב יוסף, חזר מצבה הרוחני של הקהילה לקדמותו.

עד בואו לבוכרה הייתה הקהילה מנותקת משאר קהילות היהודים בעולם, למעט פרס. בקהילה התפללו בנוסח פרס המבוסס על סידורו של רב סעדיה גאון, וקבלה הייתה בידם שהם מצאצאי עשרת השבטים. במטרה להוציאם מבדידותם ולקשרם לשאר הקהילות בתפוצות, הרב יוסף העמיד אותם על טעותם, וטען בפניהם שמוצאם מגולי ספרד, והחל להנהיג בקהילה את נוסח תפילת הספרדים כשהביא להם סידורים מדפוס ליוורנו. שינוי נוסח התפילה הקדום היווה בעיני רבים פגיעה במסורת העתיקה, והרב זכריה מצליח, תלמיד חכם תימני שהגיע לבוכרה, חלק על הרב יוסף והורה להמשיך במסורת הקדומה.

בבוכרה נישא בשנית, ונולדו לו ארבעה ילדים. הוא הקים בעיר ישיבה לתלמידים ומכון להכשרת שוחטים, וכן עסק בהעברת תורה הקבלה לתלמידים.

בקרב המוסלמים והשלטון המקומי רחשו לו כבוד, ואף החשיבו אותו למולא. בעזרת קשריו הצליח להציל את הקהילה היהודית מגזירות שונות. בהשפעתו החלו יהודים מבוכרה לעלות לישראל החל משנת 1827 (ה'תקפ"ז).

הלך לעולמו בכ"ג כסלו ה'תקפ"ג (1822). תלמידו המפורסם וממלא מקומו היה הרב פנחס הכהן רבין. חתנו היה רבי פנחס הקטן, המכונה גם "מולא נייאז", (תקס"ה, 1805 - תרל"ח, 1875) ראש ישיבה ורבו של הרב אברהם אמינוף

נינו היה הרב שמעון חכם, ממייסדי שכונת הבוכרים, ועל צאצאיו נמנה גם רפאל צמח חודיידטוב.

קישורים חיצוניים
----------------

* תולדות יהדות בוכרה, באתר HebrewBooks
* רבי יוסף ממן המוגרבי - המערבי, באתר MyTzadik
* רבי יוסף ממן - מחיה העדה הבוכרית, באתר JewAge

הערות שוליים
------------

1. ↑  Rav Yosef Mamon, Geni
2. ↑  בידינו מצויה הדרשה שדרש בעברית בשבת הראשונה אצלם שעסקה בענייני קדושת ארץ ישראל ומצות הצדקה, נדפס על ידי אחד מצאצאיו ר' שמעון חכם מבוכרה בספר "זכר צדיק" ירושלים תרנ"ד (אברהם יערי שלוחי א"י).
3. ↑  "לא מן ההפלגה היא לומר ששליח צפת זה הציל את יהודי בוכרה מכליה רוחנית" (אברהם יערי-שלוחי א"י עמ' 665-666).
4. ↑  תולדות יהדות בוכרה, באתר HebrewBooks
5. ↑  רבי יוסף ממן - מחיה העדה הבוכרית, באתר Jew Age
**ארתור: הסרט** (באנגלית: **Arthur's Missing Pal**, בתרגום לעברית: "פאל [חבר] של ארתור חסר") הוא סרט הנפשה ממוחשבת קנדי-אמריקאי לילדים, מסוגת מסתורין, הרפתקאות וקומדיה, שמבוסס על סדרת הספרים והטלוויזיה "ארתור" מאת מארק בראון. הסרט בוים על ידי איווט קפלן, נכתב על ידי קן סקרבורו והופק על ידי ריצ'רד ריץ'.

הסרט הופץ במקור לראשונה בערים נבחרות בבתי הקולנוע ב-1 ביולי 2006 על ידי Kidtoon Films, ולאחר מכן שודר בערוץ !PBS Kids Go ב-18 באוגוסט באותה שנה, כאשר מספר ימים אחרי, ב-22 באוגוסט, הוא הופץ ב-DVD על ידי Lionsgate Home Entertainment. בישראל הסרט הופץ לראשונה בדיבוב עברי ב-DVD בשנת 2007 על ידי קלסיקלטת. אורך הסרט הוא כ-68 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית.

תקציר העלילה
------------

הסרט מספר על ארתור שמזניח את כלבו חבר ליום אחד בעקבות תחרות בלוני מים. במהלך אותו היום, חבר מצליח לצאת מהבית ומתחיל לצאת להרפתקה בשביל למצוא אוכל בעיר אלווד סיטי. כשארתור מבחין שחבר נעלם, הוא וחבריו יוצאים לחפש אותו ברחבי העיר. הרבה פעמים ארתור וחבר נפגשו במהלך החיפושים, אך הם החמיצו זה את זה. בסיום הסרט, ארתור וחבר נפגשים, וארתור לומד שיעור חשוב על אחראיות, ידידות ועבודת צוות.

דמויות ומדבבים
--------------

 ערך מורחב – **ארתור - דמויות**  

הדיבוב העברי בוים והופק על ידי קובי אשל, יחד עם הפקתה של אפרת קרצמן באולפני קובי אשל בע"מ.

| שם הדמות | מדבב/ת באנגלית | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- | --- |
| ארתור ריד | קאר תומפסון | שירי גדני |
| בסטר בקסטר | דניאל ברושו | אור אזולאי |
| פרנסין פרנסקי | ביילי לורן | אורלי קטן |
| מופי קרוסוואייר | ניקול בלנצ'רד | אור אזולאי |
| אלן "מוח" פאוורס | ג'יימס בורקהולדר | מיכל צפיר |
| גילי ריד | לוצ'יאנו ראוסו | אור אזולאי |
| בינקי ברנס | ברוס דינסמור | אורלי קטן |
| דייוויד ריד | יהויכין פרידלנדר |
| ג'יין ריד | קתרין לאבין | מיכל צפיר |
| קייט ריד | לארה קודי |
| חבר | איווט קפלן |
| פרנולה | ונדי לי | מיכל צפיר |
| מימי-מו הפרה |
| טימי טיבל | מקס בורקהולדר | אורלי קטן |
| טומי טיבל | מדיסון דאבנפורט | מיכל צפיר |
| רוזי | מונה מרשל | אורלי קטן |
| קריין | דייב מאלו | גיורא קנת |
| מר קוני | מארק גראו |
| עובד במה | מייקל דוסון | לירון לב |
| רמי עובד המסעדה | צ'אק בואל | קובי אשל |

בנוסף דיבב בדיבוב האנגלי דאג סטון.

הפקה
----

הסרט, בשונה מסדרת הטלוויזיה שבהנפשה מסורתית, הונפש בהנפשה ממוחשבת, כאשר זו הפעם הראשונה שהדמויות נראות בהנפשה זו. כמו כן, הסרט הופק על ידי Arthur Worldwide,‏ WGBH-TV,‏ RichCrest Animation Studios,‏ Marc Brown Studios ו-Mainframe Entertainment, לעומת סדרת הטלוויזיה שהופקה על ידי Cookie Jar Group. כל המדבבים המקוריים של סדרת הטלוויזיה לא דיבבו בסרט זה, לעומת דניאל ברושו וברוס דינסמור, המדבבים של בסטר ובינקי בהתאמה. המדבבים בדיבוב העברי של סדרת הטלוויזיה דיבבו בסרט זה.

מוזיקה
------

מוזיקת הסרט הולחנה על ידי ג'ודי גריי. במהלך הסרט הושמעו שלושה שירים מקוריים אשר נכתבו על ידי ג'ו טרויאנו. בגרסה העברית כל השירים תורגמו על ידי יוספה אבן-שושן, ובוצעו על ידי לירון לב.

קישורים חיצוניים
----------------

* "ארתור: הסרט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "ארתור: הסרט", באתר AllMovie (באנגלית)
* "ארתור: הסרט", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* ארתור: הסרט, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית

הערות שוליים
------------

1. 1 2  נשאר הדיבוב המקורי בדיבוב העברי
**הסתדרות האחים והאחיות בישראל** (בקיצור: **הסתדרות האחיות**) היא איגוד מקצועי של האחים והאחיות במערכת הבריאות בישראל.

הסתדרות האחיות מאגדת בתוכה את האחים והאחיות העובדים במוסדות הבריאות במדינת ישראל, במסגרת ייצוגית של ארבע חטיבות: בתי החולים, קהילה, בריאות הציבור והחינוך כדי לקדם ולשפר את תנאי ושכר עבודתן של האחים והאחיות.

הסתדרות האחים והאחיות פועלת בשלושה מישורים עיקריים: 1. קידום הסכמים קיבוציים להעלאת שכר ולשיפור מבנה תנאי עבודת האחים והאחיות; 2. ליווי יומיומי ותמיכה שוטפת ללמעלה ממאה וועדי אחיות במקומות העבודה, לצד הקניית כלים והעמקת הידע המקצועי של אותם הנציגים; 3. תגבור מחלקת פרט, באמצעותה מוענק מענה פרטני רציף והכוונה אישית לאחים ולאחיות בעבודתם.

היסטוריה של התארגנות אחיות
--------------------------

התארגנות עובדים ובעלי מלאכה התחילה באמצע המאה ה-19, בהשפעת קרל מרקס, ממיסדי "האיחוד הבינלאומי של העובדים" בשנת 1864, בלונדון. בתקופה זאת, במקביל, התארגנו גם האחיות האמריקאיות בארגון american nurses assossiation שנוסד בשנת 1896.

בישראל, התארגנות אחיות התחילה בשנת 1932. לאחיות היו ארגונים נפרדים: ארגון אחיות הדסה כלל אחיות מוסמכות בלבד. לאחיות קופת חולים היה ארגון נפרד. בינואר 1947 הוקמה הסתדרות האחיות כארגון משותף המייצג אחיות מכל הארץ.

הארגון נוסד כאגודה עות'מאנית[דרוש מקור] בשנת 1947 ומטרתו לקדם את הזכויות ואת אינטרסים האחיות בישראל, לשפר את תנאי עבודתן ולקדם את ההשכלה המקצועית שלהן. כיום פועל הארגון כחלק אינטגרלי מההסתדרות החדשה.

להסתדרות האחיות יש קרן השתלמות, שהוקמה בשנת 1978, הרשומה כחברה בע"מ, ובשנת 1995 הוקמה "קו הבריאות", קופת גמל לתגמולים ופיצויים לציבור האחים והאחיות. בנוסף היא מוציאה כתב עת מקצועי בשם "האחות בישראל" שהחל לצאת בשנת 1948 ומעדכן את קוראיו בנושאים שונים בתחומי הסיעוד.

תקנון
-----

להסתדרות האחיות תקנון, מ-29 ביולי 1976. המוסדות הארציים של הסתדרות האחיות על פי התקנון שלה, הם:

* **הועידה הארצית** - נבחרת והחייבת להתכנס אחת לארבע שנים
* **המרכז** - נבחר והחייב להתכנס אחת לשלושה חודשים
* **המזכירות הארצית** - נ בחרת ומתכנסת לפחות, אחת לחודש
* **המזכירות הפעילה** - נבחרת ומתכנסת לפחות אחת לחודש
* **מזכירה ארצית/יו"ר** - נבחרת אחת לארבע שנים
* **הוועדות הקבועות** - נבחרות בידי המזכירות הארצית

הערות שוליים
------------

1. 1 2  הסתדרות האחים והאחיות בישראל, באתר , ‏26.2.2024
2. ↑  דורית וייס, הסיעוד כחלק משרותי הבריאות במחנות מאוריציוס,עדן, קפריסין ועתלית 1940–1948, **עבודת דוקטורט - אוניברסיטת תל אביב**, 2002
3. ↑  הסתדרות האחיות באתר ההסתדרות הכללית
תמונת לוויין של הגשר. במרכזו נראה אי הדרכונים
מראה חלקי של הגשר במבט מקצהו המערבי
**גשר המלך פהד** (בערבית: **جسر الملك فهد**) הוא מערכת של גשרים וסוללות נושאי כביש באורך של 25 קילומטרים המקשרת בין ערב הסעודית לבין בחריין, על פני מפרץ בחריין, מצר הים שבין שתי המדינות.

הגשר הוא חלק מכביש 80 ברשת הכבישים הערבית הבינלאומית משריק.

הקמת הגשר
---------

הרעיון להקים גשר בין ערב הסעודית לבחריין הועלה לראשונה בשנת 1954. בשנת 1968 הוקמה ועדה משותפת לשתי המדינות לבחינת ההיתכנות של הפרויקט ושל עלותו. ב-1975 השלים הבנק העולמי דו"ח מטעמו אודות הפרויקט המוצע.

ב-8 ביולי 1981 נחתם הסכם בין ערב הסעודית לבחריין לבניית הגשר. הבנייה החלה ב-11 בנובמבר 1981 וב-12 בנובמבר 1986 נפתח הגשר לתנועה.

הגשר נקרא על שמו של פהד, מלכה החמישי של ערב הסעודית.

בשנת 2010 עברו בגשר מדי יום 25,104 כלי רכב ו-52,450 איש בממוצע, ובסך הכל במהלך אותה שנה - 19.1 מיליון איש.

מבנה הגשר
---------

הגשר, שרוחבו 23 מטרים, הוא מערכת הכוללת סוללות, אי מלאכותי וחמישה גשרים שאורכם הכולל הוא 12,430 מטרים. הכביש על גבי הגשר כולל שני נתיבים לכל כיוון.

הגשר מורכב משלושה קטעים:

* מאל-עזיזיה מדרום לעיר ח'ובאר שבחוף ערב הסעודית עד לאי הדרכונים – אי מלאכותי שבמרכזו נמצא מעבר הגבול בין ערב הסעודית לבחריין;
* מאי הדרכונים לאי אום א-נעסאן שמול חופו המערבי של האי בחריין;
* מהאי אום א-נעסאן לאל-ג'סרה (אנ') שבחוף בחריין.

שטחו של אי הדרכונים (נקרא גם אי האמצע), הנחלק בין שתי המדינות, הוא 660 דונם. בנוסף לשתי תחנות גבול הכוללות מגדלים, הוקמו בו מתקני שירותים שונים ובהם שני מסגדים ושתי מסעדות על גבי מגדלים בגובה של 65 מטרים, שמהם נשקף נוף הגשר והמצר.

בבניית הגשר נעשה שימוש ב-350 אלף מטרים מעוקבים של בטון ו-47 אלף טון פלדה. עלות הבנייה, שמומנה על ידי ערב הסעודית, הגיעה ל-1.2 מיליארד דולר. הקבלן הראשי בפרויקט היה החברה ההולנדית בלסט נדם (Ballast Nedam).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גשר המלך פהד** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של גשר המלך פהד
* הגשר, באתר Saudinf (באנגלית)
* הגשר, באתר Thebahrain (באנגלית)
**רוברט מרטינק** (בגרמנית: **Robert Martinek**;‏ 2 בפברואר 1889 – 28 ביוני 1944) היה מפקד בכיר בוורמאכט, שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

מרטינק נולד ב-2 בפברואר 1889 בגראצן, שהשתייכה לאימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1914 הוא התגייס לצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית, והצטרף לרגימנט ארטילריית השדה ה-8 (קייזר), ולחם עמו במהלך מלחמת העולם הראשונה בחזית הרוסית והאיטלקית.

לאחר המלחמה נשאר מרטינק בצבא אוסטריה, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-4 בנובמבר 1930 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט ומונה למפקד בית הספר לתותחנים, ובשנת 1934 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באוקטובר 1937 מונה למפקח התותחנים של הכוחות המזוינים האוסטריים, ולאחר האנשלוס הצטרף לוורמאכט.

### מלחמת העולם השנייה

לאחר המערכה בפולין מונה מרטינק למפקד פיקוד הארטילריה ה-7, שהיה חלק מהקורפוס ה-7, ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת ומבצע ברברוסה, וב-1 ביוני 1941 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-10 בנובמבר 1941 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-267, ולחם עמה במהלך הקרב על מוסקבה. ב-1 בדצמבר 1941 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-26 בדצמבר הוא קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בינואר 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ההררית ה-7, וב-7 ביוני 1942 מונה למפקד הארטילריה של הארמייה ה-11, והיה אחראי על פעולות הארטילריה במהלך המצור על סבסטופול. ביולי 1942 הוא שוב מונה למפקד הדיוויזיה ההררית ה-7, וב-1 בדצמבר 1942 מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-39. ב-1 בינואר 1943 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים, וב-21 במרץ 1943 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-10 בפברואר 1944 הוענק לו תוספת עלי האלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. מרטינק פיקד על הקורפוס במהלך מבצע בגרטיון, וב-28 ביוני 1944 נהרג על יד מפקדתו בברזינו במהלך תקיפה אווירית רוסית.

קישורים חיצוניים
----------------

* רוברט מרטינק באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 137935056
* VIAF: 86098888
* WorldCat: viaf-86098888

 |
**גתית בועזסון** (נולדה ב-1973, ירושלים) היא נבלאית ומוזיקולוגית ישראלית.

ביוגרפיה
--------

בועזסון, ילידת ירושלים, למדה בבית הספר התיכון שליד האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ושירתה בצבא כמוזיקאית מצטיינת. היא למדה לתואר ראשון בנבל קלאסי במקביל ללימודים במחלקה לתאוריה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, בהדרכת הנבלאית אירנה כגנובסקי-קסלר. קומפוזיציה למדה עם פרופ' מנחם צור. סיימה תואר שני בנבל ג'אז, תואר יחיד מסוגו בארץ ובעולם, בהאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, בהדרכת הפסנתרן איתי רוזנבאום והסקסופוניסט יובל כהן. היא סיימה תואר שני נוסף בהצטיינות, בחוג למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.

עבודת התזה המוזיקולוגית שלה עסקה בהשלמה של סימפוניה קונצרטנטית בלתי גמורה מאת מוצרט, תוך בחינת סגנונם ומאפייניהם של כל הקונצ'רטי של מוצרט. בלימודי הדוקטורט שלה במוזיקולוגיה חוקרת את המעבר בין הטעמה אשכנזית לספרדית בשירי הזמר בתחילת המאה ה-20 בארץ ישראל, בהדרכת פרופ' נפתלי וגנר מהחוג למוזיקולוגיה, וד"ר יעל רשף מהחוג ללשון עברית.

בועזסון הופיעה כסולנית עם מרבית התזמורות בארץ, ביניהן התזמורת הסימפונית ירושלים, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, והסינפונייטה הישראלית באר שבע. היא משתתפת רבות בפסטיבלים שונים, כגון: פסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון, הפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים, פסטיבל אבו גוש ועוד.

בועזסון מלמדת נבל ותאוריה מוסיקלית באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, והרמוניה בחוג למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בין תלמידיה יש כאלה שזכו בפרסים בתחרויות ארציות ובינלאומיות. היא חברת הוועדה האמנותית של תחרות הנבל הבינלאומית ושל תחרות הנבל הישראלית.

בהקלטותיה ובאמנותה היא מנסה לשלב בין סגנונות שונים: קלאסי, ג'אז, מוזיקה ישראלית ומוזיקה אתנית. הקליטה עיבודים מפרי עטה לנבל סולו ותזמורת, והיא מרבה לבצע יצירות חדשות בביצועי בכורה. בין ביצועי הבכורה שהקליטה למוזיקה קלאסית ישראלית, יצירות משל פאול בן-חיים, עמי מעייני, בועז בן משה, ליאור נבוק, בן-ציון אורגד, יוסף טל, ינעם ליף ואיתן שטיינברג.

פרסים ומלגות לימודים
--------------------

* מלגת הצטיינות מטעם האוניברסיטה העברית ע"ש פרופ' דליה כהן (2014)
* מלגת הצטיינות מטעם המכון למדעי היהדות באוניברסיטה העברית (2014)
* מלגות הצטיינות מטעם החוג למוזיקולוגיה, האוניברסיטה העברית (2011-2013)
* מלגות הצטיינות מטעם האקדמיה למוסיקה ולמחול (2010-2013)
* מלגות קרן התרבות אמריקה ישראל משנת 1987 עד סיום לימודי התואר הראשון.
* פרס ראשון בתחרות קונצ'רטו 1996, האקדמיה למוסיקה ירושלים.
* פרס ראשון בתחרות קונצ'רטו 1995, האקדמיה למוסיקה ירושלים.
* פרס ראשון בתחרות כלי מיתר 1994, האקדמיה למוסיקה ירושלים.
* פרס ראש האקדמיה 1995.
* פרס שני בתחרות מוזיקה מודרנית, 1995, האקדמיה למוסיקה ירושלים.
* פרס שני בתחרות מוזיקה קאמרית 1990, האקדמיה למוסיקה ירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של גתית בועזסון
* גתית בועזסון, סרטונים בערוץ היוטיוב

* גתית בועזסון, באתר סאונדקלאוד (באנגלית)
* גתית בועזסון, באתר הבית של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007303779105171
* VIAF: 297854616
* WorldCat (עם VIAF): 297854616

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מבנה   
פרמטרים [ מיקום ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

הכתובת על הגשר
**גשר ארבעת הראשים** (באיטלקית: **Ponte Quattro Capi** - "פונטה קווטרו קאפי") המכונה גם **גשר פבריקיוס** (בלטינית: **Pons Fabricius**, ובאטלקית **Ponte Fabricio** - "**פונטרה פבריצ'יו**" - **גשר פבריצ'יו**) הוא הגשר העתיק ביותר ברומא הנמצא עדיין בשימוש.

היסטוריה
--------

הגשר נבנה בשנת 62 לפנה"ס ומקשר בין שדה מרס מצפון (הגדה הימנית של נהר הטיבר) לבין אי הטיבר שבמרכז הנהר. גשר קסטיוס מקשר את האי לגדתו השנייה של נהר הטיבר (הגדה השמאלית - טרסטוורה).

מקור שמו של הגשר - "ארבעת הראשים" מתייחס לפסלי האל יאנוס לו שני הראשים, אשר מצוי משני צידי הגשר. הפסלים הובאו אל הגשר במאה ה-14 מכנסיית גרגוריוס הקדוש במונטה סבלו.

על פי דיו קסיוס הגשר נבנה שנה לאחר שקיקרו נבחר לקונסול והחליף גשר עץ קדום יותר שעמד במקום. הגשר הוזמן ביוזמת לוקיוס פבריקיוס ונקרא על שמו. הגשר שוקם בשנת 21 לפנה"ס ביוזמתם של הקונסולים מרקוס לוליוס וקווינטוס אמיליוס לפידוס.

אורך הגשר 62 מטרים, רוחבו 5.5 מטרים והוא מורכב משתי קשתות, כאשר במרכז הנהר עמוד מרכזי תומך בשתי הקשתות.

הגשר בנוי אבן טופה געשית, ומצופה אבן טרוורטין וכתובת הקדשה מנציחה את בונה הגשר:

> 
> 
> L. FABRICIVS. C. F. CVR. VIAR   
>  FACIVNDVM. COERAVIT   
>  IDEMQVE   
>  PROBAVIT
> 
> 
> 
> 
> 

בימי הביניים נקרא הגשר בשם "גשר היהודים" (בלטינית: pons Iudaeorum) בשל סמיכותו לגטו רומא.

הגשר שופץ על ידי האפיפיור אינוקנטיוס ה-11 בשנת 1679.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גשר ארבעת הראשים** בוויקישיתוף
* תיאור הקמת הגשר
* סמיואל בול פלאטנר, **הטופוגרפיה של רומא העתיקה**
* תיאור הגשר באתר Structurae
* אתר רשמי של אי הטיבר (באיטלקית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7692297-2
* VIAF: 235285979
* WorldCat (עם VIAF): 235285979

 |
**ביצנית עדינה** (שם מדעי: *Tringa stagnatilis*) היא מין של חופמאי ממשפחת החרטומניים. זוהי ביצנית קטנה יחסית, המקננת בערבות דשא פתוחות וטייגה ממזרח אירופה ועד למזרח הרחוק הרוסי.
בישראל היא חולפת וחורפת מצויה במספרים קטנים, בעיקר בצפון הארץ ובמרכזה.

 ביצנית עדינה מתמתחת

אטימולוגיה
----------

שם הסוג *Tringa* הוא השם הלטיני שניתן לביצנית שחורת-כנף על ידי אוליסה אלדרובנדי בשנת 1599, על בסיס *trungas* מיוונית עתיקה, שמקורה בחופמאי בגודל קיכלי בעל על-שת לבן המנענע את זנבו, שהוזכר על ידי אריסטו. שם המין הספציפי *stagnatilis* הוא מלטינית *stagnum*, "ביצה".

תיאור
-----

הביצנית העדינה מזכירה ביצנית ירוקת-רגל, בעלת מקור עדין ארוך ורגליים צהבהבות וארוכות מאוד. כמו הירוקת-רגל, היא חומה אפרפרה בלבוש קיץ, וחיוורת יותר בחורף. בגבה יש טריז לבן הנראה במעוף. עם זאת, היא קרובה יותר לביצנית אדומת-רגל ולביצנית מנומרת. אורכה כ-22–26 ס"מ, מוטת כנפיה היא כ-55–59 ס"מ, ומשקלה בין 45 ל-120 גרם.

התנהגות
-------

הביצנית העדינה נוהגת לעקוב אחר חופמאים אחרים בסביבתה ולזהות מתי אלה מצאו אזור עשיר במזון. קולות, שפת גוף וקצב אכילה מוגבר - מושכים מיד את הביצנית העדינה, וכך גם היא נהנית משפע חרקים, סרטנים זעירים, רכיכות ומטעמים נוספים.

תפוצה
-----

הביצנית העדינה מקננת באזור הפלארקטי. זהו מין נודד, רוב הפרטים חורפים באפריקה ובהודו, וחלקם נודדים לדרום מזרח אסיה ואוסטרליה. היא מעדיפה בחורף שטחי מים מתוקים כמו ביצות ואגמים ולרוב נצפית בבודדים או בקבוצות קטנות.

ביצניות עדינות הן מזדמנות נדירות בצפון אמריקה, כשרוב התצפיות באלסקה ובקליפורניה. הביצנית העדינה הראשונה שתועדה בקנדה נמצאה ב-30 באפריל 2022 בת'דפורד, מחוז למטון, אונטריו על ידי ג'יימס הולדסוורת', ומשכה אליה למעלה מאלף צפרים מאונטריו וממישיגן, כמו גם צפרים מטקסס ומדינת וושינגטון.

 ביצי ביצנית עדינה, אוסף מוזיאון טולוז
ביצנית עדינה היא אחד המינים עליהם חל *ההסכם לשימור עופות מים נודדים אפריקאים-אירו-אסייתים* (AEWA).

סטטוס
-----

גודל האוכלוסייה העולמית של הביצנית העדינה מוערך (נכון לספירה מ-2015) בכ-260,000–1,200,000 פרטים בוגרים, מתוכם 24,100–60,600 באירופה.

למין תחום תפוצה נרחב ואוכלוסייה גדולה. על-אף שהאוכלוסייה נמצאת במגמת ירידה מסויימת, היא לא חדה מספיק, ובשל כך מוגדרת הביצנית העדינה במצב שימור של ללא חשש ברשימה האדומה של ה-IUCN.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ביצנית עדינה** בוויקישיתוף
* ביצנית עדינה, באתר ITIS (באנגלית)
* ביצנית עדינה, באתר NCBI (באנגלית)
* ביצנית עדינה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* ביצנית עדינה, באתר Internet Bird Collection (באנגלית)
* ביצנית עדינה, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ביצנית עדינה באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. 1 2  ביצנית עדינה-אתר הצפרות הישראלי, באתר www.birds.org.il
3. ↑  Jobling, James A (2010). *The Helm Dictionary of Scientific Bird Names*. London: Christopher Helm. pp. 364, 390. ISBN 978-1-4081-2501-4.
4. ↑  Morden, Paul (3 במאי 2022). "Birders flock to Thedford sewage lagoons for rare shorebird sighting". *The Sarnia Observer*. נבדק ב-6 במאי 2022. `{{cite news}}`:  (עזרה)
5. 1 2  Marsh Sandpiper (Tringa stagnatilis) - BirdLife species factsheet, datazone.birdlife.org
**System Shock** הוא משחק מחשב בסגנון סייברפאנק המשלב אלמנטים של אקשן מגוף ראשון, הרפתקאות ומשחק תפקידים. המשחק הראשון בסדרה זו יצא בשנת 1994, זמן מועט אחרי המשחק Doom, והציג עלילה פתלתלה ושעות של משחק מתוחכם. גרסה משופרת (בתקליטור) יצאה לשוק בשנת 1995 וכללה גרפיקה משופרת וסאונד מודרני (כולל קטעי דיבור רבים). משחק ההמשך, System Shock II, יצא לשוק בשנת 1999.

עלילת המשחק הראשון מתרחשת בשנת 2072, בעולם עתידני הנשלט על ידי תאגידים. השחקן משחק האקר שנתפס על ידי התאגיד הגדול מכולם, טרי-אופטימום, וזכה בעסקה המפוקפקת של מחיקת התיק הפלילי נגדו (והשתלת ממשק עצבי חדיש בראשו) תמורת פריצה ל- SHODAN, התבונה המלאכותית שמנהלת את תחנת החלל CITADEL, הנמצאת במסלול סביב שבתאי. לאחר ההשתלה, נאלצת לבלות שישה חודשים בהקפאה על מנת להחלים, ואתה מתעורר לתחנת החלל הנמצאת תחת שליטתה של SHODAN שהספיקה בינתיים להשתגע - ומטרת המשחק היא למנוע ממנה להוציא לפועל את תוכניותיה הזדוניות.

אחד האספקטים המעניינים ביותר של המשחק הוא ה"חלל הקיברנטי", מעין חלל וירטואלי שבעזרתו אפשר "לפרוץ" למחשבים בתחנת החלל ועל ידי כך להשיג מידע, גישה לאזורים מוגבלים ופתיחת דלתות נעולות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **System Shock** בוויקישיתוף
* 
* System Shock, באתר PCGamingWiki (באנגלית)
**מריקודוס** (שם מדעי: ***Merycodus***) הוא סוג נכחד שלמעלה גירה ממשפחת האנטילוקפריים, אשר חי במשך המיוקן של אמריקה הצפונית, בסביבות 20 עד 10 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלו התגלו בתצורות סנטה פה (Santa Fe Group (geology)) שבניו מקסיקו והוא תואר ב-1854 בידי החוקר האמריקאי ג'וזף ליידי.

יונק זה הזכיר את האנטילוקפרה המודרנית, אך היה קטן יותר והגיע לאורך של 1 מטר, לגובה של 80 ס"מ בכתפיים ולמשקל של 35 ק"ג. הוא היה בעל מבנה קרניים קצרי בסיסים בעלי 2 ע 3 סעיפים כשל איילים, אשר שונים מאלה של האנטילוקפרה המודרנית והזכירו את אלה של אייל הסבך. למינים העתיקים ביותר בסוג היו קרניים גדולות ודחוסות יחסית מהמינים החדשים מהסוג.

הסוג כולל כיום 11 מינים, כשחלק מהם הועברו לסוג *Cosoryx* או לסוג *Prosynthetoceras*, ממשפחת הפרוטוצרטיים.

מבנה הטוחנות שלו היה בעל התפתחות רחבה של הכתר ואמייל קשה יותר (Hypsodont), מה שנותן לבעל החיים יכולת גדולה יותר לפרק את הסיבים של צמחים קשיחים כמו עשבים ובכך להפחית את שחיקת השיניים שלו על ידי לעיסה מתמדת. מבנה הגפיים התאים לריצה מהירה מטורפים כמו חתוליים או כלבי דב .

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מריקודוס** בוויקישיתוף
* מריקודוס, באתר GBIF (באנגלית)
**יעקב פרץ** (נולד ב-7 בדצמבר 1960) הוא ראש עיריית קריית אתא.

ביוגרפיה
--------

יעקב פרץ נולד וגדל בקריית אתא. שירת בחיל שריון שימש כחבר דירקטוריון מפעל הפיס; וסגן יו"ר מרכז השלטון המקומי. הוא מכהן בתפקידו משנת 1996, לאחר שהחליף את דוד ראם שנבחר לשמש כחבר כנסת. במקביל לתפקיד ראש העיר שימש משנת 1996 כיו"ר חברת המשקם.

פרץ התמודד בבחירות לעיריית קריית אתא מטעם מפלגתו הליכוד. בבחירות לראשות העיר ב-1998 זכה ברוב של 76%, בבחירת בשנת 2003 נבחר ברוב של 57% בסיבוב הראשון וניצח את ראש העיר הקודם דוד ראם. בשנת 2008 ניצח שוב בבחירות את דוד ראם, ברוב של 55%, ובבחירות בשנת 2013 נבחר ברוב של 87%. בשנת 2014 התמודד לתפקיד יושב ראש מרכז השלטון המקומי, אך לאחר פניות של גורמים בליכוד שביקשו להציב מועמד אחד מן הליכוד, הוא הסיר את מועמדותו יום לפני מועד הבחירות.

בבחירות 2024, נבחר לכהונה נוספת לאחר שהתמודד מול הילה שלם וקיבל מעל 63% מהקולות.

חיים אישיים
-----------

לפרץ תואר ראשון במשפטים בקריה האקדמית אונו. הוא נשוי לעפרה, שהייתה מלכת היופי של הקריות וסגנית מלכת החן בשנת 1986 ואב לחמישה.

חקירות במשטרה
-------------

ב-2008 עלה חשד לעשיית שימוש פסול בעובדי העירייה ובנכסיה לטובת קמפיין הבחירות של פרץ לראשות העיר. בפרשה זו לא מצאה המשטרה תשתית ראייתית מספקת נגד ראש העיר. ב-2009 המליצה המשטרה להעמיד את יעקב פרץ לדין באשמת שוחד, מרמה והפרת אמונים. גם פרשה זו נסגרה בשל היעדר ראיות.

בנובמבר 2019 נעצר במסגרת חקירה של פרשת שחיתות שבה עלו חשדות לקבלת שוחד, קשירת קשר לביצוע פשע, הפרת אמונים, הלבנת הון ועבירות נוספות. באוגוסט 2020 הודיעה המשטרה שלא התגבשה תשתית ראייתית מספקת להוכחת החשדות שנחקרו נגדו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יעקב פרץ** בוויקישיתוף
* אתר למנויים בלבד חגי עמית, הכירו את "השריף של הקריות, באתר TheMarker‏, 5 במרץ 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  ילקוט הפרסומים, באתר nevo‏, 3 בדצמבר 1998
2. ↑  ילקוט הפרסומים, באתר nevo‏,17 בנובמבר 2003
3. ↑  עדי שמחוביץ, נעמה טלמור, קובי מנדל ויהושע בריינר‏, בחירות 2008 - כל תוצאות האמת, באתר וואלה!‏, 12 בנובמבר 2008
4. ↑  mynet ורועי אלמן, קריית אתא: יעקב פרץ ממשיך לכהונה נוספת, באתר mynet‏, 23 באוקטובר 2013
5. ↑  אדי גל, פרץ פרש מהמירוץ לראשות השלטון המקומי, באתר mynet‏, 8 בינואר 2014
6. ↑  קריית אתא: ראש העיר יעקב פרץ ימשיך לקדנציה נוספת, באתר ynet, 28 בפברואר 2024
7. ↑  Israel 1985-89, archive.ph, ‏2015-09-05
8. ↑  המשטרה: להעמיד לדין את ראש עיריית קריית אתא, ואללה!
9. ↑  "גם אם ביבי יתמודד פה, הוא יפסיד", אתר דה מרקר
10. ↑  רועי רובינשטיין, אחיה ראב"ד ורענן בן צור, בין החשודים בשחיתות: ראש העיר קריית אתא וראש מועצת תל מונד, באתר ynet, 4 בנובמבר 2019
11. ↑  תשתית ראייתית נגד מספר חשודים בחקירות שחיתות ציבורית, באתר משטרת ישראל, 16 באוגוסט 2020