recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
מלון בוורלי הילס בבוורלי הילס, קליפורניה, 2007
**מלון בוורלי הילס** (באנגלית: **The Beverly Hills Hotel**) הוא מלון בשדרות סנסט, בוורלי הילס, קליפורניה.

היסטוריה
--------

מלון בוורלי הילס נפתח ב-12 במאי 1912 בידי מרגרט אנדרסון ובנה סטנלי אנדרסון, שניהלו את מלון הוליווד. הבניין הראשי המקורי של מלון בוורלי הילס עוצב בידי האדריכל מפסדינה אלמר גריי. הגנים רחבי הידיים בשטח המלון תוכננו בידי אדריכל הנוף וילבור דייוויד קוק. היה זה הבניין הראשון בשטח הרחב, שקדם ליצירתה של העיר הסובבת אותו, ותכופות מתייחסת אליו האוכלוסייה המקומית (ואחרים כמו נהגי מוניות) פשוט כ"המלון" (The Hotel). מאז ראשיתה של העיר, היווה המלון מקום מפגש מרכזי למקומיים ולאוכלוסייה העסקית, במיוחד מתעשיית הסרטים של לוס אנג'לס ותעשיית הטלוויזיה.

המלון שייך ומנוהל בידי דורצ'סטר קולקשן (Dorchester Collection) שבבעלותה שבעה מלונות יוקרה בבריטניה, ארצות הברית, צרפת ואיטליה והיא הוקמה ב-1996 על מנת לנהל את ענייני המלונאות של סוכנות ההשקעות של ברוניי (Brunei Investment Agency).

Svend Petersen, מנהל הבריכה הדני-אמריקני במשך 42 שנים, נעשה שגריר המלון ב-2002. זכור במיוחד שהוא פתח את הבריכה בשעות שאחרי פעילותה עבור הביטלס ושלימד את פיי דאנאוויי לשחות בסגנון חתירה עבור הסרט Mommie Dearest. הוא גם ידוע על כך שהזהיר את מבקרים לדרום קליפורניה בשפה חריפה מפני סכנותיה של השמש הצורבת.

המלון הוא גם משכנו של מגרש הפולו המפורסם, וחזית המלון הוצגה בעטיפת האלבום "מלון קליפורניה" של להקת האיגלס משנת 1976.

הבעלים שלו מ-1954 ועד למותו ב-1979 היה בן סילברשטיין (Ben L. Silberstein), איל הון העוסק בנדל"ן מדטרויט,

שרכש את המלון מידי הרננדו קרטרייט, מאוחר יותר בעליו של מלון בוורלי וילשייר. כמה מבעלי המלון היו ידוענים: אירן דון, לורטה יאנג וכעת (כפי שמצוין להלן) סולטאן ברוניי. בשנים 1928–1932 היה המלון בבעלות חברת Van Noy Railway News and Hotel Company.

רכישות אחרונות
--------------

מרווין דייוויס רכש את המלון תמורת 54 מיליון דולר מידי ברט סלטקין, ואיוון בוסקי. חתניו של סילברשטיין. בסקי קנה 5% ממניות תמורת הון עצום והחליט למכור אותו, למרות רצונו של סלטקין לשמור את המלון. בתוך פחות משנה אחרי כן מכר דייוויס את המלון לסולטאן חסנאל בלקיה עבור 110 מיליון דולר.

לקריאה נוספת
------------

* Sam Hall Kaplan, **L A Lost & Found: An Architectural History of Los Angeles**, Hennessey & Ingalls, 2000 מסת"ב 978-0940512238

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלון בוורלי הילס** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מלון בוורלי הילס
* מלון בוורלי הילס, ברשת החברתית פייסבוק

* מלון בוורלי הילס, ברשת החברתית טוויטר

* מלון בוורלי הילס, ברשת החברתית אינסטגרם

* מלון בוורלי הילס, ברשת החברתית LinkedIn

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Pink Palace by Sandra Lee Stuart מסת"ב 0-8184-0246-6 1978

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0001 0083 7060
* LCCN: n78056745
* VIAF: 150076820
* WorldCat: lccn-n78056745

 |
**קורנליוס "דאטץ'" וורמרדאם** (באנגלית: **Cornelius "Dutch" Warmerdam**;‏ 22 ביוני 1915 - 13 בנובמבר 2001) היה אתלט אמריקאי, 6 פעמים אלוף ארצות הברית (1938, 1940 - 1944) ושיאן עולם בקפיצה במוט. החזיק בשיא העולם במשך כ-17 שנים ברציפות, יותר מכל קופץ אחר בהיסטוריה, אך לרוע מזלו, הוא לא זכה במדליה אולימפית מאחר שבתקופה שקבע את שיאי העולם, שתי אולימפיאדות (1940 ו-1944) התבטלו בגלל מלחמת העולם השנייה. נוסף לכך היה שחקן ומאמן כדורסל.

ביוגרפיה
--------

וורמרדאם נולד וגדל בלונג ביץ', קליפורניה בן למהגרים הולנדים, גרטרוד ואדריאנוס וורמרדאם וגדל בהנפורד(אנ'), קליפורניה. בקפיצותיו השתמש במוט העשוי מבמבוק.

באליפות ארצות הברית שנערכה במילווקי, ויסקונסין ב-3 ביולי 1937 זכה וורמרדאם במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 4.46 מטר זהה לזו של המנצח ויליאם ספטון.

### אלוף ארצות הברית

באליפות ארצות הברית שנערכה בבאפלו, ניו יורק ב-1938 הוא זכה במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 4.41 מטר.

באליפות ארצות הברית שנערכה בלינקולן, נברסקה ב-1939 הוא זכה במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 4.34 מטר, אחרי ג'ורג' וארוף (4.37 מטר).

### שיאן עולם

באליפות ארצות הברית שנערכה בפרזנו, קליפורניה ב-29 ביוני 1940 הוא זכה במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא עולם חדש של 4.60 מטר, שיפור לשיא העולם בן ה-3 שנים של האלוף האולימפי (ברלין 1936) ארל מידוס מארצות הברית (4.54 מטר). 

בתחרות שנערכה בקומפטון קליפורניה ב-26 ביוני 1941 הוא שיפר את שיאו העולמי והעמידו על 4.72 מטר.

בתחרות שנערכה במודסטו קליפורניה ב-23 במאי 1942 הוא שיפר שוב את שיאו העולמי והעמידו על 4.77 מטר, שיא זה נשבר רק בשנת 1957, בס"מ אחד על ידי בוב גוטובסקי מארצות הברית בעזרת מוט איכותי יותר (4.78 מטר) ובכך החזיק בשיא העולם במשך כ-17 שנים ברציפות, יותר מכל קופץ אחר בהיסטוריה.

בתחרות שנערכה באולם בשיקגו, אילינוי ב-20 במרץ 1943 הוא קבע שיא עולם של 4.79 מטר שהחזיק מעמד כ-16 שנים ונשבר על ידי דון ברג מארצות הברית (4.81 מטר) ובסך הכל הוא החזיק בשיא העולם באולם כ-17 שנים גם כן.

נפטר ב-2001 לאחר שסבל מאלצהיימר. הוא הותיר אחריו 5 ילדים ו-20 נכדים.

שיאים אישיים
------------

### אצטדיון

* קפיצה במוט: 4.77 מטר (1942), **שיא עולם בעבר**

### אולם

* קפיצה במוט: 4.79 מטר (1943), **שיא עולם בעבר**

הישגים ותארים
-------------

* וורמרדאם זכה ב-6 אליפויות ארצות הברית בקפיצה במוט וקבע 13 שיאי עולם (7 באצטדיון ו-6 באולם) מהם אושרו 8 (3 באצטדיון ו-5 באולם) והחזיק בשיאי העולם באצטדיון ובאולם במשך כ-17 שנים.
* וורמרדאם זכה בשנת 1942 בפרס ג'יימס א' סאליבן, פרס לספורטאי החובבן הטוב ביותר.
* בשנת 1977 זכה וורמרדאם להיכלל בהיכל התהילה האמריקאי באתלטיקה.

ראו גם
------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קורנליוס וורמרדאם** בוויקישיתוף
* התפתחות שיא העולם בקפיצה במוט (ויקיפדיה באנגלית)
* התפתחות שיא העולם בקפיצה במוט באולם (ויקיפדיה באנגלית)

קישורים חיצוניים
----------------

* קורנליוס וורמרדאם, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* קורנליוס וורמרדאם, באתר Track and Field (גברים)
* קורנליוס וורמרדאם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  קורנליוס וורמרדאם, באתר *USA Track & Field - Hall Of Fame* (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 287101

 |
שחף לבה בין הסלעים בסנטה קרוס.
**שחף לבה** או **שחף מקפץ** (שם מדעי: *Leucophaeus fulginosus*) הוא מין שחף שחור האנדמי לאיי גלאפגוס.

מאפיינים
--------

השחף מזכיר בצבעיו את צבעי הלבה המכסה את האיים, ומכאן שמו. כנפיו אפורות עם פס לבן באמצען, בטנו אפורה בהירה ורגליו שחורות. הראש שחור, העיניים גדולות ובעלות קו שחור מעליהן ומתחתן. המקור ארוך עם תוך אדמדם. השחפים הצעירים בצבעים חומים יותר.

שחף זה חי בחופי איי גלאפגוס באיים: סנטה קרוס, איסבלה, סן קריסטובל וחנובסה והוא אחד ממיני השחפים הנדירים ביותר: אוכלוסייתו מונה 300-600 זוגות בוגרים בלבד. 

שחף זה, שלא כמו שאר מיני השחפים, אינו נוהג להתלהק אלא חי בזוגות. כמו רוב העופות טרופיים אין לו עונת הזדווגות קבועה במחזור השנה. הקן מוטל על הקרקע ובו 2-3 ביצים מוסוות בצבע חום-זית. הגוזלים חשופים לסכנה מצד טורפים כמו ינשופים, פריגטות, שחפים אחרים וגם יונקים שפלשו לאיים כמו עכברים וחתולים.

הוא עצמו צד דגים, סרטנים, גוזלים של עופות אחרים וחיות יבשה קטנות כמו צבי ים צעירים ואיגואנות צעירות. הוא גם חוטף ואוכל ביצים של עופות אחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שחף לבה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* שחף לבה, באתר-birdsoftheworld

הערות שוליים
------------
שחף צר-מקור בגוג'ראט, הודו.
 *Chroicocephalus genei*
**שחף צר-מקור** (שם מדעי: ***Chroicocephalus genei***) הוא מין של עוף ימי ממשפחת השחפיים. השחפיים בעלי רגליים ארוכות, מקור ארוך ועיניים בהירות.

מבנה גוף
--------

שחף צר-מקור הוא שחף לבן-ראש הדומה לשחף אגמים. גב בצבע אפור, כנפיים לבנות בעלות קצוות שחורים, זנב ובטן לבנים, רגליים בגוון שחור-סגלגל, וראש לבן שנצבע בעונת הרבייה בגוון שחרחר. השחף צר-המקור שונה משחף האגמים בצוואר ומקור ארוכים יותר וצבע המקור הוא אדום כהה, שנראה לפעמים כשחור בניגוד לשחף האגמים שמקורו כתום. סוג שחף זה מתאפיין בגחון בגוון ורדרד ובמקור בצבע אדום עמוק.

אורך גופו : 35–39 סנטימטרים. מוטת כנף: 86–99 סנטימטרים.

על פי מידותיו הוא נחשב לקטן למדי, מעט יותר גדול משחף אגמים.

מקורו ארוך יותר ודק וגם הרגליים ארוכות יותר, העין בהירה.

דגם הכנף בתעופה דומה לשל שחף האגמים.

מזון
----

שחף צר-מקור ניזון בעיקר מדגים ומחסרי חוליות, שאותם הוא צד בדרך כלל בעודם בחיים.

הוא ניזון מבעלי חיים ומזון שמקורו בטבע. הוא אינו ניזון מפסולת ואשפה בנמלים, וככלל אינו אוכל אשפה שמקורה בבני אדם.

תפוצה
-----

תפוצתו של השחף צר-המקור מצויה בעיקר בחופי הים התיכון, הים השחור, ים סוף, המפרץ הפרסי ובאגמים מלוחים במרכז אסיה.

שחף צר-מקור נודד בחורף לים התיכון ולחופי חצי האי ערב.

### תפוצתו בישראל

השחף צר-המקור מצוי לאורך חופי הים התיכון ומפרץ אילת. באילת הוא נמצא בבריכות במשך כל השנה, ובבריכות המלח שבעתלית הוא שכיח מאוד כמעט כל השנה.

בין חודש ספטמבר לחודש אפריל מספר השחפים צרי-המקור עולה ואף מגיע לכמה אלפים.

סגנון הקינון
------------

הקינון של השחף צר-המקור נעשה בקבוצות של שחפים בתוך קן שנבנה על הקרקע ומרופד במעט נוצות וצמחייה. בקן מוטלות עד שלוש ביצים מנוקדות. והדגירה נמשכת 25 ימים. 25 ימים לאחר הבקיעה הצעירים מסוגלים כבר לעוף.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שחף צר-מקור** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  מגדיר הציפורים של ישראל - שחף צר-מקור, באתר פורטל צפרות
2. 1 2  מגדיר הציפורים של ישראל - שחף צר-מקור, באתר פורטל צפרות
לחם פוקאצ'ה עם קישוט של רוזמרין
פוקאצ'ה ביתית עם זיתים ועשבי תיבול
פוקאצ'ה עם עגבניות, בצל ורוזמרין
**פוֹקאצ'ה** (באיטלקית: **Focaccia**) היא לחם שטוח שנאפה בתנור אפייה. בדרך כלל היא מצופה בשמן זית, בצל, עשבי תיבול או מצרכי מזון שונים, הקשורים לפיצה. המילה נגזרת מהמילה הלטינית focus שמשמעותה "מרכז" כמו גם אח; האח הייתה מרכז הבית בעבר, והלחם הזה נאפה במרכזה.

משערים כי המתכון הבסיסי הגיע מהאטרוסקים או מיוון העתיקה, אולם כיום הפוקאצ'ה ידועה במיוחד כמעדן של מחוז ליגוריה, ומכונה רשמית באיטלקית "פוקאצ'ה גֶ'נוֹבֶזֶה" (מג'נובה). המתכון המקומי, פוקאצ'ה עם גבינה (focaccia col formaggio), מיוצר בעיר רקו שנמצאת ליד ג'נובה.

הפוקאצ'ה מאוד פופולרית באיטליה ובדרך כלל מתבלים אותה עם שמן זית ועשבים, כאשר מעליהם שמים גבינה או בשר או מספר ירקות. בצק פוקאצ'ה דומה בסגנון ובמרקם שלו לבצק של פיצה המורכב מקמח מועשר בגלוטן, שמן, מים, סוכר, מלח ושמרים.

פוקאצ'ה עשויה ללוות מאכלים שונים, להוות בסיס לפיצה ולשמש להכנת כריכים. מחוץ לאיטליה הפוקאצ'ה משמשת בעיקר לכריכים.

אופן ההכנה
----------

בדרך כלל מגלגלים את הבצק או לוחצים עליו ביד כדי ליצור שכבה עבה ואז אופים אותו בתנור אפייה. לרוב, אופים מנקבים את הלחם עם סכין כדי לשחרר בועות אוויר על פני השטח של הלחם. שיטה נפוצה אחרת היא ניקוב מרובה של הלחם. הניקוב יוצר מספר רב של בארות בלחם באמצעות שימוש באצבע או בידית של כלי מטבח כלשהו. כדי לשמור את הלחות שבלחם, מפזרים שמן על הבצק, ביד או עם מברשת, לפני ההתפחה והאפייה.

אטימולוגיה
----------

בעבר, הפוקאצ'ה נאפתה על אבנים שטוחות או על מחבת אפייה באח. ככל שהמסורת התפשטה, הדיאלקטים השונים והמרכיבים המקומיים המגוונים גרמו להופעת מגוון לחמים (שחלקם אפילו נחשבים לעוגה). בבורגונדי המאכל נקרא *foisse* ו-*fouaisse*. בפרובאנס ולנגדוק הוא נקרא *fogassa* או *fougasse*. בספרדית המאכל נקרא *bogaza*. בדיאלקט הג'נובזי מכונה הפוקאצ'ה "a fügassa".

ראו גם
------

* צ'באטה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פוקאצ'ה** בוויקישיתוף
* ארז קומרובסקי‏, חמים וטעים: פוקאצ'ה עם זיתים ועגבניות מיובשות, באתר וואלה!‏, 5 ביוני 2013

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007532457105171
* LCCN: sh94002313

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בקבוצת איים באיי קוק. אם התכוונתם לאי בפולינזיה הצרפתית, ראו פוקה פוקה.

מפה של אטול פוקאפוקה
**פוקאפוקה** הוא שמה של קבוצת אטולים באיי קוק שבאוקיינוס השקט.

גאוגרפיה
--------

פוקאפוקה מורכב משלושה איים קטנים המקיפים לגונה. איים אלו הם המרוחקים ביותר מבין קבוצת איי קוק. צורת הקבוצה כצורת משולש ושטח שלושת האיים המרכיבים אותה אינו עולה על 3 קמ"ר. שם הקבוצה פוקאפוקה נגזר משם העץ פוקה ששכיח בתחומו. למרות בידודם ושטחם הקטן, על פי ממצאים ארכאולוגיים יושבו האיים לפני כ-2,000 שנה.

כיום בפוקאפוקה תושבים מועטים והאי מוכר בכינויו "אי הסכנה". מקורו של שם זה בתצפיות על האיים שנערכו על ידי כלי שיט בריטים בשנת 1765 והסכנה שהעמידו בניסיון לעגון בהם. הקבוצה התגלתה לראשונה על ידי מגלה הארצות האירופאי אלברו דה מנדניה בשנת 1595 ונקראה בשם "סן ברנרדו". בביקור שערך כומר באייה בשנת 1862 התגלה שתושבי המקום המירו דתם לנצרות קודם לכן על ידי מבקרים קודמים. האי תועד פעמים נוספות בהיסטוריה כמקום ממנו נחטפו כ-100 תושבים על ידי פורעים פרואנים (1863) וכמקום בו נטרפה אנייתו של מיסיונר בשם ג'ון ויליאמס (1864), כמו גם מקום יירוטם של שלושה מטוסים מצי ארצות הברית במלחמת העולם השנייה (1942). סיפורם של 3 אנשי צוות מטוס שביצעו נחיתת חירום והפכו לניצולי סירת ההצלה, ובו נצלו חייהם, תואר בסרט נגד השמש משנת 2014. האי נפגע פעמיים מסופות טייפון וציקלון בשנים 1942 ו-2005. בשנת 1980 משכה ארצות הברית את דרישתה לבעלות על האיים.

שלושת האיים מהם מורכב פוקאפוקה הם מוטו קו בדרום מזרח המשולש, מוטו קוטאווה בדרום מערב המשולש ווייל בצפון המשולש. באי מוטו קו נמצא שדה התעופה המקומי, אך האי אינו מיושב ומשמש לחקלאות, כמו גם מוטו קוטאווה. באי וייל ישנן שלוש נקודות יישוב (לוטו, יאטו, נגאקה) ובמפקד שנערך בשנת 2001 תועדו בו 664 תושבים. תושבים אלו דוברי שפה מקומית, פוקהפוקנית.

הסופר האמריקני רוברט דין פריזבי התיישב בפוקאפוקה בשנת 1924 וחיי המקום מתועדים בספריו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פוקאפוקה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פוקאפוקה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548666305171
* LCCN: sh85108978

 |
Pleuronectes platessa
**שְׁטַחְנוּנִיִּים** (שם מדעי: **Pleuronectidae**) היא משפחה של דגים שטוחים מסדרת הסוליתאים.

דגים אלה בעלי עיניים מאותו צד של הגוף, ובצעירותם אחת העיניים נודדת אל צד שני של הגוף שמשתטח ודגים אלה בבגרותם שוחים על הצד ומתחפרים בחול ובבוץ. לרובם העיניים פונות לצד הימני של הגוף, אך לחלקם העיניים פונות לצד השמאלי. הם בעלי גב ארוך וסנפירים ארוכים וקוצניים בקצוות. הפה מגודל ומוארך ומכסה הזימים בולט למעלה. הנקבות מטילות מאות ביצים שצפות במים וכשהצעירים בוקעים הם שוקעים לקרקעית הים. רבים מהם מעמיקים לקרקעית האוקיינוסים.

השטחנוניים הם טורפים וניזונים מחרקי מים וסרטנים אצל המינים הקטנים ועד לדגים אחרים ודיונונים אצל המינים הגדולים. הגדול בבני המשפחה, לשונון אטלנטי יכול להגיע לאורך של מעל 4.5 מ' והוא המין הגדול ביותר בסדרה. 

דגים רבים בקבוצה זו הם דגי מאכל משובחים ומפרנסים את הדיג הכלכלי ברחבי העולם.

מיון
----

* משפחה **שטחנוניים** (Pleuronectidae)
	+ תת-משפחה Pleuronectinae
		- שבט Isopsettini
			* סוג ומין יחיד Isopsetta isolepis
		- שבט Microstomini - בו 8 סוגים
		- שבט Pleuronectini - בו 7 סוגים. בו הסוג לשונון.
		- שבט Psettichthyini
			* סוג ומין יחיד Psettichthys melanostictus

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שטחנוניים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555697905171
* LNB: 000167223

 |
**שיעורי רבי שמואל** היא סדרת ספרי לימוד המכילה את שיעוריו של רבי שמואל רוזובסקי, ראש ישיבת פוניבז'.

עריכת הספר
----------

הספר נערך לאחר פטירתו על ידי צוות תלמידי חכמים מתלמידיו. תוכנו כולל רשימות של חידושי תורה שכתב בעצמו, שיעורים שמסר בישיבה אשר נערכו מתוך קטעי הקלטה וכן על פי רשימות תלמידים מתקופות שונות. עורכי השיעורים בררו את הסולת מתוך הרשימות המהימנות יותר, על ידי השוואה בין הרשימות השונות. בספר הוכנסו גם הערות שוליים, מאת תלמידי חכמים מתלמידיו, וההערות משמשות כעין השלמה להרחבת העניינים שהוא עוסק בהם בשיעור.

בספר הוכנסו גם הערות וקושיות ידועות שהביא הרב רוזובסקי בשיעור אף שלא הוסיף בהן דבר משלו והדבר משמש מעין סיכום לחידושי האחרונים במסכתות הישיבתיות. כתלמידם של רבי שמעון יהודה שקופ ורבי יצחק זאב סולובייצ'יק הוא צועד בשיטת בריסק, ומביא את המשא ומתן הפשוט בסוגיות השונות.

הספר יצא לאור בכרכים רבים לפי סדר המסכתות הנלמדות בישיבות, ובהן מכות, בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא, יבמות, כתובות ועוד. בכל ספר על מסכת מסוימת לוקטו גם קטעים משיעוריו של הרב רוזובסקי שנאמרו על מסכתות אחרות הנוגעים לאותה מסכת.

הספר יצא לאור במהדורות שונות, בתחילה הוא יצא במהדורת סטנסיל ולאחר מכן הודפס כספר רגיל, על ידי בנו הרב מיכל דוד רוזובסקי.

בתוך זמן קצר הפך הספר לספר יסוד בעולם הישיבות, והוא משמש מגידי שיעורים להכנת השיעור.

בנוסף יצא לאור הספר "חידושי רבי שמואל" הכולל רק את שיעוריו הכלליים, המתמקדים בדרך כלל בנושא מרכזי בסוגיא, וכתובים בצורת מאמר ("חבורה") ולא כשיעור משוכתב.

קישורים חיצוניים
----------------

* שמואל רוזובסקי, **שיעורי רבי שמואל רוזובסקי - בבא מציעא**, באתר היברובוקס
שיער שחור
מפת שכיחות השיער השחור והחום הכהה באירופה
נערות אפריקאיות בעלות שיער שחור
ילדה הודית עם שיער שחור
אישה יפנית בתסרוקת מסורתית
**שיער שחור** הוא השיער בעל הצבע הכהה ביותר והנפוץ ביותר, אצל רוב בני אדם. למעשה, זהו צבע השיער של כל האוכלוסיות הילידיות, שאינן צפון אירופאיות או מרכז אירופאיות. אצל יונקים רבים אחרים, מלבד האדם, צבע שיער זה קיים גם כן ואצל חלקם גם שכיח. השיער השחור הוא תכונה דומיננטית מבחינה גנטית (אצל כל היונקים).

באדם, שיער שחור מכיל כמות גבוהה של הפיגמנט אומלנין (בלעז: Eumelanin, סוג של מלנין).

שיער שחור יכול להופיע במגוון מרקמים, לדוגמה חלק או מתולתל. הוא יכול להופיע אצל אנשים בעלי צבעי עור ועיניים מגוונים.

צביעה מלאכותית של שיער לשחור
----------------------------

צביעה מלאכותית של שיער לשחור, מקובלת מסיבות של טעם אישי או אצל מי שמנסה להסתיר שיער שיבה. ישנם גוונים מעט שונים של צבע מלאכותי שחור, אך בניגוד לאנשים שעוסקים בשיער באופן מקצועי (כדוגמת ספרים), מרבית האנשים אינם מבחינים בהבדלים קלים אלה.

שחור סיני הוא גוון שחור ביותר עם ברק כחול שמנסה לחקות את גוון השיער הייחודי למזרח הרחוק.

במקרא ובהלכה
------------

בהלכה, גבר הצובע שיער לבן לשחור לשם התייפות (כמו גם גבר המלקט שיער לבן מתוך שערותיו השחורות) עובר על האיסור "לא ילבש גבר שמלת אשה" (דברים, כ"ב, ה').

בשיר האהבה התנכ"י מופיע השיער השחור כמרכיב ביופי הגברי. הרעיה מתארת לחברותיה את יופיו של דודה-אהובה כשהיא אומרת בין השאר "קוצותיו תלתלים שחורות כעורב" (שיר השירים, ה', י"א).

במקרא שיער שחור מופיע כאינדיקציה לטהרת נגעי ראש וזקן המכונים נתקים. "ואם בעיניו עמד הנתק ושיער שחור צמח בו, נרפא הנתק טהור הוא" (ויקרא, י"ג, ל"ז).

### תשחרת

מהמשנה, מסכת אבות, פרק ג', משנה י"ב: "הוי קל לראש ונוח לתשחרת", ובהמאירי המוקד כא' נאמר: "מיטב תשחרתי הזוהרת".  

על פי אבן שושן, מילה זו סתומה במקורות, ומקורה משוער בלבד. בהקשרים אלה, המשמעות הרווחת מקורה ב"שחור" או ב"שַחַר". כך למשל "בן תשחורת" משמעותו בחור צעיר, ששיערו עדיין שחור וטרם הלבין.

בתרבות
------

בתת-התרבות הגותית שיער שחור נחשב למאפיין רצוי עקב הסמליות של הצבע השחור. נערות גותיות רבות צובעות את שיערן לשחור או ג'ינג'י.

גלריה
-----

* ציור של אישה בעלת שיער שחורציור של אישה בעלת שיער שחור
* גבר עם שיער שחורגבר עם שיער שחור
* חתול שחור פרווהחתול שחור פרווה

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **שיער שחור** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **שיער שחור** |

הערות שוליים
------------

1. ↑   טבלת אללים דומיננטיים ורצסיביים. שימו לב שהטבלה אינה ייחודית לאדם בלבד
2. ↑  תורתו של מנדל ותורשת האדם, מט"ח
3. ↑  S. Ito, K. Wakamatsu, Diversity of human hair pigmentation as studied by chemical analysis of eumelanin and pheomelanin, **Journal of the European Academy of Dermatology and Venereology: JEADV** 25, 2011-12, עמ' 1369–1380 doi: 10.1111/j.1468-3083.2011.04278.x
4. ↑  Herbatint™ Natural Hair Colour Chart

| צבעי שיער |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| שיער שחור • שיער חום • שיער שטני • שיער ג'ינג'י • שיער בלונדיני • שיער אפור • שיער שיבה |

 |
**פרידריך קולבאך** (בגרמנית: **Friedrich Kaulbach**‏; 8 ביולי 1822 – 17 בספטמבר 1903) היה צייר גרמני מבאד ארולסן.

ביוגרפיה
--------

אביו היה כריסטיאן קולבאך (1777–1847), יצרן ארונות בארולסן. הוא היה גם בן דודו ותלמידו של הצייר וילהלם פון קולבאך.
לאחר ביקור בוונציה בשנת 1844, הוא ודודו נפרדו. הוא צייר באופן עצמאי עד 1848, אז ביצע את הציור "אדם וחוה ליד גופתו של הבל". הציור הזה הוביל להצעה למנות אותו לפרופסור באקדמיה לאמנויות, במינכן, שאותה הוא דחה.

בשנת 1850 נסע לפריז, שם הפיק ציורים היסטוריים, ותמך בעצמו באמצעות דיוקנאות. בשנת 1850, מקסימיליאן השני מבוואריה הזמין אותו לצייר את הכתרת קרל הגדול למוזיאון מקסימיליאנום. התמונה הושלמה בשנת 1861.

כצייר החצר בהנובר
-----------------

קולבאך שימש כצייר החצר של המלך גאורג החמישי מהנובר, אותו צייר שוב ושוב, והיה צייר דיוקנאות מועדף על האצולה המקומית. בזמן שהיה צייר החצר בהנובר, קיבל תואר פרופסור באוניברסיטה הטכנית. בין היתרונות של המינוי - המלך העניק לו סטודיו ובניין מגורים משלו, ברחוב ווטרלו בהנובר. הבית כעת הוא חלק מ- Waterloo Beergarden. בזיכרונותיה תיארה בתו איזידורה את המבקרים בבית המשפחה, שכללו את יוהנס ברהמס, קלרה שומאן, פרנץ ליסט, יוזף יואכים, אנטון רובינשטיין ואחרים.

דיוקנאותיו הרבים, כמו אלה של הקיסרית אליזבת, נסיך הכתר אלברכט והרוזן והרוזנת סטולברג, מפורטים במיוחד. דיוקנאות הנשים הטובות ביותר הגדילו את המוניטין שלו. קולבאך קיבל את מדליית הזהב מהאקדמיה לאמנות בברלין ביריד העולמי בווינה ב-1873.

קברו של פרידריך קולבאך נמצא בבית העלמין בעיר אנגסודה בהנובר.

גם בניו של קאולבך, פרידריך אוגוסט פון קולבאך, אנטון וזיגמונד (1854–1894) היו ציירים.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרידריך קולבאך** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Henning Rischbieter: Hannoversches Lesebuch or: What in Hanover, and Hanover written, printed and read the paper. Volume 2: 1850-1950. 2nd Ed Hanover: Schlueter 1991, p. 102-105
2. ↑  Isidore Kaulbach, *Friedrich Kaulbach. Memories of my father's home*. Berlin: 1931.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 116193476
* ISNI: 0000 0000 6676 8873
* RKD: 43647
* SNAC: w68p62bs
* ULAN: 500001280
* VIAF: 42583173
* WorldCat: viaf-42583173

 |
**פְרִידְרִיךְ פוֹן מִילֶר** (בגרמנית: **Friedrich von Müller**;‏ 17 בספטמבר 1858–18 בנובמבר 1941) היה רופא גרמני.

ביוגרפיה
--------

מילר היה בנו של מנהל המחלקה הרפואית בבית החולים באאוגסבורג. הוא למד מדעי הטבע ורפואה במינכן, תחת שרביטו של קארל פון פויט, ובווירצבורג. הוא קיבל את הדוקטורט שלו במינכן בשנת 1882, והיה לעוזרו של קארל גרהרדט בווירצבורג ולאחר מכן בברלין. ההביליטציה שלו ברפואה פנימית התקיימה ב-1888, והוא הפך למרצה למבוא לרפואה קלינית ולרפואת גרון בבון. לאחר מכן הוא אייש משרות בברסלב, במרבורג ובבזל, בטרם חזר למינכן ב-1902. גישתו ללימוד קליני ושיפור החינוך הרפואי השפיעו רבות על החינוך הרפואי בבריטניה ובארצות הברית.

על שמו של מילר נקרא סימן מילר, המתאר את פעימות הענבל בעת הסיסטולה. סימן זה ניכר במטופלים עם אי-ספיקת מסתם אבי העורקים בדרגה חמורה.

בשנת 1907 הוא קיבל תואר אבירות, ובשנים שלאחר מכן גם קיבל את התארים הופרט וגהיימרט בממלכת בוואריה. בשנת 1933 הוענק לו מגן העיט של הקיסרות הגרמנית עם ההקדשה "הקלינאי הגדול". ב-1922 נהיה לחבר באקדמיה הגרמנית למדעים לאופולדינה. בין השנים 1927–1934 היה נשיא האקדמיה הגרמנית. בשנת 1927 הפך גם לאזרח כבוד של העיר מינכן.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007450399005171
* BnF: cb120165385 (data)
* CANTIC: a1180967x
* GND: 118737422
* ISNI: 0000 0001 1045 1970
* LCCN: n84223690
* NDL: 00621037
* NKC: nlk20000091977
* NLA: 35912773
* NLG: 222601
* NLP: A28881801
* NTA: 086857371
* SNAC: w63c3hg5
* SUDOC: 070947910
* Trove: 1143209
* VIAF: 22936797
* WorldCat: lccn-n84223690

 |
פרידריך פון גנץ
**פרידריך פון גנץ** או **פרידריך גנץ** (בגרמנית: **Friedrich von Gentz**; ‏2 במאי 1764 – 9 ביוני 1832) היה סופר, עיתונאי והוגה דעות גרמני. מהמתנגדים החריפים ביותר למהפכה צרפתית. את חיבוריו פרסם גנץ בעיתונות האירופאית לאורך כל תקופת חייו הבוגרים.

גנץ נולד בברסלאו ב-2 במאי 1764, לאב פרוסי ואם צרפתייה. למד פילוסופיה והיה אחד מתלמידיו המרכזיים של עמנואל קנט.

עם פרוץ המהפכה הצרפתית ב-1789 התלהב ממנה גנץ ונחשב לאחד מתומכיה. עד מהרה שינה גנץ את דעתו מן הקצה על הקצה והפך לגדול מתנגדי המהפכה בגרמניה. גנץ אימץ את דעותיו של אדמונד ברק וב-1793 תרגם את חיבורו האנטי מהפכני- מחשבות על המהפכה בצרפת לגרמנית. מעט לאחר מכן כתב את הספר השוואת המהפכה האמריקנית למהפכה הצרפתית, הספר תורגם מאוחר יותר לאנגלית ושימש ככלי תעמולה כנגד הליברלים, תומכי המהפכה הצרפתית בבחירות ב-1800.

גנץ האמין בחירויות הפרט מחד והתנגד בכל כוחו לשוויון ולדמוקרטיה. את הדמוקרטיה כינה "דיקטטורה של ההמונים".

גנץ כמו ברק הזדהה ותמך במהפכה האמריקנית והתנגד למהפכה צרפתית. במהפכה האמריקנית הוא ראה מלחמה לגיטימית שהגנה על זכויות היסטוריות שהוא ראה אותן כקדושות והשלטון הבריטי פגע בהם. המהפכה הצרפתית לעומת זאת נתפסה אצלו כפגיעה בזכויות ההיסטוריות של האצולה. גנץ כמו ברק שאף לא מעט מהתזה שלו מהמהלך ההיסטורי וטען כמוהו שההיסטוריה מראה שמצב של דמוקרטיה או שוויון זכויות איננו אפשרי.

גנץ שימש יועץ לא רשמי לממשלות האירופאיות השונות בניסיון לכרות ברית אנטי- מהפכנית (ריאקציונית) כנגד צרפת המהפכנית.

הידידות שנרקמה בין גנץ למטרניך גם היא הגבירה את השפעתו של גנץ, במיוחד עם מיניו של מטרניך לקנצלר של אוסטריה.

ב-1814 שימש גנץ כמזכיר הכללי של קונגרס וינה שהחליט על הריאקציה שבעיקרה חזרה למצב הכלכלי, הפוליטי ובעיקר החברתי שהיה לפני המהפכה הצרפתית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרידריך פון גנץ** בוויקישיתוף
* פרידריך פון גנץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300373105171
* BnF: cb12215362k (data)
* GND: 118538489
* ISNI: 0000 0001 0862 8116
* LCCN: n50052127
* NKC: jn20000601751
* NLA: 35704464
* NLG: 151731
* NLP: A12607940
* NTA: 068684010
* SELIBR: 225104
* SNAC: w6281z79
* SUDOC: 030814014
* Trove: 1050291
* VcBA: 495/82460
* VIAF: 2522018
* WorldCat: lccn-n50052127

 |
**ארמון האמירויות** (באנגלית: **Emirates Palace**; בערבית: **قصر الإمارات**; תעתיק מדויק: קַצְרֶ אלְאִמַארַאת) הוא מלון פאר הממוקם באיחוד האמירויות הערביות בעיר אבו דאבי.

הבנייה
------

הבניין תוכנן בידי וימברלי, ויזננד, אליסון, טונג אנד גו (Wimberly, Whisenand, Allison, Tong and Goo). הוא נפתח בנובמבר 2005 אבל מסעדות וספא מסוימים לא החלו לפעול עד 2006. המלון נבנה בידי ממשלת אבו דאבי והוא בבעלותה. החל משנת 2020 הוא מנוהל על ידי קבוצת המלונות מנדרין אוריינטל, ולפני כן נוהל על ידי קבוצת קמפינסקי.

עלות בנייתו של המלון הייתה 1.9 מיליארד לירות שטרלינג או 11.02 AED דירהם האמירות הערבית. סך השטח הבנוי הוא 850,000 מטר רבוע. החניה התת-קרקעית יכולה להכיל 2,500 כלי רכב. יש שתי בריכות שחייה וספא. למלון יש מעגן סירות ומנחת מסוקים משלו. לפי הניו יורק טיימס, ארמון האמירויות הוא המלון היקר ביותר שנבנה אי-פעם בעולם.

מאפייני המלון
-------------

### חזית המבנה

על המלון נבנו 114 כיפות שכל אחת מהן בגובה 60 מטרים.

### פנים המלון

רבות מהסוויטות מרוהטות בזהב ושיש. המבנה הפנימי מרוצף ברצפת ומרפסת משיש, ומקושט בדוגמאות של כיפות מעליו בצבע זהב. הקומה העליונה מכילה שש סוויטות שליטים (rulers' suites) שמוצעות רק לפקידי ממשל רמי דרג המבקרים באיחוד האמירויות הערביות. המלון גם מכיל אולם ועידות גדול.

### חדרים ומחירים

בסך הכול מכיל המלון 302 חדרים ו-92 סוויטות. אבל, במלון יש רק 16 סוויטות ארמון (Palace Suites) בקומה השישית והשביעית. 22 סוויטות בנות שלושה חדרי שינה שמורות לאירוחם של ראשי מדינה ואורחיהם. מחירו של החדר הפשוט ביותר במלון הוא $400 ללילה עבור Coral Room (שטח רצפה של 592 רגל מרובע), ו- The Palace Grand Suite (7319 ‏ (7319 רגל מרובע) הוא היקר ביותר ומחירו $11,500 ללילה.

גלריית תמונות
-------------

|  |
| --- |
| * 
* 
 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלון ארמון האמירויות** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מלון ארמון האמירויות
* מלון ארמון האמירויות באתר hotelmanagement-network
* ארמון האמירויות, אבו דאבי: מידע ותמונות
* אוטו פול, מהי השקעה של 3 מיליארד דולר, פחות או יותר: מלון המתאים למלכים, הניו יורק טיימס, 17 במרץ 2005

הערות שוליים
------------

1. ↑  קתרין זף, הארץ עם המלון המוזהב, הניו יורק טיימס, 8 במרץ 2006
2. ↑  ארמון האמירויות, אודות חדרי המלון
**מלווין ראפין** (בצרפתית: **Melvin Raffin**; נולד ב-9 באוגוסט 1998) הוא אתלט צרפתי, שיאן העולם עד גיל 20 בקפיצה משולשת באולם.

ביוגרפיה
--------

ראפין נולד בבור-לה-רן שבצרפת. ב-2015 זכה באליפות צרפת באולם בקפיצה משולשת וב-2016 זכה באליפות צרפת באולם ובאצטדיון. באליפות העולם עד גיל 20 שהתקיימה בבידגושץ' ב-2016 זכה במדליית ארד בתוצאה של 16.37 מטר.

באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2017 קבע במוקדמות שיא עולם עד גיל 20 בתוצאה של 17.20 מטר. בגמר סיים במקום החמישי. באולימפיאדת טוקיו העפיל לגמר אך נפסל בו בכל ניסיונותיו. ב-2022 זכה בפעם השלישית ברציפות באליפות צרפת באולם. באליפות העולם באולם סיים במקום השישי בתוצאה של 16.68 מטר.

שיאים אישיים
------------

### אצטדיון

* קפיצה לרוחק: 17.19 מטר (2021)

### אולם

* קפיצה משולשת: 17.20 מטר (2017), שיא עולם עד גיל 20

קישורים חיצוניים
----------------

* מלווין ראפין, באתר olympedia.org
* מלווין ראפין, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* מלווין ראפין, באתר ליגת היהלום

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 291992

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מלווין ראפין"**.
לוח הנצחה בקיר המסגד ביהוד לרות מוריץ ולמרים אהרוני
**רות מוריץ "דבורה"** (29 בינואר 1930 - 11 ביוני 1948, כ"ט בטבת ה'תר"צ - ד' בסיוון ה'תש"ח) הייתה חיילת ומפקדת באצ"ל שנהרגה לאחר שלא הסכימה להפקיר חיילת בשטח עוין.

ביוגרפיה
--------

רות נולדה במלבורן, אוסטרליה ובגיל 5 עלתה עם משפחתה לארץ בשנת 1935. גדלה בתל אביב וחונכה חינוך ציוני על ידי הוריה. לקחה חלק בפעילות תנועת הצופים ובגיל 15 הצטרפה לשורות האצ"ל. הייתה תלמידה מצטיינת בגימנסיה "שלווה", אך למרות זאת הורחקה מהמוסד בלחץ אנשי "ההגנה".

פעילותה באצ"ל הלכה וגברה - היא מלאה תפקידים רבים ושונים, החל מגיוס, דרך קשר ועזרה ראשונה ועד שמירה. לאחר שהוכיחה עצמה, יצאה גם לקורס המפקדים של הארגון. כשסיימה את הקורס, קבלה את הכינוי "דבורה". ב-29 באפריל 1948 נהרג חברה של רות, אברהם כנעני, מפגז בריטי בהתקפת האצ"ל על יפו.

רות לקחה חלק בפעולת האצ"ל בכפר יהודייה. עם התקדמות הלגיון הערבי קיבלה, יחד עם יתר חבריה לפעילות, את פקודת הנסיגה. כשהייתה כבר על רכב הפינוי, הבינה רות שמרים אהרוני, חיילת בכוח שלה, נמצאת עדיין בעמדת התצפית בצריח המסגד (כיום ביהוד). רות ירדה מהרכב ורצה לכוון המסגד. רכב הפינוי המתין עוד מספר דקות, אך כאשר בוששה לחזור המשיך בדרכו.

לא ידוע בדיוק מה עלה בגורלן של שתי הלוחמות והמאמצים לברר זאת, גם בסיוע הצלב האדום, עלו בתוהו. ארבע שנים מאוחר יותר, ב-6 במאי 1952 הובאו למנוחות בקבר אחים בבית העלמין הצבאי קריית שאול עצמות שנטען כי הן עצמותיהן. אחד הסיפורים המפורסמים יותר על הדקות האחרונות בחייהן של השתיים, הוא שהן צפו בכוח הלגיון המתקרב למגדל וסוגר עליהן וקפצו אל מותן.

בשנת 1969 הוענק לה על ידי ברית חיילי האצ"ל "עיטור הקרב" המציין את השתתפותה בלחימה.
לזכרה הוקם, מול משק הוריה במושב משגב דב, בית העם של המושב שנקרא על שמה, "בית רות".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רות מוריץ** בוויקישיתוף
* לוחמות האצ"ל בתש"ח - סיפור גבורתן ונפילתן של רות מוריץ ומרים אהרוני, באתר יוטיוב
* עדות אישית - פוצ'ו (ישראל ויסלר): ליבה של לוחמת - רות מוריץ, באתר יוטיוב
* קורות החיים של רות מוריץ, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
* ע. גרא, דב ורות הונצחו במושב משגב-דב, מעריב, 10 באוגוסט 1966
* הנשים של תש"ח - סיפורן של שלוש נשים לוחמות שנפלו במלחמת העצמאות, פודקאסט באתר גלי צה"ל
* רות מוריץ (אורכב 18.10.2013 בארכיון Wayback Machine) באתר מוזיאון האצ"ל בתש"ח
* רות מוריץ (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine) באתר העמותה להנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב
* סיפורה של רות (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine) באתר ההנצחה של האצ"ל
* יוני קמפינסקי, גבורתן ונפילתן של רות ומרים, לוחמות האצ"ל, באתר ערוץ 7, 25 באפריל 2012
* כתבה אודות רות במקומון גל-גפן אונו
* על רות מוריץ בבלוג אל מדף ספרי ההיסטוריה

הערות שוליים
------------

1. ↑  גיל מצא, שבת המלכה: טיול ביהוד עם לאה שבת, באתר ynet, 25 בינואר 2011
2. ↑  מחר הלווית חללי רמלה ויהודיה, הצופה, 5 במאי 1952
3. ↑  רות מוריץ, הקשרית הגיבורה מיהוד, אתר חיל הקשר
בריטניה פסל מאת Jean Philippe "Turnkey" Giffard
**!Rule, Britannia** (בתרגום חופשי: **מִשְׁלִי, בריטניה!**) הוא שיר פטריוטי בריטי על פי פואמה בעלת שם זהה שכתב ג'יימס תומסון ולחן של תומאס ארן משנת 1740.

השיר מתקשר בעיקר לכוחות הצי, אך נעשה בו שימוש גם עבור שאר זרועות הצבא הבריטי.

היסטוריה
--------

המשורר ג'יימס תומסון היה סקוטי שהעביר את רוב חייו הבוגרים באנגליה. תומסון שאף לטפח זהות בריטית כוללת אשר תאחד את הזהויות הלאומיות השונות של כלל העמים המרכיבים את בריטניה: אנגלים, סקוטים, אירים וולשים. את הרעיון המרכזי של השיר ולפיו "בריטים לעולם לא יהיו עבדים" נטל ככל הנראה מסיפורה ההיסטורי של סופוניסבה אשר העדיפה את המוות על העבדות.

השימוש הראשוני בשיר נעשה בשנת 1740 במחזה "אלפרד" העוסק בחייו של המלך אלפרד הגדול. במחזה מועלית דמותו של המלך על נס בעיקר בעקבות ניצחונותיו ההיסטוריים של הצי הבריטי על הויקינגים אך גם בהקשר התקופתי של כיבוש פורטובלו מידי הספרדים בידי כוחותיו של אדמירל וורנון בשנת 1739.

במשך השנים נחלש ההקשר המקורי של השיר והתפתחה לו זהות עצמאית משלו. הוא הושמע לראשונה לציבור הרחב בשנת 1745 ומייד זכה לפופולריות עצומה. הבריטים ראו בצירוף המילים "עריצים זרים" תזכורת היסטורית למלחמתם בצרפתים אשר היו נתונים עדיין לשלטון אבסולוטי, בעוד הבריטים זכו כבר ב-1689 למגילת זכויות האדם שלהם. 

בתקופה שנכתב, בריטניה אמנם עדיין לא נחשבה לשליטת הימים וחוותה מאבקים קשים מול ההולנדים והספרדים על השליטה באוקיינוסים, אך השיר בהחלט סימן את הכיוון שבו הבריטים רואים את עצמם בעתיד.

השפעה על יוצרים אחרים
---------------------

* בטהובן ערך וריאציות על לחן השיר ביצירה "חמש וריאציות לפסנתר על משלי בריטניה" (79 WoO), בפרק השני של הסונטה לפסנתר מספר 24 אופוס 78 ובסימפוניה "ניצחון ולינגטון".
* ריכרד וגנר כתב בשנת 1836 אוברטורה לפסנתר בהשפעת הלחן.
* יוהאן שטראוס האב ציטט בשנת 1838 את השיר במלואו (וגם את ההמנון הבריטי) ב"הומאז' למלכה ויקטוריה מבריטניה".
* המלחין והאורגניסט הצרפתי אלכסנדר גילמן העשה שימוש בלחן ב"פנטזיות על מוזיקה אנגלית" לאורגן שכתב.
* ארתור סאליבן שהיה המלחין הבריטי הבולט ביותר בתקופת המלכה ויקטוריה ציטט מתוך השיר מספר פעמים בעבודותיו השונות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Rule, Britannia!** בוויקישיתוף
* מידע על היצירה "Rule, Britannia!" באתר מיוזיק בריינז
* ביצוע השיר בלילה האחרון של הפרומס 2009

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: c3a44745-8ade-4d31-96fb-0723ceffee49

 |
**העגורים** הוא שיר עברי שנכתב על ידי דן אלמגור ללחן של שיר ברוסית, שהולחן על ידי אדוארד קולמנובסקי (1923–1994). השיר בוצע לראשונה בשנת 1971 על ידי אמנון ברנזון במסגרת המופע השטן ואשת האיכר.

השיר העברי
----------

דן אלמגור העיד כי כתב את השיר יומיים לפני הצגת הבכורה של מופע השטן ואשת האיכר, לאחר שקיבל קלטת ובה שני שירים רוסיים. היה זה זמן קצר לאחר תחילת עליית ראשוני מסורבי העלייה מברית המועצות לישראל. אלמגור איננו דובר רוסית. נאמר לו שאחד השירים עוסק בעגורים והוא חיבר לו מילים עבריות ברוח זו.

לדברי אלמגור הוא כתב את המילים בהשראת השיר אל הציפור מאת חיים נחמן ביאליק. הדובר בשירו של אלמגור מייחל לעוף ולצאת בהמונים כמו העגורים, אך בשונה מן הציפור בשירו של ביאליק, השבה למקומה מארצות החום, מסתיים השיר בשורה "אנחנו, אם נצא - כבר לא נחזור". אפשר שבכך התכוון אלמגור למסורבי העלייה המייחלים שתתגשם תקוותם לצאת את ברית המועצות.

השיר הרוסי
----------

לימים התברר כי מילות השיר המקוריות ברוסית שונות לחלוטין מהמילים שחיבר אלמגור ואף אין נזכרים בהן עגורים. המילים נכתבו על ידי יבגני דולמטובסקי (1915–1994), שהיה יהודי כמו המלחין קולמנובסקי. הוא כתב את השיר בעקבות חוויותיו במלחמת העולם השנייה, שבה שירת ככתב צבאי ואף נפל בשבי הגרמני, שממנו נמלט. קולמנובסקי חיבר את הלחן למילות השיר בשנת 1958.

השיר של דולמטובסקי נקרא **ידיד יקר** (טובאריש מוי - Товарищ мой). מילותיו עוסקות באחוות רעים שחושלה בקרב ובקשר בין ותיקי המלחמה עם חלוף השנים:

> 
> נִפְגַּשְׁנוּ בַּשְׁלָגִים וּבַבַָּרָד,
>   
> יַחְדָיו צָלַחְנוּ מַיִם וְגַם אֵשׁ.
>   
> יָדִיד יָקָר, הַעוֹד תִזְכּוֹר? – הָיִינוּ לֵב אֶחָד,
>   
> כָּל קְרָב יָדַעְנוּ כִּי עוֹד נִפַָּגֵשׁ.
> 
> 
> 
> — הבית הראשון של השיר, בתרגומו של יוסף חרמוני
>

קישורים חיצוניים
----------------

* מילות השיר באתר שירונט
* העגורים, באתר פרויקט בן-יהודה
* גלגולו של ניגון: העגורים שבים, באתר עונג שבת, כולל תרגום של מילות השיר המקוריות ברוסית
* אלי סט: העגורים - שיר חדש בערוץ "שיר רוסי + תרגום עברי" (אורכב 14.07.2020 בארכיון Wayback Machine)
* לדף השיר באתר הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  מקור: אלי סט: העגורים - שיר חדש בערוץ "שיר רוסי + תרגום עברי".
**חיפושיות מאוהבות** (באנגלית: **Bugs in Love**) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1932, מסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות". זה היה הסרט האחרון בסדרה שהופק בשחור-לבן.

עלילה
-----

קרנבל נעשה על ידי חרקים מתוך אשפה. הקרנבל כולל גלגל ענק העשוי מצמיגי אופניים ודוושות, מגלשה עשויה מצינור, ונגן תקליטים מסובב.

שני חרקים מאוהבים מחליקים על מראה שבורה כאשר נקבת החרק עוזבת לביתה כדי להתאוורר. החרק הזכר עוקב אחריה. בזמן שהשניים מחזרים, עורב עף מבחין בשני החרקים, ומלקק את שפתיו. הוא מתחיל לרדוף אחרי שני החיפושיות. העורב מפחיד את החרק הזכר לתוך בקבוק זכוכית ושם פקק על הבקבוק. נקבת החרק רצה לתוך ביתה. העורב עוקב אחריה, ורודף אחריה ברחבי החדר בזמן שהיא מנסה להתחבא. בינתיים, החרק הזכרי בורח מהבקבוק שבו היה לכוד ורץ להציל את אהובתו. החרק הזכר מתחיל להילחם בעורב כאשר חרק אחר רואה את הקרב. הוא מזהיר את כל החרקים האחרים בקרנבל מפני העורב. החרקים עוצרים את מה שהם עושים ויחד מביסים את העורב ומצילים את בני הזוג.

עיבודי קומיקס
-------------

רצועת הקומיקס של סימפוניות טיפשיות החלה ב-10 בינואר 1932 עם קו עלילה על באקי באג, דמות מקורית בהשראת חיפשיות מאוהבות.[דרושה הבהרה] בוקי כיכב ברצועת הסימפוניה האווילית עד 4 במרץ 1934.

בשנת 1943, ספר הקומיקס האנתולוגי "קומיקס וסיפורים של וולט דיסני" החל לפרסם סיפורי קומיקס מקוריים באורך מלא, והסיפור החדש הראשון בן 10 עמודים של באקי באג הופיע בגיליון מס' 39 (דצמבר 1943) - "תרופה לגאוט", מאת אל טליפרו. הסיפורים של באקי הופיעו מדי חודש במשך שש השנים הבאות, והסתיימו בגיליון מס' 120 (ספטמבר 1950). הסיפורים צוירו על ידי מספר אמנים, ביניהם קרל בואטנר, ויוי ריסטו, ראלף היימדאל וטוני סטרובל.

מדיה ביתית
----------

הסרט הופץ ב-19 בדצמבר 2006, באוצרות וולט דיסני: עוד סימפוניות טיפשיות, כרך ב'.

קישורים חיצוניים
----------------

* "חיפושיות מאוהבות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "חיפושיות מאוהבות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Disney's "Bugs in Love" (1932)".
2. ↑  "Walt Disney's Comics and Stories #120". *Inducks*. נבדק ב-20 ביולי 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "Bucky Bug - A Cure for Gout". *Inducks*. נבדק ב-20 ביולי 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Bucky Bug in Walt Disney's Comics and Stories". *Inducks*. נבדק ב-20 ביולי 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**כתר ההכתרה של ג'ורג' הרביעי** (באנגלית: **Coronation Crown of George IV**) היה כתר ההכתרה של המלך ג'ורג' הרביעי אשר שימש בטקס הכתרה בשנת 1821. מאז שנת 1823 לא נעשה בו שימוש.

היסטוריה
--------

ג'ורג' הרביעי אשר הורה על ייצור הכתר.
המלך ג'ורג' הרביעי, עוד בטרם הוכתר כמלך, היה ידוע באקסטרווגנטיות שלו. עד אותה עת היה נהוג שישנו כתר לשימוש ממלכתי יומיומי הנפרד מכתר ההכתרה. ג'ורג' הרביעי הורה על ייצור כתר אחד במטרה שכתר זה ישמש אותו הן בהכתרתו והן בטקסים ממלכתיים (כגון טקס פתיחת הפרלמנט).

ג'ורג' הרביעי נתן הנחיות מדויקות בדבר מראה הכתר. על פי המסורת - כתרי אנגליה ובהמשך כתרי בריטניה היו מעוטרים בפרחי חבצלת המסמלים את טענת מלכי אנגליה לזכותם לכתר צרפת. ג'ורג' החליט לוותר על פרחי החבצלת, והורה להחליף אותם בקוץ - סמל סקוטלנד, שושנה - סמל אנגליה ותלתן - סמל אירלנד. בשל התנגדות קולג' הסמלים המלכותי נזנחה תוכניתו לשנות את הסמלים המקובלים.

תיאור הכתר
----------

הכתר יוצר בהתאם לסטנדרטים שהיו מקובלים עד אותה עת, ולא בהתאם להנחיות המלך. הכתר כלל ארבעה חצאי קשתות המחוברים לבסיס הכתר בצלב פאטה בו היו משובצים יהלומים. חצאי הקשתות נפגשו במרכז הכתר, וחוברו למונד משובץ יהלומים ואבנים יקרות, שבראשו צלב מוזהב.

בדומה לכתר ג'ורג' הראשון ובשונה מכתר אדוארד הקדוש, חצאי הקשתות עולים מבסיס הכתר למקום המפגש במרכזו, ולא יורדים שוב במרכז הכתר לאחר העלייה מהבסיס.

בסיס הכתר, העשוי זהב וכסף תוכנן על ידי פיליפ לייברט, וכלל עיצוב מקורי וחדשני - מסגרת הזהב כמעט בלתי נראית, ורואים רק את 12,314 היהלומים המשובצים בה.

שימושים
-------

ג'ורג' הרביעי שאף שהכתר שייצר יהפוך לכתר הממלכתי הרשמי של אנגליה, וישמש במקום כתר אדוארד הקדוש - ששימש ככתר הרשמי. על פי הנוהג, בעת ההכתרה נשכרו יהלומים עבור הכתר, ובסיום הטקס הושבו היהלומים לבעליהם. ג'ורג' הרביעי הפעיל במשך שנתיים לחץ על ממשלתו לרכוש את היהלומים ולהפכם לרכוש המדינה אולם הממשלה סירבה בשל העלויות הגבוהות. בשנת 1823 היהלומים המושכרים הושבו לבעליהם והכתר נותר ריק בלא היהלומים המשובצים בו, ולא נעשה בו כל שימוש מאז שנה זו.

כיום מוצג הכתר בבית התכשיטים שבמצודת לונדון כאשר משובצים בו יהלומים שהושאלו מדה בירס.

| תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת |
| --- |
| כתרים | כתר אדוארד הקדוש • כתר האימפריה הממלכתי • הכתר האימפריאלי של הודו • הכתר הממלכתי של ג'ורג' הרביעי • כתר סקוטלנד • כתר מרי ממודנה • הכתר הממלכתי של ג'ורג' הראשון • כתר פרידריק, נסיך ויילס • כתר ההכתרה של ג'ורג' הרביעי • כתר המלכה אדלייד • כתר היהלומים הקטן של המלכה ויקטוריה • כתר המלכה אלכסנדרה • כתר ג'ורג', נסיך ויילס • כתר המלכה מרי • כתר המלכה אליזבת • כתר צ'ארלס, נסיך ויילס |  |
| שרביטים | שרביט אדוארד הקדוש • שרביט היושר והרחמים • שרביט סקוטלנד |
| חרבות | חרב המתת • חרב הרחמים • חרב סקוטלנד |
| אחרים | אבן הגורל • סמל מסדר פטריק הקדוש • אודם הנסיך השחור • גלובוס הריבון |
**עגור כרבולתי** (שם מדעי: *Bugeranus carunculatus*) הוא מין של עגור גדול, שמצוי באפריקה שמדרום לסהרה. זהו מין יחיד בסוגו (*Bugeranus*), אם כי הוא לעיתים מסווג בסוג עגור (*Grus*). זהו מין העגור האפריקני הגדול ביותר, ומין העגור השני בגודלו בעולם, אחרי עגור אדום-ראש.

מאפיינים
--------

גובהו כ-175 ס"מ, מוטת כנפיו כ-230 עד 260 ס"מ, ואורכו כ-120 ס"מ. הזכרים גדולים מעט מהנקבות: משקל הנקבות כ-6.4 עד 7.9 ק"ג, לעומת משקל הזכרים: כ-7.5 עד 9 ק"ג. הגב והכנפיים אפורים. הכיפה שחורה, אך שאר הראש, הצוואר ודלדולי העור המנוצים (שיוצאים מהחלק העליון של הגרון) לבנים. המקור אדום. שאר הגוף (בין השאר החזה, הבטן והזנב) שחור. צבע גופם של פרטים צעירים הוא חום-צהבהב, ודלדול העור שלהם בולט פחות.

### התנהגות

לעגורים הכרבולתיים יש הרגלי נדידה, אך הם לא ידועים. קרוב לוודאי שהם נודדים בעיקר בגלל כמות המים הזמינה באזור המחיה שלהם, ופחות בגלל שינויים עונתיים בטמפרטורה. לאחר שיטפון באזור מסוים, העגורים עשויים להתקבץ בו - מפרטים בודדים לכ-3,000 פרטים. כך שלעגורים אין הרגלי נדידה קבועים, אלא היא מתרחשת באופן אופורטוניסטי.

העגור הכרבולתי הוא מין חברתי: מחוץ לעונת הרבייה, העגורים מתקבצים ללהקות של כ-10 פרטים או יותר בדרך כלל, או אף 89 פרטים. לא נצפתה מעולם טריפה של בוגר ממין זה. גודלו של העגור מונע ממנו להיות לטרף קל. עם זאת, תנים טורפים לעיתים גוזלים.

העגורים מגיעים לבגרות מינית בגיל 3-8 שנים. עונת הרבייה מתרחשת בדרך כלל בסמוך לחודש אפריל. הקנים הם בדרך כלל ערימות עשב שנבנות בסמוך לביצות, אם כי העגורים עשויים להשתמש בקנים ישנים של אווזים. הנקבה מטילה 1-2 ביצים כ-3 שבועות לאחר בניית הקן. הגוזלים בוקעים לאחר 33-36 ימים, ופורחים מהקן בגיל 90-130 ימים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עגור כרבלתי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ARKive
* ITIS
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  עגור כרבולתי באתר הרשימה האדומה של IUCN

| עגוריים |
| --- |
| עגור | עגור אפור • עגור חן • עגור סיבירי • עגור ברולגה • עגור אדום-ראש • עגור לבן-עורף • עגור כחול • עגור הכתם • עגור שחור-צוואר • עגור יפני • עגור קנדי • עגור אמריקאי |  |
| עגור כתר | עגור כתר לבן-לחיים • עגור כתר אדום-לחיים |
| עגור כרבלתי (סוג ומין יחיד) | עגור כרבלתי |
**מריאנו אונדו מונסוי אנגונג** (בספרדית: **Mariano Ondo Monsuy Angong**;‏ 29 ביוני 1999 – 14 בספטמבר 2022) היה כדורגלן מגינאה המשוונית ששיחק בעמדת המגן הימני.

קריירת מועדונים
---------------

אונדו גדל במחלקת הנוער של קאנו ספורט. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל של גינאה המשוונית. ב-13 בפברואר 2018 חתם בק.פ. שקופי מליגת העל הצפון מקדונית, במדיה ערך שלוש הופעות ליגה. ב-17 באוגוסט 2018 חזר לקאנו ספורט, ושיחק במועדון עד למותו.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-9 באוקטובר 2017 ערך אונדו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה המשוונית, בניצחון 3-1 על נבחרת מאוריציוס במשחק ידידות. בסך הכל ערך שש הופעות במדי הנבחרת.

מותו
----

ב-14 בספטמבר 2022, בגיל 23, מת אונדו במהלך אימון של נבחרת גינאה המשוונית.

קישורים חיצוניים
----------------

* מריאנו אונדו, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל, באתר ESPN

הערות שוליים
------------

1. ↑  Fallece el jugador de la selección local Mariano Ondo Monsuy באתר Ahora EG, ‏ 14 בספטמבר 2022 (בספרדית)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מריאנו אונדו"**.
דימום חיצוני מהאגודל
**דימום** או **שטף דם** (מינוח מקצועי: **Hemorrhage**) הוא מונח רפואי המציין יציאה של הדם מכלי דם שנקרע. דימום שמקורו בעורק יכיל דם בצבע אדום בהיר ויזרום בפעימות, ואילו דימום שמקורו בווריד יהיה כהה יותר ויזרום לאט יותר.

דימום חיצוני הוא דימום שבמהלכו יוצא דם מחוץ לגוף. הסכנה העיקרית בדימום חיצוני היא איבוד נפח גדול של דם, עד כדי היווצרות מצב של הלם. סכנה נוספת בדימום חיצוני, היא זיהום הפצע. דימום פנימי הוא דימום שלא מזרים דם מחוץ לגוף. בנוסף לסכנת איבוד הדם, הוא יכול לגרום ללחץ על איברים בגוף, ולהביא לפגיעה בתפקוד שלהם. דימום פנימי בתוך הגולגולת נקרא דימום תוך-גולגולתי.

בדימומים קטנים ואיטיים יחסית, הדימום נפסק בדרך כלל עקב תהליך של קרישת דם. בשטפי דם גדולים יותר דרושה התערבות חיצונית על ידי הפעלת לחץ ישיר על הפצע ומניעת יציאה של דם מתוך כלי הדם (למשל על ידי שימוש בתחבושת) או שימוש בלחץ עקיף, כדי למנוע זרימה של דם אל הפצע (למשל חוסם עורקים או לחיצה על "נקודות לחיצה" בגוף).

סיבות וגורמי דימום
------------------

דימום יכול להיגרם כתוצאה מגורמים רבים, חיצוניים (טראומה) כגון פציעה או חבלה בגוף, מגורמים פנימיים כמחלות (בסרטן הדם ומחלות כבד, למשל) או אף מגורמים כמחסור בוויטמין K.

דרגות דימום
-----------

ארגון הבריאות העולמי הגדיר דרגות חומרה של דימום:

* דרגה 0 - אין דימום.
* דרגה 1 - שטפי דם קלים.
* דרגה 2 - דימום קל הכרוך במשמעות קלינית.
* דרגה 3 - איבוד דם משמעותי, הדורש מנת דם חיצונית.
* דרגה 4 - איבוד דם בכמויות גדולות הגורם לאובדן תפקודי גוף.

ראו גם
------

* המטומה
* הלם היפוולמי

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **דמום** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **שטף דם** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **דימום** |

* Health line
* 10 מיתוסים על טיפול בפצעים
* דימום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555643305171
* BnF: cb11959707d (data)
* GND: 4139957-2
* LCCN: sh85060224
* LNB: 000110995
* NDL: 00572387
* NKC: ph171356

 |

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**קלרה אסתר קלינגהופר** (באנגלית: **Clara Esther Klinghoffer**;‏ 18 במאי 1900 – 18 באפריל 1970) הייתה אומנית, ציירת ומאיירת יהודיה-בריטית.

קורות חיים
----------

קלרה קלינגהופר נולדה למשפחה יהודית בשצ'ז'ץ שבפולין, תחת האימפריה האוסטרו-הונגרית. היא הגיעה לאנגליה כתינוקת בשנת 1903. המשפחה התגוררה במנצ'סטר לפני שעברה לגור באיסט אנד בלונדון, מקום מגוריהם של יהודים רבים בתקופה. קלינגהופר למדה אומנות בקולג' לאומנות על שם סר ג'ון קאס, ואחר כך, בין השנים 1919–1921 למדה בבית הספר לאומנות ואמנות (Central School of Arts and Crafts) ובסלייד (Slade School of Art).

ב-29 ביולי 1926 נישאה קלינגהופר לעיתונאי וסופר ההולנדי, ג'וסף וילם פרדיננד סטופלמן ועברה, איתו ועם ביתה סוניה להולנד. בנה, מייקל, נולד באמסטרדם שם המשיכה קלינגהופר בקריירה שלה ושמה נודע ברחבי אירופה. בין השנים 1930–1939 היא חיה בהולנד ובצרפת ואחר כך, בתקופת מלחמת העולם השנייה, עברה לגור בארצות הברית, שם נשארה עד סוף ימיה, אך הצליחה גם לנסוע רבות למקסיקו ולאירופה וחזרה לעיתים קרובות ללונדון שהייתה אהובה עליה.

קלרה קלינגהופר נפטרה בלונדון ב-18 באפריל 1970.

קריירה
------

התערוכה האישית הראשונה של קלינגהופר, שבה הוצגו שישים מעבודותיה נערכה בלונדון בשנת 1919, כשהיא רק בת 19 וקיבלה ביקורות מצוינות. כבר בגיל 14 הבחינו הוריה בכישרון הציור שלה ותמכו בה, למרות המחסור בבית, כדי שתוכל לקנות חומרים וללמוד בבית ספר לאומנות. בגיל 15 פנתה לבית הספר המרכזי לאומנות בלונדון והתקבלה גם ל-Slade, שם למדה במשך שנתיים וזכתה להערצתו של אלפרד וולמרק שבעזרתו ובעזרת האפוטרופוסים ג'קוב אפשטיין וברנרד מנינסקי הצליחה להציג את עבודותיה בגלריה בהמפסטד, לונדון. בשנת 1935 ציור שלה נרכז על ידי גלריית בן אורי והפך להיות חלק מהתצוגה הקבועה.

בשנת 1939, בעקבות הפלישה המתקרבת של הנאצים להולנד, חזרה המשפחה ללונדון לתקופה קצרה ומשם עברה לארצות-הברית. לפני שעזבו את ביתם בהולנד, אוחסן חלק מהריהוט ומעבודותיה של קלינגנופר במחסן בהארלם שממנו נגנבו הדברים בידי הנאצים.

לאחר המלחמה, בשנת 1945, חילקה קלינגהופר את זמנה בין לונדון לניו-יורק. אף על פי שהציגה בתערוכות רבות בארצות-הברית בשנות ה-40, ה-50 וה-60, סירבה להצטרף לתנועת האקספרסיוניזם האבסטרקטי שהייתה פופולרית בארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

* ביוגרפיה ואומנות של קלרה קלינגהופר, באתר Ben Uri Collection (באנגלית)
* קלרה קלינגהופר, באתר artuk.org (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  J.W.F. Stoppelman, Clara Klinghoffer: The Life and Career of A Traditional Artist, ‏1973 (באנגלית)
2. 1 2 3  Schwab, W. M, **Jewish Artists: The Ben Uri Collection**, 1987, מסת"ב 9780853315377
3. ↑  The Western Charitable Foundation Grave Search, Western Charitable Foundation (ב־American English)
4. 1 2  Clara Klinghoffer - 20th Century English Artist, www.claraklinghoffer.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 6705 5971
* LCCN: no2002000864
* RKD: 44832
* ULAN: 500078348
* VIAF: 34116699
* WorldCat: lccn-no2002000864

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"קלרה אסתר קלינגהופר"**.