recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
גספצ'ו (שמרכיביו מרוסקים)
גספצ'ו (שמרכיביו חתוכים)
מרכיבי הגספצ'ו
**גספצ'ו** (בספרדית: **gazpacho**) הוא מרק עגבניות קר המקובל במטבח הספרדי, אשר נאכל בעיקר בעונת הקיץ.

היסטוריה
--------

מקורו של המרק במטבח האנדלוסי, והוא מבוסס על מרכיבים פשוטים המצויים באנדלוסיה: לחם יבש, שום, שמן זית, מלח וחומץ. לאחר גילוי אמריקה על ידי כריסטופר קולומבוס בשנת 1492 והבאת העגבנייה והפלפל לספרד הפכו גם אלה לחלק בלתי נפרד מהמרק. גם כיום העגבנייה מהווה חלק בלתי נפרד ממרק הגספצ'ו והצבע האדום שלה מהווה את סימן ההיכר את המרק, אולם המתכון המקורי של המרק לא כלל עגבנייה.

גרסאות של המרק
--------------

באנדלוסיה עדיין פופולרי האחובלנקו - הגרסה המקורית של המרק, בלי העגבנייה.

גרסה נוספת של המרק התפתחה באזור לה מנצ'ה, ומרק זה מכונה "גספצ'ו מנצ'גו" על שם האזור בו נוצר. מרכיבי מרק זה זהים למרכיבי הגספצ'ו, אולם הוא מוגש כנזיד חם, ולרוב מוסיפים לו גם בשר ארנבת ופטריות.

ראו גם
------

* וישיסואז

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **גספצ'ו** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **גספצ'ו** |

* גבי בר חיים, סופר קלאסיקו: גספצ'ו, באתר nrg‏, 20 ביולי 2005
* גספצ'ו עם קרוטונים תוצרת בית, באתר וואלה! NEWS
* קובי קלייטמן‏, זה היה בסוף הקיץ, באתר וואלה!‏, 17 באוקטובר 2011
* רותי קינן, מתכון לגספאצ'ו מלפפונים, באתר ynet, 16 באוגוסט 2015
* גספצ'ו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ממלכת קאחתי 962-1064
**קוויקירה השלישי הגדול** (בגאורגית: **კვირიკე III დიდი**, קוויריקה III דידי) (מת ב-1029) היה שליט ממלכת קאחתי-הרתי שבמזרח גאורגיה משנת 1010 (מלך משנת 1014) ועד למותו בשנת 1029.

קוויריקה ירש את השלטון בנסיכות קאחתי מאביו, דוד מקאחתי, הנסיך והכורבישוף של קאחתי. אולם בגרט השלישי מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת שבה אותו וכבש את הנסיכות. עם מותו של בגרט, בשנת 1014, נזדמנה לקוויריקה ההזדמנות לחזור לשלטון בנסיכות. קוויריקה חזר לנסיכות והשתלט גם על המחוז השכן, הרתי והכריז על עצמו כמלך קאחתי והרתי - ממלכת הקאחים והראנים.

בתקופת שלטונו של קוויריקה שגשגה הממלכה וצברה כוח פוליטי. בשנת 1027 הצטרף קוויריקה לצבא המשותף של בגרט הרביעי, שונהגה על ידי ליפריט הרביעי, דוכס קלדקארי ואיוון אבאזאסדזה, האמיר אמירות טביליסי, אלי בי. ג'עפר והמלך דוד הראשון, מלך ארמניה כנגד האמיר של אראן (آران) מבית שאדאדיד, אל-פאדל הראשון איבן מוחמד, שהובס תבוסה מוחצת בנהר אקלז. בערך באותו זמן, קוויריקה השלישי השמיד כוח פולש שהונהג על ידי המלך האלאני, אורדורה, שחצה את הרי הקווקז לתוך קאחתי רק בשביל להיהרג במערכה נטושה.

בשנת 1029, בשיא שלטונו ויוקרתו, נרצח קוויריקה בהתנקשות בעת ציד. על פי ההיסטוריון הגאורגי, וחושטי, בוצעה ההתנקשות בידי העבדים האלאנים שרצו לנקום את מותו של המלך אורדורה. עם מותו של קוויריקה נכבשה הממלכה זמנית בידי הממלכה הגאורגית המאוחדת.

מקורות
------

* סיריל טואומנוף (רומא, 1976), Manuel de Généalogie et de Chronologie pour le Caucase chrétien (Arménie, Géorgie, Albanie).
* וחושטי, История царства грузинского. Возникновение и жизнь Кахети и Эрети. Ч.1

הערות שוליים
------------

1. ↑  **שאדאדיד** - היא שושלת מלוכה כורדית ששלטה בחלקים נרחבים של ארמניה ואראן (آران) בשנים 951-1199
תצלום תקריב של פני טוטם
**עמוד טוֹטֶם** הוא עמוד עץ מגולף עצום ממדים, שהיה נפוץ בעבר בקרב תרבויות אינדיאניות רבות על חופה המערבי של צפון אמריקה, וייצג מערכת סמלים מורכבת שכללה מוטיבים טוטמיסטים.

מטרתם של עמודי הטוטם והעת שבה התחילו בבנייתו לא לגמרי ברורה. עמודי הטוטם נעשו מעצים שצמחו ביערות בצפון אמריקה, ואין עדויות או ממצאים של טוטמים שנבנו לפני שנת 1800.
לפי עדויות של חוקרים אירופאים מהמאה ה־18 שעברו ליד חופי צפון אמריקה כבר אז היו פזורים פסלי טוטם בכפרי המקומיים האינדיאנים, אך בכמות מעטה.
הטוטמים שנראו על ידי החוקרים היו עתיקים ונראה כי הייתה להם היסטוריה ארוכה של שיפוצים, בפרט של חלקם העליון של עמודי הטוטם.
ככל הנראה, הטוטם הוא פסל המעיד על עושר, אמידות, ומעמדה החברתי של המשפחה שלה הוא שייך.

לעמודי הטוטם סגנונות שונים המתבטאים בצבע, בסוג העץ המשמש לבנייה, וכן בדמות המגולפת בעץ; החל מסירות קאנו ועד דמויות שדים או בעלי חיים שונים.
בדרך כלל, הטוטמים שהיו בחלקה הצפוני של צפון אמריקה, בכיוון אלסקה, היו צבעוניים פחות וצבעם הוגבל בדרך כלל לאדום, שחור ולבן.

משמעות הטוטמים השתנתה לפי התרבות שיצרה אותם. עמודי הטוטם מייצגים אגדות, ייחוסי משפחה, או אירועים חשובים. הטוטמים גם גולפו כדי להמחיש סיפורים והיסטוריה של השבט האינדיאני וכן לייצג אלים ושדים שונים, אף כי הטוטם עצמו אינו אל או אליל.

למרות שגילוף עמודי הטוטם היא מסורת עתיקה, לא שרדו לימינו עמודי טוטם קדומים יותר מהמאה ה-19, ועקב עזיבת אורח החיים השבטי בקהילות האיניאנדים, מספר עמודי הטוטם כיום הוא נמוך. עם זאת, ממשיכים להתקיים גם כיום אמנים היוצרים עמודי טוטם בהתאם למסורות הקדומות.

תמונות עמודי טוטם
-----------------

* צילום ישן של עמוד טוטםצילום ישן של עמוד טוטם
* צילום של עמוד טוטם שצולם בתחילת המאה ה-20 על ידי חוקרים אירופאים בצפון אמריקהצילום של עמוד טוטם שצולם בתחילת המאה ה-20 על ידי חוקרים אירופאים בצפון אמריקה
* עמוד טוטם בקולומביה הבריטיתעמוד טוטם בקולומביה הבריטית
* 
* עמודי טוטםעמודי טוטם

ראו גם
------

* טוטם
* גילוף בעץ

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פסלי טוטם** |

* אתר המוקדש כולו לפסלי טוטם
* מידע על פסלי טוטם
* מאמר המסביר על אומנות הכנת הטוטם
* עמוד טוטם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007541466205171
* BnF: cb119790741 (data)
* GND: 4391098-1
* LCCN: sh85136222
* NARA: 10644610
* SUDOC: 027834492

 |
עמדות בייסבול ומספריהן
ישנן 9 **עמדות מגרש בבייסבול**. בדרך כלל את אותן העמדות מאיישים שחקני ההתקפה של הקבוצה, אשר עוברים להגנה במצב מגרש (כאשר תור הקבוצה השנייה לחבוט). לכל עמדה ישנו מספר, אשר עוזר לאחר מכן לרשום את פסילות החובטים: 1 (המגיש, P), 2 (התופס, C), 3 (בסיס ראשון, 1B), 4 (בסיס שני, 2B), 5 (בסיס שלישי, 3B), 6 (עוצר ביניים, SS), 7 (שדה שמאלי, LF), 8 (שדה מרכזי, CF), 9 (שדה ימני, RF). לדוגמה:

* כאשר בסיס שלישי זורק את הכדור לבסיס הראשון למען פסילה, הדבר ירשם כמהלך 5-3.
* כאשר הבסיס השני מוסר את הכדור לעוצר הביניים (שמכסה את הבסיס השני) וזה מוסר לבסיס ראשון למען הוצאה כפולה, המהלך ירשם כהוצאת 4-6-3.

באמריקן ליג ישנו תפקיד בשם החובט הייעודי, אשר מסומן במספר 0. החובט לא משחק במצב מגרש וממלא את מקומו של המגיש. לעיתים ברצונו של המאמן או המנג'ר של הקבוצה להחליף שחקן התקפה. לשחקן לא ניתן מספר באותה העת (שכן יכול להחליף שחקן המשחק בעמדה לא מוכרת לו) והוא נקרא "פינץ' היטר", ובדרך כלל מוחלף במצב מגרש על ידי שחקן אחר (בבייסבול, כאשר הוצא שחקן מהמשחק אין ביכולתו לחזור אליו). אותו מקרה יכול להיות כאשר שחקן אכן מגיע לבסיס, אך מוחלף בשחקן מהיר יותר כדי לפתוח את האפשרות לגנבת בסיסים.

לכל שחקן ישנו מספר חולצה, כמו גם לכל מאמן, תופס אימונים ומנהל, אך לאלו אין מספר מגרש. למנהל הכללי, "Bat boy" (האחראי על המחבטים) ול-"Ball boy" (האחראי על הכדורים) אין מספר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עמדות בייסבול** בוויקישיתוף
**שבר של מסד נתונים** (באנגלית: **Shard**, תרגום: שבר של כלי חרס) היא מחיצה (Horizontal Partition) של מידע של מסד נתונים או מנוע חיפוש. כל מחיצה נקראת שבר כאשר כל שבר מנוהל ומתוחזק על מופע מסד נתונים נפרד כדי לפזר עומס.

המידע לא מתחלק באופן קבוע בין השברים. חלק מהמידע יכול להימצא על כל השברים וחלק עלול להימצא רק על שבר אחד. כל שבר הוא בפועל שרת מסד נתונים המתפקד כמקור מידע עצמאי עבור תת-הקבוצה של הערכים והמידע המוכלים בו.

ארכיטקטורה
----------

היתרון המשמעותי של מחיצה (מאוזנת) הוא שהיא מורידה את סך השורות בטבלה עמוסה ובכך מאפשרת שיפור ביצועים ניכר. ישנם מקרים בהם אפשר לשמור שורות של טבלאות בשברים שונים (לדוגמה נתונים של כל שנה בשבר אחר, או חלוקה דוגמת "לקוחות בצפון", "לקוחות במרכז" ו"לקוחות בדרום") כאשר האפליקציה בצד המשתמש אמורה לדעת על איזה שבר לבצע שאילתה ובכך לקבל שיפור בביצועים. שברים אף יכולים לשפר ביצועים על ידי פיזור גאוגרפי של שרתים. לדוגמה, יצירת שבר במערכת בינלאומית על שרת באירופה, אשר מכיל מידע בעל רלוונטיות גבוהה יותר עבור אזור זה, יתן ביצועים מוגברים עבור אותה תת-קבוצה של מידע אשר הגישה אליו מהירה יותר עקב החלוקה הלוגית של מיקום השרתים.

לעומת זאת אם לצד המתשאל אין מידע מוקדם כלשהו על השברים, הוא יצטרך לבצע שאילתה שתכיל את המידע מכל השברים כדי לקבל תמונה כוללת ודבר זה לא רק שלא ישפר ביצועי זמן גישה וזמן חישוב, אלא קרוב לוודאי שהשאילתה תאופיין בביצועים מופחתים עקב מיזוג מידע ותשאול מספר רב של שרתים.
**גרגירן מגושם** (שם מדעי: *Choriaster granulatus*) הוא מין יחיד בסוג **גרגירן**  של כוכב-ים ממשפחת הגרגריניים. מין זה נפוץ בישראל במפרץ אילת ואינו מזיק לבני אדם.

תיאור
-----

גרגירן מגושם הוא כוכב ים גדול בעל חמש זרועות קצרות ועבות. לזרועותיו מראה מעוגל שנראה ״שׁמנמן״ ומזכיר בובה ממולאת או ממתק מרשמלו. הגרגירן המגושם גדול יחסית לכוכבי ים אחרים ומגיע עד לרדיוס מרבי של כ-27 ס"מ. לרוב, צבעו ורוד חיוור עם גבשושיות חומות במרכזו, אך ישנם גם מופעים שלו בצבעים נוספים כגון אפור, צהוב ואפילו אדום.

מקום
----

מין זה מתקיים בימים טרופיים רבים, בין היתר:

* מזרח אפריקה
* האזור האינדו-פסיפי
* שונית המחסום הגדולה
* ים סוף
* ונואטו
* פיג'י
* פפואה גינאה החדשה

בית גידול
---------

 *Choriaster granulatus* במדגסקר
הגרגירן המגושם נמצא לרוב במים רדודים יחסית, מעומק 1.5 מטרים ועד לעומק של 53 מטרים, באזורים טרופיים בהם טמפרטורת המים נעה בין 24–29 מעלות צלזיוס. יכול להמצא בקבוצות או בבודדים בקרבת שוניות אלמוגים.

 *Choriaster granulatus*

תזונה
-----

הגרגירן המגושם הוא טורף, פיו ממוקם בתחתית הגוף שלו, בדומה לכוכבי ים אחרים. הטרף נכנס אל הגוף מחוץ לפיו של הכוכב, ע״י הוצאה של איברי העיכול החוצה מתוך בטנו. מזונו העיקרי כולל חסרי חוליות קטנים, אלמוגים ופגרים.

מחזור חיים ורבייה
-----------------

מתוך הביצים בוקעים זחלים שהופכים לכוכבי ים צעירים עם חמש זרועות. כוכבי הים מתרבים הן ברבייה מינית והן ברבייה א-מינית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גרגירן מגושם** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* גרגירן באתר רשות הטבע והגנים

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Taxonomic". *domainsoflife.yolasite.com*. נבדק ב-2018-03-19.
2. ↑  Antokhina, Tatiana I.; Britayev, Temir A. (2020). "Host recognition behaviour and its specificity in pontoniine shrimp Zenopontonia soror (Nobili, 1904) (Decapoda: Caridea: Palaemonidae) associated with shallow-water sea stars". *Journal of Experimental Marine Biology and Ecology*. **524**: 151302. doi:10.1016/j.jembe.2019.151302.
3. ↑  Marine Fish Picture Gallery – Granulated Seastar picture
4. ↑  Choriaster granulatus, granular sea star
5. ↑  "Choriaster granulatus, granular sea star". *www.sealifebase.org* (באנגלית). נבדק ב-2018-03-19.
**קרבונמיס** (שם מדעי: ***Carbonemys***; מילולית: "צב ביצות (אנ') הפחם") הוא סוג נכחד של צב מים מתוקים ענקי ממשפחת הפודוקנמיים אשר התקיים מתחילת עידן הקנוזואיקון בתקופת הפלאוגן שלפני 60-58 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו בתצורות צרג'ון (אנ') שבצפון קולומביה. המאובנים שלו התגלו ב-2005 ונחקרו ב-2012.

מאפיינים
--------

צב זה שהיה קרוב משפחתו של גדול צבי המים, הסטופנדמיס והוא היה לפי מדידות בעל שריון עצום באורך 1.72 מ' ואורך כולל של 2.5 מטר, קרוב לצב ים גילדי מודרני, מה שהופך אותו לאחד מגדולי הצבים. הוא היה בעל חוטם ארוך ומלתעות חזקות מאוד שיכלו למחוץ תנין אך היו חסרות שיניים. לצידו חיו מיני זוחלים גדולים כמו תנינים קדומים כמו הארכרונטיסוכוס (Acherontisuchus) והנחש הגדול ביותר בעולם, הטיטאנובואה.

צב זה כנראה היה שחיין מוצלח אך יצור מגושם ביבשה. הוא ניזון כנראה הן מיצורים קטנים יותר והן מצמחייה. הוא נכחד עם התייבשות הביצות הטרופיות בהם חי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרבונמיס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**לאון גנוט הייט** (בספרדית: **León Genuth Hejt**;‏ 5 באוגוסט 1931 – 10 במרץ 2022) היה מתאבק יהודי ארגנטינאי, מקום שישי במשחקים האולימפיים (הלסינקי 1952), פעמיים ברציפות אלוף המשחקים הפאן-אמריקאיים (1950 ו-1955), אלוף המכביות (השלישית 1950 והרביעית 1953) ו-9 פעמים ברציפות אלוף ארגנטינה (1948–1956).

ביוגרפיה
--------

#### אלוף המכביה

במכביה השלישית שנערכה באוקטובר 1950 הוא זכה בשתי מדליות זהב במשקל בינוני, בהיאבקות בסגנון יווני-רומי לפני ברמן מישראל וקוסובר מקנדה ובהיאבקות בסגנון חופשי לפני לאסקי מארצות הברית וקוסובר.

#### אלוף אמריקה

במשחקים הפאן-אמריקאיים הראשונים שנערכו בבואנוס איירס, ארגנטינה בשנת 1951 הוא זכה במדליית זהב בהיאבקות בסגנון חופשי במשקל עד 79 ק"ג לפני לואיס נורטון מארצות הברית ואדוארדו אסאם ממקסיקו (אנ')

#### מקום שישי במשחקים האולימפיים

באולימפיאדת הלסינקי (1952) הוא סיים בהיאבקות בסגנון חופשי במקום שישי במשקל עד 79 ק"ג, למרות פציעה בכתף. בסיבוב הראשון הוא ניצח בהחלטת שופטים את וייקו לאטי מפינלנד (1-2), בסיבוב השני הוא ניצח בהפלה (12:45) את אדאלברטו לפרי מאיטליה, בסיבוב השלישי הוא הפסיד בהפלה (5:55) לחולם טאחטי מאיראן שזכה במדליית הכסף ובסיבוב הרביעי הוא הפסיד בהחלטת שופטים (0-3) לגוסטב גוקה מגרמניה שסיים במקום רביעי. בשל הפציעה הוא לא השתתף בתחרות בסגנון חופשי.

במכביה הרביעית שנערכה בספטמבר 1953 הוא הגן על תואריו וזכה בשתי מדליות זהב בהיאבקות בסגנון יווני-רומי ובהיאבקות בסגנון חופשי במשקל בינוני. בקרב הגמר הוא ניצא את מ. קני מדרום אפריקה, במה שהוגדר הקרב היפה בתחרות.

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי בשנת 1955 הוא הגן על תוארו וזכה במדליית זהב בהיאבקות בסגנון חופשי במשקל עד 79 ק"ג, לפני הבצל הובל מארצות הברית ואדוארדו אסאם ממקסיקו.

קישורים חיצוניים
----------------

* לאון גנוט, באתר olympedia.org
* TESTIMONIO DE LEÓN GENUTH, 11 באוגוסט 2015 (בספרדית)
* By César R. Torres and David MK Sheinin, Max Nordau y el judaísmo muscular en Argentina, ‏6 באוקטובר 2021 (בספרדית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תוצאות המכביה, על המשמר, 4 באוקטובר 1950
2. ↑  היום טקס נעילת המכביה, חרות, 8 באוקטובר 1950
**דרווזה** (בטורקמנית: **Derweze**; מילולית: "השער") הוא כפר בטורקמניסטן הממוקם במרכז מדבר קאראקום, הכפר מונה כ-350 אנשים. רוב תושבי הכפר הם משבט הטקה, ומנהלים חיי נוודות למחצה.

הכפר ממוקם במרכזו של אזור עשיר בגז טבעי.

"שער הגיהנום" של דרווזה
-----------------------

 ערך מורחב – **שער הגיהנום**  

"שער הגיהנום" הוא בור בקוטר של כ-70 מטרים, בתוכו בוערת אש ברצף מאז 1971.

האזור סביב דרווזה עשיר במרבצי גז טבעי, הבור נוצר בטעות כאשר בשנת 1971 גאולוגים סובייטים קדחו אל תוך חלל תת-קרקעי. ציוד הקידוח קרס פנימה תוך כדי יצירת הבור הרחב, והם גילו כי הבור מלא בגז רעיל. כדי להיפטר מהגז ולקחת את הציוד ששקע לבור, הם החליטו לכלות את הגז בצורה טבעית על ידי הדלקתו. לפי הערכתם הגז היה אמור להיגמר תוך כמה ימים. בפועל הבור בוער מאז אותו היום. התושבים סביב לבור העניקו לו את שמו "שער הגיהנום", בשל האש, החום הרב ועצם היותו בור פעור באמצע המדבר.

טורקמניסטן מתכננת לפתח ולהגביר את תפוקת הגז הטבעי. באפריל 2010 נשיא טורקמניסטן גורבנגולי ברדימוחמדוב ביקר באתר והורה לסגור את הבור או שינקטו צעדים שיקטינו את השפעתו על פיתוח שדות גז אחרים בסביבה.

ראו גם
------

* סנטרליה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דרווזה** בוויקישיתוף
* כתבה ותמונות באתר ה-*Daily Mail*
* Photos from the Darvaza Gas Crater or "Gates of Hell"
* Tourist information for Darvaza
* Au bord du cratère de Darvaza

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
לאון וולוביץ'
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
**לאון ווֹלוֹביץ'** (רומנית: **Leon Volovici**); ‏ 10 באוגוסט 1938 ביאשי, רומניה - 1 בדצמבר 2011 בירושלים). היה היסטוריון יהודי רומני-ישראלי, חוקר בכיר ביד ושם, מרצה חבר סגל האוניברסיטה העברית בירושלים ומחברם של מספר מחקרים היסטוריים שפורסמו בשפות שונות.

קורות חיים
----------

לאון וולוביץ' למד בבית הספר התיכון הלאומי ביאשי ולאחר מכן באוניברסיטת יאשי, בפקולטה לבלשנות וספרות רומנית. לאחר השלמת תואר ראשון ב-1962, עבד שנתיים כמורה לרומנית ביישוב ביבולאר שבמחוז יאשי.

ב-1964 הופיע לראשונה מאמר משלו בכתב העת *Iaşul Literar* ("יאשי הספרותית"). בין 1964–1984 היה חוקר במחלקה הספרותית של המכון לבלשנות על שם אלכסנדרו פיליפידה ביאשי. תוך כדי עבודתו, ב-1975 סיים והגיש תזה לדוקטורט בנושא "הסופר, הופעתו והתפתחותו בתקופת בניית הספרות הרומנית המודרנית" ועל כך קיבל את התואר. הספר *Apariţia scriitorului in cultura româneasca* ("הופעת הסופר בתרבות הרומנית"), שיצא לאור ב-1976, מבוסס על עבודת הדוקטור שלו.

ד"ר וולוביץ' היה שותף בחיבור *Dicţionarul literaturii române de la origini pîna la 1900* ("מילון הספרות הרומנית מן המקורות ועד 1900"), שיצא לאור ברומניה ב-1979, בהוצאת האקדמיה הרומנית. לאחר שעלה לישראל, עבד בין 1984–1989 כחוקר בתחום השואה ביד ושם ומ-1989 כיהן כחוקר ומרצה באוניברסיטה העברית בירושלים. בנוסף, הוא העביר קורסים ביהדות גם באוניברסיטאות קלוז'-נאפוקה, יאשי ובוקרשט, ופרסם מאמרים בכתבי עת רבים, בהם *Anuar de lingvistica si istorie literara, Cahiers roumains d'etudes litteraires*, "שיחות ספרותיות", *Cronica, Iasul literar, Revista cultului mosaic, Apostrof*, "רומניה ספרותית", *Secolul 20, Arc, Dilema, Sfera politicii, Lettre Internationale, Plural* ועוד. הוא הקים והוביל בירושלים את החוג לתרבות של יוצאי רומניה, ביחד עם מבקר הקולנוע קוסטל ספירמן.

ד"ר לאון וולוביץ' נפטר בדצמבר 2011 בירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* על לאון וולוביץ, מאת רפי ואגו, באתר יד ושם
* ריאיון עם לאון וולוביץ' בליווי תמונתו בכתב העת TIMPUL (ברומנית)
* מפגשים בירושלים (ברומנית)
* לאון וולוביץ', לאומיות, אנטישמיות ואנשי רוח ברומניה בשנות ה-30, באתר יד ושם

הערות שוליים
------------

1. ↑  בשפה הרומנית ניתן לעשות יידוע של שם מקום.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007522948105171
* BnF: cb12261978p (data)
* GND: 130401757
* ISNI: 0000 0000 8148 3948
* LCCN: n82032904
* NKC: jo20201084122
* NTA: 073187100
* SUDOC: 031397948
* VIAF: 68987096
* WorldCat: lccn-n82032904

 |
**דרך משה סנה** היא חלק מציר האורך המרכזי בצפון-מזרח תל אביב. ממשיכה אותה מדרום ומשלימה את ציר האורך בת"א דרך פנחס רוזן. ציר האורך הצפון מזרחי בתל אביב הוא חלק מכביש 482 - 'דרך הרצליה ההיסטורית'. בצפונה דרך משה סנה היא המשכו הישיר של רחוב סוקולוב ברמת השרון.

היסטוריה
--------

בסוף שנות ה-80 של המאה העשרים שונה שם חלקה הדרומי של דרך משה סנה, מרחוב דבורה הנביאה ועד קצה תחום שיפוטה של תל אביב - חפיפתו עם תחומי השיפוט של רמת גן ובני ברק, לדרך פנחס רוזן, על שמו של שר המשפטים הראשון של ישראל.
חלקה הצפוני של הדרך, מרחוב דבורה הנביאה ועד רמת השרון, המשיך להקרא על שם משה סנה, ראש המפקדה הארצית של ההגנה וחבר הכנסת מטעם מפ"ם ומק"י.

תיאור הדרך (מצפון לדרום)
------------------------

דרך משה סנה היא אחת משלוש הכניסות הצפוניות לתל אביב (לצד דרך נמיר ונתיבי איילון) והמזרחית שבהן. ראשיתה במבואותיה הדרומיים של רמת השרון, כהמשכו של רחוב סוקולוב, הרחוב הראשי בעיר זו. מחלף הכפר הירוק מחבר בין דרך משה סנה לכביש 5, ומדרום לו נמצאים שטחים חקלאיים, כביש הגישה למרכז הטניס (ממזרח) ובית הספר החקלאי "הכפר הירוק" והוסטל האוטיסטים "כפר עופרים" (ממערב). כל אלה מצויים בתחום שיפוטה של רמת השרון.

דרומית לאזור החקלאי מתחיל תחום שיפוטה של עיריית תל אביב-יפו. ממזרח נמצאת שכונת המשתלה, השכונה הצפונית ביותר בעיר. שכונה זו, שהיא שכונת יוקרה המאופיינת בבנייה רוויה, הוקמה בשנות ה-90, במקום בו שכנה בעבר המשתלה העירונית של תל אביב. מצדה המערבי של הדרך נמצאת הכניסה לבית העלמין קריית שאול, ולאורכה בתים צמודי קרקע של שכונת קריית שאול.

אחד הצמתים המרכזיים לאורך הדרך, המכונה "צומת הפיל", מצוי דרומית לקריית שאול, והוא מחבר בינה ובין הרחובות בני אפרים וקריית שאול. מקור הכינוי הוא במסעדת הפיל אשר שכנה בין השנים 1965 ו-2012 ברחוב בני אפרים, בסמוך לצומת. רחוב בני אפרים, שכיוונו דרום-מערב, מוביל לשכונות נאות אפקה ומעוז אביב, והוא הופך בהמשך לשדרות רוקח. רחוב קריית שאול, שכיוונו צפון-מערב, מוביל לבית העלמין, וכן לשכונת נווה גן, מובלעת - מצויה בתחום שיפוטה של רמת השרון אך כביש 5 מפריד בינה לבין שאר חלקי רמת השרון ולמעשה היא מחוברת לשכונת תל ברוך צפון התל אביבית. לאורכו של רחוב זה תעשייה זעירה. דרך משה סנה עצמה, שעד לאותה נקודה היה כיוונה מצפון-מזרח לדרום-מערב, מתעקלת בצומת דרומה. בצדו המזרחי של הצומת מרכז מסחרי קטן. בשנות ה-90 היה ניסיון להקים בצדו המערבי מרכז בילויים בשם "גבעת ריץ", אך מיזם זה כשל.

דרומית לצומת הפיל, בצד מזרח, מתחברים לדרך משה סנה שני רחובותיה הראשיים של שכונת צהלה, רחוב צה"ל ורחוב דבורה הנביאה.

ברוב חלקי הדרך שלושה נתיבי נסיעה לכל כיוון.

|  |
| --- |
| * דרך משה סנה מצפון לצומת הפילדרך משה סנה מצפון לצומת הפיל
* קטע רחוב מרוצף לצד הכביש הראשיקטע רחוב מרוצף לצד הכביש הראשי
* מסעדת הפיל בצומת דרך משה סנה ורחוב בני אפריםמסעדת הפיל בצומת דרך משה סנה ורחוב בני אפרים
 |

ראו גם
------

|  |
| --- |
| 
**ראו גם:**

**מדריך רחובות תל אביב-יפו**
 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דרך משה סנה** בוויקישיתוף
דרך נייתן
דרך נייתן בשנות ה-20 של המאה ה-20. מימין - דרך קמרון.
כנסיית סנט אנדרו
**דרך נייתן** (באנגלית: **Nathan Road**; בסינית: 彌敦道) היא דרך ראשית בקאולון שבהונג קונג. הדרך חוצה מדרום לצפון את צים שא צוי ומגיעה עד מונג קוק. דרך ראשית זו מהווה אתר תיירות ואתר מסחרי חשוב בשל החנויות הרבות, המלונות והמסעדות הרבות שלאורכה.

מוצאה של הדרך בנמל ויקטוריה שבדרום צים שא צוי, והיא מסתיימת ברחוב באונדרי שבצפון מונג קוק.

מתחת לדרך עוברים קו קוון טונג וקו צואן ואן של הרכבת התחתית של הונג קונג.

היסטוריה
--------

חלקה הראשון של דרך נייתן נסלל בשנת 1861. הייתה זו הדרך הראשונה שנסללה בקאולון לאחר שקאולון הוחכרה לבריטניה בועידת פקינג בשנת 1860. בעת סלילתה נקראה הדרך "דרך רובינסון" (**Robinson Road**) על שם סר הרקולס רובינסון, ברון רוזמיד, המושל החמישי של הונג קונג. מאחר שגם באי הונג קונג הייתה דרך בשם זה על שמו של המושל, ובמטרה למנוע בלבול הוחלט בשנת 1909 לשנות את שם הדרך לשמה הנוכחי על שם סר מתיו נייתן, המושל ה-13 של הונג קונג.

בעת סלילת הדרך היה האזור פרוור מגורים של הונג קונג. לצידה של הדרך היו מבני אחוזה בסגנון קולוניאלי ולצידם גנים. כמו כן היו לצידה המערבי של הדרך קסרקטין ויטפיל (לימים הפך אזור הקסרקטין לפארק קאולון). בשנת 1906 נבנתה לצד הדרך כנסיית סנט אנדרו - הכנסייה האנגליקנית הראשונה שנבנתה בקאולון.

הדרך שבין דרך דאסקוין לבין רחוב ארגייל נקראה במקור "דרך ההכתרה" (באנגלית: **Coronation Road**, בסינית: 加冕道) לציון ההכתרה של המלך ג'ורג' החמישי בשנת 1911. בשנת 1926 הפכה דרך זו לחלק מדרך נייתן.

לצידי הדרך מצויים מבנים רבים בעלי חשיבות בהם מלון פנינסולה, פארק קאולון, מסגד קאולון ומלונות רבים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דרך נייתן** בוויקישיתוף
* תצלומים של דרך נייתן
* תצלומים של דרך נייתן
**דרך צ'רינג קרוס** (באנגלית: **Charing Cross Road**) היא דרך ראשית בלונדון שבאנגליה. הדרך יוצאת מכיכר טרפלגר צפונה, לעבר כיכר סנט ג'יילס (מפגש רחוב אוקספורד עם דרך טוטנהם קורט). הדרך נקראת כך משום שהיא מובילה מצ'רינג קרוס.

היסטוריה
--------

הדרך הראשונה שנבנתה באתר הוקמה על ידי המלך אדוארד הראשון, על בסיס שביל שהיה במקום, בו עבר ארונה של אשתו אלינור מקסטיל במסע הלווייתה בדרך למנזר וסטמינסטר. 
הדרך פותחה על ידי רשות העבודות המטרופולינית, במהלך שיפוצים שבוצעו בשדרות שפסבורי, בתקופה הוויקטוריאנית במטרה לשפר את דרכי הגישה למרכז לונדון. פיתוח הדרך נעשה מכוח חוק של הפרלמנט הבריטי משנת 1877 שהקצה 778,238 ליש"ט למטרה זו.

דרך צ'רינג קרוס ידועה בחנויות הספרים הרבות והגדולות, לספרים חדשים ולספרים מיד שנייה, שנמצאות לאורכה, ובהן:

* זמרס - חנות ספרי אמנות.
* מרדר ואן (Murder One) - חנות ספרי בלשים ומתח.
* בורדרס.
* בלקוולס.
* פוילס.

חנות הספרים הידועה פוילס, 2006

השפעת הדרך על התרבות
--------------------

### ספרות וקולנוע

הספר "דרך צ'רינג קרוס 84" שנכתב על ידי הלין הנף, והפך לסרט קולנוע בשנת 1986 (בהשתתפות אן בנקרופט ואנתוני הופקינס) מתאר התכתבות של הסופרת עם חנות ספרים ברחוב זה, על אף שכיום כבר אין בבניין מספר 84 חנות ספרים - אלא סניף של רשת פיצה האט.

ברחוב ממוקם גם הפונדק הקלחת הרותחת שמופיע בסדרת הספרים הארי פוטר של הסופרת ג'יי קיי רולינג.

כמו כן מוזכר הרחוב בשיר "Home For A Rest" של הלהקה הקנדית "ספיריט אוף דה וסט":

"We arrived in December/And London was cold/We stayed in the bars/Along Charing Cross Road."

### פיסול

בקצה הדרומי של דרך צ'רינג קרוס נמצא פסלה של אדית קוול.

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל לונדון** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דרך צ'רינג קרוס** בוויקישיתוף
* List of Charing Cross Road bookshops by Evelyn C. Leeper
עמוד מתוך כתב היד המכיל את הביטוי בעברית: **ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד** בכתב ידו של אייזק ניוטון.
מילים בעברית משובצות בכתב היד.
**רשימות על המקדש היהודי** (באנגלית: **Notes on the Jewish Temple**) הוא כתב יד מאת אייזק ניוטון הכתוב בלטינית, עברית, ארמית ויוונית, אשר מכיל רשימות אודות המקדש היהודי ומנהגי הפולחן בו. כתב היד מצוי באוספי הספרייה הלאומית בירושלים.

תיאור
-----

כתב היד כולל ביטויים בעברית ובארמית אשר הועתקו באותיות עבריות על ידי ניוטון, ביניהם משפטים דוגמת "ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד".

לצד הביטויים בעברית ובארמית, מופיע בכתב היד תרגומם ללטינית ומופיעים הסברים נוספים אשר מובאים מתוך "אודות הקיצורים העבריים" של ההבראיסט הנוצרי יוהאן בוקסטורף.

כתב היד מכיל הפניות למגוון מקורות ובהם המקרא, המדרשים (דברי התנאים הלל ושמאי), התלמוד, ספר הזוהר, תרגום יונתן.

גודל כתב היד 31 על 20 סנטימטרים.

היסטוריה
--------

ניוטון מבסס את כתביו על נבואת ספר יחזקאל בה מופיע תיאור בית המקדש.

כמו כן, ניוטון מתבסס על הפירוש שנכתב על ידי הנזיר הישועי הספרדי חואן בטיסטה וילאלפאנדוס, ועל הביקורת שנכתבה על פירוש זה על ידי לואיס קאפלוס. ביקורת זו הופיעה במהדורת התנ"ך הרב-לשוני של בריאן וולטון, אשר הייתה ברשותו של ניוטון.

כתב יד זה מתוארך לאחר שנת 1675 ולפני שנת 1685.

לקריאה נוספת
------------

* **טמיר ונדיר - מבחר מאוצרות הספרייה הלאומית**, הספרייה הלאומית, 2011, עמ' 30-31.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **רשימות על המקדש היהודי** |

* סריקה של כתב היד באתר הספרייה הלאומית
* מידע על כתב היד באתר הספרייה הלאומית
**אלי סאאב** (בערבית: **إيلي صعب**, תעתיק מדויק: *אילי צעב*; נולד ב-4 ביולי 1964) הוא מעצב אופנה לבנוני, מייסד המותג **ES** הקרוי על שמו.

ביוגרפיה
--------

סאאב נולד בביירות שבלבנון, למשפחה ערבית-נוצרית-מרונית. באופנה החל להתעניין עוד בילדותו, בגיל 9. בשנת 1981 נסע לפריז ללימודי עיצוב ושב ללבנון לאחר שנה. בשנה זו, בהיותו בן 18 ובשיא ימי מלחמת האזרחים הלבנונית פתח את הסטודיו שלו, עם עשרה עובדים, בביירות. בתחילת הקריירה, עיצב סאאב שמלות כלה וערב בלבד.

הצלחתו בלבנון הגיעה לאחר תצוגת אופנה מוצלחת בקזינו הידוע "Casino du Liban" בביירות. לאחר תצוגה זו, החל לעצב בגדים לנשות תקשורת ובידור לבנוניות, בהן הזמרת פיירוז הנחשבת לזמרת הלאומית בלבנון. באותה התקופה, יצא שמו למרחוק ברחבי העולם הערבי ובין לקוחותיו נמנו ידועניות ערביות רבות, ביניהן ראניה, מלכת ירדן.

סאאב התפרסם מחוץ ללבנון בשנת 1997, כאשר הציג לראשונה את הקולקציה שלו ברומא. באותה השנה, הצטרף לCamera Nazionale della Moda ונהיה לחבר הלא-איטלקי הראשון, והיחיד עד כה. שנה לאחר מכן, בשנת 1998 הציג את הקולקציה שלו בתצוגת אופנה במונקו, בתצוגה זו נכחה, בין השאר, הנסיכה סטפני ממונקו. בשנה זו הציג את הקולקציה שלו גם במילאנו. סאאב זכה לחשיפה נוספת בשנת 2002 כאשר עיצב את שמלתה של זוכת פרס האוסקר באותה השנה האלי ברי. על שמלה זו, זכה לשבחים רבים והפך למעצב הלבנוני הראשון אשר נכלל ב מעצבי שמלות כלה המתמודדים על פרס האוסקר.

סאאב נחשב לאחד ממעצבי האופנה המצליחים בעולם כיום ומעצב האופנה המצליח ביותר בעולם הערבי[דרוש מקור]. עם לקוחותיו הקבועות, נמנות שחקניות הוליוודיות רבות, ביניהן קתרין זיטה-ג'ונס, שרליז ת'רון ודברה מסינג וזמרות מפורסמות כמו כריסטינה אגילרה וחברות הדסטניז צ'יילד - ביונסה נואלס, קלי רולנד, מישל ויליאמס וריהאנה. 

בשנת 2007 השתתף כשופט הראשי בתוכנית המציאות הלבנונית "Mission Fashion" בה התחרו דוגמניות ומעצבים ערבים צעירים על פרס כספי.

חיים אישיים
-----------

סאאב מתגורר לסירוגין בפריז ובביירות, נשוי לקלאודיה ואב לשלושה בנים.

ב-2013 הזמינה ניקול ראידמן בעלת החנות היוקרתית Madame de pompadour קולקציית בגדים, אך סאאב החליט שלא לקבל את ההזמנה והודיע כי עיצוביו לא יגיעו לישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלי סעב** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של אלי סעב
* איתי יעקב, לא רק נסראללה, באתר nrg‏, 16 ביולי 2006
* מישל גונקלאבס, זרקור אופנה: על המעצב אלי סאאב (אורכב 17.02.2020 בארכיון Wayback Machine), אפוק טיימס - ניו יורק
* אלי סעב, ברשת החברתית פייסבוק

* אלי סעב, ברשת החברתית טוויטר

* אלי סעב, ברשת החברתית אינסטגרם

* אלי סעב, סרטונים בערוץ היוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb15784551z (data)
* GND: 1033700258
* ISNI: 0000 0000 1314 5648
* VIAF: 5260748
* WorldCat: viaf-5260748

 |
**חיים גולדשטיין** (13 במרץ 1923 – 31 באוגוסט 1948) היה כדורגלן ארץ-ישראלי בתקופת טרום המדינה, אשר נהרג בעת שירותו בצה"ל.

ביוגרפיה
--------

גולדשטיין נולד בשנת 1923 לשושנה ואליהו גולדשטיין. למד בבית הספר תחכמוני, בתיכון "מוריה" ובביית הספר המקצועי "מונטיפיורי". לאחר מכן עבד בתעשיית היהלומים. גולדשטיין שיחק בצעירותו בקבוצת מכבי התחייה, קבוצת הבת של מכבי תל אביב, עד שעבר לקבוצת הנוער של קבוצת האם. ב-1944 עבר למכבי נתניה וערך את הופעתו הראשונה בליגה הראשונה לבוגרים. ב-1946 חזר למכבי תל אביב לקבוצת המילואים.

ב-1948 עם פרוץ מלחמת העצמאות התגייס לצה"ל ושירת כלוחם וחלק ממערך התיעוד. ב-31 באוגוסט 1948 נהרג לאחר שמכונית בה נסע נפגעה ממוקש סמוך לכפר ג'יסייר. נקבר בבית הקברות הצבאי נחלת יצחק.

ב-1949 ו-1951 התקיים טורניר כדורגל לזכרו של גולדשטיין ועוד תשעה כדורגלנים של מכבי תל אביב שנפלו במלחמת העצמאות. הטורניר נקרא בשם גביע "יד לעשרה" והשתתפו בו קבוצות מרכז מכבי ובפעם השנייה אף קבוצות אגודת בית"ר.

בשנות החמישים הוקמה קבוצת נוער נוספת במחלקת הנוער של מכבי תל אביב על שמו, אשר בהמשך התפרקה.

אחיו היה כדורגלן מכבי תל אביב ונבחרת ישראל יוסף גולדשטיין.

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות החיים של חיים גולדשטיין, באתר "יזכור" של משרד הביטחון

הערות שוליים
------------

1. ↑  דף מידע על חיים גולדשטיין, באתר מכבי תל אביב
2. ↑  בספורט - בליגה לנוער, הארץ, 21 בדצמבר 1951
האפיפיור **גרגוריוס השישי** (בלטינית: **Gregorius VI**; מת ב-1048) נולד ברומא כיוהנס גרטיאנוס
(בלטינית: Johannes Gratianus, באיטלקית: Giovanni Graziano), היה סנדקו של האפיפיור השערורייתי בנדיקטוס התשיעי ורכש ממנו בכסף את משרת האפיפיור. הוא כיהן בתפקיד בין מאי 1045 ועד שאולץ להתפטר על ידי ועידת סוטרי בדצמבר 1046.

חייו
----

לא קיימים פרטים על משפחתו ומוצאו. יש שקישרו אותו למשפחה הרומאית פיירלאוני, אולם התיעוד על כך מאוחר, מן המאה ה-17, ונמצא בכתובת על קבר של אביה המייסד של המשפחה הזאת, הנמצא בבזיליקה סן פאולו ברומא. יוהנס גרטיאנוס כיהן ככומר בכיר של הכנסייה סן ג'ובני א פורטה לטינה ברומא. ככל הנראה היה סנדקו אחר לידה ("פַטרינוס") של האפיפיור בנדיקטוס התשיעי.

אורח חייו של בנדיקטוס התשיעי היה מופקר והוא המיט קלון על הכס, לפיכך הודח ב-1044 ותחתיו מונה סילבסטר השלישי. אולם באפריל 1045 שב בנדיקטוס והדיח את סילבסטר, כחודש לאחר מכן הסכים למכור את המשרה לסנדקו (אולי בשל רצונו להתחתן) וכך הפך גרטיאנוס לאפיפיור גרגוריוס השישי. לפי מקורות מסוימים שילם לבנדיקטוס אלפיים ליברות. יש המשערים כי העלאתו לכס הקדוש היה תוצאה של הסכמה בין משפחת קרשנצו והרוזנים מטוסקולו (שבנדיקטוס התשיעי נמנה עם בניהם) שהתחרו מזה עשורים על השליטה ברומא.

כמי שתואר כאדם ישר ועניו, שאף גרגוריוס, להחזיר את הסדר בקרב הכנסייה המפולגת ומוכת השחיתות, אך משימתו התגלתה כבלתי אפשרית. ביולי 1046 התחרט בנדיקטוס ושב לרומא בראש צבא, אך גרגוריוס המשיך לכהן כאפיפיור. על מנת להשיב את הסדר על כנו כינס היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ועידה אקומנית בסוטרי. בדצמבר 1046 גינתה הוועידה הן את בנדיקטוס והן את סילבסטר השלישי והצהירה על טענתם לכס כשקרית ובטלה. הוועידה קיבלה את עדותו של האפיפיור המכהן גרגוריוס לפיה רכש את הכהונה בכסף והאיצה בו להתפטר מתפקידו, כתחליף להדחה ונידוי. לבסוף מינתה הוועידה לאפיפיור את קלמנס השני הגרמני.

גרגוריוס נלקח עם הקיסר לגרמניה, שם מת כשנה לאחר מכן, בקלן. מזכירו האישי, הילדברנד (Hildebrand), ליווה אותו לאורך כל חייו ועד מותו. לאחר מכן שב לרומא וב-1073 נבחר לאפיפיור. הוא נטל לעצמו את השם גרגוריוס השביעי, ובכך אישר את הלגיטימיות של כהונתו של גרגוריוס השישי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גרגוריוס השישי** בוויקישיתוף
* ערך באנציקלופדיה הקתולית (באנגלית)
* ערך מאת אנטוניו סניס באנציקלופדיה טרקאני (באיטלקית)
* גרגוריוס השישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  אנטוניו סניס - ב"אנציקלופדיה טרקאני"
2. ↑  האנציקלופדיה הקתולית

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**בנדיקטוס התשיעי** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**קלמנס השני** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007397567305171
* CANTIC: a10399343
* GND: 118541854
* ICCU: VIAV118644
* ISNI: 0000 0004 5419 3768
* LCCN: nb2007019528
* NKC: skuk0004937
* NTA: 074411136
* ULAN: 500355719
* VcBA: 495/46013
* VIAF: 126145664393005170006
* WorldCat: lccn-nb2007019528

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בד"ר אלי לנדאו, קרדיולוג ובשלן. אם התכוונתם לראש עיריית הרצליה ויו"ר חברת החשמל, ראו אלי לנדאו.
**אלי לנדאו** (1949 - 14 ביוני 2012) היה עיתונאי אוכל ישראלי ורופא קרדיולוג. מחברם של ספרי מתכונים רבי-מכר, בעל טורי אוכל וביקורת מסעדות בעיתונות הכתובה בישראל, מומחה ישראלי לבישול איטלקי, וממקימי אתר האינטרנט "מבשלים" עם חברו ושותפו חיים כהן.

ביוגרפיה
--------

לנדאו נולד בתל אביב ב-1949 להורים יוצאי פולין, ניצולי השואה. בתחילת שנות השבעים נסע למודנה שבאיטליה ללמוד רפואה. וכששב לישראל התמחה בקרדיולוגיה בבית החולים איכילוב בתל אביב, והיה ממקימי המחלקה לטיפול נמרץ קרדילוגי. אחר כך שימש כסגן מנהל מחלקה בבית החולים ברזילי באשקלון, וכמנהל הרפואי של בית החולים אסותא בתל אביב. בנוסף היה סמנכ"ל חברת הביטוח מגדל ומנהל המערך הרפואי שלה. הוא פרש מתפקידו בתחילת שנות האלפיים ומאז שימש כיועץ רפואי לחברות ביטוח. במקביל לעיסוקיו הרפואיים כתב בעיתונים שונים אודות אוכל ומסעדות, פרסם ספרים, והשתתף בתוכניות בישול. היה נשוי לנדיה, ואב לבן, אדם. נפטר מסרטן.

קולינריה ועיתונות אוכל
----------------------

לנדאו סיפר בהזדמנויות שונות כי משפחתו ידעה עוני ומחסור בשנותיה הראשונות בישראל, אחרי לידתו, ותפריטה התבסס על המטבח היהודי-אשכנזי "התפל". עם זאת, הוא חש משיכה ועניין במזונם והרגלי אכילתם של אנשים אחרים. בעת שהותו באיטליה ללימודי הרפואה, נחשף לדבריו לטעמים ולמסורות אוכל שונות, ועניינו באוכל בכלל ובאוכל איטלקי בפרט התעורר. מאז שנות השמונים ובמשך כשלושים שנה שימש לנדאו ככתב אוכל ומבקר מסעדות בעיתונים ידיעות אחרונות, גורמה, העיר, מעריב, והארץ.

הוא קשר קשרים אישיים עם רבים מהשפים המצליחים בישראל, ותואר בפיהם אחרי מותו כ"אושיה קולינרית" - מאחר שלא היה מסעדן, שף או בעל מקצוע מוגדר בתחום, שעל אף מומחיותו שימש לו כתחביב. במיוחד ידועה חברותו ארוכת השנים עם השף חיים כהן, עימו התארח בתוכניות טלוויזיה שונות, כתב טור אוכל ואף הקים עימו את אתר האינטרנט מבשלים. השניים חיברו יחד שני ספרי בישול - "חיים כהן ואלי לנדאו מבשלים".

בשנות חייו האחרונות כתב לנדאו ספר בישול בעברית בשם ״הספר הלבן״ שהתמקד בבשר חזיר.

ספריו
-----

* חיים כהן ואלי לנדאו מבשלים
* חיים כהן ואלי לנדאו מבשלים 2
* הספר הלבן - מתכונים ועוד

קישורים חיצוניים
----------------

* הדף של ד"ר אלי לנדאו בקהילת מבשלים

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  דפנה ארד, הרופא של השפים, השף של הרופאים, באתר הארץ, 22 ביוני 2012
2. ↑  ד"ר אלי לנדאו ז"ל | ביטוח ישיר, בית עלמין רמת השרון, ברבוניה, הארץ, ידיעות אחרונות, מגדל חברה לביטוח, קרן צוקר, גולדשטיין-גורן | 15.06.12, באתר מודעות אבל, ‏2012-06-15
3. ↑  דפנה ארד, מת מבקר המסעדות והקרדיולוג ד"ר אלי לנדאו, באתר הארץ, 15 ביוני 2012
4. ↑  הסופר ד"ר אלי לנדאו, באתר סימניה
5. 1 2  אלי לנדאו , קהילת מבשלים - מתכונים אוכל חברים ועוד, באתר www.mevashlim.com (ארכיון)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007299371105171
* ISNI: 0000 0004 4436 2310
* LCCN: no2014170273
* VIAF: 313296729
* WorldCat: lccn-no2014170273

 |
**חיים בנון** (נולד ב-26 ביולי 1980) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.

קריירה
------

בנון התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של הפועל חדרה ובגיל 19 הצטרף לקבוצה הבוגרת ששיחקה אז בליגה א'.

בקיץ 2001, בנון חתם בהפועל נצרת עילית מהליגה הארצית. בעונתו הראשונה במועדון, היה שותף לעלייה של הקבוצה לליגה הלאומית והיה שותף גם לעלייה של הקבוצה לליגת העל בתום עונת 2003/2004, לראשונה בתולדותיה. ב-15 באפריל 2006, בנון הבקיע את שער הניצחון במשחק בו ניצחה נצרת עילית 1-2 את בני סכנין.

בקיץ 2007, בנון חתם בבני סכנין. ב-18 באוגוסט 2007, בנון ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד מכבי חיפה. ב-6 ביולי 2008, בנון ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופית בניצחון 1-2 נגד רנובה במסגרת גביע האינטרטוטו. בשנת 2011, פרש מכדורגל.

בשנת 2016, הפך לשחקן כדורגל אולמות והצטרף לאס"א האקדמית נתניה.

בקיץ 2020, חזר לשחקן כדורגל באופן פעיל כאשר הצטרף למ.ס. נתניה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
**קוויר** (ברוסית: **Квир**) הוא מגזין לייף סטייל להט"בי רוסי, שמנוהל על ידי המרכז הגאה "ביחד". המגזין הוא פרויקט ללא מטרות רווח שנועד לספק לחברה הרוסית מידע נכון ומגוון על הומוסקסואליות, להגביר את הסובלנות הציבורית כלפי הומוסקסואלים, וכמו כן לתמוך ולאחד את הקהילה הגאה ברוסיה. המגזין נועד גם להעלות קבלה עצמית בקהילה הגאה ברוסיה. שמו של המגזין (Квир) נובע מהמילה האנגלית "queer".

היסטוריה
--------

הגיליון הראשון של המגזין פורסם בספטמבר 2003. נכון ל-2009, המגזין הוציא 33,000 גליונות בשנה. בספטמבר 2004 ובספטמבר 2006, המגזין נכנס לחמשת "[ה]מגזינים לגברים" הנמכרים ביותר במוסקבה על פי דירוג SIRPP - איגוד המו"לים והמפיצים של מוצרי הדפוס ברוסיה. הפרסום הפיזי נפסק בדצמבר 2012 לאחר פרסום המהדורה ה-113. כיום, המגזין פועל בפורמט דיגיטלי, ומשמש כמגזין מקוון.

בית הוצאה לאור
--------------

בנוסף למגזין, ב-2005 הקומה הוצאת הספרים "קוויר" עם הספר "69. הומואים רוסים, לסביות, ביסקסואלים וטרנססקסואלים" (ברוסית: 69. Русские геи, лесбиянки, бисексуалы и транссексуалы). מאז פתיחת בית ההוצאה לאור, יצאו יותר מ-30 אוספי פרוזה ושירה שנכתבו על ידי סופרים מרחבי העולם. בית הוצאה לאור מפרסם מיני אנתולוגיות "פרוזה גיי רוסית" ו-"פרוזה לסבית" מדי שנה. כיום, "קוויר" הוא הפרויקט הוותיק ביותר של להט"בים ברוסיה.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קוויר

* Гей-журнал «Квир» начал распространяться в Казахстане
* Вернется ли журнал «КВИР» в Беларусь зависит от белорусских читателей
* Ксения Собчак снимется для журнала о секс-меньшинствах
* Журнал «Квир»

הערות שוליים
------------

1. ↑  "KVIR monthly periodical, the only Russian magazine for gays and bisexuals has been launched in Russia". ארכיון מ-2020-08-08. נבדק ב-10 בינואר 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  Гей-журнал «Квир» возглавил рейтинг продаж мужских журналов в Москве
3. ↑  "Perceptions: KVIR". *Library*. 28 בינואר 2004. ארכיון מ-2017-11-19. נבדק ב-10 בינואר 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  "йбхп - яРЮРЭХ". *Kvir*. 20 באוקטובר 2013. ארכיון מ-2020-11-20. נבדק ב-10 בינואר 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**אֶמֶרִיק בְּלוּם** (בסרבו-קרואטית **Emerik Blum**;‏ 7 באוגוסט 1911, סרייבו, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 24 ביוני 1984, פויניצה, יוגוסלביה) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי, חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה, תעשיין, פילנתרופ וממנהיגי יהדות סרייבו שלאחר מלחמת העולם השנייה. בין 1981 ל-1983, כיהן בלום כראש עיריית סרייבו.

ביוגרפיה
--------

אמריק בלום נולד בסרייבו וב-1939, הוסמך בהנדסת חשמל באוניברסיטה הטכנית של פראג. בסוף 1941, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשליטת האוסטאשה, נעצר בלום וגורש למחנה הריכוז יאסנובאץ. בשל הכשרתו ההנדסית מונה בלום לממונה תפעול החשמל במחנה. בשלהי 1944, נמלט אמריק בלום ממחנה הריכוז והצטרף לכוחות הפרטיזנים של טיטו.

לאחר שחרור יוגוסלביה מונה ליושב ראש הוועדה לשיקום בוסניה. בהמשך, כיהן כממונה על אזור בוסניה מטעם משרד התעשייה והמכרות היוגוסלבי וכן כיהן כממונה על תשתית החשמל בחבל. ב-1951 הקים וניהל את חברת האנרגיה אנרגואינווסט (Energoinvest) שהייתה מהגדולות ביוגוסלביה.

ב-1974 עוטר בעיטור לגיון הכבוד. בין 1981 ל-1983 כיהן כראש עיריית סרייבו והיה חבר הוועדה המארגנת של אולימפיאדת החורף של סרייבו (1984). ביוני 1984 הלך אמריק בלום לעולמו והוא בן 73 שנים. רחוב בסרייבו מנציח את שמו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמריק בלום** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  יהודים - "רבע מיהודי בוסניה הבוגרים לחמו", באתר "ההתנגדות היהודית בשואה", אוחזר ב-10 באוגוסט 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007400863105171
* BnF: cb150535558 (data)
* ISNI: 0000 0000 0271 6302
* VIAF: 76602065
* WorldCat: viaf-76602065

 |
**גרגוריוס החמישי** (בלטינית: **Gregorius V**, **ברונו מקרינתיה**;‏ 972 לערך – 18 בפברואר 999) היה אפיפיור מ-3 במאי 996 ועד מותו.

תולדות חייו
-----------

ברונו היה בנו של דוכס קרינתיה, שהיה נכדו של אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ושירת ככומר של דודנו, אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.

עם מותו של יוחנן החמישה עשר, הגיעו אוטו וברונו לרומא על מנת למנות את ברונו בן ה-24 לאפיפיור. אולם, אצילי רומא בחרו בכומר יווני מקלבריה לכהונה (הוא נקרא בדיעבד האנטי-אפיפיור יוחנן השישה עשר). אוטו השלישי הצליח לגרום לבחירתו של ברונו לאפיפיור, והוא נטל לעצמו את השם גרגוריוס החמישי. מיד לאחר מכן, ב-21 במאי, הכתיר האפיפיור החדש את דודו לקיסר האימפריה הרומית הקדושה. אולם, עם שובו של אוטו השלישי לגרמניה, השתלטה סיעת אצילי רומא, בסיועו של בסיליוס השני בולגרוקטונוס, קיסר האימפריה הביזנטית, על כס האפיפיור, הדיחה את גרגוריוס החמישי והכתירה את יוחנן השישה עשר. סינוד בישופים שהתכנס בפאביה ב-997 החליט להכתיר מחדש את גרגוריוס שנבחר כחוק ולנדות את יוחנן השישה עשר מן הכנסייה. בפברואר 998 נכנס שוב אוטו השלישי לרומא בראש חייליו, על מנת לוודא שאצילי העיר לא ימרדו עוד נגד האפיפיור הנבחר. חיילי הקיסר תפסו את יוחנן השישה-עשר, שניסה להימלט. הם קצצו את אזניו, חתכו את אפו, עקרו את לשונו, שברו את אצבעותיו וניקרו את עיניו. לאחר מכן הרכיבוהו הפוך על חמור והצעידוהו ברחובות רומא. לאחר מכן נשלח לחיים בגלות במנזר פולדה. מנהיגי המרד נתלו מחומות מבצר סנט אנג'לו. 

במהלך ימי אפיפיוריותו קידם גרגוריוס ככל יכולתו את האינטרסים של דודו הקיסר ושל אצילי גרמניה. 

גרגוריוס מת במפתיע בשנת 999 כשהוא בן 27 שנים בלבד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גרגוריוס החמישי** בוויקישיתוף
* ערך על גרגוריוס החמישי, האנציקלופדיה הקתולית
* ערך על גרגוריוס החמישי, המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה
* גרגוריוס החמישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  בספרות מצוינים מספר תאריכים. בהם 4 בפברואר, 18 בפברואר ו-23 בפברואר
2. ↑  קהילת מרתה ומרי, אונטריו
3. ↑  ערך על יוחנן השישה-עשר, האנציקלופדיה הקתולית

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**יוחנן החמישה עשר** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**סילבסטר השני** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298966905171
* BNE: XX1368777
* CANTIC: a10095809
* GND: 118697382
* ISNI: 0000 0003 7986 5631
* LCCN: nb2007019634
* NKC: skuk0004936
* NTA: 073629014
* SUDOC: 191099686
* VcBA: 495/45990
* VIAF: 78778356
* WorldCat: lccn-nb2007019634

 |
**אמרה יעקבי** (1905 – 20 בפברואר 1937) היה כדורגלן יהודי הונגרי, מראשוני שחקני נבחרת ארץ ישראל.

ביוגרפיה
--------

יעקבי נולד בבירת הונגריה בודפשט באימפריה האוסטרו-הונגרית, והחל את הקריירה שלו ככדורגלן בקבוצת כדורגל היהודית "הגיבור" מהעיר ברטיסלאבה. בשנת 1927 עלה יעקבי לארץ ישראל, ובתחילת דרכו שיחק לסירוגין כחלוץ בהפועל "אלנבי" תל אביב, הפועל חיפה ומכבי חיפה. הכדורגל בישראל לא היה מפותח בשנים הראשונות שלאחר הגעתו, והטורניר הסדיר היחיד שנערך היה גביע ארץ ישראל. בתקופה זו לא הגיע יעקבי להישגים יוצאי דופן בגביע, והשתתף בעיקר במשחקי ידידות. עם זאת, הוא היה בסגל הפועל חיפה בעונת 1931/1932, העונה הראשונה של הליגה הארצית (כיום ליגת העל). קבוצתו סיימה את העונה במקום השלישי, אך חלק ממשחקיה לא התקיימו כלל והיא שיחקה ב-12 משחקים מתוך 16.

בתחילת שנות ה-30 הצטרף יעקבי למכבי תל אביב, והוצב על ידי המאמן שמעון "לומק" רוטנר בעמדת המקשר השמאלי. בשנת 1931 השתתף במסע המשחקים של נבחרת ארץ ישראל למצרים, במסגרתו ערכה הנבחרת את משחקיה הראשונים (אך הלא רשמיים) בתולדותיה. יעקבי היה אחד מששת השחקנים היהודים שנשלחו למסע, ואחד מארבעת נציגיה של מכבי תל אביב בסגל. במהלך המסע נחלה הנבחרת שלושה הפסדים. בשנה שלאחר מכן נכלל יעקבי בסגל נבחרת מכבי של ארץ ישראל לקראת משחקי המכביה, בהם סיימה במקום השני בטורניר הכדורגל. ב-10 ביוני 1933 הבקיע יעקובי את שערו הידוע ביותר, במשחק הגמר של גביע ארץ ישראל בין מכבי תל אביב להפועל תל אביב. הייתה זו הפעם הראשונה שבה שוחק הדרבי התל אביבי במעמד הגמר. יעקבי פתח בהרכב מכבי, ולאורך רוב המשחק ניסה פעמים אחדות להכניע בלא הצלחה את שוער הפועל תל אביב וילי ברגר. בדקה ה-89 הצליח יעקבי להתגבר על הגנת הפועל תל אביב, והבקיע את השער היחיד במשחק. בספר "מכבי תל אביב 100 שנים ראשונות" מובא ציטוט מאותה תקופה, בו מתואר מהלך ההבקעה:

> 
> כשנותרו שניות ספורות לסיום המשחק, הקהל המתוח קם על רגליו בחוסר נחת. לפתע פתאום הגיח המקשר השמאלי של מכבי אמרה יעקובי, דק הגזרה והג'נטלמן, שתוך כידרור ארוך בעט ממרחק של עשרים ושמונה מטרים לרשתו של שוער הפועל, וילי ברגר. זה היה כדור פתאומי ומהיר. ברגר טרם הספיק להוציא את הכדור מהרשת כשנשמעה שריקת הסיום.
> 
> 
> 
> — מכבי תל אביב מאה שנים ראשונות, עמוד 59
> 

לאחר תחילת מלחמת האזרחים בספרד החליט יעקבי להצטרף לבריגדות הבינלאומיות, וב-1936 עזב את ארץ ישראל. בשנה שלאחר מכן ספג פציעות אנושות מפגזי מרגמה, ונפטר בבית חולים ליד מדריד. מקום קברו המדויק איננו ידוע בעקבות הפקודה שנתן פרנסיסקו פרנקו, שנגד כוחותיו נלחם יעקבי, למחות כל זכר למתנגדיו.
**מייקל יוג'ין "מייק" סטאם** (באנגלית: **Michael Eugene "Mike" Stamm**; נולד ב-6 באוגוסט 1952) הוא שחיין אמריקאי בעבר. אלוף אולימפי בעל 3 מדליות, מהן 1 זהב, אלוף עולם ושיאן עולם.

ביוגרפיה
--------

סטאם נולד בסן פדרו, לוס אנג'לס, קליפורניה. הוא למד באוניברסיטת אינדיאנה ושחה בהדרכתו של המאמן הנודע "דוק" קונסילמן, לצידו של מארק ספיץ.

### שיאן עולם

בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס, ב-20 באוגוסט 1970 קבע סטאם במשחה ל-200 מטר גב שיא עולם חדש של 2:06.3 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה של רולנד מאתס ממזרח גרמניה (2:06.4 דקות). כעבור שלושה שבועות מאתס החזיר לעצמו את השיא והעמיד אותו על 2:06.1 דקות.

### מדליית זהב אולימפית

באולימפיאדת מינכן (1972) זכה סטאם ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם, טום ברוס, כוכב המשחקים מארק ספיץ וג'רי היידנרייך בשיא עולם חדש של 3:48.16 דקות, לפני מזרח גרמניה (3:52.26 דקות) וקנדה (3:53.26 דקות), את סגנון הגב הוא שחה בתוצאה של 57.97 שניות. שיא עולם זה החזיק מעמד 4 שנים ונשבר על ידי רביעייה אמריקאית אחרת באולימפיאדת מונטריאול (1976). מדליות כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 57.70 שניות, אחרי יריבו רולנד מאתס שקבע שיא אולימפי חדש של 56.58 שניות ולפני בן ארצו ג'ון מרפי (58.35 שניות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:04.09 דקות, אחרי מאתס שקבע שיא עולם חדש של 2:02.82 דקות ולפני בן ארצו מיצ'ל איבי (2:04.33 דקות).

### מדליית זהב באליפות העולם

באליפות העולם הראשונה בשחייה שנערכה בבלגרד באותה עת יוגוסלביה בשנת 1973 זכה סטאם בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם ג'ון הנקן, ג'ו בוטם וג'ים מונטגומרי בתוצאה של 3:49.49 דקות, לפני מזרח גרמניה (3:53.24 דקות) וקנדה (3:56.37 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.77 שניות, אחרי מאתס (57.47 שניות) ולפני לוץ ואניה אף הוא ממזרח גרמניה (59.08 שניות).

ראו גם
------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מייק סטאם** בוויקישיתוף
* התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר גב

קישורים חיצוניים
----------------

* מייק סטאם, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* מייק סטאם, באתר olympedia.org
* מייק סטאם
**מותו של יקינתון** (בצרפתית: **La Mort de Hyacinthe**) הוא שמו של ציור שמן על בד מאת הצייר הצרפתי ז'אן ברוק. הציור, המתאר את גסיסתו של יקינתון בזרועות מאהבו, האל היווני אפולו, הוא הציור המפורסם ביותר של ז'אן ברוק. 

הציור מתאר את הסיפור המיתולוגי היווני על מותו של יקינתון. לפי אגדה זו, יקינתון ואפולו שיחקו בזריקת דיסקוס, וכדי להרשים את יקינתון, אפולו זרק בכל כוחו את הדיסקוס, שפגע בטעות ביקינתון. יקינתון נפצע קשה, ובסופו של דבר מת. על פי גרסה אחרת, זפירוס, אל הרוח המערבית, שהיה מאוהב ביקינתון וקינא בשל כך באפולו, יצר משב רוח שהטה את הדיסקוס ממסלולו וגרם לו לפגוע ביקינתון ולהרגו. ניתן לראות בציור את הדיסקוס מונח על האדמה, בעוד יקינתון גוסס בזרועות אפולו.

הציור הוצג בתערוכה בסלון הפריזאי (אנ') בשנת 1801. הציור נמכר לברון אוראס דמרסה, ובשנת 1899 נתרם על ידי אלמנתו למוזיאון של פואטייה שבחבל הארץ פואטו-שראנט שבצרפת. מאז, הציור הוצג במספר תערוכות בעולם:

* 1974, בתערוכה "מדוויד לדלקרואה, ציור צרפתי מ-1774 ועד 1830", פריז, דטרויט וניו יורק.
* 1975, בתערוכה "החיפוש אחר תמימות", גלריית האמנות באוניברסיטת מרילנד.
* 1989, בתערוכה "מותו של ברה", אביניון, מוזיאון קאלבה.
* 1997, בתערוכה "להתראות לברלין", במוזיאון הגייז בברלין.
* 2002, בתערוכה "הולדת הרגש, יסודות הרומנטיקה", פריז, ב- Cité de la musique ("קריית המוזיקה").
* 2006, בתערוכה "אמנים אמריקאים בלובר", פריז, מוזיאון הלובר.

ראו גם
------

* פדרסטיה
* הומוסקסואליות ביוון העתיקה
* מיתולוגיה יוונית

קישורים חיצוניים
----------------
**הבעל הנצחי** (ברוסית Вечный муж) הוא רומן מאת פיודור דוסטויבסקי. העוסק באלמן טרי המגלה שבתו היא פרי אהבה זרה של אשתו המנוחה. הבעל יוצא למסע בו מתעמת עם המאהב ויחד עוסקים במקורה של האהבה בנבכי הנפש הסמויים של האדם. הרומן פורסם לראשונה בשנת 1870 במגזין "Zarya".

הספר תורגם לעברת פעמיים: פעם בקובץ יחד עם "מעשה מגעיל", סיפור נוסף של דוסטויבסקי (2011, הוצאת כרמל), ופעם בהוצאת הקיבוץ המאוחד, לבדו (1973).

תקציר העלילה
------------

אלכסיי איבנוביץ' ולצ'אנינוב הוא בעל קרקע המתגורר בסנט פטרסבורג ונלחם משפטית על פיסת אדמתו. הוא זוכה לביקור של פאוול פבלוביץ טרסוצקי, מכר ותיק שהתאלמן לאחרונה. ולצ'אנינוב ניהל רומן עם אשתו של טרסוצקי נטליה, והוא מבין שהוא האב הביולוגי של ליזה, בתו בת השמונה של טרסוצקי. ולצ'אנינוב, אשר לא רוצה שביתו הביולוגית תגודל על ידי אלכוהוליסט, דואג להביא את ליזה למשפחה אומנת, שם היא מתה.

לאחר מכן מתכנן טרסוצקי להתחתן עם נדיה, בתו בת ה-15 של זאחליובינין עובד המדינה. היא הבת השישית מתוך שמונה. טרסוצקי לוקח את ולצ'אנינוב איתו לבקר את ארוסתו וקונה לה צמיד. טרסוצקי הופך למושא ללעג על ידי בנותיו של  זאחליובינין שנועלות אותו במהלך משחק מחבואים וגנבים. נדיה מביאה את הצמיד לוולצ'אנינוב, ומבקשת ממנו להחזיר אותו לטרסוצקי ולומר לו שהיא לא רוצה להתחתן איתו. נדיה מאורסת בחשאי לאלכסנדר לובוב, נער בן תשע-עשרה.

טרסוצקי מבלה את הלילה בביתו של ולצ'אנינוב ומנסה להרוג אותו עם סכין גילוח. ולצ'אנינוב מצליח להגן על עצמו, ופוצע את ידו השמאלית.

זמן קצר לאחר מכן, כאשר ולצ'נינוב זוכה במשפט על הקרקע, השניים נפגשים שוב בתחנת הרכבת. טרסוצקי נשוי בשנית, כאשר קצין צבא צעיר נוסע יחד איתו ועם אשתו. אשתו החדשה של טרסוצקי מזמינה את ולצ'אנינוב לבקר אותם, אבל טרסוצקי מבקש ממנו להתעלם הזמנה זו. ובזאת הם נפרדים.

ביקורות
-------

הבעל הנצחי הוא אחד הרומנים הפחות מוכרים של דוסטויבסקי. הנושא של בעל מרומה קל יותר מאשר ברומנים האחרים שלו, אבל כמה מבקרים אומרים שזה הרומן שמדורג גבוה בין עבודותיו בגלל הסגנון והמבנה שלה. אלפרד בם מכנה זאת "אחת היצירות השלמות ביותר של דוסטויבסקי ביחס להרכבה ולהתפתחותה".

עיבודים
-------

* "הבעל הנצחי" הוצג בהבימה בשנת 1999 בכיכובם של חיים חובה, מיכאל כורש, קרן וולף בעיבוד עדנה שביט ובבימויו של שלמה בר-שביט

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הבעל הנצחי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  נילי ברקן, ‏אף אחד לא מציל את הדייסה הזו, באתר גלובס, 8 בדצמבר 1999

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007435551305171
* LCCN: n88673394
* VIAF: 175050144
* WorldCat (עם VIAF): 175050144

 |