recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**סן בנדטו דל טרונטו** (באיטלקית: **San Benedetto del Tronto**) היא עיר בנפת אסקולי פיצ'נו שבמחוז מארקה שבאיטליה. זוהי העיר השנייה בגודלה בנפה, השוכנת על חוף הים האדריאטי ומהווה את אחד מאתרי הנופש הראשיים על החוף האדריאטי, ובה נמל דיג פעיל. סן בנדטו דל טרונטו ממוקמת על שפך נהר אלבולה (Albula) ושטחה משתרע עד לנהר טרונטו (Tronto) בדרום.

היסטוריה
--------

סן בנדטו היה מרטיר וחייל שנולד בקופרה מריטימה (Cupra Marittima) בתקופת שלטונו של קיסר רומא דיוקלטיאנוס. זמן קצר לאחר מכן, בעקבות צו שהוצא על ידי קונסטנטינוס בשנת 313, כמה מאמינים בנו קפלה על קברו של סן בנדטו. מאז נערץ סן בנדטו על ידי המקומיים. מאוחר יותר נבנתה כנסייה קטנה שכללה אפסיס שפנה למזרח והכניסה שלה פנתה למערב, על פי המסורת הנוצרית המוקדמת שהמזרח, כיוון זריחת השמש, מסמל את תחיית המתים של ישו. היסטוריונים טוענים שממצאים ארכאולוגיים שמקורות רומיים קושרים את סן בנדטו לעיר העתיקה של אלבה פיקנה (Alba Picena) אשר על גדתו הימנית של נהר אלבולה.

התיעוד הראשון על שם היישוב הוא משנת 998. בשנת 1211 העניק אוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את השטחים המשתרעים בין נהר טרונטו לבין נהר פוטנצה לעיר פרמו. ב-1245 העניק פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לאסקולי פיצ'נו רצועת חוף בין נהר רגנולה לבין נהר טרונטו כדי לבנות נמל מבוצר. בשנים הבאות היו עימותים בין אסקולי לבין פרמו. ב-1478 התחוללה מגפת דבר שהשמידה חלק גדול מאוכלוסיית העיר. האזור נותר למעשה לא מיושב עד אשר פליטים מרומאניה יישבו מחדש את סן בנדטו שבה קיבלו חוזי חכירה. החל מהמאה ה-16 ועד למאה ה-19, פלשו העות'מאנים שוב ושוב לעיר, לקחו מלחים בשבי וכפו עליהם לשרת על אניותיהם. החל משנת 1650 החל מרכז העיר להתפשט מעבר לחומות העיר. ב-1754 הוקם הפרבר הימי הראשון בעיר, סן אנטוניו דה פאדובה. ב-1860 שיחררו ציידי האלפים את העיר משליטתה של הכנסייה. הצו המלכותי שהעניק לעיר את ההקדשה של "דל טרונטו" ניתן ב-1896. ב-1936 סופח הכפר פורטו ד'אסקולי לסן בנדטו דל טרונטו.

בין השנים 1943–1944, במהלך מלחמת העולם השנייה, ספגה העיר 144 הפצצות אוויריות ו-6 הפגזות ימיות. לאחר סיום המלחמה שגשגה כלכלת העיר. דיג נעשה לציר המרכזי של כלכלת העיר ובשנות השישים והשבעים של המאה ה-20 נעשה נמלה של העיר לאחד מנמלי הדיג הגדולים באיטליה. לאחר המלחמה נעשתה סן בנדטו ליעד פופולרי לתיירות בחוף הים האדריאטי.

אתרים חשובים
------------

* המגדל של העיר (Torrione), ממוקם במקום העתיק והגבוה ביותר של העיר שידוע בשם סן בנדטו אלטה. גובהו של המגדל 15 מטרים והוא מהווה נקודת תצפית על כל העיר.
* חוף התמרים (Riviera delle Palme) הוא חוף שהוכרז לחלק מתוכנית הדגל הכחול בשנת 1998.

ערים תאומות
-----------

* ארגנטינהארגנטינה מאר דל פלאטה, ארגנטינה
* רומניהרומניה אלבה יוליה, רומניה
* ארצות הבריתארצות הברית שיקגו הייטס (אנ'), אילינוי, ארצות הברית
* צרפתצרפת אלפורטוויל (אנ'), צרפת
* קובהקובה טרינידד, קובה
* איטליהאיטליה פוג'יו בוסטונה (אנ'), איטליה
* אוסטריהאוסטריה שטייר, אוסטריה
* קרואטיהקרואטיה שיבניק, קרואטיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סן בנדטו דל טרונטו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סן בנדטו דל טרונטו
* אתר הבית של עיריית סן בנדטו דל טרונטו (באיטלקית) (באנגלית)

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007567115105171
* GND: 4387019-3
* LCCN: n85831144
* MusicBrainz: ad065e96-5b13-4278-8b70-c07a97aeaf7f
* VcBA: 497/14279
* VIAF: 157184775
* WorldCat: lccn-n85831144

 |
הסביבה הנישאה, השטוחה והקרה של רמת הקוטב ב"כיפת C"
פני הרמה ב-150E, 77S
**רמת הקוטב** או **הרמה האנטארקטית** הוא אזור רחב-ידיים במרכז אנטארקטיקה, המכסה שטח בקוטר של מעל 1,000 ק"מ וכולל את מחוז הקוטב הדרומי ואת התחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט. גובה הרמה הזו הוא בממוצע 3,000 מטרים.

צפייה וגילוי
------------

רמה זו נצפתה לראשונה בשנת 1903, במסעה של משלחת דיסקברי לאנטארקטיקה, בהנהגת רוברט פלקון סקוט. ארנסט שקלטון היה הראשון שחצה חלקים מרמה זו בשנת 1909, כחלק ממשלחת נמרוד בפיקודו. המשלחת פנתה אחור עקב תנאי מזג אוויר קשים במרחק 97 מייל ימי מן הקוטב הדרומי. שקלטון כינה את הרמה הזו "רמת המלך אדוארד השביעי" לכבוד מלכה של הממלכה המאוחדת. שנתיים לאחר מכן, החליט חוקר הארצות הנורווגי רואלד אמונדסן לתת לה את השם "רמת הוקון השביעי", על שמו הוקון השביעי, מלך נורווגיה שעלה לכס המלוכה זמן קצר קודם לכן, כאשר משלחת הקוטב הדרומי של אמונדסן הייתה בדרכה חזרה מן הקוטב הדרומי, הראשונה להגיע אליו, בדצמבר 1911.

התצפית והצילום הראשון מן האוויר של רמת הקוטב נעשו ב-1929 ממטוס פורד טרימוטור, שנשא ארבעה אנשים בטיסה הראשונה אל הקוטב הדרומי וחזרה אל חוף הים. הטייס הראשי בטיסה זו היה ברנט באלכן, יליד נורווגיה, והנווט והמארגן הראשי של משלחת זו היה ריצ'רד בירד מווירג'יניה, קצין בצי ארצות הברית. שני החברים הנוספים בצוות המטוס היו טייס המשנה והצלם.

אקלים
-----

הגבהים הנישאים של רמת הקוטב, בשילוב עם קווי הרוחב הגבוהים שלה ועם אורכם הקיצוני של חורפיה נטולי השמש, מביאים לכך, שהטמפרטורות כאן הן הנמוכות ביותר עלי אדמות רוב השנים (בהשוואה למרכז סיביר בחצי הכדור הצפוני).

פאונה
-----

הרוחות המקפיאות, הנושבות כמעט ללא הפסקה על פני רמת הקוטב, בעיקר בחורף, גורמות לכך שהתנאים מחוץ למחסה עוינים מאוד לחיים. עקב כך אין למעשה שום חיים בטבע, ולו ברמה המיקרוסקופית.

ברמת הקוטב אין פינגווינים, משום שאין להם מה לאכול שם. מעט מאוד עופות, אם בכלל, מתעופפים מעל רמת הקוטב, ואלה שמגיעים לשם, נסחפו בסערות כבירות ובדרך כלל מוצאים את מותם, בקפיאה או בצמא. אין חיות יבשה ברמה האנטארקטית, מלבד בני אדם וחיות המעבדה שלהם.

כל חיים מיקרוסקופיים שעשויים להימצא ברמת הקוטב יהיו מיקרואורגניזמים מתים או גוועים, שהרוח נשאה לשם, או ש"תפסו טרמפ" על כלי רכב אנושיים או מטוסים, שם הובאו על גבי מצרכי מזון, או מיקרואורגניזמים החיים בדרכי העיכול או במחזור הדם של בני אדם, חיות המעבדה או חיות המחמד שלהם.

ראו גם
------

* התחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט
* הקוטב הבלתי-נגיש (תחנת מחקר אנטארקטי)
* רואלד אמונדסן

קישורים חיצוניים
----------------

* אינטרנשיונל ביזנס טיימס, "המקום הקר ביותר עלי אדמות רמות מזרח אנטארקטיקה
* "האינדיפנדנט", מדידות הטמפרטורה הנמוכות ביותר עלי אדמות ברמות מזרח אנטארקטיקה, אוגוסט 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  אינטרנשיונל ביזנס טיימס, "המקום הקר ביותר עלי אדמות, רמות מזרח-אנטארקטיקה
**גיזלה לגאט** (בגרמנית: **Gisela Legath**;‏ 1908 – 1973) הייתה בעלת חווה באבראו (אנ'), מחוז בורגנלנד באוסטריה שהצילה בעזרת שני ילדיה **מרטין לגאט** ו**פרידה לגאט** את חייהם של שני יהודים הונגרים מהנאצים. במהלך מלחמת העולם השנייה היא סיפקה מחסה ברפת של החווה.

ג'יורגי קראוז (1922, סומבטהיי, הונגריה – 2000) היה אסיר ביחידת עבודה גרמנית שצעדה מצפון הונגריה לגבול אוסטריה–הונגריה ואולץ לבנות את "החומה הדרומית" ליד הכפר אבראו, בבורגנלנד.

לאחר שנודע להם על צעדה הקרובה למחנה הריכוז מאוטהאוזן, החליטו קראוז וחברו קונדרה לברוח ליער כדי לחכות לרוסים המתקדמים לעבר אוסטריה. נרדפים על ידי החיילים הנאצים קראוז וקונדרה ברחו לכפר הסמוך אבראו. בדרכם לכפר פגשו שני הנמלטים את מרטין לגאט בן ה-14 ואחותו פרידה לגאט בת ה-13. אמם גיזלה לגאט ידעה שהיהודים לא יוכלו לשרוד ללא עזרתם. מודעת לסכנה הגדולה החליטה לספק להם מחסה.

קראוז וקונדרה נשארו בחוותה של לגאט עד בוא הצבא האדום ששיחרר את הכפר.

גיזלה לגאט קיבלה את תואר הכבוד חסידת אומות העולם מטעם יד ושם בירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* גיזלה לגאט, באתר "יד ושם" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Die Seestadt ist weiblich" (PDF). נבדק ב-12 בינואר 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Giora Karni". נבדק ב-13 בנובמבר 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  By Yad Vashem as "Righteous" honored Austrians. House of Responsibility. Retrieved 26 August 2011.
בית מזכירות הקיבוץ המאוחד (מפקדת וינגייט)
הכניסה לבית הדפוס בקומת הקרקע
לוח ההנצחה של המועצה לשימור אתרים
**בית מזכירות הקיבוץ המאוחד** הוא מבנה שהוקם בעין חרוד מאוחד ב-1935 ושימש כמזכירות הקיבוץ וכן למזכירות תנועת הקיבוץ המאוחד. בשנות ה-30 שימש המקום כמטה של פלגות הלילה המיוחדות בפיקודו של אורד צ'ארלס וינגייט. לאחר קום המדינה שימש המקום כמחסן וכארכיון של הקיבוץ. הוכרז כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.

רקע
---

קיבוץ עין חרוד הוקם ב-1921, בקרבת מעיין חרוד, על ידי עולים מהעלייה השנייה והעלייה השלישית שהוכשרו בפתח תקווה ובמגדל. ב-1926 עברו חברי הקיבוץ לנקודת הקבע מול הכפר הערבי בגבעת קומי ובמקום הוקמו אוהלים שאכלסו את חברי הקיבוץ וכן אנשי ארגון ההגנה ולוחמי פלמ"ח. ב-1927 היה הקיבוץ בין המובילים בהקמת תנועת הקיבוץ המאוחד.

ההיסטוריה של האתר
-----------------

אבן הפינה לבניין הונחה ב-1934 והוא הושלם ביולי 1935. הבניין כלל 3 קומות כשבקומת הקרקע (ששטחה כ-300 מ"ר) הוקם בית דפוס וכן שכנה בו הוצאת הקיבוץ המאוחד ושתי הקומות העליונות (ששטח כל אחת כ-150 מ"ר) שימשו את מזכירות הקיבוץ הארצי. במקביל שימש המקום לסמינרים והכשרות. על גגו של המבנה הוקמה עמדת שמירה מול הכפר הערבי העוין קומי וכן עמדת איתות.

עם הקמת פלגות הלילה המיוחדות ב-1938 התיישבה במבנה אחת ממחלקות הפלגה, בפיקודו של לוטננט האמפרי אדגר ניקולסון ברידן (Nicholson Edgar Humphrey
Bredin) שהיה גם סגנו של מפקד היחידה אורד וינגייט וממלא מקומו.

לאחר קום המדינה ננטש המקום וחלקו שימש כמחסן רהיטים ובגדים. בשנים 1980 עד 2000 התנהל במקום אולפן. במקביל הועבר למקום הארכיון של הקיבוץ. ב-1957 הוקם במקום ארכיון תנועת הקיבוץ המאוחד שעבר ב-1971 לאפעל.

הנצחת המקום
-----------

ב-1991, במסגרת החגיגות לציון 70 שנה להקמת עין חרוד, הוגדר המקום כאתר מורשת והמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל הציבה במקום 2 שלטים כחולים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית מזכירות הקיבוץ המאוחד** בוויקישיתוף
* אלי אלון, בית מזכירות "הקיבוץ המאוחד" (מפקדת וינגייט) בעין חרוד, באתר News1 מחלקה ראשונה, 2 בספטמבר 2020
* אלי אלון, בעין חרוד לא שוכחים את "הידיד", באתר אינדקס-ניוז, 8 בספטמבר 2020 (אורכב)
* אלי אלון, ישוקם בניין המטה של ווינגייט בקיבוץ עין - חרוד, באתר דה-מרקר קפה, 10 באוקטובר 2013 (הקישור אינו פעיל)

הערות שוליים
------------

1. ↑  כפי שפורסם ביומן משק עין-חרוד בתאריך 16 ביולי 1935: "בבניין מזכירות הקיבוץ: היום גמרו לצקת את המעקה לגג העליון"
2. ↑  אודות הארכיון, באתר יד טבנקין
**תומאס מלנקסטר** (באנגלית: **Thomas of Lancaster** ‏;29 בספטמבר 1388 - 22 במרץ 1421) היה בנו השני של הנרי הרביעי, מלך אנגליה ושל רעייתו הראשונה מרי דה בוהון.

קורות חיים
----------

החל משנת 1399 נשא תומאס במשרת הלורד השרת העליון (Lord High Steward) של אנגליה - והיה האחרון שנשא במשרה זו.

בין השנים 1401–1413 שימש המושל העליון של אירלנד ובשנים 1405–1406 כיהן כלורד האדמירל העליון (מפקד הצי המלכותי האנגלי).

בנובמבר או בדצמבר 1411 נשא תומאס לאישה את מרגרט הולנד, אלמנתו של ג'ון בופורט, רוזן סומרסט. מרגרט הייתה בתו של תומאס הולנד, רוזן קנט. לתומאס ולמרגרט לא נולדו צאצאים (אף שלמרגרט היו שישה ילדים מנישואיה הקודמים).

בשנים 1412–1413 כיהן כמושל אקוויטיין ובשנת 1415 מונה לדייל העליון של צ'סטר.

בשנת 1417 מונה למפקד הצבא האנגלי, ובהמשך גם פיקד על צבאות אנגליה בצרפת. בין יולי 1418 עד 19 בינואר 1419 לחם תומאס ברואן שבצרפת ופיקד על הכוחות הצרים על העיר. כמו כן תומאס השתתף בקרב בוג'ה ב-22 במרץ 1421, שבו מצא את מותו. ככל הנראה תומאס נהרג על ידי סר אלכסנדר ביוקנן או על ידי סר ג'ון דה לה קרויס, ונקבר בקתדרלת קנטרברי.

תארים
-----

ב-9 ביולי 1412 הוענק לתומאס תואר דוכס קלרנס אותו נשא עד מותו. כמו כן ב-9 במרץ 1421 הוענק לו התואר רוזן אומיל.

תומאס נשא תואר אביר מסדר האמבט (מ-12 באוקטובר 1399) ואביר מסדר הבירית (משנת 1400) ועד ליום מותו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תומאס מלנקסטר, דוכס קלרנס** בוויקישיתוף
* תומאס מלנקסטר, דוכס קלרנס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| דוכסי קלרנס |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| ליונל מאנטוורפן (1362–1368) • תומאס מלנקסטר (1412–1421) • ג'ורג' פלנטג'נט (1461–1478) • ויליאם הרביעי (1789–1830) • הנסיך אלברט ויקטור (1890–1892) |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb17994157r (data)
* GND: 124484036X
* SUDOC: 257446990
* VIAF: 6016163411742700360002
* WorldCat: viaf-6016163411742700360002

 |
**ג'ולי דרייפוס** (בצרפתית: **Julie Dreyfus**; נולדה ב-24 בינואר 1966) היא שחקנית צרפתייה ממוצא יהודי.

דרייפוס, הדוברת בצורה שוטפת יפנית, צרפתית ואנגלית, ידועה מאוד ביפן, שם היא ערכה את הופעת הבכורה הטלוויזיונית שלה בתוכנית לימוד צרפתית בערוץ החינוכי NHK בשלהי שנות השמונים, והופיעה בתוכנית הטלוויזיה "Ryōri no Tetsujin" (איירון שף) כאורחת ושופטת. היא ידועה לקהל המערבי בעיקר בשל תפקיד כסופי פטאל בסרט "להרוג את ביל".

קורות חייה
----------

ג'ולי דרייפוס נולדה וגדלה בפריז, כבתם היחידה של השחקנית הצרפתייה פסקל אודרה והשל המפיק הצרפתי-יהודי פרנסיס דרייפוס. היא בילתה את חופשות הקיץ שלה באנגליה, והחלה ללמוד יפנית בשנת 1985 במכון ללימודי שפות ותרבויות מזרחיות באוניברסיטת פריז, אחרי שלמדה עיצוב פנים והתעניינה בארכיטקטורה היפנית. היא עברה ליפן ולמדה שישה חודשים אינטנסיביים קורס ביפנית במכון ללימודים לזרים באוניברסיטת אוסקה (Osaka University of Foreign Studies), בחושבה שהיא תמצא לבסוף עבודה בעיצוב פנים.

אחרי שסיימה את הקורס, היא עברה לטוקיו ועבדה במשרה חלקית בסטודיו לעיצוב והמשיכה לקחת שיעורים בשפה היפנית. ב-1988 היא עבדה כמדריכה לשפה הצרפתית בתוכנית הבוקר של רשת הטלוויזיה NHK. הבמאי היפני מוטויושי סיי, שביים דרמות מסתורין, שכר את דרייפוס כדי להעלות את שיעור הצפייה של התוכנית שלו.

לבסוף ליהקו אותה מנהלי רשת הטלוויזיה במספר תפקידים בטלוויזיה ובסרטים כיפהפייה בת עשרים ומשהו; והיא נחשבה ל-gaijin tarento (כישרון זר). היא גם שימשה כשופטת ב- Ryōri no Tetsujin (איירון שף), תוכנית הבישול הטלוויזיונית שהפכה ללהיט.

קריירת הסרטים
-------------

דרייפוס שיחקה ב-11 סרטים. היא הופיעה כעורכת הדין המרשעת בסרטו של ידידה הטוב קוונטין טרנטינו "להרוג את ביל: פרק 1" (2003). היא ישבה בחבר השופטים של פסטיבל הסרטים ז'רארמר בשנת 2007 שהעניק פרס לדייוויד קאראדין, עמיתה מהסרט "להרוג את ביל".

דרייפוס שיחקה ב-Vinyan ב-2008 ובאפוס המלחמתי של טרנטינו "ממזרים חסרי כבוד" ב-2009, כפרנצ'סקה מונדינו, מתורגמנית צרפתייה בדיונית ופילגשו של שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס.

היא גם הופיעה כמתרגמת בסרט הקצר "Tokyo!" של לאוס קאראקס בתפקיד המתורגמנית של מֶרד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ולי דרייפוס** בוויקישיתוף

* ג'ולי דרייפוס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ג'ולי דרייפוס, באתר AllMovie (באנגלית)
* ג'ולי דרייפוס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* ג'ולי דרייפוס, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ג'ולי דרייפוס, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ehrman, Mark (6 October 2003). "Dressed to 'Kill'". Variety: pp. 16.
2. ↑  "Fun factor injected into language programs". The Daily Yomiuri: pp. 10. 26 April 1993.
3. ↑  "Ouverture du 14è festival du film fantastique de Gérardmer" (in French). Agence France Presse (Vosges). 31 January 2007.
4. ↑  "La comédie primée à Gérardmer" (in French). Le Progrès. 6 February 2007.
5. ↑  "From Fatale to Inglorious" Tarantino.info

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0001 3292 7810
* LCCN: no2020070140
* MusicBrainz: 97763741-42f5-4a53-a439-237481f50e7b
* NDL: 00465790
* VIAF: 210149294246580521219
* WorldCat (עם VIAF): 210149294246580521219

 |
**נפיליים** (שם מדעי: **Nephilidae**) היא משפחה מסדרת העכבישאים. 

סיווגה הטקסונומי של המשפחה שנוי במחלוקת: בעבר הייתה משפחה משל עצמה או שויכה למשפחת הפגיוניים. משנת 2016 היו שייכים למשפחת הגלגלניים, אך בשנת 2023 נערך ניתוח מולקולרי חדשני שקבע כי הם מהווים משפחה נפרדת. 

אלו הם עכבישים גדולים שיכולים להגיע עד לאורך 6 סנטימטרים. כמותם הם מחדשים את אריגת הקורים כל יום כדי להבטיח קורים חזקים מאוד שיכולים ללכוד אפילו ציפורים או עטלפים. הם חיים באזור הטרופי, בעיקר באוסטרליה, אמריקה הדרומית, אפריקה ודרום-מזרח אסיה.

הם טווים רשתות ענקיות, ובהם נתפסים מיני חרקים שאינם יכולים להימלט עוד כמעט. למעשה לעיתים הם תופסים ברשתות שלהם יצורים גדולים יותר כמו עופות, עטלפים ואף נחשי עצים. הם הורגים את טרפם בנשיכה ארסית.

כמו מיני עכבישים רבים, הנקבות במינים אלו קניבליות ויכולות לטרף את הזכר לאחר ההזדווגות. כדי להימלט, הזכרים משאירים חלק מרגליהם בתוך הגוף של הנקבה וכך נמלטים.

מיון
----

* משפחת **נפיליים** (Nephilidae)
	+ סוג *Clitaetra*
	+ סוג *Herennia*
	+ סוג *Nephila*
	+ סוג *Nephilengys*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נפיליים** בוויקישיתוף
* נפיליים, באתר ITIS (באנגלית)
* נפיליים, באתר NCBI (באנגלית)
* נפיליים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* נפיליים, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  החלפה טקסונומית 129752 (הועלה ב 2023-08-29) · iNaturalist, באתר iNaturalist

*Nephila pilipes*

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007568004805171

 |
**וולטר גולד** (באנגלית: **Walter Gould**‏: 1829 – 1893) היה צייר אמריקאי, ידוע בסצנות האוריינטליסטיות שלו. הוא גם צייר נופים, פורטרטים וטבע דומם.

ביוגרפיה
--------

בגיל צעיר החל ללמוד אצל צייר הנופים ג'ון רוסון סמית' וצייר הדיוקנאות, תומאס סולי. בגיל ארבע עשרה הוא הציג את הדיוקן הראשון, ובשנה שלאחר מכן הציג באקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה. מאוחר יותר הוא עבד גם בווירג'יניה, אבל רוב היצירות שלו אבדו במהלך מלחמת האזרחים.

ב-1849 נסע לאירופה ולאחר שהות קצרה בפריז עבר לאיטליה והתיישב בפירנצה. שם, הוא פגש והתיידד עם הפסל חירם פאוורס ונראה שהפך למעין דוד לילדיו הרבים. ב-1850 נתן לו פאוורס את המשימה להציל פסל שלו שאבד בספינה טרופה - משימה בה גולד הצליח.

בשנת 1851, פאוורס עודד אותו לנסוע לטורקיה לביצוע עבודות דיוקן אפשרית וסיפק לו את האמצעים. המשימה כללה ציור של לאיוש קושוט פליט פוליטיקאי, "אבי האומה" ההונגרית שברח לשם. עם מכתב היכרות שסופק על ידי השגריר הבריטי, סר סטרטפורד קנינג, הוא הצליח לפגוש את המנהיג ולצייר את דיוקנו. אם לשפוט לפי מכתביו לפאוורס, הם גם הפכו לחברים קרובים. בזמן שהותו שם, הוא ביקר באיסטנבול ויצר כמה מהיצירות האוריינטליסטיות שבגינן הוא זכור לטובה, כמו גם דיוקנאות, כולל אחד של הווזיר הגדול, מוסטפא רשיד פאשה.

הוא ערך ביקור קצר באמריקה, שהיה מאכזב מבחינת מכירות, והוא חזר לפירנצה.

הוא המשיך לצייר כמה סצנות מזרחיות, בנוסף לפורטרטים רבים.

הוא הציג תערוכה מרכזית בשנת 1866 באקדמיה הלאומית לעיצוב, אשר לא התקבלה היטב על ידי המבקרים.

הוא מת משיתוק, בזמן שהחלים משבץ מוחי.

שנה לאחר מותו, קרוביו העניקו חלק מיצירותיו במתנה לאגודה ההיסטורית של פנסילבניה, אך הרוב הגדול נמצא באוספים פרטיים.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וולטר גולד** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Biographical notes
2. ↑  Biographical notes and commentary
3. ↑  Gerald M. Ackerman, **American Orientalists**, www.acr-edition.com, 1994, מסת"ב 978-2-86770-078-1. (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 6704 8325
* LCCN: nr92027226
* RKD: 33017
* ULAN: 500023594
* VIAF: 24464724
* WorldCat: lccn-nr92027226

 |
פיליפ פון פרארי
**פיליפ לה רנוטייר פון פרארי** (בצרפתית: **Philipp la Renotière von Ferrary**;‏ 11 במאי 1850 - 20 במאי 1917) היה אספן צרפתי, שנחשב לבעל אוסף הבולים הגדול ביותר בהיסטוריה. הוא אסף גם מטבעות וגלויות, אך נודע בעיקר בשל אוסף הבולים.

פון פרארי היה בן למשפחת אצולה. אביו, איש עסקים אמיד, היה שותף בחברת השקעות שהשקיעה בפרויקטים גדולים כמו תעלת סואץ ותוכנית אוסמן להתחדשות פריז, ונחשבה למתחרה בעסקיה של משפחת רוטשילד. אמו הייתה נצר למשפחת המלוכה של מונקו. הוא נולד והתגורר כל חייו בהוטל מאטיניו (Hôtel Matignon) שבפריז, בניין שהוקם על ידי לואי ה-18 ומשמש כיום כמעונו הרשמי של ראש ממשלת צרפת. לאחר מותו של אביו, בשנת 1871, ועם התחזקות האווירה עוינת האצולה בפריז, עזבה אימו לאוסטרו-הונגריה. ביתם הפך לשגרירות האימפריה, ופון פרארי אומץ בידי הרוזן האוסטרי מרנוטייר והפך לאזרח אוסטרי.

אוסף הבולים
-----------

בול 3 הסקילינג הצהוב
פון פרארי החל לאסוף בולים בגיל צעיר, והחליט להקדיש חלק ניכר מהירושה הגדולה שקיבל מאביו לרכישת בולים ומטבעות נדירים. בחלק מהמקרים רכש אוספים בשלמותם. אוסף הבולים הוחזק בחדר מיוחד, והוא העסיק אוצר ושתי מזכירות לשם סידורו והטיפול בו. הוא הרבה במסעות לחו"ל לשם איתור בולים נוספים, ולעיתים שילם בזהב. הוא נחשב ללקוח אימפולסיבי במיוחד, שלא ייחס משמעות לכספו. רבים מהסוחרים ניצלו זאת ומכרו לו בולים במחירים מופקעים.

עם הבולים שהיו ברשותו של פון פרארי נמנים:

* בול 3 הסקילינג הצהוב - בול שוודי מ-1855 שהודפס בטעות בצהוב במקום בכחול.
* בול מג'נטה 1 סנט מגיאנה הבריטית - בול שהודפס ב-1856 על נייר מג'נטה בשל מחסור בלתי צפוי בנייר.
* בול המיסיון של הוואי בערך של 2 סנט - הבול היחיד מסדרת הבולים הראשונה שהונפקה בממלכת הוואי ב-1851 שבו לא נעשה שימוש. בעליו הקודמים של בול זה, גסטון לרו, נרצח בידי אספן בולים אחר שחשק בבול.

לאחר מותו
---------

פון פרארי לא חש בטוח כאזרח אוסטרי בצרפת בזמן מלחמת העולם הראשונה, ולכן, ב-1917 הותיר את מאות אלבומיו בבניין השגרירות, ועזב לשווייץ. הוא מת זמן קצר לאחר מכן.

עם סיום המלחמה, ממשלת צרפת החרימה את אוסף הבולים, בטענה שמדובר בפיצוי על נזקי המלחמה. צוואתו של פון פרארי, ובה הוריש את האוסף למוזיאון הדואר בברלין, על מנת שיוצג לציבור הרחב, לא הוגשמה. תחת זאת, נמכר האוסף בסדרה של מכירות פומביות בין 1921 ל-1926, שהניבו סכום של כ-30 מיליון פרנקים. אספנים רבים המחזיקים בהם כיום מתגאים בהצגתם כ"אקס-פרארי".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיליפ פון פרארי** בוויקישיתוף
* הטריסקילינג הצהוב של פיליפ פון פרארי באתר קולקט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1163487449
* SELIBR: 210561
* VIAF: 68903294
* WorldCat: viaf-68903294

 |
**מיכאיל פטרוביץ ארציבשב** (ברוסית: **Михаи́л Петро́вич Арцыба́шев**;‏ 5 בנובמבר 1878 – 3 במרץ 1927) היה עיתונאי, סופר ומחזאי רוסי.

חייו
----

מיכאיל ארציבשב נולד בחווה ביישוב דוברוסאבובקה בנפת אחטיר בפלך חרקוב (כיום מחוז סומי), בצפון מזרח אוקראינה באימפריה הרוסית. אביו היה בעל אדמות זעיר ואמו, ממוצא פולני, נפטרה משחפת, כשהיה בן 3. הוא למד עד גיל 16 בעיירה המקומית, אוחטירקה, ובשנים 1895 - 1897 עבד כפקיד. בשנים 1897 - 1898 למד בבית הספר לאמנויות בחרקוב. ב-1897 ניסה להתאבד וב-1898 נשא לאישה את אנה קובושקו, ממנה נולד לו בנו, בוריס ארציבשב. הוא נפרד מרעייתו ב-1900. ב-1898 התיישב בסנקט פטרבורג, שם עבד כעיתונאי חופשי ופרסם סיפורי משעשעים. ב-1901 סולק מהעיר בגלל השתתפות בהפגנה. באותה שנה כתב את הסיפור "פאשה טומאנוב", אך לא הצליח לפרסם אותו בגלל מגבלת הצנזורה.

הספר "סאנין", שנכתב על ידו בשנת 1903, אך פורסם רק ב-1907, שוב בגלל הצנזורה, עורר נגדו קוראים רוסים רבים בגלל תוכנו. הספר נכתב תחת השפעת הפילוסופיה של מקס שטירנר ומנסה להציג את עקרונות האנרכיזם האינדיבידואלי. סאנין תורגם לעברית על ידי אברהם סלמן ויצא לאור בהוצאת עידית בשנת 1953.

ארציבשב עבר ב-1912 למוסקבה ולאחר מהפכת אוקטובר התחיל לכתוב נגד הבולשביזם. ב-1923 עבר לפולין והתאזרח שם. ארציבשב נפטר בוורשה, בירת פולין, בשנת 1927.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיכאיל ארציבשב** בוויקישיתוף
* מיכאיל ארציבשב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי מיכאיל ארציבשב בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* מיכאיל ארציבשב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* מיכאל פטרוביץ ארציבשב (1878-1927), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007257822405171
* BIBSYS: 90665375
* BNE: XX1197856
* BnF: cb13478589m (data)
* CiNii: DA01124938
* GND: 119547406
* ICCU: LO1V042166
* ISNI: 0000 0001 0912 6417
* LCCN: n50001892
* LNB: 000045654
* NDL: 00431791
* NKC: jn19990210059
* NLA: 35008704
* NLG: 170115
* NLK: KAC201770544
* NSK: 000062716
* NTA: 071956999
* RERO: 02-A000009298
* RSL: 000082887
* SELIBR: 277816
* SUDOC: 085802883
* Trove: 788118
* VcBA: 495/335879
* VIAF: 69079908
* WorldCat: lccn-n50001892

 |
**תוכנית קמ"ע** (ראשי תיבות: **ק**ליטת **מ**דענים **ע**ולים) היא תוכנית ישראלית לקליטת מדענים עולים. התוכנית פעילה משנת 1998. במסגרתה מועסקים באוניברסיטאות ובמוסדות מחקר אחרים בארץ כ-500 מדענים, כמעט כולם עולים ממדינות ברית המועצות לשעבר.

מדענים עולים מקבלים סיוע ראשוני בהשמה מקצועית ("תוכנית שפירא") מן המרכז לקליטה במדע במשרד העלייה והקליטה. לאחר שלוש שנים נקלטים המדענים המצטיינים ב"תוכנית גלעדי", שמשך ההעסקה במסגרתה מוגבל לשנתיים. תוכנית קמ"ע מיועדת לעולים שמיצו את אפשרות התעסוקה במסגרת תוכנית גלעדי (ע"ש פרופ' אליעזר גלעדי), והיא נועדה לאפשר העסקת המדען לטווח ארוך, בדרך של העברת תשלומים למוסד המעסיק, על-פי תנאי שכר מקבילים בעיקרם לאלו של חברי הסגל האקדמי הבכיר במוסד. תקציבה השנתי של התוכנית בשנים 2002–2005 עמד על 75–100 מיליון ש"ח לשנה.

באמצע שנת 2009, סמוך להצבעה על התקציב של אותה שנה, הוחלט לצמצם את תקציב התוכנית בשיעור שיחייב פיטורי 200 מדענים. מאז נמצאה דרך להשלים את התקציב לשנים 2009
 ו-2010
, אולם עתידה התקציבי של התוכנית נותר לא ברור.

מקורות
------

* משה ברדה, תוכנית קמ"ע, מרכז המחקר והמידע של הכנסת, 18 ביוני 2006
* עקרונות התוכנית באוניברסיטאות שונות: האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת בר-אילן
* פרופ' צבי הכהן, הרוסי עשה את שלו, הרוסי יכול ללכת, באתר ynet, 20 באוגוסט 2009

הערות שוליים
------------

1. ↑  עפרי אילני, מדענים עולים: לא ייתכן שהעסקתנו באקדמיה נתונה לגחמות פוליטיות, הארץ, 11 בספטמבר 2009
2. ↑  מכתב של מנכ"ל משרד ראש הממשלה אל יו"ר ארגון מדענים עולים בישראל, 26 בנובמבר 2009
פירוש נוסף ערך זה עוסק במטבע חצי שקל. אם התכוונתם למס העברי הקדום, ראו מחצית השקל.
מטבע חצי שקל מכיוונים שונים
**מטבע חצי שקל** הוא אחד מסדרת המטבעות של השקל החדש. בצד הנושא של המטבע מוטבע נבל הלקוח מהחותם העברי הקדום למעדנה בת המלך, חותם המתוארך לתקופת בית ראשון.

המטבע שוקל 6.5 גרם, קוטרו 26 מ"מ והוא עשוי סגסוגת שתרכובתה 92% נחושת, 6% אלומיניום ו-2% ניקל.

מבין מחזור המטבעות הנמצאים בשימוש, מטבע חצי שקל מהווה רק 7% מכלל המחזור, פחות מהשימוש במטבעות אחרים בסדרה, כ-10 אגורות ואחרים.

שם
--

המטבע כונה "חצי שקל" ולא "50 אגורות". הוא בין המטבעות היחידים בעולם עליהם מוטבע שבר רציונלי. זאת בשם העובדה שאת המטבע העברי הקדום, "שקל", ויחידותיו נהגו לקרוא, באופן זה, לדוגמה "מחצית השקל".

עיצוב ומשמעותו
--------------

מטבע חצי שקל חדש, הונפק בספטמבר 1985
צידו השני של מטבע חצי שקל חדש, ובו תיאור כנור דוד, הלקוח מהחותם העברי הקדום למעדנה בת המלך.
עיצוב צד הנושא של המטבע נעשה כבר בשנת 1984 בידי נתן קרפ, ושימש כצד הנושא של המטבע 500 שקלים (ישנים). את צד הערך עיצב גבי נוימן.
עם החלפת השקל בשקל החדש, בסוף שנת 1985, הועתק העיצוב למטבע של חצי שקל חדש, שהיה שווה בערכו ל-500 שקלים ישנים. במקביל אומץ העיצוב כסמלו של בנק ישראל.

בשנת 2016 פורסמה כתבת תחקיר ובה טענה כי החותם הקדום למעדנה בת המלך הוא זיוף ארכאולוגי, ודמות הכינור שהייתה חקוקה עליו לא הייתה קיימת במציאות ולא שימשה לנגינה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חצי שקל חדש** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו בסדרת המטבע הנוכחית, מעות - סדרת האגורות והשקל החדש, מטבע חצי שקל חדש, באתר בנק ישראל
2. ↑  ואדים סבידרסקי, על רקע התייקרות המתכת בעולם: בנק ישראל מגבש תוכנית להחלפת סדרת המטבעות, באתר TheMarker‏, 21 באפריל 2011
3. ↑  עופר מתן, למה חצי שקל ולא 50 אגורות?, באתר הארץ, 21 באפריל 2011
4. ↑  יעל פרידסון, תחקיר: כלי הנגינה על מטבע חצי השקל - זיוף, באתר ynet, 17 במרץ 2016

| מטבעות השקל החדש |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| עשר אגורות • חצי שקל חדש • שקל חדש אחד • שני שקלים חדשים • חמישה שקלים חדשים • עשרה שקלים חדשים |

 |

| דגל ישראלדגל ישראל מטבעות בארץ ישראל |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| לירה מצרית (1920–1927) • לירה ארץ-ישראלית (1927–1952) • לירה ישראלית (1952–1980) • שקל (1980–1985) • שקל חדש (1985–היום)

מיל (1927–1950) • פרוטה (1950–1960) • אגורה (1960–1980) • אגורה חדשה (1980–1985) • אגורה (1985–היום (מטבע 10 אגורות בלבד)) | עשר אגורות ישנותעשר אגורות ישנות
חמש לירות ישראליותחמש לירות ישראליות |

 |
|  |
| --- |
| **יש לערוך ערך זה**. ייתכן שהערך סובל מבעיות ניסוח, סגנון טעון שיפור או צורך בהגהה, או שיש לעצב אותו, או מפגמים טכניים כגון מיעוט קישורים פנימיים. |
| אתם מוזמנים לסייע ולערוך את הערך. אם לדעתכם אין צורך בעריכת הערך, ניתן להסיר את התבנית. |

**קפטן קורבטה** היא דרגה בחילות ים, שפירושה פיקוד על קורבטה (ספינת מלחמה קטנה). הדרגה המקבילה לקפטן קורבטה בבריטניה, חבר העמים ובארצות הברית היא לוטננט קומנדר. בצי המלכותי הקנדי, המשתמש בדרגות דו-לשוניות, דרגת ״קפיטנה דה קורבט*״* מקבילה ללוטננט קומנדר. קפטן פריגטה היא הדרגה הבאה לאחר קפטן קורבטה.

משתמשים בולטים בדרגת קפטן קורבטה באירופה כוללים את ציי צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד וקרואטיה. משתמשים אחרים כוללים ציים של מדינות רבות באמריקה הלטינית.

קוד הדרגה של נאט"ו הוא OF-3, התרגום הרשמי של הדרגה לפי נאט"ו STANAG 2116 משתנה בין "מפקד כיתה זוטרה" ל"מפקד "(כאשר הדרגה הבכירה הבאה מתורגמת כ"מפקד כיתה בכירה "). חלק מחברי נאט"ו מסווגים את קברניטי הקורבט שלהם כ- OF-4.

המקבילה הרוסית / סובייטית היא "קפטן, דרג שלישי" ( *капита́н 3-го р́анга* ).

* סימני קפיטנה דה קורבט בצי הצרפתיסימני *קפיטנה דה קורבט* בצי הצרפתי
* סמל של capitano di corvetta בצי האיטלקיסמל של *capitano di corvetta* בצי האיטלקי
* סמל של קברניט, דרגה 3 בצי הסובייטיסמל של קברניט, דרגה 3 בצי הסובייטי
* סמלים של קפטן קורבטה (קירילית : капетан корвете ) בנהר משט הצבא הסרביסמלים של *קפטן קורבטה* (קירילית : *капетан корвете* ) בנהר משט הצבא הסרבי
* סמלים של סגן מפקד בחיל הים הקנדי המלכותי / קפיטנה דה קורבטסמלים של סגן מפקד בחיל הים הקנדי המלכותי / *קפיטנה דה קורבט*
* סמל של קברניט, דרגה 3 בצי הרוסיסמל של קברניט, דרגה 3 בצי הרוסי
* סמלים של קפטן קורבטה בחיל הים הקרואטיסמלים של *קפטן קורבטה* בחיל הים הקרואטי

גרמניה
------

*Korvettenkapitän* הוא דירוג OF3 המקביל לדרגת מיור בצבא הגרמני ובחיל האוויר הגרמני.

הערות שוליים
------------

1. ↑  NATO STANAG 2116 of 25 February 2010
צבועות באדום מדינות אפריקה אשר דגליהן צבועים בצבעים הכלל אפריקאיים
שני שילובים של שלושה צבעים מתייחסים למושג **הצבעים הכלל-אפריקאיים**: השילוב הראשון אשר שימש גם בדגל אתיופיה הוא השילוב **ירוק, זהב ואדום** והשילוב השני הוא **אדום, שחור וירוק** (אשר אומץ על ידי "Universal Negro Improvement Association and African Communities League"), על כן שני השילובים מופיעים בדגלים ובסמלים שונים המייצגים אפריקניזם, זהות אפריקאית, או שחורים כגזע. למרות שבמספר דגלים (כגון דגל ליטא) השימוש בצבעים אינו קשור לנושא.

הצבעים הכלל-אפריקאיים הם: שחור, אדום, זהב וירוק. השחור הוא צבע עורם של תושבי אפריקה, האדום מסמל צבע דמם המכובד של השחורים אשר נשפך בכיבוש אפריקה, הזהב מייצג את הזהב אשר נלקח מהעמים האפריקאיים והירוק מייצג את הצמחייה של אתיופיה הארץ המובטחת.

צבעי אתיופיה
------------

 ערך מורחב – **דגל אתיופיה**  

דגלה המסורתי של אתיופיה
את הצבעים ירוק, זהב ואדום ניתן כיום לראות בדגלים הלאומיים של מדיות אפריקאיות רבות. מקורו של השילוב בדגל אתיופיה ומשם גם שויכו לתנועת הראסטפארי. הצבעים היו בשימוש בדגלים היסטוריים רבים כגון דגלה של גרנדה המדינה המורית הספרדית. הצבעים מופיעים בבירור על דגלה של אתיופיה משנת 1895 כאשר הפס הירוק הופיע בתחתית. אולם לאחר מספר תקלות שבהן הונף הדגל הפוך בטקסי המדינה, המסורת אומצה על ידי הממשלה האתיופית והפס הירוק עבר לתקרתו של הדגל, מסורת זו אומצה גם על ידי ארגונים אפריקאיים סביב העולם.

מלבד תקופה קצרה של שלטון איטלקי פשיסטי אתיופיה נותרה מחוץ לשליטה אירופאית במרוצת התקופה הקולוניאלית ועל כן הפכה כמודל לחיקוי ולהערצה בעיניי מדינות אפריקאיות חדשות ואימוץ צבעי אתיופיה היה כתוצאה מהערצה זו. המדינה הראשונה אשר אמצה את הצבעים אדום, זהב וירוק עם קבלת עצמאותה הייתה גאנה בשנת 1957.

דגלים עכשוויים עם הצבעים הכלל-אפריקאיים
---------------------------------------

הדגלים הבאים משלבים שלושה או ארבעה מהצבעים הכלל-אפריקאיים כביטוי לזהות האפריקאית.

* דגל אנגולהדגל אנגולה
* דגל בניןדגל בנין
* דגל בורקינה פאסודגל בורקינה פאסו
* דגל קמרוןדגל קמרון
* דגל הרפובליקה המרכז אפריקאיתדגל הרפובליקה המרכז אפריקאית
* דגל הרפובליקה של קונגודגל הרפובליקה של קונגו
* דגל אתיופיהדגל אתיופיה
* דגל גאנהדגל גאנה
* דגל גינאהדגל גינאה
* דגל גינאה ביסאודגל גינאה ביסאו
* דגל קניהדגל קניה
* דגל מלאווידגל מלאווי
* דגל מאלידגל מאלי
* דגל מוזמביקדגל מוזמביק
* דגל סאו טומה ופרינסיפהדגל סאו טומה ופרינסיפה
* דגל סנגלדגל סנגל
* דגל דרום אפריקהדגל דרום אפריקה
* דגל טוגודגל טוגו
* דגל אוגנדהדגל אוגנדה
* דגל זמביהדגל זמביה
* דגל זימבבואהדגל זימבבואה
* דגל לובדגל לוב

דגלים היסטוריים עם הצבעים הכלל-אפריקאים
---------------------------------------

* דגל רואנדה (1961–2001)דגל רואנדה (1961–2001)
* דגל הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (1971–1997)דגל הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (1971–1997)
* דגל כף ורדה (1992-1975)דגל כף ורדה (1992-1975)

דגלי אומות היסטוריות
--------------------

* דגל ביאפרה (1967–1970)דגל ביאפרה (1967–1970)
* דגל דרום קסאי (1960–1962) דגל דרום קסאי (1960–1962)

דגלי ארגונים
------------

* דגל הקונגרס הלאומי האפריקנידגל הקונגרס הלאומי האפריקני

ראו גם
------

* צבעי הלאומיות הכלל-איראנית
* צבעי הלאומיות הכלל-ערבית
* צבעי הלאומיות הכלל-סלאבית

לקריאה נוספת
------------

* Znamierowski, Alfred (2001). *The World Encyclopedia of Flags.* London: Anness Publishing Ltd.
**מרי היילר**, באנגלית: **Mary Hayllar** לימים מרי ווטקינס וולס (1862–1950) הייתה אמנית בריטית ממשפחה שכללה חמישה ציירים מוכשרים. בהנהגת אביהם, היא ואחיותיה הוכשרו במיומנויות שראו אותן מוצגות באקדמיה המלכותית.

ביוגרפיה
--------

מרי היילר נולדה ב-1862 בכיכר מקלנבורג, בלונדון, לג'יימס היילר ולאלן פיבי. אביה היה צייר מיומן ועם הזמן היו לה שמונה אחים - ארבע אחיות וארבעה אחים. הם גרו בקאסל פריורי בוולינגפורד ואביה סידר להם שיעורי ציור החל בשעה עשר וכלה בארבע. הציורים שלהם היו של האנשים, המקומות והסצנות שסביבם. הבנות נהנו גם מחיים עשירים בטניס, גינון וציור. היא ואחיותיה למדו לשחות ולחתור.

״לילד טוב״, 1880
אביה ושלוש מאחיותיה הציגו ציורים רבים באקדמיה המלכותית. הציורים הראשונים של מרי וג'סיקה שהוצגו היו בשנת 1880. הציור של ג'סיקה נקרא "הולכת לדודים שלי" והציור של מרי נקרא "לילד הטוב". אביה הציג שם לראשונה שלושים שנה לפני כן וכולן המשיכו כאשר הצטרפו אליהם אחיותיה אדית ב-1882 וקייט ב-1885. מרי הייתה הפחות פורייה מבין האחיות האמניות שכן ציוריה של ילדים וסצינות ביתיות היו רק באקדמיה עד 1885. ציוריה הנדירים ידועים משולחנות תה עמוסים, הם נכללים בסדרות כמו ״מסיבת טניס״. בסך הכל היא ציירה כ-24 ציורים בתקופת הציור שלה שנמשכה כחמש שנים.

מרי נישאה להנרי ווטקינס וולס ב-1887 והפסיקה להציג ציורים. היא עזבה את בית המשפחה אבל לא את ווליגפורד. היא וילדיה מופיעים בציורי אחיותיה. בעלה היה ראש עיריית וולינגפורד בשנת 1902. הם העסיקו תשעה משרתים ואחד מהם דיווח מאוחר יותר שבביתם היו הרבה ציורים אבל מרי מעולם לא ציירה. נהוג לחשוב שמרי חשבה שהיא למדה היטב אך היא לא אמנית מוכשרת.

היא מתה ב-1950. הציור שלה של עונת הטניס של הדשא נמצא בגלריה לאמנות של סאות'המפטון.

### חיים פרטיים

למרי היילר ולהנרי היו שישה ילדים. דורה ווטקינס נולדה ב-1886 והנרי מוריס נולד ב-1888. בתה השנייה, מיוריאל, נולדה ב-1891, ב-1913 היא נישאה לרופא. ביאטריס הייתה הילדה הרביעית שלה שהפכה לביטיס ליל והילדה החמישית שלה ג'ויס מרי הפכה לג'ויס מרי לילי. בנה האחרון, גיא, נולד ב-1903.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרי היילר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Matthew, H. C. G.; Harrison, B. eds. (2004-09-23), "Hayllar Family", The Oxford Dictionary of National Biography, Oxford: Oxford University Press,
2. ↑  "CLARA". *web.archive.org*. 2018-08-20
3. 1 2  "Henry Maurice Watkins Wells — Magdalen War Memorial". slowdusk.magd.ox.ac.uk.
4. ↑  Graves, Algernon (1905). The Royal Academy of Arts; a complete dictionary of contributors and their work from its foundation in 1769 to 1904. University of California Libraries. London: H. Graves and co. ltd
5. ↑  "Leicester Galleries | A Bit of Sunlight"
6. ↑  "A VISION OF ARCADIA – AN IMPORTANT ENGLISH PRIVATE COLLECTION". Sotherby's. 2022.
7. 1 2  Hayllar, Mary Gabrielle (2012). Framing the Hayllar Sisters: a multi-genre biography of four English Victorian painters (Thesis thesis). UNSW Sydney.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* RKD: 36671
* ULAN: 500060112
* VIAF: 96085948
* WorldCat: viaf-96085948

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מרי היילר"**.
**פרנץ פרייהר פון יון** (בגרמנית: **Franz Freiherr von John**;‏ 20 בנובמבר 1815 - 25 במאי 1876) היה גנרל בצבא האוסטרו-הונגרי אשר שימש כראש המטה הכללי בין 1867-1869 ושוב בין 1874-1876.

ביוגרפיה
--------

יון נולד בברוק אן דר לייטה ב-20 בנובמבר 1815. אביו היה קצין בצבא האוסטרי. יון עצמו למד באקדמיה הצבאית התרזיאנית וב-1835 התגייס לצבא האוסטרי בדרגת לויטננט משנה. ב-1845 הוא החל לשרת במטה הכללי. ב-1848 הוא לחם בהצטיינות במלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה. בעקבות כך הוא זכה בעיטורים צבאיים ובתואר אבירות (פרייהר). ב-1857 הוא הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד גדוד, ובמקביל הוענק לו תואר אצולה של ברון. 

ב-1859 הוא מונה לראש מטה הקורפוס ה-4 בדרום טירול. ב-1860 הועבר לתפקיד ראש מטה ארמיית הדרום באיטליה. ב-1866 הוא השתתף במלחמת העצמאות האיטלקית השלישית. הוא התבלט כל כך במהלך קרב קוסטוצה, עד שמפקד ארמיית הדרום הארכידוכס אלברכט העלה אותו לדרגת פלדמרשל-לויטננט, באמצע הקרב. לאחר מכן הוא השתתף במלחמת אוסטריה-פרוסיה. בעקבות הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867 והארגון מחדש של המטכ"ל האוסטרי, הוא מונה לראש המטה הכללי של הצבא האוסטרו-הונגרי. הוא כיהן בתפקיד עד 1869, ואז מונה למפקד הצבאי של גראץ. ב-1874 הוא חזר לתפקיד ראש המטה הכללי וכיהן בו עד פטירתו ב-25 במאי 1876.

משפחתו
------

ב-27 באוקטובר 1849 נישא יון ללאנטוניה מרגרטה קרולינה אדלן פון וייסה (ילידת 27 בספטמבר 1827), בתו של הפרופסור לאסטרונומיה, מקסימיליאן ריטר פון וייסה. אנטוניה מרגרטה נפטרה ב-7 באפריל 1870. ב-24 במאי 1873 הוא נישא לאנה פון אורסיני-רוזנברג. נולדה להם בת אחת. אחד מבניו, פרידריך אלברט, היה לימים ויצה-אדמירל בצי האוסטרו-הונגרי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנץ פון יון** בוויקישיתוף
* פרנץ פון יון באתר פורום אוסטריה
* Franz Freiherr von John. „Soldat Diplomat Staatsmann"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 117654981
* VIAF: 67248536
* WorldCat (עם VIAF): 67248536

 |
האטומיום - תמונה מ 1991, לפני החלפת הציפוי.
**האטומיום** (בלועזית: **Atomium**) הוא מבנה שהוקם עבור התערוכה העולמית אקספו 58 שנערכה בבריסל, בלגיה בשנת 1958. המבנה, שגובהו 103 מטרים, מהווה דגם של תא יחידה של גביש ברזל בהגדלה של פי 165 מיליארד. המבנה תוכנן על ידי האדריכל אנדרה ואטרקיין.

אטומיום היה המבנה המשמעותי ביותר בתערוכה והצג על בול שהוציאה בלגיה מספר חודשים לפני התערוכה.

לרגלי המבנה נמצא אטרקציה נוספת של העיר - פארק מיניאטורות מיני אירופה.

היסטוריה
--------

הקמת מבנה האטומיום הושלם באפריל 1958 לאחר 18 חודשי עבודה. במהלך התערוכה נגבו דמי כניסה מיוחדים לאטומיום, נוסף על דמי הכניסה לתערוכה. במקור תוכנן לפרק את המבנה לאחר שישה חודשים, אולם בשל הפופולריות הרבה שצבר הוחלט להשאירו.

בשנת 2004 החל שיפוץ במבנה, וציפוי האלומיניום שלו, שדהה במשך השנים, הוחלף בפלדת אל-חלד. על מנת לממן את השיפוץ נמכר ציפוי האלומיניום הקיים לאספנים. השיפוץ הסתיים בתחילת 2006, והאתר נפתח מחדש לקהל בפברואר 2006.

מבנה
----

המבנה מורכב מתשעה כדורי פלדה בקוטר 18 מטרים, המקושרים באמצעות צינורות באורך של כ-30 מטר ועובי של כ-3.3 מטר. בתוך הצינורות מדרגות נעות - שאורכן מגיע ל-35 מטרים, והן מהארוכות באירופה. כן הייתה בתוכו מעלית מרכזית, שהייתה אז המהירה ביותר באירופה. הכדור העליון המהווה תצפית על בריסל, יועד לשמש כמסעדה וגובהו מגיע ל-110 מטר. המשקל הכולל של המבנה הוא כ-2000 טונות. שלושת הכדורים העליונים הצדדיים אינם פתוחים לקהל משום שעקב העדר תמיכה אינם יכולים לשאת מבקרים. סביב הכדורים הוצבו נורות שכבו ונדלקו במהירות במטרה לדמות אלקטרונים.

תשעת הכדורים מסודרים כמו תשעת האטומים בתא יחידה של גביש קובייתי ממורכז גוף, שהוא המבנה הגבישי של ברזל בתנאים סטנדרטיים. הם נועדו לסמל את תשעת מחוזותיה של בלגיה בתקופה בה הוא נבנה (כיום 10, בעקבות חלוקתה של בראבנט, ובנוסף בריסל שהיא מחוז נפרד), ואת תעשיית הפלדה המשגשגת שלה. בניית האטומיום דרשה טכנולוגיות שנחשבו אז חדשות ומתקדמות ביותר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אטומיום** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אטומיום
* בריסל: "האטומיום" נפתח מחדש, באתר ynet
* האטומיום

הערות שוליים
------------

1. ↑  נושא איסוף חדש: התערוכה הבינלאומית בבריסל, חרות, 8 באוגוסט 1958
2. ↑  תערוכת בריסל - הגדולה בכל הזמנים, חרות, 16 באפריל 1958
3. 1 2  ברכה חבס, על פני הביתנים בבריסל, דבר, 23 במאי 1958
4. ↑  מבריסל עד טוקיו, אטומיום בשלג - תמונה, דבר, 23 בינואר 1959
5. ↑  ק. גרינבוים, ביתן ישראלי ליד האטומיום, מעריב, 30 במרץ 1958
6. ↑  ק. גרינבאום, המקום השלישי מובטח לביתן הישראלי בתערוכה, מעריב, 14 בינואר 1958

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 140590435
* WorldCat: viaf-140590435

 |
סאאב 93
סאאב 93, מבט לתא הנהג
סאאב 93
סאאב 93
סאאב 93, סדרה B deluxe, שנת 1959
**סאאב 93 (93 Saab)** היא מכונית משפחתית קטנה, שיוצרה על ידי יצרנית הרכב והמטוסים השוודית **סאאב** בין השנים 1955–1960. ה"סאאב 93" יוצאה ל- ארצות הברית. יוצרו 52,731 יחידות.

גרסת הספורט של "סאאב 93" הייתה קרויה סאאב GT750. 

את דגם הסאאב 93 החליף דגם ה-סאאב 95. בשנת 1960 יוצרו 2 הדגמים בעת ובעונה אחת.

היסטוריה
--------

 ערך מורחב – **סאאב**  

**סאאב** (**Saab**) היא חברת רכב ותעשייה כבדה שהוקמה בשנת 1937 ועסקה ביצור מטוסים. עם סיום מלחמת העולם השנייה חיפשה החברה שווקים חדשים. בשנת 1944 החל פרויקט במטרה ליצור את המכונית הראשונה, חמש שנים לאחר מכן החל היצור של המכונית "SAAB 92". העיצוב הדגיש את שורשיה של החברה בתעופה בעיקר.

גרסאות
------

* 2 דלתות סדאן
* 2 דלתות סדאן (עם גגון בד גדול) - כאופציה

### מפרט טכני ומידות

* מנוע אורכי 3 צילינדרים, 2 פעימות, 748 סמ"ק המפתח 25 כ"ס
* תמסורת ידנית 3 הילוכים, (גיר על מנוף ידית ההגה)
* 4 בלמי תוף, ומשנת 1967 4 בלמי דיסק
* אורך הרכב - 4,007 מ"מ
* גובה - 1,448 מ"מ
* רוחב - 1,581 מ"מ
* בסיס גלגלים - 2,489 מ"מ
* משקל - 787 ק"ג
* משנת 1957 - 2 נקודות חגורות בטיחות - כאופציה

תחרויות מרוץ מכוניות
--------------------

* ב-1957 זכתה הסאאב 93 בראלי פינלנד, במקום הראשון.
* ב-1959 זכתה הסאאב 93 בראלי שוודיה, במקום הראשון.

ראו גם
------

* סאאב
* סאאב 96
* סאאב 99

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סאאב 93** בוויקישיתוף
**סמרנבורג** (בהולנדית: **Smeerenburg**) הוא יישוב נטוש השוכן על האי אמסטרדמויה (Amsterdamøya – "האי אמסטרדם") אשר מצפון-מערב לאי שפיצברגן שבסבאלברד שבנורווגיה. היישוב הוקם על ידי ציידי לווייתנים דנים והולנדים ב-1619 והוא אחד מהיישובים הצפוניים ביותר באירופה.

היסטוריה
--------

סמרנבורג היה מרכזו של צייד הלווייתנים בצפון בראשיתו. משמעות השם היא "עיר שומן הלווייתנים". המקום יושב לראשונה על ידי ההולנדים ב-1614, כאשר ספינות של חברת הסחר הצפונית של אמסטרדם (Noordsche Compagnie) הקימה תחנת ציד לווייתנים זמנית ובמקום נבנו אוהלים עשויים מקנבס ותנורים ארעיים. ב-1615, 1616 ו-1618 הגיעו ההולנדים שוב למקום. ב-1619 נשלחה לשפיצברגן ספינה בהדחק של 500 טונות עמוסה בעצים וחומרים אחרים. האוהלים והתנורים הארעיים הוחלפו במבני עץ ובקדרות נחושת.

בשנתו הראשונה אוכלס היישוב רק על ידי דנים והולנדים. בשנים 1619 ו-1620 נשלחו ספינות דניות למקום על ידי סוחרים מקופנהגן ובשנים 1621 ו-1622 ניתנה חסות מלכותית למקום. ב-1623 נשלחו שתי ספינות בסקיות שהועסקו על ידי הדנים לסמרנבורג והחלו לקחת ציוד ציד לווייתנים מבקתותיהם של הדנים עד שגורשו משם על ידי ההולנדים. ב-1625 כאשר חזרו הבסקים למקום, ניזוקה תחנת הציד שלהם עקב פעולתם של ההולנדים והאנגלים שנה קודם לכן. לאחר מכן גורשו הדנים מהמקום על ידי ההולנדים.

בשיא פעילתו, בשנות השלושים של המאה ה-17, היו ביישוב 16-17 מבנים, כולל "מבצר" במרכזו שנבנה עוד לפני 1631 כדי להתריע מפני פולשים, בעיקר דנים. השבילים בין המבנים רוצפו באבן עם תעלות ניקוז שאפשר לעוברים בהם ללכת בדרך יבשה. במקום נבנו תנורים בחזיתות המבנים. באותה תקופה התגוררו במקום כ-200 איש שעסקו בהפקת שמן משומן הלווייתנים, בחיתוך השומן ובייצור חביות לאגירת השמן.

בעקבות הריסת התחנה ההולנדית באי יאן מאיין על ידי הבסקים שפעלו בשליחות הדנים ב-1632, שלחו ההולנדים קבוצה של שבעה אנשים שישהו בסמרנבורג בחורף של 1633-1634. כולם מצאו את מותם. התדרדרותו של היישוב החלה בשנות הארבעים, אך עדיין קיים אזכור למקום משנת 1657. בערך בשנת 1660, עם המעבר לייצור השמן משומן הלווייתנים עם החזרה לנמל המוצא, ועם הרחבת צייד הלווייתנים לשטחי האוקיינוס, ננטש היישוב.

ב-1973 הוכרזו חורבותיה של סמרנבורג כחלק מהפארק הלאומי של צפון-מערב שפיצברגן.

סמרנבורג בשנות השלושים של המאה ה-17

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמרנבורג** בוויקישיתוף
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "אדפולוגיה" או "פדולוגיה".
**מדעי הקרקע** או **תורת הקרקע** (באנגלית: *soil sciences*) הוא תחום מדעי אשר נושא מחקרו הוא הקרקע. הקרקע, כתָּוֶךְ המחבר בין הליתוספירה, האטמוספירה, הביוספירה וההידרוספירה, נחקרת על ידי מדענים הבאים מתחומים שונים.

כיום נהוג פצול מדעי הקרקע לשני תת-תחומים שונים אשר החפיפה ביניהם רבה מאד:

* אדפולוגיה – חקר האינטראקציה בין אורגניזמים קרקעיים לבין החלקים האביוטיים.
* פדולוגיה – חקר הִוָּצרות קרקעות, התפתחותן, אפִיונן, ותפוצתן על-פני כדור הארץ. תחום האדפולוגיה כולל גם את מיון הקרקע.

לא כל העוסקים בתחום מקבלים פיצול זה.

מבוא
----

מדעי הקרקעי הם תחום מדעי צעיר יחסית. כאבי התחומים נחשב הגאולוג והגאוגרף הרוסי וסילי דוקוצ'ייב אשר הצעיד וקידם את מדעי הקרקע ברוסיה במאה התשע-עשרה. הוא הגה את רעיון חמשת הגורמים המשפיעים של הקרקע: אקלים, ביוטה, סלע האם, זמן וטופוגרפיה.

Dokuchaev Soil Factors

קרקעות
------

קרקעות שונות מסלעים על אף שהן נובעות מסלעי האם. קרקעות מתבלות מהר עקב השפעות חיצוניות ופנימיות וגילן של קרקעות נמדד באלפי שנים בלבד. עם הקרקעות הישנות ביותר בנות כ־16,000 שנה נמנות קרקעות מתקופת הדריאס הקדומה (אנ').

בתחום מיון הקרקעות יש להבחין בין מיון קרקע של מדעני קרקע לבין מיון קרקע של מהנדסים. בעוד שהראשונים מעוניינים בהבנת הקרקע כשלעצמה האחרונים מתעניינים יותר בתכונותיה של קרקע נתונה והאם היא תעמוד בשימוש מיועד בקרקע על ידי בני אדם.

מיון הקרקעות הנפוץ ביותר כיום הוא המיון של מחלקת החקלאות של ארצות הברית. מיון זה מבחין בין 12 סוגי אב שונים של קרקעות המתפצלים לתת-קבוצות רבות יותר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מדעי הקרקע** בוויקישיתוף
* מילון למונחי תורת הקרקע (1966), באתר האקדמיה ללשון העברית

הערות שוליים
------------

1. ↑  Blume, H. P. Brummer, G. W. Horn, R. Kandeler, E. Kogel-Knaber, I. Kretzschmar, R. Stahr, K. & Wilke, B. M. (2009). Scheffer/Schachtschabel – Lehrbuch der Bodenkunde (16. ed.) Heidelberg: Springer.
2. ↑  United States Department of Agriculture. (2002). Soil taxonomy: A basic system of soil classification for making and interpreting soil (2nd rev. ed.).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4007379-8

 |
|  |
| --- |
| **ערך ללא מקורות** |
| בערך זה אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא עזרו לשפר את אמינות הערך באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הערך בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.אם אתם סבורים כי ניתן להסיר את התבנית, ניתן לציין זאת בדף השיחה. |

**תומאס פולר** (באנגלית: **Thomas Fuller**;‏ 1710 – דצמבר 1782), ידוע גם בכינויים "טום הכושי" ו"המחשבון מוירג'יניה", היה עבד אפריקאי שהתפרסם בתור גאון חישוב.

ביוגרפיה
--------

פולר נולד באפריקה בשטח היושב כיום בין ליבריה לבנין, הוא נשבה ונשלח לאמריקה לעבדות בשנת 1724 בהיותו בן 14. הוא נהפך לרכושם של בני הזוג פרסלי ואליזבת קוקס מאלכסנדריה, וירג'יניה. הן הזוג קוקס והן פולר היו בורים. משפחת קוקס החזיקה ב-16 עבדים ופולר היה המוערך ביותר מכולם. הוא הביע כלפיהם את הערכתו על כך שלא מכרהו.

הסיפורים על יכולות החישוב שלו נפוצו בכל רחבי החוף המזרחי. יכולותיו שימשו כהוכחה שהשחורים שווים ביכולת האינטליגנציה שלהם ללבנים ואף עודדו את הדיון בעד התנועה לשחרור העבדים.

כגאון חישוב
-----------

כאשר פולר היה בן שבעים, ויליאם הרטשורן וסמואל קואטס מפנסילבניה ששמעו על כוח החישוב שלו באו לבחון את יכולותיו. הם שאלות אותו שתי שאלות ותשובותיו סיפקו אותם.

תחילה, שאלו אותו כמה שניות יש בשנה וחצי, בתוך שתי דקות וחצי הוא השיב נכונה 47,304,000 שניות. לאחר מכן שאלו אותו כמה שניות יש בחייו של אדם שחיי 70 שנה, 17 ימים ו-12 שעות, שוב הוא השיב נכונה 2,210,500,800 שניות בתוך דקה וחצי. אחד מהשואלים בדק את חישובו של פולר וביצע את החשבון באמצעות עפרון ונייר. הוא אמר לפולר שהוא טעה שכן תשובתו גבוהה במקצת מאשר החישוב שביצע על הנייר. פולר ענה במהרה: "סליחה אדוני, אבל שכחת לקחת בחשבון את השנים המעוברות". כאשר החישוב "תוקן" ושוקללו בתוכו השנים המעוברות תשובתו של פולר התבררה כנכונה. 

למרות שתשובותיו של פולר היו נכונות, הרטשורן וקואטס האמינו שגאונות החישוב של פולר גבוהה בהרבה. הם כתבו: "שערו היה מלא שיער שיבה וכן גופו הציג סימנים אחרים של חולשה מפאת גילו. במהלך כל חייו הוא עבד בעבודות בשדה ומעולם לא שתה משקאות חריפים. הוא דיבר בכבוד כלפי האדונית שלו וציין שהוא מחויב כלפיה על כך שלא מכרה אותו לאחרים, למרות שקיבלה הצעות נדיבות ממספר אנשים. 

קואטס הביע את צערו על כך שפולר לא זכה להשכלה נאותה ופולר השיב: "לא אדון, זה נפלא שלא למדתי דבר, שכן מלומדים רבים הם שוטים גמורים".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* SUDOC: 244374511
* VIAF: 4591159248390504870002
* WorldCat: viaf-4591159248390504870002

 |
תבנית {{אישיות משחק}} ריקה מתוכן. יש להזין פרמטרים בערך או בוויקינתונים. 
לא ידועלא ידוע
שם זה נכתב במקור בהתאם לסדר המזרחי; שם המשפחה הוא   
שגיאות פרמטריות בתבנית:פירושון   
פרמטרי חובה [ 1 ] חסרים. 
**רי מיאזווה** (ביפנית: **宮沢 りえ**; נולדה ב-6 באפריל 1973). היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה יפנית. על עבודתה היא זכתה בשישה פרסים של האקדמיה היפנית לקולנוע ובשלושה פרסי "קינמה ג'ונפו".

ביוגרפיה
--------

רי מיאזווה נולדה בטוקיו למשפחה מעורבת הולנדית-יפנית. מגיל 11 היא החלה להשתתף בפרסומות והמשיכה לתוכניות ילדים. היא הצטלמה במספר סרטים לילדים. בשנת 1989 היא החלה בקריירה של זמרת והוציאה את אלבומה הראשון "MU". האלבום הגיע למקום השלישי במצעד הפזמונים ביפן. בהמשך היא הוציאה עוד כמה אלבומים אך עם הצלחה פחותה.

מיאזווה פרצה להכרה כלל ארצית כאשר בשנת 1991 הצטלמה בערום בספר צילומים Santa Fe. אחד הצילומים פורסם בעיתונים בעלי תפוצה ארצית "יומיאורי שימבון" ו-"אסאחי שימבון". הדבר היה חריג למדינה וגרם לוויכוח סוער בתקשורת. כתוצאה מכך מיאזווה זכתה בפרסום רב וספר נמכר בכ-1.5 מיליון העתקים. בשנת 1992 היא הודיע על חתונה קרובה עם מתאבק סומו, אך בשנת 1993 החתונה בוטלה. בספטמבר 1994 היא ניסתה להתאבד ככל הנראה על רקע של שתיית אלכוהול ומאבקי כוח עם האמא שהייתה המנהלת שלה.

בתחילת 1996 מיאזווה עברה לקליפורניה, אך כבר בשנת 1997 היא חזרה ליפן והמשיכה את הקריירה בקולנוע. בשנת 2001 היא זכתה בפרס "השחקנית הטובה ביותר" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה עבור משחקה בסרט Peony Pavilion ובשנת 2014 היא זכתה בפרס בפסטיבל קולנוע של טוקיו. על משחקה בסרט The Twilight Samurai ‏ (2002) היא קיבלה "פרס קינמה ג'ונפו". היא קיבלה פרס זה גם בשנת 2004 עבור משחקה ב-The Face of Jizo.

בשנת 2016 מיאזווה זכתה בפרס של אקדמיה לקולנוע היפנית על משחקה בסרט "אהבתה מרתיחה את מי האמבט".

חיים אישיים
-----------

בשנת 2009 מיאזווה הודיע שהיא בהריון מגולש יפני. במאי 2009 לזוג נולדה בת. בשנת 2016 הם התגרשו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריאה מיאזווה** בוויקישיתוף   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**
* 



1. ↑  אנציקלופדה של הפופ היפני, דף 149