recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
הדגל ההיסטורי של החברה
אדמות בבעלותה של חברת הדסון בשיא התפשטותה
**חברת מפרץ הדסון** (באנגלית: **Hudson's Bay Company** או HBC) היא החברה המסחרית הוותיקה ביותר בצפון אמריקה ובין הוותיקות ביותר בעולם. נוסדה בלונדון ב-2 במאי 1670, כדי לחפש מעבר צפוני מערבי לאוקיינוס השקט, לכבוש את האדמות הסמוכות למפרץ הדסון, ולהמשיך בכל מסחר עם אותן אדמות שעלולות להתגלות כמשתלמות. בטרם ייסודן של מושבות אירופאיות בצפון אמריקה, פעלה החברה כממשלה בפועל בצפון אמריקה והייתה בעל האדמות הגדול בעולם.

כיום זו חברת מניות עסקית ולה הכנסות של כ-7 מיליארד דולר קנדי בשנה והיא מעסיקה כ-70,000 עובדים. משרדיה הראשיים שוכנים במגדל סימפסון בטורונטו שבקנדה.

מאז סוף המאה ה-19 עוסקת החברה במסחר. מניות החברה נרכשו על ידי חברת לורד אנד טיילור המייצגת את החברה בארצות הברית והיא עוסקת באספקת מוצרים עסקיים כדוגמת כרטיסי אשראי, פוליסות ביטוח פרטיות ושיתוף פעולה מסחרי עם חברות שיווק וחנויות.

היסטוריה
--------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
שישים שנה לאחר שהנרי הדסון חקר את מפרץ הדסון בשנת 1610 על ספינתו "תגלית" (Discovery), הגיעה הספינה "נונסאץ'" אל המפרץ וסחרה בעורות בונים עם שבט הקרי. מסחר זה הביא להקמת חברת מפרץ הדסון, לה העניקה הממשלה הבריטית מונופול על המסחר באזור שכונה ארץ רופרט. צרפת התנגדה למונופול מסחרי זה ושלחה מספר משלחות צבאיות לאזור, אולם לבסוף ויתרה על תביעתה בהסכם אוטרכט מאפריל 1713.

חברת מפרץ הדסון בנתה מספר מוצבים ועמדות מסחר לאורך החוף (בהם פורט סוורן שבאונטריו ויורק פקטורי וצ'רצ'יל שבמניטובה).

מוצבים אלה אפשרו לחקור את השטחים שבמרכז קנדה ולהרחיב את המסחר. עם ביטול הזיכיון למונופול המסחרי נמסרו השטחים שבאזור, כ-3.9 מיליון קמ"ר, בשנת 1870 לקנדה במסגרת הסכם רופרט והפכו לחלק מהטריטוריות הצפון מערביות.

במאה העשרים נותרה חברת מפרץ ההדסון אחת מסוכנויות השיווק הגדולות בעולם אך פנתה יותר ויותר לסחורה קמעונאית. בשנות השבעים היא השלימה את רשת חנויות המסחר והאספנות הוותיקה בצפון קנדה, עם רשתות מחלקות וחנויות מוזלות גדולות ברחבי קנדה. החברה עסקה גם במיזמי נפט וגז טבעי, נותרה מעורבת בנדל"ן והתגלגלה לשירותים פיננסיים. בשנת 1979 נקנתה חברת מפרץ ההדסון על ידי חברות בבעלות משפחתו של רוי הרברט תומסון, הברון הראשון תומסון. עומס החוב הכבד שנגרם בעקבות כך הכניס את חברת מפרץ ההדסון למצוקה כספית בשנות השמונים, והיא מכרה את חנויות צפון קנדה ומיזמיה בגז ובנפט. למרות שהפסיקה את מסחר הפרוות שלה בשנת 1991, בתחילת המאה ה-21 היא נותרה אחת החברות העסקיות הגדולות של קנדה והמשיכה להחזיק בבעלותה חנויות כלבו רבות.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **חברת מפרץ הדסון** |

* אתר האינטרנט הרשמי של חברת מפרץ הדסון (באנגלית)
* חברת מפרץ הדסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי חברת מפרץ הדסון בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* חברת מפרץ הדסון, ברשת החברתית פייסבוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  Editors of Encyclopaedia Britannica, Hudson's Bay Company, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007514948405171
* BnF: cb119520560 (data)
* GND: 111541-8
* ISNI: 0000 0000 9455 0409
* LCCN: n80089976
* NKC: kn20030220016
* NLG: 147374
* SUDOC: 027493008
* VIAF: 139169065
* WorldCat: lccn-n80089976

 |
**The Ronettes** הייתה להקת בנות אמריקאית מניו יורק. הלהקה כללה את האחיות ורוניקה בנט ואסטל בנט, ובת דודתן נדרה טלי.

הלהקה זכתה להצלחה כבירה בתחילת שנות ה-60, עם להיטים כמו: "Be My Baby" ו"Baby, I Love You" אשר הצליחו מאוד במצעדי הבילבורד. את אלבומן היחיד "Presenting the Fabulous Ronettes Featuring Veronica" הרולינג סטון דירג במקום ה-422 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים. בשנת 2004 הן נבחרו להיכלל בהיכל התהילה של קבוצות ווקאליות. בשנת 2007 הן נבחרו להיכלל בהיכל התהילה של הרוק אנד רול.

היסטוריה
--------

שלוש הבנות גדלו במשפחה אפרו-אמריקאית במנהטן, ובעודן צעירות נהגו לשיר ביחד בבית סבתן. ורוניקה הקימה את הקבוצה, אשר עשתה בעיקר גרסאות כיסוי לשירים אמריקאים קלסיים. בשנים הראשונות, הלהקה זכתה להצלחה מינורית, כאשר הופיעה בעיקר באירועים ובמועדונים מקומיים.

בשנת 1963, כאשר הלהקה מאסה בחוסר ההצלחה ובחברת ההקלטות שלהן, הן יצרו קשר עם המפיק פיל ספקטור אשר הסכים לבחון אותן. לאחר שהתרשם מביצועיהן והבחין בפוטנציאל, חתם איתן על חוזה הקלטות ושנה לאחר מכן יצא לאור האלבום "Presenting the Fabulous Ronettes Featuring Veronica" אשר זכה להצלחה והתאפיין בסגנון קצבי יותר.

בשנת 1965, יצא הסינגל "I Can Hear Music" אשר כוסה על ידי הביץ' בויז בשנת 1969 וזכה להצלחה מרובה. בשנת 1966 הצטרפו הרונטס לסיבוב הופעות של הביטלס ברחבי אמריקה, ובכך הפכו ללהקת הבנות היחידה אשר הופיעה ביחד עם הביטלס.

לאחר סיבוב ההופעות, אשר לא השפיע רבות על הצלחתן, חברות הלהקה החליטו על פירוק ההרכב. בשנת 1968, נישאו פיל ספקטור וורוניקה בנט.

לקריאה נוספת
------------

* Spector, Ronnie, **Be My Baby: How I Survived Mascara, Miniskirts, and Madness, or My Life As a Fabulous Ronette**, New York: Harmony Books, 1990.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **The Ronettes** בוויקישיתוף
* The Ronettes, ברשת החברתית פייסבוק
* The Ronettes, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* The Ronettes, באתר אייטונס (באנגלית)
* The Ronettes, באתר ספוטיפיי
* The Ronettes, באתר Last.fm (באנגלית)
* The Ronettes, באתר AllMusic (באנגלית)
* The Ronettes, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* The Ronettes, באתר דיזר
* The Ronettes, באתר Discogs (באנגלית)
* The Ronettes, באתר Songkick (באנגלית)
* The Ronettes, באתר בילבורד (באנגלית)
* The Ronettes, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* The Ronettes, באתר היכל התהילה של קבוצות ווקאליות
* בן שלו, עכבר העיר אונליין, האמהות הרוחניות של איימי ויינהאוס, באתר הארץ, 27 בפברואר 2009

הערות שוליים
------------

1. ↑  מאוחר יותר, רוני ספקטור; נולדה ב-10 באוגוסט 1943
2. ↑  נולדה ב-22 ביולי 1941, נפטרה ב-11 בפברואר 2009
3. ↑  נולדה ב-27 בינואר 1946

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 5556602-9
* ISNI: 0000 0000 7916 4139
* LCCN: n93004149
* MusicBrainz: 393e5448-896f-43e9-b80b-4ee58e1e71a4
* VIAF: 130305768
* WorldCat: lccn-n93004149

 |
**ניקולאי אלכסנדרביץ ש'צורס** (ברוסית: **Николай Александрович Щорс**; ‏6 ביוני 1895 – 30 באוגוסט 1919) היה מפקד בצבא האדום, חבר המפלגה הקומוניסטית הרוסית. בשנים 1918–1919 נלחם בהקמת הרפובליקה העממית של אוקראינה ובני בריתה הרפובליקה הפולנית השנייה. שצ'ורס נפל בקרב.

קורות חיים
----------

שצ'ורס נולד בעיר סנובסק מחוז צ'רניגוב למשפחה של קולאקים. אביו אלכסנדר ניקולאייביץ' היה נהג קטר, מלבד ניקולאי היו לו עוד ארבעה בנים. ב-1905 נכנס ניקולאי לבית ספר כנסייתי, וסיים את לימודיו בשנת 1909.

בשנת 1910 החל את לימודיו בבית הספר הצבאי לרפואה בקייב. אחר שסיים את לימודיו בשנת 1914 והוכשר להיות עוזר רופא עבר שצ'ורס למחוז הצבאי של וילנה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה יצא למקום הארטילריה השלישית שעמדה בסמוך לווילנה, שם שימש כעוזר רפואי. באחד הקרבות נפצע ופונה לבית החולים. לאחר התאוששותו, בשנת 1916 שב לשדה הקרב, אך עד מהרה הוחזר בשל שחפת.

עם התאוששותו ב-30 בדצמבר 1917 שוחרר משירות צבאי בשל בעיות בריאות, ובתחילת 1918 הוא חזר לכפר הולדתו סנובסק. תוך זמן קצר הוא עבר לסמניבקה בה הקים יחידה פרטיזנית שהחלה לחימה באזור זלינקה.

בסתיו 1918 נרשם שצ'ורס למפלגה הקומוניסטית הרוסית. ב-5 בפברואר 1919 מונה לראש עיריית קייב.

במלחמת האזרחים ברוסיה נטל שצ'ורס חלק פעיל, והשתתף בקרבות רבים. ישנן שתי גרסאות למותו.

בתו נישאה לפיזיקאי היהודי-סובייטי יצחק מרקוביץ'-חלטניקוב (רו'), חבר האקדמיה הרוסית למדעים.

הנצחתו
------

* אנדרטת זיכרון לזכרו בעיר סמרהעיר מולדתו סנובסק נקראה בין השנים 1935–2016 על שמו. ב-2016 חזרה העיר לשמה המקורי.

אזכורים בתרבות
--------------

הסרט שצ'ורס משנת 1939 של הבמאי אלכסנדר דובז'נקו. הסרט מספר את סיפורו של ניקולאי שצ'ורס, וזכה לעידודו של סטלין.

נכתב עליו השיר Песня о Щорсе (בתרגום מרוסית: שיר על שצ'ורס), לימים תורגם ועובד לשיר העברי צעדה החבריא (ידוע גם בשם שיר הקומנדיר).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניקולאי שצ'ורס** בוויקישיתוף
* ניקולאי שצ'ורס - גיבור מלחמת האזרחים: ביוגרפיה
* ניקולאי שצ'ורס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Holovatyi, Mykhailo. 200 streets of Ivano-Frankivsk. "Lileya NB". Ivano-Frankivsk, 2010. מסת"ב 978-966-668-231-7, מסת"ב 978-966-668-149-5.
2. ↑  הסרט שצ'ורס באתר יוטיוב.
3. ↑  השיר Песня о Щорсе באתר יוטיוב.
4. ↑  צעדה החבריא באתר זמרשת.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007449881705171
* GND: 1240840470
* LCCN: n82093588
* VIAF: 1357673
* WorldCat: lccn-n82093588

 |
**אלויסיוס או'קלי** (באנגלית: **Aloysius O'Kelly**‏;  3 ביולי 1853 – 12 בינואר 1936) היה צייר אירי.

ביוגרפיה
--------

אלויסיוס נולד לג'ון ולברידגיט או'קלי בדבלין ביולי 1853. הוא היה הצעיר מבין ארבעה בנים ובת אחת. משפחת אוקלי יחד עם בני דודיו של אלויסיוס, הקימו רשת של אמנים ופעילים פוליטיים בתולדות התרבות האירית של המאה ה -19. סבו וסבתו מצד אביו היו ילידי מחוז רוסקומון ואביו ניהל עבודות נפחות וביצוע עבודות בדבלין. דודו מצד אמו היה ג'ון לורל (John Lawlor) פסל מצליח, ובן דודו, מייקל לורל, היה גם פסל שהועסק בלונדון. גם אחיו של אלויסיוס, צ'ארלס וסטיבן, הפכו לאמנים, ואילו האח הבכור, ג'יימס או'קלי, יצא לקריירה פוליטית מצליחה. אמו של אלויסיוס כיוונה אותו לקריירה באמנויות.

בשנת 1861 נפטר אביו. דודו ג'ון לורל (1820–1901) היה כבר היה פסל מבוסס בלונדון. לכן עברה המשפחתה ללונדון. לורל הפך לדמות אב לילדיה, במיוחד לבניה. לורל לקח על עצמו את גידול הנערים, כולל אלויסיוס, כחניכים בסטודיו שלו.

או'קלי נסע לפריז במטרה להירשם לאקול דה ביו-ארט בשנת 1874, שם למד אצל לאון בונאט וז׳אן-לאון ג׳רום. הכניסה לאטלייה של ג'רום הייתה כבוד גדול, אולם המאסטר היה נוקשה ביותר וחסר רחמים בביקורתו, לכן מספר תלמידים גדול לא הצליחו להחזיק מעמד. לא בטוח אם אוקלי אי פעם סיים את הכשרתו אצלו.

מג'רום פיתח או'קלי עניין בסצינות מזרחיות. הוא נסע לבריטני בשנת 1876 וצייר את קווי החוף האסתטיים שלה, נמלי הדייגים והכפרים.

באוקטובר 1881 נעצר צ'ארלס סטיוארט פרנל, חבר הפרלמנט ומנהיג המפלגה האירית ונכלא בקילמיינהאם. יומיים לאחר מעצרו נכלא אחיו של אלויסיוס, ג'יימס ג'יי או'קלי, יחד עם כמה חברי מפלגה אחרים, בהם ג'ון דילון, במקום בו שהו עד מאי 1882. מספר רישומים של אלויסיוס בתקופה זו תיארו את המצב הפוליטי, ובהתמודדות עם כליאתו של אחיו.

אלויסיוס הסתבך בחייו העכורים ולעיתים קרובות הסודיים של אחיו. הוא החל לצייר ולשרטט פעילים פוליטיים.

או'קלי התגורר בקונקרנו, קונמארה ובסופו של דבר היגר לארצות הברית, הוא צייר סצנות כפריות בחייו הקודמים ובארצות הברית צייר את העיר ניו יורק. הוא הכיר את מארק טוויין, וצייר דיוקן של האקלברי פין, שהסופר בדק והתייחס אליו.

נפטר ב־12 בינואר 1936 בפוקיפסי, ניו יורק.

גלריה
-----

* ספר במרוקוספר במרוקו
* ילדה קוראתילדה קוראת
* כנסייה בבריטניכנסייה בבריטני
* תפילה בקונומרהתפילה בקונומרה
* הכנות לחורףהכנות לחורף
* צפון אפריקאיצפון אפריקאי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלויסיוס או'קלי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  O'Sullivan, N. Aloysius O'Kelly: Art, Nation, Empire, Field Day Publications, 2010, p. 2
2. ↑  Byrne, Coleman, King: Ireland and the Americas, 2008, p. 720

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007317008505171
* ISNI: 0000 0000 8457 8838
* LCCN: nr95029476
* LNB: 000124332
* RKD: 60385
* SNAC: w6sx7v25
* SUDOC: 175280800
* ULAN: 500015143
* VIAF: 306311457
* WorldCat: lccn-nr95029476

 |
**אמיר אדרי** (נולד ב-26 ביולי 1985 באור עקיבא) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער.

קריירה
------

אדרי גדל במחלקת הנוער של מכבי חיפה, ובעונת 2002/2003 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון ושימש במספר משחקים שוער שני לדודו אוואט כשניר דוידוביץ' נפצע ותום אלמדון שהה עם סגל הנבחרת הצעירה.

כשהחלים דוידוביץ' מפציעתו ואוואט עזב את הקבוצה, שימש אדרי שוער שלישי עד שבעונת 2007/2008 הושאל למכבי הרצליה על מנת לצבור ניסיון במשחק פעיל. בתום עונת ההשאלה שב למכבי חיפה, ועם פציעתו של דוידוביץ' בתחילת העונה תפס את מקומו בשער הקבוצה ב-11 משחקים. בעונות הבאות הוסיף לשמש כשוער שני הפותח בהרכב מדי פעם במשחקי גביע הטוטו, ולעיתים תפס את מקומו של דוידוביץ' כשהיה פצוע.

בעונת 2011/2012, לאחר שבויאן שראנוב חתם במכבי חיפה ואדרי היה צפוי לשוב ולהידחק לתפקיד השוער השלישי, הוא הושאל למכבי נתניה, ולראשונה בקריירה שימש כשוער ראשון. אדרי שמר על רשת נקייה ב-8 משחקים וקבוצתו סיימה את העונה במקום הרביעי. בתום העונה שב למכבי חיפה, תחת הדרכתו של מאמנו במכבי נתניה, ראובן עטר. כבר במשחק הפתיחה של העונה נפצע דוידוביץ', ואדרי שוב תפס את מקומו, אך לאחר מספר משחקים הודח מההרכב לטובת שראנוב והמשיך לשמש כשוער המשנה בקבוצה.

בסיום עונת 2013/2014 נפצע אדרי ועבר ניתוח שמנע ממנו לשחק בעונה שלאחר מכן. בתום עונת 2014/2015 שוחרר ממכבי חיפה לאחר 13 שנה בקבוצה הבוגרת של המועדון.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* עמוד השחקן באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* עמוד השחקן באתר הרשמי של מכבי חיפה
* עמוד השחקן באתר מכבי חיפה און-ליין
**אמיר גולה** (נולד ב-31 במרץ 1969) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר, ומזוהה עם קבוצת הפועל ירושלים, שם היה קפטן הקבוצה לתקופה מסוימת.

קריירת מועדונים
---------------

גולה נולד וגדל בשכונת קטמון הירושלמית. בגיל 10 הצטרף לקבוצת הילדים של הפועל ירושלים. בקבוצת הילדים והנוער שיחק גולה בעמדת הקשר ההתקפי פליימייקר והחלוץ. הוא התחיל להשתלב בשנת 1989 בבוגרים, אך בתחילה לא באופן קבוע.

רק לאחר סיום שירותו בצה"ל בגיל 23, החל גולה להשתלב בסגל הבוגר, כשהקבוצה הייתה תחת מפרק זמני, ומאמן הקבוצה הבוגרת באותה התקופה שייע פייגנבוים, הסיט אותו לעמדת הקשר האחורי, שם שיחק לאחר מכן במשך רוב קריירת הבוגרים שלו. בעונת 1997/1998 הגיעה הקבוצה לגמר גביע המדינה נגד מכבי חיפה, כאשר גולה קפטן הקבוצה במעמד זה, אך הקבוצה הפסידה 0–2 וסיימה כסגנית הזוכה במפעל בלבד. בעונת 1999/2000 ירדה הקבוצה לליגה השנייה, ועונה לאחר מכן עזב גולה את הקבוצה לקבוצת הפועל נצרת עילית (כיום נקראת הפועל נוף הגליל) בהשאלה, שם אף התחיל בקריירה חדשה בחברת "רב-בריח". לאחר מכן חזר לעונה אחת בהפועל ירושלים, ולאחריה הודיע על פרישה ממשחק פעיל בגיל 33, והמשיך בקריירה בחברת המנעולים.

בהמשך לאחר הקמתה של הפועל קטמון ירושלים בליגה ג', הצטרף גולה לקבוצה בשנת 2009, וחזר לשחק 2 עונות במדי הקבוצה החדשה בגיל 40, לאחריהן פרש סופית מכדורגל בשנת 2011, והחל לשמש בתפקידים מקצועיים שונים בקטמון, בין היתר עוזר מאמן של הקבוצה הבוגרת, מאמן בילדים ובנוער, וסקאוט.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt

הערות שוליים
------------

1. ↑  שובו של לוחם: אמיר גולה מצטרף להפועל קטמון, אתר nrg, מקומון זמן ירושלים, מוטי פרנג'י, 6 באוגוסט 2009
**רחל רבינוביץ'** (נולדה ב-1956) היא ציירת ישראלית.

ביוגרפיה
--------

נולדה ב-1956 בקיבוץ דפנה בו גדלה ובו היא חיה ויוצרת גם כיום.

בין השנים 1978–1982 למדה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל במחלקה לאמנות פלסטית. החל משנת 1983 היא מרצה במכון לאומנויות ובמסלול האקדמי שבמכללת תל-חי. הציגה בארץ בתערוכות יחיד וקבוצתיות רבות, בגלריות ובמוזיאונים. ציוריה נמצאים באוספים פרטיים ובאוסף מוזיאון בר דויד.

ב־1980 קיבלה את פרס סמואל להצטיינות אקדמית[דרוש מקור]

יצירתה
------

רבינוביץ' מציירת בדיו צבעוני על נייר ונעה בין פורמטים גדולי מידות לאינטימיים. בציוריה מתייחסת רבינוביץ' לדמותה בכך שהיא מציפה נושאים טעונים בשיח החברתי כמו נשיות וגילנות. הדמות הראשית בציוריה היא בת דמותה עצמה היוצאת למסעות וחוברת לאורגניזמים שונים בבית הגידול שלה, הטבע והסביבה של קיבוץ דפנה המהולים בפנטזיה.

גלריה
-----

* ציורים של רחל רבינוביץ'
* שפרירית זוהרת (2020)שפרירית זוהרת (2020)
* מי אש (2021)מי אש (2021)
* יקום מקביל (2018)יקום מקביל (2018)
* אמנון ותמר (2019)אמנון ותמר (2019)
* מחבוא (2019)מחבוא (2019)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רחל רבינוביץ'** בוויקישיתוף
* האתר הרשמי של רחל רבינוביץ'
* יונתן הירשפלד על התערוכה "שחריר הנחלים" של רחל רבינוביץ' בכתב העת לאמנות "ערב רב" 29 באוקטובר 2016
* רחל רבינוביץ' במרכז מידע לאמנות ישראלית
* טלי תמיר על התערוכה ראש בראש של רחל רבינוביץ' ובן זוגה האמן אלי קופלביץ'

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 182985164
* WorldCat (עם VIAF): 182985164

 |
**רחל (שלי) ניסים** (2 בדצמבר 1937 – 2 במאי 2012) הייתה אדריכלית ישראלית שפעלה בעיקר בתנועה הקיבוצית.

ביוגרפיה
--------

ניסים נולדה בפלובדיב שבדרום בולגריה בשם רחל, אך דבק בה הכינוי שלי (שבא מהשם רשל). עם פרוץ המלחמה המשיכה המשפחה להתגורר בעירם והם אף ניצלו מגירוש ברכבת משלוח שיועדה להישלח לאושוויץ. אביה נשלח לעבודה במחנה עבודה אך המשפחה ניצלה. ב-1948, זמן קצר לאחר שאחיה הבוגר היגר לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער, היגרה גם היא עם הוריה. במשך שנים אחדות גרו במעברה בלוד בתנאים ירודים ובעוני, אך עדיין הצליחה להגיע להישגים בלימודי התיכון והוקפצה שתי כיתות. לאחר שירות צבאי בחיל האוויר פנתה ב-1957 ללימודי אדריכלות בטכניון בחיפה. בשונה מעמיתיה ללימודים שהגיעו ממשפחות מבוססות, הייתה ניסים חריגה גם בהיותה אשה. במהלך לימודיה נישאה עם מרדכי ניסים שעבד כעוזר רוקח ויחד הם עברו להתגורר בתל אביב. ב-1962 נולדה בתם הבכורה נירית ושלוש שנים לאחר מכן נולדה בתם השנייה שרית.

ניסים עבדה במשרדי אדריכלים פרטיים עם לגמר לימודיה וב-1965 הצטרפה כאדריכלית שכירה למחלקת התכנון של תנועת הקיבוץ המאוחד. במחלקה עבדה לצד אדריכלים כמו חנן הברון, נעמי יודקובסקי, ארנונה אקסלרוד וויטוריו קורינלדי. במסגרת זו תכננה מבני מגורים ומבני ציבור בקיבוצי התנועה בכל רחבי הארץ. ב-1989 עם סגירת המחלקה שבאה בעקבות משבר הקיבוצים, פעלה תקופה קצרה של שנתיים באופן עצמאי והתמקדה בתכנון בתי מגורים פרטיים. בתום התקופה הצטרפה לצוות האדריכלים במשרדו של האדריכל שלמה גנדלר שם פעלה עד סמוך לפטירתה ב-2012.

מבנים בולטים שתכננה
-------------------

* חדר אוכל בקיבוץ יטבתה
* חדר אוכל בקיבוץ מעיין ברוך
* חדר אוכל בקיבוץ חוקוק
* חדר אוכל בקיבוץ משאבי שדה
* חדר אוכל בקיבוץ מנרה
* חדר אוכל בקיבוץ אורים
* חדר אוכל בקיבוץ עינת
* חדר אוכל בקיבוץ אפיק

* חדר אוכל בקיבוץ מעיין ברוךחדר אוכל בקיבוץ מעיין ברוך
* חדר אוכל בקיבוץ חוקוקחדר אוכל בקיבוץ חוקוק
* חדר אוכל בקיבוץ אוריםחדר אוכל בקיבוץ אורים
* חדר אוכל בקיבוץ משאבי שדהחדר אוכל בקיבוץ משאבי שדה
* חדר אוכל בקיבוץ אפיקחדר אוכל בקיבוץ אפיק

קישורים חיצוניים
----------------

* מיכאל יעקובסון: סיבוב בחדר האוכל בקיבוץ אפיק בגולן, באתר 'חלון אחורי', 6 באוקטובר 2022
* מיכאל יעקובסון: סיבוב בחדר האוכל ובמצבת ההתגברות בקיבוץ חוקוק, באתר 'חלון אחורי', 18 במרץ 2020
* מיכאל יעקובסון: סיבוב בחדר האוכל בקיבוץ מעיין ברוך, באתר 'חלון אחורי', 5 באפריל 2018
* מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית מצולמת על חדר האוכל בקיבוץ אורים, באתר 'חלון אחורי', 2 בפברואר 2016
* מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית מצולמת על חדר האוכל בקיבוץ משאבי שדה, באתר 'חלון אחורי', 19 בדצמבר 2015
* מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית על קיבוץ מנרה באתר 'חלון אחורי', 26 במאי 2015
* מיכאל יעקובסון: סיבוב בחדר האוכל בקיבוץ יטבתה, באתר 'חלון אחורי', 3 ביולי 2023
**זולטאן באנדה** (בהונגרית: **Bánde Zoltán**; ראצקווה, 27 באוקטובר, 1883 – כנראה אושוויץ, 1944) היה רב, הרב הראשי של העיר קישפשט (משנת 1950 רובע 19 של בודפשט, 60,000 תושבים), תאולוג.

ביוגרפיה
--------

הרב ד"ר זולטאן באנדה הוא בנם של אליהו באנדה (נפטר ב-1940) ושל פאולינה גולדנר. בין השנים 1897–1907 היה תלמיד בית המדרש לרבנים בבודפשט. בשנת 1906 קיבל את הדוקטורט במדעי הרוח באוניברסיטת בודפשט (כיום שמו אוניברסיטת אטווש לוראנד), וב-1908 את הסמיכה לרבנות. בשנים 1908 עד 1912 היה הרב של צ'ונגראד, ומשנת 1912 כיהן כרב הראשי של העיר קישפשט שהייתה אז עיר עצמאית בגבול של בודפשט. חיו בה בשנת 1944 כ-3600 יהודים, שהשתייכו לזרם הניאולוגי. ב-1939 נעצרו הרב ד"ר זולטן בנדה (Zoltan Bande) והכומר הפרוטסטנטי המקומי משום שסיפקו לפליטים יהודים מפולין מסמכים מזויפים שהיו עשויים לסייע להם להישאר בעיר. הרב באנדה היה דרשן ונואם בולט שעסק רבות גם בחינוך היהודי ובכתיבה. הוא גורש לאושוויץ ביולי 1944 ומת בשנת 1944 במקום לא ידוע (ככל הנראה עם הגעתו למחנה ההשמדה).

אשתו הייתה אולגה טאפלר (1886–?), בתם של דוד טאפלר ושל צילי אדלר, אותה נשא לאישה ב-26 בדצמבר 1909 בשורוקשאר (כיום רובע 23 של בודפשט, עיר של כ-25 אלף תושבים).

ילדיהם:

* בתו ז'וז'נה באנדה (1913–1944), נישאה לאיזידור רוזנברג. ונספתה בשואה.
* בתו אוה באנדה רעייתו של פטר גונצלר הרב של לורינץ. שניהם ניספו בשואה.
* בנו אנדראש (בנדי) באנדה (1915) נספה באושוויץ.
* בתו שארי באנדה (1921) נספתה באושוויץ.

יצירותיו
--------

* יוסוף אל בסיר קיטאב אל מוכתבי. בודפשט, 1906.
* מאמרים רבים בסקירה היהודית-הונגרית.

ראו גם
------

יוסף בן אברהם הכהן (בערבית: Yusuf al-Basir) שהיה פילוסוף ותאולוג קראי שפעל בבבל או בפרס במחצית הראשונה של המאה האחת עשרה:

Al-Kitab Al-Muhtawi De Yusuf Al-Basir (Etudes Sur Le Judaisme Medieval, 12) (French and English Edition): Vajda, Georges:

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. זולטאן באנדה
* ידיעות יהדות סגד 2017
* דר' זולטאן באנדה באתר ההנצחה של אוניברסיטת אטווש לוראנד

הערות שוליים
------------

1. ↑  זולטאן באנדה באתר Geni
2. ↑  המכון הבינתחומי לחקר השואה-יד ושם
3. ↑  "Házasságkötési bejegyzése a soroksári polgári házassági akv. 108/1909. folyószáma alatt".
4. ↑  "Bánde Zsuzsanna halotti bejegyzése a kispesti polgári halotti akv. 479/1947. folyószáma alatt".
5. ↑  ספרו של הרב זולטאן באנדה
6. ↑  כלול באוסף קאופמן

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007301711705171

 |
**זולטאן ולנשטיין** (בהונגרית: **Wallenstein Zoltán**; טארקאן, 19 בפברואר 1898 – בודפשט, 24 בספטמבר 1944) היה רב, הרב של קומארום, ואחר כך של פץ', דוקטור למדעי הרוח, סופר תאולוגי.

ביוגרפיה
--------

זולטאן ולנשטיין היה בנם של איגנץ ולנשטיין (1870–1940) סוחר כללי עצמאי, ושל רוזליה (ריזה) קראוס (1874–1938). הוא למד תחילה בגימנסיה הראשית בקומארום ואחר כך סיים בבית המדרש לרבנים בבודפשט. לאחר מכן היה תלמיד בבית המדרש לרבנים בברלין (Rabbiner Seminar für das orthodoxe Judentum, a Hochschule für die Wissenschaft des Judentum) ובאוניברסיטת פרידריך וילהלם. הוא נחנך כדוקטור למדעי הרוח באוניברסיטת בודפשט (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד) ב-1921 וקיבל סמיכה לרבנות בבודפשט באותה השנה. בשנת 1920, בטרם סיום את לימודיו, נבחר פה אחד לרב של קהילת קומארום. אולם כניסתו לתפקיד נערכה רק לאחר קבלת הסמיכה לרבנות שנה לאחר מכן. כבר בשנים הראשונות לפעילותו קיבל הזמנות מכמה קהילות יהודיות גדולות יותר ובשנת 1923 נענה להזמנת הקהילה היהודית של פץ', שם נבחר לרב הראשי של הקהילה. הוא זכה להכרה ולפופולריות בין-דתית לאומית בממלכת הונגריה באמצעות כישרון הדרשה והנאום שלו.

עקב מחלתו הקשה טופל במשך חודשים בבית החולים סנט רוקוש בבודפשט. הוא נפטר שם בשנת 1944 בגיל 46.

משפחתו
------

אשתו הראשונה: מריה (מיצי) ולנשטיין (פץ' 1908 כנראה נפטרה בגיל צעיר)

אשתו השנייה: בורבאלה וידור (קודם וייסנשטיין) (מישקולץ, 1915 – אונטריו קנדה, 1992)

ילדיו: ואיבאן ולנשטיין (מאשתו הראשונה), אווה ולנשטיין (מאשתו השנייה)

אחיו: ד"ר ארפאד ולנשטיין, לאסלו ולנשטיין, אנדרה ולנשטיין.

כתביו
-----

* מקורות מזמוריו של שמעון פצ'י (בודפשט, 1921)
* בני ישראל ברומא בתקופה הראשונה של האימפריה הרומית בהארת הספרות המסורתית העברית (בודפשט, 1921)
* לתולדות אגודת הנשים היהודיות בפאפה (פאפה, 1925)
* תוספות לתולדות הקהילה היהודית בפץ' (פץ', 1926)
* ספר זיכרון ליובל המאה לחברה קדישא בץ' (פץ', 1928)

כתביו הנוספים ראו אור ב:

* ספר הזיכרון של לאיוש בלאו
* ספרי הזיכרון של בית המדרש לרבנים בבודפשט
* במגזין היהודי "שוויון" (Egyenlőség)
* עיתון קומארום (Komáromi Lapok)
* כתב העת סקירה יהודית-הונגרית
* כתב העת עבר ועתיד
* עיתון פץ' (Pécsi Lapok)
* יומן פץ' (Pécsi Napló)
* תקווה (Remény)
* הסכמה לאומית (Országos Egyetértés)
* סיגטוואר והאזור (Szigetvár és Vidéke)
* Unser Weg
* ספר השנה היהודית
* הוא היה עובד ומבקר של הלקסיקון יהודי הונגרי

קישורים חיצוניים
----------------

* לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. ערך פטר אויווארי. זולטאן ולנשטיין
* זולטאן ולנשטיין ב-Geni
* יהדות פץ' ותפקידה בהתפתחות הכלכלית של העיר
* מותם של שלושה רבנים בבודפשט ב-1944, באתר Neokohn

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Születési bejegyzése a tárkányi polgári születési akv. 21/1898. folyószáma alatt".
2. ↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári halotti akv. 2203/1940. folyószáma alatt".
3. ↑  "Wallenstein Ignác gyászjelentése (1940)". *Az Újság*. 1940-12-20. p. 6.
**זוֹלְטַאן צִיבּוֹר** (בהונגרית: **Czibor Zoltán**‏; 23 באוגוסט 1929 – 1 בספטמבר 1997) היה כדורגלן הונגרי ששיחק בעמדת הקיצוני השמאלי בנבחרת הזהב, איתה זכה במדליית זהב אולימפית ובסגנות הגביע העולם בכדורגל. ציבור שיחק בליגת העל ההונגרית עד המהפכה הקומוניסטית של 1956 וזכה בשלוש אליפויות. אחר כך עבר לספרד וזכה עם ברצלונה בשתי אליפויות ובגביע ערי הירידים.

ביוגרפיה
--------

ציבור היה ידוע כמי שהשכיל להבקיע במשחקי גמר, כולל במשחק גמר אליפות העולם בכדורגל 1954, שאותו הפסידו ההונגרים למערב גרמניה. ב-1955 היה מלך השערים של הליגה ההונגרית עם 20 כיבושים. הונבד זכתה אז באליפות ועל כן הייתה זכאית לשחק ב-1956 בגביע אירופה לאלופות. בעת שהקבוצה שהתה בבילבאו, לאחר המשחק הראשון בהתמודדות מול אתלטיק המקומית בסיבוב הראשון של גביע האלופות, פרצה המהפכה בהונגריה.

שחקני הונבד החליטו שלא לחזור בינתיים להונגריה, אלא לשחק את המשחק הביתי של הונבד באצטדיון הייזל שבבריסל. הונבד סיימה משחק זה בתיקו 3-3, לאחר ששוערה נפצע וציבור נאלץ לעמוד בשער במקומו. ההדחה מגביע אירופה העמידה את השחקנים בפני ההחלטה, האם לשוב הביתה אם לאו. לאחר שקנו זמן מה על ידי יציאה לסיבוב משחקים באירופה ובדרום אמריקה, החליטו לבסוף חלק מהשחקנים לשוב להונגריה, בעוד חלקם יצאו לגלות. בכללם של האחרונים היו ציבור ופרנץ פושקש, שהיגרו לספרד. צ'יבור חתם, בהשפעת חברו לאסלו קובאלה, בברצלונה ומיד הפך לשחקן חשוב בסגל, בעוד פושקש חתם אצל היריבה ריאל מדריד. המעבר הביא אל קיצה לא רק את הקריירה הבינלאומית של ציבור, אלא פירק למעשה את נבחרת הונגריה הגדולה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זולטאן ציבור** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* כל משחקיו בליגה הספרדית (בספרדית)
* כל משחקיו בנבחרת הונגריה (בהונגרית)

| **נבחרת הונגריה – מונדיאל 1954 (מקום שני)** |
| --- |
| 1 גרושיץ' • 
2 בוזאנסקי • 
3 גיולה לורנט • 
4 לאנטוש • 
5 בוז'יק • 
6 זקריאש • 
7 טוט • 
8 קוצ'יש • 
9 הידגקוטי • 
10 פושקש • 
11 ציבור • 
12 קארפאטי •
13 וארהידי • 
14 קובאץ' •
15 סויקה •
16 בודאי •
17 מצ'וש •
18 צ'ורדאש •
19 פלוטאס •
20 טוט •
21 גלר •
22 גויאש •
מאמן: שבש | הונגריההונגריה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1280277572
* LCCN: n84035748
* VIAF: 30931508
* WorldCat: lccn-n84035748

 |
מכלית איווקו 190 טורבו
**חברת משאיות ואוטובוסים** (בערבית: **شاحنات وشركة الحافلات**; באנגלית: **libya trucks and buses co**; קיצור: **TBCo**  או **T&BC**) הוא מיזם משותף תעשייתי בין מדינת לוב ו-יצרנית המשאיות, האוטובוסים, הצמ"ה, המנועים, וכלי רכב צבאיים **איווקו** חברת בת של קונצרן הרכב האיטלקי **פיאט**.

היסטוריה
--------

המיזם המשותף "Joint venture" (אנ') הוקם באמצעות "המזכירות הלובית לתעשייה ומשאבים מינרליים" (the Libyan Secretariat of Industry and Mineral Resources) בשנת 1976 בעיר "Tajura" (אנ') בלוב.

בעיר "Tajura" הוקם מטה החברה ובעיר הבירה טריפולי הוקם מפעל רכב נוסף.

החברה החלה את דרכה כמרכז סיוע ותחזוקה פשוט, והתפתחה במהירות למפעל הרכבה ואז לייצור כדי לענות על הביקוש החזק בשוק המקומי לרכבים ממגוון איווקו.

חברת "Etat Libyen" מחזיקה ב-75% מהמניות ו"איווקו" ב-25% מהמניות.

בשנת 2011 לאחר נפילתו של מועמר קדאפי ומצב מלחמת האזרחים בלוב החברה השעתה באופן זמני את פעילותה על ידי ממשלת המעבר.

הפעילות חודשה במרץ 2012.

כלי רכב ישנים שהורכבו
---------------------

* "Iveco 145.17"
* "Iveco 190 Turbo"
* "T&BC City Bus 160"
* "T&BC Inter City Bus 160"
* "T&BC Midi Bus 59/12"
* "T&BC Mini Bus 40/12"
* "T&BC Pick Up 52-12"
* "T&BC Range Pick Up 35-12"

### כלי רכב חדשים שהורכבו / המורכבים

* איווקו דיילי
* איווקו יורוקרגו
* איווקו סטרליס
* איווקו טרקר

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של חברת משאיות ואוטובוסים

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חברת משאיות ואוטובוסים** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  חברת משאיות ואוטובוסים linkedin.com/company/libya-trucks-and-buses-co
2. ↑  חברת משאיות ואוטובוסים האתר הרשמי web.archive.org/web/20101007124645
3. ↑  חברת משאיות ואוטובוסים פייסבוק
**זטואיצ'י** (באנגלית: Zatoichi, ביפנית: 座頭市) הוא דמות בדיונית העומדת במרכזה של סדרת סרטי קולנוע וטלוויזיה יפניים הקרויים על שמה. 

עלילת הסדרה וכן של הסרטים סובבת סביב מעסה עיוור ומומחה באמנויות לחימה בשם זטואיצ'י בזמן תקופת האדו ביפן אשר מרוויח את לחמו בעיקר מהימורים. זאטואיצ'י משתמש בחרב מסוג שיקומיצו אשר מוסווית בתוך מקל ההליכה שלו ובעזרתה הוא עוזר לחפים מפשע ומגן עליהם בעיקר מפני איומי כנופיות היאקוזה. זאטואיצ'י משתמש בסגנון לוחמה מיוחד שנקרא איאיידו, וכן מחזיק את החרב בצורה מהופכת - דבר שהופך את סגנון הלוחמה של זאטואיצ'י לייחודי עוד יותר.

סרטי הקולנוע
------------

סדרת הסרטים של זטואיצ'י היא אחת מסדרות הסרטים שרצו הכי הרבה זמן ביפן - 25 סרטים שנעשו בין השנים 1962–1973, בנוסף לסרט משנת 1989 וסרט משנת 2003 בבימויו ובכיכובו של טקאשי קיטאנו. השחקן המזוהה ביותר עם הדמות הוא שינטארו קטסו ששיחק את זטואיצ'י בסדרת הטלוויזיה וברוב הסרטים במשך פרק זמן של לא פחות מ-15 שנים. בזכות שינטארו קטסו הפך זטואיצ'י למעין ג'יימס בונד של יפן.

הסרט משנת 2003 הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים של ונציה וזכה לתשבחות רבות ופרסים ברחבי העולם בקטגוריות הפסקול, הצילום האומנותי, הבימוי והכוריאוגרפיה.

סדרת הטלוויזיה
--------------

סדרת הטלוויזיה שודרה למשך ארבע עונות בין השנים 1974–1979 וכללה מאה פרקים.
בפרק החותם את הסדרה, מאור עיניו של זטואיצ'י חוזר אליו אולם ידיו נותרו פגועות והוא אינו יכול להילחם יותר. בניגוד גמור לפרק זה, בסרט ששודר בשנת 1989 לאחר תום הסדרה, זטואיצ'י עדיין עיוור אך ידיו בריאות ושלמות.

סרטי פרודיה על הדמות
--------------------

* בסרטם של חבורת מונטי פייתון משנת 1983 "צהוב הזקן", אחת הדמויות, בגילומו של ג'ון קליז הוא הארווי "העיוור" פיו, מחווה לדמותו של זטואיצ'י העיוור.ּ
* בשנת 1995 יצא סרט פרודיה בשם ?Getting Any, שאותו ביים טקאשי קיטאנו. הסרט עצמו נשען על סרטי פרודיה אמריקאים דוגמת "טיסה נעימה" של דייוויד צוקר, כאשר בין הסרטים אשר מקבלים התייחסות בסרט נכלל זטואיצ'י. במהלך סצנה מרכזית בסרט, זטואיצ'י מתבלבל ובמקום להרים את חרבו הוא לוקח בטעות כף מרק גדולה ומתחיל להילחם.

מחוות נוספות לדמות
------------------

* הסרט ה-17 במספר בסרטי הקולנוע, "Zatoichi Challenged", עובד לסרט פעולה אמריקאי בשם "נקמה עיוורת", שיצא בשנת 1990 בכיכובם של רוטגר האוור וטרי אוקווין. בסרט זה גילם האוור ותיק מלחמת וייטנאם שנותר עיוור בעקבות המלחמה ואומן בשימוש בחרב החבויה במקל עיוורים.

* סרט האנימה "ג'וביי - סיפורי נינג'ת הרוח" של יושיאקי קוואג'ירי מביא מחווה לדמותו של זטואיצ'י. אחת הדמויות בסרט, אוטסוטסו מוז'ורו, הוא סמוראי עיוור ואחד משמונה השדים של קימון, אשר היה היחיד מביניהם שרחש כבוד בעת קרב.

* בסרט "חסין מוות" של קוונטין טרנטינו משנת 2007, שדרנית הרדיו לוסי קוראת לפעלולן מייק בשם "זטואיצ'י" משום שפספס שלט חוצות בזמן נהיגתו.

הערות שוליים
------------

1. ↑
**זיאד חנא** (בערבית: **زياد حنا**) הוא מדען מחשב ערבי-ישראלי המכהן כמנכ"ל מרכזי המחקר והפיתוח של חברת התוכנה האמריקאית קיידנס (Cadence Design Systems) בישראל.

קורות חיים
----------

זיאד חנא הוא יליד הכפר ראמה, בן למשפחת פליטים מהכפר איקרית. הוא בעל תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1995 קיבל תואר שני במדעי המחשב, על עבודה שכותרתה "Cave. computer aided verification environment", שנעשתה בהנחיית פרופ' עמירם יהודאי. בשנת 2011 קיבל תואר שלישי במדעי מחשב מאוניברסיטת אוקספורד באנגליה, על עבודה שכותרתה "A Symbolic Execution Framework for Algorithm-Level Modelling and Verification of Computer Microarchitecture". בשנות התשעים הצטרף לחברת אינטל כמהנדס תוכנה בקבוצות פיתוח הכלים של החברה. במהלך 17 שנות עבודתו באינטל כיהן בתפקידי ניהול בכירים בחברה והתמקד, הן כמנהל והן כמהנדס ראשי בחברה בפיתוח כלי תוכנה בתחום האימות הפורמלי (Formal Verfication) של שבבי חומרה. כלי התוכנה שפותחו בקבוצות התוכנה תחת ניהולו שימשו את אינטל בפיתוח רוב מעבדיה לאורך השנים.

בשנת 2007 עזב את אינטל ועבר לעמק הסיליקון בקליפורניה, שם הצטרף כסגן נשיא לפיתוח וכמהנדס ראשי בחברת הזנק צעירה יחסית בשם Jasper Design Automation. ב-2014 נרכשה החברה על ידי חברת Cadence Design Systems ומאז מכהן חנא כסגן נשיא בכיר למחקר ופיתוח בקיידנס ומנכ"ל סניף החברה בחיפה. באפריל 2019 מונה למנכ"ל כל מרכזי המחקר והפיתוח של החברה בישראל. ב-2016 מונה לפרופסור אורח במחלקה למדעי מחשב באוניברסיטת אוקספורד.

על שמו של חנא רשומים פטנטים אחדים.

תרומה לקהילה
------------

זיאד חנא פעיל בקידום והנגשת תחום ההיי-טק במגזר הערבי הישראלי, הוא חבר בארגון צופן - מרכזי טכנולוגיה עילית ואחד מראשי המועצה הציבורית לקידום הייטק בחברה הערבית.

חיים אישים
----------

חנא נשוי ואב לשתי בנות, מתגורר ועובד בחיפה.

קישורים חיצוניים
----------------

* זיאד חנא, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* זיאד חנא, באתר dblp
* אתר למנויים בלבד רותי לוי, פרופ' זיאד חנא מונה למנכ"ל מרכזי המו"פ של קיידנס בישראל, באתר TheMarker‏, 14 באפריל 2019
* טלי ציפורי , ‏ההיי-טק יכול לגשר בקלות על פערים בין יהודים לערבים, באתר גלובס, 17 באפריל 2017

* Christine Young, Q&A: Dr. Ziyad Hanna on Emerging Needs in Formal Verification and His Oxford Professorship, Cadence, 8 Apr 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ziyad Hanna, University of Oxford
2. ↑  גנאלוגיה מתמטית של זיאד חנא, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
3. ↑  Jordan Mulcare, University of Oxford appoints Cadence employee as visiting professor, Electronic Specifier, 11th April 2016
4. ↑  Patents by Inventor Ziyad Hanna, Justia
5. ↑  קרן-אור גרינברג, הייטק צריך שינוי תודעתי ומחשבתי, של החברה הערבית וגם היהודית, באתר כלכליסט, 12 בפברואר 2019

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* DBLP: 10/5046
* ISNI: 0000 0004 2722 3204
* MGP: 243309

 |
**אלכסנדר אסטרוק** (בצרפתית: **Alexandre Astruc**;‏ 13 ביולי 1923 – 19 במאי 2016) היה סופר, תסריטאי, במאי ומבקר קולנוע צרפתי.

ביוגרפיה
--------

אסטרוק נולד בפריז לזוג הורים עיתונאים, הצטיין בלימודיו ורכש תואר באמנות ומשפטים.
בתחילת דרכו הועסק כמבקר קולנוע מטעם כתבי עת נחשבים ובכללם כתב העת מחברות הקולנוע. הוא התחכך בעולם הבוהמה הצרפתי והתרועע עם בוריס ויאן ומאוחר יותר עם פרנסואה טריפו. ב-1949 ביים את סרטו הראשון. אסטרוק המשיך לביים סרטי קולנוע במהלך שנות ה-50 וראשית שנות ה-60- סרטו הנודע ביותר היה -"חיים" (ע"פי נובלה של מופאסאן) - ובהמשך ועד
ראשית שנות ה-90 עסק בבימוי סרטי טלוויזיה. ב-1994 היה הזוכה הראשון בפרס הקולנוע על שם רנה קלייר של האקדמיה הצרפתית. אסטרוק היה נשוי והתגורר בפריז.

עבודתו
------

אסטרוק טבע את המושג "קאמרה סטילו" (caméra-stylo) כלומר מצלמה-עט. לפי תפישה זו, הבמאי משתמש במצלמת הקולנוע שלו כפי שהסופר משתמש בעט. לתפישה זו שני עקרונות. מחד, משמשת המצלמה כלי ביטוי נוח וקל לשימוש כפי השימוש בעט ומאידך, המצלמה מהווה עבור הבמאי כלי להעברת מסרים בדיוק כפי שהעט משמש כלי להעברת המסרים של הסופר. אסטרוק טען כי השפה הקולנועית תהפוך לאמצעי הבעה יעיל וקל לשימוש לא פחות מהשפה הכתובה. עוד ציין אסטרוק שהתפתחות והשתכללות הטכנולוגיה והמצלמות בפרט, יוביל למצב בו לכל אדם יהיה מקרן פרטי, והוא יוכל לגשת לחנות הסמוכה לביתו ולבחור סרט לצפייה בנושאים מגוונים. למעשה הוא חזה את הופעת הוידאומט וחנויות הסרטים. בנוסף טען אסטרוק שהמחשבה העצמאית והביטוי האישי של היוצר חשובים יותר מהשמירה על הנרטיב הקולנועי המסורתי ומחוקי האסתטיקה השונים. בתקופה בה סרטי האולפנים שלטו בכיפה, נחשבו תפישותיו של אסטרוק למהפכניות והשפיעו על התפתחות הגל החדש בקולנוע הצרפתי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסנדר אסטרוק** בוויקישיתוף

* אלכסנדר אסטרוק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אלכסנדר אסטרוק, באתר AllMovie (באנגלית)
* אלכסנדר אסטרוק, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* אלכסנדר אסטרוק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* אתר למנויים בלבד אורי קליין, מת התאורטיקן, הסופר ובמאי הקולנוע הצרפתי אלכסנדר אסטרוק, באתר הארץ, 25 במאי 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  ענר, פרמינגר, מסך קסם: כרונולוגיה של קולנוע ותחביר, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב יפו, 1995, עמוד 169, באתר גוגל ספרים.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007594150705171
* BnF: cb11889331m (data)
* CANTIC: a11717701
* CiNii: DA00332361
* GND: 12026627X
* ISNI: 0000 0000 8160 7429
* LCCN: n79138983
* NDL: 00431855
* NKC: ola2002149974
* NTA: 06750213X
* SELIBR: 395562
* SNAC: w6g30h7j
* SUDOC: 026693755
* VIAF: 84961176
* WorldCat: lccn-n79138983

 |
**אלכסנדר באלאס** (ביוונית עתיקה: **Ἀλέξανδρoς Bάλας**) היה שליט הממלכה הסלאוקית בין השנים 152 או 150 לפנה"ס ו-146 לפנה"ס.

ביוגרפיה
--------

אלכסנדר באלאס נולד למשפחה ממוצא צנוע בעיר סמירנה (אנ'). בחיצוניותו דמה לאנטיוכוס אאופטור, בנו של אנטיוכוס אפיפנס, אשר נרצח בידי דודו, דמטריוס הראשון, לאחר שהיה שליט האימפריה הסלאוקית במשך שנתיים. הוא ניצל דמיון זה, ובעזרת שר הכספים של אנטיוכוס אפיפנס הראקליאידס ובתו של אנטיוכוס אפיפנס לאודיקה השיג את תמיכתם של הסנאט הרומי, תלמי פילומטור, מלך מצרים ואחרים, וזאת על אף שכל המעורבים בעניין ידעו כי טענתו להיות בנו של אנטיוכוס אפיפנס היא שקרית. הוא נישא לקלאופטרה תאה, בתו של תלמי, והחל בניסיונות לקבל את השלטון בממלכה הסלאוקית.

בתחילה לא נתקלו נסיונותיו בהצלחה, אך לבסוף הביס את המלך דמטריוס הראשון בשנת 150 לפנה"ס והפך לשליטה הבלתי מעורער של הממלכה הסלאוקית. במרידתו נעזר ביונתן הוופסי, מנהיג ממלכת החשמונאים, אותו מינה לכוהן גדול והעניק לו משרות וחסדים מרובים. לאחר עלייתו לשלטון התמסר לחיי תענוגות והזניח את נתיניו.

בנו של דמטריוס הראשון, דמטריוס השני, ניצל את חולשותיו של באלאס והביא לכך שרוב תומכיו של באלאס סרו מעליו. תלמי פילומטור, חותנו של באלאס עבר לצידו של דמטריוס, ואף הרומאים הסירו את תמיכתם. יונתן לבדו נותר בן ברית, אך הדבר לא סייע לבאלאס. באלאס הובס בקרב באנטיוכיה ונמלט אל ממלכת הנבטים, שם נרצח בשנת 146 לפנה"ס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסנדר באלאס** בוויקישיתוף
* על אלכסנדר באלאס
* אלכסנדר באלאס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| בית סלאוקוס |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| סלאוקוס הראשון • אנטיוכוס הראשון • אנטיוכוס השני • סלאוקוס השני • סלאוקוס השלישי • אנטיוכוס השלישי (הגדול) • סלאוקוס הרביעי • אנטיוכוס הרביעי (אפִּיפָנֶס) • אנטיוכוס החמישי • דמטריוס הראשון • אלכסנדר הראשון • דמטריוס השני • אנטיוכוס השישי • דיודוטוס טריפון • אנטיוכוס השביעי • דמטריוס השני • אלכסנדר השני • קלאופטרה תאה • סלאוקוס החמישי • אנטיוכוס השמיני • אנטיוכוס התשיעי • סלאוקוס השישי • אנטיוכוס העשירי • דמטריוס השלישי • אנטיוכוס האחד עשר • פיליפוס הראשון • אנטיוכוס השנים עשר • סלאוקוס השביעי • אנטיוכוס השלושה עשר • פיליפוס השני פילורומאיוס |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007419965005171
* GND: 120527839
* ISNI: 0000 0000 7862 9985
* LCCN: nr94004851
* VIAF: 54981036
* WorldCat: lccn-nr94004851

 |
**פליקס פרידמן** (בפולנית: **Feliks Frydman** או **Friedman**;‏ 1897 – 1942) היה צייר, גרפיקאי ומבקר אמנות יהודי.

ביוגרפיה
--------

פרידמן נולד בשנת 1897 בוורשה, פולין. בשנת 1916 סיים את לימודיו בגימנסיה. הוא למד בבתי הספר לאמנויות יפות בוורשה ובפריז. לאחר מכן שירת בצבא הפולני.

פרידמן ייסד את החברה היהודית לקידום אמנויות יפות ואת איגוד האמנים היהודים בפולין, ושימש כנשיא האיגוד בשנות השלושים של המאה העשרים. כמו כן היה חבר באגודה לעידוד אמנויות ובאיגוד הסופרים והעיתונאים היהודים. משנת 1918 הציג תערוכות רבות, כולל ב-TZSP, מכון התעמולה לאמנות והחברה היהודית לקידום אמנויות יפות בוורשה, בפריז הציג את עבודותיו בשנת 1926, ופרנקפורט.

הוא התגורר בוורשה, ומשנת 1939 התגורר בקז'ימייז' דולני.

הוא צייר דיוקנאות, טבע דומם, סידורי פרחים, הוא גם היה גרפיקאי. הוא פרסם אלבום של דיוקנאות מצוירים של סופרים ושחקנים יהודים.

הוא גורש לגטו ורשה, שם היה חבר בוועדת התרבות ביודנראט. יחד עם צייר אחר ועצור אחר, שמחה טרכטר, הוא עיטר את קירות אולם הקבלה הראשי במשרדי היודנראט.

הוא נעצר בגטו ורשה, ב-25 באוגוסט 1942 בבית המלאכה KH Müller, שם שהה עם אמנים יהודים, בהם אברהם אוסטשגה ורומן רוזנטל. אוסטשגה הסב יחד עם האמן ולדיסלב וויינטרוב את הסדנה שלו למפעל לייצור אבני השחזה, להשחזת סכינים, ואמנים רבים הועסקו בו. בזמן גירוש היהודים מהגטו בינואר 1943 פרידמן אושפז בבית החולים היהודי ברחוב גנשה מס' 6. אחות הזריקה לו מנת מורפיום כפולה כדי למנוע את גירושו למחנה טרבלינקה, והוא נפטר.

עבודותיו נמצאות באוספים של המוזיאון הלאומי בוורשה והמכון ההיסטורי היהודי בוורשה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פליקס פרידמן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  *Czy wiesz kto to jest? Uzupełnienia i sprostowania*. Warszawa. p. 78.
2. ↑  Artur Tanikowski, *Malarze żydowscy w Polsce*, vol. 1, Warsaw, Edipresse Polska, 2006. מסת"ב 8374771607.
3. ↑  פליקס פרידמן - יחיאל וייס, באתר יחיאל וייס, ‏2 בספטמבר 2019

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007412347205171
* LCCN: nr97016713
* VIAF: 24506365
* WorldCat (עם VIAF): 24506365

 |
מלחמת איראן–עיראק - 22 בספטמבר 1980 - הפצצה רקטית של טהראן בידי הצבא העיראקי.
**פלישת עיראק לאיראן** היא הכינוי למערכה הצבאית של עיראק נגד איראן השכנה בשלהי שנת 1980, כאשר חיילי הכוחות של עיראק חצו את הגבול הבינלאומי בין איראן לעיראק ופלשו למדינה, ופתחו את מלחמת איראן–עיראק שנמשכה שמונה שנים. הפלישה הראשונית נפתחה ב-22 בספטמבר 1980 ונמשכה עד 7 בדצמבר אותה שנה. בניגוד לציפיות העיראקיות לתגובה לא מאורגנת ודלה מצד איראן לאור המהומה שגרמה המהפכה האסלאמית ב-1979, הפלישה נעצרה קשות לנוכח ההתנגדות האיראנית העזה, אך לא לפני שעיראק כבשה יותר מ-15,000 קמ"ר משטח איראן.

ב-10 בספטמבר 1980, עיראק, בתקווה לנצל את חולשתה של איראן בעקבות המהפכה האסלאמית שנה לפני כן, כבשה בכוח שטחים במדינה שהיו אמורים לעבור לריבונותה לפי הסכם אלג'יר מ-1975. השטחים הללו מעולם לא נמסרו לעיראק על ידי איראן, מה שהוביל לכך שגם איראן וגם עיראק הכריזו על ביטול האמנה, ב-14 בספטמבר וב-17 בספטמבר, בהתאמה. ב-22 בספטמבר החלו להפציץ מטוסים עיראקים עשרה שדות תעופה בתוך איראן כדי לשתק את חיל האוויר האיראני על הקרקע. למרות שמתקפה זו נכשלה, הכוחות העיראקיים חצו את הגבול בכוח והתקדמו לתוך איראן בשלושה דחפים בו-זמנית לאורך חזית של כ-644 ק"מ למחרת. מתוך שש הדיוויזיות של עיראק שפלשו ביבשה, ארבע נשלחו לח'וזסטאן העשירה בנפט, ששכנה בסמוך לקצה הדרומי של הגבול, במטרה לנתק את השאט אל-ערב משאר איראן ולהקים אזור ביטחון טריטוריאלי.

מטרת הפלישה, לפי נשיא עיראק סדאם חוסיין, הייתה להקהות את תנועתו של המנהיג העליון האיראני רוחאללה ח'ומייני ולסכל את ניסיונותיו לייצא את המהפכה האסלאמית של איראן לעיראק החילונית תחת שלטון סדאם ולמדינות המפרץ הפרסי. תוכניתו של סדאם הייתה להשתלט על כל נתיב המים של שאט אל-ערב במערכה מהירה ונחרצת, שבאמצעותה קיווה שתגרום מכה כזו ליוקרתה של איראן שתוביל לנפילת הממשלה החדשה, או, לכל הפחות, לסיום את הקריאות של איראן להפלת שלטון מפלגת הבעת'. הוא גם רצה לבסס את מעמדו בעולם הערבי. הוא גם שאף לנתק את מחוז ח'וזסטן העשיר בנפט מאיראן, וראה במלחמה הזדמנות לעשות זאת. סדאם ציפה שהערבים המקומיים של ח'וזסטאן - שבה כבר התנהלה התקוממות בדלנית כלל-ערבית נגד איראן - יתקוממו נגד ממשלת איראן. עם זאת, יעדים אלה לא התממשו, ורוב הערבים האיראנים המקומיים לא סייעו לכוחות העיראקים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Karsh, Efraim (25 באפריל 2002). *The Iran–Iraq War: 1980–1988*. Osprey Publishing. p. 22. ISBN 978-1841763712. `{{cite book}}`:  (עזרה)
2. ↑  Malovany, Pesach (2017). *Wars of Modern Babylon: A History of the Iraqi Army from 1921 to 2003*. University Press of Kentucky. ISBN 9780813169439.
3. ↑  Razoux, Pierre (2015). *The Iran-Iraq War*. Harvard University Press. ISBN 9780674088634.
4. ↑  Murray, Williamson; Woods, Kevin M. (2014). *The Iran-Iraq War: A Military and Strategic History*. Cambridge University Press. p. 98. ISBN 9781107062290.
**אינדריקותריים** (שם מדעי: *Indricotheriinae*) היא תת-משפחה נכחדת של מפריטי פרסה נכחדים, שחיו בתקופת האאוקן עד לתחילת המיוקן לפני 47 עד 15 מיליון שנה מזמננו. הם חיו רק במזרח אסיה, בעיקר סביב קזחסטן, הודו וסין. ישנם חוקרים המפרידים אותם למשפחה עצמאית - **Paraceratheriidae**.

המאפיין העיקרי של בני קבוצה זו היא צווארם ורגליהם הארוכים ומשקלם הגדול, אשר הגיע לשיאו אצל הפרצרתריום ששקל מעל 20 טון ולגובה 7.5 מטרים בראש. הם היו קרובי משפחה רחוקים של הקרנפים אך היו חסרי קרניים. היו להם ראשים קטנים עם לסתות ארוכות בעלות קצה משולש ושיניים חותכות בולטות ומחודדות שהתאימו ללעיסת עלים ושרכים.

מינים אלה חיו ביערות גשם שופעים שהיו נפוצים בעבר באסיה. הם נכחדו בתחילת המיוקן, עם היווצרות הרי ההימלאיה הגבוהים שמנעו מהם לנוע מערבה לאירופה או אמריקה הצפונית וגרמה לשינויי אקלים שכללו מדבור, תנאי קיפאון והכחדה של היערות שכילכלו את הענקיים מביניהם.

מיון
----

* *Aralotherium*
* *Dzungariotherium*
* פורסטרקופריה (*Forstercooperia*)
* ג'וקסיה (*Juxia*)
* פפצראס (*Pappaceras*)
* פרצרתריום (*Paraceratherium*)
* אורטינותריום (*Urtinotherium*)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרצרתריים** בוויקישיתוף
**מניולה נלבאני** (באלבנית: **Manjola Nallbani**; נולדה ב-3 באוגוסט 1969) היא זמרת אופרה אלבנית.

ביוגרפיה
--------

נלבאני נולדה ב-3 באוגוסט 1969 בטירנה, בירת אלבניה. לאחר שסיימה את לימודיה ב-1991, החלה לעבוד בתיאטרון האופרה והבלט של אלבניה. היא רשמה שלושה ניצחונות בפסטיבלי אי קנגס: ב-1989 עם פרדריק ויוליה נדוצי בביצוע "Toka e diellit", ב-1992 עם אלכסנדר ג'וקה וויקטור טאהיראי בביצוע "Pesha e fatit" וב-1993 בביצוע Kur e humba" një dashuri".

ב-2005 השתתפה במהדורה ה-44 של האירוע עם השיר "S'mjafton një že". היא הודחה בשלב הגמר ולא בשלושת המקומות הראשונים. שנתיים לאחר מכן התחרתה פעם נוספת עם "Kjo svënë merr svëvë nga tëmëria", שמילותיו חוברו על ידה בלבד, וסיימה את התחרות במקום השביעי עם 27 נקודות. באותה שנה השתתפה בתחרות ה-"Top Fest" יחד עם אדריאן גקסה בביצוע השיר "Sensacion çorçië". הם העפילו לגמר וקיבלו את פרס ההופעה הטובה ביותר.

במהדורה ה-49 של פסטבלי אי קנגס הייתה בחבר השופטים של האירוע, שבחר את נציג אלבניה לאירוויזיון 2011. בדצמבר 2017 השתתפה בפעם הרביעית בתחרות עם "I sättä qiêl", שנכתב על ידי רוזנה ראדי ואלגית דודה.

באוקטובר 2022 רשות השידור האלבנית דיווחה כי נלבאני נמנתה בין 26 המשתתפים במהדורה ה-61 של פסטיבלי אי קנגס עם השיר "Duaj". ב-28 באוקטובר אושר באופן רשמי שיטת ההצבעה של האירוע: שלושת המקומות הראשונים יבחרו כרגיל על ידי חבר השופטים, אך הזוכה בפסטיבל לא יהפוך לנציגה הרשמי של אלבניה באירוויזיון באופן אוטומטי. הנציג הלאומי לאירוויזיון יבחר על ידי מערכת הצבעה נפרדת מזו הקודמת, בהתאם לקולות הציבור בלבד. מכיוון שנחשפו רק שלושת המקומות הראשונים בפסטיבל, לא ידוע לאיזה מקום הגיעה נלבאני.

קישורים חיצוניים
----------------

* מניולה נלבאני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Adams, William Lee (2022-09-11). "Albania: Report says RTSH will add televote to Festivali i Këngës 61". *wiwibloggs* (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-10-28.
**ההפגנות במונגוליה** היו הפגנות המוניות והתפרעויות אשר החלו בבירת מונגוליה, אולן בטור, ב-4 בדצמבר 2022. הסיבה למחאה הייתה שערוריית שחיתות שכללה גניבה של פחם בשווי 12.9 מיליארד דולר.

הרשויות במונגוליה נפגשו עם המפגינים והבטיחו לחקור את הפרשה. ועדת חקירה הוכרזה על ידי הפרלמנט ומספר קצינים החשודים בגניבת הפחם נעצרו. שימוע ציבורי צפוי להתקיים ב-21 בדצמבר 2022. הרשויות במונגוליה גם הכריזו על תוכניות לרפורמה בחברת הכרייה ארדנס טאבאלטוגול על מנת להילחם בשחיתות.

רקע
---

כלי תקשורת מקומיים דיווחו כי הסיבה לאי שביעות הרצון של האזרחים הייתה מעורבותם של פוליטיקאים רבים בגניבת פחם לייצוא. לפי נתונים לא רשמיים, נגנבו לכאורה ממונגוליה כ-6.5 מיליון טון פחם. כמו כן, מצוין כי בסין הוצאו להורג המעורבים בגניבת פחם ממונגוליה, והרשויות בסין שלחו רשימה עם שמות הפקידים המונגוליים המעורבים בפרשה זו. המפגינים דרשו לפרסם את שמם. קישגיגין ניאמבאטר, שר המשפטים והפנים של מונגוליה, אמר כי הממשלה פנתה לערוצים דיפלומטיים ולרשויות בייג'ינג בבקשה לשתף פעולה עם משרד התובע הסיני שחקר את מקרה גניבת הפחם.

מונגוליה מייצאת עד 86% מהסחורות שלה לסין, כאשר יותר ממחצית מהסחורות הן פחם. ערך יצוא הפחם ממונגוליה זינק ל-4.5 מיליארד דולר בתשעת החודשים הראשונים של 2022.

ישנם פערי מחירים משמעותיים בין פחם מחומם שנמכר במונגוליה (~70$ לטון), סין (~140$ לטון) והשוק הבינלאומי (~300$ לטון), וזאת הסיבה העיקרית להתפרצות המחאות.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  tengrinews.kz, Массовые акции протеста охватили столицу Монголии, Главные новости Казахстана - Tengrinews.kz, ‏2022-12-05 (ברוסית)
**AGM-86 ALCM** הוא טיל שיוט משוגר מהאוויר (ALCM - Air Launched Cruise Missle) שנמצא בשימושו של חיל האוויר של ארצות הברית. הטיל משוגר ממטוסי B-52 סטרטופורטרס.

בשנת 1974 התחילה העבודה הראשונית על פיתוח הטיל, ופותח אבטיפוס שלו. בשנת 1977 התחיל פיתוח בקנה מידה מלא של הטיל, על מנת להוות נדבך נוסף ביכולת ההרתעה הגרעינית העומדת לרשות ארצות הברית.

במקור, הטיל פותח עם ראש נפץ גרעיני מתוך הנחה שלפחות בשלב הראשון של המלחמה, טילי הטומהוק יספיקו למתקפה קונבנציונלית. אולם, בשל ריבוי הפעולות הצבאיות בהם ארצות הברית הייתה מעורבת, נוצר מחסור בטילי טומאהוק. דבר שגרם להאצת פיתוח הגרסה הקונבנציונלית. בשל מבנהו של הטיל לא ניתן לשגרו מספינות או מכל כלי שיט אחר, אלא ממטוסי B-52 בלבד. לאחר השיגור, נפתחים כנפונים, משטחי הזנב וכונס האוויר. 
טווח הטיל כ- 2,000 קילומטר והוא נחשב למדויק וקטלני ביותר.

טילים שהוסבו לתצורה הקונבנציונלית, שימשו את חיל האוויר של ארצות הברית בפתיחת מבצע סופה במדבר. טילים ששוגרו ממטוסי B-52 פגעו במטרותיהן בגזרה המרכזית של עיראק עוד לפני שראשוני המטוסים מסוג F-117 ניטהוק נכנסו למלחמה. 
כיום, רוב הטילים מהגרסה הגרעינית הוסבו לגרסה קונבנצינאלית בשל הסבירות הנמוכה ביותר שיעשה בהם שימוש כלשהו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **AGM-86 ALCM** בוויקישיתוף
**יגאל סבטי** (נולד ב-23 בדצמבר 1944) הוא מומחה לאיראן ולשפה הפרסית, סופר, מתרגם ועיתונאי. כתב, עורך ושדרן בקול ישראל בפרסית.

קורות חייו
----------

יגאל סבטי נולד בעיר המדאן שבאיראן. גדל והתחנך בבית הספר אליאנס שבעיר המדאן וכן בטהראן.

עם סיום לימודי התיכון למד ספרות פרסית ואת השפה העברית בישיבות אוצר התורה שבטהראן ובשיראז שימש כמורה ומחנך למשך כחמש שנים. תוך כדי עבודתו כמחנך באוצר התורה, ויתר על לימודי המשפטים על-מנת שיוכל להמשיך לחנך וללמד והחל בלימודי תואר בספרות אנגלית באוניברסיטת טהראן. 
עם סיום לימודיו עבד במשך כעשרים ושלוש שנים כמתרגם מומחה בכיר במכס האיראני והוציא לאור מספר ספרי הדרכה ומדיניות של המכס. כמו כן כתב, תרגם והוציא לאור מספר ספרי ילדים ונוער, שזכו להצלחה רבה באיראן.[דרוש מקור] את חלקם המשיכו למכור באיראן עד לשנת 2011.[דרוש מקור]

בשנת 1994 עלה לישראל והחל לעבוד בקול ישראל במחלקת השידורים בפרסית כעורך, מנהל הפקה וקריין. פינתו הקבועה של סבטי הייתה פינת הבריאות, שהפכה לפופולרית ביותר בקרב מאזיני הערוץ. [דרוש מקור][דרושה הבהרה] כיום עובד כפנסיונר בקול ישראל בפרסית.[דרושה הבהרה]

בשנת 2005, הוציא לאור את תרגומו לפרסית של הספר טביה החולב של שלום עליכם.

מספריו
------

* نجات الله سبطی, 1967, قصه های مادر, انتشارات بامداد.(בפרסית)
* نجات الله سبطی, 1968, قصه های پدر, نقش جهان.(בפרסית)
* نجات الله سبطی, 2005, توبیای شیرفروش.(בפרסית)

ראו גם
------

* קול ישראל בפרסית

קישורים חיצוניים
----------------

* יגאל סבטי, באתר הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. 1 2  קרינה שטוטלנד, ‏המשבר במפרץ הפרסי, באתר גלובס, 16 בנובמבר 2004
2. ↑  نجات-الله سبطی, 1967, قصه های مادر, انتشارات بامداد.(בפרסית)
3. ↑  نجات-الله سبطی, 1968, قصه های پدر, نقش جهان.(בפרסית)
4. ↑  نجات-الله سبطی, 2003, توبیای شیرفروش.(בפרסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007604445605171
* VIAF: 153148267980405110463
* WorldCat: viaf-153148267980405110463

 |