recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**הרמן פון שטרנץ** (בגרמנית: **Hermann von Strantz**;‏ 13 בפברואר 1853 – 3 בנובמבר 1936) היה גנרל גרמני, שפיקד על קורפוס ועל פלגת ארמייה בחזית המערבית.

ביוגרפיה
--------

### תחילת הקריירה

פון שטרנץ נולד ב-13 בפברואר 1853 בנאקל על הנצה שהשתייכה לממלכת פרוסיה. ב-1870 התגייס לצבא הפרוסי ולחם בשורותיו במלחמת צרפת–פרוסיה. פון שטרנץ התקדם בסולם הפיקוד, ב-1906 מונה למפקד הדיוויזיה ה-25, וב-1911 מונה למפקד הקורפוס ה-5. בנוסף מונה פון שטרנץ גם למפקד האזור הצבאי השמיני.

### מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון שטרנץ מפקד הקורפוס ה-5 שהיה חלק מהארמייה החמישית, לחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרב הארדנים. ב-18 בספטמבר 1914 מונה פון שטרנץ למפקד פלגת הארמייה C - שטרנץ שכללה את הקורפוס ה-5 שהיה בפיקודו, ואת הקורפוס הבווארי ה-3. על הצלחתו בקרבות קיבל פון שטרנץ ב-22 באוגוסט 1915 את העיטור פור לה מריט.

ב-2 בפברואר 1917 פרש פון שטרנץ משירות צבאי.

פון שטרנץ נפטר בדסאו ב-3 בנובמבר 1936 והוא בן 83 שנים.

עיטורים
-------

* פור לה מריט
* מסדר העיט האדום
* מסדר הכתר
* צלב הברזל דרגה שנייה
* צלב הברזל דרגה ראשונה

ראו גם
------

* הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרמן פון שטרנץ** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה באתר "The Prussian Machine" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1048076695
* VIAF: 307167107
* WorldCat: viaf-307167107

 |
**הרמן פיסטר** (בגרמנית: **Hermann Pister**; ‏21 בפברואר 1885 ליבק – 28 בספטמבר 1948 לנדסברג) היה קצין אס אס בדרגת "אוברפיהרר" ומפקד מחנה ההשמדה בוכנוואלד מיום 21 בינואר 1942 עד אפריל 1945.

פיסטר היה בנה של מזכירה פיננסית בליבק. הוא הצטרף לצי הקיסרי הגרמני בשנת 1916 ושירת בו עד סוף מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1918 החל להתמחות במכונאות רכב והתקדם לתפקיד מוכר מכוניות ומנהל. 

הוא הצטרף לשורות המפלגה הנאצית (חבר מספר 918,391) ולאס אס (חבר מספר 29,892), והוצב באגף הרכב של האס אס בשנת 1932. בשנת 1937 מונה לשרת באגף הרכב של היינריך הימלר.

לפיסטר ניתן הפיקוד על מחנה הריכוז הינצרט שבו שירת מיום 9 באוקטובר 1939 עד 21 בדצמבר 1941. ב-21 בינואר החליף את קארל אוטו קוך בתפקיד מפקד מחנה בוכנוואלד. 

האסירים במחנה נצטוו להתפנות ממנו בתחילת אפריל 1945 על מנת למנוע מהם קבלת סיוע מבעלות הברית. האסירים חולקו לקבוצות, ופיסטר הורה לקבוצה הראשונה להתפנות ברגל מהמחנה ב-7 באפריל לעבר מחנה דכאו. קבוצה זו הוצעדה לצדי מסילת רכבת והוכנסה לקרונות מסע של רכבת. רכבת זו נודעה בהמשך כ"רכבת המוות". הרכבת הגיעה ליעדה, מחנה דכאו, רק ב-27 באפריל, לאחר שרוב נוסעיה מתו מרעב וממחלות. ישנן עדויות על כך שהרכבת הופגזה. אס אס אוברשטורמפיהרר הנס מרבאך היה אחראי על המשך הפינוי מבוכנוואלד לדכאו ועל הרכבת.

פיסטר נעצר על ידי האמריקאים ב-1945 והועמד למשפט בפני בית דין צבאי, יחד עם שלושים נאשמים אחרים, במסגרת משפטי דכאו. הם הואשמו בהפרת חוקי מלחמה שנידונו באמנות האג משנת 1907 ובאמנת ז'נבה משנת 1929 שעסקו בזכויותיהם של שבוי מלחמה. כלומר, הם הואשמו בפשעי מלחמה נגד אוכלוסייה אזרחית ושבויי מלחמה. המשפט החל ב-11 באפריל 1947. פיסטר נמצא אשם ונידון לגזר דין מוות בתלייה. הוא מת בכלא לנדסברג מהתקף לב חריף ב-28 בספטמבר 1948.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרמן פיסטר** בוויקישיתוף
* הרמן פיסטר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1051212200
* VIAF: 309561401
* WorldCat (עם VIAF): 309561401

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במשורר ישראלי. אם התכוונתם לראש מועצה אזורית הגליל העליון, ראו אברהם ברושי (ראש מועצה אזורית).

**אברהם איטנברג** (15 באפריל 1923 - 6 בינואר 2018), שנודע בשם העט **אברהם ברושי**, היה פזמונאי ישראלי, שפעל מאמצע שנות ה-40 עד תחילת שנות ה-60.

ביוגרפיה
--------

אברהם איטנברג נולד במוסקבה בירת ברית המועצות, ובגיל שנה וחצי עלה לארץ ישראל עם משפחתו, שהשתקעה בתל אביב.
את שם המשפחה העברי "ברושי" קיבל בילדותו ממחנכו בבית ספר "אחד העם", הסופר יהודה בורלא, בגלל קומתו הגבוהה והרזה, שהזכירה לבורלא "עץ ברוש"; השם השתרש והפך לשם העט שלו.

לאחר סיום לימודיו בגימנסיה גאולה עבד ברושי למחייתו שנים רבות ב"בנק לתעשייה" בניהולו של אלוף ליטא בשחמט לשעבר, אלכסנדר מאכט ששכן ברחוב מונטיפיורי בתל אביב..
במקביל, החל באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20 לכתוב שירים. את שני שיריו הראשונים, "קסמייך כנרת" (ינואר 1945), ו"הבה נטיילה שולה" (שכתב עבור אשתו לעתיד), הלחין עבורו בובי פנחסי. פנחסי הלחין גם את רוב שיריו המקוריים.
חברת "מקולית" נהגה להעביר לו תקליטים שהגיעו מחו"ל כדי שיחבר ללהיטים שבהם גרסאות עבריות. חלק מן הלהיטים שתרגם שמע ברדיו רמאללה.
ברושי כתב כ-200 שירים מקוריים ותרגומי להיטים ופזמונים מהז'אנר הקל כמו "קרה זה רק הפעם", "לדוד משה הייתה חווה", "אולי עוד לא נגמר", "אלישבע", "הקסם השחור", "לימון לימונרו" ו"הוואלס הראשון" (הופיע כתקליטון של הד-ארצי. הלחן של יוסיף איוונוביץ'. השיר מוכר בקרב דוברי אנגלית כ"שיר היובל" Anniversary Song).

שיריו הושרו והוקלטו על ידי אומנים רבים, בהם יפה ירקוני, שמשון בר-נוי, אריק איינשטיין, יהודית רביץ, ישראל יצחקי, פרדי דורה, לילית נגר וחנה אהרוני.

כתב שירים ופזמונים לבמות הקלות "לי לה לו" ו"דו רה מי", שבוצעו על ידי יוסף גולנד, טובה פירון, ג'טה לוקה ואחרים.

לאחר שזכה לקידום בתפקידו בבנק איגוד ב-1959, ובעקבות סגירת חברת התקליטים "מקולית" והחלפת הבעלות בחברת "הד ארצי", לא הוזמנו אצלו יותר שירים, והוא לא כתב יותר.
זכה בפרס "יקיר אקו"ם" בשנת 2009.

ברושי נפטר ב-6 בינואר 2018, בגיל 94. הותיר אישה ושתי בנות.

קישורים חיצוניים
----------------

* קטע קול האזנה לשירי אברהם ברושי, באתר זמרשת
* 

* מילים לשירים של אברהם ברושי, באתר "שירונט"
* אברהם ברושי, באוסף המוזיקה הישראלית
* רשימת הפרסומים של אברהם ברושי, בקטלוג הספרייה הלאומית
* יורם רותם (עורך ומראיין),  התוכנית "קרה זה רק הפעם" עם הפזמונאי אברהם ברושי, סרטון באתר יוטיוב, גלי צה"ל, 2013 (לרגל יום הולדתו ה-90)
* עמי פרידמן, הפזמונאי והמשורר אברהם ברושי הלך לעולמו, באתר ynet, 6 בינואר 2018
* יעקב בר-און, ‏"תמיד הייתי צנוע, זה האופי שלי": פרידה מאברהם ברושי, באתר מעריב אונליין, 8 בינואר 2018
* "הואלס הראשון" - קישור לכתבה ביוטיוב, של טל'ק נוה מונוסון -

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007301799105171
* BnF: cb165957794 (data)
* GND: 112113386X
* ISNI: 0000 0000 7936 9062
* LCCN: n2008006058
* MusicBrainz: 7bb1d74f-d8cb-4a2c-987a-84b7fb51810d
* VIAF: 121342739
* WorldCat: lccn-n2008006058

 |
גנרל **הרמן רקנאגל** (בגרמנית: **Hermann Recknagel**;‏ 18 ביולי 1892 – 23 בינואר 1945) היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, ונהרג לקראת סוף המלחמה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

רקנאגל נולד ב-18 ביולי 1892 בהופגייסמאר, שהשתייכה לקיסרות הגרמנית. בשנת 1913 התגייס רקנאגל לצבא הקיסרות הגרמנית והצטרף לרגימנט הרגלים ה-83 (נסיכות הבוחר מהסן ה-3 - פון ויטיך), עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף רקנאגל לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1926 הועלה לדרגת האופטמן, וב-1 באוגוסט 1934 הועלה לדרגת מיור. ב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-54, וב-1 במרץ 1937 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט.

### מלחמת העולם השנייה

ב-26 באוגוסט 1939, זמן קצר לפני תחילת מלחמת העולם השנייה, מונה רקנאגל למפקד הרגימנט ה-54 שעליו פיקד במהלך הפלישה לפולין כחלק מהדיוויזיה ה-18. ב-1 בפברואר 1940 הוא הועלה לדרגת אוברסט, ובמאי 1940 הוביל את הרגימנט שלו במערכה במערב. על כיבוש העיר דנקרק על ידי הרגימנט שלו, הוא קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל ב-5 באוגוסט 1940.

בקיץ 1941 לחם רקנאגל עם הרגימנט ה-54 במהלך מבצע ברברוסה, וב-15 ביולי 1941 נפצע רקנאגל ליד ויניצה שבאוקראינה. לאחר שהות בבית החולים והתאוששות, רקנאגל מונה למפקד הדיוויזיה ה-111 ב-1 בינואר 1942, וב-1 במאי 1942 הועלה לדרגת גנרל-מיור. ב-1 ביוני 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט, ובין ה-15 ל-31 באוגוסט 1943 פיקד, תחת פיקוד הארמייה השישית, על קבוצת הקורפוס רקנאגל, שכותרה על ים אזוב מצפון לטגנרוג, אך לאחר מכן הצליחה להשתחרר מהכיתור; על כך קיבל רקנאגל את תוספת עלי האלון לעיטור צלב האבירים ב-6 בנובמבר 1943. ב-1 בספטמבר 1943 חזר לפקד על הדיוויזיה ה-111, וב-30 באוקטובר 1943 הוא הועבר לזמן קצר לעתודת המילואים. ב-15 בנובמבר 1943 מונה לתפקידי מטה בפיקוד העליון של הצבא (OKH), שבראשו עמד עד ה-25 בפברואר 1944. במרץ 1944 החל רקנאגל לארגן מחדש את הקורפוס ה-42, וב-1 ביולי 1944 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-23 באוקטובר 1944 הוענק לו תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים על מחויבותו לנסיגה בבלקן.

לאחר מכן, הקורפוס שלו - עם דיוויזיות הרגלים ה-72, ה-88, ה-291 וה-342 - היה מעורב בחורף 1944/45 כחלק מהארמייה ה-17 וקבוצת ארמיות A בלחימה הגנתית נגד הצבא האדום. הקןרפוס כותר בינואר 1945 בעיקול ויסלה במזרח פולין כאשר קבוצת הארמיות קרסה בקרבות עזים עם חיילי הצבא הסובייטי ופרטיזנים פולנים ונכשלה בניסיון לשקם את הקשר עם החזית הגרמנית, שבינתיים נדחקה רחוק מערבה, כ"כיס נודד". הקורפוס הושמד ברובו עד ה-23 בינואר. רקנאגל עצמו נורה על ידי פרטיזנים ב-23 בינואר 1945 בין פיוטרקוב לטומאשוב מזובייצקי.

קישורים חיצוניים
----------------

* הרמן רקנאגל באתר www.lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 14200412X
* VIAF: 123926464
* WorldCat (עם VIAF): 123926464

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 

במתמטיקה, **חבורה פולי-ציקלית** היא חבורה שיש לה סדרה תת-נורמלית עם מנות ציקליות. אלו הן בדיוק החבורות הפתירות המקיימות את תנאי השרשרת העולה על תת-חבורות.

ההגדרה מציעה פרמטר של אורך לחבורות פולי-ציקליות. חבורות פולי-ציקליות מאורך 1 הן ציקליות. חבורה פולי-ציקלית מאורך 2 היא מטא-ציקליות (כלומר הרחבה של חבורה ציקלית בחבורה ציקלית). ראו גם "אינדקס הירש", להלן.

כל חבורה נילפוטנטית נוצרת סופית (ובפרט כל חבורה אבלית נוצרת סופית) היא פולי-ציקלית. כל חבורה פתירה סופית היא פולי-ציקלית. לכל חבורה פולי-ציקלית יש ייצוג סופי.

אנטולי מלצב הוכיח שכל תת-חבורה פתירה של {\displaystyle \operatorname {GL} \_{n}(\mathbb {Z} )} היא פולי-ציקלית; Auslander ו-Swan הוכיחו שגם ההפך נכון: כל חבורה פולי-ציקלית (ואפילו ההולומורף של חבורה פולי-ציקלית) אפשר לשכן בחבורת המטריצות מעל השלמים.

חבורה פולי-ציקלית למעשה
-----------------------

חבורה שיש לה תת-חבורה פולי-ציקלית מאינדקס סופי נקראת **פולי-ציקלית למעשה** (virtually polycyclic). לחבורה כזו יש תת-חבורה פולי-ציקלית נורמלית, ולכן היא מהווה הרחבה של חבורה סופית בחבורה פולי-ציקלית. חבורות כאלה מקיימות את תנאי השרשרת העולה על תת-חבורות, והן מוצגות סופית. 

**אינדקס הירש** של חבורה פולי-ציקלית הוא מספר הגורמים האינסופיים בסדרה הנורמלית שגורמיה ציקליים. לכל התת-חבורות הפולי-ציקליות מאינדקס סופי של חבורה G יש אותו אינדקס הירש. 

למרות שחבורה פולי-ציקלית למעשה אינה בהכרח פתירה, הירש הוכיח שלחבורות כאלה יש סדרה נורמלית סופית שכל המרכיבים שלה סופיים או ציקליים. 

חבורות פולי-ציקליות למעשה הן residually finite. יתרה מזו, הירש הוכיח (1946) שאם כל המנות הסופיות של חבורה כזו הן נילפוטנטיות, אז היא נילפוטנטית בעצמה. ההשלמה הפרו-סופית של חבורה פולי-ציקלית למעשה, קובעת את החבורה עד כדי מספר סופי של מחלקות איזומורפיזם (Grunewald–Pickel–Segal, 1980).

לחבורות פולי-ציקליות למעשה יש חשיבות מיוחדת בתורת המבנה של אלגברות חבורה. אלו הן הדוגמאות היחידות שאלגברת החבורה שלהן הוא חוג נותרי או בעל ממד אינג'קטיבי סופי.

קישורים חיצוניים
----------------

* חבורה פולי-ציקלית, באתר MathWorld (באנגלית)
**יצחק ביגר** (2 בנובמבר 1917 – 1 במרץ 1948) היה שחקן כדורמים ארץ ישראלי, שוער מכבי חיפה ונבחרת ארץ ישראל בכדורמים ושוער קבוצת הוקי שדה של מכבי חיפה. ייצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות נגד מצרים, לבנון ויוון. נהרג בגשר רושמיה בחיפה במלחמת העצמאות.

ביוגרפיה
--------

ביגר נולד וגדל בזכרון יעקב למשפחת עובדים דור רביעי בארץ ישראל, בנם של חיה שרה ודוד ביגר. בילדותו עבר עם משפחתו לשכונת בת גלים בחיפה. משפחתו הייתה מראשוני המתיישבים בשכונה. הוא בן מתוך עשרה אחים ואחיות. אברהם, נחמן, אפרים ויורם אחיו היו אף הם שחיינים ושחקני כדורמים מצטיינים בקבוצת מכבי חיפה, ונבחרת ארץ ישראל.

במשחקה הראשון של נבחרת ארץ ישראל בכדורמים, נגד נבחרת יוון, שנערך בבריכת בת גלים ב-4 בספטמבר 1937 לעיני 3,500 צופים שימש ביגר כשוער, אף על פי שחלה בשפעת עם חום גבוה, ונבחרת ישראל ניצחה 5–2.

בטורניר גביע פארוק, מלך מצרים, שנערך בקהיר באוקטובר 1944 שיחק ביגר כשוער הנבחרת, שניצחה את לבנון 4–1 ואת צבא הברית 7–1. במשחק הגמר ניצחה מצרים את ישראל 2–0.

ביגר היה אמור להשתתף באולימפיאדת לונדון (1948), אך מותו ב-1 במרץ 1948 קטע את החלום.

חיים אישיים
-----------

ביוני 1946 התקבל ביגר כחבר בחברת ההובלה "הנמל החדש", ומאז עבד בקביעות כנהג. במאי 1947 יצא לאימונים מטעם ההגנה. למרות ניתוקה של חיפה מהמפרץ על ידי מארבים של הערבים בוואדי רושמיה, ביגר הוביל מדי יום מצרכים מחיפה למפרץ. ב-1 במרץ 1948 (כ' באדר א' ה'תש"ח), תוך כדי מילוי תפקידו כנהג, נהרג מפגיעת כדורים בבטנו כאשר נסע בוואדי רושמיה. הוא הובא למנוחת עולמים בבית הקברות הצבאי בחיפה.

ביגר היה נשוי לאיילה ואב לבן.

הנצחה
-----

במשך כארבעה עשורים נערך מפעל העשרה, שכלל תשע תחרויות שחייה לזכרם של תשעה מהרוגי מלחמת העצמאות שחייני מכבי ומשחק כדורמים לזכרו.

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

* קורות החיים של יצחק ביגר, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
* תולדות הכדורמים בישראל היסטוריה בישראל
* חיפה גוברת שוב על תל-אביב בשחיה וכדות מים, המשקיף, 22 בספטמבר 1946
* יצחק ביגר הי"ד, המשקיף, 7 במרץ 1948
* נתן, זיכרון לנופלים - יצחק ביגר, באתר הארץ 4 באפריל 1948

הערות שוליים
------------

1. ↑  כשהיינו ילדים... מעריב, 14 באפריל 1988
2. ↑  דוד ביגר, באתר Geni.com
3. ↑  יורם ביגר, באתר אלבום המשפחות עדת ראשון-לציון
4. ↑  לויתן ליפא, בגלל המלך, הקהל המצרי והשופט החד צדדי... המשקיף, 22 באוקטובר 1944
5. ↑  2 ספורטאיות + 5 מלווים לאולימפיאדה, מעריב, 11 ביולי 1948
6. ↑  מוסדות הספורט של ישראל בחרו ביולי 1948 לשלוח לאולימפיאדת לונדון (1948) רק אתלטיות, את פרידה ליכטבלאו ורעיה ברונשטיין, מאחר שמדינת ישראל וספורטאיה היו שקועים במלחמת העצמאות. בסופו של דבר, גם הוועד האולימפי הבינלאומי דחה את הבקשה של ישראל להשתתף וגם הבריטים, בעקבות לחץ מדינות ערב, שאיימו בהחרמת המשחקים האולימפיים, ביטלו את ההזמנה למשחקים והקונסול הבריטי בחיפה סירב לתת ויזות לחברי המשלחת.
הרב **יצחק אשכנזי** (1859–1915) היה שד"ר ירושלמי, חבר ועד העדה הספרדית בירושלים וחבר בית הדין של העדה, ממייסדי בית החולים משגב לדך.

קורות חיים
----------

נולד בירושלים בשנת 1859 (ה'תרי"ט) לשרה ולראשון לציון הרב אברהם אשכנזי. בצעירותו נישא לרבקה, ויחד נולדו להם חמישה ילדים.

במשך תקופה שימש כמורה לתלמוד בישיבת תפארת ירושלים, ונחשב לדרשן מפורסם בעיר. נמנה עם מייסדי בית החולים משגב לדך, ורכש בעצמו את הקרקע עליה הוקם המבנה. כן יצא לחו"ל כשד"ר בשליחות עבור בית החולים מספר פעמים, וביקר בין היתר באלג'יריה, בהרי הקווקז ובכותאיסי שבגאורגיה. לאחר שחזר ממסעותיו, נבחר לשמש כיו"ר ההנהלה של בית החולים.

בשנת 1900 (ה'תר"ס) שימש כחבר בוועד העדה הספרדית בירושלים, וחבר בית הדין של העדה בעיר. במשך חייו נמנע לשמש בתפקידים רבניים, ולאחר פטירת הראשון לציון הרב יעקב שאול אלישר הוצעה לו משרתו אך סירב.

בחלק מתקופות שהותו של הרב בן ציון אברהם קואינקה בחו"ל, הופקדה מלאכת עריכת כתב העת התורני המאסף בידיו.

במלחמת העולם הראשונה עבר להתגורר עם משפחתו באלכסנדריה שבמצרים בעקבות היותו אזרח צרפת.

הלך לעולמו באלכסנדריה ב-31 באוגוסט 1915 (כ"א באלול ה'תרע"ה), ונקבר בבית העלמין היהודי בעיר.

בנו שלמה נישא לשמחה, בתו של הרב משה מלכא, והיה איש ציבור וחבר וועד שכונת אהל משה.

חיבוריו
-------

חיבוריו בשו"ת ובפוסקים נשארו בכתבי יד. חלק מתשובותיו הודפסו בספר "מעשי איש", וב"המאסף" בעריכת הרב בן ציון אברהם קואינקה, שנה א'.

לקריאה נוספת
------------

* משה דוד גאון, **יהודי המזרח בארץ ישראל**, חלק ב', עמ' (123 - 124)

קישורים חיצוניים
----------------

* הרה"ג יצחק אשכנזי ז"ל, החרות, 12 באוקטובר 1915
הרב **רפאל אלתר הלוי שמואלביץ** (בערך תרל"ח, 1878 - תרע"ט, 1918) חתן הסבא מנובהרדוק וראש ישיבות סטוצ'ין וגרודנא.

תולדות חייו
-----------

בילדותו הלך ללמוד בסלובודקה. בשנת תרנ"ו פנה הרידב"ז שהיה רבה של סלוצק ל"סבא מסלובודקה", הרב נתן צבי פינקל, וביקשו להקים ישיבה בעירו, הרב פינקל נענה לבקשתו ושלח ארבעה עשר תלמידים בראשות הרב איסר זלמן מלצר, וביניהם הרב רפאל אלתר, הרב אהרן קוטלר והרב פסח פרוסקין להקים את הישיבה.

נישא לעטיל בתו של הסבא מנובהרדוק. מיד לאחר נישואיו שלחו חמיו לכהן כר"מ בסניף של ישיבת נובהרדוק שפתח בעיירה לודבינובה. 

בראש השנה שנת תרס"ב נולד בנו בכורו הרב חיים שמואלביץ.

בשנת תרס"ח התמנה הרב יהודה לייב חסמן לרב העיר סטוצ'ין שבפלך וילנה שבליטא, והקים בה ישיבה בשם "ענף כנסת ישראל", שהייתה סניף של ישיבת "כנסת ישראל" בסלבודקה. הוא קרא לרב רפאל אלתר לכהן בישיבה כר"מ. לצידו כיהן כר"מ הרב נחמן קולידצקי (אביו של הרב יצחק קוליץ). עם השנים התקדם והיה לראש הישיבה בה. מסופר כי אף הציע לרבי ירוחם ליבוביץ לכהן כמשגיח לצידו.

 
בראשית ימי מלחמת העולם הראשונה התרוקנה הישיבה מלומדיה. הרב שמואלביץ ברח עם משפחתו לגרודנא שבפולין. עקב היות העיר גרודנא צומת דרכים חשוב בין פולין לרוסיה התקבצו אליה תלמידי ישיבות רבים, ובשנת תרע"ו הוקמה בה ישיבת שער התורה. הרב שמואלביץ מונה לר"מ. לאחר המלחמה שב לסטוצ'ין.

בשנת תרע"ח נפטרה אשתו, ולאחר כמה חודשים חלה אף הוא ונפטר בי"ג בחשוון ה'תרע"ט, כבן ארבעים, מחולי המגפה שהשתוללה באותם ימים. נקבר לצד אשתו בעיירה סטוצ'ין.

ילדיו
-----

בניו היו הרב חיים שמואלביץ ראש ישיבת מיר, והרב שלמה (נולד ה'תרע"ג) שהתגורר בארצות הברית. חתניו היו הרב ניסן פוטאשינסקי, נספה בטבח בישיבת בירזש, והרב יצחק אלחנן ולדשיין, שנספה אף הוא בימי המלחמה.

קישורים חיצוניים
----------------

* על פתיחת הישיבה בסלוצק באתר "דעת"

הערות שוליים
------------

1. ↑  **"בדרך עץ החיים"**, ח"א, ידעאל מלצר, תשמ"ה, עמוד 92
2. ↑  **"מורשת אבות"** ח״ה, עמוד 181
3. ↑  **הרב חיים שמואלביץ, פרקי חיים**, יצחק מתתיהו טננבוים, תש"מ, עמוד 8
**הרמן פרל** (בגרמנית: **Hermann Prell**‏; 29 באפריל 1854 – 18 במאי 1922) היה פסל גרמני, צייר היסטורי ומונומנטלי ופרופסור באקדמיה לאמנויות יפות דרזדן.

קורות חייו
----------

פרל היה בנם של סוחר המשי והמתרגם אדוארד פרל-ארקנס (1814–1898) ואשתו (לבית קרופ). מכיוון שהאב התנגד לרצונו של הבן להיות צייר, פרל ניסה לשנות את דעתו בבקשת עצת מומחה. לשם כך הוא שלח טיוטת ציור לוילהלם פון קולבאך, המומחה לאמנות המוביל באותה עת, וביקש ממנו להעריך אם יש לו מספיק כישרון למקצוע זה.

האחרון כתב תשובה מפורטת לאב, כך שנעתר לבקשת בנו. לכן פרל עזב את בית הספר והחל ללמוד באקדמיה לאמנות בדרזדן בהנהגת תיאודור גרוס בגיל 16, לפני שעבר לקרל גוסוב באקדמיה בברלין בשנת 1876. ארנולד בוקלין, וגם מקס קלינגר, שהיו כמעט באותו גיל, היו המודל לחיקוי שלו.

בין 1879 ל-1881 הוא שהה ברומא ואז חזר לברלין. לאחר שלמד באקדמיה לאמנות בברלין, הוא מונה לפרופסור באקדמיה לאמנות בדרזדן בשנת 1892. ב-1893 או 1894 הוא קיבל מדליית זהב גדולה בתערוכת האמנות הגדולה בברלין. כמו כן הוענק לו תואר אצילות.

ב-1 בנובמבר 1886 הוא התחתן עם הציירת סופי שטמר.

פרל פרש לגמלאות בשנת 1914.

משנת 1897, הסטודיו והדירה שלו היו ממוקמים בווילה על גדות האלבה עד שנת 1902. בנו היה הזואולוג היינריך פרל (1888–1962). אחיו היה צייר הנוף ולטר פרל (1857–1936).

החשיבות העיקרית של פרל נעוצה בתחום הציור המונומנטלי, שכן תחושת האפקט הדקורטיבי המפונפן שלו, פרסם אותו במיוחד. בהתבסס על מחקרים, הסתמך פרל על סגנון אידיאלי המבוסס על צורות הרנסאנס, שכיוונו להשפעה נטורליסטית. בהרכב הכללי של ציוריו השתדל פרל להתעלם מהמחסום בסגנון הבארוק ולתת למבקר את התחושה של מרחב דרך פתחים פיקטיביים.

בפברואר 1945 נשרפו רבים מציוריו בבניין משרד החוץ בברלין, כמו גם תיאוריו מהמיתולוגיה היוונית בחדר המדרגות של האלברטינום ובאולם הנשפים של העירייה החדשה במהלך הפצצות האוויריות על דרזדן.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרמן פרל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑ . Prell, Hermann. In: Wer Ist’s. 8. Auflage. H. A. Ludwig Degener, Leipzig 1922, S. 1205
2. ↑  Ludwig Pietsch: Hermann Prell. In: Die Kunst unserer Zeit; eine Chronik des modernen Kunstlebens. F. Hanfstaengl, München 1892, S. 41–60 (Textarchiv – Internet Archive
3. ↑  Ulrich Schulte-Wülwer: Kieler Künstler. Band 2: Kunstleben in der Kaiserzeit 1871–1918. Boyens, Heide 2016, מסת"ב 978-3-8042-1442-2, S. 221.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12413991p (data)
* GND: 118793276
* ISNI: 0000 0000 6674 8610
* LCCN: nr00009138
* NKC: xx0078174
* NTA: 074498681
* RKD: 64717
* SUDOC: 169625451
* ULAN: 500106137
* VIAF: 8183835
* WorldCat: lccn-nr00009138

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"הרמן פרל"**.
**הִיפֵּאַסְטְרוּם** (שם מדעי: *Hippeastrum*) הוא סוג של צמח נוי, גאופיט רב שנתי. על הסוג נמנים 70–75 מינים וקרוב ל-600+ בני כלאיים הגדלים מפקעות, כולם שייכים למשפחת הנרקיסיים (*Amaryllidaceae*) שמקום גידולם הטבעי הוא באזורי אקלים טרופי ואקלים סובטרופי של אמריקה מארגנטינה בדרום עד למקסיקו ובאיי אמריקה המרכזית. מינים אחדים מאופיינים בשל צורתם הגנדרנית .
הצמחים פופולריים ובעלי משתלות ומוכרי פרחים נוהגים לכנות אותם בשם **אמריליס יפהפה**, פרח הגדל בטבע בדרום אפריקה. ואילו הצמח "היפאסטרום", כאמור, מקורו הוא מדרום אמריקה ומרכזה. פריחתו הפתאומית של הצמח וצבע הארגמן העז של פרחיו יוצר במקום הימצאו אווירת חג ולכן מחירו של הצמח, במקומות מסוימים, עולה פלאים, לפני כל חג, בתנאי שיובטח כי יפרח במועד.

כללית
-----

ה"היפאסטרום" הוא צמח פקעת פופולרי הגדל בתוך הבית. הפקעת עדינה ואין לחשוף אותה לקור. חוץ מהגבלה זו, הצמח נוח לגידול ונותן פיצוי נאה למאמץ נמוך. בייחוד לאלה האוהבים פריחה בבית: במרבית ארצות העולם - בחודשי החורף בארץ ישראל - באביב. בכמויות אפשר למצוא את הצמח בגינות. ל"היפהסרום" שושנת עלים ירוקים ופרחים בצבע ארגמן או ורוד. גודלן של הפקעות הוא בקוטר של 5–12 ס"מ. הפקעת מפתחת שניים עד שבעה גלדים וכך הפקעת המלאה היא בגודל של 30–90 ס"מ אורך ו-2.5-5 ס"מ רוחב. מבנה הצמח הוא חלול, 30-75 ס"מ גובה, 1-2 ס"מ קוטר. מספר הפרחים תלוי במין, 2 עד 15 פרחים, בגודל של 13–20 ס"מ כל אחד. לכל פרח 6 אבקנים: 3 חיצוניים ו-3 פנימיים. לפקעת של הצמח דרושה קרקע אוורירית וככל שהטמפרטורה החיצונית גבוהה יותר על הקרקע להיות מאווררת יותר.

גידול לנוי
----------

מעת הטמנת הפקעות עד הפריחה עוברות שלוש שנים. על הפקעת לגדול באזור מוצל למחצה. יש חשיבות לשימוש במצע איכותי ומנוקז כהלכה. הצמח זקוק להשקיה מועטה. את הפקעת יש לשתול כשהיא מגיעה עד פני האדמה. הצמח הוא רב שנתי ויש להיזהר שלא לפגוע בשורשים הבשרניים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היפאסטרום** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  הבצל בנוי שכבות-שכבות של גלדים; הגלד הוא למעשה גלגול של עלה, שעבר התמחות לשמש כאיבר אגירה, ובהתאם התעבה ואיבד את הכלורופיל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007532167505171

 |
**הרמן כריסטליב מתיוס פון שטיין** (בגרמנית: **Hermann Christlieb Matthäus von Stein**;‏ 13 בספטמבר 1854 – 26 במאי 1927) היה גנרל גרמני, ושר המלחמה הפרוסי במהלך מלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייו

שטיין נולד ב-13 בספטמבר 1854 בוודרשטדט, ובשנת 1873 הוא התגייס לצבא הפרוסי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-3 (ברנדנבורג ה-1). בשנת 1901 הוא מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-33 (לורן ה-1), ובשנת 1910 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. בשנת 1912 הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-41, ובשנת 1913 הוא קיבל מהקיסר וילהלם השני את תואר האצולה "פון שטיין".

### מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון שטיין ראש אגף האפסנאות, וב-14 בספטמבר 1914 הוא מונה למפקד קורפוס המילואים ה-14, ופיקד עליו במהלך המירוץ אל הים, ולאחר מכן במהלך הקרב על הסום. באוקטובר 1916 הוא מונה לשר המלחמה הפרוסי, וכיהן בתפקיד זה עד לאוקטובר 1918. לאחר המלחמה פרש פון שטיין מהצבא וחי בלהנין, עד מותו ב-26 במאי 1927.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרמן פון שטיין** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007603846505171
* GND: 117242160
* ISNI: 0000 0000 8126 5465
* LCCN: no2014045138
* NLP: A27941115
* SUDOC: 181034816
* VIAF: 47534963
* WorldCat: lccn-no2014045138

 |
רבי **יחיא קורח** (ה'ת"ר, 1840 – ה'תרמ"א, 1880) היה מגדולי חכמי תימן במאה ה-19, מחבר פירוש "מרפא לשון" על תרגום אונקלוס ועוד.

נולד בשנת 1840 בצנעא, בירת תימן, לרבי שלום קורח. בהיות רבי יחיא כבן עשר נפטרו הוריו. בגלל גזירת היתומים החביאו רבי יחיא חבשוש וגידלו. כשגדל למד תורה אצל הרב יוסף צאלח. מאוחר יותר המשיך את לימודיו בישיבה הכללית. גם כאן בלט רבי יחיא קורח בגדלותו בתורה, על אף היותו צעיר לימים. עני מרוד היה, והתפרנס מכתיבת ספרי תורה. השתייך לחבורת רבנים צנעאניים שהושפעו מתנועת ההשכלה היהודית באירופה, לצד הרב יחיא קאפח, האחים חיים וסלימאן חבשוש, הרב סעיד ערוסי ואחרים.

חיבוריו
-------

חיבר את הספר "משכיל דורש" על התורה בדרך הפרד"ס, הכולל בירורי הלכה ומנהג. החשוב שבחיבוריו הוא ספרו "מרפא לשון", שהוא ביאור לתרגום אונקלוס על התורה, תוך בירור וחיפוש אחר הנוסחאות המדויקות של מסורת תימן.

בין שני הספרים יש הבדלי סגנון בולטים: בראשון אין מן הפולמוס וההתקוממות לרומם ולהגן על המקובל במסורת תימן. גם כשהוא משיג על מפרשים שקדמוהו הוא כותב בנחת וברכות. לעומת זאת, בספר השני יש מן הקנאה למסורת אבות שחלילה לא תישכח ושנינות לשונו היא גם כנגד גדולים וטובים, למשל החזיק במנהג תימן באכילת חגבים נגד פסיקתו של הרב חיים בן עטר
בפרט השיג על חיבורו של הרב נתן מרקוס אדלר, מחבר הספר "נתינה לגר" על תרגום אונקלוס, לדעתו, התייחס הנתינה לגר לדברי אונקלוס כאל דברי גר וכאילו שאונקלוס תרגם מדעתו. כשהנתינה לגר הקשה על התרגום מסוגיה שבתלמוד, דחה הרב קורח את דבריו בחריפות רבה. שני חיבוריו מצטיינים בעמקותם ובבקיאותו בתלמוד ובמפרשים.

כמו כן חיבר את "משכיל שיר ידידות" ו"משכיל על נגינות" על שיריו של "גאון בני תימן", כלשונו, רבי שלום שבזי ומשוררים נוספים.

פטירתו ולאחר מותו
-----------------

הרב קורח נפטר בשנת 1880 בגיל 40 שנה. בנו עמרם, שהתייתם מאביו בגיל עשר, נתמנה לימים לרב הראשי האחרון לגלות תימן.

מקורות
------

* שלמה קורח "הקדמה", בתוך יחיא קורח, **משכיל דורש**, 2005 [1964]
* עמרם קורח, **סערת תימן**, 1954

קישורים חיצוניים
----------------

* יחיא קורח, באתר "החכם היומי"
* יחיא בן שלום קרח (1840-1881), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  מרפא לשון, פרשת שמיני, "...ואסר אכילת הארבה המפורסם שהוא מותר בקצת אמתלאות והוכחות, לא מכח שום טענה אמיתית והרואה יראה דבריו שאינם מוכרחים לפי טעמיו, כל שכן וכל שכן נגד בעלי הקבלה ופירוש התרגום ודברי הגאונים ז"ל, שדבריהם דברי קבלה..."
2. ↑  וכך הוא כותב: ...אמנם דע, כי לא מחכמה להקשות מהפסק על התרגום, שאינו אלא מפני שעולם הפוך הוא (הנתינה לגר) רואה, כאילו אונקלוס למד ש"ס, ושלמד אותו ואחר כך למד המקרא כמנהג האשכנזים, ועל פיו תרגם התורה, ואינו כן חס ושלום ...

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007296229205171
* GND: 136793789
* ISNI: 0000 0000 8005 8800
* LCCN: nr91037236
* VIAF: 88137105
* WorldCat: lccn-nr91037236

 |
רבי **יחיאל בן הרא"ש** היה רב ופוסק מתקופת הראשונים.

ביוגרפיה
--------

נולד בעיר קולוניה שבאשכנז (כיום בגרמניה) בשנת ה'כ"ז (1267), בן בכור לאביו רבי אשר בן יחיאל (הרא"ש) וקרוי ככל הנראה על שם סבו. אחָיו הם רבי יהודה בן הרא"ש (מחבר שו"ת זיכרון יהודה) ורבי יעקב בעל הטורים.

למד תורה בבית מדרשו של אביו שהעריכו מאוד. מסורת בשם כתב יד ישן המובאת אצל החיד"א אומרת כי: "הרא"ש נהג לקום לפני רבינו יחיאל בנו מפני שהיה חכם גדול".

בשנת ס"ג (1303), כשהחמיר מצבם של היהודים בגרמניה, לאחר פרעות רינדפלייש, ברח יחד עם אביו ומשפחתו לעיר טוליטולה (טולדו) שבספרד, שם חי עד פטירתו. תקופה מסוימת שהה מחוץ לטולדו וניהל חלופת מכתבים הלכתית עם אביו.

נפטר בחיי אביו לפני שנת ע"ד (1314). בתו הייתה נשואה לאחיו רבי יהודה, אך זו נפטרה בחייו.

### יצירתו

רבי יחיאל חיבר ספר פסקים על התלמוד שהיה דומה בצורתו לחיבור "פסקי הרא"ש" של אביו, בתוספת סברות ופסקים מעצמו ומחכמי דורו. החיבור אבד אך דברי תורה בשמו מובאים פעמים רבות בחיבור ארבעה טורים של רבי יעקב אחיו, ובספר זיכרון יהודה של אחיו רבי יהודה. 

יש שסברו כי רבי יחיאל הוא מחבר הספר הקדמון "תניא רבתי" (להבדיל מספר התניא של רבי שניאור זלמן מלאדי), וכך הוא יוחס מאז דפוס קרמונה משנת שכ"ה, אך אין לכך כל ראיה. החיד"א בשם הגדולים דוחה אף הוא דעה זו וטוען שלא ייתכן שרבי יחיאל הוא מחברו של הספר, שכן אביו הרא"ש לא מוזכר בו כלל. לדבריו: "אם הרב המחבר היה בן הרא"ש אין ספק שבכל עניין היה מביא סברת אביו". ראיה נוספת שהוא מביא היא מדברי המחבר שכותב כי זקנו (סבו) הוא רבי בנימין, בעוד שאביו של הרא"ש נקרא רבי יחיאל.

ראו גם
------

* יהדות טולדו

לקריאה נוספת
------------

אברהם חיים פריימן, **הרא"ש**, הוצאת מוסד הרב קוק, ירושלים, תשס"ט, עמודים קד-קח

קישורים חיצוניים
----------------

* מרדכי מרגליות (עורך כללי), "רבי יחיאל ברבי אשר", **אנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל**, תל אביב: י' צ'צ'יק, תש"ו, עמ' 836-837, באתר היברובוקס
* הרב נפתלי יעקב הכהן, "רבינו יחיאל ז"ל", **אוצר הגדולים אלופי יעקב**, חיפה, תשכ"ז–תש"ל, חלק ה, באתר היברובוקס
* יחיאל בן אשר, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  חיד"א, ברכי יוסף, יורה דעה, סימן רמ, אות ב.
2. ↑  ראו למשל: הרב אליהו שפירא, אליהו זוטא, אורח חיים, סימן רצו. הרב עובדיה יוסף, שו"ת חזון עובדיה, כרך ב, עמוד תשלא.
3. ↑  חיים יוסף דוד אזולאי, שם הגדולים חלק ב, עמוד 171, באתר HebrewBooks
4. ↑  עוד על כך ראו: ישראל צבי פיינטוך, מסורות ונוסחאות בתלמוד, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 1985, עמ' 65 והלאה.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007506145705171
* ISNI: 0000 0000 4370 5327
* LCCN: no93000337
* VIAF: 308262757
* WorldCat: lccn-no93000337

 |
ניידת של משטרת העיר ניו יורק, ומעליה, LRAD (כלי נשק אקוסטי שנמצא בשימוש נרחב)
**כלי נשק אקוסטי** (נקרא גם **צעקה** או **תותח קול**) הוא מכשיר אשר משמיע צליל חזק מאוד למרחקים ארוכים. המכשיר משמש לפיזור הפגנות באמצעות השמעת רעש בעוצמה חזקה מאוד (בדרך כלל למעלה מ-110 דציבלים) ובכך הוא גורם להפגנות ולהתקהלויות להתפזר, אך נמצא בשימוש גם במלחמות ובסירות. כלי הנשק האקוסטים עלולים לגרום לכאבי ראש, בחילות, צלצולים באוזניים, הקאות, סחרחורות ואף ללקות בשמיעה, ולכן השימוש בהם שנוי במחלוקת רבה.

היסטוריה
--------

מגבירי קול שונים נמצאים בשימוש במשך מאות שנים (לעיתים בניווט של סירות או של סיירות צבא), אך טכנולוגיה זו הפכה לנשק למטרת פיזור הפגנות בתחילת שנות התשעים. נשק זה, שמסוגל לשדר צלילים חזקים למרחקים ארוכים מאוד, הופעל לראשונה בעיראק בידי הצבא האמריקאי בשנת 2004, ולעיתים נעשה שימוש במכשיר הנקרא LRAD (ראשי תיבות של Long-range acoustic device), אך גם במכשירים תת-קוליים (Infrasonic), שהשימוש בהם עושה צלילים בתדרים גבוהים מאד, אשר גורמים לכאבי ראש ולהתפזרות.

סוגים
-----

* המותג LRAD (Long-Range Acoustic Device- אמצעי אקוסטי ארוך-טווח (אנ'), 130-110 דציבלים): יכול לגרום לכאב ממרחק של עשרים מטרים.
* "היתוש (אנ')": נשק אקוסטי שמשמיע צלילים גבוהים הגורמים כאב לאנשים צעירים - אנשים בני 30 ומעלה לרוב אינם שומעים את הצלילים ואינם מושפעים.
* נשק תת-קולי (Infrasonic): טכנולוגיה חדשה זו מצויה בבדיקה. היא תוכל לשדר צלילים באינפרה סאונד, תדר נמוך מאוד, שיהיו בלתי נשמעים אך יוכלו לגרום לכאב ולחוסר התמצאות.

קישורים חיצוניים
----------------

* גיא גרימלנד, טכנולוגיה ישראלית: תותח קול קטלני לפיזור הפגנות, באתר TheMarker‏, 20 בינואר 2010
* אתר למנויים בלבד עידו אפרתי, רופאים למפכ"ל: עצור את השימוש ב"תותח קול" בהפגנות מחשש לנזק בלתי הפיך, באתר הארץ, 4 באפריל 2023

הערות שוליים
------------

1. ↑    
שגיאות פרמטריות בתבנית:צ-מאמר   
פרמטרי חובה [ מחבר ] חסרים , כלי נשק אקוסטיים, **דפי מידע - אמצעים לפיזור הפגנות**, האגודה לזכויות האזרח, 2018, עמ' 4
**מרכוס פיסטר** (בגרמנית: **Marcus Pfister**; נולד ב-30 ביולי 1960) הוא סופר ומאייר שווייצרי, הכותב בגרמנית.

קורות חיים
----------

מרכוס פיסטר נולד בברן. לאחר סיום בית הספר הוא למד עיצוב וסיים בית ספר לאמנויות. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, מרכוז פיטר סייר ברחבי העולם. בחזרה לברן הוא התחיל לעבוד כמאייר ספרים עצמאי.

את ספרו הראשון Wer ist mein Freund? הוא פרסם בשנת 1986. בשנת 1992 הוא פרסם את ספרו "דג הקשת" שהיה ראשון בסדרה. סדרה זו זכתה להצלחה ותורגמה לכ-60 שפות. ברחבי העולם נמכרו 30 מיליון עותקים. בשנת 2000 החלה הקרנת סדרת הנפשה על בסיס הספר שכללה 26 פרקים.

על יצירותיו מרכוז פיסטר זכה במספר פרסים ספרותיים בשווייץ, ארצות הברית, איטליה וצרפת. הוא מאייר את הספרים בעזרת צבעי מים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרכוס פיסטר** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מרכוס פיסטר
* מידע מאתר הספרייה הלאומית הגרמנית
* מרכוס פיסטר, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007599013905171
* BNE: XX1514318
* BnF: cb140374709 (data)
* GND: 119495155
* ISNI: 0000 0001 0783 5105
* LCCN: n85335883
* MusicBrainz: 8ec9242d-35df-4ffe-9001-48874fe5f322
* NDL: 00452688
* NKC: mzk2012696668
* NLK: KAC200000252
* NTA: 071647082
* SNAC: w63c4gxz
* SUDOC: 055280536
* VIAF: 71539427
* WorldCat: lccn-n85335883

 |
**אוקרינה** קול האוקרינה
**אוקרינה** (**Ocarina**) היא כלי נגינה עתיק הדומה לחליל. צורתה עגולה ובה נקובים בצידה העליון מספר חורים רגילים, חור להוצאת הצליל, בחלקון התחתון מספר חורים נוספים, ובצדו חור לנשיפה (מספר החורים תלוי באוקרינה).

הכלי, עשוי לרוב קרמיקה, אך קיימים גם דגמים עשויים מפלסטיק, עץ, זכוכית ומתכת.

כלי עתיק זה קיים כבר כמעט 12,000 שנים. כלים הדומים לאוקרינה קיימים בעיקר בתרבויות הסינית והמסו-אמריקנית (בהן הוא לרוב מעוצב לצורת בעל-חיים, לרוב ציפורים שונות).

הכלי מוזכר גם במקומות שונים בתרבות הפופ המערבית, כמו במשחקי וידאו, במשחק The Legend of Zelda: Ocarina of Time. הוא מוזכר גם בסרט השכן הקסום שלי טוטורו, כאשר טוטורו, מיי וסצוקי נושפים בכלי זה על העץ.

ניתן לדמות את צליל האוקרינה על ידי שילוב ידיים בצורה מסוימת כאשר שתי הידיים משתלבות האחת בשנייה והפייה היא שני האגודלים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוקרינה** בוויקישיתוף
* **אוֹקַלִינָה**, ספר לימוד חופשי וחינמי לאוקרינה, בעברית, ובו 119 מנגינות, מתוכן 46 שירים עבריים
* היגוי השם **אוקרינה**
* אוקרינה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007541115405171
* BnF: cb12270588v (data)
* GND: 4460490-7
* LCCN: sh85093790
* MusicBrainz: e93eda0f-9475-45c1-9194-29020d9b83e9
* NDL: 00577614

 |
**אברהם ברלין** (באוקראינית: **Абрахам Берліне**;‏ 5 באוקטובר 1894–1942) היה אמן יהודי שחי בצרפת.

אברהם יוסף ברלין, שבויים במחנה, 1942, פסטל. בית לוחמי הגטאות, ישראל. מתוך הספר: "art of the holocaust"

קורות חייו
----------

אברהם ברלין נולד בעיר נייז'ין באימפריה הרוסית, כיום באוקראינה, ללייב ברלין וחנה קגאנוב.

עבודתו כאומן
------------

בגיל 19 היגר לפריז ובה למד ב"אקדמיה לאומנויות יפות". אברהם ברלין השתייך לקבוצת אמנים יהודיים של אסכולת פריז. עבודותיו זכו להערכה רבה והוצגה בסלונים הפריזיים היוקרתיים ביותר, כגון: סלון ד'אומנה, סלון אינדפנדנס, סלון דה טילרי, גלריה פול אפל וגלריות פרטיות. עבודותיו של ברלין נכללו במוזיאון ההיסטורי "פריז" ובאוסף האומנות של המוזיאון "בית לוחמי הגטאות". הן פורסמו באלבומים, בספרים ובמחקרים רבים.

קורותיו במלחמת העולם השנייה
---------------------------

בעת מלחמת העולם השנייה, עם פלישת צרפת, הצטרף ברלין למחתרת, אך במאי 1941 נעצר במבצע בילט ורט (Billet vert). כיהודי ממוצא רוסי הוא נכלא במחנה הריכוז קומפיין שנמצא ליד העיר קומפיין בצרפת. לאחר 7 חודשים הועבר למחנה המעצר דראנסי (Drancy), מחנה ריכוז שהוקם בעיר דראנסי שמצפון לפריז, ובשנת 1942 הועבר למחנה אושוויץ. שם נרצחו אברהם ברלין ואשתו צאצ'יה.

במחנות הריכוז
-------------

במחנה הריכוז הוא המשיך לעסוק באמנות ודרכה ניסה להתעלות מעל חוויית המחנה. הוא צייר בעיקר את הטבע ואת הנופים של הסביבה, אך גם תיאר את הרחובות ואת האנשים במחנה. הציורים של ברלין הוצגו במחנה יחד עם יצירות של אמנים אחרים. אברהם ברלין היה אחד האמנים שהיו אסירים במחנות הנאצים והצליחו לתאר ביצירותיהם את המציאות הקשה ואת פרטי החיים של האסירים.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6  אברהם ברלין, ביתני מחנה קומפיין, באתר ארכיון בית לוחמי הגטאות, ‏03.06.2019
2. ↑  אברהם ברלין, באתר בידספיריט, ‏03.06.2019

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007522894905171
* ISNI: 0000 0004 3484 4164
* RKD: 344120
* ULAN: 500056385
* VIAF: 96057118
* WorldCat: viaf-96057118

 |
בישראל, **סוהר חובה** הוא חייל שהוצב לשרת בשירות בתי הסוהר.

בשנת 2005 החליטה הממשלה להעביר את האחריות להפעלתם של בתי הכלא הביטחוניים, קציעות, עופר ומגידו, מצה"ל לשירות בתי הסוהר. זמן קצר לפני העברת האחריות, התברר כי אין בשירות בתי הסוהר כוח אדם מספיק להחזקתם של בתי הכלא. על כן, הוחלט להיעזר בחיילים - כאלה שמשרתים במקומות אלה ממילא, וכאלה שיתגייסו בעתיד.

מאחר שמדובר בשירות מחוץ לצה"ל, נדרש לשם כך תיקון חקיקה. בהליך שארך פחות משבוע, אישרה הכנסת בפברואר 2005 תיקון בחוק שירות ביטחון המאפשר את שיבוצם של חיילים בשירות בתי הסוהר, למטרת אבטחתם של אסירים ביטחוניים בבתי הכלא הביטחוניים בלבד, בהיקף מוגבל. התיקון נקבע כהוראת שעה לתקופה של שלוש שנים, על מנת שבעתיד ניתן יהיה לבחון אם עדיין יש בכך צורך, והאם הפרויקט מצליח. בדומה להוראות לגבי שירות חיילים במשטרה, נקבע כי חייל שהוצב בשירות בתי הסוהר יוכל להביע את התנגדותו לכך, ולשרת במסגרת צה"ל. כן נקבע כי על חיילים אלה יחולו חוקי השיקום וחוק קליטת חיילים משוחררים.

אף שבחוק נקבע כי החיילים יוכלו להיות מוצבים רק בבית כלא ביטחוניים, בפועל, שירתו חיילים רבים גם בבתי כלא אחרים. זאת, משום שמשיקולים ארגוניים, העביר שירות בתי הסוהר אסירים ביטחוניים רבים לאגפים ביטחוניים בבתי הסוהר בהם כלואים אסירים פליליים. רק בשנת 2009 תוקן החוק שאיפשר את הצבתם של החיילים גם באגפים הביטחוניים של בתי הסוהר המעורבים. באותו תיקון נקבע גם כי ניתן יהיה להציב חיילים גם בתפקידים של שירותי מינהלה הנוגעים לארגון כוח אדם וטיפול בפרט שיינתנו רק לאותם חיילים, כלומר רכזי כוח אדם ומש"קי ת"ש.

מאז נחקקה הוראת השעה היא הוארכה שש פעמים, ותוקפה עומד כעת עד ה-31 בדצמבר 2021.
**המצור השישי על גיברלטר** (1411) היה קרב שהתנהל בין שתי ממלכות אסלאמיות, גרנדה ומרוקו, על השליטה בגיברלטר.

לאחר כישלון המצור החמישי על גיברלטר בשנים 1349-1350, שהסתיים עם מותו של אלפונסו האחד עשר, מלך קסטיליה כתוצאה ממגפת המוות השחור, הייתה קסטיליה טרודה במלחמת האזרחים הקסטיליאנית ותוצאותיה. בשנת 1369 ניצל מוחמד החמישי, סולטאן גרנדה את היסח הדעת של קסטיליה והטיל מצור על אלחסירס, עיר הנמל שבצד המערבי של מפרץ גיברלטר אותה כבש אלפונסו בשנת 1344. מוחמד החמישי הצליח לכבוש את העיר, ולאחר שהפך אותה לעיי חורבות, חתם על שלום עם אנריקה השני, מלך קסטיליה, המנצח במלחמת האזרחים.

ההסכם חודש שוב על ידי יורשיו של אנריקה, חואן הראשון ואנריקה השלישי. בנקודת זמן מסוימת במהלך ההסכמים, השליטה בגיברלטר עברה מן המרינים ממרוקו, שהחזיקו בה משנת 1333, לידי אמירות גרנדה. הסיבה לכך אינה ברורה כל צרכה; יש המשערים כי העברת השליטה על גיברלטר הייתה התנאי שהציבה גרנדה בתמורה לעזרתה בדיכוי מרידות שפרצו במרוקו.

בפברואר 1407, במהלך תקופת שלטונו של חואן השני, מלך קסטיליה המטורף, קרס הסכם השלום בין גרנדה לקסטיליה כתוצאה מהתנגשות קטנה בין הממלכות; צי קסטיליאני הנחיל תבוסה לכוח מורי במצר גיברלטר. השליטים של מרוקו וגרנדה נפגשו בגיברלטר והחליטו לכרות ברית ביניהם, אך הברית הופסקה לאחר זמן קצר עקב מחלוקות בין שני השליטים.

חיל המצב של גיברלטר מרד בשנת 1410 כנגד סולטאן גרנדה, יוסוף השלישי, והצהיר אמונים לאבו סעיד עות'מאן השלישי, מלך מרוקו. אבו סעיד עות'מאן שלח את אחיו, שמו אבו סעיד גם כן, לגיברלטר בראש צבא שמנה 1,000 פרשים ו-2,000 חיילי רגלים. בהמשך כבש אבו סעיד מספר מבצרים באזור וכן את הנמלים של אסטפונה ושל מרבלה.

מתקפת הנגד של גרנדה בשנת 1411 אילצה את אבו סעיד לשוב לגיברלטר, שם הוא מצא מקלט. בנו של יוסוף השלישי סולטאן גרנדה, אחמד, הטיל מצור על גיברלטר והצליח להכשיל מספר ניסיונות הימלטות מרוקניים. לבסוף, חייל מחיל המצב הנאמן לגרנדה סייע לצרים להיכנס. הם הסתערו על המצודה המורית והכניעו את אבו סעיד, והחזירו את השליטה בגיברלטר לידי גרנדה. הסולטאן אבו סעיד עות'מאן השלישי כתב ליוסוף השלישי שיוציא להורג את אבו סעיד בגלל חוסר הנאמנות שלו. במקום זאת, שלח יוסוף השלישי את אבו סעיד עם צבא בשביל לחולל מרידה במרוקו אך הניסיון לא צלח.

ביבליוגרפיה
-----------

* Hills, George (1974). *Rock of Contention: A History of Gibraltar*. London: Robert Hale & Company. מסת"ב 0-7091-4352-4.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הילס, עמ' 88
2. 1 2  הילס, עמ' 89

| גיברלטרגיברלטר המצורים על גיברלטר |
| --- |
| תקופת השלטון המוסלמי | 1309 • 1316 • 1333 (פברואר-יוני) • 1333 (יוני-אוגוסט) • 1349-50 • 1411 • 1436 |
| תקופת השלטון הקסטיליאני | 1462 • 1467 • 1506 • 1704 |
| תקופת השלטון הבריטי | 1704 • 1727 • 1779 |
**טיירון לייצו** (באנגלית: **Tyron Leitso**; נולד ב-7 בינואר 1976) הוא שחקן קנדי.

ביוגרפיה
--------

לייצו נולד בצפון ונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה. הוא עבד כניצב במספר הפקות שצולמו בוונקובר, ובהן "תיקים באפלה". תפקידו הראשון שכלל דיבור היה בסדרת הנעורים "Breaker High". הוא שיחק בשני פרקים של סדרת המדע הבדיוני "הגל הראשון". ב-2000 שיחק בשני סרטי טלוויזיה.

הוא גילם את הנסיך בסרט "שלגיה: היפה מכולם". הוא שיחק את אחד התפקידים הראשיים ב-"Dinotopia", מיני-סדרה בת שלושה פרקים שהופקה בשיתוף עם דיסני.

בשנת 2006 גילם את הבלש רוב רנדל בסדרת המסתורין הקנדית "סודות קפואים"

ב-2007 שיחק תפקיד קטן בסרט האימה "Seed", וב-2008 שיחק ב-"Far Cry", סרט פעולה גרמני דובר אנגלית.

הוא גילם את איתן בסדרה "להיות אריקה".

קישורים חיצוניים
----------------

* טיירון לייצו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* טיירון לייצו, באתר AllMovie (באנגלית)
* טיירון לייצו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1059425203
* ISNI: 0000 0000 5126 1906
* LCCN: no2008174457
* VIAF: 34286886
* WorldCat: lccn-no2008174457

 |
**אנריק פריס דה ורגאס** (בקטלאנית: **Enric Peris de Vargas**, נולד ב-1885 בברצלונה שבספרד, נפטר ב-17 בפברואר 1953 בברצלונה) היה כדורגלן ואתלט ספרדי-קטלאני ששיחק בראשית המאה ה-20. הוא היה לשחקן הראשון של ברצלונה שעורך מעל ל-200 הופעות במדיה.

קריירה
------

פריס נולד וגדל בברצלונה, בירת קטלוניה. ב-1903 החל פריס לשחק בשורות אינטרנסיונל, קבוצה מקומית מהעיר ברצלונה. ב-1906 הצטרף לשורות ברצלונה, הקבוצה הבכירה באזור, שם שיחק עד 1917. תחילה שיחק פריס כקשר, אך במהרה הפך לקיצוני שמאלי. פריס היה לשחקן הראשון בהיסטוריית המועדון שעורך מעל ל-200 הופעות במדי הקבוצה. בסך הכול שותף ב-308 משחקים, בהם הבקיע 34 שערים. פריס היה שותף לזכייה במספר רב של תארים. עם ברצלונה זכה שלוש פעמים בגביע הספרדי, בשנים 1910, 1911 ו-1913 - כשפריס משחק במשחקי הגמר של כל אחד מהגביעים הללו, לצד שחקנים כגון מנואל אמצ'סורה, אלפרד מסנה, רומה פורנס ופאולינו אלקנטרה. בנוסף, סייע לקבוצה לזכות חמש פעמים באליפות קטלוניה וכן ארבע פעמים בגביע הפירנאים, טורניר ששולבו בו קבוצות מספרד ומצרפת. בנוסף לדרכו בברצלונה, שיחק פריס במדי נבחרת קטלוניה, במדיה ערך 10 הופעות.

מעבר לכדורגל, היה פריס גם אתלט, מתמחה בריצת 100 מטרים ובקפיצה לרוחק. יתר על כן, היה שופט כדורגל לתקופה מסוימת. בין 1924 ל-1931 היה הגזבר ורואה החשבון של בית הספר הקטלאני לשופטים, וכמו כן היה חבר בבית הספר הארצי לשופטים.

אחיו אגוסטי וליסרד היו כדורגלנים גם הם. אח נוסף, ז'ואקים, היה נשיא ברצלונה בין 1914 ל-1915.

תארים
-----

ברצלונה
* אליפות קטלוניה (5): 1909, 1910, 1911, 1913, 1916
* הגביע הספרדי (3): 1910, 1911, 1913
* גביע הפירנאים (4): 1910, 1911, 1912, 1913

לקריאה נוספת
------------

* Ángel Iturriaga (2010). *Diccionario de Jugadores del F. C. Barcelona* (בספרדית). Editorial Base. ISBN 978-84-92437-74-0.
* Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas (2015). *Gran diccionari de jugadors del Barça*. Editorial Base. ISBN 978-84-16166-62-6.

קישורים חיצוניים
----------------

* Enric Peris de Vargas,‏ Gran Enciclopèdia Catalana
**המצור על ארפלר**, החל ב-18 באוגוסט 1415 והסתיים ב-22 בספטמבר בנפילת ארפלור (הנמצאת בנורמנדי) לידי האנגלים.

רקע היסטורי
-----------

 ערך מורחב – **מלחמת מאה השנים**  

הנרי החמישי פלש לצרפת בעקבות כישלון המשא ומתן עם הצרפתים. הוא טען לכתר הצרפתי כירושה מאבי סבו אדוארד השלישי, למרות שבהתאם להסכם ברטיני, היו מוכנים המלכים האנגלים לוותר על הכתר, בתמורה להסכמת הצרפתים לשליטת אנגלית על מחוז אקיטן ושטחים אחרים.
באביב 1414 הוא כינס את המועצה הגדולה באנגליה כדי לדון ביציאה למלחמה, אך הלורדים התעקשו שימשיך במשא ומתן וימתן את דרישותיו.
בשיחות הנרי הסכים לוותר על טענתו לכתר הצרפתי, אם הצרפתים יסכימו לתשלום של 1.6 מיליון כתר ככופר עבור ז'אן השני (שנשבה בקרב פואטייה ב-1356), הסכמה לבעלות אנגלית על אדמות בנורמנדי, אנז'ו, טורן, בריטני ופלנדריה כמו גם אקיטן. הנרי ינשא לנסיכה קתרין, בתו הצעירה של שארל השישי ויקבל נדוניה של 2 מיליון כתרים.
הצרפתים הסכימו אמנם לנישואין אך לנדוניה קטנה יותר של 600,000 כתרים, וכן בעלות מצומצמת על שטחים - אקיטן מורחבת. עד 1415 המשא ומתן הופסק כליל, כשהאנגלים טוענים כי צרפת לעגה לדרישותיהם וביזתה את הנרי עצמו.
בדצמבר 1414, הפרלמנט האנגלי הסכים להעניק להנרי "סיבסוד כפול", מס בשיעור כפול מהרגיל, במקום הכספים שהיה אמור לקבל מהצרפתים. ב-19 באפריל 1415, הנרי כינס שוב את המועצה הגדולה, והפעם הם הסכימו ליציאה למלחמה עם צרפת.

הפלישה וההכנה למצור
-------------------

ביום שלישי 13 באוגוסט 1415, הנרי החמישי נחת בשפך נהר הסן. לאחר מכן תקף את ארפלור עם 2000 חיילים ו-6000 קשתים. חיל המצב הצרפתי שכלל 100 חיילים, תוגבר בשני אבירים מנוסים, האציל מאטוטויל (Sieur d'Estouteville) והאציל מגוקור (Sieur de Gaucourt), שהגיעו עם 300 חיילים נוספים ופיקדו על המערכה.

המצור
-----

ב-18 באוגוסט, תומאס מלנקסטר, דוכס קלרנס הוביל חלק מהצבא לחנות בצידה המזרחי, המרוחק יותר של העיירה. בכך כותר המקום ושיירת אספקה צרפתית, שהובילה תותחים, אבק שרפה, חצים וקשתות, נתפסה.

הפרטים המדויקים על המצור אינם ידועים, אך נראה כי תאם לדפוס המצור הסטנדרטי בימי הביניים. חומות העיר נפגעו קשות לאחר הרעשה של שנים עשר התותחים הגדולים וציוד ארטילריה אנגלי נוסף. הנרי תכנן התקפה כוללת שתבוא חודש לאחר תחילת המצור, אך מפקד העיר ביקש לדון בכניעה אם הצבא הצרפתי לא יגיע עד 23 לחודש. 

ארפלר נכנעה לפולשים ב-22 בספטמבר. האצילים שוחררו בתנאי שיאספו כופר, ותושבי העיר שנשבעו אמונים להנרי הורשו להישאר בעוד כל השאר גורשו.

בעקבות הקרב
-----------

במהלך המצור ואף לאחר סיומו, הצבא האנגלי סבל קשות מדיזנטריה. הנרי השאיר חיל מצב קטן בעיירה, וביום שני, 8 באוקטובר, יצא עם רוב צבאו לקאלה. הוא חיפש גשר לא מאובטח, או המוגן בידי כח קטן, על נהר הסום, בתקווה לחמוק בעד הצבא הצרפתי, אך למרות שהצליח לחצות את הנהר, נאלץ לפגוש בצבא הצרפתי ולהילחם בו בקרב אז'נקור.

לקריאה נוספת
------------

* Juliet Barker (2005). Agincourt: The King, the Campaign, the Battle (U.S. Title: Agincourt : Henry V and the Battle That Made England.) London: Little, Brown. מסת"ב 978-0-316-72648-1.


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph549766

 |
**אנריקה אדריאנו בוס** (בפורטוגזית: **Henrique Adriano Buss**; נולד ב-14 באוקטובר 1986 בפרנה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי אשר משחק בעמדת הבלם באל-איתיחאד כלבה. לזכותו 6 הופעות במדי נבחרת ברזיל.

קריירת מועדונים
---------------

אנריקה החל את הקריירה שלו בקוריטיבה. בשנת 2008 עבר לפלמיירס.

### ברצלונה

בשנת 2008, לאחר דיווחים בתקשורת, הוא חתם בברצלונה. ברצלונה הסכימה להחתים את אנריקה מפלמיירס עבור 8 מיליון €, עם תוספות בונוסים של 2 מיליון €, על חוזה של חמש שנים בחסות המועדון כאשר הוא יושאל לבאייר לברקוזן. ההעברה הושלמה יום למחרת. אנריקה ערך 27 הופעות בעונתו הראשונה והיחידה במדי לברקוזן, באותה עונה, הוא הגיע עמם לגמר הגביע הגרמני 2008-09. הוא חזר לברצלונה ביוני 2009 וקיבל את חולצתו בברצלונה עם המספר 23. ב-31 באוגוסט 2009, עוד לפני ששיחק משחק רשמי במדי ברצלונה, אנריקה הושאל לראסינג סנטנדר. ההשאלה חודשה ב-26 ביולי 2010 לעוד עונה בראסינג.

### פלמיירס

ב-15 ביולי 2011, הוא חזר לברזיל. ב-2 ביוני 2012 ברצלונה סיימה את החוזה עם אנריקה ששוחרר. אנריקה התאחד מחדש עם פלמיירס ועבר לקבוצה לאחר העברה בעונת 2011-12. במהלך טורניר הגביע הברזילאי 2012, המאמן לואיס פליפה סקולארי שם את אנריקה בעמדת הקשר והשחקן פרח בעמדה החדשה, עם זכייתם של פלמיירס בגביע. אנריקה גם הפך לקפטן השני בסגל הקבוצה אחרי מרקוס אסונסאו.

### נאפולי

ב-30 בינואר 2014, אנריקה חתם רשמית בנאפולי מהסרייה א'. הוא הועבר עבור 4 מיליון € לחוזה של שלוש וחצי שנים. ב-3 במאי, הוא זכה עם נאפולי בגביע האיטלקי ושיחק את כל 90 הדקות במשחק הגמר שהסתיים בניצחון 3-1 נגד פיורנטינה.

### פלומיננסה

ב-11 בינואר 2016 חתם לשנתיים בפלומיננסה.

נבחרת ברזיל
-----------

ב-21 במרץ 2008, אנריקה קיבל את זימונו הראשון לנבחרתו הלאומית, לאחר שהמגן חואן הוצא מהסגל עקב פציעה בקרסולו.

ב-16 באפריל 2013, אנריקה זומן שוב, הפעם על ידי לואיס פליפה סקולארי, מאמנו הקודם בפלמיירס, למשחק ידידות נגד נבחרת צ'ילה ב-24 באפריל במינייראו, אך ב-19 באפריל במשחקם של פלמיירס נגד טיחואנה, אנריקה הוצא מהרשימה ובמקומו רודריגו מולדו זומן. באותו היום, CONMEBOL הזיזה את משחקה של פלמיירס, ואנריקה זומן מחדש ומולדו נשאר ברשימה.

ב-7 במאי 2014, הוא נבחר להיות חלק מסגל נבחרת ברזיל למונדיאל 2014 שנערך בארץ מולדתו.

תארים
-----

### מועדונים

#### קוריטיבה

* הליגה הברזילאית השנייה: 2007

#### פלמיירס

* אליפות סאו פאולו: 2008
* הגביע הברזילאי: 2012
* הליגה הברזילאית השנייה: 2013

#### נאפולי

* קופה איטליה: 2013/14
* הסופר קאפ האיטלקי: 2014

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנריקה** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

| **נבחרת ברזיל – מונדיאל 2014 (מקום רביעי)** |
| --- |
| 1 ז'פרסון • 
2 אלבס • 
3 טיאגו סילבה • 
4 דוד לואיז • 
5 פרננדיניו • 
6 מרסלו • 
7 האלק • 
8 פאוליניו • 
9 פרד • 
10 ניימאר • 
11 אוסקר • 
12 ז'וליו סזאר •
13 דאנטה • 
14 מקסוול •
15 אנריקה •
16 רמירס •
17 לואיס גוסטבו •
18 הרנאנס •
19 ויליאן •
20 ברנרד •
21 ז'ו •
22 ויקטור •
23 מאייקון •
מאמן: סקולארי | ברזילברזיל |