recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
ורוד הוא הצבע הנפוץ ביותר של הרודוכרוזיט. דוגמה מאזור סילברטון שבקולורדו
**רודוכרוזיט** (וגם **רודוקרוסיט**) הוא מינרל קרבונטי הבנוי ממנגן (Mn) ופחמה (קרבונט CO3). צורת הגבישים של הרודוכרוזיט היא מעוינון, ובמקרים נדירים יותר - סקלנוהדרון. בצורתו הטהורה (והנדירה) צבעו אדום-ורד, אבל לדגימות הבלתי טהורות והנפוצות יותר יש גוונים מוורוד ועד חום בהיר. לעיתים טועים בין הרודוכרוזיט לרודוניט שהוא סיליקט של מנגן, אבל הרודוכרוזיט רך הרבה יותר. גם לקלציט, שבו חלק מאטומי הסידן הוחלפו באטומי מנגן, יש גוון ורוד היכול להטעות בינו לבין הרודוכרוזיט, אבל הקלציט הוא פלואורסצנטי בעוד הרודוכרוזיט נעדר תכונה זו.

רודוכרוזיט יוצר שורה איזומורפית עם פחמת הברזל (סידריט). סידן (ולפעמים גם מגנזיום ואבץ) מחליף לעיתים קרובות את המנגן במבנה, דבר הגורם לגוונים בהירים יותר של אדום וורוד, תלוי בדרגת ההחלפה. מסיבה זו הצבע הנפוץ ביותר של הרודוכרוזיט הוא ורוד.

רודוכרוזיט נוצר יחד עם מינרלים נוספים של מנגן בעורקים הידרותרמיים במרבץ עפרה בטמפרטורה נמוכה כמו במכרות הכסף של רומניה, שם נתגלה לראשונה. במקרים נדירים כמו במכרה N'Chwanging ב-Hotazel שבדרום אפריקה נוצר הרודוכרוזיט בתהליכי שקיעה ואז הגביש מופיע בצורת הסקלנוהדרון הנדירה. בקפיליטס (Capillitas) שבארגנטינה כורים סוג מיוחד של רודוכרוזיט מפוספּס. קאטאמרקה (Catamarca) הוא מכרה כסף ישן מתקופת האינקה, שממנו כורים דוגמיות מרהיבות וייחודיות של רודוכרוזיט זקיפי. חתך לרוחב של המינרל מגלה טבעות קונצנטריות בהירות וכהות של שכבות הצבועות בגוונים של אדום ורד. נוהגים לגלף תכשיטים מאבנים אלו.

השימוש העיקרי ברודוכרוזיט הוא כמחצב של מנגן, שהוא רכיב חשוב בייצור של פלדה בלתי מחלידה זולה ובסגסוגות אלומיניום מסוימות. בסוגים המפוספסים האיכותיים יותר נעשה שימוש כאבני קישוט ולגילוף פסלונים וחרוזים. האבן רכה יחסית ומצטיינת בפצילות מושלמת, ולכן קשה מאוד לחתוך אותה ולכן כמעט שלא משתמשים בה לשיבוץ בתכשיטים.

התיאור הראשון של הרודוכרוזיט הוא מ-1813, בהתייחס לדגימה מקַבְניק (Cavnic) שבמחוז מרמורש, כיום ברומניה. מקור השם הוא מיוונית "רודון" – ורד ו"כרומה" – צבע, כלומר "בצבע הורד".

מדינת קולורדו שבארצות הברית הכריזה רשמית על הרודוכרוזיט כ"מינרל המדינה" בשנת 2002, בהתבסס על הצעה שהועלתה בבית הספר התיכון בעיירה ביילי. הסיבה לכך נעוצה בעובדה שאף על פי שהמינרל נפוץ בכל העולם, גבישים אדומים גדולים מצויים במספר מועט של מקומות בעולם וכמה מהדוגמאות המשובחות ביותר נמצאו במכרה "סוויט הום" (Sweet Home – בית מתוק) שבסמוך ליישוב אלמה (Alma) שבקולורדו.

האינקה האמינו כי הרודוכרוזיט הוא דמם של שליטיהם הקודמים שהפך לאבן. משום כך האבן קרויה לעיתים "רוסה דל אינקה" (Rosa del Inca – ורד האינקה).

רודוכרוזיט וכריית כסף
---------------------

פחמת המנגן היא תרכובת הרסנית לתהליך האמלגמציה המגדיל את ריכוז הכסף שבעפרות הכסף, ולכן עד שדוגמיות איכותיות של המינרל הפכו למבוקשות ביותר נהגו הכורים להיפטר מהרודוכרוזיט ולהשליכו לאשפה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רודוכרוזיט** בוויקישיתוף
* אתר Mindat
* אתר Webmineral
* אתר Mineral galleries

"מלך אלמה" הוא גביש הרודוכרוזיט הגדול ביותר שנמצא. הגביש נמצא במכרה "סוויט הום" בסמוך לאלמה שבמדינת קולורדו. הגביש מוצג במוזיאון הטבע והמדע של דנוור
* רודוכרוזיט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**ג'יימס (ג'ים) סטנלי הול** (**James (Jim) Stanley Hall**, ‏4 בדצמבר 1930 - 10 בדצמבר 2013), היה גיטריסט ומלחין ג'אז אמריקאי.

ביוגרפיה
--------

הול למד מוזיקה במכון למוזיקה של קליבלנד (Cleveland Institute of Music) ולאחר שבגר עבר ללוס אנג'לס, שם למד גיטרה קלאסית אצל ויסנטה גומז. בהמשך ניגן בחמישייה של צ'יקו המילטון (1955- 1956), בשלישייה של ג'ימי ג'ופרה (1956 - 1959), ליווה את אלה פיצג'רלד (1960–1961) ושיתף פעולה עם מוזיקאים כבן ובסטר, ג'ון לואיס, זוט סימס, פול דזמונד, לי קוניץ וביל אוונס והפך לדמות מרכזית בסצנת הקול ג'אז של "החוף המערבי". ב-1960 עבר לניו יורק על מנת לנגן עם סאני רולינס וארט פארמר. הקלטותיו מאותה תקופה נחשבות לאחת מפסגות יצירתו (בהן *(The Bridge (1962* עם סאני רולינס, *(To Sweden with Love (1964* עם ארט פארמר, *(Interplay (1962)*, *Undercurrent (1963* ו- *(Intermodulation (1966* עם ביל אוונס ו-*(Take Ten (1963* ו-*(Bossa Antigua (1963* עם פול דזמונד). נגינתו בגיטרה בתקופה זו השפיעה על סגנון הנגינה של גארי ברטון בויברפון, שביקש לחקות את הצליל שלו בכלי נגינה אחר.

סגנונו של הול מוגדר לא על ידי מונחים של הרמוניה, מלודיה וקצב, אלא על ידי מונחי "תחושה" (approach, feel) ומילים כגון "מעודן", "עשיר", "רגוע", "לא מתלהם", "חם" ו"מאזין לאחר", כלומר נותן לשותפיו מקום ומתקשר עמם תוך נגינה.

ב-1986 ניגן עם ויין שורטר ומישל פטרוצ'יאני בשלישייה *Power of Three* אשר תקליטה והופעותיה זכו להצלחה רבה. שותף נוסף להקלטות ולהופעות של הול הוא רון קרטר. תקליטיו "Textures" ו- "By Arrangement" מ-1996 ו-1998 מציגים יצירות מורכבות המשלבות כלי קשת, כלי נשיפה ממתכת וקולות אנושיים. הול זכה על יצירותיו אלה בפרס "חוג מבקרי הג'אז של ניו יורק" (New York Jazz Critics Circle Award) למלחין הג'אז הטוב ביותר.

הול נודע כמורה ומחנך, בין תלמידיו ביל פריזל, פט מתיני ג'ואי ברון, סקוט קולי ועוד. הוא הוציא לאור מספר ספרי הדרכה ו-DVD ללימוד והכשרה בתחום. הול היה חבר סגל בבית הספר למוזיקה "ניו סקול" בניו יורק (New School for Jazz and Contemporary Music).

ב-10 בדצמבר 2013 נפטר הול בגיל 83 בשנתו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ים הול** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של ג'ים הול

* ג'ים הול, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* ג'ים הול, באתר AllMusic (באנגלית)

* ג'ים הול, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* ג'ים הול, באתר Discogs (באנגלית)

* ג'ים הול, באתר Songkick (באנגלית)
* פרופיל באתר פסטיבל ניופורט
* ריאיון עם ג'ים הול
* ג'ים הול, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אשר קשר, מפגש פסגה, סקירה על קוריאה וברטון לקראת הופעה בישראל, באתר nrg‏, 25 ביולי 2007
2. ↑  Europe Jazz Network - JIM HALL
3. ↑  סוכנויות הידיעות, גיטריסט הג'אז ג'ים הול הלך לעולמו, באתר ynet, 11 בדצמבר 2013

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007402456905171
* BIBSYS: 1006504
* BNE: XX963673
* BnF: cb13894911x (data)
* CANTIC: a11797654
* GND: 134396162
* ICCU: MILV347566
* ISNI: 0000 0001 1480 2934
* LCCN: n81149277
* MusicBrainz: 8c12559e-ddcf-472a-8a8c-0f0c3fc91c6a
* NKC: ola2008474539
* NLA: 36010433
* NSK: 000263396
* NTA: 071175040
* RERO: 02-A003342329
* SNAC: w66r4w10
* SUDOC: 086262335
* Trove: 1184111
* VIAF: 264468044
* WorldCat: lccn-n81149277

 |
**"מיסיסיפי" פרד מקדואל** (באנגלית: **Mississippi" Fred McDowell"**; ‏ 12 בינואר 1904 - 3 ביולי 1972) היה זמר וגיטריסט בלוז. סגנונו הפשוט והבסיסי, שלא השתנה עם השנים, קנה לו הכרה כאחד מהמוזיקאים שניגנו את הבלוז הטהור ביותר.

תולדות חייו
-----------

מקדואל נולד בסמוך לממפיס, טנסי. למרות שניגן מגיל 14, עבד עד 1959 בעיקר כחוואי בסביבות ממפיס וניגן באירועים שונים. בין היתר פיתח (או שימר) סגנון שונה במקצת מהדלתא בלוז, שהתבסס על קשר עמוק למוזיקה אפריקאית (בעיקר שירי קריאה ותגובה) ואלתורים מחזוריים על אקורד יחיד, סגנון זה נקרא לעיתים "סגנון צפון-מיסיסיפי". כן פיתח נגינה בגיטרת סלייד, כאשר הוא עושה שימוש בכלים שונים ל"סלייד" (עצם המושחל על אצבע יד שמאל ומוחלק על המיתרים) בהם אולר, עצם חלולה (מה שהקנה לנגינה את הכינוי Steakbone, "עצם סטייק") וכוס זכוכית.

ב-1959 גילה אותו חוקר הפולקלור והמוזיקולוג אלן לומקס, שהקליט אותו יחד עם זמרת הפולק הבריטית שירלי קולינס. לומקס וקולינס הקליטו את מקדאול לתקליטים שהפכו פופולריים במקביל להתעניינות הגוברת בבלוז השורשי במועדוני ניו יורק ולונדון. מקדאול הופיע במועדונים ופסטיבלים כאשר הוא מנגן גיטרה ושר, ללא כל ליווי אחר. בשנות ה-60 החל לנגן גם בגיטרה חשמלית, אך באותו סגנון ישן ולא כרוק אנד רול. בשנת 1969 יצא לאור תקליטו "I Do Not Play No Rock 'N' Roll" ("אני לא מנגן שום רוקנ'רול"), ששמו מבוסס על שורה של מקדאול בריאיון עיתונאי.

בשנת 1971 הקליטה להקת האבנים המתגלגלות את שירו "You Gotta Move", תוך שמירה על סגנונו, בתקליטם החשוב "Sticky Fingers". באותה שנה הוקלט אלבומו אחרון של מקדאול "Live in New York". שנה מאוחר יותר נפטר מסרטן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיסיסיפי פרד מקדואל** בוויקישיתוף

* מיסיסיפי פרד מקדואל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* מיסיסיפי פרד מקדואל, באתר אייטונס (באנגלית)
* מיסיסיפי פרד מקדואל, באתר ספוטיפיי
* מיסיסיפי פרד מקדואל, באתר Last.fm (באנגלית)
* מיסיסיפי פרד מקדואל, באתר AllMusic (באנגלית)
* מיסיסיפי פרד מקדואל, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* מיסיסיפי פרד מקדואל, באתר Yandex.Music (ברוסית)
* מיסיסיפי פרד מקדואל, באתר Discogs (באנגלית)
* מיסיסיפי פרד מקדואל, באתר בנדקמפ
* דיסקוגרפיה מוערת
* פרק "חיים של אחרים" על מקדואל בהגשת ערן סבאג, גלי צה"ל, 1 בנובמבר 2009
* קטע קול ערן סבאג, "חיים של אחרים" על מיסיסיפי פרד מקדואל‏, 3 ביולי 2012
* מיסיסיפי פרד מקדואל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מידע ביוגרפי מבוסס על הערות אלבום ל-Long Way From Home: The Blues of Fred McDowell משנת 1966 ועל ראיון עם Pete Welding

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007339660605171
* BNE: XX1067836
* BnF: cb13950608k (data)
* GND: 134451198
* ISNI: 0000 0001 2018 0019
* LCCN: n81127864
* MusicBrainz: 8d2651e1-f539-4492-957a-8b4dc4c5d9b9
* NKC: xx0099000
* NTA: 150624913
* SNAC: w6r78fjn
* VIAF: 49413887
* WorldCat: lccn-n81127864

 |
**קרל פון בלאס** (בגרמנית: **Karl von Blaas**;‏  28 באפריל 1815 – 19 במרץ 1894) היה צייר אוסטרי, שנודע בזכות דיוקנאותיו וציוריו הדתיים.

ביוגרפיה
--------

קרל פון בלאס נולד למשפחת איכרים בטירול ב־28 באפריל 1815. הוא ידוע בעיקר כצייר היסטוריה וצייר דיוקנאות. שיעורי האמנות הראשונים שלו היו באינסברוק, שם קיבל השכלה כסופר. אבל הוא התעניין יותר באמנות, וכך, כמו ציירים רבים באותה תקופה, הוא שאף לבקר באיטליה כדי לממש את מטרתו לחינוך אמנותי מעמיק.

דודו, שופט בוורונה, זיהה את כישרונו ונתן לו תמיכה כספית ללימודים בוונציה בשנת 1832. הוא היה סטודנט באקדמיה בוונציה בין השנים 1832–1837 וזכה בפרסים רבים והחל לקבל עמלות מפורטרטים. בשנת 1837 הוא קיבל את מלגה מהאקדמיה הוונציאנית, שאפשרה לו ללמוד ברומא במשך חמש שנים. הוא נסע לשם ובמהלך ביקורו בא במגע עם הצייר המוביל בתנועת הנצרתיים, האמן הגרמני יוהאן פרידריך אוברבק וחוגו, שהשפיעו עליו בדרכים רבות.

עם זאת, הוא לא הסכים איתם אמנותית והבין שאמנותו מכוונת לקומפוזיציות חזקות ומציאותיות יותר. בהיותו באיטליה נסע רבות, למד והעתיק ציורי מאסטרים ישנים רבים. לאחר מכן התמסר לאמנות כנסייתית ולסצנות ז'אנריות בעלות אופי פולחני, וקיבל עמלות רבות כולל כמה בהוראתו של האפיפיור פיוס התשיעי עימו היה בקשר אישי כתוצאה מעיטורו בקתדרלת אלבנו. הוא למד גם במינכן במשך שנתיים ואז צייר עבודות מוזמנות לכנסיות בפריז, לונדון, איטליה הונגריה ורוסיה.

בשנת 1842 התחתן פון בלאס עם אישה איטלקית, אגנזינה אג'ודה, אותה הכיר באלבנו בשנת 1840.

בשנת 1850 הוא מונה לאקדמיה של וינה, וצייר כמה ציורי קיר בכנסיית אלט לרצנפלד. בשנת 1855 הוא קיבל פרס בתערוכת פריז וכן היה מועמד לפרופסור באקדמיה בוונציה באותה שנה. הוא היה פרופסור באקדמיה בוונציה בין השנים 1856–1866.

בשנת 1866 שב לווינה. האוטוביוגרפיה שלו פורסמה בווינה בשנת 1876.

הוא התפרסם בחוגים החברתיים של וינה וצייר את בן הקיסר פרנץ יוזף בשנת 1853. כעבור כמה שנים החל לבצע ארבעים ציורי היסטוריה כפרסקו לטובת ארסנל וינה. ציורי פרסקו אלה, העסיקו אותו במשך אחת עשרה שנים. ציורים אלה נחשבים בין יצירותיו הגדולות.

הוא אביו של צייר הז'אנר יוג'נה דה בלאס (1843–1942), שהמוניטין שלו האפיל על זה של אביו, ויוליוס פון בלאס (1845–1923), גם הוא צייר.

הוא נפטר בווינה בשנת 1894.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרל פון בלאס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  *Selbstbiographie des Malers Karl Blaas, 1815 - 1876*. Wien, Gerold's Sohn, 1876
2. ↑  Wild, Barbara, Carl von Blaas 1815-1894. Wurdigung des Historienmalers, [Appreciation of a History Painter] Wien, Osterreichische Galerie, Oberen Belvedere, 1985.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 119038560
* ISNI: 0000 0000 6675 9010
* LCCN: nr88000025
* NKC: js20020923001
* NLP: A38106085
* RKD: 8724
* ULAN: 500003906
* VIAF: 25403968
* WorldCat: lccn-nr88000025

 |
**קרל פון שטירגק** (בגרמנית: **Karl von Stürgkh**; ‏30 באוקטובר 1859 - 21 באוקטובר 1916) היה פוליטיקאי אוסטרי וראש ממשלת אוסטריה במהלך משבר יולי 1914 שהוביל לפרוץ מלחמת העולם הראשונה. הוא נורה ונהרג על ידי הפוליטיקאי הסוציאל-דמוקרטי פרידריך אדלר.

ביוגרפיה
--------

שטירגק נולד ב-30 באוקטובר 1859 בגראץ, ומוצאו היה ממשפחה אצילית משטיריה (במקור מאזור פפאלץ העילית של בוואריה), אשר הועלתה למעמד של רוזנות קיסרית בשנת 1721. הוא היה בעל אחוזות גדולות בהלבנריין ונבחר כחבר המועצה הקיסרית האוסטרית בשנת 1891. מ-1909 עד 1911 הוא כיהן כשר החינוך בקבינט של ריכרד פון בינרט-שמרלינג ופאול גוטש פון פרנקנטורן.

גוטש התפטר כאשר עליית המחירים גרמה לתסיסת דמים בווינה ואפילו לירי בפרלמנט (הכדורים החמיצו את שטירגק), לאחר מכן פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה מינה אותו לראש ממשלת החלק האוסטרי באימפריה ב-3 בנובמבר 1911. הוא המשיך לשלוט באדמות האוסטריות של הקיסרות באופן אוטוקרטי: ב-16 במרץ 1914 הוא השתמש בפיליבסטר המתמשך בפרלמנט כדי לדחות את ישיבות המועצה הקיסרית ולהעביר חוקים לפי צווי חירום. חיסול זה *למעשה* של הגוף המחוקק התברר כקטלני במשבר יולי הבא, כאשר עם ההתנקשות בארכידוכס פרנץ פרדיננד מאוסטריה הצירים לא היו מסוגלים לקיים אינטראקציה עם הממשלה בדרך למלחמת העולם הראשונה.

שטירגק יחד עם שר החוץ, לאופולד פון ברכטולד והרמטכ"ל קונרד פון הצנדורף, תמכו במכה מונעת נגד סרביה, בעיקר מסיבות פנימיות, כדי להתגונן מפני הפאן-סלאוויזם באדמות הכתר הבוהמי, הקרניולי והקרואטי. לאחר הכרזת המלחמה ב-28 ביולי הפעיל שטירגק צנזורה חריפה והמשיך לסרב לשכנע את הפרלמנט.

הוא כיהן כראש הממשלה עד שנורה ונהרג בידי פרידריך אדלר, בנו של יו"ר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ויקטור אדלר, בעת ארוחת צהריים במלון בווינה. פעולתו של אדלר הייתה מחאה נגד ממשלתו של שטירגק ללא הגוף המחוקק. הקיסר פרנץ יוזף מינה את ארנסט פון קרבר ליורשו, אחד ממעשיו הרשמיים האחרונים, קודם מותו ארבעה שבועות לאחר מכן. אדלר נידון למוות, אולם נחון על ידי הקיסר קרל הראשון, ולבסוף זכה לחנינה אחרי המלחמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרל פון שטירגק** בוויקישיתוף
* קרל פון שטירגק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007279356105171
* BnF: cb159730984 (data)
* GND: 117677957
* ISNI: 0000 0000 6317 8667
* LCCN: n84142327
* NKC: xx0099347
* NSK: 000679428
* SUDOC: 166729302
* VIAF: 27854726
* WorldCat: lccn-n84142327

 |
**יבגני יבסטיגנייב** (ברוסית: **Евгений Евстигнеев**; ‏9 באוקטובר 1926 – 4 במרץ 1992) היה שחקן תיאטרון וקולנוע רוסי וסובייטי. זכה בפרס ברית המועצות, ובשנת 1983 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות. על פעילותו בתחום התיאטרון והקולנוע קיבל מספר עיטורים, כולל עיטור הדגל האדום של העמל.

חייו
----

יבגני יבסטיגנייב נולד בניז'ני נובגורוד למשפחת פועלים. לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה עזב את בית הספר והחל לעבוד במפעל. תקופה מסוימת הוא למד בבית הספר להנדסאים אך לאור מצב הכלכלי של המשפחה עזב את הלימודים וחזר לעבודה. במקביל ניגן בכלי נגינה שונים בחוגים. בשנת 1944 רצה לעזוב את העבודה במפעל ולהתחיל ללמוד משחק, אך הנהלת המפעל לא שחררה אותו.

בשנת 1946 מנהל בית הספר למשחק המקומי ראה אותו מנגן ג'אז בבית קולנוע. לאור התרשמותו העמוקה הוא הציע ליבסטיגנייב ללמוד משחק. בשנת 1951, לאחר סיום בית הספר למשחק, החל יבסטיגנייב לעבוד בתיאטרון בעיר ולדימיר.

בשנת 1954 נסע יבסטיגנייב למוסקבה והתקבל ללימודים לבית הספר למשחק ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה. בשנת 1956 סטודנטים איתם למד ארגנו סטודיו למשחק שעם הזמן התפתח לתיאטרון סוברמניק. בין מקימי התיאטרון היו גלינה וולצ'ק, אשתו הראשונה של יבסטיגנייב, שממנה נפרד בשנות ה-60. בשנת 1956 סיים יבסטיגנייב לימודי משחק והחל לעבוד בתיאטרון "סוברמניק", שהחל לפעול באותה שנה.

לפופולריות כלל-ארצית זכה השחקן לאחר שהשתתף בסרט "ברוכים הבאים, או הכניסה אסורה" (Добро пожаловать, или Посторонним вход воспрещен) בשנת 1964.

בשנת 1971 עבר יבסטיגנייב, יחד עם חברו אולג יפרמוב, להתיאטרון האמנותי של מוסקבה, ותוך זמן קצר הפך לאחד השחקנים הבולטים בתיאטרון.

בשנת 1973 שיחק יבסטיגנייב באחד התפקידים הראשיים בסדרת הטלוויזיה "שבעה עשר רגעים של אביב". במהלך שנות ה-70 וה-80 היה יבסטיגנייב פעיל מאוד והשתתף בסרטים רבים (כדוגמת צוערי הצי, קדימה!), במקביל להופעות על במת התיאטרון. בסך הכול השתתף ביותר מ-100 סרטי קולנוע.

יבסטיגנייב נפטר ב-4 במרץ 1992 בלונדון, במהלך המתנה לניתוח לב. הוא נטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יבגני יבסטיגנייב** בוויקישיתוף

* יבגני יבסטיגנייב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* יבגני יבסטיגנייב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007421875805171
* BnF: cb16028866g (data)
* GND: 12060034X
* ISNI: 0000 0001 1075 7179
* LCCN: nr95037481
* NKC: xx0187947
* SUDOC: 200542257
* VIAF: 88107536
* WorldCat: lccn-no2017134096

 |
קרל פון מאר, דיוקן עצמי 1877
**קרל פון מאר** (באנגלית: **Carl von Marr**;‏ 14 בפברואר 1858 – 10 ביולי 1936) היה צייר גרמני יליד אמריקה. הוא נולד במילווקי, ויסקונסין, בנו של החרט ג'ון מאר (1831–1921) ואשתו ברטה בודנשטיין מאר (1836–1911).

ביוגרפיה
--------

הוא היה תלמידו של הנרי ויאנדן במילווקי, של קארל גוסוב בברלין, ואחר כך של אוטו שטיץ באקדמיה לאמנויות יפות במינכן.

עבודתו הראשונה, "אחשוורוש, היהודי הנודד", קיבלה מדליה במינכן. אחת התמונות שלו, "פרשת שנת 1813", הייתה בגלריית האנובר המלכותית. "גרמניה" משנת 1906 קיבלה מדליית זהב במינכן, והייתה באקדמיה המלכותית הפרוסית בקניגסברג. בד גדול, "הדגלים", שצויר בשנת 1889, נמצא כעת באוסף המוזיאון לאמנות של ויסקונסין, בווסט בנד, וירג'יניה, בהשאלה קבועה מהעיר מילווקי.

בד אחר, "קיץ - אחר הצהריים", במקור מאוסף פיבי הרסט. משנת 1911 באוסף הקבוע של אוניברסיטת קליפורניה, ברקלי, קיבל מדליית זהב בברלין בשנת 1892.

מאר הפך לפרופסור באקדמיה לאמנויות יפות במינכן בשנת 1893, וב־1895 חבר באקדמיה לאמנויות בברלין.

קרל פון מאר, הדגלים, 1889
בשנת 1916 התחתן מאר עם אלזי פלרר מסרשמיט (1872–1919), אלמנתו של הצייר פיוס פרדיננד מסרשמיט (1858–1915). נולדו להם שתי בנות יחד.

בשנת 1917 מונה מאר כיועץ פרטי לממשלת בוואריה. הוא ברח לשווייץ במהלך הרפובליקה הסובייטית הבווארית (1918-19), שחיפשה לעצור אותו בגלל הקשר הפוליטי הזה.

בשנת 1919, מאר הפך למנהל האקדמיה המלכותית במינכן, שם המשיך לעבוד עד פרישתו בשנת 1923.

הוא אובחן כחולה סרטן בשנת 1934.

קרל פון מאר, מסתורין החיים, 1879
מאר נפטר ב־10 ביולי 1936 ונקבר בבית העלמין סולן במינכן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרל פון מאר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Chisholm, Hugh, ed, Marr, Carl, **1911 Encyclopædia Britannica** Volume 17
2. ↑  Carl von Marr, essay segment by Thomas D. Lidtke, web.archive.org, ‏2005-11-11
3. ↑  Lidtke, Thomas D. 1986 *Carl von Marr: American-German Artist.* Exhibition catalogue. West Bend, WI: West Bend Art Museum.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 11679013X
* ISNI: 0000 0000 6674 8186
* LCCN: n90657819
* RKD: 52783
* SNAC: w6zt0rzf
* SUDOC: 19245269X
* ULAN: 500003106
* VIAF: 8148718
* WorldCat: lccn-n90657819

 |
שמואל נתן וילסון
**שמואל** (**סם**) **נתן וילסון** (נולד: **שמואל נתן וישינצקי**) (כ"ז בכסלו תר"ל, 1869 – 29 בדצמבר 1958, ראשון לציון) היה קבלן בניין ישראלי, שבנה יותר מ-200 מבתיה הראשונים של שכונת אחוזת בית ותל אביב הקטנה, ובהם כמה מבתי היוקרה, בתי המסחר ומבני הציבור החשובים בתחילת ימיה של העיר. שימש גם בין מקימי שירותי כיבוי והצלה בתל אביב.

ביוגרפיה
--------

נולד באחוזה פודריאסק שבין העיירות וולקוביסק ופורזאבה בפלך גרודנה שבאימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). אביו היה חוכר האחוזה וסוחר יינות. הוא למד בפוליטכניקום בעיר ביאליסטוק והוסמך כעוזר-מהנדס. הוא היגר לארצות הברית, עסק שם בבניית תנורי חימום וכיהן כנשיא של ארגון ציוני. באותה תקופה שינה את שמו ל"סם וילסון" (כאשר וילסון, שהיגר מרוסיה לארצות הברית, רצה לרכוש שם אמריקאי, ראה שם זה מתנוסס על חנות בניו יורק ואימץ אותו). עלה לארץ ישראל בשנת 1909 והתגורר בתל אביב, בהותירו את אשתו, טובה, מאחור. שנה לאחר מכן, עלתה אשתו עם ששת ילדיהם, ולאחר תקופה מסוימת עברה המשפחה להתגורר בבית חדש שהקים וילסון ברחוב מונטיפיורי ואשר היווה סמל לאיכות וסגנון עבודתו.

עד מלחמת העולם הראשונה הקים כמאה בתים, ולאחריה בנה כמאה נוספים. בין המבנים הנודעים שבנה: 

* "פסאז' פֶּנסַק" ברחוב הרצל – הפסאז' הראשון בארץ;
* בית ספר הראשון למוזיקה "שולמית" מיסודה של שולמית רופין;
* בית הכנסת הגדול ברחוב אלנבי;
* מלון בן-נחום;
* בנין אהל שם (מפעל תרבות)
* ביתו, ברחוב קלישר.

ב-1935 עבר וילסון להתגורר במושבה ראשון לציון בסמוך לבתו, ועסק בבניית תנורי הסקה בהזמנת הצבא הבריטי.

בנו אייבי וילסון היה ספורטאי, שנודע בעיקר הודות לפרסום שקנה כשחקן כדורגל.
בתו עידה (עדה) נישאה לעשהאל פוחצ'בסקי (בנם של נחמה פוחצ'בסקי ויחיאל מיכל פוחצ'בסקי).

וילסון נפטר ב-29 בדצמבר 1958 ונטמן בבית עלמין גני אסתר בראשון לציון.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "שמואל נתן וילסון (וישניצקי)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 608
* על וילסון באתר הדרכת הטיולים של יעקב מרקל

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוד תדהר (עורך), "שמואל נתן וילסון (וישניצקי)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 608.
2. ↑  אתר בייסיק
3. ↑  רמי נוידפדר, הנוסטלגיה כבר לא מה שהייתה פעם – על בתי הקפה הראשונים של תל אביב
4. ↑  בית ספר ראשון למוזיקה
5. ↑  דוד תדהר (עורך), "אברהם (אייבי) וילסון (וישניצקי)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ה (1952), עמ' 2286.
6. ↑  דוד תדהר (עורך), "עשהאל פוחצ'בסקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יח (1969), עמ' 5341; עשהאל פוחצ'בסקי, באתר אלבום המשפחות – עדת ראשון לציון.
7. ↑  שמואל נתן וילסון באתר GRAVEZ
**קרל מרלנטס** (באנגלית: **Karl Marlantes**;‏ 24 בדצמבר 1944) הוא סופר אמריקאי, מחבר הספר **"מטרהורן"**.

תולדות חייו ויצירתו
-------------------

פרספילד נולד בעיירה אסטוריה וגדל בעיירה סיסייד, שבמדינת אורגון. בשנים 1964-1967 השלים תואר ראשון באוניברסיטת ייל. במהלך לימודיו באוניברסיטה, השלים קורס קצינים במסגרת העתודה האקדמית של חיל הנחתים של ארצות הברית והוסמך כסג"ם. מרלנטס זכה במלגת רודז ללימודי תואר שני באוניברסיטת אוקספורד. מרלנטס בחר להפסיק את לימודיו לאחר סמסטר, בשל מלחמת וייטנאם, ופנה לנחתים בבקשה להקדים את שירותו הפעיל בחיל. בקשתו נתקבלה ובשנת בשנת 1968 התגייס מרלנטס לחיל הנחתים, עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר והוצב כמפקד מחלקה בגדוד הראשון שברגימנט הנחתים ה-4 שבדיוויזיית הנחתים השלישית ולחם בווייטנאם. באחד הקרבות הוביל מרלנטס כוח פלוגתי במתקפה על יעד מבוצר שהוחזק בידי צבא צפון וייטנאם. על גבורתו בלחימה עוטר בצלב הצי. בהמשך המלחמה הוענקו לו גם העיטורים כוכב הארד, מדליית האוויר וכן עיטור לב הארגמן על פציעה בקרב שהוענק לו פעמיים. בשנת 1970 השתחרר מן השירות ושב ללימודיו באוקספורד. בהמשך פנה לעסקים ושימש כמנהל מפעל וכיועץ אסטרטגי לחברות. בשנת 2010 יצא לאור ספרו הראשון "מטרהורן".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרל מרלנטס** בוויקישיתוף
* קרל מרלנטס, ברשת החברתית Goodreads
* קרל מרלנטס, לייחל למוות בצבא, כדי להישאר בחיים, באתר ynet, 14 בפברואר 2015.
* ציפי שמילוביץ, יצירת תופת, ידיעות אחרונות המוסף לשבת, ‏ 06.02.2015, עמודים 22-24, כפי שהועלה באתר פרש.

הערות שוליים
------------

1. ↑  קרל מרלנטס, "**מטרהורן**", הוצאת כתר, 2014, עמוד 8.
2. ↑  ציפי שמילוביץ, "**יצירת תופת**", ידיעות אחרונות "המוסף לשבת", ‏ 06.02.2015, עמודים 22-24.
3. ↑  Valor awards for Karl Marlantes, מתוך אתר "Military Times".
4. ↑  אתר למנויים בלבד הארץ, ספרים חדשים, באתר הארץ, 9 בינואר 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007526649405171
* BNE: XX5554523
* BnF: cb16623796z (data)
* GND: 1025047818
* ICCU: LO1V374003
* ISNI: 0000 0000 8459 2752
* LCCN: no2010010196
* NTA: 327598298
* SELIBR: 336305
* SUDOC: 164990976
* VIAF: 106896414
* WorldCat: lccn-no2010010196

 |
**יום האלמנות הבין-לאומי** (באנגלית: **International Widows Day**) הוא מועד בינלאומי המוכר על ידי האומות המאוחדות המצוין מדי שנה ב-23 ביוני.

היום הוכר על ידי האו"ם לפעולה בנושא ה"עוני והאי-צדק שנתקלים בהם מיליוני אלמנות והנתמכים על ידן במדינות רבות".

היסטוריה
--------

יום האלמנות הבין-לאומי נוסד על ידי קרן לומבה, כדי להעלות את המודעות לבעיית האלמנות. 23 ביוני נבחר למטרה זו משום שבאותו יום בשנת 1954, אמו של לורד לומבה, מייסד הקרן, התאלמנה. אחת המטרות העיקריות של הקרן היא להדגיש את מה שמתואר על ידה כאסון בלתי נראה. הספר "סובלים בלתי נראים ושכוחים: מצוקתן של אלמנות ברחבי העולם" משנת 2010, מעריך כי ישנן כ-245 מיליון אלמנות ברחבי העולם, וכ-115 מיליון מהן חיות מתחת לקו העוני וסובלות מתיוג חברתי וממחסור כלכלי רק מפני שאיבדו את בעליהן. כחלק מקמפיין המודעות של קרן לומבה, מחקר זה הוצג בפני מזכ"ל האו"ם באן קי-מון ב-22 ביוני 2010.

יום האלמנות הבינלאומי הראשון התקיים בשנת 2005, ביוזמת לורד לומבה ונשיאת הקרן, שרי בלייר, אשתו של ראש ממשלת בריטניה לשעבר טוני בלייר. ביום האלמנות הבינלאומי ב-2010 התקיימו אירועים ברואנדה, סרי לנקה, ארצות הברית, בריטניה, נפאל, סוריה, קניה, הודו, בנגלדש ודרום אפריקה.

הכרת האו"ם
----------

ב-21 בדצמבר 2010, העצרת הכללית של האומות המאוחדות אימצה באופן רשמי את 23 ביוני כיום האלמנות הבינלאומי, ואישרה פה אחד את ההצעה שהוצגה על ידי נשיא גבון, עלי בונגו, החלטה מספר 65/189
של האו"ם. בנוסף הוחלט לקרוא ל"מדינות החברות באו"ם וארגונים בינלאומיים ומקומיים אחרים להקדיש תשומת לב מיוחדת למצבן של אלמנות וילדיהן".

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של יום האלמנות הבין-לאומי

הערות שוליים
------------

1. ↑  International Widows Day profile, theloombafoundation.org; accessed 31 May 2015.
2. ↑  Shrimati Pushpa Wati Loomba profile, bbc.co.uk; accessed 31 May 2015.
3. ↑  *Invisible, Forgotten Sufferers: The Plight of Widows Around the World* infp, dnaindia.com; accessed 31 May 2015.
4. ↑  115 million widows live in poverty - Loomba Foundation, hindustantimes.com; accessed 31 May 2015.
5. ↑  first International Widows Day (2005), bbc.co.uk; accessed 31 May 2015.
6. ↑  Loomba Foundation website, theloombafoundation.org; accessed 31 May 2015.
7. ↑  UN General Assembly adoption of International Widows Day, articles.timesofindia.indiatimes.com; accessed 31 May 2015.
8. ↑  UN General Assembly adoption of International Widows Day, un.org; accessed 31 May 2015.
**קרל פון פלאנצר באלטין** (בגרמנית **Karl von Pflanzer Baltin**;‏ 1 ביוני 1855, פץ', האימפריה האוסטרית – 8 באפריל 1925, וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה), היה גנרל-אוברסט אוסטרו-הונגרי, מפקד פלגת ארמייה ומפקד הארמייה השביעית בחזית המזרחית ומפקד הקורפוס ה-19 אשר לחם בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

קרל באלטין רכש את השכלתו באקדמיות הצבאיות במאריבור ובאייזנשטאדט ובהמשך הוסמך כקצין רגלים באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט. בין 1878 ל-1880 למד בבית הספר לפיקוד ומטה בווינה והוצב לתפקידי הדרכה במקום. ב-1903 הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה למפקד החטיבה האוסטרו-הונגרית ה-32 וב-1907 התמנה למפקד הדיוויזיה ה-4 שהוצבה בברנו. לאחר תפקיד מטה נוסף החליט באלטין לפרוש מהשירות הצבאי.

### מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוחזר לשירות פעיל ומונה למפקד פלגת ארמייה שהוצבה בחזית המזרחית ונטל חלק בקרבות במסגרת מתקפת גורליצה-טרנוב. בהמשך הפך הכוח שבפיקודו לארמייה השביעית שלחמה במתקפת ברוסילוב, נחלה תבוסה מידי הכוחות הרוסים ונאלצה לבצע נסיגה רחבה. הפיקוד הגרמני מתח ביקורת נוקבת על תפקודו של באלטין והוא נאלץ לסיים את תפקידו ובנובמבר 1916 הודיע על פרישה מהצבא מטעמי בריאות. במרץ 1917 העניק לו קרל הראשון, קיסר אוסטריה את דרגת הגנרל-אוברסט והוא שוכנע לחזור ולשרת בצבא. ביולי 1918 הודח מפקד הקורפוס ה-19 באלבניה לודוויג קונן הוראק פון הנקמפף ובאלטין התמנה במקומו. בספטמבר 1918 פתחו כוחות מדינות ההסכמה בחזית המקדונית בפיקודו של הגנרל לואי פראנשה ד'אספרה במתקפת בזק לאורך עמק הווארדאר.

לאחר התמוטטות הארמייה הבולגרית הראשונה, התקדמו במהירות הכוחות הסרבים והצרפתים מחד והקורפוס ה-16 האיטלקי מאידך לתוך אלבניה. הקורפוס ה-19 האוסטרו-הונגרי שסבל מאחוזים גבוהים של מלריה לא עמד במתקפה, הוכה ופתח בנסיגה מהירה לכוון מונטנגרו. באלטין הפעיל את מלוא השפעתו על כוחותיו והצליח להסיג אותם באופן מאורגן עד לגזרת מפרץ קוטור. ב-3 בנובמבר נכנע באלטין בראש כוחותיו לכוחות מדינות ההסכמה ופרש משירות צבאי. קרל באלטין הלך לעולמו בווינה ב-8 באפריל 1925 והוא בן 70 שנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרל פון פלאנצר באלטין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  גנרל אוברסט היא דרגה הבכירה מגנרל וזוטרה מפילדמרשל.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1025987764
* ISNI: 0000 0003 8308 5902
* SUDOC: 166725250
* VIAF: 315523062
* WorldCat: viaf-315523062

 |
**יום האושר הבין-לאומי** הוא מועד בין-לאומי המצוין כל שנה ב-20 במרץ והוא נקבע על ידי האו"ם.

היסטוריה
--------

יום האושר הבינלאומי נחגג כל 20 במרץ. את "יום האושר הבינלאומי" חוגגים על פי סעיף 2 של החלטת האו"ם 66/281.

יום האושר הבינלאומי מזמין את כל המדינות, המשתייכות לארגון האומות המאוחדות וכן ארגונים בינלאומיים ואזוריים אחרים, והחברה האזרחית, כולל ארגונים לא ממשלתיים ואנשים פרטיים, לקיים את יום האושר הבינלאומי בפעילויות הגברת המודעות המתאימה.

מאז 2013 מציין האו"ם את יום האושר הבינלאומי ומכיר בכך בחשיבות האושר בחיי בני האדם ברחבי העולם. ובשנת 2015 השיק האו"ם את 17 היעדים המבקשים לשים קץ לעוני, להפחית את אי-השוויון ולהגן על העולם שלנו - שלושה היבטים מרכזיים שמובילים לרווחה ולאושר. האו"ם מזמין כל אדם בכל גיל, ארץ, עסקים וממשל להצטרף לחגיגה של "יום האושר הבינלאומי". אלפי יוזמות התפתחו בכל רחבי העולם כדי לחגוג ולקדם את ערך האושר.

דירוג מדד האושר
---------------

פעם בשנה האו"ם מפרסם את דו"ח האושר העולמי, המדרג את המדינות בתחום זה. המדד אינו בוחן היכן חיים האנשים המאושרים ביותר, אלא באיזו מדינה קיימים התנאים המרביים הסביבתיים לתמיכה ברווחת אזרחיה. במדד האושר 2023 הגיעה ישראל למקום ה-4 מתוך מעל 150 מדינות שנבדקו.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של יום האושר הבין-לאומי (באנגלית)

* אתר האינטרנט הרשמי של יום האושר הבין-לאומי

הערות שוליים
------------

1. ↑  TEN STEPS TO GLOBAL HAPPINESS, International Day of Happiness
2. 1 2 3  International Day of Happiness, UN
גנרל **קרל פון גראפן** (בגרמנית: **Karl von Graffen**;‏ 6 ביוני 1893 – 1 בנובמבר 1964) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

פון גראפן נולד ב-6 ביוני 1893 בפלן, שהשתייכה לקיסרות הגרמנית. ב-3 באפריל 1911 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-60 (מקלנבורג). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא סופח לרגימנט הארטילריה ה-45 (לאוונבורג), וב-29 בדצמבר 1914 הצטרף לרגימנט הארטילריה מילואים ה-65 ושירת שם מ-18 במאי 1915 כסגן מפקד סוללה. מ-3 בדצמבר 1917 עד 23 בינואר 1918 הוא שירת כמדריך בבסיס הדרכה של הארטילריה, שם הועלה לדרגת אובר לויטננט ב-15 בדצמבר 1917. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה נשאר פון גראפן ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 ביולי 1934 הועלה לדרגת מיור, וב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד הסוללה הרביעית של רגימנט הארטילריה שוורין. ב-6 באוקטובר 1936 מונה לראש צוות המבחנים ומשרד ההסדרה של בית הספר לתותחנים, וב-1 בינואר 1937 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט.

### מלחמת העולם השנייה

לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה, פון גראפן הועלה ב-1 באוקטובר 1939 לדרגת אוברסט כאחראי לענייני ארטילריה ותחמושת בזרוע הארטילריה ב-OKH. ב-8 במרץ 1941 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-129, וב-28 בנובמבר 1941 מונה למפקד ארטילריה של דיוויזיית הרגלים ה-18. ב-24 בדצמבר 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-27 במרץ 1942 מונה למפקד דיוויזיית הרגלים ה-58. ב-1 ביולי 1942 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-13 באוגוסט 1942 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בינואר 1943 הועלה לדרגת גנרל לויטננט, וב-22 בספטמבר 1943 מונה למפקד פיקוד הארטילריה ה-316. ב-25 באפריל 1945 הוא מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-76, ופיקד עליו בסוף מתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה. לאחר כניעת קבוצת ארמיות C ב-2 במאי 1945 הוא נלקח בשבי על ידי צבא ארצות הברית, ומ-18 במאי עמד בראש מחנה השבויים ליד רימיני במשך חודשיים לפני שהועבר לשבי הבריטי.

### לאחר המלחמה

פון גראפן שוחרר מהשבי ב-3 במרץ 1948. לאחר שחרורו התגורר פון גראפן בגרדרסבי עד למותו ב-1 בנובמבר 1964.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרל פון גראפן** בוויקישיתוף
**יעקב ויסמן** (ח' בסיוון תרמ"ו, יוני 1886 - י"ב בניסן תשט"ז, 23 במרץ 1956) היה איש עסקים ופעיל ציבור, מראשי הפעילים הציונים במצרים ונשיא הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית בקהיר.

קורות חיים
----------

נולד בירושלים, אמו חיה הייתה בת חיים צבי ב"ק. בצעירותו עבר עם משפחתו ליפו. למד בבית הספר של כי"ח, ולאחר מכן במקוה ישראל. שימש מורה לטבע בבית הספר בגדרה.

בהיותו בגדרה הכיר את בילה בנינסון, בתו של יהושע דב בנינסון, וכעבור זמן נישאו. בשנת 1905 עבר למצרים ועבד ב"בנק הגרמני המזרחי" ("דויטשה אוריינט בנק"), תחילה כפקיד ולבסוף כמנהל סניף בכיר. כעבור זמן יסד יחד עם ד"ר שוויצר בנק פרטי בשם "שוויצר ויסמן & קומפאני".

לאחר מלחמת העולם הראשונה היה מנהל חברת הנפט "בלפטרול". בשנת 1920 עבר לאלכסנדריה ועסק בחקלאות, יחד עם אחיו יהודה ויסמן (שהיה גם גיסו; שניהם נישאו לשתי אחיות) ואחיינו אמנון הורביץ. בשנת 1936 יסד את "החברה הארץ-ישראלית לגז בית" וכיהן כמנהלה במשך עשרות שנים.

במקביל לעסקיו היה פעיל מרכזי בארגונים ציוניים ויהודיים במצרים. בשנת 1937 היה ציר מצרים לקונגרס הציוני ה-20 שהתקיים בציריך. היה נשיא הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית בקהיר, נציג הקרן הקיימת לישראל במצרים, נשיא הוועד למען החייל העברי בקהיר וסגן נשיא לשכת בני ברית במצרים. במלחמת העולם השנייה היה ממייסדי "מועדון החיילים העבריים" בקהיר.

אשתו בילה ויסמן הייתה אף היא אשת ציבור פעילה במצרים. היא הייתה נשיאת הוועד לעליית הנוער לארץ ישראל וחברה בוועד הפועל הציוני. היא הקימה את ועד הנשים למען החייל העברי בקהיר ועמדה בראשו, וכמו כן הייתה שותפה עם בעלה ביסוד "מועדון החיילים העבריים".

ויסמן נפטר בתל אביב בשנת 1956 ונקבר בבית העלמין קריית שאול. בתו אביבה הייתה אשת עו"ד עמיאל נג'אר, שעמד בראש ארגון הנוער הציוני במצרים. בנו גוריון ויסמן היה בעלה של הזמרת אילנה רובינא ואבי בתה היחידה מאיה.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "יעקב ויסמן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 740

הערות שוליים
------------

1. ↑  יעקב ויסמן באתר GRAVEZ
סמל האבירים של האמפרי סטאפורד, הדוכס הראשון מבקינגהאם
סמל האבירים של ג'ורג' וילרס, הדוכס הראשון מבקינגהם
**הדוכס מבקינגהם** (באנגלית: **Duke of Buckingham**) הוא תואר אצולה שנוצר מספר פעמים בהיסטוריה של אנגליה, בריטניה הגדולה והממלכה המאוחדת. היו גם מרקיזים ורוזנים (Earls) מבקינגהם.

יצירה ראשונה של התואר (1444)
----------------------------

ב-1444 יצר הנרי השישי, מלך אנגליה את התואר והעניק אותו להאמפרי סטאפורד, הדוכס הראשון מבקינגהאם.

נכדו, הנרי סטאפורד, הדוכס השני מבקינגהאם סייע לעלייתו לשלטון של ריצ'רד השלישי, מלך אנגליה. אולם ב-1483 ניצב בראש מרד נגד המלך, ראשו נערף והתואר נושל מצאצאיו.

הנרי השביעי, מלך אנגליה השיב עם עלייתו לשלטון ב-1485 את התואר לאדוארד סטאפורד, הדוכס השלישי מבקינגהאם, בנו של הנרי. הוא היה אציל בחצרם של הנרי השביעי והנרי השמיני, מלך אנגליה. במהלך 1520 חקר המלך עדויות בנוגע לבגידה שתכנן בקינגהאם כביכול ובאפריל 1521 השליך אותו למצודת לונדון. בקינגהאם נשפט והוצא להורג כבוגד במלכות בגבעת מצודת לונדון. הנרי השמיני שלל את התואר וביטל אותו. ב-31 ביולי 1523 זוכה בקינגהאם מכל חשד במסגרת החלטה של הפרלמנט הבריטי ושמו טוהר.

יצירה שנייה של התואר (1623)
---------------------------

ג'יימס הראשון, מלך אנגליה יצר מחדש את התואר ב-1623 העניק אותו לבן לווייתו האהוב, ג'ורג' וילרס, הדוכס הראשון מבקינגהם, שהיה גם יועצו הקרוב של צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה וניהל את מסעותיו הצבאיים הכושלים לטובת ההוגנוטים בצרפת עד שנרצח ב-1628. בנו, ג'ורג' וילרס, הדוכס השני מבקינגהם, היה אף הוא יועץ בחצרו של צ'ארלס הראשון וחבר, יחד עם לורד אשלי לממשל הקאבא"ל (CABAL) של צ'ארלס השני, מלך אנגליה. לאחר מותו ב-1687 לא חודש התואר.

### בספר "שלושת המוסקטרים"

הופעתו הידועה ביותר של הדוכס מבקינגהם, כדמות דמיונית למחצה, מצויה בספרו של אלכסנדר דיומא האב "שלושת המוסקטרים" ושלל עיבודיו והכוונה היא לג'ורג' וילרס, הדוכס הראשון מבקינגהם. הוא מתואר שם כ"אביר הנאה ביותר בצרפת ואנגליה", חביבם של מלך אנגליה ושל מלך צרפת, עשיר ובעל עוצמה עצומה בחצר ומאהבה של אן מאוסטריה.

יצירה שלישית של התואר (1703)
----------------------------

ב-1703 יצרה אן, מלכת בריטניה את התואר "דוכס בקינגהאם ונורמנבי" (Duke of Buckingham and Normanby) והעניקה אותו ללורד שומר החותם ג'ון שפילד, הדוכס הראשון מבקינגהם ונורמנבי עבורו נבנה גם ארמון בקינגהאם בלונדון. תוארו עבר לבנו הלא חוקי אדמונד שפילד, הדוכס השני מבקינגהם ונורמנבי.

יצירה רביעית של התואר (1822)
----------------------------

ב-1822 יצר ג'ורג' הרביעי מחדש את התואר כדוכס בקינגהאם וושאנדוס (Duke of Buckingham and Chandos) עבור ריצ'רד טמפל-נגנט-בריידג'ס-שאנדוס-גרנוויל, הדוכס הראשון מבקינגהם ושאנדוס. סבו, ג'ורג' גרנוויל היה ראש-ממשלת בריטניה ומונה למרקיז בקינגהאם ב-1784. בנו, ריצ'רד, שהיה הלורד שומר החותם והלורד נשיא המועצה, ירש את התואר כדוכס בקינגהאם ושאנדוס השני. עם מותו ללא יורש זכר ב-1889, נכחד התואר.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "שלושת המוסקטרים", פרק 12 - טקסט חופשי של הפרק באנגלית
2. ↑  צורת ביטוי השם
**האח הגדול** (בסרבית: ***Veliki Brat***) היא הפקה סרבית של זיכיון הריאליטי האח הגדול. התוכנית הוקלטה והופקה בבלגרד על ידי Emotion Production. כיום, התוכנית היא גרסת האח הגדול של רוב מדינות הבלקן: מונטנגרו, סרביה, קרואטיה, בוסניה והרצגובינה ומקדוניה.

במקור, התוכנית החלה כהפקה סרבית עם דיירים מסרביה, מונטנגרו ובוסניה והרצגובינה. העונה השלישית כללה גם דיירים ממקדוניה. בעונה הרביעית השדרן היה קרואטי וחברת ההפקה RTL הפכה מעורב. אודישנים התקיימו בקרואטיה, מה שהפך את התוכנית לכלל-אזורית.

בסרביה, התוכנית שודרה לעיתים קרובות באמצעות ערוצים שונים. שלוש העונות הראשונות הרגילות ושלוש עונות סלבריטאים שודרו בערוץ B92, בעוד ששתי עונות הלבריטאים האחרות והעונה הרביעית הרגילה שודרה ב-Pink. במונטנגרו התוכנית משודרת ב-Pink M וב-Prva, בבוסניה-הרצגובינה ב-Pink BH, OBN ו-BN, מקדוניה ב-A1 וב-Sitel, ובקרואטיה התוכנית משודרת ב-RTL בהתאמה.

אחרי שנה אחת של הפסקה זמנית ב-2012 ושמועות על ביטול, המפיקים הודיעו כי התוכנית תתחדש ב-2013 עבור עונת סלבריטאים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של האח הגדול (בסרבית)
* Veliki Brat וידאו- שידור חי

| האח הגדול (זיכיון) |
| --- |
| אוסטרליה | אוסטרליה (מבוגרים בלבד) | מיקומי תוכנית המציאות "האח הגדול" מסביב לעולםמיקומי התוכנית מסביב לעולם |
| אירופה | אוקראינה • בריטניה • גרמניה • דנמרק • הבלקן • פולין • פינלנד • שוודיה |
| אמריקה | ארגנטינה • ארצות הברית • ברזיל |
| אפריקה ואסיה | ישראל |
**הדוכסות הגדולה של ברג** (גרמנית: **Großherzogtum Berg**) הייתה מדינת חסות של צרפת בתחומי הקונפדרציה של הריין, ששכנה בין ממלכת וסטפאליה לאימפריה הצרפתית הראשונה.

היסטוריה
--------

בשנת 1794 כבשו הצרפתים את דוכסות ייליך, שהייתה באוניה פרסונלית עם דוכסות ברג תחת בית ויטלסבאך מרוזנות פפאלץ-נויבורג החל משנת 1614. בשנת 1803 העניק מקסימיליאן הרביעי יוזף, הנסיך הבוחר מבוואריה את הניהול בדוכסות ברג לדודנו וילהלם, דוכס בבוואריה, והפריד אותה משאר שטחיו בבוואריה ובפפאלץ.

בשנת 1806 פורקה האימפריה הרומית הקדושה, ומקסימיליאן שהפך בינתיים למלך בוואריה מסר את דוכסות ברג לנפוליאון, בתמורה לקבלת נסיכות אנסבך. ב-15 במרץ אותה שנה מסר נפוליאון את השליטה בדוכסות לגיסו ז'ואקים מירא, וצירף לו את דוכסות קלווה ממזרח לריין. ב-12 ביולי 1806 הצטרף מירא לקונפדרציה של הריין, ובתמורה קיבל את התואר דוכס גדול. בהמשך צורפו לדוכסות שטחי רוזנות מארק, בישופות מינסטר, העיר הקיסרית דורטמונד ושטחים רבים מריינלנד-וסטפאליה.

בשנת 1808 הוכתר מירא למלך נאפולי, ודוכסות ברג נשלטה על ידי נפוליאון באוניה פרסונלית. בשנת 1809 מינה נפוליאון את אחיינו הפעוט, הנסיך נפוליאון לואי בונפרטה, בנו של לואי בונפרטה, מלך הולנד, לדוכס הגדול של ברג, ופקידים צרפתיים תחת פייר לואי רודרר ניהלו את השטח בשמו.

הירידה הכלכלית בעקבות המערכת הקונטיננטלית הכושלת של נפוליאון, הובילה לסדרה של הפגנות ומרידות. לאחר תבוסת נפוליאון בקרב לייפציג בשנת 1813 פורקה הדוכסות והשטחים עברו לידי פרוסיה. בקונגרס וינה בשנת 1815 שולבו שטחי ברג בפרובינציית ייליך-קלווה-ברג, בעוד שטחי רוזנות מארק ומינסטר שולבו בפרובינציית וסטפאליה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הדוכסות הגדולה של ברג** בוויקישיתוף
**רצועית רוברט** (שם מדעי: *Himantoglossum robertianum*) הוא מין צמח מהסוג רצועית ממשפחת הסחלביים. הוא גדל בעיקר באגן הים התיכון. הצמח נקרא על שם הבוטנאי הצרפתי גספר ניקולא רוברט (ספ').

תיאור
-----

רצועית רוברט הוא צמח עם שורש בעל שתי פקעות בדומה למיני הדבורנית הוא פורח בעולם מינואר עד אפריל. השורש ניתן לאכילה ומשמש להכנת משקה הסחלב. הצמח מגיע עד לגובה של 80 ס"מ ויש בו תפרחת צפופה של פרחים.

תפוצה וסביבה
------------

הצמח נמצא בעיקר באגן הים התיכון בפורטוגל, מרוקו, ספרד, האיים הבלאריים, צרפת, איטליה, סרדיניה, קורסיקה, אלג'יריה, לוב, יוגוסלביה, יוון, איי הים האגאי, כרתים, אנטוליה וקפריסין. הצמח נמצא גדל בבריטניה לראשונה בשנת 2022. במרץ 2023 נמצא לראשונה צמח בודד בישראל בתחומי היישוב מבשרת ציון בהרי יהודה.

הצמח גדל בבתות, שיחיות, שולי חורש, יערות פתוחים טבעיים ונטועים, על קרקע גירנית.

רצועית רוברט במבשרת ציון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רצועית רוברט** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TPL
* ARKive
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |

* רצועית רוברט, באתר "צמחיית ישראל ברשת"
* רצועית רוברט בבלוג של עננת

הערות שוליים
------------

1. ↑  בטיול יום הולדת: זן פרא חדש של הפרח המוכר התגלה בישראל, באתר כיפה, 9 במרץ 2023
**מעדכן התוכנה** (בגרסאות הקודמות יותר נקרא **מנהל העדכונים**) היא תוכנה המעדכנת תוכניות מותקנות, ואת החבילות המקושרות אליהם, בטלאי תוכנה חשובים, וכן בטלאים הנוגעים לענייני אבטחה. 

בנוסף היא מודיעה למשתמש כשיש עדכונים זמינים, ומציגה אותם בסדר אלפביתי, כך שהמשתמש יכול לבחור איזה עדכון ברצונו להתקין. נכתבה במקור למערכת ההפעלה אובונטו, אך כיום היא גם חלק מהפצת הלינוקס דביאן, ומערכות נוספות מבוססות APT.

עד גרסת אובונטו 12.04 LTS, נקראה "מנהל העדכונים", אך במאי 2012 הוכרז כי התוכנה תיקרא מגרסה 12.10 של אובונטו בשם "מעדכן התוכנה", כדי לתאר טוב יותר את פעולתה.

מעדכן התוכנה אינו יכול להסיר עדכונים, אך דבר זה יכול להתבצע על ידי מנהלי חבילות אחרים, כדוגמת מרכז התוכנה של אובונטו, או כאלו המתקדמים יותר מבחינה טכנית כדוגמת סינפטיק.

באובונטו מעדכן התוכנה משמש גם לעדכן את מערכת ההפעלה לגרסתה החדשה יותר, היוצאת לאור מידי 6 חודשים באופן רגיל, וגרסה בעלת תמיכה לטווח ארוך כל שנתיים. אפשרות זו נמצאת כברירת מחדל בגרסה למשתמש הרגיל של אובונטו, אך צריכה להיות מוספת ידנית בגרסת השרתים.

הפצות המשתמשות במעדכן התוכנה
----------------------------

* אובונטו
* אובונטו גנום
* קובונטו
* לובונטו
* דביאן
* זובונטו
* ‏אובונטו קילין
* דביאן

ראו גם
------

* APT
* מערכת ניהול חבילות
* סינפטיק
* מרכז התוכנה של אובונטו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מעדכן התוכנה** בוויקישיתוף
* 
* ‏המיזם בלנצ'פד
* ‏המיזם בוויקי של אובונטו

הערות שוליים
------------

1. ↑  על פי השם בתרגום אובונטו לעברית (נבדק בגרסה 12.04). באנגלית השם הוא "Software Updater" ובעבר נקרא בהתאם "Update Manager"
2. ↑  אובונטו 12.04 משנה את השם "מנהל העדכונים" ל"מעדכן התוכנה"
3. ↑  העדכון ל-Lucid
**דיווח חסר של העובדות** הוא כשל לוגי רטרודוקטיבי שבו מוצע הסבר תמוה לעובדה מפתיעה או מסתורית רק משום שלא כל העובדות הנלוות דווחו. העובדות הנוספות מצביעות על הסבר רגיל לחלוטין לעובדה. כשל זה מתואר לראשונה על ידי ג'ון סטיוארט מיל בספרו "מערכת לוגית" משנת 1843.

כשל "דיווח חסר של העובדות" אופייני לפסבדו-מדעים. לדוגמה, ספריו של אריך פון דניקן בנויים בעיקרם על שילוב של כשלי דיווח חסר ודיווח יתר של העובדות. גם סיפורי "מעגלי התבואה" ודיווחי העב"מים מבוססים בעיקרם על דיווח חסר של העובדות.

דוגמאות
-------

* "יש מספר רב של דיווחים על ספינות שאבדו במשולש ברמודה ביחס לאזורים אחרים באוקיינוס. זהו סימן ברור לכך שיש משהו מסתורי במקום!" (בפועל, מספר קווים ימיים עמוסים מצטלבים במשולש ברמודה והמספר הגדול של ספינות שאבדו שם נובע מכך שיש מספר גדול יחסית של ספינות השטות באזור, בהשוואה לאזורים אחרים)

* "רוחה של הבתולה שורה בתוך הפסל שלה. לעיתים קרובות בוכה הפסל על סבלה של האנושות." (ליתר דיוק, בגלל תנאי הלחות במקום, ישנה נטייה להתעבות של טיפות מים בבקרים ולמעשה, הכנסייה כולה 'בוכה' בבוקר)

ראו גם
------

* דיווח יתר של העובדות
**מעוז אביב** היא שכונה הממוקמת בעברו הצפוני של נחל הירקון, בצפון-מזרח תל אביב. בעבר השכונה שמשה למגורי שיכונים אך, בשנים האחרונות התפתחה השכונה, והפכה להיות יעד מבוקש עבור משפחות במעמד בינוני-גבוה הרוצות לחיות באווירה קיבוצית במקביל לחיים התוססים של תל אביב.

תולדות השכונה
-------------

השכונה נוסדה בשנת 1954, כשיכון לאנשי צבא וכוחות הביטחון, ויועד ל-742 משפחות. על תכנון השכונה קיבל זאב רכטר את פרס רוקח. בסוף 1956 נפתח סניף דואר בשכונה.

שמה של השכונה ניתן לה על ידי דוד בן-גוריון.
לרב השכונה התמנה הרב אהרן שויקה. 
כעבור זמן מה השכונה התפתחה מזרחה, והשכונה החדשה נקראה מעוז אביב ב', הרחוב המפריד בין מעוז אביב א' לב' הוא רחוב בני אפרים.

מאפייני השכונה וגבולותיה
------------------------

שכונת מעוז אביב נמצאת בסמוך לשכונות תל ברוך, נאות אפקה א', שיכון דן והדר יוסף.
גבולות השכונה הם: רחוב מבצע קדש בצפון, הרחובות הרב מרק ובני אפרים במזרח ובדרום ובמערב רחוב רפידים (מקביל לנתיבי איילון, בין השכונה לנתיבי איילון מתנשאת דיונה). בשכונה מרכז מסחרי, הכולל שני בתי קפה, מספרה, סופרמרקט "מגה קמעונאות" ומשרד תיווך. עוד בשכונה בית ספר יסודי ("מגן"), גני ילדים ('צב' ו"פיקוס")), בית הספר ונצואלה-קלישר לילדים בעלי ליקויים התפתחותיים ושבט הצופים "הנשיא" הצמוד לבית ונצואלה ונמצא על התפר שבין מעוז אביב ותל ברוך. 
כל הבתים בשכונה הם בניינים מוארכים בעלי 3 עד 4 קומות, למעט בניין אחד בעל 12 קומות. בשכונה 14 בתים השייכים לאגודה שיתופית ועוד 12 בתים שלא שייכים לה. לכל אחד מבתי האגודה יש מספר בית בנוסף לכתובת הרגילה.
שכונת מעוז אביב מאופיינת בצמחייה רבה ומגוונת ובמרבדי דשא רחבים. הבנייה בשכונה מרווחת וככלל היא בעלת אופי שקט ונינוח. מאפיינים אלו גרמו לכינויה כ"קיבוץ" בפי תושבי האזור.

האגודה השיתופית מאגדת כ-500 משפחות. האגודה מתארת את השכונה כ"שכונה שקטה ושלווה המוקפת חורשות יער וירק מכל עבריה ובה מנהלת [האגודה] את אורח חיי חבריה כמעט בלי צורך בהתערבות רשויות העירייה". בשכונה מתקיימים אירועים קהילתיים רבים: הקרנות סרטים, חגיגות משותפות, הפנינג שבועות, בזארים ו'פסטיבל בתים פתוחים'. 

בשנים האחרונות בוצעו הרחבות בנייה בחלק מדירות השכונה וכיום ניתן למצוא בה מבחר רב יחסית של דירות בגדלים שונים. מחירי הנדל"ן בשכונה נחשבים לגבוהים במיוחד ומבטאים את המיקום, איכות הסביבה הגבוהה, שירותי החינוך והקהילה שהשכונה מציעה.

כיום מעמד האנשים בשכונה הוא בינוני-גבוה. התושבים מתנגדים לתוכניות בינוי בבנייני דירות ישנים בסביבות השכונה. 

### רחובות מרכזיים

מרכז מסחרי במעוז אביב
* רפידים
* מבצע קדש
* בני אפרים
* קדש ברנע

ברחוב קדש ברנע יש אנדרטה ואתר זיכרון לנופלים במערכות ישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מעוז אביב** בוויקישיתוף
* אתר ועד אגודת מעוז אביב (אורכב 01.10.2008 בארכיון Wayback Machine)
* נתונים סטטיסטיים על רבעים ושכונות בתל אביב-יפו (2012), באתר עיריית תל אביב-יפו תל אביב-יפותל אביב-יפו

מראה אופייני במעוז אביב - ירק ושולחנות פיקניק

הערות שוליים
------------

1. ↑  הקמת הבנין הגדול ביותר בארץ - לפני סיומה, דבר, 20 במאי 1954
2. ↑  פרס רוקח למהנדסים יחולק בקרוב, דבר, 20 בדצמבר 1956
3. ↑  דואר בשכונות הצפון, דבר, 10 בדצמבר 1956
4. ↑  ה"פ (תל אביב) 2221/94 "מעוז אביב" – שיכון מיסודם של אנשי צבא קבע נגד הוועדה המקומית לתכנון ולבניה תל אביב, 20 בפברואר 1995

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007520624605171

 |
**המכון הבין-לאומי לחקר השלום בסטוקהולם** (באנגלית: **Stockholm International Peace Research**, בראשי תיבות **SIPRI**) הוא מכון מחקר שממוקם בסטוקהולם שבשוודיה.

המכון נוסד בשנת 1966 ותפקידו לספק מידע ניתוחים והמלצות בנושא סכסוכים מזוינים, הוצאות לרכישת נשק, סחר בנשק וכן פירוק ופיקוח על נשק. מחקרי המכון מתבססים על מקורות גלויים ומיועד למקבלי החלטות, חוקרים, ערוצי מדיה וכן לציבור הרחב.

היסטוריה
--------

בשנת 1964 ראש הממשלה השוודי טאגה ארלנדר קידם רעיון להקים מכון לחקר השלום על מנת להנציח מלאת 150 שנה רצופות של שלום בשוודיה.

ועדה מלכותית שוודית בראשותה של השגרירה אלווה מירדאל הגישה דו"ח בשנת 1966 ובו הצעה להקים מכון בין-לאומי למחקר, שלאחר מכן ניתן לו השם המכון הבין-לאומי לחקר השלום, ובראשי תיבות באנגלית SIPRI.

מחקרי המכון שואפים לתרום ל-"הבנת התנאים המוקדמים להשכנת שלום בר קיימא ופתרון סכסוכים בין-לאומיים בדרכי שלום".

הארגון
------

מכון המחקר SIPRI מורכב ממועצת מנהלים, מנכ"ל, סגן מנכ"ל, צוות מחקר וצוות תמיכה. מועצת המנהלים מקבלת החלטות בנושאים בעלי חשיבות לתוכניות ומטרות הארגון, פעילויות ושליטה בנושאים הפיננסיים של המכון. יתר הנושאים הם באחריות המנכ"ל.

### מועצת המנהלים

מועצת המנהלים כוללת תשעה נושאי משרות ציבוריות בתחומי מדיניות ומחקר. בראש מועצת המנהלים עומד כיום מר סטפן לוון, ראש ממשלת שוודיה לשעבר, שנכנס לתפקידו בתאריך 1 ביוני 2022.

### מנכ"ל

המנכ"ל, שמתמנה על ידי ממשלת שוודיה, אחראי על תוכנית העבודה של מכון SIPRI. המנכ"ל הנוכחי הוא מר דן סמית (אנ'), שהתמנה לתפקיד בספטמבר 2015.

מחקר
----

המחקרים במכון מבוצעים על ידי צוות חוקרים בין-לאומי שבו חברים כ-46 חוקרים ועוזרי חוקרים. תוכנית העבודה של המכון עוסקת כיום בשלושה נושאים עיקריים:

* מרוץ חימוש ופירוק נשק
* סכסוך, שלום וביטחון
* שלום ופיתוח

### פרסומים ומידע

פרסומי המכון ונתונים מופצים לקהלים שונים ובהם קובעי מדיניות, חוקרים, עיתונאים, ארגונים שונים וכן לבעלי עניין בציבור הרחב. תוצאות מחקרי המכון מופצים בדרך של הוצאת ספרים, פרסום דוחו"ת וכן בדרך של כנסים וסמינרים. הפרסום העיקרי של המכון הוא ספר השנה שפורסם לראשונה בתאריך 12 בנובמבר 1969. תקציר ספר השנה מתורגם למספר שפות וביניהן קטלאנית, הולנדית, פרסית, צרפתית, איטלקית, קוריאנית, ספרדית ושוודית.

אירועים וכנסים
--------------

במסגרת תחומי המחקר, הלימוד והקניית הידע, מארגן מכון SIPRI מספר רב של סדנאות, כנסים, סמינרים והרצאות שמאפשרים להפגיש ספקטרום רחב של מומחיות לחילופי השקפות מידע וידע בנושאים הרלוונטיים.

כספים
-----

התמיכה הכספית למכון SIPRI מגיעה בעיקר מממשלות וכן מארגונים פילנתרופיים עצמאיים ברחבי העולם. המכון גם מקבל תקציב שנתי קבוע מהממשלה השוודית, תקציב אשר מאושר על ידי הפרלמנט השוודי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המכון הבין-לאומי לחקר השלום בסטוקהולם** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של המכון הבינלאומי לחקר השלום בסטוקהולם (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007268558905171
* BIBSYS: 90106838
* BNE: XX137719
* BnF: cb11878623c (data)
* CiNii: DA00510936
* GND: 2033929-X
* ISNI: 0000 0004 0468 6492
* LCCN: n78095329
* LNB: 000008087
* NDL: 00697991
* NKC: kn20030522006
* NLA: 35525897
* NLG: 183012
* NSK: 000039089
* SUDOC: 026562146
* VIAF: 152575951
* WorldCat: lccn-n78095329

 |