recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**הסטורטינג** (בנורווגית: **Stortinget**, **האספה הגדולה**), הוא הפרלמנט והרשות המחוקקת בנורווגיה. הסטורטינג הוקם בשנת 1814, לפי החוקה הנורווגית. הסטורטינג שוכן באוסלו, בירת נורווגיה. יש בו בית אחד ובו 169 חברים, הנבחרים כל 4 שנים. אין אפשרות לפזר את האספה כלל, אלא בתום הכהונה שלה.

החוקה של נורווגיה, שנוסחה בשנת 1814 כאשר נורווגיה עזבה את האיחוד בן 434 השנים עם דנמרק, הושפעה מהמסורות הפוליטיות הבריטיות, מחוקת ארצות הברית ומרעיונות המהפכה הצרפתית. ניתן לבצע שינויים בחוקה ברוב של שני שלישים. שלא כמו צורות חקיקה פרלמנטריות רבות, לא ניתן לפזר את הסטורטינג במהלך כהונתו בת ארבע השנים (תיקונים לביטול הגבלה זו נדחו לעיתים קרובות מאז 1990). אם רוב הקהילה מצביע נגד פעולה שתומכת בסטטסראד, השר האחראי או כל סטטסראד מתפטרים. בענייני חקיקה למלוכה יש זכות וטו מושעה, אך מכיוון שהאיחוד בן 91 השנים עם שוודיה פורק בשנת 1905, וטו זה מעולם לא הופעל.

בראש האספה עומד נשיא, והחל משנת 2009 מכהנים לצדו חמישה סגנים והם מהווים יחדיו את נשיאות האספה. קיימות 12 ועדות קבועות, ועוד ארבע ועדות פרוצדורליות, שהן ועדות משותפות לוועדות הקבועות.

הבחירות האחרונות לסטורטינג התקיימו בשנת 2021. ממשלתו של יונס גר סטיורה, שהושבעה באוקטובר 2021, היא ממשלת מיעוט שנשענת על תמיכת שתי מפלגות הקואליציה – מפלגת העבודה ומפלגת המרכז – ותמיכה של המפלגה הסוציאליסטית מחוץ לקואליציה.

מספר הנציגים לאורך השנים
------------------------

| שנה | כמות נציגים |
| --- | --- |
| 1882 | 114 |
| 1903 | 117 |
| 1906 | 123 |
| 1918 | 126 |
| 1921 | 150 |
| 1973 | 155 |
| 1985 | 157 |
| 1989 | 165 |
| 2005 | 169 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטורטינג** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סטורטינג (בנורווגית ספרותית, בנורווגית חדשה ובאנגלית)
* סטורטינג, ברשת החברתית פייסבוק

* סטורטינג, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* סטורטינג, ברשת החברתית אינסטגרם

* סטורטינג, באתר פליקר

הערות שוליים
------------

1. ↑  Government and society Constitutional framework, אנציקלופדיה בריטניקה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0004 0448 3580

 |
**מקהלת צה"ל** הייתה מקהלה שקמה ב-1978 לאחר פירוק הלהקות הצבאיות.

המקהלה קמה ב-1978 בעקבות הוראתו של הרמטכ"ל רפאל איתן לפרק את כל הלהקות הצבאיות ואת צוותי ההווי. בעקבות הוראתו קם גוף בידור צה"לי חדש, שאמור היה להחליף את הלהקות הקיימות ולהעניק לחיילי צה"ל בידור ומוזיקה.

חלק מחברי הלהקות, שהיו פעילות בתקופת השינוי (1978), הצטרפו לגוף חדש שנוצר בצה"ל בשם "מקהלת צה"ל" שמייסדה נחשב רפאל איתן. זמן קצר לפני פירוק הלהקות הצבאיות הופיעה המקהלה, ביחד עם מספר להקות צבאיות (כמו להקת הנח"ל להקת פיקוד הצפון להקת פיקוד הדרום ולהקת גייסות השירון), במופע יום העצמאות בערוץ הראשון בטלוויזיה שנקרא "30 שנות זמר"בצה"ל (לציון 30 שנה למדינה).

לאחר המופע, ובעקבות פירוק הלהקות הצבאיות, הצטרפו עוד חברים מהלהקות ל"מקהלת צה"ל", שפעלה עד 1984.

רפאל איתן הגה את רעיון המקהלה מתוך הכרה שיש צורך ברענון המערכת הבידורית הצבאית. נראה שהמודל שעמד נגד עיניו היה מקהלת הצבא האדום.

עם המשתתפים במקהלת צה"ל בין השנים 1978–1980 נמנו רחלי חיים, שרון ליפשיץ, חני נחמיאס, עירית ענבי, אהרון פררה, ריטה ורמי קלינשטיין, גיא מרוז, הראלה בר, מיכה מורים, יובל זמיר, דן תורן, גיל אלון, ירון חדד, משה דץ, נתן דטנר, נתן נתנזון, אבי קושניר, חנוך רוזן, דורון מזר, אבי סינגולדה, אבי דור, עופר שפריר, ברק גליל, אורלי קפח, ענת טופול וחדוה מלר.

בין השנים 1982- 1984 הפיקה מקהלת צה"ל תוכנית נוספת חדשה שנקראת "צה"ל 84", והצטרפו אליה חברים חדשים, בין המשתתפים האלה נמנו גם אורנה דץ, עדי נאמן ,לימור שפירא, אופירה יוספי, מייקל בנסון, חני דינור, מיטל טרבלסי, דניאל סידס, ואלי יצפאן, שהחל את דרכו במקהלת צה"ל במחזור 84 לפני שחודשו הלהקות הצבאיות המתחדשות בשנת 1985.

המקהלה הוציאה תקליט אחד ויחיד – "השירים היפים של להקות צה"ל". בין השירים היו: "מטרייה בשניים", "בלילה על הדשא", "דינה ברזילי", "אוהבי הטבע", "שיר לשלום", "יא משלטי", "מי שחלם", "יא ירח", "אליפלט", "בשדה תלתן", "אני מת", "כנרת" ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

שרים במדים: הלהקות הצבאיות - מקהלת צה"ל

* שוש אביגיל, סוף עונת הרפולים, כותרת ראשית, 28 במרץ 1984

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007417935505171
* VIAF: 27156218573104740748
* WorldCat (עם VIAF): 27156218573104740748

 |
**רפאל (רפי) אונגער** (11 בספטמבר 1947 – 13 באוקטובר 1973) היה עיתונאי ישראלי ששימש כעורך וככתב המדיני של קול ישראל.

אונגער נהרג במלחמת יום הכיפורים, בעת שהתלווה ככתב קול ישראל לנגמ"ש הפיקוד של מפקד עוצבת סיני, האלוף אברהם מנדלר על מנת לסקר את הלחימה בסיני מקרוב. אונגער היה אחד מהעיתונאים הישראלים היחידים שנהרגו במלחמת יום הכיפורים.

ביוגרפיה
--------

רפאל אונגער נולד ב-11 בספטמבר 1947 בתל אביב, בנם של אברהם ואילה. הוא למד בבית הספר היסודי "כרמל" בעיר ובגימנסיה העברית "הרצליה", שם למד במגמה הספרותית. אונגער היה חניך ומדריך בתנועת הנוער "המכבי הצעיר", יושב ראש מועצת התלמידים בגימנסיה ובשנת 1965 בחרו בו חברי "פרלמנט הנוער" של העיר תל אביב-יפו לראש עיר הנוער השלישי של העיר תל אביב.

אונגער התגייס לצה"ל בתחילת ספטמבר 1965, שם שירת בחיל האוויר. הוא סיים קורס מבצעים וקורס צפנות ושירת כסמל-מבצעים בחיל. באוגוסט 1968 השתחרר משירות סדיר בצה"ל ובמילואים שירת ביחידת הקשר לעיתונות של חיל האוויר. עוד בעת שירותו הסדיר החל אונגער בלימודי משפטים בשלוחת האוניברסיטה העברית בתל אביב ולאחר שחרורו המשיך בלימודיו בירושלים.

במקביל ללימודיו החל אונגער לעבוד בשנת 1968 ברשות השידור ככתב בקול ישראל וכעורך התוכנית "היום הזה". הוא שימש ככתב המדיני במחלקת ענייני היום של קול ישראל עד להתפטרותו מתפקיד זה במאי 1971 עקב חילוקי דעות עם מנהל המחלקה החדש, יצחק רועה. לאחר מכן שימש ככתב לעניינים מיוחדים בקול ישראל.

באוקטובר 1973 פרצה מלחמת יום הכיפורים ואונגער התנדב לשרת בחזית כדי שיוכל במקביל להעביר את דיווחיו ככתב לקול ישראל. במהלך המלחמה הצטוות אונגער לנגמ"ש הפיקוד של מפקד עוצבת סיני, האלוף אברהם מנדלר ועל אף הקושי בהעברת דיווחים, הצליח אונגער לשדר מספר כתבות ודיווחים מעומק החזית בסיני, כולל דיווחים תחת אש טנקים ומטוסים מצריים, למאזיני קול ישראל. ב-13 באוקטובר בעת שנסע בנגמ"ש הפיקוד של האלוף בציר הגידי, נפגע הרכב פגיעה ישירה ממארב טילי סאגר ויושבי הנגמ"ש וביניהם אונגער נהרגו.

אונגער הובא למנוחות בבית הקברות הצבאי קריית שאול. לאחר מותו הועלה לדרגת סמל ראשון.

דודו של אונגער הוא העיתונאי ד"ר עמנואל אונגר, מוותיקי העיתונאים הישראלים ששימש במשך 20 שנה ככתב מעריב בווינה.

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות החיים של רפאל (רפי) אונגער, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
* הקלטות שונות של רפי אונגער מתקופת מלחמת יום הכיפורים (בחזית המצרית) ולפניה, מסמך באתר ארכיון המדינה
* יהודה ליטני, שידור ישיר מהר גריזים, כל העיר, 13 באפריל 1984
* האלוף שנשאר במדבר: סיפורו של החלל בדרגה הבכירה ביותר בצה"ל, סרטון בערוץ "רשת 13", באתר יוטיוב, 2 במאי 2023

הערות שוליים
------------

1. ↑  כבוד ראש העיר, באתר Shlomirosenfeld
2. ↑  "עיר הנוער" תיפתח מחר בגני-התערוכה בתל-אביב, באתר דבר, ‏8 באוגוסט 1965⁩
3. 1 2  העתונאי רפי אונגר נהרג בסיני, באתר דבר, ‏16 באוקטובר 1973
4. ↑  דליה שחורי, הכתב המדיני של שידורי-ישראל התפטר מתפקידו, באתר על המשמר, ‏19 במאי 1971
5. ↑  סופר "מעריב" בווינה, ד"ר עמנואל אונגר מת בבאדן, באתר מעריב, ‏10 באפריל 1974⁩

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987010857327505171
* LCCN: n2021045178
* VIAF: 12162982767086062565
* WorldCat (עם VIAF): 12162982767086062565

 |
**יחס איינשטיין** הוא קשר שפרסם אלברט איינשטיין במאמר על אודות תנועה בראונית ב-1905. 

{\displaystyle D={\mu \,k\_{B}T}}.
משוואה זו קושרת את {\displaystyle \ D}- קבוע הדיפוזיה, {\displaystyle \ \mu }- המוביליות, {\displaystyle \ k\_{B}}- קבוע בולצמן ו-{\displaystyle \ T}הטמפרטורה המוחלטת (בקלווין).

הניידות החשמלית {\displaystyle \ \mu } היא היחס בין מהירות הסחיפה של חלקיקים לבין הכוח המופעל עליהם  :{\displaystyle \mu ={{v\_{d}} \over {F}}}.

מוליכות חשמלית
--------------

כאשר משתמשים ביחס זה עבור מוליכות חשמלית, נהוג לחלק ב-{\displaystyle \ q}, המסמל מטען חשמלי של נושא מטען יחיד ולהגדיר את הניידות החשמלית כך:  :{\displaystyle \mu ={{v\_{d}} \over {E}}}.
כאן {\displaystyle \ E} הוא השדה החשמלי.

כך מקבלים כי יחס איינשטיין הוא :{\displaystyle D={{\mu \,kT} \over {q}}}.

במוליך למחצה שצפיפות המצבים בו היא שרירותית, יחס איינשטיין הוא :{\displaystyle D={{\mu \,p} \over {q{{d\,p} \over {d\eta }}}}}
{\displaystyle \eta } הוא הפוטנציאל הכימי ו-{\displaystyle \ p} הוא מספר החלקיקים.

ראו גם
------

* דיפוזיה
* תנועה בראונית

קישורים חיצוניים
----------------
פירוש נוסף ערך זה עוסק באי ביוון, בפתח המפרץ הסרוני. אם התכוונתם לגיבור יווני במלחמת טרויה, ראו פאטרוקלוס.האי פאטרוקלוס - מבט מכף סוניון
**פאטרוקלוס** (ביוונית: **Πάτροκλος**) הוא אי הנמצא בפתח המפרץ הסרוני שביוון, סמוך לכף סוניו בקצה הדרומי ביותר של אטיקה. האי מרוחק 850 מטר מהיבשה, ושטחו 2.8 קמ"ר. האי קרוי על שם פאטרוקלוס, שר הצי המקדוני של תלמי השני במאה השלישית לפנה"ס. האי שומם וסלעי ברובו הגדול.

אי זה נחשב כבעל פוטנציאל תיירותי רב, בין היתר עקב קרבתו הרבה אל החוף, ועקב מיקומו כ-40 ק"מ דרומית לאתונה. ערכו של האי הוערך בשנת 2006 ביותר מ-100 מיליון אירו.

בשנים 1998–2000 ניסה איש העסקים הישראלי דוד אפל לרכוש את האי, כדי להקים עליו מרכז נופש ותיירות גדול, אך בסופו של דבר, העסקה לא יצאה לפועל, מכיוון שרוב האי הוכרז כשטח עתיקות מוגן, ומכיוון שחלק מהאי היה שייך לכנסייה היוונית. לימים נודע ניסיון רכישה זה ואירועים שונים שנקשרו לאותו מיזם - כפרשת האי היווני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאטרוקלוס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  The House of Ptolemy, chapter III - E. R. Bevan
2. ↑  Private islands a top target for investors - HomeboyMediaNews
**משה כהן הנריקז** (בפורטוגזית: **Moses Cohen Henriques**) היה פיראט יהודי שפעל בקריביים במאה ה-17.

כהן הנריקז נולד למשפחת אנוסים שברחה מפורטוגל לארצות השפלה הדרומיות.

לצד חברת הודו המערבית ההולנדית
------------------------------

ב-1628, במהלך המרד ההולנדי, כהן הנריקז הצטרף לפיט פיטרזון היין(אנ'), האדמירל הראשי של חברת הודו המערבית ההולנדית, ותכנן עבורו תפיסת ספינות אוצר ספרדיות של צי האינדיאס שהובילו אוצרות מיבשת אמריקה לספרד.

אמנם חלק מהצי הספרדי בוונצואלה הוזהר, אחרי שנער סיפון הולנדי איבד את דרכו באי בלאנקיה(אנ') ונתפס, אבל החצי השני של הצי יצא ממקסיקו כמתוכנן, תוך שמפקדיו מודעים לאיום. שש עשרה ספינות ספרדיות יורטו; גליאון אחת נתפסה לאחר פשיטת פתע במהלך הלילה, תשע ספינות סוחר קטנות יותר הסכימו להיכנע. שתי ספינות קטנות נתפסו כשניסו להימלט, ארבעה גליאונים נמלטים נלכדו בחוף הקובני במפרץ מטנזס(אנ') בקובה, לאחר כמה מטחי רובה מסלופ הולנדית צוותי הגליאונים הספרדים נכנעו. ההולנדים תפסו למעלה מ-11 מיליון גילדן הולנדי של שלל בזהב, כסף, ומוצרי סחר יקרים אחרים, כמו אינדיגו וכרמין, ללא כל שפיכות דמים. ההולנדים לא לקחו שבויים: הם נתנו לצוותים הספרדיים אספקה שתספיק להם כדי להגיע להוואנה. האוצר ששוויו כמיליארד דולר בערכי תחילת המאה ה-21, היה הניצחון הגדול ביותר של חברת הודו המערבית ושל שודדי הים הקאריביים באיים הקריביים ובמקביל אסון פיננסי לממלכה הספרדית.

כהן הנריקז סייע לחברת הודו המערבית לכבוש את צפון-מזרח ברזיל מידי פורטוגל ולהקים שם מושבה הולנדית בשם ברזיל ההולנדית, שבירתה העיר רסיפה. לאחר מכן הנריקז עזר ליישב יהודים ברסיפה ואף הקים לעצמו ממלכה קטנה על אי לא הרחק מחופי ברזיל. ב-1654 כבשו הפורטוגזים את ברזיל ההולנדית, כהן הנריקז נמלט והצטרף כיועץ לפיראט הנרי מורגן.

לפי הערכת היסטוריונים[דרוש מקור], משה כהן הנריקז, ואחיו הצעיר ישראל, קנו את אדמות מכרות הזהב הגדולים של כריסטופר קולומבוס בג'מייקה.

לקריאה נוספת
------------

* אדוארד קריצלר, **שודדי ים יהודים בקריביים**, יצא לאור על ידי הוצאת כנרת זמורה ביתן, בשנת 2017

* Sidney Owitz, **Beyond This Place**, AuthorHouse, 2013

קישורים חיצוניים
----------------

* ירון בן-עמי סמבה-טיון
* Jewish Journal
**מארק רגב** (לשעבר **פרייברג**; נולד ב-1960) הוא דיפלומט ישראלי יליד אוסטרליה שכיהן כשגריר ישראל בבריטניה. כיהן כדובר ראש הממשלה ויועץ לעיתונות זרה ועניינים ציבוריים, תפקיד אותו מילא מאז מינויו על ידי ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט בשנת 2007 ועד מינויו לשגריר ב-2016, ופעם נוספת החל מ-2020. מאז שנת 2021 רגב הוא חוקר אורח במכון למחקרי ביטחון לאומי והחל מחודש יולי 2022 מכהן כיושב ראש מכון אבא אבן לדיפלומטיה בינלאומית באוניברסיטת רייכמן.

ביוגרפיה
--------

רגב נולד ב-1960 במלבורן שבאוסטרליה, למרטין ופרידה. למד בבית הספר היהודי "מאונט סקופוס" (הר הצופים) שבעיר, רכש תואר ראשון במדעי המדינה והיסטוריה באוניברסיטת מלבורן, וכן תואר שני במדעי המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, כמו גם תואר שני בניהול מאוניברסיטת בוסטון. בנעוריו רגב היה חבר בולט בתנועת הנוער הסוציאליסטית ציונית, איחוד הבונים, והיה פעיל באגודת הסטודנטים היהודים באוניברסיטה במלבורן.

בשנת 1982 עלה לישראל ועבד בקיבוץ תל קציר. בישראל שינה את שם משפחתו לרגב, כשם המשפחה המאמצת שלו בקיבוץ. רגב נשוי ואב לשלושה ילדים.

קריירה
------

רגב הצטרף למשרד החוץ הישראלי בשנת 1990, כשהוא משרת בנציגויות ישראל בבייג'ינג, וושינגטון, כסגן ראש משלחת הקונסוליה הכללית בהונג קונג, וכן כמרצה על יחסים בינלאומיים ואסטרטגיה במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (פו"ם). לפני מינויו לתפקיד הנוכחי שלו, הוא היה דובר משרד החוץ בירושלים. רגב נחשף לתקשורת הבינלאומית כאשר הציג את העמדה הישראלית בראיונות רבים בטלוויזיה בשפה האנגלית ובערוצי הרדיו בזמן מבצע עופרת יצוקה 2008-2009, וכן בתגובותיו על נאומו של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, מ-19 במאי 2011, ורעיונותיו למשא ומתן בין ישראל לפלסטינים. ב-2015, הממשלה אישרה את מינויו לשגריר ישראל בבריטניה והוא נכנס לתפקידו באפריל 2016.

באוגוסט 2020 הוא סיים את תפקידו כשגריר והוחלף על ידי ציפי חוטובלי. לאחר מכן מונה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו לקדנציה נוספת כדובר לתקשורת הזרה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מארק רגב** בוויקישיתוף
* מארק רגב בשגרירות ישראל בבריטניה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ahren, Raphael. "After four years in the UK, Mark Regev returns to Netanyahu's office". *The Times of Israel* (באנגלית). נבדק ב-2020-08-12.

| שגרירי ישראל בבריטניה ישראלישראל בריטניהבריטניה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| מרדכי עליאש • אליהו אילת • ארתור לוריא • אהרן רמז • מיכאל קומיי • גדעון רפאל • אברהם קדרון • שלמה ארגוב • יהודה אבנר • יואב בירן • משה רביב • דרור זייגרמן • צבי שטאובר • צבי חפץ • רון פרושאור • דניאל טאוב • מארק רגב • ציפי חוטובלי |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007520203905171
* VIAF: 310737327
* WorldCat: viaf-310737327

 |
**שאנגחאי גרינלנד שֶׁנְחְווָה** (במנדרינית: **上海绿地申花足球俱乐部**) הוא מועדון כדורגל סיני המשחק בליגת העל הסינית מהעיר שאנגחאי. המועדון נמצא בבעלותם של קבוצת גרינלנד. הקבוצה המשחק את משחקייה ביתיים באצטדיון הונגקו המכיל 33,060 מקומות.

היסטוריה
--------

המועדון הוקם באוקטובר 1951 כמועדון חובבים. בשנת 1993, הפכה הליגה הסינית לליגה מקצועית והמועדון הפך גם הוא למועדון מקצועי. בשנת 1995 זכה המועדון באליפות הראשונה שלו כמועדון מקצועי. בשנת 1998 המועדון זכה בגביע הראשון שלו. 

בשנת 2003 המועדון זכה באליפות השנייה שלו, אך בשנת 2011 התגלתה פרשת שחיתות לפייה שיחדו ראשי המועדון את השופט ששפט במשחק ההכתרה של המועדון, עקב כך ב-19 בפברואר 2013 נשללה האליפות מהמועדון. ב-31 בינואר 2014 רכשה קבוצת גרינלנד את המועדון.

תארים
-----

ליגת העל הסינית בכדורגל
* זכייה (3): 1961, 1962, 1995

הגביע הסיני
* זכייה (6): 1956, 1991, 1998, 2017, 2019, 2023

הסופרקאפ הסיני
זכייה (3): 1995, 1998, 2001, 2024

גביע האלופות
* זכייה (1): 2007

גביע המלכה התאילנדי
* זכייה (1): 1986

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שאנגחאי שנחווה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של שאנגחאי שנחווה (בסינית מפושטת ובאנגלית)

* פרופיל, באתר Transfermarkt

* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

| הרפובליקה העממית של סיןהרפובליקה העממית של סין ליגת העל הסינית בכדורגל, עונת 2021 |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| בייג'ינג גואואן • בייג'ינג רנה • גואנגג'ואו סיטי • ג'ג'יאנג פרופשיונל • גואנגג'ואו • דלייאן ייפאנג • ווהאן • חביי צ'יינה פורצ'ן  חנאן ג'יאנייה • טיינג'ין טיינהאי • צ'ונגצ'ינג ליפאן • צ'אנגצ'ון יאטאי • שאנגחאי פורט • שאנגחאי שנחווה • שאנדונג לוננג • שנג'ן |

 |
**פיגוע יידוי האבנים בשכונת ארנונה** היה פיגוע שאירע ב-13 בספטמבר 2015, בו מחבלים ממזרח ירושלים יידו אבנים על רכבו של אלכסנדר לבלוביץ' וגרמו לרכבו להידרדר לתעלה בצד הכביש בשכונת ארנונה בירושלים. כתוצאה מכך נפצע לבלוביץ' קשה, ובהמשך נקבע מותו. שתי נוסעות שהיו עימו ברכב נפצעו קל.

הפיגוע
------

ב-13 בספטמבר 2015, ליל ראש השנה, אלכסנדר לבלוביץ' בן ה-64, תושב ירושלים, נהג ברכבו ברחוב אשר וינר בשכונת ארמון הנציב, לאחר שחזר מארוחת חג. עימו היו שתי נוסעות נוספות. בסמוך לשכונת ארנונה החלו פלסטינים ליידות אבנים לעבר הרכב. בעקבות כך לבלוביץ' איבד שליטה ולקה באירוע לבבי, מה שגרם לו לפרכס, לסטות מהכביש לתעלה, ולהתנגש בעמוד. הוא פונה במצב קשה לבית החולים שערי צדק, ולמחרת מת מפצעיו. שתי הנוסעות נפצעו באורח קל.

לאחר הפיגוע
-----------

בטרם הוכר רצח דוד בר קפרא כרצח לאומני, הפיגוע נחשב לאירוע שסימל את תחילתו של גל הטרור הפלסטיני 2015–2016.

כמעט שנתיים לאחר הפיגוע, ב-11 בספטמבר 2017, הורשעו שלושה תושבי צור באהר: מוחמד אבו כף ואלוליד אטרש, בני 20, וכן קטין, בהריגתו של לבלוביץ'.

ראו גם
------

* טרור אבנים פלסטיני
* גל הטרור הפלסטיני (2015–2016)

הערות שוליים
------------

1. ↑  נועם אמיר, ‏ההרוג בפיגוע האבנים: אלכסנדר לבלוביץ' מירושלים, באתר מעריב אונליין, 14 בספטמבר 2015
2. ↑  יעל פרידסון, הפיגוע הראשון של אינתיפאדת היחידים: עונשי מאסר ממושכים למורשעים, באתר ynet, 25 בינואר 2018
3. ↑  מור שמעוני, ‏3 הורשעו בהריגת הקורבן הראשון של אינתיפאדת הבודדים, באתר מעריב אונליין, 11 בספטמבר 2017
מדינה מגדירה מדינה אחרת כ**מדינת אויב** כאשר הן מצויות במצב מלחמה (פורמלי או בלתי-פורמלי).

בסכסוכים אזוריים, בדרך כלל אחת המדינות מגדירה בחוקיה מדינה אחרת כ"מדינת אויב". אולם ישנם גם שימושים אחרים, למשל פרק ח' במגילת האומות המאוחדות מגדיר את יפן וגרמניה כ"מדינות אויב", כי הן נתפסו כאיום על שלום העולם בזמן חתימת המגילה, תקופת תום מלחמת העולם השנייה. במשך השנים נעשו מספר ניסיונות להסיר הגדרות אלה, אך הם לא נשאו פרי.

בישראל
------

במדינת ישראל, המונח "אויב" מוגדר בסעיף 91 לחוק העונשין: "מי שהוא צד לוחם או מקיים מצב מלחמה נגד ישראל או מכריז על עצמו כאחד מאלה, בין שהוכרזה מלחמה ובין שלא הוכרזה, בין שיש פעולות איבה צבאיות ובין שאינן וכן ארגון מחבלים". עם זאת, אין הגדרה חד משמעית למונח "מדינת אויב".

פקודת המסחר עם האויב מגבילה סחר בינלאומי עם מדינות אויב. על פי פקודה זו, המדינות שהסחר עימן אסור כיום הן איראן, סוריה, עיראק ולבנון. הפקודה היא במקורה חוק בריטי, שנחקק עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ונועד למנוע סחר עם גרמניה הנאצית ובנות בריתה, ואשר מדינת ישראל התאימה אותו לצורכי מלחמותיה מאז 1948. 

חוק יסוד: הכנסת אינו מגדיר מהי "מדינת אויב", אף על פי שמושג זה מוזכר בו. על פי החוק, מי ששהה במדינת אויב שלא כדין במשך שבע שנים אינו יכול להגיש מועמדות לכנסת.

חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) מונה מספר מדינות עוינות, ומקובל להתבסס עליו להגדרת "מדינת אויב" כאחת מהמדינות הרשומות בו: לבנון, סוריה, עיראק, תימן ואיראן. בחוק רשומות גם מצרים וירדן, שאתן חתמה ישראל הסכמי שלום ולכן אינן מדינות אויב.
בחוק רשומה גם סעודיה, אף שהצטמצמה העוינות שלה לישראל (מטוסי נוסעים ישראלים רשאים לטוס מעליה, וישנם קשרים לא רשמיים בינה לבין ישראל).

קישורים חיצוניים
----------------

* אלי דורון, ירון טיקוצקי, יואב הריס, אויב או סוחר?, 10 בספטמבר 2013

הערות שוליים
------------

1. ↑  פקודת המסחר עם האויב, 1939, באתר משרד האוצר
**גורדון ברדלי** (באנגלית: **Gordon Bradley**;‏ 23 בנובמבר 1933 - 29 באפריל 2008) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אנגלי-אמריקאי.

ביוגרפיה
--------

ברדלי גדל בסנדרלנד שבאנגליה, ובהיותו בן 16 הצטרף למחלקת הנוער של מועדון הכדורגל המקומי. הקריירה שלו כמעט הגיעה לסיומה עוד בטרם החלה - במהלך אימון הוא שבר את פיקת הברך הימנית, ורק כעבור שנתיים יכול היה לשוב לשחק. ברדלי המשיך לשחק כדורגל במקביל לעבודתו במכרה פחם של השלטון. אף שהחל את הקריירה שלו כחלוץ, הוא נאלץ לעבור לשחק בהגנה מאחר שנעשה איטי יותר בעקבות פציעתו. ב-1955 החל את הקריירה המקצוענית שלו בברדפורד פארק אווניו וב-1957 עבר לשחק בקרלייל יונייטד.

ב-1963 חתם ברדלי בקבוצת טורונטו רומא מליגת הכדורגל של מזרח קנדה. הוא שיחק בה שתי עונות, וב-1965 עבר לטורונטו סיטי. במקביל למשחקיו בקייצים במסגרת הליגה הקנדית שיחק ברדלי בסתיו ובחורף בליגת הכדורגל הגרמנית-אמריקאית (GASL), בקבוצות ניו יורק אוקראיניאנס וניו יורק אמריקנס. ב-1967 עבר לשחק בניו יורק גנרלס ששיחקה בליגת הכדורגל הצפון אמריקאית (NASL), ושימש הן כשחקן והן כעוזר מאמן. לאחר שהקבוצה התפרקה הוא עבר לבלטימור בייס, אך גם קבוצה זו התפרקה. ב-1971 עבר ברדלי לקבוצה החדשה שהוקמה ניו יורק קוסמוס, ושימש בה בתפקיד מאמן-שחקן. הוא הוביל את הקבוצה לזכייה באליפות ה-NASL בעונת 1972. הוא שימש בתפקיד עד לעונת 1975, שבסיומה פוטר והוחלף על ידי קן פארפי. לאחר ששיתף עצמו במשחק אחד בלבד בעונת 1975 פרש ברדלי ממשחק. בתקופה בה שיחק בארצות הברית ערך ברדלי הופעה אחת במדי הנבחרת הלאומית, נגד נבחרת ישראל בנובמבר 1973, אך באופן אירוני, קיבל אזרחות אמריקאית מלאה רק ב-1974. הוא כיהן גם כמאמן הנבחרת במקביל למשחקו במדיה.

במהלך עונת 1976 מונה ברדלי מחדש למאמן ניו יורק קוסמוס, לאחר פיטוריו של פארפי בעקבות פתיחה מאכזבת של העונה. ביולי 1977 הוא עזב את תפקיד המאמן ועבר לשמש בתפקיד ניהולי בכיר בקבוצה. ניו יורק זכתה באליפות הליגה בסיום אותה עונה. ב-1978 מונה ברדלי למאמן קבוצת וושינגטון דיפלומטס. הקבוצה התפרקה ב-1980, אך נבנתה מחדש ושיחקה תחת אותו שם בליגת הכדורגל האמריקאית (ASL). הקבוצה החדשה מינתה מחדש את ברדלי למאמן, אך הוא פוטר במהלך ההכנות לעונה והוחלף על ידי פארפי. ב-1985 החל ברדלי לכהן כמאמן קבוצת הכדורגל של אוניברסיטת ג'ורג' מייסון, ונשאר בתפקיד במשך 15 שנים, עד שהודיע על פרישה מאימון בדצמבר 2000.

ברדלי הוכנס להיכל התהילה של הכדורגל האמריקאי ב-1996, ולהיכל התהילה של אוניברסיטת ג'ורג' מייסון ב-2006. הוא נפטר באפריל 2008, בגיל 74.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר National Football Teams
* גורדון ברדלי באתר היכל התהילה של הכדורגל האמריקאי
**רבקה (רבקי) אופיר** (נולדה ב-1948) היא ביולוגית במרכז מדע ים המלח והערבה והמנהלת המדעית של שלוחת ערבה תיכונה. בעלת תואר דוקטור מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

מחקריה עוסקים בתחום הצמחים. היא בנתה מודלים לפעילות צמחי מדבר בריפוי מחלות, במסגרת זו קטלגה כ-200 צמחי מדבר באוסף צמחים במרכז המדע. כן בנתה מודלים לריפוי סרטן על ידי צמחיית מדבר, בין היתר הציטראל אשר הורג תאים סרטניים מבלי לפגוע בתאים רגילים[דרוש מקור].

ביוגרפיה
--------

אופיר נולדה כבת רביעית לבלומה ואליעזר גלעוז ממקימי מושב כפר ויתקין שבעמק חפר. היא גדלה והתחנכה במושב. אביה פרסם ספרים בנושא ההתיישבות הציונית בשרון. אופיר למדה במגמה הריאלית בתיכון בנתניה.

בתום שירותה הצבאי כקצינה, למדה תואר ראשון בפיזיקה וכימיה באוניברסיטה העברית, ולאחר מכן המשיכה לתואר שני בביולוגיה. במסגרת לימודיה בבית הספר לרפואה בהדסה עין כרם בדקה את ההבדל בין תא סרטני לתא בריא.

בשנת 1982, החלה בכתיבת הדוקטורט באוניברסיטת בן-גוריון בנושא "מנגנוני השרית לוקמיה בעכברים על ידי הנגיף". היא השלימה אותו בשנת 1987. לאחר מכן עברה לסן דייגו ללימודי פוסט דוקטורט בהנדסה גנטית. עם שובה לישראל, התקבלה לעבודה במחלקה לאימונולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון, ולאחר מספר שנים עשתה פוסט דוקטורט נוסף במלבורן שבאוסטרליה. היא הצטרפה למרכז מחקר שהוקם בחצבה. בשנת 1998 הקימה ספרייה של צמחי מדבר ובה 250 צמחים שונים. היא משערת כי צמחים שמתמודדים ושורדים תנאים מדבריים יכולים להיות יעילים בריפוי.

אופיר חקרה תרופות לסרטן, כדוגמת לימפומה, סרטן השד ומלנומה, וכן מחלות הקשורות לחלבוני סוכך, מחלות ניווניות במוח ואלצהיימר. במהלך מחקרה היא גילתה כי בצמח הלימונית ישנו ציטראל, חומר פעיל הנלחם בהצלחה בהתפשטות תאים סרטניים ואינו פוגע בתאים נורמליים. אולם על טיפול מסוג זה לא ניתן לכתוב פטנט ולכן התקשתה בגיוס תקציב למחקר נוסף. התגלית פורסמה בכתב העת המדעי Planeta Medica, במסגרת מאמר משותף עם ד"ר נתיב דודאי ופרופ' יעקב ויינשטיין.

בעלה הוא ממקימי מושב חצבה בערבה, נהרג בתאונה. לזוג שלושה ילדים וכן נכדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* רבקה אופיר, באתר מרכז המדע ים המלח והערבה
* אתר למנויים בלבד עידו אפרתי, חוקרת תאי גזע מחפשת תרופה לסרטן בצמחי הערבה, באתר הארץ, 14 בפברואר 2014
* עוד סיפור אחד של ערבה(הקישור אינו פעיל) מתוך כתבת לאשה מ-30 בינואר 2017
* רשימת הפרסומים של רבקה אופיר, בקטלוג הספרייה הלאומית
* קורות החיים של רבקה אופיר (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  רבקי אופיר, אוסף הצמחים (ארכיון)
2. ↑  PLoS Genet. 2016 Dec 30;12(12) A Differentiation Transcription Factor Establishes Muscle-Specific Proteostasis in Caenorhabditis elegans. Bar-Lavan et al
3. ↑  https://link.springer.com/article/10.1007%2Fs12031-017-0916-y Elmann, A. Telerman, A. Ofir, R. et al. J Mol Neurosci (2017) 62: 99.
4. ↑  BMC Complement Altern Med. 2017 Jun 23;17(1):332. 3,5,4'-trihydroxy-6,7,3'-trimethoxyflavone protects against beta amyloid-induced neurotoxicity through antioxidative activity and interference with cell signaling. Telerman et al
5. ↑  דקלה קפקא‏, צמחי לימונית ולואיזה יכולים להרוג תאים סרטניים, באתר וואלה!‏, 3 בנובמבר 2005
6. ↑  שרון רופא אופיר, חוקרת הקנאביס שלא עישנה מעולם, באתר לאשה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007265998505171
* ORCID: 0000-0002-7580-0163
* VIAF: 1150160668348603560005
* WorldCat (עם VIAF): 1150160668348603560005

 |
ארמונו של פייטל אפריים בברלין
**פייטל היינה אפרים** (בגרמנית: **Veitel Heine Ephraim**; ‏1703–1775) היה ראש קהילת יהודי ברלין ופרוסיה, בנקאי, בעל מטבעה ותומך תנועת ההשכלה היהודית.

תולדות חייו
-----------

אפרים היה חוכר המטבעה המלכותית של פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה ופרידריך השני, מלך פרוסיה. בעת מלחמת שבע השנים התרוקנה כמעט לגמרי קופת הממלכה ובעידודו של המלך הטביע אפרים מטבעות של אוסטריה, רוסיה ומספר מדינות גרמניות עם כמות פחותה של כסף וזהב. הדבר הוביל להתעשרותו, שהייתה לצנינים בעיני רבים. הדבר התבטא בחרוז פופולרי מאותם ימים: 

> 
> בחוץ כסף, בפנים צואת מעיים Von außen schön, von innen schlimm
> בחוץ פרידריך, בפנים אפרים Von außen Friedrich, von innen Ephraim
> 
> — עמוס אילון, **רקוויאם גרמני**, עמ' 23
> 

אולם, אפרים זכה להגנת המלך, התעשר ואף זכה בפריבילגיה מלכותית ששחררה את משפחתו (וכן את משפחת דניאל איציג, שותפו) מהחוקים המפלים כנגד יהודים בפרוסיה והשווה את מעמדו למעמד של סוחר נוצרי. פריבילגיה זו הוענקה עד שנת 1790 רק לקומץ יהודים בשל תרומתם לכלכלת המדינה ולמאמץ המלחמה הפרוסי. אפרים הקים ארמון גדול ומפואר בברלין ("Ephraim-Palais" ב-Poststraße 16, כיום משמש כמוזיאון) ושיכן בו כמה מסופרי תנועת ההשכלה.

בשנת 1761 הביאו איציג ואפרים בפני ממשלת פרוסיה הצעה להקמת מוסד חינוכי לילדי עניים יהודים על מנת לעשותם "מועילים יותר לממלכה". בבית ספר זה אמורים היו הילדים ללמוד תורה, חשבון, מדעי הטבע, גרמנית וצרפתית יחד עם חינוך להיגיינה ונימוסים. על אף שהממשלה נתנה את ברכתה למוסד, הוא לא קם בימי חייו של אפרים. לאחר מותו ציווה על הקמת בית מדרש ובית ספר "חינוך נערים" ברוח ההשכלה בברלין, שני המוסדות פעלו עד עליית הנאצים לשלטון.

אפרים נקבר בבית הקברות הישן ברובע מיטה.

לאפרים נולדו שלושה בנים: בנימין (1728–1750), יוסף (1730–1786) וזכריה (1736–1779). משפחת אפרים נודעה כפטרונית של משכילים רבים בהם משה מנדלסון, ישראל מזמושץ' ויצחק סטנוב. נכדתו, מריאן מאייר (שנקראה אחריה נישואיה מריאן פראו פון אייבנברג), הייתה בעלת סלון ספרותי וקיימה התכתבות ענפה עם יוהאן וולפגנג פון גתה.

קישורים חיצוניים
----------------

* על בית הספר היהודי החופשי בברלין (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר הארמון
2. ↑  שמואל פיינר, **מהפכת הנאורות: תנועת ההשכלה היהודית במאה ה-18**, מרכז זלמן שזר, תשס"ב עמ' 133
3. ↑  בית הקברות היהודי הישן הראשון בברלין
4. ↑  **מהפכת הנאורות** עמ' 89
5. ↑  **מהפכת הנאורות** עמ' 276
6. ↑  אתר למנויים בלבד זהר שביט, הראשונות שהעזו לדעת, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2013

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007511546505171
* GND: 135910331
* ISNI: 0000 0001 1333 9300
* ULAN: 500107401
* VIAF: 165500436
* WorldCat: viaf-165500436

 |
**יגור מאייר** (ברוסית: **Егор Мейер**;‏ 1820/1823 – 29 בינואר 1867) היה צייר וחוקר נוף רוסי שבילה חלק מהקריירה שלו בסיביר.

ביוגרפיה
--------

ב-1839, הוא החל ללמוד באקדמיה האימפריאלית לאמנויות; במיוחד השתתף בסדנאות ציור הנוף של מקסים וורוביוב. לאחר שסיים שנה אחת בלבד, הוא כבר קיבל הזמנה לצייר נופים של ארמון אלכסנדר. מ-1841 עד 1842, הוא השתתף במשלחת מדעית להרי אלטאי וסיאן בראשות חוקר הטבע, פיוטר צ'יחאצ'יוב. הציורים שעשה זכו במדליית כסף באקדמיה ב-1843.

לאחר 1844, הוא התגורר באודסה. מאוחר יותר באותה שנה, הוא זכה בתואר "אמן", קיבל מדליית זהב מהאקדמיה והתחתן. הוא גם קיבל קצבה עבור לימודים באירופה ונסע לאיטליה, אך נאלץ לחזור בשנת 1849 כאשר כל משתלמי האקדמיה הוחזרו לרוסיה.

כדי לשמור על הקצבה שלו, הוא נסע ברחבי דרום רוסיה, שלח ציורים לאקדמיה, אבל זה לא הספיק לו לפרנסה. ב-1851, הוא התנצל על כך שלא שלח אותם לאקדמיה, כי נאלץ למכור אותם לעזור בפרנסת משפחתו. ב-1853, לאחר שהגיש עבודות שעשה בחצי האי קרים (הוא שהה שם עם תלמידתו סופיה סוחובו-קובילינה), הוא זכה בתואר "אקדמי".

שנתיים לאחר מכן, הוא עבר לסיביר, השתקע בניקולייבסק-על נהר אמור, שם הקים בית קטן וסטודיו. הוא צייר יצירות בעלות אופי אתנוגרפי ואייר ספרים של חוקרים כמו ריצ'רד מאאק, לאופולד שרנק, ולב שטרנברג. הוא גם צייר את התמונה האחרונה של הפריגטה הרוסית, "פאלאדה" לפני שטובעה. ב-1855, הוא עזר להדוף נחיתה שבוצעו על ידי כוחות אנגלו-צרפתים במפרץ דה-קסטרי.

מ-1855 עד 1858, הוא ליווה משלחת של החברה הגיאוגרפית הרוסית, וערך שרטוטים של בניית הערים הרוסיות הראשונות במזרח סיביר. בשנת 1858 הוענק לו מסדר סטניסלאוס הקדוש. ב-1861 כיהן בוועדה שסייעה בקביעת הגבול הסיני-רוסי.

בשנת 1863, בריאותו החלה להיכשל והוא חזר לסנט פטרסבורג, שם המשיך לצייר סצנות של סיביר כדי לסייע בתמיכה בחינוך האמנותי של בנותיו. הוא נפטר בבית חולים בשנת 1867.

גלריה
-----

* אגם הרריאגם הררי
* ארמוןארמון
* כפר על נהר אמורכפר על נהר אמור

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יגור מאייר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kenneth, Yegor Meyer, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית)
2. ↑  Мейер, Егор Егорович, ИРКИПЕДИЯ - портал Иркутской области: знания и новости (ברוסית)
יפןיפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא אושימה. 
**הירושי אושימה** (ביפנית: 大島 浩;‏ 19 באפריל 1886 – 6 ביוני 1975) היה גנרל בצבא היפני הקיסרי ושגריר האימפריה היפנית בגרמניה הנאצית לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה. לאחר סיום המלחמה, הורשע בביצוע פשעי מלחמה ונידון למאסר עולם.

ביוגרפיה
--------

אושימה נולד ב-19 באפריל 1886 במחוז גיפו שביפן. אביו אושימה קנישי (Oshima Ken'ichi), שירת כשר המלחמה בצבא יפן בין השנים 1916–1918.

ביוני 1905, סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הקיסרית. שנה לאחר מכן הועלה לדרגת לוטננט שני (מקבילה לדרגת סג"ם). ביוני 1908, הועלה אושימה לדרגת לוטננט (מקבילה לדרגת סגן). במאי 1915, סיים את לימודיו בקולג' הצבאי שברובע מינאטו שבטוקיו. כעבור שנה הועלה לדרגת קפטן.

בין השנים 1918–1919, שירת אושימה בסיביר, במסגרת קמפיין צבאי בו שיתפו פעולה הצבא היפני הקיסרי והתנועה הלבנה ברוסיה כחלק מהתערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה. לאחר מכן, מונה לנספח הצבאי בשגרירות יפן בגרמניה.

לאחר העלתו לדרגת מייג'ור בשנת 1922, מונה אושימה לתפקיד הנספח הצבאי בווינה ובבודפשט, תפקידים אותם מילא בין השנים 1923–1924. לאחר חזרתו ליפן, הועלה לדרגת לוטננט קולונל באוגוסט 1926. לאחר שקודם לדרגת קולונל באוגוסט 1930, מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-10.

בשנת 1934, מונה לנספח הצבא היפני בברלין. בשל העובדה כי שלט היטב בשפה הגרמנית, יצר אושימה קשרים עם בכירים במפלגה הנאצית, בהם יואכים פון ריבנטרופ, ששימש כיועצו של אדולף היטלר למדיניות חוץ. לאושימה היה תפקיד חשוב במגעים שהובילו לחתימה על הסכם אנטי-קומינטרן בין גרמניה ויפן ב-25 בנובמבר 1936, ובהמשך על ההסכם התלת-צדדי שנחתם ב-27 בספטמבר 1940, שנחתם בין גרמניה, יפן ואיטליה הפשיסטית, ושייסד למעשה את ברית מדינות הציר. באוקטובר 1938, מונה אושימה לתפקיד שגריר יפן בגרמניה, במקביל להעלאתו לדרגת לוטננט גנרל.

בין השנים 1939–1940 שהה אושימה ביפן, עד לחזרתו לגרמניה, בתחילת שנת 1941, לאור בקשתו של הממשל הגרמני. בסוף שנה זו הוענק לו תואר "מסדר הנשר הגרמני" על ידי היטלר. בשל היחסים הקרובים שרקם עם בכירי השלטון הגרמני ובהם היטלר בעצמו, נחשף אושימה למידע ביטחוני מסווג של גרמניה, לרבות תוכניות צבאיות מבצעיות, וניתנה לו גישה לאזורי החזית של הצבא הגרמני, בהם החומה האטלנטית ונקודות הכינוס של הצבא הגרמני בחזית הרוסית. אושימה דיווח על המידע שהשיג לממונים עליו ביפן, ובלי ידיעתו העניק גישה למידע גם למודיעין האמריקאי, אשר פיצח את הקוד הדיפלומטי היפני. בהקשר זה, מרבית המידע שהעביר אושימה חזרה ליפן בין השנים 1941–1945, יורט על ידי המודיעין האמריקאי, והעניק לכוחות בעלות הברית חומר מודעיני רגיש ואיכותי, שסייע במלחמה כנגד מדינות הציר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הירושי אושימה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007581269305171
* BnF: cb12495558w (data)
* CiNii: DA04088706
* GND: 119144328
* ISNI: 0000 0001 1050 5211
* LCCN: n80090051
* NDL: 00335438
* NTA: 067778844
* SNAC: w6qz36k7
* SUDOC: 034170464
* VIAF: 30840654
* WorldCat: lccn-n80090051

 |
**תודרנית לבנה** (שם מדעי: ***Arabidopsis thaliana***) הוא צמח בעל פרחים ממשפחת המצליבים (משפחתם של הכרוב והחרדל). הצמח נפוץ באירופה וצפון אפריקה עד למזרח אסיה ותת היבשת ההודית.

התודרנית הלבנה היא הצמח הנחקר ביותר בגנטיקה ובביולוגיה ההתפתחותית, והיא מהווה אורגניזם מודל; בהקשרים מדעיים נהוג להשתמש בשם המדעי שלה, ארבידופסיס. לתודרנית מספר תכונות שבזכותן נוח לעבוד עמה במחקרים גנטיים: היא בעלת מחזור חיים וזמני נביטה וצמיחה מהירים; ניתן בקלות להצליב בין זנים שונים של הצמח כדי לחקור דפוסי תורשה של גנים; וזנים שונים של תודרנית נבדלים זה מזה באופן בולט לעין (גובה הצמח, גודל וצורת העלים, הטמפרטורה המיטבית לגידול). בנוסף, מתפרש הגנום של התודרנית על פני חמישה כרומוזומים וגודלו כ-125 מיליון זוגות נוקלאוטידים, מספר קטן ביחס לצמחים אחרים. זהו הגנום הצמחי הראשון שרוצף במלואו, בשנת 2000. מדענים מעריכים כי הגנום של התודרנית הלבנה מכיל כ-26,000 גנים, בדומה לגנום האדם. על אף שכאמור צמח זה נחקר שנים ארוכות, תפקידם של רוב הגנים טרם נודע.

התודרנית הלבנה נחקרה רבות בהקשר של פוטוטרופיזם - צמיחה לכיוון האור. מחקרים בצמח זה חשפו את מנגנוני התגובה של שורשי הצמח לאור אדום ותת-אדום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תודרנית לבנה** בוויקישיתוף
* תודרנית לבנה, באתר ITIS (באנגלית)
* תודרנית לבנה, באתר NCBI (באנגלית)
* תודרנית לבנה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* תודרנית לבנה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* תודרנית לבנה, באתר צמח השדה
* תודרנית לבנה, באתר צמחיית ישראל ברשת
* תודרנית לבנה, באתר Tropicos (באנגלית)
* תודרנית לבנה, באתר GBIF (באנגלית)
* תודרנית לבנה, באתר The Plant List (באנגלית)
* תודרנית לבנה, באתר IPNI (באנגלית)
* תודרנית לבנה, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007530062105171
* LCCN: sh88022562
* NDL: 00577411
* NKC: ph116928

 |
**יעקב זוּסְמן** (Sussmann; נולד בי"ח באלול ה'תרצ"א, 31 באוגוסט 1931) הוא פילולוג, חוקר תלמוד ישראלי, פרופסור אמריטוס בחוג לתלמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, חתן פרס ישראל לחקר התלמוד.

ביוגרפיה
--------

זוסמן נולד בבודפשט שבהונגריה. הוריו היו צאצאי שושלות רבנים, ואבי אביו כיהן כרבה הראשי של בודפשט. מצד אמו זוסמן הוא דור חמישי לחת"ם סופר. בעקבות פלישת הנאצים להונגריה נמלטו הוא ומשפחתו ברכבת קסטנר, דרך ברגן-בלזן, לשווייץ, בה המשיך את לימודיו בישיבות. בשנת 1949 עלה לישראל ולמד בישיבת חברון.

שנים ספורות לאחר עלייתו לישראל פנה זוסמן להוראה. לאחר הסמכתו בבגרות, בשנת 1954, הוא עבר ללמוד באוניברסיטה העברית תלמוד ומקרא, ובהמשך החל להרצות בנושאי תלמוד והיסטוריה של עם ישראל. לאחר סיום שני תאריו בהצטיינות הוא סיים בשנת תשכ"ט (1970) לימודי דוקטורט עם דיסרטציה שכותרתה "סוגיות בבליות לסדרים זרעים וטהרות". בשנת 1975 מונה לפרופסור חבר, ובשנת 1980 לפרופסור מן המניין. במהלך השנים עמד זוסמן בראש החוג לתלמוד ובראש המכון למדעי היהדות.

תחומי מחקריו של זוסמן מתפרסים על פני יריעה רחבה של כל ענפי הספרות התלמודית (תלמוד בבלי, תלמוד ירושלמי ומדרשים). משנת תשנ"ז הוא חבר האקדמיה ללשון העברית.

פרופ' זוסמן נבר בספריות אוסטריה, גרמניה ואיטליה וחשף אלפי פריטים. הממצאים החשובים ביותר שגילה היו כתבי יד של "ספר ירושלמי", שהביאו לשחזור נוסחו ובכך לאישוש ההשערה אודות קיומו.

מתגורר בשכונת רמת דניה שבירושלים.

פרסים והוקרה
------------

* 1997 - פרס ישראל לחקר התלמוד
* 2006 - פרס א.מ.ת
* 2014 - תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

מספריו
------

* **אוצר כתבי היד התלמודיים**, 3 כרכים, בהשתתפות יואב רוזנטל ואהרן שויקה, ירושלים: יד יצחק בן צבי, 2012.
* זוסמן, יעקב, **'תורה שבעל פה' פשוטה כמשמעה: כוחו של קוצו של יו"ד**, ירושלים: מאגנס, מסת"ב 978-965-7763-83-4
* **גנזי הירושלמי**, בהשתתפות בנימין אליצור, ירושלים: יד יצחק בן צבי, 2020.

קישורים חיצוניים
----------------

* יעקב זוסמן, באתר Academia.edu
* קורות חייו באתר פרסי א.מ.ת
* יעקב זוסמן באתר האקדמיה ללשון העברית
* רשימת המאמרים של יעקב זוסמן באתר רמב"י
* יעקב זוסמן (1931-), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרופ' יעקב זוסמן, אתר פרס א.מ.ת
2. ↑  ברחבי המדינה, הַבֹּקֶר, 11 בינואר 1959
3. ↑  העבודה באתר אקדמיה אדו
4. ↑  יעקב זוסמן,, *שרידי ירושלמי - כת"י אשכנזי: לקראת פתרון חידת "ספר ירושלמי"'*,, ‏קבץ על יד, יב (ה'תשנ"ד) עמ' 120-1.
5. ↑  דוקטור לשם כבוד ליוסי ורדי, "אנשים ומחשבים", 1 בדצמבר 2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007305525305171
* BnF: cb13526540x (data)
* GND: 1036788016
* ISNI: 0000 0000 6654 8563
* LCCN: nr92019330
* NTA: 165647914
* SUDOC: 067718000
* VIAF: 59242756
* WorldCat: lccn-nr92019330

 |
"**שלום, תפילת הדרך**" הוא סרטו הראשון באורך מלא של הבמאי יקי יושע. הסרט עוסק בלבטים ומצוקות הנעורים בישראל של לפני מלחמת יום כיפור. 

הסרט נחשב לסרט הפוליטי הישראלי הראשון ולאחר המלחמה אף הוגדר על ידי הביקורות כ"נבואי".[דרוש מקור] 
ב"מעריב" הוגדר כ"סרט ההיפים הראשון ואולי גם האחרון שנעשה בארץ."[דרוש מקור]

תקציר העלילה
------------

שלום, צעיר תל אביבי, הוא בן למשפחה בורגנית. הוריו רוצים שילך לאוניברסיטה, אך לשלום אין ראש ללימודים. אבא של שלום אינו משוכנע שבנו האהוב עושה את הטוב ביותר שיכול לעשות בחייו, כשאינו עושה שום דבר.
לשלום יש מכונית "סטיישן" מרופטת, יש לו שתי נשים להסעה ולאהבה, ו"זה בסדר", כפי שמסבירה אחת מהן, אמא לילדה קטנה, פטפטנית ומתוקה. שלום מסתובב בדרכים, מחפש 
את עצמו, צעיר ישראלי בעקבות גורלו. הוא מזדמן, בין השאר, לחבורה של אמנים, שמתווכחים על עתידה החברתי-פוליטי של ישראל. מלחמה ושלום, התנחלויות ושטחים, עשירים ועניים. 
על דבר אחד אין ויכוח, העתיד לא נראה ורוד. שלום מחליט לעזוב את הארץ ולנסוע לאמריקה, אך לבסוף נשאר.

קישורים חיצוניים
----------------

* הסרט המלא לצפייה בתשלום באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים

* "שלום, תפילת הדרך", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "שלום, תפילת הדרך", באתר ספר הקולנוע הישראלי

* "שלום, תפילת הדרך", באתר אידיבי

* "שלום, תפילת הדרך", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**רפאל (רפי) בן שטרית** (נולד ב-2 בינואר 1966) הוא פוליטיקאי ישראלי. כיהן כראש עיריית בית שאן בשנים 2013–2018.

ביוגרפיה
--------

בן שטרית נולד בבית שאן, למד בבית ספר תחכמוני ובתיכון אורט דתי בעיר. ב-1984 התגייס לצה"ל ושירת כקצין קשר באגף המודיעין. הוא רב-סרן במילואים.

לאחר שחרורו למד חינוך והוראה במכללת אורנים אך לא סיים את התואר, עבד כרכז הדרכה ונוער עירוני במתנ"ס בבית שאן, שימש מדריך בכפר הנוער של "אמונה" בעפולה, מנהל המדרשה להעמקת הזהות היהודית בכפר הנוער הדתי. ב-1999 מונה לרכז מחוז הצפון של תנועת בני עקיבא. ב-2009 מונה למנהל הפנימייה של כפר הנוער "נווה עמיאל" בשדה יעקב.

בתחום הפוליטי היה חבר במפלגת הליכוד, שימש יו"ר הנהלת סניף הליכוד בבית שאן וחבר מרכז הליכוד. ב-2003 נבחר למועצת העיר בית שאן, כיהן כממלא מקום וסגן ראש העיר ופוטר על ידי ראש העיר ב-2008 הקים את תנועת "בית שאן החדשה" והתמודד במסגרתה בבחירות המוניציפליות לראשות העיר ולמועצה. התנועה זכתה לשני מושבים במועצה ובן שטרית כיהן כיו"ר האופוזיציה במועצת העיר. באוקטובר 2013 ניצח בבחירות את ראש העיר המכהן ז'קי לוי ברוב של 50.5%. ב-21 בנובמבר 2017 הודיע על פרישה מהליכוד ומעבר לכולנו בראשות משה כחלון עקב אכזבתו מיחס שרי הליכוד.

בבחירות 2018 הפסיד לז'קי לוי, שהתמודד שוב מטעם הליכוד וקיבל 63.26% מהקולות. רשימתו של בן שטרית קיבלה 2 מנדטים בבחירות אלו.

לאחר מכן הצטרף למפלגת תקווה חדשה – אחדות לישראל של גדעון סער.

חיים אישיים
-----------

בן שטרית נשוי בשנית ואב לחמישה. בנו אלרואי, לוחם ביחידת האיסוף הקרבי בבסיס נחל עוז, נהרג בקרבות מתקפת הפתע על ישראל בשנת 2023.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רפי בן שטרית** בוויקישיתוף
* רפי בן שטרית, ברשת החברתית פייסבוק
* רפי בן שטרית, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* רפי בן שטרית באתר תוכנית בית שאן החדשה
* mynet, בחירות מקומיות 2013: בית שאן, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 16 ביוני 2013
* אלי סבתי, ראש עיריית בית שאן התחתן: ראיון זוגי, באתר mynet‏ העמק, 16 באוגוסט 2015
* טלי חרותי-סובר, קורות החיים המשופצים של ראש העיר בית שאן, באתר הארץ, 14 באפריל 2016
* יוסי וקנין, ראש עיריית בית שאן רפי בן שטרית: לא חושש להתמודד שוב מול ז'קי לוי, באתר mynet‏ העמק, 6 בנובמבר 2016
* שלומית צור, ‏"שרי הליכוד מחרימים את בית שאן כי העזתי לנצח את ג'קי לוי", באתר גלובס, 30 באוקטובר 2017

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד טלי חרותי-סובר, קורות החיים המשופצים של ראש העיר בית שאן, באתר הארץ, 14 באפריל 2016
2. ↑  רועי רובינשטיין ומורן אזולאי, משפחת לוי חוזרת: סגן שר השיכון ניצח בבית שאן, באתר ynet, 31 באוקטובר 2018

| ראשי מועצת ועיריית בית שאן  |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **כמועצה  מקומית** | שלמה פדר | נח מרדינגר | משה בן יעקב | דב אריאב | אפרים דובק | יצחק שמש | יעקב מכלוף | יעקב שרייבוים  ועדה קרואה | יצחק קינן | שלמה בן לולו |
| מ-1949 | מ-1950 | מ-1951 | מ-1952 | מ-1955 | מ-1963 | מ-1965 | מ-1970 | מ-1974 | מ-1983 |
| **כעיר** | פיני קבלו | ז'קי לוי | רפי בן שטרית | ז'קי לוי |
| מ-1998 | מ-2003 | מ-2013 | מ-2018 |

 |
**עאיד חבשי** (בערבית: **عايد حبشي**; נולד ב-10 במאי 1995 באכסאל שבישראל) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם בעירוני קריית שמונה מהליגה הלאומית ובנבחרת ישראל.

קריירת מועדונים
---------------

חבשי נולד באכסאל, ישראל, למשפחה ערבית-מוסלמית. התחיל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של הפועל נצרת עילית, וכשהיה בן 14 עבר למחלקת הנוער של מכבי חיפה. ב-28 בנובמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשפתח בהרכב בהפסד 2–3 למכבי נתניה במסגרת גביע הטוטו. את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ערך ב-21 באפריל 2013, בהפסד 1–2 לבני יהודה תל אביב. בעונת 2013/2014 ערך שלוש הופעות בליגת העל, ובמקביל המשיך לשחק בקבוצת הנוער.

ב-3 בפברואר 2015 הושאל חבשי לבני סכנין כחלק מעסקת העברתו של אברהם פאס למכבי חיפה. בסכנין היה חבשי שחקן הרכב, ועד תום עונת 2014/2015 ערך 13 הופעות בליגה. בעונת 2015/2016 חזר חבשי למכבי חיפה, ערך 15 הופעות בליגה והיה שותף לזכייה של הקבוצה בגביע המדינה. ב-14 ביולי 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופית בתיקו 1–1 נגד נומה קאליו. ב-1 בפברואר 2017 הושאל להפועל רעננה, במדיה ערך ארבע הופעות עד תום עונת 2016/2017.

ב-27 ביוני 2017 הושאל חבשי לקבוצת בני יהודה תל אביב. ב-9 בדצמבר 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 2–1 על מכבי נתניה. חבשי פתח בכל 36 משחקי הליגה של הקבוצה בעונת 2017/2018 ולא החמיץ דקת משחק אחת, והקבוצה סיימה את העונה בפלייאוף העליון.

לקראת עונת 2018/2019 חזר מההשאלה למכבי חיפה. 

ב-25 ביוני 2021 חתם חבשי לשנתיים בעירוני קריית שמונה. ב-25 בספטמבר כבש שער בכורה בניצחון 0-1 על הפועל נוף הגליל.

קריירה בינלאומית
----------------

לזכותו של חבשי ארבע הופעות במדי נבחרת נוער ב' של ישראל עד גיל 18, חמש-עשרה הופעות במדי נבחרת הנוער עד גיל 19, ושלוש-עשרה הופעות במדי הנבחרת הצעירה עד גיל 21.

במאי 2018 זומן חבשי לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת, לקראת משחק ידידות נגד ארגנטינה, אך המשחק בוטל. ב-7 בספטמבר 2018, ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של הנבחרת, כשגם פתח בהרכב במשחק מול אלבניה במסגרת עונת הביכורים של ליגת האומות של אופ"א, שנגמר בהפסד חוץ לישראל 1–0.

תארים
-----

מכבי חיפה
* אליפות: 2020/2021
* גביע המדינה: 2015/2016

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עאיד חבשי** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams

הערות שוליים
------------

1. ↑  תומר לוי, ‏הטרייד הושלם: אברהם פאס חתם במכבי חיפה, באתר ערוץ הספורט, 3 בפברואר 2015
2. ↑  ליאור ליבוביץ' ודורון בן דור, ‏עאיד חבשי חתם בהפועל רעננה עד לסיום העונה, באתר ONE‏, 1 בפברואר 2017
3. ↑  עמית וסר, ‏הבלם עאיד חבשי חתם לעונה אחת בבני יהודה, באתר ONE‏, 27 ביוני 2017
4. ↑  עאיד חבשי זומן לפתיחת האימונים של מכבי חיפה. *יאללה ספורט*. 23 במאי 2018
5. ↑  שלום אלבז, במסגרת עסקת דהן: חבשי חתם בקריית שמונה, באתר ONE, ‏25 ביוני 2021
6. ↑  דורון בן דור, ‏קנדיל, קפילוטו, חבשי, אצילי ודאבור בסגל ישראל, באתר ONE‏, 22 במאי 2018
7. ↑  ליגת האומות של אופ"א 2018/9 – פרטי המשחק – אלבניה ישראל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
8. ↑  Albania vs. Israel 1 - 0, soccerway
"דרך המלאכים" באי שודו ביפן
האי מיקלון מקבוצת סן-פייר ומיקלון
Barrenjoey Head, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה
**טוֹמְבּוֹלוֹ** (מאיטלקית: **Tombolo** בעקבות הלטינית: *tumulus* שפירושו "תלולית", ברבים, טומבולי) היא רצועת יבשה שמחברת בין אי ליבשה. אי המקושר באמצעות טומבולו נקרא "אי לכוד". בין מספר רצועות טומבולו נוצרות לגונות, אשר אם הן ללא מוצא לים יכולות להתמלא בסחף ולהרחיב את הטומבולי לכדי רצועת יבשה רחבה. הטומבולו נקרא בעברית שרטום (להבדיל משרטון המצוי מתחת למים).

היווצרות
--------

כאשר קיים אי קרוב לחוף, פעולת הגלים בתווך שבינו ובין היבשה תהיה חלשה יחסית. אם כמות הסחף המושקעת בתווך תהיה גבוהה מכמות החומר המוסר על ידי פעולת הגלים יצטבר במשך הזמן סחף שיצור שרטון חולי ההולך ומתרחב שיחבר בסופו של דבר בין האי לבין החוף היבשתי.

טומבולו יכול להיווצר גם בין קו החוף לבין מבנים מלאכותיים כגון שוברי גלים ומתקני נמל, כפי שאירע בחוף תל ברוך בתל אביב, למשל.

### יחסים כמותיים שיביאו להיווצרות טומבולו או ימנעו זאת בעקבות הקמת שוברי גלים בחופי רחצה

כאשר היחס בין אורך שובר הגלים למרחקו מקו המים בחוף קטן מ-0.6 עד 0.7 (כלומר אורך השובר חלקי המרחק מן החוף מביא ליחס הזה), לא ייווצר טומבולו, כי אם רצועת חול (שרטון חולי) מכיוון קו המים לשובר הגלים שאינה מגיעה עדיו.

כאשר היחס האמור, עולה על 0.9 או 1.0 (כלומר אורך שובר הגלים דומה באורכו, או אפילו ארוך יותר, ממרחקו לקו המים בחוף), הרי שייווצר טומבולו שלם דהיינו, חיבור הסרטון החולי אל שובר הגלים.

עם זאת, ייתכנו משתנים נוספים שישפיעו על הנ"ל.

טומבולי מפורסמים
----------------

* גשר אדם בין הודו לסרי לנקה היה עד 1480 קשר יבשתי רציף
* העיר קדיס שבספרד
* העיר צור, שיוסדה על אי שחובר ליבשה באופן מלאכותי
* החיבור בין סלע גיברלטר ליבשה הוא למעשה טומבולו חולי רחב
* העיר הקודאטה ביפן
* האי הלכוד מונטה ארג'נטריו שבאיטליה
* לאס פאלמאס דה גראן קנריה, האיים הקנריים
* האי מיקלון מקבוצת סן-פייר ומיקלון מורכב משני איים לכודים המחוברים זה לזה בטומבולו
* מונמבסיה, יוון
* ניסי באיה נאפה, קפריסין

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טומבולו** בוויקישיתוף
* טומבולו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  גדעון אלמוג, איתמר פרת, **חוף הים התיכון של ישראל - מהדורה שישית**, ירושלים: המכון הגיאולוגי לישראל, 2020, עמ' 194
2. ↑  פיני פלד, פעילות אדם בחוף הים
3. ↑  Detached breakwaters, WaybackMachine - Internet Archive
**יהדות אזרבייג'ן** היא קהילה יהודית עתיקת יומין שהתקיימה בהרי הקווקז באזור אזרבייג'ן של היום.
הקהילה הוקמה לכל המאוחר במאה ה-3–5 לספירה, כחלק מגלות בבל או פיזור היהודים ברחבי האימפריה הפרסית.

הקהילה, שבמשך מאות שנים כללה אך ורק את יהודי ההרים, התקיימה שנים רבות בסגר יחסי וקיימה יחסים רק עם הקהילות האחרות באזור הקווקז. לאחר כיבוש אזרבייג'ן על ידי ברית המועצות קיימה קשר גם עם קהילות ברית המועצות השונות.

יהודי אזרבייג'ן נכללים ביהודי ההרים וזהו אחד הריכוזים הבולטים שלהם.
רוב בני הקהילה עלו לישראל בשנות ה-90, עם התפרקות ברית המועצות, והם נכללים בקטגוריה של "**יהודי הקווקז**".

כתובה מאזרבייג'ן
כיום יש באזרבייג'ן לפי הערכות שונות כ-16,000-30,000 יהודים, רובם בבאקו, המתחלקים ל-3 קהילות משנה:

1. קהילת היהודים ההרריים- שיושבים שם כבר מזמן קדום. הקהילה הגדולה ביותר מבחינת גודל האוכלוסייה.
2. קהילת היהודים האשכנזים- שהתיישבו שם מסוף המאה ה-19, תחילת המאה ה-20 ובתקופת מלחמת העולם השנייה.
3. קהילת יהודי גאורגיה- שהתיישבו בבאקו בתחילת המאה העשרים.

בנוסף לאלה ישנן קהילות יהודיות קטנות בערים ועיירות אחרות. באזרבייג'ן פעילות תנועות נוער ציוניות, כגון נתיב, הצופים ובני עקיבא, אשר פועלות בשיתוף הסוכנות היהודית ושגרירות ישראל בבאקו.

הקהילה היהודית המשמעותית ביותר אחרי באקו נמצאת בעיירה האדומה (קירמיזי קסבה/קראסניה סלובודה), בקרבת העיר קובה, ובה מתגוררים כ-4,500 יהודים לערך. בין העיירה האדומה לעיר קובה המוסלמית, מפריד הנהר קודיאלצ'אי. בעבר התגוררו בעיירה האדומה 18,000 יהודים והיו קיימים בה 17 בתי כנסת, אך בשנת 1938, שליט ברית המועצות, סטלין, הגלה את הרבנים לסיביר וסגר את כל בתי הכנסת בעיירה, למעט אחד הפעיל עד ימינו. מפאת העובדה שהעיירה האדומה מבוססת על טהרת היישוב היהודי ובה מתגוררים אך ורק יהודי ההרים היא זכתה לכינוי 'העיירה היהודית האחרונה'. 

כיום פעילים בעיירה שני בתי כנסת ובית מדרש, וכן מצויים בה שליחי תנועת בני עקיבא ושלוחי חב"ד.
שלוחי חב"ד במקום הקימו ומנהלים בית ספר יהודי בשיתוף ארגון 'אור אבנר', בנוסף לדברים הרבים למען הקהילה הן בצד הגשמי כגון חלוקת סלי מזון וכדומה והן בצד הרוחני בפעילויות רבות לקראת כל אחד מחגי ישראל.

אלברט אגרונוב, מפקד טנק יהודי אזרי שהשתתף בקרבות במלחמת נגורנו קרבאך, קיבל על כך תואר "הגיבור הלאומי" של אזרבייג'ן. הוא נטמן באזור השהידים בבית הקברות הלאומי.

ראו גם
------

* יהודי אזרבייג'ן (ארגון)

קישורים חיצוניים
----------------

* איריס ז'ורלט, ‏מהסליחות ועד מנהג הכפרות ובניית הסוכה: ביקור באזרבייג'ן, באתר מעריב אונליין, 3 בספטמבר 2018
* JTA, מוזיאון חדש באזרבייג'ן מנציח את מסורות "היהודים ההרריים", באתר הארץ, 21 בספטמבר 2020
* מאיר הלוי גובר, ‏יהודי ההרים בקובה, אזרבייג'ן, באתר Academia.edu (ברוסית)

| יהדות אסיה |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אוזבקיסטן • אזרבייג'ן • איחוד האמירויות • אינדונזיה • איראן • אפגניסטן • ארמניה • בירוביג'אן • בוכרה • בחריין • גאורגיה • יהודי ההרים • הודו • בני מנשה • הונג קונג • הפיליפינים • וייטנאם • טאיוואן • טג'יקיסטן • טורקיה • יפן • ירדן • ישראל • כווית • כורדיסטן • לבנון • מונגוליה • מיאנמר • סוריה • סין • סינגפור • סרי לנקה • מלזיה • עומאן • עיראק • ערב הסעודית • חצי האי ערב • פקיסטן • קוצ'ין • קוריאה הדרומית • קזחסטן • קירגיזסטן • רוסיה • תאילנד • תימן (וצפון תימן) | ילדים יהודים עם המורה שלהם בסמרקנדילדים יהודים עם המורה שלהם בסמרקנד |

 |