recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
הפסל לכבוד מריה מגדלנה לנגהאנס
**יוהאן אוגוסט נאהל האב** (גרמנית: **Johann August Nahl der Ältere**‏; 22 באוגוסט 1710, ברלין – 22 באוקטובר 1781, קאסל) היה פסל ואמן סטוקו גרמני.

ביוגרפיה
--------

נאהל נולד למשפחת אמנים. אביו, יוהאן סמואל (1664–1727), היה פסל החצר של פרידריך הראשון החל מ-1704. אמו, אווה מריה, הייתה צורפת בברלין. את תחילת חינוכו הוא קיבל את אצל אביו. לאחר מותו של האב, כאשר יוהאן אוגוסט היה בן 18, הוא ערך מסע דרך זיגמרינגן וברן לשטרסבורג, שם עבר עבור רובר לה לורן. בין 1731 ל-1734 הוא למד בפריז. לאחר שסיים את לימודיו בפריז הוא נסע לטיול באיטליה, ובמהלכו ביקר ברומא, פירנצה, ג'נובה, בולוניה, ונציה ונאפולי. ולאחר מכן עבר לרומא ובחזרה לשטרסבורג.

נאהל חזר לשטרסבורג, וב-1736 נשא לאישה את אנה מריה, בתו של חרש אבן, וקיבל את אזרחות העיר. בתקופה הראשונה שלאחר חזרתו הוא עבד עבור המושל המלכותי פרנסואה קלינגלין, ולאחר מכן תחת רובר לה לורן בארמון רוהאן.

בין 1740 ל-1746 עבד נאהל עבור הקיסר הגרמני פרידריך הגדול, ובנה עבורו מספר ארמונות חדשים. בקיץ 1746 הוא אף החליף את האדריכל גאורג ונצסלאוס פון קנובלסדורף, שהיה האדריכל המלכותי של פרידריך, אך תוך זמן קצר עזב את התפקיד בגלל עומס בעבודה ובגלל מחלוקות שונות. הוא היגר לשווייץ ורכש אחוזה ליד ברן. בתשע השנים שהתגורר בשווייץ הוא זכה להזדמנויות תעסוקתיות רבות. שני בניו, שקנו לעצמם שם כפסל וכצייר, נולדו בעת שהתגורר שם.

ב-1755 הוא זומן לחצרו של וילהלם השמיני מהסה-קאסל, ועבד שם על עיצוב הטירה והפארק. ב-1767 הוא התמנה לפרופסור לפיסול בקולגיום קארולינום (Collegium Carolinum), ועשר שנים לאחר מכן לאותו תפקיד באקדמיית קאסל לאמנויות שזה עתה הוקמה.

נאהל הוא זה שיצר את פסל הפליז לכבודה של מריה מגדלנה לנגהאנס, שהייתה רעיית כומר שמתה בעת לידתה. הפסל נמצא בכנסייה של הרשות המקומית הינדלבנק בקנטון ברן. הפסל היה פופולרי מאוד במאה ה-18.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוהאן אוגוסט נאהל** בוויקישיתוף
* יוהאן אוגוסט נאהל (אורכב 04.06.2020 בארכיון Wayback Machine) באתר הביוגרפיה הגרמנית החדשה
* יוהאן אוגוסט נאהל באתר הספרייה הלאומית של גרמניה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 119244853
* HDS: 022547
* ISNI: 0000 0000 6677 7200
* LCCN: nr95039609
* NLP: A35221677
* NTA: 110168364
* RKD: 58782
* SIKART: 4023512
* ULAN: 500116572
* VIAF: 54953760
* WorldCat: lccn-nr95039609

 |
**קמילה דה רוסי** (באיטלקית: **Camilla de Rossi** תאריך לידתה אינו ידוע. פעלה ברומא בשנים 1670–1707) הייתה מלחינה איטלקייה מתקופת הבארוק.

חייה
----

אין ידיעות על חייה פרט לעובדה, שהמילה "רומאנה", המופיעה על דפי השער של כתבי היד שלה, מעידה על מוצאה הרומאי. ארבע אורטוריות שלה לקולות סולו ותזמורת בוצעו בקאפלה הקיסרית של וינה בין 1707 ל-1710. הן מזכירות בצורה ובסגנון את האורטוריות של אלסנדרו סקרלטי.

הקיסר יוזף הראשון הזמין אצלה את היצירה הראשונה הידועה שלה, "סנטה ביאטריצ'ה ד'אסטה" (Santa Beatrice d’Este).

כלי נגינה שימשו את דה רוסי להשגת אפקט דרמטי או לאפיון הדמויות: חצוצרות מייצגות את הלוחם הנבל ב"באטריצ'ה הקדושה ד'אסטה", לאוטה מייצגת את תומתו של אלסיו הקדוש ב"סאנט'אלסיו", וקלמית, שרק שנה קודם לכן הוצגה לראשונה בשימוש תזמורתי בווינה, מייצגת את חלומו הרוגע של אבראמו ב"קורבן אברהם". (Il sacrifizio di Abramo) לפי הכתוב בדף השער של כתב היד, רוסי כתבה הן את הטקסט והן את המוזיקה ליצירה "הבן האובד" (Il figliuol prodigo).

לקריאה נוספת
------------

B.G. Jackson: ‘Oratorios by Command of the Emperor: the Music of Camilla de Rossi’, CMc, no.42 (1986), 7–19

קישורים חיצוניים
----------------

* קמילה דה רוסי, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* קמילה דה רוסי, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ברברה גארווי ג'קסון, "קמילה דה רוסי" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
2. ↑  גרוב
3. ↑  גרוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1089756453
* ISNI: 0000 0003 9810 1960
* LCCN: n88665305
* MusicBrainz: 67a86988-f477-4210-bd71-a5f2fcdae86d
* NTA: 14386081X
* SUDOC: 193357860
* VIAF: 189216057
* WorldCat: lccn-n88665305

 |
**יוהאן גאורג גמלין** (בגרמנית: **Johann Georg Gmelin**;‏ 10 באוגוסט 1709 - 20 במאי 1755) היה חוקר טבע גרמני, בוטנאי גאוגרף, רופא, מנהל הגן הבוטני של אוניברסיטת טיבינגן, וחבר האקדמיה המלכותית השוודית למדעים.

במאה ה-18 סייר יוהאן גאורג גמלין בסיביר. בשנים 1733-1743 הוא לקח חלק במשלחת הצפונית הגדולה. הוא היה הראשון אשר מדד וגילה כי פני המים בים הכספי נמוכים מאלה של הים התיכון. הוא גם פרסם שתי עובדות מרכזיות במסעותיו בסיביר ויותר מ -500 מינים ידועים קודם לכן.

ילדות
-----

גמלין נולד בטובינגן לבנו של פרופסור מאוניברסיטת טובינגן. הוא היה ילד מחונן והחל להשתתף בהרצאות באוניברסיטה זו בגיל 14. בהיותו בן 18, בשנת 1727, הוא סיים לימודי רפואה. לאחר מכן הוא נסע לסנקט פטרבורג ובשנת 1728 קיבל מלגת לימודים באקדמיה הרוסית למדעים. בשנת 1730 הוא החל להרצות באוניברסיטה, והתמנה בהמשך לפרופסור לכימיה וידיעת הטבע.

משלחת קמצ'טקה השנייה
--------------------

אחד הסוגים שגילה במסעותיו
גמלין נבחר, מבין שלושה פרופסורים, להצטרף למשלחתו השנייה של ויטוס ברינג לקמצ'טקה (1733-1743). בחלקו הראשון של המסע - לאחר שיצאו מסנקט פטרבורג באוגוסט - התלווה אליהם הסטודנט הצעיר סטפן קרשניניקוב. יחד הם נסעו דרך הרי אורל ומערב סיביר ליניסייסק. גמלין תיאר את תוואי נהר היניסיי כגבול בין אירופה לאסיה, וביניסייסק השתתף במדידת הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנרשמה עד לאותה עת. הוא היה גם הראשון שגילה כי פני הים הכספי נמוכים יותר מאלה של הים התיכון. בספטמבר 1736 הוא הגיע למטהו של ברינג ביקוטסק. לרוע מזלו, בית מגוריו של גמלין נשרף ב-8 בנובמבר, ועימו נשרף אף אוסף הצמחים והרישומים שערך וכן חלקים מספרייתו. בקיץ שלאחר מכן הוא ניסה לאסוף מחדש דגימות רבות ככל האפשר כדי להחליף את אלה שאבדו. בין השנים 1747–1769 פרסם בארבעה כרכים את ספרו "הצומח בסיביר" (Flora Sibirica). הספר מכיל תיאורים של 1178 מיני צמחים, 294 מתוכם מאוירים. אחיינו שמואל גוטליב גמלין סייע לו לערוך את שני הכרכים האחרונים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוהאן גאורג גמלין** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1285677
* BnF: cb12334905r (data)
* Botanist: J.G.Gmel.
* CiNii: DA05040931
* GND: 11903705X
* ISNI: 0000 0001 0881 8673
* LCCN: n86872872
* LNB: 000298790
* NKC: nlk20000086058
* NLP: A1788634X
* NTA: 118672096
* SNAC: w69g7pnw
* SUDOC: 032291086
* VcBA: 495/133538
* VIAF: 27138291
* WorldCat: lccn-n86872872

 |
רביעיית ברברשופ של הצי האמריקאי בעת הופעה**מוזיקת ברברשופ** (באנגלית: **Barbershop music**) הוא סגנון עממי של מוזיקת א-קפלה, המושר ללא ליווי כלי נגינה. הסגנון מאופיין באקורדים מרובעים בטקסטורה מוזיקלית הומופונית בעיקרה. לכל אחד מארבעת הקולות יש תפקיד. הסולן (Lead Singer) שר את המנגינה, הטנור מלווה מעל המנגינה, הבס שר את התווים הנמוכים, והבריטון משלים את האקורד. עיבודי ברברשופ מתאפיינים בהרמוניות צפופות (Close Harmony) - צירופי צלילים במרווחים קטנים, העשויים לעיתים להישמע צורמים מחוץ להקשר ההרמוני.

מחקרים מוזיקולוגיים נוטים כיום לתמוך בטענה כי מקור הסגנון הוא בשכונות האפריקניות-אמריקניות של ארצות הברית בתחילת המאה ה-20. בשכונות אלה, מספרות הגברים (באנגלית Barbershops) היוו - ועודן מהוות - מרכז חברתי. הפורמט של שירת הברברשופ כהרמוניה של ארבעה תפקידי שירה מוצאת את שורשיה עוד בשירת הגוספל של הכנסיות האפריקניות-אמריקניות.

שירת ברברשופ מהווה כיום תחביב של זמרים (בעיקר גברים) רבים ברחבי העולם, ובמיוחד בארצות הברית, שבה נולד סגנון הברברשופ. הארגון *Barbershop Harmony Society* הוא ארגון-הגג הראשי המאגד את פעילותם של הרכבי ברברשופ בארצות הברית ובקנדה. בנוסף לו פועלים ארגונים נוספים שבהן משתתפים גם הרכבי נשים (*Sweet Adelines International*, ו-*Harmony Incorporated*).

הרכבי ברברשופ מפורסמים מהעולם:

* The Dapper Dans
* Vocal Majority
* Masters of Harmony
* Ambassadors of Harmony

בישראל פועלים מספר הרכבי ברברשופ, שהוותיקה מביניהן היא "**להקת הספרים הירושלמית**" אשר הוקמה ב-1983.
מאז הוקמו עוד מספר הרכבים, אשר הבולט ביניהם הוא "**12 טון**", הפועל בניצוחו של אלכס אשד. אשד הקים גם את "**ברברינה**", הרכב ברברשופ ישראלי על טהרת המין הנשי.

ראו גם
------

* א-קפלה

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **ברברשופ** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מוזיקת ברברשופ** |

* Barbershop Harmony Society
* להקת הספרים הירושלמית (אורכב 26.09.2013 בארכיון Wayback Machine)
* 12 טונים
* ברברינה  (אורכב 17.03.2011 בארכיון Wayback Machine)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007282992005171
* LCCN: sh85011800

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה, העוסק בהר בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה, עם הערך "הר הואופ (ארץ פאלמר)", העוסק בהר בארץ פאלמר שבאנטארקטיקה.

**הר התקווה** (באנגלית: **Mount Hope**; מילולית: "הר התיקווה") הוא הר בצורת כיפה, שגובהו כ-1,170 מטרים מעל פני הים.
הר מצוי לרגלי קרחון בירדמור, בשטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.

היסטוריה
--------

### גילוי ההר

הגבעה התגלתה ב-3 בדצמבר 1908 על ידי ארנסט שקלטון וקבוצת הקוטב הדרומי שלו, במסעם לעבר הקוטב הדרומי כחלק ממשלחת נמרוד. באמצעות הטיפוס על גבעה זו זכתה הקבוצה לתצפית הראשונה שלה אל הקרחון, שפתח לפניה את הדרך אל רמת הקוטב והקוטב עצמו.

### מקור השם

שקלטון רשם ביומנו: 

> 
> הגענו אל בסיס ההר, בתקווה לטפס עליו כדי להשקיף אל הסביבה [...] בקושי רב נאחזנו וטיפסנו על פני ההר הסלעיים, ואז עלינו במדרון מתון, עוטה שלג [...] מראש הרכס הזה נפתחה לפנינו בבת אחת הדרך דרומה, כי לנגד עינינו השתרע קרחון אדיר [...] משתרע הלאה דרומה אל פנים הארץ עד שבסופו של דבר נראה כמתמזג ברמת קרח פנים-יבשתי.
> 
> 
> 
> 

שקלטון קרא לגבעה, שסיפקה את נקודת התצפית הזאת "Mount Hope" ("הר התקווה"), על שום התקווה שנטעה בלבותיהם. קבוצתו של שקלטון העפילה מן הקרחון אל הרמה, אבל שבה על עקבותיה לפני שהגיעה אל הקוטב. כעבור שלוש שנים, הלכה קבוצת הקוטב של קפטיין סקוט, ממשלחת טרה נובה, באותו נתיב והגיעה אל הקוטב (חמישה שבועות אחרי קבוצתו של רואלד אמונדסן), אך כל אנשיה גוועו בדרך חזרה. "הר התקווה" היה אתר המצבור האחרון שהניחה קבוצת ים רוס ב-1916, לספק סיוע לצעדה הכושלת של שקלטון לחציית הקוטב, שהייתה אמורה להוות את שיאה של המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית, היא משלחת "אנדיורנס".

קישורים חיצוניים
----------------

* הר הואופ (הר התקווה), באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* הר הואופ (הר התקווה) באתר marineregions
במתמטיקה ובמדעי המחשב, **שיטת אוילר** היא פרוצדורה נומרית לפתרון משוואות דיפרנציאליות עם ערך התחלתי מסוים. זוהי השיטה הישירה והבסיסית ביותר לאינטגרציה נומרית של משוואות דיפרנציאליות ושיטת רונגה-קוטה הפשוטה ביותר. שיטת אוילר נקראת על שם לאונרד אוילר, שתיאר שיטה זו בספרו "Institutionum calculi".

שיטת אוילר היא שיטה מסדר ראשון, כלומר השגיאה המקומית לכל צעד היא פרופורציונית לריבוע גודל הצעד, והשגיאה הגלובלית (שגיאה בזמן מוגבל) פרופורציונית לגודל הצעד. שיטת אוילר משרתת לעיתים קרובות כבסיס לבניית שיטות מסובכות יותר.

תיאור גאומטרי לא פורמלי
-----------------------

איור של שיטת אוילר. העקום הלא ידוע הוא בכחול, והקירוב שלו באדום.
בבעיה של חישוב השטח של צורה לא מוכרת המתחילה בנקודה נתונה ומקבלת משוואה דיפרנציאלית נתונה, המשוואה הדיפרנציאלית יכולה להיחשב כנוסחה שבה שיפוע המשיק לעקומה יכול להיות מחושב בכל נקודה שעל גבי העקומה, ברגע שהשעורים של הנקודה הזו חושבו. 

הרעיון בבסיס השיטה הוא שבזמן שצורת הפונקציה לא ידועה תחילה, ידועים שעורי ההתחלה שלה. אז, על ידי המשוואה הדיפרנציאלית, שיפוע המשיק לפונקציה בנקודת ההתחלה יכול להיות מחושב, וכך ניתן גם לחשב את הנקודה הבאה של הפונקציה. לפי גודל הצעד הנבחר, מהנקודה ההתחלתית הולכים צעד קטן בהתאם לשיפוע שחושב ומחשבים את מיקום הנקודה הבאה. לאורך הצעד הקטן הזה, השיפוע לא משתנה בהרבה, כך שהנקודה השנייה שחישבנו תהיה קרובה מאוד לנקודה של הפונקציה האמיתית. אם נחשיב את הנקודה השנייה כנקודה ההתחלתית, נוכל לפעול לחישוב הנקודה השלישית בדיוק באותה הדרך. לאחר מספר פעמים נוכל לחשב את העקומה של כל הנקודות שחישבנו. באופן כללי, העקומה שנמצא תהיה קרובה מאוד לעקומה הלא ידועה האמיתית, והשגיאה בין שתי העקומות יכולה להיות קטנה מאוד אם גודל הצעד קטן מספיק ומרווח החישוב הוא אינסופי.

עיגול שגיאות
------------

הוויכוח נכון להיום מתעלם מההשפעות של עיגול תוצאות. בצעד מספר n בשיטת אוילר, השגיאה המעוגלת היא בערך של {\displaystyle \varepsilon y\_{n}}. בהנחה שהשגיאות המעוגלות הן בערך באותו הגודל, השגיאה המעוגלת הכוללת ב-N צעדים היא בערך {\displaystyle N\varepsilon y\_{0}} אם הנקודות השגויות הן באותו הכוון. כיוון שמספר הצעדים הוא פרופורציוני הופכי לגודל הצעד h, השגיאה הכוללת המעוגלת היא פרופורציונית ל: {\displaystyle \varepsilon /h}. במציאות, בכל מקרה, לא ייתכן כלל שכל השגיאות המעוגלות הן באותו הכוון. אם במקום זאת, נניח שהשגיאות המעוגלות הן ערכים מעוגלים עצמאיים, אז השגיאה המעוגלת הכוללת היא פרופורציונית ל {\displaystyle \varepsilon /{\sqrt {h}}} .
מכאן, בהתאם לערכים הקטנים של גודל הצעד, שגיאת החיתוך תהיה קטנה, אבל ההשפעה של עיגול השגיאה תהיה גדולה. רוב ההשפעה של עיגול השגיאה יכולה להימנע אם עיגול השגיאות מפצות זו את זו בהתאם לשיטת אוילר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שיטת אוילר** בוויקישיתוף
**האנה נורסה** (באנגלית: **Hannah Norsa**; בערך 1712 – 28 באוגוסט 1784) הייתה שחקנית וזמרת יהודייה-אנגלייה, שזכתה לתהילה בהופעתה במחזה של ג'ון גיי, אופרת הקבצנים בשנת 1732, והפכה להיות פילגשו של רוברט וולפול, הרוזן השני של אורפורד.

ביוגרפיה
--------

נורסה הייתה בתו של בעל הפונדק הלונדוני יששכר נורסה, יהודי איטלקי יליד מנטובה.

הופעת הבכורה שלה הייתה בדמותה של פולי פצ'ום באופרת הקבצנים בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן ב-16 בדצמבר 1732. במהלך השנים הבאות מילאה תפקידים מובילים באופרות מאת יוהאן ארנסט גאליארד ואחרים. בשנת 1733 היא שרה את הקטע של דיידמיה באופרת הבלדה של גיי, "אכילס". היא גם מילאה תפקידים שאין בהם קטעי שירה בהצגות, ביניהן סטרטאג'ם של ג'ורג' פרקהאר ו"היתום" מאת תומאס אוטווי.

בשנת 1736 היא הפכה להיות פילגשו של רוברט וולפול, בנו ויורשו של ראש הממשלה לשעבר רוברט וולפול ואחיו של הסופר הוראס וולפול. הוראס תיאר את נורסה כ"פילגש של אחי". נישואיו של רוברט התפרקו, ונורסה עברה להתגורר עמו להוטון הול בנורפוק. לנורסה נולד בן מאורפורד, יליד 1740, שמת ככל הנראה בצעירותו. היסטוריון המוזיקה דייוויד קונווי רואה בסיפור של נורסה "סיפור ארכיטיפי על איך כוכבות בימתית עשויה להוביל לשינוי חברתי."

נורסה חייתה עם אורפורד עד מותו בשנת 1751 לאחר שסיים ככל הנראה להחזיר את חובותיו. לאחר 1751 היא התגוררה אצל מפיק אופרת "הקבצן", ג'ון ריץ' ומשפחתו. כשמתה בקנזינגטון היה מצבה הכלכלי טוב מאוד. היא השאירה 3,400 ליש"ט בהשקעות במניות האוצר. היא נקברה בסנט מרי אבוטס, קנזינגטון, ב-28 באוגוסט 1784.

לקריאה נוספת
------------

* בולדווין, אוליב ותלמה וילסון (2008). "נורסה, האנה", במילון אוקספורד הלאומי לביוגרפיה מקוונת.
* קונווי, דייוויד (2012). "יהדות במוזיקה: כניסה למקצוע מהנאור לריצ'רד וגנר." קיימברידג': הוצאת אוניברסיטת קיימברידג'.מסת"ב 978-1-316-63960-3
* דירקס, פיליס (נד). "ג'ון ריץ' (1692–1761)", *במילון אוקספורד לביוגרפיה לאומית* מקוונת, (נדרשת הרשמה).

הערות שוליים
------------

1. 1 2   Baldwin (2008)
2. 1 2  Conway (2012), p. 69.
3. 1 2  "Hannah Norsa, 18th century actress", *Georgian Era* website, accessed 3 July 2017.
4. ↑  Dirks (n.d.).
**מוישרנגה** (מוולנסית: **Muixeranga**) הוא הכינוי שניתן לאסופה של מחולות עתיקים ולמגדלים אנושיים שמקורם בחבל ולנסיה ושמבוצעים כיום בעיקר בעיירה אלז'מזי (Algemesí).

המוישרנגה היא יותר מריקוד אקרובטי אמנותי. היא גם אוסף של מבנים הבנויים מהרקדנים המפגינים גמישות מרהיבה והמוסעים בתהלוכת "גבירתנו אשר על הבריאות" החג העיקרי של אלז'מזי (7 בספטמבר עד 8 בספטמבר).

מוישרנגה הוא השם המקובל באלז'מזי לקסטל, מנהג של המגדלים האנושיים המודרניים הנפוץ בכל קטלוניה. ההבדל הוא שהמוישרנגה היא בעלת רקע דתי יותר ומלווה בריקוד, כאשר גובה המגדלים האנושיים פחות חשוב מהצורה הסמלית. בעבר הייתה מסורת המגדלים האנושיים נפוצה בכל רחבי חצי האי האיברי.

בשנת 2011 הכיר ארגון אונסק"ו בפסטיבל באלז'מזי שבו מבצעים מוישרנגה כמורשת תרבותית בלתי מוחשית.

מאפיינים
--------

המשתתפים הבונים את המגדלים הם בדרך כלל קבוצת גברים, מכל מקצוע, עדיף כזה המחייב כושר ויכולת גופנית. כיום קרוב ל-200 איש משתתפים בתהלוכת המבנים האנושיים, אך בעבר היו לא יותר משלושים. אומן או מנצח מתאם את המחול ואת המגדלים האנושיים, ומבנים אחרים, ואף אחראי לבחינה וקבלה של אנשים חדשים לקבוצת המבצעים.

התלבושות הן ייחודיות במובנים רבים. הן מורכבות מחולצות, מכנסיים, נעלי איכרים ולעיתים כובע מיוחד. האריג צבוע בלבן ועליו פסים באדום וכחול כמו של ליצן. זקנים עוד זוכרים כי בעבר נהגו לתפור את התלבושות מבד מזרנים ישן.

מקור והתפתחות
-------------

קיימות כמה תאוריות למקור מנהג המוישרנגה, ובמיוחד למקור השם. תאוריה אחת טוענת כי מקור המילה בערבית "מושן" שפירושו מסכה. תאוריה שנייה קושרת את המנהג עם תהלוכות קדומות שנערכו ברחובות לציון מאורע מיוחד.

אף שהמסורת בחצי האי האיברי מתוארכת למאה ה-13, הרישומים הראשונים שבידינו על המוישרנגה הם מהשליש הראשון של המאה ה-18.

מוזיקה וסמל
-----------

המחול מלווה במוזיקה המנוגנת על ה"טאבאלט" (tabalet סוג של תוף) ו"דולסאינה" (dolçaina סוג של חליל רעשני). המנגינה היא של מלחין בלתי ידוע והיא עתיקת יומין.

כמה מהאנשים הנאבקים למען התאוששות התרבות הולנסינית ושפתה מתייחסים למוזיקה של המוישרנגה כסוג של המנון של חבל ולנסיה ואף של כל האזורים דוברי הקטלאנית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוישרנגה** בוויקישיתוף
* אתר בלתי רשמי של המוישרנגה (בקטלאנית)
* שיר מוישרנגה בביצוע שאבי ריקרט
**יוהאן אדלברט אנגרמאייר** (בצ'כית: **Jan Vojtěch Angermayer**‏; 9 בנובמבר 1674 – 18 באוקטובר 1742) היה צייר יליד בילינה, בממלכת בית הבסבורג. הוא התמחה בקומפוזיציות של טבע דומם. מאז 1699 הוא למד ציור בפראג יוהאן רודולף ביס ונרשם שם כחבר באגודת הציירים של העיר בין 1707 ל-1727.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד ב-9 בנובמבר 1674 בבילינה. מאז 1699 הוא חי בפראג, שם למד אצל הצייר השווצרי יוהאן רודולף ביס, שהגיע לפראג שבע שנים קודם לכן. יוהאן אדלברט הצטרף לגילדת הציירים של העיר העתיקה בשנת 1707. הוא יצר לו מוניטין בזכות ציוריו המפורטים של טבע דומם, לעיתים קרובות למדי בגודל קטן. בין תלמידיו שייכים צייר הרוקוקו המוקדם ג'ון קספר הירשלי וקרל קסטנר. מלבד שהות לצורכי עבודתו במנזר אוסק (1719–1722), בילה יוהאן אדלברט אנגרמאייר את רוב חייו בפראג, שם נפטר ב-10 במאי 1742.

אנגרמאייר צייר פרחים, בדים, גביעי ציד וסצנות שקטות מהטבע, אבל גם קומפוזיציות לא מסורתיות כמו טבע דומם עם שעון או טבע דומם עם קופסת תכשיטים (1708). הוא הושפע ממורו יוהאן רודולף בייס, שלמד בהולנד. אנגרמאייר היה ידוע במיומנותו בתיאור מציאותי של פרטים.

ניתן לסווג את רוב עבודותיו כטבע דומם זעיר, מכיוון שהרוחב או הגובה של ציוריו עולים רק לעיתים רחוקות על 35 ס"מ.

גלריה
-----

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוהאן אדלברט אנגרמאייר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Seifertová, Hana (1979). Georg Flegel a kabinetní zátiší v Čechách v 17. a 18. století (exhibition catalogue) (in Czech). Prague - available in Czech National Library: Czech National Gallery. p. 39.
2. ↑  Vondráčková, Marcela, ed. (2013). Baroko v Čechách: průvodce stálou expozicí Národní galerie v Praze, Uměleckoprůmyslového musea v Praze a Archeologického ústavu Akademie věd ČR, Praha (in Czech). Prague: Národní galerie. pp. 123–124

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"יוהאן אדלברט אנגרמאייר"**.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 129972525
* ISNI: 0000 0000 6685 5467
* LCCN: no2016112812
* NKC: jn20011018100
* RKD: 1879
* SUDOC: 200574027
* ULAN: 500013448
* VIAF: 8480313
* WorldCat: lccn-no2016112812

 |
**ערוץ דריאל** (גאורגית: **დარიალის ხეობა**, דַריאֶליס חֶאוֹבּה) הוא ערוץ בהרי הקווקז בגאורגיה ליד הגבול עם רוסיה, ומוכר גם כ**מעבר דריאל**. הערוץ שוכן בגובה 1,204 מטר מעל פני הים, סמוך לבסיסו המזרחי של הר הקזבק, ובמרכזו זורם נהר טרק (תרגי). רוחבו המינימלי של הערוץ בין אבני האבן האנכיות המתנשאות לגובה של 1,800 מטר מעל פני הים, דהיינו, בין צוקים בגובה של 600 מטר, הוא שמונה מטרים ואורכו 11 ק"מ.

הערוץ נזכר בכתובים הגאורגיים בשמות ראלאני, דארגאני, דאריאלאני; הפרסים והערבים כינו אותו בשם השער לאלאנים (درِ الان דר-י אלאן, ומכאן שמו) וסטרבון כינה אותו "פורטה קווקזיקה" או "פורטה קומנה". תלמי קרא לערוץ "פורטה סרמטיקה" (Sarmatae); ולעיתים אף היה ידוע "כספיה פורטה" (שם שנהג גם למעבר בדרבנט) סמוך לים הכספי. הטטרים כינו את השער בשם דאריאוֹלי, ואילו המדען הרומאי פליניוס הזקן התייחס אליו כשער איברי. המעבר נזכר כאחד מהמיקומים של שערי אלכסנדר (אלכסנדר הגדול).

בהיותו אחד המעברים החוצים את הקווקז, הוקם במקום במאה ה-2 לפנה"ס מבצר, על ידי מיריאן הראשון, ומעבר סודי קישר בינו לבין הנהר. הפרסים יסדו בערוץ במאה ה-5 לפנה"ס את מצודת "ביריפאראץ", שהכילה עד אלף חיילים. בשנת 1801 בנתה רוסיה את "מצודת דריאל", העומדת על תילה עד היום בקצהו הצפוני של הערוץ. המצודה הרוסית בגובה 1,447 מטר מעל פני הים, שמרה על קטע זה של הדרך הצבאית הגאורגית, והיא הונצחה על ידי מיכאיל לרמונטוב בשירו "השד".

הערכה מוטעית של הגאורגים בפלישת הצבא האדום לגאורגיה בשנת 1921 הביאה למפלתם בקרב ולכיבושה של טביליסי. ב-16 בפברואר 1921 החלו הרוסים במבצע לכיבוש טביליסי. הצבא הגאורגי הנסוג הותיר אחריו אדמה חרוכה במטרה לעכב את הכוחות הרוסיים שבאו בעקבותיו, אלא שהערכתו כי הרוסים לא יצליחו לעבור דרך מעבר דריאל המכוסה שלג כבד בתקופה זו של השנה התבררה כמוטעית.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **תמונות ערוץ דריאל** |
**פלטכניקה** היה מפעל לייצור כיסאות בקיבוץ ניצנים.

פלטכניקה הוקמה בשנת 1943 על ידי יוסף אברהמי (יוסוף) ואוטו בלאושטיין. החברה התמחתה בעבודות חריטה מסובכות ובעבודות ריתוך מתוחכמות. החברה גם עסקה במכירת גנרטורים לריתוך. החברה הייתה ממוקמת ברח הגדוד העברי 5 בתל אביב. בתחילת שנות ה-60 עבר המפעל לייצור כיסאות למשרד ולתעשייה, "כיסאות הייעול" החברה הייתה הראשונה בארץ לייצר כיסאות ארגונומיים לישיבה נכונה עם תמיכה נכונה לגב למניעת כאבי גב לשימוש במשרדים ומפעלי תעשייה. החברה השתמשה בידע וחלקים גרמניים עם שיתוף פעולה עם מפעל גרמני גדול.

בשנת 1969 נרכש המפעל בידי קיבוץ ניצנים והציע מגוון רחב של כיסאות למשרד. משרד החברה המשיך לפעול בתל אביב. בשנות ה-80 ייצא המפעל לאירופה ולארצות הברית.

בשנות ה-90 רכשה החברה ידע לייצור מושבים לתחבורה ציבורית מחברת Vogel הגרמנית וידע לייצור כיסאות לחדרי הרצאות מחברת Sokoa הצרפתית. 

בתחילת המאה ה-21 היו לחברה שלוש חטיבות עסקיות: מושבים לתחבורה ציבורית, כיסאות משרדיים ו-OEM. החברה מכרה מושבים בין השאר לאוטובוסים של אגד, מטרופולין וקונקס ולרכבת ישראל. כן ייצרה החברה מושבים לרכבים ממוגנים של פלסן סאסא, שנמכרו לצבא ארצות הברית וכיסאות קליניקה. 

בשנת 2015 נסגר המפעל בניצנים.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  מפעל פלטכניקה נסגר: 100 עובדים פוטרו, באתר גלובס, 15 במרץ 2015
2. ↑  נולד בבון, גרמניה, שם למד רפואה עד 1933, עלה לארץ במסגרת תנועת הסטודנטים היהודים ה"ק.י.פ" ולפני העלייה נשלח לממל, ליטא שם קיבל הכשרה על ידי הגרמנים בריתוך.
3. ↑  גנרטורים לריתוך חשמלי בשדה, על המשמר, 16 ביוני 1955
4. ↑  כסאות הייעול של פלטכניקה, מעריב, 8 באוקטובר 1961
5. ↑  החודש - איכות במחירים מיוחדים, מעריב, 4 ביוני 1974
6. ↑  רות פנחסי, התעשייה הקיבוצית - לרשות המשרד המודרני, מעריב, 15 בספטמבר 1985
7. ↑  גדי גולן, ‏מנכ"ל פלטכניקה: גידול של %20 במכירות ל-10 מיליון ד', באתר גלובס, 22 בפברואר 1998
8. ↑  וראו גם: ביצוע רכש גומלין מייצר 32 מקומות עבודה במפעל פלטכניקה שבקיבוץ ניצנים, משרד הכלכלה, 18 ביולי 2007
9. ↑  תקציב הפרסום של קבוצת פלטכניקה יטופל באופטימום, באתר גלובס, 15 באפריל 2007
10. ↑  פלטכניקה משיקה ליין חדיש של מושבי אוטובוסים ומיניבוסים, חדשות 1, 21 ביולי 2008
11. ↑  רונית מורגנשטרן, המפעל זכה במכרז גדול - אך מתקשה למצוא עובדים, באתר nrg‏, 3 בספטמבר 2009
12. ↑  אירית מור, פלטכניקה חתמה על הסכם יצוא כיסאות קליניקה לצרפת, 22 ביוני 2008, חדשות 1
**מוזיקה גרינלנדית** היא תערובת של שני מקורות מוזיקליים, אינואיטים ודנים, בתוספת השפעות אמריקניות ובריטיות. חברת התקליטים הגדולה ביותר היא ULO מהעיירה סיסימיוט. החברה נוסדה בידי מאליק הוג וקרסטן זומר. חברת ULO הוציאה לאור הן תקליטי להקות רוק גרינלנדיות כדוגמת "סומה" (Sumé), זמרי פופ כדוגמת רסמוס לייברת ולהקות היפ הופ כדוגמת "נוק פוסה" (Nuuk Posse) כמו גם מוזיקת עממית של האינואיט. מלחינים קלאסיים אירופים מסוימים כללו נושאים גרינלנדיים במוזיקה שלהם, לדוגמה: פול רובסינג אולסן ואדריאן ורנון פיש.

ההמנון הלאומי של גרינלנד הוא "Nunarput utoqqarsuanngoravit" שפירושו "ארצנו, שנהייתה כה עתיקה". שיר זה הפך רשמית להמנונה של גרינלנד מ-1916 והולחן בידי יונתן פטרסן למילים של הנריק לונד, שניהם גרינלנדים.

מוזיקה עממית
------------

### מוזיקה אינואיטית

מוזיקה מסורתית, ששרדה בצורה הטובה ביותר את המגע עם האירופים במזרח ובצפון מזרח האי, כוללת את **ריקוד התוף** המקודש והמנוגנת על תוף סגול העשוי ממסגרת עץ שעליה מתוח עור שלפוחית השתן של דוב. ריקודי התוף הם מוזיקת הילידים המקורית היחידה בגרינלנד והם חלק מהתופעה המודרנית של מוזיקה החוזרת לשורשים. לעיתים נוהגים לשיר את ריקוד התוף כדו־קרב בין שני יריבים ושבו זוכה המבצע שגרם לקהל לצחוק יותר. 

**פיסק** היא צורה של שירה אישית המספרת על חיי היום-יום. שירים אלה מועברים מדור לדור. שירי עם אינואיטים גרינלנדיים מבוצעים על מנת לספר סיפורים, לשחק במשחקים, לגרות ולהקסים אחרים.

מוזיקה אירופית
--------------

עם בואם של הדנים הפכו לפופולריים כלי נגינה חדשים כדוגמת הכינור, האקורדיון וסגנונות מוזיקה שמקורם אירופי, כדוגמת מזמורים נוצריים, בעוד שהמיסיונרים מהכנסייה המוראבית הכניסו לאי לראשונה את הכינורות, כלי נשיפה ממתכת ומסורת של מוזיקה כלית טהורה. סגנון הפולקה האינואיטי הוותיק קרוי "קאלאטוט". בסגנון זה נוצרו שירים פופולריים ופועלים אמנים כדוגמת נגן האקורדיון לואיס אנדראסן. קיים גם סגנון מודרני, "ואיגאט", הדומה למוזיקת קאנטרי.

מוזיקה פופולרית
---------------

### רוק

ההתחלה המשמעותית של הרוק הגרינלנדי הייתה ב-1973 כש-ULO הוציאה לאור את תקליטה של להקת סומה: "סומוט". על פי הערכות נרכש התקליט בידי חמישית מאוכלוסיית גרינלנד. גרינלנד כיום מארחת את פסטיבל הרוק "ניפיאה" המתרחש באסיאט, ומופיעים בו מבצעים כדוגמת "צ'ילי פריידי" זמרת הגרון סילביה וואט-קלוטייה וקרינה מולר.

בין להקות הרוק המודרניות המפורסמות: "קאלאט", "סיסיסוק", "אנגו" ו"זיקזה".

### היפ הופ

מאז 1984 יש למוזיקת היפ הופ אמריקנית השפעה משמעותית וצוות ההיפ הופ "נוק פוסה" הוא אחת הקבוצות המצליחות ביותר בשנים האחרונות.

קישורים חיצוניים
----------------

* ההמנון הלאומי של גרינלנד תעתיק ותרגום לאנגלית
**לימפומות שאינן הודג'קין** (באנגלית: **Non-Hodgkin lymphoma**, ידוע גם בקיצור **NHL**) הן קבוצת מחלות מסוג לימפומה (סרטן במערכת הלימפה או בלימפוציטים), הכוללות את כל סוגי הלימפומה מלבד לימפומת הודג'קין. סוגים מסוימים גדלים בקצב איטי, לעומת אחרים המתפתחים במהירות.

לימפומות הן כל סוג של סרטן המתפתח במערכת הלימפה, בין אם בקשרי הלימפה עצמם ובין אם בלימפוציטים (תאי דם לבנים מסוגים שונים, ובמקרים אלה מדובר גם בסוג של סרטן הדם). גורמי הסיכון כוללים תפקוד חיסוני ירוד, מחלות אוטואימוניות, זיהום הליקובקטר פילורי, הפטיטיס C ווירוס אפשטיין בר. ארגון הבריאות העולמי מסווג לימפומות לחמש קבוצות עיקריות: אחת השייכת ללימפומת הודג'קין, וארבע השייכות ללימפומות שאינן הודג'קין, הכוללות מעל 60 סוגים שונים של לימפומה. האבחון נעשה על ידי ביופסיה מקשר הלימפה החשוד.

הטיפול תלוי בסוג הלימפומה, האם היא איטית או מהירה וכן האם היא מוגבלת לאזור אחד או לאזורים רבים. הטיפולים עשויים לכלול כימותרפיה, הקרנות, אימונותרפיה, השתלת תאי גזע וניתוח.

סימנים ותסמינים
---------------

הסימנים והתסמינים משתנים בהתאם למיקומה בגוף. התסמין הנפוץ ביותר הוא נפיחות לא כואבת בבלוטות הלימפה באחד האזורים בגוף, כמו הצוואר, בית השחי או המפשעה. נוסף לכך, הלימפומה יכולה לגרום לחום, הזעות לילה, ירידה במשקל ועייפות. במידה והלימפומה התפשטה אל מח העצם, מקום היווצרות תאי הדם, היא עלולה לגרום להפחתת ייצור תאי הדם. כתוצאה מכך עשויים להופיע תסמינים הקשורים לכך, כמו עייפות, עקב ירידה בתאי דם אדומים, ירידה בעמידות לזיהומים, עקב ירידה בתאי דם לבנים, השייכים למערכת החיסון, וכן שטפי דם תת-עוריים, עקב מחסור בטסיות דם.

התסמינים עשויים להשתנות בהתאם לאזור הגידול. לדוגמה, אם הגידול ממוקם באזור בית החזה, עשויים להופיע שיעול, קשיי בליעה, וקוצר נשימה.

אפידמיולוגיה
------------

בארצות הברית שיעור התחלואה הוא 19.7 על 100,000 איש ושיעור התמותה הוא 6.3 על 100,000 איש, כך על פי נתונים בין השנים 2007-2011. כ-2.1% יאובחנו במחלה במהלך חייהם. שיעור התחלואה עולה עם הגיל. המחלה נפוצה יותר בקרב גברים. כ-6% מכלל המקרים מהווה לימפומה של תאי מעטפת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לימפומה שאינה הודג'קין** בוויקישיתוף
* לימפומה שאינה הודג'קין, באתר האגודה למלחמה בסרטן
* הערך "לימפומה שאינה הודג'קין - Non-hodgkin lymphoma", באתר ויקירפואה

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Adult Non-Hodgkin Lymphoma Treatment, National Cancer Institute (באנגלית)
2. ↑  Non-Hodgkin Lymphoma - Cancer Stat Facts, seer.cancer.gov (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb11958249q (data)
* GND: 4115403-4
* NKC: ph165202

 |

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
בנים במלאווי בטקס מעבר לבגרות
**לִימִינָלִיוּת** (מהמילה הלטינית "לימן", שפירושה "מפתן". בעברית: **סִפִּיוּת**) היא מושג בתחום האנתרופולוגיה המציין את השלב השני של טקס על פי התאוריות של ארנולד ון גנפ, ויקטור טרנר ואחרים. על פי תאוריות אלה, טקסים, ובעיקר טקסי מעבר, כוללים שינוי כלשהו במעמדם של המשתתפים, במיוחד במעמדם החברתי. שינוי זה מושג על ידי הפרדה של המשתתפים מהקבוצה החברתית שלהם (השלב הראשון, או הקדם-לימינלי, של הפרדתם); שלב ביניים, שבו האדם אינו נמצא עדיין במעמד החדש אך כבר עזב את הישן, ושלב אחרון, שבו מעמדו החברתי החדש של האדם מאושר (השלב הפוסט-לימינלי).

המצב הלימינלי מאופיין בחוסר-בהירות. הזהות העצמית אינה ברורה, ולכן יש תקופה של חוסר-אוריינטציה. לימינליות היא שלב מעבר, שבו הגבולות הרגילים של המחשבה וההתנהגות קצת משוחררים, ופותחים את הדרך למשהו חדש.

טרנר זיהה לימינליות עם דתיות ואילו חילוניות – עם מבנה חברתי. לדבריו לימינליות היא "שלילה של כל הטענות המובנות, אך באופן מסוים, המקור לכולן, ויותר מהכל, התחום בו היכולת הטהורה להתווית רעיונות ומערכות יחסים חדשניים, מתקיימת." (טרנר, 1967[דרוש מקור: דרוש מקור מלא]) הוא הוסיף את המושג communitas שמתייחס לקהילה זמנית הנוצרת במצב לימינליות.

דוגמה פשוטה היא טקס סיום אוניברסיטה. התלמידים מופרדים משאר האנשים על ידי לבוש מיוחד והפרדה פיזית. כל עוד הטקס נמשך, הסטודנטים כבר אינם סטודנטים אך עדיין אינם בוגרים. זהו המאפיין המיוחד של הלימינליות. לאחר שקיבל את התואר, הסטודנט נעשה באופן רשמי לבוגר האוניברסיטה. לוחצים את ידו, ונותנים לו הכרה רשמית במעמד החדש שלו.

בשלב הלימינלי מתעלמים מהבדלים מקובלים בין המשתתפים, כמו מעמד חברתי. נוצר מבנה חברתי של קומוניטס: מבנה המבוסס על שוויון ואנושיות משותפת, ולא על ההיררכיה הרגילה. לדוגמה, בזמן עלייה לרגל, החברים במעמדות השונים עשויים להתערבב זה בזה, כאשר בחיים הרגילים הם לא היו מדברים כלל.

האנתרופולוגיה חלוקה לגבי קיומו של מבנה בשלב הלימינלי, היעדרו, או מצב ביניים אחר. לימינליות עשויה להיות גם החוויה בסביבה חדשה.

ראו גם
------

* טקס מעבר

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **לימינלי** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  איך אומרים בעברית?.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007530186405171
* LCCN: sh90003430

 |
סימון "100 סמוט" על הגשר
גשר הרווארד, בכיוון בוסטון
**סמוּט** (באנגלית: **smoot**) היא יחידת מידה למרחק ששמשה למדידת אורכו של גשר הרווארד שחוצה את נהר הצ'ארלס ומגשר בין בוסטון לקיימברידג'. היחידה קרויה על שמו של אוליבר סמוט, שהיה מועמד להיות חבר באחווה למבדה-כי-אלפא ב-MIT.

היסטוריה
--------

בחודש אוקטובר 1958 נישא סמוט על ידי חבריו לאחווה לאורך הגשר. יחידת המידה שווה בערכה לגובהו של סמוט (חמש רגל ושבעה אינצ'ים, שווה ערך ל-1.70 מטר), והגשר נמדד להיות באורך של "364.4 סמוט עם שגיאה של אוזן אחת". סימוני המרחק לאורך הגשר נראים עד היום והם מתוחזקים בכל שנה על ידי המועמדים להצטרפות לאחוות למבדה-כי-אלפא. הסימונים מופיעים בדרך כלל כל 10 סמוטים, אם כי יש סימונים מיוחדים, למשל לא סומן קו ה-70 סמוט אלא יש דווקא סימון ל-69 סמוט. במקום שבו עובר הסימון ל-182.2 סמוט כתובות המילים "Halfway to Hell" ("חצי הדרך לגיהנום") בליווי חץ המצביע לעבר MIT. הסימונים הפכו לחלק מפולקלור העיר עד כדי כך שהמשטרה משתמשת בהם לעיתים כדי לדווח על מיקום תאונות לאורך הגשר.

יחידת המידה הקרויה על שמו של סמוט הייתה רק תחילת הקריירה של אוליבר סמוט, שסיים את לימודיו בשנת 1962. עם השנים הוא מונה להיות יו"ר מכון התקנים האמריקאי (ANSI) ונשיא ארגון התקינה הבינלאומי (ISO).

ראו גם
------

* יחידות מידה על שם אישים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמוט** בוויקישיתוף
* הסמוט כיחידת מידה
* סיפור הסמוט, The Tech, MIT
* מאמר ממוזיאון MIT (באדיבות ה- Internet Archive), עם תצלומים
* סמוט- פרק 146 בפודקאסט "מה יש בזה"
*
**רדזילוב** (בפולנית: **Radziłów**; ביידיש: **ראַדזשילעווע**, **ראַדזשילעוו**) הוא כפר (לשעבר עיירה) בפרובינציית פודלסיה שבצפון-מזרח פולין, הנמצא כ-27 ק"מ דרומית לעיירה גרייבו וכ-61 ק"מ צפונית-מערבית לבירת הפרובינציה, ביאליסטוק. כיום (2007) מונה אוכלוסיית הכפר כ-1,250 נפש.

תולדות היישוב
-------------

לרדזילוב הוענקו זכויות עיר בשנת 1466, ובמהלך המאה ה-16 התפתח היישוב, בשל מיקומו על נתיב מסחר מרכזי. באמצע המאה ה-17 הוענקו ליישוב גם היתרים לקיים בו ימי שוק שבועיים.

בשנת 1869, בעקבות מרד ינואר, ניטל מהיישוב מעמדו העירוני. בשנת 1897 נמנו בכפר 891 יהודים, ובין מלחמות העולם נמנו בו 671 יהודים.

פוגרום רדזילוב
--------------

היישוב נכבש בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939, אך הועבר כעבור זמן מה לידי הסובייטים בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב. ב-23 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש היישוב בשנית בידי הגרמנים. כעבור יומיים ריכזו הגרמנים את הגברים היהודים מהכפר, והכריחו אותם לרקוד סביב מדורה בה שרפו את ספרי התורה מבית הכנסת המקומי. לאחר מכן, אילצו הגרמנים את היהודים להתפלש בביצות המקומיות, ובהמשך, רתמו אותם לעגלות במקום סוסים.

לאחר שעזבו את היישוב החיילים הגרמנים, הוקם בו ועד פולני, בו היה חבר הכומר המקומי. בימים אלו החלו הפולנים להתפרץ לבתי היהודים ביישוב, תוך ביצוע מעשי שוד והתעללות בהם. ב-6 ביולי 1941, בשל הגעת ידיעות על בריונים פולנים מוונסוש הסמוכה, שערכו במקום פוגרום, ואשר מתכננים להגיע גם לרדזילוב, נמלטו יהודי רדזילוב מבתיהם, והעבירו את הלילה בשדות. עם שובם של היהודים ליישוב למחרת, קברו פולנים מקומיים בחיים את אחד היהודים ואת בתו. בהמשך אותו היום, 7 ביולי 1941, הגיעו לכפר מספר כלי רכב עם אנשי גסטאפו. או אז רוכזו היהודים בכיכר השוק בכפר, לעיני הקהל הפולני, ושם ערכו בהם הגרמנים והפולנים מעשי השפלה והתעללות קשים, תוך צילום המעשים. לאחר מכן, הריצו הפולנים את 500 עד 800 היהודים שבכיכר לאסם תבואה בקצה היישוב, בו נעלו אותם, תוך העלאת האסם באש. שני צעירים שהצליחו להימלט מהאסם הבוער נרצחו במקלות בידי הפולנים.

לאחר הטבח, ערכו הפולנים מצוד אחר יהודים מסתתרים בכפר. את חלקם השליכו למדורה שעוד בערה באסם, לרבות תינוקות בני יומם, ואת חלקם רצחו בגרזנים ובאתים, תוך ריצוץ ראשי ילדים. באותו השבוע של הטבח בכפר בוצעו פוגרומים גם ביישובים הסמוכים לרדזילוב, ובהם וונסוש, ידוובנה וסטאוויסקי. כ-20 יהודים שעוד נותרו בחיים לאחר הטבח נכלאו בבית ביישוב, והועסקו בעבודות כפייה. יהודים אלו הועברו בנובמבר 1942 למחנה המעבר בבוגושה, ומשם למחנות ההשמדה השונים.

אב יהודי ובנו מהכפר שהצליחו להסתתר בזמן המלחמה בסביבת היישוב, ושבו לכפר לאחר השחרור, נרצחו ימים ספורים לאחר מכן בידי הפולנים המקומיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רדזילוב** בוויקישיתוף
* ראדז'ילוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "רדזילוב", באתר השטעטל הווירטואלי
* רדזילוב: אתר המכיל מידע היסטורי רב ומלווה בצילומים עדכניים של הכפר כיום (באנגלית)
* ידוובנה(הקישור אינו פעיל): היסטוריה ותצלומי אנדרטת הזיכרון במקום שבו נרצחו יהודי העיירה ושרידי בית העלמין היהודי בעיירה, באתר "למטייל"
* "רדזילוב", באתר JewishGen (באנגלית)
* לאורה קרגו, רדזילוב, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק A, עמ' 943–944), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4791599-7
* VIAF: 240561741
* WorldCat (עם VIAF): 240561741

 |
**רדוסלב מיכאלסקי** (בפולנית: **Radosław Michalski**; נולד ב-26 בספטמבר 1969) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת הקשר האחורי.

קריירת משחק
-----------

מיכאלסקי החל את הקריירה בקבוצה המקומית בעיר הולדתו, פולוניה גדנסק, בליגה הפולנית הרביעית. בשנת 1992 עבר בתיווך מגלה כישרונות ללגיה ורשה המפורסמת. בלגיה ורשה הוסב מיכאלסקי לתפקיד הקשר האחורי בו שיחק עד תום הקריירה, ובעקבות הצלחתו בעמדה זו זומן לסגל נבחרת פולין. במדי לגיה ורשה זכה מיכאלסקי פעמיים בדאבל (1994 ו-1995) והגיע עמה עד לרבע גמר ליגת האלופות בעונת 1995/1996.

בשנת 1996 נמכר לוידז'ב לודז'. הקבוצה, שזכתה עונה קודם לכן באליפות, השתתפה בשלב הבתים של ליגת האלופות אך סיימה במקום השלישי והודחה. בתום עונת 1996/1997 קטף מיכאלסקי תואר אליפות נוסף במדי הקבוצה הפולנית.

בחלון ההעברות במחצית עונת 1999/2000 חתם במכבי חיפה תחת הדרכתו של המאמן אלי כהן שהייתה באותה עת במאבקי אליפות. מיכאלסקי חיפה על הקשר הליטאי ריימונדס ז'וטאוטאס שנפצע והושבת לתקופה ארוכה. חיפה כשלה במאבקי האליפות, כהן פוטר ומאמנה החדש של חיפה, אברהם גרנט, ביקש לוותר על שירותיו. מיכאלסקי כמעט וחתם במכבי פתח תקווה, אולם לבסוף נשאר בחיפה, זכה עמה באליפות בעונת 2000/2001 ואף כבש שער במשחק ההכתרה מול מכבי תל אביב.

בשנת 2001 עבר מיכאלסקי לאנורתוסיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית וזכה עמה בשני גביעים (2002 ו-2003). בשנת 2004 שב לוידז'ב לודז' ובתום העונה חזר לקפריסין לשורותיה של אפולון לימסול, עמה זכה באליפות ובה סיים את הקריירה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רדוסלב מיכאלסקי** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר National Football Teams
* דף השחקן של רדוסלב מיכאלסקי(הקישור אינו פעיל), באתר הרשמי של מכבי חיפה
קתדרלת כרייסטצ'רץ', כפי שנראתה לפני רעידת האדמה שהתרחשה ב-2011
**קתדרלת כרייסטצ'רץ'** (באנגלית: **ChristChurch Cathedral**) היא קתדרלה אנגליקנית הממוקמת בעיר כרייסטצ'רץ' שבניו זילנד, ובנויה בסגנון נאו-גותי.

הקתדרלה ניזוקה קשות ברעידת האדמה אשר התרחשה בפברואר 2011 ונכון לשנת 2015 עומדת בחורבנה, כשעתיד המבנה אינו ידוע.

הקתדרלה נבנתה בשלהי המאה ה-19 וממוקמת במרכז העיר, בכיכר הקתדרלה. הכנסייה מהווה מקום מושבו של הבישוף של כרייסטצ'רץ'.

למעשה העיר נבנתה סביב הקתדרלה, המהווה סמל של העיר.

היסטוריה
--------

המתיישבים הראשונים הגיעו לנמל ליטלטון בשנת 1850. הגעתם מתוארת בפסיפסים על רצפת הקתדרלה.

מקימי העיר שאפו להקים עיר אוניברסיטאית הממוקמת סביב מכללה מקומית. המייסדים שאפו שהעיר תדמה למכללת קרייסט צ'רץ', המכללה הגדולה ביותר באוניברסיטת אוקספורד בה למדו.

באספת עיר שנערכה בשנת 1858, עת בה מנתה אוכלוסיית העיר 450 תושבים בלבד, הוחלט על הקמת הקתדרלה, ובחירת האדריכל האנגלי ג'ורג' גילברט סקוט, האדריכל המוביל בבריטניה באותה עת, שנודע בסגנונו הנאו-גותי.

אבן הפינה של הקתדרלה הונחה ב-16 בדצמבר 1864, והיסודות הונחו בשנה שלאחר מכן. בשל קשיי מימון הבנייה הופסקה הבנייה בשנת 1865.

הסופר אנתוני טרולופ אשר ביקר באתר בשנת 1871 תיאר את היסודות הנרחבים שנבנו, ואת הבנייה התקועה כמעשה גאוותנות של תושבי העיר וכ"עדות לכישלון". הבנייה החלה שוב רק בשנת 1873 לאחר מינוי האדריכל הניו זילנדי בנג'מין מונפורט לפקח על הבנייה. מונפורט שינה את התוכניות המקוריות, והוסיף למגדל הפעמונים מרפסות, ולמבנה הכנסייה אגף נוסף (האגף המערבי), וחלונות ויטראז'.

הספינה של הכנסייה (המבנה המרכזי) ומגדל הפעמונים הושלמו בשנת 1881, ויתר חלקי המבנה הושלמו בשנת 1904. עלות הבנייה הכוללת הגיעה ל-64,000 ליש"ט באותה עת.

גובהו של מגדל הפעמונים 63 מטרים. מגדל הפעמונים נפגע מספר פעמים ברעידות אדמה ושופץ בשנת 1903 לאחר שלוש רעידות.

בין השנים 2006–2007 שופצה הקתדרלה והוחלפו אריחי תקרתה.

ברעידת האדמה שאירעה בעיר בשנת 2010 צלצלו פעמוני הקתדרלה בשל הרעידה, והיה חשש לפגיעה ביציבות המבנה. הקתדרלה נסגרה למספר ימים ונפתחה מחדש ב-22 בספטמבר 2010.

הקתדרלה ומגדל הפעמון שקרס לאחר רעידת האדמה בפברואר 2011
ברעידת האדמה שאירעה ב-22 בפברואר 2011 קרס מגדל הפעמון ונפגעו חלקים נרחבים מהקתדרלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קתדרלת כרייסטצ'רץ'** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת כרייסטצ'רץ'
* תיאור רעידת האדמה של ה-22 בפברואר 2011

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2006012728
* MusicBrainz: 16829b5b-8e1f-46d2-9aa8-bd5175a7635a
* VIAF: 129369857
* WorldCat: lccn-no2006012728

 |
קתדרלת לה פלאטה
החזית עם שני הצריחים וחלון הרוזטה
קתדרלת לה פלאטה
**קתדרלת לה פלאטה**, המוקדשת להנחת הטוהר של מריה, אם ישו, היא קתדרלה קתולית בלה פלאטה, ארגנטינה. הקתדרלה בנויה בסגנון התחייה הגותית וממוקמת במרכז העיר, מול כיכר "פלצה מורנו" ובית העירייה. זוהי הקתדרלה הגדולה ביותר בארגנטינה והגבוהה ביותר בכל אמריקה.

תכנון הקתדרלה הושפע מקתדרלת אמיין וקתדרלת קלן ותוכננה על ידי האדריכל ארנסטו מייר תחת השגחתו של מהנדס העיר פדרו בנואה. אבן הפינה הונחה ב-1884.

בשנות ה-30 של המאה ה-20, מפחד שיסודות המבנה הוערכו שלא כשורה, הפועלים עצרו את הבנייה. הצריחים המחודדים נשארו לא שלמים וחיפוי אבן חיצוני לא הותקן על שלד הקתדרלה. באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 יזמו פרנסי הקתדרלה תוכנית שאפתנית לשיקום והשלמת הקתדרלה. התוכנית כללה:

* חיזוק היסודות.
* תיקון הנזק שנגרם ללבנים ולחיבורים.
* השלמת שני הצריחים המחודדים בחזית המערבית, 6 צריחים בשאר המבנה, 200 צריחונים ו-800 מחטים.
* התקנת פעמונה של 25 פעמונים.

אחרי שהלבנים שוחזרו, הוחלט לא לבנות מעליהן חיפוי. החוץ חשוף הלבנים של הקתדרלה הוא לא רגיל במובן מסוים, דבר שגורם לקתדרלה להידמות לכנסיות גותיקת לבנים בצפון ומזרח אירופה, כגון קתדרלת אופסלה בשוודיה. השחזור הושלם ב-2000 ובאותה שנה נפתחה הקתדרלה לציבור.

עם זוג צריחיה, המתנשאים לגובה 111 מטרים (364 רגל), זו הקתדרלה הגבוהה ביותר באמריקה. אחריה באות קתדרלת מניזאלס (105.7 מטר), קתדרלת זאמורה (ה-Santuario Guadalupano de Zamora במיחוקאן) במקסיקו (104.8 מטר) וקתדרלת פטריק הקדוש (ניו יורק) בארצות הברית (100 מטר).

גלריה
-----

* חזית הקתדרלהחזית הקתדרלה
* חלון הרוזטה מבפניםחלון הרוזטה מבפנים
* פרטים של חלון ויטראז'פרטים של חלון ויטראז'
* מבט על התמיכות הדואותמבט על התמיכות הדואות
* פנים הקתדרלהפנים הקתדרלה
* המזבח הראשי באפסיסהמזבח הראשי באפסיס
* מבט על התמיכות הדואות של הקתדרלהמבט על התמיכות הדואות של הקתדרלה
* החזית המערביתהחזית המערבית
* החזית המערבית, מבט מרחוקהחזית המערבית, מבט מרחוק
* קומת התאורהקומת התאורה
* חלון הרוזטהחלון הרוזטה
* חלון הרוזטה והנרתקסחלון הרוזטה והנרתקס

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קתדרלת לה פלטה** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת לה פלאטה
* Catedral de La Plata - יוטיוב
* Catedral de La Plata - יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 125503493
* WorldCat: lccn-n81130497

 |
**מפעל המטבעות והבולים הלאומי – המטבעה המלכותית** (בספרדית: **Fábrica Nacional de Moneda y Timbre – Real Casa de la Moneda**, ובראשי תיבות **FMNT-RCM**) הוא המטבעה הלאומית של ספרד. זהו תאגיד ציבורי המנוהל על ידי משרד הכלכלה והעסקים הספרדי.

היסטוריה
--------

פליפה החמישי, המלך הספרדי הראשון לבית בורבון, הפך במאה ה-18 את הטבעת המטבעות בספרד למונופול של המדינה. עד לאותה עת פעלו בספרד מספר מטבעות ציבוריות ופרטיות. 

בתקופת שלטונה של איזבלה השנייה פעלו שבע מטבעות ציבוריות בערים: מדריד, ברצלונה, סביליה, פמפלונה, חוביה, סגוביה ומנילה שבפיליפינים. לכל אחת מהמטבעות היו הסימנים הייחודיים לה. כאשר הפכה הפזטה הספרדית למטבע הלאומי ב-1869 הייתה רק המטבעה המלכותית במדריד פעילה.

בשנת 1893 התמזגו המטבעה ומפעל הבולים, אשר היו שני מוסדות שונים שדרו בכפיפה אחת בבניין בפלאסה דה קולון, ליצירת המפעל הלאומי למטבעות ובולים.

הנפקת השטרות עבור בנק ספרד החלה בשנת 1940. בשנת 1964 הוחל בהדפסת דרכונים ותעודות זהות בבניין נוסף. בשלב מאוחר יותר הודפסו גם כרטיסי בינגו והגרלות לוטו. שני מפעלים, האחד במדריד והשני בבורגוס, פעילים כיום. במפעל בבורגוס מודפסים השטרות. 

במסגרת תקנות הבנק המרכזי האירופי להדפסת שטרות, אשר מאפשרות אחת משתי חלופות להנפקת המכסה הלאומית לשטרות אירו – דרך מדפיס בבעלות הבנק המרכזי או באמצעות מדפיסים חיצוניים הנבחרים במכרז – ובהתאם לחוק הספרדי, הוקמה בנובמבר 2015 חברת Imprenta de Billetes, S.A. בבעלות משותפת של בנק ספרד (80%) והמטבעה המלכותית (20%).

מוזיאונים
---------

בבניין המרכזי של המטבעה, בקומה השלישית, מוזיאון עם תערוכת קבע. במטבעה ההיסטורית בסגוביה שוכן גם כן מוזיאון.

בתרבות הפופולרית
----------------

המטבעה משמשת כאתר המרכזי בו מתרחשת העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "בית הנייר". עם זאת, המבנה המצולם בסדרה אינו בניין המטבעה אלא בניין מועצת המחקר הלאומית של ספרד (Consejo Superior de Investigaciones Científicas).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המטבעה המלכותית של ספרד** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של המטבעה המלכותית של ספרד (בספרדית)
* אתר המטבעה המלכותית של ספרד

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX134930
* ISNI: 0000 0001 2187 2682
* LCCN: n84227848
* NKC: ko2002152554
* SUDOC: 031278604
* VIAF: 152543833
* WorldCat: lccn-n84227848

 |
**Azamoth** היא להקת בלאק מטאל מישראל המבוססת בירושלים.
הלהקה סיגלה לעצמה סגנון בלאק מטאל המזוהה בעיקר עם השנים הראשונות של התבססות הסגנון (תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20) ואשר מאופיין בעיקר בצליל "מלוכלך" ומוטיבים אגרסיביים.
  

מקור השם Azamoth (אזמות') מגיע מעיוות המילה "עצמות".

היסטוריה
--------

הלהקה החלה את דרכה בשנת 2004. מייסדי הלהקה היו סקורצ' (**Scorch**), לורד גריף (**Lord Grief**) ועזראל (**Azrael**). בחודשים הראשונים הלהקה פעלה בלי מתופף והשקיעה את עיקר זמנה בכתיבת שירים, כאשר Azrael ו- Lord Grief היו הגיטריסטים ו-Scorch היה באסיסט וסולן. לאחר שנכתבו ארבעת השירים הראשונים של הלהקה - ביניהם "From the Land of Ice" ו- "The Eternal Horde" - הלהקה גייסה לשורותיה את המתופף שוורץ (**Schwartz**) אשר ניגן בימים אלו בלהקת ההבי מטאל הירושלמית Stone of Tears.

כחודש לאחר הצטרפותו של Schwartz, הלהקה ערכה את הופעתה הראשונה במועדון הצוללת הצהובה בירושלים. בחודשים שלאחר הופעתם הראשונה, במקביל להופעות נוספות, הלהקה הקליטה את אלבום הדמו שלה **"Ancient Signs of War"**, אשר יצא בכמות מוגבלת של 100 עותקים. כל עותקי הדמו חולקו ונמכרו בטווח זמן קצר מאוד וכיום הוא קשה להשגה.

כחודש לפני הקלטת אלבום הבכורה של הלהקה - **"Eternity"** - ללהקה הצטרף דראוגר (**Draugr**) אשר גויס על מנת להחליף את Scorch בתפקיד הבאס. זמן קצר לאחר גיוסו, הלהקה הופיעה את הופעתה היחידה בהרכב של חמישה אנשים. אלבום הדמו שימש כבסיס לאלבום "Eternity", אשר יצא בשנת 2006 והכיל כמעט את כל שירי אלבום הדמו, בהקלטה מחודשת ומקצועית יותר, למעט השיר "Ancient Signs of War" אשר נפגם לאחר הקלטתו.

באפריל שנת 2006 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות באירופה, ביחד עם להקת Lord Belial השוודית ולהקת Dark Fortress הגרמנית. סיבוב ההופעות עבר במדינות: גרמניה, אוסטריה, הולנד ושווייץ וכלל 12 הופעות. הגיטריסט Lord Grief לא השתתף בסיבוב ההופעות ואת מקומו על הגיטרה תפס Draugr, כך ש-Scorch חזר לתפקיד הבאסיסט והסולן.

חודשים ספורים לאחר שהלהקה חזרה מסיבוב ההופעות, היא המשיכה לתפקד בהרכב של ארבעת האנשים שהשתתפו בסיבוב ההופעות, עד שלבסוף Draugr עזב את הלהקה ואת מקומו כגיטריסט תפס בשנית Lord Grief.

האלבום "Eternity" יצא רק לקראת סוף שנת 2006.

בין השנים 2006 ו-2008 הלהקה עסקה בעיקר בהופעות ברחבי הארץ ובכתיבת שירים בודדים. מאז סוף שנת 2008 הלהקה הפסיקה להופיע כלל, על מנת להתעמק ביצירת האלבום השני - **"Bellum Nostrum"**, אשר עדיין לא פורסם.

לקראת סוף שנת 2010, זמן מועט לפני הקלטות האלבום השני, עברה הלהקה מספר שינויים בהרכב, המתופף המקורי (**Shwartz**) עזב את הלהקה ובמקומו הצטרף דן (**DEN**) כמו כן הצטרף זאבוליי (**Zabolei**) ותפס את תפקיד הבאס, הקלטות האלבום השני נדחו לתחילת שנת 2012.

ראו גם
------

* בלאק מטאל

קישורים חיצוניים
----------------

* Azamoth, ברשת החברתית פייסבוק
* Azamoth, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית)
תוצאות מלחמת הבלקן הראשונה (למעלה) והשנייה (למטה)
**הסכם בוקרשט**, שנחתם ב-10 באוגוסט 1913, בין בולגריה ובין יריבותיה במלחמת הבלקן השנייה, רומניה, סרביה, מונטנגרו, יוון והאימפריה העות'מאנית, סיים את מלחמת הבלקן השנייה וקבע גבולות חדשים בין המדינות. ההסכם נועד לחלוקת השטחים שנכבשו מידי האימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת הבלקן הראשונה.

הגבול בין רומניה לבולגריה
-------------------------

בהתאם להסכם זה הוזז הגבול בין רומניה ובין בולגריה, כך ששטח בן 6,960 קילומטרים רבועים, עם אוכלוסייה של 286,000 תושבים, עבר משלטון בולגרי לשלטון רומני. החבל המדובר, שכונה ברומניה בשם **קדרילטר** ובבולגריה בשם דרום דוברוג'ה, על החוף המערבי של הים השחור, כלל את המצודה סיליסטרה והערים בלצ'יק (נמל לחוף הים השחור) וטוטראקאן (נמל לחוף הדנובה). בולגריה התחייבה גם להרוס ולא לבנות מחדש את המצודות שבין הערים רוסה ושומן, ברדיוס של 20 קילומטר מסביב לבלצ'יק.

הגבול בין בולגריה לסרביה
------------------------

הגבול המזרחי של סרביה הועבר מפסגת **פאטאריקה**, אל נתיבי הנהרות וארדאר וסטרומה עד למפגש הגבול הבולגרי עם הגבול היווני, פרט לחלק העליון של נחל סטרומשניצה (יובל של הסטרומה), שנשאר בתחום הבולגרי.

סרביה קיבלה תוספת שטח במרכז מקדוניה, כולל אוחריד, ביטולה, קוסובו, שטיפ וקוצאני ואת החלק המזרחי של מחוז נובי פאזאר. סה"כ תוספת השטח שקיבלה סרביה הייתה 39,740 קילומטרים רבועים ותוספת אוכלוסייה של כמיליון וחצי תושבים.

הגבול בין יוון לבולגריה
-----------------------

הגבול בין יוון ובין בולגריה הועבר מפסגת **בלסיצה** אל שפך הנחל מסטה, על חוף הים האגאי. שינוי זה הגדיל את השטח של יוון ב-43,850 קילומטרים רבועים וכלל את החבלים אפירוס, דרום מקדוניה והערים סלוניקי וקוואלה. שינוי זה השאיר בידי הבולגרים רצועה בחוף הים האגאי באורך של 113 קילומטרים בלבד, בין שפך המסטה ובין שפך המריצה עם גישה לנמל אלכסנדרופולי.

שינויי גבולות נוספים
--------------------

הגבול היווני הורחב גם בצפון והוכלל בו גם המבצר יואנינה. בנוסף לכך ההסכם העניק סופית ליוון את כרתים והשלטון היווני עליה הושת עליה מ-14 בדצמבר באותה שנה.

על פי ההסכם בולגריה קיבלה חלק ממקדוניה, כולל העיר סטרומיצה, הגדילה את שטחה ב-25,027 קילומטרים רבועים ואת אוכלוסייתה ב-129,490 תושבים.

תביעות בלתי מסופקות
-------------------

בולגריה, שמטרת מלחמתה הייתה כיבוש מקדוניה כולה ובעיקר אוחריד וביטולה והשלטת הגמוניה בולגרית בחבל הבלקן נאלצה להיסתפק ברצועת חוף קצרה יחסית על חוף הים האגאי.

יוון, למרות זכייתה בסלוניקי החשובה ובקוואלה, לא קיבלה את מלוא מבוקשה - בראשית המלחמה העלתה תביעות לשטחים המאוכלסים בשלושה מיליוני יוונים. יוון עמדה גם בפני תביעותיה של איטליה באלבניה ובאיים הדודקאנסיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הסכם בוקרשט** בוויקישיתוף
* הסכם בוקרשט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1256321850
* NKC: unn2015864579

 |