recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
מכלי הדלק בנמל רוסה לאחר הצתתם
**ליאון תג'ר** (בבולגרית: **Леон Таджер**, מוכר גם בשם העט שלו "בן דוד";‏ 4 במאי 1903, סופיה, נסיכות בולגריה – 15 בדצמבר 1941, רוסה, ממלכת בולגריה) היה עיתונאי ופרטיזן יהודי, חבר המפלגה הקומוניסטית של בולגריה, אשר הוצא להורג לאחר שביצע פעולת חבלה במכלי דלק של הצבא הגרמני והרג חייל גרמני בנמל רוסה (בול').

קורות חיים
----------

ליאון תג'ר נולד בסופיה למשפחה המעורה פוליטית בחוגי הקהילה. אביו יוסף תג'ר היה עורך דין ידוע, פעיל ציוני ועורך השבועון הציוני "שלום". ליאון יצא ללימודי משפטים בווינה. ב-1921 החליט אבי המשפחה לעלות לארץ ישראל עם משפחתו והתיישב בתל אביב. ליאון עזב את לימודיו והצטרף לאביו. הוא ואביו עבדו בפרדס בסמוך לעיר. מ-1924 נמנה עם פעילי המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה ופרסם מאמרי דעה בביטאונה. הוא דגל בשיתוף פעולה בין ערבים ליהודים ובמאבק משותף נגד השלטון הבריטי. ב-1933 נעצר תג'ר על ידי משטרת המנדט בשל פעילות חתרנית, נשפט ונכלא למספר חדשים בירושלים. באוקטובר 1934 גורש לבולגריה. תג'ר הצטרף למפלגה הקומוניסטית של בולגריה, והיה פעיל שטח שלה גם כאשר הוצאה אל מחוץ לחוק. הוא פרסם מאמרי דעה תחת שם העט "בן דוד". תג'ר רכש זהות בדויה ועבד במנהל הדלק של נמל רוסה תחת השם דימיטר קירוב.

ב-1 במרץ 1941 הצטרפה בולגריה להסכם התלת-צדדי והפכה לאחת ממדינות הציר. בו ביום נכנסו יחידות שונות של הצבא הגרמני לשטחי בולגריה וחנו בה. ב-29 באוקטובר 1941 ביצע תג'ר פעולת חבלה במכלי דלק של הצבא הגרמני בנמל רוסה. מספר מיכלים הוצתו ונגרם נזק במקום. במהלך הפעולה נאבק תג'ר בחייל גרמני אשר שמר על המתקן, ודקר אותו למוות בסכין. בעקבות הרג החייל הגרמני תבע השגריר הגרמני המיוחד לסופיה אדולף בקרלה מממשלת בולגריה למסור לידי הגרמנים 100 יהודים מראשי הקהילות בסופיה וברוסה. הבולגרים סירבו לדרישת הגרמנים בטענה שבולגריה היא מדינה עצמאית וחברה בציר, ושהרוצח נלכד ויובא לדין על פי חוק. בהמשך, ויתרו הגרמנים על דרישתם.

תג'ר נלכד, הובא לדין ונגזר עליו עונש מוות. בדצמבר 1941 הוצא להורג בתלייה. לאחר מלחמת העולם השנייה, עם כינון הרפובליקה העממית של בולגריה נקראו בתי הזיקוק ברוסה על שמו של ליאון תג'ר (בבולגרית: "Нефтопреработващ завод „Леон Таджер). ב-1989 הוסר שמו של תג'ר מבתי הזיקוק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ליאון תג'ר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  חיים קשלס, **החוק להגנת האומה**, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות, כרך עשירי - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 807–808.
2. ↑  בנימין ארדיטי, יהודים בתנועות פרטיזאניות, במערכה, 28 במאי 1963.
3. ↑  חיים קשלס, **קורות יהודי בולגריה**, כרך ג' - תקופת השואה, הוצאת דבר, 1969, תל אביב, עמודים 63, 181.
**שלום זיסמן** (14 במרץ 1914 – 12 בפברואר 1967) היה חבר הכנסת השנייה מטעם הציונים הכלליים, יושב ראש תנועת מכבי ישראל, ממלא מקום ראש עיריית רמת גן ויושב ראש הוועד האולימפי בישראל.

ילדותו
------

נולד בז'לחוב שבפולין. אביו, שמואל יהודה היה דמות מרכזית בקהילה וכיהן בתור חבר מועצת העיירה ויו"ר הבנק המסחרי. שלום זיסמן נסע ללמוד משפטים בוורשה בהיותו בן 16, אולם היותו ציוני נלהב, וכן האנטישמיות החריפה של אותה העת, הביאוהו לעלייה בגפו לארץ ישראל בגיל 19.

בתקופת המנדט הבריטי, נכנס לפעילות ספורטיבית במכבי צעיר מתוך אמונה בערכו העצום של החינוך הגופני לנוער היהודי, ותוך זמן קצר התמנה למפקד המכבי הצעיר בחיפה. בתנועת "המכבי", הכיר זיסמן את ציונה, מי שעתידה לימים להיות אשתו.

בימי המנדט הבריטי
-----------------

ב-1936, בהתקרב ימי המאורעות, הצטרף לשורות ההגנה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה, התגייס זיסמן לצבא הבריטי, לגדוד השני של הבריגדה היהודית, שם לחם בקרבות המערכה במדבר המערבי ובחזית איטליה. אחרי המלחמה נשלח למזרח אירופה לפעולות בתחומי העלייה, רכש והצלת שארית הפליטה, והצליח לאתר בין היתר את שתי אחיותיו, שריד אחרון למשפחתו הענפה.

עם התגברות המאבק כנגד המנדט הבריטי, חזר זיסמן לפעילות בהגנה, ופרסם סדרת מאמרים בעיתונים מעריב והארץ על כל סוגי הנשק ואופן שמושם. פרסם גם ספר בשם "דע את נשקך", אשר היה בעל מטרה זהה למאמריו, הכנת היישוב היהודי בארץ ישראל ליום פקודה. במלחמת העצמאות היה רב-סרן שלום זיסמן סגן ראש מחלקת ההסברה וממייסדי עיתון צה"ל במחנה.

פעילותו הציבורית
----------------

ב-1951 נבחר לכנסת השנייה מטעם מפלגת הציונים הכלליים והיה חבר בוועדת החוץ והביטחון. לצד עבודתו בהיבט הביטחוני, התאפיינה כהונתו ביוזמות רבות ביניהם בתחום הכלכלה, שהאמין כי עליה להיות חופשית, ואף בתחום בטיחות הדרכים שכבר אז זיהה בו פוטנציאל נזק משמעותי.

ב-1953 נבחר לתפקיד יושב ראש מכבי ישראל, תפקיד שמילא מתוך אמונה שהספורט, לצד מעלותיו הרבות לאדם בכלל, משמעותו חשובה ביותר גם עבור מדינת ישראל החדשה. האמין כי הדגלים של מדינת ישראל, המתנופפים במגרשי ספורט בבירות העולם, מפגינים את קומתה הזקופה של מדינת ישראל המתחדשת לקהל רב, וההמנון הלאומי המנוגן במגרשי ספורט - מפלס דרך אל לב יהדות התפוצות.

ב-1955 בתום כהונת הכנסת השנייה, נבחר זיסמן למועצת עיריית רמת גן, וכיהן בה כממלא מקומו של ראש העירייה אברהם קריניצי. במסגרת זו יזם את הקמת בורסת היהלומים בשטחה של רמת גן, נמנה עם מייסדיו של כפר המכביה, הכפר האולימפי של האולימפיאדה היהודית, וכן נמנה עם מקימי אצטדיון רמת גן והפארק הלאומי.

נבחר ליושב ראש הוועד האולימפי הישראלי, ונאבק על זכותה של ישראל להשתתף באירועי הספורט השונים בזירה האסיאתית. ב-1966 במהלך משחקי בנגקוק שם שהה עם המשלחת הישראלית, נבחר לכהן בדירקטוריון פדרציית אסיה לספורט, ונטל את התפקיד למרות היותו במצב בריאותי ירוד.

נפטר ב-12 בפברואר 1967.

בנו, עורך דין שמואל זיסמן, היה שחקן נבחרת ישראל ומכבי תל אביב בכדורסל.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* שלום זיסמן, באתר הכנסת

* שלום זיסמן, באתר כנסת פתוחה
* דוד תדהר (עורך), "שלום זיסמן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2790 דוד תדהר (עורך), "עדכון על פטירתו", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך טז (1967), עמ' 5006

הערות שוליים
------------

1. ↑  עיטור 'עמית כבוד' – לחמישה מבכירי עסקני הספורט בישראל, דבר, 9 בינואר 1977

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007293357205171
* ISNI: 0000 0003 7715 9717
* LCCN: n2018031304
* VIAF: 254002177
* WorldCat: lccn-n2018031304

 |
**מיכאיל איוואנוב מג'ארוב** (בבולגרית: **Михаил Иванов Маджаров**‏; 12 בפברואר 1854, קופריבשטיצה, האימפריה העות'מאנית – 23 בינואר 1944, סופיה, ממלכת בולגריה) היה דיפלומט, משפטן, פובליציסט ופוליטיקאי בולגרי מראשי מפלגת העם של בולגריה, אשר בין 1919–1920 כיהן כשר החוץ הדתות של בולגריה בממשלתו של אלכסנדר סטמבוליסקי.

קורות חייו
----------

מיכאיל מג'ארוב נולד בקופריבשטיצה ורכש השכלה תיכונית בפלובדיב. בהמשך סיים את מכללת רוברט בקונסטנטינופול ורכש השכלה אקדמית במשפטים באוניברסיטת מוסקבה. הוא הצטרף למפלגת העם של רומליה המזרחית ונמנה עם פעיליה הבולטים. ב-1886 לאחר הפוטש נגד אלכסנדר באטנברג, נסיך בולגריה נעצר מג'ארוב והואשם בקשירת קשר לביצוע עבירה. לאחר מספר חודשים שוחרר ועזב את בולגריה. הוא שהה בגלות שנתיים ולאחר שובו עסק בעריכת דין ופרסם מאמרים פובליציסטיים. מג'ארוב הצטרף למפלגת העם של בולגריה ובין 1894–1899 כיהן כשר למבני ציבור, דרכים ותקשורת בממשלתו קונסטנטין סטואילוב. בשנים 1913–1914 כיהן כשגריר בולגריה לבריטניה וחתם בשם ממלכת בולגריה על הסכם לונדון שסיים את מלחמת הבלקן הראשונה. בשנים 1914–1915 כיהן כשגריר בולגריה לאימפריה הרוסית.

מג'ארוב כיהן כשר הפנים בממשלתו של סטויאן דאנב, כשר המלחמה בממשלתו של תאודור תאודורוב וכשר החוץ בממשלתו הראשונה של אלכסנדר סטמבוליסקי. ב-1922 נכלא למשך מספר חודשים בהנחיית ראש הממשלה סטמבוליסקי. מג'ארוב שוחרר לאחר ההפיכה הצבאית אשר במהלכה הודח ונרצח סטמבוליסקי. בהמשך, הצטרף למפלגת "הברית הדמוקרטית הבולגרית". ב-1937, בגבור התופעות האנטישמיות בבולגריה, וההשפעה הגוברת של התנועה הנאצית על החברה בבולגריה, ערכה הקונסיסטוריה היהודית סקר בקרב 60 מדינאים, סופרים, אמנים ועסקני ציבור, בדבר גישתם לתורת הגזע ולאנטישמיות. מיכאיל מג'ארוב נמנה עם המשיבים ובתשובותיו שלל את תורת הגזע, וציין כי שוויון זכויות ליהודי בולגריה הוא דבר המובן מאליו.

בינואר 1944 נפצע מג'ארוב קשה במהלך הפצצה של בעלות הברית על סופיה, ונפטר בהמשך מפצעיו. מג'ארוב היה נשוי ואב לשני ילדים. ביתו אנה קמנובה (1982-1894) נישאה לפטקו סטאינוב לימים שר החוץ של בולגריה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיכאיל מג'ארוב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  שרי החוץ של בולגריה, באתר משרד החוץ של בולגריה (בבולגרית).
2. ↑  The literary heritage of Mikhail Madjarov, באתר slovo.bg/old (בבולגרית).
3. ↑  מיכאיל מג'ארוב - ביוגרפיה קצרה, באתר saedinenieto.bg (בבולגרית).
4. ↑  אלברט רומנו, **הציבור הבולגרי ויחסו לגזענות ולאנטישמיות**, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 606.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**תאודור תאודורוב** | **שר החוץ והדתות של ממלכת בולגריה** 6 באוקטובר 1919 – 16 באפריל 1920 | **הבא**:**אלכסנדר סטמבוליסקי** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb149785617 (data)
* GND: 121253384
* ISNI: 0000 0000 5522 0079
* LCCN: n99012177
* NKC: js2005312149
* NLP: a0000003198019
* SUDOC: 248205897
* VIAF: 74126719
* WorldCat: lccn-n99012177

 |
| תנווין (ـٌ ـٍ ـً) |
| --- |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
| **אלפבית ערבי** |
| ا | ب | ت | ث | ج | ح |
| خ | د | ذ | ر | ز | س |
| ش | ص | ض | ط | ظ | ع |
| غ | ف | ق | ك | ل | م |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ن | ه | و | ي |  |

 |
| סימנים נוספים |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ﺓ | ﻯ | ء | ال | ﻻ |  |

 |
| אותיות חיצוניות |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ﭖ | ﭺ | ژ | ﭪ | ڨ |  |

 |
| תשכיל |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ـَ | ـِ | ـُ | ـًا ـٍ ـٌ |  |

 |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ـْ | ـّ | ـٰ | آ | ٱ |  |

 |

**תַנְוִּין** (בערבית: **تَنوِين**) הוא אחד מסימני התשכיל. הוא מסומן על ידי הכפלה של אחד הסימנים (פתחה, כסרה או דמה) ומסמן שצריך להוסיף נון לאחר התנועה. הוא מסומן רק בסופי מילים.

בערבית
------

### ספרותית

כאשר כותבים בערבית ספרותית עם תשכיל, ישנן שלוש וריאציות לתנווין: *פַתְחַתַא֫ן (פתחה כפולה) ـً, כַּסְרַתַא֫ן (כסרה כפולה) ـٍ ודַ֗מַּתַא֫ן (דַ֗מַּה כפולה) ـٌ*, המבוטאות כ-*/an/‏ ,/in/ ו-/un/*, בהתאמה. התנווין מופיע רק בסופי מילים.

הסימן פתחתאן מופיע לרוב בתצורת اً (על גבי אליף), ةً (על גבי תא מרבוטה) או ءً (על גבי המזה). כאשר מסמנים מילה בפתחתאן, לרוב מוסיפים לה אליף בסופה, אלא אם כן המילה מסתיימת בתא מרבוטה, באליף או באליף מקסורה. אם המילה מסתיימת בהמזה (ء), מוסיפים אחריה אליף רק בחלק מהמקרים. האליף שמתווספת למילה מופיעה גם בכתיב חסר ניקוד/תשכיל.


| דוגמאות בערבית |
| --- |
| סימן | -ٌ | -ٍ | -ً |
| הגייה | /un-/ | /in-/ | /an-/ |
| דוגמה על המילה بيت (בית) |   بَيْتٌ | بَيْتٍ | بَيْتًا או بَيْتاً |
| תעתיק | בַּיְתֻן | בַּיְתִן | בַּיְתַן |

פתחתאן
כסרתאן
דמתאן
### מדוברת

בערבית מדוברת, התנווין קיים רק במילים וביטויים השאולים מהערבית הספרותית (בעיקר הפתחתאן).

כתב ערבי סיני
-------------

כתב ערבי סיני הוא כתב פרסו-ערבי שאומץ לכתיבה של שפות סיניות כמו מנדרינית (במיוחד הניבים באזור לנין, זונגיואן ומנצ'וריה) או בדונגאן. מערכת כתיבה זו ייחודית (בהשוואה למערכות כתיבה אחרות המבוססות על ערבית) בכך שכל התנועות, ארוכות וקצרות, מסומנות במפורש בכל עת בסימני תשכיל (לא אבג'ד). בכתב זה, נעשה שימוש נרחב בשְלוש וריאציות התנווין לייצוג צליל */-n/*, ולפעמים גם לייצוג צליל /*ng-/*.

  


| דוגמאות בכתב ערבי סיני |
| --- |
| סימן | ـًا | ـٌ | ـٍ | ْـٍ |
| תנועה | /-an/ | /-un/ | /-en/ | /-eng/ |
| דוגמה בכתב ערבי סיני | بًا | جٌ | مٍ | مٍْ |
| בכתב סיני | 半 | 准 | 们 | 半 |
| בפין-יין | bàn | zhǔn | mén | méng |

באכדית
------

תנווין היה בשימוש באכדית לסימון זוגיות (עד שהיא נכחדה בתקופה הבבלית העתיקה).
**בגט** (מצרפתית: **Baguette**, "מקל קטן", מכונה גם **לחם צרפתי**) הוא לחם צר וארוך בעל קרום פריך מאוד. בגט סטנדרטי הוא ברוחב 5–6 ס"מ, בגובה 3–4 ס"מ ואילו אורכו עשוי להגיע עד כדי מטר שלם.

בגט
בישראל נמכרים בגטים במרבית המרכולים והמאפיות. בגטים קצרים משמשים להכנת כריכים. בישראל מכנים אותם לפעמים "חצי בגט" והם נמכרים בדוכני מזון מהיר עם מילויים שונים.

בצרפת מורחים על פרוסות בגט פטה או גבינות. בארוחת בוקר קונטיננטלית בצרפת מורחים ריבה על פרוסות בגט ומטבילים אותן בקערת קפה או שוקו חם.

פרוסות בגט חתוכות באלכסון משמשות, בשל צורתן היפה וגודלן הקומפקטי, כבסיס למתאבנים של כריכונים פתוחים מעוצבים. פרוסות בגט משמשות גם לקליית צנימים, למשל כליווי לסלט ירוק או מרק בצל.

הבגט הוא תולדה של לחם שפותח בווינה באמצע המאה ה-19, כאשר הוכנסו לראשונה לשימוש תנורי הקיטור, שאיפשרו את אפיית הקרום הפריך עם התוך הלבן המחורר, המאפיינים את הבגט גם כיום. החל מאוקטובר 1920 נמנע מהאופים הוינאים על פי חוק לעבוד לפני 4:00 בבוקר, כך שלא היה להם מספיק זמן לאפות את הלחם המסורתי, העגול לעיתים, עד שעת ארוחת הבוקר. הבגט הצנום פתר את הבעיה, בהיותו מהיר יותר להכנה ולאפייה.

אגדה אורבנית (שהופרכה) לגבי מקור הבגט מייחסת את המצאתו לצבא נפוליאון במהלך מלחמת רוסיה-צרפת בשנת 1812. ייתכן שהאגדה נוצרה בתעשיית הפרסום הניו יורקית. לפי אגדה זו, החיילים הצטוו לקחת עמם בגדים נוספים בשל הקור הרוסי וכך נשאר פחות מקום לכיכרות לחם, ולכן אפו לחם ארוך שניתן לאחסנו בשרוולי מכנסיהם. האגדה מופרכת בין השאר משום שידוע שלצבא נפוליאון היו יחידות אפייה ניידות, כך שלא סביר שכל חייל היה צריך לדאוג ללחם עבור עצמו. בנוסף, מראה מדי החיילים, בעלי המכנסיים הצרים ששוליהם טמונים במגפיים, די בו כדי להפריך את האגדה אודות מקום פנוי להטמנת בגט.

בשנת 2022 הכיר ארגון אונסק"ו בידע להכנת הבגט כמורשת תרבותית בלתי מוחשית.

הבגט מזוהה עם צרפתים פעמים רבות, לעיתים כסטריאוטיפ.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **בגט** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **בגט** |

* באגט שום, מאתר "על השולחן"
* חנוך בר-שלום, בגט אפוי בחמאת שום וזיתים, באתר ynet
* בגט צרפתי - הסבר מפורט על הכנתו מלווה בצילומים רבים, מפורום "גורמה וגסטרונומיה" בתפוז אנשים
* אתר למנויים בלבד שרון היינריך, והבגט הטוב ביותר לשנת 2015 הוא... באתר הארץ, 29 באפריל 2015
* אתר למנויים בלבד דב אלפון, הבגט המסורתי - 280 גרם של אושר, באתר הארץ, 30 במרץ 2016
* The perfect French baguette - מאתר ה-BBC
* אמנון דירקטור, איך כבש אופה מסרי לנקה את המקום הראשון בתחרות הבאגט הכי טוב בפריז?, באתר הארץ, 18 במאי 2023

הערות שוליים
------------

1. ↑  Baguette, Food Timeline Website
2. ↑  אונסק"ו הכריז: הבגט ייכנס לרשימת המורשת התרבותית העולמית של הארגון, באתר ynet, 30 בנובמבר 2022

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4368141-4

 |
**שמואל מיכל הכהן מֶלניק** (י"ד באייר תרמ"ה, אפריל 1885 – כ"ז באייר תש"ג, 1 ביוני 1943) היה אמן, צייר, צייר קיר וצייר שלטים בירושלים.

קורות חייו
----------

מלניק נולד ב-1885 בעיר ורשה שבפולין הרוסית, בנם של אסתר לאה (בת יעקב טכורש) וצבי יצחק מלניק, חרש ברזל. את מלאכת הציור החל ללמוד בבית המלאכה של אביו שם עבדו אמנים שונים. כשהיה בן עשרים נסע לווינה, שם למד את מקצוע הציור העיטורי ועסק בציורי קיר וצביעה. בשנת תרס"ח עלה לארץ ישראל והתיישב ביישוב הישן בירושלים. שם לא נזקקו למלאכת מחשבת, ולפיכך החל לעסוק בציור שלטים. בשנת 1908 החל ללמוד בבית הספר לאמנויות "בצלאל" והיה לאחד מתלמידי המחזורים הראשונים. לאחר מכן הקים יחד עם האמן מאיר רוזין את "בית מלאכה אמנותי הארצישראלי הראשון" בירושלים, שבו הציעו "ציור בתים ובתי תפילה, ציור שלטים על בד, עץ ופח, בניית במות וקישוטן, אותיות בולטות, תמונות מארץ ישראל, יציקה בגבס וקישוטים עבור בתי צילום". אולם השותפות בין השניים לא שרדה זמן רב. בשנת תרס"ט נישא לשרה סוניה בת שלמה זלצברג, ולזוג נולדה בת תחיה (1911 - 2003) ובן הרצל (1914-1931)

מלניק הוזמן מספר פעמים לצייר בארמונות ובבתי אמידים בירדן, בשנת 1913 צייר תקרות ב"ארמון המשיח" בשכונת הבוכרים בירושלים, ב-1915 צייר ציורי קיר ועיטורי עמודים במסגד אל-אקצא על הר הבית בירושלים, בין השנים 1926-1933 צייר ציורי קיר ותקרות בבניין ימק"א בירושלים ובמלון פאלאס בירושלים. בתקופת המנדט הבריטי התפרסם כצייר תפאורות תיאטרון ואופרה (האופרה הארצישראלית) בשנת 1913 ייסד יחד עם ידידיו מנחם גולדפרב וישראל שאוולנסקי את "אגודת ציירים וצובעים". במשך שנות פעילותו היה פעיל מרכזי ב"ארגון בעלי מלאכה בירושלים" ואף פרסם מאמרים בירחון המקצועי "המלאכה" וכן בעיתונות מקצועית בישראל ובגרמניה.

בין שאר פעולותיו היה גם כתיבת מילון גרמני-עברי למקצועות הצבע, ובו מאות מונחים אשר לא היה להם תקדים בשפה העברית.

מלניק היה בין יוזמי ובוני שכונת 'בניין ומלאכה', (היום חלק משכונת ארנונה בירושלים), שם בנה את ביתו ושם נפטר.

מלניק נפטר בירושלים בכ"ז באייר תש"ג (1943), בתום מחלה ממושכת, בן 58 במותו. נקבר בבית הקברות בהר הזיתים.

גלריה
-----

* ציור תקרה בבית יהודיוףציור תקרה בבית יהודיוף
* ברכה לצייר האופרה שמואל מלניק בחתימת יד כל חברי האופרה לרגל הצגת 'רוסלקה' לכבודו, 25.5.1926ברכה לצייר האופרה שמואל מלניק בחתימת יד כל חברי האופרה לרגל הצגת 'רוסלקה' לכבודו, 25.5.1926
* הזמנה לאופרה רוסלקה שנערכה לכבוד צייר האופרה שמואל מלניק 25.5.1926הזמנה לאופרה רוסלקה שנערכה לכבוד צייר האופרה שמואל מלניק 25.5.1926
* ירושלים, 1939ירושלים, 1939
* "אלף-בית עצים", גלויה עם אותיות האלף-בית בצורת עצים"אלף-בית עצים", גלויה עם אותיות האלף-בית בצורת עצים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שמואל מלניק** בוויקישיתוף
* דוד תדהר (עורך), "שמואל מלניק", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ה (1952), עמ' 2100
* מילון לענייני צבע וצבעות, נערך על ידי שמואל מיכל מלניק בירושלים, 1928
* ש. ש. שמואל מלניק – בן החמשים, דואר היום, 20 במאי 1935
* שמואל מלניק, דבר, 2 ביוני 1943 (נקרולוג)
* החברה לפיתוח המלאכה בירושלים בונה מבני מלאכה מודרניים, דבר, טור 7, 12 ביוני 1963
* ד"ר איליה רודוב, ציורי קיר בבתי הכנסת, אוניברסיטת בר-אילן
* נכסים נפסדים / שמואל מ. מלניק בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  כרטיס הקבר של שמואל מלניק, באתר הר הזיתים.

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007308701005171
* VIAF: 242795658
* WorldCat: viaf-242795658

 |
**לורנס דאגלס פינק** (נולד ב-2 בנובמבר 1952) הוא מיליארדר אמריקאי-יהודי, יושב הראש והמנכ"ל של בלאקרוק, תאגיד אמריקאי רב לאומי לניהול נכסים. בלקרוק היא חברת ניהול הנכסים הגדולה בעולם עם יותר מ-10 טריליון דולר המעניקה לחברה כוח עצום על המערכת הפיננסית העולמית. באפריל 2022, שוויו הנקי של פינק נאמד במיליארד דולר לפי מגזין פורבס. הוא יושב במועצות המנהלים של המועצה ליחסי חוץ והפורום הכלכלי העולמי.

ראשית חייו
----------

### ילדות

לארי פינק גדל במשפחה יהודית אמריקאית של שלושה ילדים. אימו הייתה מרצה לספרות, ואביו היה בעל חנות נעליים.

### השכלה

פינק למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס וסיים תואר ראשון במדע המדינה ב-1974. בהמשך, עשה תואר שני במנהל עסקים בבית הספר להנהלה של אוניברסיטת קליפורניה.

### קריירה

פינק התחיל את הקריירה שלו ב-1976 בבנק השקעות 'פירסט בוסטון'. פינק ניהל מחלקה בבנק בהצלחה, עד שב-1986 מחלקתו הפסידה כ-100 מיליון דולר.

בלאקרוק
-------

לאחר שעזב את פירסט בוסטון, היה שותף ב-1988 להקמת בלאקרוק תחת חברת ההשקעות בלאקסטון.

במכתבו השנתי בינואר 2021, כתב כי יש לקדם מדיניות ירוקה כדי למשוך משקיעים.

חיים אישיים
-----------

לארי פינק נישא ללורי ב-1974 ויש להם שלושה ילדים. פינק תומך תמידי בהמפלגה הדמוקרטית.

ראו גם
------

* בלאקרוק

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לארי פינק** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של לארי פינק
* לארי פינק, ברשת החברתית LinkedIn

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Profile: Laurence D. Fink". *Forbes*. 2010. אורכב מ-המקור ב-6 בפברואר 2010. נבדק ב-26 בינואר 2010. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "BlackRock hits record $6 trillion assets, helped by Trump tax law". *Reuters* (באנגלית). 2018-01-12. נבדק ב-2020-06-12.
3. ↑  "Larry Fink - 2022 Billionaires Net Worth". *Forbes* (באנגלית). נבדק ב-2022-05-04.
4. ↑  "Board of Trustees", World Economic Forum
5. ↑  "Board of Directors", Council on Foreign Relations
6. ↑  "מייסד בלאקרוק: מנכ"לים שרוצים שנשקיע בהם צריכים להפסיק לזהם". *TheMarker*. נבדק ב-2022-08-16.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 61151776733618010914
* WorldCat (עם VIAF): 61151776733618010914

 |
**הוריקן מריה** הוא הוריקן בקטגוריה 5 שפגע בדומיניקה ובפוארטו ריקו. הוא ההוריקן השביעי, והשני בקטגוריה 5 בעונת ההוריקנים האטלנטית של 2017.

התפתחות
-------

מריה החלה כגל טרופי ב-16 בספטמבר, לאחר שלושה ימי ניטור על ידי המרכז הלאומי להוריקנים, ב-18 בספטמבר התחזקה להוריקן בקטגוריה 5. כאשר פגעה ביבשה בקטגוריה 5 הייתה זו הפעם השנייה שנרשמה בהיסטוריה (יחד עם 2007) עונת הוריקנים שבה פגעו ביבשה שני הוריקנים בעצמה 5. בנוסף מריה היא ההוריקן ה-10 שנמדד בהיסטוריה מבחינת עוצמה.

ב-19 בספטמבר הכתה מריה בדומיניקה עם רוחות של 260 קמ"ש ולמחרת, ב-20 לחודש הכתה בפוארטו ריקו עם רוחות של 250 קמ"ש ובדרגה 4. פוארטו ריקו הוגדר כולו אזור אסון לאומי על ידי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.

עד ה-23 בספטמבר 2017 נרשמו 56 מקרי מוות ונגרם נזק רב המוערך במעל 50 מיליארד דולר.

מריה הכתה בפוארטו ריקו כשלושה שבועות אחרי הוריקן אירמה.

בתחילה, המקורות רשמיים קבעו כי רק מספר מועט של אנשים נהרגו בהוריקו: 112 איש, מתוכם: 64 בפוארטו ריקו, 31 בדומיניקה, 5 ברפובליקה הדומיניקנית, 4 בארצות הברית, 3 בהאיטי, 2 בגוואדלופ ו-3 באיי הבתולה האמריקאיים. לעומת זאת, מקורות שונים טענו שמספר ההרוגים הוא גבוה הרבה יותר.

ב-29 במאי 2018 פורסם מחקר של אוניברסיטת הרווארד בארצות הברית המעריך את מספר ההרוגים בפוארטו ריקו ב-4,645, פי 70 מהמספר הרשמי. במחקר נמתחת ביקורת על היעדר השקיפות של הרשויות בפוארטו ריקו ועל האופן בו העריכו את כמות ההרוגים.

באוגוסט 2018, פורסם רשמית כי 2,975 איש מתו בפוארטו ריקו, ו-65 בדומיניקה, דבר שהעלה את מספר ההרוגים ל-3,057 איש.

לאור הנזק שהסופה עשתה, לא ישתמשו יותר בשם "מריה" לתיאור הוריקנים נוספים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הוריקן מריה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  How Puerto Rico's death toll climbed from 64 to 2,975 in Hurricane Maria אתר CNN, 29 באוגוסט 2018
2. ↑  "הערכה לא נכונה: 4,645 בני אדם נהרגו לפני שנה בשל הוריקן מריה - וואלה! חדשות". *וואלה! חדשות*. נבדק ב-2018-05-30.
3. ↑  שמות ההוריקנים הארווי, מריה, אירמה הוצאו לגמלאות רשמית, עיתון USA Today, דויל רייס, 12 באפריל 2018

| עשרת ההוריקנים החזקים ביותר באוקיינוס האטלנטי |
| --- |
| דירוג | הוריקן | עונה | לחץ ברומטרי |
| מיליבר | מ"מ כספית |
| 1 | הוריקן וילמה | עונת ההוריקנים האטלנטית 2005 | 882 | 661.67 |
| 2 | הוריקן גילברט | עונת ההוריקנים האטלנטית 1988 | 888 | 666.24 |
| 3 | ההוריקן של יום העבודה | עונת ההוריקנים האטלנטית 1935 | 892 | 669.04 |
| 4 | הוריקן ריטה | עונת ההוריקנים האטלנטית 2005 | 895 | 671.32 |
| 5 | הוריקן אלן | עונת ההוריקנים האטלנטית 1980 | 899 | 674.37 |
| 6 | הוריקן קמיל | עונת ההוריקנים האטלנטית 1969 | 900 | 675.13 |
| 7 | הוריקן קתרינה | עונת ההוריקנים האטלנטית 2005 | 902 | 676.66 |
| 8 | הוריקן מיץ' | עונת ההוריקנים האטלנטית 1998 | 905 | 678.94 |
| הוריקן דין | עונת ההוריקנים האטלנטית 2007 |
| 10 | הוריקן מריה | עונת ההוריקנים האטלנטית 2017 | 908 | 680.97 |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987012408562605171
* LCCN: sh2018001243

 |
**שחר גוטמן** (נולדה ב-8 בפברואר 1996) היא זמרת-יוצרת, מלחינה ופזמונאית ישראלית.

ביוגרפיה
--------

גוטמן נולדה ב-8 בפברואר 1996 בראש העין למירי ואייל גוטמן העוסקים בנדל"ן. כשהייתה בגיל 4 עברה המשפחה למודיעין. בזמן לימודיה בתיכון עירוני א' בעיר, הופיעה עם הרכב בכמה מועדונים. גוטמן למדה מוזיקה בקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה תל אביב. בגיל 16 אובחנה גוטמן בפיברומיאלגיה.

קריירה
------

בשנת 2016 החלה להופיע עם שירים שכתבה במועדונים ברחבי הארץ בהם לבונטין 7, תיאטרון החאן בירושלים, האוזןבר ובר גיורא.
בשנת 2018 יצא הסינגל הראשון "מחר אהיה יפה" מתוך האלבום "הגוף הזה". הסינגל השני "ביום שאחרי קשה", יצא בינואר 2019. השירים הושמע בתחנות רדיו רבות בהן כאן 88, כאן גימל ורדיו תל אביב. הסינגל השלישי מתוך אלבומה, "פיבי" יצא במאי אותה שנה. בשיר נוגעת גוטמן במחלת הפיברומיאלגיה שבה אובחנה גוטמן בילדותה, והאלבום עוסק בהתמודדות שלה עם המחלה. הסינגל הרביעי מתוך האלבום, "אור באופל" מתוך יצא ביולי 2019.
האלבום בהפקת יהוא ירון יצא באותו חודש בלייבל "קמע". את כל שיריו כתבה והלחינה גוטמן למעט שני שירים שנכתבו על ידי יונה וולך ואברהם חלפי.

בשנת 2020 החלה גוטמן להקליט את אלבומה השני "ואת שיר" שהופק מוזיקלית על ידי גוטמן וג'וי שכטר מפיק מוזיקלי ומעבד. האלבום הוקלט עם תזמורת בת חמישים נגנים בבודפשט. את שירי האלבום כתבה והלחינה גוטמן. שירי האלבום תורגמו לאנגלית על ידי גוטמן ואמירה לאופר. הסינגל הראשון מתוך האלבום, "זה מספק" יצא באוקטובר 2021. השיר הושמע בתחנות רדיו רבות. הסינגל השני "אין עוד אחת כמוני" יצא בפברואר 2022. האלבום יצא בחודש אוגוסט 2022 תחת הלייבל נענע דיסק.
תוך כדי תהליך הפקת האלבום צולם סרט תיעודי של הבמאית הראל בן-מלך, בשם "מעמידים פנים". הסרט מלווה את גוטמן בתהליך הפקת האלבום ומספר דרכו את סיפורם של צעירים רבים המשלבים עבודה ויצירה. הסרט עתיד לצאת לקראת סוף השנה.

חיים אישיים
-----------

גוטמן מתגוררת בתל אביב.

דיסקוגרפיה
----------

* **הגוף הזה** (2019)
* **ואת שיר** (2022)

קישורים חיצוניים
----------------

* שחר גוטמן, ברשת החברתית פייסבוק
* שחר גוטמן, ברשת החברתית אינסטגרם
* שחר גוטמן, סרטונים בערוץ היוטיוב
* שחר גוטמן, באתר ספוטיפיי
* שחר גוטמן, באתר בנדקמפ
* יובל אראל‏, פס קול שבועי 15.02.2022, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 15 בפברואר 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  לאחר כל החורבן /// ראיון עם שחר גוטמן + בכורה לסינגל "פיבי" - Columbus Music Magazine, באתר Columbus Music Magazine, ‏באפריל 2019
2. ↑  שחר גוטמן בבלוג המוזיקה של שירה כרמל
3. ↑  יובל אראל‏, פס קול שבועי 15.02.2022, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 15 בפברואר 2022

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 298664739
* WorldCat (עם VIAF): 298664739

 |
**עַמְר מוּסָא** (בערבית: **عمرو موسى**, בעברית נהגה שמו לפעמים בטעות כ"**עמרו מוסא**"; נולד ב-10 במרץ[דרושה הבהרה] 1936 בקהיר) הוא מדינאי ופוליטיקאי מצרי. בתפקידו האחרון היה מזכ"ל הליגה הערבית, מאז נבחר לתפקידו בחודש מאי 2001 ועד לסיום תפקידו ביוני 2011. בין שאר תפקידיו היה גם שר החוץ בממשלת מצרים ואף שירת כדיפלומט בשירות החוץ המצרי.

קורות חייו
----------

מוסא הוא בנו של מוחמד מוסא, שהיה חבר הפרלמנט המצרי. מוחמד מוסא למד בצרפת בשנות ה-20 ובעת שהייתו שם נולד לו בן בשם פייר. פייר הוא אחיו-למחצה של עמר מוסא.

מוסא סיים לימודי משפטים באוניברסיטת קהיר ב-1957. עם סיום לימודיו החל לעבוד בשירות החוץ של מצרים עד לפרישתו מתפקיד שר החוץ. החל משנת 1967 שימש כשגריר מצרים בהודו, ובשנת 1990 נבחר לשגריר מצרים לאומות המאוחדות. בשנת 1991 הוא מונה לתפקיד שר החוץ בממשלת עאטף צדקי, ונותר בתפקידו זה עד שנת 2001.

בעת כהונתו כשר החוץ בממשלת מצרים מתח מוסא ביקורת על מדיניות החוץ של ארצות הברית ועל אופי יחסיה עם ישראל. מבקרי משטרו של הנשיא חוסני מובארכ במצרים טוענים כי מינויו של מוסא למזכיר הליגה הערבית נעשה ביוזמת נשיא מצרים כדי להרחיקו מעין הציבור, לאחר שזכה לאהדה אישית רבה בדעת הקהל המצרית. אהדתו בציבור הייתה כה גבוהה עד שבשנת 2000 צעד בראש מצעד הפזמונים במצרים שירו של שעבאן עבד אלרחים ששמו: "אני שונא את ישראל... אני אוהב את עמר מוסא". בשנת 2004 חתמו עשרות אלפים על עצומה ברשת האינטרנט הקוראת למוסא להתמודד בבחירות לנשיאות מצרים בשנת 2005, אולם מוסא לא הגיב לקריאה. בעת פורום דיוני דוחא, בשנת 2006, אשר שודרו ברשת ה-BBC, נשאל מוסא באשר לתקוותיו לזכות בנשיאות מצרים. מוסא לא השיב ישירות לשאלה, וענה רק כי הוא מקווה להמשיך את שרשרת ההצלחות שהושגו תחת הנהגתו בליגה הערבית, עד לתום כהונתו.

ביוני 2010 ביקר מוסא ברצועת עזה, זמן קצר לאחר פרשת המשט לעזה. היה זה הביקור הרשמי הראשון של נציג הליגה הערבית לאחר עימות חמאס-פת"ח ברצועת עזה ב-2007. בביקור אמר מוסא שהליגה הערבית תבקש ממועצת הביטחון להסיר את הסגר על רצועת עזה.

בראשית קיץ 2011 סיים מוסא את תפקידו כמזכ"ל הליגה הערבית בו כיהן בעשור האחרון והעביר אותו למחליפו נביל אל ערבי שהיה עד לאחרונה שר החוץ של מצרים במסגרת המהפכה שעברה על המדינה.

על פי שמועות שהופצו לקראת הבחירות במצרים ב-2011, מוסא הוא בנה של שחקנית הקולנוע היהודיה-מצרית ראקיה אברהים. טענה זו הוכחשה על ידו.

מוסא התמודד במסגרת הבחירות לנשיאות מצרים (2012), אשר נערכו ב-23–24 במאי 2012. הוא קיבל 2,588,850 קולות, שהם 11.13% מכלל הבוחרים, סיים במקום החמישי, ולא עלה לסיבוב השני של הבחירות.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **עמר מוסא** |

* עמר מוסא, ברשת החברתית פייסבוק
* עמר מוסא, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* עמרו מוסא: "השלום בין מצרים לישראל הגיע לקצו", באתר של "רשת 13", 21 באפריל 2011 (במקור, מאתר "nana10")

הערות שוליים
------------

1. ↑  Elhanan Miller, Amr Moussa: No, I don’t have an Israeli half-brother, The Times of Israel, ‏April 6, 2012 (באנגלית)
2. ↑  Biography for Amr Moussa
3. ↑  Amr Moussa, באתר אלג'זירה
4. ↑  The Doha Debates, באתר BBC
5. ↑  צבי בראל, מצרים: הצד היפה של החיטוט המכוער בעבר המועמדים, באתר הארץ, ‏9.4.2012

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007479481205171
* GND: 1149189304
* ISNI: 0000 0003 9425 1996
* LCCN: n98950295
* NTA: 159667003
* VIAF: 75640766
* WorldCat (עם VIAF): 75640766

 |
**עדן שרם** (נולד ב-9 במרץ 1993) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת החלוץ בהפועל מרמורק.

קריירה
------

שרם גדל בראשון לציון והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב. ב-31 ביולי 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בהפסד 1–2 לבני סכנין בגביע הטוטו, ובישל לויקטור מרעי את השער המצמק. בהמשך עונה זו כבש עשרה שערים בליגת העל לנוער, ובעונה שלאחר מכן כבש 13 שערים. ב-18 באוגוסט 2012 כבש שרם את שער הבכורה שלו בקריירה במדי הקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב, בניצחון 2–0 על בני יהודה בגביע הטוטו. במחזור הפתיחה של עונת 2012/2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–0 על הפועל רמת גן. ב-29 בדצמבר 2012 כבש שרם את שער הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–2 לבני יהודה, ובסך הכל כבש בעונה זו שני שערים ב-11 הופעות בליגת העל.

בקיץ 2013 הושאל שרם להפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית, ובעונת 2013/2014 כבש ארבעה שערים ב-22 הופעות ליגה במדי הקבוצה.

לקראת עונת 2014/2015 חזר שרם להפועל תל אביב, אך שותף רק כמחליף בשישה משחקי ליגה, ובינואר 2015 הושאל לבית"ר תל אביב רמלה מהליגה הלאומית, במדיה כבש ארבעה שערים ב-13 הופעות עד תום העונה.

בקיץ 2015 שוחרר שרם מהפועל תל אביב, וחזר לקדנציה נוספת בהפועל ראשון לציון. בעונת 2015/2016 ערך 36 הופעות בליגה הלאומית במדי הקבוצה, בהן כבש 11 שערים.

לקראת עונת 2016/2017 חזר שרם לקדנציה שנייה בבית"ר תל אביב רמלה, ובעונה זו כבש 14 שערים ב-34 הופעות בליגה הלאומית.

ב-17 במאי 2017 חתם שרם במכבי נתניה מליגת העל, ובהופעת הבכורה שלו במועדון כבש שער בניצחון 3–2 על מכבי פתח תקווה בגביע הטוטו. שרם הוסיף שער אחד בליגה ושער אחד בגביע המדינה, ובינואר 2018 חתם במכבי פתח תקווה, במדיה כבש שער אחד בשבע הופעות עד תום עונת 2017/2018.

ב-8 ביולי 2018 חזר שרם לליגה הלאומית וחתם בהפועל קטמון ירושלים. בעונת 2018/2019 ערך 19 הופעות ליגה במדי הקבוצה, בהן כבש שני שערים.

ב-22 באוגוסט 2019 חתם שרם בסקציה נס ציונה, העולה החדשה לליגת העל, ובמדיה ערך שבע הופעות. בינואר 2020 עבר למ.ס. כפר קאסם מהליגה הלאומית.

ב-22 באוגוסט 2021, שרם חתם במכבי עירוני אשדוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עדן שרם** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway

הערות שוליים
------------

1. ↑  בני סכנין גברה 1:2 על ההרכב השני של הפועל ת"א, באתר ONE‏, 31 ביולי 2010
2. ↑  מוטי פשכצקי, ‏עדן שרם חתם בנתניה. דראפיץ' ועמוס נפגשו, באתר ערוץ הספורט, 17 במאי 2017
3. ↑  נסגר החלון: כל ההעברות מהיום האחרון בפנים, באתר ONE‏, 31 בינואר 2018
4. ↑  רואי יצחק, עדן שרם חתם בהפועל קטמון, באתר דאבל פס, 8 ביולי 2018
5. ↑  עמית קרקו, ‏ממשיכה להתחזק: עדן שרם חתם בסקציה נס ציונה, באתר ONE‏, 22 באוגוסט 2019
6. ↑  מערכת אתר דאבל פס, עדן שרם חתם בעירוני אשדוד, באתר דאבל פס, 22 באוגוסט 2021
**רַבַלְיָה**  – משפחה של מלווים יהודים מז'ירונה מהמחצית השנייה של המאה ה-13. שם המשפחה מאוית לחלופין כ-**Ravaya**‏, **Ravalia**‏, **Ravaylla**‏, **Abravalia** או **Ravalla**.

בני המשפחה הלוו כספים רבים לחיימה הראשון, מלך אראגון וליורש העצר והמלך לעתיד פדרו השלישי. יוסף רבאליה (Jucef Ravaya) היה איש הכספים והיועץ של פדרו, ואחיו משה (´Mosse) היה במעמד דומה כמפקח על החשבונות בקטלוניה. בסוף 1276 היה יוסף חלק מהמנהלת המרכזית של הממלכה ומשה עבד כנציב מחוז (baile). כשפדרו השלישי דיכא את מרד האצילים של קטלוניה ב-1280 ריכזו שני האחים את הנהלת הכספים והמיסים של הממלכה. באותה שנה הם יזמו הוצאה להורג של מלשין יהודי מברצלונה לאחר שהרשב"א פסק שהאיש הוא בן מוות. יוסף היה מעורב במשא ומתן לנישואין של חיימה השני, מלך מיורקה (אנ'), והצטרף ב-1282 לפדרו השלישי במסע המלחמה בסיציליה לתמיכה במרד המכונה ערבית סיציליאנית, ומת שם. נכסיו בוולנסיה הוחרמו. אחיו משה מילא את מקומו כאחראי על ניהול אראגון, קטלוניה וולנסיה, אם כי ב-1283, צומצמה אחריותו לקטלוניה בלבד. עם זאת, הוא היה לתקופה קצרה נציב המחוז (baile) של ולנסיה.

המקורות מזכירים עוד בן משפחת רבאליה, אסטרוק רבאליה (Astruc Ravaya או Astrug Ravaya) מונה על יד פדרו השלישי, מלך אראגון לנציב (baile) של ז'ירונה בשנים 1276 עד 1281. מקורות אלו טוענים כי היה אביהם של יוסף ומשה, ושמונה לנציב במקום בנו יוסף. נורמן רות סובר שמדובר בבן משפחה אחר. בני משפחה נוספים מוזכרים במאה ה-14 בהקשר לבתים בבעלותם ברובע היהודי של ז'ירונה, אברהם רבאליה (Abraham Ravaia) ויצחק רבאליה (Issac Ravaia).

ביאורים
-------

1. ↑  מקור השם אסטרוק הוא מפרובנסלית ופירושו "שמח" או "בר מזל", והוא שם שיהודים נטלו על עצמם בימי הביניים

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Ravaya, Jewish Virtual Library
2. 1 2  Jucef, son of Baruc Abrabalia. 1324, Stones with a name: the gravestone collection]
3. 1 2 3  Robert Ignatius Burns, *Medieval Colonialism: Postcrusade Exploitation of Islamic Valencia*, Princeton University Press, 2015' ISBN 9781400867592
4. 1 2 3 4 5  הערך רַבַ(א)לְיָה באנציקלופדיה העברית, כרך ל', עמוד 438
5. 1 2 3 4 5 6  Norman Roth, *RAVAYA FAMILY*
6. ↑  Valencia
7. ↑  Origine et popularité du nom ASTRUC
8. ↑  Nahmanides Institute for Jewish Studies, Patronat Call de Girona
**האישה באגם** הוא רומן מאת ריימונד צ'נדלר, שיצא בשנת 1943. גיבור הספר הוא גיבורו הקבוע של צ'נדלר, הבלש הפרטי פיליפ מרלו, בלש משטרה וחוקר במשרד התובע המחוזי של לוס אנג'לס בעברו.

עלילת הספר
----------

עלילת הספר נפתחת כאשר בלש הפרטי פיליפ מרלו מתבקש על ידי מר קינגסלי לאתר את אשתו הנעדרת, לאחר שזו ברחה עם מאהבה לבקתת נופש שלחוף אגם בהרי קליפורניה. כבר בראשית החקירה מתגלה גופת אישה אחרת טבועה באגם (ומכאן שם הספר).מרלו נדרש לתמרן בין שתי חקירות ולפענח את הקשר בין מות האחת להיעלמות האחרת? בספר מתמודד מרלו עם נבלים מסוגים שונים ובכלל זה שוטרים מושחתים, שיכורים, סחטנים ואנשי החברה הגבוהה של העיירה "ביי סיטי", המנסים למנוע את גילוי סודותיהם הכמוסים.

מרלו מתואר בספר כגבר קשוח, ציני וחד לשון, המתנגש לעיתים קרובות עם אנשי המשטרה המרובעים, פועל בסביבה העירונית המאוכלסת בלוס אנג'לס, ונע בין בתי פאר של לקוחות עשירים לבין הסמטאות האפלות בשולי הכרך. גובהו כמטר ושמונים והוא שוקל כשמונים וחמישה קילוגרם. הוא שותה ויסקי (בעיקר בורבון) וברנדי. אף כי הוא שותה כמויות גדולות של אלכוהול ואם זאת כמעט אף פעם אינו משתכר עד אובדן שליטה מלא או חלקי. למעשה האלכוהול לא מאט אותו כלל, רק מקהה את הכאב על מנת לאפשר לו להמשיך ללא לאות במרדף אחר פתרון התעלומה שלפניו. הוא לא בררן לגבי טיב המשקה שלו פרט לכך שיוגש בכוס אם כי גם את העיקרון הזה הוא מוכן לנטוש לעיתים עבור משקה הגון. הוא צלף הבקי היטב בשימוש באקדח וכן בעל מיומנות גבוהה בקרב מגע ואיגרוף.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האישה באגם** בוויקישיתוף
* הספר "האישה באגם", באתר "סימניה"
* רון מיברג, בלש במים, סופהשבוע, ‏ 23 בדצמבר 2013.
* אמנון ז'קונט על דמות הבלש יוצאת הדופן של הסופר ריימונד צ'נדלר, באתר וואלה!‏, 13 בינואר 2014.
* עמיחי שלו, ריימונד צ'נדלר: רב בלש עם ד"ש מהסבנטיז, באתר ynet, 23 בינואר 2014.
* אתר למנויים בלבד מתן חרמוני, איך ייתכן שנותרתי אדיש לבלש האהוב על יאיר לפיד, באתר הארץ, 7 במרץ 2014.
* אהרון לפידות, "האישה באגם", באתר ישראל היום, 28 במרץ 2014.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ריימונד צ'נדלר, **השינה הגדולה**, הוצאת כתר, שנת 2005, פרק 2 עמוד 11, "אני בן שלושים ושלוש, למדתי פעם במכללה ואני עדיין מסוגל לדבר אנגלית אם יש צורך. במקצוע שלי כמעט אין בכך צורך. עבדתי בעבר אצל מר ויילד, התובע המחוזי, כחוקר. החוקר הראשי שלו אדם בשם ברני אולס, התקשר אלי ואמר שאתה רוצה לפגוש אותי. אני לא נשוי כי אני לא אוהב נשות שוטרים".
2. ↑  ריימונד צ'נדלר, "**האישה באגם**", הוצאת כתר, שנת 2013, עמוד 49.
3. ↑  ריימונד צ'נדלר, "**האישה באגם**", הוצאת כתר, שנת 2013, עמוד 181.
**אוֹטוֹ אַבֵּלֶס** (בגרמנית: **Otto Abeles**;‏ 1 במאי 1879–25 במאי 1945) היה עיתונאי, סופר, עורך דין, מבקר מוזיקה ועסקן ציוני.

ביוגרפיה
--------

אבלס נולד ברוהטץ שבמוראביה בתחומה של האימפריה האוסטרו-הונגרית לזיגמונד ורוזה לבית שראגר. למד בתיכון בברנו ורכש את השכלתו העל-תיכונית באוניברסיטת וינה, שם השלים את הדוקטורט שלו במשפטים. בעת לימודיו הקים את אגודת התלמידים הציונית הראשונה, "וריטאס", יחד עם רוברט שטריקר, ברתולד פייבל וגיסו, הרמן קדיש.

עד שנת 1928 עבר כיועץ משפטי ברכבת הפדרלית האוסטרית. בהיותו עורך ועיתונאי, ראשית ב"וועלט" ולאחר מכן בביטאון התנועה הציונית באוסטריה "אידישע צייטונג" וביומון "Weiner Morgenzeitung" שייסד עם רוברט שטריקר ב-1919, פרסם מאמרים בשבח הרעיון הציוני ותמך במפלגה הלאומית היהודית בבחירות לאספה המכוננת הלאומית. עם סגירתו של האחרון בספטמבר 1927 המשיך לכתוב בעיתון "Die Neue Welt", כמו גם בעיתונים שונים. בין השנים 1915–1925 ערך יחד עם לודוויג באטו את הלוח הספרותי הציוני "אידישער נאציונאל־קאלענדער".

החל מהמחצית השנייה של שנות ה-20 של המאה ה-20 נסע לטרנסילבניה, הונגריה, גליציה המזרחית, לוקסמבורג וצ'כוסלובקיה כנציג קרן היסוד. ב-1930 עבר להולנד והיה פעיל בקהילה היהודית באמסטרדם. הוא גם ניהל את הסניף ההולנדי של קרן היסוד.

לאחר פלישת גרמניה הנאצית להולנד נאסר ונשלח למחנה וסטרבורק. תואר הדוקטורט שלו נשלל ממנו מטעם אוניברסיטת וינה ב-1941. במאי 1944 שולח למחנה ברגן-בלזן. היה על הרכבת האבודה ונפטר בטרביץ מטיפוס הבהרות, ולפי מקור אחר מתשישות.

אבלס נשא לאישה את מינה דמביצר, ונולד להם בן.

בשנת 2010 הפך סנאט אוניברסיטת וינה את החלטת ביטול הדוקטורט מ-1941.

ספריו
-----

כריכת הספר "ביקור בארץ ישראל" מ-1926
* "ההחלמה" (Die Genesung) – ספר שירה (1920)
* "ביקור בארץ ישראל" (Besuch in Erez Israel) – תיאור של ביקורו הראשון (1926)
* "נשים בעלות שם בישראל" (Zehn Jüdinnen) – ספר על נשים יהודיות נודעות (1931)
* "מפגשים עם יהודים" (Begenung mit Juden) (1936)

קישורים חיצוניים
----------------

* רשימת הפרסומים של אוטו אבלס, בקטלוג הספרייה הלאומית
* משה וולדמאן, האחרון מחוג ראשונים – למותו של אוטו אבלס ז"ל, העולם, 6 בספטמבר 1945

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  אישים ופועלם בקהילות היהודיות באוסטריה, אתר אנו – מוזיאון העם היהודי
2. 1 2  שבוע הימים בארץ – לוח הזיכרון, העולם, 30 באוגוסט 1945
3. ↑  מפעולות שליחי קרן־היסוד בגולה, העולם, 14 באפריל 1931

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007257312005171
* GND: 1025144899
* ISNI: 0000 0000 6002 4021
* LCCN: no2004010145
* NKC: mzk2009511816
* NTA: 132197421
* VcBA: 495/353428
* VIAF: 88564456
* WorldCat: lccn-no2004010145

 |
**ג'יהאד קבלאן** הוא קצין בדימוס במשטרת ישראל בדרגת תת-ניצב, שירת כמפקד מרחב מג"ב ירושלים.

ביוגרפיה
--------

קבלאן גדל בעספיא, בנו של איסמעיל קבלאן, הקצין הדרוזי הראשון בצה"ל וממקימי יחידת המיעוטים. בצה"ל שירת כלוחם, מפקד מחלקה ומפקד פלוגה בגדוד חרב וקצין מבצעים בחטיבת הערבה. 

לאחר שירותו הצבאי עבר לשרת במשמר הגבול ושימש מפקד פלוגה. הוא יצא ללימודי תואר ראשון ובפברואר 1994 שימש מחליף למפקד פלוגת משמר הגבול בחברון. באותה עת אירע טבח מערת המכפלה ולאחריה נשאר קבלאן בשירות במרחב במשך שנתיים. בהמשך שירותו שימש מפקד מג"ב חברון ומפקד יחידת אבטחת מתקנים במחוז הצפון. ב-2001 מונה למפקד מג"ב צפון וב-2004 מונה למפקד מג"ב ירושלים בדרגת תת-ניצב. השתחרר ב-2005. 

קבלאן נשוי ואב לארבעה. בנו הוא נווט הקרב הדרוזי הראשון בחיל האוויר. הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה והיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת חיפה, בעל תואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה ובוגר המכללה לביטחון לאומי.

קישורים חיצוניים
----------------

* ״קצין כפול״ - סיפורו של איסמעיל קבלאן בפודקאסט ״מינהר הזמן״, ״כאן״, תאגיד השידור הישראלי
איור של החושן (מהאנציקלופדיה היהודית)
**תַּרְשִׁישׁ** היא האבן הראשונה בטור הרביעי בחושן הכהן הגדול, והיא מיוחסת לשבט אשר.

התרשיש במקורות
--------------

> 
> וְהַטּוּר הָרְבִיעִי תַּרְשִׁישׁ וְשֹׁהַם וְיָשְׁפֵה מְשֻׁבָּצִים זָהָב יִהְיוּ בְּמִלּוּאֹתָם
> 
> 
> 
> — ספר שמות, פרק כ"ח, פסוק כ'
> 

> 
> וְהַטּוּר הָרְבִיעִי תַּרְשִׁישׁ שֹׁהַם וְיָשְׁפֵה: מוּסַבֹּת מִשְׁבְּצֹת זָהָב בְּמִלֻּאֹתָם
> 
> 
> 
> — ספר שמות, פרק ל"ט, פסוק י"ג
> 

> 
> מַרְאֵה הָאוֹפַנִּים וּמַעֲשֵׂיהֶם כְּעֵין תַּרְשִׁישׁ וּדְמוּת אֶחָד לְאַרְבַּעְתָּן וּמַרְאֵיהֶם וּמַעֲשֵׂיהֶם כַּאֲשֶׁר יִהְיֶה הָאוֹפַן בְּתוֹךְ הָאוֹפָן.
> 
> 
> 
> — ספר יחזקאל, פרק א', פסוק ט"ז
> 

> 
> וָאֶרְאֶה וְהִנֵּה אַרְבָּעָה אוֹפַנִּים אֵצֶל הַכְּרוּבִים אוֹפַן אֶחָד אֵצֶל הַכְּרוּב אֶחָד וְאוֹפַן אֶחָד אֵצֶל הַכְּרוּב אֶחָד וּמַרְאֵה הָאוֹפַנִּים כְּעֵין אֶבֶן תַּרְשִׁישׁ.
> 
> 
> 
> — ספר יחזקאל, פרק י', פסוק ט'
> 

> 
> בְּעֵדֶן גַּן-אֱלֹהִים הָיִיתָ, כָּל-אֶבֶן יְקָרָה מְסֻכָתֶךָ אֹדֶם פִּטְדָה וְיָהֲלֹם תַּרְשִׁישׁ שֹׁהַם וְיָשְׁפֵה, סַפִּיר נֹפֶךְ, וּבָרְקַת וְזָהָב; מְלֶאכֶת תֻּפֶּיךָ וּנְקָבֶיךָ בָּךְ, בְּיוֹם הִבָּרַאֲךָ כּוֹנָנוּ.
> 
> 
> 
> — ספר יחזקאל, פרק כ"ח, פסוק י"ג
> 

> 
> אשר על תרשיש, ונקרא קריאוליק. וגונה כגטו השמן. וסגלתה לעכל המאכל, וכל שכן למי ששוחקה ומערבה במאכלו, ונעשה בזה עב ושמן שנאמר מאשר שמנה לחמו.
> 
> 
> 
> — הרב אליהו הכהן, מדרש תלפיות
>

זיהוי
-----

רש"י כותב שהאבן "תרשיש" היא קריסטל.

### תרגומים

* פליניוס הזקן, בן המאה הראשונה לספירה, מזהה את התרשיש כ- Chrysolitos, כריזוליט[דרושה הבהרה].
* גם יוסף בן מתתיהו וגם תרגום השבעים מזהים את התרשיש ככריזוליט.
* הרס"ג מתרגם "תרשיש" כ-"אזרק", שמו הערבי של הצבע כחול.
* הרמב"ם (על ברכות פרק א' משנה ב') כותב שצבע התכלת דומה לאבן התרשיש.
* תרגום אונקלוס מתרגם **כרום ימא**, כלומר **אבן הים**.
* תרגום המלך ג'יימס גורס בריל.
* גם תרגום התנ"ך של ה-Jewish Publication Society of America משנת 1917 מכוון לבריל.
* מכון המקדש זיהו את האבן עם אקוומרין.

מאחר שאקוומרין הוא סוג של בריל, הרי שתרגום זה לתרשיש מקובל ונפוץ.

**תרשיש** הוא גם שם של ארץ לחופי הים התיכון, ויש מפרשים שאבן התרשיש נקראה כך כי הגיעה מארץ תרשיש.

### אבני חן ומינרלים המיוחסים לתרשיש

* כריזוליטכריזוליט
* אקוומריןאקוומרין

לקריאה נוספת
------------

* מ' סברדמיש וא' משיח, **אבני חן**, הוצאת מדע אבנים יקרות
* **עולם התנ"ך**, ספר שמות, הוצאת דודזון-עתי

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **תרשיש** |

* אודות תרגום שמות אבני חן

הערות שוליים
------------

1. ↑  יחזקאל א, טז
2. ↑  במצודת דוד שם כתב: "כי אבן תרשיש הוא בעל גוון יפה כעין התכלת וגם הוא זך בהיר עד שיראה בו מעבר אל עבר...". ובפירוש המיוחס לרשב"ם (שיר השירים ה, יד) כתב: "תרשיש – אבן טובה לבנה". אך באב"ע (שם) כתב: "תרשיש – אבן יקרה כעין שחרות"
3. ↑  יואל אליצור, "מקום בפרשה", פרשת פקודי, עמ' 168-169

לחצו כדי להקטין חזרה

לחצו להגדלה

לדף הקובץתמונה אינטראקטיבית (לחצו להסבר)‏

---

אבני החושן
**50 המסעדות הטובות בעולם** - שקרוי גם פיפטי בסט בקיצור - הוא סקר שעורך מגזין המסעדנות הבריטי Restaurant, שתוצאותיו מתפרסמות מדי שנה כרשימה של 50 המסעדות הטובות ביותר בעולם. כמו כן מתפרסמת רשימה נוספת של המסעדות שלא זכו להיכלל ברשימה הראשונה, אך הגיעו למקומות ה-51 עד ה-100. הסקר מבוסס על משאל בינלאומי הנערך בין שפים ומבקרי מסעדות. המשאל נערך מדי שנה בחודש אפריל מאז שנת 2002.

החל משנת 2010 ועד 2012 זכתה במקום הראשון מסעדת נומה מדנמרק. 

משנת 2006 ועד 2009 זכתה במקום הראשון מסעדת "אל בולי", השייכת לשף פראן אדריה וממוקמת בקוסטה בראווה, קטלוניה שבספרד; היא ירשה את מקומה של מסעדת "הברווז השמן" (The Fat Duck) האנגלית, השייכת לשף הסטון בלומנטל. מטבחן של שתי המסעדות האחרונות מבוסס על גסטרונומיה מולקולרית. רוב המסעדות ברשימה מגישות אוכל של מטבח עילי לפי המסורת הצרפתית.

המשאל מורכב מקולות של 'אקדמיית 50 המסעדות הטובות ביותר'.
העולם מחולק לאזורים, על כל אזור ממונה יושב ראש, שהוא מומחה קולינרי לאותו אזור של העולם. יושבי הראש הללו בוחרים בפאנל מצביעים, שכולל בסך הכול 4,030 מצביעים.
יושב הראש של אזור ישראל הוא עיתונאי הקולינריה רועי ירושלמי.

אין רשימת מועמדים; כל חבר בפאנל המצביעים הבינלאומי בוחר בחמש מסעדות. הוא יכול להצביע לשתי מסעדות באזור המגורים שלו, יתר הבחירות חייבות להיות לאזורים אחרים. אף מצביע אינו רשאי להצביע עבור המסעדה שלו, והבוחרים חייבים לאכול במסעדות בהן בחרו לא מוקדם מ-18 החודשים שקדמו לסקר.

רשימת המסעדות לא כוללת קריטריון מוקדם כמו זה של מדריך מישלן האדום או מדריכים אחרים. הדבר מאפשר למסעדות עממיות יחסית כמו Momofuku Ssam Bar, אסאדור אטשברי וסנט ג'ון להיכלל ברשימה, לצד מסעדות יוקרה כמו The French Laundry או לז אמבסדור.

המסעדות הטובות בעולם לפי המשאל של מגזין רסטורנט
-----------------------------------------------

* 2021 - גרניום, קופנהגן, דנמרק.
* 2020 - נומה, קופנהגן, דנמרק.
* 2019 - מיראזור, מנטון, צרפת.
* 2018 - אוסטריה פרנצ'סקנה, מודנה, איטליה.
* 2017 - Eleven Madison Park, ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית.
* 2016 - אוסטריה פרנצ'סקנה, מודנה, איטליה.
* 2015 - אל סייר דה קאן רוקה, ז'ירונה, ספרד.
* 2014 - נומה, קופנהגן, דנמרק.
* 2013 - אל סייר דה קאן רוקה, ז'ירונה, ספרד.
* 2012 - נומה, קופנהגן, דנמרק.
* 2011 - נומה, קופנהגן, דנמרק.
* 2010 - נומה, קופנהגן, דנמרק.
* 2009 - אל בולי, קוסטה בראווה, ספרד.
* 2008 - אל בולי, קוסטה בראווה, ספרד.
* 2007 - אל בולי, קוסטה בראווה, ספרד.
* 2006 - אל בולי, קוסטה בראווה, ספרד.
* 2005 - The Fat Duck - בריי, ברקשייר, אנגליה, הממלכה המאוחדת.
* 2004 - The French Laundry - יוטויל, מחוז נאפה, קליפורניה, ארצות הברית.
* 2003 - The French Laundry - יוטויל, מחוז נאפה, קליפורניה, ארצות הברית.
* 2002 - אל בולי, קוסטה בראבה, ספרד.

קישורים חיצוניים
----------------

* האתר הרשמי של משאל 50 המסעדות הטובות בעולם
* רשימת 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2010
* ליזי דייוויס, הגרדיאן, עשר המסעדות הטובות בעולם, באתר הארץ, 4 במאי 2012
* רחלי קרוט, ‏ 100 המסעדות הטובות בעולם, נענע 10, ‏ 21/04/2009
* אל בולי בספרד - המסעדה הטובה ביותר בעולם, מגזין "שפים", 25/04/07
* אל בולי בספרד המסעדה הטובה ביותר בעולם ל-2006, באתר "אכול ו-Chateau", ‏ 2.5.2006
* אביטל ענבר, החיים הטובים / מסעדות יוקרה: בישול מושגי(הקישור אינו פעיל), "מסע אחר" 196

הערות שוליים
------------

1. ↑  אקדמיית 50 המסעדות הטובות ביותר
**דייוויד נחמד** (באנגלית: **David Nahmad**, נולד בשנת 1947 בביירות, לבנון) הוא סוחר אמנות ומיליארדר יהודי המתגורר במונקו. בשנת 2015 הוערך שוויו של אוסף האמנות המשפחתי ב-3 מיליארד דולר והונו האישי מוערך ב-1.85 מיליארד דולר, האדם העשיר ביותר במונקו. בשנת 1996 זכה בתואר אלוף העולם בשש בש.

היסטוריה
--------

הלל נחמד, אביו של דייוויד היה בנקאי והתגורר בעיר חלב שבסוריה. בעקבות רדיפות אלימות כנגד יהודים עבר להתגורר בביירות בשנת 1947. באותה שנה נולד בנו, דייוויד. בשנת 1960, כאשר מצבם של היהודים הורע גם בלבנון עברה משפחת נחמד להתגורר במילאנו, איטליה. דייוויד ואחיו עזרא נחמד נשרו מהתיכון והחלו לעסוק במסחר בשוק המניות האיטלקי. המסחר באמנות החל במהלך שנות ה-60, בתערוכה שאורגנה על ידי סוחר האמנות דניאל הנרי קאנווילר רכשו האחים שתי יצירות של חואן גריס. היו אלו היצירות היחידות שנמכרו באותה תערוכה ובעקבות כך נוצרו קשרי חברות בין האחים לקאנווילר, שמכר להם יצירות של פבלו פיקאסו, ז'ורז' בראק וגריס. האחים החלו לסחור ביצירות אמנות שקנו במחירים זולים בפריז ומכרו במילאנו ברווח גדול. עלייתן של הבריגדות האדומות באיטליה בשנות השבעים הובילה את האחים לנדוד שוב - עזרא ויוסף עברו למונקו ודייוויד עבר לניו יורק. בשנות השבעים הרחיבו האחים את המסחר והחלו לקנות ולמכור יצירות ברחבי אירופה, ארצות הברית, סן פאולו ובואנוס איירס. בשנת השמונים התמקד דייוויד בשוק האמנות היפני, שהיה בתנופה אדירה, התפוצצות הבועה בשנת 1989 כמעט ולא השפיעה עליו והוא המשיך לרכוש יצירות ולהגדיל את האוסף שברשותו.

אסטרטגיית העבודה של נחמד פועלת בשיטת "קנה וחכה" - הוא רוכש יצירות במחירים נמוכים יחסית ושומר עליהן לאורך שנים ואז מוכר אותם ברווח גבוה. את היצירות הוא מאחסן במחסן גדול בסמוך לשדה התעופה של ז'נבה. המחסן מתפרש על פני כ-5,000 מטרים רבועים ועל פי ההערכות מוחזקות בו כ-4,500-5,000 יצירות שונות, בשווי כולל של כ-3 מיליארד דולר. האוסף כולל כ-300 יצירות של פיקאסו ונחשב לאוסף הפרטי הגדול ביותר של יצירות הצייר.

בנו של דייוויד, הלל (הלי)(אנ'), הנקרא על שם סבו עוסק גם הוא בסחר באמנות, אך נודע בזכות אורח החיים הראוותני שהוא מנהל.

הערות שוליים
------------

1. ↑  The World's Billionaires, Forbes.com
2. ↑  Backgammon Hall of Fame
3. ↑  פז חסדאי, מעושרים: היה ממש נחמאד, וואלה, 18 בנובמבר 2013
4. ↑  Susan Adams, The Art of the Deal, Forbes.com, 7 December 2007

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16754224r (data)
* GND: 1050052064
* ISNI: 0000 0004 2337 8065
* LCCN: no2013129262
* SUDOC: 240471695
* VIAF: 305857123
* WorldCat: lccn-no2013129262

 |
דגם של חללית
**Tianzhou** (בסינית:天舟, Tiān Zhōu‏ "אוניית חלל") היא חללית מטען שפותחה בסין לצורך העברת אספקה לתחנת החלל הסינית. השיגור הראשון בוצע בשנת 2017. בגרסתה האחרונה החללית מסוגלת להביא לתחנת החלל אספקה בהיקף 6.5 טון. לאחר הוצאת כל המטען חללית מתנתקת מתחנת החלל ונשרפת בחזרה לכדור הארץ.

החללית מצוידת במספר מדחפים לביצוע תמרונים לקראת עגינה בתחנת החלל. כמן כן על החללית הותקנו פאנלים סולאריים בשטח 24 מ"ר שמסוגלים לספק חשמל בהיקף עד 4,500 ו"ט. אורך של החללית כ-10 מ' עם נפח שניתן לניצול של כ-15 ממ"ק. בדגם מתקדם של החללית ניתן להתקין מטען מחוץ לגוף החללית. מטען זה יועבר לתחנת החלל בעזרת זרוע רובוטי. על החללית הותקנה מערכת עגינה אוטומטית שמאפשרת עגינה עם טעות לא יותר מ-18 ס"מ.

החללית נבנתה על ידי תאגיד הטכנולוגיה בתחום החלל של סין. בשנת 2023 החלו שיגורים של דגם משופר עם יכולת להביא מטען של 7,400 ק"ג.

כל השיגורים בוצעו מכן שיגור LC-2 במרכז שיגור הלוויינים ונצ'אנג בעזרת משגר מדגם צ'אנגג'נג 7.

רשימת שיגורים
-------------

| שם הלוויין | תאריך שיגור | תאריך ניתוק | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| Tianzhou 1  | 20 באפריל 2017 | 22 בספטמבר 2017 |  |
| Tianzhou 2  | 29 במאי 2021 | 31 במרץ 2022 |  |
| Tianzhou 3  | 20 בספטמבר 2021 | 17 ביולי 2022 |  |
| Tianzhou 4  | 9 במאי 2022 | 9 בנובמבר 2022 |  |
| Tianzhou 5  | 12 בנובמבר 2022 | 12 בספטמבר 2023 |  |
| Tianzhou 6  | 10 במאי 2023 | 17 בינואר 2024 | דגם משופר |
| Tianzhou 7  | 19 בינואר 2024 | מתוכנן ל-2024 | דגם משופר |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Tianzhou** בוויקישיתוף
* נתוני שיגורים
* תיאור החללית