recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
הלוגו הישן של הבנק
**בנק ערבי-ישראלי בע"מ** היה בנק ישראלי שפעל כחלק מקבוצת בנק לאומי. בינואר 2016 הבנק מוזג לתוך בנק לאומי, וסניפיו הפכו לסניפי בנק לאומי.

לפני המיזוג היו לבנק 37 סניפים הפזורים ביישובים ערביים בצפון ישראל ובאזור המשולש, ועבדו בו 400 עובדים. כל סניפי הבנק היו סגורים בשבתות, ובהתאם לאמונתם הדתית של מרבית עובדי הבנק ולקוחותיו הפוטנציאליים, חלק מסניפי הבנק היו סגורים בימי ראשון (באזורים בעלי רוב נוצרי) או שישי (באזורים בעלי רוב מוסלמי) כך שהסניפים פעלו 5 ימים בשבוע (א'-ה' או ב'-ו').

היסטוריה
--------

בנק ערבי-ישראלי הוקם בסוף 1959 במטרה לפנות לקהל ערביי ישראל. מקימי הבנק היו הבנק לסחר חוץ ומספר אנשי עסקים. המשרד הראשי של הבנק שכן בחיפה. תוך שנה הוקמו לבנק שני מרכזים, בחיפה ובנצרת, ועוד תשעה סניפים, בעכו, שפרעם, טייבה, באקה אל-גרבייה, קלנסווה, אום אל-פחם, תרשיחא וראמה. בשנת 1967 היו לבנק 25 סניפים. מיד לאחר מלחמת ששת הימים החליט הבנק לפתוח סניפים ברחבי יהודה ושומרון וחבל עזה וביולי 1967 נפתחו סניפים בעיר העתיקה של ירושלים ובג'נין. לאחר מספר שנים של הפסדים מונה יוסף נחמיאס למנהל הבנק והוא צמצם את מספר הסניפים. בשנת 1971 נמכר בנק ערבי ישראלי לבנק לאומי. 

בשנת 1975 נפתחו סניפים חדשים רבים, בין השאר בדבורייה, כפר מנדא, גוש חלב, אעבלין וירכא ומספר הסניפים עלה מ-15 ל-23. בשנים שלאחר מכן המשיך הבנק במגמת התרחבות.

בפברואר 2008 מיצב עצמו מחדש והשיק "זהות תאגידית" כ-**"ai Bank"**‏.

בסוף 2010 התגלה שהבנק עבר על חוק איסור הלבנת הון. "ועדת העיצומים לתאגידים בנקאיים לעניין איסור הלבנת הון ומימון טרור" הטילה על הבנק קנס של 850 אלף ש"ח.

במאי 2015 פורסמה הודעה לתקשורת על כך שדירקטוריון לאומי ודירקטוריון בנק ערבי ישראלי אישרו את מיזוג בנק ערבי-ישראלי לתוך בנק לאומי. המיזוג בפועל התרחש ביום 31 בדצמבר 2015.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בנק ערבי ישראלי

הערות שוליים
------------

1. ↑  ק. מנחם, נחנך הבאנק הערבי הראשון, דבר, 8 בדצמבר 1959
2. ↑  נפתח המשרד הראשי של בנק ערבי ישראלי בחיפה, חרות, 30 בנובמבר 1960
3. ↑  בנק ערבי ישראלי נחנך בנצרת, דבר, 21 בספטמבר 1961
4. ↑  גדעון ויגרט, הבנק הערבי מתבסס, דבר, 13 ביוני 1962
5. ↑  בנק ערבי ישראלי רוצה לפעול בשטחים הכבושים, דבר, 13 ביוני 1967
6. ↑  נחנך סניף בנק ערבי ישראלי בעיר העתיקה בירושלים, דבר, 12 ביולי 1967
7. ↑  סלים מועלם ביום פתיחת הסניף בג'נין (תמונה), דבר, 24 ביולי 1967
8. ↑  י. נחמיאס פורש מכור ינהל בנק ערבי ישראלי, דבר, 7 ביוני 1970
9. ↑  בנק לאומי רוכש הבנק הערבי ישראלי, דבר, 10 ביוני 1971  
בנק לאומי רכש השליטה על הבנק הערבי ישראלי, דבר, 26 באוגוסט 1971
10. ↑  שני סניפים חדשים לבנק ערבי ישראלי, דבר, 16 בינואר 1975
11. ↑  במעמד חגיגי נפתח סניף של בנק ערבי ישראלי (תמונה), דבר, 26 בדצמבר 1975
12. ↑  רווחי הבנק הערבי ישראלי גדלו ב-10%, דבר, 29 בינואר 1979
13. ↑  בנק ערבי ישראלי פתח סניף בפקיעין, מעריב, 4 ביולי 1979  
ראובן בן צבי, גידול של 113% במאזן בנק ערבי ישראלי, מעריב, 27 בינואר 1980
14. ↑  אורלי פלג-מזרחי, ‏בנק ערבי ישראלי משיק זהות תאגידית חדשה: ייקרא מעתה ai bank, באתר גלובס, 12 במרץ 2008
15. ↑  עופר וולפסון, בנק ערבי-ישראלי הפר את חוק איסור הלבנת הון ונקנס, באתר News1 מחלקה ראשונה, 8 בדצמבר 2010
16. ↑  מיזוג פעילות/חברה ביום 31.12.15, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך
17. ↑  דירקטוריון לאומי החליט למזג את בנק ערבי ישראלי עם בנק לאומי
**מרי ג'יין גולד** (באנגלית: **Mary Jayne Gold**;‏ 12 באוגוסט 1909 – 5 באוקטובר 1997) הייתה יורשת אמריקאית, שמילאה תפקיד חשוב בסיוע ליהודי אירופה, אמנים ואנשי רוח ותרבות להימלט מגרמניה הנאצית בשנים 1940–1941, במהלך מלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

גולד נולדה בשיקגו, אילינוי שבארצות הברית, למשפחה עשירה מאוד. היא למדה בבית הספר בדובס פרי, ניו יורק, וסיימה בית ספר באיטליה. בשנות ה-30, הכסף שלה אפשר לה ליהנות מהסצנה החברתית התוססת בלונדון ובפריז. כשהיא טסה במטוס הפרטי שלה, טיילה ברחבי אירופה, בילתה את זמנה במלונות יוקרה, עשתה סקי באתרי הנופש הטובים ביותר באלפים, והתרועעה עם האליטה של אותם זמנים.

בזמן מלחמת העולם השנייה
-----------------------

גולד התגוררה בדירה בפריז, כשצרפת נפלה בידי הנאצים ב-1940. היא ברחה למרסיי, שלמרות שלא נכבשה על ידי הנאצים, הייתה בשליטתו של משטר וישי משתף הפעולה. במרסיי פגשה את מרים דבנפורט, סטודנטית אמריקאית לאמנות, ואת וריאן פריי, עיתונאי ואינטלקטואל אמריקאי שנשלח לסייע לפליטים על ידי הוועד לסיוע לשעת חירום. לפריי היו 3,000 דולר ורשימה קצרה של פליטים שמאוימים במעצר וגירוש על ידי סוכני הגסטפו, רובם יהודים. רבים צבאו על דלתו, בהם סופרים אנטי-נאצים, אמני אוונגרד, מוזיקאים ומאות אחרים שחיפשו נואשות כל סיכוי להימלט מצרפת. בהסכם שביתת הנשק בין גרמניה לצרפת המובסת, צרפת הסכימה "להסגיר על פי דרישה" פליטים לנאצים.

במקום לחזור לארצות הברית, גולד בחרה להישאר והצטרף לדיבנפורט ופריי יחד עם מתנדבים נוספים במחסה לפליטים ובארגון הבריחה שלהם דרך ההרים לספרד או על ידי הברחתם על סיפונן של ספינות משא המפליגות לצפון אפריקה או לנמלים בצפון או בדרום אמריקה. היא נעזרה בריימונד קורו, איש הלגיון הצרפתי שהפך לגנגסטר המקומי ואף הפך למאהב שלה.

גולד סייעה לסבסד את המבצע שבו ניצלו כ-2,000 פליטים, בין הנמלטים היו אמנים, אנשי רוח ותרבות בהם הפסל ז'אק ליפשיץ, האמן מארק שאגאל, הסופרת חנה ארנדט וחתן פרס נובל, הרופא והביוכימאי אוטו מאיירהוף.

בסתיו 1941, חזרה גולד לארצות הברית, בעוד קורו נסע לספרד והלאה לאנגליה, שם הפך לגיבור מלחמה.

אחרי המלחמה
-----------

לאחר המלחמה, היא חילקה את זמנה בין דירתה בניו יורק לבין בית שבנתה בכפר גאסין, ואר, לא הרחק מסן טרופה. ב-1980 היא כתבה על חוויותיה בזמן המלחמה בספר הזיכרונות *צומת דרכים מרסיי 1940*, שיצא לאור על ידי ההוצאה לאור "Doubleday" ב-1980, ותורגם לצרפתית ב-2001 על ידי אליס סילו. האחוזה של מרי ג'יין גולד הושארה לפייר סובאג'.

גולד מעולם לא התחתנה ולא היו לה ילדים. היא מתה מסרטן הלבלב ב-1997 בווילה שלה בגסין.

אמו של אחיינית רבא שלה, אליסון לסלי גולד, היא מחברת ידועה של ספרים על השואה. היא מחברת הספר *Anne Frank Remembered: The Story of the Woman Who Helped Hide the Frank Family* (1987), שנכתב בשיתוף עם מיפ חיס .

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987011295714605171
* BnF: cb13617151p (data)
* CANTIC: a11115622
* GND: 132865262
* ISNI: 0000 0000 2934 7981
* LCCN: n80060289
* RERO: 02-A006461062
* SUDOC: 056580835
* VIAF: 56785671
* WorldCat: lccn-n80060289

 |
רבי **וידאל קואינקה** (סלוניקי, ה'תקנ"ה – ירושלים, י"ב באדר ב' ה'תרכ"ב, 14 במרץ 1862) היה מקובל, מחכמי ישיבת המקובלים בית אל, ולאחר מכן ראש "מדרש החסידים חסד אל" ומחבר ספרי קבלה.

ביוגרפיה
--------

נולד בסלוניקי. בתחילת ימיו עסק בתלמוד ובפוסקים והתפרנס מייצור ערק. בערך בגיל שלושים החל לעסוק בתורת הקבלה, והיה נחשב לגדול בידיעת חכמת הקבלה ובחסידות כבר בסלוניקי. עלה לארץ ישראל בשנת ה'תר"ז. בירושלים סבל מעניות גדולה מאד, אך התמיד בתורת הקבלה והעמיד תלמידים רבים. רבי שלמה יחזקאל יהודה תמך בו החל משנת ה'תרט"ו, וסייע לו בהקמת בית כנסת ומקווה טהרה סמוך לביתו. בתחילה למד בישיבת המקובלים בית אל, ולאחר מכן, עם הקמת "מדרש החסידים חסד אל" עמד בראשו והעמיד תלמידים רבים. עמד בקשר עם חכמי דורו שמביאים מדבריו בספריהם, כגון רבי אליהו מני ורבי אהרן פררה (מחבר הספר "תולדות אהרן ומשה"). רבי שלמה זלמן בהר"ן היה מתפלל עם סידור כוונות מכתב ידו של הרב קואינקה.

נפטר בירושלים בי"ב באדר ב' ה'תרכ"ב, ונטמן בהר הזיתים.

משפחתו
------

ילדיו היו: שרה (נישאה לרב פארדיס), יהודה, דונה, אורו, רפאל ומזל.

בן אחיו היה רבי בן ציון אברהם קואינקה.

אחד מנכדיו, בן לבתו שרה ולחתנו רבי אליהו פארדיס, היה הרב בן ציון נסים פרדס. נינו, בנו של רבי בן ציון, היה הרב אליהו פרדס.

מתלמידיו
--------

* רבי רפאל אלעזר בן-טובו
* רבי ששון פרסיאדו
* חתנו, רבי אליהו פארדיס

מחיבוריו
--------

* **סידור עם כוונות** שערך, יצא לאור בהוצאת ישיבת השלום
* ****דרכי חיים****, על פרשיות השבוע, בהוצאת חברת אהבת שלום, ה'תשע"ב, באתר אוצר החכמה (עם תולדות חייו בראשו)
* ****חק חיים****, חידושים ומערכות קבלה בשער הכוונות ונהר שלום, ירושלים ה'תשע"ג, באתר אוצר החכמה. כתב היד של הספר נמצא באוסף רבי יצחק באדהב שבספריה הלאומית. הספר יצא במהדורה שנייה ומורחבת, ירושלים תשפ"ג, שטז עמ', בתוספת **גיליוני חיים**, גיליונות רבי וידאל על סידור הרש"ש.

קישורים חיצוניים
----------------

* מפקד משה מונטיפיורי בו מופיע הרב קואינקה
* וידאל קואינקה, באתר "החכם היומי"

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו למשל: רבי אהרן פררה, **תולדות אהרן ומשה**, עמ' יט, באתר אוצר החכמה
2. ↑  כפי שניתן לראות בהקדמת ספרו: בן ציון ניסים פרדס, **פרדס התורה**, ירושלים: מכון הכתב, תשנ"ח, עמ' 4
3. ↑  מקור ההערות מגליונות סידור כוונות הרש"ש שסידר רבי וידאל, צילום כתב היד באוצר החכמה
**קרן טנדלר** (26 בספטמבר 1979, ה' בתשרי ה'תש"ם, רחובות, ישראל – 12 באוגוסט 2006, י"ט באב ה'תשס"ו, דרום לבנון) הייתה המכונאית המוטסת הראשונה במערך המסוקים הכבדים יסעור. נהרגה במלחמת לבנון השנייה, בעת שירות מילואים בטייסת 114, והיא חיילת צה"ל היחידה שנהרגה במלחמה זו.

ביוגרפיה
--------

טנדלר נולדה ב-26 בספטמבר 1979 ברחובות לריואנה ולדן. למדה באורט רחובות. היא הייתה שחיינית מקצועית והתאמנה בקבוצת מכבי "וייסגל" רחובות ובקבוצת "מאסטרס" יפאורה שבעיר. היא השתתפה בתחרויות שחייה וזכתה במדליות רבות. ב-1997 יצאה לטירונות מוקדמת והמשיכה לעתודה הטכנולוגית בתחום הנדסת מכונות. בשנת 2000 התגייסה לחיל האוויר ושירתה כמכונאית קרקע בבסיס תל נוף. בינואר 2001 יצאה לקורס מכונאים מוטסים, בו הייתה האשה היחידה, ובתום הקורס שירתה כמכונאית מוטסת בטייסת 114. ב-2005 פרשה טנדלר משירות הקבע והחלה ללמוד משפטים במכללה למינהל.

בעת שפרצה מלחמת לבנון השנייה הייתה טנדלר בשירות מילואים בתנאי קבע. במהלך המלחמה סירבו מפקדיה להוציאה למשימות מעבר לקווי האויב, אולם לאחר שהביעה את התנגדותה לאפלייתה על רקע מינה, הוחלט כי תוכל לצאת לטיסות מבצעיות מעבר לקווי האויב וב-11 באוגוסט החלה לטוס בטיסות מבצעיות מעבר לגבול הצפון.

ב-12 באוגוסט, יצא המסוק בו טסה, במסגרת מבצע שינוי כיוון 11, להנחתת כוחות בעומק לבנון. לאחר הנחתת הכוחות, בעת המראת המסוק, ירו פעילי חזבאללה טיל לעברו והוא נפגע והתרסק. חמשת אנשי הצוות שהיו על המסוק נהרגו. את חילוץ גופתה של טנדלר ביצעו לוחמים מיחידת שלדג, יחידה 669 ויחידת הניוד, והיא הובאה למנוחות ב-16 באוגוסט בבית העלמין הצבאי ברחובות.

הנצחה
-----

גביע קרן טנדלר לשחייני נוער בוגרים ומאסטרס נערך משנת 2016 בכל שנה.

לקריאה נוספת
------------

* רחלי דור רפפורט, **עלמת השמים**, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2019

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות החיים של קרן טנדלר, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
* סרטונים "מים שקטים", אתר youtube, ‏30 באפריל 2017
* אור רביד‏, הלוחמת שעשתה היסטוריה בחיל האוויר - ונהרגה רגע לפני הפסקת האש, באתר וואלה!‏, 17 באפריל 2018
* רשת 13, נגעה בשמיים, 8 במאי 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד גילי כהן, הנצחת הנופלות במלחמות ישראל מתפתחת יחד עם מעמדן בצבא, באתר הארץ, 10 במאי 2016
2. ↑  גביע קרן טנדלר לשחייני מאסטרס, באתר של הדר בן דרור

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007408305505171
* ISNI: 0000 0005 0120 2592
* LCCN: no2020019862
* VIAF: 9237157527383327300002
* WorldCat: lccn-no2020019862

 |
**מוסא דיאבי** (בצרפתית: **Moussa Diaby**; נולד ב-7 ביולי 1999) הוא כדורגלן צרפתי, המשחק בעמדת הקיצוני באסטון וילה ובנבחרת צרפת.

קריירת מועדונים
---------------

### פריז סן-ז'רמן

דיאבי גדל במחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן. הוא הצטרף למועדון כשהיה בן 13 והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון ב-2017. זכה ב-2016 בתחרות טיטי ד'אור בתור השחקן הכי מתפתח וכישרוני באקדמיה של פריז סן-ז'רמן.

### השאלה לקרוטונה

דיאבי הושאל לקרוטונה לחצי העונה השנייה בסרייה א' בעונת 2017/2018. ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים ב-14 באפריל 2018 במשחק ליגה מול גנואה.

### חזרה לפריז סן-ז'רמן

ב-14 בספטמבר 2018 החליף במחצית את לסאנה דיארה, וכבש בדקה ה-86 עבור פריז סן-ז'רמן במשחק בו ניצחה 0–4 את סנט אטיין. דיאבי הפך לשחקן האקדמיה ה-124 ששיחק גם בקבוצה הבוגרת.

דיאבי ערך 25 הופעות בליגת העל הצרפתית בעונת 2018/2019, כבש ארבעה שערים בכל המסגרות ובישל בממוצע כל 190 דקות משחק.

### באייר לברקוזן

ב-14 ביוני 2019 חתם דיאבי בבאייר לברקוזן לחמש שנים. כבש את שער הבכורה שלו בבונדסליגה ב-23 בנובמבר 2019 במשחק ליגה שנגמר בתוצאה 1–1 מול פרייבורג.

דיאבי כבש את השער השלישי בתוספת הזמן שקבע ניצחון מול אוניון ברלין ברבע גמר הגביע הגרמני ב-4 במרץ 2020. בחצי הגמר ב-9 ביוני 2020, כבש את השער הראשון של קבוצתו בדרך לניצחון 0–3 מול סארברוקן מהליגה הרביעית בגרמניה, שהבטיח את מקומם בגמר הגביע הגרמני.

### אסטון וילה

ב-22 ביולי 2023 חתם באסטון וילה.

קריירת נבחרות
-------------

דיאבי שיחק בכל הנבחרות הצעירות של צרפת ונכלל בסגל נבחרת צרפת עד גיל 21.

ב-1 בספטמבר 2021 ערך דיאבי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צרפת, כשהחליף את קיליאן אמבפה בדקה ה-90 בתיקו 1-1 נגד נבחרת בוסניה והרצגובינה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.

תארים
-----

פריז סן ז'רמן
* ליג 1: 2018/2019
* הגביע הצרפתי: 2018

נבחרת צרפת
* ליגת האומות: 2020/2021

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוסא דיאבי** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל, באתר ESPN
* מיכאל יוכין‏, מהיר וחינני: מוסא דיאבי נוסק במהירות בבאייר לברקוזן, באתר וואלה!‏, 5 במרץ 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  Genoa vs. Crotone – 14 April 2018 – Soccerway, int.soccerway.com
2. ↑  ligue-1/2018-2019/teenager-moussa-diaby-on-target-as-psg-cruise-to-4-0-win-over-saint-etienne
3. ↑  bayer-04-sign-french-striker-moussa-diaby
4. ↑  "Bayer 04 Leverkusen v SC Freiburg". *BBC Sport* (באנגלית בריטית). נבדק ב-2021-02-04.
5. ↑  Bayer Leverkusen through to DFB Cup semi-finals after fighting back to beat 10-man Union Berlin, bundesliga.com – the official Bundesliga website (באנגלית)
6. ↑  "Leverkusen end Saarbrucken cup dream". *BBC Sport* (באנגלית בריטית). נבדק ב-2021-02-04.
בית הכנסת שושנת הזהב
בית הכנסת **טורי זהב** או **שושנת הזהב** בעיר לבוב נחשב אחד מבתי הכנסת היפים באוקראינה, והוא גם בין העתיקים שבהם. הוא נקרא "שושנת הזהב" לזכר רוזה, אשתו של יצחק בן נחמן שרנצליס, מפרנסי העיר, שהיה מעורב בהקמתו. בשמה של רוזה נקשרה אגדת עם, לפיה היא מסרה את נפשה על קידוש השם ובכך הצילה את בית הכנסת, אולם כפי הנראה המדובר באגדה בלבד. מקורו של השם "טורי זהב" בספרו של הרב דוד הלוי סגל בעל הטורי זהב (הט"ז). בית הכנסת נשרף על ידי הנאצים ב-1941 ועמד בחורבנו עשרות שנים לאחר מכן.

היסטוריה
--------

בשנת 1580 רכש יצחק בן נחמן (שרנצליס), מיהודי לבוב העשירים ומבאי שולחנו של מלך פולין סטפן בטורי, חלקת אדמה במרכז לבוב, ברחוב בליאכר. כעבור שנתיים הזמין בן נחמן את האדריכל האיטלקי פאולו רומנו לתכנן את בית הכנסת. בשנת 1595 נבנה בבית הכנסת אולם כניסה מפואר, וכן גלריה ששימשה כעזרת נשים.

בשנת 1604 הוחרם בית הכנסת על ידי הישועים. ארבע שנים וחצי אחר כך (בחודש אדר ה'שס"ט), לאחר ששילמו כופר בסך 20,600 זהובים, קיבלו יהודי העיר בחזרה לידיהם את בית הכנסת. ככל הנראה יש לכך קשר למאבקים בין האצולה המקומית לבין המלך זיגמונט השלישי (שהישועים היו בני בריתו) כחלק ממלחמת רוסיה–פולין (1605–1618). רבי יצחק הלוי סגל חיבר לזכר המאורע "שיר גאולה", ועל פי הוראת רבני העיר מהר"ם לובלין ורבי יהושע פלק כץ, נהגו מאז לשיר אותו בבית הכנסת בכל שנה, בשבת לאחר פורים.

האגדה מספרת על אירוע זה כי רוזה, כלתו של נחמן, שהייתה אז אלמנה, הבטיחה להתמסר להגמון של לבוב, אם זה יסיר את הגזירות מיהודי העיר, וישיב להם את בית הכנסת. לאחר שחתם ההגמון על צו המסיר את הגזירות ומחזיר את בית הכנסת ליהודי העיר, קפצה רוזה ממגדל גבוה ומסרה את נפשה על קידוש השם. בשל אגדה זו נקרא בית הכנסת "שושנת הזהב", על פי כינויה של רוזה (ביידיש - גילדענע רויז) וקברה של רוזה היה מקום עלייה לרגל ליהודי העיר. נראה כי אין באגדה אמת, וזאת על פי הנוסח הכתוב על מצבתה של רוזה.

בין השנים 1654–1667 היה זה בית הכנסת של הרב דוד הלוי סגל, בעל הטורי זהב (הט"ז), בלבוב. המבנה השתמר עד תקופת השואה, ונחרב בידי הנאצים ב-1941. בתחילה נבזז בית הכנסת, לאחר שנאסרה התפילה בו, ובהמשך פורק, ואבניו שימשו לבניין. בשנת 1943 לאחר השמדת יהודי העיר, נשרף בית הכנסת, אך המבנה לא התמוטט ונותר על עמדו. לאחר המלחמה לא נבנה שוב בית הכנסת מחדש.

בספטמבר 2011, החלו להרוס את שרידי בית הכנסת מתוך כוונה להקים במקומו בית מלון, אך בעקבות פניות לממשלת אוקראינה הופסקו העבודות.

ראו גם
------

* בית הכנסת שושנת הזהב (דניפרופטרובסק)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת שושנת הזהב** בוויקישיתוף
* Architectural history of the synagogue by the Center for Jewish Art
* 
* Sergey R. Kravtsov, *Di Gildene Royze: The Turei Zahav Synagogue in L’viv*. Petersberg, 2011.

הערות שוליים
------------

1. ↑  נדפס אצל גבריאל סוכסטוב, **מצבת קודש**, לבוב תרכ"ג, סוף כרך ב, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
2. ↑  אנציקלופדיה מעיין, כרך "גדולים בישראל"
3. ↑  מאיר וונדר, אלף מרגליות, עמ' 384
4. ↑  אגדת שושנת הזהב, הארץ, 27 בנובמבר 1931
5. ↑  אתר העוסק בהחרבת בתי כנסת בפולין
6. ↑  צבי שיימן, בית הכנסת העתיק של הט"ז יהרס ובמקומו יבנה בית מלון, באתר סרוגים, 5 בספטמבר 2011  
חזרו בהם: שרידי בית הכנסת של הט"ז לא יהרסו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 249457702
* WorldCat: viaf-249457702

 |
**חיה'לה־קרולינה קאולה** (בגרמנית: **Karoline Kaulla**; בכתיב העברי דאז: **קוילע**; ה'תצ"ט, 1739 - א' בניסן ה'תקס"ט, 18 במרץ 1809) הייתה נדבנית יהודייה, סוכנת החצר של דוכסות וירטמברג והאישה העשירה ביותר בגרמניה בתקופתה.

ביוגרפיה
--------

חיה'לה, ובשמה הגרמני: קרולינה, הייתה הגדולה בין ששת ילדיהם של יצחק רפאל, מנהיג הקהילה היהודית המקומית בכפר בוכאו (Buchau am Federsee), ואשתו רבקה מרגנסבורג. אביה עבד בשירות בית הוהנצולרן-הכינגן. חיה'לה-קרולינה ואחיה למדו יחד כמקובל בקרב המשפחות המתקדמות של המעמד העליון היהודי במאה ה-18, מפי מורה הבית שלהם.

בגיל 18 נישאה לעקיבא אורבך מהכינגן, שהקדיש את כל עתותיו ללימוד תורה ועיון בתלמוד, והניח את האחריות הכלכלית למשפחתם הגדלה במהירות בידי אשתו.

סדרת יוזמות כלכליות שלה, קידמה מאוד את דוכסי וירטמברג מבית וירטמברג שבשירותם עבדה והם גמלו לה על כך במעמד ובממון.

משנת 1790 החלה לשמש ספקית בקנה מידה גדול לצבא המקומי ובשנים ספורות רכשה הון רב, היא קיבלה פטור ממס למגורים בשטוטגרט ולודוויגסבורג.

קאולה נודעה ביופייה ובנדבנותה, היא חילקה כספי צדקה לעניים בלי הבדל דת, ותמכה בקהילה היהודית הקטנה בהכינגן.

פטירתה
------

חיה'לה נפטרה בא' בניסן ה'תקס"ט, 18 במרץ 1809, ונקברה בבית הקברות היהודי בהכינגן.

קברה המרשים של חיה'לה קאולה בבית הקברות היהודי בהכינגן
על מצבת קברה נחרת:

> 
> פ"ט אשה יקרה ברורה גם גועה הושמה  
> 
> בחכמה ועצה ידה מיד גבר רמה  
> 
> ביתה פארה בשם שם עולם הנחילה  
> 
> עתה גועה מתה והלכה לעולמה  
> 
> הרבתה אבל בני משפחתה ונהי לעניי עמה  
> 
> על עטרת ראשם כי נפלה אלה מר בכו  
> 
> ואלה על משענתם כי סר המה נאנחו  
> 
> בש"ק ר"ח ניסן נפטרה  
> 
> הק' קויל ב"ה רפאל לפ"ק
> 
> 
> 
>

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חיה'לה קאולה** בוויקישיתוף
* **חיה'לה קאולה**, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית)
* מדריך למסמכי משפחת קאולה 1836–1996, (באנגלית)
* הרחוב על שמה בשטוטגרט

הערות שוליים
------------

1. ↑  אפרים משה פינר, **מצבות קברות הרבנים ואנשי השם**, ברלין תרכ"א, עמ' 101, באתר היברובוקס.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 132530244
* ISNI: 0000 0001 1562 8691
* LCCN: no2007142258
* SNAC: w61q38rp
* VIAF: 26858207
* WorldCat: lccn-no2007142258

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**יעקב יפה** (כינוי: קובה) (1907–1993) היה רופא עיניים ודוקטור לרפואה טרופית, בשנות השלושים של המאה העשרים היה אחראי על ביעור המלריה בצפון הכנרת, שירת בדרגת לוטננט קולונל (המקבילה לסגן-אלוף בצה"ל) בצבא הבריטי, וכיהן כאפידמיולוג ראשי במשרד הבריאות.

קורות חיים
----------

נולד בזכרון יעקב, בנם של רבקה (לבית גליקשטיין) והד"ר הלל יפה. המשפחה עברה לחיפה ויפה סיים את בית הספר הריאלי.

יפה למד רפואה בשטרסבורג וסיים את לימודי הרפואה בפריז. בפריז סיים התמחות ברפואת עיניים.

בשובו לארץ, עבד יפה כרופא עיניים ב-חיפה.

הקולונל ג'ורג' הרון (Heron), מנהל משרד הבריאות של ממשלת המנדט, פנה ליפה והציע לו לעבוד בראש פינה עם הפרופ' גדעון מר. יפה היה אחראי על ביעור המלריה בצפון הכנרת. בכנרת הפעיל יפה מעבדה קטנה לחקר המלריה.

ב-1936 יצא יפה לליברפול שבאנגליה והתמחה ברפואה טרופית. בסיום התמחותו חזר לראש פינה.

בשנת 1942 התגייס יפה לצבא הבריטי. שירת כמלריולוג בארץ ישראל, בעבר הירדן, וב"מעבדת השדה האנטימלרית מספר 1" בפיקודו של מורהו לשעבר, הקולונל גדעון מר. בהמשך שירת ב"מעבדת השדה האנטימלרית מספר 10". בפברואר 1944 הועלה לדרגת לויטננט קולונל.

עם שחרורו של יפה מהצבא הבריטי שירת במחלקת הבריאות של ממשלת המנדט, במחוז הצפוני.

בין השנים 1950–1952 עבד יפה בארגון הבריאות העולמי. בין השנים 1952–1967 עבד במשרד הבריאות וכיהן כאפידמיולוג ראשי.

יפה נפטר בשנת 1993 ונקבר בזכרון יעקב.

משפחתו
------

רעייתו חנה לבית לוי.

אחיו ירמיהו שירת כקצין בגדוד העברי ולאחר מלחמת העולם הראשונה סיים דוקטורט במדעי הכימיה. אחותו שרה למדה חקלאות באנגליה ונישאה ליוסף בנטוויץ', זוכה פרס ישראל לחינוך בשנת 1962.

דודתו, אחות אמו אסתר גליקשטיין, שנישאה לימים לחיים מרגליות קלווריסקי.

בן דודו, הד"ר מיכה בן עמי (רבינוביץ) בנה של חיה, אחותו של הלל יפה היה מהרנטגנולוגים הראשונים בארץ ישראל, בת דודתו הד"ר שרה בן-עמי סולודר, פעלה להדברת המלריה ביסוד המעלה.

לקריאה נוספת
------------

* הארץ, 1 בפברואר 1934

הערות שוליים
------------

1. ↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך :יפה, יעקב, עמודים 238-239
2. ↑  "הרופא על הסוס" - סיפורו של הלל יפה לאה נאור מראיינת את הד"ר יעקב (קובה) יפה
3. ↑  "בית הזיכיון על שפת אגם החולה" - עמוס רחמן מירב-רונן, 29 בינואר 2012 דוגרינט
המונח "סמ"ג" מפנה לכאן. לערך העוסק בסיירת של משמר הגבול הישראלי, ראו סיירת משמר הגבול.
**ספר מצוות גדול** (**סמ"ג**) הוא ספר הלכה המבאר את יסודות תרי"ג מצוות לפי התלמוד והפוסקים. הספר נכתב בידי רבי משה מקוצי בשנת 1250 (ה' אלפים י') והודפס לראשונה בשנת 1488.

הספר מחולק לשני חלקים: מצוות עשה ומצוות לא תעשה. הרמב"ם היווה מקור מרכזי עבור רבי משה בכותבו את ספרו. דברי הרמב"ם מצוטטים כמעט בכל עמוד מעמודי הספר אם כי לאו דווקא באזכור שמו של הרמב"ם לצדם, ורבי משה הוסיף לכל הלכה את מקורם בדברי חז"ל. שני ספרים נוספים המהווים מקור עיקרי לסמ"ג הם ספר יראים וספר התרומה. כמו כן מוזכרים בספר דברי חז"ל ודברי ראשונים נוספים מצרפת ואשכנז.

הטור מביא את דבריו לעיתים, והבית יוסף מביא את דבריו רבות, ואף לעיתים פוסק כמותו בשולחן ערוך.

מטרת החיבור
-----------

רבי משה כותב בהקדמה לחיבורו שבעקבות דרשות על קיום מצוות שמסר בציבור הרבה אנשים ביקשו ממנו לכתוב יסודות לתרי"ג מצוות. לאחר שסירב מספר פעמים ראה מראה בחלום, וכך הוא מתאר:

> 
> "בתחילת האלף השישי בא אלי עניין מראה בחלום: "קום עשה ספר תורה משני חלקים". ואתבונן על המראה, והנה השני חלקים לכתוב ספר מצוות עשה בחלק אחד וספר מצוות לא תעשה בחלק שני. ולכן הנני משה בן יעקב נתתי את פני לחבר שני הספרים..."
> 
> 
> 
> — הקדמה לספר
> 

רבי משה מוסיף עוד בהקדמה שהוא כתב את הספר כדי לתת כלי עזר לרוצים לקיים את מצות תלמוד תורה בשלמות.

פירושים על הספר
---------------

פירושים רבים נכתבו על ספר זה, ביניהם הערות של רבי אייזיק שטיין, ופירושיהם של הרב אליהו מזרחי ומהרש"ל, וכן הספר "ברית משה" שנכתב על יד רבי משה חיים בן רבי אברהם אהרן.

הספר המפורסם ביותר שנכתב על "ספר מצוות גדול" הוא ספר מצוות קטן שנכתב על ידי רבי יצחק מקורביל כקיצור של הספר, עם הגהות של רבנו פרץ שנדפסו איתו ואף התערבבו במקרים רבים עם גוף דבריו, וכן עם הגהות נרחבות מאת רבי משה מציריך המכונות הסמ"ק מצוריך.

קיצור ספר מצוות גדול מאת רבי אפרים בן אברהם, נדפס על ידי יהושע הורביץ בקובץ על יד תשס"ד, וכספר נפרד בהוצאת מאגנס, וכן קיצור סמ"ג אשר יצא לאור על ידי סבסטיאן מינסטר יש אומרים שהוא גם מחברו ויש אומרים שהוא רק המוציא לאור, ומחבר אלמוני או רבי אברהם סבע.

לקריאה נוספת
------------

* צ' מלאכי, פירושים לסמ"ג וסמ"ק, **קריית ספר** מא (תשכ"ו), 392-396

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיטקסט טקסט בוויקיטקסט: **סמ"ג** |

* 
* ספר מצוות גדול מהדורת דפוס וינציה, באתר hebrewbooks.
* ספר מצוות הגדול, מהדורת פרבר, חלק א' מצוות עשה, חלק ב' מצוות לא תעשה, באתר hebrewbooks.
* ספר מצוות גדול עם פירוש ברית משה, טקסט דיגיטלי באתר ספריא
* ישראל תא שמע, דברים על הסמ"ג על הקיצור סמ"ג ועל ספרות הקיצורים", בתוך: רבי אברהם בן אפרים, **קיצור ספר מצות גדול**, ירושלים תשס"ד, באתר אוצר החכמה עמ' 13–21.
* קום עשה ספר תורה משני חלקים, לבירור כוונות רבי משה מקוצי בכתיבת הסמ"ג, יהודא גלינסקי, המעיין, תשרי תשנ"ה.
* י"ד גלינסקי, "ולהיות לפניך עבד נאמן כל הימים – פרק בהגותו הדתית של רבי משה מקוצי", **דעת**, 24 תשנ"ט, עמ' 13-31.
* י. וולף, "להשפעת הסמ"ג על התרבות האשכנזית בשלהי ימי הביניים" **סידרא**, טו, תשנ"ט, עמ' 31-49.
* צילום כתב יד פרמא 3278 של ספר המצוות הגדול, באתר כתיב, של הספריה לאומית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  סמ"ג מהדורת מכון ירושלים מכון שלמה אומן לא תעשה חלק א, מבוא עמ' 17-18
2. ↑  ראו פירוט כאן.
3. ↑  ראו צ' מלאכי, פירושים לסמ"ג וסמ"ק, קרית ספר מא (תשכ"ו), 392-396
**יו סבאג מונטיפיורי** (באנגלית: **Hugh Sebag-Montefiore**; נולד ב-5 במרץ 1955) הוא סופר והיסטוריון יהודי-בריטי.

קורות חיים
----------

אביו של יו, רופא במקצועו, הוא נצר לשושלת ספרדית עשירה של יהודים שפעלו כדיפלומטים וכבנקאים בכל רחבי אירופה. בראשית המאה ה-19, סר משה מונטיפיורי, סב-דודו של יו, סחר בשווקים בהתבסס על ידע מודיעיני אודות קרב ווטרלו ונעשה שותף בעסקי הבנקאות של חברת הבנקאות של משפחת רוטשילד. בניגוד לכך, אמו של יו, אפריל, סופרת במשלח ידה, הגיעה ממשפחה ענייה של מלומדים יהודים ליטאים. אביה נס מהאימפריה הרוסית בראשית המאה ה-20. הוא רכש למשפחתו כרטיסים להפלגה לעיר ניו יורק, אך הם רומו והורדו בקורק, אירלנד. במהלך חרם לימריק ב-1904 הם עזבו את אירלנד ועברו לניוקאסל, אנגליה. משפחתו של סבאג מונטיפיורי התגוררה בבלצ'לי פארק, עד שהם מכרו את ביתם לממשלה הבריטית ב-1937.

יו סבאג מונטיפיורי למד עריכת דין לפני שנעשה עתונאי וסופר של ספרות תעודית.

אחיו הוא סיימון סבאג מונטיפיורי, סופר והיסטוריון בעצמו.

ספריו
-----

ספרו הראשון, "אניגמה - סיפור הקרב על הצופן" יצא לאור בשנת 2000 וראה אור בהוצאת יבנה בשנת 2003. הספר מספר על פענוח מכונת ההצפנה הגרמנית אניגמה בבלצ'לי פארק בזמן מלחמת העולם השנייה.

ספרו השני "דנקרק - לחימה עד האיש האחרון" ראה אור ב-2006 ותורגם לעברית והתפרסם בהוצאת דביר בשנת 2010. הספר מתאר את מבצע הפינוי הימי של מאות אלפי חיילים בריטים וצרפתים מדנקרק הנצורה שבצפון צרפת, אל חופי בריטניה, במסגרת קרב דנקרק במלחמת העולם השנייה במסגרת מבצע דינמו.

ספרו השלישי יצא ב-2016 אודות הקרב על הסום.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של יו סבאג מונטיפיורי
* אתר למנויים בלבד  A very British defeat, The Telegraph, 28 May 2006
* אנדרו רוברטס, "הבריחה הגדולה", ניו יורק סאן, 13 בדצמבר 2006
* כריסטופר היצ'נס, "סקירה: הספר "דנקרק" של יו סבאג מונטיפיורי", הניו יורק טיימס, 26 בינואר 2007
* אלי שאלתיאל, הכישרון המופלא של הבריטים להפוך תבוסה לניצחון מיתולוגי, באתר הארץ, 10 באפריל 2007
* "כשהאמת והבדיה נפגשים", טיים מגזין, 31 באוגוסט 2007
* יפתח רייכר עתיר, עד הכדור האחרון, באתר הארץ, 16 ביוני 2010
* היו סבאג-מונטיפיורי (1955-), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007267715005171
* BIBSYS: 11041242
* BnF: cb161719726 (data)
* CiNii: DA16145487
* GND: 110418799X
* ISNI: 0000 0001 0864 2284
* LCCN: no94037415
* NDL: 01116790
* NKC: jx20100412032
* NTA: 236588052
* RERO: 02-A022563000
* SUDOC: 128500115
* VIAF: 4509857
* WorldCat: lccn-no94037415

 |
גברים משמשים ככיסאות עבור נשים
**ריהוט אנושי** או **פורניפיליה** הוא מונח מתחום ה-BDSM, המתאר בני אדם המשמשים בתפקידי רהיטים עבור אדם אחר, כגון מגש, הדום, כיסא, שולחן, ארון או פריט אחר. דוגמאות לרהיטים אנושיים מופיעות באמנות המודרנית ובתעשיית הפורנוגרפיה.

באמנות
------

האנשים המשמשים כדוגמנים בתחום הריהוט האנושי עשויים להיות עירומים או עירומים למחצה, על מנת להוסיף משיכה ארוטית ואסתטית ליצירה. הפסלונים של האמן אלן ג'ונס (אנ') שנעשו ב-1969, המציגים נשים עירומות למחצה בתפקידי הרהיטים, הן דוגמה קלאסית לתיאורה של פורניפיליה כאמנות.

במחזה "נכנע ומנוצח" של המחזאי הישראלי חנוך לוין, אחד הגברים משמש בתור שרפרף לגברת בביתה.

קשירת הרהיט האנושי
------------------

המונח פורניפיליה נטבע על ידי אמן הקשירות ג'ף גורד אשר התמחה בג'אנר זה וכן ניהל את האתר "House of Gord" העוסק בנושא. פורניפיליה ברבות מהמקרים כרוכה בכך שהרהיט האנושי יהיה קשור בחוזקה ללא יכולת לזוז, כאשר הוא צפוי להישאר במצב נייח זה לתקופה ממושכת. לעיתים קרובות יחובר לרהיט האנושי גם מחסום פה, כך שהוא לא יוכל לדבר או להשמיע קולות וכן לעיתים הוא יהיה מוצב בעמדה לא נוחה ואף מסוכנת. בהרבה מיצירות הרהיטים האנושיים של ג'ף גורד היה שימוש גם בויברטורים. על מנת לשמור על בטיחות נאותה בזמן הסשנים המערבים פורניפיליה מסוג זה, נדרש מהשולט לבצע בדיקות תכופות לרווחתו של הכנוע.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ריהוט אנושי** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Martin Gayford (8 באוקטובר 2007). "Allen Jones: The day I turned down Stanley Kubrick". *The Telegraph*. London. נבדק ב-30 ביולי 2017. `{{cite news}}`:  (עזרה)
2. ↑  חנוך לוין "נכנע ומנוצח", תמונה 23
3. ↑  "Jeff Gord Interview". 24 באוקטובר 2007. אורכב מ-המקור ב-22 באפריל 2009. נבדק ב-12 במאי 2009. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  "The kinks of virtual men". *The Times of India*. 15 באפריל 2007. נבדק ב-14 באוקטובר 2010. `{{cite news}}`:  (עזרה)
**קלמנס השנים עשר** (בלטינית: **Clemens XII**;‏ 7 באפריל 1652 בפירנצה – 6 בפברואר 1740 ברומא) נולד בשם לורנצו קורסיני (Lorenzo Corsini) וכיהן כאפיפיור מיום 12 ביולי 1730 עד מותו. קורסיני היה בן אצולה, עורך דין בוגר אוניברסיטת פיזה, ושימש כמנהל כספים בשירות הכנסייה. הוא היה לקרדינל ב-17 במאי 1706 ונחשב לאחד האנשים החזקים והחשובים בקוריה הרומית, למרות שהיה עיוור ומרותק למיטתו.

הוא מונה לכהונתו כאפיפיור ב-1730, בגיל 78 ושלושה חודשים, ואף אפיפיור עד כה לא מונה למשרה בגיל כה מתקדם (האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר היה בעת מינוי לתפקיד ב-2005 בן 78 ושלושה ימים). פעולתו הראשונה לאחר מינויו הייתה להשיב את החוסן הכלכלי של מדינת האפיפיור, והוא דרש השבת כספים מבעלי משרה שמעלו בתפקידם בעת כהונת קודמו בתפקיד. הוא חיזק את קופת המדינה גם על ידי השבת מפעל הלוטו שבוטל מספר שנים קודם לכן, והשקיע כספים במפעלי בנייה וברכישת אוספי אומנות. הוא הורה על הקמת החזית החדשה של בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו שברומא, חידש את קשת קונסטנטינוס והחל בבנייתה של מזרקת טרווי. הוא ריצף את רחובות רומא ואת הדרכים המובילות אליה והקים נמל באנקונה. עוד נודע כמי שהשיב לסן מרינו את עצמאותה, לאחר שנכבשה בידי הקרדינל ג'וליו אלברוני, מושל אפיפיורי ברוונה, ככל הנראה בניגוד לדעתו של קלמנס עצמו.

בתחום הדתי פרסם קלמנס השנים עשר את הצו האפיפיורי הראשון כנגד הבונים החופשיים ב-28 באפריל 1738 ויצא בתוקף כנגד היאנסניזם. הוא תמך באיחודן של הכנסייה הקתולית והאורתודוקסית וגילה פתיחות כלפי זרמים נוצריים אחרים. קלמנס השנים עשר נפטר ב-1740, לאחר כמעט עשר שנות כהונה, ונקבר בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו.

יש אומרים שקלמנס השנים עשר היה ידידו של רמח"ל ואף רמח"ל כתב לכבודו שיר.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קלמנס השנים עשר** |

* קלמנס השנים עשר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* קלמנס השנים עשר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  יהונתן גארב, **מקובל בלב הסערה**, תל אביב: ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, תשע"ד, עמ' 193
2. ↑  משה חיים לוצאטו, **ספר השירים**, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**בנדיקטוס השלושה עשר** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**בנדיקטוס הארבעה עשר** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007428220105171
* BNE: XX1285420
* BnF: cb135304365 (data)
* CANTIC: a10322280
* GND: 100085725
* ICCU: UBOV129693
* ISNI: 0000 0001 2138 9404
* LCCN: n91003997
* NKC: skuk0003424
* NLP: a0000002901386
* NTA: 072483032
* RKD: 457111
* SNAC: w68d1rrs
* SUDOC: 112726747
* ULAN: 500353858
* VcBA: 495/27310
* VIAF: 71552477
* WorldCat: lccn-n91003997

 |
עזר חישוב, לשימוש עם שעון שמש, מתוך הספר "נברשת לנץ החמה"
**חייא דוד הלוי שפיצר** (נפטר בכ"ח בתשרי תרע"ו - 6 באוקטובר 1915) היה רב בירושלים. נודע בשם "בעל הנברשת" על שם ספרו "נברשת לנץ החמה".

קורות חיים
----------

כותרת הספר "נברשת לנץ החמה בציון"
נולד בפרשבורג והיה מתלמידי הכתב סופר. בשנת תרל"ג (1873) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים, אותה לא עזב עד מותו. 

מפעל חייו היה קביעת מועדי היום ההלכתיים בירושלים לפי זריחת ושקיעת השמש: הנץ החמה (החיוני לקיום תפילת שחרית בותיקין, שבה קוראים את קריאת שמע סמוך להופעת קרני השמש הראשונות, מסיימים את ברכותיה עם הנץ החמה, ועומדים מיד לתפילת העמידה בדיוק בזמן הזריחה), עלות השחר, חצות היום, חצות הלילה, סוף זמן קריאת שמע וזמן מנחה גדולה (משש וחצי שעות זמניות ועד תשע וחצי שעות זמניות). לשם כך ביצע מדידות רבות בירושלים העתיקה וסביבותיה (עד הר הזיתים ממזרח ושכונת בית יעקב ממערב - שתי הנקודות הגבוהות ביותר בתחום העיר הנושבת דאז). 

בשנת תרנ"ח (1898) ראה אור ספרו "נברשת לנץ החמה בציון", בו הוא מתאר בהרחבה את המדידות שביצע והמסקנות אליהן הגיע. אחת ההתמודדויות המעניינות של שפיצר הייתה עם האסטרונומיה ההליוצנטרית ("השיטה החדשה" לעומת השיטה הגיאוצנטרית) שאחת מתוצאותיה היא שלוקח לאור השמש 8 דקות להגיע לכדור הארץ, עובדה שיכולה הייתה לגרום למבוכה הלכתית באשר לשאלה מהי הזריחה ה"אמיתית". בסיום דיון ארוך בתורת קופרניקוס סיכם שפיצר "שהשיטה החדשה שקר מוחלט היא". בין היתר קיבל הספר את הסכמותיהם של הפוסקים הירושלמיים החשובים ביותר בשלהי המאה ה-19 וממנהיגי היישוב הישן: מהרי"ל דיסקין, יוסף חיים זוננפלד, שמואל סלנט, משה נחמיה כהניו ובית דין צדק אשכנזים פרושים בירושלים. 

בתרס"ג (1903) ראה אור ספר ההמשך "נברשת חלק ב' - ידיעת שיעור בין השמשות לכל העולם כולו".

ב-1906 פרסם שפיצר חוברת נוספת הקרויה "תיקון לוח דנברשת", הכולל לוח זמנים מדויק ושרטוטים.

ב-1922 ראה אור לוח הזמנים "ספר אור היום: לוח לדעת נקודת עה"ש ונה"ח וחצות בדיוק", שהוא עריכה תמציתית של ממצאיו של שפיצר הן לפי חודשי השנה העבריים והן לפי החודשים הלועזיים.

לחייא דוד, שני בנים: שמואל זנוויל שפיצר, מייסד שכונת בתי נייטין וממייסדי שכונת שערי חסד בירושלים ושמעון יצחק שפיצר מחבר הספר "אבני שיש" (שמעון יצחק שפיצר) העוסק בקבלה.

על מצבת קברו נכתב: 'פ"נ [=פה נטמן] הירא וחרד על דבר ה' ומחבב המצות כוותיקין מו"ה [=מורנו הרב] חייא דוד בה"ר [=בן הרב] יוסף הלוי שפיצר ב'עמ'ס [=בעל מחבר ספר] ספר נברשת'.

לקריאה נוספת
------------

* נתן בן אברהם אנשין, **סיפורים ירושלמים - ג**, ירושלים תשנ"ז, עמ' 152

קישורים חיצוניים
----------------

* חייא דוד בן יוסף שפיטצער (נפטר 1915), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  שפיצר, חיא דוד בן יוסף, הלוי, **נברשת לנץ החמה בציון**, השמטות לנברשת עמ' י' ע"ב, באתר היברובוקס
2. ↑  שפיצר, חיא דוד בן יוסף, הלוי, **נברשת חלק ב'**, באתר היברובוקס
3. ↑  לפי עיול הספר בספריה הלאומית, הספר אינו מתוארך
4. ↑  שפיצר, חיא דוד בן יוסף, הלוי; ידיד, אליעזר רחמים בן יום טוב, **אור היום**, באתר היברובוקס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007387651905171
* ISNI: 0000 0000 5098 3341
* LCCN: nr95016647
* VIAF: 24490103
* WorldCat (עם VIAF): 24490103

 |
ורה לין שרה במפעל תחמושת בבריטניה, 1941
**We'll Meet Again** הוא שיר בריטי משנת 1939, בביצועה של הזמרת ורה לין, שהפך לאחד מסמלי מלחמת העולם השנייה בבריטניה. מילות השיר נכתבו על ידי יואי צ'ארלס (Hughie Charles) והולחנו על ידי רוס פרקר (Ross Parker).

השיר מביע בשם אומרו תקווה וביטחון בפגישה מחדש בעתיד עם אנשים קרובים. ככזה הוא דיבר מאוד ללבם של החיילים שיצאו אל סכנות המלחמה וללבם של קרוביהם שנשארו מאחור בחרדה לשלומם.

ב-1943 הופק סרט קולנוע מוזיקלי באותו שם בכיכובה של ורה לין.

מאז המלחמה זכה השיר למספר רב של ביצועים מפי זמרים שונים וביניהם אנגלברט המפרדינק, בני גודמן, בארי מנילו, ג'ולי אנדרוז, ג'וני קאש, פרנק סינטרה ורוד סטיוארט. הוא גם זכה לעשרות אזכורים בסרטי קולנוע ובתוכניות טלוויזיה. אחד הידועים שבהם היה השמעת השיר בסצנת הסיום של הסרט דוקטור סטריינג'לאב.
השיר הוזכר גם בשיר בשם "Vera" מהאלבום "The Wall" של להקת פינק פלויד.

ב-1982 היה שם השיר גם לשמה של סדרת דרמה טלוויזיונית בהפקת ה-BBC, בכיכובה של סוזנה יורק, המתרחשת על רקע מלחמת העולם השנייה.

ורה לין שרה את השיר בלונדון ב-2005 במסגרת האירועים לציון מלאת 60 שנים לסיום המלחמה. עשר שנים לאחר מכן שרו את השיר הזמרים קתרין ג'נקינס ואלפי בו בסופו של קונצרט חגיגי בלונדון לציון 70 שנים לסיום המלחמה באירופה.

בשנת 2009 יצא לאור תקליטור אוסף של שירי ורה לין, אשר נקרא על שם השיר. התקליטור הגיע למקום הראשון במצעד המכירות בבריטניה.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "We'll Meet Again" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על הקומפוזיציה "We'll Meet Again" באתר AllMusic
* גרסאות נוספות ל"We'll Meet Again" באתר SecondHandSongs
* מילות השיר "We'll Meet Again" באתר שירונט
* VE Day 70th anniversary concert: Katherine Jenkins, Pixie Lott and Status Quo lead celebrations, באתר Evening Standard, ‏9 במאי 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  Dame Vera Lynn becomes oldest living artist to have number one album, באתר הטלגרף, 13 בספטמבר 2009.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: c0565091-829a-3718-9a91-7d45a7dbe8ae

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "אוניברסיטת יוטה".

**אוניברסיטת המדינה של יוטה** (באנגלית: **Utah State University**) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בלוגאן שבצפון יוטה, ארצות הברית. בסתיו 2017 למדו באוניברסיטה כ-27,000 סטודנטים, מתוכם כ-24,000 לתואר ראשון וכ-3,000 לתארים מתקדמים. כ-23% מהסטונדטים אשר לומדים באוניברסיטה מגיעים מחוץ ליוטה, האחוז הגבוה ביותר במדינה. האוניברסיטה נוסדה במרץ 1888 וקיבלה את שמה הנוכחי בשנת 1957. לאוניברסיטה 159 תוכניות ללימודי תואר ראשון, 83 תוכניות לתואר שני ו-41 תוכניות ללימודי דוקטורט. נכון לשנת 2018, למדו באוניברסיטה כ-149,000 איש מכלל מדינות ארצות הברית וכ-110 מדינות בעולם.

מבין בוגרי האוניברסיטה, ישנם כ-7 זוכי מלגת רודז, זוכה פרס נובל אחד ועמית מקארתור אחד.

כיום (2018), יש באוניבריסטת יוטה כ-9 מכללות אשר עוסקות באמנויות, הנדסה, חקלאות ומדעים יישומיים, מדעי הרוח והחברה, חינוך ומשאבי אנוש, מדעים, עסקים, לימודי תואר שני, ומשאבים טבעיים.

בשנת 2015 מגזין פורבס דיווח כי שכר הלימוד לסטודנט בשנה הוא כ-30,000 דולרים- כמחצית מאוניברסיטאות כגון פרינסטון, הרווארד וייל. המגזין דירג את אוניברסיטת המדינה של יוטה במקום ה-95 מבין האוניברסיטאות הציבוריות, ובמקום ה-137 מבין אוניברסיטאות המחקר.

היסטוריה
--------

בדצמבר 1861 החלו להתגבש תוכניות להקמת מוסדות אקדמיים ביוטה. תוכניות אלו אף אושרו על ידי נשיא ארצות הברית באותה השנה, אברהם לינקולן. בשנים שלאחר מכן החלו לקום מוסדות חקלאיים רבים שלא היוו אקדמיה של ממש. בשנת 1888 הוקמה האוניברסיטה כמכללה לאגרונומיה. בשנת 1890 החלו ללמוד במוסד גם נשים. בשנת 1915 המכללה פיתחה לראשונה גם תוכניות לתואר שני. בזמן מלחמת העולם הראשונה המוסד התפתח משמעותית ונבנו בו מבנים רבים. הקפיצה המשמעותית של האוניברסיטה התרחשה בשנות ה-20 וה-30. בשנת 1928 נפתח בית ספר לחינוך. בזמן מלחמת העולם השנייה (החל ממרץ 1942 והלאה) התקיימו במוסד תוכניות רבות ללימודי אלקטרוניקה עבור צי ארצות הברית. בשנת 1950 החלו לימודי דוקטורט במכללה. בשנת 1957 המכללה הפכה לאוניברסיטה באופן רשמי. לקראת סוף המאה ה-20 הנהלת האוניברסיטה עשתה מאמצים רבים על מנת לשפר את המוניטין של האוניברסיטה ולהפוך אותה לבעלת שם ארצי. בשנים אלו כמות התרומות, המלגות, המענקים והחוזים גדלו באופן משמעותי.

בשנת 2005 נפתחה ספרייה חדשה. בשנת 2012 התקיים מסע ההתרמה הגדול ביותר בתולדות אוניברסיטת המדינה של יוטה, אשר במהלכו נתרמו כ-400 מיליון דולר לאוניברסיטה.

בוגרים ידועים
-------------

* הישאם קנדיל
* הארי ריד
* ארתור קרונקויסט
* סטיבן פורד
* כריס סטיוארט

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוניברסיטת המדינה של יוטה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת המדינה של יוטה (באנגלית)
* אוניברסיטת המדינה של יוטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* אוניברסיטת המדינה של יוטה, ברשת החברתית פייסבוק

* אוניברסיטת המדינה של יוטה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* אוניברסיטת המדינה של יוטה, ברשת החברתית אינסטגרם

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007583357905171
* ISNI: 0000 0001 2185 8768
* LCCN: n79059872
* NKC: ko2008480988
* SUDOC: 143019724
* VIAF: 151791657
* WorldCat: lccn-n79059872

 |
**לין קפלן** (נולדה ב-8 באוקטובר 1964) היא ראש המועצה המקומית תל מונד.

ביוגרפיה
--------

קפלן נולדה בברית המועצות ועלתה לישראל בשנת 1971. אביה אנטולי גרנרוט היה נציג קייב בתנועה הציונית וממקימי המושב אניעם שברמת הגולן. בעלת תואר ראשון בתעשייה וניהול מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני נוסף במדיניות החינוך עם התמחות במערכות שלטון מקומיות וארציות, מאוניברסיטת תל אביב. עבודת התזה שלה עסקה במנהיגותם הפדגוגית של מנהלי מחלקות חינוך ברשויות מקומיות.

עבדה כמנהלת שיווק בחברות כרמית ומכוורת יד מרדכי. שימשה כחברת ועד מנהל בעמותת כ"ן, כממלאת מקום מנכ"לית העמותה וכסנמכ"לית פיתוח עסקי בעמותת כ"ן - כוח נשים לקידום מנהיגות נשים בישראל. עסקה בייעוץ אסטרטגי וארגוני למנהלי בית ספר.

בשנת 2001 הוציאה את ספר הילדים "גם אמא וגם אבא הולכים לעבודה" תחת שם הנישואים לין גרנרוט-קפלן. הספר יצא בהוצאת דני ספרים וזכה לציון לשבח מטעם פרס זאב לספרות ילדים ונוער. כמו כן כתבה ב-ynet ובידיעות אחרונות בנושאי חינוך.

קפלן שימשה כיושבת ראש ועד ההורים של תיכון רבין בתל מונד.

נשואה לבועז ואמא לשלושה.

פוליטיקה מקומית
---------------

בבחירות לרשויות המקומיות ב-2013 התמודדה קפלן על ראשות המועצה מטעם מפלגת יש עתיד והגיעה למקום השני. סיעתה הכניסה ארבעה מושבים למועצה. כחברת מועצה כיהנה כיושבת ראש ועדת הביקורת, יו"ר הוועדה לשדרוג גני משחקים, וחברת ועדת החינוך, ועדת המשנה לתכנון ובנייה, ועדת הספורט וועדת חזות היישוב. כחברת מועצה הצליחה למנוע את סגירת החיבור בין היציאה הדרומית של תל מונד עם כביש 4. היא שימשה בתפקידה עד ספטמבר 2016, בעקבות פיזור המועצה והקמת ועדה קרואה במועצה.

ב-2020 הוחלט לסיים את כהונת הוועדה הקרואה, בעקבות עתירה לבג"ץ שהובילה קפלן, בדרישה לקיים בחירות. בדצמבר נבחרה לראשות המועצה.

קישורים חיצוניים
----------------

* לין קפלן, ברשת החברתית פייסבוק
* לין קפלן, באתר סיטי פורטל תל מונד

הערות שוליים
------------

1. ↑  מוערך לפי ריאיון עם לין קפלן, באתר סיטי פורטל תל מונד, 20 בנובמבר 2020
2. ↑  שרון מגנזי, מה עובר על המועמדות שרצות לראשות העירייה?, באתר גלובס, 13 באוקטובר 2013
3. ↑  גם אמא ואבא הולכים לעבודה, מאת לין גרנרוט-קפלן, באתר סימניה
4. ↑  כתבות בנושא לין גרנרוט-קפלן, באתר ynet
5. ↑  המלצת שר הפנים:בחירות מיוחדות בתל מונד, באתר מחלקה ראשונה, 2 ביוני 2020
6. ↑  לין קפלן נבחרה לראש מועצת תל מונד, באתר ynet, 9 בדצמבר 2020

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007506156805171
* VIAF: 310738221
* WorldCat: viaf-310738221

 |
**מייקל בראדלי "מייק" אנזי** (באנגלית: **Mike Enzi**;‏ 1 בפברואר 1944 – 26 ביולי 2021) היה פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית. בין השנים 1997–2021 כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ויומינג, עד שהודיע על פרישתו לקראת הבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-2020. בין היתר ישב בראשות ועדת התקציב של הסנאט. בנובמבר 2020 נבחרה סינתיה לומיס להחליפו.

ביוגרפיה
--------

אנזי נולד בברמרטון שבמדינת וושינגטון וגדל בויומינג. ב-1966 סיים לימודי חשבונאות באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון וב-1968 סיים לימודי מנהל עסקים עם התמחות בשיווק קמעונאי באוניברסיטת דנוור. בתום לימודי התואר השני נישא וחזר לוויומינג, בה הקים עם רעייתו את רשת חנויות ההנעלה NZ Shoes. במקביל שירת במשמר הלאומי של חיל האוויר בוויומינג עד 1973.

בשנים 1975 עד 1982 כיהן במשך שתי קדנציות רצופות כראש עיריית ג'ילט, בתקופת כהונתו יותר מהוכפלה אוכלוסיית העיר. בשנתיים האחרונות של כהונתו שימש במקביל גם כיו"ר ראשי המועצות המוניציפליות של ויומינג. בשנים 1987 עד 1991 שימש חבר בבית הנבחרים של ויומינג ולאחר מכן שימש עד 1996 כחבר בסנאט של מדינת ויומינג.

בנובמבר 1996 נבחר לראשונה לסנאט של ארצות הברית. מאז נבחר עוד שלוש פעמים, ב-2002, ב-2008 וב-2014. בבחירות ב-2014 ניצח ברוב של מעל 71%. הוא כיהן בסנאט כיו"ר ועדת הבריאות בשנים 2005 עד 2007. מינואר 2015 הוא כיהן כיו"ר ועדת התקציב. כמו כן כיהן כחבר בוועדת הכספים, חבר בוועדת הבריאות, חינוך, עבודה ופנסיה, חבר בוועדת העסקים הקטנים והיזמות וחבר בוועדה לביטחון לאומי ולענייני הממשל.

ב-4 במאי 2019 הודיע כי לא יתמודד לכהונה נוספת בסנאט בבחירות 2020. כהונתו נחתמה עם התפזרות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית בראשית ינואר 2021.

נפטר ב-26 ביולי 2021. הותיר אחריו אישה, דיאנה, שתי בנות ובן. היה חבר בכנסייה הפרסביטריאנית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מייק אנזי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מייק אנזי
* מייק אנזי, ברשת החברתית פייסבוק

* מייק אנזי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* מייק אנזי, ברשת החברתית אינסטגרם

* מייק אנזי, סרטונים בערוץ היוטיוב
* מייק אנזי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* מייק אנזי (אורכב 07.07.2015 בארכיון Wayback Machine) באתר הסנאט
* מייק אנזי באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  בורגס אוורט, Wyoming Sen. Mike Enzi won't run for reelection, באתר פוליטיקו, 4 במאי 2019 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 5153 6658
* LCCN: no2007152545
* US Congress: E000285
* VIAF: 46557645
* WorldCat: lccn-no2007152545

 |
הרב טוביה גפן
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
הרב **טוביה גפן** (1970-1870 ה'תר"ל-ה'תש"ל) היה רב אורתודוקסי אמריקאי שכיהן בניו יורק, בקנטון שבאוהיו, ובאטלנטה בארצות הברית. חבר אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה משנת 1904 ומחבר ספרי פלפול ודרוש.

התפרסם בין היתר בכך שהיה הרב שנתן הכשר לקוקה-קולה.

תולדות חייו
-----------

נולד ב-1870 בעיר קובנה שבליטא לסוחר העצים יוסף גפן. אביו נפטר בבוקר שלאחר יום כיפור ה'תר"ן; ברוב הספרים שפרסם גפן הוא הזכיר את אביו. נשא לאישה את אחותו של הרב חיים רבינוביץ מטלז. 

גפן למד בישיבה בגרודנו אצל הרב אליקים שפירא בתור נער צעיר וגם למד בישיבות בסלובודקה. בנוסף על כך למד מתמטיקה, גאוגרפיה, פילוסופיה ואסטרונומיה. הוא הוסמך לרבנות בידי הרב צבי הירש רבינוביץ, בנו של רבי יצחק אלחנן ספקטור שהיה סנדקו, ובידי רבי משה דנישבסקי ורידב"ז, בשנת 1903, לפני שהיגר לניו יורק. 

בהמשך התמנה גפן לרב של שני בתי כנסת בקנטון שבאוהיו, ולאחר מכן היה רב הקהילה האורתודוקסית בעיר. בשנת 1910 קיבל הרב אזרחות אמריקאית ובאותה שנה עבר עם משפחתו לאטלנטה שבג'ורג'יה, שם נעשה רב בעיר.

### רבה של הקהילה באטלנטה

בתקופת כהונתו של גפן כרב של בית הכנסת שארית ישראל בעיר אטלנטה, האוכלוסייה היהודית שם מנתה כ-5,000 איש. במהלך כהונתו הרבה לעסוק בענייני כשרות וכשרות הבשר בעיר.

גפן ייסד את חברת ש"ס עבור קהילתו והעביר את השיעור בגמרא. כאשר גמר את הש"ס – התחיל שוב. הרב גם בנה בית ספר עבור ילדי העיר היהודים. 

בשנת 1936 העניק הרב הכשר למשקה קוקה-קולה.

בזמן מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה הוקמו בעיר מחנות צבאיים ובהם חיילים רבים, והרב פתח את ביתו לכל החיילים היהודיים.

משפחתו
------

לרב שמונה ילדים.

בתו, הלן, ושישה מנכדיו עלו לארץ.

ספריו
-----

ספרים שכתב:

* פרי הגפן
* לב יוסף (1924)
* קרני ההוד (1935)
* זיכרון בכתב - שבח להרולד הירש (1940)
* הדרת יוסף (1942)
* נחלת יוסף (1946)
* אוטוביוגרפיה, "חמישים שנה ברבנות" (1951)
* נזר יוסף - חלק ראשון - חלק שני (1963)

קישורים חיצוניים
----------------

* שמואל נח גוטליב, ****אהלי שם****, פינסק תרע"ב, עמ' 314, באתר היברובוקס
* אשר זלקא ראנד (עורך), "הרב ר' טוביה גפן שליט"א", **תולדות אנשי שם** ח"א, ניו יורק, תש"י, עמ' 21, באתר היברובוקס
* 'גפן, ר' טוביה ב"ר יוסף', בתוך: דב ליפץ ונתן גורן (עורכים), **יהדות ליטא**, כרך ג, ספר א (תשכ"ז), עמ' 39 טור 1 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1237).
* טוביה גפן (1870-1970), דף שער בספרייה הלאומית

* שו"ת בנושא כשרות הקוקה קולה, מתורגם ומעובד מתוך ספרו "קרני ההוד" (באנגלית)
* מידע על הרב גפן (באנגלית)
* הכשרת קוקה קולה (באנגלית)
* מידע על הרב באתר של יהודי אטלנטה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  באתר The Jewish Federations of North America (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007261662005171
* ISNI: 0000 0000 6696 1315
* LCCN: n87937166
* SNAC: w6z90rpp
* VIAF: 31070757
* WorldCat: lccn-n87937166

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
הרב **יהודה דוד ברנשטיין** (באנגלית: **Yehuda David Bernstein**; ה'תרכ"ג, 1863 - ח' בחשוון ה'תרצ"א, 30 באוקטובר 1930) היה רב וראש ישיבה אמריקאי ממוצא ליטאי, ממייסדי ישיבת רבינו יצחק אלחנן.

ביוגרפיה
--------

נולד בפרבר הקובנאי אלקסוט לרב נתן ברנשטיין ולאמו שהייתה בתו של רבי שמואל, הרב באלקסוט. למד בישיבת "כנסת ישראל" בסלובודקה, והתפרסם בכינוי "העילוי מסאפיזישוק". הוריו עברו לגור בקניגסברג והוא הצטרף אליהם בשנת 1878, אך לפי המלצת המלבי"ם חזר והמשיך ללמוד בישיבות ליטא. במקביל להישגיו התורניים, התמחה גם בהנדסה ומתמטיקה, וכשהיגר לארצות הברית סירב לשרת במשרות רבניות.

הרב ברנשטיין היה שותף להקמת ישיבת עץ חיים וישיבת רבינו יצחק אלחנן. הוא כיהן כנשיאה הראשון של הישיבה בשלוש שנותיה הראשונות. את חידושיו התורניים פרסם בכתבי העת התורניים האמריקאים, בני תקופתו. בקונטרס שהוציא בשנת 1910, התריע על בעיית הטלטול בשבת בעיר ניו יורק ובאי מנהטן, בשל הגשרים המחברים אותה לסביבותיה; הקונטרס נועד בעיקרו למתוח ביקורת על העירוב שסודר אז לראשונה בניו יורק בידי הרב יהושע סיגל מחבר שו"ת "אוזני יהושע". סביב בעיה זו התרכז פולמוס הלכתי גדול בשנים הבאות.

בשנות מלחמת העולם הראשונה ירד מגדולתו ומנכסיו, לפרנסתו נאלץ לשמש כנותן כשרות לייצור יינות, ונמנה עם ראשוני המתיישבים היהודים בבורו פארק. בשנותיו האחרונות התגורר בסן פרנסיסקו, קליפורניה, הוא נפטר בח' בחשוון ה'תרצ"א, 30 באוקטובר 1930 ונקבר בעירו בהלוויה המונית.

קישורים חיצוניים
----------------

* בן-ציון אייזנשטט, בערינשטיין, הרב יהודה דוד, **דור רבניו וסופריו**, תרנ"ה-תרס"ה, חלק ה, עמוד 20, באתר היברובוקס
* שמואל נח גוטליב, ****אהלי שם****, פינסק תרע"ב, עמ' 306, באתר היברובוקס (שם נקרא בטעות: ר' יהודא דוב [!] בערינשטיין)
* ****לתולדות המחברים ראשי הישיבה זכרונם לברכה****, בתוך: **יבול היובלות**, ספר יובל המאה של ישיבת רבינו יצחק אלחנן, ניו יורק תשמ"ו. עמ' 202, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
* הרב יהודה דוד ברנשטיין באתר ישיבה יוניברסיטי (באנגלית)
* חיים דובער גולבסקי, ****חקר תולדות ישיבת רבינו יצחק אלחנן****, בספרו **דו יובלין**, עמ' כג-כז, באתר אוצר החכמה

מכתביו
* ****הלכתא רבתא לשבתא****, ניו יורק ה'תר"ע, באתר היברובוקס
* ****דבר הדלקת העלעקטרי ביום טוב****, בית ועד לחכמים, שנה א גיליון ב. עמ' טו-טז, באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  על פולמוס העירוב במנהטן ראו עוד: הרב ד. מ. קרויזר, **תיקון עירובין במנהטן נ.י.**, בתוך כתב העת נעם, א, ירושלים תשי"ח, עמ' קצג-רמד.
2. ↑  **אבדות גדולות**, הפרדס, שנה ד חוברת יא, עמ' 5.