recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
עופר אייל פרדי לבן-זנב, הוא גיבור הסרט "במבי", אשר גרם לאנשים רבים לתפוס אותו כחיית בר עדינה מכפי שהוא באמת.
**אפקט במבי** (באנגלית: **Bambi effect**) הוא ביטוי ליחס שונה לבעלי חיים הכולל חיבה או התנגדות לפגיעה בהם, כ"חמודים" כגון עופרי אייליים, דולפינים, חתולים, כלבים, פנדות, קואלות ועוד; בשעה שקיימת אדישות רבה יותר לבעלי חיים אחרים ולפגיעה בהם.

מונח זה דומה למגה-פאונה כריזמטית בו ניתן יחס דומה למינים גדולים ו"כריזמטיים" כגון פילים, קרנפים, סוסים, אריות, טיגריסים ודובים. המונח האחרון קשור יותר לשמירת טבע ולניצול היחס לחיה למען הסביבה.

ההשראה למונח
------------

המונח נטבע בהשראת סרט ההנפשה "במבי" של חברת וולט דיסני משנת 1942, ובו מופיעה באופן בולט האנשה של דמות בעל חיים. במבי בסרט זה הוא עופר (בתחילת הסרט) של אייל פרדי לבן-זנב, שאפו חמוד ועיניו גדולות. אחת הסצנות המפורסמות בסרט לדוגמה, היא זו שבה במבי עוקב בתמימות ובסקרנות אחרי פרפר המעופף ומתיישב על חוטמו. במבי הצעיר נותר לבדו, יתום, בשלג, לאחר הריגת אמו בידי ציידים, וסצנה קורעת לב בסרט היא שיטוטיו ביער וקריאתו "אמא, אמא", ללא מענה.

השפעה
-----

אפקט במבי משמש כדוגמה לכוחו הרב של הקולנוע ושל עולם הפרסום בהשפעה על תפיסתנו את המציאות, בעולם שבו רוב האנשים בתרבות המערבית אינם מכירים את חיות הבר, אלא מקבלים מציאות מדומה דרך הטלוויזיה או הקולנוע, שם מדובר ביצורים קטנים וחמודים שכביכול דנים בסוגיות של רומנטיקה ונאמנות של חברים.

רבים רואים באפקט במבי ביטוי לצביעות. יש המציינים כי לדמות "במבי" בסרט נוסף מראה תינוקי, בדמות עיניים גדולות וריסים, והדמויות מדובבות בקולות ילדים מתוקים. בנוסף, בסרט "במבי" אין ביער טורפים טבעיים כלל, שלא כמו במציאות, והאדם-הצייד הוא היחיד ההורג את בעלי החיים. הצירוף של מתיקות, האנשה וסילוק הטורפים הפך את "במבי" לנקודת-ציון היסטורית: המושג "אפקט במבי" שגור הן בקרב ציידים, הן בקרב תומכי זכויות בעלי חיים, לגינוי אנשים המפגינים קשר רגשי לחיות בר בגלל היותן "חמודות", וההזדהות שמעורר הסרט עם חיות בר אינה מבוססת על הבנה ריאליסטית של כוחות הטבע, אלא על התקשרות רגשית עם חיות ילדותיות וחמודות, בתוך עולם חלומי.

חתולים נראים כחיות חמודות אך חתולי רחוב במקרים רבים הם מזיקים קשים לטבע. חמידותם אינה מעוררת חשד לפגיעתם החמורה ואינה מעודדת אמפתיה למינים שהם טורפים. במקרים רבים האדם מייבא אותם לאזורים רגישים לסביבה.היחס לחתולים הוא דוגמה לאפקט במבי. החתול נחווה כבעל חיים פרוותי, חמוד ומפונק. עם זאת, חתולי הרחוב הם בעל חיים פולש הפוגע במרקם החיים האקולוגי. חתולי הרחוב הורגים מדי שנה כ־25 מיליארד ציפורים ויונקים, בארצות הברית לבדה. למרות זאת, ההתייחסות אל חתול הרחוב היא אמפתית יותר מאשר ההתייחסות לחולדות ומזיקים אחרים.

ראו גם
------

* חמידות
* מגה-פאונה כריזמטית - מונח דומה המתאר הצלה של מינים כריזמטיים יותר מאלה הפשוטים.

קישורים חיצוניים
----------------

* טלי שמיר, הרוצח הכי חמוד בעולם - על החתול הטורף, שאינו נתפס ככזה בגלל מראהו, כלכליסט, 7.03.2013
* אריאל צבל, בחזרה לבמבי - להיזכר בסרט שעורר התנגדות לציד, באתר עמותת אנימלס.

הערות שוליים
------------

1. ↑  טלי שמיר, הרוצח הכי חמוד בעולם - על החתול הטורף, שאינו נתפס ככזה בגלל מראהו, כלכליסט, 7.03.2013
2. ↑  נדב לוי, סוגיית החתולים לאור הדיון בזכויותיהם של בעלי החיים וברווחתם, אקולוגיה וסביבה, יוני 2012, גיליון 2, (עמ' 174-180)
3. ↑  אריאל צבל, הרג חתולים, טריפת חיות בר ואקו-פשיזם, באתר אנימלס
תערוכה של סופי קאל
**סוֹפי קאל** (בצרפתית: **Sophie Calle**; נולדה ב-9 באוקטובר 1953) היא צלמת ואמנית צרפתייה.

ביוגרפיה
--------

עבודותיה של קאל מנהלות דיאלוג עם מציאויות שונות ועם סוגים של מקריות. לדבריה בכל אחת מיצירות האמנות שלה ישנה עובדה אחת שאינה נכונה, שהומצאה על ידה, בעוד שאר הנתונים הם אמת והיא לא ביצעה עליהם מניפולציה.

באחת מעבודותיה הידועות, היא מצאה ספר טלפונים ברחוב והחלה להתקשר לאנשים שפרטיהם הופיעו בספר, נפגשה איתם, ודיווחה על פגישות אלו בצירוף צילום בעיתון יומי בצרפת במשך חודש. הפרסום האחרון כלל מכתב שנשלח על ידי בעל ספר הטלפונים, שכעס כי חדרה לפרטיותו, וכי כל מכריו יכולים לזהותו מתוך הכתבות. לדבריו שהה בנסיעת עסקים במדינה אירופאית אחרת, ולכן לא ידע לפני כן על סדרת הכתבות. האם אחד המפגשים הומצא על ידי קאל, או שמא מכתבו של בעל הפנקס הוא שאינו אמיתי? 

בעבודה אחרת, ביקשה מאמה שתשכור חוקר פרטי שיעקוב אחריה במשך יום שלם, והציגה את צילומיה שלה לצד צילומיו של החוקר הפרטי ודיווחיו ללקוחתו. 

קאל הציגה תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב, וכן הציגה בתערוכת ארט פוקוס בירושלים עבודה העוסקת ב-"עירוב": תחום השבת של ירושלים ובזכרונות של אנשים פרטיים בעיר.

קאל מיודדת עם הסופר פול אוסטר, שביסס על דמותה את הספר הטרילוגיה הניו יורקית, וכמו כן בספרו "לויתן" נכלל האירוע של מציאת ספר הטלפונים, אך עם השתלשלות שונה מזו שעליה דיווחה קאל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סופי קאל** בוויקישיתוף
* סופי קאל, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* סופי קל (1953-), דף שער בספרייה הלאומית
* אילנה גרף, כאב מעודן - על האמנית סופי קאל, באתר טקסטורה
* ארנה קזין, איך נכון להיפרד, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2007
* מיה סלע, גרגואר בוייה, בלש של אהבה, עכבר העיר, 08 במרץ 2010
* בנאלי, רדיקלי או טרגי, שני סיפורי כלולות מאת סופי קאל
* מרית בן ישראל, המקרה המוזר של פול אוסטר וסופי קאל
* חלומה של נערה, סיפור קצר מאת סופי קאל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007259319105171
* BIBSYS: 98026219
* BNE: XX872738
* BnF: cb120127618 (data)
* CANTIC: a11981672
* CiNii: DA12239556
* GND: 119216000
* ISNI: 0000 0000 7829 8258
* KulturNav: b8c28cc8-4f12-4d69-b107-2dd1d22d027c
* LCCN: n83136280
* LNB: 000249033
* MusicBrainz: 6bf0d7ab-73e8-44b7-b3ab-561b1c5ac782
* NDL: 00813875
* NGV: 25148
* NKC: jx20090507001
* NLK: KAC200702231
* NLP: a0000002948062
* NTA: 118007432
* PIC: 19403
* RERO: 02-A003070237
* RKD: 134319
* SELIBR: 382851
* SNAC: w66q5mjf
* SUDOC: 028253981
* ULAN: 500058641
* VIAF: 17233743
* WorldCat: lccn-n83136280

 |
כריכת כתב העת
**כיוונים חדשים** הוא כתב עת לענייני ציונות, יהדות, מדיניות, חברה ותרבות. כתב העת יוצא לאור פעמיים בשנה על ידי ההסתדרות הציונית העולמית בשותפות עם מוסד ביאליק. 

שמו של כתב העת מעיד כי הוא המשך של כתב העת **כיוונים** שפסק לצאת לאור בשנות ה-90 לאחר כ-50 גיליונות. כקודמו מהווה כתב העת במה לדיונים מפורטים על עתידה של הציונות ועתיד העם היהודי בישראל ובגולה וכן לביקורת ספרות ומאמרים בנושאים קרובים. מייסד העיתון, עורכו והרוח החיה בו עד מותו היה אלי אייל (נפטר בספטמבר 2017). 

כתב העת הוא פלורליסטי, מקיים חופש אקדמי ואינו מתערב בתכנים המייצגים לעיתים עמדות שונות מעמדתה הרשמית של ההסתדרות הציונית המוציאה אותו לאור. בין הכותבים בכתב העת ניתן למנות, לדוגמה, את הסופרים א"ב יהושע, אמנון שמוש ועמוס עוז, את חוקרי הספרות נורית גוברין, זיוה שמיר וגרשון שקד, את הפרופסורים אליעזר שביד, ניצה בן-דב, יצחק בן ישראל, רות גביזון, יחזקאל דרור, רחל אליאור, ועליזה שנהר, ואת חברי הכנסת לשעבר יוסי שריד וגד יעקבי.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של כיוונים חדשים
* אלי אשד, כתב העת "כיוונים חדשים "נמצא בסכנת סגירה, פורסם ב 19 בפברואר 2005; מאז נמצא תקציב להמשך הוצאתו לאור
הרב ד"ר **אופיר יחזקאל כהן** (נולד בשנת 1968) הוא מייסד ישיבת ההסדר בעיר אשקלון. לשעבר ראש מנהלת תנופה, ראש הגרעין התורני באשקלון, מנהל בית ספר תיכון אמי"ת בקריית מלאכי, ראש אולפנת בני עקיבא באבן שמואל ומנהל המדרשה בגוש קטיף.

ביוגרפיה
--------

נולד וגדל ברוממה בירושלים. למד בישיבת חורב והמשיך לישיבת מרכז הרב, שם למד במשך חמש שנים, מתלמידי הרב אברהם אלקנה שפירא. במהלך שנים אלו נישא לנגה.

בעל הסמכה לרבנות ותואר שלישי בחינוך. הגיע לכפר דרום בשנת 1989 והיה מהמשפחות הראשונות במקום. היה איש התיישבות בכפר דרום במשך כ-15 שנים כולל תפקידים של יו"ר מזכירות, דובר היישוב וחבר מליאת המועצה בגוש קטיף. שירת בצה"ל כרב צבאי והגיע לדרגת רב-סרן במילואים.

בשנים 1995–2009 שימש כמנהל בית ספר תיכון אמי"ת בקריית מלאכי וראש אולפנת בני עקיבא באבן שמואל וכמנהל המדרשה ליהדות וידיעת הארץ בגוש קטיף.

בבחירות לכנסת השמונה עשרה שנערכו ב-2009 שובץ כהן במקום התשיעי ברשימת הבית היהודי, אך לא נבחר לכנסת. לאחר הבחירות עד שנת 2011 שימש כיועץ שר המדע, דניאל הרשקוביץ, שעמד בראש ועדת השרים לסיוע למפוני גוש קטיף.

בדצמבר 2011 מונה לראש מנהלת תנופה, העוסקת בטיפול ושיקום מפוני גוש קטיף. החליף בתפקידו את בנצי ליברמן. תפקיד זה היה בתוקף עד לסגירת המנהלת באמצע 2013.

כיום גר באשקלון ומראשי הגרעין התורני "אורות אשקלון" בעיר ומרבני צהר. ממקימי ישיבת ההסדר בעיר. מנהל מרכז תורה ומדינה שביישוב ניצן.

הרב כהן נשוי לנגה ואב לעשרה ילדים, מתגורר באשקלון. משפחתו פרצה לתודעה הציבורית לאחר הפיגוע באוטובוס הילדים ב-20 בנובמבר 2000, בו נפצעו שלושה מילדיו באורח קשה ואיבדו את רגליהם, לאחר שמחבלים הניחו מטען תופת ופוצצו את האוטובוס שבו נסעו לבית הספר.

ערך את הספר 'כפר דרום לדורותיו' - יחד עם הרב אברהם שרייבר, 181 עמ'. תשנ"ה. כמו כן, את הספר 'חיל עם ומדינה: מקורות לעיון ולימוד בנושאי צבא, חברה, שלטון ומדינה'.

חיבורו
------

* רגלי מבשר : פרקי אמונה והתמודדות, כפר דרום, מדרשת התורה והארץ, תשס"ג

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אופיר כהן** בוויקישיתוף
* הקב"ה לא יכה פעמיים: ריאיון עם הרב אופיר ונגה כהן, אתר nrg.
* שלושת ילדיו נפצעו קשה בפיגוע אוטובוס הילדים, וכמה שנים אחר כך הוא גורש מביתו בכפר דרום יחד עם בני קהילתו- אחד משלהם, ראיון בעיתון בשבע.
* ראיון, באתר אשקלון פוסט. 2018
* עוזי ברוך, הרב ד"ר אופיר כהן - ראש מנהלת תנופה, באתר ערוץ 7, 1 בדצמבר 2011
* שיעוריו בערוץ מאיר.
* הרב אופיר כהן באתר סרוגים
* הרב אופיר כהן באתר כיפה
* שיעוריו בערוץ יוטיוב
* סיור בישיבת ההסדר 'אורות אשקלון', ראיון באתר אשקלון נט.
* מאמר תורני באתר מכון התורה והארץ.
* ספריו באתר הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  עוזי ברוך, הרב ד"ר אופיר כהן - ראש מנהלת תנופה, באתר ערוץ 7, 1 בדצמבר 2011
2. ↑  איציק וולף, עוזר השר הרשקוביץ מונה לראש מינהלת תנופה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 1 בדצמבר 2011

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007299136005171
* ISNI: 0000 0000 7096 5204
* VIAF: 98351494
* WorldCat (עם VIAF): 98351494

 |
**שלגיה במאה העשרים** (באנגלית: **The Charmings**) היא סדרת טלוויזיה אמריקנית אשר הופקה ושודרה בין השנים 1987–1988. בישראל שודרה הסדרה בשעות אחר הצהריים במסגרת הרצועה היומית "רואים 6/6" ששודרה בטלוויזיה החינוכית בסוף שנות השמונים ובתחילת שנות התשעים. בעונתה הראשונה של הסדרה כיכבה השחקנית קייטלין אוהיני כשלגיה, אך בעונה השנייה שיחקה במקומה קרול יוסטון בתפקיד שלגיה.

עלילה
-----

עלילת הסדרה מתמקדת בזוג המאושר - שלגיה והנסיך אריק צ'ארמינג. שלגיה והנסיך חיו באושר בטירה לאחר שזרקו את אמה החורגת של שלגיה לבור ללא תחתית אחרי שזו הרעילה את שלגיה מרוב קנאה ביופייה, אולם הסתבר כי לבור כן הייתה תחתית והמלכה המרשעת הצליחה לצאת ממנו. בכעסה הטילה המלכה כישוף כה חזק על בני המשפחה עד כי גם היא וגם אחד משבעת הגמדים הושפעו ממנו, וכולם נרדמו ל-1,000 שנה. כך שהם בעצם כולם מתעוררים בקליפורניה בשנות ה-80 של המאה ה-20, ונאלצים להתאים את עצמם למציאות החדשה. הם מוצאים דירה בפרוורים ומנסים לחיות כמשפחה נורמלית. אריק הנסיך גילה יכשרון בכתיבת ספרי ילדים, ואילו שלגיה ניצלה את הבנתה בבגדים והפכה למעצבת. הילדים הלכו לבית הספר המקומי, הגמד הפך לבן בית והמלכה המרשעת מתגוררת בעלית הגג עם ראי הקסמים שלה ודואגת לסבך כל יום את החיים של בני הזוג וילדיהם. שכניהם של שלגיה ואריק הם דון "מלך השטיחים" מילר (פול אדינג) וסאלי מילר (דורי ברנר), אשר מצאו את סגנון ימי הביניים של שכניהם החדשים קצת מוזר, אך מעולם לא הסיקו כי הם שלגיה והנסיך האמיתיים.

צוות שחקנים
-----------

* **קייטלין אוהיני** - שלגיה צ'ארמינג (עונה 1)
* **קרול יוסטון** - שלגיה צ'ארמינג (עונה 2)
* **כריסטופר ריץ'** - אריק צ'ארמינג
* **ג'ודי פארפיט** - המלכה ליליאן וויט
* **פול וינפילד** - המראה
* **קורק היוברט** - לות'ר
* **ברנדון קול** - תומאס צ'ארמינג
* **גארט ראטליף** - קורי צ'ארמינג
* **פול אדינג** - דון "מלך השטיחים" מילר
* **דורי ברנר** - סאלי מילר

כישלונה של הסדרה
----------------

הסדרה לא זכתה להצלחה רבה ולאחר שישה פרקים בלבד הסתיימה העונה הראשונה. לאחר שינויים שנעשו, שכללו שינויים נרחבים בצוות ההפקה והחלפת השחקנית שגילמה את שלגיה, חזרה הסדרה לעונה שנייה אך גם עונה זו לא זכתה להצלחה רבה. זמן קצר אחר כך החליטו ברשת להוריד את הסדרה מבלי לשדר אפילו את הפרק האחרון שצולם (מספר 21). למרות שהסדרה הצליחה בהתחלה, הרעיון המרכזי איבד במהרה את קסמו לאחר שהמשפחה התאקלמה פחות או יותר במקום החדש, והתסריטאים לא הצליחו לפתח את העלילה לכיוונים אחרים. בגלל מספרם המועט של הפרקים הסדרה לא זוכה לשידורים חוזרים רבים אך היא עדיין משודרת. כוכבי הסדרה המשיכו לעבוד בסדרות משניות בטלוויזיה אך אף אחד לא הפך לכוכב.

קישורים חיצוניים
----------------

* "שלגיה במאה העשרים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* שלגיה במאה העשרים - אתר, שמעבר למידע המצוי ב- IMDb, מוסיף גם קישורים לסרטוני הפתיחה של העונה הראשונה והשנייה.
גלוה רוסית משנת 2003 לזכר הציירים
**קוקריניקסי** (ברוסית: **Кукрыниксы**) הוא שם העט של שלישיית ציירים סובייטים שפעלו ביחד במשך עשרות שנים. על פעילותם הוענקו להם תואר "הצייר העממי של ברית המועצות", גיבור העמל הסוציאליסטי, 6 פעמים פרס ברית המועצות ופרס לנין (1965). שם העט כולל אותיות ראשונות של מיכאיל **קו**פריאנוב, פורפירי **קרי**לוב ו**ניק**ולאי **ס**וקולוב. עיקר התחום בו הם עסקו היה קריקטורה ואיורים לספרים.

בנוסף לציורים משותפים הם גם ציירו בנפרד.

העבודה המשותפת החלה עוד במהלך הלימודים במוסקבה. החל משנת 1922 קופריאנוב וקרילוב ציירו ביחד תחת שם העט "קוקרי" ו"קריקוף". באותן השנים סוקולוב צייר תחת השם "ניקס". בשנת 1924 השלישייה החלה לצייר ביחד תחת שם העט "קוקריניקסי". רוב העבודות היו קריקטורות לגיבורי הספרות. בהמשך, כאשר הציירים החלו לעבוד בעיתון פראבדה ובכתב עת סאטירי סובייטי קרוקודיל הם החלו להתרכז בסטירה פוליטית. במקביל הם המשיכו באיורים ליצירות של סופרים רוסים כמו מיכאיל סלטיקוב-שצ'דרין, אנטון צ'כוב, מקסים גורקי, אילף ופטרוב ועוד. הם פרצו לתודעה כלל ארצית עם תחילת מלחמת העולם השנייה כאשר כרזה עם ציור שלהם הייתה בין הראשונות שהופיעו ברחובות הערים. קריקטורה פוליטית על ראשי השלטון הנאצי המשיכה להיות במרכז היצירות של קוקריניקסי במשך כל תקופת הלחימה. קריקטורות המשיכו להופיע בדפי פראבדה באופן כמעט יום-יומי גם לאחר המלחמה. לאחר המלחמה הם ציירו מספר ציורים גדולים על הנושאים הקשורים לאירועי המלחמה. קוקריניקסי גם הגיבו בצורה חריפה לאירועים במדיניות פנים כמו משפט הרופאים, המאבק נגד קוסמופוליטיות תוך תמיכה בלתי מסויגת במדיניות הממשל. לאחר שנת 1967 גם המדיניות הישראלית הייתה במוקד הקריקטורות של קוקריניקסי.

* מיכאיל קופריאנוב (1903-1991) נולד בעיירה בתחום טטרסטן של היום. בשנת 1921 הגיע למוסקבה והתחיל ללמוד ציור.
* פורפירי קרילוב (1902-1990) נולד בכפר במחוז טולה. בשנת 1921 הגיע למוסקבה והתחיל ללמוד ציור. בנוסף ליצירות כחלק של קבוצת קוקריניקסי צייר תמונות נוף רבות כצייר עצמאי.
* ניקולאי סוקולוב (1903-2000) נולד בכפר במחוז מוסקבה. בשנת 1923 הגיע למוסקבה והתחיל ללמוד ציור.

ראו גם
------

* תעמולה קומוניסטית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוקריניקסי** בוויקישיתוף
* כרזות מתקופות שונות
* קוקריניקסי, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309443305171
* BNE: XX996556
* GND: 10621957X
* ISNI: 0000 0001 0061 2611
* LCCN: n81116811
* NKC: mzk2003181755
* SELIBR: 68917
* SUDOC: 069013209
* VIAF: 149614919
* WorldCat: lccn-n81116811

 |
|  |
| --- |
| **הערך נמצא בשלבי עבודה**: כדי למנוע התנגשויות עריכה ועבודה כפולה, אתם מתבקשים שלא לערוך את הערך בטרם תוסר ההודעה הזו, אלא אם כן תיאמתם זאת עם מניח התבנית. |
| אם הערך לא נערך במשך שבוע ניתן להסיר את התבנית ולערוך אותו, אך לפני כן רצוי להזכיר את התבנית למשתמש שהניח אותה, באמצעות הודעה בדף שיחתו. |

**FUSE** ‏( **Far Ultraviolet Spectroscopic Explorer**) היה טלסקופ החלל בתחום אולטרה סגול. הלוויין שוגר בשנת 1999 ופעל עד לשנת 2007.

משימה
-----

הטלסקופ היה רגיש לתחום של 90.5–119.5 ננומטר. הפרוקיט היה חלק של פרויקט נאס"א Origins Program. המטרה הייתה לבדוק ולחקור שרידי דאוטריום שנוצרו אחרי המפץ הגדול. תוכנית מחקרית נוהלה על ידי צוות של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס. בפרויקט השתתפו מדעני מקנדה וצרפת בנוסף לצוות אמריקאי. טלסקופ בתחום זה שוגר בשנת 1970 כ- Copernicus (OAO-3). המכשיר הנוכחי היה רגיש פי-10,000{{הערה|תיאור טכני.

הלוויין היה מתוכנן לעבודה במשך 3.5 שנים. בתקופה זו 50% מהזמן הוקדש למחקרים של צוות הפרויקט ו-50% למדענים אחרים. החל מ-1 באפריל 2003 הוא היה פתוח למדענים שהצעות מחקר היו נראים מעניינים לצוות נאס"א.

הלוויין היה מצויד ב-4 מראות טלסקופ בקוטר 35-39 ס"מ, מערכת שליטה על המסלול, פאנל סולארי, אנטנות ומערכות תקשורת.

בשנת 2001 החלו להתרחש בעיות טכניות בציודים השונים. צוות בקרה הצליח להתגבר על מספר תקלות והיה ניתן להמשיך בניצול הטלסקופ. בשנת 2004 הוא לא היה בניצול תקופה ארוכה אך בסופו של דבר צוות קרקע הצליח להחזיר אותו לעבודה. אחרי תקלה שהתרחשה ביולי 2007 וניסיונות להתגבר על השלכותיה בהמשך השנה פעילות הופסקה.

על בסיס מידע שהתקבל נכתבו כ-400 מאמרים מדעים. ניסיון שנצבר על ידיד מהנדסים קנדים איפשר להם לשפר יכולות ציוד שהותקן בהמשך בטלסקופ החלל ג'יימס וב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טלסקופ החלל FUSE** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של טלסקופ החלל FUSE
* דף משימה באתר אוניברסיטה ג'ון הופקינס
* דף משימה באתר Institut d'Astrophysique de Paris
* טלסקופ החלל FUSE, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2006100156
* VIAF: 158644195
* WorldCat: lccn-no2006100156

 |
**סיבוב פלסטי** (באנגלית: **Rotationplasty**) הוא סוג של השתלה עצמית שבו חלק אמצעי מהאיבר בגוף מוסר, בעוד שהחלק מתחתיו נשאר, מסובב, ומחובר לחלק העליון של האיבר. הליך זה מבוצע כאשר חלק מהגפיים נפגעו, או מעורבים במחלה כמו סרטן.

הניתוח
------

לרוב, הניתוח מבוצע לצורך העברת מפרק הקרסול למפרק הברך לאחר הסרתו בעקבות גידולים כגון אוסטאוסרקומה, סרקומה על שם יואינג שיושבים על מפרק הברך או לידה (על עצם הירך). העורק הראשי, הוריד, והעצב נשמרים ואינם מוסרים במהלך הניתוח. המפרק המושתל מסובב ב-180 מעלות (בגלל שהקרסול פועל בכיוון ההפוך בניגוד לברך) ומוברג לעצם הירך. היתרון למנותח הוא שיש לו מפרק ברך "חדשה" ומתפקדת, אליה ניתן לחבר תותב, על מנת שיוכל לרוץ, לקפוץ, לרקוד, ללכת ולעשות ספורט. הניתוח מבוצע בילדים שעדיין גדלים (לרוב מתחת לגיל 12) ולא במבוגרים.

קישורים חיצוניים
----------------

* What is a rotationplasty?

* חולת הסרטן בת ה-14 שכף רגלה נקטעה
* למרות הסרטן שהוביל לקטיעת רגלה: הבלרינה ממשיכה לרקוד
* על קצה הסכין: הניתוחים ההזויים והמדהימים ביותר

הערות שוליים
------------

1. ↑  Autotransplantation - ניתוח שבו מסירים חלק מסוים מהגוף, ומשתילים אותו במקום אחר באותו הגוף

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
תבנית {{תוכנה}} ריקה מתוכן. יש להזין פרמטרים בערך או בוויקינתונים. 
**טורץ'** היא תוכנת שחמט אשר נוצרה על ידי Chess.com. טורץ' סיים במקום השני בתחרות המחשבים של Chess.com ונוצח רק על ידי Stockfish. 

טורץ' השתתף בתחרות הראשונה שלו תחת השם "Mystery" (בעברית מִסתוֹרִין). טורץ' אינו זמין לפומבי, אבל הקבוצה שמאחורי טורץ' מתחננים לעשות את המכונה זמינה לרשימת הניקוד (אנ'). זה גם יהיה זמין דרך סקירת המשחק של Chess.com בעתיד.

הקבוצה מאחורי טורץ' מורכבת מאנדרו גרנט (מחבר תוכנת המחשב Ethereal) פין אגרס וקים קארה (מחברי תוכנת המחשב Kovisto) ג'יי הונולד (מחבר תוכנת המחשב berserk) ומייקל וויטלי ודיטריך קאפ (מחברי תוכנת המחשב Dragon). המחברים לשעבר של תוכנת המחשב Dragon מארק לפלר ולארי קאופמן הם יועצים לפרויקט. ההתפתחות של טורץ' נתמכת על ידי כלים רבים עם קוד פתוח, כגון: pytorch-nnue, Cutechess, OpenBench. הקבוצה שמאחורי טורץ' אמרה שכל הקוד שמאחורי טורץ' הוא מקורי ושום קוד אינו לקוח משום תוכנת מחשב אחרת.

תוצאות תחרויות
--------------

### תחרות המחשבים של Chess.com

| אירוע | שנה | זמן | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| CCC 20: סטנדרטי | 2023 | 10+3 | מקום 15 |  |
| CCC: 20 בזק | 2023 | 1+1 | מקום 2 |  |
| CCC:20 מהיר | 2023 | 3+2 | מקום 2 |  |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טורץ'** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5  Luci Kelemen, Chess.com announces new super-strong chess engine to challenge Stockfish, Dot Esports, ‏2023-07-15 (באנגלית אמריקאית)
2. ↑  Computer Chess Championship with Top Engines, Chess.com (באנגלית אמריקאית)
3. 1 2  Mystery engine at CCC
4. ↑  Chess com Team (CHESScom), Announcing Torch: New #2 Chess Engine, Chess.com, ‏2023-07-17 (באנגלית אמריקאית)
5. ↑  Computer Chess Championship with Top Engines, Chess.com (באנגלית אמריקאית)
6. ↑  Computer Chess Championship with Top Engines, Chess.com (באנגלית אמריקאית)
7. ↑  Computer Chess Championship with Top Engines, Chess.com (באנגלית אמריקאית)
**כסף של אחרים – מיתוסים בנושאי כלכלה וסביבה שכולנו משלמים עליהם ביוקר** הוא ספר עיון כלכלי מאת הלל גרשוני שיצא לאור בהוצאת סלע מאיר בשנת 2022. הספר מבוסס על תורתם של כלכלנים התומכים בשוק חופשי ומחיל את גישתם על סוגיות ישראליות.

שם הספר
-------

שם הספר הוא מחווה לדבריה של ראש ממשלה בריטניה לשעבר מרגרט תאצ'ר, שאמרה: "הבעיה עם סוציאליזם היא שבסופו של דבר נגמר לך הכסף של אחרים", דברים המצוטטים כמוטו של הספר. במבוא של הספר מוזכרת סיבה נוספת לשמו, דבריו של חתן פרס נובל לכלכלה מילטון פרידמן שחילק את הדרכים להוציא כסף לארבעה חלקים, כשהצורה הגרועה ביותר היא להוציא כסף של אחרים על אחרים, כשזה האופן שבו פועלת הממשלה.

הספר
----

במבוא, הספר מזכיר את אפקט הקוברה כהמחשה לנזק שעלולה לגרום התערבות ממשלתית עם כוונות טובות, וכן את דברי מילטון פרידמן שנזכרו לעיל.

גוף הספר מחולק לארבעה שערים. בשער הראשון, "עקרונות יסוד", עומד גרשוני על הסיבות לכך שהשוק החופשי עובד היטב, ומותח ביקורת על ביקורות על השוק החופשי, ביניהן של מבקרים המזכירים כשלי שוק, וטענות מתחום הכלכלה התנהגותית בגורסות שהאדם אינו רציונלי. טענתו של גרשוני היא שאכן יש כשלי שוק והאדם מועד לטעויות, אך אין בכך כדי להצדיק אוטומטית התערבות ממשלתית, משום שגם היא מועדת לכשלים ולטעויות כאלה, בקנה מידה נרחב יותר ועם מנגנוני תיקון מוגבלים.

גרשוני דן גם במה שהוא מכנה "דוקטרינת כלוב הזהב", כלומר צידוק למעורבות בחיי האזרח בטענה שהממשלה מעורבת בחיי האזרח ממילא. דוגמה לכך הוא מס משקאות ממותקים, שאחד הצידוקים לו הוא העובדה שמשלם המיסים מממן את מערכת הבריאות. גרשוני טוען שהצידוק הזה פסול מכיוון שלפרטים בציבור לא ניתנת הברירה אם לקבל את מימון מערכת הבריאות או לא, וממילא זו כפייה שמוצדקת על ידי כפייה אחרת.

בשער השני, "כלכלה בפרטצ'יה", סוקר גרשוני מגוון סוגיות מן הכלכלה הישראלית לאור עקרונות היסוד מן השער הקודם, ומעלה טיעונים שאינם תמיד שגרתיים בשיח הישראלי: ביקורת על מכון התקנים הישראלי, טענה שהחקלאות אינה ערך ואין לסבסד אותה, אמירה שהעדפת תוצרת הארץ מזיקה לכלכלה הישראלית, טענות נגד שכר המינימום והשידור הציבורי, ועוד.

בשער השלישי, "עולה לנו בבריאות", גרשוני שוטח את טענותיו שיש להחיל את היגיון השוק החופשי גם על כלכלת הבריאות, וטוען שמערכת הבריאות בארצות הברית אינה דוגמה טובה לשוק חופשי משום שהיא סובלת ממעורבות ממשלתית עמוקה וכבדה. כמו כן קורא גרשוני לאפשר סחר באיברים באופן חוקי, מתוך אותו היגיון של שוק חופשי, תוך בחינה של טיעוני הנגד וביקורת שלהם.

בשער הרביעי והאחרון עוסק גרשוני בסוגיות סביבתיות, שעליהן הוא מחיל את טיעונו הבסיסי שהתערבות ב"כסף של אחרים" יוצרת בדרך כלל יותר נזק מתועלת. כך הוא יוצא נגד חוק השקיות ונגד סבסוד המיחזור, וכן טוען שהשימוש במונח משבר האקלים והמדיניות המקושרת אליו מזיקים גם הם בלי תועלת ברורה לאנושות או לסביבה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **כסף של אחרים** |

* איתי מאירסון, "כסף של אחרים": שיר הלל לליברטריאניזם של היום-יום, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2022
* רועי ברנשטיין, כסף של אחרים: שימוש שגוי מול שימוש ראוי, באתר "בין השורות"
* יוני קמפינסקי, הלל גרשוני שובר מיתוסים על הכסף של כולנו, באתר ערוץ 7, 27 במאי 2022
* אפרים ב"ק, ‏כסף של אחרים - הכל על הכלכלה הישראלית, ביקורת ספרים. באתר "סרוגים", 9 ביוני 2022
* כסף של אחרים באתר הוצאת סלע מאיר

הערות שוליים
------------

1. ↑  Margaret Thatcher on Socialism, באתר Snopes
**הרץ** הוא פסל זכוכית שמוערם על ברזל, בגובה 14 מטר ובמשקל 17 טון, שיצר הפסל קוסטאס ורוטסוס ב-1988, בהזמנת העיר אתונה, יוון. מ-1988 עד 1994, הפסל הוצב בכיכר אומוניה (אנ'), אתונה. החשש מרעידות המטרו שמתחתיו הובילו להחלטה להעביר אותו לאתר הנוכחי שלו, מול מלון הילטון בצומת שדרת ואסיליס סופיאס (אנ') עם שדרת ואסילאוס קונסטנטינו (אנ') באתונה.

סיפורו של הפסל
--------------

"**הרץ**" הוא פסל מאת קוסטאס ורוטסוס, עשוי מלוחות זכוכית מוערמת על ברזל, עוצב באוגוסט 1988 בכיכר אומוניה, על גבי מזרקת הפירמידה שהייתה קיימת באותה התקופה. הפסל נוצר למייזם האמנותי "דרומנה" שאורגן על ידי עיריית אתונה ביוזמת ראש העיר מילטיאדיס אוורט (אנ') וסגן ראש העיר לענייני תרבות סטברוס קרחקוס (אנ'). בתחילה, נועד הפסל לשהות במקום כחודש, אך בשל הרושם הרב שעורר, הוחלט, בסיועה של מלינה מרקורי, להישארו. 

שמו המקורי היה "**הזר**" (ביוונית: **ξένος**), עובר אורח בנוף האורבני המודרני שבא והולך במהירות כמו רוח רפאים. מקור ההשראה של ורוטסוס לפסל היו אותם אלפי האנשים שבאים והולכים בכיכר אומוניה. השם "הרץ" העממי, ניצח בסופו של דבר, בשל הצורה הדינמית של הפסל. שיטת הבנייה של הפסל הייתה באותה הטכניקה שבה יצר את יצירתו ה"משורר" בניקוסיה ב-1983.

עקב העבודות בבניית תחנת המטרו בכיכר, הפסל נהרס ב-1993 ונבנה מחדש במאי 1994 בכיכר מול מלון הילטון בצומת שדרת ואסיליס סופיאס עם שדרת ואסילאוס קונסטנטינו (אנ'), המקום שבו הוא נמצא עד היום.

במרץ 2019, כחלק מהסכם פרספה (אנ'), בין ממשלות יוון ורפובליקת מקדוניה, הציעה שרת התרבות מירסיני זורבה (אנ') לאמן להעביר את הפסל לסקופיה, מקדוניה הצפונית להחליפו בפסל של אלכסנדר הגדול מסקופיה. ורוטסוס, בעל זכויות היוצרים של הפסל, דחה את ההצעה והרץ נשאר באתונה.

### ביקורת

ממדיו המונומנטליים והחומרים יוצאי הדופן שבאמצעותם הפסל נוצר ושסימנו את הנוף האורבני, עוררו ויכוחים סוערים וביקורת רחבה של אתונאים רבים, אך יחד עם זאת רבים קיבלו אותו בחיוב. זו הייתה הפעם הראשונה שיצירת אמנות מודרנית ביוון חילקה את דעת הקהל בצורה כה אינטנסיבית, וצברה תומכים קנאים וגם אויבים מושבעים. האמן ספג ביקורת קשה מסצנת האמנות היוונית, כאשר חלקם זיהו אותו מבחינה פוליטית הן עם אוורט והן עם הימין באופן רחב יותר ואפילו אפיינו אותו כפשיסט. אולם כעת, הפסל מקובל באופן נרחב כאחד מציוני הדרך של העיר.

גלריית תמונות
-------------

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרץ** בוויקישיתוף
* DROMEAS – THE RUNNER, A MODERN SCULPTURE IN ATHENS GREECE, 23 במאי 2021 (באנגלית)
* Costas Varotsos: The Poet Sculptor, Greek News Agenda (באנגלית)
* יגאל צור, אתונה: היווניה הגדולה שמחה, באתר ynet‏, 7 באוגוסט 2006
גילי שם טוב במהלך שידור משחק כדורסל (2004)
**גילי שם טוב** (נולדה ב-15 ביולי 1976) היא עיתונאית, שדרנית ומגישת חדשות וספורט ישראלית. שימשה כיועצת התקשורת של השר לאיכות הסביבה עמיר פרץ וכיום היא הדוברת של תאגיד השידור הציבורי.

ביוגרפיה
--------

שם טוב נולדה בירושלים, בת לאיש התקשורת שמוליק שם טוב ונכדה לשר הבריאות לשעבר, ויקטור שם טוב. היא בעלת תואר ראשון בחינוך גופני ממכון וינגייט.

שם טוב החלה את דרכה המקצועית בשנת 1998 כשדרנית וככתבת בערוץ הספורט. ב-2003 עברה לערוץ הראשון, שם שימשה ככתבת לענייני משפט, ומגישת ספורט וחדשות. במסגרת זו הגישה משדרי ספורט מרכזיים בהם המשחקים האולימפיים ב-2004 וב-2008. שם טוב גם שידרה את משחקי נבחרת ישראל בכדורסל באליפות אירופה 2007.

במסגרת עבודתה במחלקת החדשות סיקרה את תוכנית ההתנתקות ואת אירועי מלחמת לבנון השנייה, הגישה את מהדורת החדשות של HOT מקריית שמונה שבצפון והייתה כתבת מבט לחדשות באזור. ואחר כך את המהדורה המקומית של "חדשות הוט" במרכז.

ב-2010 השתתפה שם טוב בעונה השישית של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים", בה רקדה עם הרקדנית דורית מילמן. זו הייתה הפעם הראשונה בתולדות התוכנית שבה רקדו זוגות חד-מיניים.

בשנת 2011 כיכבה, לצד סיגל שחמון, גאיה טראוב, אמירה בוזגלו, מיכל שפירא וגלית לוי, בדוקו-ריאליטי של "קשת" "בקרוב אהבה".

ביולי 2012 עזבה את הערוץ הראשון, לאחר תשע שנים. באוקטובר אותה שנה מונתה לתפקיד מנכ"לית מינהלת ליגת העל בכדורסל נשים, אך התפטרה חודש לאחר מכן. ומונתה ליועצת התקשורת לשר להגנת הסביבה עמיר פרץ.

משמשת כדוברת תאגיד השידור הציבורי מאז הקמתו ב-2016.

חיים אישיים
-----------

שם טוב היא לסבית ואם לשני בנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גילי שם טוב** בוויקישיתוף
* מיה מנע, עכבר העיר אונליין, רק אל תקראו לה לסבית, באתר הארץ, 8 ביוני 2007
* תמי שמש-קריץ, אהבה מול המצלמות: ריאיון עם גילי שם טוב ומאיה פרר, באתר nrg‏, 10 בינואר 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  יונתן אסתרקין, עזבו את נוימן: גילי שם טוב מגנה על ערוץ 1, באתר nrg‏, 23 ביוני 2010
2. ↑  קרן נתנזון, גילי שם-טוב תגיש את מהדורת הצפון, באתר ynet, 17 בדצמבר 2007
3. ↑  ערן סויסה, רוקדת עם כוכבת, באתר nrg‏, 13 באוגוסט 2010
4. ↑  ערן בר-און, גילי שם טוב עוזבת את ערוץ 1, באתר ynet, 8 ביולי 2012
5. ↑  רענן וייס, גברתי המנכ"לית: גילי שם טוב פותחת עונה, באתר ynet, 5 בנובמבר 2012
6. ↑  רענן וייס, גילי שם טוב התפטרה ממנהלת הנשים, באתר ynet, 25 בנובמבר 2012
7. ↑  נועה פרייס‏, גילי שם טוב תשמש כדוברת תאגיד השידור החדש, באתר וואלה!‏, 18 באפריל 2016
**ג'ורג' לות'ר** (אנגלית: George Lowther) (נפטר ב־1723) היה פיראט אנגלי מהמאה ה-18. מעט ידוע על חייו, הוא היה פעיל באזור הקריביים ובאוקיינוס האטלנטי. אחד הסגנים שלו היה אדוארד לואו.

המעבר לפיראטיות
---------------

דמותו של לות׳ר, ציור משנת 1936
לא ידוע עליו הרבה לפני שהפך לקצין שני בספינת העבדים, "טירת גמביה", שהייתה בפיקודו של קפטן צ'ארלס ראסל. עם זאת, לות'ר היה פופולרי יותר בקרב הצוות, מכיוון שנדמה היה כי ראסל דואג יותר לסחר העבדים מאשר לאנשיו. ראסל לא נתן אמון בלות'ר, וכשניסה לסלקו, אנשי צוות רבים בחרו בצד של לות'ר והגנו עליו, מה שגרם לתסיסה בקרב הצוות.

בנוסף לצוות האונייה, היה על הסיפון גם קפטן מאסי, עם פלוגת אנשים בפיקודו. לילה אחד, בזמן שרב החובל ראסל היה מחוץ לאוניה, החליטו מאסי ולות'ר לשוט בלעדיו. מאסי התכוון לחזור לאנגליה, אך לות'ר, הצוות וחייליו של מאסי עצמו לא הסכימו. לות'ר התמנה לרב החובל ושינה את שמה של האוניה ל"דילוורי". הם תקפו אוניות רבות אך כשמאסי רצה לתקוף כפר בחוף, הוא איבד את התמיכה של הצוות בהצבעה מכיוון שהסיכון נחשב גדול מדי. לות'ר הצליח להשיג ספינה קטנה יותר, ונפרד ממאסי ואנשיו.

לות'ר עבר לקרולינה ושם פיתח את הטקטיקה של ניגוח ספינתו בספינה אחרת, לפני שאנשיו עלו ובזזו אותה. בסביבות 1721 הוא עזב לאי קיימן ושם נתקל בספינה "גרייהאונד" שקברניטה היה בנג׳מין אדוארד. לות'ר ירה ראשון יריית תותח לאות קרב. ה"גרייהאונד" הגיבה בירי של כל התותחים בו זמנית מדופן הספינה, אך הירי לא עזר להם. הפיראטים עלו על ה"גרייהאונד", הרגו את כל הצוות ושרפו את הספינה.

ללות'ר היו כעת ספינות רבות תחת פיקודו, והוא העניק לסגנו אדוארד לואו ספינת קרב קטנה עם שישה תותחים. לואו עזב את לות'ר והתחיל קריירת פיראטית משלו. לות׳ר ופרנסיס ספריגס הצטרפו שוב לזמן קצר אל אדוארד לואו בסוף 1723. כשלות'ר הפליג עם ספינותיו לגואטמלה הם הותקפו על ידי הילידים והוא נאלץ להשאיר כמה ספינות ואנשים מאחור. צוותו וציודו הועברו לספינה "ריוונג'" ("נקמה").

מוות
----

ציור דמותו של לות׳ר, בפרסומת לסיגרים, 1888
בשנת 1722 הפליג לות׳ר לאי מבודד בשם בלנקווילה. לפני העגינה באי הבחין בו וולטר מור, מפקד ספינת המלחמה הבריטית "איגל". לות׳ר הצליח להימלט לאי על ידי בריחה מחלון התא שלו, יחד עם עוד תריסר אנשי צוות. רק ארבעה מהם הגיעו לחוף. לאחר חיפוש נרחב נמצאה גופתו של לות'ר, הוא ירה בראשו כדי שלא יילקח בשבי.

בעיתון "פוסט בוי" מיום 2 במאי 1724 יש דיווח על תקרית זו, ומסופר כי האונייה הבריטית חזרה עם אוניית הפיראטים שנשבתה, והיו עליה מספר פיראטים שנפלו בשבי. פיראטים אחרים, הצליחו לפי דברי העיתון לברוח לאי. חלקם הועמדו לדין והואשמו בפיראטיות, וחלק הצטרף לאוניות פיראטים אחרות.

מידע דומה נמצא בעיתון "ניוקאסל קוראנט" מיום 1 בפברואר 1724:

"יש לנו חדשות טובות מסנט כריסטופרס - קפטן מור מה"איגל", גילה אוניית פיראטים עם 10 תותחים, 40 אנשים, בפיקודו של לות'ר. ליד האי בלנקו. מלחי הצי שבו 24 מהפיראטים, אבל לות'ר, ועוד כעשרה אנשים קפצו ונמלטו. ארבעה מהם נתפסו, ומקווים שגם לות'ר והיתר ייתפסו."

הערות שוליים
------------

1. ↑  Johnson, Charles (1999) [1742]. "Chap. XIII—Of Captain Edward Low And his Crew". *A General History of the Pyrates*. Courier Dover. pp. 318–336.
פירוש נוסף ערך זה עוסק בשכונה ביפו. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו צהלון (פירושונים).

**צהלון** היא שכונה מעורבת ליהודים וערבים ביפו, מערבית לשדרות ירושלים. השכונה נקראת על שם בית חולים הממוקם בפינתה הצפון-מזרחית, הנקרא על שם הרופא היהודי-איטלקי בן המאה ה-17 יעקב צהלון.

השכונה בנויה משני רחובות אורך, צהלון הרופא וציהתל"י (ראשי תיבות של שירו של יהודה הלוי: **צי**ון **ה**לא **ת**שא**לי** (לשלום אסירייך)) וביניהם רחובות רוחב הקרויים על שמות רבנים.

בתי השכונה נמוכים ובניהם גינות. לאחר שנבנתה בשנות ה-50 ראש הממשלה דוד בן-גוריון רצה להרוס את השכונה ולבנות מחדש בניינים רבי קומות על מנת שיאכלסו יותר אנשים בשטח מצומצם זה. בשכונה קיימים שני בתי כנסת תימניים ואחד ספרדי. השכונה שומרת על אופייה היהודי, אך בשנים האחרונות עולה מספר תושביה הערבים. בשכונה מצוי בית הספר תיכון "עירוני ז'". שהיה ידוע בעבר כ" קריית חינוך יפו".

עקב מבנה הרחובות ומחסור בתשתיות, אין מעבר של תחבורה ציבורית בשכונה, אך קווי אוטובוס רבים עוצרים ברחובות המקיפים את השכונה כגון: ד"ר ארליך ושבטי ישראל.

הסופר אלון חילו שנולד בשנת 1972 ב"בית החולים צהלון" כתב את ספרו אחוזת דג'אני.

בית החולים צהלון (דג'אני)
-------------------------

 ערך מורחב – **בית החולים צהלון**  

בית החולים צהלון (דג'אני) (כיום המרכז הגריאטרי "צהלון") שנמצא בשדרות ירושלים 100 פינת רחוב ארליך ביפו ותוחם את שכונת צהלון ממערב הוא מתחם היסטורי שהיה שייך לפני קום המדינה לאחת המשפחות העשירות של ערביי יפו. רוב שטח השכונה היה שייך לפואד איסמעיל דג'אני, בן לאחת המשפחות החשובות בה. דג'אני, שהיה רופא, פתח ב-1933 את בית החולים במבנה לבן הבנוי בסגנון הבינלאומי, שניצב בתוך פרדס. המבנה תוכנן על ידי האדריכל יצחק רפופורט. הסגנון הבינלאומי שהיה אז הבטחה אוטופיסטית לחיים חדשים תחת הקירות המגוננים של הקדמה האירופאית נראה לפואד דג’אני צורך הולם לגילום הערכים ההומניסטיים של בית חולים הראשון ביפו. רפפורט ששלט בשפות רבות, ידע גם ערבית וככל הנראה השתלב טוב באוכלוסייה של תל אביב ושל יפו בשלהי שנות ה-30.
היה זה בית החולים הפרטי הראשון ביפו, הוא היה מצויד בציוד מודרני והכיל 50 מיטות, מחלקת יולדות, מחלקת עיניים ומחלקה כירורגית. ד"ר דג'אני נקבר ב-1940 בפינתה הדרומית של גינת בית החולים והוילה שלו ושל משפחתו ניצבת בפינה הצפון-מערבית של המתחם ומשמשת כיום ביתו של הרכב המוזיקה "אנסמבל מזרח מערב". בשנת 1948 ברחו אלמנתו של דג'אני, סלמה, ומשפחתה מן הארץ ללונדון, ללא יכולת לשוב. בית החולים נפתח מחדש תחת השם "צהלון" והיה גם בית יולדות, בית חולים כללי ליפו ובית חולים לילדים. ב-1980 הפך לבית חולים סיעודי-גריאטרי בלבד.

ראו גם
------

* אחוזת דג'אני

קישורים חיצוניים
----------------

* שכונת צהלון ובית החולים דג'אני באתר "תל אביב 100" - השכונות והמתחמים
* נתונים סטטיסטיים על רבעים ושכונות בתל אביב-יפו באתר עיריית תל אביב-יפותל אביב-יפותל אביב-יפו.
**הוד בצר** (נולד ב־1969) הוא אלוף-משנה במילואים ואיש ניהול ישראלי. שימש בעבר כמנכ"ל משרד ראש הממשלה החלופי.

ביוגרפיה
--------

בצר נולד בשנת 1969, לאביו ד"ר צבי בצר, בן לניצולי שואה, חוקר לשון בכיר ומרצה באוניברסיטת בר-אילן, ולאימו ברוריה.

בצר הוא בעל תואר ראשון ושני במדעי החברה ותואר שני במנהל עסקים (התמחות במימון). למד בישיבת ההסדר אור עציון אצל הרב חיים דרוקמן.

בצר התגייס לחיל השריון ומאוחר יותר, יצא לקורס קצינים. בתקופת שירות כסמג"ד נפצע באורח קשה בתאונת דרכים, ולאחר תקופת שיקום חזר לשרת בתפקידי מטה. במהלך שירותו הצבאי שימש בצר בתפקידים רבים. בהם, קצין אג"ם באוגדת מילואים, תפקידים בפיקוד הצפון וראש ענף ארגון יבשה באגף התכנון בצה"ל.

עוד בעת שירותו בצה"ל, החלה היכרותו של בצר עם בני גנץ בשנת 2002, כשזה האחרון היה מפקד פיקוד הצפון. לאחר מכן, משהתרשם מבצר, מינה אותו גנץ בשנת 2005 להיות לעוזרו כשהיה ראש מפקדת זרוע היבשה. בהמשך היה ראש מטה הרבנות הצבאית בתקופת הרב רפי פרץ.

בפברואר 2011, כאשר מונה גנץ לרמטכ"ל, הוא מינה את בצר לעוזרו.

בשנת 2015, לאחר שגנץ סיים את תפקידו כרמטכ"ל והשתחרר מצה"ל, ביקשו מבצר להתמנות לתפקיד המזכיר הצבאי לנשיא המדינה, אך משעה שהמינוי לא צלח, השתחרר בצר מצה"ל.

### לאחר השירות בצה"ל

לאחר שהשתחרר מצה"ל, עבד בצר בחברת הבנייה רמי שבירו כמנהל קניון כפר סבא, ובהמשך, כמנהל הנכסים בחברה.

בשנת 2019 כשבני גנץ החליט להיכנס לזירה הפוליטית והקים את מפלגת חוסן לישראל, הוא קרא לבצר לעמוד לצידו ולנהל את לשכתו. זה עזב את תפקידו בחברת הבנייה וחבר לגנץ.

בנובמבר 2020 אישרה ממשלת ישראל השלושים וחמש את מינויו לתפקיד מנכ"ל משרד ראש הממשלה החלופי. ב-14 ביוני 2021 סיים את תפקידו כמנכ"ל המשרד לצד סיום כהונתו של גנץ כראש הממשלה החלופי.

בינואר 2022 נודע כי בצר החל לעבוד כמשנה למנכ"ל בחברת הנדל"ן אאורה שבבעלותו של יעקב אטרקצ'י.

חיים אישיים
-----------

בצר מתגורר עם משפחתו באלקנה. הוא נשוי לעידית ואב לשישה. חמיו ראובן שמרלינג, נרצח בידי מחבלים באוקטובר 2017.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הוד בצר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  ישי פרידמן, ‏הקמב"ץ של גנץ, בעיתון מקור ראשון, 30 בינואר 2019
2. 1 2 3 4 5  ליאת לוי, הכירו את הוד בצר: "השכפ"ץ של גנץ" שעושה עבורו את העבודות השחורות, באתר דה מרקר, ‏03.04.20
3. ↑  אתר למנויים בלבד חיים לוינסון, מינוי משמעותי תמורת מינוי שולי: הממשלה אישרה את הפשרה עם גנץ, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2020
4. ↑  משולחן המו"מ לחברת הנדל"ן: איש סודו של גנץ החל לעבוד אצל מקורבו של נתניהו - וואלה! חדשות, באתר וואלה!, ‏2022-01-20
5. ↑  עטרה גרמן, ‏הפגנה מול ראש המטה הסרוג של גנץ באלקנה, באתר "סרוגים", 9 במרץ 2020
קטע מהפנורמה ובו מתוארת הגשת עזרה ראשונה לחיילים
**הפנורמה של בורבאקי** היא ציור גדל-ממדים המוצג במעגל בתוך רוטונדה במרכז לוצרן שבשווייץ. הוא נחשב לאחד השרידים הבודדים של סוגת אמנות ייחודית של הצגת תמונות פנורמה במעגל (ציקלורמה) שרווחה במאה ה-19. אורכו של הציור 115 מטר. הוא נחתך פעמיים, מסיבות שונות, וגובהו היום הוא 9.8 מטר, שהם רק שני שלישים מהגובה המקורי. הציור הפנורמי נועד לתת לצופה תחושה שהוא נוטל חלק בהתרחשויות. האפקט מועצם על ידי חפצים תלת־ממדיים המוצבים בקדמת הציור, ויוצרים תחושה שהם מהווים המשך של הקטע המצויר.

הציור, מעשי ידי הצייר השווייצרי אדואר קסטרה (אנ') וקבוצה של 10 עוזרים, נוצר בשנת 1881 ומתאר את מפלתו של צבא המזרח (אנ') הצרפתי בפיקודו של בורבאקי במלחמת צרפת–פרוסיה, עשר שנים קודם לכן. הצייר עצמו התלווה לצבא המזרח כמתנדב של הצלב האדום. תוך כדי ההתרחשויות, קסטרה הכין רישומים רבים, אשר שימשו לאחר מכן כבסיס להכנת הציור הפנורמי.

הציור הוא עדות היסטורית באיכות תיעודית יוצאת דופן ומתאר את הפעולה ההומניטרית הראשונה של הצלב האדום השווייצרי. הנושא הבולט בו הוא סבלם העצום של החיילים והפצועים, שעברו את הגבול השווייצרי מורעבים וקפואים מקור. האירוע, אשר התרחש בשלהי החורף של שנת 1871, מובא בציורו של קסטרה בנוף חורפי לבן ועצוב, בשטחים עצומים מכוסים שלג וטורים אינסופיים של חיילים. הציור מתאר את העזרה אשר האוכלוסייה השווייצרית הגישה לנמלטים, את הטיפול הרפואי על ידי הצלב האדום, וגם את הניאוטראליות של שווייץ, אשר הסכימה לקבל את 87000 החיילים של צבא המזרח, בתנאי שכל הציוד הצבאי ימסר לידי הצבא השווייצרי. צבא המזרח מסר 11000 סוסים, 1150 עגלות משא, 285 כלי ארטילריה, 7200 רובים ו 64 אלף כידונים. החיילים הצרפתים הנמלטים הכנסו למחנות מעצר, בהם קיבלו מזון, מחסה וטיפול רפואי.בתום המלחמה, במרץ 1871, כל חיילי בורבאקי עזבו את שווייץ וחזרו לצרפת.

הרוטונדה, בה מוצגת הפנורמה של בורבאקי, נמצאת כיום בתוך קומפלקס מוזיאוני שהוקם סביבה בין השנים 1996–2000 וכלולים בו גם ספריית העיר לוצרן, מרכז ייעוץ סביבתי עירוני ופורום אקולוגי. קרן הפנורמה של בורבאקי, בעלת הקומפלקס ומי שמפעילה את המוזיאון, משכירה במתחם חמישה בתי קולנוע, מסעדה וחנויות, וכך נמנעת מהטלת עלויות התפעול על הקופה הציבורית.

גלריה
-----

* הרוטונדה בבנייתה. 1889הרוטונדה בבנייתה. 1889
* החיילים הצרפתים שנכנעו מוסרים את נשקם. פרט בפנורמההחיילים הצרפתים שנכנעו מוסרים את נשקם. פרט בפנורמה
* עגלת אמבולנס של הצלב האדום. פרט בפנורמהעגלת אמבולנס של הצלב האדום. פרט בפנורמה

ראו גם
------

* פנורמת מסדאך
* מלחמת צרפת- פרוסיה
* אלפרד דרייפוס
* פרשת דרייפוס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הפנורמה של בורבאקי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הפנורמה של בורבאקי (בגרמנית)
* Graham Morris, The Bourbaki Panorama, Battlefield Anomalies.com-סיור וירטואלי בפנורמה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Howard, M. **The Franco-Prussian War: The German Invasion of France 1870-1871**, New York: Routledge, 1991
2. ↑  Francois Bugnion, The arrival of Bourbaki's army at Les Verrieres: T, **International Review of the Red Cross** 311, 1996
3. ↑  צוות האתר, Bourbaki Panorama Luzern, myswitzerland.com (באנגלית)
**אלברט גיורסו** (באנגלית: **Albert Ghiorso**;‏ 15 ביולי 1915 - 26 בדצמבר 2010) היה פיזיקאי גרעין אמריקאי. עם הישגיו, במשך שישה עשורים של פעילות מחקרית, ניתן למנות שותפות בגילוים וביצירתם של שנים־עשר יסודות מלאכותיים.

תולדות חייו
-----------

נולד בקליפורניה למשפחה איטלקית-ספרדית. בשנת 1937 סיים את לימודיו לתואר ראשון בפיזיקה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.

גיורסו התמחה בבניית מכשירי רדיו ומכשירי מדידה עדינים ומדויקים. יכולת זו הובילה אותו למעבדתו של גלן סיבורג, שם גם פגש את אשתו וילמה. בשנות מלחמת העולם השנייה השתתף יחד עם סיבורג בפרויקט מנהטן והיה אחראי על פיתוח גלאים מדויקים לקרינה רדיואקטיבית ודעיכה רדיואקטיבית ולניתוח תגובות ברמה הגרעינית. במהלך ניסויים אלו גילה שני יסודות חדשים: אמריציום (95=z) וקוריום (96).

לאחר המלחמה חזר עם סיבורג למעבדות אוניברסיטת ברקלי והתמקד ביצירת יסודות חדשים, בטכנולוגיה של הפגזת יסודות כבדים בגרעיני הליום מואצים. בשנים 1949–1950 זיהו חברי הצוות את היסודות ברקליום (97) וקליפורניום (98). ב-1952 זיהו חברי צוותו את היסוד פרמיום (100) באתר שבו פוצצה פצצת המימן הראשונה. בהמשך יצרו את היסודות איינשטייניום (99) ומנדלביום (101).

באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 מונה גיורסו לראש פרויקט מאיץ החלקיקים החדש והעוצמתי יותר, שהיה דרוש לשם המשך משימת גילוים ויצירתם של יסודות טרנס-אורניים, (Berkeley Heavy Ion Linear Accelerator (HILAC. עד 1972 שימש מאיץ זה לייצור אטומים בודדים של היסודות נובליום (102), לורנציום (103), רתרפורדיום (104) ודובניום (105); חלקם גילויים ראשוניים וחלקם אישוש לגילוי יסודות שהתגלו על ידי מכונים אחרים. ב-1972 שודרג המאיץ ל-superHILAC, דבר שאיפשר לגלות אטומים של היסוד סיבורגיום (106).

במהלך עבודתו המציא גיורסו גלאים ומכשור מתקדם לניתוח תוצאות של ריאקציות גרעיניות של יסודות כבדים ושכלולים למאיצי חלקיקים ייעודיים לנושא זה, שסייעו בין השאר גם במשימת זיהוי שרידי טכנציום טבעיים.

גיורסו הוא שטבע את שמו של היסוד "האסיום" (שנגזר מהמילה Hassia, שמה הלטיני של מדינת הסה שבגרמניה, בה נתגלה); הציע לקרוא ליסוד "סיבורגיום" על שם גלן סיבורג עוד בחייו; ועתר ל-IUPAC לקריאת היסוד "דובניום" לכבוד העיר דוּבְּנָה, בה נמצא המכון המאוחד למחקר גרעיני ברוסיה, שם התגלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלברט גיורסו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אלברט גיורסו
* אתר מורשתו
	+ הספד באתר
* "חייו הארוכים והמאושרים של אל גיורסו"
* דף בהיכל התהילה של רדיו-כימיה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007390928005171
* GND: 1228285810
* ISNI: 0000 0001 1613 1425
* LCCN: nb90810707
* NARA: 10601141
* NKC: ntk2014814482
* SNAC: w6781jd4
* SUDOC: 08141451X
* VIAF: 29019839
* WorldCat: lccn-nb90810707

 |
מקהלת גבעול במועדון תמונע, 2005. מימין לשמאל: נעמה יוריה, מיכל לוי, יעל גיסיס, יולה גדרון, אייל תלמודי, יוליה טבחוב, טליה אילן, יוני סילבר, אדם שפלן, יובל (טובי) זולוטוב, נועם ענבר, רביד כחלני, עדיה גודלבסקי, יובל מסקין, קרני פוסטל, שי מיבר, מאיה דוניץ
מקהלת גבעול
**מקהלת גבעול** היא הרכב מוזיקלי ווקאלי הפועל בישראל. חבריה הם בדרך כלל מוזיקאים פעילים, חלקם ידועים, המגיעים מרקעים ומסגנונות מוזיקליים ואמנותיים שונים. ההרכב מתכנס בדרך כלל אחת לשנה, להופעה בודדת או למספר קטן של הופעות.

ההרכב מעיד על עצמו כי מטרתו "לחקור דרכים ליצירת סאונד חדש", המבוסס בעיקרו על כלי הביטוי הראשוני ביותר – הקול האנושי. הרפרטואר של המקהלה מגוון ומורכב בעיקרו מיצירות חדשות (הנכתבות על ידי חברי ההרכב במיוחד למקהלה), מיצירות מבוססות אלתור, מיצירות שנכתבות על ידי מלחינים עכשוויים כגון קרן רוזנבאום, אלווין קוראן ואחרים, וכן מהרפרטואר הקלאסי (ליגטי, בארטוק, ואחרים).

מקהלת גבעול הוקמה בשנת 2003 על ידי הפסנתרנית, המלחינה והסולנית מאיה דוניץ והזמרת והמלחינה מיכל אופנהיים, אשר באו מרקע של מוזיקאי אוונגארד, המאלתרים, שרים ויוצרים מוזיקה אקספרימנטלית, שאינה מתיישבת תחת תוויות מוזיקליות מוגדרות מראש. הופעת הבכורה של ההרכב התקיימה במרכז ענב בתל אביב בשנת 2003 וגרפה שבחים רבים מהעיתונות, הקהל והמוסדות השונים. המקהלה נתמכה על ידי מפעל הפיס, קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב ועיריית תל אביב, ובמשך חמש שנים יצרה חמש תוכניות חדשות ומקוריות לחלוטין והופיעה ברחבי הארץ. כמו כן שיתפה המקהלה פעולה עם אמנים ידועים כמו ברי סחרוף, רמי פורטיס, ארקדי דוכין ואריאל אשבל, והשתתפה בהפקות רב תחומיות בפסטיבלים שונים.

המקהלה הופיעה בהצגת התיאטרון "גרעינים" בבימויו של אריאל אפרים אשבל ובניהול מוזיקלי של מאיה דוניץ, במסגרת פסטיבל עכו לתיאטרון אחר. ההצגה זכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר מטעם חבר השופטים של פסטיבל עכו 2003, ובפרס המוזיקה המקורית, עיבוד מוזיקלי וניצוח. בשנת 2005 השתלב בניהול המוזיקלי של המופע המלחין והיוצר יוני סילבר. המופע הועלה במסגרת פסטיבל "קרב-רב" בתיאטרון תמונע, וזכה לביקורות נלהבות.
המופע האחרון של המקהלה התקיים בתל אביב בנובמבר 2008, בבית העמודים. המופע התקיים במהלך שלשה ימים ברציפות בהשתתפות המלחין ונגן כלי ההקשה האמריקאי, דייוויד מוס (David Moss) והורכב ממיצגים מוזיקליים שהתחוללו בו-זמנית באתרים שונים במבנה.

קישורים חיצוניים
----------------

* מקהלת גבעול, באתר qube למוזיקה אלטרנטיבית
* מקהלת גבעול בבית העמודים, נובמבר 2008 באתר תל אביב סיטי
* בן סויסה, הגבעולים חוזרים, באתר ynet, 9 בנובמבר 2008
* מירב קריסטל, פלישת הגבעולים, באתר ynet, 20 בנובמבר 2008

הערות שוליים
------------

1. ↑  ניב הדס, מעריב, 12.2.2004
2. ↑  גרעינים, אתר הבמה, אוקטובר 2003
3. ↑  נדב הולנדר, מעריב, 22.6.2005
4. ↑  עמית קלינג, גבעולים בארון, באתר של "רשת 13", 23 בנובמבר 2008 (במקור, מאתר "nana10")
**בּאצבּ** (בגאורגית: **ბაცბური ენა**, באצבּוּלי אֶנה) או **צובה-תושית** (**წოვათუშური ენა**) היא אחת מהשפות הקווקזיות ובמסגרת זו היא משתייכת לשפות הקווקזיות הצפון-מרכזיות. היא מדוברת על ידי כ־2,500 בני אדם. עם זאת, גאורגית היא השפה המדוברת בגאורגיה על ידי הבאצים החיים בכפר אלווני עילית שבמחוז המזרחי של גאורגיה, קאחתי.

שפת הבאצב אינה מפותחת כצ'צ'נית והאינגושית בנות משפחתה ורוב דוברי השפה כותבים בגאורגית ומשתמשים בשפה זו רק כשפה מדוברת.

ראשיתה של החברה הבאצבית היא במאה ה־19. הבאצים הראשונים חיו בתושתי, חבל ארץ הררי בצפון-מזרח גאורגיה של היום. הקהילה הבטסית הייתה מורכבת מארבע קבוצות:

* סַגירטַה
* אוֹטֶלטה
* מוֹזַרטַה
* אינדוּרטַה

מאוחר יותר קבוצות אלו התיישבו בקאחתי בכפר אלוואני עילית (זֶמוּ אלוואני), במקום בו הם חיים עד היום.

פונולוגיה
---------

פונמות בבאצבית|  | סדקי | לועי | ענבלי | וילוני | חכי | מכתשי | שיני | שפתי(־שיני) |
| אפי |  |  |  |  |  |  | n |  | m |  |
| סותם | ‏ | ʔ |  | ‏ | ‏qʰ/**ʼ** | g | ‏kʰ/**ʼ** |  |  | d | tʰ/**ʼ** | b | pʰ/**ʼ** |
|  |  | ‏ | q**ː****ʼ** |  |  |  | ‏ | t**ː****ʼ** |  |
| מחוכך |  |  |  |  | ʤ | ʧʰ/**ʼ** | ʣ | ʦʰ/**ʼ** |  |  |
| חוכך(צדי) | ‏ | h | ʕ | ħ |  | ɣ | x**ː** | ʒ | ʃ | z | s**ː** |  | v |  |
|  |  |  |  |  | ‏ | ɬ |  |  |
| מקורב(צדי) |  |  |  |  | j |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  | l**ː** |  |  |
| מקיש |  |  |  |  |  | ɾ |  |  |  |
| **\*** תוספת פונמה בהתאמה לסטנדרט |

קישורים חיצוניים
----------------

* באצב באתר אתנולוג

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4644375-7
* NDL: 00577061

 |
**מיכאל פרידריך בנדיקט ברון פון מלאס** (בגרמנית: **Michael Friedrich Benedikt Baron von Melas**; ‏12 במאי 1729 - 31 במאי 1806) היה גנרל מהאימפריה הרומית הקדושה (הידועה יותר בשם האימפריה האוסטרית). נולד בכפר ראדלן בטרנסילבניה ליד העיר שסבורג (כיום סיגישוארה ברומניה).

ביוגרפיה
--------

מלאס נולד למשפחה בעלת מסורת דתית אדוקה: אביו וסבו היו כמרים לותרנים אוונגליסטים שדאגו לחינוך בעל אופי ספרטני דתי ונוקשה לנער הצעיר. סביבתו, באזור הספר הרומני (באותה תקופה גבול בין האימפריה העות'מאנית ואוסטריה שהיו יריבות), הייתה מיליטריסטית מאוד ומרבית הגברים היו מיומנים בשימוש בכלי נשק שונים.

אחרי סיום לימודיו בבית הספר המקומי, התגייס בגיל 17 לרגימנט חיל רגלים המקומי בדרגת פרח קצונה. השירות המעשי החל כשעבר בגיל 23 והוצב לשירות בחיל הרגלים. הוצב בתחילה בפרובינציית שטיריה והועבר אחר כך למחנה אימונים בווינר נוישטאדט, לא רחוק מווינה הבירה.

הקרב הרציני הראשון שבו לקח חלק היה ליד קולין במלחמת שבע השנים (1756–1763). מלאס היה בדרגת סגן משנה בעת הקרב. הקרב היה מוצלח מבחינתו של מלאס והוא קודם לרגת סרן וקיבל פיקוד על פלוגת גרנדירים הונגרים. הצטיין בלחימה עם פלוגתו בקרב שניידניץ בשנת 1761. 

לאחר המלחמה, בשנת 1768, התחתן עם בת למשפחה בוהמית אצילה. לאחר מכן קודם לדרגת לוטננט קולונל וקיבל פיקוד על גדוד גרנדירים. חמש שנים לאחר מכן קודם לדרגת קולונל ומונה לפקד על רגימנט עלית של קרביניירים רכובים והצטיין במלחמת הירושה הבווארית (1778–1779). כן לקח חלק במלחמת אוסטריה-טורקיה (1787–1791). על פיקודו על חלק מהכוחות האוסטרים במצור בלגרד (1789) קודם לדרגת גנרל. 

בתקופת המלחמות הנפוליאוניות, בעת מלחמות הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה מונה לפקד על בריגדה (חטיבה) באזור הריין ובהמשך הועבר לאיטליה. באיטליה פיקד בהתחלה על כוחות העתודה של הצבא האוסטרי ובהמשך אף פיקוד תקופה קצרה על הצבא האוסטרי באיטליה עד שהוחלף על ידי ורמוסר. כמו כן, הצטיין בלחימה באזור מבצר מנטובה בעת מצור צרפתי על המבצר. 

בעת מלחמות הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה פיקד על הכוחות האוסטריים שהיו חלק מהצבא המשותף עם הרוסים בפיקודו של אלכסנדר סובורוב. פיקד על הכוחות האוסטרים בקרב נובי (1799). על הצטיינותו בקרב קיבל את עיטור מריה תרזה. 

לאחר חזרתו של נפוליאון בונפרטה ממצרים והפיכת ה-18 בברימר, פלש נפוליאון לאיטליה. מלאס נקרא לבלום את הפלישה ונלחם נגדו בקרב מרנגו (1800). למרות הצלחה ראשונית, הפסיד מלאס בקרב. לאחר מכן פרש משירות צבאי פעיל.

לקריאה נוספת
------------

* David Hollins, Austrian Commanders of the Napoleonic Wars 1792-1815, Osprey, 2004 pp 26 - 29

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיכאל פון מלאס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  דרגה שהקנתה אפשרות להתקדם בסולם דרגות הקצונה באירופה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 136994598
* ISNI: 0000 0000 5600 698X
* VIAF: 81247390
* WorldCat: viaf-81247390

 |