recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**עונת הגברים** (בערבית: **موسم الرجال**, בצרפתית: **La saison des hommes**) הוא סרט דרמה צרפתי-תוניסאי שבוים על ידי מופידה טלאטלי ונכתב על ידה יחד עם נורי בוזיד. הסרט מתמקד באיישה, אישה בת 18 שגרה באי ג'רבה ורוצה לנסוע עם בעלה לתוניס - דבר הגורם לה למרוד במסורת האי. הסרט עוסק בנשים התוניסאיות שלכודות בין המודרניות למסורות החונקות ומתקשות למצוא את מקומן.

הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-13 במאי 2000. בישראל הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה אשר התקיים ב-3 באוקטובר 2001. שפות הסרט הן ערבית וצרפתית ואורכו כ-122 דקות.

הסרט היה מועמד וזכה במספר פרסים.

תקציר העלילה
------------

באי ג'רבה יש מסורת בה הנשים של האי אורגות שטיחים ומכינות עבודות במלאכת יד כל השנה, בזמן שהבעלים שלהן נשארים בתוניס, עיר הבירה של תוניסיה, בשביל למכור את עבודתן. בחודש הנקרא "עונת הגברים", הגברים חוזרים לבתיהם ולנשים שלהם. הסרט מתמקד באיישה, אישה בת 18 שגרה באי, ורוצה לנסוע עם בעלה לתוניס, דבר הגורם לה למרוד במסורת.

הדמויות והשחקנים
----------------

* **איישה** (רביה בן עבדאללה) - הדמות הראשית בסרט. נשואה לסעיד ובעלת רצונות חזקים משלה. מורדת במסורת בשביל לנסוע עם בעלה לתוניס, שם היא רוצה לגדל את ילדיה.
* **סעיד** (עזדין גנון) - בעלה של איישה. עובד בתוניס בזמן שאשתו מנסה להביא לו ילד זכר.
* **מרים** (גליה בנאלי) - בתה הבכורה של איישה. בילדותה ניסה גבר לאנוס אותה, דבר הגורם לה לפחד וסיוטים מגברים.
* **אמנה** (הנד סברי) - הבת הצעירה של איישה. מרדנית.
* **עזיז** (עאדל הרגל) - בנו של איישה שכנראה יש לו אוטיזם, דבר המונע ממנו לתקשר.
* **זיינב** (סבאח בוזויטה)
* **מטריאקה** (מונה נורדין)
* **מרינה לפסנה** (עזה באזיז)
* **אמנה לפסנה** (ליליה פלקאט)
* **זוהרה** (חויאם רסאה)
* **פאטמה** (קאוטר בלג 'חאג' עלי)
* **סאמי** (נגיב בלקדי)
* **יונס** (ג'מאל מדני)
* **אום עלי** (סאדיק באוטרה)
* **רג'יה** (זאקיה בן אייד)

הפצה
----

הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-13 במאי 2000, ולאחר מכן הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-13 בספטמבר 2000 ובפסטיבל הסרטים בשיקגו באוקטובר 2000. בישראל הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה אשר התקיים ב-3 באוקטובר 2001.

ביקורות
-------

פייר מוראט כתב ב-"Télérama" כך: "אחרי הסרט שתיקות הארמון, שוב מופידה טלאטלי מציגה את השעבוד האכזרי והמתוק של הנשים התוניסאיות" ואומר שהסרט הוא "אמיץ ונועז". לדברי ה-ABC של הקולנוע התוניסאי, הסרט מכיל אי הבנות וקלישאות ואומר שהדימוי של הנשים התוניסאיות הרבה יותר גבוה ממה שהוצג בסרט.

פרסים
-----

הסרט מוצג בבחירה הרשמית בקטע "ללא התייחסות מיוחדת" בפסטיבל הקולנוע בקאן לשנת 2000. בנוסף הסרט קיבל בפריז את גרסת הפרי של ה-IMA בבתי הקולנוע הערביים, ואת פרס הכבוד בפסטיבלים של שטוטגרט, טורינו, נאמור וולנסיה.

קישורים חיצוניים
----------------

* "עונת הגברים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "עונת הגברים", באתר AllMovie (באנגלית)
* "עונת הגברים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "עונת הגברים", באתר Metacritic (באנגלית)
* "עונת הגברים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  עונת הגברים, באתר "פסטיבל הקולנוע בקאן"
2. ↑  פסטיבל הקולנוע חיפה - חלק ב', באתר "ynet", ב-26 בספטמבר 2001
3. ↑  La Saison des hommes, נכתב על ידי פייר מוראט, באתר "Télérama" ב-27 בדצמבר 2000
**איי קורנטי** או **ארכיפלג קורנטי** (בקרואטית: **Kornati**; באיטלקית: **Isole Incoronate**) הם קבוצה של כ-150 איים ושוניות (המספר המדויק משתנה בהתאם למקור) הממוקמים בים האדריאטי ממערב לשיבניק בקרואטיה. האי הגדול בארכיפלג, קורנט באורך של 25 ק"מ וברוחב של עד 2.5 ק"מ, העניק את שמו לקבוצה כולה, הנחשבת לארכיפלג האיים הצפוף ביותר בים התיכון.

בכמה גבעות על איי קורנטי נמצאו עקבות של יישובים וביצורים מהתקופה הנאוליתית. נראה כי האיים אוכלסו בתקופת הברזל ובתקופת הרומאים. במהלך מלחמת העולם השנייה הקימו הפרטיזנים של טיטו בית מלאכה לתיקון סירות.

היסטוריה
--------

האיים היו שייכים בעבר לאצולת זאדר אך נקנו במאה ה-19 על ידי תושבי האי מורטר שהם בעלי 90% מהקרקע ותושבי האי דוגי אוטוק להם שייך יתר השטח. אף שתושבי קבע אינם מתגוררים עוד באיים, יש בו כ-300 בקתות המשמשות את בעלי השטח המגיעים אליהם מדי פעם. חלק משטח האיים מעובד ויש בהם מטעי עצי זית, גפנים, פרדסים וגני ירק.

89 מהאיים בשטח של 49.66 קמ"ר בדרום הארכיפלג הוכרזו כפארק לאומי בשנת 1980, ששטחו הכולל 220 קמ"ר. האיים עשויים מאבן גיר מחלחלת המונעת תופעה של נגר עילי, ורק במקומות ספורים בוקעים מים מתוקים מהנוף הקרסטי ונשפכים אל מי הים. מסיבה זו הצמחייה על האיים מועטה, למעט עשב ושיחים באזורים המוגנים על ידי הצוקים, ונופם צחיח ופראי. הפארק ידוע בצוקים החשופים שלו, המכונים "כתרים" (Krunama), שהארוך שבהם משתרע לאורך 1,350 מטר והגבוה שבהם מגיע לגובה של 82 מטר. בפארק מפותח גם ענף הצלילה בשל כך שהצוקים יורדים עד לעומק של 90 מטר מתחת לפני הים והמים עשירים בדגה.

יופיים של האיים הביא את ג'ורג' ברנרד שו להתבטא כך אודותם:

*"On the last day of the creation, God desired to crown his work, and thus created the Kornati islands out of tears, stars and breath"*.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קורנטי** בוויקישיתוף
* ירדן גור, ‏הפארק הלאומי קורנאטי - שייט יאכטות בין איי קרואטיה, באתר GoTravel

הערות שוליים
------------

1. ↑  Croatia Traveller, Kornati Islands National Park
2. ↑  האתר הרשמי

|  פארקים לאומיים בקרואטיה  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| בריוני • קורנטי • אגמי פליטביצה • קרקה • מלייט • פקלניצה • ריסניאק • הוולביט הצפוני |

 |

| הריביירה הקרואטית |
| --- |
| ערים | דוברובניק • ספליט • רוביני • רייקה • טרוגיר • זאדאר • אופטיה • פורץ' • פולה • שיבניק | דוברובניק |
| איים | צרס • קרק • מלייט • ראב • פאג • ויס • לושין • דוגי אוטוק • בראץ' • הוואר • קורצ'ולה • קורנטי |
| ערכים אחרים | מפרץ קוורנר • דלמטיה • הים האדריאטי • ולביט • איסטריה • האלפים הדינריים |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ge710036
* VIAF: 233877128
* WorldCat (עם VIAF): 233877128

 |
**אמפנדה** (בספרדית: **Empanada**) היא כיסון אפוי שמקורו בגליסיה, ספרד. בגליסיה מכינים אמפנדות מבצק הממולא בדג בקלה או בבשר עוף. מקור השם הוא בפועל הספרדי Empanadar, שפירושו "לעטוף בלחם" או "לכרוך". בשל ריבוי של מהגרים ספרדים מחבל גליסיה הפך המאכל לפופולרי מאוד באמריקה הלטינית, והוא נפוץ במיוחד בארגנטינה.

אמפנדה מאכל פופולרי, בעיקר בארצות לטיניות, שם ניתן למצוא אותו הן במסעדות יוקרה והן כמאכל רחוב, אפוי או מטוגן, ממולא בדגים, עוף, בשר בקר או גבינות, כשבגרסתה הפופולרית ביותר האמפנדה ממולאת בשר בקר. בצק האמפנדס מורכב מקמח, חמאה ומים. לכל מדינה מתכון ייחודי למלית.

אמפנדה ארגנטינאית
משערים שמקור האמפנדה ממאפי בצק שהוכנו על ידי המורים ששלטו בספרד במשך מאות שנים. המאכל דומה לכיסונים אפויים אחרים, כמו סמבוסק ובורקס, אם כי עשוי מבצק אחר. מאפה דומה בצורתו בשם צ'יבורקי מוכן באמצעות טיגון בשמן ולא באפייה.

המאכל מוזכר בשולחן ערוך ע"י המחבר שנולד בספרד לפני הגירוש בשם "אינפנדא" בסימן שיח (סעיף טז):" מותר ליתן אינפנדה כנגד האש במקום היד סולדת ואע"פ שהשומן שבה שנקרש חוזר ונימוח" .

המשנ"ב מפרש:" פשטידא הנזכר בכמה מקומות והוא פת כפולה הממולא בחתיכות שומן...."

כנראה שהחפץ חיים לא ראה מאכל זה אלא הכירו מתוך הלימוד כי מילאו אותו בשומן עם בשר והשומן היה הנושא הנידון הרלוונטי להלכה.

ארגנטינה
--------

בארגנטינה האמפנדה היא מאכל פופולרי מאוד, ונחשב לחלק בלתי נפרד מהמטבח הארגנטינאי. הוא נמכר ברחובות כחטיף במחיר שווה לכל כיס, ומוגש בפסטיבלים ובאירועים שונים כמתאבן. האמפנדה הארגנטינאית היא בצורת ירח, וממולאת בעיקר בבשר עוף (Empanada de Pollo) או בקר (Empanada de Carne), המתובל בכמון ובצל מרוסק, ולעיתים אף חתיכות ביצה קשה וזיתים ירוקים. הבצק מוכן מתערובת של קמח לבן, מים ומרגרינה. ניתן למצוא גם אמפנדות עם מילוי גבינה מותכת (Empanada de Queso). מילויים פופולריים נוספים הם תירס, טונה ובטטה.
שיטות ההכנה הנפוצות של האמפנדה הן טיגון או אפיה.

שפים במסעדות מודרניות בארגנטינה נוהגים לנסות סוגי מילויים חדשים ואקזוטיים באמפנדות שבתפריט.
בחלק מהן אף נהוג להגיש אמפנדות ממולאות בפירות העונה ורוטב מתוק כקינוח.

### Empanada gallega (אמפנדה נוסח גליסיה)

אמפנדה גאז'גה (Empanada gallega)
מאכל זה שמקורו בגליסיה, מקובל בארגנטינה בתור פאי: תבנית ובה תחתית מבצק, עליה המילוי, ומלמעלה כיסוי מבצק.

המילוי בנוסחו הארגנטיני כולל טונה וסרדינים, ביצים קשות, עגבניות ופלפלים, זיתים, שום ובצל.

מקסיקו
------

צורתה המקורית של האמפנדה, במילויים מלוחים כגון בשר ודגים, אינה פופולרית במקסיקו כמו במקומות אחרים באמריקה הלטינית, אך עם זאת המנה מוכרת היטב ובמחוזות מסוימים, כגון מחוז הידאלגו, אף נפוצה. מה שכן נפוץ במקסיקו הם אמפנדות במילויים מתוקים, כגון דלעת, שמנת מתוקה ופירות שונים, וקינוחים אלה פופולרים ברחבי המדינה. בניגוד לאמפנדות במקומות אחרים, הבצק של האמפנדות המקסיקניות עשוי לרוב מקמח תירס, ולא מקמח חיטה.

ראו גם
------

* המטבח המקסיקני
* ארפה
* המטבח הארגנטינאי
* בורקס
* סמבוסק
* קונצ'ה

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **אמפנדה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אמפנדה** |

* אוכל עולמי: אמפנדס דרום אמריקאי, וואלה
* בקצב לטיני: אמפנדס בשלוש מליות, ynet
* אמפנדס בשר, Mako
* אמפנדה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אוכל עולמי: אמפנדס דרום אמריקאי, באתר וואלה! אוכל, ‏2014-05-09
**חברת הים הדרומי** (באנגלית: **South Sea Company**; או בשמה הרשמי: **הנציב והחברה של סחורות בריטניה הגדולה, הסוחרת בים הדרומי ואזורים אחרים של אמריקה, ו(פועלת) לעידוד הדייג**; באנגלית: **The Governor and Company of the merchants of Great Britain, trading to the South Seas and other parts of America, and for the encouragement of the Fishery**) הייתה חברה ציבורית בריטית שהוקמה ב-1711, בשותפות בין הממשלה לסקטור הפרטי על-מנת להפחית את עלויות החוב הלאומי. הכנסות החברה התבססו על סחר בעבדים, וב-1713 החברה קיבלה מונופול על אספקת העבדים לאיים של הים הדרומי (כינויו של האוקיינוס השקט) ודרום-אמריקה. עת הוקמה החברה, מעורבותה של בריטניה במלחמת הירושה הספרדית הביאה לכך שלחברה לא הייתה אפשרות אמיתית להפיק רווחים מהמונופול, שעה שמרבית אמריקה הדרומית נשלטה על ידי ספרד ופורטוגל.

אף שהחברה לא הפיקה רווחים של ממש מהמונופול, שווי מניות החברה גדל דרמטית, עד שהגיעה לשיא ב-1720, אז קרסה באחת למעט מעל שווי ההנפקה שלה. הבועה הכלכלית שנוצרה והרסה אלפי משקיעים, נודעה מאז בתור **בועת הים הדרומי**.

The Bubble Act 1720 (6 Geo. 1c. 18), שאסר על הקמתה של חברה ציבורית מבלי לקבל צ'רטר מלכותי, קודם על-ידי חברת הים הדרומי עצמה לפני קריסתה. אותו חוק הגביל את מספר השותפים בשותפויות רגילות לשישה, אשר כל אחד ואחד מהם אחראי לחובות השותפות "עד השילינג האחרון והאקר האחרון". לפיכך, עד להנהגת העיקרון של חברה בערבון מוגבל, באמצע המאה ה-19, החוק הגביל את אפשרות גיוס הון לצורך הרחבת עסקים באמצעות הוספת שותפים. 

משקיעים רבים ברחבי בריטניה נהרסו בשל התפוצצות הבועה, וכתוצאה מכך, נפגעה הכלכלה הבריטית בכללותה. מייסדי התרמית היו מעורבים במסחר בחברה, והשתמשו במידע פנים שלהם על-מנת להפיק רווחים על חשבון השינויים הצפויים בחוב הלאומי בעקבות פעילות החברה. המעורבים בדבר אף העבירו שוחד רב לפוליטיקאים על-מנת שיתמכו בחוקים שנדרשו בשביל לבצע את התרמית. במסגרת התרמית, כספי החברה שימשו על-מנת להשפיע על ערכי מניותיה שלה, ורוכשי מניות קיבלו מינוף לרכישת מניות נוספות, על-ידי הלוואות שהבטוחה להן הייתה המניות עצמן. אף שהציפיות מהרווחים מהמסחר עם דרום אמריקה עודדו את הציבור הרחב להשקיע במניות, המחירים הבועתיים עלו בהרבה על השווי האפשרי של סחר בעבדים.

ועדת החקירה הפרלמנטרית שהוקמה בעקבות הבועה מצאה מספר פוליטיקאים אשמים, ורווחים רבים חולטו (אם כי רבים מאלה שעשו את הרווחים היו השאירים ונותרו כאלה גם לאחר החילוט). בסופו של דבר, החברה הוקמה מחדש ופעלה לאורך כמאה שנים לאחר הבועה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חברת הים הדרומי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007580805705171
* BIBSYS: 9001990
* BnF: cb11956439g (data)
* CiNii: DA01776418
* GND: 4462750-6
* ISNI: 0000 0001 0338 6023
* LCCN: n50077698
* NKC: ko2018977463
* NLA: 36094856
* SUDOC: 027547272
* VIAF: 154426088
* WorldCat: lccn-n50077698

 |
**דאוד סמרה** (בערבית: **داود سمرة**, 8 בדצמבר 1877, האימפריה העות'מאנית (בגדאד) - 25 ביולי 1960, בגדאד), משפטן יהודי מבכירי השופטים והמשפטנים בעיראק בראשית המאה העשרים ששימש שנים רבות כסגן נשיא בית המשפט העליון של עיראק. נותר דמות חשובה בחברה העיראקית, מחנך ושופט.

כשופט וסגן בבית המשפט העליון יותר מ-30 שנה הוא נחשב לעילוי של כל אנשי החוק וכמורה דגול והיה מן היהודים הבקיאים ב (פקה) פירושי הדת האיסלאמית והקוראן אשר תחת ידו התחנכו רבים מאנשי החוק והשיפוט בעיראק.

תחילת דרכו.
-----------

דאוד סמרה נולד בבגדד בשנת 1877 להורים יהודים עיראקים מהמעמד הבינוני. הוא גדל בבגדד ובנה קשרים חזקים עם חלקים שונים בחברה העיראקית.
דאוד סמרה סיים את לימודיו היסודיים בבית הספר אליאנס בבגדד, שם למד עברית, ערבית, אנגלית, צרפתית וקצת מדעים. לאחר מכן הצטרף למכינה המלכותית, שם סיים את לימודיו בשנת 1894. לימים נסע לאיסטנבול ולמד שם משפטים.

קריירה
------

דאוד סמרה עסק בתחילה בעריכת דין, ולאחר מכן הצטרף לרשות השופטת ושימש בתפקידים במספר בתי משפט עיראקים, כולל בית המשפט לערעורים. הוא גם לימד במכללה למשפטים בבגדד.

בדרכו המקצועית הארוכה התבלט בהשפעתו בתחום המשפט העיראקי בשל מעורבותו בזכויות והעובדה שהוא זכה להערכה על ידי חלקים שונים בחברה העיראקית, הוא נודע ביושרו ובנועזותו במהלך עבודתו כשופט בבתי המשפט.

לאחר שובו מטורקיה ב-1905, החל מיד לעסוק במקצוע עריכת הדין, אך עד מהרה הצטרף לרשות השופטת, ועבד כשופט בערכאה ראשונה ולאחר מכן חבר בבתי המשפט לערעורים במוסול ובבגדד.

מאוחר יותר הועלה דאוד סמרה בדרגה וכיהן כחבר בבית הדין לערעורים, הרמה הגבוהה ביותר של הליטיגציה בעיראק, שם עבד למעלה מ-15 שנה, וכיהן בתפקיד סגן הנשיא עד למועד פרישתו מהשירות הציבורי בשנת 1946.

מילא גם תפקיד בכתיבת החוקה העיראקית הראשונה משנת 1925 ובתיקון הראשון לחוקה, שהוצא בשנה הראשונה ליישום החוקה. 

לאחר שעזב את מערכת המשפט, סמרה חזר שוב לעסוק במקצוע עריכת הדין.

בנוסף למערכת המשפט והחוק, סמרה לימד משפטים בקולג' למשפטים בבגדד בין 1919–1951. הוא לימד סטודנטים עיראקים את דיני הליך הוגן, הליכים פליליים ופסקי פשרה.

הקהילה המשפטית בעיראק ראתה בסמרה סמכות בולטת במערכת המשפט והחוק, בעל ניסיון רב ערך וידע רב, ורבים השופטים ועורכי הדין העיראקים הבולטים הוכשרו וסיימו תחתיו.

בנוסף למעמדו המשפטי, סמרה נודע בידע שלו בפסיקה האסלאמית ובידע הנרחב שלו בתרבויות שונות מכיוון ששלט בכמה שפות בינלאומיות.

ביתו בבגדד היה למועצת מדע ותרבות בה נדונו נושאים שונים, כולל שפה, היסטוריה, ספרות, פילוסופיה, מורשת עממית ומשפט איסלאמי.

כתבים ומחקר
-----------

דאוד סמרה כתב ספרים על עקרונות הליכי זכויות אדם, דיני בתי משפט לפישור ופשיטת רגל, בתי משפט לאכיפה ובתי משפט מדעיים. כמו כן ספר זכרונות שלו הודפס בבגדד ב-1953.

הוקרה
-----

בתקופת המלוכה קיבל השופט, עורך הדין ואיש האקדמיה דאוד סמרה את מדליית אל-רפידאין (אנ'), סוג רביעי, סוג אזרחי, בשנת 1932. המלך פייסל הראשון העניק לו את המדליה הזו כהוקרה על שירותו במערכת המשפט וההוראה.

מותו
----

ב-25 ביולי 1960 נפטר דאוד סמרה בבגדד בגיל 83. הלווייתו ההמונית עברה ברחובותיה הראשיים של בגדד.

הערות שוליים
------------

1. 1 2
2. ↑  "בגדאד: תבנית נוף". *הארץ*. נבדק ב-2024-02-08.
3. ↑  داود سمرة, الجزيرة نت (בערבית)
4. ↑  Facebook, www.facebook.com
5. 1 2 3 4 5
6. ↑  Tehkim Law Firm, פייסבוק, ‏2020-04-29
7. ↑  דאוד סמרה, באתר תפוז פורומים, ‏2004-01-26
**רחל יהודה** (**Rachel Yehuda**, נולדה ב-1 באוגוסט 1959) היא חוקרת בתחום הפסיכיאטריה ומדעי המוח, מנהלת המחלקה לחקר מצבי הפרעת דחק פוסט-טראומטית בבית הספר לרפואה של "מאונט סיני" בניו יורק.

קורות חיים
----------

יהודה נולדה בישראל למשפחה דתית אורתודוקסית שהיגרה לארצות הברית בעת שהייתה תינוקת. בסוף שנות ה-70 חזרה לישראל ללימודים לתקופה של שנה. ליהודה משפחה בישראל, אליה היא נוהגת להגיע לביקורים בקביעות. יהודה סיימה לימודי מוסמכת בפסיכוביולוגיה ודוקטורט בפסיכולוגיה ונוירוכימיה באוניברסיטת מסצ'וסטס, והשתלמה במסגרת פוסט-דוקטורט במחלקה לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ייל.

### קריירה מקצועית

יהודה היא חוקרת מובילה בתחום תופעות הפוסט-טראומה. היא עוסקת בחקירת גורמי הסיכון והחוסן הנפשי המעורבים, בזיהוי התכונות הפסיכולוגיות והביולוגיות היכולות לנבא את סיכויי הצלחת הטיפול בפוסט-טראומה, המאפיינים הגנטיים והאפי-גנטיים של פוסט-טראומה והעברה בין-דורית של טראומה. מחקריה בתחום הביאו למהפכה בהבנת התופעה ובאופני הטיפול בה, וכהכרה בכך היא הוזמנה ב-2004 לשמש כמרצה וחוקרת אורחת במכון לפסיכיאטריה ע"ש מקס פלנק במינכן, גרמניה.

### מחקר גן טראומת השואה

תחילת דרכה של יהודה בתחום מחקר הטראומה עסקה ביוצאי מלחמת וייטנאם, בתקופה בה הם לא הוכרו כסובלים מהלם קרב. בעקבות כך היא החלה להתעניין גם בקבוצות אחרות. בקליבלנד, שם גרה בילדותה, היה ריכוז גדול יחסית של ניצולי השואה, וכך הגיעה לחקירת השאלה האם ניתן למצוא מכנה משותף בין נפגעי הטראומות השונות. יהודה החלה לחקור עוד בשנות ה-90 את הגנטיקה של ניצולי שואה, ובמחקרה שהתפרסם בספטמבר 2016 - "מחקר גן טראומת השואה" - היא מראה כי שינויים גנטיים שנבעו מהטראומה שעברו ניצולי השואה יכולים לעבור לצאצאיהם באמצעות "הורשה אפיגנטית" - הורשה שלא באמצעות הגנים המוכלים ב-DNA. מחקר זה מדרבן את העוסקים בתחום לחקור עוד את אוכלוסיית הדור השני והשלישי לשואה וצאצאיהם וכן אוכלוסיות נוספות שנחשפו לטראומה ומידת השפעתה על הדור הבא, כגון מחקר העוסק בנשים שהיו בהיריון בעת שחולצו ממגדלי התאומים וילדו לאחר מכן, ומהווה תחילת הדרך להבנה כיצד התנאים הסביבתיים של ההורים משפיעים על שינויים גנטיים בילדיהם שלא באמצעות הגנים המוכלים ב-DNA.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופ' יהודה באתר בית הספר לרפואה "מאונט סיני" (באנגלית)
* סרטון - פרופ' יהודה מדברת על עבודתה (באנגלית)
* הרצאה מוקלטת - פרופ' יהודה על פוסט-טראומה (באנגלית)
* מחקר פורץ דרך: טראומת השואה עוברת בגנים, באתר ynet, 22 באוגוסט 2015
* Study of Holocaust survivors finds trauma passed on to children's genes - הגרדיאן, 21.8.201

הערות שוליים
------------

1. ↑  יצחק בן חורין, חושפת "גן טראומת השואה" ל-ynet: "בני הדור השני הסכימו עם המחקר", באתר ynet, 23 באוגוסט 2015
2. ↑  פרופ' יהודה באתר בית הספר לרפואה "הר סיני"
3. ↑  Holocaust Exposure Induced Intergenerational Effects on FKBP5 Methylation - קישור למחקר שפורסם ב-Biological Psychiatry בספטמבר 2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007451819205171
* BIBSYS: 97044180
* BnF: cb144810051 (data)
* LCCN: n96800316
* NTA: 160560470
* ORCID: 0000-0001-8307-677X
* SUDOC: 085799572
* VIAF: 232776327
* WorldCat: lccn-n96800316

 |
**ג'ק מקאָיְוֶר וֶדֶרפוֹרד** (באנגלית: **Jack McIver Weatherford**) הוא פרופסור לשעבר בקתדרת דוויט ואלאס לאנתרופולוגיה במקאלסטר קולג' במינסוטה. הוא נודע בעיקר בספרו משנת 2004, "ג'ינגיס חאן ובריאת העולם המודרני". בשנת 2006 קיבל את תואר "מסדר כוכב הקוטב", תואר הכבוד הלאומי הגבוה ביותר של מונגוליה לזרים.

ראשית חייו
----------

ודרפורד נולד בשנת 1946, בקולומביה, דרום קרוליינה, הבכור בשבעת ילדיהם של אנה רות גרומס ואלפרד גרג ודרפורד. אלפרד ודרפורד היה סמל בצבא ארצות הברית, תפקיד שכפה מעברים תכופים על המשפחה. כיום ודרפורד חולק את חייו בין מונגוליה לצ'ארלסטון, דרום קרוליינה.

קריירה אקדמית
-------------

ודרפורד סיים את לימודיו באוניברסיטת דרום קרוליינה בשנת 1967, בתואר ראשון במדעי המדינה. ב-1972 קיבל תואר מוסמך בסוציולוגיה מאוניברסיטת דרום קרוליינה, ותואר מוסמך באנתרופולוגיה בשנת 1973. בשנת 1977, קיבל תואר דוקטור לאנתרופולוגיה מאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. הוא המשיך לפוסט-דוקטורט בלימודי מדיניות באוניברסיטת דיוק, המכון למדעי המדיניות.

ודרפורד הופיע בתוכניות רדיו וטלוויזיה פופולריות בארצות הברית כמו גם בתוכניות בינלאומיות מבוליביה עד מונגוליה. ספרו "תולדות הכסף" (הוצאת קראון) נבחר ל"מועדון ספר החודש" של השמרנים וצ'ארלס שוואב כתב, כי "זה הספר שצריך לקרוא!" שאר ספריו הם "פראים וציוויליזציה: מי ישרוד?" (1994) על העימות העכשווי בין תרבויות העולם; "מתנות אינדיאנים: איך האינדיאנים של האמריקות שינו את פני העולם" (1988); ו"שורשים ילידיים: איך העשירו האינדיאנים את אמריקה" (1991). ספריו של ודרפורד זכו בפרס הספר של מינסוטה ב-1989 וב-1992. כמו כן קיבל את "פרס האנתרופולוגיה בתקשורת" לשנת 1992 מאת האגודה האמריקאית לאנתרופולוגיה, ואת "פרס תקשורת ההמונים" לשנת 1994 מן "הוועידה הלאומית של נוצרים ויהודים".

ב-2006, הוענק לוודרפורד תואר "מסדר כוכב הקוטב", אות הכבוד הלאומי הגבוה ביותר של מונגוליה. נוסף לכך, קיבל ודרפורד את תואר מסדר הכבוד ממשרד החוץ של מונגוליה ואת מדליית נשיא מונגוליה ב-2010.

בשנת 2010 נוסדה "קרן ודרפורד" לתמיכה בהיסטוריוגרפיה מודרנית של מונגוליה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ק ודרפורד** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ג'ק ודרפורד
* ג'ק ודרפורד, ברשת החברתית Goodreads

* ג'ק ודרפורד, באתר ResearchGate

* Interview with author
* Jack Weatherford Foundation


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007459644605171
* BnF: cb124147007 (data)
* CANTIC: a10177899
* GND: 121600041
* ISNI: 0000 0001 1080 3139
* LCCN: n81048844
* NKC: xx0046495
* NLK: KAC201231076
* NTA: 075089424
* SNAC: w6kn21xx
* SUDOC: 056966180
* VIAF: 104993369
* WorldCat: lccn-n81048844

 |
**חיימה הנריקה אלאס מוראלס** (בספרדית: **Jaime Enrique Alas Morales**; נולד ב-30 ביולי 1989) הוא כדורגלן סלוודורי המשחק בעמדת הקשר במוניסיפל.

קריירת מועדונים
---------------

אלאס, התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנערים של סן סלוודור ובגיל 17 הצטרף למחלקת הנוער של ריבר פלייט. בשנת 2010, אלאס חזר לאל סלוודור וחתם בלואיס אנחל פירפו.

ב-29 ביוני 2012, אלאס חתם על חוזה לשלוש וחצי שנים ברוזנבורג מליגת העל הנורווגית. ב-8 באוגוסט 2012, אלאס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד סרבט ז'נבה. ביולי 2013, אלאס הושאל לסן חוזה ארת'קווייקס מה-MLS עד לסיום השנה.

במאי 2014, אלאס חתם באיינס גלאנה מוראלוס מהליגה השנייה במקסיקו במדיה שיחק עד כחודשיים. בקיץ 2014, אלאס חזר לאל סלוודור וחתם בפאס.

בינואר 2015, אלאס חתם במוניסיפל מליגת העל הגואטמלית.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-8 באוקטובר 2010, אלאס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אל סלוודור, בהפסד 1-0 לאל סלוודור. ב-14 בינואר 2011, אלאס הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-2 נגד ניקרגואה.

אלאס, השתתף עם הנבחרת שלוש פעמים בגביע הזהב של ה-CONCACAF.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חיימה אלאס** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"חיימה אלאס"**.
**גידי (גדעון) יהושע** (נולד ב-13 בספטמבר 1970) הוא עורך, במאי ואיש חינוך ישראלי.

ביוגרפיה
--------

גידי יהושע נולד וגדל בחיפה לרבקה (איקה) ולסופר אברהם ב. יהושע. אח לסיון ונחום ונכדו של המזרחן והסופר יעקב יהושע.

לאחר שירות צבא כלוחם ומפקד ביחידת מיתר, סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה ולאחר מכן תואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. בוגר תואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת תל אביב.

בוגר מחזור כ"ב (2015) של התוכנית למנהיגות בבית ספר מנדל למנהיגות חינוכית

יהושע יצר וערך לאורך השנים תוכניות טלוויזיה רבות, בהן תוכניות תחקיר, תעודה, תרבות וסאטירה. הוא שימש כעורך ראשי וכמנהל התוכן של חברות הפקה והיה שותף לפיתוח פורמטים מקוריים ישראל ומחוצה לה. כמו כן ריכז יהושע קבוצות טלוויזיה קהילתית.

בין השנים 2005 ל 2010 היה העורך הראשי של שמיים הפקות (כיום ענני תקשורת).

מאז שנת 2010 הוא משמש כעורך הראשי של התוכנית זוכת פרסי האקדמיה "גלילאו" המשודרת בכאן חינוכית.

יהושע משמש כמרצה וחבר סגל במחלקה האקדמית לאומנות הקול והמסך במכללה האקדמית ספיר. בשנת 2015 הקים יהושע את מחלקת הווידאו והמדיה במרכז לטכנולוגיה חינוכית, ועומד בראשה כיום.

בשנת 2022 החל לנהל את בית הספר כולנא יחד ביפו.

יהושע נשוי לשרון ואב לשלוש בנות. מתגורר עם משפחתו בגבעתיים.

תוכניות טלוויזיה בעריכתו
------------------------

| שם התוכנית | שנה | הערות |
| --- | --- | --- |
| גלילאו | עד 2021 | עורך ראשי. התוכנית זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה (2016, 2017) |
| Made in Israel | 2015 | עורך ובמאי |
| אורלי וגיא | 2011 | עורך ראשי |
| מי רוצה להיות יהודי?! - גיל קופטש |  | עורך ראשי |
| התרחיש - ירון לונדון |  | עורך ראשי |
| אין בעיה | 2009 |  |
| קרב סכינים | 2008 |  |
| המשמר האזרחי | 2007 |  |
| משחק מכור | 2006 | עורך ויוצר התוכנית (יחד עם ליאור שליין ואבי כהן) |
| דרוש מנהיג | 2005 |  |
| שישי בגאון | 2003 |  |
| הראשון בבידור | 2001 |  |
| הפואטיקה של ההמונים | 1996 | עורך משנה |
| השמן עם הסוני | 1994 | עורך משנה |

הופעות שונות בתקשורת
--------------------

כשחקן הופיע ב"זהירות, פורנו" (כוכבי מהדורה מוגבלת יוצאים לתעד סרט פורנו ישראלי) בתפקיד העורך הראשי של "המשמר האזרחי".

יהושע השתתף בשנת 2012 בסדרת הטלוויזיה "אתם שם בבית" שעסקה בתולדות הפריים טיים הישראלי ושודרה בערוץ 8.

בשנים 2000–2001 הגיש את הפינה "אב טרי" בתוכנית הטלוויזיה "לשבת לקום" בהנחיית אביגיל אריאלי. התוכנית עסקה בחוויית ההורות וכללה פינות שונות בהגשת הורים ואנשי מקצוע מתחומים שונים ושודרה בערוץ 2.

קישורים חיצוניים
----------------

* גידי יהושע, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* גידי יהושע באתר קרן מנדל-ישראל
* "המקל המשפטי והנבוט הכלכלי": הדרכים העדכניות להשתקה בשיח הציבורי - מאמר מאת גידי יהושע על המגבלות הנסתרות על השיח הציבורי בישראל, מתוך יום עיון על גבולות השיח בבצלאל
* ראיון העוסק בתוכנית ביום של הפצצה - התרחיש של ערוץ 10
* גידי יהושע מועמד לסמנכ"ל טלוויזיה של תאגיד השידור גלובס
* הרצאה במכון מופת: הערך המוסף של וידאו בחינוך ולמידה - Mofet R&D
* בתי הספר המיוחדים בעולם: סקירה של גידי יהושע מהתוכנית גלילאו עם הילה קורח

הערות שוליים
------------

1. ↑  גידי יהושע בוגר מנדל, באתר mandelfoundation.org.il
2. ↑  גידי יהושע באתר המכללה האקדמית ספיר, באתר cinema.sapir.ac.il
3. ↑   אתם שם בבית - פרק 2, סרטון בערוץ "Rishontent", באתר יוטיוב (אורך: 49:17)
4. ↑  גידי יהושע, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
העיר המקראית **עֶגְלוֹן** מופיעה במקרא לראשונה, בסיפור על מלכה דְּבִיר אשר נמנה עם חמשת מלכי האמורי שהביס יהושע בן נון כאשר נחלץ לעזרתם של תושבי העיר גבעון, כאמור:
"וַיִּשְׁלַח אֲדֹנִי צֶדֶק מֶלֶךְ יְרוּשָׁלַ‍ִם אֶל הוֹהָם מֶלֶךְ חֶבְרוֹן וְאֶל פִּרְאָם מֶלֶךְ יַרְמוּת וְאֶל יָפִיעַ מֶלֶךְ לָכִישׁ וְאֶל דְּבִיר מֶלֶךְ עֶגְלוֹן לֵאמֹר. עֲלוּ אֵלַי וְעִזְרֻנִי וְנַכֶּה אֶת גִּבְעוֹן..." (יהושע י', ג'-ה').

לפי המתואר במקרא, יהושע הביס את צבאם של חמשת המלכים ורדף אותם עד חורמה. עגלון הוחרבה בידי צבאו של יהושע שהצליח להגיע עד לחומות העיר ולפרוץ אותם אחרי הטלת מצור כבד על העיר: "וַיַעֲבׁר יְהוֹשֻעַ וְכָל יִשְרָאֵל עִמּוֹ מִלָכִישׁ עֶגְלֹנָה, וַיַּחֲנוּ עָלֶיהָ וַיִּלָּחֲמוּ עָלֶיהָ. וַיִּלְכְּדוּהָ בַּיּוֹם הַהוּא וַיַּכּוּהָ לְפִי חֶרֶב, וְאֵת כָּל הַנֶּפֶשׁ אֲשֶׁר בָּהּ..." (יהושע י', פס' ל"ד-ל"ו).

האזכור האחרון של עגלון מופיע בתקופת ההתנחלות, בו מסופר שהעיר נכללה בנחלת שבט יהודה: "זׁאת נַחֲלַת מַטֵּה בְּנֵי יְהוּדָה...לָכִישׁ וּבַצְקַת וְעֶגְלוֹן." (יהושע ט"ו, פס' כ'-ל"ט).

בתרגום השבעים כתוב בפסוקים המצוטטים לעיל "עדולם" במקום עגלון. זוהי סיבה אפשרית לכך שאוסביוס ומתרגמו היירונימוס הקדוש איחדו באונומאסטיקון את עגלון ואת עדלם לעיר אחת: "עגלון ה(נקראת) גם עדלם, אשר את מלכה דביר הכה יהושע. במטה יהודה. והיום הוא כפר גדול מאוד למזרח בית גוברין בי' מילים ממנה ."
ניתן להסביר את הקשר בין השמות "עגלון" - "עדולם" ע"פ חילופי אותיות הסמוכות

זיהוי העיר בארכאולוגיה
----------------------

דעות החוקרים נחלקו בשאלת זיהויה של העיר עגלון. ויליאם אולברייט הציע לזהות את תל חסי עם העיר, לאור סמיכותו ל"ח'רבת עג'לאן" הביזנטית, אולם לא נמצא כל ממצא בשטח המאשר או סותר זיהוי זה, ייתכן שהשם נדד לחורבה הביזנטית בעקבות העיר המקראית הקדומה.
מרטין נות זיהה את העיר בתל עיטון,
ויש המזהים אותה דווקא בתל בית מירסים.

בהסתמך על הזיהוי של עגלון בתל חסי, מציע יהודה אליצור תוכנית אסטרטגית לכיבוש שערי ההר וניתוק יושבי פנים הארץ באמצעות כיבוש מקדה, לבנה, לכיש ועגלון אשר כיבושן מפורט בתיאור מיוחד ביחס לשאר הערים בכיבושי יהושע.

קישורים חיצוניים
----------------

* עגלון (עיר מקראית) (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ויקטור גרן, **תיאור גיאוגרפי, היסטורי וארכיאולוגי של ארץ - ישראל - כרך שני: יהודה (ב)**, יד יצחק בן-צבי, 1982, עמ' 208
2. ↑  {{}
3. ↑  **אנציקלופדיה מקראית: אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו - ו: עבד - צרתן**, ירושלים: מוסד ביאליק, 1971, עמ' 79
4. ↑  שמואל אחיטוב, **מקרא לישראל: יהושע**, רעננה: האוניברסיטה העברית בירושלים עם עובד י"ל מאגנס, 1995, עמ' 159
5. ↑  **עולם התנ"ך - יהושע**, רעננה: דברי הימים הוצאה לאור בע"מ, 1993-1996, עמ' 96
6. ↑  Martin Noth, **Das buch Josua** 2nd ed. Tübingen, 1953
7. ↑  ראו דיון וביבליוגרפיה בAnson F. Rainey, "The biblical Shephelah of Judah", **Bulletin of the American schools of oriental research** 251, 1983, pp. 9-10
8. ↑  יהודה אליצור, **ישראל והמקרא: מחקרים גיאוגרפיים, היסטוריים והגותיים**, הוצאת אוניברסיטת בר אילן, 2000, עמ' 56

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007524168105171

 |
**טלניאשקה** (ברוסית: **тельня́шка**) היא חולצה אשר נמצאת בשימוש בצבא רוסיה ובעבר גם בצבא האדום. החולצה יכולה להיות בצורת גופיה, חולצת טי-שירט או חולצה בעלת שרוולים ארוכים ועליה פסים דקים. צבע החולצה נקבע בהתאם ליחידה. בצבא הרוסי נלבשת החולצה על ידי הצנחנים, הנחתים וחיל הים.

היסטוריה
--------

מלח צרפתי שלובש טלניאשקה
המקור של חולצת הטלניאשקה הוא בסוחרים ודייגים מחבל ברטאן שבצרפת, שאימצו את סגנון החולצה עם הפסים כדי להבדיל ביניהם לבין סוחרים בינלאומיים אחרים בים. האופנה אומצה מאוחר יותר והפכה לפופולרית על ידי חיל הים הצרפתי וציים אחרים לפני הפרה-דרדנוט. מלחים בצי הצרפתי עדיין לובשים חולצה זו באירועים מסוימים. הצי הרוסי הקיסרי אימץ את חולצת הטלניאשקה במהלך המאה ה-19; המסורת של החיילים הסובייטים ללבוש את החולצה מגיעה ממלחי הצי הסובייטי, אשר לחמו כיחידות חיל רגלים במהלך מלחמת העולם השנייה. הגנרל מרגלוב, שמאוחר יותר הביא למודרניזציה של הכוחות המוטסים, שירת בעבר עם יחידת הנחתים במלחמת העולם השנייה, הפך הטלניאשקה לסימן המעמד העלית שלהם.

חטיבה 68 המיוחדת של צבא בולגריה וכן צנחנים בצבא ארמניה משתמשים בחולצה זו.

צבעים לפי יחידות
----------------

* שחור - צוללות
* כחול כהה (ים) - חיל הים והנחתים
* כחול בהיר (שמיים) - צנחנים, ספצנאז ואומו"ן
* ירוק - משמר הגבול

גלריית תמונות
-------------

* חיילים לשעבר במשמר הגבול הרוסי בחולצות טלניאשקה ירוקות חוגגים את יום משמר הגבול.חיילים לשעבר במשמר הגבול הרוסי בחולצות טלניאשקה ירוקות חוגגים את יום משמר הגבול.
* חייל בחיל הים הסובייטי שלבוש טלניאשקה מתחת לחולצתוחייל בחיל הים הסובייטי שלבוש טלניאשקה מתחת לחולצתו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טלניאשקה** בוויקישיתוף
*
**תיאו דב גולן** (1933 – פברואר 2024) היה רופא ישראלי, מומחה לאימונולוגיה קלינית, כיהן כמנכ"ל משרד הבריאות וכמנכ"ל בית החולים רוטשילד בחיפה.

ביוגרפיה
--------

גולן נולד בווינה, עלה לארץ ישראל עם הוריו ואחותו ב-1938, מספר חודשים לאחר כניסת הנאצים לאוסטריה, ותחילת רדיפות היהודים שם.

התגייס לצה"ל במסגרת העתודה האקדמית, היה בוגר המחזור המלא הראשון של בית הספר לרפואה בירושלים (1952–1958). היה בעל מומחיות ברפואה פנימית, אותה רכש בבית החולים רמב"ם, מומחיות באימונולוגיה קלינית ואלרגיה, אותה רכש במכון ויצמן למדע וב"ניו אינגלנד מדיקל סנטר" של אוניברסיטת טאפטס בבוסטון (נמנה עם האבות המייסדים של מומחיות זו בארץ), ומומחיות במינהל רפואי מאוניברסיטת חיפה.

שירת בצה"ל מ-1960, בין היתר כרופא גדודי, חטיבתי (נח"ל), כמפקד רפואה פיקודי בפיקוד הצפון, בתקופה שקדמה למלחמת ששת הימים ולאחריה (1967–1969). במלחמת יום הכיפורים (1973), היה ראש השירותים הרפואיים (ראש ענף רפואה) של חיל הרפואה במפקדת קצין רפואה ראשי. בין היתר היה אחראי לוויסות פינוי הנפגעים מן החזיתות לבתי החולים השונים, וכן להפעלתם של מרכזים רפואיים מיוחדים (קטועי גפיים, פגיעות ראש קשות, כוויות), ולריכוז הנפגעים הללו במרכזים אלה. השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף בשנת 1974.

ב-1974 מונה למנכ"ל בית החולים רוטשילד בחיפה (לימים "מרכז רפואי בני ציון"), כיהן בתפקיד עד 1986, במהלך כהונתו ניהל את הקמתו של האגף החדש (האגף המערבי, בעל 10 קומות אשפוז, ניתוח ושירותים רפואיים). באותה עת הקים את המכון הראשון בצפון הארץ לאימונולוגיה קלינית ואלרגיה, שבמסגרתו הכשיר דור רופאים מומחים חדש במקצוע זה. במקביל, נמנה עם שלושת חברי סגל ההקמה של מחלקת ההוראה והמחקר לאימונולוגיה של הפקולטה לרפואה בחיפה.

קיים קשרי מחקר מתמשכים עם עמיתים באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת קורנל ומכון רוקפלר בארצות הברית.

בדצמבר 1986 מונה למנכ"ל משרד הבריאות וכיהן בתפקיד עד דצמבר 1987. בשנים 1988–1998 המשיך בניהול המכון לאימונולוגיה קלינית ואלרגיה בבית החולים ובפעילות המחקר וההוראה בפקולטה לרפואה.

פרש לגמלאות בסוף שנת 1998.

לאחר פרישתו מפעילות רפואית-ציבורית עסק בחקר היקום והאסטרופיזיקה, והרצה על נושאים אלה בהתנדבות בפני חוגים מעוניינים. שימש חבר בההסתדרות הרפואית בישראל.

נפטר בפברואר 2024. הותיר אחריו אישה ובת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תיאו דב גולן** בוויקישיתוף
* דליה מזורי, ד"ר דב גולן מונה למנכ"ל משרד הבריאות, מעריב, 22 בדצמבר 1986

הערות שוליים
------------

1. ↑  ד"ר דב גולן - מנהל "רוטשילד", דבר, 16 באוגוסט 1974
2. ↑  דליה מזורי, ד"ר דב גולן מונה מנכ"ל משרד הבריאות, מעריב, 22 בדצמבר 1986
3. ↑  יצחק בן-נר, ‏"משליט טרור": מנכ"ל משרד הבריאות לשעבר זועם על התנהלות ליצמן, באתר מעריב אונליין, 1 בדצמבר 2017

| מנכ"לי משרד הבריאות |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אברהם קצנלסון • יוסף מאיר • חיים שיבא • שמעון בטיש • גדעון מר • שאול זימן • רפאל גז'בין • ברוך פדה • יעקב מנצ'ל • מרדכי שני • ברוך מודן • דן מיכאלי • תיאו דב גולן • יורם לס • משה משיח • מרדכי שני • מאיר אורן • גבי ברבש • יהושע שמר • בעז לב • אבי ישראלי • איתן חי-עם • רוני גמזו • ארנון אפק • משה בר סימן טוב • חזי לוי • נחמן אש • משה בר סימן טוב |  |

 |
**יצחק צרפתי** היה רב ממשפחה מצרפת יליד גרמניה, שהתיישב באימפריה העות'מאנית אחרי נפילת קונסטנטינופול, ושימש כרב הראשי של אדירנה.

ביוגרפיה
--------

צרפתי, שנולד בגרמניה בתחילת המאה ה-15, היה במקור ממוצא צרפתי. לא הרבה ידוע על ראשית חייו אבל בסביבות שנת 1453, עבר צרפתי לאימפריה העות'מאנית, שם הפך לבסוף לרב הראשי של אדירנה. בשנה שלאחר מכן, הוא שלח מכתב ליהודי הריין, שוואביה, שטיריה, מורביה והונגריה, בו כתב בהתלהבות רבה על התנאים הטובים של היהודים בשליטה עות'מאנית, וציין; "אני מכריז בפניכם שטורקיה היא ארץ שלא חסר בה דבר, ושבה, אם תרצו, הכל יהיה טוב איתכם." בשנים הבאות הייתה הגירה מסיבית של יהודים לשטחים הטורקיים, שנחשבה לגל השלישי העיקרי של מהגרים יהודים לטורקיה.

ראו גם
------

* יהדות טורקיה
* היהודים באימפריה העות'מאנית

קישורים חיצוניים
----------------

* מכתבו של הרב יצחק צרפתי

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Lewental, D. Gershon (2010-10-01). "Ṣarfati, Isaac". *Encyclopedia of Jews in the Islamic World* (באנגלית).
2. ↑  Kohen, Elli (2007). *History of the Turkish Jews and Sephardim: Memories of a Past Golden Age* (באנגלית). University Press of America. ISBN 978-0-7618-3600-1.
3. 1 2  Spolsky, Bernard (2014), "Jews in Slavic lands", *The Languages of the Jews*, Cambridge University Press: 171–189, doi:10.1017/cbo9781107295292.014, ISBN 978-1-107-29529-2

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"יצחק צרפתי"**.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 25163510407010931947
* WorldCat (עם VIAF): 25163510407010931947

 |
**דרכון לאלג'יר** (בצרפתית: **Né quelque part**, "נולד איפשהו") הוא סרט קולנוע צרפתי-אלג'ירי משנת 2013, מסוגת קומדיה דרמטית, אשר הופק על ידי Kissfilms ו-Quad Films. הסרט בוים ונכתב על ידי מוחמד חמידי, יחד עם כתיבתו של אלן-מישל בלאן, הופק על ידי ג'מאל דבוז, ניקולס דובל אדסובסקי, יאן זינו ולורן זיתון, צולם על ידי אלכס למרק, נערך על ידי מריון מונייר והולחן על ידי ארמנד עמר.

הקרנת הבכורה של הסרט התרחשה בצרפת ב-19 ביוני 2013. ב-20 בפברואר 2014 הסרט החל להיות מוקרן בבתי הקולנוע בישראל, לאחר שהוקרן בספטמבר של שנה לפני כן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, שם היה גם מועמד לפרס, בנוסף למועמדות בפסטיבל הקולנוע בקאן. שפות הסרט הן צרפתית וערבית, ואורכו כ-82 דקות.

ב-23 באוקטובר 2013 הסרט הופץ לצפייה ביתית ב-DVD ובלו-ריי.

תקציר העלילה
------------

פריד הוא סטודנט למשפטים בן 28 ממוצא צרפתי-אלג'ירי, אשר הוריו עלו מאלג'יריה לצרפת. פריד, שמשמש כגאווה למשפחתו, מעולם לא היה מחובר לשורשיו האלג'יריים, והוא מתכנן לעבור לגור יחד עם אודרי, בחורה צרפתייה איתה הוא יוצא, לצער הוריו. לצערו של פריד, תוכניותיו נקטעות כאשר אביו נהיה חולה לאחר שקיבל מכתב המתריע על הרס בית המשפחה המקורי שבנה באלג'יר. פריד מחליט לנסוע לעיר הולדת הוריו כדי לעצור את הרס הבית, שם הוא פוגש את בן דודו שיש לו אותו שם כמו שלו, אשר עוזר לו עם הבירוקרטיה המקומית.

שחקנים
------

* **תאופיק ג'לאב** – פריד הצרפתי
* **ג'מאל דבוז** – פריד האלג'יראי
* **אלכסנדר סקטר** – סקטר
* **מליק בעטלה** – קיקים
* **ז'ולי דה בונה** – אודרי
* **מוראד זאווי** – מוסטפא
* **זינד עובאיד** – סמירה
* **פטשה בוימד** – פתח
* **מלזה בוזיד** – סוניה
* **מוחמד מאג'ד** – חאג'
* **פהד בנצ'מסי** – נורדין
* **מילוד חטיב** – האמה ברהים
* **פרידה רחואדג'** – זוהרה

הפקה
----

מוחמד חמידי, במאי ואחד מכותבי הסרט, כתב את הגרסה הראשונה של הסרט לפני שחזר מצרפת לאלג'יריה מסיבות אישיות בשנת 2005. החל משנת 2010 הוא החליט לחדש את הכתיבה, וכתב את הסרט מחדש יחד עם אלן-מישל בלאן, אשר אהב את עבודתו על הסרט "תחיה ותהיה". הסרט צולם במרוקו, אף על פי שעלילתו מתרחשת באלג'יריה.

ביקורות
-------

איתן כתב בבלוג שלו "איתן - קולנוע בראש צלול" שהסרט נעים ומעלה חיוך, ושהפריע לו שג'מאל דבוז לא קיבל הרבה זמן מסך. אורי קליין כתב באתר "הארץ" שעלילת הסרט מוחמצת, והדרך הקולנועית שבה העבירו אותה לא מעניינת. שמוליק דובדבני כתב באתר "ynet" שהסרט רדוד ופשטני, כמו כן שהוא כושל "בכל הנוגע לפרמטרים בסיסיים של עלילה".

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דרכון לאלג'יר
* דרכון לאלג'יר, ברשת החברתית פייסבוק

* דרכון לאלג'יר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* "דרכון לאלג'יר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "דרכון לאלג'יר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  לורליי קולין-מורו, NÉ QUELQUE PART, באתר Abus de Ciné
2. ↑  דרכון לאלג'יר, באתר סרט
3. 1 2  איתן, פסטיבל חיפה 2013: דרכון לאלג'יריה, בבלוג איתן - קולנוע בראש צלול, 20 בספטמבר 2013
4. ↑  הכרזה על הפצת הסרט לצפייה ביתית, ברשת החברתית פייסבוק, 23 באוקטובר 2013
5. ↑  לורליי קולין-מורו, NÉ QUELQUE PART, באתר Abus de Ciné
6. ↑  אתר למנויים בלבד אורי קליין, העלילה המוחמצת של "דרכון לאלג'יר", באתר הארץ, 24 בפברואר 2014
7. ↑  שמוליק דובדבני, "דרכון לאלג'יריה": הגירה שלילית, באתר ynet,‏ 27 בפברואר 2014
**ג'אנלוקה גאודינו** (באיטלקית: **Gianluca Gaudino**, נולד ב-11 בנובמבר 1996 בהנאו שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ס.ו. זנדהאוזן.

קריירת מועדונים
---------------

גאודינו הוא תוצר של אקדמיית הצעירים של באיירן מינכן. גאודינו עלה לקבוצה הבוגרת של באיירן מינכן לאחר שהרשים באימונים את פפ גווארדיולה בתחילת עונת 2014/2015. הוא ערך בכורה במשחק הסופר קאפ הגרמני באוגוסט 2014, ושיחק 90 דקות מלאות בהפסדה של באיירן מינכן 2-0 לבורוסיה דורטמונד. באותו חודש ערך בכורה במשחק הניצחון 2-1 על וולפסבורג במחזור הפתיחה של הבונדסליגה, והפך לשחקן הרביעי הצעיר ביותר ששיחק בבאיירן מינכן במשחק בונדסליגה. בליגת האלופות ערך גאודינו בכורה במשחק הניצחון 3-0 על צסק"א מוסקבה. בעונת 2015/2016 עבר גאודינו לשחק בעיקר בקבוצת המילואים.

ב-9 בינואר 2016 הושאל גאודינו מבאיירן מינכן לסנט גאלן מליגת העל השווייצרית למשך עונה וחצי. 

בתום ההשאלה לסנט גאלן, חזר גאודינו ביוני 2017 לבאיירן מינכן, ונמכר מיד לקייבו ורונה מהסרייה א'.

בתחילת שנת 2019 עבר גאודינו ליאנג בויז ברן. בעונת הבכורה שלו כבש שער אחד ב-11 הופעות וסייע לקבוצתו לזכות באליפות שווייץ.

חיים אישיים
-----------

ג'אנלוקה גאודינו הוא בנו של כדורגלן העבר מאוריציו גאודינו, ששיחק בשטוטגרט, איינטרכט פרנקפורט ומנצ'סטר סיטי. בזכות שורשיו האיטלקיים, יכול ג'אנלוקה גאודינו עדיין לבחור אם ישחק בעתיד בנבחרת גרמניה או בנבחרת איטליה.

תארים
-----

באיירן מינכן
* אליפות גרמניה: 2014/2015

יאנג בויז ברן
* אליפות שווייץ (2): 2018/2019, 2019/2020
* הגביע השווייצרי: 2019/2020

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'אנלוקה גאודינו** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**הדר כהן** (9 במרץ 1997 – 3 בפברואר 2016) הייתה לוחמת משמר הגבול, מעוטרת עיטור המופת לאחר נפילתה באירוע הפיגוע המשולב בשער שכם (2016).

ביוגרפיה
--------

כהן נולדה וגדלה באור יהודה, השנייה מבין שלושה ילדים במשפחה. בנובמבר 2015 התגייסה לשירות במשמר הגבול.

חודשיים וחצי בלבד לאחר גיוסה, ב-3 בפברואר 2016 השתתפה לראשונה במשימת אבטחה בשער שכם. שלושה מחבלים ממזרח ירושלים תקפו את כוח משמר הגבול במקום בדקירות ובירי, שתי לוחמות נפצעו קשה וכהן ירתה באחד המפגעים למוות. מאחוריה הגיח מחבל שלישי והיא נפצעה אנושות מירי בראשה. מותה נקבע בבית החולים בהמשך היום.

לאחר מותה הוענק עיטור המופת לה ולחבריה לצוות רווית מור, עידו נגר ופארס ראבח.

תרומת איבריה של כהן סייעה בהצלת חיים של תושבת דלית אל-כרמל.

בשנת 2017 נקראה על שמה פלוגת הבנות החדשה של משמר הגבול.

בשנת 2020 קראה עיריית ירושלים את שביל המדרגות המוביל אל שער שכם בשם מעלות הדר והדס, לזכרן של הדר כהן והדס מלכא.

בעיר אור יהודה, בשנת 2019 נקרא על שמה גן ילדים ובשנת 2021 הוקם על שמה מתחם הדר ובו אשכול גני ילדים, מועדון נוער ושני בתי כנסת. במרתון הריצה של אור יהודה הוקדש על שמה מקצה התחרות באורך שני קילומטר.

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות החיים של הדר כהן, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
* הדר כהן באתר הזיכרון של משטרת ישראל
* רש"ט הדר כהן, באתר הגבורה

הערות שוליים
------------

1. ↑  רועי ינובסקי, יעל פרידסון ואליאור לוי, הדר הצילה את חיי חברתה הלוחמת - ונרצחה, באתר ynet, 3 בפברואר 2016
2. ↑  אלון חכמון, נועם אמיר, ‏הדר כהן ז"ל שהתגייסה לפני כחודשיים, נרצחה בפיגוע בשער שכם, באתר מעריב אונליין, 5 בפברואר 2016
3. ↑  גיבורות בכחול ובירוק: שוטרות מעוטרות
4. ↑  הכבד של הלוחמת הדר כהן ז"ל הושתל בגופה של תושבת דליה
5. ↑  עוד פלוגת נשים במג"ב - לזכרה של הדר כהן ז"ל
6. ↑  מעלות הדר והדס: הוצב השלט להנצחת שמותיהן של הלוחמות רב שוטר הדר כהן ז"ל ורס"ר הדס מלכא ז"ל
7. ↑  מתחם הדר
8. ↑  עיריית אור יהודה חנכה את גן הדר על שמה של הדר כהן ז"ל
9. ↑  שיא משתתפים במרוץ אור יהודה ה-11, גם שר הספורט הגיע
10. ↑  מרוץ אור יהודה: הוריה של הדר כהן מדברים
**אגריפס 12 - גלריה לאמנים** היא גלריה שיתופית לאמנות, שפועלת בשכונת אבן ישראל בירושלים.

על הגלריה
---------

שלט זיכרון על יד שער הכניסה הדרומי לחצר אבן ישראל (השער ממנו נכנסים לגלריה מרחוב אגריפס)
"אגריפס 12 - גלריה לאמנים" הוקמה בשנת 2004 בלב ירושלים, בדירה השייכת למיכאל לב-טוב (שהיה גם אחד ממייסדי הגלריה) ומושכרת לגלריה. הגלריה ממוקמת מצדה האחד, ברחוב אגריפס 12 ומצדדיה האחרים, בסמטת חיים אלבוחר ובחצר המרכזית של שכונת אבן ישראל (מהשכונות הראשונות שנבנו מחוץ לחומות העיר העתיקה). הגלריה היא מרכז לאמנות חופשית ועצמאית, ללא גורמים מתווכים וללא מטרות רווח. 

הגלריה משמשת עבור האמנים והאמניות החברים בה מעבדה להתנסויות אמנותיות ובמה לקידום היצירות שלהם. בגלריה מתקיים שיח בין אמנים צעירים לוותיקים, בין ציירים, צלמים, פסלים ואמני מולטי מדיה. 

בגלריה מתקיימות תערוכות יחיד של חברי הגלריה, תערוכות קבוצתיות, מפגשי שיח גלריה וערבי מוזיקה ושירה. הגלריה משתפת אמנים אורחים בתערוכות קבוצתיות ובפרויקטים מיוחדים.

גלריה "אגריפס 12 - גלריה לאמנים" נרשמה כעמותה בשנת 2016.

בשכנות לגלריה, ובאותו בניין (כשרק קיר מפריד ביניהן), פועלת גלריה שיתופית אחרת לאמנות, גלריה מרי (שהוקמה יותר מעשור אחריה), ושתי הגלריות פועלות לעיתים מתוך שיתוף פעולה (שתי הגלריות חולקות שעות פתיחה זהות, ומתאמות ביניהן מועדי פתיחה של תערוכות חדשות).

אמני הגלריה
-----------

מאז פתיחת הגלריה, חברים בה בכל נקודת זמן, 15-12 אמנים (ציירים, פסלים, צלמים ואמני מיצב). 

כיום (2023) נמנים על חברי הגלריה: דורון אדר, יורם בלומנקרנץ, עודד זידל, אריאן ליטמן-כהן, ריטה מנדס-פלור, רינה פלד, בתיה רוזנק, אהרון קריצר, מירי שטראוס טללים, פנינה שלוי, פרוין שמואלי בוכניק ורות שרייבר.

בעבר נמנו, בין היתר, על אמני הגלריה: אלחנדרה אוקרט, מקס אפשטיין, אנדי ארנוביץ, דינה בליך, ליאורה וייז, לנה זידל, גבי יאיר, מיכאל יחילביץ', מזל כרמון, מיכאל לב-טוב, שרה נינה מרידור, בן סיימון, נטשה קוזנצובה, ונדיה עדינה רוז.

תערוכות ופרויקטים נבחרים שנערכו בגלריה
--------------------------------------

להלן כמה מן התערוכות הבולטות שהוצגו בגלריה בשנים 2022-2005:

* 2022 - **מעשה במרחב** (בשיתוף עם גלריה מרי)
* 2021 - **דיאלוגים חזותיים עם משה קסטל**
* 2021 - **נאופוסטיזם? נאוסנט?**
* 2020 - **הסלון ברחוב אגריפס**
* 2019 **- שמלה, סימלה: שיבה לאנטיאה** (בשיתוף עם גלריה מרי)
* 2014 - **הבלתי תלויים**
* 2013 - **ניבים**
* 2013 - **פנינה**
* 2006 - **סלון ישראלי לצילום**
* 2005 - **עבודות בשחור**

לקריאה נוספת
------------

* נעמי טנהאוזר וריטה מנדס-פלור, **שמלה, סמלה -** **שיבה לאנטיאה: מהפכה פמיניסטית באמנות הישראלית**, ירושלים, גלריה אגריפס 12, 2022

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גלריה אגריפס 12** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של גלריה אגריפס 12
* גלריה אגריפס 12, ברשת החברתית פייסבוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  ריאיון שערכה כרמלה טייכמן בדצמבר 2014, עם שניים ממייסדיי גלריה "אגריפס 12", מיכאל לב-טוב ועינת עריף-גלנטי.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007305475705171

 |
**לוטוס אתרוג** (נולדה ב-13 באוקטובר 1982) היא יוצרת ושחקנית ישראלית, ממייסדי אנסמבל ציפורלה, בו היא כותבת, משחקת ומלמדת.

ביוגרפיה
--------

אתרוג גדלה ברמת השרון ובתל אביב. אימה היא אומנית פלסטית, ואביה יפני. הוריה הכירו במהלך טיול של האם במזרח הרחוק. האב עזב את המשפחה כאשר לוטוס ואחותה התאומה היו בנות חודש.

בגיל 18 החלה לחפש אחר אביה ולנסות ליצור עימו קשר. לאחר מספר שנים הוא הגיב, וכאשר סיימה אתרוג את לימודי המשחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב, היא נסעה לפגוש אותו.

כשפגשה את אביה גילתה שפרט לה ולאחותה, לאביה יש עוד תשעה ילדים באיטליה, בארצות הברית וביפן.

מתגוררת עם בן זוגה ושתי בנותיהם בתל אביב.

קריירה במשחק
------------

החל מגיל צעיר נמשכה אתרוג לתחומי האמנות: ציור, צילום, ריקוד, משחק ועוד. היא למדה בבית הספר התיכון לאמנויות עירוני אלף בתל אביב. כשהייתה בת 14 הוציאה יחד עם חבריה לבית הספר עיתון עצמאי, וכשהייתה בת 17 הפיקה הצגה בה גם השתתפה כשחקנית בפסטיבל עכו.

לאחר סיום לימודיה בניסן נתיב הקימה ביחד עם חבריה ללימודים, בין היתר: דאנה איבגי, אפרת אביב, תמרה קליינגון ובן פרי, את אנסמבל ציפורלה, שמעביר סדנאות בארגונים ובבתי ספר ומופיע ברחבי העולם.

הופעות במשחק
------------

#### בטלוויזיה ובקולנוע

* מאנקיז- סדרת נוער בטין ניק.
* הנחלה - קומדיית מצבים ישראלית
* מר עגבנייה - סדרת טלוויזיה לילדים, בערוץ הופ!
* פולמון - הוט בידור ישראלי
* מתים לרגע - HOT3
* המשרד - עונה 2 - בתפקיד טינה.
* הבור- סרט קצר, פסטיבל הקולנוע לוקרנו
* ספיידרז - סדרת נוער בטין ניק.

#### מופעים

* עקיצה טבעית
* התקפת לב
* worldwide

מאת אנסמבל ציפורלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוטוס אתרוג** בוויקישיתוף
* לוטוס אתרוג, ברשת החברתית אינסטגרם
* לוטוס אתרוג, ברשת החברתית LinkedIn
* לוטוס אתרוג, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* לוטוס אתרוג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* לוטוס אתרוג, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* לוטוס אתרוג באתר ניסן נתיב בית הספר למשחק
* אתר למנויים בלבד איה חיות, לוטוס אתרוג: "הבנתי שכמו בראד פיט, גם אני לא יכולה לשחק משהו שאני לא", באתר הארץ, 5 במאי 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  הנשים שמאחורי ציפורלה מדברות על הכל, באתר און לייף, ‏2017-10-03
2. ↑  לוטוס אתרוג: "הבנתי שכמו בראד פיט, גם אני לא יכולה לשחק משהו שאני לא", באתר Haaretz הארץ
3. ↑  Lotus Etrog, saritlorens
פירוש נוסף ערך זה עוסק באזור בערב הסעודית. אם התכוונתם למקאם הקרוי "חיג'אז", ראו סולם פריגיש.
**חִג'אז** (בערבית: **الحجاز**) הוא אזור במערב ערב הסעודית. העיר המרכזית בחג'אז היא **ג'דה**, אך הוא מוכר יותר בשל העיר הקדושה למוסלמים שבו - מכה. כאזור, "החג'אז" הוא בעל משמעות היסטורית ופוליטית לעמים הערביים ולאסלאם.

מפה המראה את מיקום חג'אז בתוך ערב הסעודית
פירוש השם חג'אז הוא "מחסום" או "גבול".
חבל ארץ הררי זה משמש כמפריד גאוגרפי בין המישורים המדבריים של חצי האי ערב לבין ים סוף. החל במאה ה-7 היה האזור למרכז המדינה הערבית האסלאמית שהוקמה על ידי מוחמד וממשיכיו. אחרי שהועברה בירת המדינה לדמשק הפכה חג'אז לחלק מהח'ליפות האומיית ומאוחר יותר עברה תחת שליטת הח'ליפות העבאסית שבירתה הייתה בגדאד. בהמשך הייתה שנים רבות תחת שלטונן של מצרים ושל האימפריה העות'מאנית, אולם זכתה לתקופה קצרה של עצמאות פוליטית בראשית המאה ה-20. היה זה אחד מהאזורים שהוסתו למרוד בעות'מאנים על ידי לורנס איש ערב הבריטי במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1916 הכריז חוסיין בן עלי, השריף של מכה, על עצמאות האזור, אולם בשנת 1924 נגזלו ממנו סמכויותיו על ידי אבן סעוד מנג'ד הסמוכה. הסיפוח היה שלב מכריע ביצירת ערב הסעודית.

ראו גם
------

* מסילת הרכבת החיג'אזית
* השושלת ההאשמית
* ערבית חג'אזית

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל המזרח התיכון** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חג'אז** בוויקישיתוף
* חג'אז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* חיג'אז (ערב הסעודית), דף שער בספרייה הלאומית
* שטרות מחג'אז

הערות שוליים
------------

1. ↑  עוזי רבי, **סעודיה – ממלכת נפט במבוכי הדת והפוליטיקה** (ספר 7 בסדרה **המזרח התיכון בימינו**), האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ח–2007, עמ' 20.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007291598505171
* BnF: cb11960276w (data)
* GND: 4096070-5
* LCCN: sh00003133
* NKC: ge516945
* SUDOC: 027596931
* VIAF: 240357380
* WorldCat: viaf-172171995

 |