recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**חלקת אלוהים הקטנה** (באנגלית: **God's Little Acre**) הוא רומן משנת 1933 שנכתב על ידי ארסקין קולדוול. העלילה מספרת על סכסוך עבודה בבית חרושת, שעלול לגבות את חיי העובד שיעז להוריד את השלטר במפעל וברקע הסופר יוצר את המתח המתגבר תוך עיסוק במשפחה של חקלאים מג'ורג'יה, אובססיביים אחר מין ועושר - אחד מבני המשפחה הוא מי שנבחר להצית את השביתה במפעל על ידי הורדת השלטר. בספר מוצגת דמות נלעגת של איש חוק וביקורת על דרך בחירתם של בעלי תפקידים במערכת החוק. הנושאים המיניים המופיעים ברומן היו כה שנויים במחלוקת, עד שנעשתה פנייה לבית המשפט של מדינת ניו יורק, בדרישה לצנזר אותו. 
בשנת 1958 הרומן עובד לסרט קולנוע באותו השם בהשתתפות ג'ק לורד. באותה שנה גם יצא הספר בעברית, בישראל.

הספר נמכר ברחבי העולם ביותר מ-10 מיליון עותקים.

נושאים
------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מחלוקת
------

הרומן כולל סצנות נועזות, שבתקופת הוצאתו המקורית נתפשו כמיניות מפורשת, הסופר ארסקין קולדוול והוצאת הספרים Viking Press נתבעו בבית המשפט בגין הפצת פורנוגרפיה. קולדוול הגיש תביעה נגדית. יותר מ-60 סופרים, עורכים, ומבקרי ספרות הביעו את תמיכתם בספר, ושופט בית המשפט של מדינת ניו יורק בנג'מין גרינספאן פסק לטובתו. עד היום, החלטתו נחשבת בעלת השפעה משמעותית בהעברת התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית, העוסק בחופש הביטוי.

בשנת 1947, העיר סיינט פול, מינסוטה, אסרה על הפצת הרומן בגין היותו פורנוגרפי.

הספר, שנמכר בלמעלה מ-10 מיליון עותקים, נחשב לאחד הרומנים המצליחים ביותר שפורסמו אי פעם.

עיבוד קולנועי
-------------

 ערך מורחב – **חלקת אלוהים הקטנה (סרט)**  

ב-13 באוגוסט 1958 הופץ "חלקת אלוהים הקטנה" - עיבוד של הרומן לסרט קולנוע. את הסרט הפיק סידני הרמון וביים אנתוני מאן, על פי תסריט מאת פילים יורדן ובן מאדוו. בסרט כיכבו רוברט ריאן כטיי וולדן, אלדו ריי כוויל תומפסון, ג'ק לורד כבאק וולדן, טינה לואיס כגריזלדה וולדן ובאדי האקט כפלוטו סווינט. הסרט הופץ על ידי יונייטד ארטיסטס.

תרגום לעברית
------------

הספר תורגם לעברית על ידי י. דגון, ויצא לאור בשנת 1949 בהוצאת "הספרייה המודרנית". בינואר 1953 ניתן צו מניעה זמני האוסר את הפצת הספר, עקב טענה להפרת זכות יוצרים. הספר תורגם לעברית פעם נוספת בידי אריה חשביה, ויצא לאור בשנת 1958 בהוצאת "עידית".

ביטוי
-----

הביטוי העברי **חלקת אלוהים הקטנה** - מקורו ברומן, אולם משמעותו, במעבר מהספר לביטוי, השתנתה במידה רבה.

כשהוא מחפש זהב באמצעות חפירה בקרקע שלו, מקדיש בעל הקרקע חלקת אדמה קטנה לאלוהים, חלקה שכל המושג ממנה יוקדש לאלוהים. כשהוא חופר בורות בקרקע שלו, אך ללא תוצאות, אף שהוא משוכנע שיש זהב באדמתו, אולם אינו יודע איפה וחושש כל הזמן, שמא הזהב נמצא דווקא בחלקה שהקדיש לאלוהים, לכן מפעם לפעם הוא מחליף את החלקה בחלקה אחרת, כדי שיוכל לחפור בחלקה.

הביטוי העברי, המופיע בדרך כלל בצורה "חלקת אלוהים הקטנה שלי", מתאר נכס היקר מאוד ללב בעליו, מעין חלקה שאלוהים העניק לו.

קישורים חיצוניים
----------------

* חלקת אלוהים הקטנה, באתר OCLC (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ארט בוכוואלד, אחד סופר ואחד בדרן, מעריב, 3 באוקטובר 1958
2. ↑  "Sumner Defeated in Fight on a Book," *New York Times*, May 24, 1933.
3. ↑  "חלקת אלוהים הקטנה" (1949), באתר הספרייה הלאומית
4. ↑  נאסרה הפצת ספר בגלל תביעת "קופירייט", חרות, 21 בינואר 1953
5. ↑  "חלקת אלוהים הקטנה" (1958), באתר הספרייה הלאומית
**עיקול בדרך** הוא ספרו החמישי של הסופר האמריקני ניקולס ספארקס, שיצא לאור בספטמבר 2001.

עלילת הספר
----------

הספר עוסק בסיפור אהבתם של מיילס, סגן השריף ושרה אנדרוז, מורה בבית ספר יסודי.

השניים מתגוררים בעיירה ניו-ברן שבמזרח מדינת צפון קרוליינה. שניהם היו נשואים בעברם: מיילס היה נשוי במשך שבע שנים לאהובתו מימי התיכון, מיסי, שילדה לו את בנו ג'ונה בן השבע. נישואים אלו הסתיימו באופן טרגי, זאת לאחר שמיסי נהרגה בתאונת פגע וברח, בעת שיצאה לריצה. שרה הייתה נשואה למייקל, אולם כעבור שנתיים התגרשו, זאת לאחר ששרה גילתה שהיא עקרה, מייקל אינו יכל לשאת את המחשבה שאשתו לא תוכל ללדת, ונישואיהם הלכו מדחי אל דחי עד לגירושים.

מיילס ושרה נפגשו לראשונה בבית הספר, זאת לאחר ששרה הייתה המורה של בנו, ג'ונה, והתאהבו. אולם אהבתם לא מנעה ממיילס להמשיך ולחפש מי הוא האיש שהרג את אשתו, ומתוקף תפקידו כסגן השריף, היה מעורב בכל פרטי החקירה, שהגיעה למבוי סתום זמן קצר לאחר התאונה. התפתחויות משמעותיות בחקירת התאונה הביאו את מיילס להרהר שנית בכל מה שידע בנוגע לחקירה, וכמו כן אהבתו לשרה עמדה למבחן לאחר שגילה את הקשר בינה לבין התאונה.

קישורים חיצוניים
----------------

* ביקורת בספר ב- www.thebookhaven.net
* עיקול בדרך, באתר OCLC (באנגלית)
**עמק תפארת** הוא סרט קולנוע ישראלי שהועלה לאקרנים בשנת 2011 בבימויה של הדר פרידליך, עם בתיה בר, גילי בן אוזיליו ורות גלר בתפקידים הראשיים.

התסריט הוא על חברת קיבוץ, אלמנה בת 80 שעולמה מתמוטט כאשר הקיבוץ שהקימה נמצא בתהליך של הפרטה.

לתפקיד הראשי נבחרה בתיה בר (1929–2022), חברת קיבוץ גשר ולצידה משחקת גילי בן אוזיליו כבתה. זהו סרטה האחרון של גילי בן אוזיליו שנפטרה מסרטן לאחר תום הצילומים והסרט הזה מוקדש לזכרה.

הדר פרידליך זכתה בפרס בימויו של סרט ביכורים בפסטיבל הקולנוע ירושלים.

בתיה בר הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.

טליה גלאון הייתה מועמדת לפרס אופיר לצילום הטוב ביותר.

הסרט זכה בפרס המבקרים בפסטיבל הקולנוע הים תיכוני במונפלייה ובציון לשבח בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי סן סבסטיאן.

תקציר העלילה
------------

חנה מנדלסון (בתיה בר) היא אלמנה בת 80 באחד הקיבוצים בעמק בית שאן. היא ממקימי הקיבוץ ועובדת שנים בגינון. כעת מבקש ממנה מנהל הגינון (אלי טל) להפסיק לעבוד כי אין לו ביטוח עליה. בתיה ממשיכה בסתר לעבוד בגינון בלילות עד שהגנן הראשי מחליף לאכזבתה את מנעול המשתלה.

הקיבוץ על סף פשיטת רגל. בחדר האוכל גובה עודדה (הדס פורת) תשלום מהחברים. בתהליך ההפרטה נאלצת בתיה לפתוח חשבון בנק ולקבל פנקס צ'קים. כל זה פוגע ביסודות השוויון וההדדיות בקיבוץ, לו הקדישה את כל חייה.

בקיבוץ גרה גם בתה היחידה יעל (גילי בן אוזיליו) שמונתה ל"מנהלת הקהילה" ומקבלת החלטות קשות כמו סגירת חדר האוכל. זה מביא לחיכוכים ביניהן והיחס בין בתיה ליעל שלא היה טוב עוד מקודם, הולך ומתערער. יעל מקבלת לבסוף משרת ניהול קיבוץ אחר והיא נפרדת ממנה.

את מקומה של יעל תופסת הנערה נעמה (הדר אביגד) שמתייחסת לבתיה כמו אמא שלה.

בשכנות לבתיה גרה מרים (רות גלר) שנוטרת שנים טינה לבתיה על שמנעה ממנה המשך לימודי נגינה בפסנתר.

האדם היחדי בקיבוץ אותו אוהדת בתיה הוא מנהל הארכיון שמעון (אלי בן רעי). כשהוא מאושפז היא מבקרת אותו בבית החולים ואחר כך סועדת אותו בבית האבות בקיבוץ שנקרא "בית שורשים", עד שהוא נפטר.

בתיה מקווה שהקיבוץ ישפץ את הארכיון אך מודיעים לה שזה לא ריווחי והארכיון יחוסל.

בתיה נכנסת לדיכאון ובדיוק בזמן זה מתקרבת אליה רות, מכינה לה מרק והן צועדות לבסוף ביחד בשבילי הקיבוץ לאחר עשרות שנות טינה.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| בתיה בר | חנה מנדלסון |  |
| גילי בן אוזיליו | יעל | בתה של חנה |
| רות גלר | מרים | קיבוצניקית |
| אלי בן רעי | שמעון | מנהל ארכיון הקיבוץ |
| הדר אביגד | נעמה | קיבוצניקית |
| הדס פורת | עודדה | קיבוצניקית |
| אלי טל |  | מנהל הנוי |

קישורים חיצוניים
----------------

* "עמק תפארת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "עמק תפארת", באתר AllMovie (באנגלית)
* "עמק תפארת", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "עמק תפארת", באתר אידיבי
* "עמק תפארת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* "עמק תפארת", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* קדימון לעמק תפארת, באתר יוטיוב
* בתיה בר - כוכבת בת 80, באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרס סרט הביכורים ניתן בתחילה לסרט "עמק תפארת". אחרי שהתברר שהשופט מישל ריאק היה מצוי לכאורה בניגוד עניינים מכיוון שהיה מנהל מחלקת הקולנוע של ערוץ ארטה שהיה מעורב בהפקת "עמק תפארת", הגיעה הנהלת הפסטיבל להחלטה מחודשת לפיו הפרס יוענק לשני סרטים: "עמק תפארת" ו"השוטר". בעקבות זאת החליטו יוצרי "השוטר" לוותר על קבלת הפרס.
**טוטל הקטר** (באנגלית: **Tootle the Engine**) הוא ספר ילדים מאת גרטרוד קראמפטון(אנ') שיצא לאור בשנת 1945, והיה לרב-מכר.

עלילה
-----

טוטל הוא קטר קטן הפוקד את "בית הספר לקטרים", כדי ללמוד ולהיות קטר גדול. חלומו הוא לשרת בקו הרכבת ניו יורק — שיקגו. בין היתר, מכשירים את טוטל להוביל קרונות מסעדה בקצב אחיד, על מנת שחלילה לא ישפך המרק החם על הנוסעים. הוא גם מתודרך שלמראה דגלים אדומים מחויב כל קטר לעצור. כמו כן, מורים לו שחייב הוא לנוע אך ורק על המסילה. אל לו לסטות ממנה בשום תנאי. 

באחד הימים כשנותר ללא השגחה, מתפתה טוטל לסטות מן המסילה. הוא מבקש להתחרות בסוס שפגש ולהיווכח מי מהם יגיע ראשון ליעד שיקבע. הפרחים הנאים מושכים את לבו, והוא מטייל בשדות וקוטף אותם להנאתו. גם להוט היה לרדוף אחר פרפרים, עד כי את שיעורי הבית שלו הזניח כליל. 

על מנת למנוע ממנו לסטות מדרך הישר, מתכנסים כל אנשי העיר והוגים תוכנית מחוכמת, שכולם נוטלים בה חלק. בפעם הבאה, כשהקטר הקטן יורד מהפסים כדי לשוטט בשדות האהובים עליו, חוסמים דגלים אדומים את דרכו בכל אשר יפנה, עד שהוא מבטיח לא לעזוב עוד לעולם את המסילה.

תגובות והשפעה
-------------

בתקופה בה יצא הסיפור לאור, מקובלת הייתה בציבור הנורמה של חינוך נוקשה, והספרון נמכר בהמוניו, עד כי המהדורה האנגלית שלו ניצבת במקום השלישי ברשימת ספרי הילדים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. זהו, למעשה, סיפור המדגים שינוי התנהגות באמצעות תמריץ שלילי: למראה הדגלים האדומים חוזר הקטר למוטב, והסיפור מסתיים כשהוא מתקן את דרכיו ומתעתד להיות קטר גדול. שדות המרעה נותרים רק בזיכרונותיו.

בימינו קיימת ביקורת קשה כנגד הקו הבלתי גמיש שמתווה המחברת, משום שהיא אינה מותירה מקום להתבטאות אינדיבידואלית. טוענים המבקרים כי אם לא יתפתו מדי פעם ילדים לעזוב את המסילה, לא תוכל האנושות להתקדם, כי רק מי שחורג מן הדרך בה כולם נעים, צפוי לגלות דברים חדשים שיאיצו את ההתפתחות התרבותית והטכנולוגית. 

מנגד, סבורים אחרים כי ראוי שילדים ילמדו את מוסר ההשכל אשר טוותה המחברת. לטוטל יש יעד בחיים: להיות קטר בקו היוקרתי של ניו יורק — שיקגו. לכן נכונה בחירתו לוותר על הנאות קטנות ולהתרכז רק בהגשמת מטרתו, כי במציאות אלו שאינם מתאמצים כדי להשיג את מימוש שאיפותיהם, עלולים לא להגיע אליהן לעולם.
**סימו האוהא** (בפינית: **Simo Häyhä**;‏ 17 בדצמבר 1905 – 1 באפריל 2002) היה צלף פיני, שקיבל את הכינוי "המוות הלבן" (ברוסית: белая смерть) מידי חיילי הצבא הסובייטי ("הצבא האדום"), לאחר שהרג מעל ל-500 מתוכם. נחשב לאחד הצלפים המוצלחים ביותר בהיסטוריה, אם לא המוצלח שבהם.

ביוגרפיה
--------

האוהא נולד בפינלנד ב-17 בדצמבר 1905, סמוך לגבול עם רוסיה, והתחיל את שירותו הצבאי ב-1925. לפני כן היה איכר. במהלך מלחמת החורף (1939-1940) בין פינלנד וברית המועצות שרת האוהא כצלף. בטמפרטורה הנעה בין מינוס 20 למינוס 40 מעלות צלזיוס כשהוא לבוש כולו בבגדי הסוואה לבנים הרג האוהא לפחות 505 חיילים סובייטים. לפי הערכה לא רשמית המספר המדויק הוא 542 הרוגים. הרובה שבו השתמש האוהא הוא רובה M28, וריאציה פינית של המוסין נגאן הסובייטי, אשר התאים במיוחד למבנה גופו הקטן (1.6 מטר). הוא העדיף להשתמש בכוונת מתכת פשוטה במקום בכוונת טלסקופית לשם הסוואה טובה יותר (על הצלף להרים גבוה יותר את ראשו בעת שימוש בכוונת טלסקופית, ואור שמש המוחזר מכוונת זו יכול לחשוף את מיקום הצלף). בנוסף להריגותיו כצלף, נטען שהאוהא הרג כ-200 חיילים סובייטים עם תת-מקלע. האוהא הגיע להישגים מרשימים אלו בפרק זמן קצר - 100 הימים שבין תחילת הלחימה ועד פציעתו מאש האויב.

לפני פציעתו ניסו הסובייטים מספר פעמים לחסל אותו, בין השאר תוך שימוש בצלפים משלהם ובאש מרגמות וארטילריה. לבסוף, ב-6 במרץ 1940, הם הצליחו לפצוע אותו בלסתו במהלך קרב. הוא פונה לבית חולים ושב להכרה רק ב-13 במרץ, יום חתימת הסכם שביתת הנשק בין פינלנד וברית המועצות. לאחר המלחמה קודם האוהא מדרגת רב-טוראי לסגן משנה.

לקח להאוהא מספר שנים להתאושש לחלוטין מפציעתו, ולאחר מלחמת העולם השנייה הוא הפך לצייד ומגדל כלבים מצליח. כאשר נשאל ב-1998 כיצד נעשה צלף כה טוב הוא השיב "באימון", ולשאלה האם הוא מתחרט שהרג אנשים כה רבים השיב שעשה מה שנאמר לו לעשות כמיטב יכולתו. הוא בילה את שנותיו האחרונות בכפר קטן בדרום-מזרח פינלנד, סמוך לגבול עם רוסיה.

ראו גם
------

* אריך הרטמן
* איוון סידורנקו
* מתהאוס הצנהאור
* וסילי קווחנטירזדה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סימו האוהא** בוויקישיתוף
* סימו האוהא (אורכב 19.12.2010 בארכיון Wayback Machine), באתר האספנים "מוסין נגאן. נט"
* זה היה אחד מהצלפים הקטלניים ביותר בהיסטוריה – והוא חיסל יותר מ-500 בני אדם, באתר ‏מאקו‏, 9 ביולי 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  קיימות שמועות על צלף סובייטי בשם מיכאיל סורקוב שהרג 702 חיילים גרמנים, אך המספר מעולם לא אומת ומעט מאוד ידוע על צלף זה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX6034833
* ISNI: 0000 0001 1591 0339
* LCCN: n2008054683
* NDL: 001105507
* NKC: js20020729008
* NLP: a0000002329780
* SELIBR: 318112
* SUDOC: 202406237
* VIAF: 7378110
* WorldCat: lccn-n2008054683

 |
**חרפה** (**Disgrace**) הוא רומן שנכתב על יד הסופר הדרום אפריקאי ג'ון מקסוול קוטזי ופורסם בשנת 1999. הספר זכה בפרס מאן בוקר, ו-4 שנים לאחר פרסומו זכה מחברו בפרס נובל לספרות.

עלילה
-----

דייוויד לורי הוא פרופסור דרום אפריקאי לאנגלית שמאבד את הכל: את המוניטין שלו, העבודה שלו, השקט הנפשי שלו, חלומותיו על הצלחה אמנותית, ולבסוף גם את היכולת שלו להגן על בתו. הוא גרוש פעמיים, ומרוצה מעבודתו כמרצה לתקשורת. בנוסף הוא מלמד כיתה אחת ספרות רומנטית באוניברסיטה טכנית בקייפטאון. התקופה היא לאחר האפרטהייד בדרום אפריקה. ה"חרפה" שלו מגיעה כאשר הוא כמעט בכוח מפתה את אחת מהתלמידות שלו, בחורה בשם מלאני אייזקס. פרשה זו מתגלה לאחר מכן להנהלת בית הספר. ועדה של בית הספר מתכנסת כדי לשפוט את מעשיו. לורי מודה מייד באשמתו, ומסרב להתנצל בצורה שתשאיר אותו בעבודתו. בשל כך הוא נאלץ להתפטר מתפקידו. 

הוא עוזב את ביתו בעיר, ומוצא מחסה בחווה של בתו בכף המזרחי. במשך זמן, ההשפעה של הבת שלוותה בקצב הטבעי של החווה מבטיחים ללורי חיים שקטים בהרמוניה של חיי הכפר. אבל מאזן הכוחות במדינה משתנה. זמן קצר לאחר שהוא חש בנוח בחיי כפר, הוא נאלץ להשלים עם תוצאותיה של התקפה אלימה בחווה. הבת שלו נאנסת, והוא עצמו מותקף באלימות, ונפצע. מעתה הוא חושש לחיי בתו ולעתידה במקום הזה. ניסיונותיו לשכנע אותה לעזוב את החווה ואולי גם את המדינה לא נושאים פרי. הוא חוזר לביתו בקייפטאון, אך גם שם אינו מוצא מנוחה. הוא חוזר לבתו בחווה, אך מגלה שחייה עומדים להשתנות ולא בכיוון שהוא חלם עליו. 
הרומן נוגע גם לאינטראקציה של לורי עם כמה דמויות אחרות. בו (Bev) – עוסקת בריפוי וגם בהמתה של חיות בית, ובמידה מסוימת נקשרת ללורי. האיכר השחור פטרוס, העובד לשעבר של לוסי, שמקבל בעלות על חלק מהחווה, ומעורבותו בהתקפה על ביתה אינה ברורה דיה.

הרומן עובד לסרט אוסטרלי בשנת 2007. 

תורגם לעברית בידי סמדר מילוא, ופורסם בעברית בידי הוצאת עם עובד בשנת 2000.

קישורים חיצוניים
----------------

* חרפה, באתר OCLC (באנגלית)

* אריאנה מלמד, על חרפה ועל קלון ומה שביניהם, באתר ynet, 28 בספטמבר 2000
* אריק גלסנר, מה רוצה קוטזי, או: הגבר הוא הכושי של העולם, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2003
* חרפת האנושות לפי קוטזי, ד"ר נעמה הראל, אתר אנימלס
* רות נצר. **חרפה - גאולת האנימה והנשמה.** בתוך: נפש הספרות - מסות על ספרות ושירה במבט יונגיאני. כרמל. 2021
**עד שיצא עשן לבן** (באנגלית: **Conclave**, "קונקלווה") הוא ספר מאת רוברט האריס המתאר את תהליך בחירתו של אפיפיור דמיוני. הספר יצא לאור בעברית בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר בשנת 2019 בתרגומו של גיל שמר.

עלילה
-----

הדמות הראשית בספר הוא הקרדינל ג'קופו לומלי, המשמש כנשיא מועצת הקרדינלים. הספר נפתח במותו של האפיפיור המכהן, אשר שמו אינו נזכר בספר. האפיפיור המנוח נודע כאדם פשוט, צנוע ואהוב, ובעל דעות ליברליות. עם מותו, מוטל על לומלי לארגן את הקונקלווה לצורך בחירת אפיפיור חדש. 117 קרדינלים מכל רחבי העולם מגיעים לקריית הוותיקן עבור הטקס. ארבעת המועמדים הבולטים הם: אלדו בליני, מנאמני האפיפיור הקודם אשר חולם להמשיך את הרפורמות הליברליות שלו. ז'וזף טרמבלה מקנדה, אשר מתיימר להביא לוותיקן רוח צעירה ומודרנית. ג'ושוע אדיימי מניגריה אשר חפץ להיות האפיפיור השחור הראשון, וגופרדו טדסקו השמרן הקיצוני אשר רוצה לשמר את המסורת הנוצרית. ברגע האחרון מופיע אדם מסתורי בשם ג'וזף בניטס אשר מונה לקרדינל אין פאקטורה בידי האפיפיור לשעבר ומודיע על רצונו להשתתף בקונקלווה. הדלתות ננעלות, והקרדינלים מתנתקים מהעולם עד סוף הקונקלווה. בהדרגה חושף לומלי כי מרבית המועמדים מסתירים סודות אפלים, ובמקביל הוא נאלץ להתמודד גם עם סודות מעברו של האפיפיור לשעבר, עם ארגון טרור איסלאמיסטי המעוניין לחבל בקונקלווה, ועם החשש שבסופו של דבר הוא עצמו עלול להיבחר לאפיפיור.

קישורים חיצוניים
----------------

* עד שיצא עשן לבן, באתר סימניה
* "עד שיצא עשן לבן": סודות, רמייה ושוחד בדרך לבחירת האפיפיור
* אורן נהרי מראיין את הסופר רוברט האריס על ספרו החדש

הערות שוליים
------------

1. ↑  בהקדמה לספר מציין האריס כי למרות קווי דמיון מסוימים בין האפיפיור בספר לאפיפיור פרנציסקוס, הרי שמדובר באפיפיור בדיוני לחלוטין
2. ↑  אין פאקטורה ("בלב") הוא צו המאפשר לאפיפיור למנות אנשי כמורה למשרות בכירות בלי להודיע על כך לאף אחד
**על מה אני מדבר כשאני מדבר על ריצה** (ביפנית: **走ることについて語るときに僕の語ること**) הוא שמו של ספר זיכרונות מאת הסופר היפני הרוקי מורקמי. הספר נכתב ביפנית ותורגם לעברית בידי עינת קופר.

בספר מתאר מורקמי את זיכרונותיו וחוויותיו כסופר מקצועי וכאצן חובב למרחקים ארוכים. הוא החל לכתוב בשנות השבעים המאוחרות ולרוץ ב-1982. מאז שהתחיל לרוץ הספיק להשתתף ביותר מעשרים ריצות מרתון, ריצת אולטרה מרתון (מאה קילומטרים) אחת ובמספר תחרויות טריאתלון.

הספר מורכב מתשעה פרקים שנכתבו בגוף ראשון וכיומן המתאר בסדר כרונולוגי תקופות בחייו, כשעיקר הספר מוקדש לתקופה של אמצע העשור הראשון של המאה העשרים ואחת, פרק אחד מוקדש לריצת האולטרה מרתון בה לקח חלק ב-1996 באי הוקאידו שבצפון יפן ושאר התקופות משורבבות בין לבין.

לאורך כל הספר דן מורקמי בהשפעת הריצה על כתיבתו ומתייחס לריצה כגורם המשפיע על כלל התחומים בחייו, בין היתר הוא מספר כיצד חדל לעשן כשהתחיל לרוץ.

שם הספר לקוח משמו של קובץ סיפורים קצרים מאת ריימונד קארבר, שפורסם בשם "על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על אהבה".

קישורים חיצוניים
----------------

* יוסי מלמן, "על מה אני מדבר כשאני מדבר על ריצה" מאת הרוקי מורקמי | לא רצתי עם מורקמי, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2010
* נמרוד דביר, "לרוץ איתו", מעריב
* נועם שיזף, "רוץ לי גוץ לי", וואלה
* על מה אני מדבר כשאני מדבר על ריצה, באתר OCLC (באנגלית)
**עולמיום** (אנגלית: DayWorld) הוא הראשון בטרילוגיית ספרי המדע הבדיוני "עולמיום" שנכתבו על ידי פיליפ חוזה פארמר. הסיפור מתרחש בעתיד דיסוטופי, בו בעיית פיצוץ האוכלוסין נפתרת באמצעות חלוקת האנשים לחיים יום אחד בשבוע על פני השבוע. בשאר ששת הימים הם 'מאובנים', בסוג של חיות מושהית.

סיכום העלילה
------------

הספר מתרכז באדם, ג'ף קאיירד, שהוא 'פורציום' – אדם שחי יותר מיום אחד בשבוע. בניגוד לרוב הפורצי-יום, הוא שייך לקבוצה מחתרתית בשם "אימרים". האימרים הם קבוצה חזקה וגדולה שעובדת על מנת ליצור ממשל טוב יותר. לא כל האימרים הם פורצי-יום, אז כדי להעביר הודעות מיום אחד לשני, יש להם פורצי-יום, כמו ג'ף, שעובדים כל יום בשבוע. לאימרים הפורצי-יום יש שבע זהויות שונות ושבע עבודות שונות, אחת לכל יום. הם מחליקים מתרבות לתרבות, בשבעה עולמות שונים.

כאשר ג'ף עובר מיום ליום, הוא נתקל בבעיות כשהוא עובד כאימר, וכפורציום, וחייב לטשטש את עקבותיו, ובו בזמן לתחזק שבע משפחות, חברים, ועבודות שונות. בסופו של דבר הלחץ הופך את ג'ף ללא יציב, והאימרים חייבים להיפטר ממנו כדי להישאר בטוחים. ג'ף, שרוצה להישאר בחיים, מנסה להימלט מהאימרים, אך יש אימרים חשאיים בכל עבודה, אזור, או גוף ממשלתי. ג'ף נתפס ומוחזק בבית חולים פסיכיאטרי, מאובחן עם הפרעת זהות דיסוציאטיבית, במסגרת הזמן החוקי לפני שהוא ייחשב "חשוך מרפא" ויוצא להורג. אך לג'ף יש תוכנית מילוט…

המשכים
------

ישנים שני המשכים לספר:

* מורדי עולמיום (1987)
* נפילת עולמיום (1990)

קישורים חיצוניים
----------------

* עולמיום, באתר OCLC (באנגלית)
פירוש נוסף ערך זה עוסק באלבום מוזיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו ניו יורק (פירושונים).

**New York** הוא אלבום קונספט של לו ריד מ־1988 המורכב מ־14 שירים הבנויים כסצנות ומערכונים הלקוחים מתוך הווי החיים בעיר ניו יורק. האלבום התקבל בחמימות רבה על ידי מעריציו של ריד והמבקרים כחזרה לסגנונה של להקת הוולווט אנדרגראונד אותה הקים ריד בשנות השישים. מבקרים רבים מתייחסים אליו כיום כיצירת מופת וכאלבומו הטוב ביותר של ריד. האלבום התאפיין בגישה ישירה לרוק אנד רול שהייתה נדירה באותה התקופה והוביל את תהליך "החזרה ליסודות" של הזרם המרכזי של הרוק האמריקאי בסוף שנות השמונים. בחוברת המצורפת ממליץ ריד למאזין להקשיב לאלבום כולו כמקשה אחת, "כאילו הוא היה ספר או סרט קולנוע". 

ריד מנגן באלבום עם להקה חדשה הכוללת את הגיטריסט מייק ראת'קי, הבסיסט רוס ואסמן והמתופף פרד מאהר. מורין טאקר התארחה על כלי הקשה ב־"Dime Story Mystery". באלבום מתייחס ריד לראשונה לנושאים גלובליים יותר מאשר אלה שהתייחס אליהם בשיריו עד אז: הוא מתייחס להשפעתה ההרסנית של מחלת האיידס ב־"Halloween Parade", למעגל האכזרי המאפיין את בעיית ההתעללות בילדים ב־"Endless Cycle" ולבעיית חסרי הבית ב־"Xmas in February". בשירים האישיים יותר ריד מתייחס אל האפשרויות הגלומות בהורות ("Beginning of a Great Adventure") ומספיד את פטרונו לשעבר אנדי וורהול ("Dime Store Mystery"). ריד התייחס ללהיט הגדול ביותר מתוך האלבום, ".Dirty Blvd", בהערות שצירף לאלבום האוסף "NYC Man" מ־2003, כאל אחד מהלחנים הקשים ביותר לכתיבה עליהם עבד, על אף המבנה הפשוט שלו ("קשה לרוץ כשמרביצים לך על הירכיים עם מתלה מעילים; פדרו חולם שהוא גדל והורג את אבא אך הסיכוי לכך קלוש, הוא הולך אל השדרה המטונפת").

רשימת השירים
------------

כל השירים מאת ריד אלא אם כן מצוין אחרת.
1. Romeo Had Juliette – 3:09
2. Halloween Parade – 3:33
3. Dirty Blvd. – 3:29
4. Endless Cycle – 4:01
5. There Is No Time – 3:45
6. Last Great American Whale – 3:42
7. Beginning of a Great Adventure – 4:57 (ריד, מייק ראת'קי)
8. Busload of Faith – 4:50
9. Sick of You – 3:25
10. Hold On – 3:24
11. Good Evening Mr. Waldheim – 4:35
12. Xmas in February – 2:55
13. Strawman – 5:54
14. Dime Store Mystery – 5:01

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על האלבום *New York* באתר MusicBrainz
* האלבום *New York* באתר Discogs

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: bf543d9f-f0de-3f46-87b4-f9cddf58806b

 |
**מריה קונצ'יטה אלונסו** (בספרדית: **María Conchita Alonso**; נולדה ב-29 ביוני 1957) היא שחקנית וזמרת ונצואלית.

ביוגרפיה
--------

מריה קונצ'יטה אלונסו נולדה בסיינפואגוס, קובה, ב-29 ביוני 1957, לריקרדו אלונסו ולקונצ'יטה בוסטיו. משפחתה עברה לונצואלה כשהייתה בת חמש, ב-1962, לאחר המהפכה הקובנית. 

היא חוותה את הניסיון הראשון שלה בשואו ביזנס כאשר זכתה בתחרות יופי לנוער ב-1971. ארבע שנים לאחר מכן, ב-1975, נבחרה למקום השני במיס ונצואלה. בתחרות מיס עולם באותה שנה נבחרה למקום השביעי כשעלתה לגמר.

קריירה
------

ב-1979 הוציאה את אלבומה הראשון כזמרת וב-1984 כשיצא אלבומה "מריה קונצ'יטה" היא נהפכה לכוכבת במדינות דוברות הספרדית ואף קיבלה מועמדות לפרס גראמי בקטגוריית "ההופעה הלטינית הטובה ביותר". 

ב-1982 שיחקה בפרק של הסדרה "אביר על גלגלים", ב-1984 שיחקה בסרט "מוסקבה על ההדסון" לצידו של רובין ויליאמס, ב-1986 שיחקה בקומדיה הרומנטית "תיגע ותלך" לצד מייקל קיטון, ב-1987 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "הנרדף" לצידו של ארנולד שוורצנגר וב-1988 שיחקה בסרט "צבעים" לצד רוברט דובאל, היא הייתה אחת מהשחקניות הלטיניות היחידות שהופיעו בברודוויי. 

ב-1990 שיחקה בסרט המדע בדיוני "הטורף 2" בתור הבלשית ליאונה קנטרל. ב-1994 שיחקה במיני-סדרה "טקסס", לצד פטריק דאפי. ב-1997 השתתפה בסדרה האנתולוגית של ABC "אקדח" בהפקתו של רוברט אלטמן.

ב-2002 שיחקה בסרט הקנדי-גרמני "הלב של אמריקה" לצד אליזבת מוס. בשנת 2003 שיחקה בסרט הקומדיה "לתפוס את פאפי". 

ב-2006 שיחקה את אמה של גבריאל סוליס בסדרה "עקרות בית נואשות". בשנת 2007 שיחקה בסרט האימה "המוות" (El Muerto), לצידם של וילמר ולדראמה וג'ואל מור. באותה שנה דיבבה בסרט ההנפשה "הקונדור" שיצר סטן לי, בסרט גילמה את מריה ולדז, אימו של טוני ולדז (וילמר ולדראמה).

בשנת 2009 שיחקה בסרט הדרמה "התפשטות" בכיכובו של אשטון קוצ'ר. 

בשנת 2013 כיכבה בסרט האילם בשחור-לבן "*Return to Babylon*", שם גילמה את דמותה של השחקנית והזמרת המקסיקנית לופה ולז. 

בשנת 2017 השתתפה בסרט הדרמה הפנמי "*Beyond Brotherhood"*. בשנת 2018 שיחקה בקומדיה הרומנטית "מחוץ לתפריט" בכיכובה של דניה רמירז, באותה שנה גילמה נורה בטלנובלה האמריקאית "אדון השמיים" בעונתה השישית, המשודרת ברשת טלמונדו.

בשנת 2019 השתתפה בסדרת המסתורין של נטפליקס "אי מציאות" בתור אמה של גבריאלה צ'ייס (נטלי מרטינז).

חיים אישיים
-----------

היא הביעה בעבר את דעתה על השלטון בקובה וכינתה את פידל קסטרו "דיקטטור". בשנת 2007 קיבלה אזרחות אמריקאית.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **מריה קונצ'יטה אלונסו** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מריה קונצ'יטה אלונסו** |

* מריה קונצ'יטה אלונסו, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* מריה קונצ'יטה אלונסו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* מריה קונצ'יטה אלונסו, באתר AllMovie (באנגלית)
* מריה קונצ'יטה אלונסו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* מריה קונצ'יטה אלונסו, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* מריה קונצ'יטה אלונסו, באתר Discogs (באנגלית)
* מריה קונצ'יטה אלונסו, באתר Songkick (באנגלית)
* מריה קונצ'יטה אלונסו, באתר בילבורד (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1307059
* BnF: cb13990921f (data)
* GND: 135076757
* ISNI: 0000 0001 1877 0255
* LCCN: n91077635
* MusicBrainz: 76454716-f549-45ae-8f0c-7241dadbce65
* NKC: xx0140868
* NLP: a0000001257442
* NTA: 217861016
* VIAF: 63189077
* WorldCat: lccn-n91077635

 |
"**על בלימה - סיפורה של חטיבה 188 במלחמת יום כיפור**" הוא ספר מאת אבירם ברקאי, אשר יצא לאור ב-2009 בהוצאת מעריב, ומתאר בפרוטרוט ובתיאורים אמיתיים, מרגשים וקשים לעיתים את קורותיה של חטיבת השריון 188 שלחמה ברמת הגולן במהלך קרבות הבלימה בראשית מלחמת יום הכיפורים.

בהקדמה לספרו מספר ברקאי על התחושות הקשות של לוחמי החטיבה. טענה אחת היא, כי בעוד שסיפורי גבורה רבים הונצחו לאחר המלחמה (חציית התעלה, הקרב על עמק הבכא, כיבוש החרמון ועוד), סיפורה של חטיבת הקו הסדירה הקבועה ברמת הגולן כמעט נשכח. טענה נוספת היא על הביטחון של הצמרת המדינית בכוח הזעום שעמד מול מסות השריון הסוריות ערב המלחמה, צמרת מדינית אשר לא תיארה לעצמה את האפשרות שיתפתח ברמת הגולן, אירוע גדול יותר מיום קרב וכי הכוחות הסדירים אולי לא יספיקו לבלום את כל הצבא הסורי.

אופי הכתיבה
-----------

ספרו של ברקאי כולל הרבה תיאורים אישיים אשר משמשים כדי לחבר את הקורא לדמויות הפועלות בשטח, חיבור שברוב הפעמים נגדע באיבו עם נפילתה של הדמות. התיאורים של המוות הם ריאליסטים וקשים ומחייבים את הקורא להישאר דרוך לכל התפתחות.

תקציר הספר
----------

הספר מתחיל בסקירה של האירועים שקדמו למלחמה - הסימנים המקדימים. יש התייחסות לבניין הכוח הסורי והתייחסות לעיבוי הגזרה בצד הישראלי שנובעת מהעלאת כוננות חלקית מטעם הממשלה (העלאת כוחות חטיבה 7 לרמה). עם פרוץ האש יש התמקדות בפלוגות ובמחלקות הטנקים השועטות לעבר הרמפות למרות הגשם הארטילרי ועל ההצלחות המדהימות של טנקי החטיבה לבלום כל ניסיון חדירה סורי על תעלת הנ"ט ועוד לפניה.

את יום ה-6 באוקטובר הספר מחלק לשעות, כאשר לכל שעה מוקדש פרק. ההתמקדות היא בכל הגזרות בהן פעלו כוחות החטיבה. החלוקה העיקרית היא בין הגזרה הצפונית (של מג"ד 74 יאיר נפשי) ובין הגזרה הדרומית (של מג"ד 53 עודד ארז), ובנוסף יש תיאור של המתרחש במחנה נפח שהוא המחנה המרכזי ברמה, של הכוחות תומכי הלחימה (שיירת הדרגים ומערך הרפואה) ולבסוף גם של כוחות המילואים שמתחילים לתגבר את המערך הסדיר.

התיאור הרב-גזרתי ממשיך גם בימים הבאים עד לסיום המלחמה. מרבית הספר מוקדש ליום הראשון והשני של הלחימה, בהם סבלה החטיבה מכה אנושה. ביומיים אלה פעלה בצורה בלתי נלאית, על אף האבדות הרבות, והצליחה להשהות את השטף הסורי עד בוא המילואים.

הספר ניתן בצה"ל כשי למפקדים בחיל הרגלים, השריון ולוחמי ומפקדי יחידות מובחרות אחרות.

ראו גם
------

* חטיבה 188 במלחמת יום הכיפורים

קישורים חיצוניים
----------------

* הספר "על בלימה: סיפורה של חטיבה 188 במלחמת יום כיפור", באתר "סימניה"
* דף הספר באתר "טקסט"
* אבירם ברקאי, על בלימה: סיפורה של חטיבה 188 במלחמת יום כיפור - הפרק הראשון לקריאה, באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים
* ורד לי, חמש שאלות לאבירם ברקאי, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2009
* אורי דרומי, מלחמת יום כיפור - סיפורם של הנבגדים על הרכס, באתר הארץ, 13 בינואר 2010
* על בלימה, סקירת ספרו באתר "יד לשריון"
* קטע קול רן לוי, הסורים על הגדרות: חטיבה 188 במלחמת יום הכיפורים, חלק א', חלק ב', חלק ג', בפודקאסט "עושים היסטוריה", 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  תגובות ומכתבים למוסף ספרים, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2010
2. ↑  גל פרל פינקל, הלקח מ־1973 - המלחמה, בהכרח, לא תיראה כמו שאנחנו חושבים, באתר זמן ישראל, 6 באוקטובר 2020.
3. ↑  אבי יששכרוף, עמוס הראל, פרשנות ישראל משחקת שחמט עם עצמה, באתר הארץ, 18 במרץ 2011.
**השערות והפרכות** הוא ספר שנכתב על ידי הפילוסוף קרל פופר ופורסם לראשונה בשנת 1963 בהוצאת ראוטלדג'. הספר הוא אסופה של הרצאותיו ומאמריו של פופר המסכמים את רעיונותיו על הפילוסופיה של המדע. פופר טוען כי כל התאוריות המדעיות הן על פי טבען השערות ומיסודן עלולות להיות שגויות, ושהפרכתה של תאוריה ישנה הוא ערך עליון בתהליך התגליות המדעיות. ככל שתאוריה חדשה "תשרוד" יותר ניסיונות הפרכה כך היא תראה כנכונה יותר ולכן, הסיק פופר, קרובה יותר לאמת. 

"השערות והפרכות" הוא אחד מהספרים היותר פופולריים של פופר, הידוע לא רק בתאוריות גדילת הידע, אלא גם ביישום אותן התאוריה על פוליטיקה והיסטוריה. ספר זה מראה את הרעיון המרכזי שמנחה את עבודתו של פופר בצורה צלולה ונגישה: לא רק הידע שלנו, אלא גם המטרות והסטנדרטים שלנו, גדלים באמצעות תהליך בלתי נגמר של ניסוי וטעייה. פופר מדגים איך ידע גדל על ידי ניחוש או השערה ופתרון זמני, שחייב להבדק במבחנים קריטיים. למרות שהם יוכלו לשרוד כל מספר של מבחנים אלו, ההשערות שלנו נשארות השערות, הן לעולם לא יוכלו להתבסס כאמת, אם כי הן מתקרבות לאמת.

פופר בספרו מיישם את התאוריה שלו על גדילת הידע על טווח מרתק של בעיות חשובות, כגון תפקידה של מסורת, המקור של השיטה המדעית, קריטריון התיחום בין מדע למטפיזיקה, בעיית גוף-נפש, הדרך בה אנו משתמשים בשפה, איך אנחנו מבינים היסטוריה והסכנות של דעת הקהל. בספרו מדגיש פופר את החשיבות של היכולת שלנו ללמוד מהטעיות שלנו.

קישורים חיצוניים
----------------

* קרל פופר מדע: השערות והפרכות
**איזטוק פודברגר** (בסלובנית: **Iztok Podbregar**;‏ נולד ב-14 באוגוסט 1962) הוא גנרל פוליטיקאי, אקדמאי ואיש עסקים סלובני. כיהן כראש המטה הכללי הסלובני בין השנים 1988–2001, כראש סוכנות הביון הסלובנית בין 2002–2006. כמו כן משמש כמרצה באוניברסיטת מאריבורו וכחבר במועצת העיר פוסטוינה וכראש מפלגת הדמוקרטיה הליברלית של סלובניה.

ביוגרפיה
--------

פודברגר נולד בליובליאנה ב-14 באוגוסט 1962. ב-1985 הוא סיים את לימודיו באקדמיה האווירית היוגוסלבית, והוסמך כטייס קרבי. במרץ 1991 הוא עזב את חיל האוויר היוגוסלבי והתגייס לכוחות ההגנה הטריטוריאליים של סלובניה. הוא לא השתתף בפועל במלחמת עשרת הימים שבסופה זכתה סלובניה מולדתו בעצמאות, אולם סייע בהקמת האגף האווירי של ההגנה הטריטוריאלית הסלובנית, שהפך בהמשך לחיל האוויר הסלובני. ב-1995 הוא מונה לסגן ראש המטה הכללי הסלובני. ב-9 באפריל 1998 הוא מונה לראש המטה הכללי. הוא כיהן בתפקיד עד 1 במרץ 2001. לאחר מכן שימש כמזכיר המדינה בצבא הסלובני עד 31 באוגוסט. לאחר מכן שימש כיועץ לשר ההגנה עד 2002.

ב-1 ביוני 2002 הוא מונה למפקד סוכנות הביון הסלובנית. ב-22 בספטמבר 2006 הוא פרש מהתפקיד, ומונה לרכז הלאומי ללוחמה בטרור, ויועץ הנשיא לביטחון לאומי. במקביל, הפך לפרופסור מן המניין באוניברסיטת מאריבור וכמרצה לניהול משברים בפקולטה למדעי הארגון.

בבחירות המקומיות בסלובניה ב-2010, פודברגר התמודד על תפקיד ראש עיריית פוסטוינה מטעם מפלגת הדמוקרטיה הליברלית של סלובניה. הוא הגיע למקום השלישי, אולם הפך לחבר במועצת העיר. ב-2012 הפך למנהיג המפלגה למשך שלושה חודשים לפני שפרש. מאז 2013, הוא חבר בהנהלת נמל התעופה ליובליאנה יוז'ה פוצ'ניק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איזטוק פודברגר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  »Mladina.si - Novi poveljnik Sove«
2. ↑  »Iztokpodbregar.si - Pilot«
3. ↑  Dnevnik.si - Mož, ki je želel vedeti preveč
4. ↑  »Iztokpodbregar.si - Iztok Podbregar: CV (SLO)«
5. ↑  Delo.si - Podbregar: Falcon najboljša izbira
6. ↑  24ur.com - Podbregar prevzel vodenje Sove
7. ↑  FL.UNI-MB.si - Iztok Podbregar
8. ↑  »Primorska.net - Iztok Podbregar kandidat za župana Postojne«
9. ↑  Volitve.gov.si - 2010: Občina Postojna
10. ↑  »Postojna.si - Člani občinskega sveta v mandatu 2010 - 2014«
11. ↑  Al. Ma. "Podbregar odstopil, LDS do jeseni brez vodje", MMC RTV 21. junij 2012

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007370426405171
* ISNI: 0000 0000 7650 0395
* LCCN: n2010005539
* VIAF: 106797290
* WorldCat: lccn-n2010005539

 |
**יוהנס בסלר** (בגרמנית: **Johannes Bäßler**‏; 3 במאי 1892 – 9 בנובמבר 1944), היה גנרל בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

בסלר נולד ב-3 במאי 1892 בגראסגרונד בשלזיה, והיה אחיו הצעיר של אריך בסלר. בשנת 1912 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-156, עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה שבה הועלה לדרגת לויטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל בסלר את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.

לאחר המלחמה הצטרף בסלר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1925 הוא הועלה לדרגת האופטמן, וב-1 בדצמבר 1932 הוא הועלה לדרגת מיור. ב-1 ביולי 1935 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-15 באוקטובר 1935 הוא מונה לקצין האג"ם של דיוויזיית הפאנצר ה-1. בקיץ 1936 הוא הועבר למפקדה הראשית של פיקוד השריון, וב-1 בינואר 1938 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באפריל 1938 הוא מונה לקצין מטה בקורפוס ה-16, וב-10 בנובמבר 1938 הוא מונה למפקד רגימנט הפאנצר ה-4.

### מלחמת העולם השנייה

ב-10 בספטמבר 1939 הוא מונה לראש המטה של הקורפוס ה-11, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין, המערכה על צרפת, המערכה בבלקן ובמהלך מבצע ברברוסה. ב-1 בפברואר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור, וב-15 באפריל 1942 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-9 בחלק הדרומי של החזית המזרחית. בתפקיד זה נפצע קשה ב-25 ביולי 1942, ולאחר החלמתו באמצע נובמבר 1942 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-14 בסטלינגרד. כבר לאחר 10 ימים הוא התפטר מתפקידו, וב-9 בינואר 1943 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב. באמצע יוני 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה 'A', אשר בתחילת יולי 1943 הפכה לדיוויזיה ה-242. בסתיו 1943 הוא עבר עם הדיוויזיה לצרפת, וב-1 בפברואר 1944 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. בקיץ 1944 הוא לחם עמה נגד הפלישה האמריקאית לטולון, שם נפצע קשה שוב ב-26 באוגוסט 1944. בעקבות כך, בסלר נכנע בראש כוחותיו לאמריקנים ועד מהרה הוחזר לגרמניה לצורך טיפול רפואי, אולם כמה ימים מאוחר יותר הוא מת בבית החולים בווינה.

קישורים חיצוניים
----------------

* יוהנס בסלר באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
**עניינים שבלב** (**Change of Heart**) הוא רומן שנכתב על- ידי הסופרת ג'ודי פיקו.
זהו ספרה ה-17 של הסופרת אשר יצא לאור בשנת 2008. הספר תורגם לעברית על ידי דנה אלעזר הלוי ויצא לאור בהוצאת כנרת–שרף בשנת 2010.

עלילה
-----

בתחילת הספר מתואר רצח אדם על ידי שיכור אשר משאיר מאחוריו את אשתו של הנהרג - ג'ון ואת ביתו אליזבת.
בזירת המשטרה ג'ון פוגשת קצין משטרה בשם קורט נילון, אשר הופך להיות חבר קרוב ואף מתחתן עם ג'ון.
שנים לאחר מכן ג'ון נכנסת להיריון והיא וקורט מתכננים לבנות תוספת לביתם. בחור צעיר בשם שיי בורן מציע לעזור בבניית התוספת ואת הרגע הזה מתארת ג'ון כתחילת הסוף.

שיי תויג כחשוד היחידי והעיקרי כאשר אליזבת וקורט נרצחים.
המקרה והמשפט הפכו לסנסציה תקשורתית. המושבעים הרשיעו את שיי על שני סעיפים של רצח בכוונה ומתלבטים לגבי עונש מוות. כאשר מייקל ריט, המושבע האחרון שהתנגד למתן עונש מוות לשיי, מסכים בגלל לחצם של שאר המושבעים שיי בורן נידון למוות.

11 שנים מאוחר יותר שיי מועבר לכלא במדינת קונקרד. במהלך הלילה הראשון שלו בכלא אומר שיי לשכנו לתא, לושיוס דופרנס, שהוא מעוניין לתרום את ליבו לילדה קטנה שראה בטלוויזיה, שהיא אליזבת, ביתה של ג'ון.

ג'ון מסכימה לפגוש את שיי ושואלת אותו "למה עשית את זה", שיי עונה לה ש" יותר טוב שאליזבת מתה". ג'ון לא מסכימה לקחת את הלב של שיי. מגי עורכת דין צעירה, מתחילה לטפל בעניינים על מנת ששיי יוכל להיתלות וכך יוכל לתרום את ליבו בטענה שזו דתו. ליבו של שיי נמצא כהתאמה מושלמת לגופה של קלייר, ביתה של ג'ון. האם ג'ון תסכים לקחת את הלב?

הספר דן בעניינים אתיים כמו וויתור על נקמה במישהו שנוא למען האפשרות להציל אחר? האם להגשים את משאלתו האחרונה של אויב על מנת שהחלומות שלכם יתגשמו?

דמויות
------

ג'ון נילון- אמא של אליזבת וקלייר, אלמנתם של ג'אק וקורט  

אליזבת נילון- ביתה הראשונה של ג'ון מנישואיה לג'אק  

קורט נילון- השוטר בזמן התאונה, שלבסוף היה לבעלה השני של ג'ון  

קלייר נילון- ביתם של ג'ון וקורט, הזקוקה להשתלת לב  

שיי בורן- הנאשם ברצח אליזבת וקורט  

מייקל רייט- היה אחד מהמושבעים במשפטו של שיי, כיום כומר  

מגי בלום- עו"ד מהאגודה לזכויות האזרח  

לושיוס דופרנס- חברו למפלס של שיי בורן

גרייס בורן- אחותו של שיי בורן

קישורים חיצוניים
----------------

* עניינים שבלב, באתר OCLC (באנגלית)
**התיאטרון וכפילו** (*Le Théâtre et son Double*) הוא אוסף של מאמרים שנכתבו על ידי המשורר הצרפתי והמחזאי אנטונן ארטו. האוסף פורסם בשנת 1938. בעברית יצא הספר לאור בשנת 1995, בהוצאת בבל ובתרגום אוולין עמר.

המאמרים קוראים תיגר על מוסכמות תיאטרליות נפוצות, ובעיקר על כך שהשפה תופסת מקום מרכזי בדרמה. בספר ארטונן ארטו יוצא כנגד תיאטרון המתקיים כצורה ספרותית מאולצת שאינה רלוונטית. במקום זאת הוא נותן מקום דווקא לחוויה החושית של הצופה בתיאטרון ומעודד את הלהט והדחיפות שבהבעה כיוון שביכולתן לנפץ את שאננות הקהל. רעיונות אלה שאב ארטו מן התיאטרון הבאלינזי ואחרים, בהם ראה מסורת של הבעה חושית שנשתמרה ועדיין תופסת מקום חשוב בחיי הקהילה.

החלקים המפורסמים יותר ב"תיאטרון וכפילו" הם הפרק "הקץ ליצירות מופת", בו ארטו תוקף את מה שהוא ראה כקאנון תיאטרלי וספרותי מיושן, חסר רלוונטיות ואליטיסטי. וכן הפרק *תיאטרון האכזריות,* מניפסט שהתפרסם לראשונה בשנת 1932. במניפסט טוען ארטו כי "עלינו לשים קץ לתלותו של התיאטרון בטקסט ולגלות מחדש את הרעיון של מעין שפה יחידה במינה, אי-שם בין המחווה למחשבה". המניפסט דן במאגיות, בסכנה בפואטיקה ובמאפיינים אחרים ומהותיים שאבדו לתיאטרון המערבי.

הספר והרעיונות שבו לא איבדו מהרלוונטיות שלהם גם היום, והשפיעו על תפיסת הבימוי של אנשי תיאטרון מפורסמים כגון פיטר ברוק, ריצ'רד שכנר והתיאטרון החי. בישראל, הושפע מרעיונותיו חנוך לוין.

ראו גם
------

* רשימת 100 הספרים של המאה של לה מונד

קישורים חיצוניים
----------------

* התיאטרון וכפילו, באתר OCLC (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תרגום: אוולין עמר, **ארטונן, ארטו**, בבל, 1995, עמ' 98
**ערי הזהב הנסתרות** (באנגלית: **The King's Fifth** - בתרגום חופשי "החמישית של המלך") הוא רומן היסטורי לילדים מאת סופר הילדים האמריקני סקוט אודל אשר יצא לאור לראשונה בארצות הברית בשנת 1966.

הספק עוסק בקונקיסטאדורים וביחס של הכובשים לעמים הילידיים של יבשת אמריקה, וכן מעלה סוגיות של מצפון ומוסר מול תאוות בצע.

הספר היווה מקור השראה לסדרת האנימה "ערי הזהב הנסתרות".

תקציר העלילה
------------

בשנת 1540 מצטרף אסטבן דה סנדובל (Estéban de Sandoval), צייר מפות בן חמש-עשרה, למשלחת ספרדית אל אזור סיבולה (Cìbola) המסתורי (באזור דרום-מערב ארצות הברית של ימינו) בחיפוש אחר שבע ערי הזהב של סיבולה. הזהב אינו מעניין אותו; הוא חולם לצייר מפות של אזורים המסומנים בינתיים כ"לא ידוע". בין חברי המשלחת: קפיטן מנדוסה (Captain Mendoza) האכזר וצמא-הזהב וכן זיאה טרויאנו (Zia Troyano), מתורגמנית בת שלוש-עשרה מבני הנאיאריט. שנתיים מאז יציאת המשלחת אסטבן בן השבע-עשרה הוא היחיד ששרד מכל חבריה (מלבד זיאה, אשר שבה לכפרה). הספר כתוב בצורת זכרונותיו של אסטבן, היושב כעת בכלא בוראקרוס שבמקסיקו, מואשם בכך שלא מסר חמישית מן האוצר שמצאו לקופת המלך כנדרש בחוק. אסטבן כותב כדי להבין את עצמו, להבין מה אירע לו במהלך השנתיים הללו של קדחת הזהב המאיימת על כל חברי המשלחת והאם בעקבות כל מה שקרה הוא ראוי עדיין להיקרא אדם.

עיבוד טלוויזיוני
----------------

 ערך מורחב – **ערי הזהב הנסתרות**  

בתחילת שנות השמונים הופקה סדרת האנימה "ערי הזהב הנסתרות" (בצרפתית: Les Mystérieuses Cités d'Or) אשר היא עיבוד חופשי לרומן. מלבד אלמנטים בסיסיים שזהים בין הסדרה לספר (כמו שמות הדמויות, התקופה בה מתרחשת העלילה ומסעותיהם של הכובשים הספרדים ביבשת אמריקה בחיפוש אחר זהב) עלילת סדרת האנימציה שונה באופן מהותי מעלילת הספר ומכילה אף מוטיבים של פנטזיה ומדע בדיוני (כגון גזע של חייזרים ומכונות תעופה משוכללות). הסדרה אשר שודרה בישראל בערוץ הראשון בסוף שנות השמונים, זכתה לפופולריות בקרב ילדי ישראל.

תרגום לעברית
------------

* **ערי הזהב הנסתרות**, תרגם אסף שור, סדרת הרפתקה, הוצאות מודן ואוקיינוס, 2016

קישורים חיצוניים
----------------

* ערי הזהב הנסתרות, באתר OCLC (באנגלית)
**ילדי המחשבה** (באנגלית: **Children of the Mind**)‏ (1996) הוא הספר הרביעי (והשמיני מבחינה כרונולוגית) בסדרת המדע הבדיוני 'המשחק של אנדר' מאת אורסון סקוט קארד.

עלילה
-----

הספר מתאר את פתרון הסיבוך העלילתי שאליו נקלעה פלנטת לוזיטניה עם סיום הספר הקודם, "קסנוסייד": צי התקיפה של הקונגרס הבין-כוכבי מתקרב אל השלמת משימתו – השמדת הפלנטה, שעליה חיים לצד בני האדם שני גזעי חייזרים תבוניים המתקיימים על פלנטה זו בלבד: הבאגים והחזרזירים (Pequeninos). במקביל, מתכנן הקונגרס להשמיד את התוכנה התבונית ג'יין – צורת חיים ייחודית נוספת – המסייעת לאנדר ולידידיו בלוזיטניה.

שני הגופים המופעלים על ידי נשמתו של אנדר (העתקים של אחיו פיטר ואחותו ולנטיין) פועלים במטרה להשפיע על הקונגרס לעצור את שתי התקיפות ובמטרה להפיץ את גזע החייזרים בפלנטות נוספות, כדי למנוע את הכחדתו. פיטר וויגין פועל בעזרת סי-וונג-מו על מנת להשלים את המשימה הראשונה, בעת שוולנטיין פועלת בלוזיטניה ביחד עם בני משפחת ריברה, מדעניה האנושיים של לוזיטניה, על מנת להשלים את המשימה השנייה. במקביל הם מחפשים דרך להציל את ג'יין במקרה שהקונגרס יצליח לפעול למחיקתהּ.

בסופו של דבר נכשלים פיטר וסי-וונג-מו במשימתם, אך היות שג'יין ניצלת ממוות בעזרת מלכת הבאגים, רשת העצים של החזרזירים ורשת גיבוי בין-עולמית של בני האדם, עולה בידהּ לקבל את גופהּ של ולנטיין מידי אנדר, וכך לשרוד. בעזרת ג'יין עוצר פיטר את מתקפת צי הקונגרס על לוזיטניה. במהלך חיפושיה אחרי עולמות ראויים ליישוב מוצאת הקבוצה את עולם הבית של הגזע שהפיץ את וירוס הדסקולדה ההרסני, ומחליטה להטיל עליו הסגר עד אשר יתאפשר דיאלוג עם בני הגזע.

אנדר, שבמהלך כל הספר שוהה במנזר מקומי בלוזיטניה, מת מעט לפני תום הספר; הוא מוותר על גופה של ולנטיין לטובת ג'יין, ואת נשמתו מעביר לגופו של פיטר.

| ספרי המשחק של אנדר מאת אורסון סקוט קארד |
| --- |
| מלחמת הפורמיקים הראשונה | והארץ אינה יודעת • הארץ בלהבות • הארץ מתעוררת |
| מלחמת הפורמיקים השנייה | הנחיל (אנ') • הכוורת (אנ') • המלכות (אנ') |
| חמישיית אנדר | המשחק של אנדר • אנדר בגלות • קול למתים • קסנוסייד • ילדי המחשבה |
| חמישיית בין | הצל של אנדר • הצל של ההגמון • בובות צללים • הצל של הענק • מעוף הצללים |
| ספרים נוספים | פגישות ראשונות (אנ') • מלחמת המתנות (אנ') • ילדי הצי (אנ') • הצל האחרון |
| דמויות | אנדר וויגין • ולנטיין • פיטר ויגין • פקיניוס • בין • מלכת הכוורת |

קישורים חיצוניים
----------------

* ילדי המחשבה, באתר OCLC (באנגלית)
* ילדי המחשבה, באתר אופוס
**פחד ותיעוב בלאס וגאס** (באנגלית: **Fear and Loathing in Las Vegas: A Savage Journey to the Heart of the American Dream**) הוא ספרו הרביעי והמפורסם ביותר של הסופר האמריקאי האנטר ס. תומפסון. הספר פורסם לראשונה בחלקים במגזין רולינג סטון בשנת 1971 ונכרך לספר באותה שנה. הסיפור נכתב בסגנון שהמצאתו מיוחסת לתומפסון - עיתונות גונזו. הספר תורגם לעברית על ידי אורי לוטן.

מה שהחל ככתבת ספורט בת 300 מילים הפך לאחד ממאפייניה הבולטים של תרבות הסמים שרווחה בארצות הברית בשנים בהן נכתב. "פחד ותיעוב בלאס וגאס" מבוסס על חוויותיו האמיתיות של תומפסון. בספר - העיתונאי ראול דיוק (בן-דמותו של תומפסון) נשלח מטעם מעסיקו ללאס וגאס לסקר מרוץ אופנועי שטח וכנס של אנשי חוק בנושא סמים. הספר מספר את קורותיהם של דיוק וידידו עורך הדין ד"ר גונזו בלאס וגאס תוך תאורים כמעט-מופרכים של נטילת כמויות סמים עצומות - החל בקנאביס, קוקאין, LSD, מסקלין, אתר וכלה בסמים כמו "אדרנוכרום".

סגנון הכתיבה יוצא הדופן ואופיו האקסצנטרי של תומפסון נותנים הצצה אל תוך ראשו של צרכן סמים פסיכדליים, במקום ובזמן בהיסטוריה בו סמים אלה היו נפוצים ביותר, אם כי תומפסון רומז שבלי ההתנסות עצמה לעולם לא יוכל אדם להבין זאת באמת. הוא מפנה לעג וביקורת כלפי המשטרה שחוסר יכולתה להילחם בתופעת הסמים נובעת בראש ובראשונה מבורות ואטימות, מבקר את יוזמיה של המלחמה המיותרת בווייטנאם ואת הממשל האמריקאי כולו, מעלה תהיות על האזרח האמריקני הממוצע שהולך בתלם ולא שואל את עצמו מדוע, ולא חוסך את ביקורתו גם מעמיתיו העיתונאים. הסיפור מהווה משל לחברה האמריקאית בתחילת שנות השבעים - תקופה בה התפוגגה המהפכה לה ייחלו ילדי הפרחים - ונותן פרשנות גרוטסקית למושג "החלום האמריקאי". הספר מלווה לכל אורכו בציוריו הפסיכדליים של ראלף סטידמן, ציורים שהפכו אף הם לפולחן בדומה לספר ולסרט.

הסרט
----

בשנת 1998 זכה תומפסון לתהילה מחודשת בעקבות סרט קולנוע שנעשה על פי הספר. הסרט בוים על ידי טרי גיליאם ומככבים בו ג'וני דפ בתפקיד ראול דיוק ובניסיו דל טורו בתפקיד ד"ר גונזו. הסרט זכה בפופולריות רבה ובמועמדות לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן. בעקבות הסרט נחשף דור חדש של מעריצים לאישיותו וכתיבתו של תומפסון.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **פחד ותיעוב בלאס וגאס** |

* "פחד ותעוב בלאס וגאס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* פחד ותיעוב בלאס וגאס, באתר OCLC (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: c7d953ec-43f3-445b-aa6f-2b25c17de34b

 |
קלף השטן
**השטן** שקרוי גם בשמות: טיפון ופאן, הוא קלף מספר 15 בארקנה הגדולה של קלפי הטארוט. הקלף מתאר דמות של שד (לרוב בפומט) עומד על מזבח ואוחז בלפיד ומתחתיו כבולים זוג שדים (לרוב גבר ואישה שמייצגים את אדם וחוה לאחר החטא הקדמון). לעיתים יש לשטן פרצוף נוסף בבטן. בעיצובים המושפעים מאליפז לוי את איבר מינו מחליף מטה הרמס או הסימן האסטרולוגי של מרקורי אשר מייצג גם את הכספית.

משמעות הקלף
-----------

קלף השטן הוא קלף המסמל כבילות והשתעבדות לעולם החומר וליצרים האפלים לכאורה של האדם. קלף המתאר בגידה, סחטנות רגשית קשה, מערכות יחסים שמבוססות על יצרים, שליטה, כוח,
מיניות לא תקינה, רדיפה אחרי חומרנות מוגזמת, רוע לב, עין רעה, קנאה, הרס עצמי, התמכרויות.

קלף השטן מייצג את ההגבלה, את הפחדים, את ההרגלים. הוא מייצג מצבים של תלות העדר מודעות, רכושנות, ומיניות מתפרצת. עוד מייצג הקלף הליכה אחר התשוקות בתחכום ועורמה עד לכדי התמכרות אובססיבית. כמו כן, הקלף מייצג את הפיתוי של העולם החומרי וההנאות הפיזיות, תאווה ואובססיה לכסף וכוח, חיים בפחד, שליטה ושעבוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **השטן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  הילה טארוט, **פשוטארוט**
2. ↑  The Devil (Tarot card) - Wikiwand, www.wikiwand.com

| קלפי טארוט |
| --- |
| הארקנה הגדולה | השוטה, הקוסם, הכוהנת, הקיסרית, הקיסר, הכהן הגדול, הנאהבים, המרכבה, הצדק, הנזיר, גלגל המזל, כוח, התלוי, המוות, המיזוג, השטן, המגדל, הכוכב, הירח, השמש, יום הדין, העולם |
**פטר קמנצינד** (גרמנית: Peter Camenzind) הוא הרומן הראשון שפרסם הרמן הסה, ושראה אור בשנת 1904.

התמות ברומן יופיעו ברבות מהעבודות הבאות של הסה ובעיקר חיפוש היחיד אחר זהות רוחנית ופיזית ייחודית על רקע הטבע והציוויליזציה המודרנית וכן תפקיד האומנות בעיצוב האישיות של הפרט. הסגנון של הרומן קליל אף כי הוא רומן חניכה לא טיפוסי לז'אנר.

תקציר העלילה
------------

פטר קמנצינד הנער עוזב את עיירתו בהרים בשאיפה לחוות את העולם ולהפוך לאיש העולם הגדול. הוא פונה ללימודים באוניברסיטה. במהלך לימודיו הוא פוגש ברוזי גירטאנר ומתאהב בה. הוא מתיידד עם ריכרד שמת מאוחר יותר. אבל מהאובדן הנורא מחל פטר לשוטט על מנת לחוות את הדברים השונים שיש לחיים להציע.

בעודו מתעמת עם קשיי החיים הוא משתמש באלכוהול כאמצעי להתעמת עם קשיי החיים ומוזרותם. הוא מתאהב באליזבת אף על פי שהיא לבסוף תתחתן עם גבר אחר. ברם מסעו באיטליה משנה אותו ומשפר את יכולתו לאהוב את החיים ולראות את היופי שבהם. כאשר הוא מתיידד עם בופי האינווליד הוא מבין את המשמעות האמיתית של אהבת הזולת. במהלך הזמן הוא יחל לראות שיקוף מופלא של האנושות בבופי והידידות ביניהם תתחזק. לאחר מותו של בופי חוזר פיטר לעיירתו על מנת לטפל באביו המזדקן.

פטר קמנצינד עובר סבל עמוק ומסעות רבים במישור האינטלקטואלי הפיזי והרוחני. מסעותיו לוקחים אותו לגרמניה, איטליה, צרפת ושווייץ. במהלכם הוא יחווה מנעד רחב של רגשות אשר חווים אנשים בשלבים שונים של חייהם. באחרית חייו הוא יגלם את האידיאל של פרנציסקוס מאסיזי בעודו מטפל בנכה.

הספר בתרגום לעברית
------------------

* ה. הסה, **פטר קמנצינד: ספור**; תרגם מגרמנית: ש’ הרברג, תל אביב: מסדה; בסיוע מוסד ביאליק ('ספרית רמון'), תש"א.
	+ בעריכה חדשה מאת יותם ראובני: ירושלים ותל אביב: שוקן, תשל"ו.

מקורות
------

* Hesse, Hermann. *Peter Camenzind* Translated by Michael Roloff. New York: Farrar, Straus, and Giroux, Inc. 1969.

ראו גם
------

* רומן חניכה

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4137086-7
* VIAF: 179780238
* WorldCat (עם VIAF): 179780238

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במועדון כדורגל. אם התכוונתם לפסגת הר, ראו הר באבה.

האצטדיון הביתי **טומבה קאפה**
**מועדון הכדורגל פליסטר** (במקדונית: **фудбалски клуб Пелистер**), הוא מועדון כדורגל מקדוני מהעיר ביטולה, המתמודד בליגת המשנה הצפון מקדונית.

היסטוריה
--------

הקבוצה הוקמה בשנת 1945 ושיחקה מספר שנים בסבב הליגות של יוגוסלביה עת שמקדוניה הייתה חלק מיוגוסלביה. כמו כן, זכתה הקבוצה 4 פעמים באליפות הליגה המקדונית הרפובליקאית ופעם אחת בגביע המקדוני (1989/90) בתקופה שלפני פירוק יוגוסלביה. הליגה המקדונית הרפובליקאית שבה זכתה הקבוצה ב - 4 אליפויות הייתה הליגה השלישית במערכת הליגות של יוגוסלביה ולאחר הזכייה באליפות הקבוצה עלתה לליגה השנייה של יוגוסלביה. ההישג הגדול ביותר של הקבוצה (מאז ההתנתקות מהליגה היוגוסלבית) הוא הזכייה בגביע המקדוני בעונת 2000/01, שבזכותו הקבוצה הופיעה לראשונה בתולדותיה בגביע אופ"א. היריבה הגדולה ביותר של הקבוצה היא קבוצת וארדאר סקופיה.

הופעות באירופה
--------------

הקבוצה הופיעה לראשונה באירופה בעונת 2000, אז השתתפה בגביע האינטרטוטו. בסיבוב הראשון עברה הקבוצה את הקבוצה הלוקסמבורגית פ.צ. הובשייד ועלתה לסיבוב השני, שם עברה את קבוצת ווסטרה פראולונדה משוודיה ועלתה לסיבוב השלישי, בו הפסידה לקבוצת סלטה ויגו מספרד.

הקבוצה השתתפה בגביע אופ"א בעונת 2001/02, בו הפסידה כבר בסיבוב המוקדם לקבוצת סנט גאלן משווייץ 4-3 בסיכום שני מפגשים, והודחה מהמפעל. ההופעה השנייה בגביע אופ"א הייתה בעונת 2008/2009, כשהודחה בשלב הראשון על ידי קבוצת אפואל ניקוסיה מקפריסין 1-0 בסיכום שני מפגשים.

מאז שנת 1985, ארגון האוהדים של המועדון הנקרא "צ'קמבארי" (Чкембари), מרעיש את האצטדיון בכל משחק בתוספת פירוטכניקה. כמו כן, מפגין הארגון נוכחות מאסיבית במשחקי כל הענפים של המועדון.

הישגים ותארים
-------------

* **הליגה המקדונית הרפובליקאית** (ליגה אזורית כחלק מיוגוסלביה):
	+ אליפות (4): 1960, 1961, 1975, 1982
* **הגביע המקדוני**:
	+ זכייה (2): 1990, 2001
	+ גמר: 1993, 1994

ראו גם
------

* מועדון הכדורסל פליסטר

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פליסטר (במקדונית)
* פליסטר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* פרופיל, באתר Transfermarkt

* פרופיל, באתר WorldFootball.net