recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**וסת השעות** לפי ההלכה הוא אחד מהווסתות האוסרים את הבעל והאישה בתשמיש המיטה, מחשש שמא תראה האישה באותו הזמן דם נידה, ותטמא.

בניגוד לשאר הווסתות, וסת זו אינה נזכרת במפורש בתלמוד, והיא נזכרת רק בראשונים. וסת זו אף אינה מוסכמת על כל הראשונים, ויש מי שדחה בדבריו את קיומה של וסת זו.

וסת זו נעקרת, אפילו על ידי פעם אחת שלא ראתה באותה שעה, אף אם לא בדקה.

מקור הוסת
---------

וסת זו נזכרת לראשונה בדברי הראב"ד בספרו בעלי הנפש, הוא מוכיח מדברי התלמוד את קיומה של וסת זו.

בתלמוד במסכת נידה נזכרה מחלוקת רבי יוסי ורבי יהודה באישה שקבעה וסת להפלגה, אך היא רואה בזמן ההפלגה רק בשעה שישית מהיום, לדעת רבי יוסי יש לה לחוש רק להפלגת 20 יום ורק לשעה השישית, אך לדעת רבי יהודה יש לה לחוש לכל יום ה-20, ולא מתחשבים בשעות.

הראב"ד סבור שהטעם שרבי יהודה אינו מתחשב בשעות הוא מפני שלדעתו במקרה וקבעה ליום מסוים, אנו תולים שהיום גורם, וייתכן שתראה גם קודם השעה השישית או אף לאחריה ולכך אסורה כל היום. אך במקרה שאין לה יום קבוע, אין לנו לתלות את הראיה ביום מסוים, אזי אנו תולים את הראיה בשעה שרגילה לראות, ולכך אף לדעת רבי יהודה צריכה לחוש רק לשעה שרגילה לראות בה.

בספר פרדס רימונים סבור שאף שאין שעה קבוע משעות היום, וכגון שרגילה לראות בשעה שנכנסת לעיר, אף שכל פעם הוא בשעה אחרת, נחשב אף זה בכלל וסת השעות, ומותרת קודם שתכנס לעיר.

### החולקים

רבי זרחיה הלוי, בהשגותיו על הספר בעלי הנפש ("**סלע המחלוקת**") כותב שדברי הראב"ד אינם מובנים, שאם כוונתו שאישה קובעת וסת לשעות לבד, מלבד שלא מצינו וסת כזו בכל דברי הראשונים, גם מסברא לא ייתכן לאסור את האישה באותם השעות לעולם ועד.

להלכה
-----

בשולחן ערוך הזכיר בדבריו את 'וסת השעות', אך לא ביאר את כוונתו:

> 
> אם קבעה וסת לשעות ולא לימים, אינה חוששת אלא שעתה בלבד,
> 
> 
> 
> — שולחן ערוך, יורה דעה, סימן קפ"ט, סעיף ג'
> 

הרב יעקב לורברבוים בספרו חוות דעת סבור שכוונת השולחן ערוך לאישה שיש לה וסת שאינה קבועה כגון וסת החודש או וסת ההפלגה, שאינה צריכה לחוש לכל יום החודש או ההפלגה אלא די שתחוש לשעה שרגילה לראות.

אמנם בספר סדרי טהרה, ועוד אחרונים הבינו שכוונתו שאישה שאין לה יום קבוע לראייתה, הרי היא צריכה לחוש כל יום לאותה השעה שרגילה לראות בה. יש שאף למדו כן בדברי הרז"ה שכן באחת מטענותיו על הראב"ד העיר שלדבריו אישה שאין לה וסת קבוע תצטרך לחוש כל ימיה לשעה שרגילה, דבר שאינו מסתבר.

הערות שוליים
------------

1. ↑  שער תיקון הוסתות
2. ↑  תלמוד בבלי, מסכת נידה, דף י"א, עמוד א'.
3. ↑  אות ז. אמנם אינו זהה בכל המהדורות.

| נידה |
| --- |
| סוגי ראיות ודמים | נידה • זבה קטנה-שומרת יום כנגד יום • זבה גדולה - שבעה נקיים • כתם (נידה) • הרגשת נידה • דם בתולים • דם חימוד • דם קישוי • דם טוהר |  |
| סוגי וסתות | וסת קבוע • וסת שאינו קבוע • עונה בינונית • וסת ההפלגה • וסת החודש • וסת השבוע • וסת השעות • וסת הדילוג • וסת הגוף • וסת הסירוג • וסת האונס • רואה מחמת תשמיש • ימי המבוכה |
| דיני הנידה | איסור משכב עם נידה • הרחקות הנידה • בועל נידה • פרישה סמוך לווסת |
| פרישה סמוך לווסת | עונת אור זרוע • עונת חוות דעת • עונת אבי עזרי |
| טהרת הנידה | בדיקת עד • הפסק טהרה • מוך דחוק • שבעה נקיים • ליל טבילה • חפיפה לפני טבילה • טבילה • סתירת שבעה נקיים • פולטת שכבת זרע • חומרא דרבי זירא |
| שונות | חופת נידה • מסולקת דמים • עד בדיקה • מסכת נידה • ברייתא דמסכת נדה • בודקת טהרה |
**ניסיון הפיגוע בטיסת בריטיש איירווייז** התרחש ב-23 ביולי 1974. מטען חבלה הוטמן במטוס נוסעים של חברת בריטיש איירווייז על ידי ארגון הצבא האירי הרפובליקני הזמני, אך לא התפוצץ וסולק. היה זה הניסיון הראשון של הצבא האירי הרפובליקני הזמני לבצע חבלה במטוס נוסעים.

המטוס, מדגם הוקר סידלי טריידנט, המריא מנמל התעופה של בלפסט שבצפון אירלנד בטיסת פנים שיעדה נמל התעופה לונדון הית'רו. נמצאו עליו 92 נוסעים ואנשי צוות. בין היתר נמצאו במטוס מפקד כוח השיטור המלכותי של אלסטר, אחד מחברי הפרלמנט של בריטניה ופוליטיקאי קנדי בכיר.

בעת שהמטוס נמצא מעל הים האירי צלצל אלמוני אל מערכת העיתון Irish News בבלפסט, והודיע כי פצצה הוטמנה במטוס ועתידה להתפוצץ. טייסי המטוס הוזהרו, הסיטו את המטוס מנתיבו והנחיתו אותו בנמל התעופה של מנצ'סטר. יושבי המטוס פינו אותו באמצעות מגלשות החירום. המשטרה סרקה את המטוס וגילתה מתחת לאחד המושבים שקית נייר ובה מטען חבלה במשקל של 900 גרם. הוא לא התפוצץ לאחר שמנגנון הזמן שבו לא פעל כמתוכנן. המטען הורחק מהמטוס והושמד בפיצוץ מבוקר.

הדרך שבה הוטמן המטען במטוס לא התבררה מעולם. ארגון הצבא האירי הרפובליקני הזמני טען לאחר האירוע כי לא התכוון להפעיל את המטען, אלא רק להוכיח כי ביכולתו להתגבר על אמצעי האבטחה בנמל התעופה בבלפסט. בעקבות האירוע דרש איגוד טייסי מטוסי הנוסעים הבריטי מהממשלה להדק את סידורי הביטחון בנמל התעופה.

ראו גם
------

* ניסיון הפיגוע בטיסת אל על מלונדון

קישורים חיצוניים
----------------

* ידיעה על ניסיון הפיגוע, בעיתון Miami News
* ידיעה על ניסיון הפיגוע, באתר Flight Global
* ידיעה על ניסיון הפיגוע, בעיתון The Age
* ידיעה על ניסיון הפיגוע, בעיתון New Straits Times
**מבצע חצב עדין** היה פשיטה בדרום לבנון שבוצעה על ידי שייטת 13 (הקומנדו הימי) ב-26 ביולי 1987.

רקע
---

לאור התגברות פעילות ארגוני המחבלים כנגד כוחות צה"ל בדרום לבנון הורה הרמטכ"ל, דן שומרון, על הכנת פשיטה לפגיעה במחבלים בעומק לבנון. מטרת הפעולה הייתה לפגוע ברכבי מחבלים שנעו בקרבת החוף הלבנוני בפאתי העיר צידון. הפעולה הוטלה על שייטת 13 בפיקוד אורי טאיץ. על הכוח הפושט, אשר מנה כ-26 לוחמים פיקד רס"ן יואב גלנט, מפקד פלגת הלוחמים של השייטת. במסגרת המבצע תוכננה גם הפעלת מסוקי קרב מסוג קוברה שישמשו כפתיון לרכבי המחבלים הנוסעים בחוף.

מהלך המבצע
----------

הלוחמים שטו ללב ים בסטי"לים. חפ"ק מפקד שייטת 13 נותר בסטי"ל והוא היה אמון על תיאום הסיוע האווירי והימי. עם רדת הלילה עלו הלוחמים על גבי סירות גומי ושטו לעבר חוף לבנון. לאחר שהגיעו לקרבת החוף הותירו הלוחמים את הסירות במים ושחו את שארית המרחק לחוף. לוחמי השייטת נעו לנקודות המארב בתנועה חרישית. הם נערכו למארב בשתי נקודות לאורך הציר כאשר בנקודה אחת התמקמו שני צוותים, בהם צוות בפיקוד טל שאול, ובנקודה השנייה צוות בפיקוד ארז צוקרמן ומפקד הכוח כולו, רס"ן גלנט. זמן קצר לאחר מכן הגיע רכב מחבלים נושא תול"ר לקרבת נקודת המארב של צוות צוקרמן. לפקודת גלנט, הרכב הושמד על נוסעיו. זמן קצר לאחר מכן השמיד הצוות בפיקוד צוקרמן רכב מחבלים נוסף שנע לנקודה. לאחר מכן הכוח נסוג למים, שחה לעבר הסירות והתפנה לעבר ישראל. עם הלוחמים שהשתתפו במבצע נמנו גם רם רוטברג ויוסי קורקין.

למחבלים היו שבעה הרוגים וארבעה פצועים מארגון "צבא השחרור העממי" שבראשות מוסטפא סעד.

לקריאה נוספת
------------

* מייק אלדר, **שייטת 13**, ספרית מעריב, 1993, עמודים 649–650.
* אלישיב שמשי, "**ממני תראו וכן תעשו**", הוצאת מודן והוצאת משרד הביטחון, 2016, עמודים 235–248.

קישורים חיצוניים
----------------

* אמיר בוחבוט, שייטת מטכ"ל מעריב‏, כפי שהועלה באתר פרש, 23 באוגוסט 2010.
* שלמה צזנה, ‏"הגעתי לחוף והבנתי מה קרה", באתר ישראל היום, 30 באפריל 2017 23:29.
* אמיר בוחבוט‏, ההפלגה החשאית, הפשיטה המסוכנת והטעות הקריטית: המבצע שעיצב את שייטת 13, באתר וואלה!‏, 15 ביולי 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלישיב שמשי, "**ממני תראו וכן תעשו**", הוצאת מודן והוצאת משרד הביטחון, 2016, עמודים 235–239.
2. ↑  חן קוטס-בר, חיבוק של מח"ט, באתר nrg‏, 19 באוגוסט 2005.
3. ↑  שפי גבאי ועמנואל רוזן, הפשיטה הימית של לוחמי הקומנדו בצידון - ראשונה מסוגה מאז יוני 85, מעריב, 28 ביולי 1987, המשך.
**BIBSYS** היא רשות ממשלתית השייכת למשרד החינוך והמחקר של נורווגיה. הרשות מספקת שירותי תוכן מחקרי ולימודי, בהם שירותי אחסון, שליפה והעברת מידע ומטה-דאטא של מקורות חיוניים ללימוד ולמחקר (ספרי עיון ולימוד, כתבי עת מדעיים, עבודות מחקר, מאמרים ועוד). הרשות פועלת בשיתוף אוניברסיטאות, מכללות אקדמיות, מכני מחקר והספרייה הלאומית של נורווגיה. הרשות מספקת לחוקרים ולתלמידים גישה למקורות ולספריות באמצעות שירותי ממוחשבים ברשת האינטרנט (בפרט הפורטל oria.no). הרשות מהווה את הנציג הלאומי הנורווגי למיזם DataCite (ניהול ציטוטים גלובלי) ומנהלת את הקודי המזהים הבינלאומיים של הפריטים בקטלוגי הספריות בנורווגיה.

היסטוריה
--------

היחידה הוקמה ב-1972 במסגרת האוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה בשיתוף החברה המלכותית הנורווגית למדע וספרות (Det Kongelige Norske Videnskabers Selskabs Bibliotek) במטרה למחשב ספריות אקדמיות וספריות מחקר. היחידה צמחה מניהול שתי ספריות בטרונדהיים למערכת הלאומית לניהול ספריות מחקר במדינה וספקית שירותי מידענות מגוונים לצרכני ספריות אלה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של BIBSYS (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 90055718
* ISNI: 0000 0004 0646 229X
* VIAF: 1363148997673459870009
* WorldCat: viaf-1363148997673459870009

 |
הרב **משה זלמן פרנקנטל** (כונה: **ר' משה שוחט**; תרי"ט, 1859 - כ"ה באלול תש"ב, 1942) היה ראש השוחטים בירושלים. בגיל ארבעים פרש מעיסוקו כדי להקדיש את כל זמנו ללימוד תורה. היה מעורב בעניינים ציבוריים ורבניים בירושלים.

ביוגרפיה
--------

נולד בפולין ובצעירותו עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. נשא את שרה נחמה, בתו של רבי ישעיה אורנשטיין. היה ממקורביו של מהרי"ל דיסקין וממייסדי השיעור בביתו, יחד עם גיסיו רבי יעקב אורנשטיין ורבי יצחק שלמה בלוי.

על פי הוראת מהרי"ל דיסקין התמנה לראש השוחטים בירושלים, ומאז כונה "ר' משה שוחט" וכמעט לא הוכר בשם משפחתו "פרנקנטל". לא הסכים לקבל תשלום עבור שחיטה ועבור לימוד תורה.

בסוף המאה ה-19, בהגיעו לגיל ארבעים, פרש ממלאכת השחיטה, ומאז עסק כל ימיו בתורה. התגורר בשכונת בתי ורשה.

היה מגבאי ומנהלי הישיבה הגדולה ותלמוד התורה מאה שערים. פרסם קונטרס כיצד להתעסק עם בנק שאחד מחברי הדירקטוריון שלו הוא יהודי בהיבט של הלכות ריבית[דרוש מקור]. בשנת 1913 היה בורר יחד עם רבי לייב דיין בדין תורה לגבי חברת כרמל מזרחי. החברה ביקשה לפסול את הבוררים, אך הרב קוק גיבה אותם.

חתם עם רבני ירושלים על כרוזים ציבוריים. בין השאר חתם על הכרוז האחרון של הרב קוק, חודש לפני פטירתו, יחד עם רבנים, בעניין ההצעה באספת רבני ארץ ישראל על הקמת מועצה דתית עצמאית בכל עיר.

הרב פרנקנטל לא האמין ברופאים, אך היה קונה תרופות ומשליכן לאשפה כדי שתהיה לרופאים פרנסה.[דרוש מקור][מפני ש...]

נפטר בסוף שנת תש"ב ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. על מצבתו נכתב: "גאון צדיק קדוש וטהור".

צאצאיו
------

בנו יצחק פרנקנטל היה מזכיר "ועד הכללי כנסת ישראל" וישיבת עץ חיים בירושלים. היה חתנו של הרב מנחם יעקב זלזניק (אביו של הרב שלמה זלמן זלזניק). בנו מרדכי פרנקנטל היה עורך העיתון היהודי "סאנפעלער אידישע צייטונג" בברזיל.

לקריאה נוספת
------------

* **תבונה** ב, ירושלים תש"ב, עמ' קלו

קישורים חיצוניים
----------------

* כתובת רבי משה שוחט-פרנקנטל, בית המכירות קדם
* קברו

הערות שוליים
------------

1. ↑  אגרות הראיה ב, איגרת תפ, איגרת תצו.
2. ↑  שרשרת הדורות בתקופות הסוערות ב, ירושלים תשס"א, עמ' 107, 114, 115, 116, 121, 126, 140; שם ו, עמ' 309, 314.
פירוש נוסף ערך זה עוסק בעיר עתיקה בצפון מסופוטמיה. אם התכוונתם לעיר שומרית עתיקה בדרום מסופוטמיה, ראו ארידו.
 אירידו בתחום השפעתה של ימחד בשנת 1764 לפנה"ס.
**אירידו** הייתה עיר עתיקה בצפון מזרח מסופוטמיה. מיקומה המדויק אינו ידוע, היא שכנה כנראה בין חרן וכרכמיש. העיר שגשגה בתקופת הברונזה התיכונה ובתקופת הברונזה המאוחרת, עד שנהרסה על ידי אשור.

היסטוריה
--------

העיר הוזכרה במכתב ששלח מלך כרכמיש אל זמרי-לים מלך מארי. על פי המכתב אפשר להבין שהעיר הייתה עיר וסאלית של כרכמיש. בהמשך, כנראה לאחר שכרכמיש הפכה להיות עיר לקוחה של ימחד (שמרכזה היה בעיר חלב), גם אירידו נשלטה על ידה.

באמצע המאה ה-18 לפנה"ס, האזור שבו שכנה העיר נשלט על ידי ירים-לים, שהיה אחיו של אבא-אן הראשון מלך ימחד. זיתרדו, המושל של העיר אירידו, שהייתה העיר הראשית באזור, מרד בימחד כשהוא ממריד ערי מדינה נוספות במסופוטמיה העליונה. בעקבות כך נלחם אבא-אן הראשון במורדים בכוח שהביא להריסת העיר. ירים-לים פוצה על ידו וקיבל את השלטון על העיר אללח'.

במאה ה-16 לפנה"ס, התעצמה באזור ממלכת מיתני. העיר חלב הפכה להיות עיר וסאלית שלה, וסביר שכך גם אירידו. במאה ה-14 לפנה"ס, נשלטה אירידו על ידי הנסיך החתי פּיַשילי (אנ'), שהיה בנו האמצעי של שופילוליומש הראשון. הוא כבש אותה במסגרת מסע המלחמה שלו כנגד מיתני, בדרכו לכבוש את וַשוּכָני, עיר הבירה של מממלכת מיתני. לאחר נסיגת החתים מהאזור, הפכה העיר להיות מרכז אזורי של מיתני, עד שנכבשה על ידי מלך אשור אדד-ניררי הראשון במאה ה-13 לפנה"ס.

### הכיבוש האשורי

מלך מיתני, וסאשאתה, מרד כנגד אשור. הוא שלח שוחד וביקש את עזרת המלך החתי, אבל בקשתו לא נענתה. אדד-ניררי הראשון תקף את מיתני וכבש את רוב עריה. המשפחה המלכותית של מיתני ברחה לאירידו. הצבא האשורי הגיע לעיר, שבה אותם והיגלה אותם לאשור. אירידו והיישובים סביבה הוצתו בשריפה ונהרסו, ובכתובתו של אדד-ניררי הראשון הוא מציין שהוא המליח את אדמתה, אירוע טקסי הנעשה למדינה מורדת.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Warfare in the Ancient Near East to 1600 BC מאת William J. Hamblin, הוצאת Routledge,‏ 2006, עמ' 255
2. ↑  Brotherhood of Kings: How International Relations Shaped the Ancient Near East, מאת Amanda H. Podany, הוצאת Oxford University Press,‏ 2010, עמ' 298
3. ↑  Tracing the Earliest Recorded Concepts of International Law, מאת Amnon Altman, הוצאת BRILL,‏ 2012, עמ' 101
**מועדון כדורגל הנשים ג'וביסי** (שמו המלא בצרפתית: **Football Club Féminin Juvisy Essonne**) הוא מועדון כדורגל נשים מהפרוור וירי שטיון שבפריז, צרפת.

מאז 1987, משחקת הקבוצה בליגת העל הצרפתית, ולזכותה שש אליפויות צרפת וגביע מדינה אחד.

היסטוריה
--------

המועדון הוקם ב-1971 כחלק מקבוצת הכדורגל המקומית (ES Juvisy) של הקומונה ג'וביסי סור אורגה. לאחר 14 שנים התפצלה קבוצת הנשים מהמועדון, עברה לפרוורי פריז ושינתה את שמה למועדון כדורגל הנשים ג'וביסי (FCF Juvisy). למרות המעבר מג'וביסי, שמרה הקבוצה על שמה, על מנת שלא תאבד את אוהדיה ואת הגב הכלכלי שהיה לה.

ב-1987 עלתה הקבוצה לליגת העל הצרפתית, וחמש לאחר מכן זכתה באליפות הראשונה בתולדותיה. בין השנים 1994 ל-2003, זכתה הקבוצה בארבע אליפויות צרפת, וביססה את עצמה כאחת מהקבוצות המצליחות במדינה. בשנת 2004 היא השתתפה לראשונה בגביע אופ"א לנשים, אך לא הצליחה לעבור את שלב הבתים. הישג השיא שלה במפעל התרחש בשנת 2013, אז העפילה הקבוצה לחצי הגמר, ושם הודחה על ידי אולימפיק ליון.

קפטנית נבחרת צרפת לשעבר, סנדרין סובריינד, היא שיאנית ההופעות בקבוצה, כשלזכותה למעלה מ-300 משחקים ב-14 עונות. גם מלכת השערים של הנבחרת בכל הזמנים, מרינט פישון, שיחקה בקבוצה במשך מספר שנים, ואף זכתה איתה באליפות הליגה ב-2006.

תארים
-----

נכון לסוף עונת 2014/15:

* **ליגת העל הצרפתית** (6): 1991/92, 1993/94, 1995/96, 1996/97, 2002/03, 2005/06
* **הגביע הצרפתי**‏ (1): 2005

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'וביסי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של ג'וביסי

* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**אירופזאורוס** (שם מדעי: ***Europasaurus***; מילולית: "דינוזאור אירופי") הוא סוג של דינוזאור אוכל צמחים ממשפחת הברכיוזאוריים שחי ביורה העליון לפני 154 מיליון שנה.

מאפיינים
--------

סוג זה התגלה בגרמניה, במחצבה בקרבת העיר הנובר ב-1998 ולאחר עבודת חוקרים שחילצו את עצמותיו עד לשנת 2000. הוא תואר ב-2006 בידי החוקר אוקטביו מתאוס (אנ') ונכלל בו מין יחיד: *Europasaurus holgeri*. הממצאים כללו שרידי גולגולת ולסתות וכן שרידי חוליות וצלעות. סך הכל התגלו 10 פרטים משומרים. ב-2012 עד 2014 החלה עבודת חפירה נוספת באזור שחשפה מעל 3,000 עצמות אשר השתייכו לכ-20 פרטים חדשים.

האירופזאורוס היה אחד מהקטנים שבבני משפחתו שכללה מינים גדולים מאוד, ביניהם הברכיוזאורוס והג'ירפטיטאן. בהשוואה לעצמות קמרזאורוס נראה שהגיע בבגרות לגובה 6.2 מטר ולמשקל של 800–900 קילוגרם בקירוב ודומה בגודלו למגיארוזאורוס. ממצאים נוספים הגיעו לגובה 3.7 מטר ואף ל-1.7 מטר. הוא הצליח להשיג את הגמדיות עקב צמיחה איטית מהרבה של עצמות מאשר זאורופודים אחרים.

שני הדינוזאורים עברו גמדיות איים עקב הגעתם לאיים הקדומים של צפון גרמניה, אזור שכיום כולל הרים גבוהים והוא מזכיר מאוד את האי האצג מרומניה של הקרטיקון. בעבר אירופה הייתה מלאה באיים בתוך ימים רדודים וייתכן שכמה מהברכיוזאוריים הענקיים נדדו לעברם ועברו תהליך של גמדיות עקב המחסור במזון באיים. עדות נוספת לכך שהדינוזאור חי באיים הוא שנמצאו סביבו בעיקר שרידים של חיות ימיות. עקב מצחו הגבוה ושיניו המחודדות דמויות המעוין הוא זוהה כקרוב לברכיוזאורוס. מזונו התבסס על עלי עצים מחטניים.

הוא התקיים בשטחי איים רדודים של פחות מ-200,000 ק"מ. מרבית הממצאים באזור כללו ממצאי חיות ימיות כמו צבי ים, תנינאים ודגים וכן פטרוזאורים מעופפים, אך התגלו גם כמה דינוזאור כמו סטגוזאוריים ודיפלודוקיים גמדיים ולפחות 4 משפחות של תרופודים: הטורווזאורוס ממשפחת המגלוזאוריים, ממצאי אלוזאוריים קדומים, צרטוזאוריים ושיניים של פרטי דרומאוזאוריים. תרופודים אלה היו קטנים ולא עלו על אורך של 4 מטרים.

אולם ממצאים באזור לקראת סוף התקופה כללו עקבות רחבות של טורף גדול, ככל הנראה של אלוזאור נכחד, אשר כנראה הגיע עקב ירידת גובה פני הים והוא גרם אולי להכחדת הפאונה האנדמית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אירופזאורוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |

* אירופזאורוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**מועצת יש"ע המתחדשת** היא מועצה שהוקמה על ידי מועצת יש"ע בעקבות הביקורת על התנהלותה בזמן ביצוע תוכנית ההתנתקות. המועצה הייתה אמורה לחבר את התושבים אל מועצת יש"ע ולשתף את הציבור באמצעות עשרות חברים מהקהילות השונות. המועצה התכנסה מספר פעמים ולאחר מכן לא הייתה פעילה ולא הצליחה במטרתה.

חברי המועצה בחרו לראש המועצה בדני דיין, ולסגניתו נבחרה שרה אליאש.

רקע
---

בעקבות הביקורת, התנהל במועצת יש"ע בשנים שלאחר ההתנתקות ארגון מחדש, שמטרתו להגביר את מידת הייצוגיות שלה ואת התמיכה בה בקרב המתנחלים. שמה שונה באופן זמני ל"מועצת יש"ע המתחדשת" בשל ניסיונות למיתוג מחדש, למספר שנים, ונוספו לה חברים רבים.

מבנה ארגוני
-----------

מליאת המועצה כללה כ־80 נציגים מהיישובים השונים. בהנהלת המועצה המצומצמת כיהנו 17 חברים, 10 נציגי ציבור ו־7 ראשי מועצות ביש"ע.

### חברי ההנהלה המצומצמת

בהנהלה המצומצמת כיהנו עשרה נציגי ציבור:
שרה אליאש, דני דיין, הרב אליקים לבנון, עדי מינץ, אורי אליצור, יפעת ארליך, הרב אהרן איזנטל, חנן פורת, יגאל כהן-אורגד, משה לשם.

נציגי הרשויות היו:
ראשי הרשיות בנצי ליברמן מהשומרון, שאול גולדשטיין מגוש-עציון, פנחס ולרשטיין ממטה בנימין, צביקי בר חי מהר-חברון, משה רוזנבאום מבית-אל, הרצל בן ארי מקרני שומרון. בנוסף כיהן במועצה זאב חבר – מזכ"ל אמנה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אחדות המחנה ושינוי התודעה עלון 56 של מועצת יש"ע. הבחירות התקיימו ביום כ"ז תמוז התשס"ז באריאל
2. ↑  דיוניה הראשונים של מועצת יש"ע המתחדשת, אתר ערוץ 7, כ"ג באייר תשס"ז - 11.05.07
3. ↑  מועצת יש"ע באתר דניאל ונטורה
**מועצת פיפ"א** היא חלק מהפדרציה הבינלאומית לכדורגל (פיפ"א), האחראית לניהול השוטף של הארגון בין המפגשים של קונגרס פיפ"א אשר אחראי לבחירת חבריו. המועצה אינה גוף מבצע אלא אחראית על קביעת החזון של פיפ"א והכדורגל העולמי. ב-2016 הוקמה המועצה במקום הוועד המנהל של פיפ"א. נשיא המועצה הוא נשיא פיפ"א ג'אני אינפנטינו, והמזכירה הכללית היא פאטמה סמורה.

מבנה המועצה
-----------

בעקבות הקונגרס המיוחד ב-2016 שנקבע עקב פרשת השחיתות בארגון, הוחלט להעניק למועצה כח רב יותר ולשנות את המבנה שלה כך שבראש המועצה עומד נשיא פיפ"א, המזכיר הכללי של אופ"א עבר להיות כחלק מהמועצה, והוכרז על קצין ציות.

במועצה 37 חברים המייצגים את קונפדרציות הכדורגל השונות לפי גודלן.

* נשיא פיפ"א - נשיא המועצה ג'אני אינפנטינו.
* אופ"א - שלושה סגני נשיא ושישה חברים נוספים.
* קונפדרציית הכדורגל של אסיה - סגן נשיא ושישה חברים נוספים.
* קונפדרציית הכדורגל של אפריקה - סגן נשיא ושישה חברים נוספים.
* CONMEBOL - סגן נשיא וארבעה חברים נוספים.
* CONCACAF - סגן נשיא וארבעה חברים נוספים.
* קונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה - סגן נשיא ושני חברים נוספים.

סגני הנשיא הם נשיאי הקונפדרציות, למעט אופ"א אשר קובעת שני סגני נשיאים נוספים.

ראו גם
------

* פיפ"א
* קונגרס פיפ"א

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מועצת פיפ"א (באנגלית)
מטה M-Systems בכפר סבא לאחר רכישת החברה על ידי SanDisk
DiskOnChip Plus MD2811-D32-V3
**M-Systems Ltd** הייתה יצרנית ישראלית של מוצרי אחסון זיכרון הבזק שהוקמה בשנת 1989 על ידי דב מורן ואריה מרגי ושכנה בכפר סבא.

בשנת 1993 נרשמו ניירות הערך של החברה למסחר בנאסד"ק.

החברה נודעה בעיקר בפיתוח ורישום פטנט של כונן ההבזק הראשון, ששווק בשנת 1995 בשם DiskOnChip (DoC) ושימש בטלפונים סלולריים. DiskOnChip פותח במרכז המו"פ שהוקם על ידי M-Systems בשם EUROM. ריק יוריליו, רוני לוי ודייוויד דייטשר היו האנשים שעבדו על פיתוח ושיווק DOC הראשון של 2 מגה בייט. מוצר זה המשיך לקבל את הפרס החדשני ביותר מ-EDN בשנת 1995 ובהמשך הפך לכונן ההבזק ו-DiskOnKey.

לקראת סוף המאה העשרים הצטמצמו הכנסות החברה, אך בשנת 2000 הציגה החברה את כונן הבזק מסוג USB הראשון, ששווק בשם DiskOnKey (דיסק און קי). התקן זה, בנפח אחסון של 8, 16 ו-32 מגה בייט, החליף את התקליטונים והתקליטורים לצריבה (CD-RW וכן DVD-RW) וכן החסנים שליפים כמו ZIP ו-JAZZ של חברת Iomega כאמצעי להעברת נתונים בין מחשבים וזכה להצלחה רבה, אך גם למתחרים רבים, עקב הגנת פטנט מוגבלת. ההתקן מתוצרת M-Systems נמכר גם על ידי חברת IBM.

בחצי הראשון של העשור הראשון של המאה ה-21 זכתה החברה להכנסות גבוהות ממכירת DiskOnChip לטלפונים סלולריים ומכשירים ניידים נוספים. החברה יצרה גם את מערכת הגשת הפלאש האמיתית (TrueFFS), שהציגה את זיכרון ההבזק ככונן דיסק למחשב.

בשנת 2006, לאחר 17 שנות פעילות, נרכשה החברה נרכשה על ידי המתחרה שלהם, SanDisk, תמורת 1.55 מיליארד דולר. לאחר רכישתה המשיכה החברה לפעול מכפר סבא.

באוקטובר 2015 הודיעה וסטרן דיגיטל על רכישת סנדיסק תמורת 19 מיליארד דולר, והרכישה הושלמה ב-12 במאי 2016. הרכישה כללה גם את הפעילות בכפר סבא, שממשיכה כמרכז פיתוח של וסטרן דיגיטל.

לקריאה נוספת
------------

* דב מורן, **100 דלתות - מבוא ליזמות**, הוצאת ידיעות אחרונות, 2016
* גלית חמי וסופי שולמן, **להמציא כל בוקר מחדש - סיפורה של החדשנות הישראלית**, ידיעות ספרים, 2018, הפרק "זיכרון לטווח קצר", עמ' 282–287

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **M-Systems** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ריאיון עם דב מורן ואריה מרגי, מוזיאון היסטוריית המחשב
2. ↑  פרס על מפעל חיים, Flash Memory Summit
3. ↑  Chris Oh, M-Systems DiskOnKey, SLCentral, August 17th, 2001
4. ↑  8MB USB Memory Key - Overview, באתר לנובו
5. ↑  שירלי יום-טוב, אם סיסטמס מישראל נרכשת ב-1.5 מיליארד דולר, באתר הארץ, 31 ביולי 2006
6. ↑  הראל עילם, כלכליסט, ווסטרן דיגיטל קונה את סאנדיסק ב-16 מיליארד דולר, באתר ynet, 21 באוקטובר 2015  
Western Digital To Aquire SanDisk For $19 Billion, באתר TechCrunch, אוקטובר 2015
**אדולף פרידריך וילהלם וכנהוזן** (בגרמנית: **Adolf Friedrich Wilhelm Wachenhusen**;‏ 27 במאי 1859 – 2 במאי 1925) היה אמן נוף, שרטט וחרט גרמני. מוקד עבודתו היה באזור הכפרי של אזור ביתו במקלנבורג.

ביוגרפיה
--------

על פי דרישת אביו, פקיד בכיר בעיר שוורין, לאחר סיום בית הספר התיכון בשוורין בשנת 1880 הלך ללמוד אדריכלות בפוליטכניקום בקרלסרוהה. אבל הוא נירשם לאקדמיה בקרלסרוהה, כדי ללמוד ציור. לאחר שנת 1884 הוא המשיך ללמוד אצל צייר הנוף תיאודור הייגן. בשנת 1889 עבר לברלין, למד באקדמיה לאמנויות יפות וצייר שנה עם אוגן בראכט. מאוחר יותר הוא עבד כראש בית ספר לציור בברלין.

מאז 1889 הוא היה גם חבר בהתאחדות אמני ברלין. בשנים 1892 עד 1895 ואכנהוזן שהה מספר תקופות בארנשופ שליד הים הבלטי. כאן הוא ניהל יחד עם פאול מילר-קמפף את בית הספר לציור של סנט לוקאס בחודשי הקיץ. מילר-קמפף התגורר כאן מאז 1892. טיולי לימוד הובילו את וכנהוזן 1892 לצפון איטליה ובשנת 1894 להולנד, שם שהה בולנדם ובמושבת האמנים קאטוויק.

ב-1 במרץ 1897 התחתן וכנהוזן עם זמרת האופרה בדרזדן אווה פון גילרן. באותה שנה בנה וכנהוזן את ביתו בתכנונו בארנשופ. לפניו, וחוץ ממילר-קמפף, כבר התיישבו כאן אמנים עמיתים כמו אנה גררהיים, אליזבת פון איקן ופריץ גריבה. עד מהרה המקום הפך למושבת האמנים של ארנשופ, ומקימיו כוללים גם את וכנהוזן.

בינתיים לוכנהוזן היה בית מגורים בהמבורג, שם ניהל גם בית ספר לציור. לאחר מות אשתו בשנת 1910 התחתן בשנת 1912 עם אשתו השנייה, לוסי שינדובסקי הצעירה ב-20 שנה, סטודנטית לשעבר לציור. בשנת 1909 מונה לפרופסור על ידי הדוכס הגדול ממקלנבורג.

וכנהוזן עזב את אנטרופ עם תום מלחמת העולם הראשונה בשנת 1918. ביתו נמכר בשנת 1920. הוא התגורר בעיקר בביתו בשוורין-גוריס.

לאחר מותו בשנת 1925, הוא נקבר בארנשופ.

בשנת 1926 התקיימה תערוכת זיכרון במוזיאון המדינה מקלנבורג שוורין.

עבודותיו של וכנהוזן מוגדרות כאימפרסיוניזם. הם כללו לצד הנופים בעיקר גם מוטיבים של יער ובעלי חיים, כביטוי לתשוקתו לצייד. וכנהוזן היה, בנוסף לחברות באיגוד אמני ברלין, חבר בקואופרטיב האמנויות הגרמני הכללי, איגוד המאיירים הגרמנים, באגודה לתחריטים בברלין ובאגודות נוספות ברחבי גרמניה.

הוא היה חבר של כבוד באקדמיה לאמנויות בפריז.

גלריה
-----

* נוף כפרי נוף כפרי
* סופה במפרץ סופה במפרץ
* ספינות במעגן ספינות במעגן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרידריך וכנהוזן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Berliner Adressbuch (address book), Part I, p. 1370 – Wachenhusen, Fritz, Landschaftsmaler, Berlin W, Wichmannstr. 8a IV, agora.sub.uni-hamburg.de
2. ↑  Hamburger Adressbuch (address book), Part II, p. 651 – Wachenhusen, Fritz, Landschaftsmaler; kl. Johannisstr. 9; Wohn.: Isestraße 143, agora.sub.uni-hamburg.de
3. ↑  Friedrich Schulz (2001). Ahrenshoop. Künstlerlexikon (in German). Verlag Atelier im Bauernhaus, Fischerhude. p. 181

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1036734137
* ISNI: 0000 0004 0984 6627
* RKD: 82348
* ULAN: 500427532
* VIAF: 303908357
* WorldCat: viaf-303908357

 |
**ה"לבנט בונדד"** - החברה המזרחית למחסני ערובה בערבון מוגבל  
 (The Levant Bonded Warehouses Co. LTD) היא חברה למחסני ערובה שנוסדה ביולי 1922, כחברת בת של החברה המצרית למחסני ערובה בערבון מוגבל (The Egyptian Bonded Warehouses). לחברה היו סניפים ביפו ובחיפה.

רקע
---

בתחילת המאה ה-20 שימש נמל יפו כמרכז יצוא ההדרים מישראל. בעת כיבוש הארץ על ידי הבריטים היה הנמל במצב התפוררות. עוד בימי הממשל הצבאי, דרשו סוחרי יפו להוסיף שטחי פריקה ואחסון.

שלטונות המנדט הבריטי החליטו לבנות נמל עמוק-מים בשטחי ארץ ישראל. סוחרי יפו עמלו רבות בשכנוע הבריטים לבנות את הנמל ביפו, אולם לאחר בחינה מדוקדקת הוחלט לבנות את הנמל בחיפה. עם זאת בוצעו שיפורים הדרגתיים גם בנמל יפו.

יסוד החברה
----------

ביוזמת הממשל הבריטי פתחה החברה המצרית למחסני ערובה ב-1919 שני סניפים בארץ ישראל - ביפו ובחיפה. ב-1922 נוסדה חברת הבת - "החברה המזרחית למחסני ערובה", שקבעה את משרדיה הראשיים בחיפה. ההון הבסיסי של החברה היה 20,000 לירות מצריות. מחצית מהמניות נרכשו על ידי החברה האם ומחצית נמכרו בארץ בעיקר לבנק אנגלו-פלשתינה.

עם הקמת החברה ומיד לאחר מינוי ההנהלה, הוקמה ועדה מקומית שתפקח על העבודה. בין חברי הוועדה היו אליעזר הופיין, שהיה גם סגן נשיא החברה, ושמואל פבזנר.

המחסנים הוקמו ביפו ובחיפה. במסמך שהודפס מטעם החברה ב-1924 נכתב שהמחסנים נמצאים באזור בית המכס עם גישה למסילות ברזל והם "מרווחים, מוארים למדי וגם מכונות לכיבוי אש בשעת סכנה נקבעו בהם". בחיפה נבנו שני בניינים מברזל שעלו כ 7,500 לירות מצריות, וביפו נבנה בניין מאבן ובטון מחוסם במחיר של 8,000 לירות מצריות.

פעילות החברה
------------

החברה פעלה כמחסן ערובה. היא יצגה את הבנקים כלפי הלקוחות, קִבלה על עצמה פדיון סחורות בהתאם להצגת חשבונות מתאימים, שִמשה כסוכן לסוחרים מרחבי העולם ואף הציעה ביטוח כנגד אש וביטוח ימי בהיותה נציגה בארץ של חברה בריטית ותיקה.

הלבנט בונדד תרמה רבות לפעילות הכלכלית בארץ. במשך שלושים שנים דאגה לקבל את כל מטעני העולים מגרמניה ושלחה את החשבונות לסוכנות היהודית.

בימי מלחמת העולם השנייה אִרגנה הלבנט בונדד, יחד עם אחרים, משלוחי סחורות מטורקיה לדרומה באמצעות מסילת הברזל דרך סוריה, צמח, ועד לחיפה. מחיפה נשלחו סחורות רבות למצרים ואף נשלח טבק לאוסטרליה.

הלבנט בונדד הפכה לסוכן התחבורה של הצבא הבריטי בעיראק וארגנה הובלת אספקה דרך המדבר. בין היתר, נשלחו בכל חורף מארץ ישראל לעיראק כ-4000 טונות תפוזים.

### הרכבל

ב-1927 יזם אליעזר הופיין הקמת רכבל מהים אל המחסנים שנבנו על הגבעה מעל לנמל, כדי להקל על הטענת משלוחי התפוזים. הוא רתם למיזם את משה נובומייסקי ופנחס רוטנברג שהסכימו להקים חברת רכבל משותפת. הופיין קיבל את הסכמת חברת האם המצרית לתוכנית. 
הוא פנה למהנדס ארפד גוט שיתכנן את המתקן. ארפד גוט הציג תוכנית מפורטת, אולם בסופו של דבר המיזם לא יצא לפועל.

### לאחר הקמת המדינה

עם קום מדינת ישראל עברו חלק מהמניות, שהיו בידי החברה המצרית למחסני ערובה, לידי משרד האוצר.

בשנת 1955 נמכרה הלבנט בונדד לחברה יהודית שווייצרית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  יצחק רוקח, **פרדסים מספרים**, רמת גן: הוצאת מסדה, 1970
2. ↑  שמואל גילר, "נמל יפו בשלהי התקופה העות'מאנית ובראשית שנות המנדט הבריטי", **מרחבים** 7, החוג לגאוגרפיה וסביבת האדם אוניברסיטת תל אביב, 2016
3. 1 2 3  י. גד, "'לבנט בונדד' בחיפה לידיים חדשות", עיתון **מעריב**, 25.7.1955, עמ' 3
4. 1 2  **החברה המזרחית למחסני ערובה בערבון מוגבל**, תל אביב: דפוס איתן-שושני, התרפ"ד (באתר הספרייה הלאומית)
5. ↑  הארכיון הציוני S3/473
6. ↑  הארכיון הציוני L51/197
הברון **פרידריך וילהלם פרייהר פון ארדמנסדורף** (בגרמנית: **Friedrich Wilhelm Freiherr von Erdmannsdorff**‏; 18 במאי 1736 - 9 במרץ 1800) היה אדריכל ותאורטיקן גרמני בתחום האדריכלות, ואחד מהמייצגים הבולטים של האדריכלות הנאו-קלאסית בגרמניה.

חייו
----

ארדמנסדורף נולד בדרזדן לברון ארנסט פרדיננד ולאשתו הנרייטה מרגריט פון הסלר. לאחר שהשלים את לימודיו באקדמיית קווליאר בדרזדן (1750–1754) הוא החל ללמוד באוניברסיטת האלה-ויטנברג, שם פגש את הנסיך פרנץ פון אנהלט-דסאו, והחל לעבוד עבורו החל מ-1758. בהתאם לאידיאלים של עידן האורות רצה הנסיך להפוך את אדמותיו ל"ממלכת גן" (גרטנרייך) אחידה. בנוסף להגברת היופי של הנוף היו אמורים להיבנות מבנים רבים, כגון מקדשים וגשרים, שיהיו נגישים עבור כולם. הוא העסיק את ארדמנסדורף על מנת לבצע את התכנון של השטח.

בין 1761 ל-1775 הוא ערך סיורים רבים באיטליה, הולנד, אנגליה, צרפת ושווייץ, ובמהלכם ספג השראה לתכנון ממלכת הגנים של דסאו-ורליץ. הוא התלווה לנסיך, והכיר את סגנונם של האדריכלים הסקוטיים רוברט וג'יימס אדם, וצפה גם בסגנון הבנייה של האדריכל ויליאם צ'יימברס. בעת ששהה ברומא הוא התוודע להיסטוריון של תולדות האמנות.

האמנות והתרבות של אנגליה באותה תקופה השפיעו על ארדמנסדורף ועל הנסיך פרנץ. האדריכלות הפלדיאנית של אנגליה, ששורשיה הם בין היתר מהווילות הפלדיאניות בוונטו, באה לידי ביטוי ביצירותיו המאוחרות של ארדמנסדורף והייתה אחת ההשפעות החזקות על עבודתו לצד האדריכלות של עיצוב פנים מתקופת רומא העתיקה. הוא בנה את הבית הכפרי בוורליץ בסגנון זה.

למרות שארדמנסדורף העדיף את הסגנון האדריכלי הזה, הוא הקים מבנים גם בסגנון התחייה הגותית שהיה חביב על הנסיך פרנץ. בין היתר הוא המיר את ההשפעות שספג במהלך טיולו באנגליה לכדי מעשה במהלך בניית הבית הגותי באדמות ורליץ.

ב-1781, בעת שהותו באנהלט-דסאו, הוא נישא לווילהלמינה פון אהלימב. לזוג נולדו שתי בנות.

ב-1786 זומן ארדמנסודף על ידי המלך פרידריך וילהלם השני מפרוסיה, על מנת שיעצב מחדש את הקישוטים בחדרי השינה והעבודה שלו בארמון סנסוסי שבפוטסדאם, כמו גם בברלינר שטאדשלוס. הוא נשאר בברלין ובפוטסדאם עד 1789, והתמנה לחבר כבוד באקדמיה המלכותית לאמנויות ומדעים מכניים בברלין. מעבר לעבודתו זו הוא היה פעיל בברנדנבורג כיועץ בתחומי האמנות, תרבות וחינוך.

בין 1789 ל-1790 הוא התגורר באיטליה פעם נוספת, שם התוודע למספר ציירים ופסלים. לאחר טיול בוויימאר ב-1791 ביחד עם הנסיך פרנץ, הוא ביקר בחצרות המלוכה של גותה, קאסל וקרלסרוהה. ב-1796 הוא החל לעבוד בחברה בדסאו שמטרתה להפוך יצירות אמנות לפופולריות באמצעות תצריבים. בתקופה זו הוא גם הרצה בבית הספר לאדריכלות של ברלין, בו לימד בין השאר את פרידריך גילי, לימים מורו של קארל פרידריך שינקל.

ארדמנסודף מת בדסאו בגיל 63, ונקבר בבית הקברות החדש של העיר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרידריך וילהלם פון ארדמנסדורף** בוויקישיתוף
* פרידריך וילהלם פון ארדמנסדורף בקטלוג הספרייה הלאומית של גרמניה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007280969505171
* BnF: cb12061164f (data)
* CiNii: DA12948184
* GND: 118826352
* ISNI: 0000 0000 8254 7026
* LCCN: n86091018
* NKC: jcu2013787094
* NTA: 072875305
* RERO: 02-A003220086
* RKD: 329771
* SUDOC: 100507182
* ULAN: 500014928
* VIAF: 67262469
* WorldCat: lccn-n86091018

 |
גנרל **היינריך פון ליטוויץ** (בגרמנית: **Heinrich von Lüttwitz**;‏ 6 בדצמבר 1896 – 9 באוקטובר 1969) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

פון ליטוויץ נולד ב-6 בדצמבר 1896 בקרומפאך, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט האולנים ה-ה-1, עמו לחם במהלך המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה נשאר פון ליטוויץ ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בינואר 1936 הועלה פון ליטוויץ לדרגת מיור, וב-1 באוקטובר 1936 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הפרשים ה-4. באפריל 1938 מונה למפקד גדוד הסיור ה-1, וב-1 בפברואר 1939 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.

### מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה פון ליטוויץ מפקד גדוד הסיור ה-1, אולם נפצע קשה ב-2 בספטמבר 1939 ואושפז בבית חולים. לאחר החלמתו מונה פון ליטוויץ ב-2 ביולי 1941 למפקד רגימנט הרובאים ה-59, וב-1 באוקטובר 1941 הועלה לדרגת אוברסט. ב-27 במאי 1942 קיבל פון ליטוויץ את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 ביוני 1942 מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-20. ב-31 באוגוסט 1942 קיבל פון ליטוויץ את אות הפציעה בזהב, וב-1 באוקטובר 1942 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-20, שפעלה כחלק מקורפוסים שונים תחת פיקוד הארמייה התשיעית. ב-1 ביוני 1943 הועלה פון ליטוויץ לדרגת גנרל לוטננט, וב-1 בפברואר 1944 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-2, שהייתה חלק מקורפוס הפאנצר ה-47 במסגרת קבוצת הפאנצר מערב, ולחם עימה בקרבות הקשים במערכה בנורמנדי. ב-3 בספטמבר 1944 קיבל פון ליטוויץ תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-5 בספטמבר 1944 מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-47, שהיה חלק מארמיית הפאנצר החמישית במסגרת קבוצת ארמיות G. ב-1 בנובמבר 1944 הועלה פון ליטוויץ על ידי אחיו שמילו פון ליטוויץ לדרגת גנרל חיל השריון, ובדצמבר 1944 הועבר הקורפוס שבפיקודו תחת פיקוד ארמיית הפאנצר החמישית במסגרת קבוצת ארמיות B, ולחם עימה במהלך הקרב על הבליטה. בפברואר 1945 הועבר הקורפוס שבפיקודו תחת פיקוד ארמיית הצנחנים הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות B, ולחם עימה עד לסיום המלחמה. ב-16 באפריל 1945 נפל פון ליטוויץ בשבי צבא ארצות הברית במהלך הלחימה בכיס הרוהר, וב-9 במאי 1945 קיבל פון ליטוויץ תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.

### לאחר המלחמה

פון ליטוויץ שוחרר מהשבי ב-1 ביולי 1947. לאחר שחרורו התגורר פון ליטוויץ בנויברג עד למותו ב-9 באוקטובר 1969.

קישורים חיצוניים
----------------

* היינריך פון ליטוויץ באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 137879296
* VIAF: 86050426
* WorldCat: viaf-86050426

 |
אירה ברטמן ויותם כהן באופרה שיקוי האהבה
**אירה ברטמן** היא זמרת סופרן ישראלית.

ביוגרפיה
--------

אירה ברטמן נולדה בעיר ריגה בלטביה ועלתה לישראל בשנת 1992. ברטמן למדה באולפן עברית בקיבוץ מעלה החמישה, שם אחת המורות שמעה אותה שרה בעברית, והתרשמה מאיכויות הקול שלה, והמליצה לה ללמוד פיתוח קול אצל שכנה שלה, מרים מלצר, שלימדה מקצוע זה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. 

ברטמן התקבלה לאקדמיה וסיימה לימודי תואר ראשון במגמת פיתוח קול וזמרה. בזמן לימודיה בילתה שעות רבות בספריה והאזינה להקלטות וראתה סרטי-קול של אופרות, והחליטה שהיא רוצה להיות זמרת אופרה כמו מריה קאלאס, שהשפיעה עליה במיוחד. 

בין השנים 2000–2003 הייתה חברה בתוכנית מתן אופרה סטודיו של האופרה הישראלית החדשה. היא שרה ברסיטלים רבים ברחבי ישראל, והופיעה כסולנית עם תזמורות מובילות בישראל, בניהן התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הסימפונית חיפה, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית ועם אנסמבלים שונים.

באופרה הישראלית שרה, בין השאר, את קונסטנצה בחטיפה מן ההרמון, התפקיד הראשי ברוסלקה, ולנסיין בהאלמנה העליזה, פרסקיטה בכרמן, האחיינית הראשונה בפיטר גריימס, הכוהנת הגדולה באאידה, אנינה בלה טרוויאטה, אנה בנבוקו, קייט פינקרטון במאדאם באטרפליי והעלמה הראשונה בהפקה בימתית של מתאוס פסיון. כמו כן היא הופיעה בתפקיד אדינה באופרה שיקוי האהבה בהפקה הקהילתית של האופרה הישראלית באשקלון, שכונת גילה בירושלים ורמלה. ובשנת 2005 היא שרה את תפקיד האישה השנייה בבכורה העולמית של "מסע אל תום האלף" מאת יוסף ברדנשוילי וא.ב יהושע.

  

ברטמן הופיעה גם על במות אופרה ברחבי אירופה: באיטליה - באופרה של רומא, באופרה של קאליירי ובתיאטרון בליני; בגרמניה - בדויטש אופר של ברלין, ובאופרה של מנהיים; בצרפת - באופרה של שאטלה; בפולין - באופרה הממלכתית של וורשה; בבלגיה - באופרה של ליאז'; וברוסיה - באופרה של מוסקבה.
לאחרונה, היא הוסיפה לרפרטואר שלה זמרה ליטורגית; היא שרה בשתי סימפוניות של גוסטב מאהלר ואת אורטוריית חג המולד של יוהאן סבסטיאן באך בניצוחו של פיטר שראייר.

ברטמן היא זוכת מלגת יצחק בסר ומלגת ברוך גרבוב.
בשנת 2014, קיבלה את פרס לנדאו, המוענק על ידי מפעל הפיס לאמנים ויוצרים.

ברטמן נשואה לזמר האופרה יותם כהן, טנור. השניים מרבים להופיע ביחד.

קישורים חיצוניים
----------------

* אירה ברטמן באתר האופרה הישראלית
* ענת מוניץ, ריאיון: אירה ברטמן באלמנט שלה, הבמה, 29.01.2019
* סרטונים בהם שרה ומתראיינת אירה ברטמן, יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  חגית רימון, עו"ד חגית רימון מראיינת את זמרת האופרה אירה ברטמן, באתר אישה, ‏29.1.2015
2. ↑  יותם כהן ואירה ברטמן, באתר הבמה
**סוּיְזָאי** או **סוּיְסַאי** (ביפנית: 綏靖天皇 - "סויזאי טאנו" - "סויזאי קיסר יפן") היה קיסר יפן השני, לפי המסורת היפנית. קיסר זה נחשב לאחד הקיסרים האגדתיים של יפן, מאחר שאין עדויות היסטוריות לשלטונות. על פי המסורות היפניות, הקיסר שלט משנת 549 לפנה"ס.

ההיסטוריונים המודרניים מטילים ספק בקיומם ובשלטונם של תשעת הקיסרים הראשונים של יפן. ההיסטוריונים סבורים שגם שמו של סויזאי ניתן לו על ידי כותבי היסטוריה מאוחרים (בתקופות קדומות), על פי הסברה שמות אלה ניתנו בתקופת הקיסר קאמו (782 - 805 לספירה), בעת שנכתבו הכרוניקות של קיסרי יפן.

בקוג'יקי מצוינים רק שמו של הקיסר וייחוסו המשפחתי, וכן ישנו תיאור של נסיבות עלייתו לשלטון. בניהון שוקי מצוינים גם מעשיו של הקיסר, אולם אלה מעשים אגדתיים, שאינם מבוססים על תיעוד היסטורי נוסף, וישנה סברה כי תיאורים אלה הועתקו מאגדות סיניות.

על פי המשורר היפני ג'י-ין, סויזאי היה אחד מבניו של ג'ימו, אשר שלט מארמון טאקאוקה-נו-מייה, בקצוראגי (כיום פרובינציית יאמטו).

על פי הקוג'יקי, סויזאי היה בנו הצעיר של אשתו הראשית של ג'ימו, איסוקיוריהימי. קאמויאווימימי, בנם הבכור של ג'ימו ואיסוקיוריהימי היה יורש העצר ועתיד היה למלוך לאחר אביו; אולם לאחר מותו של ג'ימו, טאגישימימי, בנם של ג'ימו ואהירצושימה, רעיה נחותה יותר של ג'ימו, ניסה לתפוס את השלטון. סויזאי שכנע את קאמויאווימימי לרצוח את טאישימימי, אולם זה נכשל, וסויזאי נאלץ להרוג את אחיו החורג בעצמו. לאחר זאת קאמויאווימימי ויתר על השלטון והכריז שאחיו הצעיר סויזאי, בהיותו אמיץ יותר, צריך להיות הקיסר.

ישנה סברה לפיה סיפור אגדי זה מנסה להסביר את שינוי המנהג הקדום לפיו הבן הצעיר ביותר הוא היורש, למנהג מאוחר יותר לפיו הבן הבכור הוא היורש. האגדה מנסה להסביר מדוע דווקא הבן הצעיר ירש את אביו.

על פי המסורות סויזאי מלך 45 שנים.

באתר הקבורה המלכותי של קיסרי יפן מצוי קברו של סויזאי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סויזאי, קיסר יפן** בוויקישיתוף
* נסיבות עלייתו לשלטון של סויזאי, על פי הקוג'יקי
* קורות חיים

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**ג'ימו, קיסר יפן** | **קיסרי יפן** | **הבא**:**אני, קיסר יפן** |
**ורמיליון** (שם מדעי: *Pyrocephalus rubinus*) היא ציפור שיר טיפוסית ממשפחת הטירניים בעלת צבע אדום החיה בטבע במגוון מקומות מחיה לאורך יבשת אמריקה כולל באיי גלאפגוס. צבעוניים ורבגוניים הרבה יותר מקרוביהם למשפחה.

מאפיינים
--------

הוורמיליון היא ציפור קטנה שאורכה 13-14 ס"מ ומשקלה 11-14 גרם. הזכרים אדמים עזים עם נוצות עליונות חומות כהות וציצה לראשם. הנקבות חומות ודהויות יותר עם לחיים לבנים. לשני המינים מקור חזק ובולט.

הוורמיליון חי באתרים פתוחים ברחבי אמריקה משיחים, סוואנות ויערות נשירים לשדות חקלאיים, ביצות, חופים ואף למדבר, אף ששם הם לא נפוצות. תפוצתם משתרעת מקנדה עד למרכז ארגנטינה, אבל בעיקר באמריקה המרכזית ומקסיקו. הם הצליחו להגיע אפילו לאיי גלאפגוס הנמצאים במרחק רב מהיבשת.

הציפור אוכלת כל וניזונה כמו אחיותיה לסוג בעיקר מחרקים כמו זבובים, חיפושיות וחגבים, אותם הם תופסים מצלילה מתואמת על החרק המופתע, וגם מזרעים. הם יאכלו גם מזונות קטנים אחרים שימצאו כמו יצורים מתים ביצים ואפילו יצללו לצוד דגים.
הנקבות בונות קן גדול על העץ עשוי מקורי עכביש, משי ועלים, בתוכו הנקבה מטילה 2-3 ביצים לבנות עליהם היא דוגרת בלי עזרת הזכר. לעיתים נטפלים לקינם הפזאיים מהמין *Molothrus ater*. הגוזלים גם עלולים להיטרף על ידי טורפים שונים כמו עורבים, נחשים, סנאים ורקונים ועופות אחרים כמו קרוטופגה אני (*Crotophaga ani*) יהרגו את הגוזלים בלי לאכול אותם.

מיון
----

ישנם 12 תת-מינים הנבדלים בעיקר בצבע הנוצות והפסים על הראש:

* *P. r. ardens*
* *P. r. blatteus*
* *P. r. cocachacrae*
* *P. r. dubius*
* *P. r. flammeus*
* *P. r. mexicanus*
* *P. r. nanus*
* *P. r. obscurus*
* *P. r. pinicola*
* *P. r. piurae*
* *P. r. rubinus*
* *P. r. saturatus*

הורמילונים אינם בסכנת הכחדה, אך מאוימים באזורים מקומיים ואוכלוסיות מסוימות נמצאות בירידה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ורמיליון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IBC
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  ורמיליון באתר הרשימה האדומה של IUCN
**סֻכּוֹת** הייתה עיר מקראית בנחלת שבט גד בעבר הירדן, בסמוך לנחל יבוק ולמעבר הירדן, ועל יד הערים צרתן ואדם.

תולדותיה
--------

בספר בראשית היא מוזכרת כתחנה בחזרתו של יעקב מארם נהריים לארץ כנען:

"וְיַעֲקֹב נָסַע **סֻכֹּתָה** וַיִּבֶן לוֹ בָּיִת וּלְמִקְנֵהוּ עָשָׂה סֻכֹּת עַל כֵּן קָרָא שֵׁם הַמָּקוֹם **סֻכּוֹת**".

על פי המסופר שם, העיר נקראת בשם זה על שם הסוכות שבנה יעקב לצאנו בזמן ששהה שם.

בספר יהושע נזכרת העיר כאחת מערי שבט גד שבבקעת הירדן המזרחית: "וּבָעֵמֶק בֵּית הָרָם וּבֵית נִמְרָה וְ**סֻכּוֹת** וְצָפוֹן".

בספר שופטים מסופר כי תושבי העיר לא הסכימו למסור מזון לצבאו של גדעון כאשר נלחם במדיינים:

"וַיָּבֹא גִדְעוֹן הַיַּרְדֵּנָה עֹבֵר הוּא וּשְׁלֹשׁ מֵאוֹת הָאִישׁ אֲשֶׁר אִתּוֹ עֲיֵפִים וְרֹדְפִים וַיֹּאמֶר לְאַנְשֵׁי **סֻכּוֹת** תְּנוּ נָא כִּכְּרוֹת לֶחֶם לָעָם אֲשֶׁר בְּרַגְלָי כִּי עֲיֵפִים הֵם וְאָנֹכִי רֹדֵף אַחֲרֵי זֶבַח וְצַלְמֻנָּע מַלְכֵי מִדְיָן וַיֹּאמֶר שָׂרֵי **סֻכּוֹת** הֲכַף זֶבַח וְצַלְמֻנָּע עַתָּה בְּיָדֶךָ כִּי נִתֵּן לִצְבָאֲךָ לָחֶם וַיֹּאמֶר גִּדְעוֹן לָכֵן בְּתֵת ה' אֶת זֶבַח וְאֶת צַלְמֻנָּע בְּיָדִי וְדַשְׁתִּי אֶת בְּשַׂרְכֶם אֶת קוֹצֵי הַמִּדְבָּר וְאֶת הַבַּרְקֳנִים וַיַּעַל מִשָּׁם פְּנוּאֵל וַיְדַבֵּר אֲלֵיהֶם כָּזֹאת וַיַּעֲנוּ אוֹתוֹ אַנְשֵׁי פְנוּאֵל כַּאֲשֶׁר עָנוּ אַנְשֵׁי **סֻכּוֹת**"

בספר מלכים מסופר כי בין סוכות ובין צרתן, באתר שנחפר בקרקע, יצק שלמה המלך את כלי המקדש.

סוכות נזכרה ברשימת הערים שכבש מלך מצרים שישק הראשון בכנען, ב-924 לפנה"ס בערך. הרשימה נחרטה על גבי השער הבובסטידי שהקים שישק בכרנך לזכר ניצחונו.

זיהוי
-----

במאה ה-20 הוצע לזהותה במספר אתרים:

זיהוי אחד הוא ב"תל דיר עלא" שבעבר הירדן, בסמוך לשפכו של נחל יבוק (בשמו הערבי: א-זרקא) אל נהר הירדן. זיהוי זה נתמך על ידי החוקר יוחנן אהרוני. באתר זה נמצאו ממצאים ארכאולגים מתקופת הברונזה המאוחרת ועד המאה ה-9 לפנה"ס. זיהוי זה מתבסס על התלמוד הירושלמי, בו זוהתה העיר המקראית עם יישוב שנקרא בתקופת חז"ל בשם "דרעלה": "בית הרים - בית רמתה, בית נמרה - בית נמרון, **סוכות - דרעלה**, צפון - עמתו".

זיהוי אחר הוא ב"תל א-חצאן" בסמוך לנחל יבוק. התל ממוקם מצפון מזרח לאתר דאמיֶה, שבו נערכו חפירות ארכאולוגיות, ונמצאו ממצאים מתקופת הברונזה הקדומה עד ראשית תקופת הברזל.

ראו גם
------

* סכות, הסמוכה למצרים

לקריאה נוספת
------------

* הערך: סכות (ב), **לכסיקון מקראי**, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 670.
* יוחנן אהרוני, **אטלס כרטא לתקופת המקרא**, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974, עמ' 18, 120.

* *The Eerdmans Bible Dictionary* - William Eerdmans Publ.Co. Grand Rapids, Michigan, 1993

קישורים חיצוניים
----------------

* יצחק מייטליס, מדוע בנה יעקב בית בסוכות, באתר דעת
* קטע קול פרק 14 – דבר היום: שלומית בונה סוכות – על העיר סוכות במקרא בפודקאסט דברי הימים בהגשת אילן אבקסיס

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר בראשית, פרק ל"ג, פסוק י"ז.
2. ↑  לא התברר מדוע קרא יעקב למקום על שם מבנה ארעי ולא על שם מבנה קבע.
3. ↑  ספר יהושע, פרק י"ג, פסוק כ"ז.
4. ↑  ספר שופטים, פרק ח', פסוקים ד'–ט'.
5. ↑  ספר מלכים א', פרק ז', פסוק מ"ו.
6. ↑  תלמוד ירושלמי, מסכת שביעית, פרק ט', הלכה ב'.
**גוראן אלכסנדר סיוסטרום מילושביץ'** (בשוודית: **Goran Alexander Sjöström Milošević** הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת א.י.ק סולנה מליגת העל השוודית.

קריירת מועדונים
---------------

מילושביץ' החל לשחק כדורגל בריסנה, עיר הולדתו, לאחר מכן עבר לשחק בואסלונדס. עד גיל 17 תופקד בעמדת החלוץ, לאחר מכן הועבר לשחק כקשר ולבסוף כבלם. בשנת 2010 החל לשחק בסגל הקבוצה הבוגרת ובמהלך העונה הבקיע חמישה שערים.

ב-1 בפברואר 2011 חתם על חוזה ל-4 עונות בקבוצת א.י.ק סולנה. בעקבות פציעתו של פל קרלסון במהלך ההכנות לפתיחת העונה קיבל מילושביץ' מקום בהרכב הפותח של הקבוצה. משחק הבכורה נערך מול קבוצת מיאלבי ובסיומו נבחר לשחקן המצטיין של המשחק. הצלחתו משכה את תשומת לבן של קבוצות שונות כגון ארסנל וליברפול. ורדר ברמן אף הציעה סכום של כ-600 אלף אירו, אך נענתה בשלילה. ב-22 באפריל 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בבעיטה מתוך עיגול האמצע של המגרש.

ב-7 בינואר 2015 חתם על חוזה לשלוש וחצי עונות בקבוצת בשיקטש תמורת כמיליון אירו, אך במהלך העונה שותף בשני משחקים בלבד. ב-1 בפברואר 2016 הושאל לקבוצת הנובר 96, ששיחקה בבונדסליגה על לסיום העונה. ב-17 באוגוסט חתם על חוזה השאלה לעונה אחת לקבוצת דרמשטאדט 98.

נבחרת לאומית
------------

אביו של אלכסנדר היגר לשוודיה מסרביה, כך שאלכסנדר מחזיק באזרחות כפולה. בשנת 2009 שיחק חמישה משחקים במסגרת נבחרת סרביה עד גיל 17. בשנת 2011 הוזמן על ידי הנס לינדבום, מאמן נבחרת שוודיה עד גיל 19 למחנה אימונים, בעקבותיו זומן גם לנבחרת עד גיל 21, בה שיחק במסגרת מוקדמות אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21. הוא שותף ב-11 משחקים והבקיע 2 שערים. במהלך האליפות שותף ב-4 משחקים והיה שותף לזכיית הנבחרת באליפות.

ב-26 בינואר 2016 ערך את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת, כשעלה כמחליף במשחק הידידות מול נבחרת פינלנד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסנדר מילושביץ'** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Liverpool & Arsenal battle for Sweden under-21 starlet - reports, givemesport.com
2. ↑  AIK Solna Defender Blasts Goal into Top Corner from Center Circle, 23 April 2012
3. ↑  Officiellt: Alexander Milosevic klar för Besiktas, fotbolltranfers.com, 7 January 2015
4. ↑  Milosevic kommt – Marcelo geht, Hahhover96.com, 2 February 2016. (בגרמנית)
**ורמיה** (ברוסית: **Время**; מילולית: "זמן") היה יומון ישראלי בשפה הרוסית. ראה אור בין השנים 1991–2004. בין הכותבים והעורכים הבולטים בו נמנו אדוארד קוזנצוב, רומן ברונפמן, מרינה סולודקין, נטשה מוזגוביה, זאב בן אריה, ויקטור טופלר ואלכסנדר אטרמן.

היסטוריה
--------

עם תחילת גל העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90, היה במדינת ישראל עיתון רוסי יחיד, "נאשה סטראנה" שהשתייך למפלגת העבודה הישראלית. בשנת 1989 ראה אור השבועון "נובוסטי נדלי" וב-1990 נוסד היומון הפרטי קצר הימים "סְפּוּטְנִיק". איל העיתונות רוברט מקסוול, שהחל לפעול אז בישראל ורכש את "מעריב", זיהה את הפוטנציאל הגדול של העולים החדשים ופעל להקמת עיתון יומי חדש בשפה הרוסית. בין היתר מוזכרים כמי שייעצו למקסוול ולדימיר גלוזמן, מנכ"ל ארגון-הגג של יוצאי ברית-המועצות, אסיר ציון לשעבר, נתן שרנסקי ואיש משרד החוץ אברהם בן-יעקב, ששימש כמרכז המערכת הראשון של העיתון.

הגיליון הראשון של "ורמיה" ראה אור ב-29 במרץ 1991, לאחר מספר מהדורות נסיוניות שצורפו ל"מעריב" כשירות לקוראי הרוסית בעת מלחמת המפרץ. עקב השליטה המשותפת של מקסוול ב"מעריב" וב"ורמיה" שכנה מערכת העיתון בבית מעריב וחלק מהמאמרים והכתבות היו חומרים מתורגמים מ"מעריב". עורך "מעריב" דב יודקובסקי חנך את אנשי העיתון, אשר ברובם היו אנשי ספרות חסרי רקע בעיתונות. מקסוול השווה את שכרם של עיתונאי "ורמיה" למשכורתם של עיתונאים ישראלים כותבי-עברית, בניגוד לרוב הכותבים בעיתוני עולים חדשים בישראל, שמשכורתם הייתה נמוכה יותר. החוזקה העיקרית וחשיבותו המקורית של העיתון לא הייתה בצד העיתונאי, שנסמך ברובו על "מעריב", אלא בסוללה מכובדת של פרשנים ובעלי טורים שגיבשו את קולה הייחודי של העלייה הרוסית והציגו נקודת-מבט ייחודית (בהם נטשה מוזגוביה, דוד מרקיש, ירמיהו ברנובר, מאיה קגנסקיה ועוד). בתוך חודשים ספורים עמדה תפוצת העיתון על כ-30 אלף עותקים.

עם מותו של מקסוול בנובמבר 1991 הועבר "ורמיה", כמו עיתון-האב שלו, "מעריב", לשליטת עופר נמרודי, שהסתכסך עד מהרה עם צמרת "ורמיה" בשל דרישתו לקצץ בשכרם. באוגוסט 1992 עברו מיטב העיתונאים ב"ורמיה", כולל העורך הראשי אליעזר דנילוביץ לקבוצת "ידיעות אחרונות" והקימו את העיתון המתחרה "וסטי", שהצטיין באותו עיצוב גרפי ואותו גופן כמו "ורמיה" ואף בשם דומה.

נמרודי המשיך להוציא את "ורמיה" עם שארית צוותו ועם עיתונאים שהביא מ"נובוסטי נדלי". ב-1993 מכר את השליטה בעיתון לאלי עזור.

קישורים חיצוניים
----------------

* ורמיה, באתר "אנשים ישראל"
* אברהם בן-יעקב, ‏העיתונות בלשון הרוסית בישראל, **קשר** 24, אביב 1998, עמ' 15-2
* אברהם בן-יעקב גטו או גשר (התפרסם לראשונה בספר השנה של העיתונאים 1998, עמ' 239–248)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ורמיה, באתר "אנשים ישראל"
**הרכבת התחתית של חרקוב** (באוקראינית: *Харківський метрополітен* - "חרקיבסקיי מטרופוליטן") היא מערכת הסעת המונים הפועלת בעיר מאז 23 באוגוסט 1975.

נכון לשנת 2016 כוללת המערכת 3 קווים פעילים עם 30 תחנות באורך כולל של כ-38.5 ק"מ. המערכת כולה תת-קרקעית, פרט לגשר עילי מעל הנהר חרקוב בקו מס' 1.

לכל אחד מהקווים נקבעו שלושה אמצעי זיהוי: שם, מספר וצבע.

הרכבת התחתית פועלת בין השעות 6:00 בבוקר עד 00:45 בלילה (שערי כניסה לתחנות ננעלים בחצות ושערי יציאה פתוחים עד 00:45).

תדירות תנועת הרכבות ברוב שעות היום היא 4 – 6 דקות, בשעות שיא עולה התדירות ל 2 -3 דקות. אחרי שעה 21:00 יורדת התדירות ל-10–15 דקות.

במשך שנה נוסעים ברכבת כ-207 מיליון איש (כ-600 אלף ביממה).

עד לשנת 2011 היו כל השלטים ברכבת כתובים אך ורק בשפה האוקראינית. בתחילת 2011 הוספו גם שלטים באנגלית לקראת יורו 2012.

| שם הקו | מספרוצבע הקו | שם באוקראינית | נפתח | אורך | מספר  תחנות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| חולודנוהירסקה-זאוודסקה | **1** | Холодногірсько-Заводська | 1975 | 17.3 ק"מ | 13 |
| סאלטיבסקה | **2** | Салтівська | 1984 | 10.2 ק"מ | 8 |
| אולקסייבסקה | **3** | Олексіївська | 1995 | 11.0 ק"מ | 9 |
| **בסך הכל:** | **38.5 ק"מ** | **30** |
|

כרטיסי נסיעה
------------

הרכבת התחתית של חרקוב אינה מחולקת לאזורים, כך שתעריף הנסיעה הוא אחיד לכל הקווים. לאחר שאדם נכנס לתחומי התחנה הוא חופשי לנסוע בכל קו ולהחליף לכל קו ללא תשלום נוסף עד שהוא יוצא מתחומי הרכבת.

תשלום על נסיעה בודדת מתבצע בעזרת כרטיס נסיעה עם ברקוד. הם נמכרים במכונות אוטומטיות בכל התחנות. עלות נסיעה בודדת 3 הריבניה.

עד לאוקטובר 2012 בוצע התשלום בעזרת אסימונים. עד ל-1 בינואר 2010 היה ניתן לרכוש את האסימונים גם בקופות, אך בשנת 2009 החליטה הנהלת הרכבת לבטל לגמרי את הקופות בתחנות.

חלופה אחרת לתשלום היא כרטיס למספר נסיעות. זהו כרטיס מסוג RFID, שניתן להטעינו בסכום מסוים (עד 400 הריבניה). הטעינה מתבצעת בעמדות טעינה ממוחשבות בכל אחת מהתחנות.

שמות התחנות
-----------

מגמת החלפת שמות התחנות לאחר התפרקות ברית המועצות לא פסחה גם על הרכבת התחתית של חרקוב. חלק מהשמות שהיו מזוהים עם המשטר הקומוניסטי הוחלפו. כך למשל תחנת "רחוב סברדלוב" (על שמו של המהפכן וראש ממשלה הראשון של רוסיה הסובייטית) הוחלף בשם "חולודנה הורה" (בתרגום לעברית - ההר הקר), "תחנה סובייטית" הוחלפה ב"כיכר החוקה", "תחנה על שם הצבא הסובייטי" הוחלפה ב"התחנה הצבאית" ו"תחנת הפרולטריון" התחילה להיקרא "התחנה התעשייתית".

אירועים ותקריות ברכבת התחתית
----------------------------

* ב-14 במאי 2006 אירעה התנגשות בין שתי הרכבות בקו מס' 1 כתוצאה מכך נפצעו 6 נוסעים.
* ב-29 ביולי 2009 בקו מס' 1 נתקעה רכבת בתוך המנהרה, עקב תקלה בקו חשמל. תנועת הרכבות בקו זה הופסקה למשך כשעתיים. הנוסעים שהיו ברכבת התקועה פונו רגלית לתחנה הקרובה.
* בלילה שבין 19 ל-20 באפריל 2009 בין השעות 00:30 ו-2:00 נערכה בתחנת "האוניברסיטה" הופעה של התזמורת הסימפונית של חרקוב. כ-5,000 צופים נאספו בתחנה כדי לראות את ההופעה. כל מהלך ההופעה עמדו ברציפי התחנה שתי רכבות, אשר בסיומה הסיעו את הצופים אל יעדם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרכבת התחתית של חרקוב** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הרכבת התחתית של חרקוב
* הרכבת התחתית של חרקוב, ברשת החברתית פייסבוק

* הרכבת התחתית של חרקוב, ברשת החברתית טוויטר

* הרכבת התחתית של חרקוב, ביישום טלגרם

* הרכבת התחתית של חרקוב, ברשת החברתית אינסטגרם