recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**קאקא** או **נסטור דרומי** (שם מדעי: *Nestor meridionalis*) הוא אחד משני מיני התוכים מהסוג נסטור, האנדמי לניו זילנד. המין השני הוא הקיאה, או נסטור הררי או נסטור צפוני (*Nestor notabilis*), החי מעט צפונה ממנו. הקאקא מצוי בסכנת הכחדה בטבע.

מאפיינים
--------

הנסטור הוא תוכי בינוני שאורכו עד 45 ס"מ ומשקלו עד 500 גרם. לנסטור דו-צורתיות זוויגית והזכרים גדולים יותר מהנקבות אך דומים להן בצבעם האפור עם כתמים אדמוניים על הרגלים, הכנפיים והראש, יחד עם כתם כתום על הלחיים והמקור. הם ניזונים בעיקר מזרעים ומצמחייה שונה, לרבות עשב, פרחים, פירות קטנים וחרקים. הם גם יכרסמו קליפות עצים כדי להגיע לחיפושיות הנמצאות בתוך הגזע. 

התוכי חי ביערות ממוזגים ברחבי שני האיים וכן באי קפיטי (אנ'), האי קודפיש (אנ') והאי ברייר הקטן (אנ').

תוכים אלה נמצאים בסכנת הכחדה, בעיקר עקב יונקים טורפים שלא היו קיימים בניו זילנד והובאו אליה על ידי האדם: בעיקר חולדות, פוסומים וחמוסים, אשר טורפים הן פרטים בוגרים והן צעירים. בנוסף תוכים אלה נפגעים מתחרות עם צרעות פולשות ועם כנימות מגן על צוף של עצים.

תת-מינים
--------

* *Nestor meridionalis septentrionalis*
* *Nestor meridionalis meridionalis*

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קאקא** בוויקישיתוף
* קאקא, באתר ITIS (באנגלית)
* קאקא, באתר NCBI (באנגלית)
* קאקא, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* קאקא, באתר GBIF (באנגלית)
* קאקא, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  קאקא  באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007558864005171
* LCCN: sh94007983

 |
**טריגונים קוצני-גב** (שם מדעי: **Platyrhinidae**) היא משפחת דגי סחוס שטוחים מסדרת הטחנאים, אך ייתכן ששייכים לסדרת הרינופריסטיים. במשפחה זו 4 סוגים בשני מינים, מרביתם בסוג *Platyrhina*. הם נפוצים בעיקר במי האוקיינוס השקט המרוחקים מהיבשה, או שהם חיים לצד מדפי היבשת בעומק הים.

בצורתם הם דומים לגיטרנאים אך הם שייכים לטחנאים וקרובים יותר לטריגוניים האמיתיים. אורכם יכול להגיע למטר וחצי והם בעלי סנפירי חזה מעוגלים וקצרים, סנפירים קטנים מאחורי החזה המופנים אחורה ופלג גוף אחורי קטן וארוך בעל 2–3 אונות קטנות כשהזנב מכיל 2 אונות. צבעם של רבים מהם מתאים לצבע החול ועוזר להסוואתם.

הם חיים על קרקעית הים ומשתמשים בסנפיריהם כדי לנוע במים ולחפש חסרי חוליות או דגים למאכל.

מיון
----

* משפחה **טריגונים קוצני-גב** (Platyrhinidae)
	+ סוג *Platyrhina*
		- מין *Platyrhina hyugaensis*
		- מין *Platyrhina sinensis*
		- מין *Platyrhina tangi*
	+ סוג ומין יחיד *Platyrhinoidis triseriata*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טריגונים קוצני-גב** בוויקישיתוף
* טריגונים קוצני-גב, באתר ITIS (באנגלית)
* טריגונים קוצני-גב, באתר NCBI (באנגלית)
* טריגונים קוצני-גב, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* טריגונים קוצני-גב, באתר GBIF (באנגלית)
**מתיאס פלאגה אולסן** (באנגלית: **Mathias Flaga Olesen**; נולד ב-21 במרץ 2001) הוא כדורגלן דני-לוקסמבורגי המשחק בעמדת הקשר קבוצת פ.צ. קלן מהבונדסליגה ובנבחרת לוקסמבורג.

קריירה
------

אולסן נולד בדנמרק, ועבר עם משפחתו ללוקסמבורג בגיל 6 לאחר שאביו קיבל שם עבודה בענף ההשקעות.

הוא החל לשחק כדורגל בוולפרדנג' סמוך לבירת לוקסמבורג. מאוחר יותר הוא הצטרף לקבוצת הנוער של מועדון איינטרכט טריר, לפני שעבר לאקדמיית הנוער של פ.צ. קלן.

בעונת 2019/20 הוא רשם שתי הופעות בקבוצה השנייה של המועדון, ולאחר מכן נעשה לקפטן הקבוצה. ב-20 במרץ 2022 - יום אחד לפני יום הולדתו ה-21, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה בתיקו 1-1 נגד בורוסיה דורטמונד.

קריירה בינלאומית
----------------

מ-2017 עד 2021, אולסן שיחק בסך הכל 20 משחקים עבור נבחרות הנוער השונות של לוקסמבורג, והבקיע שער אחד.

בסתיו 2019, אולסן זומן לראשונה על ידי המאמן לוק הולץ לנבחרת הבוגרת של לוקסמבורג, אך רק ב-11 בנובמבר 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו, בניצחון 1–3 על אזרבייג'ן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מתיאס אולסן** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  No Author, Mathias Olesen / „Zeit, meinem Land etwas zurückzugeben", www.tageblatt.lu (בגרמנית)
**גוראם טושישוילי** (נולד ב-5 בפברואר 1995) הוא ג'ודוקא גאורגי, סגן אלוף אולימפי (טוקיו 2020), אלוף עולם (2018) ופעמיים אלוף אירופה (2017 ו-2019) בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג.

קריירה
------

בשנת 2011, זכה טושישוילי במדליית הזהב באליפות העולם לקדטים (עד גיל 17). הוא זכה פעמיים באליפות אירופה עד גיל 21 בשנים 2013 ו-2015. ב-12 במרץ 2017, טושישוילי זכה במדליה המשמעותית הראשונה בקריירת הבוגרים שלו, כאשר זכה במדליית זהב בגראנד סלאם באקו לאחר שניצח בגמר את בארנה תור מהונגריה.

ב-22 באפריל, זכה טושישוילי באליפות אירופה לשנת 2017 לאחר שגבר בגמר על אדם אוקרואשווילי, בן ארצו. באותה תחרות זכה גם בקטגוריית הנבחרות יחד עם גאורגיה. ב-12 בדצמבר, הוא זכה במדליית הזהב בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך בסנט פטרבורג. בשמינית הגמר הוא ניצח באיפון לאחר כ-30 שניות את אנטון קריבובוקוב הרוסי, ברבע הגמר הוא ניצח בעונשים את אלכס גרסיה מנדוסה הקובני, בחצי הגמר הוא שוב ניצח בעונשים את רפאל סילבה הברזילאי ובגמר גבר באיפון על ברזילאי אחר, דויד מורה.

באליפות העולם 2018 שנערכה בבאקו, זכה טושישוילי במדליית הזהב לאחר שניצח את כל חמשת קרבותיו באיפון. בקרב הראשון הוא ניצח את דניאל מתיאה הרומני, בשמינית הגמר הוא ניצח את יאקיב חאמו האוקראיני וברבע הגמר הוא ניצח את רוי מאייר ההולנדי בזמן ניקוד זהב. בחצי הגמר הוא ניצח את דורנבייאר אולזיבייאר המונגולי ובגמר טושישוילי גבר על אושנגי קוקאורי האזרי כאשר 5 שניות לסיום הקרב ביצע בהצלחה תרגיל סיאו-נגי.

באליפות אירופה 2019 שנערכה במינסק כחלק מהמשחקים האירופיים, זכה טושישוילי בפעם השנייה בתואר האירופי לאחר שניצח את כל ארבעת קרבותיו באיפון. באליפות אירופה 2020 שנערכה בפראג, זכה טושישוילי במדליית הארד לאחר שניצח באיפון את לוקאש קרפאלק הצ'כי. באליפות אירופה שנה לאחר מכן שנערכה בליסבון, זכה טושישוילי שוב במדליית הארד כאשר גבר באיפון על רוי מאייר ההולנדי.

באולימפיאדת טוקיו 2020, זכה טושישוילי במדליית הכסף בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג. הוא הגיע לתחרות האולימפית מדורג במקום השלישי מבין המתחרים והחל את דרכו בסיבוב השני, שם ניצח באיפון את טמור ראחימוב הטג'יקיסטני. ברבע הגמר הוא ניצח את רפאל סילבה הברזילאי בזכות עונשים ובחצי הגמר הוא ניצח באיפון את טמרלן בשייב הרוסי כדקה לסיום הקרב. בגמר התמודד טושישוילי מול לוקאש קרפאלק הצ'כי והפסיד באיפון 13 שניות לסיום לאחר ריתוק.

זכיות בתחרויות מהסבב העולמי
---------------------------

מקור:

| שנה | קטגוריה | עיר | מדינה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | גראנד סלאם | באקו | אזרבייג'ןאזרבייג'ן אזרבייג'ן |
| 2017 | מאסטרס | סנט פטרבורג | רוסיהרוסיה רוסיה |
| 2018 | גראנד פרי | טביליסי | גאורגיהגאורגיה גאורגיה |
| 2018 | גראנד פרי | זאגרב | קרואטיהקרואטיה קרואטיה |
| 2018 | מאסטרס | גואנגג'ואו | הרפובליקה העממית של סיןהרפובליקה העממית של סין סין |
| 2019 | גראנד פרי | טשקנט | אוזבקיסטןאוזבקיסטן אוזבקיסטן |
| 2020 | גראנד סלאם | דיסלדורף | גרמניהגרמניה גרמניה |
| 2022 | גראנד סלאם | תל אביב | ישראלישראל ישראל |
| 2022 | גראנד סלאם | אנטליה | טורקיהטורקיה טורקיה |

קישורים חיצוניים
----------------

* גוראם טושישוילי, ברשת החברתית פייסבוק
* גוראם טושישוילי, ברשת החברתית אינסטגרם
* גוראם טושישוילי, באתר olympedia.org
* גוראם טושישוילי, באתר איגוד הג'ודו העולמי
* גוראם טושישוילי, באתר JudoInside.com

הערות שוליים
------------

1. 1 2  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
2. ↑  הקרב מול אושנגי קוקאורי, גמר אליפות העולם 2018, אתר JudoInside
**קלרה מאונטקאסל**, באנגלית: **Clara Mountcastle** (26 בנובמבר 1837 – 24 במאי 1908) הייתה אמנית וסופרת קנדית שפרסמה את עבודתה המוקדמת תחת השם הבדוי **קאריס סימה**.

שנים מוקדמות
------------

קלרה מאונטקאסל נולדה בקלינטון (אנ'), אונטריו, קנדה בשנת 1837, אחת מ-12 ילדיהם של סידני הרמון מאונטקאסל, חקלאי, ופרנסס לורה (מייקל) מאונטקאסל. מאונטקאסל קיבלה הכשרה אמנותית מוקדמת מאמה, ציירת חובבת, ומאוחר יותר (1855–1857) למדה אמנות בטורונטו כשגרה עם דודה ג'ון ג'ורג' הווארד (אנ') שהיה אדריכל. באותה תקופה היא למדה בבית ספר פרטי לבנות, ובמשך תקופה מסוימת קיבלה הדרכה מאמנית אנגלייה, בציור מהטבע.  ב־1881, היא חזרה לקלינטון, שם התגוררה עם שתיים מאחיותיה למשך שארית חייה.

### קריירה

צבעי המים של מאונטקאסל זכו בחמישה פרסים בתערוכה הפרובינציאלית ב-1870 בטורונטו. היא המשיכה להציג בתערוכות פרובינציאליות ולאומיות לאורך שנות ה-80. המבקרים ציינו את מיומנותה בנושאים ימיים (אנ') מסורתיים. ב-1897, כשהסגנון האימפרסיוניסטי החדש זכה לשגשוג, עבודתה נדחתה על ידי אגודת האמנים של אונטריו (אנ') (OSA), שם הציגה בעבר, וגם מנעו ממנה להצטרף לאגודה. היא הצטרפה במקום זאת לאגודת האמנות לנשים של קנדה.

קריירת הכתיבה של מאונטקאסל החלה רק בשנות השמונים של המאה ה-19. היא פרסמה גם שירה וגם פרוזה. שני ספריה הראשונים, "שליחות האהבה" (שירים, 1882) ו"מסתורין" (נובלה, 1886) יצאו תחת השם הבדוי קאריס סימה, שאותו היא לקחה מכינוי ילדותה "קריסימה". ספרה השלישי, "האם נישואים הם כישלון?" (מסה, 1899), יצאה תחת שמה.

היא זכתה לשבחים על יכולתה לכתוב שירים במגוון רחב של צורות החל ממזמורים ועד חרוזים, אם כי לא התמודדה עם כולם באותה מידה ושיריה נטו לרגשנות קונבנציונלית ולא למקוריות. נושאיה חוזרים על עצמם וכללו חיי כפר, אהבה רעה והתקפות על מבקרים. הכתיבה שלה על הזדקנות ועוני מדברות על מאבקי העוני העדין שעמם התמודדו נשים רבות בתקופתה, כולל האחיות מאונטקאסל.

היא מתה מסרטן הכליות ב-1908.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קלרה מאונטקאסל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5  Godard, Barbara (1994). "Mountcastle, Clara". *Dictionary of Canadian Biography*.
2. 1 2  Willard, Frances E. and Mary A. Livermore, eds. A Woman of the Century: Fourteen Hundred-Seventy Biographical Sketches Accompanied by Portraits of Leading American Women in All Walks Of Life. Moulton, 1893, pp. 527–28.
3. ↑  Barbara Godard. "MOUNTCASTLE, CLARA H."
4. ↑  "Mountcastle, Clara". Canada's Early Women Writers. Simon Fraser University. Archived from the original on 2 April 2015

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 173024130
* LCCN: n83046107
* VIAF: 60453872
* WorldCat: lccn-n83046107

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"קלרה מאונטקאסל"**.
**תלמי פילדלפוס** (ביוונית: **Πτολεμαῖος ὁ Φιλάδελφος**, שמשמעותו היא "תלמי אוהב האחים"; נולד בסוף בשנת 36 לפנה"ס, מת כנראה בין השנים 29–26 לפנה"ס) היה נסיך מבית תלמי ובנם הצעיר של קלאופטרה השביעית מלכת מצרים והמצביא הרומי מרקוס אנטוניוס. מוצאו היה הלניסטי וגם רומי. הוא נולד באלכסנדריה וחי שם עד לכיבושה של אלכסנדריה בשנת 30 לפנה"ס.

משפחתו
------

אימו הייתה קלאופטרה השביעית, השליטה האחרונה של מצרים התלמיית. לאחר מותה הפכה מצרים לפרובינקיה רומית. אביו היה מרקוס אנטוניוס, מצביא ומדינאי רומאי, מתומכיו החשובים של יוליוס קיסר וחבר בטריומווירט השני.

* קיסריון – אחיו למחצה (אביו היה יוליוס קיסר), נולד ב-47 לפנה"ס. בגיל 4 הוכתר למלך תלמי החמישה עשר לצידה של אימו.
* קלאופטרה סלנה השנייה – אחותו, נולדה בשנת 40 לפנה"ס.
* אלכסנדר הליוס – אחיה התאום של קלאופטרה סלנה, נולד בשנת 40 לפנה"ס.

בנוסף, היו לאביו ילדים נוספים מנשותיו הקודמות.

ביוגרפיה
--------

אלכסנדר נולד מרומן האהבים של הוריו באנטיוכיה שבסוריה. לאחר מספר שנים שבהן הוריו לא היו בקשר, הם חזרו ונפגשו בשנת 37 לפנה"ס באנטיוכיה לאחר שאנטוניוס הזמין את קלאופטרה לשם כדי לקבל ממנה סיוע למלחמתו בפרתים. בעקבות המפגש הם חידשו את הקשר ביניהם ובעקבות כך העביר אנטוניוס לקלאופטרה השביעית נחלות שונות. לקראת סוף החורף הייתה קלאופטרה בהיריון עם תלמי פילדלפוס. אנטוניוס יצא לקרב באימפריה הפרתית ובמסעו השני נגדם הצליח לכבוש את ארמניה. את מצעד הניצחון קיים בשנת 34 לפנה"ס באלכסנדריה, ובמסגרתו, בהיותו בן שנתיים, הוכתר תלמי פילדלפוס לשליט פניקיה, סוריה עד נהר הפרת וקיליקיה.

בשנת 31 לפנה"ס נוצחו אנטוניוס וקלאופטרה בקרב אקטיום, הפסד שהיה תחילת הסוף. בסופו של דבר, בשנת 30 לפנה"ס, כבש אוקטביאנוס את אלכסנדריה ובאוגוסט של שנת 30 לפנה"ס התאבדו הוריו של תלמי. אחיו קיסריון נרצח על ידי אוקטביאנוס ותלמי, אחיו ואחותו נלקחו לרומא, שם השתתפו במצעד הניצחון שהתקיים בשנת 29 לפנה"ס. הם צעדו אזוקים בשרשראות זהב שהקשו עליהם את ההליכה. אוקטביאנוס נתן את שלושת האחים לאוקטביה, אשתו לשעבר של אביהם, והם גדלו במשק ביתה. ייתכן גם שבעת המצעד כבר לא היה בין החיים.

לא ידוע מה עלה בגורלו של תלמי לאחר מכן. המקור היחיד הנוסף המזכיר אותו הוא דיו קסיוס, המציין אותו ואת אחיו אלכסנדר הליוס כשהוא מספר על נישואיה של קלאופטרה סלנה, ובאותה עת הם היו כבר בין המתים. ייתכן שחלה ומת, ייתכן גם שאוקטביאנוס, שחס על חייו בעת כיבוש אלכסנדריה, דאג להורגו מאוחר יותר כדי שלא יהווה איום בעת התבגרותו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תלמי פילדלפוס** בוויקישיתוף
* תלמי פילדלפוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Adrian Goldsworthy, **Antony and Cleopatra**, Yale University Press, 2010, p. 597-598
2. ↑  דוד גולן, **תולדות העולם ההלניסטי**, עמ' 781
3. ↑  Duane W. Roller**, Cleopatra: A Biography**, p. 153
**שער פיה** (באיטלקית: **Porta Pia**) הוא שער בחומות אורליאנוס שבעיר רומא, בירת איטליה. השער נבנה בהוראת האפיפיור פיוס הרביעי ונקרא על שמו.

השער ממוקם בקצה ויה פיה - דרך שהוקמה בהוראת האפיפיור. השער תוכנן על ידי מיכלאנג'לו במטרה להחליף את שער נומנטנה הנמצא כמה מאות מטרים דרומה לשער פיה, אשר נסתם באותה עת. עבודות בניית השער החלו בשנת 1561 והסתיימו בשנת 1565 לאחר מותו של מיכלאנג'לו. חלקו החיצוני של השער הושלם בשנת 1869 בסגנון נאו קלאסי על פי תכנונו של וירג'יניו וספיניאני.

היסטוריה
--------

בניית השער החדש נדרשה מאחר שגידולה של העיר הביא לכך שלא ניתן היה להגיע בקלות דרך שער נומנטנה אל הויה נומנטנה. מיכלאנג'לו הכין עבור האפיפיור שלוש תוכניות לבניית השער, והאפיפיור בחר את הזולה מבין שלוש התוכניות. שלוש תוכניות אלה לא שרדו עד ימינו, ונותרו סקיצות מועטות של חלקים מהשער, מהם ניתן ללמוד כי השער שנבנה לבסוף היה שונה בצורתו מכל שלוש התוכניות.

מטבע משנת 1561 עליו הוטבעה דמות השער, ותחריט משנת 1568 מעידים על כך שהשער עבר מספר שינויים במהלך השנים, וכעת נראה שונה מבעת הקמתו.

השער היה המבנה האחרון שנבנה על ידי מיכאנג'לו, והוא נפטר זמן קצר בטרם הסתיימו עבודות הבנייה. השער הושלם על ידי ג'יאקומו דל דוצ'ה אשר בנה את שער סן ג'ובני.

מיכלאנג'לו תכנן קשת שער אחת בלבד, מטעמים של עיצוב וסימטריה. קשת שנייה נבנתה בשנת 1575 כדי להקל על מעבר התנועה. מיכלאנג'לו "התעלם" מעיצוב חלקו החיצוני של השער, ועיצב רק את חלקו הפנימי, הפונה אל העיר רומא.

תחריט משנת 1577 מתאר מגדל בסמוך לשער. לא ברור מתי נהרס מגדל זה, והאם התמוטט כתוצאה מהזנחה, או נהרס מטעמים אסתטיים.

חלקו החיצוני של השער נבנה בשנת 1869 על ידי וירג'יניו וספינייאלי, בהסתמך על התחריט משנת 1568 במטרה לדמות ככל האפשר את סגנונו של מיכלאנג'לו. עבודות בניית חלקו החיצוני של השער החלו בשנת 1853 בעקבות נזק שנגרם לשער בשנת 1851 כתוצאה מפגיעת ברק.

בקרבת השער ישנה פרצה המכונה "פירצת פורטה פיה" - פרצה דרכה פרצו ב-20 בספטמבר 1870 חילי צבא ממלכת איטליה וכבשו את רומא על מנת להפכה לבירת ממלכת איטליה המאוחדת. בשנת 1932 הוקמה באתר אנדרטה לזכר הפרצה.

בסמוך לשער, ב-11 בספטמבר 1926 ניסה ג'יאנו לוצ'טי לפגוע באמצעות פצצה במכוניתו של בניטו מוסוליני, בלא הצלחה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שער פיה** בוויקישיתוף
**Underwriters Laboratories Inc** (מוכרת בקיצור **UL**), היא חברה עצמאית בתחום הבטיחות, הפועלת למעלה מ-100 שנה בארצות הברית. החברה מפתחת סטנדרטים בכל הקשור לבטיחות מוצר וכן מעניקה שירותי ייעוץ, בדיקה, ביקורות ועוד.

חברת UL היא אחת מכמה חברות שאושרו על ידי הסוכנות הפדרלית- OSHA- Occupational Safety and Health Administration.

תקן UL עוסק ברובו בעמידות מוצרים לאש, אך גם בהבטים שונים של בטיחות הסביבה והאדם בהקשר של חומרים וטיב איכותם. תקן זה כולל בתוכו מעל 1,000 סטנדרטים לעבודה נכונה, שמירה על בטיחות וביטחון בני אדם, הסביבה ושיפור איכות החומרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **UL** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של UL
* UL, ברשת החברתית פייסבוק

* UL, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* UL, ברשת החברתית אינסטגרם

* UL, ברשת החברתית LinkedIn

* UL, סרטונים בערוץ היוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007269267305171
* GND: 16165043-0
* ISNI: 0000 0000 8859 7040
* LCCN: n81072769
* VIAF: 173610234
* WorldCat: lccn-n81072769

 |
**אברהם בן שלמה הירחי** היה פילוסוף ומתמטיקאי יהודי שחי במאה ה-14.

תולדותיו וייחודו
----------------

הידיעות הביוגרפיות אודות אברהם בן שלמה דלות ביותר. מכינויו "הירחי" ניתן ללמוד כי מקורו בעיר לוניל שבדרום צרפת, מחוז פרובאנס. לפי הערכות החוקרים חי ופעל במחצית השנייה של המאה ה-14. במאה ה-17 תועד שמו כ"**אברהם בן רש"י**" במובן בן ר' שלמה ירחי. תיעוד זה הוביל הוגים שונים לחשוב בטעות כי מדובר בבנו של רש"י, פרשן המקרא המפורסם, בן המאה ה-11, אשר הוליד בנות בלבד.

חיבורו היחיד המוכר כיום הוא "**ביאור פתיחת איקלידס**" העוסק במעלות לימוד המתמטיקה ("החכמות הלימודיות"), ובדגש על גאומטריה ("חכמת ההנדסה"). חיבור עברי זה מצטט ועושה שימוש בתרגומים עבריים רבים בני תקופתו להגות המתמטית של אוקלידס ומבאריה. להערכת החוקר גד פרוידנטל, חיבור קצר זה הוא יוצא דופן בספרות המחשבה היהודית של ימי הביניים וזאת משום עמדת המחבר כי ללימוד המתמטיקה ערך דתי בפני עצמו. גישה זו נוגדת את התפישה הלימודית המקובלת בקרב ההוגים השכלתנים בני התקופה (כגון הרמב"ם וממשיכיו) כי הלימוד מתמטיקה הוא רק מדרגה פונקציונלית בדרך להשגת מדעים מתקדמים יותר כגון פיזיקה ("מעשה בראשית") ומטאפיזיקה ("מעשה מרכבה").

בחיבורו, אברהם בן שלמה הירחי, אינו מפתח תפישה עקרונית זו, אך קובע כי למוד המתמטיקה נושאת בחובה סוד עמוק הקשור למהות ההשגחה האלוהית:

> 
> והתועלת הרביעי חזק הקדימה לפני שקדמו, והוא שלמוד זאת החכמה הלמודית בסוגה ובמינה הוא סבת ההשגחה האלהית במין האנושי, ובעבורה הוא מושגח מה שאפשר שיושגח המין האנושי וישאר באיש. וזה סוד גדול מסודות הדת, והמבין יבין
> 
> 
> 
>

לקריאה נוספת
------------

* גד פרוידנטל, לימוד המתמטיקה כ'סוד גדול מסודות הדת' במאה הארבע עשרה: 'ביאור פתיחת איקלידס' לאברהם בן שלמה הירחי (מהדורה ביקורתית מוערת). *מחקרי ירושלים במחשבת ישראל,* *יד*, 129-158.
* רפאל הלפרין, אטלס עץ חיים, ה: ראשונים, תל אביב תשמ"א, עמ' 209, מס' 1593

הערות שוליים
------------

1. ↑  רפאל הלפרין, **אטלס עץ החיים, ה: ראשונים**, 1981, עמ' 209
2. ↑  מקור הבלבול בספר "שפתי ישנים" משנת 1680. ראו מאמרו של גד פרוידנטל לעיל.

| תקופת חייו של הרב אברהם בן שלמה הירחי על ציר הזמן |
| --- |
| 
ציר הזמןציר הזמן

 |
**אוסקר פרנצל** (בגרמנית: **Oskar Frenzel**‏; 12 בנובמבר 1855 – 15 במאי 1915) היה אמן נוף גרמני, צייר בעלי חיים וליתוגרף, חבר הזצסיון הברלינאי.

קורות חיים
----------

פרנצל היה במקור ליתוגרף. הוא הפך לצייר בעלי חיים ונוף בנוסף לעבודתו כליתוגרף משנת 1879 בשיעורי הערב של מכון ההוראה של מוזיאון לאמנות דקורטיבית בברלין. בין השנים 1884–1889 למד באקדמיה הפרוסית לאמנויות בברלין עם פאול פרידריך מאירהיים ויוגן בראכט.

עם עמיתו פאול מילר-קמפף בשנת 1889 הוא "גילה" את כפר הדייגים ארנשופ על הים הבלטי, שם קמה מושבת אמנים בשנים הבאות.

הוא זכה בפרסים ראשונים בתערוכות בברלין. באחת הפעמים, בשנת 1896, זכה במדליית זהב גדולה בתערוכת האמנות הבינלאומית.

בשנת 1898 הקים יחד עם אמנים אחרים את הזצסיון הברלינאי והיה חבר בוועדה שלה. בשנת 1902 הצטרף שוב לקבוצה והיה משנת 1904 ועד מותו חבר באקדמיה הפרוסית לאמנויות.

עבודותיו הוצגו בגלריה הלאומית העתיקה בברלין, במינכן ובמוזיאונים בדרזדן, קניגסברג, מגדבורג ווינה.

גלריה
-----

* כבשים שחורותכבשים שחורות
* חיבה חיבה
* בשדות המרעהבשדות המרעה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוסקר פרנצל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Internationale Kunst-Ausstellung Berlin 1896, -: Internationale Kunst-Ausstellung Berlin 1896, -: Schuster -.
2. ↑  Frenzel, www.adk.de (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007520294405171
* DSI: 6937
* GND: 116771755
* ISNI: 0000 0000 6674 541X
* RKD: 29397
* ULAN: 500106662
* VIAF: 3230828
* WorldCat: viaf-3230828

 |
**איתן בורג-בטלר** (נולד ב-4 בספטמבר 2002) הוא כדורסלן ישראלי, המתנשא לגובה 1.91 מטר ומשחק בעמדת הרכז בבני הרצליה מליגת העל בכדרוסל.

ביוגרפיה
--------

בורג-בטלר נולד במושב משמר השבעה, החל לשחק במחלקת הילדים של מכבי בית דגן ובכיתה ט' עבר לשחק במחלקת הנוער של מכבי ראשון לציון ובליגת התיכונים במדי תיכון הגימנסיה הריאלית בעיר, עמה זכה באליפות ליגת העל לתיכונים בעונת 2019/20 ונבחר לשחקן המצטיין של העונה.
את דרכו בקבוצת בוגרים החל במכבי שוהם מהליגה הארצית בכדורסל ועונת 2021/22 החל לשחק באליצור נתניה מהליגה הלאומית, בעונתו הראשונה בקבוצה העמיד ממוצעים של 13.5 נק', 3.1 ריבאונדים ו-2.4 אסיסטים בסיום העונה העפיל עם הקבוצה לשלב הפלייאוף אך הקבוצה הודחה בשלב רבע הגמר לאחר הפסד 3–1 להפועל חבל מודיעין, בסיום העונה נבחר לשחקן ה-6 של העונה.

לקראת עונת 2022/23 חתם על חוזה לעונה נוספת באליצור נתניה. בעונה זו העמיד ממוצעים של 18.2 נק', 4.6 ריבאונדים, 4.3 אסיסטים ו-1.4 חטיפות ב-29.2 דק'.

ביולי 2023 חתם בבני הרצליה

נבחרת העתודה
------------

בקיץ 2022 זומן לסגל המצומצם של נבחרת העתודה לקראת אליפות אירופה שנערכה במונטנגרו, במהלך האליפות שותף ב-7 משחקים בהם העמיד ממוצעים של 6.6 נק' ו-1.7 ריבאונדים ב-18.7 דק'.

### חיים אישים

בורג-בטלר הוא בנו של הזמר אדי בטלר ואורלי בורג, אחותה של הזמרת גלית בורג.

הערות שוליים
------------

1. ↑  האב המפורסם, התארים האישיים וההבטחה שקוימה: סיפורו של איתן בורג
2. ↑  איתן בורג בטלר 2021/22 באתר איגוד הכדורסל
3. ↑  סטטיסטיקה אתר פיב"א
4. ↑  העזיבה של אבא אדי בטלר והחלום הגדול: איתן בורג בטלר מאליצור נתניה פותח הכל
כגן מנגן את התקווה במשחק נשים
**אליעזר "לייזר" כגן** (נולד ב-14 באוגוסט 1958) הוא שחקן כדורעף ישראלי, חבר נבחרת ישראל בכדורעף ושחקן הפועל המעפיל. כגן הוא בעל מספר ההופעות הבינלאומיות הרב ביותר (120). כגן הוא גם צ'לן מקצועי שניגן בתזמורת הקאמרית הקיבוצית.

ביוגרפיה
--------

כגן נולד וגדל בקיבוץ המעפיל. בגיל 11 הוא החל ללמוד לנגן בצ'לו בעקבות אחיותיו שניגנו בפסנתר ובויולה. הוא למד ארבע שנים בהדרכתו של עוזי ויזל. כגן בוגר האקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב וניגן בתזמורת הקאמרית הקיבוצית. הוא עבד כמטפל בפעוטות והיה לגבר הראשון בקיבוץ שעבד בעבודה זו.

כגן החל לשחק כדורעף בקבוצת הפועל המעפיל בעונת 1973–1974, ושיחק בקבוצה במשך חמש עשרה עונות (לא רצופות). בעונת 1985–1986 הוא שיחק עשרים ושניים משחקים בקבוצת ואלי זאבן פירנצה באיטליה בליגה השנייה. בעונות 1987–1988 ו-1988–1989 האו שיחק בקבוצת הפועל רמת אביב ובעונת 1989–1990 שיחק בקבוצת מכבי פתח תקווה. בעונת 1992–1993 הוא שיחק בקבוצת הפועל תל אביב וסיים את קריירת המשחק שלו בליגה השנייה בקבוצת הפועל העוגן בעונת 1993–1994. בסך הכל כגן שיחק כדרועף במשך עשרים ואחת עונות.

ביחד עם קבוצת הפועל המעפיל, כגן זכה בחמישה תוארי אליפות המדינה, בארבעה גביעי המדינה ובשלושה דאבלים. נוסף על כך, הוא הגיע שלוש פעמים למקום השני בליגה, ופעמיים למשחק גמר גביע המדינה.

חיים אישיים
-----------

כגן נשוי, אב לשניים ומתגורר במושב אומץ. הוא עובד בחברת החשמל.

כגן הוביל את תהליך השיקום של סרגיי קוחטין, שחקן כדורעף בינלאומי ששיחק בישראל והתדרדר לשימוש בסמים קשים, ובעזרתו של כגן עבר תהליך גמילה ארוך.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלישע שוחט, מתכוננים להיכל התהילה! לייזר כגן: מנחית ומנגן, באתר איגוד הכדורעף בישראל, 23 באוגוסט 2011
* סרט על אליעזר כגן משנת 1982

הערות שוליים
------------

1. ↑  יובל דניאלי, נבחרת המעפיל בכדורעף – איך שהזמן עף!, ‏26 באוגוסט 2020
2. ↑  כדורעף, באתר כותר
3. 1 2 3  אלישע שוחט, מתכוננים להיכל התהילה! לייזר כגן: מנחית ומנגן, באתר איגוד הכדורעף בישראל, ‏23 באוגוסט 2011
**אולה פון בויסט** (בגרמנית: **Ole von Beust**; נולד ב-13 באפריל 1955) הוא פוליטיקאי גרמני, אשר כיהן כראש עיריית המבורג והיה נשיא הבונדסראט.

ביוגרפיה
--------

אולה פון בויסט נולד בהמבורג. לאימו שורשים יהודים ובתקופת הנאצים היא סבלה מחוקי נירנברג.

בשנת 1971 התקבל למפלגה הנוצרית-דמוקרטית והחל לפעול במסגרתה. בשנת 1975 החל לימודי משפטים באוניברסיטת המבורג. בשנת 1978 נכנס לפרלמנט העירוני. בשנת 1983 סיים את לימודי המשפטים והחל לעבוד בתחום.

בשנת 2001 נבחר לראשות העיר המבורג במקום אורטווין רונדה. בשנת 2003 הוא פיטר את סגנו פיטר שיל ממפלגת אופנסיבה D. הדבר גרם למשבר פוליטי והוביל לבחירות חדשות. בשנת 2004 הוא נבחר מחדש, כאשר מפלגתו זכתה לרוב בפרלמנט העירוני. בשנת 2008 הוא נבחר בפעם השלישית, אך מפלגתו נזקקה להקמת קואליציה.

בשנת 2010 החליט לעזוב את הפוליטיקה ועזב את התפקיד. הוא פתח משרד עורכי דין ועסק בתחום היועץ עסקי.

בראיונות אביו ציין שבויסט הוא הומוסקסואל. כאשר שואלים את בויסט בנושא, הוא מפנה את המראיין לאביו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אולה פון בויסט** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 120533081
* ISNI: 0000 0000 4231 2118
* LCCN: no2001038664
* SUDOC: 156172402
* VIAF: 77148699
* WorldCat: lccn-no2001038664

 |
**הדיוויזיה ה-63** (באנגלית: **63rd Infantry Division**) היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם השנייה.

היסטוריה
--------

### מלחמת העולם השנייה

הדיוויזיה הוקמה ב-15 ביוני 1943, במחנה בלנדינג, פלורידה, והיא כללה את הרגימנטים ה-253, ה-254 וה-255, תוך שימוש בקאדר של דיוויזיית הרגלים ה-98. זמן קצר לאחר מכן, הדיוויזיה הועברה למחנה ואן דורן, מיסיסיפי כדי להתכונן לפריסה לאירופה. בשלוש הזדמנויות במהלך שבעה עשר החודשים הבאים, הכשירה הדיוויזיה טירונים טריים לצוותי קרב אפקטיביים, רק כדי לחלץ אותם מהדיוויזיה ונשלחו לחו"ל כמחליפים. המרכיבים הראשונים של הדיוויזיה, להוטים להיכנס לקרב, הגיעו לבסוף לאירופה בדצמבר 1944 ואליהם הצטרפו שאר הדיוויזיה בינואר 1945. הדיוויזיה נחתה במרסיי, צרפת, והועברה תחת פיקוד הארמייה השביעית, עימה לחמה במהלך הקרבות על קו זיגפריד. בהמשך חצתה הדיוויזיה את הריין, ולחמה בקרבות בגרמניה עד סוף המלחמה. במהלך הקרבות נהרגו 861 מחיילי הדיוויזיה ו-3,326 נפצעו.

### לאחר המלחמה

דיוויזיית הרגלים ה-63 הופעלה מחדש בפברואר 1952 על ידי שינוי שמה של הדיוויזיה המשוריינת ה-13, והוקצתה למילואים של הצבא, עם מפקדה בלוס אנג'לס, קליפורניה. הדיוויזיה שוב הושבתה בדצמבר 1965, ותגי הדיוויזיה הועברו ליחידה ה-63 לאימוני תגבור. ב-1 בינואר 1968, הופעל פיקוד המילואים של הצבא ה-63 (ARCOM) וכחריג למדיניות, הורשה לענוד את תג הכתף ואת סמל היחידה הייחודי של דיוויזיית הרגלים ה-63. אולם ARCOM ה-63 לא הנציח את השושלת והכבוד של דיוויזיית הרגלים ה-63, שכן מדיניות המחלקה של הצבא אינה מאשרת יחידות TDA, כגון ARCOMs, לרשת את השושלת והכבוד של יחידות TO&E, כגון דיוויזיות. הפיקוד הקיף את יחידות המילואים של הצבא בדרום קליפורניה, אריזונה ונבאדה. מ-1990 עד 1991, למעלה מ-2,500 חיילי מילואים של היחידה ה-63 שירתו בתפקיד פעיל בתמיכה במבצע "מגן מדבר" ומבצע "סערת המדבר". 22 מיחידות הפיקוד גויסו, כאשר 14 מהן נפרסו במפרץ הפרסי.

באפריל 1995, ה-ARCOM ה-63 סומנה מחדש כמפקדת התמיכה האזורית ה-63 (שחודשה מאוחר יותר ל-Regional Readiness Command), והגבולות הגאוגרפיים שלו הותאמו מחדש כך שיתאימו לאלו של הסוכנות הפדרלית לניהול חירום, אזור IX. ה-63 שמר על פיקוד ושליטה על 14,000 חיילים ו-140 יחידות במדינות קליפורניה, אריזונה ונבאדה, ולקח על עצמו אחריות נוספת לתמוך במפקדות המילואים הפונקציונליות העיקריות בתחומה. ה-RRC ה-63 תמך במשימות פעילות צבאיות זרות ומקומיות, כולל השתתפות בפעולות נאט"ו בבוסניה ובקוסובו. מאז 2001, אלפי חיילים מה-RRC ה-63 שירתו באפגניסטן ועיראק.

בספטמבר 2008, מפקדות הכוננות האזורית ה-63 וה -90 שולבו ל-63, אשר סומנה שוב לפיקוד התמיכה האזורי ה-63, עם המפקדה החדשה שלו במופט פילד, קליפורניה. כמרכיב מרכזי במעבר של הצבא המילואים לכוח מבצעי, ה-RSC ה-63 החדש שהוקם ויתר על פיקוד ושליטה ביחידות לטובת תחום אחריות מורחב מאוד. ה-RSC ה-63 מספק תמיכה בסיסית ותמיכה מנהלית ליותר מ-40,000 חיילי מילואים של הצבא בדרום מערב ארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הדיוויזיה ה-63** בוויקישיתוף
* הדיוויזיה ה-63 באתר usar
**אלימות סמלית** (נקראת גם **אלימות סימבולית**, **אלימות רכה** או **כוח סימבולי**) היא מושג שטבע הסוציולוג הצרפתי פייר בורדייה.

לפי בורדייה: "'אלימות סמלית' היא אלימות המופעלת עלינו באמצעות הסכמה שבשתיקה מצד אלה שנופלים לה קורבן וגם, לעיתים תכופות, מצד אלה שמפעילים אותה, במידה ואלה וגם אלה אינם תופסים כלל שהם מפעילים אלימות או סובלים ממנה". אלימות סימבולית אינה אלימות במובנה הפשוט – שימוש בכוח פיזי או איום בהפעלתו, או שימוש מפורש בסמכות - אלא כוח חברתי המופעל על ידי יצירת רושם של עליונות והיבדלות על המושפעים. הרושם הזה גורם לאחרים לחוש חסרי כוח, ולהימנע מפעילות שתאיים על מקומם החברתי של אלה המפעילים את האלימות הסימבולית. השליטה נחשבת ל'אלימות' מאחר שהיא אינה תוצאה של הסכמה ובחירה חופשית מודעת, והיא 'סמלית' מאחר שהיא נוצרת על ידי קטגוריות סמליות. האלימות הסימבולית פועלת באופן סמוי, ולא מתמרדים נגדה. לכאורה, אנשים עושים את מה שהם רצו לעשות, את מה שטבעי להם. החידוש ברעיון של 'אלימות סימבולית' מונח בכך שאין פה אלימות של ממש, או אפילו איום, ובכל זאת היא משיגה את מטרותיה וגורמת לאנשים לפעול מרצונם, בדרך שלא בהכרח טובה להם ומממשת את האינטרסים שלהם.

ראו גם
------

* כוח (סוציולוגיה)

לקריאה נוספת
------------

בורדייה פייר, **על הטלוויזיה**, תרגום מצרפתית: נרי גבריאל-סבניה, תל אביב: הוצאת בבל. 1999 (1996).

קישורים חיצוניים
----------------

* אלימות סימבולית באקדמיה - מאמר מאת דורית טובין ואורית לפידות

הערות שוליים
------------

1. ↑  בורדייה פייר, **על הטלוויזיה**, תרגום מצרפתית: נרי גבריאל-סבניה, תל אביב: הוצאת בבל. 1999 (1996), עמ' 17.
2. ↑  וויטמן סשה, **פתח דבר**, בתוך סקיצה לאנליזה עצמית, פייר בורדייה, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2007. עמ' 5-24.
**ארצי בן יעקב** (נולד ב-6 במאי 1946) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בקבוצת בית"ר ירושלים, ולאחר פרישתו היה יו"ר בית"ר תל אביב. הוא נודע גם בכינויים "הסוס הדוהר", "הטנק הירושלמי" ו"מנוע הטורבו".

קריירת משחק
-----------

בן יעקב נולד במושבה בנימינה, להורים חברי תנועת החרות. את קריירת הכדורגל החל בקבוצה המקומית, בית"ר בנימינה, ויחד עמו שיחקו בקבוצה שני שחקנים שהפכו שנים מאוחר יותר לפוליטיקאים בעתיד, אהוד אולמרט וזאב בוים. בזכות כישרונו הבולט, צורף בן יעקב לנבחרת הנוער של ישראל, ועבר לקבוצת בית"ר נתניה ששיחקה בליגה השנייה, לאחר שהובטח לו קטנוע וספה כמענק.

ב-1968 נפגש עמו יושב ראש בית"ר ירושלים, רובי ריבלין, ושכנע אותו לעבור לקבוצה, שעלתה בסוף אותה שנה לליגה הראשונה. המאמן ישראל חליבנר היה האחראי לשינוי תפקודו של בן יעקב מחלוץ מרכזי לקיצוני ימני, תפקיד שאותו מילא בקביעות לאורך הקריירה שלו ככדורגלן. מספר החולצה שלו לאורך שנותיו בקבוצה היה 7.

בן יעקב שיחק בבית"ר ירושלים בין השנים 1975-1968, במהלכן הבקיע 21 שערים. 
במהלך שבע השנים הללו הפך ארצי בן יעקב לסמל ושחקן אהוד. הוא היה גבה קומה וחסון וכשהיה פורץ באגף ימין היה מושך עמו את התקפת קבוצתו קדימה. למרות שלא הירבה לכבוש שערים, התמחה ביצירת המהלכים המביאים להבקעת השער ובישל שערים רבים. בן יעקב פיתח תרגיל הטעיה בעזרת עקב הנעל, בה היה מסיט את הכדור מצד אחד לשני תוך כדי ריצה, ובכך היה מטעה את מגיני הקבוצה היריבה.

בשנת 1970 זומן בן יעקב לסגל נבחרת ישראל שהתכוננה באותה עת למשחקי גביע העולם שהתקיימו באותה שנה במקסיקו. למרבה אכזבתו לא העניק לו המאמן הלאומי, עמנואל שפר, הזדמנויות משחק רבות. לזכותו של ארצי בן יעקב נזקפו שתי הופעות בודדות במדים הלאומיים, שתיהן במשחקי ידידות. בשנת 1973 מונה עמנואל שפר כמאמנה של בית"ר ירושלים, ובן יעקב היה בין השחקנים שגרמו להדחתו מן התפקיד, אולי כתגובה על אי שיתופו במשחקים שלוש שנים לפני כן.

בעונת 1971/1972 כמעט וזכה בן יעקב יחד עם קבוצתו באליפות, אך הזוכה בתואר בסופו של דבר הייתה מכבי תל אביב, ובית"ר הסתפקה במקום השני. בשנת 1975 העפילה בית"ר ירושלים, לראשונה בתולדותיה, למשחק גמר גביע המדינה. היה זה אחד ממשחקיו האחרונים של בן יעקב כשחקן, משחק בו הפסידה בית"ר לקבוצת הפועל כפר סבא בתוצאה 3-1. 
בתום אותה עונה פרש בן יעקב מקריירת משחק והוא בן 29 בלבד.

לבן יעקב 179 הופעות במדי בית"ר ירושלים ו 13 שערים.

לאחר הפרישה
-----------

לאחר פרישתו סיים בן יעקב תואר בלימודי משפטים, והחל להתמחות כעורך דין. הוא נכנס לתחום הפוליטיקה כחבר מרכז הליכוד, ושימש כיועץ לשר התקשורת, מרדכי ציפורי. ארצי אף שירת כשליח בדרום אפריקה לתקופה מסוימת. בשנת 1987 עבר בן יעקב לשמש כיושב ראש קבוצת הכדורגל של בית"ר תל אביב, ויחד עם המאמן וחברו הטוב יצחק שום הוביל אותה למספר עונות מוצלחות בצמרת הליגה הישראלית. לאחר שפרש גם מתפקיד זה, התרכז באופן מוחלט בעולם המשפטים.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* "ארצי בן יעקב - הסוס הדוהר", אתר בית"ר.נט
* ארצי בן יעקב - קורות חיים
**ברנהרד פאנקוק** (בגרמנית: **Bernhard Pankok**‏; 16 במאי 1872 – 5 באפריל 1943) היה צייר, גרפיקאי, אדריכל ומעצב גרמני מודרני, חבר הזצסיון הברלינאי.

קריירה
------

עבודותיו מאופיינות במעבר בין אר נובו לסגנון הבינלאומי. עיצוב הרהיטים והספרים שלו, כמו קטלוג המחלקה הגרמנית לתערוכת העולמית 1900 בפריז, נתנו לו הכרה גבוהה.

פאנקוק פתח סטודיו במינכן בשנת 1892 ועבד כאמן עצמאי, מעצב גרפי ומאייר במגזינים Pan and Jugend. הוא נשאר במינכן עד 1902 והקים יחד את הסדנאות המאוחדות לאומנות בעבודת יד. בשנת 1902 עבר לשטוטגרט, ובשנת 1913 עזר בהקמת בית ספר מקומי לאמנות, שטוטגרטר קילסברג, והיה למנהל הראשון שלו (בשנת 1927 נבנתה בסמוך תערוכת האדריכלות המפורסמת Weissenhofsiedlung).

בשנת 1907 הוא הפך לחבר בזצסיון הברלניאי, וכן מילא בתפקיד וורקבונד הגרמני שזה עתה הוקם ובשנת 1914 הוא היה אחד האמנים המובילים של תערוכת Werkbund המפורסמת בקלן.

בשנת 1930 הוא הפך לחבר זר בזצסיון במינכן ובשנת 1932 הוא מונה לחבר כבוד ב"קונסטוורן מונסטר הווסטפאלי", שנה לאחר מכן, כחבר הכבוד של האקדמיה לאמנויות יפות, מינכן.

האקדמיה הממלכתית לאמנויות יפות שטוטגרט מינתה אותו לחבר כבוד ביום הולדתו השבעים ב-1942.

גלריה
-----

* על איתקה על איתקה
* גנרל וילהם פון בלום גנרל וילהם פון בלום
* שער מגזין 1896 שער מגזין 1896

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברנהרד פאנקוק** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Bernhard Pankok | Werkbundarchiv – Museum der Dinge, www.museumderdinge.de
2. ↑  Werkbeispiele und Biographie von Bernhard Pankok in der Galerie Ostendorff, Münster

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007428537005171
* BnF: cb14920697j (data)
* GND: 11873914X
* ISNI: 0000 0000 6674 8565
* LCCN: n86059250
* NKC: xx0235110
* NTA: 070881855
* RKD: 61700
* SUDOC: 084718404
* ULAN: 500013229
* VIAF: 8182833
* WorldCat: lccn-n86059250

 |
**דוִידִי פרל** (נולד ב-1967) הוא פוליטיקאי ישראלי, ראש המועצה האזורית גוש עציון בשנים 2012–2016.

ביוגרפיה
--------

דוידי נולד לרב גדעון פרל, רב היישוב אלון שבות, שהיה בגרעין המשפחות הראשוני שעלה לאלון-שבות בשנת 1971 ומאז הוא מתגורר ביישוב.

דוידי בוגר תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות ותואר שני במנהל עסקים מטעם בית הספר הגבוה לטכנולוגיה – מכון לב בירושלים. בשנת 1998 שימש למשך שנה כעוזרו האישי של ח"כ חנן פורת. בהמשך מילא שורה של תפקידים ניהוליים בהם: סמנכ"ל מוסדות ישיבת "מקור חיים" בכפר עציון, מנכ"ל ישיבת ההסדר בתקוע, סמזכ"ל וגזבר של תנועת "בני עקיבא העולמית" וכמנכ"ל ישיבת "נתיב מאיר". במקביל כיהן בהתנדבות במספר מוסדות וגופים בגוש עציון. בשנת 1998 נבחר לכהן כיו"ר ועד היישוב אלון-שבות, וכחבר במליאת המועצה האזורית, תפקידים אותם מילא במשך כחמש שנים.
בין השנים 2004 ל-2007 יצאו דוידי ומשפחתו לשליחות במלבורן, אוסטרליה מטעם הסוכנות היהודית ובני עקיבא.

בראשית שנת 2012 נבחר לראש המועצה האזורית גוש עציון והחזיק גם בתיקי החינוך והרווחה במועצה. נוסף על תפקידו שימש גם כיו"ר הדירקטוריון של החברה לפיתוח גוש עציון (בע"מ) וכיו"ר מתנ"ס גוש עציון. פרל כיהן כחבר הנהלת מועצת יש"ע וחבר מרכז ליכוד ומתוקף תפקידו כראש רשות שימש כחבר במרכז המועצות האזוריות.

ב-14 בספטמבר 2016 פורסם בחדשות 10 שצעירה התלוננה נגדו בפני פורום תקנה על תקיפה מינית. לאחר איומים של עורך דינה של הצעירה כי יפרסם את תלונתה שילם לה פרל בהסכם פשרה מאות אלפי ש"ח, והתחייב שלא להתמודד לראשות המועצה בבחירות הבאות. פרל הכחיש את ההאשמות ואמר ששילם על מנת למנוע פרסום השמצות. ב-28 באוקטובר 2016 הודיע פרל על החלטתו לפרוש מתפקידו כראש המועצה לאחר אישור התקציב, החלטה שהוציא לפועל ב-19 בדצמבר.[דרוש מקור]

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דוידי פרל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  רועי שרון חשף כי מדובר בעורך הדין גלעד קורינאלדי, ראו:  
אלכסנדר כץ, קללות? איומים? רועי שרון לא מוכן לוותר על סיקור השטחים, באתר אייס, 24 בנובמבר 2016
2. ↑  רועי שרון, חשיפה: ראש מועצת גוש עציון, ההטרדה המינית ודמי השתיקה, באתר של "רשת 13", 14 בספטמבר 2016 (במקור, מאתר "nana10")
3. ↑  משה מאירסדורף, ‏בלעדי לכיפה: התייחסות ראשונה של דוידי פרל להאשמות נגדו, באתר כיפה, 16 בספטמבר 2016  
אריה יואל, ‏דוידי פרל מכחיש רשמית: "לא תקפתי מעולם שום אשה", באתר "סרוגים", 20 בספטמבר 2016
4. ↑  אלישע בן קימון, על רקע טענות שהטריד מינית: ראש מועצת גוש עציון התפטר, באתר ynet, 28 באוקטובר 2016

| ראשי מועצה אזורית גוש עציון  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| שילה גל • שאול גולדשטיין • דוידי פרל • שלמה נאמן |

 |
היעדרויות של גופרית בחד שכבה של סריג מוליבדן דיסולפיד במיקרוסקופ אלקטרונים. העיגול הימני מצביע על היעדרות כפולה, כלומר חסרים אטומי גופרית מעל ומתחת לשכבת המוליבדן. העיגולים האחרים הם היעדרויות בודדות, כלומר, אטומי גופרית חסרים רק מעל או מתחת לשכבת המוליבדן. סרגל קנה מידה: 1 ננומטר.
בקריסטלוגרפיה, **פגם היעדרות** הוא סוג של פגם נקודתי בגביש שבו קיים חוסר של אטום באחד מאתרי הסריג. לגבישים מטבעם יש פגמים, המכונים לעיתים פגמים גבישיים. פגם זה ידוע גם כפגם שוטקי בסריגים יוניים, למרות שבסריגים אלו הדפוסים אינם זהים.

היעדרויות מתרחשות באופן טבעי בכל החומרים הגבישיים. בכל טמפרטורה נתונה, עד לנקודת ההתכה של החומר, קיים ריכוז שיווי משקל (יחס בין האטומים הנעדרים בסריג לאטומים הממוקמים במקומם הטבעי). בנקודת ההיתוך של מתכות מסוימות היחס יכול להגיע לכ-1:1000. תלות זו בטמפרטורה יכולה להיות מוערכת לפי הנוסחה:

{\displaystyle N\_{\rm {v}}=N\exp(-Q\_{\rm {v}}/k\_{\rm {B}}T)}
כאשר *N*v הוא ריכוז ההיעדרויות, *Q*v היא האנרגיה הנדרשת להיווצרותו של פגם היעדרות, *k*B הוא קבוע בולצמן, T היא הטמפרטורה המוחלטת (קלווין), ו- N הוא ריכוז האתרים האטומיים, כלומר

{\displaystyle N=\rho N\_{\rm {A}}/A}
כאשר ρ היא צפיפות החומר, *N*A הוא קבוע אבוגדרו ו-A המסה האטומית.

זה הוא הפגם הנקודתי הפשוט ביותר. במערכת זו חסר אטום באתר האטומי הטבעי שלו. היעדרויות נוצרות במהלך התגבשויות עקב תנודות של אטומים, סידור מקומי מחדש של אטומים, דפורמציה פלסטית והפצצות יוניות.

היווצרות מלאכותית של פגם היעדרות אפשרית על ידי השקעת האנרגיה הדרושה בכדי לשבור את הקשרים בין האטום בתוך הגביש לבין האטומים השכנים שלו. ברגע שהאטום הזה מוסר מהאתר בסריג, הוא חוזר לפני הגביש וחלק מהאנרגיה מוחזרת מכיוון שנוצרים קשרים חדשים עם אטומים אחרים על פני השטח. עם זאת, האנרגיה התוחזר תהיה קטנה יותר מכיוון שעל פני השטח היווצרו פחות קשרים מאשר שהיו קיימים בתוך הגביש.

פיזיקה של החומר
---------------

ברוב היישומים פגמי היעדרות אינם רלוונטיים למטרה המיועדת של חומר, מכיוון שהם מעטים מדי או פזורים ברחבי חלל רב-ממדי בטווח גדול בצורה כזו שכוח או מטען יכולים לעקוף את ההיעדרות. במקרה של מבנים מוגבלים יותר כמו ננו-צינוריות פחמן לעומת זאת, מקומות פנויים ופגמים גבישיים אחרים יכולים להחליש באופן משמעותי את החומר.

ראו גם
------

* פגמים בגבישים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פגם היעדרות** בוויקישיתוף
* פגם היעדרות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Hong, J.; Hu, Z.; Probert, M.; Li, K.; Lv, D.; Yang, X.; Gu, L.; Mao, N.; Feng, Q. (2015). "Exploring atomic defects in molybdenum disulphide monolayers". *Nature Communications*. **6**: 6293. Bibcode:2015NatCo...6E6293H. doi:10.1038/ncomms7293. PMC 4346634. PMID 25695374.
2. 1 2  Ehrhart, P. (1991) "Properties and interactions of atomic defects in metals and alloys", chapter 2, p. 88 in *Landolt-Börnstein, New Series III*, Vol. 25, Springer, Berlin
3. ↑  Siegel, R. W. (1978). "Vacancy concentrations in metals". *Journal of Nuclear Materials*. 69–70: 117–146. Bibcode:1978JNuM...69..117S. doi:10.1016/0022-3115(78)90240-4.
4. ↑  "Defects And Disorder In Carbon Nanotubes" (PDF). Philip G. Collins. נבדק ב-8 באפריל 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**אוניברסידד דה צ'ילה** (ספרדית: **Club de Fútbol Universidad de Chile**, לעיתים מכונה: **"La "U**) הוא מועדון כדורגל צ'יליאני מקצועי מהעיר סנטיאגו, בירת צ'ילה, שמשחק בליגת העל הצ'יליאנית.
המועדון הוא השני במספר האליפויות במדינה, לאחר שזכה בתואר 18 פעמים.
כמו כן, אוניברסידד דה צ'ילה הוא המועדון השני בלבד בצ'ילה שזכה באחד משני הטורנירים הגדולים בדרום אמריקה, כאשר בשנת 2011 זכה ב**גביע סודאמריקנה**.
בין השחקנים ששיחקו בקבוצה בעבר נמצאים: מרסלו סאלאס, מנואל פלגריני, לאונל סאנצ'ס, אדוארדו ורגאס וצ'ארלס אראנגיס.

לאוניברסידד דה צ'ילה אין אצטדיון רשמי. הם משחקים בדרך כלל באצטדיון הלאומי של צ'ילה, הנמצא בשכונה ניוניואה (Ñuñoa) בסנטיאגו.
למועדון יש קהל מעריצים גדול מאוד בצ'ילה והוא אחד משלושת המועדונים המפוארים במדינה.
בין שחקני העבר ששיחקו בקבוצה נמצאים: מרסלו סאלאס, מנואל פלגריני (שגם אימן את הקבוצה מאוחר יותר), לאונל סאנצ'ס, אדוארדו ורגאס וצ'ארלס אראנגיס.
היריבויות הגדולות של המועדון הן נגד: קולו-קולו שנחשב למשחק עם היריבות הגדולה ביותר בצ'ילה הנקרא "סופרקלאסיקו" (El Superclásico) ונגד אוניברסידד קאתוליקה, הנקרא "הדרבי האוניברסיטאי" El Clásico Universitario.
מאז 2008, למועדון יש גם קבוצת נשים שמשחקת בליגת העל של כדורגל הנשים בצ'ילה.
ברמה הבינלאומית, המועדון הגיע ארבע פעמים לחצי גמר **גביע ליברטדורס**, ובשנת 2011 זכה ב**גביע סודאמריקנה** לאחר שגבר על ליגה דה קיטו בתוצאה 0–4 בסיכום שני משחקי הגמר.

היסטוריה
--------

המועדון הוקם ב-24 במאי 1927, כמו מועדון "דפורטיבו אוניברסיטריו" ונוצר ממיזוג של מועדון Náutico ו-Federación Universitaria. המועדון הוקם על ידי סטודנטים של האוניברסיטה של צ'ילה והוא היה מועדון הספורט של האוניברסיטה, עד 1980, אז התעמתה הנהלת האוניברסיטה עם נשיא המועדון (שניהם מונו על ידי משטרו של הרודן פינושה) והוחלט להפריד את המועדון מהאוניברסיטה.

במהלך שנת 2007, לאחר הכרזה על פשיטת רגל, אישרה ההתאחדות את הפיכת המועדון לקבוצה פרטית. שנה לאחר מכן, ההנהלה החדשה של האוניברסיטה הסכימה לחתום על חוזה עם המועדון, שעל פיו מותר למועדון להשתמש בשם האוניברסיטה.

סמל המועדון
-----------

סמל הקבוצה הוא ינשוף בצבעים כחול ואדום (כחול הוא צבע המדים של הקבוצה מאז הקמתו), מכיוון שאחד הכינויים של הקבוצה הוא "Los Chunchos" שפירושו "הינשופים".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוניברסידד דה צ'ילה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסידד דה צ'ילה (בספרדית)
* אוניברסידד דה צ'ילה, ברשת החברתית פייסבוק

* אוניברסידד דה צ'ילה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* אוניברסידד דה צ'ילה, ברשת החברתית אינסטגרם

* פרופיל, באתר Transfermarkt

* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

| צ'ילהצ'ילה ליגת העל הצ'יליאנית, עונת 2020 |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אאודקס איטליאנו • אברטון ויניה דל מאר • או'היגינס • אוניברסידד דה צ'ילה • אוניברסידד דה קונספסיון • אוניברסידד קאתוליקה • אוניון אספניולה • אוניון לה קאלרה • איקיקה  אנטופגסטה • ואצ'יפאטו • סנטיאגו וונדררס • פלסטינו • קוברסל • קולו-קולו • קוקימבו אונידו • קוריקו אונידו |

 |
**נבחרת ישראל בלקרוס** מנוהלת על ידי איגוד הלקרוס הישראלי, ומשחקת בליגה האירופאית. מאמן הנבחרת הוא מקס סילברליכט.

הישגים
------

הטורניר הראשון בו השתתפה הנבחרת היה אליפות אירופה באמסטרדם שבהולנד בשנת 2012, שם הגיעה למקום השמיני. הנבחרת השתתפה לראשונה באליפות העולם בוונקובר שבקנדה בשנת 2014 והגיעה למקום השביעי - ההישג המשמעותי בתולדותיה. בקיץ 2016 השתתפה הנבחרת באליפות אירופה וזכתה במדליית הכסף. באליפות העולם הכללית שנערכה בשנת 2018 בישראל, שיחזרה הנבחרת את הישגה מאליפות העולם הקודמת, ושוב הגיעה למקום השביעי. בספטמבר 2019 השתתפה הנבחת בפעם השנייה בתולדותיה באליפות העולם בלקרוס אולמות, והגיעה למקום הרביעי.

נבחרת הנשים
-----------

נבחרת הנשים הישראלית בלקרוס מדורגת שלישית באירופה ושישית בעולם. בשנת 2015 הגיעה נבחרת הנשים למקום הרביעי באליפות אירופה, ובשנת 2017 למקום השישי באליפות העולם. ביולי 2019 הגיעה הנבחרת לגמר אליפות אירופה, בו הפסידה לנבחרת אנגליה, ובכך הפכה לסגנית אלופת אירופה.

ראו גם
------

* לקרוס בישראל

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של האיגוד הישראלי ללקרוס

הערות שוליים
------------

1. ↑  Men’s Team – Israel Lacrosse (באנגלית)
2. ↑  Women’s Team – Israel Lacrosse (באנגלית)
3. ↑  לקרוס: נבחרת הנשים של ישראל סגנית אלופת אירופה, באתר ישראל היום, ‏26 ביולי 2016
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 

גישת **יחסי אנוש בניהול** היא גישה בניהול משאבי אנוש שהחלה להתפתח בסוף המאה ה-19, החוקרת את הדרך להביא ליעילות מרבית של ארגונים על ידי ניצול הפן הפסיכולוגי והסוציולוגי של עבודתם. 

גישת יחסי האנוש בניהול פותחה בשנות הארבעים והחמישים של המאה ה-20, לאור עריכתם של ניסויי הות'ורן, שהוכיחו את החשיבות שיש ליחסים הישירים (הבלתי-פורמליים, שאינם מבוססים על עקרונות הבירוקרטיה) בין העובדים כלפי יעילות עבודתם. את הגישה פיתחו פסיכולוגים של התעשייה (הידועים שבהם: ק' קאטל, ה' מונסטרברג וו' שטרן), באופן המנוגד לגישת הניהול המדעי שרווחה באותה תקופה.

גישת יחסי האנוש הציבה כמטרות להתיעלות העבודה את הפחתת העייפות, התייחסות לקצב העבודה, קביעת תקני עבודה אישיים (ולא כלליים) והתחשבות בכל הגורמים התודעתיים המשפיעים על תפוקת העובד. בתחילה עסקו חוקרי הגישה בחקירת התנאים ה**אינדיבידואליים** של העבודה (אישיות, כישורים וכו'), אך בתקופת ניסויי הות׳ורן עבר הדגש להתנהלות החברה הישירה (בלתי פורמלית, שאינה נגזרת ישירות מיחסי העבודה הרשמיים) הנוצרת בין העובדים, היוצרים יחסים חברתיים המורכבים הן מיחסי עבודה והן מיחסים ישירים.

גישה זו התקבלה בארגונים רבים בעולם המודרני, ויישומה נעשה על ידי שימוש גובר במחלקות כוח-אדם מיוחדות שהיו אחראיות על קידום יחסי האנוש בארגונים על-מנת להגדיל את ניצול עובדיהם (גיבוש צוותי עבודה, מיון והכשרת עובדים, דאגה לרווחת העובדים וכו').

ביקורת הגישה
------------

לגישת יחסי האנוש בניהול קמה ביקורת רבה מכיוונים שונים, בין טיעוניהם:

* הנחת הגישה, כי כל העובדים מסוגלים להזדהות עם עבודתם, אינה נכונה במקרים רבים.
* הגישה מתעלמת מאילוצים ניהוליים וטכניים שקיימים לרוב, ביניהם הצורך במהירות החלטה וסודיות.
* הגישה לא לוקחת בחשבון השפעות שונות כגון חוק, פוליטיקה וכו' על הארגונים השונים.
* הגישה מתעלמת מהאיגודים המקצועיים, שיצרו פערים בין העובדים למנהלים, ומקשים לעיתים על תקשורת לא פורמלית.
* הגישה היא רק שיפור של ניצול העובדים וקיבוע הבדלי המעמדות בארגונים השונים, באמצעים שאינם גוררים התנגדות טבעית אך אינם משנים את יחסי העבודה הבסיסיים. החוקר האמריקני ר' מיילס, שתמך בביקורת זו, הוא שטבע את המונח **משאבי אנוש** במקום **יחסי אנוש**.

חוקרים חשובים באסכולה
---------------------

* דאגלס מקגרגור
* פרדריק הרצברג
רבי **אברהם וינברג** (תרמ"ח, 1888 - י"ב בסיוון תשמ"א, יוני 1981) מכונה על שם ספרו "**ברכת אברהם**", היה האדמו"ר מסלונים, חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל, עסקן ואיש חינוך.

ביוגרפיה
--------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
נולד בטבריה כבן שני לרב נח וינברג, אחיו של האדמו"ר השני מסלונים, רבי שמואל וינברג, ה"דברי שמואל". אביו נשלח לארץ ישראל על ידי סבו, רבי אברהם וינברג, בעל "יסוד העבודה", שעל שמו הוא קרוי. בגיל 12 וחצי התארס לבתו של רבי מרדכי לידר מטבריה, אחיינו של בעל "יסוד העבודה" שהיה ממונה על קופת כולל רייסין. נישא בגיל 14.

בגיל 15 נסע לשהות אצל דודו רבי שמואל וינברג במשך חצי שנה בסלונים. בגיל 21 נסע אליו שוב ומספר פעמים אף שימש כשליחו לרבנים הרב חיים מבריסק, ה"חפץ חיים" ורבי ישראל מצ'ורטקוב, בין היתר בענייני הקמת אגודת ישראל.

לאחר פטירת הדברי שמואל המשיך אצל בנו הבית אברהם, על אף שהיה בן גילו וכן המשיך אצל בנו רבי שלמה דוד יהושע וינברג.

התגורר בטבריה. היה חבר המועצה המרכזית של אגודת ישראל העולמית, גבאי ישיבת אור תורה ומנהל התלמוד תורה בעיר. בבחירות למועצת העיר שנערכו בשנת תרצ"ה, נבחר למועצת העיר והיה יושב ראש מפלגת אגודת ישראל.

בשנת תשט"ו נבחר בבחירות פנימיות בחסידות לכהן כאדמו"ר. בשנת תש"כ עבר מטבריה לירושלים והתגורר בבניין ישיבת בית אברהם. התפילה הייתה הנושא שעליו התמקד, בכל שטיבל שהקים, דרש שלא ידברו כלל בשעת התפילה וקריאת התורה. היה מיודד מאוד עם האדמו"ר הבית ישראל מגור ועם האדמו"ר מאמשינוב ועוד.

נפטר בי"ב בסיוון תשמ"א, 1981, ונטמן בהר הזיתים בירושלים. כחודש לפני פטירתו הוכתר חתנו רבי שלום נח ברזובסקי לאדמו"ר. חלק מבני החסידות התנגדו להכתרתו וראו במעשה זה פגיעה ברבי אברהם, ופרשו מן החסידות. לאדמו"ר הכתירו את הרב אברהם וינברג (בני ברק). ישיבת "באר אברהם" של החסידות נקראת על שמו של רבי אברהם.

רחוב "ברכת אברהם" ברמת שלמה בירושלים נקרא על שם ספרו. גם תלמודי התורה של חסידות סלונים נקראים 'ברכת אברהם' על שמו.

ספריו
-----

* **ברכת אברהם** - שני חלקים על חמישה חומשי תורה ומכתבים. בהוצאת מוסדות ישיבת "בית אברהם" - מכון אמונה ודעת תשנ"א
* **נחל איתן** - שני חלקים על חמישה חומשי תורה ומועדים, וכרך מכתבים. בהוצאת מוסדות חסידי סלאנים "באר אברהם" - מכון נחלי אמונה

קישורים חיצוניים
----------------

* "קובץ שיחות קודש" שנדפס בחייו בשנת תשל"ג באתר היברובוקס
* אברהם וינברג (תרמ"ט-תשמ"א), ה-3, מסלונים, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  קול ישראל, י"ד בכסלו תרצ"ח.
2. ↑  ראו דבר, 19 אפריל 1973; דואר היום, 2 באוקטובר 1934.

| חסידות סלונים |
| --- |
| שרשי החסידות | רבי מרדכי מלעכוויטש • רבי נח מלעכוויטש • רבי משה פאלייר מקוברין |
| אדמו"רי סלונים באירופה | רבי אברהם וינברג • רבי שמואל וינברג

|  |  |
| --- | --- |
| ענף סלונים | רבי ישכר לייב וינברג • רבי אברהם יהושע השיל וינברג |
| ענף ברנוביץ | רבי אברהם וינברג • רבי שלמה דוד יהושע וינברג |

 |
| החסידות בארץ ישראל | רבי מרדכי חיים סלאנים • רבי אברהם וינברג • רבי שלום נח ברזובסקי • רבי שמואל ברזובסקי

|  |  |
| --- | --- |
| ענף סלאנים | הרב אברהם וינברג בני ברק |

 |
| ספרי החסידות | יסוד העבודה • דברי שמואל • ברכת אברהם • נתיבות שלום • דרכי נועם |
| ישיבות | ישיבת אור תורה • ישיבת בית אברהם |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007304421605171
* LCCN: nr2003000918
* VIAF: 1458157643251638590007
* WorldCat (עם VIAF): 1458157643251638590007

 |
**המחולות הפולובציים** (ברוסית: **Половецкие пляски, tr. Polovetskie pyaski**) הוא שמה של הסצנה המפורסמת ביותר מן האופרה ״הנסיך איגור״ מאת המלחין אלכסנדר בורודין.

מקור השם הוא ב"פולובצי" הרוסי - השם שניתן לקיפצ'קים ולקומנים ברוסיה.

היצירה לא הושלמה עקב מותו של בורודין ב-1887, אחרי שעבד עליה יותר מעשור. גרסה מלאה הושלמה על ידי המלחינים ניקולאי רימסקי-קורסקוב ואלכסנדר גלזונוב בשנת 1890, ובנוסף נכתבו לאופרה מספר גרסאות אחרות ו"השלמות".

אופן הריקודים
-------------

הריקודים מבוצעים עם מקהלה ונמשכים בין 11 ל-14 דקות. הם מתרחשים במערכה 1 או במערכה 2, תלוי באיזו גרסה של האופרה משתמשים. המוזיקה שלהם פופולרית ולעיתים קרובות ניתנת בקונצרט כמופע ראווה תזמורתי. בהופעות כאלה לרוב מושמטים חלקי המקהלה. באופרה יש גם "מצעד פולובציאני" שפותח את מערכה 3, ופתיח בתחילתו. כאשר הריקודים ניתנים בקונצרט, עשויה להיווצר סוויטה: אוברטורה - מחולות פולובציים ומארש מהנסיך איגור.

הריקוד הראשון, שאינו משתמש במקהלה ולעיתים מושמט בקונצרטים, הוא מס' 8, שכותרתו "ריקוד העלמות הפולובציאניות": פרסטו, 6/8, F מז'ור; הוא ממוקם ישירות אחרי "מקהלת העלמות הפולובציאניות" שפותח את המעשה ואחריו "הקאוואטינה של קונצ'קובנה".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מחולות פולובציים** בוויקישיתוף