ביקור ראש הממשלה לוי אשכול בנצרת. בצילום, פגישת ראש הממשלה עם חברי מועצת נצרת עלית במלוא עשור להקמת העיר. בצילום, רה"מ לוחץ יד לחברת המועצה רינה איתני.
**רינה איתני** (30 בינואר 1930 בקרלסרוהה – 24 ביוני 2020 בקיבוץ תל יצחק) הייתה תושבת נצרת עילית, שפרשת ביטול רישומה כיהודיה, הסעירה את ישראל באמצע שנות ה-60.

ביוגרפיה
--------

רינה איתני נולדה ב-30 בינואר 1930 (א' בשבט ה'תר"צ) בקרלסרוהה שבגרמניה למטילדה, גרמניה-נוצרית (פרוטסטינטית-לותרנית) שנישאה ב-1925 לאוטו מינץ, יהודי-גרמני. המשפחה התגוררה תחילה בוילהלמסהאפן שבגרמניה וב-1936 בוורשה שבפולין. במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה נכלאו רינה, אביה, אחותה ואחיה בגטו ורשה, בעוד האם הארית שכרה בית קטן בכפר סמוך וסייעה להם. בהמשך הצליחה להבריח מהגטו את רינה ואחותה, והן הסתתרו באמצעות מסמכים מזוייפים. אביה ואחיה חלו ונספו במהלך המלחמה. 

בשנת 1947 ניסו רינה ואחותה לעלות ארצה. הן נדדו לבדן דרך מספר מחנות עקורים, הגיעו לחופי הארץ באמצעות אוניית המעפילים תיאודור הרצל, נעצרו בידי שלטונות המנדט הבריטי והושמו במעצר בקפריסין. בדצמבר 1947 (תש"ח) הגיעה איתני עם קבוצה של עליית הנוער לקבוצת כנרת. באוקטובר 1948 גוייסה לצה"ל, שירתה במלחמת העצמאות והשתתפה במבצעי ערבה, סולל ומצדה. אמה מטילדה עלתה ארצה בשנת 1948 והתגוררה עמה. 

### נישואיה והתפרצות הפרשה

עם קום המדינה נרשמה איתני כיהודייה, התגוררה בכנרת ונחשבה בקרב מכריה ליהודייה. בשנת 1950 נישאה לאריה איתני, יהודי אזרח ישראל. עורך החופה היה הרב שלום קורן רבה של כנרת. המשפחה התגוררה זמן קצר בקיבוץ האון, החל מ-1951 בנצרת הערבית, ובהמשך הייתה בין שלוש המשפחות הראשונות בנצרת עילית. איתני שימשה מנהלת מחלקת הסעד האזורית של הסוכנות היהודית. במסגרת תפקידה קיבלה את פניהם של העולים ארצה שהתיישבו בעיר החדשה. 

בשנת 1964(תשכ"ד) נבחרה איתני כחברה במועצת המקומית נצרת עילית מטעם המערך. באותה עת התברר למשרד הפנים שאיתני אינה יהודיה לפי ההלכה, משכך בוטל רישומה כיהודייה במרשם האוכלוסין, ומשכך סירב פקיד המשרד לחדש את דרכונה. על נסיבות העניין שתי גרסאות: הראשונה, שחברתה לעבודה – שמעמדה היה דומה לה – נתקלה בחוסר אפשרות להסדיר דרכון ישראלי, וביקשה להשוות את מעמדה לרינה איתני שקיבלה דרכון. השנייה, שמתנגדיה הפוליטיים המקומיים פנו למשרד הפנים בטענה כי איתני אינה יהודייה (יש המייחסים זאת לחברי המפד"ל). 

באוגוסט 1964 פנה ראש מועצת נצרת, מרדכי אלון, למשרד הפנים וביקש להבהיר את מעמדה של איתני. לאחר מכן, בעקבות דרישת משרד הפנים להשיב את דרכונה, פנתה איתני לסניף חיפה של "הליגה למניעת כפייה דתית" ונעזרה בשירותיו של עורך הדין החיפאי פליקס קלוג. קלוג תכנן לעתור לבג"ץ בדרישה להורות לשר הפנים חיים משה שפירא מהמפד"ל לאשר את אזרחותה הישראלית. לטענתו, חוק השבות לא קבע קריטריונים הלכתיים ליהדותו של אדם (התיקון לחוק השבות נערך רק בשנת 1970). משרד הפנים ביקש להימנע מפסק דין שיכפה מתן אזרחות ישראלית במקרים דומים, וניסה לפתור את הפרשה תוך ייתור העתירה. 

### גיור בני משפחת איתני

בנובמבר 1964 (תשכ"ה) הגישה איתני בקשה להתגייר בפני בית הדין הרבני בטבריה. במהלך הליך הגיור לוותה בידי המועצה הדתית בנצרת ונסתייעה בידי הרב ד"ר צבי הרכבי מירושלים.

במרץ 1966 – טרם השלמת הליך הגיור, לאחר שפג דרכונה ולאור איומה בעתירה לבג"ץ – הכיר משרד הפנים באיתני כאזרחית ישראלית לפי חוק השבות. לאחר מכן, לדבריה, "כשמאבקי להיות לאזרחית ישראלית הוכתר בהצלחה, החלטתי, ולא מתוך הכרח, לגלות רצון טוב כלפי מסורת בת 5000 שנה. תמיד חשבתי את עצמי כיהודיה, אך מכיוון שהרבנות טענה, כי לפי ההלכה קיים ספק ובמגמה למנוע בעתיד כל בעיות נעניתי להצעת הרבנים להתגייר". "יכולתי להיאבק למעני, אך למה שיסבול בני בן ה-7 כשיגיע למצוות?... למה שהוא יהיה שונה? מבחינה אזרחית לא נכנעתי, אך לא ראיתי טעם להילחם נגד הדת".

רינה איתני, בתה אסתר (ילידת 1951) ובנה דורון (יליד 1959) התגיירו ב-6 באוגוסט 1966 (כ"ב באב ה'תשכ"ו) בבית הדין הרבני בטבריה, בידי הרב רפאל קוק רבה של טבריה, הרב שמחה קפלן והרב יהושע פיטוסי רבני צפת. טבילת הבן, שנימול בינקותו, נערכה בכנרת ונוהלה בידי הרב שלום קורן. בראיון מאוחר יותר אמרה: "לבסוף לא יכולנו עוד לעמוד בלחץ... נסענו, בתי ואני, לטבריה ועברנו את הטקס המחריד והמשפיל הזה". אמה מטילדה לא התגיירה וקיבלה אזרחות ישראלית.

### פרשת נישואיה מחדש ושאלת הגיור

איתני התגיירה ומעמדה האישי השתנה, ולפיכך בתחילת 1967 נדרשה בידי הרבנות המקומית להינשא בשנית כיהודייה לבעלה. איתני סירבה בנחרצות, וצוטטה: "איני אוכלת את עצמי משום שהשפלתי את עצמי והתגיירתי, אך חשבתי שבזה שמתי קץ לפרשה". כלי תקשורת דתיים מתחו ביקורת קשה על סירובה זה.

בעקבות התעוררות העניין הציבורי בפרשה צפה מחדש שאלת גיורה של איתני. בכלי תקשורת שאינם דתיים הוצג מעשה הגיור של משפחת איתני באור ציני. לצד זאת, תחת הכותרת "**אישור הגיור – חילול השם נורא**", פרסם הרב יעקב רוטנברג מירושלים מכתב כנגד הרבנים קוק, קפלן ופיטוסי שגיירו את איתני, לדבריו: "לדעתי, ולדעת כל בני תורה, מהווה אישור גיורה של רינה איתני חילול השם נורא אשר לא נשמע כדוגמתו; שרבנים ידרסו בגסות ובשתי רגליהם על דין תורתנו הקדושה וייתנו לה תעודת גיור, על אף הצהרותיה הגלויות, שאין היא מקבלת על עצמה תורה ומצוות (אלא ההיפך)".

אולם מרבית כלי התקשורת החרדיים נקטו בעמדה שגיור בני משפחת איתני נערך בהתאם להלכה. ח"כ יעקב כ"ץ מפא"י כתב כי איתני "עברה תהליך הגיור... אין אנו מוכנים לחטט בדרכי הגיור הללו. מה שנעשה ע"י רבנים ידועי-שם היושבים על מדין אין להרהר אחריהם... התגיירותה של רינה איתני גבורת הפרשה... זהו ענינה הפרטי. כי לא כפו עליה שתעבור את התהליך... ואם בחרה סוף סוף בדרך זו כדי לא להתנגש במקובל בעם היהודי – מרצונה עשתה זו".

איתני התגוררה בשנותיה האחרונות בקיבוץ תל יצחק. היא נפטרה ב-24 ביוני 2020.

מקורות
------

* פרשת "מיהו יהודי" בנצרת, מעריב, 21 בדצמבר 1964
* רינה איתני, חוק השבות ועוד, דבר, 28 בינואר 1965
* עמיר שמיר, פרשת רינה איתני – התגיירותה של יהודיה, למרחב, 30 באפריל 1967
* 'רינה איתני שנתגיירה מאכזבת את המסיתים', **בית יעקב** 90, עמ' 18–19

הערות שוליים
------------





1. ↑  אליעזר גולדברג, על היחס למשפחת איתני, הצופה, 28 בדצמבר 1964
2. ↑  ראש מועצת קריית נצרת בעצמו ביקש ממשרד הפנים לברר מעמדה של ר. איתני, הצופה, 31 בדצמבר 1964
3. ↑  ביה"ד הרבני החל לדון בבקשת הגיור של רינה איתני, חרות, 30 בדצמבר 1964
4. ↑  רינה איתני הוזמנה... לגיור, מעריב, 4 בינואר 1965; הגב' איתני לא הופיע ברבנות לסדר ענייני גיורה, הצופה, 5 בינואר 1965
5. ↑  תעודות הגיור נשלחו לרינה איתני – בדואר, מעריב, 27 בפברואר 1967
6. ↑  גויירו גם בנותיה של רינה איתני, מעריב, 23 בספטמבר 1966
7. ↑  מדוע התגיירה רינה איתני?, על המשמר, 25 בספטמבר 1966
8. ↑  רינה איתני עברה "טקס גיור", למרחב, 22 בספטמבר 1966; רינה איתני התגיירה לפני חודש אצל רבני טבריה, מעריב, 22 בספטמבר 1966; רינה איתני התגיירה, דבר, 23 בספטמבר 1966
9. ↑  עמיר שמיר, פרשת רינה איתני – התגיירותה של יהודיה, למרחב, 30 באפריל 1967
10. ↑  לאמה של רינה איתני תוענק אזרחות ישראלית, הַבֹּקֶר, 18 ביוני 1965
11. ↑  רינה איתני נדרשת להינשא מחדש לבעלה, דבר, 11 בפברואר 1967
12. ↑  ר. איתני: לא אתחתן שנית!, על המשמר, 13 בפברואר 1967
13. ↑  "לגיורת החדשה שלנו מלחמה אישית פרטית ברבנות... במלוא המרץ והאינטיסביות..." (ש. פרידמן, 'מעלילותיה של גיורת', **המודיע**, 17 בפברואר 1967); "אחרי שידולים רבים... הסכימה הגב' איתני להיכנס ברוב טובה, לביתו של העם היהודי. לדידה לא היה איכפת אם לפי מסורתי של העם אין היא יהודיה... והיה צורך שכל העם היהודי יתרפס בפניה, יתחנן אצלה, אנא, ברוב טובך הואילי נא וקבלי עליך את עולו של העם היהודי" (מ. אפפל, 'צביעות', **המודיע**, 21 בפברואר 1967)
14. ↑  לדוגמה: "רינה איתני וילדיה התגיירו... המעשה לא נעשה מתוך הכרת דתית, לאחר למידת דיני הדת. בטכס הדתי, כביכול, לא היה שום אלמנט של רצון דתי – לא אמונה, לא רצון לשאת במצוות מעשיות. הגיור נעשה מתוך כפיה גסה. רינה איתני היתה אנוסה לעבור טכס מזוייף זה. בלעדי טכס זה אין היא נשואה לבעלה ולילדיה לא יינתן להנשא בישראל. היא עשתה מה שעשתה כדי להעניק לילדיה את הזכות האלמנטארית להינשא" (אמנון רובינשטיין, **הארץ** (מובא ב**בית יעקב** 90, [ח,ב], חשוון תשכ"ז))
15. ↑  הרב יעקב רוטנברג, "אישור הגיור – חילול השם נורא", מעריב, 9 במרץ 1967
16. ↑  "רינה איתני שנתגיירה מאכזבת את המסיתים", **בית יעקב** 90, עמ' 18–19; "כך הגיעה הפרשה לקיצה", '"רינה איתני התגיירה" סוף סוף' (**שערים**, 28 בספטמבר 1966); "רינה איתני... קיבלה עצה הגונה והלכה ונתגיירה כדת משה וישראל... ניצחה אצלה התבונה ונתגיירה כדרישת הרבנות" ("מיום ליום", **המודיע**, 26 בספטמבר 1966); "זכורה פרשת רינה איתני מנצרת־עילית, שבני עוולה הסיתוה... לנהל "מערכה" שבסופה הודתה – אחרי שהתגיירה כדין – כי כל הענין היה למורת רוחה..." ( א. סופר, 'עשר שנות טשטוש הזהות היהודית', **שלמות – הועד למען שלמות העם**, 62, תמוז תש"מ)
17. ↑  "נסתיימה פרשה מסעירה", **שערים**, 30 בספטמבר 1966