recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**שמעון ראם** ( נולד ב-24 במאי 1940) הוא פעיל חברתי, סופר ויקיר העיר חיפה.

ביוגרפיה
--------

ראם נולד בפתח תקווה ולמד בבית הספר שארית ישראל בפתח תקווה ובישיבת הדרום ברחובות וכן בסמינר למורים שהיה צמוד לישיבה.

בסוף שנות החמישים, לאחר בקשה אישית של דוד בן-גוריון, ראש ממשלת ישראל דאז, התנדב לשרת בדימונה כמורה ומנהל בבית הספר "עלומים", שהיה בית הספר התיכון הדתי היחיד בדימונה באותה תקופה. באמצע שנות השישים נשלח כשליח עלייה על ידי הסוכנות היהודית לעיר נאפולי שבאיטליה על מנת לנהל את עליית יהודי רומניה לישראל, תפקיד אותו ניהל ביד רמה.[דרוש מקור]

עם שובו לארץ, שירת בשורה של תפקידים במשרד הדתות ובכלל זה עוזר מנכ"ל, מנהל מחלקת הקבורה, ומנהל מחוז חיפה והצפון. באמצע שנות השבעים הקים בהתנדבות בעיירה מעלות, את קריית החינוך הדתית. בתחילת שנות השמונים במסגרת מבצע שלמה ניהל במסגרת משרד החינוך את קליטת עולי אתיופיה בכל מחוז הצפון. לאורך השנים שימש כיו"ר ועד הורים של שלושה בתי ספר והיה חבר בוועד השכונתי של שכונת נווה שאנן בחיפה.

עם צאתו לגמלאות הקים בחיפה בהתנדבות את המדרשה ללימודי המחתרות, שעוסקת במתן הדרכה בבתי ספר ולציבור הרחב על תקופת טרום הקמת המדינה. הקים בבית הספר תל חי בחיפה מוזיאון לתולדות תקופת טרום המדינה. עבור תרומתו הרבה לעיר חיפה הוענק לו ב-2015 תואר "יקיר העיר חיפה"

ראם הוא חבר מרכז ליכוד ופועל רבות להנחלת מורשת זאב ז'בוטינסקי ובית"ר לציבור הרחב ובכלל זה דאג להעביר בכנסת את "חוק זאב ז'בוטינסקי".

ספריו
-----

* חיפה בלהבות – תולדות האצ"ל בחיפה
* לא כולם ידעו את שמם – סיפורם של ילדים שהוסתרו בתקופת השואה אצל משפחות נוצריות
* סבא מספר לגל- זיכרונות ילדות אישים מפתח תקווה של שנות ה-40 של המאה שעברה
* הקנטוניסטים – על ילדים יהודים שגויסו לצבא הרוסי במאה ה-19 וה-20
* הפולש – תיאור אישי בהתמודדות עם מחלת הסרטן
* מצבות מספרות בחיפה – תיאור דמויות שונות הקבורות בעיר והשפעתם על ההיסטוריה העירונית והישראלית
* השבויות ממלחמת השחרור – קורותיהן של כמאה נשים שנפלו בשבי הירדנים במלחמת השחרור
* אוצר הטמפלרים האבוד – רומן לבני הנעורים על אוצר דמיוני קדום והחיפוש אחריו
* הגיבורה מהפלמ"ח – רומן לבני הנעורים על חברת פלמ"ח וקורותיה בימי טרום והקמת המדינה
* הטנק עולה – אסופת סיפורים קצרים לבני הנעורים
* מצבות מספרות באם המושבות – סיפורם של ראשוני פתח התקווה
* ממעמקים - רומן לבני הנעורים על לוחמי מלחמת השחרור
* הספיטפייר האדום - רומן לבני הנעורים על מטוס אחד וחבורה נחושה של טייסים וטייסות שכנגד כל הסיכויים היו הזרוע האווירית של צה"ל במלחמת השחרור
* התרופה – רומן לבני הנעורים המתארת את הדרך למציאת תרופה למחלת הסרטן

קישורים חיצוניים
----------------

* סרטון על שמעון ראם יקיר העיר חיפה
* שמעון ראם יקיר העיר חיפה באתר עריית חיפה
* שמעון ראם (1940-), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007296116705171
* LCCN: nr2004017639
* VIAF: 97302160
* WorldCat (עם VIAF): 97302160

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"שמעון ראם"**.
**רודולף סטריידינגר** (בגרמנית: **Rudolf Striedinger**;‏ נולד ב-26 בספטמבר 1961) הוא ראש המטה הכללי הנוכחי של צבא אוסטריה.

ביוגרפיה
--------

סטריידינגר נולד בווינר נוישטאדט ב-26 בספטמבר 1961. הוא למד בתרזיאנום - בית הספר הצבאי בווינה, וסיים את לימודיו ב-1979. שנה לאחר מכן הוא התגייס לצבא אוסטריה. הוא למד באקדמיה הצבאית התרזיאנית, וב-1983 הועלה לדרגת לויטננט. בין 1984-1987 הוא שימש כמפקד פלוגה. בין 1988-1991 למד באקדמיה להגנה לאומית בווינה. בין 1991–1994 שימש כסגן ראש מטה הפיקוד הצבאי של וינה. לאחר מכן, היה הקצין האחראי לענייני כוח אדם, ניהול ותיאום במשרד ההגנה הפדרלית והיה מפקד הגדוד האקדמי באקדמיה הצבאית התרזיאנית ואחראי על משרד המטה הכללי במשרד ההגנה.

בשנת 2002 מונה לראש לשכת המטכ"ל ובשנת 2004 הועלה לדרגת בריגדיר. בין ה-28 במאי 2006 ל-1 בדצמבר 2006, פיקד סטריידינגר על כוח משימה רב-לאומי בבוסניה והרצגובינה. מ-26 במאי 2011 עד פברואר 2016 היה המפקד הצבאי של אוסטריה תחתית. ב-17 באוגוסט 2022 הודיעה שרת ההגנה קלאודיה טאנר שסטריידינגר יחליף את רוברט בריגר בתפקיד ראש המטה הכללי. הוא נכנס לתפקידו ב-20 באוקטובר של אותה שנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רודולף סטריידינגר** בוויקישיתוף
* Artikel des Bundesheeres über den Kommandantenwechsel bei der Task Force North
* Artikel des Bundesheeres über die offizielle Übergabe des Militärkommandos
* Interview mit Rudolf Striedinger auf club-carriere.com
**אוטמר קומנדה** (בגרמנית: **Othmar Commenda**;‏ נולד ב-29 במאי 1954) הוא גנרל אוסטרי בדימוס אשר שימש כראש המטה הכללי של צבא אוסטריה בין השנים 2013–2018.

ביוגרפיה
--------

קומנדה נולד בוולס ב-29 במאי 1954. הוא למד באקדמיה הצבאית התרזיאנית, וב-1975 סיים את לימודיו והצטרף לכוחות הפאנצר של הצבא. ב-1979 מונה למפקד מחלקה ברגימנט הפאנצר ה-14 בעיר הולדתו. בהמשך הועבר לפקד על פלוגה של אונדו"ף. ב-1988 הוא סיים את לימודיו באקדמיה להגנה לאומית, ולאחר מכן החל ללמד טקטיקה באקדמיה להגנה לאומית בווינה עד 1991. ב-1992 מונה למפקד גדוד סיור במיטלסבאך. ב-1994 מונה לסגן מפקד בריגדת הפאנצרגרנדיר ה-3 במאוטרן על דנובה. ב-1996 למד שנה אחת במכללת המלחמה של צבא ארצות הברית, וב-1999 לקח גם קורס בניהול באקדמיית הבונדסוור בהמבורג. לאחר מכן החל למלא תפקידי ניהול ומטה בכירים. ב-2001 הועלה לדרגת בריגדיר וב-2003 הועלה לדרגת גנרל-מיור. ב-2008 מונה לסגנו של הרמטכ"ל אדמונד אנטאכר בידי שר ההגנה נורברט דראבוש.

ב-1 בינואר 2011 פיטר דראבוש את אנטאכר בשל מחלוקת על גיוס החובה לצבא אוסטריה, ומינה את קומנדה כמחליפו. הפיטורין נתפסו באוסטריה כצעד שרירותי וכוחני של דראבוש. גם נשיא אוסטריה היינץ פישר, אשר מתוקף חוקת אוסטריה משמש כמפקד העליון של הצבא האוסטרי, התנגד למהלך של דראבוש, והביע תמיכה באנטאכר. ב-7 בנובמבר פסלה ועדת המינויים הפדרלית את החלטתו של דראבוש, ואנטאכר חזר לתפקידו. ב-23 במרץ 2013 סיים אנטאכר את תפקידו וקומנדה הוחזר לתפקיד. ב-27 ביולי 2018 סיים קומנדה את תפקידו והוחלף בידי רוברט בריגר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוטמר קומנדה** בוויקישיתוף
* Artikel über die Bestellung neuer Führungskräfte
* Artikel über die Vorstellung des neuen Führungsduos
* Fotogalerie der neuen Führungskräfte im Verteidigungsressort
**אמיתַי נאמן** (15 בדצמבר 1926 – 8 בינואר 2005) היה מלחין, פזמונאי ומעבד ישראלי, עורך ומפיק ב"קול ישראל".

ביוגרפיה
--------

נאמן נולד בירושלים למשפחה יוצאת גרמניה. בנעוריו עברה משפחתו לחיפה, ובה חי רוב ימיו.
את שירותו הצבאי עשה כאקורדיוניסט בלהקת הכרמל. לאריק לביא, שהיה חבר בלהקה, הלחין את שירו הראשון, "עדה". השלים את השכלתו המוזיקלית במדרשה למורים למוזיקה בתל אביב ובמאנס קולג' למוזיקה (אנ') בניו יורק.

עם התפתחות מסורת ריקודי עם בשנות ה-50, תרם נאמן רבות לרפרטואר בלחנים, להם כתב גם את המלים.

בין הריקודים היו: 
"הנאוה בבנות", "צדיק כתמר יפרח", "מחול הנוער" ועוד.

בין הריקודים אותם הלחין למילים של אחרים :

"בת יפתח" ( עמנואל זמיר ), "ניגון עתיק" ( מיכאל קשטן ), "מזרה ישראל" ( מן המקורות ) ועוד.

בין השירים הנוספים הידועים שכתב והלחין אמיתַי נאמן :

"התופסת", "חמדתי", "כשלמה את שולמית", "לאור חיוכך", "סוס עץ", "סתיו בחלונות" ( "זוהר שמש עלה בהרים ..." ), "ריקוד עצי הגן" ( "כל הגן לבש לבן תכלת וארגמן..." ) ועוד.

בין השירים הנוספים הידועים שהלחין אמיתַי נאמן למילים של אחרים :

"חוף שקט" ( אהרון זאב ), "יעל" ( דן אלמגור ),תל אל קאדי (  רות חפץ ), "תמיד אותם" ( תרצה אתר ) ועוד.

במסגרת עבודתו בקול ישראל הפיק וערך תוכניות זמר רבות. הוא לימד מוזיקה בסמינר אורנים ובמוסדות חינוך אחרים.

חיים אישיים
-----------

בשנת 1982 שכל נאמן את בנו, עדי נאמן, שהיה שחקן, זמר ומלחין. עדי, שבזמן פטירתו היה מפקד אחד הצוותים של מקהלת צה"ל, גילם את דמותו של עוזי בסרטו של יצחק (צפל) ישורון "נועה בת 17".

זמן קצר לפני מותו של אמיתי נאמן, נערך ערב הוקרה לו ולשיריו צוותא תל אביב, בהנחיית אהוד מנור.

נאמן נפטר בינואר 2005, בגיל 78. נטמן בבית העלמין קריית שאול.
אשתו, חנה (הני), נפטרה כשבוע אחריו ונטמנה לצדו.
בתו כרמל נאמן-זמיר הייתה נשואה ליובל זמיר.

קישורים חיצוניים
----------------

* אמיתי נאמן, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב
* אמיתי נאמן, באתר זמרשת
* אמיתי נאמן, באתר שירונט
* אמיתי נאמן, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אמיתי נאמן, באתר Discogs (באנגלית)
* אמיתי נאמן, דף שער בספרייה הלאומית
* אמיתי נאמן, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)
* נעם בן זאב, מת מדלקת ריאות המלחין אמיתי נאמן, באתר הארץ, 8 בינואר 2005 (נקרולוג)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אמיתי נאמן באתר חברה קדישא ת"א–יפו.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007463207905171
* BnF: cb138062348 (data)
* ISNI: 0000 0000 7017 3741
* LCCN: n81100621
* MusicBrainz: 2b50b38a-209a-4a52-86b3-45914d68c8ed
* VIAF: 97291463
* WorldCat: lccn-n81100621

 |
**גוסטב שוורצנגר** (בגרמנית: **Gustav Schwarzenegger**;‏ 17 באוגוסט 1907 – 13 בדצמבר 1972) היה שוטר אוסטרי, ששימש כפקח דואר וחבר בפלוגות הסער הנאציות וכקצין במשטרה הצבאית. אביו של השחקן והפוליטיקאי האמריקאי ארנולד שוורצנגר.

ביוגרפיה
--------

גוסטב נולד באוסטרו-הונגריה לססיליה הינטרלייטנר (1878–1968) וקארל שוורצנגר (1872–1927). אב סבו ונצל מאך היה צ'כי במוצאו.

על פי מסמכים שהושגו בשנת 2003 מארכיון המדינה האוסטרי על ידי הלוס אנג'לס טיימס, שוורצנגר ביקש מרצונו להצטרף לפלוגות הסער הנאציות (Sturmabteilung, SA) ב-1 במרץ 1924, ארבע עשרה שנים לפני שהמדינה סופחה לגרמניה הנאצית. אוסטריה הפכה לחלק מגרמניה הנאצית לאחר שסופחה ב-12 במרץ 1938. תיעוד נפרד שהגיע לידי מרכז שמעון ויזנטל מצביע על כך שהוא ביקש חברות לפני הסיפוח, אך התקבל רק בינואר 1941.

קריירה צבאית
------------

שוורצנגר שירת בצבא האוסטרי מ-1930 עד 1937 ושירת כמפקד מחלקה, ובשנת 1937 הפך לקצין במשטרה הצבאית. לאחר שהתגייס לוורמאכט בנובמבר 1939, קיבל שוורצנגר את מינויו כסמל פלוגה 1 של הפלגדנדרמריה (Feldgendarmerie), ששימשה כמשטרה צבאית. הוא שירת בפולין, צרפת, בלגיה, אוקראינה, ליטא ורוסיה. היחידה שלו Feldgendarmerie-Abteilung 521, הייתה חלק מארמיית הפאנצר הרביעית.

הוא נפצע במהלך המתקפה על לנינגרד, רוסיה, ב-22 באוגוסט 1942 בעת המצור על לנינגרד, קיבל שוורצנגר את אות צלב הברזל על אומץ, עיטור החזית המזרחית והוא גם קיבל טיפול רפואי משמעותי בשל פציעותיו. הוא טופל תחילה בבית חולים צבאי בלודז', לפי הרישומים, שוורצנגר סבל גם מהתקפי מלריה חוזרים, שהובילו לשחרורו בפברואר 1944. הוא נחשב לא כשיר לשירות פעיל, וחזר לגראץ, אוסטריה, שם הוצב לעבודה כפקח דואר.

אורסולה שוורץ, היסטוריונית במרכז התיעוד של ההתנגדות האוסטרית של וינה, טענה כי הקריירה של שוורצנגר הייתה אופיינית למדי לדורו וכי לא הופיעו ראיות הקושרות אותו ישירות עם השתתפות בפשעי מלחמה או התעללות באזרחים. הוא חידש את הקריירה שלו במשטרה ב-1947. שוורצנגר התחתן עם אורליה "רלי" ג'דרני (29 ביולי 1922 – 2 באוגוסט 1998) ב-5 באוקטובר 1945. מאוחר יותר נולדו להם שני בנים, מיינהרד וארנולד; מיינהרד מת ב-20 במאי 1971 בתאונת דרכים כשנהג לבדו שיכור בכביש הררי.

גוסטב שוורצנגר מת משבץ מוחי ב-13 בדצמבר 1972, בגיל 65, בווייץ, אוסטריה, שם שירת כשוטר במשטרה המדינה האוסטרית. בעת ביקורה בבית הקברות באוגוסט 1998, שם נקבר בעלה, מתה אורליה ג'דרני שוורצנגר מהתקף לב בגיל 76; היא נקברה לידו. בנם, ארנולד, הצהיר שהוא לא השתתף בהלוויה של אביו, אבל מאוחר יותר חזר בו והסביר שזה סיפור שהוא ניכס ממתאגרף, כדי שייראה כאילו הוא יכול למנוע את חייו האישיים מהתערבות באימונים האתלטיים שלו. דיווחים חדשותיים על הקשרים הנאצים של שוורצנגר צצו לראשונה ב-1990, אז ביקש ארנולד שוורצנגר ממרכז שמעון ויזנטל, ארגון בו תמך זה מכבר, לחקור את עברו של אביו. המרכז מצא את רישומי הצבא של אביו ואת החברות במפלגה הנאצית, אך לא חשף כל קשר לפשעי מלחמה או לארגון האס אס. העניין בתקשורת התעורר מחדש כאשר ארנולד התמודד על תפקיד מושל קליפורניה בבחירות 2003.

בסרטון משנת 2021 שהוכן בתגובה לפיגוע הקפיטול בארצות הברית, ארנולד נזכר בפומבי, בפעם הראשונה, כיצד גוסטב היה שיכור לעיתים קרובות והתעלל במשפחתו כשארנולד היה צעיר. הוא ייחס התנהגות זו לאשמה ובושה על מה שגוסטב ונאצים ומשתפי פעולה אחרים ביצעו או אפשרו במהלך מלחמת העולם השנייה. בנו העלה שוב את השפעת המלחמה על גוסטב בסרטון משנת 2022 על הפלישה הרוסית לאוקראינה, בו הוא הפציר בחיילים הרוסים לא "להישבר כמו אביו".
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**עודד ירקוני** (30 בינואר 1921 - 10 באוגוסט 2002) היה איש חינוך ישראלי, חבר "ההגנה".

ביוגרפיה
--------

עודד ירקוני היה דור עשירי בישראל מצד אמו, הגננת הניה ירקוני. הניה הייתה בתם של יוסף אלתר קלונימוס ליבוביץ', המכונה "ר' אלתר מיהוד" ושל חנה אזולאי, נצר לרב חיים יוסף דוד אזולאי, המכונה "החיד"א".

אביו של עודד, אליהו ירקוני (גרינפלד), עלה לארץ ישראל מרוסיה הלבנה והיה לימים לאחד מאנשי הציבור המרכזיים של המושבה פתח תקווה ולאיש חינוך, שהיה מוכר במושבה בכינויים "המורה אליהו" ו"זקן המורים".

ירקוני למד בבית ספר היסודי פיק"א. בגיל 14 התנדב לארגון "ההגנה". סיים את לימודיו בגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב ולאחר מכן בבית המדרש העברי למורים בירושלים.

בצעירותו סייע בהקמת מחלקת הקשר בעיר פתח תקווה. בשנת 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, שירת בבריגדה היהודית, בגדוד השלישי, שלחם באירופה לצד הבריטים. בשלהי המלחמה פעל במסגרת המוסד לעלייה ב' בהעלאת מעפילים, ניצולי שואה, לארץ ישראל.

עם תום המלחמה סיים את הכשרתו כמורה והחל ללמד בבית הספר "הכרמל" (כיום גבריאלי) בתל אביב. בשנת 1947 הקים את מחלקת הקשר של מפקדת הגוש. עם פרוץ מלחמת העצמאות לחם כקצין קשר גדודי בגדוד 145 של חטיבת אלכסנדרוני, שהגנה על פתח תקווה וסביבתה. לאחר המלחמה חזר לבית ספר הכרמל כסגן המנהל. בשנת 1956 לחם כקצין קשר גדודי במלחמה נגד מצרים במבצע סיני.

משנת 1956 ועד שנת 1973 ניהל את בית הספר היסודי "נווה עוז" בפתח תקווה והוביל אותו לזכייה בפרס חינוך ארצי.

במשך כל חייו עסק ירקוני בחינוך. לאחר שסיים את תפקידו בנווה עוז, מונה למפקח מטעם משרד החינוך על בתי הספר באזור שכונת התקווה, יהוד ולוד. נסע פעמיים לשליחות חינוכית בעיר מונטווידאו באורוגוואי. כמו כן, במשך עשרים שנה ניהל תיכון ערב מטעם עיריית פתח תקווה למבקשים להשלים בגרויות, והיה גם מנחה בחינוך הקהילתי של חברת המתנ"סים.

בגיל 75 פרש מפעילותו כמחנך והיה לפעיל מרכזי בארגון גמלאי ההגנה, שם עסק בשימור מורשת ההגנה בקרב בתי הספר בעיר. שניים מתלמידיו ששמרו איתו על קשר לאורך כל שנות חייו, איש העסקים שמחה לוסטיג ואיש החינוך ד"ר יוסף לנג, אמרו על ירקוני: "הוא נטע בנו את אהבת ארץ ישראל. הוא היה דמות לחיקוי וחינך אותנו לאהבת האדמה. דיבר איתנו תמיד בגובה העיניים".[דרוש מקור]

בשנת 2005 נקרא הארכיון של פתח תקווה על שמו של עודד ירקוני.

לקריאה נוספת
------------

* יוסף לנג, **לפתח תקווה**: קובץ מאמרים, איתי בחור-הוצאה לאור, 2012

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר הארכיון לתולדות פתח תקווה
* הארכיון האישי של עודד ירקוני בארכיון לתולדות פתח תקווה
* יוסף - אלתר ליבוביץ, אלתר מיהוד(הקישור אינו פעיל)
* אליהו ירקוני
הרב ד"ר **יצחק הכהן שלאנג** וכן **איגנאץ שלאנג** (בסרבו-קרואטית בכתב לטיני: **Ignjat Šlang**, בסרבו-קרואטית בכתב קירילי: **Игњат Шланг**;‏ 20 באוקטובר 1873, קלאסנו, וייליצ'קה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 28 במרץ 1942, מחנה הריכוז באנייצה, בלגרד, ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה היסטוריון והרב הראשי האשכנזי ליהודי בלגרד מראשית המאה ה-20 ועד לתקופת השואה.

קורות חייו
----------

יצחק הכהן שלאנג נולד בעיירה קלאסנו (פול') באזור קרקוב לשרגא מנדל ולפייבל. סיים את ישיבת פרשבורג וכיהן כחזן בפאקראץ. ב-1902 הגיע יצחק הכהן שלאנג לבלגרד ומונה לחזן בבית הכנסת האשכנזי הישן "ההיכל" ובהמשך מונה לרב הראשי של הקהילה. ב-1911 נמנה הרב שלאנג עם מייסדי סניף בני ברית בבלגרד. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, השנייה ומלחמת העולם הראשונה כיהן כרב צבאי ועודד את גיוסם של יהודי סרביה לצבא הממלכה. פעילותו זו זיכתה אותו במספר עיטורים מטעם השלטון הסרבי. הרב שלאנג ערך מחקר מקיף על תולדות יהודי בלגרד תוך הסתמכות על ארכיונים וספרי שאלות ותשובות וב-1926 פרסם את עבודתו בספר "תולדות יהודי בלגרד". כמו כן פרסם את הספרים "עיקרי האמונה", "לשון ודעת" וספר על תולדות יהודי צפון-מזרח אירופה. שלאנג לימד בבית המדרש היהודי וכן לימד בבתי ספר תיכוניים בבלגרד.

ב-6 באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. ב-5 במאי 1941 נעצר הרב שלאנג ביחד עם יו"ר הקהילה פרידריך פופס והרב הראשי ליהודי סרייבו מוריץ לוי אשר שהה בבלגרד באותה העת. השלושה הועברו לגראץ, שם נכלאו במשרדי הגסטפו וככל הנראה עברו עינויים. לאחר מספר חדשים שוחררו פרידריך פופס ומוריץ לוי מהמעצר בגראץ, אך הרב שלאנג לא נמנה עם המשוחררים ולא היה ידוע מה עלה בגורלו. בהמשך, תועד הרב שלאנג בבלגרד ושם במרץ 1942 הובל אל מותו במחנה הריכוז באנייצה.

היה נשוי לאמה שלאנג לבית שוייצר (1941-1882) ואב למילאן (1941-1897) אדריכל שתכנן את בית הכנסת סוכת שלום, איזידור (1941-1898) נספו בשואה ותיאודור שלאנג.

קישורים חיצוניים
----------------

* מכתבים מחוץ-לארץ, הזמן, 17 בנובמבר 1912

הערות שוליים
------------

1. 1 2  הרב יצחק הכהן שלאנג-תקציר ביוגרפי, באתר prvisvetskirat.rs (באנגלית) ו(בסרבית).
2. 1 2  יצחק הכהן שלאנג-תקציר ביוגרפי, באתר elmundosefarad (בבוסנית).
3. ↑  **הקהילה היהודית בבלגרד**, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות, הוצאת יד ושם, 1988, עמוד 71.
4. 1 2  **הקהילה היהודית בבלגרד**, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות, עמוד 73.
5. ↑  מנחם שלח (עורך), **תולדות השואה - יוגוסלביה**, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1990, עמוד 39.
6. ↑  מנחם שלח (עורך), **תולדות השואה - יוגוסלביה**, עמוד 81, 156.
7. ↑  מנחם שלח, שואת יהודי יוגוסלביה - הקהילות בסרביה וקרואטיה, באתר יד יצחק בן-צבי, אוחזר ב-16 באוקטובר 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007463387105171
* ISNI: 0000 0004 0258 9779
* VIAF: 298408250
* WorldCat: viaf-298408250

 |
**נירו ד'אבולה** (באיטלקית: **Nero d'Avola**) כלומר "השחור של אבולה" הוא "עינב היין האדום החשוב ביותר בסיציליה" והוא אחד הזנים הילידיים החשובים באיטליה. הוא נקרא על שמו של העיר אבולה בדרום הרחוק של סיציליה, ויינותיו מושווים לשיראזים מהעולם החדש, עם טאנינים מתוקים וטעמי שזיפים או פלפלים. זה גם תורם לתערובות מרסלה רובינו.

היסטוריה
--------

נראה כי "העינב השחור של אבולה" נבחר על ידי מגדלים ליד אבולה (עיירה קטנה בדרום מזרח סיציליה בנפת סירקוזה) לפני כמה מאות שנים. בתחילה, גידולו היה מוגבל לקצה הדרומי של האי, אך לאחרונה התפשט ברחבי האי.

גידול גפנים
-----------

 יין נרו ד'אבולה
הגפן אוהב אקלים חם ויבש יחסית. הנפות סביב נוטו (מעל הכל Buonivini ו-Pachino) בדרום נפת סירקוזה ידועים באיכות יינות הנרו ד'אבולה שלהם. נרו ד'אבולה מופק בארצות הברית וגם באוסטרליה, במיוחד באזורי ריברלנד ו-Sunraysia החמים שבהם מייצרים ייננים יינות קלים, עסיסיים וריחניים. הזן נמצא גם במלטה, טורקיה ולאחרונה גם בדרום אפריקה.

תכונות חושיות
-------------

צבע: דובדבן או אדום אודם. בושם: בדרך כלל יין, פירותי, מזכיר מאוד פטל שחור. טעם: יבש, מעט חומצי, מעוגל, חם ובעל גוף מלא. טמפרטורת הגשה: חדר.

הערות שוליים
------------

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר סיציליה יין

1. ↑  winecountry.it Sicily Grape Varieties (אורכב 06.10.2006 בארכיון Wayback Machine)
2. ↑  Robinson, Jancis *Vines, Grapes & Wines* Mitchell Beazley 1986 מסת"ב 1-85732-999-6.
3. ↑  winepros.com.au. Oxford Companion to Wine. "Nero d'Avola". אורכב מ-המקור ב-9 באוגוסט 2008. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑   Official web site. "Nero d'Avola".
**כתר מיס תבל** הוא כתר הנחבש על ידי הזוכה במיס תבל, תחרות היופי הבינלאומית הנצפית והמסוקרת ביותר בעולם.

עיצוב הכתר השתנה מספר פעמים מאז החלה התחרות להתקיים מ-1952.

ארגון מיס תבל שומר אצלו את הכתרים אך כל זוכה מקבלת כפרס העתק של הכתר המקורי לאחר שנת כהונתה.

הכתר האימפריאלי של שושלת רומנוב
-------------------------------

ב-1952 עוצב הכתר בדגם של כתר הצאר הרוסי, הוא היה עשוי מכ-1,535 יהלומים ללא רבב, הוא נחבש על ידי מיס תבל הראשונה ארמי קוסלה.

כתר הארד
--------

ב-1953 שונה העיצוב לכתר העשוי מארד, הוא היה שונה מכל הכתרים אחרים בתחרות בכך שהיה בדגם יחסית מאוד סולידי ולא שובצו בו גבישים ואבני חן, הוא נחבש על ידי מיס תבל השנייה כריסטיאן מרטל.

כוכב התבל
---------

כתר זה שימש את התחרות בין 1954–1960, בראש הכתר היה כוכב, הוא כלל כ-1,000 פנינים שחורות מתורבתות המשובצות בזהב ובפלטינה, משקל הכתר היה 1.25 פאונד. שוויו הוערך ב-500,000 דולר.

כתר הריינסטון
-------------

בין 1961–1962 שונה הכתר לציון עשור לתחרות, הכתר היה עשוי כולו מאבן ריינסטון (אנ').

כתר שרה קובנטרי
---------------

ב-1963 החלו להשתמש בכתר שנהיה לכתר המזוהה עם התחרות ולאחד הסמלים של התחרות. חזית הכתר עוצבה בדמות אישה עם שרביט, הוא היה בשימוש עד 1972.

כתר הנברשת
----------

כתר זה היה דומה מאוד לכתר שרה קובנטרי אך שונה במעט לצורך הנוחות של חבישת הכתר, כתר זה היה בין 1973–2001.

כתר CAO
-------

כתר CAO
ב-2008 השתמשה התחרות שנערכה בווייטנאם בכתר שעוצב על ידי החברה הווייטנאמית "CAO Fine Jewellery", הכתר עשוי מזהב צהוב וזהב לבן 18 קרט ומכיל יותר מ-1,000 אבנים יקרות, כתר זה היה בעיקר בגוונים של ורוד בהיר, לבן וצבע קוניאק, החלק הצהוב של הכתר סימל את העגור שבווייטנאם.

שוויו המוערך של הכתר הוא 120,000 דולר.

כתר השלום
---------

בין 2009–2013 השתמשו בכתר שיוצר על ידי חברת "Diamond Nexus Labs" והיה מורכב מאבנים סינתטיות.

כתר DIC
-------

בין 2014–2016 השתמשו בכתר שעוצב על ידי חברת "Diamond International Corporation", שוויו מוערך בכ-300,000 דולר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כתר מיס תבל** בוויקישיתוף
* האבולוציה של כתרי מיס תבל
* כתרי מיס תבל לאורך השנים
**גזפרום ארמניה**, שכונתה בעבר **ארמרוס גזפרום**, היא חברה בת של תאגיד גזפרום בארמניה. החברה נוסדה בשנת 1997 כפרויקט צינור גז טבעי רוסי-ארמני משותף. עם הקמתה מונופול הגז הממשלתי הרוסי גזפרום החזיק ב-45% מהמניות, משרד האנרגיה של ארמניה ב-45% וחברת ITERA החזיקה ב-10%. בשנת 2014 הפכה גזפרום לבעלים היחיד של החברה ושינתה את שמה לגזפרום ארמניה. מנכ"לית החברה היא קארן קרפטיאן.

החברה אחראית לאספקת הגז לשוק הגז המקומי של ארמניה כמו גם ייצור חשמל.

היסטוריה
--------

באפריל 2006 חתמו גזפרום וארמניה על חוזה ל-25 שנה בנושא עקרונות אסטרטגיים של שיתוף פעולה בפרויקטים של גז ואנרגיה בשטח ארמניה. לאחר חוזה זה העלתה גזפרום את מחיר הדלק מ-54 דולר לכל 1,000 מ"ק מועדפים ל-110 דולר ל-1,000 מ"ק.

כדי להימנע מרמת מחירים גבוהה יותר בענף הגז הטבעי, הממשלה הארמנית נאלצה לאפשר כמה ויתורים כי צינור הגז הטבעי של איראן-ארמניה ותחנת הכוח התרמית הרזדן תישאר תחת שליטת ארמניה גזפרום. זכויות הבעלים הסופיות עברו ב-1 בינואר 2007.

כחלק מהחוזה, רוסיה הקהילה את היקף צינור הגז האיראני-ארמניה ל-70 מ"מ, כדי למנוע שימוש שלו באספקת כמות גז גדולה יותר למדינות כמו גאורגיה. ברם, בפועל הצינור נבנה בהיקף של 1,200 מ"מ.

תחנות הכוח התרמית הרזדן היא תחנת הכוח הגדולה ביותר בארמניה ולכן חשיבותו גדולה במגזר האנרגיה במדינה.

במהלך ביקור במוסקבה בסוף אוקטובר 2006, הודיע נשיא ארמניה, רוברט קוצריאן, כי גזפרום תרכוש מניות נוספות ותחלוש על 58% מההון העצמי של גזפרום ארמניה. ב-27 באוקטובר 2006 אישרה הנהלת גזפרום לרכוש הנפקות נוספות. לדברי קארן קרפטיאן, גזפרום תשלם 118.8 מיליון דולר כדי לקבל את חלק הארי של מניות גזפרום ארמניה.

בינואר 2014 הסכימה גזפרום לרכוש 20% נוספים מהמניות מה שמביא את הבעלות של גזפרום ל-100% ממניות החברה. שם החברה שנקרא ארמרוסגז גזפרום שונה לגזפרום ארמניה. על ההסכם חתמו היו"ר אלכסיי מילר (גזפרום) ושר האנרגיה והמשאבים של ארמניה ארמן מוביסיסיאן.

ביקורת
------

מכיוון שארמניה תלויה לחלוטין בייבוא גז מרוסיה דרך גאורגיה, צינור הגז הטבעי האיראני-ארמני נועד לצמצם את התלות ברוסיה. הגדלת צינור הגז העניק לארמניה כוח מיקוח ניכר נגד גזפרום. מבקרים טוענים כעת כי הצבת הצינור בשליטת רוסיה רק תעמיק את התלות ההיא וכי ניתן לראות בהסכם כניצחון גאו-פוליטי גדול של רוסיה באזור הטרנס - קווקזי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גזפרום ארמניה** בוויקישיתוף
* גזפרום ארמניה, ברשת החברתית פייסבוק
* גזפרום ארמניה, סרטונים בערוץ היוטיוב

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל כלכלה** |

* אתר האינטרנט הרשמי של גזפרום ארמניה

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "ArmRusgasprom becomes Gazprom Armenia". Armenpress. 2014-01-17. נבדק ב-2015-12-12.
2. ↑  Alexander Wöstmann, Second Iran-Armenia gas pipeline on the horizon — Alexander's Gas and Oil Connections, www.gasandoil.com (באנגלית)
**מנדליי** (בבורמזית: **မန္တလေး**) היא העיר השנייה בגודלה במיאנמר ובירת המחוז הקרוי על שמה בצפון המדינה. נחשבת למרכז תרבותי חשוב במדינה ולמרכז הכלכלי של צפונה. זרם מתמשך של מהגרים סינים (בעיקר מיונאן) בעשרים השנים האחרונות עיצב מחדש את המבנה האתני של העיר והגדיל את הסחר עם סין. העיר מרוחקת כ-575 ק"מ צפונית ליאנגון.

היסטוריה
--------

העיר הוקמה על ידי שליט בורמה המלך מינדון מין (אנ') ב-13 בפברואר 1857, במטרה לשמש כבירה המלכותית. היא המשיכה לשמש כבירת שושלת קונבאונג (אנ') עד כיבוש בורמה בידי האימפריה הבריטית ב-1885. הבריטים ראו חשיבות רבה בפיתוחה הכלכלית של מנדליי בזמן שלטונם. בשנת 1889 הוקם בעיר קו רכבת, והאוניברסיטה הראשונה הוקמה בשנת 1925. בתקופה זו מנדליי נחשבה למרכז התרבות הבורמזית והבודהיסטית. בשנים 1904-1905 השתוללה בעיר מגפה שהרגה שליש מהתושבים. בין שתי מלחמות העולם הייתה העיר מוקד למחאות כנגד השלטון הבריטי. בזמן מלחמת העולם השנייה העיר סבלה רבות מהפצצות חיל האוויר היפני. בעת הזו חיל האוויר המלכותי נסוג להודו, בזמן שרוב בתי העיר לא היו מוגנים. מצב זה הוביל להריסת 60% מהבניינים במנדליי ולמותם של כ-2,000 אזרחים מקומיים.

לאחר שהמדינה קיבלה עצמאות מבריטניה ב-1948, המשיכה מנדליי להיות המרכז התרבותי, החינוכי והכלכלי של בורמה העליונה. עד תחילת שנות ה-90 מרבית מתושבי האזור למדו במוסדות ההשכלה העליונה במנדליי, שהיו היחידים בסביבה. כיום (2018) הממשל הצבאי מעודד את הצעירים ללמוד במקום מגוריהם על מנת להפחית את כמות האנשים הלומדים במקום אחד ספציפי. בנובמבר 1959 חגגה מנדליי מאה שנים להיווסדה בפסטיבל למרגלות גבעת מנדליי (אנ'). בולים מיוחדים הוצאו לרגל המאורע.

בשנים 1962-1988 התשתיות בעיר הידרדרו ביותר, ובתקופה זו פגעו במנדליי כשתי שריפות גדולות. בתקופה זו היגרו לעיר גם אוכלוסיות רבות מן הרפובליקה העממית של סין, במיוחד מסצ'ואן. רק בשנות ה-90 הגיעו לעיר בין 250,000 ל-300,000 סינים. הגירה זו השפיעה רבות על האופי התרבותי והכלכלי של העיר.

דמוגרפיה
--------

נכון לשנת 2023, אוכלוסיית העיר מוערכת בכ-1.53 מיליון תושבים. כ-40%-50% מהתושבים הם ממוצא סיני. בנוסף על כך, ישנה קהילה גדולה של מהגרים מהודו. בורמזית היא השפה העיקרית במנדליי.

ערים תאומות
-----------

* הרפובליקה העממית של סיןהרפובליקה העממית של סין קונמינג, יונאן, הרפובליקה העממית של סין
* קוריאה הדרומיתקוריאה הדרומית אולסן, קוריאה הדרומית
* קמבודיהקמבודיה פנום פן, קמבודיה

גלריית תמונות
-------------

  

* Mandalay - မန္တလေးမြို့ - מנדליי
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

* | מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימסע מדריך למטייל בוויקימסע: **מנדליי** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מנדליי** |
* מנדליי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mandalay Population 2023

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548083105171
* BNE: XX6132697
* BnF: cb14516194p (data)
* GND: 4037295-9
* LCCN: n79082317
* NKC: ge878490
* SUDOC: 061420123
* VIAF: 137195206
* WorldCat (עם VIAF): 137195206

 |
**סאמי טהא** (1916 – 12 בספטמבר 1947) היה מנהיג ארגון העובדים הפלסטיני העיקרי במהלך תקופת המנדט הבריטי.

ביוגרפיה
--------

### ילדות ונעורים

טהא נולד בעראבה שליד ג'נין. הוא סיים רק בית ספר יסודי, אך באמצעות לימוד עצמאי הוא למד אנגלית ורכש ידע טוב בדיני עבודה. מאוחר יותר עברה משפחתו לחיפה, שם התגורר בשנות העשרה שלו, בתחילת שנות ה-30. שם הוא הגיע לידיעתו של אדם משפיע מאוד בעיר בשם רשיד אל-חאג' איברהים, שהעסיק את טהא כעובד בלשכת המסחר הערבית. בשנת 1937, במהלך המרד הערבי הגדול, הוא נעצר על ידי הבריטים למשך שישה חודשים ללא משפט, על פי תקנות ההגנה לשעת חירום.

### מנהיג עובדים

טהא הפך לדמות חשובה של ערביי פלסטין כמנהיג תנועת העבודה הערבית הפלסטינית, לאחר שהתארגנה תנועת עבודה ערבית הדומה להסתדרות העובדים היהודית. טהא הצטרף לאגודת הפועלים הערבית הפלסטינית (PAWS) - שהוקמה ב-1925 - שם הועסק כפקיד בדרג נמוך ואז כמזכיר. הוא פילס את דרכו במעלה הארגון ובשנת 1937 מונה למזכיר הכללי שלו.

טהא היה שמרני במדיניותו, והיה מתחרה של הפלגים השמאלניים או הקומוניסטיים של ה-PAWS. בשנות העשרים המאוחרות לחייו, טהא שלט ב-PAWS בהיותו דובר שלו ופעל להרחבת מספר החברים בארגון ולמען חיזוק מעמדו, עד לעשרות אלפי חברים וכ-50 סניפים. בשנת 1944 פתחו עובדים ערבים ויהודים בשביתה בחיפה בראשות PAWS וההסתדרות. השביתה הייתה מועדפת על הפלגים השמאלניים של PAWS, אבל טאהא, שלא מעוניין בשביתה ארוכה עם סיכון פוליטי, ערב לעובדים ערבים לסיים אותה.

ב-1946 מינה ג'מאל אל-חוסייני את טהא לנציג העבודה של הוועד הערבי העליון. המתיחות בין טאהא לבין חברי אל-חוסייני והנאמנים שלו בוועד הלכה והתגברה ב-1947, כאשר הם כעסו על סירובו של טאהא להיענות לדרישות הוועד. כללו סירובו של טאהא לאפשר ל-PAWS לאשר שביתה בת יום שקרא הוועד כדי למחות על יום השנה להצהרת בלפור משנת 1917, וכן אימוץ של PAWS את העיקרון המנחה הסוציאליסטי נגד הנהגת הקומוניסטים. טהא הואשם גם ברצון להתפשר עם היהודים ונתפס כ"לא מספיק אנטי-ציוני ואנטי-בריטי". עד אוגוסט 1947, עיתונים שהיו בעלי קו פוליטי שתמך בוועד החלו לפרסם האשמות אלו ואחרות נגד טאהא.

ב-12 בספטמבר 1947 נרצח טהא מחוץ לביתו בחיפה. התוקף לא נתפס, אך ככול הידוע הוא נרצח בהוראת חאג' אמין אל-חוסייני, המופתי של ירושלים מנהיג המפלגה הערבית הפלסטינית.

לקריאה נוספת
------------

* Zachary Lockman (1996). *Comrades and Enemies: Arab and Jewish Workers in Palestine, 1906-1948*. ISBN 0-520-20419-0.

קישורים חיצוניים
----------------

* מכינוס אגודות הפועלים הערביות, דבר, 27 ביולי 1943
* מרדכי פרנק, פועלי בתי הזיקוק במערכה, קול העם, 17 בפברואר 1947

הערות שוליים
------------

1. ↑  עודד מארק, מי רצח את מנהיג הפועלים סאמי טה?, באתר "העוקץ", 3 באוקטובר 2022
2. 1 2  Lockman, 1996, p.259.
3. ↑  מה החליטה הועידה של אגודת הפועלים הערבית, דבר, 4 בספטמבר 1946
4. ↑  Lockman, 1996, p.281
5. ↑  Lockman, 1996, pp.341-342.
6. ↑  פרשת הרצח ומשמעותו, דבר, 14 בספטמבר 1947  
נרצח סאמי טהא מנהיג הפועלים הערבים בחיפה, המשקיף, 14 בספטמבר 1947
**עיט של דם** (באנגלית: **Blood eagle**), על פי הסאגות הנורדיות, הייתה שיטת הוצאה להורג אכזרית במיוחד, אשר הייתה נהוגה בקרב העמים הויקינגים במהלך ימי הביניים. ישנה מחלוקת האם שיטה זו של הוצאה להורג אכן יושמה, אך על פי מקורות מבריטניה במאות 9 ו-10, נטען כי לפחות ארבעה בני אדם הוצאו להורג בשיטה זו, ביניהם שני מלכים אנגלו-סקסונים וכן אחד מהארכיבישופים של קנטרברי.

תגליף משוודיה המתאר את ההוצאה להורג.

תיאור ההוצאה להורג
------------------

ההוצאה להורג נעשתה על ידי קשירתו של הקורבן לשני עמודי עץ, משני צדדיו, בעודו כורע. המוציא להורג היה חותך את גבו של הקורבן בסכין, ואז מכה בגרזן, על מנת לפתוח את גב הקורבן. לאחר מכן, המוציא להורג היה מושך את ריאותיו של הקורבן לאחור, ופורס אותן כמו כנפי עיט, ומכאן שמה של ההוצאה להורג.

### גורלו של המוצא להורג

ענישה זו הייתה מבזה ואכזרית, אך היה לקורבן שביב של תקווה לגורל נשמתו. לפי אמונתם, אם הוא לא היה צועק לאורך ההוצאה להורג, שיכולה לקחת כמה דקות (עד לנפיחת נשמתו של הקורבן) הוא היה זוכה להגיע לולהאלה למרות הכל.

ראו גם
------

* בלוט (טקס)

קישורים חיצוניים
----------------

* סצנת הוצאה להורג באמצעות **עיט של דם**, מתוך העונה השנייה של הסדרה **ויקינגים**.
**משה ברש** (10 באוקטובר 1920 - 7 ביולי 2004) היה היסטוריון ישראלי ומייסד תחום חקר תולדות האמנות בישראל. חתן פרס ישראל בתחום חקר תולדות האמנות. תחום המחקר העיקרי שלו היה אמנות הרנסאנס.

ביוגרפיה
--------

ברש נולד בצ'רנוביץ, רומניה (כיום באוקראינה) למשפחה ציונית ומשכילה. בנעוריו גילה ברש נטייה לאמנות וכבר בגיל 13 הציג רישומים וציורים בתערוכות בפראג, בודפשט ובוסטון.

בשנים 1941–1944 חי תחת המשטר הנאצי בעיר הולדתו. במהלך תקופה זו נישא, בשנת 1942, לברטה לבית גנדלמן. לאחר שחרורו שירת תקופה בצבא האדום ולאחר מכן הצטרף למוסד לעלייה ב' ופעל להעלאת ניצולי שואה לארץ ישראל. לאחר עלייתו ארצה, בתחילת 1948 הצטרף לפלמ"ח ולחם בירושלים במסגרת חטיבת הראל. הוא השתתף במבצע מכבי. לאחר מלחמת העצמאות, בשנת 1949, הצטרף ברש לסמינר מורים. עד 1954 היה חבר קיבוץ עין חרוד.

את תחום תולדות האמנות למד ברש באופן עצמאי כאוטודידקט. באותה תקופה הוא ביקר במכון וארבורג בלונדון, אשר הונהג באותה עת על ידי ארווין פנופסקי. בשנת 1958 הוזמן להקים את המחלקה לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים. מרטין בובר, ושמואל הוגו ברגמן, שעמו קרא כתבים פילוסופיים, הסכימו להכיר בספרו על תפישת המוות אצל מיכלאנג'לו (1961) כמקביל לעבודת דוקטורט. הוא מונה למרצה בכיר באוניברסיטה בשנת 1961 והפך לראש החוג בשנת 1964. בשנת 1971 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. 

בין השנים 1967-1969 שהה ברש גם כפרופסור אורח במכון ללימודים מתקדמים בפרינסטון וכן במרכז לחקר אמנות הרנסאנס באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית. בעשור שלאחר מכן גם שהה כפרופסור אורח באוניברסיטאות ניו יורק ובקורנל.

במקביל לעבודתו המחקרית, שהייתה בעיקר באנגלית, ברש כתב סיפרי מבוא בעברית לאומנות וייסד את סדרת "מבואות" בהוצאת מוסד ביאליק. בשנת 1996 קיבל ברש את פרס ישראל בתחום תולדות האמנות.

מספריו של משה ברש
-----------------

* **מבוא לאמנות הרנסאנס**, מוסד ביאליק, ירושלים, 1968.
* **פרקים בתאוריה של אמנות הרנסאנס והבארוק**, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, ירושלים, 1989.
* **מחשבת האמנות בדורות האחרונים**, מוסד ביאליק, ירושלים, 1977.
* ג'ורג'ו וזארי: **חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר**, עורך כללי: משה ברש, תרגום מאיטלקית: מרים שוסטרמן, מוסד ביאליק ירושלים 1985.

* **מיכאל-אנג'לו, עיונים בדרכי גילומה של הגותו האמנותית**, מוסד ביאליק, ירושלים.
* **דמות האדם בתולדות האמנות**, מוסד ביאליק, ירושלים, תשנ"ב.
* פאול אוסקאר קריסטלר ומשה ברש, **מערכת האמנויות המערבית**, מוסד ביאליק, ירושלים, תש"ן.

קישורים חיצוניים
----------------

* משה ברש, באתר "מילון ההיסטוריונים של האמנות" (באנגלית)
* משה ברש, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
* משה ברש (1920-2004), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אורי דרומי, מיכלאנג'לו בקמפוס עברי, באתר הארץ, 14 ביולי 2004
2. ↑  מינויים חדשים באוניברסיטה העברית, דבר, 29 באוגוסט 1971
3. ↑  על תלאות החומר יפצה מה שברוח, באתר הארץ, 14 ביוני 2006

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 280937
* NLI: 987007258387105171
* BIBSYS: 90058929
* BNE: XX864073
* BnF: cb120385231 (data)
* GND: 118849220
* ISNI: 0000 0001 0932 7876
* LCCN: n80060422
* LNB: 000049376
* NKC: mub2013780393
* NLA: 35950029
* NTA: 067978800
* SUDOC: 028577353
* VcBA: 495/37846
* VIAF: 109235689
* WorldCat: lccn-n80060422

 |
המונח "ורגלנד" מפנה לכאן. לערך העוסק במכתש פגיעה שקרוי על שמו, ראו ורגלנד (מכתש פגיעה).

**הנריק ארנולד ורגלנד** (בנורווגית: **Henrik Arnold Wergeland**‏; 1808 – 1845) היה משורר, פרוזאיקן ומחנך נורווגי, הנחשב למשורר משפיע ביותר, למשורר הלאומי של נורווגיה ולאחד מסמלי החירות הנורווגית. ורגלנד גם ידוע בשל מאבקיו למען היהודים בנורווגיה.

ביוגרפיה
--------

### נעורים

הנריק ורגלנד נולד ב-17 ביוני 1808 בעיירה כריסטיאנסנד שבנורווגיה. אביו, ניקולאי ורגלנד, היה מחברי הוועדה שהכריזה על עצמאות נורווגיה בשנת 1814, ושם אמו היה אלטה דורותיאה טאולו (Alette Dorothea Thaulow). משפחתו של ורגלנד חיה באידאולוגיה של חופש רוחני. אחותו של ורגלנד הייתה הסופרת קמילה קולט. שלוש שנים לאחר הכרזת העצמאות עבד ורגלנד לתקופה מסוימת בוועדה, שהתכנסה באיידסבול (Eidsvoll).

בשנת 1825, בגיל 17, עבר ורגלנד ללמוד תאולוגיה, היסטוריה ובוטניקה באוניברסיטת כריסטיאנה (כיום אוסלו, בירת נורווגיה). ורגלנד נכנס במהרה לעשייה נמרצת בתחום התרבות בכריסטיאנה, שהיית אז רק עיר בורגנית קטנה בת כ-20,000 תושבים, ותוך שנתיים כבר הרים את תדמיתה הספרותית. ורגלנד עסק מעט גם בפילוסופיה של החינוך, כשמצד אחד תמך ברעיונותיו של רוסו, ומצד שני החזיק בדעות שמרניות, אשר קובצו בספר קטן שהוציא תחת השם "Henrikopædie. Kortfattede Love for Opdragelsen fra den spædeste Alder". את התואר בתאולוגיה סיים בשנת 1829, לאחר 4 שנות לימוד, היות שלמד אותו בפיזור-מה עקב פעילויותיו התרבותיות.

### תחילת היצירה

בשנת 1830 הוציא ורגלנד לאור את ספר השירה האפית, "Skabelsen, Mennesket og Messias", אותו החשיב ורגלנד לפסגת יצירתו. הספר נכתב כמין תגובה לספר "גן העדן האבוד" של ג'ון מילטון, כשמתוארת בו מלחמה בין האור לחושך, המסתיימת בכיוון האופטימי, שהיה השקפת-עולמו של ורגלנד. מעט לאחר מכן הוציא את ספר השירה "שירי סטלה" (Stella poems), העוסק באהבה ובהנאה מהחיים.

### צרפת והשנים האחרונות

בשנת 1831 עבר ורגלנד לגור בצרפת שם חי 15 שנים, עד מותו בשנת 1845. בתקופה זו עסק בעניינים שונים: כתיבת שירים (ביניהם על עניינים פוליטיים באירופה), עריכת עיתונים, ארכיונאות בשירות הממשלה ועמידה בראש המאבק למען זכותם של היהודים להתגורר בנורווגיה. בחסות מאבק זה כתב שני שירים: Jøden (ב-1842) ו-Jødinden (ב-1844). היהודים קיבלו זכות התיישבות ואזרחות מלאה בנורווגיה בשנת 1851, 6 שנים לאחר מותו של ורגלנד.

בשנת 1839 נישא ורגלנד לאמאלי בקנוולד (Amalie Bekkenvold). כמה שנים לאחר מכן לקה בשחפת ודלקת ריאות, מהן נפטר ב-12 ביולי 1845.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנריק ורגלנד** בוויקישיתוף
* הנריק ורגלנד באתר Books and Writers
* כתבי הנריק ורגלנד בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* הנריק ורגלנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* הנריק ורגלנד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007269732905171
* BIBSYS: 90054061
* BnF: cb12529666g (data)
* GND: 11880670X
* ISNI: 0000 0000 8098 8725
* KulturNav: 136d712a-d1b9-47e4-80f5-8799dbb17530
* LCCN: n50002494
* MusicBrainz: 23eabd82-ff81-481d-b6e5-d6e8f0bb01f6
* NKC: ola2003172318
* NTA: 071437142
* SELIBR: 218922
* SNAC: w6x79jjt
* SUDOC: 034552596
* VcBA: 495/356793
* VIAF: 19788619
* WorldCat: lccn-n50002494

 |
דגם של המבנה המולקולרי של טריאצטון
טריאצטון
**טריאצטון** המכונה גם (**triacetone triperoxide, peroxyacetone, אצטון פרוקסיד, TATP, TCAP**), הוא על-תחמוצת (peroxide) אורגני, המשמש כחומר נפץ ראשוני.

החומר סונתז לראשונה ב-1895 על ידי R. Wolffenstein. ראו: (Chemische Berichte 28, 2265 (1895)) ומופיע כאבקה גבישית לבנה בעלת ריח חריף וצורב.

טריאצטון מופק מתגובה של מי חמצן עם אצטון ב-pH נמוך המשמש כקטליזטור.
בתגובה מתקבלים שלושה תוצרים: המונומר שאיננו טבעתי, הדימר שנוסחתו הסטוכיומטרית C6H12O4 והטרימר C9H18O6, אך בתנאים מבוקרים ניתן לקבל כתוצר העיקרי את הטרימר. שלושת התוצרים המתקבלים אינם יציבים. בטמפ' החדר לטרימר יכולת המראה והוא מתגבש מחדש בצורת הדימר שנחשב ליציב פחות בשל המתח הטבעתי הרב שבמולקולה. 

הטרימר הוא חומר רגיש ביותר לחום, חיכוך או חשמל סטטי, ולכן הוצא החומר משימושים צבאיים. וכיום נעשה בו שימוש בעיקר בפיגועי טרור ועבור מטרות מחקר. 

הסינתזה של טריאצטון לא מצריכה מעבדה כימית מקצועית או ציוד מיוחד וניתן להכינו באמצעים ביתיים משום שהחומרים הדרושים להכנתו זמינים לשימושים ביתי ויכולים להימצא במגוון רחב של חומרים מסחריים. כיום משתמשים בחומר בעיקר ארגוני טרור ולוחמי גרילה, בארץ התגלה החומר לראשונה בשנות ה-80' בכליהם של אנשי אש"ף שחוסלו בניסיון פיגוע בחברון. בשנים האחרונות נמצאו עקבות של החומר במספר פיגועים הבולטים שבהם הם שני הפיגועים שהיו ב-7 וב-21 ביולי 2005 בלונדון. כמו כן נמצאו עקבות החומר בניסיון פיגוע התאבדות שנכשל באצטדיון הפוטבול של אוניברסיטת אוקלהומה ב-1 באוקטובר 2005, באפודי הנפץ של המחבלים מפיגועי נובמבר 2015 בפריז וכן בניסיון כושל לפוצץ מטוס של American Airlines במהלך טיסה טרנס-אטלנטית, באמצעות נעליים שהכילו בסוליותיהם את חומר הנפץ PETN כאשר TATP היה אמור לשמש כחומר נפץ ראשוני. הטרוריסט ריצ'רד ריד נתפס במטוס לאחר שנכשל להפעיל את המטען בנעליו ונשפט למאסר עולם. ה-TATP הוא חומר הנפץ המיוצר ומשמש את ארגוני הטרור הפלסטיניים בפיגועי ההתאבדות בישראל. כינויו של החומר בפי הפעילים הוא "אום אל-עבד" ו"אם השטן".

### נתונים

* נוסחה מולקולרית: C9H18O6
* מסה מולקולרית: 222.24 גרם למול.
* צפיפות: 1.18 גרם לסמ"ק
* מהירות גל ההדף: 5300 מטר לשנייה
* נקודת התכה: 91 מעלות צלזיוס
* CAS : 17088-37-8

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טריאצטון** בוויקישיתוף
הרב **נתן הכהן קופשיץ** (נולד ב-21 בנובמבר 1945) הוא דיין בבית הדין של העדה החרדית בירושלים ורב שכונת הקריה החרדית בבית שמש.

ביוגרפיה
--------

הרב קופשיץ נולד למשפחת קופשיץ הירושלמית וצאצא של הרב יוסף חיים זוננפלד. בתחילה למד בתלמוד תורה עץ חיים, בגיל 11 הלך ללמוד בישיבת פוניבז' לצעירים, לאחר שנתיים חזר ללמוד בתלמוד תורה עץ חיים אצל הרב זונדל קריוזר, ולאחר מכן למד בישיבת חברון בירושלים. שם היה חברותא של ראש הישיבה כיום הרב דוד כהן, בישיבה שם למד גם עם הרב יצחק ברנד.

פעילות
------

בעבר היה רב שכונת מקור ברוך בירושלים. כשהחלה להבנות שכונת הקריה החרדית בבית שמש, הגיע לכהן כרב בעיר, כיום הוא מכהן כרב של הקריה החרדית, והוא אחד הרבנים הדומיננטיים בעיר.

בעקבות לחצים מאת הרב משה שטרנבוך והרב יצחק טוביה וויס, הסכים להיכנס לבית הדין של העדה החרדית אמנם לא הסכים לכהן כחבר הבד"ץ אלא רק כדיין.

בשנת 2006 פתח ישיבה קטנה ליטאית בעיר בשם 'באר המלך', הוא עומד בראשה ולומד עם בחורים מדי ערב.

השתייכות
--------

הרב קופשיץ נמנה עם העדה החרדית ומתנגד למדינה ולמוסדותיה. הישיבה שבראשותו לא לוקחת תקציבים מהמדינה וממומנת רק משכר לימוד ומתרומות. הוא מתנגד גם להשתתפות בבחירות הארציות והמוניציפליות. היה בין הפעילים במחאות נגד אגד ובמניעת כניסת האוטובוסים שלהם לקריה החרדית, ופתח את ההסעות של "מהדרין".

על אף שרשמית הוא מתנגד להשתתפות בבחירות, היה מעורב מאחורי הקלעים בפעילות למען בחירתו של משה אבוטבול בבחירות לראשות עיריית בית שמש ב־2014, בעיקר בבחירות החוזרות, שהצטיירו כמאבק על זכות הקיום של ההתיישבות החרדית בעיר.

ראו גם
------

* משפחת קופשיץ

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007501076005171
* LCCN: no2013064627
* WorldCat (עם LCCN): no2013-064627

 |
**חזי סימנטוב** (נולד ב-17 בפברואר 1974) הוא עיתונאי ישראלי, המשמש ככתב ופרשן לענייני ערבים בחדשות 13.

ביוגרפיה
--------

חזי סימנטוב הוא הבכור מבין שני בנים ליוסף סימנטוב ולכרמלה לבית ארוילי, ילידי עיראק. סימנטוב שירת בצה"ל בחיל הרפואה. למד לתואר ראשון במזרחנות באוניברסיטת בר-אילן, ודובר ערבית שוטפת. בשנת 2002 הצטרף לערוץ 10 והחל לעבוד בדסק הערבים של הערוץ.

ב-2012 מונה סימנטוב לכתב השטחים של הערוץ, במקומו של שלומי אלדר, במקביל לתפקידו כמנהל דסק הערבים של ערוץ 10.

סימנטוב השתתף בסיקור מלחמת לבנון השנייה, מבצע עופרת יצוקה, שחרור גלעד שליט, מבצע עמוד ענן ומבצע צוק איתן.

ב-2015 יצר סדרת כתבות במסגרת מהדורת החדשות של ערוץ 10 בנוגע למחנות הפליטים בשטחים, וסדרת כתבות בנוגע לאסירים הביטחוניים הפלסטינים.

ב-2016 יצר סדרת כתבות בנוגע למניעים הגורמים לילדים פלסטינים לבצע פיגועי טרור.

ב-2019 עבר לחדשות 13 כחלק ממיזוג רשת וערוץ עשר.

סימנטוב מתגורר בפתח תקווה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חזי סימנטוב** בוויקישיתוף
* חזי סימנטוב, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוד ורטהיים‏, פגישה פרונטלית: חזי סימן טוב ישמש ככתב השטחים של חדשות 10, באתר וואלה!‏, 12 בדצמבר 2012
2. ↑  חזי סימנטוב, מחנה הפליטים שועפט, איך צומח מעוז חמאס חמש דקות מהבירה, באתר נענע 10, 4 בינואר 2015
3. ↑  חזי סימנטוב, דילמת האסירים: מהכלא הישראלי לגיבורי תרבות פלסטינים, באתר נענע 10, 9 באוגוסט 2015
4. ↑  חזי סימנטוב, ילדים מחבלים: מה המניעים מאחורי טרור הילדים?, באתר נענע 10, 5 בפברואר 2016
**קנת קוקרל** (באנגלית: **Kenneth Dale Cockrell** ; נולד ב-9 באפריל 1950) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.

ביוגרפיה
--------

קנת קוקרל נולד באוסטין שבטקסס. הוא סיים לימודי בית הספר ולמד הנדסת מכונות באוניברסיטת טקסס באוסטין ממנה קיבל תואר ראשון בשנת 1972. בשנת 1974 הוא קבל תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטה של פלורידה המערבית.

לאחר סיום קורס טיס הוא היה טייס בנושאת מטוסים מידוויי (CV-41) בשנים 1975–1978 ובהמשך בנושאת מטוסים USS Constellation (CV-64).

בשנת 1987 הוא עזב את הצי ונקלט במרכז החלל ג'ונסון כטייס.

בסך הכול קוקרל צבר מעל ל-12 אלף שעות טיסה.

שירות בתחום החלל
----------------

לאחר שירות בנאס"א כטייס במשך מספר שנים, ב-1990 קוקרל נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. 

בשנת 1993 הוא השתתף במשימת STS-56 של מעבורת החלל דיסקברי כמומחה משימה (קנת קמרון היה מפקד הצוות). המשימה התרכזה במחקרים בתחום חקר כדור הארץ והשמש. במשימת STS-69 בשנת 1995 הוא היה טייס של מעבורת החלל קולומביה והיה מפקד צוות. המטרה העיקרית הייתה ביצוע ניסויים עם מערכת Wake Shield Facility, הצבת לוויין "Spartan 201" והכנות להרכבת תחנת החלל הבין-לאומית. בשנת 1996 הוא טס בפעם השלישית על סיפון מעבורת החלל אטלנטיס כמפקד צוות. זה הייתה המשימה הארוכה בתולדות תוכנית המעברות. במהלך הטיסה הוצבו במסלול זוג לוויינים ובוצעו מחקרים עם מערכות ORFEUS-SPAS II ו-Wake Shield Facility-3. בשנת 2001 קוקרל היה מפקד צוות של STS-98 של מעבורת החלל אטלנטיס. הצוות הרכיב על תחנת החלל הבינלאומית מודול חדש שנבנה בארצות הברית. בשנת 2002 קוקרל טס לחלל בפעם החמישית. הוא היה מפקד צוות של STS-111 של מעבורת החלל אנדוור. המטרה הייתה להביא לתחנת החלל הבינלאומית אספקה ולהחליף צוות.

לאחר משימה זו קוקרל כיהן במספר תפקידי ניהול. בשנים 1997–1998 הוא היה מנהל "משרד האסטרונאוטים" ולאחר שרוברט קבאנה סיים את הכהונה. בהמשך הוא היה איש קשר עם מרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. הוא עזב נאס"א בשנת 2014.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קנת קוקרל** בוויקישיתוף
* קורות חיים
**קראפט מיכאליאן** (בארמנית: **Կարապետ Միքայելյան**; נולד ב-27 בספטמבר 1969) הוא כדורגלן עבר סובייטי-ארמני ששיחק בעמדת החלוץ.

קריירה
------

מיכאליאן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ספרטק מוסקבה ובגיל 20 הצטרף לסמנה קומסומולסק על אמור מהליגה השלישית בברית המועצות. עם התפרקותה של ברית המועצות, המועדון שובץ בליגה השנייה ברוסיה ובמהלך עונת 1992 הצטרף לזווזדה אירקוטסק וכעבור 4 שנים חתם בסורול סראטוב.

בעונת 1997 חתם בבוצ'און מליגת העל של קוריאה הדרומית במדיה שיחק 15 משחקים וכבש שער אחד.

לאחר מכן, הספיק לשחק גם בסויוז-גזפרום איז'בסק, קריליה סובייטוב סמרה, ניקה מוסקבה, קוזבאס קמרובו, דינמו סטברופול, לוקויל צ'ליאבינסק וצ'יטה.

מיכאליאן, אמנם לא גר מעולם בארמניה אך החליט לייצג את המדינה בעקבות שורשיו הארמנים. ב-5 באוקטובר 1996 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארמניה בתיקו 0-0 נגד צפון אירלנד. 4 ימים לאחר מכן, הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 5-1 לגרמניה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר National Football Teams

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"קראפט מיכאליאן"**.
| הא |
| --- |
| **תחילית**: |   هـ |
| **אמצעית**: |    ـهـ |
| **סופית מחוברת**: |   ـه |
| **סופית לא מחוברת**: |    ه |
| **אלפבית ערבי** |
| ا | ب | ت | ث | ج | ح |
| خ | د | ذ | ر | ز | س |
| ش | ص | ض | ط | ظ | ع |
| غ | ف | ق | ك | ل | م |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ن | ه | و | ي |  |

 |
| סימנים נוספים |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ﺓ | ﻯ | ء | ال | ﻻ |  |

 |
| אותיות חיצוניות |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ﭖ | ﭺ | ژ | ﭪ | ڨ |  |

 |
| תשכיל |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ـَ | ـِ | ـُ | ـًا ـٍ ـٌ |  |

 |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ـْ | ـّ | ـٰ | آ | ٱ |  |

 |

האות **הַא** (בערבית: **هاء**) היא האות העשרים ושש באלפבית הערבי. לפניה באה האות נון ואחריה האות ואו.

הא מייצגת את העיצור /h/, כמו ה"א. בערבית וגם בעברית, זוהי פונמה בעלת שני אלופונים: אחד אטום ([h] – דוגמה עברית: **ה**ר) ואחד קולי ([‏ɦ] – דוגמה עברית: מ**ה**ר). האלופון האטום מופיע בעיקר בתחילת מילה או בסופה, וזה הקולי – בעיקר בין תנועות.

הא מנוקדת בדמה משמשת כסופית לציון שייכות בגוף שלישי יחיד זכר, ـُهُ (ֻהֻ), כך كتاب (כִּתַּאבּ) תרגומו "ספר", ו-كتابه (כִּתַּאבֻּהֻ) פירושו "הספר שלו". כאשר סופית זו מתווספת לפעלים היא מציינת שהפועל נעשה על שם עצם זכרי, כך يقرأه (יַקְרַאֻהֻ) מקביל ל"יקראהו" במובן "יקרא אותו". בשני המקרים כאשר רוצים לציין נקבה הסופית היא ـُهَا (ֻהַא).

בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין וגם מצד שמאל, כמו בשאר האותיות למעט דוד'ארז.

בשפת האורדו ישנו וריאנט נפרד של האות, ھ (**הַא קצרה**, בעוד הוריאנט הרגיל של האות ه, אשר ממוקם לפניו בסדר האלפבית האורדו, נקרא בשפה זו **הַא עגולה**) אשר נכתב בכל צורותיו כצורתה התחילית של הא הרגילה. תפקידה היא להדגיש נישוף לאחר עיצור מסוים.
וריאנט זה של האות חל רק על 13 אותיות באלפבית האורדו: ب, ﭖ, ت, ٹ, ج, ﭺ, د, ڈ, ڑ, ک, گ, م ו-ن (השתיים האחרונות מובאות עם נישוף רק באמצע מילה).

מקור האות הא הוא ב"הא" הפניקית, ויש לה מקבילות ברוב האלפביתים, אם כי, מאחר שכבר הייתה ביוונית אות לייצוג הצליל הזה (אטא, המקבילה של חא), היא הפכה לאות ניקוד, וככזו היא המשיכה לשאר האלפביתים האירופאים:

* אלפבית עברי – ה
* אלפבית לטיני – E,e
* אלפבית יווני – Ε,ε
* אלפבית סורי – ܗ

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ه** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TDVİA: ha--yirmialtinci-harf

 |
מבנה הלוויין
**KH-8 Gambit 3** הייתה סדרת לווייני ריגול של ארצות הברית ששוגרה בשנים 1966–1984. הלוויינים פעלו בשיטה זהה ללווייני מיזם קורונה והחזירו סרט צילום לא מפותח לכדור הארץ. הסדרה כללה 54 לוויינים. הלוויינים הגיעו לרזולוציה של 0.1 מ'. הם נבנו בלוקהיד קורפוריישן וצוידו במצלמה מתוצרת קודאק. משך פעולת הלוויין הייתה כחודש. דגמים מאוחרים צוידו ב-2 קפסולות נחיתה. הלוויינים הופעלו על ידי משרד הסיור הלאומי. בשנת 2011 נתוני התוכנית שוחררו לידיעת הציבור.

פרויקט התחיל כפיתוח המשך של לווייני מסדרה KH-7 GAMBIT. כל הלוויינים שוגרו מבסיס חיל האוויר ונדנברג בעזרת משגר טיטן 3. מכלל השיגורים שלוש לא הצליחו להביא את הלוויין למסלול המתוכנן. הלוויינים פעלו במסלול לווייני נמוך. במהלך הפעילות לוויינים עברו מספר שדרוגים. בשנת 1971 הוחלפה המצלמה הראשית של הלוויין לדגם מתקדם.

צילום משגר N-1 שהתקבל מהלוויין
לוויינים היו במשקל כ-4100 ק"ג. על הלוויינים היו מותקנים 4 מצלמות. היה ניתן לצלם לוויינים אחרים. יכולת זו נוצלה לצילומי לוויינים סובייטיים ותחנת החלל סקיילאב לקראת התיקון שתבצע משימת סקיילאב 2.

עלות כוללת של 54 שיגורים הייתה 2.3 מיליארד $ במחירים שותפים, כ-10 מיליארד $ במחירי 2012.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **KH-8 Gambit 3** בוויקישיתוף
* תיאור הלוויינים
* תיאור פעילות הלוויין
* תיאור הלווינים
* היסטוריית פיתוח
* רשימת מסמכי התוכנית ששוחררו לציבור
**נוי והדר** היא סדרה ישראלית לילדים ונוער אשר הנותנת הצצה לעולמן הפרטי של נוי והדר קרקו.

העונה הראשונה עלתה ב-15 בדצמבר 2014. נוי והדר חיות ונושמות את עולם הבמה, הריקוד והשירה, מייצרות קליפים מקוריים, מדסקסות על בעיות מחיי היומיום של בנות גילן, כל זאת בשפה ובסטייל הייחודי להן. במהלך העונה הן מתכוננות לקראת ההופעה הגדולה בפרק האחרון.

בכל פרק התארחו כוכבי נוער שונים מסדרות הנוער של yes. בפרק 8 בעונה הראשונה היה ספיישל "החממה", שם התארחו שחקני הסדרה ובהם דניאל ליטמן, דר זוזובסקי, שיר מורנו, ג'וי ריגר, גאיה שליטא כץ ולי בירן. בנוסף התארחו בעונה הראשונה גם יובל שבח, אביב בן אור, עמי אנידג'ר, לין אשרוב, רוני דואני וסקאזי. בפברואר 2015 יצאה האפליקציה של הסדרה, "החברים שלנו".

העונה השנייה עלתה לשידור ב-Yes ב-29 ביולי 2015 ונקראה "עונת הקיץ". בעונה זו התארחו עוד כוכבים מסדרות הנוער ב-Yes, ובהם אריאל מורטמן, יהונתן בשן, הילה אברמוביץ', צופית עמנואל, גיא קלי, שגיא ברייטנר, נלי תגר, שירה נאור ועידו מוסרי. בעונה זו גם הביטבוקסר, שגיא ברייטנר, כחלק מהתארחותו עשה גם קאבר לשיר הסדרה. עונה זו מתמקדת יותר ביציאה לדייטים, בגרויות בבית ספר ומסיבת יום ההולדת ה-17 של הבנות.

פסקול
-----

שיר הנושא של הסדרה הוא "נוי והדר", אשר כתבה שיר אנוך, והלחין והקליט אמיר איפרגן בביצוען של כוכבות הסדרה.

בעונה הראשונה בוצעו מגוון קאברים על ידי השחקניות, ובהם:

* אם רק נמשיך לשיר (קאבר ל-"22" של טיילור סוויפט)
* שיר הפיג'מות (קאבר ל-"The Lazy Song" של ברונו מארס)
* כמו סמוראיות (קאבר ל-"Black Widow" של איגי אזליה)

גם בעונה השנייה בוצעו קאברים על ידי השחקניות ובנוסף שיר מקורי, ובהם:

* פאנקי בויז (קאבר ל-"Uptown funk" של ברונו מארס)
* תנו לנו לחיות {קאבר ל-"This is how we do" של קייטי פרי)
* כמו בסרטים (שיר מקורי שנכתב והולחן על ידי אמיר איפרגן)

שידור
-----

| עונה | פרקים | שודרה לראשונה (ישראל) |
| --- | --- | --- |
| הפרק הראשון | הפרק האחרון |
|  | 1 | 10 | 15 בדצמבר 2014 | 25 בדצמבר 2014 |
|  | 2 | 10 | 29 ביולי 2015 | 12 באוגוסט 2015 |

קישורים חיצוניים
----------------

* "נוי והדר", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* נוי והדר (סדרה) באתר אידיבי
* דנה שמש, אין זמן רע לסלפי: 10 דברים שלמדנו מנוי והדר, באתר nrg‏, 2 באוגוסט 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  עולות על הגל: הקמפיין החדש של נוי והדר