recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
גב מעטפה.
אנריקו פרמי
**חישוב על גב מעטפה** או **חשבון סנדלרים** הוא מונח שבו משתמשים פיזיקאים, מתמטיקאים ומהנדסים לתיאור חישוב מהיר ופשוט, המשמש תחליף לחישוב ארוך ומסובך, ובא לתת במהירות את התמונה הכללית. חישוב כזה עדיף במידה רבה על ניחוש על סמך אינטואיציה, אך תוצאתו פחות מדויקת מזו של חישוב מדוקדק ומפורט. מקור המונח הוא ברעיון שהחישובים הם כה פשוטים עד שניתן לבצע אותם על צדה האחורי של מעטפה. לא ידוע מי המציא את המונח, אך מי שהפך אותו למקובל ולפופולרי היה הפיזיקאי אנריקו פרמי. חישובים מסוג זה נעשים פעמים רבות על פה, ללא צורך בנייר.

חישובים על גב המעטפה הם לרוב חישובים מקורבים, המזניחים גורמים רבים, ומאפשרים לקבל את סדרי הגודל החשובים, מבלי להיכנס לפרטים. ביצוע חישובים כאלה דורש ידע פיזיקלי ואינטואיציה פיזיקלית על הגורמים החשובים באמת ועל הגורמים שמהם אפשר להתעלם. עקב ההזנחות, חישובים אלה לעולם ייתנו רק את סדרי הגודל, ולא ערכים מדויקים.

כך לדוגמה מסופר על אנריקו פרמי שבעת ניסוי פצצת האטום הראשונה, בזמן שגל ההדף הגיע עד עמדת התצפית שבה שהה, הפיל פרמי פיסות נייר, ועל ידי מדידה של המרחקים ביניהן יכול היה לקבל הערכה מהירה על עוצמת פצצת האטום. מסופר שפרמי העריך את האנרגיה שהשתחררה מהפצצה כאנרגיה המקבילה ל-10 קילוטון TNT, ובמדידה מדויקת חושב ערך של 18.6 קילוטון TNT.

בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 ביקר אלברט איינשטיין עם אשתו, אלזה, במצפה הכוכבים שבהר וילסון. מספרים שכאשר הסביר מנהל המצפה כי טלסקופ 100 האינץ' של המצפה, שהיה הגדול בעולם באותה עת, חודר את סודות היקום, הגיבה אלזה - "בעלי עושה זאת על צדה האחורי של מעטפה משומשת".

ראו גם
------

* היוריסטיקה
* כלל אצבע
* הוכחה בנפנופי ידיים

קישורים חיצוניים
----------------

* Back of the Envelope Calculations, UCSD
פירוש נוסף ערך זה עוסק ביחידת מידה למסה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו גרם (פירושונים).
מכסה עט שמשקלו קרוב לגרם אחד
גרף המתאר את שווי הליש"ט כפונקציה של גרם זהב בין השנים 1900 ל-1930. במסגרת שיטת תקן הזהב שווי הליש"ט הוצמד לזהב באופן רשמי במאה ה-19, הושהה בזמן מלחמת העולם הראשונה והוחזר ב-1925
**גרם** (מלטינית gramma, משקל מועט; סימול g) היא יחידת מידה למסה. הגרם הוגדר במקור כ"משקל האבסולוטי של נפח מים מזוקקים השווה לקוביה שמקצועה באורך מאית המטר בטמפרטורה שבה ניתך הקרח" ולאחר מכן בטמפרטורה של 4 מעלות צלזיוס. הגרם מוגדר כיום כאלפית מיחידת מערכת היחידות הבינלאומית הקילוגרם.

היסטוריה
--------

הגרם היה יחידת הבסיס למסה בשיטה המטרית הצרפתית המקורית, ולאחר מכן שימש כיחידת הבסיס למסה גם במערכת היחידות ‏cgs (‏centimetre-gram-second) אשר הוצעה בשנת 1832 על ידי המתמטיקאי והפיזיקאי הגרמני קרל פרידריך גאוס.

שימושים
-------

כיום, הגרם הוא יחידת המדידה הנפוצה ביותר עבור מצרכים שאינם נוזליים בבישול ובקניית מוצרי מזון. בישראל, הסימון הקלורי על אריזות מזון ניתן לרוב עבור משקל של 100 גרם.

גרם זהב
-------

גרם זהב היא יחידה שמציינת את השווי של גרם אחד של זהב. זוהי יחידת חישוב נפוצה עבור מסחר במטבע זהב דיגיטלי המסומלת כ-"gg",‏ "AUG", או "GAU". בשוק הפתוח, מחירו של הזהב נקבע לרוב ביחידות המשקל המסורתית אונקיית טרוי ואבוארדופואה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גרם** בוויקישיתוף
* גרם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Décret relatif aux poids et aux mesures, 1975 (בצרפתית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007535903105171
* LCCN: sh85056254

 |
בגילוח נחתך שיער הפנים העשוי מחומר רך באמצעות תער חד
**חיתוך** הוא פעולה שמפרידה או פותחת עצם מוצק לשני חלקים או יותר, באמצעות הפעלת כוח על שטח קטן מאוד בעצם הנחתך. החיתוך הוא פעולה שמלווה את האדם עוד מהתקופה הפרהיסטורית. חיתוך משמש את האדם בייצור ועיבוד מזון, בחקלאות, בתעשייה ברפואה ועוד.

מבחינה פיזיקלית, החיתוך הוא תופעה של דחיסה וגזירה, המתרחשת רק כאשר הלחץ הכולל שנוצר על ידי כלי החיתוך חורג מחוזקו של החומר הנחתך. המשוואה הרלוונטית הפשוטה ביותר היא:

{\displaystyle {\text{ץחל}}={{\text{חוכ}} \over {\text{חטש}}}}
הלחץ שנוצר על ידי כלי חיתוך עומד ביחס ישר לכוח שבו הוא מופעל, וביחס הפוך לשטח המגע. מכאן שלגבי עצם נתון, ככל שהשטח קטן יותר (כלומר, ככל שמכשיר החיתוך חד יותר), יש צורך בפחות כוח כדי לחתוך. גם ככל שחוזקו של החומר הנחתך קטן יותר, נדרש פחות כוח לחיתוך.

שימושים נפוצים
--------------

קצבים חותכים נתחי בשר
* בהכנת מזון - קיצוב של נתחי בשר, קילוף וקיצוץ ירקות ופירות, פריסת דברי מאפה.
* בחקלאות - קצירת תבואה, קטיף יבולים.
* בתעשייה - חיתוך הוא פעולה בסיסית בענפי תעשייה רבים בהם תעשיית הטקסטיל (גזירת בדים), העץ (ניסור), המתכות ועוד.
* ברפואה - ניתוחים.
* בטיפוח הגוף - עיצוב שיער, גזיזת ציפורניים.
* בלחימה, ובעיקר בקרב פנים אל פנים, לפגיעה באויב באמצעות כלי נשק כגון חרבות או גרזן קרב

כלי חיתוך
---------

להבי אבן, 10,000 - 12,000 שנה לפני זמננו, צרפת
חיתוך שימש את האדם כבר בפרהיסטוריה. אמצעי החיתוך הראשון הידוע לנו הוא הלהב. להבים עשויים מאבן שסותתו על ידי האדם הקדמון נמצאו באתרים רבים. הלהבים יוצרו באמצעות התזתם מסלעים קשים (למשל צור). לאורך ההיסטוריה יוצרו להבים מחומרים נוספים באמצעות עיבוד והשחזה - מתכת, עצם ועץ.

החומר הנפוץ ביותר בשימוש ללהבים הן מתכות שונות. מתכות הן חומר נוח לעיבוד, וחלקן בעלות חוזק מכני רב, ולכן מתאימות לחיתוך.

בנוסף לכלי חיתוך ידניים, האדם ייצר מכונות חיתוך מאז העת העתיקה. מסורים הופעלו באמצעות גלגל מים, ולאחר המהפכה התעשייתית הופעלו כלי חיתוך גם באמצעות קיטור ומאז ראשית המאה ה-20 גם במנועים חשמליים.

כיום קיימים אמצעי חיתוך שאינם עושים שימוש בלהבים, כגון חיתוך באמצעות לייזר או בלחץ מים.

ראו גם
------

* שבר (הנדסה)
* כרסומת
* גיזום

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חיתוך** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  עופר בר-יוסף ויוסף גרפינקל, **הפרהיסטוריה של ארץ ישראל**, הוצאת אריאל 2008, עמ' 48-47

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb11976195j (data)
* NKC: ph164353

 |
**ג'יי ובוב השקט** הם שתי דמויות בדיוניות שמופיעות ברוב סרטיו של השחקן, התסריטאי והבמאי קווין סמית'.

**ג'יי** (ג'ייסון מיוז) הוא סוחר סמים חרמן והיפראקטיבי בעל שיער ארוך.

**בוב השקט** (מגולם על ידי סמית עצמו) הוא חברו השמן, המזוקן והטוב ביותר של ג'יי. בוב השקט אמנם מדבר רק לעיתים נדירות אך כאשר הוא מדבר, הוא עושה זאת בלשון צחה בנקודה מכריעה בסרט, שלא כמו ידידו ג'יי, שמרבה לקלל ולדבר שטויות.

רקע
---

השניים הכירו בלאונרדו, ניו ג'רזי, שם נולדו, הם נפגשו מחוץ למינימרקט מ"מוכרים בלבד" כשהאימהות שלהם היו בפנים.
את הפה המלוכלך שלו ירש ג'יי מאימו והמילה הראשונה שלו הייתה "פאק". הקללות של ג'יי צונזרו בסדרת הטלוויזיה של "מוכרים בלבד" והוא ובוב השקט גם עברו מסחר בסמים לסחר בזיקוקים.

הופעות
------

שתי הדמויות הופיעו בסרטים הבאים:

* מוכרים בלבד (1994)
* עכברי קניונים (1995)
* לרדוף אחרי איימי (1997)
* דוגמה (1999)
* ג'יי ובוב השקט מכים שנית (2001)
* מוכרים בלבד 2 (2006)
* ג'יי ובוב השקט מההתחלה (2019)
* מוכרים בלבד 3 (2022)

בנוסף הופיעו השניים בהופעת אורח בסרט צעקה 3 (2000), בעונה החמישית של הסדרה "הפלאש" ובקליפ של because I got high של הראפר Afroman.

השניים הופיעו גם בסדרת הטלוויזיה המצוירת "מוכרים בלבד".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'יי ובוב השקט** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  *Afroman - Because I Got High (Official Music Video)*, נבדק ב-2022-06-12

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 52d7a404-c127-4a2e-b05b-6e08cb6d2adf

 |
מיקום החך בפה
מיקום החך הרך
ה**חך** (באנגלית: **Palate**) הוא גג הפה בבני אדם ובבעלי חוליות אחרים, המבדיל בין חלל הפה לחלל האף. אין לבלבל איבר זה עם החניכיים שהם הרקמות הרכות סביב השיניים. החך מחולק לשני אזורים: החלק הקדמי הגרמי, והחלק האחורי הבשרני. החך מעוצבב על ידי ענף הלסת העליונה של עצב המשולש.

החך הקשה
--------

**החך הקשה** (Hard palate) הוא החלק הקדמי של החך והוא נראה במבט פשוט לפה פתוח. בניגוד לחך הרך, החך הקשה מורכב מעצמות המחוברות במפרק פיברוטי (או מפרק צמוד). העצמות המרכיבות אותו הן הַזִּיז הַחִכִּי של הלסת העליונה, הנמצאת בקדמת החך הקשה, והחלק האופקי של עצם החך, הנמצאת באחוריו.

האינטראקציה בין החך הקשה ללשון הכרחית ליצירת מספר רב של עיצורים בשפות אנושיות.

רירית החך הקשה יוצאת דופן. הרירית מחוברת בחוזקה לפריוסטאום שמתחתיה. בניתוח ניתן להסירם כמבנה אחד.

אחד המומים המולדים החמורים הקשורים לחך הוא חך שסוע, מצב בו קיים סדק בחך הקשה שיוצר חיבור בין חלל הפה לחלל האף. דבר שיוצר בעיות בהנקת הילוד ובדיבור. כיום מום זה מתוקן בהליך כירורגי בגיל צעיר.

החך הרך
-------

**החך הרך** (Soft palate), הנקרא גם **וילון**, הוא רקמה רכה המכסה את אחורי גג חלל הפה. הוא נמצא בין החך הקשה לבין הענבל, ונבדל מהחך הקשה הנמצא קדמית ממנו בחלל הפה בכך שבניגוד אליו אין בו עצמות. זהו איבר נייד המצויד בסיבי שריר העטויים קרום רירי.

באמצעת החך הרך נמצאת הענבל, המכילה רקמת לימפה על פניה האחורית.

הווילון אחראי על סגירת תעלות האף בתהליך הבליעה והוא משמש גם בסיס חיתוך עבור העיצורים הווילוניים. תנועת החך הרך בזמן הנשימה אחראית על צליל הנחירה. מגע בחך הרך מעורר אצל רוב האנשים רפלקס של הקאה.

יש לחך הרך חמישה שרירים:

1. מותח שרירים של palatinum וִילוֹנוֹת
2. levator veli palatini
3. Palatoglossus
4. שריר הלוע החכי (Palatopharyngeus muscle)
5. שריר העגלה (musculus uvulae)

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **חך** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **חך** |

* חך, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Anatomy for Anaesthetists, H Ellis et al, Blackwell Publishing 2004, p 4.

  


| מרכיבי מערכת העיכול |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| פה • לסתות • שיניים • לשון • בלוטות רוק • לוע • ושט • קיבה • כבד • כיס המרה • לבלב • תריסריון • מעיים • המעי הדק • המעי הגס (תוספתן, המעי העיוור, חלחולת, התעלה האנאלית) • פי הטבעת | מערכת העיכול |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007558230105171
* BnF: cb12007543s (data)
* GND: 4156095-4
* LCCN: sh85096966
* TA98: A05.1.01.102

 |
אמפורה פאן-אתנאית
**אמפורה פאן-אתנאית** היא טיפוס של כד יווני אשר נוצר באטיקה. 

באמפורות הפאן-אתנאיות, צד אחד תמיד הציג את האלה אתנה מחזיקה חנית ומגן, עם רגל אחת קדימה. היא מופיעה כמגינה על העיר האהובה עליה, אתונה. דוגמה לכך היא האמפורה הפאן-אתנאית ממוזיאון המטרופולין בניו יורק. פעמים רבות מתווסף הכיתוב "TONAΘENEΘENAΘΛON", המתרגם ל"אני מהמשחקים באתונה". בצד השני היה תיאור של האירוע התחרותי שבגינו ניתן הפרס.

כיום מהוות האמפורות הפאן-אתנאיות את העדות החזותית החשובה ביותר בכל הנוגע לאתלטיקה וספורט יווני עתיק. מדובר בכלים גדולים, אשר הכילו לעיתים 39 ליטר של שמן זית מעצי הקודש אשר היה הפרס למנצחים בתחרויות הפאנאתנאיה. הפרס הזה היה נחשק ביותר, וישנן עדויות של אמפורות פאן-אתנאיות שתוקנו בזהירות, על אף שכבר לא יכלו להכיל נוזלים.

ראו גם
------

* קדרות יוון העתיקה
* פאנאתנאיה
* ספורט ביוון העתיקה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמפורה פאן-אתנאית** בוויקישיתוף
* אמפורה פאן-אתנאית, ארכיון ביזלי (באנגלית).

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Stephen G. Miller, **Ancient Greek Athletics**, New Haven: Yale University Press, 2004, עמ' 10, מסת"ב 0-521-82093-6 hardback
"**אמפורת צוואר אטית אדומת-דמויות המתארת את תסאוס תוקף אמזונה**" הוא הכינוי שניתן לכד אמפורה שנוצר באתונה במחצית המאה ה-5 לפנה"ס. עיטור הכד, המיוחס לאסכולה של הצייר פוליגנוטוס (Polygnotos), מציג נושא מן המיתולוגיה היוונית של תסאוס הנלחם באמזונה.

תיאור
-----

הכד הוא כד מסוג אמפורה. זה הוא טיפוס ששימש בעיקר ככלי קיבול ליין או לשמן. בשנות ה-50 של המאה ה-20 ייחס החוקר ד. פון בוטמר את הכד לצייר היווני פוליגנוטוס, שפעל באתונה בין השנים 450-420 לפנה"ס (בקירוב), ונחשב לאחד מן הציירים המרכזיים של "סגנון הדמות האדומה", אולם, בהווה נחשב הכד ליצירה של אמן מחוגו של צייר זה. גובהו של הכד 50.5 ס"מ והקדר הוסיף לו שתי ידיות אחיזה בעלות פיתולים ושפה גבוהה בעלת מכסה בקוטר 18 ס"מ שבמרכזו כפתור.

העיטור המרכזי של הכד מציג נושא של מלחמת אמזונות ובה מתוארים דמות של לוחם הניצב בין שתי נשים לוחמות. כתובות בשפה היוונית מזהות את הגבר כגיבור המיתולוגי תסאוס ואת אחת מן הנשים כאשתו אנטיופה הנלחמים באמזונה. צידו השני של הכד מציג אדם מזוקן האוחז במטה. משני עבריו מתוארות שתי נשים שידיהן פשוטות לעברו.

האמן בחר להשתמש ב"סגנון הדמות האדומה" לשם ציור הנושא. הכד מחופה בצבע שחור ואילו הדמויות מופיעות בצבע אדום, שהוא צבעו הטבעי של החומר. האמן עשה שימוש בצבע אדום נוסף בסרט השיער של דמות הגבר ובקשת של אנטיופה. פרטי הדמויות מצוירים בקווים שחורים עדינים. האמן מיקם את הסצנות במרכז הכד, בין שתי הידיות, כשהוא משתמש בפסי עיטור דקורטיביים כדי לתחום את הסצנה. בין העיטורים מאנדר, "לשונות", קנוקנות ותיאורים צמחיים אחרים.

הכד עבר בעבר רסטורציה, במסגרתה אוחו חלקיו שנשברו. בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 נרכש, ביחד עם קבוצה גדולה של פריטי קדרות יוונית ורומית, על ידי האספן האמריקאי יאן מיטשל עבור מוזיאון ישראל. הוא הוצג לראשונה במוזיאון בשנת 1974. כיום, מוצג הכד בתצוגת הקבע באגף לארכאולוגיה ע"ש שמואל וסיידי ברונפמן במוזיאון ישראל.

לקריאה נוספת
------------

* רבקה מרחב, מתנת יאן מיטשל למוזיאון ישראל, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1974, עמ' 50.
* רבקה מרחב, **כדים יוונים מצוירים, תרגיל הסתכלות**, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1975, עמ' 27.

* **The Israeli Museum, Jerusalem**, Harry N. Abrams Inc Publishers, New York, 2005, p. 285-6

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמפורת צוואר אטית אדומת-דמויות המתארת את תסאוס תוקף אמזונה** בוויקישיתוף
* אמפורת צוואר אטית אדומת-דמויות המתארת את תסאוס תוקף אמזונה באתר מוזיאון ישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: Bothmer, D. von, "Amazons in Greek Art", **Oxford Monographs on Classical Archaeology**, Oxford, Clarendon Press, 1957
2. ↑  ראו: רבקה מרחב, **מתנת יאן מיטשל למוזיאון ישראל**, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1974, עמ' 50.
תחרות שחייה בפתח תקווה, 1942
יצחק יחזקאל לאחר הזכייה בתחרות הקרב-רב למסטרס, 1983
**יצחק יחזקאל** (16 בינואר 1921 – 25 באפריל 2010) היה שחיין ישראלי. הצולח הראשון של הכנרת בשחיית יחיד לאורכה, כ-22 ק"מ (1944) אותה צלח עוד פעמיים לאורכה (1953 ו-1955) ועוד 10 פעמים לרוחבה בצליחה התחרותית מעין גב לטבריה (כ-9 ק"מ).

ביוגרפיה
--------

יחזקאל נולד וגדל בטביליסי, גאורגיה. משפחתו ברחה מהטיהורים הגדולים של סטלין לאיסטנבול, טורקיה, וכעבור מספר שנים הם עברו להתגורר בביירות, לבנון. 

בשנת 1936 יחד עם אחיו הבכור הם הסתננו לארץ ישראל והגיעו לכפר גלעדי. מספר ימים לאחר מכן, הם הוברחו במשאית לתל אביב כשהם מסתתרים מתחת לערמת חציר. מספר חודשים לאחר מכן, הצטרפו אליהם גם הוריהם ואחותם. למחייתם עסקו בסחר ברחובות העיר. 

לאחר מכן הצטרף לנוער העובד. בתנועה למד מקצוע, מסגר ואת השפה העברית. במקביל הצטרף למועדון הספורט של הפועל תל אביב, ושם התאמן בהתעמלות, והפך במהרה לספורטאי מוביל בקבוצה. הוא התאמן במספר ענפי ספורט והשתתף בתחרויות שחייה בסגנון החזה.

בשנת 1943 צלח יחזקאל לראשונה את הכנרת, לרוחבה למרחק של כ-9 ק"מ, ובסך הכל השתתף ב-10 תחרויות של צליחת הכנרת לרוחבה מעין-גב לטבריה, עד שנת 1968 (כולל), יותר מכל שחיין ישראלי אחר.

ב-28 באוקטובר 1944 צלח יחזקאל את הכנרת לאורכה מצמח בדרום לטבחה בצפון, כ-22 ק"מ במשך 9 שעות, 39 דקות ו-44 שניות, ובכך היה לשחיין הישראלי הראשון שעמד במשימה זו. בשנת 1953 חזר על המשימה בשחייה רק בכיוון ההפוך, מכפר נחום לצמח בזמן של 10 שעות, 18 דקות ו-20 שניות. בשנת 1955 חצה את הכנרת שוב לאורכה מצמח בדרום לכפר נחום בצפון בזמן של 8 שעות, 33 דקות ו-25 שניות. 

יחזקאל שרת במהלך שירותו בצה"ל בחיל הים כמדריך ספורט ומאמן קרב מגע. במסגרת שירות המילואים שלו, היה המאמן הראשי של נבחרת השחייה של חיל הים, אתה זכה באליפויות צה"ל במשך כמה שנים ואחר כך של נבחרת השחייה של הנח"ל, שניצחה את נבחרת חיל הים בשחייה כל עוד הוא היה המאמן הראשי. הוא השתחרר משרות המילואים בשנת 1968.

בשנים 1945–1965 אימן את קבוצות הילדים והנוער של הפועל תל אביב בהתעמלות, בשחייה ובכדורמים.

בשנת 1994 לקה יחזקאל בשבץ מוחי ראשון, ולאחר 6 חודשי החלמה הוא חזר לעבוד בפיסול בסטודיו שלו. לאחר מכן, סבל מעוד חמישה אירועי שבץ מוחי, שהשאירו אותו משותק בחצי הגוף.

הוא התגורר עם משפחתו בתל אביב עד שנת 1951, ממנה עבר להתגורר בחולון עד למותו בשנת 2010.

התנדבות
-------

* בין השנים 1960–1992 התנדב יחזקאל ללמד עיוורים לשחות.
* בין השנים 1980–1994 התנדב כנהג אמבולנס במגן דוד אדום.

תארים והישגים
-------------

בשנת 1959, לאור הישגיו כספורטאי אוזכר בין 3000 ספורטאים מצטיינים בארץ ובעולם בספרם של זמרי ופז .

בשנת 1989 זכה יחזקאל בעיטור "לאיש כפועלו".

ראו גם
------

* שחיית מרתון במים פתוחים

הערות שוליים
------------

1. ↑  יצחק יחזקאל, כיצד צלחתי את הכנרת לארכה, דבר, 4 ביוני 1948
2. ↑  דן פחטר, צליחת הכנרת לאורכה, דבר, 28 באוגוסט 1953
3. ↑  דן פחטר, עם יצחק יחזקאל מצמח לכפר נחום, דבר, 14 באוקטובר 1955
4. ↑  שיאים חדשים בצליחת הכנרת, דבר, 1 באוקטובר 1944
5. ↑  ז'. פרחי, אספורט - "קדחת הכנרת", משמר, 18 בספטמבר 1945
6. ↑  ש. פינס, 35 צלחו את הכנרת, דבר, 19 באוקטובר 1951
7. ↑  ישראל פז, דרום-אפריקנים ניצחו בצליחת הכנרת ה-5, על המשמר, 7 באוקטובר 1953
8. ↑  אברהם בן שלום, הצליחה ה־6 במרכז פסטיבל המים בכנרת, דבר, 26 בספטמבר 1958
9. ↑  אורי זמרי וישראל פז, **מי ומה בספורט לקסיקון**, מרחביה: ספריית הפועלים, 1959, עמ' 185
10. ↑  יצחק יחזקאל, 1989 - רשימת מקבלי עיטורי "לאיש כפועלו" ו"עמית כבוד לכל חייו", באתר הפועל
**רבי משה בן חנוך** היה רב בן ימי הביניים ואחד מארבעת השבויים, שלפי האגדה נטל חלק מרכזי בהעתקת המרכז התורני היהודי מבבל לספרד. הוא נפטר בערך בשנת 965. בנו הוא רבי חנוך בן משה.

האגדה
-----

לפי האגדה היה רבי משה בן חנוך אחד מארבעה חכמים שיצאו מסורא, מקום מושבה של ישיבה משגשגת ששקעה, במטרה לגייס תרומות למענה. במהלך מסעם מבארי (עיר), על חופה של איטליה, הם נלכדו על ידי האדמירל הספרדי-מורי איבן רומאיס, שעל פי האגדה, ראה את אשתו היפה והצעירה של רבי משה ורצה לאנוס אותה. במצוקתה, היא שאלה את בעלה בעברית האם אלו שטובעים בים יכולים לצפות גם הם לתחיית המתים, והוא ענה בפסוק מתהלים: "אמר ה' מבשן אשיב, אשיב ממצולות ים". היא הטילה את עצמה למצולות. רבי משה נלקח לקורדובה עם בנו הצעיר חנוך, שם נפדו בידי הקהילה היהודית, בשנת 945 או 948.

במהלך שהותו שם, הלך לבית המדרש והחל לעבוד כשמש, התיישב בפינה והאזין בשקט לדרשה התלמודית של הדיין והרב נתן. באותו זמן יהודי קורדובה עדיין לא היו בקיאים בדרכי לימוד התלמוד, והסברו של רבי משה לפסקה אותה ציטט רבי נתן, השימוש שעשה בארמית ותשובותיו המוכנות לכל השאלות שהופנו אליו הדהימו את הקהל כולו. בעקבות כך פרש הדיין ר' נתן ממשרתו והחליט להיות תלמידו של רבי משה. הקהילה העשירה של קורדובה הראתה לרבי משה כבוד רב ומיד בחרה בו לרבה.

חסדאי אבן שפרוט, שנכח באירוע, דחק בעבד א-רחמן השלישי לדרוש מאיבן רומאיס למחול על הכופר-נפש שהוסיף על רבי משה בעבור הכבוד שניתן לו. רבי משה הקים בית מדרש חשוב בקורדובה, שאליו באו תלמידים רבים, ועל ידו הפכה קורדובה למקום תורה.

מתלמידיו היה הרב יוסף אבן אביתור.

כמה מתשובותיו נכללו בקובץ  **גאוני מזרח ומערב** על ידי יואל מילר, ברלין ה'תרמ"ח.

ראו גם
------

* ארבעת השבויים

לקריאה נוספת
------------

* ספר הקבלה, מהדורת אמסטרדם, עמ' 41.

קישורים חיצוניים
----------------

* דף על דמותו באתר MyTzadik.
* איזידור זינגר, ‏משה בן חנוך, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
**ורה מרצקאיה** (ברוסית: **Вера Петровна Марецкая**;‏ 31 ביולי 1906 – 17 באוגוסט 1978) הייתה שחקנית תיאטרון סובייטית.
היא זכתה בתואר האמן העממי של ברית המועצות בשנת 1949, זכתה ארבע פעמים בפרס סטלין ובתואר גיבור העמל הסוציאליסטי.

ביוגרפיה
--------

ורה מרצקאיה נולדה בבארוויחה, מחוז מוסקבה. להוריה לא היה שום קשר עם האמנות והם לחצו על ביתם שתמשיך לימודים באוניברסיטת מוסקבה. בניגוד לרצון הוריה היא הגישה מועמדות למספר בתי ספר למשחק והתקבלה לבית הספר ליד תיאטרון וכטנגוב. היא סיימה את לימודיה בשנת 1924 והתקבלה לסטודיו אותו ניהל הבמאי יורי זבדסקי. במשך כל חייה היא עבדה בתיאטראות בהם הוא היה במאי. בשנת 1924 הם התחתנו אך התגרשו לאחר מספר שנים.

בשנת 1925 השחקנית הצטלמה לראשונה בקולנוע אצל יאקב פרוטזנוב. בהמשך של אותה שנה היא הצטלמה אצלו בסרט "התופר מטורז'וק" שזכה להצלחה גדולה ברחבי ברית המועצות. היא המשיכה להצטלם בסרטים עד לשנת 1969.

תקופת הזהר שלה הייתה בסוף שנות ה-40 ותחילת שנות ה-50. באותה תקופה היא זכתה 4 פעמים (1942, 1946, 1948 ו-1951) בפרס סטלין עבור משחקה בקולנוע ובתיאטרון. היא הייתה בין השחקניות המובילות של התיאטרון והייתה פופולרית מאוד בעקבות סרטי הקולנוע בהם השתתפה.

חיים אישיים
-----------

לורה מרצקאיה היו חיים אישיים לא פשוטים. במהלך הטיהורים הגדולים הוצאו להורג שני אחיה ואחות נוספת נשלחה למאסר. לאחר ריצוי העונש אסור היה לה להתגורר בקרבת מוסקבה.

בהיותה בת 18 התחתנה מרצקאיה אך זמן קצר לאחר לידת בנם, עזב בעלה, יורי זבדסקי, את המשפחה ועבר לגלינה אולנובה. 

בשנת 1940 השחקנית התחתנה בפעם השנייה, אך בשנת 1943 נהרג בעלה בקרבות מלחמת העולם השנייה. בתקופה זו היא גדלה בנוסף לשני ילדיה גם את ילדי אחיה. בסוף שנות ה-40 נפרד יורי זבדסקי מגלינה אולנובה ועזר רבות לורה מרצקאיה. ביתה של השחקנית מנישואים לבעלה השני התחתנה אך כעבר מספר שנים התאבד בעלה. בעקבות כך ביתה של מרצקאיה אושפזה בבית חולים לחולי נפש. בעקבות האירועים הקשים חלתה ורה מרצקאיה ואובחן אצלה גידול במוח. לאחר מספר ניתוחים היא חזרה להופיע אך לא הייתה יכולה לעבוד כמו בעבר. היא נפטרה ב-17 באוגוסט 1978 ונטמנה בבית העלמין נובודוויצ'יה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ורה מרצקאיה** בוויקישיתוף

* ורה מרצקאיה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ורה מרצקאיה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* ורה מרצקאיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007412316605171
* BnF: cb15100104p (data)
* GND: 128813954
* ISNI: 0000 0000 2978 4751
* LCCN: n85242852
* NKC: xx0165018
* NLG: 254333
* NTA: 30834510X
* SUDOC: 133955087
* VIAF: 71689284
* WorldCat: lccn-n85242852

 |
רבי **ישכר דב (בער) מזלוטשוב** היה מצדיקי תנועת החסידות בדורה השלישי. מחבר הספרים **מבשר צדק** ו**בת עיני**.

קורות חיים
----------

בנו של רבי אריה לייבוש, צאצא של רבי נפתלי כ"ץ ה"סמיכת חכמים". נישא לבתו של רבי צבי הירש פרץ מלוברטוב. היה חברם של רבי לוי יצחק מברדיצ'ב ורבי ישראל יונה לנדא מקמפנא. בהשפעתם נסע למגיד ממזריטש ולרבי יחיאל מיכל מזלוטשוב.

כיהן ברבנות זלוטשוב והקים בה ישיבה. עמד בקשרי הלכה עם רבי חיים רפפורט מלבוב, רבי אלכסנדר סנדר מרגליות מסטאנוב ורבי צבי הירש מברוד.

בשנת תקנ"ד (1794) עלה לארץ ישראל, והגיע אליה בשנת תקנ"ה. התיישב בצפת ונפטר באותה שנה. נקבר בסמוך לאלשיך.

בין תלמידיו היה רבי חיים מצ'רנוביץ'.

בנו רבי יהודה לייב התגורר בדובנה. חתנו היו רבי חיים אורי ליביש ביליג רבה של גוליגור (אלמנתו נישאה בשנית לרבי אברהם חיים מזלוטשוב), רבי גרשון מרגליות אב"ד סקאליט שעלה עם חמיו לארץ ישראל ורבי פסח הכהן מו"צ בזסלב.

ספריו
-----

* **מבשר צדק** על התורה. הודפס במהדורות רבות. מהדורה ראשונה דובנה תקנ"ח (דפוס יהונתן בן משה יעקב), מהדורה שנייה ברדיצ'ב תקע"ז (דפוס יעקב פינקלמן), מהדורה שלישית לבוב תר"י (גרוסמן), מהדורה רביעית לבוב תרכ"ג (ישראל אלימלך שטאנד), מהדורה חמישית תר"ל (דפוס דב לוריא), מהדורה שישית תש"ל (סלומון), מהדורה שביעית ניו סקווירא תשמ"ד (יוסף חיים פרידמן), מהדורה שמינית תש"ס (אמרי שפר), מהדורה תשיעית עם תולדות המחבר, צפת תש"ע, מהדורה עשירית עם תולדות המחבר, ברוקלין תשע"א (י.מ. מענדלאוויטש).
* **בת עיני** - חידושים על ארבע מסכתות בתלמוד ועל השולחן ערוך ותשובות בהלכה. דובנה תקנ"ח.

לקריאה נוספת
------------

* יצחק אלפסי, **אנציקלופדיה לחסידות - אישים**, בערכו.

קישורים חיצוניים
----------------

* יששכר דב בר בן אריה יהודה ליבוש (נפטר 1795), מגזע צבי, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007305604905171
* GND: 131501402
* ISNI: 0000 0000 6687 780X
* LCCN: n87915474
* VIAF: 50757406
* WorldCat: lccn-n87915474

 |
**בד פלאס** (באנגלית: **The Bad Plus**) היא להקת ג'אז אמריקאית שפועלת במיניאפוליס.

איתן אייברסון, ריד אנדרסון ודייוויד קינג החלו לנגן ביחד עוד בשנת 1989, אך הקימו את הלהקה רק בשנת 2000. אלבום הבכורה של הלהקה יצא בשנת 2000 בהוצאת עצמית. במהלך הופעה בוילג' ונגארד התרשם נציג קולומביה רקורדס מביצועי הלהקה, וחבריה הוחתמו בשנת 2002. בעקבות כך הוציאה הלהקה שלושה אלבומים בשנים 2002–2005. לאחר מכך לא חודש החוזה, והם התחילו לעבוד עם Heads Up Records.

ביצירותיה משלבת הלהקה ג'אז אוונגרדי עם השפעות של רוק ופופ. הלהקה הקליטה בסגנון שלה שירים של נירוונה, אפקס טווין, בלונדי, פינק פלויד, אורנט קולמן, פיקסיז, ראש, Tears for Fears, ניל יאנג, דייוויד בואי, יס ובלאק סבאת'. בשנת 2011 הם הוציאו גרסה חדש של פולחן האביב מאת איגור סטרבינסקי.

בסוף 2017 יצאה הודעה שהחל משנת 2018 איתן אייברסון יוחלף באורין אוונס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בד פלאס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בד פלאס (באנגלית)
* בד פלאס, ברשת החברתית פייסבוק

* בד פלאס, ברשת החברתית טוויטר

* בד פלאס, ברשת החברתית אינסטגרם

* בד פלאס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* בד פלאס, באתר Last.fm (באנגלית)

* בד פלאס, באתר AllMusic (באנגלית)

* בד פלאס, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* בד פלאס, באתר דיזר

* בד פלאס, באתר Discogs (באנגלית)

* בד פלאס, באתר Songkick (באנגלית)

* בד פלאס, באתר בילבורד (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007421317305171
* BIBSYS: 14036722
* BnF: cb14514009v (data)
* GND: 3058603-3
* ISNI: 0000 0001 0673 5081
* LCCN: n2003074609
* MusicBrainz: b9bede5d-89b6-4c43-9c45-ca3930cf4db8
* NKC: xx0039510
* SUDOC: 077441788
* VIAF: 153407000
* WorldCat: lccn-no2003074609

 |
ביצור
איור מעשה ידי ג'וסטו אוטנס משנת 1599 המתאר את גני בובולי עם פאלאצו פיטי (למטה במרכז) ו**מצודת בלוודרה** (משמאל, למעלה)
**בלוודרה** (באיטלקית: **Forte Belvedere** משמעו "נוף יפה" או "יפה נוף") היא מצודה בפירנצה על גבעה הממוקמת מדרום-מזרח לגני בובולי ופאלאצו פיטי. המצודה והביצורים הוקמו בין השנים 1590–1595 על ידי פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י לפי תכנונו של ברנרדו בואונטלנטי. 

המצודה מגנה על משכנה של משפחת מדיצ'י, פאלאצו פיטי, שהיה גם מרכז שלטוני של הדוכסות הגדולה של טוסקנה כולה ומשקיפה על העיר פירנצה הפרושה לרגליה מצפון, מעבר לנהר הארנו. היא מגוננת על העיר מכיוון דרום, מקנה מקלט בטוח סמוך לארמון לדוכס ולמשפחתו בעת חירום, מאדירה את עוצמת משפחת מדיצ'י ומאפשרת תצפית ופיקוח של השליט על העיר. כמו כן נשמרו במקום אוצרות המשפחה.

המבצר מקושר לפאלאצו פיטי דרך גני בובולי על ידי מעבר שהוא המשך של מסדרון וזארי. 

הביצורים והחומות נבנו בצורת כוכב המקיף את הגבעה. במרכז הביצורים בנויה וילת מגורים אלגנטית, ללא שימוש צבאי, שיועדה למקלט המשפחה במקרה חירום כגון מתקפת אויב, מרד או מגפה. כיום מוצגות בווילה ובגן שסביבה יצירות אמנות ותערוכות פיסול מודרני מתחלפות, בהן תערוכות גדולות משל הנרי מור (1970), דני קרוון (1976), פרננדו בוטרו (1991) ותערוכת מכוניות פרארי (1990).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בלוודרה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007261212005171
* BIBSYS: 15016863
* GND: 817387-4
* ISNI: 0000 0001 2176 5908
* LCCN: n97026417
* NLA: 36025322
* RERO: 02-A012366637
* SUDOC: 092918689
* ULAN: 500213848
* VcBA: 494/78053
* VIAF: 144939672
* WorldCat: lccn-n97026417

 |
"**הצליבה**" (1340 בקירוב) הוא ציור מאת פייטרו לורנצטי המתאר את צליבת ישו. מאז שנת 2002 נמצא הציור באוסף מוזיאון המטרופוליטן לאמנות.

תיאור
-----

"הצליבה" שייך לעבודתו המאוחרת של לורנצטי, הנחשב לאחר ממבשרי הציור של תקופת הרנסאנס, כנראה בשל השתייכות הציור לקבוצה של עבודות בנושא הפסיון של ישו. על פי חוקרים, ציור שנושאו "ישו בפני פונטיוס פילטוס", הנמצא באוסף מוזיאון הוותיקן, עשוי להיות אחד מהם.

בדומה לפרסקו של צליבת ישו מן הכנסייה התחתונה של הבזיליקה של פרנציסקוס הקדוש מאסיזי (1320), גם כאן העבודה מחולקת למעיין שני מישורים. במישור העליון מופיע ישו על הצלב, ולצידו שני הגנבים. לרגליהם מתוארים חיילים רומאים. למרות שלורנצטי איננו מתאר את דמויות הנצלבים באופן אנטומי, הוא עושה שימוש בדם המתפרץ מן הגוף כביטוי לדרמה האנושית של הצליבה. מתחת לשלושת הצלבים מתוארת התרחשות רבת משתתפים. את מרכזה תופשת דמותה של מרים, אם ישו, המתוארת כמתעלפת ונתמכת על ידי מספר נשים. בצידו הימני של התיאור מופיעים שני פרשים. אחד מהם, המתואר עם הילה משושה, מזוהה כלונגינוס הקדוש, החייל הרומי שדקר את ישו, ובידו הרומח של לונגינוס.

הדרמה, המאפיינת את יצירתו של לורנצטי מובססת לא רק על הברית החדשה, כי אם גם על מקורות בני זמנו של הצייר, כגון כתיבתו של בונוונטורה הקדוש, בן המאה ה-13.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הצליבה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  ראו: The Crucifixion, באתר מוזיאון המטרופולין לאמנות (באנגלית).
**בגצרטופס** (שם מדעי: ***Bagaceratops***; במונגולית: "Baga" - קטן, ביוונית: "ceratops" - פרצוף מקורנן) הוא סוג של דינוזאור צמחוני מקבוצת הצרטופסים שחי במדבר גובי במונגוליה של הקרטיקון העליון לפני 80 מיליון שנה. הוא השתייך למשפחת הבגצרטופסיים, הקרובה לפרוטוצרטופסיים.

תיאור
-----

הבגצרטופס הגיע לאורך ממוצע של מטר אחד וגובה של 50 סנטימטרים בכתפיים כשמשקלו הוערך ב-22 קילוגרם בלבד. הוא היה דינוזאור קטן יחסית, אף שרוב הצרטופסים בתקופתו היו גדולים בהרבה (בני משפחת הצרטופסיים). הוא התקיים לצד קרובו למשפחה, הברויצרטופס שבעבר שניהם נכללו באותו סוג אך הופרדו עקב מספר הבדלים במבנה השלד. היו לו עטרה קטנה ודמוית משולש, עם מעט זיזים בקצותיה, היה חסר קרני מצח וקרן האף הייתה קצרה ביותר. עם זאת הוא הכיל מקור עבה שבתוכו עשר שיניים בכל לסת. ייתכן שבשל ממדיו הקטנים היה דו-רגלי ויכל לנוע מהר כדי להימלט מטורפים.

הדינוזאור השתמש במקורו העבה דמוי-התוכי כדי ללעוס עלי מחטניים, שרכים וציקסיים ששגשגו בתקופתו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בגצרטופס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
הרב **יוסף יהושעקאריו** (1807–1883) היה איש ציבור ירושלמי, נשיא ועד העדה הספרדית בירושלים ואב בית הדין של העדה בעיר.

ביוגרפיה
--------

נולד בירושלים בשנת 1807 (ה'תקס"ז) לרב דוד אברהם קאריו. במשך תקופה התגורר בחברון, ולאחר מכן עבר להתגורר בירושלים.

בפעילותו הציבורית נמנה עם עסקני וראשי ועד העדה הספרדית בירושלים, ושימש כנשיא הוועד. כן שימש כאב בית הדין של העדה, כשלצידו כיהנו הרבנים יוסף רפאל עוזיאל וחיים נסים ברוך.

בחודש אב ה'תר"ם נבחר לעמוד בראש הוועד הגשמי של העדה הספרדית, ולצידו הועמד הרב יעקב שאול אלישר בראש הוועד הרוחני.

חתום על הסכמה למינוי של הרב יונה משה נבון למשרת הראשון לציון.

הלך לעולמו ב-12 בספטמבר 1883 (י' באלול ה'תרמ"ג).

למעט בת אחת, שיכל את בניו ובנותיו בחייו. נכדתו בת שבע נישאה לרב אברהם עזריאל. נינו היה משה עזריאל, ובן נינו יוסף עזריאל.

חיבורו
------

* **בני יוסף** - יצא לאור על ידי הרב אברהם עזריאל בירושלים, ה'תר"ן, והודפס גם בסוף חלק ב' של הספר "כפי אהרון", ירושלים ה'תרמ"ו וה'תר"ץ

קישורים חיצוניים
----------------

* משה דוד גאון, "יוסף יהושע קאריו", **יהודי המזרח בארץ ישראל** ח"ב, ירושלים, תרצ"ח, עמ' 603–604, באתר היברובוקס
* כרטיס הקבר של הרב יוסף יהושע קאריו, באתר הר הזיתים
* יוסף יהושע קאריו, **בני יוסף**, באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  לעיתים "יאושע"
פירוש נוסף ערך זה עוסק במפקד בכיר בצבא האימפריה הגרמנית. אם התכוונתם לאלוף ההפלות במלחמת העולם הראשונה, ראו מנפרד פון ריכטהופן.

**מנפרד פון ריכטהופן** (בגרמנית **Manfred von Richthofen**;‏ 24 במאי 1855 – 28 בנובמבר 1939) היה גנרל גרמני שפיקד על קורפוסים במלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה
--------

### תחילת הקריירה

פון ריכטהופן נולד ב-24 במאי 1855 בבארצדורף שהשתייכה לממלכת פרוסיה, למשפחת האצולה פון ריכטהופן, והיה דודו של מנפרד פון ריכטהופן, הטייס ואלוף ההפלות. ב-1874 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1913 מונה למפקד דיוויזיית הפרשים של המשמר, ובשנת 1914 מונה למפקד הדיוויזיה ה-6.

### מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון ריכטהופן למפקד קורפוס הפרשים ה-1, שפעל יחד עם הארמייה השלישית בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות, ובקרב הראשון על המארן. ב-6 בנובמבר 1914 הועבר הקורפוס לחזית המזרחית, כחלק מהארמייה התשיעית, ונטל חלק חשוב יחד עם קורפוס המילואים ה-25 בקרב לודז'. ב-23 בספטמבר 1916 מונה פון ריכטהופן למפקד קורפוס המילואים ה-38, וב-18 בנובמבר מונה למפקד קורפוס המילואים ה-25. ב-8 במרץ 1917 מונה פון ריכטהופן למפקד הקורפוס ה-53, ובינואר 1918 מונה לסגן מפקד חיל המשמר בברלין. על הצלחתו בקרבות קיבל פון ריכטהופן ב-18 בינואר 1918 את העיטור פור לה מריט. 

ב-10 בנובמבר 1918 פרש פון ריכטהופן לביתו, בעקבות אירועי המהפכה הגרמנית.

פון ריכטהופן אימץ את אחיינו וולפרם פון ריכטהופן, כדי לשמור על אחוזתו בנחלות המשפחה. ב-28 בנובמבר 1939 מת פון ריכטהופן באחוזתו בבארצדורף, והוא בן 84 שנים.

ראו גם
------

* הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 137185294
* VIAF: 81411596
* WorldCat (עם VIAF): 81411596

 |
**הוביק ארגאמי אברהמיאן** (בארמנית: **Հովիկ Արգամի Աբրահամյան**; נולד ב-24 בינואר 1958 במחצ'יאן) הוא פוליטיקאי ואיש עסקים ארמני.
הוא כיהן בשנים 2014–2016 כראש ממשלת ארמניה ובספטמבר-נובמבר 2008 ובשנים 2012–2014 כיושב ראש האספה הלאומית של ארמניה.
ממשלתו הודחה אחרי הפגנות המוניות. הוא מהנדס וכלכלן בהכשרתו.

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייו

אברהמיאן נולד בכפר מחצ'יאן במחוז אררט שבארמניה, בימי השלטון הסובייטי בארמניה בשנת 1958. נודע מילדותו בכינוי "מוק" ("עכבר"), מאוחר יותר בפי יריביו גם "העכבר ממחצ'יאן".

בשנים 1977–1979 שירת בצבא הסובייטי. בשנים 1980–1984 למד הנדסה אזרחית (בניית כבישים) במכון הפוליטכני בירוואן, ובהמשך למד שנים 1985–1990 במכון לכלכלה לאומית בירוואן. בהמשך עבד בתעשיית היין והמשקאות החריפים - כמנהל מחלקה במפעל לברנדי בוראסטן ובהמשך כמנכ"ל המפעל ליינות בעיר ארטאשאט.

### הקריירה הפוליטית

בעקבות התפרקות ברית המועצות והכרזת עצמאות ארמניה בשנת 1991 נכנס אברהמיאן לפוליטיקה, במסגרת המפלגה הרפובליקנית (שמרנית). עם הקמת האספה הלאומית בשנת 1995 הוא נבחר בה. בשנת 1996 נבחר כראש העיר ארטאשאט ואחר כך התמנה לפרפקט מחוז אררט בין השנים 1998–2001.

בשנים 2000–2008 כיהן כשר המנהל והתשתיות בממשלות בראשות אנדרניק מרגריאן וסרז' סרקזיאן. בשנים 2007–2008 כיהן גם כסגן ראש הממשלה לצידו של סרז' סרקזיאן. בספטמבר-נובמבר 2008 כיהן לזמן קצר כיושב ראש האספה הלאומית.
באפריל 2014 התמנה על ידי הנשיא סרז' סרקזיאן כראש ממשלה בעקבות התפטרותו של טיגראן סרקזיאן.

על רקע משבר כלכלי והתגברות מתחים פוליטיים במדינה ביולי 2016 התקיימו בה הפגנות המוניות. היו 3 הרוגים.
ב-8 בספטמבר 2016 התפטר אברהמיאן מתפקידו והוחלף כעבור 5 ימים על ידי קארן קרפטיאן.

### סוגיות שנויות המחלוקת

הועלו טענות לגבי נכסיו שכוללים מעל 20 חברות, לרבות שלוש מחצבות חול על הנהר אראקס, 15,000 דונם של כרמים בארטאשאט, מעל 10 תחנות דלק מחוץ לירוואן, שליש ממניות חברת "Ararat Cement", בתי קזינו, ובית קיץ פרטי בשווי שבעה מיליון דולר בחצי האי קרים.
אברהמיאן התנגד להצעת החוק של קודמו שנועד לאלץ פוליטיקאים ואנשי ציבור להצהיר על נכסיהם ועל האינטרסים העסקיים שלהם.

### חייו הפרטיים

בנו של אברהמיאן, ארגאם, נשוי לבתו של גאג'יק צארוקיאן, אוליגרך ומנהיג מפלגת ארמניה המשגשגת.

פרסים ואותות הוקרה
------------------

* מדליית אנאני שיראקאצי
* מדליית מרשל איוואן בגרמיאן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הוביק אברהמיאן** בוויקישיתוף
* הוביק אברהמיאן, ברשת החברתית פייסבוק

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  באתר wikileaks
**מלכים ונסיכים חיוורים** (באנגלית: **Pale Kings and Princes**) הוא רומן מאת רוברט ב. פארקר, שיצא בעברית בשנת 1994 בהוצאת זמורה ביתן. גיבור הספר הוא גיבורו הקבוע של פארקר, הבלש הפרטי ספנסר. זהו הספר ה-14 בסדרת הספרים שכתב פארקר אודותיו.

עלילת הספר
----------

עלילת הספר נפתחת כאשר הבלש הפרטי ספנסר, גיבורו הראשי של פארקר, נשכר על ידי גרט קינגסלי, עורך העיתון ה"סנטרל ארגוס", כדי לחקור את מותו של כתב העיתון, אריק ולדז, שנרצח ביריות אקדח, לאחר שחקר סחר קוקאין בוויטון, עיירה בלב מסצ'וסטס. המשטרה המקומית בראשות ביילי רוג'רס אינה משתפת פעולה. רוג'רס אף טוען כי ולדז, חובב נשים נרצח על ידי בעל קנאי. כאשר פיליפ אסטבה, סיטונאי ירקות קולומביאני, הנחשד כסוחר סמים, איים עליו, ספנסר הגיע למסקנה שאולי אין זו עיירה קטנה רוגעת אלא מרכז סחר סמים בצפון-מזרח ארצות הברית. מקרי רצח נוספים, שהתרחשו בעת החקירה, שכנעו אותו להיעזר בידידו, הוק, יוצא לגיון הזרים הצרפתי, ובאהובתו סוזאן, הפסיכולוגית המרצה באוניברסיטת הרווארד, המשכנעת את ספנסר לבחון מניעים זולת מקוקאין לעבר יצרים פשוטים יותר כמו קנאה, תאווה ושנאה.

קישורים חיצוניים
----------------

* הספר "מלכים ונסיכים חיוורים", באתר "סימניה".
* דף הספר באתר כנרת זמורה ביתן.
* מלכים ונסיכים חיוורים, באתר OCLC (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  רוברט ב. פארקר, "**מלכים ונסיכים חיוורים**", זמורה ביתן, 1994, עמודים 23-24.
**קורפוס האוויר האיטלקי** (באיטלקית: **Corpo Aereo Italiano** או בראשי תיבות: **CAI**), היה כינויו של כוח מיוחד בחיל האוויר המלכותי האיטלקי אשר לחם לצד הלופטוואפה במהלך הקרב על בריטניה במלחמת העולם השנייה. הכוח סבל ממחסור בציוד בכל תקופת קיומו והישגיו היו מוגבלים.

היסטוריה
--------

בניטו מוסוליני התעקש שחיל האוויר המלכותי האיטלקי ישתתף גם הוא בקרב על בריטניה, ובעקבות כך הוקם קורפוס האוויר האיטלקי ב-10 בספטמבר 1940, וכלל בתחילה 50 מטוסי פיאט CR 42 ו-45 מטוסי פיאט G.50. המטוסים המריאו מאיטליה ונחתו בשדה תעופה גרמני בבלגיה. חלקם נהרסו בתאונות בדרך. בליל ה-25 באוקטובר ביצע קורפוס האוויר האיטלקי את הפשיטה הראשונה שלו. עד תחילת 1941 ביצעו אנשי הקורפוס 454 גיחות התקפה ו-480 גיחות הגנה. אנשי הקורפוס הטילו 44.87 טון פצצות. בתחילת 1941 צומצם כוחו של קורפוס האוויר באופן משמעותי, ומאז הוא ביצע בעיקר משימות הגנתיות בשמי בלגיה. באפריל 1941 פורק הכוח והמטוסים נשלחו חזרה לאיטליה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קורפוס האוויר האיטלקי** בוויקישיתוף
* The Falco and Regia Aeronautica in the Battle of Britain
* Time Magazine: Daily Damage
**טלקאר חברה בע"מ** המוכרת בשם המקוצר "**טלקאר**" היא חברה פרטית ישראלית שהוקמה בשנת 1973, ועוסקת בייבוא ושיווק כלי רכב מתוצרת קיה וסאנגיונג. משרדיה הראשיים של החברה שוכנים בתל אביב.

היסטוריה
--------

טלקאר נוסדה באוגוסט 1973 על ידי איש העסקים רמי אונגר.
בינואר 1974 החברה החלה לייבא ולשווק כלי רכב מתוצרת לאנצ'יה האיטלקית, וכחצי שנה לאחר מכן, ביולי 1974, החלה לייבא ולשווק גם כלי רכב מתוצרת אוטוביאנקי האיטלקית אף היא.
בספטמבר 1989 רכשה החברה את הזיכיון לייבוא ושיווק כלי רכב מתוצרת דייהטסו היפנית תמורת מיליון דולר.

בשנת 2008 קיבלה החברה את זיכיון חברת "קיה", שהוחזק עד אותה שנה על ידי סמל"ת. העברת הזיכיון הביאה לסכסוך עסקי ומשפטי ארוך בין שתי החברות, כשהבעלים של סמל"ת טען כי הזיכיון הועבר אחרי שוחד ושידול שניהלה טלקאר. במרץ 2021 ניצחה טלקאר במשפט.

במאי 2010 רכשה החברה מגרש בן 41.5 דונם במעוין שורק תמורת 77 מיליון שקל.

תחומי פעילות
------------

* מחזיקה בזיכיון לייבוא ושיווק כלי רכב מתוצרת קיה, סאנגיונג הדרום קוריאניות וסרס הסינית.

בעלי עניין
----------

נכון לשנת 2021 מלוא מניות החברה מוחזקות על ידי משפחת אונגר. גדי אונגר בנו של מייסד החברה רמי אונגר, מכהן כמנכ"ל החברה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר קיה ישראל
* אתר סרס ישראל
* אתר סאנגיונג ישראל
* תומר גנון, הקרב על זיכיון קיה: רמי אונגר ניצח את מיכאל לוי, באתר כלכליסט, 10 במרץ 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  טלקאר תשלם 77 מיליון שקל למגרש במעוין שורק
**קורפוס המילואים ה-12 (הסקסוני)** (בגרמנית: **XII. (Königlich Sächsisches) Reserve-Korps**) היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.

היסטוריה
--------

הקורפוס הוקם ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועד להוות יחידת גיבוי לקורפוס ה-12. כמפקדו הראשון מונה הנס פון קירכבך, והיחידות בו היו פחות איכותיות מאשר בקורפוסים הסדירים. הקורפוס נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה השלישית בפיקוד מקס פון האוזן. הקורפוס נטל חלק בקרבות במערכה על הגבולות, לרבות קרב שרלרואה, וכן השתתף בקרב על המארן. במהלך שלוש השנים לאחר מכן השתתף הקורפוס בקרבות בחזית המערבית, ונטל חלק בקרב שמפאן השני, הקרב על הסום, וקרב איפר השלישי. בנובמבר 1916 הוצב הקורפוס באזור אראס וכונה "קבוצת אראס", ובשנת 1917 לחם בקרב אראס. בשנת 1918 הוצב הקורפוס באזור סן-מייל, ולחם עמו בקרב סן-מייל כחלק ממתקפת מאה הימים של בעלות הברית, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.

מפקדים
------

* הנס פון קירכבך (2 באוגוסט 1914–12 בדצמבר 1917)
* הורסט אדלר פון דר פלאניץ (15 בדצמבר 1917–23 ביוני 1918)
* מקס לוטהולד (23 ביוני 1918–23 בינואר 1919)

קישורים חיצוניים
----------------

* הקורפוסים של הצבא הקיסרי במהלך מלחמת העולם הראשונה באתר Die höchsten Kommandostellen des Heeres (בגרמנית)
**אבן הירח** (באנגלית: **The Moonstone**) הוא סרט אילם משנת 1915. בסרט מככבים יוג'ין או'בריאן בתפקיד פרנקלין בלייק, איליין המרסטיין בתפקיד רייצ'ל ורינדר ורות פינדלי בתפקיד רוזנה ספרמן.

קיים עותק שמור של הסרט.

הסרט מבוסס על הרומן "אבן הירח" מאת וילקי קולינס, שיצא לאור ב-1868. העיבוד משנת 1909 נחשב לסרט אבוד. עיבודים נוספים של הרומן נוצרו ב-1934, 1972 ו-1997.

תקציר עלילה
-----------

כוהן במקדש הירח בדלהי מטיל קללה על יהלום הנמצא בעין של פסל הבודהה שבמקדש. אם האבן תיגנב הקללה תיפול על כל מי שיחזיק אותה. כשאנגלי בשם ג'ון הרנקאסל גונב את היהלום, שלושה כוהנים השומרים אותו מגורשים מהקאסטה שלהם עד שהיהלום יוחזר. הם יוצאים בעקבות הרנקאסל ללונדון, שם הוא טובע באמבטיה. היהלום נמסר בירושה לאחייניתו, רייצ'ל ורינדר, והוא נמצא ברשותו של פרנקלין בלייק, המוציא לפועל של הצוואה. פרנקלין מאוהב ברייצ'ל. אחרי שהאבן נגנבת מתיבת התכשיטים של רייצ'ל, המשרתת שלה, שמאוהבת בסתר בפרנקלין, מתאבדת ומשאירה פתק המאשים את פרנקלין בגניבה, מה שגורם לריב בין רייצ'ל לפרנקלין. הכוהנים ההודים מענים את פרנקלין ואת רייצ'ל בעזרת סמי שינה ורעלים, פרנקלין מוצא את האבן אצל מלווה בריבית. רופא מגלה שפרנקלין לקח את היהלום כשהוא הולך מתוך שינה. חבר שלו, גודפרי וייט, גנב אותו ממנו ואחר כך מת. פרנקלין ורייצ'ל מתאחדים מחדש, והכוהנים ההודים מחזירים את האבן לפסל הבודהה.

קבלה
----

לינד דניג מ-Moving Picture World שיבח את הסרט על המורכבות והפיתול בעלילה. כמו כן שיבח דניג את התפאורה ואת ביצועי השחקנים.

קישורים חיצוניים
----------------

* "אבן הירח", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "אבן הירח", באתר AllMovie (באנגלית)
* "אבן הירח", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "Detail view of Movies Page". 2017-11-08. אורכב מ-המקור ב-2017-11-08. נבדק ב-2020-05-08.
2. ↑  *The Moonstone* at silentera.com
3. ↑  The Library of Congress/FIAF American Silent Feature Film Survival Catalog:*The Moonstone*
4. ↑  New York, Chalmers Publishing Company (באפריל 1915). *Moving Picture World (Apr-Jun 1915)*. Media History Digital Library. New York, Chalmers Publishing Company. `{{cite book}}`:  (עזרה)
**חטאים קטנים** (באנגלית: **Small Vices**) הוא רומן מאת רוברט ב. פארקר, שיצא בעברית בשנת 2001 בהוצאת זמורה ביתן. גיבור הספר הוא גיבורו הקבוע של פארקר, הבלש הפרטי ספנסר. זהו הספר ה-24 בסדרת הספרים שכתב פארקר אודותיו.

עלילת הספר
----------

עלילת הספר נפתחת כאשר הבלש הפרטי ספנסר, גיבורו הראשי של פארקר, נשכר על ידי ריטה פיורי, עורכת דין ובעברה תובעת מחוזית, כדי לבדוק מחדש את הרשעתו של אליס אלווז, גבר שחור בעל עבר מפוקפק, ברציחתה של מליסה הנדרסון, סטודנטית מקולג' "פמברטון" היוקרתי. ספנסר הפך כל אבן בדרך לפתרון, וחקירתו הוליכה אותו אל תחומי הקולג' והלאה, אל משפחות עשירות המתכחשות לקשר בינן לבין הנערה המתה. מכשולים מסוגים שונים מושמים על דרכו ומביאים אותו להבנה כי מדובר בפרשה סבוכה מאוד. בשלב מסוים נשלח רוגאר, רוצח מקצועי יוצא המוסד, להורגו. רוגאר כמעט שהצליח במשימתו - ספנסר נורה ונפצע קשה. יחד עם חברתו הפסיכולוגית סוזן סילברמן וידידו השחור הוק, הוא נמלט ומוצא מקלט בסנטה ברברה שבקליפורניה. לאחר שהחזיר לעצמו את השליטה בשריריו ובאקדחיו. הוא שב לבוסטון כדי לפתור את הפרשיה.

קישורים חיצוניים
----------------

* הספר "חטאים קטנים", באתר "סימניה"
* חטאים קטנים, באתר OCLC (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרוזה - תרגום, באתר הארץ, 20 במרץ 2001.
2. ↑  רוברט ב. פארקר, "**חטאים קטנים**", זמורה ביתן, 2001, עמוד 215.
רקדנית פלמנקו עם מנטון
**מנטון** (בספרדית: Manton) הוא צעיף גדול ורחב המשמש בריקוד הפלמנקו. 

ריקוד עם מנטון הוא התשובה הנשית לריקוד המטאדור. המטאדור רוקד בעזרת הקפוטה (Capote) בזירת הקורידה (Corida) בזמן מלחמתו בשור. הרקדנית, העדינה והנשית, רוקדת עם הצעיף לצלילי המוזיקה, מבטאת באמצעותו את הדגשים המוזיקליים בשילוב רקיעות רגליים בהנפת הצעיף תוך כדי צעדי הריקוד.
הנפת הצעיף היא מלאכה לא קלה, המחייבת מיומנות רבה. הרקדנית נדרשת לשלוט שליטה מלאה בזרועות בעת ביצוע הפוזיציות והתנועות בעזרתן מתבצעת הנפת הצעיף.

תנועות הידיים במחול פלמנקו נקראות Baraceo. במחול זה ישנה חשיבות רבה לתנועות הידיים, הן אצל הרקדנית והן אצל הרקדן. אצל הרקדנית הזרועות מוחזקות כלפי מעלה גבוה מעל הראש, כאשר המרפק פונה לאחור, והאמה מורמת מעט למעלה. טכניקת החזקת הזרועות היא הבסיס לעבודה עם הצעיף. בזמן הנפת הצעיף הרקדנית מחזיקה את הצעיף בשני קצותיו והיא שואפת למתוח את זרועותיה על מנת שהאחיזה בצעיף תהיה איתנה. 

ערכה של רקדנית פלמנקו ניכר על פי תנועות הידיים שלה. זהו החלק החשוב ביותר בריקוד ודרכו היא מבטאת את אישיותה (La meri, 1967).

נשים בספרד (שאינן רקדניות) בדרך כלל מתעטפות בצעיף במסיבות או באירועים משפחתיים או כתוספת לקישוט הבגד. רעיון זה עבר ל"אופנת" הריקוד, ומאז רקדניות רבות בוחרות לתפור לעצמן שמלה מצעיף.

חומר הגלם הנפוץ ביותר בהכנת צעיפים אלה הוא משי. על גבי המשי נרקמת רקמה מאוד עדינה המתארת בדרך כלל פרחים בגדלים שונים. קיימים צעיפים בכל מיני גדלים, המותאמים לאוכלוסיית הנשים (גם ילדות), ולסגנונות הריקוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מנטון** בוויקישיתוף
**אבו אל-קאסם עוביידאללה אבן ח'ורדאדבה** (בפרסית: ابوالقاسم عبیدالله ابن خردادبه) (בערך 820 – 912 לספירה) היה גאוגרף פרסי. כתב את הספר הגאוגרפי הראשון בשפה הערבית "כתאב אל-מסאליכ ואל-ממאליכ". 
היה בן למשפחה פרסית עשירה מצפון איראן. מונה למנהל הדואר במחוז ג'יבאל בצפון מערב איראן תחת הח'ליף העבאסי אל-מעתמד (שלט בין השנים 869–885 לספירה). בתפקיד זה שימש אבן ח'ורדאדבה גם כמנהל דואר כללי וגם כרב המרגלים האישי של הח'ליף במחוז זה. מלבד ספרו הגאוגרפי המפורסם אבן ח'ורדאדבה כתב גם ספרים נוספים בנושא תרבות פרס ומוזיקה.

כתאב אל-מסאליכ ואל-ממאליכ
-------------------------

אבן ח'ורדאדבה כתב את הספר "כתאב אל-מסאליכ ואל-ממאליכ" ("ספר הדרכים והממלכות") בין השנים 846-847. בספר זה הוא מתאר עמים שונים שחיו בפרובינציות של הח'ליפות העבאסית.
יחד עם מפות, הספר כולל גם תיאור של הארץ, האנשים והתרבות של חופי דרום אסיה לרבות בראהמאפוטרה, איי אנדמן, מלזיה והאי ג'אווה. הארצות של שושלת טאנג הסינית, שילה המאוחדת (קוריאה) ויפן מוזכרות בעבודתו.
הספר הוא אחד מהמקורות היחידים ששרדו שמתארים סוחרים יהודים הידועים בשם "רדהנים".
על הרדהנים כתב: "סוחרים אלה מדברים ערבית, פרסית, יוונית, לשון הפרנקים, האנדלוסים, והסלאבים. עוברים הם ממערב למזרח וממזרח למערב, ועושים דרכם בים וביבשה. הם מביאים מן המערב סריסים, עבדים ושפחות, חרבות, עורות הביבר והנמייה".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309331305171
* BIBSYS: 90696099
* GND: 102413525
* ISNI: 0000 0001 2103 3723
* LCCN: n89105578
* SELIBR: 191294
* SUDOC: 07708229X
* TDVİA: ibn-hurdazbih
* VcBA: 495/21127
* VIAF: 100186567
* WorldCat: lccn-n89105578

 |
המונח "מנחת קנאות" מפנה לכאן. לערך העוסק בספר, ראו מנחת קנאות (פירושונים).
**מנחת סוטה** (או **מנחת קנאות**) היא מנחת חובה אותה מביאה האשה הנחשדת כסוטה במהלך תהליך בדיקתה בבית המקדש.

חיוב הבאת המנחה
---------------

הציווי על הבאת המנחה על ידי האשה הנחשדת כסוטה מבואר בתורה:

> 
> וְהֵבִיא אֶת קָרְבָּנָהּ עָלֶיהָ, עֲשִׂירִת הָאֵיפָה קֶמַח שְׂעֹרִים, לֹא יִצֹק עָלָיו שֶׁמֶן וְלֹא יִתֵּן עָלָיו לְבֹנָה כִּי מִנְחַת קְנָאֹת הוּא, מִנְחַת זִכָּרוֹן מַזְכֶּרֶת עָו‍ֹן.
> 
> 
> 
> 

מנחה זו מיוחדת בכך שהיא באה מקמח שעורים במקום מקמח חיטים בניגוד לכל המנחות (למעט ממנחת העומר), ובכך שאינה באה עם שמן ולבונה (בדומה למנחת חוטא).

### ההיקש למנחת חוטא

בתורה שבעל פה ישנו היקש בין מנחת סוטה למנחת חוטא. היקש זה נלמד מהביטוי "מזכרת עוון", שדומה לביטוי המוזכר בקורבן חטאת: "ואתה נתן לכם לשאת את עוון העדה". מהיקש זה נלמד שמנחת סוטה נחשבת לקורבן חטאת, ועל כן נוהגים במנחת סוטה שני דינים ייחודיים לחטאת:

* מחשבת שלא לשמה פוסלת את המנחה אם נחשבה באחת מפעולות החובה שיש לעשות במנחה..
* מותר חטאת - אם נותר עודף מהכסף שהופרש לצורך קניית מנחת סוטה, יש לתת את העודף לקופה ('שופר) מיוחדת בבית המקדש המיועדת לעודפי כספי חטאת.

### על מי מוטל חובת ההבאה

על פי המקרא, חובת הבאת מנחת הסוטה מוטלת על בעל האשה - "והביא את קרבנה עליה". יש מהראשונים הלומדים מביטוי זה על חיוב כללי של הבעל לתשלום עלות הקורבנות המוטלת על האשה, בעוד אחרים לומדים חיוב זה משטר הכתובה. בספרי מובאת דעת ביניים לפיה מביטוי זה ישנו חיוב רק על הבאת קורבנות שהאשה מחויבת בהם ללא תלות במעשיה, כגון קורבן זבה וקורבן יולדת, אך לא קורבנות התלויים במעשיה כגון חטאת ונזירות, שייתכן אומנם שיובאו על ידי הבעל במידה ולאשה אין יכולת להביאם, אך במקרה זה עלותם יורדת מסכום הכתובה.

שלבי ההקרבה
-----------

במקרא מובא חיוב על החזקת המנחה על ידי האשה הסוטה בעת השבעתה על ידי הכהן כי לא זנתה תחת בעלה, אך ישנה סתירה לגבי זמן הקרבת המנחה, האם היא מוקרבת על גבי המזבח לפני השקאת המים המרים או לאחריהם:

> 
> וְהֶעֱמִיד הַכֹּהֵן אֶת הָאִשָּׁה לִפְנֵי ה', וּפָרַע אֶת רֹאשׁ הָאִשָּׁה, וְנָתַן עַל כַּפֶּיהָ אֵת מִנְחַת הַזִּכָּרוֹן מִנְחַת קְנָאֹת הִוא.... וְהִשְׁבִּיעַ אֹתָהּ הַכֹּהֵן וְאָמַר אֶל הָאִשָּׁה: אִם לֹא שָׁכַב אִישׁ אֹתָךְ... וְהִשְׁקָה אֶת הָאִשָּׁה... וְלָקַח הַכֹּהֵן מִיַּד הָאִשָּׁה אֵת מִנְחַת הַקְּנָאֹת וְהֵנִיף אֶת הַמִּנְחָה לִפְנֵי ה', וְהִקְרִיב אֹתָהּ אֶל הַמִּזְבֵּחַ. וְקָמַץ הַכֹּהֵן מִן הַמִּנְחָה אֶת אַזְכָּרָתָהּ וְהִקְטִיר הַמִּזְבֵּחָה, וְאַחַר יַשְׁקֶה אֶת הָאִשָּׁה אֶת הַמָּיִם"
> 
> 
> 
> 

.

הערות שוליים
------------

1. ↑  תלמוד בבלי, מסכת זבחים, דף ב', עמוד ב'.
2. ↑  תלמוד בבלי, מסכת תמורה, דף כ"ג, עמוד ב'.
3. ↑  כסף משנה על הרמב"ם בפ"ג מסוטה הי"ב.
4. ↑  התוס' בב"מ והרא"ש בנזיר.
5. ↑  במדבר פרשת נשא ה-טו.
**פביאן ניצ'זה** (בספרדית: **Fabian Nicieza**;‏ נולד ב-31 בדצמבר 1961 בבואנוס איירס) הוא מאייר קומיקס אמריקאי.

ביוגרפיה
--------

פביאן ניצ'זה נולד בבואנוס איירס. כאשר הוא היה בן ארבע, המשפחה עברה לארצות הברית. הוא גדל בניו ג'רזי.

בשנת 1983 הוא סיים אוניברסיטת ראטגרס עם תואר בפרסום ויחסי ציבור.

עד לשנת 1985 פביאן ניצ'זה עבד בחברת הוצאת לאור.

בשנת 1985 הוא הצטרף לצוות של מארוול קומיקס. הוא עבד בחברה זו מספר שנים והשתתף ביצירות רבות. בשנת 1996 הוא עבר ל-DC קומיקס והעבודה הראשונה שלו בחברה החדשה הייתה ליגת הצדק.

החל משנת 2000 פביאן ניצ'זה עובד כעצמאי. בשנת 2007 הוא היה בין יצרי קומיקס ה-99.

עבודות עיקריות
--------------

* הלוחמים החדשים
* ת'נדרבולטס
* אקס-מן
* אקס פורס
* דדפול
* רובין האדום

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פביאן ניצ'זה** בוויקישיתוף
* פביאן ניצ'זה, ברשת החברתית טוויטר
* פביאן ניצ'זה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* רשימת עבודות
* ביוגרפיה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1048046
* BnF: cb123429044 (data)
* GND: 1059896060
* ISNI: 0000 0000 5924 2355
* LCCN: n91100902
* NKC: xx0187268
* SUDOC: 032390459
* VIAF: 34531290
* WorldCat: lccn-n91100902

 |