recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**כדורגל** הוא ענף ספורט פופולרי ב**צרפת**. הישות המארגנת הרשמית של תחרויות הכדורגל בצרפת היא התאחדות הכדורגל הצרפתית (בצרפתית: la Fédération française de football). ההתאחדות נוסדה ב-7 באפריל 1919 כתוצאה מאיחוד של מספר ארגונים. בשנת 2004 כללה ההתאחדות 18,194 מועדונים.

הליגה המקצוענית לכדורגל (LFP), נוסדה ב-1944 תחת ניהולה של ההתאחדות. הליגה המקצוענית כוללת את 20 הקבוצות המשחקות בליגה 1, 20 הקבוצות בליגה 2 וכן 6 מתוך 20 קבוצות בליגה הלאומית (National). בנוסף ה-LFP אחראי גם על גביע הליגה. ההתאחדות הצרפתית מנהלת את הליגה הלאומית החצי מקצוענית, אליפות הליגה לחובבנים (CFA), אליפות הליגה לחובבנים 2 (CFA2), ואת גביע המדינה. בנוסף, ההתאחדות מנהלת את הליגות לנשים (ליגה 1, ליגה 2 וליגה 3) ואת גביע המדינה לנשים. בהתאחדות מחלקה לקבוצות נוער שמנהלת את הליגות לנוער (ליגה לאומית עד גיל 18, ליגה לאומית עד גיל 16, הליגה הפדרלית עד גיל 14) וכן את הגביע לנוער (עד גיל 18) שנקרא גביע גומברנלה.

את צרפת מייצגות נבחרת צרפת בכדורגל ונבחרת צרפת בכדורגל נשים וכן קבוצות לפי גילאים מגיל 14 ועד לגיל 21.
הנבחרת מכונה **טריקולור** (שלושת הצבעים) בעקבות שלושת הצבעים (כחול, לבן, אדום) שבדגל המדינה ובתלבושת הנבחרת.
לנבחרת צרפת שתי זכיות בגביע העולם בכדורגל בשנים 1998 ו-2018 וזכייה אחת באליפות אירופה בכדורגל בשנת 2000.

בליגה הבכירה בצרפת מספר קבוצות חשובות, ובהן: אולימפיק ליון, אולימפיק מרסיי, פריז סן-ז'רמן, ז'ירונדן דה בורדו, מונקו. כבר שנים רבות שלקבוצות אין הצלחה במפעלים האירופים, למעט שנת 2003/4, אז הגיעה קבוצת מונקו לגמר ליגת האלופות וקבוצת אולימפיק מרסיי לגמר גביע אופ"א.

היסטוריה
--------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.

אצטדיונים
---------

אצטדיון הכדורגל הגדול בצרפת מאז ינואר 1998 הוא הסטאד דה פרנס הממוקם בסן דני ליד פריז. האצטדיון מכיל 80 אלף מקומות ישיבה. זהו אצטדיון לאומי ואינו משמש כמגרשה של אף קבוצה. האצטדיון השני בגודלו הוא סטאד ולודרום (60 אלף מקומות ישיבה), המשמש כאצטדיונה של אולימפיק מרסיי. לאחר מכן אצטדיון פארק דה פראנס (פריז סן-ז'רמן, 50 אלף מקומות ישיבה), סטאד דה ז'רלן (אולימפיק ליון, 43,051 מקומות ישיבה) ואצטדיון בולארט (לאנס, 42 אלף מקומות ישיבה).

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל כדורגל** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כדורגל בצרפת** בוויקישיתוף

| כדורגל בצרפת צרפתצרפת |
| --- |
| ניהול | התאחדות הכדורגל הצרפתית • קבוצות • אצטדיונים • תחרויות |
| תחרויות ליגה | ליגה 1 • ליגה 2 • לאומית • ליגות חובבים • ליגות אזוריות • מבנה הליגות |
| תחרויות גביע | הגביע הצרפתי • גביע הליגה הצרפתית • גביע האלופות |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית • הנבחרת הצעירה • נבחרת הנשים |
**זבלית פרעה** (שם מדעי: *Scarabaeus sacer*) היא מין של חיפושית ממשפחת הזבליתיים הנפוצה בעיקר בחולות של ארץ ישראל וכן באפגניסטן, איטליה, קפריסין, אתיופיה, צרפת, איראן, מרוקו, סודאן וסוריה.

זבלית פרעה תוארה על ידי החוקר קארולוס ליניאוס בשנת 1758.

מאפיינים
--------

אורכה של זבלית פרעה עד 4 סנטימטרים והיא אחת מהחיפושיות הגדולות בארץ ישראל. צבעה של זבלית פרעה הוא שחור וכמו שאר החיפושיות היא בעלת שש רגליים שדומות לקרניים. החיפושית משתמשת ברגליה הקדמיות כדי לחפור מחילות וליצור כדורי גללים.

כאשר הזכר רואה נקבה עם גללי פרות, הוא לוקח ממנה את הכדור, מגלגל אותו וחופר מחילה. הנקבה טומנת את הגללים במחילה שם היא מעצבת אותם לצורת אגס ובכל כדור היא מטילה ביצה בודדת. מהביצה בוקע זחל שצבעו לבן עד חום בהיר, שניזון רק מצואת בקר הבית. לאחר שהזחל מרוקן את חומרי המזון הוא מתגלם. מהגולם יוצאת חיפושית לבנה, שצבעה הופך עם הזמן לשחור.

בתרבות
------

זבלית פרעה היא המפורסמת ביותר מבין הסוגים של החרפושית. עבור המצרים הקדמונים במצרים העתיקה זבלית פרעה הייתה סמל לח'פרי. הם האמינו שיש קשר בין העובדה שהחיפושית מגגלת גללי בקר הבית לבין משימתו של ח'פרי לגלגל את השמש על פני השמים. בהתאם לכך הם קבעו שהמין נחשב לחיה קדושה.

לקריאה נוספת
------------

* פנחס אמתי, מדריך החרקים בישראל לילדים ונוער. עמודים 168–169. מודן הוצאה לאור, 2006.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זבלית פרעה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Scarabaeus sacer Linnaeus, 1758, Inventaire National du Patrimoine Naturel
2. ↑  משפחת הזבליתיים, באתר kotar.cet.ac.il, החי והצומח של ארץ-ישראל
3. ↑  Paul Eggleton, The State of the World's Insects, **Annual Review of Environment and Resources** 45, 2020-10-17, עמ' 61–82 doi: 10.1146/annurev-environ-012420-050035
מפהמיקומי חמשת מגדלי השמירה. ניתן ללחוץ על הנקודות במפה עבור עוד פרטים על כל מגדל.
מגדל השמירה הבריטי ברחוב אבן גבירול בראש העין
**מגדלי השמירה הבריטיים בראש העין** הם מגדלי שמירה שבנו הבריטים בתקופת המנדט הבריטי על מנת לשמור על מחנה צבאי שהקימו. נכון ל-2015 חלק מהמבנים הבריטים עדיין קיימים בתחומי היישוב ראש העין וביניהם 5 מגדלי שמירה שהוגדרו כאתרי מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. חלקם שופצו ויוצבו על מנת למנוע את קריסתם.

היסטוריה של המגדלים
-------------------

בתקופת המנדט הקימו הבריטים בסיס צבאי גדול ממזרח למסילה המזרחית ולתחנת ראש העין בשם "ראס אל-עין". בסיס תחזוקה זה נתן שירותים לוגיסטיים לשאר הבסיסים הבריטים באזור. על מנת לשמור על המחנה הקימו הבריטים כ-8 מגדלי שמירה בהיקף המחנה. ב-1948, עם הכרזת סיום המנדט, נטש הצבא הבריטי את המחנה וב-1949 התיישבו במקום עולים מתימן שייסדו את ראש העין ואכלסו את המבנים הנטושים. מתוך כל המגדלים שהוקמו 5 שרדו. לגבי 4 מהם נראה שיש ניסיון לשמר אותם. המגדל החמישי נמצא בתחומי מפעל תעשייתי, אינו בר גישה ונראה שאין לגביו פעילות שימור.[דרוש מקור]

מבנה המגדלים
------------

המגדלים מרובעים. גובהם כ-8 מטר (כבניין של 3 קומות) והם בנויים מבטון וחלקם מצופים בלבני סיליקט. המגדלים פתוחים ובראשם מבנה חצי פתוח ששימש לשומרים כשראשו כוסה בפח. ההגעה לראש המגדל נעשתה בעזרת סולמות ברזל שחלקם עדיין קיים.

מיקום המגדלים וגלריית תמונות
----------------------------

* המגדל ברחוב אבן גבירול 9. המגדל נוטה ולכן נתמך בקונסטרוקציית ברזל.המגדל ברחוב אבן גבירול 9. המגדל נוטה ולכן נתמך בקונסטרוקציית ברזל.
* המגדל ברחוב העבודה 18 - שמר על שלוחת הרכבת שנכנסה למחנה הצבאיהמגדל ברחוב העבודה 18 - שמר על שלוחת הרכבת שנכנסה למחנה הצבאי
* המגדל בקצה רחוב העצמאות (ליד בית מס. 2). חלק מגן ציבורי.המגדל בקצה רחוב העצמאות (ליד בית מס. 2). חלק מגן ציבורי.
* המגדל ברחוב הירקון פינת רחוב המוביל הארצי.המגדל ברחוב הירקון פינת רחוב המוביל הארצי.
* המגדל ברחוב שלום מנצורה פינת רחוב המרץ.המגדל ברחוב שלום מנצורה פינת רחוב המרץ.

לקריאה נוספת
------------

* א. הורביץ, **ביטוי הזהות בנוף העירוני: ראש-העין הוותיקה כמקרה דוגמה**, עבודה לצורך קבלת תואר מגיסטר באדריכלות, הטכניון, חיפה, 2006.
* ד. שמשוני, **ראש-העין ממחנה עולים למעברה משגשגת**, מאגנס, ירושלים, 2002.
* ד"ר אבי ששון, **סקר אתרים היסטוריים לשימור בראש העין**, הקרן לחקר מישור החוף, אשקלון, 2008.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מגדלי שמירה בריטיים (ראש העין)** |

* דוד הכהן, ראש העין: ישומרו מבנים בריטיים בצד גינות פרטיות, באתר ynet, 19 ביוני 2007
* ביטחון והגנה בראש-העין(הקישור אינו פעיל), באתר "בית ספר אפק"
* אתרי מורשת(הקישור אינו פעיל), באתר עיריית ראש העין
* עושים היסטוריה-חוגגים חנוכת שלטים באתרי מורשת בעיר, באתר עיריית ראש העין, אוקטובר 2013 (אורכב)

הערות שוליים
------------

1. ↑  קרבתו של המחנה לתחנת הרכבת של המסילה המזרחית הקלה על משלוח ציוד מהמחנה לרחבי הארץ
2. ↑  המגדל נמצא בתחום של מפעל. הוא אינו נגיש ואינו שמור
**היכל המשפט חיפה** הוא מקום משכנם של בתי המשפט של חיפה.

המבנה
-----

ההיכל שוכן בקריית הממשלה שברחוב פלי"ם בעיר התחתית בחיפה, בגבול שכונת ואדי סאליב. הוא משכן את בית המשפט המחוזי, בית משפט השלום, בית המשפט למשפחה ובית הדין לעבודה, ששכנו לפני כן באתרים נפרדים בעיר.

שטח ההיכל, הבנוי מבטון, אלומיניום וזכוכית, הוא 90 אלף מטרים מרובעים (כמחציתם שטחי חנייה) וככזה הוא היכל המשפט הגדול בישראל. הוא מכיל בסך הכל 73 אולמות משפט ו-100 לשכות שופטים, וכן שטחי מזכירויות ושטחי עזר.

צורתו הכללית של ההיכל היא כשל אונייה, כאזכור להיות חיפה עיר נמל. הוא כולל שני אגפים עיקריים: האגף השיפוטי, שהוא האגף הדרומי, והאגף המנהלי מצפון. בין שני האגפים מצויה מבואה, המשתרעת לכל אורך הבניין ולמלוא גובהו. חלל המבואה נחצה על ידי מספר גשרי מתכת המקשרים בין שני אגפי ההיכל.

ההיכל תוכנן על ידי האדריכלים ברכה ומיכאל חיוטין, שתוכניתם להיכל נבחרה בשנת 1994. בתי המשפט החלו לפעול בו בסתיו 2003. עלות הקמת ההיכל הגיעה ל-400 מיליון שקלים, למרות שהתקציב היה קצת מעל 500 מיליון.

בשנת 2006 זכו שני האדריכלים בפרס רכטר לאדריכלות על תוכניתם להקמת ההיכל.

על ההיכל נמתחה ביקורת, שלפיה תכנונו הוא גרנדיוזי, במיוחד על רקע בתי שכונת ואדי סאליב הצמודה אליו, ושתנאי הנגישות בו לבעלי מוגבלויות הם לקויים.

גלריה
-----

* הכניסה המערבית להיכלהכניסה המערבית להיכל
* מבואת ההיכלמבואת ההיכל
* ההיכל על רקע בתי ואדי סאליבההיכל על רקע בתי ואדי סאליב

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היכל המשפט חיפה** בוויקישיתוף
* אסתר זנדברג, היכל הפולחן האדריכלי, באתר הארץ, 16 במאי 2007
* הדס מגן, ‏שנת המשפט נפתחה ללא כל תקלות; נחנך היכל המשפט בחיפה, באתר גלובס, 1 בספטמבר 2003

הערות שוליים
------------

1. ↑  אסתר זנדברג, פרס רכטר לאדריכלים ברכה ומיכאל חיוטין, באתר הארץ, 13 במרץ 2007
2. ↑  אסתר זנדברג, ביקורת על הענקת פרס רכטר למתכנני היכל המשפט בחיפה, באתר הארץ, 13 במאי 2007
טיטוס קורלציאן, שר החוץ של רומניה בשנים 2014-2012
**טיטוס קורלציאן** ׁ(ברומנית: **Titus Corlăţean**‏, נולד ב-11 בינואר 1968 במג'ידיה) הוא פוליטיקאי ודיפלומט רומני, שר החוץ של רומניה בשנים 2014-2012, כחבר בממשלת ויקטור פונטה. הוא חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ומשפטן בהכשרתו. בינואר-מרץ 2007 כיהן כחבר בפרלמנט האירופי. בבחירות בשנת 2004 נבחר לבית הנבחרים הרומני מטעם המחוז בראשוב והחל משנת 2008 הוא סנטור מטעם אותו המחוז והיה יושב ראש הוועדה לענייני חוץ של הסנאט הרומני. במאי-אוגוסט 2012 כיהן כשר המשפטים בממשלת פונטה. אחרי התפטרות של אנדריי מארגה מונה לשר החוץ וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2014' כשהתפטר בעקבות אי הסדרים בהצבעת האזרחים הרומנים בחו"ל בסיבוב הראשון לבחירות לנשיאות רומניה.

ביוגרפיה
--------

יליד מג'ידיה,(דוברוג'ה), למד עד 1994 בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בוקרשט. ב-1995 סיים באותה פקולטה השתלמות בלימודי משפט בינלאומי ויחסים בינלאומיים. ב- 1995 השתלם בתחום הדיפלומטיה והיחסים הבינלאומיים במכון הבינלאומי של בית הספר הלאומי למנהל ENA בפריז, צרפת.
החל משנת 2001 הוא דוקטורנט במשפטים באוניברסיטת בוקרשט. ביוני 2005 סיים קורסים של המכללה הלאומית להגנה של רומניה.

בשנים 2001-1994 קורלציאן עבד כדיפלומט במשרד החוץ הרומני, בין השאר כסגן השגריר של רומניה במועצת אירופה בשטרסבורג.. 
בשנים 2003-2001 הצטרף ללשכת ראש הממשלה דאז אדריאן נסטאסה קודם כיועץ למדיניות חוץ ואחרי 2003 כמזכיר מדינה לקשר עם התפוצה הרומנית. משנת 2002 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ברומניה ושימש דובר של וועד הקואורדינציה שלה אחרי שנת 2004.

עבד כמדריך מחקר במכון הרומני ללימודים בינלאומיים (1994-1993), אחר כך כמדריך בקתדרה למשפט ציבורי (משפט בינלאומי ציבורי) (1995-1994), החל משנת 2012 מרצה באוניברסיטה הנוצרית על שם דימיטריה קנטמיר, בפקולטה למדעי המדינה, המקצוע "זכויות האדם", באוניברסיטה על שם "ניקולאיה טיטולסקו", בפקולטה למדעי חברה ומנהל, חוג למשפט בינלאומי ציבורי. 

טיטוס קורלציאן הוא נשוי משנת 1994 למדלינה קורלציאן, מורה וקלינאית תקשורת ואב לילדה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טיטוס קורלציאן** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של טיטוס קורלציאן (ברומנית)
* טיטוס קורלציאן באתר "במפה הפוליטית של רומניה" (ברומנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1160785864
* LCCN: nb2015018895
* VIAF: 107144648553576834098
* WorldCat: lccn-nb2015018895

 |
מראה בחאמי
**חאמי** (באנגלית: **Khami**) היא עיר הרוסה בחלק הדרומי של יבשת אפריקה, באזור של מערב ומרכז זימבבואה המודרנית. האתר שוכן במרחק 22 קילומטרים מערבית לעיר בולאוואיו, עיר הבירה של פרובינציית מאטאבללנד צפון. שרידיה של העיר מצויים במעמד של אתר לאומי בזימבבואה. בשנת 1986 העניק אונסק"ו לאתר מעמד של אתר מורשת עולמית.

תיאור
-----

ההתיישבות שניתן לצפות בה כיום היא התפתחות של הסגנון האדריכלי שהופיע בזימבבואה במהלך המאה ה-13. מצורת הבניינים והסגנון שבו הם נבנו (השרידים הם מועטים ביותר וכוללים את היסודות והמרתפים) הסיקו על הפתרונות שתושבי האזור יישמו כדי להתמודד עם בעיית הבנייה באבן לבנייה יבשה, למרות שהרושם הכללי מהאתר הוא של חברה ענייה ומפותחת פחות מזו שהתקיימה בזימבבואה הגדולה.

הסגנון האדריכלי באתר מתקדם בהשוואה לזימבבואה הגדולה, והוא נבע מהסביבה הטבעית שבה העיר נבנתה. כיוון שבאזור הייתה כמות גדולה של סלעי גרניט, היה זה קשה לחצוב מהן אבנים שטוחות שמהן יוקמו קירות אנכיים. האבנים שנחצבו על ידי התושבים היו מסלעי אב שניתן היה לקלפם בדומה לבצל. תכונה זו התאימה לבניית משטחים אך לא לבניית קירות. כמו כן, האזור לא היה מישורי במידה מספקת כך שהיה צורך למלא את השטח בין הסלעים באבנים ובאדמה. התוצאה של המחסור באבן מאיכות טובה היא שכל הבניינים נבנו מבוץ מחוזק באבן, ומבניינים אלה לא נותרו דוגמאות כלשהן באתר.

היסטוריה
--------

מראה בחאמי
העיר נוסדה, ככל הנראה, בתקופה שבה התפרקה מדינת זימבבואה הגדולה, באמצע המאה ה-15.

חאמי הייתה עיר הבירה של שושלת טורווה במשך 200 שנים החל מ-1450 בקירוב. לאחר מכן (התאריך המקובל הוא ב-1683) היא נבזזה על ידי צ'אנגאמיר דומבו שהוביל צבא מורדים ממדינת מונהומוטאפה. לאחר מכן שלטה במקום אימפריית רוזווי. בתקופה זו העיר פותחה, הפכה לעיר הבירה של האימפריה ושמה שונה לדהלו-דהלו. מהחפירות הסיקו כי האתר לא היה מיושב לאחר תום שלטונה של האימפריה.

בחאמי התגלו שבעה אזורים בנויים שבהם התגוררה משפחת המלוכה, בנוסף לאזורים פתוחים בעמק שבהם גרו פשוטי העם. השרידים כוללים מתחם מלכותי סגור הנקרא גם מתחם הגבעה שהיה בנוי על אזור מוגבה בהשוואה ליתר המבנים באזור. ממצא נוסף הוא צלב נוצרי שככל הנראה הוצב במקום על ידי מיסיונר. כמו כן, בצד המזרחי של נהר חאמי יש הריסות נוספות. ישנה השערה ולפיה המשטחים הנוספים שימשו כרפת לפרות וכקיר תומך שהיה מקושט בצורת לוח שחמט. בחפירות המאוחרות יותר (2000–2006) נחשף כי כל הקירות בחלק המערבי של מתחם הגבעה היו מקושטים באבנים המסודרות במגוון צורות כגון דמקה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חאמי** בוויקישיתוף
* תמונות של הריסות חאמי באתר bulawayo1872
* מדריך לסיור במקום

| Flag of ZimbabweFlag of Zimbabwe סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בזימבבואה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| מפלי ויקטוריה • המונומנט הלאומי של זימבבואה הגדולה • הריסות חאמי • גבעות מטובו • הפארק הלאומי בריכות מאנה ואזורי הספארי של סאפי וצ'וורה |

 |
סמל המועדון האלטרנטיבי
**הפועל איחוד בני מג'ד אל-כרום** (או "איחוד בני אחמד מג'ד אל כרום") היא קבוצת כדורגל ישראלית מהיישוב מג'ד אל-כרום. הקבוצה משחקת בליגה ב' צפון א'.

היסטוריה
--------

המועדון הוקם בשנת 2008, בעזרת מהמועצה המקומית מג'ד אל-כרום, לאחר שהקבוצה שייצגה את היישוב, הפועל מג'ד אל כרום, התפרקה באותה העונה, כשירדה מהליגה הארצית לליגות הנמוכות יותר.
כבר בעונתה הראשונה ב-2008/2009, היא סיימה במקום הראשון בליגה ג' גליל עליון והעפילה לליגה ב' צפון א' (כשהקדימה בנקודה אחת את הסגנית - מכבי סקציה מעלות תרשיחא).

בסיום עונת 2013/2014, המועדון מעפיל לראשונה לליגה א' צפון וזאת לאחר 5 עונות רצופות בליגה ב'. באותה העונה איחוד בני מג'דל כרום נאבקה בצמרת ליגה ב' צפון א' עם הפועל כפר כנא כאשר שתי הקבוצות סיימו את העונה עם 71 נקודות, פעמים 0:0 במהלך העונה הסדירה ולכל אחת מהן גם 22 ניצחונות שגרם לשוויון מוחלט. לכן הקבוצות נפגשו משחק על העלייה שבו בדקה ה-89 נכבש 0:1 לכפר כנא, ולאחר מכן תוך 3 דקות הגיע השוויון, בדקה ה-92. הקבוצות המשיכו להארכה שגם היא הסתיימה ב1:1, בתום בעיטות ההכרעה התוצאה עמדה על 3:4 לטובת איחוד בני מג'ד אל-כרום שהעפילה לראשונה בתולדותיה לליגה א' צפון.

בליגה א' צפון הקבוצה שרדה 2 עונות כאשר בתום עונת 2015/2016, המועדון ירד שוב לליגה ב' (אחרי שסיימה באותה העונה במקום האחרון עם 14 נקודות בלבד וגם בהפרש 14 נקודות מהקו האדום).
בעונת 2019/2020, אחרי 4 שנים, ואחרי הפסקת הליגה בעקבות משבר הקורונה, סיימה הקבוצה את הליגה במקום הראשון וחזרה שוב לליגה א' צפון.
הקבוצה סיימה העונה במקום הראשון ליגה ב' צפון א' כשארבע נקודות הפרידו בינה לבין סגניתה הפועל בועיינה.
באותה העונה השיגה הקבוצה 63 נקודות (ב-24 משחקים) שהיוו 87.5% הצלחה, ולזכותה היו 20 ניצחונות, 3 תוצאות תיקו והפסד אחד בלבד, והיא הוכתרה לעונה המוצלחת ביותר של המועדון עד אז. 

בסיום עונת 2020/2021 סיימה הקבוצה במקום ה-18 בליגה א' צפון וירדה בחזרה לליגה ב' צפון א'.

קישורים חיצוניים
----------------

* איחוד בני מג'ד אל כרום, ברשת החברתית פייסבוק
* איחוד בני מג'ד אל כרום באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל

| ליגה א' צפון בכדורגל - עונת 2022/2023 |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| איחוד בני שפרעם • הפועל בועיינה • הפועל באקה אל-גרבייה • מכבי נוג'ידאת • הפועל בני זלפה • הפועל הרצליה • הפועל כאוכב • הפועל כפר כנא • הפועל מגדל העמק • הפועל צעירי טייבה • מ.ס. דבורייה • מ.ס. טירה • מכבי טמרה • מכבי קריית אתא ביאליק • הפועל רעננה • עירוני נשר • צעירי כפר כנא |

 |
**היכל הספורט סוקולניקי** הוא מתחם ספורט במוסקבה המכיל 5,530 מושבים. עד 2016 שימש כאולם הבית עבור מועדון ההוקי קרח של ספרטק מוסקבה ושימש זמנית גם את מועדון ההוקי של לוקומוטיב מוסקבה.

היסטוריה
--------

ההיכל נפתח ב-14 באפריל 1956 בשטחו של מונומנט פארק התרבות והמנוחה. במקור המקום כלל מגרש להוקי, מוקף ספסלים. בשל כך, בעקבות הבחירה במוסקבה לאירוח אוניברסיאדת 1973 הוחלט לשפץ אותו וכתוצאה מכך נוסף גג.

ב-10 במרץ 1975, במשחק ידידות בין נבחרות נוער של הוקי קרח מברית המועצות ואונטריו, קנדה, בהיכל סוקולניקי, אירע אסון. לפחות עשרים איש נמחצו למוות, אחרי שהאורות כבו. כמו הרבה אסונות, שהתרחשו בדקטטורות, האירוע נאסר לפרסום בברית המועצות במשך שנים רבות. ומכיוון שמממנת הטיסה של הנבחרת הקנדית הייתה תאגיד ייצור מסטיקים, נפוצה שמועה, לפיה הקהל במשחק מחץ למוות את ההרוגים, כשהוא שעט לקבל מסטיקים מהשחקנים הקנדים. המסטיק היה מוצר נדיר מאוד בברית המועצות.[דרוש מקור]

בשנת 1975 הוחלט כי "סוקולניקי" ישמש כאחד מזירות הספורט של המשחקים האולימפיים ב-1980. במהלך שנתיים של שיקום תחת הגג נבנה סניין בן חמש קומות שכלל אולמות כושר, חדרי הלבשה עבור ספורטאים, אזורים עבור המאמנים, מנהלה, מרכז עיתונות, ברים, מזנונים, מסעדה, חנות ספורט. כמו כן, האולם היה מצויד בשני לוחות אלקטרונים. במהלך המשחקים האולימפיים סוקולניקי אירח את טורניר הכדוריד.

כיום ישנם שני מגרשי טניס, היכל לאימוני החלקה עם קרח מלאכותי, מגרשים לכדוריד וקטרגל, מרכז אימון גופני עם ציוד מלא, ציוד להתעמלות מכשירים, כמו גם שני חדרי כושר ושני אולמות כוריאוגרפיה.

סוקולניקי משמש כבסיס האימונים הראשי עבור הספורטאים מאגודת "ספרטק" בעיקר בענפי הוקי קרח והחלקה אמנותית על הקרח.

אירועי ספורט שנערכו במתחם
-------------------------

* אוניברסיאדת הקיץ (1973)
* משחקי הקיץ האולימפיים (1980)
* משחקי הנוער העולמיים (1998, 2002)

ראו גם
------

* היכל הקרח קרילאטסקויה
* היכל הספורט קרילאטסקויה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היכל הספורט סוקולניקי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של היכל הספורט סוקולניקי
**חאנות סיביר** (ברוסית: **Сибирское ханство**, בטטרית: **Себер ханлыгы, Seber xanlığı**) הייתה ממלכה טטרית שירשה את החלקים של אורדת הזהב ונכבשה על ידי רוסיה הצארית בתחילת המאה ה-17. 

החאנות השתרע על שטחי סיביר המערבית שהיו מאוכלסים על ידי הטטרים ועמי סיביר שונים. בראש המדינה עמד חאן ולידו היועץ ועוזריו. המדינה חולקה לאזורים שנוהלו על ידי האצולה המקומית כמעט ללא התערבות של החאן. חלק קטן של אצולת מנסי השתתף בניהול המדינה אך יתר עמי סיביר היו במעמד נחות. הטטרים שהיו רוב אוכלוסיית המדינה ניהלו אורח חיים חצי-נוודי. בחלקים הדרומיים, לאורך נהרות טובול ואירטיש היו מרכזי עיבוד חקלאי לא גדולים. בערים, שלא היו גדולות, היו מרכזי תעשייה זעירה.

בצבא של החאן בנוסף ליחידות שכללו טטרים היו גם יחידות של עמי סיביר. קשה להעריך את גודל הצבא, אך בזמן מערכה מול רוסיה הצארית היא כללה כוח של כ-10,000 לוחמים. לאור ארגון המדינה היה קושי להציב צבא גדול בהשתתפות כל אצילי המדינה. 

עם התפוררות אורדת הזהב במהלך המאה ה-14 הוקמה באזור חאנות עם מרכז בטיומן בשם "איביר". בשנת 1495 לאחר מאבק פנימי בירת המדינה עברה לעיירה "קשליק" או "סיביר".

השתלטות רוסיה
-------------

בשנת 1555, לאחר נפילת חאנות קאזאן, החאן של חאנות סיביר הכיר בעליונות של רוסיה הצארית והחל בתשלומי מס שנתיים. בשנת 1563 השלטון במדינה הועבר לחאן קוצ'ום. הוא הוציא להורג את החאן הקודם ואחיו. הוא הפסיק את העברת התשלומים השנתיים לרוסיה באופן סדיר. 

תמונה "כיבוש סיביר על ידי ירמק" מעת וסילי סוריקוב
בשנת 1572 הוא שלח את בן-דודו מחמטקול לפשיטה בשטחי רוסיה. במסגרת פשיטה זו הכוחות הגיעו עד לאזור פרם. באזור זה משפחת סטרוגנוב ניהלה קשרי מסחר ענפים ולמעשה שלטה בשטח שהיה בשליטה רוסית. 

כתוצאה מפעולות שהוא בצע, הרוסים החליטו לשלוח לשטחי החאנות כוח צבאי משמעותי בראשות ירמק. הכוח נשלח לאחר פקודת איוואן הרביעי ומשפחת סטרוגנוב השתתפה באופן פעיל בהכנת הכוח תוך העברת כסף, תחמושת ואנשים. המערכה החלה ב-1 בספטמבר 1581. לאחר מספר קרבות, ב-26 באוקטובר 1582 הרוסים כבשו את בירת החאנות וחאן קוצ'ום נמלט לדרום אך המאבק נמשך. בשנת 1585 ירמק נהרג בקרב וקוצ'ום החזיר לעצמו את השליטה על רוב השטח. 

הרוסים המשיכו להזרים תגבורות לאזור. במהלך המערכה הם הקימו מספר ערי מבצר באזור - טובולסק וטיומן. ב-20 באפריל 1598 החאן קוצ'ום הפסיד בקרב ונמלט לאורדת נוגאי. שם הוא נהרג לאחר מספר שנים.

במהלך כיבוש החאנות עברו לצידה של רוסיה ראשי שבטים שקודם נשלטו על ידי חאנות סיביר וסייעו בגבית מיסים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חאנות סיביר** בוויקישיתוף
* כיבוש סיביר

| מדינות יורשות לאורדת הזהב |
| --- |
| האורדה הלבנה | האורדה הגדולה • חאנות קאזאן • חאנות אסטרחן • חאנות קרים |
| האורדה הכחולה | אורדת נוגאי • חאנות סיביר • קזאח קאנאת • חאנות בוכרה |
| אחר | • היסטוריה של קזחסטן • היסטוריה של קרים • היסטוריה של טטרסטן • היסטוריה של בשקורטוסטן • היסטוריה של אוזבקיסטן • היסטוריה של סיביר • היסטוריה של קירגיזסטן |
**הרתחה למוות** היא שיטת עונש מוות בייסורים.
הנידון למוות היה מושם בתוך קדירה ענקית ובה מים קרים, כשהוא קשור כדי למנוע ממנו אפשרות בריחה. המוציא להורג היה מדליק אש תחת הקדירה אשר החלה לחמם את המים באיטיות. מדובר בשיטת הוצאה להורג איטית וכואבת עד מאוד.

אין מדובר בשיטה שהייתה רווחת או נפוצה לעומת שיטות אחרות, אולם הייתה לה תפוצה מסוימת באירופה ובאסיה במשך שני עד שלושת אלפי השנים האחרונות. לדוגמה, הייתה זו שיטת הרג חוקית לאסירים בזמן שלטונו של הנרי השמיני.

על פי המדרש, כשנשבה מנשה המלך, בקרב נגד אשור, הוא הושם בסיר נחושת שתחתיו בוערת אש אך הצליח להימלט משם.

תיאורם של הקניבלים המבשלים אנשים חיים כדי לאכלם הוא קרוב לוודאי מיתוס. היסטורית, קניבליזם היה קיים בתרבויות אשר היו חסרות את האמצעים או הידע ההנדסיים כדי ליצור קדירות מתכת גדולות מספיק למטרה מעין זו.

בעידן המודרני, הואשמו אידי אמין שליט אוגנדה וממשלת אוזבקיסטן, תחת הנהגת אסלאם קרימוב (הידוע גם כ"מרתיח"), בביצוע הרתחה למוות. העולם המערבי, עם זאת, לא נקט צעדים ממשיים נגד הפרת זכויות אדם זו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרתחה למוות** בוויקישיתוף
* הרתחה כשיטת הוצאה להורג
* הרתחה למוות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Top 10 Gruesome Methods of Execution
2. ↑  תלמוד ירושלמי, מסכת סנהדרין, פרק י', הלכה ב'
3. ↑  Amnesty International - Concerns in Europe and Central Asia July to December 2003
4. ↑  Human Rights Watch: Torture Worldwide: Uzbekistan
ננסי פלוסי, אנה אשו, ברברה לי וג'קי ספייר  ביום השנה ה96 לתיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית.
**יום השוויון לנשים** נחגג בארצות הברית ב-26 באוגוסט כדי לציין את קבלת התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית ב-1920, אשר אוסר על המדינות בארצות הברית וגם על הממשל הפדרלי עצמו מלמנוע זכות בחירה לנשים. ביום זה מציינים הישגים הקשורים לשוויון מגדרי. היום נחגג לראשונה בשנת 1973, והוא מוכרז מחדש בכל שנה מאז על ידי נשיא ארצות הברית.

היסטוריה
--------

התאריך נבחר כדי להנציח את היום בו מזכיר המדינה ביינברידג' קולבי חתם על ההצהרה למתן זכות חוקתית לנשים להצביע. בלה אבזוג, שהייתה חברת קונגרס מטעם מדינת ניו-יורק, הציעה פעמיים לקבוע את ה-26 באוגוסט בתור יום השוויון לנשים: פעם אחת ב-1971, אחרי השביתה הגדולה של 1970 שקיימו הנשים בארצות-הברית בקריאתן לשוויון. ושוב ב-1973, בזמן המאבקים על אישורו של התיקון לשוויון זכויות.

ב-16 באוגוסט 1973, אישר הקונגרס את החלטה H.J. Res. 52, אשר קבעה כי ה-26 באוגוסט יהיה יום השוויון לנשים וכי "נשיא מוסמך לציין את ההצהרה בדבר ההנצחה של היום ההוא ב-1920 שבו נשים אמריקאיות קיבלו לראשונה את הזכות להצביע". באותו יום, הנשיא ריצ'רד ניקסון פרסם את ההצהרה 4236 ליום השוויון לנשים, אשר החלה במילים: "המאבק של נשים לזכות הצבעה היה רק הצעד הראשון לקראת השתתפות מלאה ושווה של נשים בחיים במדינתנו. בשנים האחרונות, עשינו צעדים ענקיים אחרים על מנת לתקוף אפליה על בסיס מין באמצעות החוקים שלנו ועל ידי סלילת דרכים חדשות לשוויון הזדמנויות כלכלי לנשים. היום, כמעט בכל מגזר של החברה שלנו, נשים הן גורם חשוב בתרומתן לאיכות החיים האמריקאית. ולמרות כל זאת, עדיין נותר הרבה לעשות".

עד 2017, כל נשיא מאז ריצ'רד ניקסון פרסם הצהרה הקובעת את ה-26 באוגוסט כיום השוויון לנשים. למשל, ב-25 באוגוסט 2016, הנשיא אובמה כתב בהצהרתו כי: "היום אנחנו חוגגים את יום השנה להישג יוצא הדופן הזה, כדי לכבד את החלוצות ואת הסופרג'יסטיות שקירבו אותנו קצת יותר אל עבר עתיד משגשג, בו אנחנו מצליחים להגן על הזכויות החוקתיות של נשים ונערות ועל מאבקן למען שוויון".

חגים אחרים בארצות הברית הקשורים לנשים
-------------------------------------

* יום רוזה פארקס (4 בפברואר / 1 דצמבר)
* יום הספורט הלאומי לנערות ונשים בספורט (יום אחד בשבוע הראשון של פברואר)
* יום סוזן ב. אנתוני (15 בפברואר)
* יום האישה הבינלאומי, (8 במרץ)
* יום הארייט טאבמן (מרץ 10)
* יום הלן קלר (27 ביוני)

ראו גם
------

* אי-שוויון מגדרי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יום השוויון לנשים** בוויקישיתוף
* יום השוויון לנשים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Gustafson, Melanie (26 באוגוסט 2016). ""Women's Equality Day"". *We're History*. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Women's Equality Day", Click! The Ongoing Feminist Revolution
3. ↑  Berman, Eliza (26 באוגוסט 2016). "Meet the Woman Behind Women's Equality Day". *Time*. `{{cite news}}`:  (עזרה)
4. ↑  Text of Public Law 93-105, authorizing the designation of Women's Equality Day (pdf). August 16, 1973.
5. ↑  1973 Proclamation by President Nixon, The American Presidency Project.
6. ↑  Search page, The American Presidency Project.
7. ↑  Presidential Proclamation – Women's Equality Day, 2016, The White House, August 25, 2016.
פרטיזנים צועדים ברחובות מילאנו
**יום השנה לשחרור איטליה** (באיטלקית: **Anniversario della liberazione d'Italia**), המכונה גם **חג השחרור** (**Festa della liberazione**), **יום השנה להתנגדות** (**Anniversario della Resistenza**) או פשוט **25 באפריל** (**25 aprile**) הוא חג איטלקי לאומי המנציח את סיום הכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה וניצחון תנועת ההתנגדות באיטליה כנגד המשטר הפשיסטי שהונהג באיטליה בימי מלחמת העולם השנייה.

זהו יום מהותי בתולדות איטליה ויש לו משמעות פוליטית וצבאית מסוימת, כסמל למאבק המנצח של תנועת ההתנגדות הצבאית והפוליטית שבוצעו על ידי הכוחות הפרטיזניים, על ידי צבא איטלקי במלחמת העולם השנייה מאז 8 בספטמבר 1943 נגד הממשלה הפשיסטית של הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית והכיבוש הנאצי.

הוא נבדל מחג הרפובליקה (Festa della Repubblica), שמתקיים ב-2 ביוני.

היסטוריה
--------

התאריך נבחר על ידי האמנה, כפי שהיה זה אותו היום של שנת 1945, כאשר ועדת השחרור הלאומית של איטליה העליונה (CLNAI) הכריזה רשמית על ההתקוממות בהודעת רדיו, והציעה את תפיסת השלטון בידי ה-CLNAI והכריזה על עונש המוות עבור כל המנהיגים הפשיסטיים (כולל בניטו מוסוליני, שנורה ונרצח שלושה ימים לאחר מכן).

ב-1 במאי שוחררה כבר כל צפון איטליה, כולל בולוניה (21 באפריל), ג'נובה (23 באפריל), מילאנו (25 באפריל), טורינו וונציה (28 באפריל). השחרור שם קץ לעשרים ושלוש שנות דיקטטורה פשיסטית וחמש שנות מלחמה. זה מייצג באופן סמלי את תחילת המסע ההיסטורי שהוביל למשאל העם ב-2 ביוני 1946, כאשר האיטלקים בחרו בסיום המלוכה וביצירתה של הרפובליקה האיטלקית, ולאחר מכן באימוץ החוקה של הרפובליקה האיטלקית בשנת 1948.

מיסוד התאריך
------------

התאריך נבחר בפועל בשנת 1946, וברוב הערים באיטליה נערכים צעדות ומצעדים להנצחת האירוע. ב-22 באפריל 1946, גזירת Disposizioni in materia di ricorrenze ("הוראות על אירועים חגיגיים") יצרה את החג הלאומי. הצעת החוק קובעת כי "חגיגת השחרור המוחלט של השטח האיטלקי, 25 באפריל 1946 הוכרזה כחג לאומי").

ב-27 במאי 1949, "חוק 260" הפך את יום השנה לחג לאומי קבוע ושנתי.

ראו גם
------

* חג הרפובליקה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יום השנה לשחרור איטליה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  (באיטלקית), Fondazione ISEC - cronologia dell'insurrezione a Milano - 25 aprile, ‏28 בספטמבר 2019
2. ↑
3. ↑  DECRETO LEGISLATIVO LUOGOTENENZIALE 22 aprile 1946, n. 185, ‏28 באפריל 2015
4. ↑  L. 27 maggio 1949, n. 260. "Disposizioni in materia di ricorrenze festive, ‏24 במאי 2011
**וינצ'נצו יאקווינטה** (באיטלקית: **Vincenzo Iaquinta**, נקרא לעיתים באופן שגוי **וינצ'נזו יאקווינטה**; נולד ב-21 בנובמבר 1979 בקרוטונה שבאיטליה) הוא כדורגלן עבר איטלקי. לזכותו של יאקווינטה 40 הופעות במדי נבחרת איטליה, עימה זכה במונדיאל 2006.

קריירה
------

יאקווינטה נולד בדרום איטליה, ובילדותו היגרה משפחתו לצפון איטליה בשל קשיים כלכליים. יאקווינטה שיחק בנעוריו בקבוצות מליגות המשנה באיטליה. בעונת 1996/97 שיחק ברג'יולו, בשנת 1998 שיחק במדי פאדובה, ובקסל די סניירו מהליגה השלישית בין 1998 לבין 2000. באודינזה היה לאחד משחקניה הגדולים בכל הזמנים של הקבוצה, ובחמש עונותיו במדיה הבקיע 58 שערים ב-176 משחקים. בשנת 2005 זומן לראשונה לנבחרת איטליה.

יאקווינטה היה שותף להעפלה היחידה של אודינזה לליגת האלופות, בעונת 2005/06. במשחק הראשון שלו ושל הקבוצה בטורניר הבקיע שלושער. במשך השנה שלאחר מכן הייתה מריבה בין יאקווינטה לבין הנהלת הקבוצה בנוגע למשכורתו ורצונו לעבור לקבוצה אחרת. למרות זאת, הוא נשאר בקבוצה עד קיץ 2007. 

הבעלים של אודינזה, ג'מפאולו פוצו, חשף כי ברצלונה פנתה אליהם בנוגע להחתמת השחקן בינואר 2006. אף על פי כן, יובנטוס החתימה את יאקווינטה על חוזה של חמש שנים בקיץ 2007. יובנטוס שילמה על העברתו מאודינזה 11.3 מיליון אירו. בשנת 2013 שוחרר מקבוצת יובנטוס.

מרצ'לו ליפי, מאמן הנבחרת האיטלקית בכדורגל, זימן את השחקן להשתתף במונדיאל 2006. הוא כבש את השער השני של הנבחרת במשחק הפותח מול נבחרת גאנה. הוא שותף ב-5 מתוך 7 משחקי הנבחרת, כולל חצי הגמר והגמר בו איטליה ניצחה.

יאקווינטה נשוי ואב לשניים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וינצ'נצו יאקווינטה** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל באתר יובנטוס הרשמי

הערות שוליים
------------

1. ↑  channel4.com - Football Italia
2. ↑  "Juventus sign Iaquinta". FIFA.com.

| **נבחרת איטליה – מונדיאל 2006 - אלופת העולם** |
| --- |
| 1 בופון • 
2 זקארדו • 
3 גרוסו • 
4 דה רוסי • 
5 קנבארו • 
6 ברצאלי • 
7 דל פיירו • 
8 גאטוזו • 
9 טוני • 
10 טוטי • 
11 ג'ילארדינו • 
12 פרוצי •
13 נסטה • 
14 אמליה •
15 יאקווינטה •
16 קאמורנזי •
17 בארונה •
18 אינזאגי •
19 זמברוטה •
20 פרוטה •
21 פירלו •
22 אודו •
23 מטראצי •
מאמן: ליפי | איטליהאיטליה |

| **נבחרת איטליה – מונדיאל 2010** |
| --- |
| 1 בופון • 
2 מאג'ו • 
3 קרישיטו • 
4 קייליני • 
5 קנבארו • 
6 דה רוסי • 
7 פפה • 
8 גאטוזו • 
9 יאקווינטה • 
10 די נטאלה • 
11 ג'ילארדינו • 
12 מרקטי •
13 בוקטי • 
14 דה סאנטיס •
15 מרקיזיו •
16 קאמורנזי •
17 פאלומבו •
18 קוואליארלה •
19 זמברוטה •
20 פאציני •
21 פירלו •
22 מונטוליבו •
23 בונוצ'י •
מאמן: ליפי | איטליהאיטליה |
**איחוד הנוער הקומוניסטי** (ברומנית: **Uniunea Tineretului Comunist**) היה תנועת הנוער של המפלגה הקומוניסטית הרומנית. בתקופת הרפובליקה העממית הרומנית תנועה זו נשאה את השם "איחוד הנוער העובד" (ברומנית: Uniunea Tineretului Muncitor).

ארגון הנוער הקומוניסטי נוסד במרץ 1922 וב-1924 הוצאו מחוץ לחוק ברומניה. ב-1924, בסיביו, רומניה, נערך הכנס הראשון של הנוער הקומוניסטי הרומני. ב-1925 פורסם התקנון של הארגון.

לאחר עליית המפלגה הקומוניסטית הרומנית לשלטון ברומניה התפתח גם איחוד הנוער הקומוניסטי, כשכמעט כל צעיר נורמטיבי בגיל בין 14 לבין 30 התקבל לשורות האיחוד - ב-1988 היו ארבעה מיליוני חברים בארגון. לאחר המהפכה הרומנית ב-1989 התפרק הארגון ועדיין יש אישים וארגונים המנסים להשתלט על שארית רכושו.

במהלך שנות פעילותו הארגון שימש להכשרת והכנת המועמדים להיות חברים במפלגה הקומוניסטית וגם כמאגר כוח אדם למשימות התנדבותיות, למשל: סיוע בחפירת תעלת דנובה-הים השחור.

ראו גם
------

* קומסומול

לקריאה נוספת
------------

* ולדימיר טיסמניאנו, Stalinism pentru eternitate, היסטוריה פוליטית של הקומוניזם הרומני, הוצאת Humanitas, בוקרשט, 2014.

קישורים חיצוניים
----------------

* MEMORIA CARTII POSTALE / "Uteceul duce greul" (ברומנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Statutul Uniunii Tineretului Comunist din 1925. I (ברומנית)
2. ↑  File din istoria UTC (ברומנית)
3. ↑  מדובר ברכוש המורכב ממבנים ומחשבונות בנק בשווי עשרות מיליוני יורו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007573089705171
* ISNI: 0000 0000 9273 6314
* LCCN: n88679740
* VIAF: 136081764
* WorldCat: lccn-n88679740

 |
**טיטוס מאנליוס טורקוואטוס** (לטינית: Titus Manlius Torquatus) היה קונסול ומצביא רומאי במלחמה הפונית השנייה ולפניה.

ביוגרפיה
--------

הוא נבחר לקונסול בפעם הראשונה ב-235 לפנה"ס, יחד עם גאיוס אטיליוס בולבוס (C. Atilius Bulbus). בשנת כהונתו הכניע את יושבי סרדיניה ונתכבד בטריומף. הקונסולאט הראשון שלו נזכר לדורות, מאחר שבמהלכו היו שערי מקדש יאנוס סגורים – סימן לשלום ממנו נהנו הרומאים, דבר אשר לא אירע על פי המסופר מאז מלכותו של נומה פומפיליוס.

ב-231 לפנה"ס נבחר טורקוואטוס לקנסור יחד עם קווינטוס פולביוס פלאקוס (Q. Fulvius Flaccus), אך נאלץ לפרוש בשל אותות מבשרי רעות שראו האוגורים. הוא נבחר לקונסול בפעם השנייה ב-224 לפנה"ס, יחד עם פלאקוס, והשניים ניהלו בהצלחה מלחמה נגד הגאלים בצפון איטליה. טורקוואטוס ופלאקוס היו שני המצביאים הרומאיים הראשונים שחצו את הנהר פו.

טורקוואטוס היה ידוע בקפדנותו הקדומה והחמורה יתר על המידה (priscae ac nimis durae seritatis), תכונה אותה ירש מאבותיו. כשנשאל לדעתו אם יש לפדות תמורת כופר כסף את החיילים הרומאים שנשבו בעקבות מפלת קאנאי (216 לפנה"ס), התנגד לכך נמרצות. שנה אחר כך, ב-217 לפנה"ס, נשלח לסרדיניה כדי להחליף את הפראיטור קווינטוס מוקיוס, מושל הפרובינקיה שחלה ולא יכול היה למלא תפקידו; הוא דיכא את המרד שפרץ בסרדיניה בהנהגת המפסיקורה ובעידודם וסיועם של הקרתגים. ב-212 לפנה"ס היה מועמד למשרת פונטיפקס מקסימוס, אך נוצח על ידי פובליוס ליקיניוס קראסוס (Publius Licinius Crassus) הזוטר ממנו, ובמקום זאת נבחר למשרת איידיל קורולי. העם רצה לבחור בטורקוואטוס לקונסול שנת 210 לפנה"ס, אך הוא סירב לקבל את המשרה המכובדת. שנתיים אחר כך (208 לפנה"ס) מונה לדיקטטור, כדי לנהל את אספת הקנטוריות ולעמוד בראש המשחקים הגדולים שנדר לערוך הפראיטור מרקוס איימיליוס.

הוא מת בשנת 202 לפנה"ס.

מקורות
------

* ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהחיבור William Smith (editor), *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology,* 1867(הקישור אינו פעיל), הנמצא כיום ברשות הציבור.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Eutropius, 3.3; Livius, 23.34; Velleius Paterculus, 2.38; Orosius, 4.12; Livius, 1.19; Plutarchus, *Numa*, 20 .
2. ↑  Polybius, 2.31; Livius, *Epitoma,* 20; Orosius, 4.13 .
3. ↑  Livius, 22.60 .
4. ↑  Livius, 22.60, 23.34, 40, 41, 25.5, 26.22, 27.33 .
5. ↑  Livius, 30.39 .
הרב **אברהם הכהן** (ה'תרכ"ט, 1869 - י"ט באלול ה'תשי"ט, 1959) היה ראש ישיבת בית שרעבי בתימן.

תולדות חייו
-----------

נולד לרב אהרן הכהן בצנעא, תימן בשנת ה'תרכ"ט (1869). כבר בגיל צעיר למד מרבי יוסף הכהן. לאחר מכן עבר ללמוד אצל הרב יוסף קרח, ובנו הרב חיים קרח. בהגיעו לבגרות עבר ללמוד עם אביו בישיבה המרכזית והגדולה שבצנעא, ישיבת מהרי"ץ.

עיקר לימודו היה בגמרא ובפוסקים. אחד מחבריו לספסל הלימודים היה הרב עמרם קרח ששימש בסוף ימיו כרב ראשי ליהודי תימן.

חתנו, הרב שלום יצחק הלוי, כתב עליו: "זכורני בהיותי צעיר לימים כשהייתי לומד כתלמיד לפניו והייתה מתעוררת שאלה בבית המדרש, היו הלומדים נושאים מבטיהם אליו שיאיר עיניהם בהלכה, מתוך שברורים לו שבילי ההלכות כשבילי שכונתו, היה פותח ההלכה בלא היסוס ומציין את הפרק ואת הסימן המבוקש".

בשנת ה'תרס"ה, 1905, בימי מלחמת האמאם נגד הטורקים, חרבה עיר הבירה צנעא. בעקבות זאת נסגרה הישיבה והרב הכהן גלה חודשים ספורים ממקום מגוריו עם כל משפחתו ובראשם אביו הרב אהרן לכפר סיאן הסמוך לעיר. אחיו משולם היה דואג להם לצורכי מזון ולכלכלת ביתם.

כשפסק הרעב, חזר הרב יחד עם אביו וחבריו לצנעא. הוא עבר יחד עם אביו לבית מדרשו של הרב יחיא קאפח, בה למדו כעשר שנים.

ראש ישיבה
---------

בשנת ה'תר"פ, 1920, פרשו הרב ואביו מבית המדרש ופתחו ישיבה בבית כנסת של הרב חותר, שנקראה "כניס בית אלשרעבי". הרב החל ללמד ולהורות בישיבתו של אביו. רבים באו לשמוע אותו.

הוא הפך לראש הישיבה לצד אביו. עיקר לימודיו בישיבה היו תלמוד ופוסקים ובעיקר ברמב"ם. אביו עמד בראשות הישיבה לצידו 14 שנה, עד שנפטר בשנת ה'תרצ"ד, 1934 ולאחר-מכן המשיך הרב לבדו לעמוד בראש הישיבה עד עלותו לארץ ישראל.

עלייתו לישראל
-------------

בכסלו שנת ה'תש"ד, 1943, עלה הרב לארץ ישראל. בראשונה הגיע למחנה עולים בעתלית, ולאחר תקופה קצרה עבר להתגורר בשכונת כרם התימנים בעיר תל אביב. עם בואו נפתחה ישיבת "אהל תורה" בתל אביב. והוא שימש כמגיד השיעור ונשיא הישיבה במשך 16 שנים.

נפטר בי"ט באלול שנת ה'תשי"ט, 1959, והוא בן תשעים שנה. הוא נטמן בהר המנוחות בירושלים, לצד דודיו, שהיו בין עולי תימן הראשונים.

חתנו הוא הרב שלום בן הרב יחיא יצחק הלוי, חבר הרבנות הראשית לישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* יוסף קאפח, הרב ר' אברהם הכהן זצ"ל (שבעה לפטירתו), הצופה, 30 בספטמבר 1959
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**אברהם הוכמן** (1906–1979) היה פרופסור לאונקולוגיה, מנהל המחלקה האונקולוגית בבית החולים הדסה בירושלים, מחלוצי האונקולוגים בישראל.

קורות חיים
----------

הוכמן נולד בלודז', פולין למשפחה ציונית דתית. בגימנסיה היה תלמיד מצטיין. בשנת 1924 עלה לארץ-ישראל, מלווה באחת מאחיותיו. התגורר בירושלים עם אחותו הבכורה ובעלה והיה תלמיד בגימנסיה העברית בירושלים.

התקבל ללמודי הרפואה בסורבון בפריז. במקביל ללמודי הרפואה למד וסיים תואר ראשון במדעי הפילוסופיה. בסיום הלימודים, (1929), חזר לירושלים, עבד תקופה קצרה כמתנדב במעבדת ההורמונים, בראשותו של פרופ' הרמן צונדק בבית החולים ביקור חולים.

בשנת 1938 התקבל להתמחות במחלקה האונקולוגית בהדסה בניהולו של הפרופ' לודוויג הלברשטטר. המחלקה הייתה היחידה במזרח התיכון, בגלל מכון הרדיום שהציע טיפול חדשני. המחלקה טיפלה בנכבדים מארצות ערב, וגם בחולים ממשפחת המלוכה הירדנית והמצרית.

בשנת 1942 נשא את הד"ר שושנה לוי-הוכמן, אותה הכיר מימי הלימודים בגימנסיה העברית. ב-1947 נסעו בני הזוג לשנת השתלמות בארצות הברית.

ב-מלחמת העצמאות שירת כקצין קשר עם הצלב האדום בדרגת רב-סרן, והיה מארגן חילופי שבויים בין הכוחות הלוחמים.

ב-1949 קיבל את ניהול המחלקה האונקולוגית בבית החולים הדסה, לאחר פטירתו של הפרופ' לודביג הלברשטטר.

הוכמן הירבה לעסוק במחקר, לצד עבודתו הקלינית.

הוכמן היה אחד המשתתפים בחוג לתנ"ך בבית ראש הממשלה שיזם דוד בן-גוריון.

מתלמידיו: פרופ' פנחס צ'רניאק, פרופ' אליעזר רובינזון, פרופ' יוסי שטיין, שמשנות ה-60, ייסד וניהל את המחלקה האונקולוגית בבית החולים הדסה (תל אביב).

נפטר ב-1979 בארצות הברית. השאיר אישה, שושנה, בת רופאת עור, ובן.

לקריאה נוספת
------------

* אסף רונאל, מש' הבריאות אינו ממהר להזהיר שהעישון מסרטן, באתר הארץ, 10 בינואר 2010, ריאיון עם פרופ' הוכמן

הערות שוליים
------------

1. ↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך: הוכמן אברהם, פרופ' עמוד 174
2. ↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1799 - 1848", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמוד 183
3. ↑  יוסף רוזנגרטן, פרופ' הוכמן מת בארה"ב, מעריב, 17 במאי 1979
**חאן א-לובאן** (או חָ'ן אֶ-לֻבָּן, לפי מפת ישראל) הוא מבנה חאן בדרך ההר העתיקה ('דרך האבות') מירושלים לשכם (כביש 60), בסמוך ליישוב הערבי לובאן א-שרקיה וצפונית להתנחלות מעלה לבונה. החאן נמצא בתחתית מעלה תלול ומפותל בכביש הישן המכונה 'מעלה לבונה' (כיום הכביש הראשי עוקף מעלה זה, והמעלה משמש רק ככביש גישה ליישוב מעלה לבונה).

החאן שימש כנקודת מנוחה להולכים בדרך, בעיקר בתקופה הממלוכית והעות'מאנית, בה היה החאן תחנה בדרך השיירות ירושלים - דמשק, במרחק של כ־45 ק"מ מצפון לירושלים (מרחק הליכה יומי ממוצע). החאן, היה התחנה האחרונה לפני יום המסע האחרון לירושלים, ובו נהגו ללון בטרם העלייה הקשה ב'מעלה לבונה', ולפני אזור ואדי חרמיה - אזור בו שוטטו שודדי דרכים.

בחאן מעיין נובע, בריכת מים, אורווה גדולה, חצר ומבנה בכניסה.

היסטוריה
--------

פיתולי מעלה לבונה, החאן מימין למטה, 1912
ישנם המזהים את אזור החאן עם בית מיכה, המוזכר בספר שופטים כאתר אכסניה על הדרך הראשית מירושלים צפונה, לפי דברי הגמרא במסכת סנהדרין המזהה אותו כ-3 ק"מ משילה, מרחק המתאים לאזור לובאן בו ממוקם החאן.

> 
> תניא: רבי נתן אומר: מגרב לשילה ג' מילין, והיה עשן המערכה ועשן פסל מיכה מתערבין זה בזה. ביקשו מלאכי השרת לדוחפו, אמר להן הקב"ה הניחו לו, שפיתו מצויה לעוברי דרכים.
> 
> 
> 
> — תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ק"ג, עמוד ב'
> 

על האתר המקראי "גרב", המוזכר כמקומו של מיכה, מובאת השערה על ידי החוקר שמואל קליין שהכוונה לגבעה באזור הנקראת ג'בל ע'רבה (קרי: רורבה), בה נמצאו שרידי יישוב מתקופת בית ראשון ושני. שם הקרוב לשם המקראי גרב.

זאב וילנאי בערך "לובאן שרקיה" באנציקלופדיה "אריאל" מצטט שני תאורים על האתר מהעת החדשה: בראשון מדווח נוסע טורקי בשם אוליה שלאבי בן המאה ה-17 שעבר במקום ב-1616 ומציין כי החאן מרווח מאוד. התיאור השני הוא של 230 אסירים ושבויים יהודים שהובאו למקום מירושלים ב-1917, בעת נסיגת הכוחות הטורקיים מפני הצבא הבריטי בזמן מלחמת העולם הראשונה. גם טל קלאר בספר "לפני אפרים בנימין ומנשה" מביא את הדברים בתמציתיות.

גלריה תמונות
------------

* בכניסה לחאןבכניסה לחאן
* האורווה היוםהאורווה היום
* הבריכה אליה זורמים מי המעיןהבריכה אליה זורמים מי המעין
* תקרה במבנה החאן תקרה במבנה החאן

ראו גם
------

* גבעת גרב

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חאן א-לובאן** בוויקישיתוף
* טל קלאר, לבונה. אתר דעת, מתוך הספר: 'לפני אפרים בנימין ומנשה..." - קובץ מחקרים ותגליות בגאוגרפיה-היסטורית, ירושלים תשמ"ה. (הקישור אינו פעיל, 23 בדצמבר 2020)
* תמונות מחאן א-לובאן(הקישור אינו פעיל) - אתר 'חלקת השדה'.
* תמונות מחָא'ן אָ-לֻובָּאן - אתר webshots
* דיגיטל 14, המנהל האזרחי אכף בנייה בלתי חוקית באתר הארכיאולוגי חאן א-לובן, באתר עכשיו 14, 3 בנובמבר 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  בקו אוויר המרחק הוא 31 ק"מ - דבר המצביע על הפיתולים בדרך הנובעים מהמבנה הטופוגרפי של השטח
2. ↑  לזיהויה של "גרב" בג'בל ע'רבה כבר עמד ש' קליין, "ארץ יהודה"
3. ↑  עם זאת, שניהם מפנים לעמוד 351 בפרקי הפועל הצעיר חלק ו' אף שהמקור בעמוד 331
**אורי בראון** (נולד בשנת 1957), הוא אתלט ישראלי בעבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל בקפיצה לגובה. בראון הוא האתלט הישראלי הראשון שקפץ מעל לגובה של 2 מטר.

ביוגרפיה
--------

בראון נולד וגדל ברמת גן. הוא למד בבית הספר תיכון עירוני ט' בתל אביב. הוא החל להתאמן באופן מקצועי בהיותו בן 18 בקבוצת מכבי תל אביב בהדרכת יצחק זלצברג. בהמשך התאמן בהדרכתם של דוד קושניר ומאמן אמריקאי צ'אק מקניל. בצבא זכה למעמד של ספורטאי מצטיין ושרת בקריה בחיל הקשר.

קריירה
------

בתחרויות האתלטיקה של כינוס הפועל ה-10 שנערכו במאי 1975 סיים בראון שני מבין הישראלים ובמקום שישי כללי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.85 מטר. חודשיים לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.89 מטר, אחרי שלמה נצר שקבע את אותה תוצאה ובאותו מספר פסילות (1.89 מטר). הדרוג הוכרע בקפיצה נוספת.

בתחרות מבחן למשחקי המכביה ה-10 שנערכה בשנת 1977 קבע בראון בקפיצה לגובה שיא אישי חדש של 1.96 מטר, 2 ס"מ נמוך משיאו הישראלי בן ה-3 שנים של יצחק גולדנברג (1.98 מטר) והתוצאה השנייה בטיבה של ישראלי באותה העת.

### שיאן ישראל

בתחרות שנערכה במכון וינגייט ב-18 במרץ 1978 קבע בראון בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של 2.00 מטר בניסיון השני ובכך היה לאתלט הישראלי הראשון שקפץ לגובה מעל 2 מטר. שיא זה החזיק מעמד שנה וחודשיים ונשבר על ידי גדעון הרמט (2.02 מטר). באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביוני אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.93 מטר, לפני צפריר מינצר (1.88 מטר).

בראון למד הנדסת מכונות.

שיאים אישים
-----------

* קפיצה לגובה: 2.00 מטר (1978) **שיא ישראלי בעבר**

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר למנויים בלבד אריה ליבנת, כך העליתי את הרף: סיפורו של אורי בראון, הישראלי הראשון שעבר 2.00 מ' , באתר הארץ, 21 במרץ 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתמול בכינוס, דבר, 7 במאי 1975
2. ↑  יעקב פתאל, בתום אליפות ישראל באתלטיקה - רוט וכחולי השלימו זכייה בשלוש מדליות מוזהבות, דבר, 2 ביולי 1975
3. ↑  בראון קבע שיא בגובה: 2 מטרים!, דבר, 19 במרץ 1978
4. ↑  משה רון, גדעון הרמט שבר את מחסום 2 המטרים בגובה -2.01!, דבר, 8 במרץ 1979
5. ↑  ברוך דגון, האתלטים נתנו הצגה ביום האחרון של "מלכת הספורט", דבר, 8 במאי 1979
6. ↑  רמה דלה גם ביומה השני של אליפות הא"ק, דבר, 5 ביוני 1978
**אלאוורדי** (בארמנית: **Ալավերդի**) היא עיר במחוז לורי שבצפון-מזרח ארמניה, בקצה ערוץ הנהר דבד, לא הרחק מגבול המדינה עם גאורגיה. האוכלוסייה מונה 16,500 תושבים (ירידה דרסטית מ-26,300 תושבים ב-1989). העיר היא מרכז מסחרי ותעשייתי חשוב במחוז וברפובליקה כולה, ונמצאת על מסילת הרכבת היחידה המחברת בין גאורגיה וארמניה. שם העיר בעבר היה **מאנס**.

דמוגרפיה
--------

העיר מאוכלסת ברובה בארמנים עם מיעוט יווני. בעבר הייתה באלאוורדי הקהילה היוונית הגדולה ביותר בארמניה.

אוכלוסיית העיר לאורך השנים| שנה | אוכלוסייה |
| --- | --- |
| 1916 | 1,185 |
| 1939 | 10,000 |
| 1959 | 16,805 |
| 1965 | 24,600 |
| 2008 | 13,225 |
|

היסטוריה
--------

מפעל הפקת נחושת באלאוורדי
ב-1770, כאשר אלאוורדי הייתה חלק מגאורגיה, הורה ארקלה השני להקים בעיר בית היתוך לנחושת, ובסוף המאה ה-19 העיר הפכה למרכז מטלורגיה תוסס. ב-1903 הגיע היקף יצור הנחושת בעיר ל-13% מכלל הנחושת שהופקה באימפריה הרוסית. ב-1909 הוקמה תחנת כוח הידרואלקטרית על נהר הדבד, על מנת לספק את צורכי האנרגיה הגדלים של התעשייה בעיר. במהלך התקופה הסובייטית, הוקמו בעיר תשתיות רבות, כולל פיתוח אזור סאנאהין, שהפכו את אלאוורדי לעיר תעשייה חשובה בארמניה הסובייטית.

בעיר ובסמוך לה נמצאים מבנים היסטוריים רבים כדוגמת גשר סאנאהין מהמאה ה-12 וכנסיית אודזון (Օձունի եկեղեցի) מהמאה ה-5 לספירה.

ערים תאומות
-----------

* גאורגיהגאורגיה כובולתי, גאורגיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלאוורדי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אלאוורדי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7709000-7
* VIAF: 236625747
* WorldCat: viaf-236625747

 |
**אלאזון** (ביוונית: **ἀλαζών**) הוא אחד מסוגי הדמויות בקומדיה היוונית. המושג משמש גם לתיאור דמויות בעלות אופי דומה בקומדיות מאוחרות יותר. האלאזון מופיע בדרך כלל בתור הדמות החוסמת בקומדיה, כמו למשל אב שמפריע לאוהבים הצעירים. האלאזון מעורר גיחוך במעשיו ובכך מצחיק את הקהל.

דמות הקמצן מתוך המחזה של מולייר היא דוגמה לאלאזון.

תיאור הדמות
-----------

האלאזון מזדהה בצורה עיוורת עם תפקידו ומעמדו ועם הנורמות החברתיות. הוא רברבן שאינו מודע לסובב אותו, וסבור שהוא ניחן בתכונות שבמציאות לא מאפיינות אותו. האלאזון מחשיב את עצמו לגבוה ומורם, למרות שבפועל אין הדבר כך. מבחינת התדמית החברתית האלאזון מזדהה לגמרי עם ה"מסכה" שלו ועם הנורמות החברתיות, הוא עסוק במראהו ובאופן שבו הסביבה רואה אותו, הוא שמרן השואף ליציבות תמידית, שגרה והרגלים.

בין האלאזון לאיירון ישנם ניגודים סימטריים: האלאזון מזדהה באופן מוחלט עם תפקידו ומעמדו, הוא חי באשליות ובמציאות השקרית שהוא בנה לעצמו, והוא חושב שהוא יותר גדול ממה שהוא באמת, אך לבסוף מתגלה כנחות; לעומתו, האיירון נראה חלש ונחות כלפי חוץ, אבל יש לו ערמומיות, חוצפה ושנינות, ובסופו של דבר הוא השולט בעלילה ומשפיע יותר על ההתרחשויות.

ראו גם
------

* תיאטרון ביוון העתיקה

קישורים חיצוניים
----------------

* Northrop Frye's Theory of Archetypes
* Character Functions According to Northrop Frye (אורכב 18.03.2009 בארכיון Wayback Machine)
* יעל רנן, ספרות המערב: הרברבן (אלאזון) 3.2
* אלאזון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**מריה כריסטיאנה אלאונורה פרוכסקה** (בגרמנית: **Marie Christiane Eleonore Prochaska**;‏ 11 במרץ 1785 – 5 באוקטובר 1813) הייתה גרמנייה, אשר התחזתה לגבר והתגייסה לצבא הפרוסי. היא נהרגה במהלך קרב גרדה והפכה לגיבורה עממית בגרמניה.

ביוגרפיה
--------

פרוכסקה נולדה בפוטסדאם ב-11 במרץ 1785. אביה היה קצין זוטר במשמר המלכותי הפרוסי ומשפחתה הייתה ענייה מאוד. לאחר מות אמה, אביה לא היה מסוגל לגדל אותה בעצמו, ולפיכך שלח אותה לבית היתומים הצבאי בפוטסדאם שם הועסקה כמשרתת. מגיל צעיר היא גילתה עניין רב בצבא ופיתחה שנאה עזה לנפוליאון בונפרטה. ב-1813 היא התחזתה לגבר בשם אוגוסט רנץ והתגייסה לצבא הפרוסי. היא הוצבה בגדוד היגרים ה-1 שהיה חלק מהפרייקור של ליצו. היא שרתה בתחילה כמתופפת ובהמשך הפכה ללוחמת. היא נפצעה במהלך קרב גרדה כאשר ניסתה להגן על אחד מחבריה, ורופאי השדה מיהרו לטפל בה. הם גילו לתדהמתם שהיא אישה ומיהרו לפנות אותה לבית חולים בדננברג היא מתה מפצעיה כעבור שלוש שבועות ב-5 באוקטובר 1813.

אחד מחבריה של פרוכסקה, פרידריך כריסטוף פורסטר, שהפך לימים להיסטוריון צבאי נודע, סיפר לימים גרסה אחרת למותה של פרוכסקה. לפי פורסטר, פרוכסקה איבדה את נשקה בתחילת המתקפה, אולם כאשר הבחינה שחבריה מתחילים לסגת, היא לקחה תוף צבאי שהושאר מאחור, והסתערה בעזרתו על החיילים הצרפתים. פרוסטר טען שהוא עצמו פחד להשתתף במתקפה הפזיזה, אולם פרוכסקה ניגשה אליו ולחשה לו "לויטננט, אני ילדה" במטרה לעודד אותו להצטרף אליה. סיפורו של פורסטר זכה לפרסום רב, אולם הוא נפסל במחקר המודרני כלא-אמין.

סיפורה של פרוכסקה לא ייחודי. ידוע על נשים רבות נוספות שהתחזו לגברים ושרתו בצבא הפרוסי. המפורסמות שבהן הן פרדריקה קריגר, אסתר מנואל, ואנה לירינג. עם זאת, מותה ההרואי בקרב הפך אותה לגיבורה עממית בפרוסיה, והיא זכתה לכינוי "ז'אן ד'ארק של פוטסדאם". מחזות וספרים רבים נכתבו על סיפורה. המפורסם שבהם הוא "אלאונורה פרוכסקה" שנכתב בידי יוהאן פרידריך לאופולד דאנקר והולחן בידי לודוויג ואן בטהובן. המחזה עצמו אבד במהלך השנים, אולם המוזיקה שבטהובן כתב עבורו השתמרה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלאונורה פרוכסקה** בוויקישיתוף
* אלאונורה פרוכסקה בספרייה הלאומית הגרמנית
* Eleonore Prochaska
* Kurzer Lebenslauf
* Veronika Bock und Ulrich Biermann: *11.03.1785 - Geburtstag von Eleonore Prochaska* WDR ZeitZeichen vom 11. März 2020. (Podcast)
* Eleonore Prochaska bei Frauenorte Niedersachsen
* אלאונורה פרוכסקה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 13305506X
* ISNI: 0000 0000 1949 9885
* VIAF: 55325547
* WorldCat: viaf-55325547

 |
**בורובץ** (בבולגרית: Боровец) הוא אתר סקי ונופש, בגובה 1350 מ' מעל פני הים, הנמצא בהרי רילה שבבולגריה.

בורובץ, השייך למחוז סופיה, מהווה מוקד תיירות, בעיקר תיירות חורף (סקי).

בורובץ שוכנת כ-73 ק"מ מסופיה (בירת בולגריה), והיא היישוב העתיק ביותר בהרי רילה. 
את המקום גילה הנסיך פרדיננד שהפך את האזור לאתר ציד מלכותי ובנה כאן מספר מבנים. בעקבותיו הגיעה האצולה שגילתה את השלג ובסוף המאה ה-19 נפתח מסלול הסקי הראשון.
כיום אין במקום יישוב של ממש, אלא מרכז נופש, עם בתי מלון גדולים ושירותי תיירות נוספים, המשרתים את התיירים הרבים המגיעים לנפוש בקיץ ולאתר הסקי בחורף.

תיירות הקיץ היא של מטיילים ומטפסי הרים, היוצאים מבורובץ אל פסגת מוסלה (2,925 מטרים) הסמוכה ומסלולים נוספים, ושל נופשים הבאים לנוח וליהנות ממזג האוויר הקריר ומיערות עצי המחט. אחד מרכבלי הסקי פועל גם בשיא עונת התיירות בקיץ, ומעלה את המטיילים לבקתת יאסטרבץ, ובכך מקצר מאוד את הטיפוס למוסלה.

אתר הסקי בורובץ
---------------

בורובץ הוא אתר הסקי השני בגודלו בבולגריה, אחרי בנסקו, והוותיק מבין אתרי הסקי. גובהו המקסימלי 2,550 מ' והוא יורד לגובה 1,350 מ'. כיום יש בו 19 מסלולי סקי, באורך כולל של 58 ק"מ.
האתר זוכה לתנופת פיתוח מאסיבית. נבנים בו בתי מלון ענקיים והוא צפוי לעבור הרחבה בשנים הקרובות. 
גולשי סקי רבים, המחפשים מחיר זול, מגיעים לאתר ממדינות אירופה וגם מישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בורובץ** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בורובץ
* בורובץ, ברשת החברתית פייסבוק

* כרמית וייס, ‏אתרי סקי בבולגריה, באתר GoTravel
* אתר תיירות (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ge383691

 |