recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
מערת נטר
שלט הסבר על המקום.

**מערת נטר** היא מערת כורכר טבעית הנמצאת בשטח בית הספר החקלאי מקוה ישראל. המערה שימשה במהלך השנה הראשונה להקמתו כמקום מגורים זמני לתלמידי המקום. נקראת על שמו של קרל נטר, מייסד בית הספר.

היסטוריה
--------

### רקע

בשנת 1867, ביקר קרל נטר בארץ ישראל כשליח חברת "כל ישראל חברים". הוא בדק את מצבם של יהודי היישוב הישן והגיע למסקנה שלא ניתן להביא לשיפור הכלכלי אלא על ידי הכשרתם לעבודה חקלאית.

נטר החליט לבקש מכי"ח אישור להקמת בית ספר חקלאי. הוא פנה לחברה והיא נתנה לו את אישורה, אך אז התברר שאין מספיק כסף להקמה. נטר פנה לברון רוטשילד בבקשה למימון, ואחרי מאמצים מרובים, הממשלה העות'מאנית נתנה לנטר רישיון לייסוד בית ספר חקלאי, והעניקה לו שטח של 2,600 דונם של אדמות מדינה.

### השימוש במערה

למרות המימון שקיבל מרוטשילד, חל עיכוב בבניית מבני הקבע של בית הספר, בלית ברירה החליט נטר שמערה טבעית שנמצאה בשטח בית הספר טובה מספיק למגורים עבור מספר התלמידים המועט שהיו אז במקוה ישראל.

במהלך השנה הראשונה של בית הספר התגוררו במערה נטר וראשוני המתיישבים במקום, עד מעברם למבני הקבע.

פעילות ארגון "ההגנה" בית הספר
-----------------------------

כבר בתחילת קיומו של ארגון ההגנה, במאורעות תרפ"א (1921) ולאחר מכן במאורעות תרצ"ו (1936), שימש המקום בסיס ליחידות ההגנה. בימי המנדט הבריטי שימשה המערה מסתור לאימונים בנשק. נעשו בה ניסויים שונים בנשק ובתחמושת. קולות היריות והפיצוצים נבלעו בדפנות המערה ולא נשמעו בחוץ.

לקריאה נוספת
------------

* ספי בן יוסף, מדריך ישראל החדש**- מישור החוף הדרומי, פלשת. עמ' 134-133,** הוצאת משרד הביטחון ההוצאה לאור וכתר הוצאה לאור. 2001.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מערת נטר** בוויקישיתוף
**גוביקונודון** (שם מדעי: *Gobiconodon*) הוא סוג של יונק פרהיסטורי, שחי בתור היורה והקרטיקון לפני 166 עד 94 מיליון שנה מזמננו. סוג זה כלל מינים רבים שחיו בעיקר ברחבי אסיה, אך כמה מינים התגלו גם בבריטניה וספרד, במרוקו, והמין *Gobiconodon ostromi* התגלה בארצות הברית (שבעבר הייתה מאוחדת עם אסיה). הוא השתייך לסדרת האאוטריקונודונטים, לצד הרפנומאמוס. עם זאת כמה חוקרים משייכים אותו לסדרה הנכחדת Gobiconodonta.

מאובניו של הגוביקונודון התגלו לראשונה במדבר גובי שבמונגוליה, שבו נמצאו לסתות תחתונות שבורות שלו. הוא תואר למדע ב-1978.

הגוביקונודון היה מהגדולים שבכל יונקי המזוזואיקון, אך לא עלה על משקל של 4.5-5 קילוגרם ובאורך 45 עד 50 סנטימטרים. יונק זה היה בעל מבנה שרירי עם ראש גדול ונראה שדמה באורח חייו לגירית. עם זאת היו לו לסתות קשוחות בעלות ניבים בולטים ומלתעות חזקות כמו של צבועים. מבנה זה מתאים בעיקר למינים אוכלי נבלות וייתכן מאוד שהיה אוכל נבלות כמו קרובו הרפנומאמוס, אך אולי גם צייד של חיות קטנות, לרבות צעירי דינוזאורים. המינים הרבים ותפוצתם הרחבה רומזים על כך שהיה יונק מצליח מאוד בתקופתו.

גלריה
-----

* איור של גוביקונודוןאיור של גוביקונודון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גוביקונודון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
ווקסהול שבט GL סלון, שנת 1977
**ווקסהול שבט** (באנגלית: **Vauxhall Chevette**) היא מכונית משפחתית קומפקטית מתוצרת ווקסהול מוטורס שיוצרה בין השנים 1975–1984.

מנוע הווקסהול שבט נלקח מדגם ווקסהול ויוה מודל HC אשר יוצר בין השנים 1970–1979. מחירו של דגם ההאצ'בק בתחילת יצורו בבריטניה ב-1 במאי 1975 עמד על 1,591 לירות שטרלינג.

רקע
---

במקביל, השיקה חברת ג'נרל מוטורס באמצעות חטיבת שברולט, בארצות הברית את השברולט שבט. ההשקה התקיימה ב־16 בספטמבר 1975 עם הדגם סדאן 2 דלתות. בשנת 1976 הושק דגם ה-3 דלתות ובאפריל 1978 הושק דגם הסדאן 4 דלתות. החל מספטמבר 1980 הוצע בברזיל דגם 3 דלתות סטיישן.

בשנה הראשונה לייצורה, נמכרו כ-275,000 יחידות מדגם השברולט שבט. בשנים 1979–1980 הייתה השברולט שבט המכונית הנמכרת ביותר בארצות הברית. היא יוצרה בארצות הברית, ברזיל, קולומביה, אקוודור, יפן וונצואלה.

מכוניות כמעט זהות בשלדת רכב, מנועים ועיצוב גוףשייצרה במקביל חברת ג'נרל מוטורס היו אופל קדט בגרמניה, על ידי חברת הבת אופל, ביפו את הסוזוקי ג'ימיני, בקנדה ובארצות הברית את דגם הפונטיאק אקאדיאן, ופונטיאק T1000, ובאוסטרליה את דגם ההולדן ג'ימיני.

ייצורה המרכזי של הווקסהול שבט היה בבריטניה, כאשר הורכב בדגם מנוע 1,256 סמ"ק. באקוודור יוצרה ה-"ווקסהול שבט" עם מנועי 1,500 סמ"ק בדגם שהיה קרוי AYMESA Cóndor. בניו זילנד הורכבה הווקסהול שבט בין השנים 1976–1981.

הווקסהול שבט יוצאה לאוסטריה, גרמניה, צרפת, שוודיה, אורוגוואי.

גרסאות ווקסהול שבט
------------------

* 2 דלתות - סלוו
* 4 דלתות - סלון
* 3 דלתות - האצ'בק
* 3 דלתות - טנדר

דגמי ווקסהול שבט
----------------

* שברולט שבט מודל E (ממאי 1975) ומודל L (מאפריל 1976) - דגם 3 דלתות הצ'בק (מינואר 1984 - דגם 4 דלתות סלון)
* שברולט שבט מודל GL (מנובמבר 1975)
* שברולט שבט מודל GLS (דרגת גימור מפוארת עם שעון, ומצית) - דגם 4 דלתות סלון
* שברולט שבט מודל HS (מינואר 1978) - דגם הצ'בק 3 דלתות, מנוע 6 צילינדר, 2,279 סמ"ק
* שברולט שבט מודל ES (מאוקטובר 1980), (רדיו, שעון קוורץ, משענות ראש קדמיות)
* שברולט שבט מודל HSR (ספורט)

תמונות
------

* ווקסהול שבט, סלון, 4 דלתות ווקסהול שבט, סלון, 4 דלתות
* ווקסהול שבט ווקסהול שבט
* ווקסהול שבט - מבט לתא הנהג ווקסהול שבט - מבט לתא הנהג
* ווקסהול שבט, סלון, 4 דלתות, שנת 1978 ווקסהול שבט, סלון, 4 דלתות, שנת 1978
* ווקסהול שבט, 3 דלתות, דגם 1.3 GL, שנת 1978 ווקסהול שבט, 3 דלתות, דגם 1.3 GL, שנת 1978
* ווקסהול שבט, שנת 1981 ווקסהול שבט, שנת 1981
* ווקסהול שבט, דגם HSR ווקסהול שבט, דגם HSR

ראו גם
------

* ווקסהול מוטורס
* שברולט שבט
* GMC שבט
* אופל
* ויוה ווקסהול
* אופל קדט C

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ווקסהול שבט** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ג'נרל מוטורס - פרופיל web.archive.org/web/20090418084802

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph912515

 |
**אניה קלינג** (בגרמנית: **Anja Kling**; נולדה ב-22 במרץ 1970) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה גרמנייה, שהתפרסמה לראשונה בזכות תפקידה הראשי בדמות של סוזן, בסרט "החתונה הירוקה" (בגרמנית: "**Grüne Hochzeit**"‏; 1989). פריצת הדרך המשמעותית שלה התרחשה בזכות תפקידה הראשי בסדרת הדרמה הגרמנית "ביתו של הגדרון" (בגרמנית: **Hagedorns Tochter**‏; 1994).

ביוגרפיה
--------

### תחילת הקריירה 1989–1999

קלינג נולדה בפוטסדאם לאב העובד בתעשיית הקולנוע ולאם מורה לאומנות, אחותה הגדולה היא השחקנית גרית קלינג (גר'). היא למדה תקופה בבית ספר לבלט, לאחר התיכון היא תכננה ללכת ללמוד רפואה אך בעקבות אחותה הלכה לתחום המשחק.[דרוש מקור] ב-1989 התפרסמה לראשונה כששיחקה את התפקיד הראשי בסרט "Grüne Hochzeit" (חתונה ירוקה). בשנות התשעים החלה ללמוד בבית ספר למשחק בברלין אך עזבה את הלימודים עקב הצעה מהטלוויזיה.[דרוש מקור] ב-1994 זכתה בפרסומה המשמעותי הראשון עקב תפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "ביתו של הגדרון". ב-1997 שיחקה בסרט הבלארוסי "מגיהנום לגיהנום" העוסק בפוגרום קיילצה. ב-1997 גם דיבבה את קטעי הדיבור בגרמנית של הדמות הראשית אניה בסרט "אנסטסיה" וב-1998 דיבבה את מרים בסרט "נסיך מצרים".

### 2000 ואילך

ב-2003 הופיעה בסרט "ספטמבר" המתרחש בגרמניה לאחר פיגועי 11 בספטמבר, הסרט הוקרן בפסטיבל קאן.[דרוש מקור] ב-2004 גילמה מלכה בסרט "Traumschiff Surprise – Periode 1" המהווה פרודיה על סרטי מדע בדיוני. ב-2006 גילמה את חברתו של טיל שווייגר בסרט "Where Is Fred?‎" וב-2007 פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה [דרוש מקור].

ב-2016 דיבבה את מטילדה ב"אנגרי בירדס - הסרט". ב-2017 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "Der gleiche Himmel" העוסקת במזרח גרמניה של שנות השבעים, ב-2017 גם דיבבה את דמות הסמיילית ב"אמוג'י: הסרט".

בשנת 2020 שיחקה בסדרת הדרמה "פרויד" אודות חיו של זיגמונד פרויד בהפקה אוסטרית-גרמנית-צ'כית שעלתה מאוחר יותר לשירות הסטרימינג של נטפליקס.

היא זכתה במספר פרסים על עבודתה.[דרוש מקור]

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **אניה קלינג** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אניה קלינג** |

* אניה קלינג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אניה קלינג, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* אניה קלינג, באתר AllMovie (באנגלית)
* אניה קלינג, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* אניה קלינג, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* אניה קלינג, באתר אייטונס (באנגלית)
* אניה קלינג, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Hagedorns Daughter (ביתו של הגדרון) – אתר הסדרה (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009541284205171
* BIBSYS: 15009285
* BnF: cb15053040v (data)
* GND: 124846246
* ISNI: 0000 0003 7209 3034
* LCCN: no2010090562
* NLK: KAC2020P7012
* NTA: 328462098
* SUDOC: 139850171
* VIAF: 266401146
* WorldCat: lccn-no2010090562

 |
הטענת רכיב תחנת החלל הבינלאומית "קולומבוס" בנמל התעופה של ברמן
המטוס בתקופה בה כונה "סופר טראנספורטר"
איירבוס בלוגה בשנת 2005
**איירבוס בלוגה** (באנגלית: **Airbus Beluga**) מכונה גם **איירבוס A300-600ST**, הוא מטוס מטען מתוצרת יצרנית המטוסים האירופית איירבוס. המטוס הוא מטוס איירבוס A300-600 בו הורחב בטן המטוס בצורה משמעותית על מנת שיוכל לשאת מטענים גדולים במיוחד. 

ממטוס זה נבנו חמש יחידות, והן משמשות את איירבוס להעברת חלקי מטוסים בין מפעליה הפזורים בצרפת, גרמניה, ספרד, ובריטניה. בתחילה נקרא המטוס "סופר טראנספורטר" (Super Transporter), אולם בהמשך שונה שם המטוס לשמו באנגלית של הלבנתן הלבן, "בלוגה".

פיתוח
-----

כשנוסדה איירבוס ב-1970 הוסעו רכיבי המטוסים המיוצרים במספר מדינות בכבישים. בשנת 1972 רכשה איירבוס ארבעה מטוסי בואינג 377 שעברו הסבה דומה, ומכונים "סופר גופי" (Super Guppy).

בשנת 1991 החלו החברות דיימלר-קרייזלר איירוספייס ו-Aérospatiale, שתי השותפות העיקריות של איירבוס, בפיתוח מטוס שיחליף את הבואינג 377. המטוס שתוכנן היה זהה ל-A300 בכנפיים, מנועים, כן הנחיתה, וחלקו התחתון. אולם כדי שיוכלו להכניס מטענים מבלי לנתק את המערכות ההידראוליות, הועבר תא הטייס לתחתית המטוס. כמו כן חוזק מבנה הזנב כדי לשמור על יציבות המטוס.

בניית המטוס החלה בספטמבר 1992, וטיסת הבכורה התקיימה ב-13 בספטמבר 1994. לאחר 335 שעות של מבחנים, קיבל המטוס את אישור הרשויות באוקטובר 1995.

המטוס משמש להעברת רכיבי המטוסים להרכבה הסופית בטולוז או המבורג. במשך השנים שמשו המטוסים להעברת מגוון רחב של מטענים מיוחדים, בהם רכיבי תחנת חלל, מכונות, ומסוקים.

נפח תא המטען גדול יותר מהC-5 גלקסי והאנטונוב 124, אולם המטוס מוגבל לנשיאת מטען של עד 47 טון, בהשוואה לגלקסי היכול לשאת 122.5 טון, והאנטונוב 124 המסוגל לשאת 150 טון. למרות גודלו, המטוס לא מסוגל לשאת את חלקי ה-A380 המועברים לרוב על גבי ספינות.

בשנת 1999 נשא המטוס את ציורו של אז'ן דלקרואה, "החירות מובילה את העם", מפריז לטוקיו. גובה הציור היה גדול בשביל הבואינג 747, והוא הועבר בתוך מכולה מיוחדת במטוס.

מטוס איירבוס בלוגה XL אמור להחליף אותו ובשנת 2020 הוא ביצע את הטיסה הראשונה.

מפרט טכני
---------

|  | A300-600ST‏ |
| --- | --- |
| אורך | 56.15 מטר |
| מוטת כנפיים | 44.84 מ' |
| גובה | 17.24 מ' |
| שטח כנפיים | 122.40 מ' |
| קוטר | 3.95 מ'בתא המטען 7.1 מ' |
| משקל ריק | 86 טון |
| משקל המראה מרבי | 155 טון |
| טווח (עם 40 טון מטען) | 2779 ק"מ |
| טווח (עם 26 טון מטען) | 4632 ק"מ |
| הנעה | שני מנועי  CF6-80C2A8 תוצרת ג'נרל אלקטריק |
| קיבולת מטענים | 47 טון |
| קיבולת דלק | 23,860 ליטר |
| נפח מטענים | 43,000 מ"ק |
| אורך מסלול מינימלי | 2,324 מ' |
| צוות | 2 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איירבוס בלוגה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של איירבוס בלוגה
* המטוס באתר איירבוס (באנגלית)
* תמונות המטוסים באתר Airliners.net
* ניצן סדן, מותק, המטוס התנפח: הכירו את לווייתני השחקים, באתר כלכליסט, 15 בפברואר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו איירבוס בלוגה העביר את הציור החירות מובילה את העם ליפן
2. ↑  ראו מפרט המטוס באתר איירבוס
המונח "אלפא בנחש מים" מפנה לכאן. לערך העוסק בכוכב בקבוצת נחש מים קטן, ראו אלפא בנחש מים קטן.

**אלפארד** (מערבית **الفرد** אל-פארד - "הבודד") או **α בנחש מים** הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים נחש מים והוא גם אחד מהכוכבים הבהירים בשמי הלילה. הכוכב מייצג את ליבו של נחש המים המזוהה במיתולוגיה היוונית עם ההידרה.

שמו של הכוכב נובע ממיקומו באזור דליל בכוכבים בהירים כך שלמרות שדרגת בהירות נראיתו היא כמעט 2, הוא בולט ככוכב הבהיר בסביבתו וקל לזיהוי.

תכונות
------

אלפארד הוא ענק כתום במרחק של כ-180 שנות אור ממערכת השמש עם מסה של לפחות 2.5 מסות שמש ורדיוס של כ-40 פעמים רדיוס השמש, שעזב את הסדרה הראשית לאחר תום המימן בליבתו וכעת הוא מתיך הליום לפחמן ולחמצן. עוצמת הארתו של אלפארד היא פי 400 משל השמש וספקטרום הקרינה שלו משתנה באופן מורכב עם מספר מחזורים שונים הנעים בין מספר שעות למספר ימים. ככל הנראה השינויים נובעים מפעימות בשכבות החיצוניות של הכוכב. 

ניתוח ספקטרוסקופי של אור הכוכב הראה ששכבותיו החיצוניות מכילות חומרים כמו באריום, שאינם צפויים להמצא בו בשלב התפתחות זה. דבר זה מרמז שלכוכב היה בעבר בן זוג מסיבי יותר, שסיים את חייו כננס לבן וכעת לא ניתן להבחין בו יותר, והוא המקור לחומרים אלו.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלפארד באתר של ג'ים קלר
* אלפארד, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
מכוון פסנתרים
**כוונן פסנתרים** (כַּוְנָן) הוא אדם העוסק בכיוון פסנתרים - אומנות מתיחת מיתרי הפסנתר כך שיפיקו צליל מדויק והרמוני. כוונון הפסנתר צריך להתבצע אחת לתקופה, שמשכה תלוי באיכות הפסנתר ומצב שימורו, וכן בעקבות טלטול או שינוע של כלי הנגינה. הכוונון נועד לשמור על דיוק בגובה הצלילים וההרמוניות ועל מצבו המכני התקין של הפסנתר. 

לרוב מבצע הכוונן מספר פעולות: כיוון הפסנתר, ביצוע הסדרה מכנית (רגולציה מכנית) ועיצוב האינטונציה (voicing) כדי לשפר את גוון הצליל. כווננים רבים מצטיינים באחד משלושת התחומים הנ"ל, שכן מדובר בתחומי ידע נפרדים. פסנתר הזקוק בעיקר לכוונון מתאים לטיפולו של כוונן שאוזנו טובה במיוחד, בעוד שפסנתר שעיקר בעיותיו מכניות, יזכה לטיפול הולם אצל כוונן שבקיא היטב ברזי המכניקה. לכל פסנתר מכניקה מעט שונה, המחייבת לא רק ידע רב, אלא בעיקר יכולת עיצוב ודמיון, על מנת לבטא באופן מיטבי את תכונותיו של הכלי המסוים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כוונן פסנתרים** בוויקישיתוף
* דניאלה אפלבלט, את רוב כלי המיתר מכוונים באמצעות השוואה פשוטה בין המיתרים. בפסנתר זה בלתי אפשרי. למה?, במדור "שאל את המומחה" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, ינואר 2019

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LNB: 000313596

 |
**אמנת עבודת לילה (מאפיות), 1925** היא האמנה ה-20 של ארגון העבודה הבינלאומי. האמנה קובעת שיש לאסור בחוק עבודה בלילה על מנת לאפשר לפועלי האפייה שנת לילה. האמנה אומצה ביוני 1925 ונכנסה לתוקף במאי 1928. במהלך שנות ה-60 ירדה קרנה של האמנה, לאור התרחבות האפיה הממוכנת. בדצמבר 1963 הוחלט בוועידת המזון של ארגון העבודה הבינלאומי להקים ועדה שתבחן את ביטול האמנה, שנתמכה אז בידי שלוש עשרה מדינות בלבד, ביניהן ישראל שחוקקה את חוק איסור אפיית לילה.

היסטוריה
--------

ההתנגדות לאפייה בלילה הייתה, יחד עם הדרישה שלא לעבוד ביום ראשון, היעד המרכזי של ארגוני האופים באירלנד בשנות ה-30 של המאה ה-19. ההתנגדות לאפייה בלילה הופיעה גם באמנה של הקומונה הפריזאית בשנת 1871, ומאז הייתה דרישה רווחת בקרב ארגוני פועלים ברחבי העולם. בשנת 1924 החליטה ועידה בינלאומית בז'נבה לפעול לחקיקת אמנה בינלאומית האוסרת אפיית לילה. האמנה אומצה בוועידה של ארגון העבודה הבינלאומי ביוני 1925 ונכנסה לתוקף במאי 1928. 

האמנה אושררה במהלך השנים בידי 17 מדינות: לוקסמבורג (1928-1998), פינלנד (1928-1983), קובה (1928), בולגריה (1929), אסטוניה (1929), ספרד (1932), אורוגוואי (1933-1978), קולומביה (1933), צ'ילה (1933), ניקרגואה (1934-1950), אירלנד (1937-1980), שוודיה (1940-1970), ישראל (1951), ארגנטינה (1955-1981), פרו (1962-1996), פנמה (1970) ובוליביה (1973). עד שנת 1998 פרשו שמונה מדינות מהאמנה. למרות שישראל עדיין רשומה כחתומה על האמנה, חוק איסור אפיית לילה בוטל בשנת 1998.

היו מדינות, כמו צרפת, בהן נקבעו איסורים על אפיית לילה, מבלי לאשרר את האמנה. מנגד, היו מדינות, כמו לוקסמבורג, בהן האיסור לא נשמר, למרות החתימה על האמנה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הבטחת תעסוקה רצופה לפועלים עונתיים נדונה בועידת המזון, דבר, 16 בינואר 1964
2. ↑  Jack Magee, Barney: Bernard Hughes of Belfast, 1808-1878, Ulster Historical Foundation, 2001, pages 20-30
3. ↑  Night Baking, The Age - Jun 23, 1924
4. ↑  Convention concerning night work in bakeries, International Labour Conventions and Recommendations, Volume 1, By International Labour Organisation, pages 88-90
5. ↑  Night Work (Bakeries) Convention, 1925, Lists of ratifications by convention and by country (as at 31. December 1996), page 34
6. ↑  Information Document on Ratifications and Standards Related Activities, page 51
7. ↑  איסור עבודת לילה במאפיות, דבר, 26 בנובמבר 1931
המונח "נהואד" מפנה לכאן. לערך העוסק בקיסר אקסום בין השנים 918–928 , ראו דיל נהואד, קיסר אקסום.

**נאוד** היה קיסר האימפריה האתיופית בסוף תקופת תור הזהב. ציון נולד בשם "הנסיך קלאיופה" והיה בנו הצעיר של הקיסר באדה מריאם הראשון מאשתו הרביעית וויזרו רומנה וורק. הוכרז כקיסר ב-8 בנובמבר 1478 כאשר אחיו אסכנדר היה במערכה צבאית והוא היה היורש של אביו אך ויתר על כך. כאשר אחיו נפטר הוכרז כקיסר יריב לעמדה ציון השני על ידי זה סאלוס, יותר מאוחר הובס בקרב על ידי הקיסר וכאשר זה נפטר ירש אותו והוכרז כקיסר ב-1 בנובמבר 1494 תחת השם "אנבסה בצר" ("אויב האריה"). 

כמו הקיסר אסכנדר שלפניו, הוא סמך על העצה של אמו הקיסרית הלני. חרף עזרתה, שנות שלטונו צוינו על ידי אי הסכמה פנימית.

נהואד התחיל בבניה של כנסייה באמהרה שקושטה עם עלי זהב, והייתה ידועה בשם מכנה סלאסי. אך הוא מת לפני שגמרו לבנותה, והנקבר בתוך הכנסייה, בנו הקיסר לבנה דנגל סיים את בנייתה בשנת 1530. המסיונר פרנסישקו אלואראש הלך לראות את הכנסייה כאשר הסתיימה בנייתה אך הורחק ולא הורשה להיכנס. לאחר שהושלמה הכנסייה האימאם אחמד גראן הצליח לחדור למחוז אמהרה, וב-3 בנובמבר 1531 הבעיר האימאם באופן אישי את הכנסייה.

נהואד נהרג במשך המלחמה כנגד יפאט האסלאמית ב-13 ביולי 1507.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sihab ad-Din Ahmad bin 'Abd al-Qader, Futuh al-Habasa: The Conquest of Ethiopia, p. 231
2. ↑  C.F. Beckingham and G.W.B. Huntingford, The Prester John of the Indies, p. 360, 582
3. ↑  Sihab ad-Din Ahmad bin 'Abd al-Qader, Futuh al-Habasa: The Conquest of Ethiopia, p. 245

| השושלת הסולומונית |
| --- |
| תור הזהב | יקונו אמלק • יאגבה ציון • סינפה ערד הרביעי • חיזבה אסגד • קידמה אסגד • ג'ין אסגד • סבא אסגד • וואדם ערד • עמדה ציון הראשון • ניואיה קראסטוס • ניואיה מריאם • דווית הראשון • תוודרוס הראשון • יסחק הראשון • אנדראיאס • תקלה מריאם • סארוו ייאסוס • עמדה ייאסוס • זרע יעקב • באדה מריאם הראשון • אסכנדר • עמדה ציון השני • נהואד |
| תקופת השפל | דווית השני • גלאוודיוס • מינאס • סרצה דנגל • יעקב • זה דנגל • יעקב |
| ענפים | השושלת הגונדרית • השושלת השאוונית • השושלת התיגראינית • השושלת הגוג'אמית |
| האימפריה האתיופית |
**נדיתו** או **נדתם** היו קבוצות נשים בעלות מעמד משפטי מיוחד בחברה הבבלית, שחיו במקדשים, בעיקר מקדשים שומריים. הן היו אמורות בעיקרון להישאר בבתוליהן והיה מותר להן לעסוק בפעילות כלכלית, לצבור רכוש ולאמץ ילדים, בעיקר ילדי שפחות.

בדרך כלל נשים אלו היו חלק מן האליטה, לעיתים קרובות ממשפחות המלוכה. עצמאותן הכלכלית התבססה על הנדוניה שלהן, שאותה לא הורשו להעביר לגבר, וזאת בניגוד לנשים נשואות שהיו משוללות רכוש משל עצמן. במותן עבר רכושן לקרובי משפחה גברים או לילדים שאימצו.

במקדש איננה בארך, שם חיו כוהנות נדיתו, נמצאו לוחות ועליהן טקסטים מעלילות גלגמש, מכאן מסיקים שהן ידעו קרוא וכתוב.

חוקי חמורבי מתייחסים למעמד הנדיתו במספר מקומות, בין השאר מוזכרת חובת בני משפחות הנדיתו לספק את צורכיהן, זכותן לאמץ ילדי שפחות. בנוסף, יש גם מספר רב של מסמכים משפטיים פרטיים בבבל העתיקה, שבהם נשים אלה פועלות כשותפות חוזיות בעסקאות ולעיתים קרובות כנושים.

פעילות מינית מוגבלת הייתה מותרת לכוהנות גדולות ממעמד הנדיתו, במקדש נדיתו שבארך הכוהנת הגדולה בחרה למיטתה בחג השוויון כהירוס-גמוס גבר צעיר שייצג את דומוזיד.

לקריאה נוספת
------------

* Rivkah Harris: **The nadītu-woman**. בתוך: Robert D. Biggs u. a.: Studies presented to A. Leo Oppenheim. Chicago, 1964, עמודים. 106–135.

הערות שוליים
------------

1. ↑  למשל חוקים 144–146 וכן סעיף 178
**ההופסים** (באנגלית: **The Hoobs**) היא סדרת טלוויזיה בריטית-קנדית לילדים בכיכובן של בובות מבית היוצר של חברת ג'ים הנסון ששודרה ברשת ערוץ 4 בשנת 1999. הסדרה שודרה בישראל בערוץ הופ! בשנת 2004.

סקירה כללית
-----------

הסדרה מספרת על 5 יצורים הנקראים הופסים (הופה הופה, אברי, גרובי, טולי ורומי) מארץ הופס, אשר מתעניינים בכדור הארץ ובמנהגים של בני האנוש (אותם הם מכנים אנשים-צ'ים). בכל פרק, הם מנסים למצוא תשובה לשאלה שנמצאת באנציקלוהופ של הופה הופה. שלושה מהם, אברי, גרובי וטולי נמצאים באוטוהופ על מנת לחקור על השאלה כדי למצוא את התשובה, רומי מטיילת ברחבי כדור הארץ והופה הופה נשאר בארץ הופס. מדי פעם אברי, גרובי וטולי נוסעים באוטוהופ מבקרים את הילדים האמיתיים (אותם הם מכנים ילדים-צ'ים) והם עוזרים להם לחקור, כמו כן רומי מסייעת להם ממקום ספציפי בכדור הארץ. כאשר הם מוצאים את התשובה הנכונה לשאלה הם מגישים את חדשות ההופס, מספרים על הדרך שבה מצאו את התשובה וכאשר הם אומרים את התשובה הנכונה, הופה הופה מריע להם.

דמויות ומדבבים
--------------

במאית הדיבוב בעברית הייתה אפי בן ישראל, ומפיקת הדיבוב הייתה ענבר שטגר עזרא.

| שם הדמות | שם המדבב/ת בעברית |
| --- | --- |
| אברי | משה פרסטר |
| גרובי | ניר שעיבי |
| טולי | מירב דמארי |
| הופה הופה | יוסי סגל |
| רומי | דנה קריקוב |
| מנוהופ 1 | רני אלון |
| מנוהופ 2 | עדי רז |
| מנוהופ 3 | צילי ינקו |
| ילדים | דנה ויינברגרועי ויינברגספיר דרמוןאור אלטמןאריאל שמיראיל כהן |

קישורים חיצוניים
----------------

* "ההופסים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ההופסים, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
**ההגרלה** (באנגלית: **The Lottery**) הוא סיפור קצר משנת 1948, שכתבה הסופרת האמריקאית שירלי ג'קסון. הסיפור התפרסם לראשונה בכתב העת "ניו יורקר". בעקבות פרסומו הגיעו למערכת העיתון מאות תגובות של קוראים (בעיקרן שליליות) ואף היה גל של ביטולי מנויים לעיתון. עד היום, נחשב אירוע זה לפרסום שגרם לשיא תגובות קוראים בתולדות כתב העת "ניו יורקר". ליצירה נעשו עיבודים רבים במהלך ההיסטוריה, להצגות, לסרטים ולבלט. הבמאי דניאל זקהיים יצר על פי הסיפור סרט באותו שם, שיצא להקרנה ב-1996. עלילת הספר עובדה לאורך ההיסטוריה לסרטים ומחזות תיאטרון אחרים.

עלילה
-----

הסיפור, אשר מתרחש בעיירת ספר אמריקאית, הוא על טקס ברברי בשם "ההגרלה" המתרחש בעיירה מדי שנה בתאריך 27 ביוני. בטקס זה מתכנסים כל אנשי העיירה, משפחות שלמות והילדים בתוכן, בכיכר העיר. בתהליך מותח ומורט עצבים שולפים אנשי העיירה פתקים עם שמותיהם, ובסופו של דבר, שולף מישהו פתק מסומן.

משמעות הפתק היא שאדם זה יסקל באבנים על ידי אנשי הקהילה, וזאת על בסיס מנהג ואמונה ישנים, הנאמרים בסיפור בהערה בלבד. לפי אמונה זו, בזכות הקורבן יהיה יבול טוב ומזל בחקלאות. טקס זה נזנח ברוב העיירות האמריקאיות, אך כאן עדיין נשארו לו תומכים רבים.

ה"מפסידה" בהגרלה היא טסי הצ'ינסון, אשר מתבלטת לאורך הסיפור כתומכת נלהבת של הטקס. הסיפור מסתיים כשהקהילה סוקלת את טסי באבנים, בהתאם למסורת, בזמן שהיא צועקת על "חוסר ההוגנות" והברוטאליות של המעשה.

'ההגרלה' עושה שימוש יעיל ברעיון של התנהלות על פי מסורת ומנהג תרבותי ישן בקהילה מודרנית. הסיפור רומז על מיתוסים קדומים המשפיעים על התרבות המודרנית.

הסיפור מנקודת מבט אנתרופולוגית
------------------------------

כיום ידוע כי מנהגים מסוג "ההגרלה" והעלאת קורבן אדם התרחשו בהיסטוריה בתרבויות שונות. למעשה, עד היום ישנן עדויות שונות למנהגים שהשתמרו, ממש כמו "ההגרלה" בסיפור. בתרבות הקלטית למשל, נקרא מנהג זה "בלטיין" (אש בוהקת), או בסקנדינביה: "באלדר", על שם האל הנורדי הנושא את אותו השם. באירוע זה היו עורכים מדורה גדולה ומפנים אותה לכיוון יעד הברכה, השדות למשל. עד היום, נשתמרה בסקנדינביה המסורת של הדלקת דחליל בוער כקורבן במדורה, זכר למנהג נושן של קורבנות אדם. 

ההגרלה בסיפור היא למעשה הבחירה בקורבן שיוצא להורג באמונה שזה יתרום ליבולים ולפריון האדמה. אנו יכולים לראות את הניסיונות של האדם לשלוט בטבע, או לפחות להכווינו, לאורך ההיסטוריה כולה מסגידה לבעל האל שמביא את הממטרים (ראו גם חקלאות בעל), לדמטר מהמיתולוגיה היוונית ועד לפצ'אמאמה אלת הפריון של המיתולוגיה של האינקה.

האנתרופולוג ג'יימס ג' פרייז'ר, כתב בספרו ענף הזהב כי כישוף, דת ומדע הן שלוש דרכים שבאמצעותן מנסה האדם לשלוט בטבע. על פי זה מסתמן כי בתרבויות העתיקות, ניסו החברות על ידי מאגיה ומנהגים שונים להכפיף אליהם את חוקי הטבע. אלמנט ההגרלה העולה כאן בסיפור, מזכיר בין היתר גם את המיתוס הנורדי, על פיו ספנים אשר נקלעו לסערה וחששו לחייהם ערכו ביניהם הגרלה והנבחר הוקרב לאל אודין, על מנת שהים ישקט. כמו כן, מצוין במקור אחר על אודין על הקרבת אדם שלוש פעמים בשנה על מנת לתרום ליבולים ולקדם ניצחון.

ראו גם
------

* איש הקש

לקריאה נוספת
------------

* **ההגרלה** (בעברית)

קישורים חיצוניים
----------------

* ההגרלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**אמפארו אוטרו** (בספרדית: **Amparo Otero Pappo**;‏ 1896 – 1987) הייתה צרפתייה ילידת קובה שהצילה יהודים צרפתיים במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי החבאתם מפני הנאצים.

קורות חיים
----------

אמפארו נולדה בקובה בשנת 1896 והגרה עם משפחתה לפריז. שם נישאה ליעקב פאפו, יהודי ממוצא בולגרי. בשנת 1933 יעקב נפטר, והיא נותרה אלמנה עם בנם שארל אנרי, שנולד שנה קודם לכן.

### פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

עם הכיבוש הגרמני של צרפת, הצטרפה אמפארו לצרפתים רבים שברחו דרומה לאזור שלא נכבש על ידי הגרמנים. היא התיישבה בכפר סירן שבדרום צרפת שם חיה משפחתה של אחותה, והתפרנסה מייצור כובעים. למרות הקושי האישי שלה, אמפרו בקשה לסייע לאחרים במצוקה. היא הייתה פעילה בסיוע לפליטים אחרים, יזמה אירועים לילדים שאבותיהם היו שבויי מלחמה, וגם לקחה ילדים לביתה; שניים מהם היו האחיינית והאחיין של בעלה, ז'קלין (נולדה ב- 1935) וחיים (נולד ב-1923).

אמפארו קלטה גם ילדה יהודיה בשם ליליאן פרנג'י (Liliane Frangi), שמשפחתה נמלטה מפריז באפריל 1942. סבתה של ליליאן סירבה לעזוב את ביתה; היא נשארה מאחור ונעצרה 3 חודשים לאחר מכן, במהלך המצוד של יהודי פריז. יחד עם רבים היא גורשה לאושוויץ, שם מצאה את מותה. משפחת פרנג'י ברחה תחילה לאזור מרסיי, אבל כשהגרמנים השתלטו על ממשלת וישי בנובמבר 1942, נמלטו בני המשפחה לאזור האיטלקי, שהיה בטוח יחסית. באוקטובר 1943, כאשר גם חלק זה של צרפת נכבש על ידי גרמניה, ברחה המשפחה להרים, אך לפני כן הם שלחו את בתם בת ה-13 ליליאן לכפר סיראן שם הוסתרה על ידי אמפארו פאפו. למען ביטחונה של ליליאן היא מעולם לא הלכה לבית הספר, במקום זאת פאפו בקשה מהכומר המקומי לתת לה שיעורים הפרטיים. היא קבלה גם שעורי מתמטיקה מחבר בתנועת ההתנגדות שהיה מורה במקצועו.

### לאחר המלחמה

אמפארו נפטרה ב-19 בנובמבר 1987.

הכרה והנצחה
-----------

ב-2011 שמעה ליליאן על קיומו של ארגון יד ושם והחליטה להגיש את הבקשה לכבד את אמפארו כחסידת אומות עולם. ניתן לאמפארו התואר הרשמי של חסידת אומות עולם בטקס שנערך ביד ושם ב- 14 ביולי 2011. זכרונה הונצח על ידי הוספתה לקיר הכבוד שביד ושם.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  The Righteous Among The Nations - Pappo Amparo Rescue Story, באתר "יד ושם" (באנגלית)
2. ↑  The Righteous Among The Nations - Pappo Amparo (1896 - 1987 ), באתר "יד ושם" (באנגלית)
גריפוסוכוס (צבוע בתכלת) ומיני דמויי תנינאים שונים בהשוואה לאדם.
**גריפוסוכוס** (שם מדעי: **Gryposuchus**) הוא סוג של תנינאי נכחד שחי בתחילת האאוקן. הוא השתייך למשפחת הגוויאליים וחי באמריקה הדרומית. נמצאו מאובנים רבים שלו בברזיל, ארגנטינה, קולומביה ונצואלה והאמזונאס של פרו. היצור חי לפני 15 מיליון שנה ונכחד רק בסוף הפליסטוקן.

מאפיינים
--------

תנין זה נמצא לראשונה ב-1912 על גדת נהר במערב ברזיל. ממצאים אלה הושמדו במהלך הפצצות במלחמת העולם השנייה אך נמצאו נוספים שהיו קרובים לאותו המין, בעיקר של הגולגולת ועצמות שיניים. מבנה השיניים מרמז שהיצור היה קרובו לגוויאל ההודי והיה בעל לסתות דומות.

הוא היה גדול בהרבה מהתנינים המודרניים והגיע לאורך מרבי של 10.15 מטרים (33.3 רגל) ולמשקל 1,740 ק"ג, דבר ההופך אותו לגאיביאל השני בגודלו אי-פעם לאחר הרמפוסוכוס ההודי. עם זאת חלק מהמינים היו קטנים בהרבה. הוא היה בעל אורח חיים אמפיבי וניזון בעיקר מדגים או שגיוון מעט בחיות יבשה. המאובנים שלו נמצאו באזורים לאורך החופים ואולי הוא חי לחופי ימים ולא רק בנהרות כמו הגוויאלים המודרניים.

בתרבות
------

תנין זה הופיע במשחקים עולם היורה: המשחק וJurassic World: Alive.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גריפוסוכוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**שלי לנצמן** (נולדה בשנת 1970) שמשה כמנכ"לית מיקרוסופט ישראל מיולי 2015 ועד יולי 2019.

ביוגרפיה
--------

שירתה בצה"ל כמ"כית, כמ"מית וכמדריכה בקורס קצינות. לאחר שעברה למחלקת קשרי החוץ של צה"ל, לתפקיד של תיאום בין צה"ל לצבאות אחרים, סיימה את שירותה בדרגת רב-סרן.

היא בעלת תואר ראשון במדעי החברה ואסטרטגיה מאוניברסיטת בר-אילן, וסיימה לימודי תעודה בניהול משאבי אנוש בטכניון.

ב-1997 עברה לעבוד בחברת מיקרוסופט בישראל. תחילה עבדה כעוזרת מנכ"ל החברה ולאחר מכן עברה למחלקת השיווק של החברה, והתקדמה לניהול קבוצת התקשורת השיווקית. עברה לתחום המכירות וניהלה את תחום הביטחון ולאחר מכן את הקבוצה שהייתה אחראית על תחומי הפיננסים, הבריאות והתעשייה. ב-2011 מונתה לסמנכ"לית שירותי אנטרפרייז (Enterprise Services) והובילה פרויקטים טכנולוגיים. בהמשך מונתה לסמנכ"לית לענייני המגזר הציבורי. ביולי 2015 מונתה למנכ"לית מיקרוסופט בישראל. בתחילת יולי 2019 פרשה מתפקידה.

שלי לנצמן נשואה ואם לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

* גלית חתן, ‏שלי לנצמן מנכ"לית מיקרוסופט ישראל, באתר גלובס, 13 בספטמבר 2016
* שחר סמוחה, ‏ראיון מיוחד: מנכ"לית מיקרוסופט ישראל שלי לנצמן מסמנת מטרות, באתר גלובס, 11 במרץ 2017
* "אני עונה על מיילים כל יום כל היום, חוץ מיום כיפור", באתר כלכליסט, 1 בפברואר 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  גלית חתן, ‏שלי לנצמן מנכ"לית מיקרוסופט ישראל, באתר גלובס, 13 בספטמבר 2016
2. ↑  יגאל גרסיה, סבב מינויים ב- Microsoft: שלי לנצמן מונתה לתפקיד סמנכ"ל Enterprise Services, באתר "ידעטק", 5 בספטמבר 2011
3. ↑  הראל עילם, המנכ"לית החדשה של מיקרוסופט ישראל: שלי לנצמן, באתר כלכליסט, 2 ביולי 2015
4. ↑  ג'ון בן-זקן, שלי לנצמן, מנכ"לית מיקרוסופט ישראל – פורשת, "אנשים ומחשבים", 28 במאי 2019
**I Don't Want to Miss a Thing** (בעברית: **איני רוצה לפספס דבר**) הוא שיר שביצעה להקת הרוק הכבד אירוסמית'. השיר נכלל בפסקול הסרט ארמגדון ויצא לאור בשנת 1998.

רקע וכתיבה
----------

השיר נכתב על ידי הפזמונאית דיאן וורן. בשנת 1997 היא צפתה בראיון שערכה ברברה וולטרס עם ברברה סטרייסנד וג'יימס ברולין. ברולין דיבר בראיון על כך שגם בזמן השינה הוא מתגעגע לזוגתו סטרייסנד, ובעקבות כך כתבה וורן את הכותרת של שם השיר. רק לאחר שהיה בידה שם השיר, החלה לכתוב את מילותיו.

השיר נכלל בסרט "ארמגדון", והוא אחד מארבעה שירים של אירוסמית' שנכללו בו. הוא הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100, ושהה בפסגה במשך ארבעה שבועות של חודש ספטמבר 1998. כמו כן הגיע למקום הראשון במצעדים במדינות שונות, בהן אוסטרליה, איטליה, הולנד, אירלנד ונורווגיה. במצעד הסינגלים הבריטי דורג השיר במקום הרביעי. מן השיר מעל למיליון עותקים בבריטניה.

השיר היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, אך גם לפרס פטל הזהב לשיר המקורי הגרוע ביותר. בשנת 2019 נבחר למקום הראשון במצעד שנות ה-90 המחודש של גלגלצ.

וידאו קליפ
----------

הווידאו קליפ לשיר בוים על ידי פרנסיס לורנס. בקליפ נראים חברי הלהקה בשילוב עם סצנות מן הסרט "ארמגדון". בקליפ אף נראית ליב טיילר ביתו של סטיבן טיילר סולן הלהקה ששיחקה גם בסרט. טיילר האב נפצע בברכו יום לפני צילומי הקליפ, ובשל תנועתו המוגבלת צולם בצילומי קלוז אפ רבים.

הקליפ שודר רבות ב-MTV והיה לקליפ השני בפופולריות שלו בשנת 1998. הוא נבחר על ידי הערוץ לווידאו קליפ הטוב ביותר לשיר שהופיע בסרט.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "I Don't Want to Miss a Thing" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על הסינגל "I Don't Want to Miss a Thing" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על היצירה "I Don't Want to Miss a Thing" באתר Discogs
* סרטון השיר "I Don't Want to Miss a Thing" באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלכסה וליאנט, What you might not have known about these iconic movie love songs, באתר abc news‏, 13 בפברואר 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 55fca8e9-74ee-352a-97a4-82fe299d3826
* MusicBrainz work: 25f1c279-8826-3070-a9f2-0e99c59ed850

 |
**עבד א-רזאק סעיד א-נאיף** (בערבית: **عبد الرزاق سعيد النايف**; תעתיק מדויק: עבד אלרזאק סעיד אלנאיף; ‏~1933 – 10 ביולי 1978) היה איש צבא ופוליטיקאי עיראקי. ראש ממשלת עיראק במשך 13 ימים. נרצח בעת גלותו בלונדון, לפי הסברה, בהוראת סדאם חוסיין.

ביוגרפיה
--------

נולד בעיר פלוג'ה שבמחוז אל-אנבר בסביבות שנת 1933.

א-נאיף התמנה ב-17 ביולי 1968 כראש ממשלת עיראק במקומו של טאהר יחיא (אנ'), לאחר שעזר לאחמד חסן אל-בכר להשתלט על הנשיאות בהפיכה צבאית. אך הוא הודח כעבור 13 ימים, ב-30 ביולי באותה שנה, כאשר פתח אל-בכר בהפיכה שנייה ובחר לשמש במקביל כנשיא עיראק וכראש ממשלתה.

הוא גלה ללונדון, ונחשד כי שיתף פעולה עם מפלגת הבעת' הסורית ועם אש"ף כנגד משטרו של סדאם חוסיין. הוא נפצע אנושות ב-9 ביולי 1978 כשנורה בידי מתנקש ביציאה ממלון אינטרקונטיננטל (אנ') בפארק ליין שבלונדון ומת מפצעיו למחרת בבית החולים וסטמינסטר.

הרוצח, סאלם אחמד חסן, נתפס בידי עוברים ושבים ונידון ב-1979 למאסר עולם. בעקבות ההתנקשות גורשו מהממלכה המאוחדת חמישה דיפלומטים עיראקים.

קישורים חיצוניים
----------------

* סופר "מעריב" בלונדון, 2 עיראקים חשודים ברצח הגנראל נאיף, מעריב, 12 ביולי 1978
* י. פינקלסטון, ראש ממשלת עירק לשעבר נרצח בלונדון כי היה „אויב המהפכה הפלשתינית", מעריב, 1 במרץ 1979

הערות שוליים
------------

1. ↑  עודד גרנות, שינויים בצמרת עיראק - בלי מהפכה; אל־בכר התפטר; צדאם חוסייז במקומו, מעריב, 17 ביולי 1979.
**אלפא רומיאו שיגירה** (באיטלקית: **Alfa Romeo Scighera**) היא מכונית קונספט בתצורת מכונית ספורט המוגדרת כמכונית על מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית **אלפא רומיאו** בשיתוף חברת ההנדסה ועיצוב הרכב **Italdesign Giugiaro** (אנ') אשר הוצגה בשנת 1997

"אלפא רומיאו" היא חברת בת של קונצרן הרכב האיטלקי **פיאט**.

"אלפא רומיאו שיגירה"
--------------------

ה-"אלפא רומיאו שיגירה" יוצרה על ידי "Italdesign Giugiaro" כמומחה להיסטוריה של מרוצי "אלפא רומיאו" ותוכננה להיות מכונית מרוץ המניעה על הכביש.

ה-"אלפא רומיאו שיגירה" התבססה על דגם אלפא רומיאו 164 ובעלת גוף אלומיניום כולו, מבנה המסגרת מורכב מ"פולימר מחוזק בסיבי פחמן" ("Carbon fiber reinforced polymer" (אנ'))

העיצוב משלב אלמנטים עיצוביים מודרניים וקלאסיים. חזית המכונית שואבת השראה מהאגף הקדמי של מכוניות פורמולה 1, בעל עיצוב מתלים נמוך וכנף משולבת על המצודה על מנת ליצור כוח. צורת ה- V של החזית מחקה את זו של הלוגו של "אלפא רומיאו". בגלל הכנף המשולבת היו לרכב פנסי פנס דקיקים שנקראו "עיני הליצן" (clown-eyes).

השמשה הקדמית של המכונית נוצרה בהשראת מכוניות המירוץ של אלפא רומיאו משנות ה-50 ושנות ה-60 והוארכה לצד המכונית. לדלתות היה מנגנון הפתיחה הייחודי שהושאל על ידי דגם "BMW Nazca C2" (אנ') ושילב דלת פתיחה קונבנציונלית כלפי חוץ עם פתח חלון בסידור כנפי שחף. החלונות היו ניתנים להסרה, מה שהפך את המכונית לרודסטר דו-מושבית פתוחה. מערך כנפי השחף הופעל באופן אלקטרוני.

כיסוי המנוע הגדול והכנף האחורית עשויים מחתיכת סיבי פחמן יחידה המאפשרים גישה נוחה לרכיבים המכניים של המכונית. לפנסי הזנב הדקים מצטרף אור בלם שלישי המשולב בכנף האחורית. כיסוי המנוע נפתח בשני שלבים. הצעד הראשון מאפשר לנהג לתדלק את המכונית ואילו הצעד השני מאפשר גישה למנוע.

מנוע הבנזין של הדגם היה בעל הנעה כפולה 4x4 (מדגם אלפא רומיאו 156).

התאוצה של "אלפא רומיאו שיגירה" בין 97 - 0 היא 3.7 שניות.

ראו גם
------

* אלפא רומיאו קאראבו
* אלפא רומיאו ספורטוט
* אלפא רומיאו ויסקונטי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלפא רומיאו שיגירה** בוויקישיתוף
* אלפא רומיאו שיגירה, סרטון באתר יוטיוב
* אלפא רומיאו שיגירה, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  "אלפא רומיאו שיגירה" topgear.com/car-news/chris-harris-drives/tgs-guide-concepts-alfa-romeo-scighera
2. ↑  "אלפא רומיאו שיגירה" - מפרט carfolio.com/specifications/models/car
3. ↑  "אלפא רומיאו שיגירה" web.archive.org/web/20061128204523
4. ↑  "אלפא רומיאו שיגירה" italdesign.it/project/scighera
**קוקייה רצנית גדולה** (שם מדעי: *Geococcyx californianus*) הוא מין של קוקייה הנפוצה בערבות ומדבריות בדרום ארצות הברית ובמקסיקו.

מאפיינים
--------

אורכה של הקוקייה הרצנית מהזנב עד המקור נע בין 43 ל-61 ס"מ בממוצע ומשקלה 125–250 גרם. נוצותיה חומות, שחורות ולבנות. לקוקייה רגליים ארוכות. על אף שהיא מסוגלת לעוף היא מבלה את רוב זמנה על הקרקע.

הקוקייה הרצנית מסוגלת לרוץ במהירות של עד 35 ק"מ לשעה ובאופן כללי מעדיפה לרוץ מאשר לעוף. היא תעוף על מנת להימלט מטורפים מהירים יותר, כגון זאבי ערבות.

היא חיה באזורים פתוחים ולעיתים גם יבשים והיא אוכלת בעיקר בשר. היא ניזונה מחרקים, פרוקי-רגליים, זוחלים קטנים, כגון לטאות ונחשים קטנים, כולל ארסיים. הקוקייה יכולה לפרוש כנפיים כדי להפנט נחש ואז לדקור אותו במקורה. היא מגישה את המזון לגוזליה אך לא מרפה מהמזון עד שהיא מפרישה ממקורה נוזלי עיכול מיוחדים, שהגוזלים זקוקים להם.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוקייה רצנית גדולה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IBC
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  קוקייה רצנית גדולה באתר הרשימה האדומה של IUCN
**עבאסה** (בערבית: **عباس**‏; 765–803) הייתה נסיכה ערבייה מבית עבאס. בתו של אל-מהדי, אחותם של אל-האדי והארון א-רשיד ואשתו של ג'עפר אבן יחיא אלברמכי.

ביוגרפיה
--------

עבאסה נולדה בסביבות שנת 765. היא הייתה בתו של הח'ליף אל-מהדי מבית עבאס, ושל שפחה פרסית בשם רחים. היא הייתה אחותם למחצה של הח'ליפים אל-האדי והארון א-רשיד, ושל המשוררים אולאיה ואברהים אבן אל-מהדי. היו לה שלושה בעלים, ושלושתם מתו לפניה. מה שגרם לאבו נואס לכתוב מספר פסוקים סאטיריים בהם הוא מציע לח'ליף להשיא את עבאסה לאחד מאויביו. אחיה, הארון א-רשיד, היה קשור אליה מאוד, וכדי שיוכל לבלות יותר זמן במחיצתה, הוא החליט להשיא אותה לווזיר שלו ג'עפר אבן יחיא אלברמכי ממשפחת הברמכים העשירה ורבת ההשפעה. הוסכם שהנישואים יהיו פורמליים בלבד, ולפיכך נאסר על ג'עפר ועבאסה להתראות שלא במחיצת הח'ליף.

עם זאת, על פי המסופר, עבאסה התאהבה בג'עפר, והייתה נחושה לממש את נישואיהם. מדי לילה הייתה נשלחת שפחה לחדר המיטות של ג'עפר, אולם לילה אחד מילאה עבאסה את מקומה של השפחה. ג'עפר הופתע, אך לא התנגד. עבאסה נכנסה להריון וילדה תאומים. אחיה זעם כשנודע לו על כך, והוציא את ג'עפר להורג. משפחת הברמכים איבדה את כל כוחה. בני המשפחה נאסרו ורכושם הוחרם. עבאסה הוצאה להורג או הוגלתה, והתאומים שילדה הועברו למכה וגדלו שם. עם זאת, ישנן גם גרסאות אחרות על נפילת הברמכים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Women in World History: A Biographical Encyclopedia
2. ↑  עבאסה Encyclopédie de l’Islam
3. ↑  הערך ברמכים מתוך המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה
**יוסף בועז טוליפמן** (6 במרץ 1926 – 14 ביוני 2009) היה מנהל הקריה למחקר גרעיני ומנהל בכיר במגזר הציבורי והפרטי בישראל.

ביוגרפיה
--------

יוסף בועז טוליפמן נולד בירושלים. אביו, דוד טוליפמן, בנו של אלכסנדר זוסיה טוליפמן, מאנשי העלייה הראשונה וממתיישבי ראשון לציון. אמו, שפרה, הייתה בתו של יעקב מרדכי זינגר, שו"ב בראשון לציון, וגיסתם של שמעון כהנוב (בנו של פייבל כהנוב) ויעקב איכילוב (בנו של אברהם זלמן איכילוב).
אחותו הגדולה, שולמית, נישאה לימים לאליקום אוסטשינסקי, אגרונום וראש המועצה ראשון לציון.

המשפחה שבה למכורתה ראשון לציון, שם חזר אביו לחקלאות (ונרצח ב-1943 על ידי שודדים ערבים בפרדסו). טוליפמן גדל במושבה, ולמד בה בבית הספר חביב ובגימנסיה הריאלית. היה פעיל בארגון "ההגנה", ובשנת 1947 הוכשר כמפקד מחלקה, במקביל לשירותו במשטרת היישובים העבריים. במלחמת העצמאות שירת כמפקד פלוגה, ולאחר מכן היה מדריך בבית הספר לקצינים. בשנים אלו החל ללמוד הנדסה כימית בטכניון, ובסיום לימודיו החל לעבוד בוועדה לאנרגיה אטומית.

בשנת 1957 החל לעבוד במכון ויצמן למדע. במסגרת תפקידו כמהנדס הראשי של חברת הפוספטים עסק מטעם משרד הביטחון במחקר הפקת אורניום מפוספטים. במשך שלוש שנים שהה בצרפת ועסק שם בעבודות מטעם הוועדה לאנרגיה אטומית. בשנת 1963 מונה למשנה למנכ"ל משרד הפיתוח ומתוקף תפקידו הממונה על החברות הכימיות בישראל ודירקטור בחברת החשמל, אך כעבור זמן קצר יצא לשנת השתלמות באוניברסיטת הרווארד ובשנת 1965 מונה למנהל הקריה למחקר גרעיני ועמד בראשה עד 1973. בתפקידו היה חבר הוועדה לאנרגיה אטומית.

בשנים 1973–1976 היה טוליפמן מנכ"ל המועצה לשיווק פרי הדר, ובשנת 1980 היה מספר חודשים מנכ"ל חברת החשמל. בין תפקידיו במגזר העסקי והפרטי היה יו"ר הנהלת חברת פרוטרום (1982–1985), מנכ"ל כלל סחר, יו"ר חברת פיתוח משאבי אנרגיה (1991–1993) ודירקטור בבנק דיסקונט.

היה נשוי משנת 1950 לאהובה לבית טְבֶרְדין (1928–2003), ואב לארבעה.

בתו, נילי, שנישאה לכדורגלן הפועל באר שבע ונבחרת ישראל, אלון בן דור, הייתה בין חטופי מטוס "אייר פרנס" לאנטבה בשנת 1976.

בשנותיו האחרונות בת זוגו הייתה ד"ר שושנה קיני.

קישורים חיצוניים
----------------

* אורי דרומי, כיהושע בעקבות משה רבנו, באתר הארץ, 10 ביולי 2009
* יוסף טוליפמן באתר מוזיאון ראשון-לציון
* טוליפמן בועז-יוסף באתר חדשות מחלקה ראשונה
* תמר אבידר, מנכ"ל הולך הביתה, מעריב, 12 בדצמבר 1980

הערות שוליים
------------

1. ↑  Itzhak J. Carmin % Harry Schneiderman, *Who's who in world Jewry*, 1972,‏ עמ' 918.
2. ↑   אתר "Geni"
3. ↑  דוד תדהר (עורך), "דוד טוליפמן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 904; דוד טוליפמן באתר מוזיאון ראשון-לציון.
4. ↑  דוד תדהר (עורך), "יעקב מרדכי זינגר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 597.
5. ↑  דוד תדהר (עורך), "יעקב איכילוב", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 732.
6. ↑  י. טוליפמן - סגן מנהל משרד הפיתוח, דבר, 13 במרץ 1963
7. ↑  אביעד פוהורילס‏, כך כמעט גילו המחבלים מאנטבה את סודות הגרעין של ישראל, באתר וואלה!‏, 2 ביולי 2016

| מנהלי חברת החשמל לישראל |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| פנחס רוטנברג • אברהם רוטנברג • יעקב פלד • יעקב חושי • אברהם בלוך • אריאל עמיעד • יוסף טוליפמן • איתן יעקובסון • יצחק חופי • משה כץ • רפי פלד • יעקב רזון • אורי בן–נון • עמוס לסקר • אלי גליקמן • עופר בלוך • מאיר שפיגלר |  |

 |
**בור** היא עיר הבירה של מדינת ג'ונגליי, אחת מעשר המדינות בדרום סודאן.

מיקום
-----

העיר בור נמצאת בנפת בור שבמחוז ג'ונגליי כ-190 ק"מ צפונית לג'ובה, העיר הגדולה במדינה ובירתה. בור נמצאת בגדה המזרחית של נהר הנילוס הלבן בקואורדינטות:6° 13' 12.00"N, 31° 33' 0.00"E.

היסטוריה וגאוגרפיה
------------------

העיר בור הייתה מרכז מנהלי תחת השלטון האנגלו-מצרי בין השנים 1899-1956. העיר נחשבת למקור פרוץ מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה בה קרובינו קואנין (Kerubino Kuanyin), קצין בצבא דרום סודאן, הנהיג את ההפיכה בעיר בשנת 1983. מהלך זה הוליד את צבא השחרור העממי הסודאני ושיאו בהכרזת העצמאות של דרום סודאן כמדינה עצמאית המוכרת על ידי סודאן ב-6 ביולי 2011.

אוכלוסייה
---------

בשנת 2006, הוערכה האוכלוסייה בעיר בכ-26,800 נפש.

עסקים
-----

בעיר קיים סניף של בנק המסחר הקנייתי.

חינוך
-----

בעיר פועלת האוניברסיטה על-שם ג'ון גראנג למדע וטכנולוגיה, והיא אחת מבין שש האוניברסיטאות הציבוריות בדרום סודאן. האוניברסיטה נוסדה בשנת 2006 על ידי מושל מחוז ג'ונגליי הקודם, פיליפ טון ליק (Mr. Philip Thon Leek), לאחר תאונת המסוק בה נהרג ג'ון גראנג.

תחבורה
------

את העיר משרת שדה התעופה בור בנוסף לתחבורה הנהרית בנילוס הלבן ושלוש דרכים יבשתיות המובילות אליה וממנה.

ראו גם
------

* ג'ונגליי
* שדה התעופה בור
* האוניברסיטה על-שם ג'ון גראנג
* הנילוס הלבן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בור** בוויקישיתוף
* מיקום העיר בור בגוגל מפות
* אתר של העיתון המופץ בעיר בור
* מידע דמוגרפי במחוז ג'ונגליי, דרום סודאן
* בור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Map Showing Bor And Juba With Distance Marker
2. ↑  Estimated Population of Bor, South Sudan
3. ↑  Branches of KCB South Sudan

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007557857905171
* LCCN: n87839884
* VIAF: 153700459
* WorldCat (עם VIAF): 153700459

 |
עאפיה סידיקי בסיום לימודיה ב-MIT
**עאפיה סידיקי** (אורדו: عافیہ صدیقی, נולדה ב-2 במרץ 1972 בקראצ'י, פקיסטן) היא פקיסטנית בוגרת לימודי מדעי המוח בארצות הברית. היא מרצה כיום עונש מאסר בארצות הברית, לאחר שהורשעה ב-2010 בתקיפה וניסיון לרצח של אמריקניים ששירתו באפגניסטן.

קורות חיים
----------

תמונתה של סידיקי כפי שפורסמה על ידי ה-FBI
סידיקי היגרה לארצות הברית כסטודנטית ב-1990 וקיבלה תואר דוקטור בתחום הקוגניטיבי של מדעי המוח מאוניברסיטת ברנדייס ב-2001. בתחילת 2003, במהלך מלחמת אפגניסטן (שיזמה ארצות הברית בעקבות פעילות אל-קאעידה), חזרה סידיקי לפקיסטן.

במרץ 2003, מסר ח'אלד שיח' מוחמד את שמה בחקירה כשליחה ואשת כספים של אל-קאעידה, והיא נוספה לרשימת המבוקשים לחקירה של ה-FBI. סידיקי ירדה למחתרת לאחר מכן, עם שלושת ילדיה, עד למעצרה בראזני שבדרום אפגניסטן על ידי המשטרה האפגנית, ב-17 ביולי 2008.

כאשר נעצרה היו ברשותה מסמכים ורשימות על הכנת חומרי חבלה, וכן מיכלי נתרן ציאניד. היא עוכבה לתשאול. למחרת נורתה על ידי אנשי צבא ו-FBI אמריקניים שהגיעו למקום, לאחר שלכאורה ירתה לכיוונם באמצעות רובה שהושאר ללא השגחה על ידי אחד החוקרים. סידיקי הוטסה על ידי ה-FBI לניו יורק והואשמה בבית משפט בסעיפי תקיפה וניסיון לרצח של אזרחים אמריקניים בתחנת המשטרה בראזני, אפגניסטן. המשפט החל בספטמבר 2008, וסידיקי הכחישה את המיוחס לה. ב-3 בפברואר 2010, לאחר 18 חודשים במעצר, היא נשפטה והורשעה, ונגזרו עליה מאוחר יותר באותה שנה 86 שנות מאסר.

בפקיסטן הפכה סידיקי לסמל לאומי כקורבן השיטה האמריקנית, וטענתה לחפות זכתה לתמיכה מפוליטיקאים מכל הקשת הפוליטית, מאיסלאמיסטים, ומהתקשורת הפקיסטנית. במרץ 2010, אחרי הרשעתה, הן ראש הממשלה יוסוף רזא גילאני והן מנהיג האופוזיציה נוואז שריף התחייבו לפעול לשחרורה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עאפיה סידיקי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של עאפיה סידיקי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007603687605171
* GND: 1023707756
* ISNI: 0000 0000 5900 500X
* LCCN: n2009208996
* NTA: 339844167
* VIAF: 86284338
* WorldCat: lccn-n2009208996

 |
**הבלוק** הייתה תוכנית מציאות ישראלית בהנחיית חיים אתגר, שהתבססה על תוכנית המציאות האוסטרלית - "The Block". התוכנית שודרה בערוץ 10 במהלך שנת 2009.

בתוכנית השתתפו 5 זוגות ולכל אחד מהם הייתה דירה הרוסה לחלוטין שהצטרכו לשפצה. כל זוג קיבל תקציב של 200,000 ש"ח כדי לעצב את הדירה. המשתתפים יכלו לזכות בתקציב נוסף בתחרויות שונות. השופטים בתחרות היו ברברה ברזין וירון טל.

בפרק 5 התקיימה ההדחה הראשונה בה הודחו אוהד ושרית.
אחרי כל הדחה הגיע לבלוק זוג חדש שקיבל את הדירה של הזוג שהודח. במקרה זה, הגיעו לדירה זו אייל ושני - קבלן שיפוצים וסייעת שיניים. בפרק 11 התקיימה הדחה נוספת. בהדחה זו הודחו שרה ועופר.

המתחרים
-------

| הזוג | מקצוע | מספר דירה | הערות | מקום בגמר |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מאיה ואלעד | סטודנטית לעיצוב גרפי ואיש הייטק | 1 | הגיעו לגמר | 4 |
| אייל ושני | קבלן שיפוצים וסייעת שיניים | 2 | נכנסו לבלוק במהלך העונה לאחר הדחתם של אוהד ושרית והגיעו לגמר | 2 |
| קיקו ומורין | שיפוצניק וספרית | 3 | הגיעו לגמר | 3 |
| אסף וגל | בעלי גלריה | 4 | הגיעו לגמר | 1 |
| עופר ושרה | מוזיקאי ומעצבת פנים | 5 | הודחו פרק לפני הגמר |
| אוהד ושרית | איש מכירות ומעצבת פנים | 2 | הודחו והוחלפו בזוג אחר |

המתחרים כעבור שינוי קבוצות כתוצאה ממשימה שבועית
-----------------------------------------------

בפרק 7 התקיימה המשימה השבועית רק שהשינוי שהיה בה הוא חילוף הזוגות רק למשימה.
המשימה בנויה מחלקים שבכל חלק הזוגות מקבלים כתב חידה, ובכתב החידה מוצפן הרחוב שאילו צריכים הזוגות להגיע.

| הזוג | מקום במשימה |
| --- | --- |
| מורין ואלעד | 5 |
| שני וקיקו | 2 |
| אייל ועופר | 1 |
| אסף ומאיה | 4 |
| גל ושרה | 3 |

ההדחות
------

בפרק 5 נערכה ההדחה הראשונה, בה הודחו שרית ואוהד, לאחר עיצוב חדרי האמבטיה. לאחר החלפתם, הוחלפו שרית ואוהד בזוג אחר, שני ואייל, סייעת לרופא שיניים וקבלן שיפוצים.

בפרק 11, בסמוך לפרק הגמר, נערכה הדחה נוספת. בהדחה זו הודחו שרה ועופר, לאחר ששלושה מהזוגות זכו בחסינות: גל ואסף (לאחר משימת שינוי הדירות), קיקו ומורין (לאחר משימת השער) ומייקי ואלעד (זכו לחסינות מהשופטים). שני הזוגות הנותרים, אייל ושני ושרה ועופר הועמדו לבחירתם של שלושת הזוגות. מייקי ואלעד בחרו באייל ושני ואילו קיקו ומורין ואסף וגל בחרו בשרה ועופר. משכך, הודחו שרה ועופר.

קישורים חיצוניים
----------------

* "הבלוק", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* אתר הבלוק
* אריאל רוזנברג, ‏הדירות בבית "הבלוק" נמכרו ברמת מחירים תזזיתית אך רגילה, באתר גלובס, 13 בספטמבר 2009
**אלפיה של אבן מאלכ** (בערבית: **ألفية ابن مالك**) הוא ספר דקדוק ערבי מחורז שנכתב על ידי אבן מאלכ במאה ה-13. הכותרת המלאה שלו היא **אל-ח'ולאסה אל-אלפיה**. לפי ההיסטוריון אל-מקרי, **אלפיה** נכתב כחיקוי של **א-דורה אל-אלפיה** של אבן מועטי א-זוואווי.
לפחות 43 פירושים נכתבו לחיבור הזה, שהיה אחד משני היסודות העיקריים של החינוך למתחילים בחברות ערביות עד המאה ה-20. במאה ה-20 החלו מערכות חינוך דתיות להיות מוחלפות בקולוניאליות (כמו בתי הספר הצרפתיים במרוקו).

יחד עם אל אג'ורומיה, האלפיה היה אחד הספרים הראשונים לשנן על ידי תלמידים בבתי ספר דתיים לאחר הקוראן.[דרוש מקור]

הספר הזה נמצא עדיין בשימוש בדארים המסורתיים, מערכת החינוך האסלאמית במסג'יד, במדינת קרלה בדרום הודו וגם בפנימיות אסלאמיות מסורתיות באינדונזיה.[דרוש מקור]

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלפיה של איבן מליכ** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Fleisch, H. (1986). "Ibn Mālik". *The Encyclopedia of Islam*. Vol. III (2nd ed.). E. J. Brill. p. 861.
2. ↑  Eickelman, D. F. (1992). Knowledge and Power in Morocco: The Education of a Twentieth-Century Notable. Princeton: Princeton University Press, p. 56