recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
חברי המשלחת
תג המשלחת
**משלחת מס' 8** (באנגלית: **Expedition 8**) הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-20 באוקטובר 2003 ועד ל-29 באפריל 2004. מפקד המשלחת היה מייקל פול מארצות הברית. פעילות המשלחת נמשכה 192 ימים.

בעקבות אסון מעבורת החלל קולומביה בוצעו מספר שינויים במתכונת פעילות בתחנת החלל:

* הצוות הגיע בחללית רוסית ולא במעבורת החלל כפי שתוכנן.
* הרכב הצוות צומצם ל-2 אנשים בלבד.
* כל הפעילות בהרחבת תחנת החלל הוקפאה עד לחידוש טיסות של מעבורות חלל אמריקאיות.

הרכב המשלחת
-----------

| שם | תפקיד | חללית הגעה | 20.10.2003–29.04.2004 | חללית חזרה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ארצות הבריתארצות הברית מייקל פול | מפקד | סויוז TMA-3 |  | סויוז TMA-3 | מפקד משלחת מס' 8 |
| רוסיהרוסיה אלכסנדר קאלרי | מהנדס טיסה | סויוז TMA-3 |  | סויוז TMA-3 | חבר משלחת מס' 8 מפקד חללית "סויוז TMA-3" |

פעילות המשלחת
-------------

ב-20 באוקטובר לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-3 בפיקוד אלכסנדר קאלרי. החללית התחברה למודול "פירס". עם החללית הגיעו חברי משלחת מס' 8 לתחנת החלל הבין-לאומית ופדרו דוקה מספרד לביקור קצר. החל תהליך העברת אחריות על תחנת החלל לצוות החדש. פדרו דוקה החל בביצוע תוכנית מחקרים של סוכנות החלל האירופית.

ב-27 באוקטובר חללית סויוז TMA-2 עם משלחת מס' 7 ופדרו דוקה עזבו את תחנת החלל. אחריות על תחנת החלל הועברה למשלחת מס' 8.

ב-28 בינואר חללית מטען פרוגרס M-48 נותקה מתחנת החלל ונשפרה בכניסה לאטמוספירה.

ב-31 בינואר לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס M1-11. החללית התחברה למודול "זבזדה". על החללית היו כ-2,400 ק"ג מטען. החללית הייתה מחוברת לתחנת החלל עד מאי.

ב-26 בפברואר פול וקאלרי ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-3 שעות. במהלך פעילות הותקן מתקן לביצוע מחקרים בחלק החיצוני של מודול "זבזדה".

ב-21 באפריל לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-4 בפיקוד גנאדי פדאלקה. החללית התחברה למודול "זריאה". עם החללית הגיעו חברי משלחת מס' 9 לתחנת החלל הבין-לאומית ואנדרה קויפרס מהולנד לביקור קצר. החל תהליך העברת אחריות על תחנת החלל לצוות החדש. 

חברי המשלחת ביצעו עשרות ניסויים מדעים בתחומים שונים.

ב-29 באפריל חללית סויוז TMA-3 עם משלחת מס' 8 ואנדרה קויפרס עזבו את תחנת החלל.

אחריות על תחנת החלל הועברה למשלחת מס' 9.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של משלחת מס' 8 לתחנת החלל הבין-לאומית

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משלחת מס' 8 לתחנת החלל הבין-לאומית** בוויקישיתוף
* תיאור פעילות באתר רוסקוסמוס
* דיווח של נאס"א
* פעילות משלחת מס' 8 בתחנת החלל הבין-לאומית
* תיאור פעילות חללית אספקה פרוגרס M-48
* תיאור פעילות חללית אספקה פרוגרס M1-11

| תחנת החלל הבין-לאומית - משלחות |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27 • 28 • 29 • 30 • 31 • 32 • 33 • 34 • 35 • 36 • 37 • 38 • 39 • 40 • 41 • 42 • 43 • 44 • 45 • 46 • 47 • 48 • 49 • 50 • 51 • 52 • 53 • 54 • 55 • 56 • 57 • 58 • 59 • 60 • 61 • 62 • 63 • 64 • 65 • 66 • 67 • 68 • 69 • 70 |

 |
**בריגדיירו** הוא כדור שוקולד ברזילאי ומעדן פופולרי בברזיל שנוצר בשנות ה-40 של המאה ה-20, ואשר נקרא מאוחר יותר על שמו של איש הצבא והפוליטיקאי אדוארדו גומס (Gomes). את הבריגדיירו מכינים מחלב מרוכז, אבקת קקאו ומרגרינה בלבד.

אדוארדו גומס היה קצין בדרגת "בריגדיר" (בפורטוגזית: Brigadeiro; בריגדיירו, ומכאן שם המעדן) בחיל האוויר הברזילאי, דרגה המקבילה ל-Rear admiral, ומקבילתה בישראל היא תת-אלוף. גומס נודע עקב חלקו בדיכוי הפיכת הנפל הקומוניסטית בריו דה ז'ניירו. לאחר הדחתו של ז'טוליו ורגאס התמודד גומס בבחירות והפסיד פעמיים, בשנת 1946 לגספאר דוטרה ובשנת 1950 לורגס. 

עם תום השגשוג שחוותה ברזיל במרוצת שנות מלחמת העולם השנייה, שרר מחסור במוצרי יסוד במרוצת שנותיה הראשונות של הרפובליקה השנייה. לנוכח הקושי בהשגת מוצרים שונים כגון ביצים, סוכר, חלב טרי ומוצרים מיובאים, כגון אגוזים ופירות אירופאים שונים מחד, ולאור כניסתה של חברת נסטלה (Nestlé) לשוק הברזילאי עם אבקת קקאו, מאידך, נולדה גרסה פשוטה יותר של כדור השוקולד. כך, הימצאותו של מוצר חדש וזול בשוק שהיווה תחליף למחסור, מותג קליט וקלות ההכנה חברו יחדיו ליצירת המעדן הפופולרי.

ישנה שמועה הגורסת כי המצאת הבריגדיירו הייתה בדיחה על חשבונו של גומס, שכן זה איבד אחד מאשכיו במהלך הקרבות בשנת 1935, ובניגוד למרבית המעדנים הברזילאיים הפופולריים, אין צורך בביצים להכנת הבריגדיירו. הבדיחה מתאפשרת מכיוון שבדומה לעברית, גם בפורטוגזית ביצה היא מילת סלנג לאשך.

ישנן שתי דרכים עיקריות להגשת הבריגדיירו: הדרך המסורתית היא לגלגל את כדורי התערובת בפצפוצי שוקולד. דרך אחרת היא ליצור תערובת נוזלית למחצה ולאכלה בעזרת כפית.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיספר ספר לימוד בוויקיספר: **בריגדיירו** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **בריגדיירו** |
2024–

| מועדונים כשחקן = א-נסר   
 ← אל-איתיפאק
| הופעות כשחקן = 91 (2)   
 2 (0)
| תאריך עדכון = 26 בפברואר 2024
| שנים בנבחרת כשחקן = 2019–
| נבחרת כשחקן = נבחרת ערב הסעודית בכדורגל ערב הסעודית
| הופעות בנבחרת כשחקן = 16
| שערים בנבחרת כשחקן = 0
| שנים כמאמן =
| קבוצות כמאמן =
| תאריך עדכון נבחרת = 30 בנובמבר 2022
}}
**עבדאללה מוחמד מוסא מאדו** (בערבית: **عبدالله محمد موسى مادو** בתעתיק: **עבד אללה מחמד מוסא מאדו**; נולד ב-15 ביולי 1993 במכה שבערב הסעודית) הוא כדורגלן סעודי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אל-איתיפאק מליגת העל הסעודית ובנבחרת ערב הסעודית.

קריירת מועדונים
---------------

מאדו החל את הקריירה המקצוענית שלו בא-נסר מליגת העל הסעודית. ב-6 באפריל 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0–1 על הג'ר במסגרת המחזור ה-19 בליגה לעונת 2012/2013.

ב-30 בינואר 2024 הושאל לאל-איתיפאק עד לסיום העונה.

קריירה בינלאומית
----------------

מאדו היה חלק מסגל נבחרת ערב הסעודית עד גיל 23 בטורניר גביע אסיה עד גיל 23 בשנת 2016, וערך שלוש הופעות בטורניר, בהן הבקיע שער אחד.

ב-10 באוקטובר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערב הסעודית, בניצחון 0–3 על נבחרת סינגפור במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.

נכלל בסגל נבחרת ערב הסעודית לטורניר מונדיאל 2022.

תארים
-----

א-נסר
* אליפות ערב הסעודית (3): 2013/2014, 2014/2015, 2018/2019
* הסופר קאפ הסעודי (2): 2019, 2020
* גביע יורש העצר הסעודי (1): 2013/2014

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  قائمة الأخضر في كأس العالم FIFA قطر בחשבון הטוויטר הרשמי של נבחרת ערב הסעודית, 11 בנובמבר 2022 (בערבית)

| **נבחרת ערב הסעודית – מונדיאל 2022** |
| --- |
| 1 א-רביעי • 
2 אל-גנאם • 
3 מאדו • 
4 אל-עמרי • 
5 אל-בולייהי • 
6 אל-בורייכ • 
7 אל-פרג' • 
8 אל-מאלכי • 
9 אל-בורייכאן • 
10 ס. א-דאווסרי • 
11 א-שהרי • 
12 עבד אל-חמיד •
13 א-שהראני • 
14 עוטייף •
15 אל-חסן •
16 א-נג'עי •
17 תמבכתי •
18 אל-עאבד •
19 באהברי •
20 אל-עבוד •
21 אל-עוויס •
22 אל-עקידי •
23 כנו •
24 נ. א-דאווסרי •
25 עסירי •
26 שראחילי •
מאמן: רנאר | ערב הסעודיתערב הסעודית |
**אריאלה שביד** (1944 – 20 בפברואר 2024) הייתה צלמת ואמנית ישראלית, שעסקה בעיקר בסוגיית הזהות האישית, המגדרית והפוליטית ובייצוגים שונים של נשיות ומיניות.

ביוגרפיה
--------

נולדה בקריית מוצקין, גדלה בקריית ביאליק, בתם של נוח שבייד, בנאי ואמן חובב (צייר ונגן צ'לו), ונעמי שבייד (ברננקה), עקרת בית, שעלו לארץ ישראל מפולין בשנת 1934 במסגרת העלייה החמישית. 

אחרי שירותה הצבאי עברה שביד לתל אביב. למדה צילום בשנים 1967–1968 בבית הספר הראשון בישראל לצילום, בשכונת תל ארזה בירושלים, ועד אמצע שנות ה-80 עבדה כצלמת עבור עיתונים שונים, בהם "דבר", "הארץ", "עולם הקולנוע", "אנשים" וכבעלת מדור קבוע בשם "ההימור הנכון" בירחון "מוניטין". בתקופה זו התבלטה בתצלומי דיוקן של אמנים שונים, בהם מנשה קדישמן, לאה ניקל, יחזקאל שטרייכמן, אביבה אורי, בתיה לישנסקי ואחרים. בשנות ה-70 התגוררה עם משפחתה במלון צ'לסי בניו יורק.

ב-1996 הוצגה תערוכת היחיד שלה "היופי הוא הבטחה לאושר" (אוצרת לאה דובב) במוזיאון ישראל. בתערוכה תיעדה שביד את גופה לאחר כריתת השד שעברה. לאורך השנים הוצגו דימויים מתערוכה זו שוב ושוב בכתבות, ספרים ועבודות אקדמיות במסגרת דיונים בתגובות אישיות, אמנותיות ותרבותיות למחלת סרטן השד. בשנים שלאחר מכן הציגה את התערוכה "עג'מי", שעסקה בנושא "הרכוש הנטוש" שמשפחות פלסטיניות הותירו מאחוריהן בעקבות מלחמת העצמאות; התערוכה "מכתב למערכת" (אוצרת מורן שוב) שבה השתמשה בצילומים של נשים פלסטיניות, נשים מתנחלות וחיילות שצילם צלם העיתונות מיקי קרצמן, ובעזרת תוכנת פוטושופ שתלה את פניה שלה במקום כל אחת מהנשים המתועדות בצילום המקורי. ו"האדום האדום הזה", תערוכה שיצרה עם הצלמת ריבי ברגר, שהתמקדה בסוכריות וממתקים ובכוחו של הרעל המתוק לפתות, להקסים, ולהוליך שולל. בשנת 2019 השתתפה בתערוכה "עידן חדש" (אוצרת הילה כהן־שניידרמן) במוזיאון בת ים.

בגיל 44 למדה לתואר ראשון בעבודה סוציאלית באוניברסיטת בר-אילן.

### חיים אישיים

מנישואיה לאדם ברוך נולדו ילדיה עמליה רוזנבלום ועידו רוזנבלום. היא הייתה אחייניתו של אליעזר שביד. מאז תחילת שנות ה-70 ועד למותה התגוררה ביפו.

קישורים חיצוניים
----------------

* אריאלה שביד, ברשת החברתית אינסטגרם
* אריאלה שביד, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
* אלי ערמון אזולאי, בסטודיו של אריאלה שביד, באתר הארץ, 27 ביולי 2012
* אתר למנויים בלבד נעמה ריבה, "נשים עושות לעצמן נזקים כדי למשוך תשומת לב מגברים", באתר הארץ, 11 בפברואר 2019
* רות מרקוס ורותי חינסקי אמיתי, היצירה המגדרית של אריאלה שביד, באתר ערב רב, 5 באוקטובר 2020
* האמנית אריאלה שביד פתחה תערוכה, הבן עידו רוזנבלום לא נכח מאת לאה אתגר, 29 באוגוסט 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  דנה גילרמן, תצלומים: טלי שני, אבא ואני חשופי חזה, באתר הארץ, 21 ביוני 2007
2. ↑  עמליה רוזנבלום, עדיין מרחפות רוחות רפאים ממלון צ'לסי, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2011
3. ↑  אריאלה שביד. היופי הוא הבטחה לאושר, באתר מוזיאון ישראל
4. ↑  חמדה רוזנבאום, עכבר העיר, אמנות פוליטית, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2006
5. ↑  חגית פלג רותם, הילה כהן שניידרמן: עידן חדש בבת ים, באתר פורטפוליו, ‏12 במרץ 2019  
רועי אלטר, התערוכה "עידן חדש" מציגה עולם עשיר של אסוציאציות, באתר הארץ, 9 בינואר 2019
6. ↑  אתר למנויים בלבד עמליה ועידו רוזנבלום ביימו סרט על אביהם, אדם ברוך, ולא כדי לפוגג את תדמית האנטיפת שלו, באתר הארץ, 23 במאי 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 278020
* NLI: 987007475143705171
* ISNI: 0000 0003 7102 0183
* LCCN: no2012064925
* ULAN: 500479223
* VIAF: 250465150
* WorldCat: lccn-no2012064925

 |
מסמך ההכרה בחתימת הנשיא הארי טרומן שבו ארצות הברית הכירה דה פקטו במדינת ישראל, זמן קצר לאחר שזו הכריזה על עצמאותה, ב-14 במאי 1948. ההכרה דה יורה התקבלה ב-31 בינואר 1949, לאחר שהתקיימו הבחירות לאספה המכוננת בישראל.
**הכרה דיפלומטית** במשפט הבינלאומי היא צעד מדיני, חד-צדדי, שלו השלכות חוקיות מקומיות ובינלאומיות, ואשר בו מדינה מכירה במעמד או בחוק של מדינה או ממשלה אחרת. ההכרה יכולה להיעשות דה פקטו או דה יורה, בדרך כלל בדרך של פרסום הודעה רשמית מטעם הממשלה המכירה.

הכרה במדינות ובממשלות (מלבד מדינה פלסטינית)
-------------------------------------------

הכרה בממשלה של מדינה זרה משמעותה הכרה במדינה שבה היא מושלת, אולם הכרה במדינה אין פירושה הכרה בממשלתה. הכרה דה פקטו במדינה, ולא דה יורה, היא נדירה ומעוררת סימני שאלה באשר להכרה בממשל של אותה מדינה. הכרה דיפלומטית דה יורה היא הצהרה חזקה יותר, בעוד שהכרה דה פקטו היא בעלת אופי זמני וקשורה יותר לשליטה יעילה של המדינה המוכרת בטריטוריה שלה. כך למשל, בשנת 1921 הכירה בריטניה בברית המועצות דה פקטו, רק בשנת 1924 באה הכרה דה יורה של בריטניה בברית המועצות. דוגמה אחרת היא הכרה דיפלומטית דה פקטו שהעניקה ארצות הברית (ואחריה בריטניה) למדינת ישראל מיד לאחר שזו הכריזה עצמאות, כאשר היא משהה את ההכרה דה יורה עד לאחר שיתקיימו בה בחירות כלליות. לעומתה, ברית המועצות העניקה לישראל הכרה דה יורה שלושה ימים לאחר הכרזת העצמאות.

כאשר במדינה מתקיימים חילופי ממשל בדרך שגרה ועל פי החוק (כך למשל בבחירות), אין צורך בחידוש ההכרה הדיפלומטית במדינה זו. אולם הכרה דיפלומטית בממשל החדש נדרשת אם מתחוללת במדינה הפיכה. הכרה דיפלומטית בממשל הקיים במדינה עשויה להיות חיונית להישרדותו של ממשל זה לאורך זמן.

הכרה דיפלומטית יכולה לבוא אף בדרכי עקיפין, כגון בביקור של ראש מדינה, או בחתימת הסכם בין המדינות. אם רצונה של מדינה שלא להכיר במדינה אחרת באופן רשמי, היא יכולה להכריז כי פעולותיה אינן מהוות משום הכרה דיפלומטית בישות המדינית עימה קיימים היחסים, כך למשל הכריזה ארצות הברית כי הדיאלוג שקיימה עם הארגון לשחרור פלסטין בשנת 1988 אינו מהווה הכרה במדינה פלסטינית.

ראו גם
------

* הכרה בישראל
* מדינות שההכרה בהן מוגבלת
**קנת' (קני נפתלי) רוזנברג** (באנגלית: **Kenny Rozenberg**, נולד בספטמבר 1966) הוא איש עסקים יהודי חרדי אמריקאי, תחום ההשקעות שלו הוא נדל"ן וחברות בתחום הטיפול הרפואי, הסיעודי והשיקומי ברחבי ארצות הברית. בעל השליטה בחברת אל על.

ביוגרפיה
--------

רוזנברג בהכשרתו הוא טכנאי רפואי בתחום זה עבד החל משנת 1986. בשנת 1988 סיים לימודי תואר ראשון באמנות ובפסיכולוגיה בישיבה יוניברסיטי, ובשנת 1990 סיים תואר שני בבריאות הציבור באוניברסיטת קולומביה. לאחר מכן עבד בבית אבות בן 200 מיטות כעוזר מנהל עד שנת 1995. בשנת 1995 רכש רוזנברג בית אבות קטן בדרום ברונקס שעמד לפני קריסה כלכלית. לאחר שנה הוא הקים חברה שנקראה אחוזת ויליאמסברידג' בברונקס. עם השנים רכש רוזנברג נכסים ובתי אבות נוספים וכיום הוא מחזיק ב-25 בתי אבות, שתי סוכנויות בריאות ביתיות ושירותי תחבורה רפואיים מרובים, מלונות ונדל"ן וכן חברת האמבולנסים מהגדולות בניו יורק Senior Care EMS. בתי האבות שבהחזקתו נמצאים תחת חברת Centers Health Care. רוזנברג עצמו משמש כמנכ"ל החברה.

הונו של רוזנברג מוערך בין 500 מיליון דולר למיליארד דולר.

רוזנברג הוא פרמדיק מתנדב בארגוני ההצלה והוא התגורר במונסי, ניו יורק.

רוזנברג נשוי והוא אביו של אלי רוזנברג וגיא רוזנברג.

במרץ 2021 עלה לישראל וקיבל אזרחות ישראלית.

### רכישת אל על

בשנת 2020 עם מגפת הקורונה ומשבר התעופה שהתפתח בעקבותיה, נקשר שמו של רוזנברג ברכישת חברת אל על הישראלית מחברת כנפיים. לפי הנטען, רוזנברג מעוניין להחזיק בשליטה לבד, והוא מעוניין להשלים את העסקה במזומן. לצורך כך הקים רוזנברג את חברת **כנפי נשרים תעופה**, שכר משרד יחסי ציבור שיטפל בעניין ואת הראל לוקר ואת רואה החשבון ראם עמינח שהוא תת-אלוף במילואים, עורך דינו של רוזנברג הוא דודי תדמור ואיש הקשר בעסקה הוא ידידו עמיקם בן צבי, כל אלו פועלים לקידום העסקה מטעם רוזנברג. בתחילת אוגוסט 2020 אישרה רשות החברות בישראל לרוזנברג להפוך לבעל השליטה בחברה. בספטמבר 2020 עם הנפקתה של אלעל בבורסה מסתמן כי אלי רוזנברג הוא בעל המניות העיקרי המחזיק ב-42.89% ממניות אלעל. 

כיוון שרוזנברג בעת המכירה לא היה אזרח ישראלי הוא רכש את אל על באמצעות בנו אלי רוזנברג שהוא אזרח ישראלי, אברך כולל ותלמיד ישיבה, המתגורר בשכונת רמת אשכול בירושלים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kenneth Rozenberg Phone Number, Address, Public Records (באנגלית).
2. ↑  Centers Health Care - Our Team, centershealthcare.com
3. ↑  גולן חזני, הקונה המיועד של אל על: תלמיד הישיבה אלי רוזנברג, באתר כלכליסט, 12 ביולי 2020
4. ↑  Centers Health Care - Leadership, centershealthcare.com
5. ↑  אתר למנויים בלבד יורם גביזון, הרוכש הפוטנציאלי של אל על: תלמיד ישיבה מירושלים, באתר TheMarker‏, 12 ביולי 2020
6. ↑  תומר הדר, המיליונר קני רוזנברג, אביו של בעלי אל על, עלה לישראל, באתר כלכליסט, 9 במרץ 2021
7. ↑  גולן חזני, "הרב אמר לו לקנות את אל על, וכל מה שהרב אמר הצליח לו", באתר כלכליסט, 13 ביולי 2020
8. ↑  הדרמה הגדולה באל על: החרדי הצעיר, הטייסים וההנהלה, באתר ישראל היום
9. ↑  אלי רוזנברג מתקרב לרכישת אל על, באתר ישראל היום
10. ↑  אביב לוי, ‏מוזס איבדה השליטה באל על. רוזנברג הוא בעל המניות הגדול, באתר גלובס, 16 בספטמבר 2020
11. ↑  אתר למנויים בלבד יורם גביזון, אלי רוזנברג הוא בעל השליטה החדש באל על, באתר TheMarker‏, 16 בספטמבר 2020
12. ↑  מיכל רז-חיימוביץ', ‏המשקיע והכוורת: הכירו את הרוכש המסתורי של אל על, באתר גלובס, 12 ביולי 2020
המונח "נון" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו נון (פירושונים).

| נ (ן) |
| --- |
|  |
| אלפבית עברי |
| א | ב | ג | ד | ה | ו |
| ז | ח | ט | י | כ | ל |
| מ | נ | ס | ע | פ | צ |
| ק | ר | ש | ת |
| אותיות סופיות |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ך | ם | ן | ף | ץ |  |

 |
| סימנים נוספים |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | ﭏ | ׆ |  |

 |
| ניקוד ופיסוק |
| קמץ • פתח • צירי • סגול |
| חיריק • חולם • קובוץ ושורוק |
| שווא • חטף |
| דגש: קל • חזק • מפיק • רפה |
| קו מפריד • מקף |
| טעמי המקרא |

**נ'** היא האות הארבע-עשרה באלפבית העברי. שמה, **נו"ן** (**נוּן**) בא כנראה מהמילה "דג" בארמית (ראו אמנון).

בהתאם לחלוקת אותיות האלפבית העברי לחמשת מוצאי הפה, נון נמנית עם חמש האותיות הלשוניות: דטלנ"ת. מבחינה פונולוגית היא מייצגת עיצור מכתשי אפי קולי (/n/ ‏:IPA).

נ' היא אחת מחמש אותיות מנצפ"ך, שמשתנות בסוף מילה. נ' היא אחת מאותיות מ"נפח. כאשר היא בסוף המילה, צורתה היא "ן" (כמו במילה "כן").

בגימטריה ערכה 50. ערכה של ן הוא 700, אך השימוש בו אינו נפוץ, והערך 700 מיוצג על ידי הצירוף ת"ש.

בשפה העברית המודרנית שכיחות השימוש באות **נ'** היא כ־3.34% מכלל אותיות האלפבית העברי ושל הצורה הסופית **ן** היא כ־1.27%.

נו"ן הפוכה היא היפוך של האות נ' (בכתב ראי), כפי שנכתבת בתשעה מקומות בתנ"ך. צורתה: **׆**.

הקיצור נ' פירושו נקבה.

בספרות העברית של ימי הביניים, בהשפעת הערבית, משמש הקיצור ן' לציון בן או אִבְּן, כגון שלמה ן' גבירול.

בסלנג העברי "נון" הוא כישלון (קיצור לנכשל), ובעגה הצה"לית נון-נון הוא כלי רכב להובלת חיילים.

ייצוג האות נ'
-------------

האות נ בשתי צורותיה (הרגילה והסופית) מוצגת כאן בגופנים הבאים (מימין לשמאל): פרנק-ריהל, אריאל, דוד, כתב רש"י, כתב סת"ם, כתב, חיים
בקוד ASCII מיוצגת האות נ' בערך F0, ובקוד Unicode היא מיוצגת בערך 05E0.  

בקוד ASCII מיוצגת האות ן' בערך EF, ובקוד Unicode היא מיוצגת בערך 05DF.

בקוד מורס מיוצגת האות נ' באמצעות הרצף (משמאל לימין): **.-** (קו נקודה).

הוא ייצוגה של האות נ' בכתב ברייל (אין בכתב ברייל יצוג נפרד לאות ן).

באלפבית צלילי מיוצגת האות נ' באמצעות המילה "**נשר**".

באיתות בדגלי סמפור נ' מיוצגת על ידי דגל אחד הפונה מערבה (שמאלה) ודגל שני הפונה צפון-מערבה.

התפתחות האות נ'
---------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| פרוטו שמי | פיניקי | ארמי |
| נ' (נוּן/נַחְשׁ) באלפבית הפרוטו-כנעני | נ' באלפבית הפיניקי | נ' באלפבית הארמי |

ראו גם
------

* ن – האות **נוּן** בערבית

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **נ** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **נ** |
**מארן לווין** (באנגלית: **Marne Levine**) (נולדה ב-1 באוקטובר 1970), היא אשת עסקים אמריקאית, מנהלת בכירה בחברת אינסטגרם ולפני כן הייתה סגנית נשיא למדיניות ציבורית עולמית של פייסבוק. מארן לווין פועלת להעצמה נשית במספר ארגונים.

ביוגרפיה
--------

מארן לווין נולדה באוהיו, ארצות הברית למארק וטרי לווין. אביה היה מנתח פלסטי ואמה הייתה חברה בצוות המנהלים של הצלב האדום האמריקאי וכן של פדרציית הקהילה היהודית של קליבלנד.

מארן לווין נשואה ואם לשניים. היא ומשפחתה חיים כיום בוושינגטון.

קריירה מקצועית
--------------

לווין סיימה תואר ראשון במדעי המדינה ובתקשורת באוניברסיטת מיאמי בשנת 1992. ב-2005 סיימה תואר באוניברסיטת הארוורד במסלול למנהל עסקים.

לווין החלה את הקריירה שלה בשנת 1993 במחלקת האוצר בארצות הברית, בממשל הנשיא ביל קלינטון, שם ביצעה מספר תפקידי מנהיגות, ביניהם סגנית עוזר שר הבנקאות והפיננסים עד שנת 2000. בנוסף, עבדה לווין בממשל אובמה, שם שימשה כמנכ"ל המועצה הלאומית בבית הלבן. משנת 2001 ועד 2003 הייתה ראש צוות ללארי סאמרס, נשיא אוניברסיטת הארוורד. בשנים 2006–2008 הייתה ראש ניהול מוצר בחברת "Revolution Money". מ-2009 עד 2010 שימשה כראש המטה של המועצה הכלכלית הלאומית, וכן כעוזרת אישית של הנשיא למדיניות כלכלית. בשנים 2010–2014 לווין עבדה בפייסבוק, שם שימשה כסגנית לנשיא החברה למדיניות ציבורית עולמית .

החל משנת 2014, מארן היא סמנכ"לית תפעול ראשית של חברת אינסטגרם, היא אחראית על הרחבת פעילות החברה באופן גלובלי ומפקחת על הפעילות העסקית של אינסטגרם, כולל שיווק, שיתופיות, פיתוח עסקי, תקשורת, גיוס ומשאבי אנוש.

תרומתה להעצמה נשית
------------------

לווין היא חברה בצוות המנהלים של ארגון "Lean In", ארגון ללא רווח להעצמה נשית שהוקם על ידי שריל סנדברג. בנוסף, היא לוקחת חלק בצוות המנהלים של Chegg וכן עומדת בראש ארגון Women for Women International (אנ').

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מארן לווין** בוויקישיתוף
* Meet The Trailblazers: Karlie Kloss Meets Marne Levine (באנגלית)
* Marne Levine - bloomberg (באנגלית)
* Seizing opportunities as they come (באנגלית)
* 15 Minutes with Marne Levine (באנגלית)
* Marne Lynn Levine באתר הניו יורק טיימס (באנגלית)
אנגיוגרמה שבה נעשה שימוש בחומר ניגוד מבוסס יוד להדגמת כלי דם בעת שיקוף רנטגן
**חומר ניגוד** הוא חומר המשמש בדימות רפואי להדגשת הניגודיות בין מבנים אנטומיים בגוף. שימוש נפוץ בחומר ניגוד נעשה להדגשת כלי דם ולהדגשת צינור מערכת העיכול. מאחר שלאמצעי הדימות השונים אופן פעולה שונה, חומרי הניגוד מסווגים לפי שיטת הדימות שבה הם משמשים. רוב חומרי הניגוד מתבססים על ניחות של קרני רנטגן או על האדרת אות תהודה מגנטית.

חומר ניגוד רדיולוגי
-------------------

 ערך מורחב – **חומר ניגוד רדיולוגי**  

יוד ובריום הם סוגי חומרי הניגוד הנפוצים ביותר להדגשת הניגוד בשיטות מבוססת קרני רנטגן, כגון צילום רנטגן, טומוגרפיה ממוחשבת ואנגיוגרפיה. ישנם סוגים שונים של חומרי ניגוד מיודדים, המשתנים ברמת האוסמולריות, הצמיגות ותכולת היוד המוחלטת בהם. דימרים לא יוניים מועדפים בשל האוסמולריות הנמוכה שלהם ורעילותם הנמוכה, אולם מחירם גבוה יותר.

חומר ניגוד לתהודה מגנטית
------------------------

גדוליניום משמש לניגוד בדימות תהודה מגנטית (MRI). במצב חמצון +3 של המתכת, יש למתכת 7 אלקטרונים מסוג f לא מצומדים. הדבר גורם למים סביב חומר הניגוד לדעוך מהר יותר, ובכך מוגברת איכות סריקת ה-MRI.

פיזור על-שמעי ושינוי תדירות
---------------------------

חומרי ניגוד המבוססים על בועות זעירות נמצאים בשימוש בבדיקות אולטרה סאונד, ובמיוחד באקוקרדיוגרפיה, לזיהוי דלף. בועות אלה עשויות מתמיסת מלח מעוררת, ומרביתן גדולות מכדי לעבור בנימי הריאה. לכן, הבועות היחידות שמגיעות למחזור הדם הסיסטמי (צדו השמאלי של הלב) הן אלה שעברו דרך מעבר לא תקין בין הצדדים.

בנוסף, ישנן בועות המכילות כמויות זעירות של חנקן או פלואורוקרבונים הנתמכים על ידי חלבון, ליפיד או מעטפת פולימר. בועות אלה קטנות דיין למעבר בנימי הריאה, והן משמשות להגדלת הניגוד בחדר השמאלי של הלב. הירידה בצפיפות בנקודת המנשק בין הגז בבועה לנוזל שמסביב, גורמת לפיזור והחזרה של גלי העל-שמע חזרה למתמר. תהליך זה נותן לנוזל עם בועות אלה אות חזק, הנראה באמצעות המתמר.

תופעות לוואי
------------

חומרי ניגוד כיום הם בטוחים יחסית לשימוש, ועם זאת מתן חומר ניגוד יכול לגרום לתופעות לוואי נדירות, חלקן מסוכנות, עם תמותה של 0.9 ל-100,000 מקרי שימוש. גורם הסיכון העיקרי לפיתוח תגובה אלרגית לחומר ניגוד, הוא תגובה אלרגית בעבר שהתפתחה בעקבות חומר ניגוד זהה. במקרה של תגובה אלרגית, מומלץ להתייעץ עם הרופא.ה לפני ביצוע הבדיקה ולשקול מתן הכנה תרופתית מקדימה. במקרי קיצון של תגובה אלרגית קשה מסוג אנפליקסיס, לעתים ממליצים הרופאים להמנע לחלוטין ממתן חומר ניגוד דומה בעתיד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חומרי ניגוד** בוויקישיתוף
* חומר ניגוד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Benjamin M. Yeh, Paul F. FitzGerald, Peter M. Edic, Jack W. Lambert, Opportunities for new CT contrast agents to maximize the diagnostic potential of emerging spectral CT technologies, **Advanced Drug Delivery Reviews**, Molecular Imaging for Precision Medicine 113, 2017-04-01, עמ' 201–222 doi: 10.1016/j.addr.2016.09.001

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007535389805171
* BnF: cb119581096 (data)
* GND: 4125566-5
* LCCN: sh2007006024

 |
**מעייני ישראל** היא רשת בתי מדרש וכוללים לאברכים, המהווה קהילה פנים חב"דית, המורכבת מחסידי ואוהדי חב"ד שמוצאם בחצרות חסידיות אחרות ועם הזמן הגיע לחסידות חב"ד. הקהילה מתאפיינת בניסיון לשמירת מאפייני החצרות מהן הגיעו, לצד היותם חסידי או אוהדי חב"ד. הרבה מהשיעורים וההתוועדיות נערכים בשפת האידיש.

היסטוריה
--------

בשנת תשס"ב הקים הרב מרדכי לוסטיג את כולל "צדקת ישראל" ששילב בסדרי הלימוד את תורת חסידות חב"ד. הכולל נוהל בידי הרב מרדכי יואל שוורץ ורבו הרוחני היה הרב פישל וינגרטן, חסיד ביאלא ומקורב לחב"ד מראשוני המפרסמים תורתו של הרבי בארץ הקודש. 

בהמשך נכנס לכולל הרב מנדל פויגל שהחל לערוך התוועדויות עם האברכים מחוץ לשעות הכולל בבתי האברכים. במקביל היו קבוצת אברכים באשדוד ובבית שמש ועוד, שהיו לומדים חסידות בעיקר במתכונת 'כוללי ערב', באלול תשס"ט נערך לראשונה שבת אחדות במימון הנגיד חיים יעקב לייבוביץ בהשתתפות כ-200 אברכים, בסוף שנת תש"ע עבר הכולל הירושלמי לבית כנסת בשכונת גוש 80, בשנת תשע"ב עברו לבית מדרש בשכונת מחניים שבו שכן הכולל ויארגנו שם את ההתוועדויות והכולל והבית מדרש החלו להיקרא "מעייני ישראל" ע"ש קדוש ישראל הבעש"ט זצ"ל והתאחדו לפעילות גם הסניפים מאשדוד ובית שמש. לארגון מונו כמשפיעים הרב חיים שלום דייטש, הרב זלמן גופין והרב יקותיאל פרקש. הנגידים החב"דיים חיים יעקב לייבוביץ, ודוד פישר הם המממנים הראשיים שלה, בעבר היה גם אליהו שלוסברג.

בסוף שנת תשפ"ב עבר בית הכנסת והיכל הלימוד שבירושלים למשכנו החדש והמפואר ברחוב אלעזר המכבי 3 שכונת מקור ברוך בירושלים. הרב דייטש הוא המשפיע של בית הכנסת והרב יקותיאל פרקש משמש כרב בית הכנסת.

בין רבני הכולל בירושלים מלבד האמורים: הרב מנדל פויגל (מחסידות וויזשניץ מונסי), הרב יעקב הלפרין (נכדו של הרב אלחנן), הרב חיים ליברמן (מקהל חסידי ירושלים), הרב דוד שלאמע (מחסידות גור), הרב יהושע רוזנבוים (מקהילת פני מנחם) הרב ישעי יוסף הלוי בעק (מחסידות וויזשניץ מונסי) מנהיג הקהילה בעיר בית שמש. הרב מרדכי אורגל (מחסידות בעלזא - מכנובקא).

בבני ברק מכהנים כראשי הכולל הרב יואל פרידמן (מחסידות אמשינוב) והרב יוסף יצחק רבינוביץ.
ומנהלי הקהילה הם הרב מרדכי כהן והרב יוסף יצחק רבינוביץ.

באלעד מכהן הרב שלום רוזנברג.

פעילות כיום
-----------

כיום, מחזיקה קהילת מעייני ישראל בסניפים פעילים בערים ירושלים, בני ברק, אשדוד, בית שמש, ביתר עילית, אלעד, חיפה, מודיעין עילית, קריית גת, ערד, פתח תקווה, נתניה, צפת, טבריה, עמנואל ורכסים. בערים אלו מתקיימים כוללים לאברכים במשך שעות היום ופעילויות שונות להפצת ולימוד תורת החסידות.

הקהילה מארגנת פעילויות שונות: שבת התאחדות שנתית - בה משתתפים מדי שנה קרוב ל-1200 איש, התוועדויות עונתיות בימים מיוחדים (כמו י"ט בכסלו וי"ח באלול) ושיעורים במשנת חב"ד.

עם השנים, נפתחו בתי כנסת לאנשי הקהילה בערים רבות ברחבי הארץ.

"מעיני ישראל", פעילה גם בקרב נשי הקהילה בארגון התוועדויות וכינוסים לאורך ימות השנה. כמו כן, מופעל קו טלפוני קבוע לשיעורי תורה לנשים, בשם "קול דודי".

קישורים חיצוניים
----------------

* מעייני ישראל, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  התוועדות של הארגון בביתר, באתר JDN
**זלמן מרדכי שפירו** (באנגלית: **Zalman Mordecai Shapiro**‏; 12 במאי 1920 – 16 ביולי 2016) היה כימאי וממציא יהודי-אמריקני ציוני, ממפתחי הכור הגרעיני בצוללת הגרעינית הראשונה "נאוטילוס". 

בישראל נודע כבעליו של מפעל שאיבד כמות גדולה של אורניום מועשר ונחקר בחשד שהעביר אותו לתוכנית הגרעין הישראלית.

קורות חיים
----------

שפירו נולד בעיר קנטון שבאוהיו, בן למשפחה יהודית אורתודוקסית, ולו קרובי משפחה שנספו בשואה באירופה. שפירו גדל בפסאיק, ניו ג'רזי. סיים תואר ראשון, שני ושלישי בכימיה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס ולאחר מכן עבר לגור בפיטסבורג, שם החל לעבוד בחברת וסטינגהאוס ובפיתוח דלק גרעיני בחברת חשמל מקומית. ב-1957 ייסד את חברת NUMEC‏ שעסקה בפיתוח ושימוש בדלק גרעיני בעיר אפולו שבפנסילבניה.

שפירו רשם 15 פטנטים, ביניהם ב-2009 פטנט על הוזלת עלות ייצור יהלומים.

חברת NUMEC
----------

חברת NUMEC הייתה בין הראשונות שסיפקה דלק לשימוש בכורים גרעיניים. לאחר שהחברה החלה לאחסן אורניום מועשר, התברר כי בין 90–270 ק"ג חסרים ומאמצים לאתר את החומר נכשלו. בעקבות כך שילמה החברה 834,000 דולר לוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית.

מכיוון ששפירו היה ידוע כציוני, עלה החשד שהאורניום הועבר לישראל, שפיתחה באותן שנים את הכור האטומי בדימונה. דווח שרפי איתן, ששירת אז במוסד, ביקר במפעל של שפירו בספטמבר 1968. פרשה זאת נקראה פרשת אפולו (אנ').

חיים אישיים
-----------

שפירו היה נשוי לאבלין גרינברג (נישאו ב-1945) ואב לשלושה ילדים. היה נשיא ארגון ציוני אמריקה בעירו פיטסבורג. שפירו ואשתו קיבלו ב-2008 פרס הוקרה על תרומתם לקהילה היהודית במשך 60 שנה. הוא הלך לעולמו ב-16 ביולי 2016.

קישורים חיצוניים
----------------

* עמי דור-און, האורניום של זלמן, באתר News1 מחלקה ראשונה, 23 בנובמבר 2007
* סוכנויות הידיעות, "ישראל גנבה מארה"ב אורניום בשנות ה-50", באתר nrg‏, 27 בדצמבר 2011
* אתר למנויים בלבד  רונן ברגמן, הקשר הסודי: מדען האטום האמריקאי וסיירת מטכ"ל, באתר "ידיעות אחרונות", 6 ביוני 2017 קובץ צליל
* 89-year-old Oakland inventor receives 15th patent, פיטסבורג פוסט-גאזט, 26 ביוני 2009
* Despite doubts, Shapiro maintains innocence, באתר טריביון רוויו, 25 באוגוסט 2002

הערות שוליים
------------

1. ↑  יוסי מלמן ודן רביב‏, כש"הטייס הנאצי" עזר לישראל לקנות 200 טון אורניום, באתר וואלה!‏, 5 באוגוסט 2012
2. ↑  ראשי תיבות של Nuclear Materials and Equipment Corp
פיקאטה עוף
**פיקאטה** (באיטלקית: Piccata), לעיתים מאויתת picatta מחוץ לאיטליה, היא מאכל איטלקי ואיטלקי-אמריקאי של בשר דק מצופה בקמח, מטוגן במחבת ברוטב של מיץ לימון, חמאה, פטרוזיליה, ולעתים קרובות צלפים.  במטבח האיטלקי מכינים פיקאטה מבשר עגל (piccata di vitello al limone "פיקטה עגל בלימון"), בעוד שבמטבח האיטלקי-אמריקאי, חזה עוף נפוץ יותר. מנה דומה, pesce spada con capperi e limone, עשויה עם דג חרב לימון וצלפים.

אטימולוגיה
----------

פיקאטה, החלק הפסיבי בעבר של המילה piccare, פירושה מילולית, בשר מתובל או משוטח.

הכנה
----

הבשר נחתך לפרוסות דקות ומשטחים את הפרוסות לעובי אחיד בעזרת פטיש שניצלים או משטח איטלקי. מתבלים ומטגנים אותן בקמח לפני השחמה בחמאה או בשמן זית.

הרוטב נעשה באמצעות מחבת. מוסיפים מיץ לימון ויין לבן או ציר עוף ומצמצמים. פטרוזיליה קצוצה ולעיתים קרובות צלפים מוספים לרוטב ולפעמים גם שאלוט או שום. לאחר הצמצום מוסיפים חתיכת חמאה לסיום הרוטב. לעתים קרובות מקשטים את המנהבפרוסות לימון.

בארצות הברית, המאכל מוגש בדרך כלל עם ירק או עמילן כלשהו, כגון פסטה, פולנטה או אורז. באיטליה, פיקאטה עגל היא מנה שניה (מנה עיקרית) והיא תוגש לאחר מנת הפסטה (או עמילן אחר).

ביפן, פיקאטה עשוי בדרך כלל מבשר חזיר ללא לימון. תחילה מתבלים אותו במלח בישול ובפלפל שחור, אחר כך מצפים אותו בקמח ומטגנים אותו בביצה טרופה, לעתים קרובות הקמח מעורבב עם פרמזן או גבינה דומה.

* Chicken piccataפיקאטה עוף
* Veal piccataפיקאטה עגל
* Swordfish in piccata sauceדג חרב ברוטב פיקאטה
* Seitan piccataסטן פיקאטה

לקריאה נוספת
------------

* בראצ'ולה
* פיציולה
* עוף צרפתי
* רשימת מנות עוף
* רשימת מנות עגל
* סלטימבוקה
* סקאלופינה

הערות שוליים
------------

קישורים חיצוניים
----------------


1. ↑  "piccata". *Treccani Encyclopedia* (באיטלקית). נבדק ב-2023-12-08.
2. ↑  "Ricetta Piccata di vitello al limone - RicetteMania". *www.RicetteMania.it*. נבדק ב-16 בינואר 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  Del Conte, Anna (2013). *Gastronomy of Italy: Revised Edition*. ISBN 978-1862056589.
4. ↑  "Pesce spada con capperi e limone". *Academia Barilla - l’arte della gastronomia italiana*. נבדק ב-16 בינואר 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
5. ↑  Galarza, G. Daniela (12 במאי 2022). "Chicken piccata is saucy, speedy and works with a mushroom swap". `{{cite web}}`:  (עזרה)
6. ↑  "Quick And Simple Chicken Piccata". Perdue.com. נבדק ב-31 באוקטובר 2017. `{{cite news}}`:  (עזרה)
**ודאח חנפר** (בערבית: **وضاح خنفر**; נולד ב-1968) הוא עיתונאי פלסטיני, מנכ"ל רשת אל-ג'זירה לשעבר.

ביוגרפיה
--------

חנפר נולד בכפר ראמה, כפר קטן ובו כ-500 תושבים הסמוך לג'נין. מוצא משפחתו הוא מהעיר ח'נפר שבדרום מערב תימן. למד בג'נין ולאחר מכן למד הנדסה בין השנים 1985 ל-1990 באוניברסיטת ירדן. בשנת 1990 למד פילוסופיה, לימודי אפריקה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה בסודאן.

החל לעבוד כעיתונאי באלג'זירה ככתב בדרום אפריקה. בשנים 2001–2002 היה כתב באפגניסטן ואחר כך שימש ככתב באזור כורדיסטן שבצפון עיראק, ואחר כך שימש כראש נציגות התחנה בבגדד. בשנת 2003 מונה למנהל ערוץ ובשנת 2006 מונה למנהל הרשת. במהלך שנות כהונתו הרשת גדלה באופן משמעותי והפכה לאחד מאמצעי התקשורת המרכזיים ורבי ההשפעה בעולם הערבי. 

בשנת 2009 מגזין פורבס ציין את חנפר ברשימת 100 האנשים רבי ההשפעה בעולם.

בשנת 2011 התפטר חנפר מתפקידו כמנכ"ל אל-ג'זירה לאחר שפרסום מסמך חסוי בוויקיליקס חשף כי הוא הסכים לכאורה למחוק מאתר הרשת תכנים שלא מצאו חן בעיני הממשל האמריקאי. חנפר הכחיש את הדברים וטען כי ממילא תכנן לפרוש באותה עת.

לאחר פרישתו הקים את "פורום אל-שארק" (כינוי למשריק), צוות חשיבה המוקדש לדיונים אודות צדק חברתי וצמיחה כלכלית במזרח התיכון.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ודאח חנפר
* ודאח חנפר, ברשת החברתית פייסבוק

* ודאח חנפר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* טוריו בעיתון הגרדיאן
* הרצאה מפיו באתר TED

הערות שוליים
------------

1. ↑  כתבת פרופיל על ודאח חנפר, באתר "Fast Company"‏, 18 במאי 2011 (באנגלית)
2. ↑  איאן בלאק, הגרדיאן, לאחר הפרסום בויקיליקס: מנכ"ל אל-ג'זירה התפטר מתפקידו, באתר הארץ, 21 בספטמבר 2011
**ולדימיר ניקולאייביץ' לובוב** (ברוסית: **Влади́мир Никола́евич Ло́бов**;‏ נולד ב-22 ביולי 1935) הוא גנרל רוסי בדימוס, אשר כיהן כראש המטה הכללי האחרון של הצבא האדום.

ביוגרפיה
--------

לובוב נולד ב-22 ביולי 1935 בכפר בוראבו שבבשקורטוסטן. מגיל 10, תוך כדי לימודיו, הוא החל לעבוד בחברת הטרקטורים MTS. ב-1945 הוא גויס לצבא האדום. ב-1956 החל ללמוד בבית ספר לתותחנים בריאזאן. ב-1959 הוא סיים את לימודיו ונותר בבית הספר כמפקד כיתת צוערים. ב-1967 הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית פרונזה ומונה למפקד גדוד שהוצב בגרמניה המזרחית. באוגוסט 1968 הוא השתתף בפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה. הגדוד שבפיקודו כבש את נמל התעופה רוזינה ליד פראג. במאי 1969 מונה לראש מטה הרגימנט הממונע ה-74. ב-1970 מונה למפקד הרגימנט.

באוקטובר 1973 הוא מונה למפקד דיוויזיית המשמר ה-63. באפריל 1974 הוא הועלה לדרגת גנרל-מאיור ובדצמבר 1975 מונה למפקד הקורפוס ה-26. ב-1979 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של המטה הכללי ומונה למפקד הארמייה המשולבת ה-28. ב-1980 הוא הועלה לדרגת גנרל-לייטננט, ובאוקטובר 1981 מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי לנינגרד. ביוני 1984 מונה למפקד המחוז הצבאי מרכז אסיה. הוא היה סגן יו"ר הוועדה לטיפול באסון צ'רנוביל. בינואר 1987 מונה לסגן ראש המטה הכללי. בתפקידו זה, הוא קידם יוזמה לצמצום שירות החובה בצבא האדום משנתיים ל-18 חודשים. יוזמה זו נתקלה בהתנגדות מצד הצמרת הפוליטית והצבאית בברית המועצות, וכתוצאה מכך, בנובמבר 1988 הוא הודח מהתפקיד. ב-24 בינואר 1989 הוא חזר לתפקיד, ומונה במקביל לראש המטה הכללי המאוחד של ברית ורשה. הוא האחרון שהחזיק בתפקיד, כיוון שבמרץ 1991 פורקה ברית ורשה. ביוני של אותה שנה הוא מונה למפקד האקדמיה הצבאית פרונזה.

ב-25 באוגוסט 1991, בעקבות הפיכת ינאייב, הוא מונה לראש המטה הכללי. ב-7 בדצמבר פיטר אותו מיכאיל גורבצ'וב מהתפקיד. לאחר פירוק ברית המועצות הוא המשיך לשרת בצבא הפדרציה הרוסית. הוא הכין תוכניות לבנייה מחדש של הצבא הרוסי, שנדחו בידי המטה הכללי. בעקבות כך, במרץ 1994, הוא עזב את הצבא. ב-2008 הוא מונה למפקח הכללי של הצבא הרוסי - תפקיד מיוחד במשרד ההגנה הרוסי אשר שמור לגנרלים בדימוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ולדימיר לובוב** בוויקישיתוף

* ולדימיר לובוב באתר משרד ההגנה הרוסי

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 7313154260577224480004
* WorldCat (עם VIAF): 7313154260577224480004

 |
**יצחק ירון** (1935‏ - 2 בנובמבר 2015) היה ראש העיר השלישי של גבעתיים, בין השנים 1978–1993.

ביוגרפיה
--------

נולד בחדרה בשם יצחק פייפר. למד בבית הספר החקלאי בנהלל, בוגר בית המדרש למורים בגבעת השלושה והאוניברסיטה העברית בירושלים.

בשנים 1968–1970 עבד כמנהל בית הספר היהודי באורוגוואי. בין השנים 1973–1974 ירון עבד כמורה וכמנהל בית הספר היסודי אופקים בגבעתיים. היה חבר הסתדרות המורים.

בשנת 1977 הצטרף לחברי מפלגת העבודה, שדרשו את התפטרותו של ראש עיריית גבעתיים, יעקב קרייזמן, בגלל ביקורת של היועץ המשפטי לממשלה על טוהר המידות בעיריית גבעתיים. בדצמבר 1977 הוא זכה למועמדות מפלגת העבודה לראשות העיר וב-1978 זכה בבחירות לראשות העיר גבעתיים ברוב של 48% מהקולות וכיהן כראש העיר השלישי של גבעתיים עד 1993. בבחירות בשנים 1983 ו-1989 זכה במעל 70% מהקולות.

בין השנים 1993–1995 כיהן ירון כיו"ר הרשות לחינוך ותרבות במרכז השלטון המקומי בישראל.

יצחק ירון נפטר בגיל 80. נטמן בבית עלמין בקיבוץ תל יצחק. הותיר אחריו את רעייתו, ניצה, שלושה ילדים ונכדים.
בסוף שנת 2016 החליטה עיריית גבעתיים לקרוא את התיאטרון העירוני על שמו.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלי אלון, זוכרים את יצחק ירון, באתר News1 מחלקה ראשונה, 18 בפברואר 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  ילקוט הפרסומים 2989, 2 בדצמבר 1983, עמוד 637-638  
ילקוט הפרסומים 3629, 12 במרץ 1989, עמוד 1879
2. ↑  תיאטרון ע"ש יצחק ירון

| ראשי עיריית גבעתיים  |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שמעון בן-צבי | יעקב קרייזמן | יצחק ירון | אפרים שטנצלר | איריס אברהם (בפועל) | ראובן בן שחר | רן קוניק |
| 1941 - 1965 | 1965 - 1978 | 1978 - 1993 | 1993 - 2006 | 2006 - 2007 | 2007 - 2013 | 2013 - נוכחי |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297602405171
* LCCN: no2010053852
* VIAF: 268697658
* WorldCat: lccn-no2010053852

 |
כ

**נתן קרפ** (ב בתשרי תרצ"ה - יא בחשון תשס"ט; 11 בספטמבר 1934 - 9 בנובמבר 2008) היה מעצב גרפי ואמן קליגרפיה ישראלי. בין עבודותיו הם עיטורי משטרת ישראל, חלק ממטבעות השקל הישן, צד הנושא במטבע 10 אגורות וכרזות שונות של יום העצמאות.

ביוגרפיה
--------

מטבע 10 אגורות, צד הנושא עוצב על ידי קרפ
קרפ נולד ברוסיה בשנת 1934 ועלה לארץ עם הוריו בגיל 13. לאחר הגעתו לארץ התגורר בחולון. בנערותו עסק בטיסנאות וזכה שלוש שנים ברציפות באליפות הארץ בטיסני מנוע. בצבא שירת בחיל האוויר, שם הכיר את אשתו, יהודית קרפ. לאחר סיום שירותו הצבאי למד בבית הספר לאמנויות בצלאל וסיים בהצטיינות את לימודיו. כבר במהלך לימודיו זכה במכרז לעיצוב המדליה המוענקת לחסידי אומות העולם על ידי יד ושם ובהמשך עיצב עוד מדליות רבות עבור החברה הישראלית למדליות ולמטבעות. קרפ עיצב גם את שלושת עיטורי הגבורה של משטרת ישראל: עיטור המופת, עיטור האומץ ועיטור הגבורה. בנוסף, קרפ היה בצוות שעיצב את סדרת המטבעות של השקל הישן ונטל חלק גם בעיצוב מטבעות של השקל החדש - הוא עיצב את צד הנושא במטבע של 10 אגורות. 

בנוסף לעיצוב המטבעות והמדליות, קרפ עסק גם בעיצוב כרזות. בין השאר עיצב את כרזות יום העצמאות של שנת תשמ"ג ושל שנת תשנ"ב. עבודת קליגרפיה חשובה שלו היא כתב הוקרה לעם הדני מעם ישראל על הצלת יהודים בזמן השואה, המוצבת במוזיאון בקופנהגן. 

נתן קרפ היה נשוי ליהודית, ששימשה כמשנה ליועץ המשפטי לממשלה ולהם שני ילדים. הוא נפטר בשנת 2008 ונקבר בראש הנקרה.

קישורים חיצוניים
----------------

* דף הנצחה לנתן קרפ באתר ראש הנקרה, ישוב במטה אשר.

הערות שוליים
------------

1. ↑  מדליית חסידי אומות העולם באתר החברה הישראלית למדליות ולמטבעות.
2. ↑  כרזת יום העצמאות תשנ"ב.
החוף הנפרד בהרצליה ביום המיועד לרחצת גברים
הכניסה לחוף שרתון
גידור בחוף שרתון, עד אחרי שובר הגלים
גידור בין חוף שרתון לחוף הסמוך לו
**חוף רחצה נפרד** או **חוף נפרד** הוא חוף רחצה שבו מתקיימת רחצה נפרדת של גברים ונשים. לעיתים הוא מופרד באמצעות גדר אטומה מהחופים המעורבים שלצידו. החוף מיועד לכל מי שנמנע מלהגיע לחוף מעורב מטעמי דת, צניעות או מכל טעם אחר.

חופים נפרדים בישראל
-------------------

במרבית החופים הנפרדים הרחצה לגברים ולנשים מתקיימת בימים שונים או בשעות שונות, יוצאים מהכלל הם החוף "הבינלאומי" בים המלח, חוף "מהדרין" וחוף "כינר" בכנרת, החוף הדתי באילת וחוף "זיף" בעכו (ועד לביצוע תוכנית ההתנתקות גם "חוף התמרים" באזור התיירות בגוש קטיף), שבהם מתאפשרת במקביל רחצה נפרדת לגברים ולנשים, באמצעות מחיצה שמתחילה בחוף וממשיכה גם במים ומחלקת את החוף הנפרד לשניים. בימי הקיץ חברות האוטובוסים מקיימות קווים מיוחדים מריכוזי אוכלוסייה חרדיים (בני ברק, אלעד וכדומה) לחופים אלה.

חוק הסדרת מקומות-רחצה, תשכ"ד-1964 מאפשר לרשות מקומית, באישור של שר הפנים, "ייעוד מקומות או זמנים לרחצה בלעדית של גברים, נשים או טף" במקווה מים (ים, נהר, אגם או בריכת שחייה). בהתאם לכך אושרו חופים נפרדים ברשויות מקומיות רבות. החוק אינו מתאר את החוף הנפרד לפרטיו, ובפרט לא מתאר את גידורו והפרדתו (הן הפרדה פנימית והן מחיצות סובבות) מקו החוף.

חופים נפרדים קיימים בים התיכון, ים המלח והכנרת. במפרץ אילת יש חוף נפרד מדרום לנמל אילת, אך הוא סגור.

רשימת החופים הנפרדים
--------------------

* הכנרת - חוף כינר ליד רמות
* טבריה - החוף הדתי.
* טבריה - חוף מהדרין.
* ים המלח - החוף "הבינלאומי", "חמי זוהר".
* אילת - החוף הדתי

### לחוף הים התיכון

* נהריה - החוף הנפרד
* עכו - חוף הלגונה
* קריית חיים - החוף הנפרד
* חיפה - החוף השקט
* חדרה - החוף הנפרד
* נתניה - חוף ק. צאנז
* הרצליה - דרום הרצליה. מופעל בשיתוף עם עיריית בני ברק
* תל אביב - שרתון. החוף הנפרד הראשון
* בת ים - שירת הים
* ראשון לציון - החוף הנפרד
* אשדוד - החוף הנפרד
* אשקלון - החוף הנפרד
* גוש קטיף - חוף דקלים (פונה בתוכנית ההתנתקות)

חופים נפרדים בעולם
------------------

בסיוון ה'תשע"ח הוקם בניו יורק חוף נפרד.

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.

קישורים חיצוניים
----------------

* לרשימת החופים הנפרדים בישראל, באתר התיירות 'אינפו טרוול'
* חופים נפרדים על פי אזורים, באתר כיפה

הערות שוליים
------------

1. ↑  חוק הסדרת מקומות רחצה, סעיף (6)(א)(4)
2. ↑  יוזמה בניו יורק: חוף נפרד בקוני איילנד עבור הציבור החרדי, באתר כיכר השבת
עמוד השער של עיתון "כלנוע", כתב עת העוסק בקולנוע
עמוד השער של עיתון "בגלל", כתב עת העוסק בספרות
שער מגזין ערוך למגזין גיטרות
**כתב עת** הוא דבר דפוס היוצא לאור, בדרך כלל, בתדירות קבועה ולפחות אחת לשנה בדפוס או באופן אלקטרוני. רוב כתבי העת מוקדשים לתחום עניין מסוים, כגון כתבי עת לספרות או כתבי עת אקדמיים.

כתבי עת מוצאים לאור על ידי גורמים שונים ובהם ארגונים שכתב העת משמש להם במה עבור חברי הארגון בנושא הקושר אותם יחד. במקרה זה נקרא כתב העת **ביטאון**, בהיותו מבטא דעות או עובדות המפורטות על ידי חברי הארגון או עבורם. מקובל לכנות כתבי עת גם על פי תדירות הפצתם.

כתבי עת על פי תדירות
--------------------

* **יומון**: כתב עת שיוצא לאור מדי יום.
* **שבועון**: כתב עת שיוצא לאור פעם בשבוע.
* **ירחון**: כתב עת שיוצא לאור פעם בחודש.
* **דו-ירחון**: יוצא לאור מדי חודשיים.
* **רבעון**: יוצא לאור מדי שלושה חודשים.
* **חצי-שנתון**: יוצא לאור פעם בחצי שנה.
* **שנתון**(אנ'): יוצא לאור אחת לשנה (ראו גם: אלמנך).

המילונאי ראובן אלקלעי הציע במילונו את החידוש **שְׁנָתוֹנַאי** במובן עורך שנתון (תפקיד שבו שימש בעצמו).

הפצה
----

עמוד השער של ביכורי העתים, כתב עת של תנועת ההשכלה בווינה
כתבי עת מופצים בשתי דרכים:

* מכירה בחנויות המיועדות לכך, ובחנויות המקדישות דוכן לכתבי עת בנוסף למוצרים אחרים הנמכרים בהן (בעיקר חנויות ספרים וחנויות מזון).
* הפצה למנויים באמצעות הדואר.

בשנים האחרונות מופצים כתבי עת גם (ולעיתים באופן בלעדי) באמצעות האינטרנט, הם נשלחים בדואר אלקטרוני או מועלים לאתר אינטרנט. כתב עת כזה קרוי **כתב עת אלקטרוני**. בעקבות הופעת כתבי עת אלקטרוניים, תפוצת כתבי עת רגילים פחתה ורבים מהם נסגרו. כך למשל בתחום המחשוב היו מופצים בישראל מספר כתבי עת, אחרון מהם נט מגזין נסגר בשנת 2006.

כתבי עת מדעיים
--------------

 ערך מורחב – **כתב עת מדעי**  

כתב עת מדעי מתאפיין במספר תכונות:

* מקורות - המאמרים בו כוללים ביבליוגרפיה.
* חדשנות - המאמרים בו מחדשים ולא רק מרכזים מידע קיים.
* שפיטות - המאמרים בו עוברים ביקורת עמיתים.

ראו גם
------

* כתב עת מדעי
* כתב עת תורני
* מגזין פורנוגרפי
* רשימה של כתבי עת

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **ירחון** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **כתב עת** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **רבעון** |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **כתב עת** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **כתב עת** |

* כתב עת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי-עת, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראובן אלקלעי, כרך 3, **מלון עברי שלם**, הוצאת גליל, 1994

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4067488-5
* LNB: 000067008
* NDL: 00574582
* NKC: fd133947

 |
**לווייתן** (ברוסית: **Левиафан**) הוא הספר השלישי שכתב בוריס אקונין כחלק מסדרת "תיבת פנדורין", המוקדש לפתרון רצח, מסע על ספינה ומציאת אוצר.

היצירה נכתבה כז'אנר של "פרשה הרמטית": מעגל החשודים מצומצם מאוד למן ההתחלה. אקונין תכנן את הסדרה כסיכום של כל הז'אנרים הבלשיים, כשכל רומן מייצג ז'אנר חדש.

הסיפור דומה לסיפור הבלשי "רצח באוריינט אקספרס" מאת אגאתה כריסטי: האירועים מתרחשים במקום אחד, כל החשודים מסתירים סוד אפל, והסיפור מתחיל עם רצח זוועתי. יתר על כן, בתרגום האנגלי, הספר נקרא בשם **רצח בלווייתן** (Murder on the Leviathan).

תקציר עלילת הספר
----------------

השנה היא 1878. רצח מזעזע מתרחש בפריז. עקבותיו מובילים הישר אל החברה הגבוהה, אל המחלקה הראשונה באוניית הפאר "לווייתן". קורבן הרצח המחריד הוא אספן אמנות בריטי בשם לורד ליטלבי ותשעת משרתיו בפריז. מאוסף האמנות נגנב רק פסלון אחד מזהב של האלה שיווה, שנעטף במטפחת הודית פשוטה. פענוח התעלומה מוטל על הקומיסר גוסטב גוֹש, בלש צרפתי ממורמר העומד לצאת לגמלאות. מכיוון שהרוצח הותיר בזירת הרצח סיכה מוזהבת, שניתנה רק למי שרכש כרטיסים למחלקה הראשונה של ספינת פאר בשם "לווייתן", הקומיסר סבור שימצא את הרוצח בנקל על הספינה הזו, המפליגה מסאות'המפטון שבאנגליה לכלכותה בהודו. לשם כך הוא מכנס את כל אלה שאינם עונדים את הסיכה באחד הסלונים המפוארים ב"לווייתן".

החשודים, כפי שנדמה למראית עין, הם גלריית טיפוסים שאין ביניהם שום דבר משותף (ועל כן כל אחד מהם חשוד באותה מידה): אנגלי נוירוטי, קצין יפני ביישן, אשה צעירה בהריון, רופא הספינה, פרופסור לאמנות הודית ועוד. הקומיסר נחוש לגלות את הפושע בקרב נוסעי האונייה, אולם החקירה מתנהלת בעצלתיים.

יום אחד מתגלה נוסע נוסף ומצב-רוחו של גוסטב גוש השתפר מייד. חזותו של החדש נראתה מבטיחה מאוד: תנועות מאופקות ומתונות, הבעת פנים חתומה. במבט ראשון, פניו נראו יפים וצעירים ממש; אבל כשהאובייקט הסיר את מגבעתו העגולה, התגלה על רקותיו שיער כסוף במפתיע. טיפוס מסקרן, החליט הקומיסר. ישר רואים: בעל אופי, ומה שנקרא – בעל ´עבר´. בקיצור, קליינט מובהק של פּאפּא גוש...

אֶראסט פטרוביץ' פנדוֹרין הוא דיפלומט, המפליג על סיפונה של אוניית הפאר "לווייתן" אל מקום שירותו החדש – יפן. פנדורין שוב נשאב אל תוך חקירה של שרשרת רציחות מזעזעות. הבדלי תרבות, ניגודים מעמדיים, מתיחויות בינלאומיות, גלריה של דמויות מוזרות ומשעשעות (וחשודות!).

קישורים חיצוניים
----------------

* טקסט הספר (ברוסית) באתר הרשמי של אקונין
* "לויתן" באתר הוצאת "זכרוב"
* אלכס אפשטיין, עד שהבלש פנדורין עולה לספינה, באתר הארץ, 13 ביוני 2006
* לווייתן, באתר OCLC (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  בוריס אקונין, "לווייתן"

| ספרים מאת בוריס אקונין |
| --- |
| ספרי תיבת פנדורין | עזאזל (סרט • סדרת טלוויזיה) • גמביט טורקי (סרט) • לוויתן • מות אכילס • משימות מיוחדות (סרט) • יועץ ממלכתי (סרט) • הכתרה • אהובת המוות • אהוב המוות • מרכבת היהלום • ין ויאנג • מחרוזת הירקן • כל העולם במה • העיר השחורה • כוכב המים • איני נפרד • פשוט מאסה • בור |
| ספרים נוספים | רומן ריגול (סרט) • הרפתקאות המגיסטר • פלאגיה והבולדוג הלבן (סדרת טלוויזיה) • תולדות המדינה הרוסית |
**מוזפר א-דין שאה קאג'אר** (בפרסית: **مظفرالدین شاه قاجار**; 23 במרץ 1853 – 3 בינואר 1907) היה השאה החמישי של פרס (איראן) מתוך השושלת הקאג'ארית, מאז הרצחו של אביו נאסר א-דין שאה בשנת 1896 ועד למותו שלו בשנת 1907.

ביוגרפיה
--------

נולד לשלטון אביו נאסר, מוזפר הוכרז בצעירותו כיורש העצר וכאשר הגיע לבגרות הפך למושל של הפרובינציות הצפוניות (אזרבייג'ן האיראנית). יחסיו הרעועים עם אביו הביאו להרחקתו ממעשיות השלטון ומחצר המלוכה וכאשר עלה לכוח לאחר רצח אביו בשנת 1896 לא ידע כיצד לנהל את המדינה.

עקב משבר כלכלי קשה בפרס, המדינה הפכה למחויבת לשתי האימפריות הבריטית והרוסית, שתיהן למעשה רצו לכבוש אותה כנהוג בעידן הקולוניאליזם. למען סגירת החובות מופזר נתן לבריטים זכויות מרביות על כל מרכזי הנפט של פרס אשר התגלו בשנת 1901. בשנת 1906 השאה פעל להעביר חוקה חדשה ומודרנית. לאחר כ-40 יום מאז הקמת החוקה החדשה הוא נפטר מהתקף לב. בנו, מוחמד עלי עלה לשלטון ופירק את החוקה, מה שהביא להדחתו לאחר כשנתיים בלבד בשלטון ולהחלשות פרס בשליטתה העצמית אל מול הכוחות הקולוניאלים שרצו כאמור לכבוש אותה.

כיום מופזר זכור כרפורמיסט בעל כוונות לקרב את פרס אל המערב אך חסר היכולת להגשים את הרפורמות הללו, מה שכמעט עלה לפרס בעצמאותה. השאה נודע גם באהבתו אל הקולנוע אשר החל להיבנות באירופה ובאמריקה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזפר א-דין שאה קאג'אר** בוויקישיתוף
* מוזפר א-דין שאה קאג'אר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007597691805171
* GND: 103438092
* ISNI: 0000 0000 0674 196X
* LCCN: n88654587
* NARA: 10572601
* SUDOC: 228526736
* VIAF: 12716992
* WorldCat: lccn-n88654587

 |
גשרים, מסילות רכבת וחוות רוח הן תשתיות חומריות
**תשתית** היא מכלול האמצעים החומריים, המוסדיים והאנושיים והמידע הזמינים אשר תורמים, בהינתן הקצאת משאבים הולמת, לקיום שוויון בתגמול של תשומות דומות.

**תשתית חומרית** היא ההון אשר מגולם באמצעים דוגמת תחבורה, חינוך, בריאות, אספקת חשמל ומים, מתקני ביוב ופינוי פסולת, טיהור אוויר, היקף בנייה וכמות בתי המגורים וכן מתקנים אדמיניסטרטיביים ושימור משאבי טבע. תשתית חומרית מכונה גם שירותים ציבוריים, מתקנים ציבוריים וכן הון תקורה חברתי.

**תשתית מוסדית** היא החוק של הקהילה, וכן המתקנים והתהליכים המבטיחים את קיום החוקים הללו כדוגמת אסדרה, ביטחון לאומי ועוד. על פי רוב, הגוף האחראי לתשתית המוסדית הוא המדינה.

**הון אנושי** הוא תצורה של תשתית, הכוללת את נתוני האוכלוסייה (היקף ההשכלה וההכשרה, שיעור ילודה, שיעור תמותה, הגירה ועוד) ואת מאפייניה.

קישורים חיצוניים
----------------

* ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תשתית** בוויקישיתוף

* Buhr, Walter (2003). "What is infrastructure?" (PDF). *Volkswirtschaftliche Diskussionsbeiträge*. 107–03.


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007550607005171
* GND: 4026944-9
* LCCN: sh85066333
* NDL: 00571883
* NKC: ph114775

 |