recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פירוש נוסף ערך זה עוסק ברב בישיבת המקובלים בית אל. אם התכוונתם לתלמיד רבנו גרשום ומחבר ספר הדינין, ראו יהודה בן מאיר הכהן; לרבי יהודה הכהן ליאונטין, רבו של רבנו גרשום, ראו יהודה הכהן ליאונטין (הזקן).

רבי **יהודה הכהן** (? – תוניס, ה'תר"י 1850) היה מחכמי ישיבת המקובלים בית אל, ומחבר ספרות תורנית.

ביוגרפיה
--------

נולד לרבי שלמה בן יהודה הכהן, מחכמי סלוניקי ומחבר ספרי הלכה וקבלה מפורסמים. רבי יהודה היה מחכמי ישיבת המקובלים בית אל. 
ספרו "אהלי יהודה" הוא פירוש למשנה תורה לרמב"ם. את הספר הוציא לאור בחייו בסלוניקי בשנת ה'תקע"א (1811), ומאז יצא לאור במהדורות נוספות, וכיום נכלל הספר במפרשי הרמב"ם שבפרויקט השו"ת.

ספרו השני הוא ביאור לחלק מספר הזוהר. הספר, "אשמורת הבוקר" יצא לאחר פטירתו. 

שמו מופיע בפסקים ובהסכמות לספרים שניתנו בדורו, ובהסכמות חכמי דורו לספרו רואים שרחשו לו כבוד רב.

בשנת ה'תר"ז (1847) יצא כשד"ר לארצות צפון אפריקה, ונפטר בתוניס בשנת תר"י.

קישורים חיצוניים
----------------

* ספרו **אשמורת הבוקר**, באתר היברובוקס
* ספרו **אהלי יהודה**, באתר היברובוקס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007519108405171
* VIAF: 308282355
* WorldCat (עם VIAF): 308282355

 |
**נשימת יתר** או **אוורור יתר** (באנגלית: **Hyperventilation;** היפרוונטילציה, בראשי תיבות: **HV**) היא נשימה מהירה מאוד המביאה לסילוק של פחמן דו-חמצני (CO2) המדרדרת את רמתו בדם. לעיתים קרובות תסמונת נשימת יתר נוצרת ממצבי חרדה או דחק והיא חופפת עם התקף פאניקה שבהפרעת פאניקה.
התופעה מתרחשת גם במצבים קשורים לשהייה בגובה רב, אחרי חבלת ראש, אירוע מוחי, הפרעות נשימתיות כמו אסתמה, דלקת ראות, פנאומותורקס, הפרעות של כלי הדם והלב כמו תסחיף ריאתי, בחום גבוה, אנמיה, תופעות לוואי לתרופות מסוימות.

אדם בריא נושם בין 12 ל-20 נשימות בדקה. קצב נשימות תקין מאפשר לגוף להעשיר את הדם בכמות החמצן הנדרשת ולפנות מהדם את הפחמן הדו-חמצני המיוצר בגוף. מצב של נשימה מהירה ושטחית לאורך זמן גורם לפינוי מוגבר של הפחמן הדו-חמצני מהגוף, וכתוצאה מכך לירידה ברמתו התקינה בדם. ירידה זו גורמת לירידה בחומציות של הדם (עליה ב-pH, בססת).

סימנים
------

אדם שנמצא בהתקף נשימת יתר מרגיש נימולים בשפתיים, באצבעות הידיים ובאצבעות הרגליים כתוצאה מן הירידה ברמת הסידן בגוף (ירידה ברמת החומציות של הדם). ירידת רמת החומציות בדם מובילה בין היתר לכיווץ של כלי דם במוח מה שמוביל למעין מחסור בחמצן שגורם לסימנים נוספים כגון כאבי ראש, סחרחורות, אי שקט ובמקרים קיצוניים, ייתכן גם מצב הדומה לעילפון עד כדי חוסר תגובה של האדם.
במקרים רבים, ידי האדם שנמצא בהתקף יהיו בצורת האות "ר" (ספאזם) או "יד של מיילד" ולפעמים אף יחוש בכאבים בחזה עקב הנשימות המהירות (לא ממקור לבבי). סימנים נוספים הם נשימה מהירה, דופק מהיר, כאבים בחזה ותחושת חרדה.

טיפול
-----

הטיפול הוא בעיקרו החזרת מנגנון הנשימה לקצב תקין.
כיוון שלרוב הרקע להתקף מסוג זה הוא ממקור רגשי, עיקר הטיפול יהיה על ידי הרגעה ובידוד האדם מהסיטואציה שעוררה את ההתקף. רצוי לבקש מהאדם לקחת נשימות עמוקות ואיטיות ולהשתדל ל"החזיק" את האוויר בריאות 2–3 שניות לפי נשיפתו. בעבר, מקובל היה להורות לאדם בהתקף לבצע נשימות ושאיפות לתוך שקית אטומה הצמודה לפיו, זאת על מנת להכניס לריאות אוויר עשיר בפחמן דו-חמצני במטרה להעלות את ריכוזו בדם. פעולה זו אמנם מחזירה בדרך כלל את קצב הנשימה לקצב סדיר בתוך זמן קצר, אך אסורה כיום מתוך חשש לחנק.

ראו גם
------

* היפוונטילציה
* אימוני נשימה

קישורים חיצוניים
----------------

* נשימת יתר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  נְשִׁימַת יֶתֶר במילון רפואה (תשנ"ט), באתר האקדמיה ללשון העברית
2. ↑  JA Vosswinkel, CEM Brathwaite, TR Smith et al. **Hyperventilation increases muscle protein synthesis in critically ill trauma patients**, Journal of Surgical Research, 2000
3. ↑  Byrd, Jr, Ryland P, Respiratory Alkalosis: Background, Pathophysiology, Epidemiology, 2019-11-12
4. ↑  Brian Kern, Hyperventilation Syndrome: Practice Essentials, Pathophysiology, Etiology, **emedicine.medscape.com**, 2019-11-27

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007536178705171
* GND: 4161100-7
* LCCN: sh85063737

 |

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פירוש נוסף ערך זה עוסק במין של קטנייה. אם התכוונתם לאלה קלטית, ראו אפונה (אלה).

**אפונה** (או **אפון מתורבת**; שם מדעי: *Pisum sativum*) הוא צמח ממשפחת הקטניות, בעלת זרעים עגולים וירוקים הגדלים בתרמיל. מחזור חייה הוא כשנה. היא נאכלת בתבשיל, משומרת או חיה ואף כחטיף מטוגן.

**אפון** (שם מדעי: *Pisum*) הוא סוג צמחים במשפחת הקטניות. מינים רבים מסוג אפון שוייכו במהלך השנים לסוג טופח כמו אפונה ריחנית. לפי שיטת המיון הנוכחית, הסוג אפון (Pisum) בוטל ואוחד עם הסוג טופח בשנת 2017. שמם המדעי של ארבעת המינים של האפון שגדלים בישראל שונה. ולא רק זאת, לפי שיטת המיון הנוכחית, המינים אפון קיפח ואפון נמוך נחשבים לשמות נרדפים לאפון תרבותי ונכללים בו. ולפיכך בישראל וסביבתה 26 מינים של טופח.

מקור השם
--------

במשנה מופיע השם "אפונים", אם כי יש מן החוקרים שזיהו את האפונים במשנה דווקא עם החמצה (חומוס).

היסטוריית התירבות
-----------------

מלבד האפון המתורבת קיימים עוד שלשה מיני בר בסוג אפון: אפון מצוי (*Pisum fulvum*), אפון קיפח (*Pisum platius*), ואפון נמוך (*Pisum syriacum*). שלושתם קיימים בארץ ישראל. הורי הבר של האפון התרבותי הם האפון הקיפח והנמוך, מכיוון שהם בני הכלאה איתו וצבע הפרחים הארגמני שלהם מתאים לאפונה התרבותית, בעוד צבע הפרחים של האפון המצוי הוא כתום-קרם. באפוני הבר היה מנגנון הפצה של זרעים, בצורה שבה התרמילים היו מתפתלים סביב עצמם, מתבקעים וזורקים את הזרעים למרחק של מספר מטרים.
בתרמיל אפונה יהיו בין חמישה אפונים לשמונה אפונים בזנים של אפונה עדינה יותר.

האפונה נמצאה בחפירות ארכאולוגיות המתוארכות לתקופת זמן של 10,000 שנים לפחות. השרידים הקדומים ביותר נמצאו בטורקיה, עיראק וישראל.
האפונה נפוצה באירופה, סין והודו.

לאחר בישול, אפונה מכילה כ-22% חלבון, והיא עשירה בוויטמינים, מינרלים וסיבים תזונתיים. אפונה נחשבת על ידי רבים כמקור בריא לחלבון מן הצומח.

צמח האפונה שימש מושא למחקריו של גרגור מנדל, נזיר צ'כי שחי במאה ה-19, ערך הכלאות בזנים טהורים של אפונה, וכך גילה וניסח את חוקי התורשה.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **אפונה** |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **אפונה** |
| ויקיספר ספר לימוד בוויקיספר: **מתכוני אפונה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אפונה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אפונים** |
| ויקימינים טקסונומיה בוויקימינים: **Pisum sativum** |

* אפונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* אפונה, דף שער בספרייה הלאומית
* אפונה, באתר ITIS (באנגלית)

* אפונה, באתר NCBI (באנגלית)

* אפונה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)

* אפונה, באתר צמח השדה

* אפונה, באתר צמחיית ישראל ברשת

* אפונה, באתר Tropicos (באנגלית)

* אפונה, באתר GBIF (באנגלית)

* אפונה, באתר The Plant List (באנגלית)

* אפונה, באתר IPNI (באנגלית)
* רן שפירא, מהפכה בגרגר אפונה, באתר הארץ, 04 באפריל 2008
* רפי כהן, תרמיל הקסמים: רפי כהן עם מתכוני אפונה, באתר ynet, 10 בפברואר 2012
* גידול אפונה, באתר 'אורגניקו'

הערות שוליים
------------

1. ↑  Lathyrus oleraceus Lam, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
2. ↑  למשל: משנה, מסכת כלאים, פרק ג', משנה ב'
3. ↑  אפון ואפונה, באתר האקדמיה ללשון העברית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531442705171
* BnF: cb11959354t (data)
* GND: 4152604-1
* LCCN: sh85099045
* NDL: 00561930
* NKC: ph191020

 |
**נמל התעופה פארו** (באנגלית: **Paro Airport**, בדזונגקה: **སྤ་རོ་གནམ་ཐང༌།**) שוכן בעמק בגדות נהר הפארו צ'ו במרחק של 6 ק"מ מהכפר פארו במערב בהוטן. זהו נמל התעופה הבינלאומי היחידי במדינה מבין 4 נמלי התעופה בבהוטן. בגלל מיקום נמל התעופה בעמק מוקף הרים אשר חלקם מעפילים לגבהים של 5,500 מטרים, הוא נחשב לאחד המסוכנים בעולם ומבחר טייסים בודדים בלבד רשאים לנחות שם.

היסטוריה
--------

ב-1968, סלל ארגון כבישי גבול הודו (אנ') מסלול טיסה קטן בעמק פארו אשר שימש בהתחלה לשירותי מסוקים של צבא הודו מטעם ממשלת בהוטן. חברת התעופה הבהוטנית הראשונה - דרוק אייר, נוסדה ב-5 באפריל 1981.

נמל התעופה נבנה עם מסלול טיסה באורך של 1,200 מטרים, מה שהגביל אפשרות נחיתתם של מטוסים גדולים מעבר למטוסי STOL. עקב התשתיות המינימליות בפארו, נדרש שהמטוסים יוכלו לטוס בגובה שיוט גבוה ושיוכלו לטוס מרחק של 1,200 ק"מ מקולקטה לפארו ובחזרה ללא כל תדלוק.

ב-11 בפברואר 1983, החלה חברת דרוק אייר לתפעל טיסות מפארו לקולקטה תחת מספר טיסה 101 ובחזרה תחת מספר טיסה 102. עד להיווסדה של מחלקת התעופה האזרחית של בהוטן בינואר 1986, דרוק אייר הייתה אחראית על תחזוקת נמל התעופה.

בשנת 1990, הוארך מסלול הטיסה מ-1,402 מטר ל-1,964 מטר והותאם למטוסים גדולים יותר. האנגר נבנה במימונה של ממשלת הודו כחלק מפרויקט פיתוח נמל התעופה.

ב-21 בנובמבר 1988, נמסר המטוס הראשון של דרוק אייר מדגם בריטיש איירוספייס 100–146 (אנ'). ב-19 באוקטובר 2004, נמסר מטוס האיירבוס A319-100 הראשון שהחליף את מטוס הבריטיש אירוספייס הישן.

בודהה אייר הייתה חברת התעופה הבינלאומית הראשונה שהחלה לתפעל טיסות צ'רטר לפארו באוגוסט 2010. דווח כי בשנת 2012, 181,659 נוסעים עברו בנמל התעופה.

פנים טרמינל נמל התעופה

חברות תעופה ויעדים
------------------

**בהוטן איירליינס**

* בנגקוק-סוברנבהומי
* דלהי
* קטמנדו

עונתיותː אחמדאבאד, גאיה

**בודהה אייר**

* קטמנדו (צ'רטר)

**דרוק אייר**

* סיליגורי
* בנגקוק-סוברנבהומי
* דלהי
* גוואהטי
* גלפו
* ג'קר
* דאקה
* מומביי
* סינגפור
* קולקטה
* קטמנדו
* נמל התעופה פקיונג (החל מ-1 בינואר 2019)

צ'רטר: הונג קונג

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נמל התעופה פארו** בוויקישיתוף
* נמל התעופה פארו, ברשת החברתית פייסבוק
* נמל התעופה פארו, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  ynet (2008-07-30). "שדות התעופה הכי מפחידים". *Ynet*. נבדק ב-2018-11-05.
**אווה סידני הון** (באנגלית: **Eva Sydney Hone**‏; 22 באפריל 1894 - 13 במרץ 1955), המכונה בדרך כלל אווי, הייתה ציירת אירית ואמנית ויטראז'. היא נחשבת לחלוצה המוקדמת של הקוביזם, אף שעבודותיה הידועות ביותר הן ויטראז'ים. היצירות הבולטות ביותר שלה הן החלון המזרחי בקפלה במכללת אטון, המתארת את הצליבה, וארבעת השדות הירוקים שלי, שנמצאת כעת בבנייני הממשלה בדבלין.

ביוגרפיה
--------

אווה הון נולדה ברובוק גרוב, מחוז דבלין, ב-22 באפריל 1894. היא הייתה בתם הצעירה של ג'וזף הון, ואווה אלינור, לבית רובינסון, בתו של סר הנרי רובינסון ונכדתו של כומר ואלנטיה העשירי. זמן קצר לפני יום הולדתה השתים עשרה היא סבלה מפוליו (שיתוק ילדים). היא המשיכה את לימודיה בשווייץ, ויצאה לסיורים לספרד ולאיטליה לפני שעברה ללונדון בשנת 1913. שלוש אחיותיה התחתנו כולן עם קציני צבא בריטים, וכולן התאלמנו במלחמת העולם הראשונה.

הדרכה
-----

הון למדה בבית הספר לאמנות ביאם שו בלונדון ולאחר מכן בבית הספר המרכזי לאומנויות ומלאכות. היא פגשה את מייני ג'לט כאשר שתיהם למדו אצל וולטר סיקרט במכון הטכני בווסטמינסטר. היא עבדה בפיקוחו של אנדרה להוטה ואלברט גלייז בפריז לפני שחזרה להשפיע על הכנסת הסגנון המודרניסטי לאירלנד ולהפוך למייסדת התערוכה האירית לאמנות זו. היא נחשבת לחלוצה המוקדמת של הקוביזם אך בשנות השלושים של המאה העשרים פנתה לוויטראז'ים, אותה למדה אצל וילהלמינה גדס.

יצירות
------

עבודותיה החשובות ביותר הן ככל הנראה החלון המזרחי, המתאר את הצליבה, עבור הקפלה במכללת אטון, וינדזור (1949–1952) ו"ארבעת השדות הירוקים שלי", הממוקמים בבנייני הממשלה, דבלין. עבודה זו, שהוזמנה על ממשלת אירלנד, זכתה בפרס הראשון עבור ויטראז' בתערוכה העולמית בניו יורק בשנת 1939.

החלון המזרחי של מכללת אטון הוזמן בעקבות הרס הבניין לאחר שהוטלה פצצה על בית הספר בשנת 1940 במהלך מלחמת העולם השנייה. האמנית הוזמנה לתכנן את החלון המזרחי בשנת 1949, והחלון החדש הוכנס בשנת 1952. יצירה זו הופיעה על בול דואר אירי בשנת 1969. מדצמבר 2005 עד יוני 2006 הוצגה בגלריה הלאומית של אירלנד תערוכה מעבודותיה. בכנסיית סנט מרי בקלונסילה יש גם חלונות ויטראז' שהיא עיצבה.

חיים אישיים
-----------

הון הייתה אשה אדוקה ביותר; היא בילתה במנזר אנגליקני בשנת 1925 בטרורו בקורנוול והפכה לקתולית בשנת 1937. ייתכן והדבר השפיע על החלטתה להתחיל לעבוד בוויטראז'ים. בתחילה עבדה כחברה בקואופרטיב הזכוכית הצבעונית An Túr Gloine לפני שהקימה סטודיו משלה ברתפרנהאם.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אווה סידני הון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Hone, Eva Sydney [Evie (1894–1955), artist and craftswoman], Oxford Dictionary of National Biography (באנגלית)
2. ↑  Surprising neglect of famous stained glass artist, The Irish Times (באנגלית)
3. ↑  Bourke, Marie (1997). "Evie Hone in Her Studio: Hilda Van Stockum's Portrait". Studies: An Irish Quarterly Review. 86: 165–174.
4. ↑  Hillstrom, Kevin (1999). "Evie Hone". In Hillstrom, Laurie Collier; Hillstrom, Kevin (eds.). Contemporary Women Artists. St. James Press. pp. 301–02

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX5573994
* BnF: cb17717779f (data)
* GND: 119058286
* ISNI: 0000 0000 6678 1832
* LCCN: nr99023769
* NTA: 153911565
* RKD: 39420
* SNAC: w6dd40kt
* ULAN: 500032181
* VIAF: 62350028
* WorldCat: lccn-nr99023769

 |
פטריות
פטרייה
**מיקולוגיה** (באנגלית: **Mycology**; מן המילה היוונית μύκης שמשמעותה "פטרייה") היא חקר הפטריות, התכונות הגנטיות והביוכימיות שלהן, סיווגן, והשימוש בהן בבני האדם לצרכים רפואיים (לדוגמה פניצילין), במזון (לדוגמה בבירה, יין, גבינות, פטריות מאכל) וכאנתאוגנים, כמו גם הסכנות שהן טומנות כגון, הרעלה או זיהום. 
מן המיקולוגיה התפתח תחום הפיטופתולוגיה, חקר המחלות אצל צמחים, ושני התחומים הללו קשורים האחד בשני, מכיוון שמרבית הפתוגנים אצל צמחים הם פטריות. ביולוג החוקר מיקולוגיה נקרא **מיקולוג**.

רקע
---

מבחינה היסטורית, מיקולוגיה הייתה ענף בתחום הבוטניקה (מבחינה אבולוציונית, פטריות קרובות יותר לבעלי חיים מאשר לצמחים, אך לא הכירו בעובדה זו עד לפני מספר עשורים). המייסדים והחלוצים בתחום המיקולוגיה כללו את אליאס מאגנוס פריאס, כריסטיאן הנדריק פרסון, אנטון דה בארי, ולואיס דייוויד פון שווייניטץ (אנ').

כיום, הפטריות הנחקרות ביותר לעומקן והקלות ביותר להבנה הן השמרים, שמר האפייה ושמר הביקוע.

רבות מן הפטריות מייצרות רעלנים, אנטיביוטיקה ומטבוליטים משניים. לדוגמה, הפוסריום (המשתרע על פני מרבית כדור הארץ) ורעלניו, אשר שותפים להתפרצות הקטלנית של רעלן העיכול אלאוקיה בבני האדם, נחקרו בהרחבה על ידי ד"ר אברהם יפה. הפטריות מהוות תנאי יסודי לחיים בכדור הארץ מתוקף היותן סימביוטיות, לדוגמה, במסגרת מיקוריזה (סימביוזה בין שורש הפטריה לשורש של צמחים מורכבים יותר), במסגרת סימביוזה בין חרקים וצמח החזזית כמו כן, בפוטנציה שלהן בפירוק ביומולקולות אורגניות מורכבות כמו הליגנין (הרכיב היציב בעץ) כמו גם בקסנוביוטיקה, שהוא שלב קריטי במחזור הפחמן בטבע.

פטריות ואורגניזם אחרים אשר מוכרים כפטריות, כגון האומיקטס (Oomycetes) והמיקסומיקטס (ריריות), נושאים לעיתים קרובות בחשיבות חברתית וכלכלית גדולה, שכן הם גורמים למחלות בקרב בעלי חיים (כגון ההיסטופלסמוסיס) כמו גם בצמחים (כגון מחלת הבוקיצה ההולנדית, והמגנפורטה גריסה).

מפגשי שדה למציאת מינים מעניינים של פטריות ידועים גם בכינוי 'פשיטה' (Forays), לאחר פגישה ראשונה מסוג זה אשר אורגנה על ידי מועדון הוולהופ של חוקרי הטבע בשנת 1868 וכונתה "הסתערות בין הפטריות".

מספר פטריות עלולות לגרום מחלות. המחקר בפתוגנים הפטרייתים נקרא גם מיקולוגיה רפואית.

ראו גם
------

* אש השועל
* מיקרוביולוגיה

קישורים חיצוניים
----------------

* | מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מיקולוגיה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מיקולוגיה** |
* מיקולוגיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* מדע הפטריות, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555873105171
* BnF: cb11932568z (data)
* GND: 4139655-8
* LCCN: sh85089188
* NKC: ph115383

 |
**ורד שנבל** (נולדה ב-21 באפריל 1973) היא סופרת ישראלית.

ביוגרפיה
--------

שנבל נולדה בתל אביב וגדלה ברעננה. למדה בתיכון אוסטרובסקי. בשירותה הצבאי הייתה מדריכת אימון גופני בחיל האוויר. בוגרת בית הספר "כותרת" לעיתונאות ותקשורת, ובעלת תואר ראשון משולב במדעי החברה והרוח מהאוניברסיטה הפתוחה.

לאחר סיום לימודיה האקדמאים החלה לעסוק בתחומי העיתונות והכתיבה, ובהמשך עסקה בכתיבה מגזינית בפלטפורמות שונות.

שנבל החלה את דרכה העיתונאית ככתבת מוניציפלית בעיתון תל אביב. משם המשיכה לאתר תפוז אנשים בתפקיד עורכת משנה, ובהמשך התמנתה לסגנית עורכת מגזין עולם האישה.

בינואר 2002 עברה להתגורר בניו יורק, ושם המשיכה לעסוק בכתיבה מגזינית (שימשה ככתבת מגזין "עולם האשה" בניו יורק) ובמקביל החלה לעסוק בעולם הטלוויזיה, לייצר תסריטים ולפתח רעיונות לתוכניות.

כששבה לארץ כתבה גם למגזינים "מנטה" ו"אטמוספירה". במקביל, נחשפה לעולם הטלוויזיה בעקבות סדרות דרמה שיצרה ופיתחה. בנוסף, החלה לכתוב טור אישי במגזין טיים אאוט ילדים.

ביולי 2013, יצא לאור רומן הביכורים שלה "עכשיו אפשר להתחיל". הוא החל כרעיון לתסריט. הרומן מבוסס על הבלוג הפופולרי "אלוהים יודע איך – הבלוג של מילי", שפורסם במשך שלוש שנים באתר "סלונה".

את הבלוג "אלוהים יודע איך", החלה לכתוב שנבל לפני שלוש שנים[דרושה הבהרה], בתקופה לא פשוטה בחייה. היא חזרה ממגורים בניו יורק עם משפחתה, והתפרנסה מעיתונות. "הייתי הרבה שנים סגנית עורכת של 'עולם האישה', ותוך כדי הכתיבה והחיפוש העצמי, עלה בי הרעיון לכתוב על אישה שביום שהיא מתגרשת - מגלה שהיא בהיריון. הרומן זכה להצלחה רבה ותורגם לאנגלית.

ספרה השני, "בית הקפה של נורה אפרון", יצא לאור ב-2016. במרכזו שני ישראלים המתגוררים בניו יורק ונפגשים במקרה.

שנבל מתגוררת ברמת השרון. נשואה לירון שנבל, ואמא לשלושה.

ספריה
-----

* **עכשיו אפשר להתחיל**, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2013
* **בית הקפה של נורה אפרון,** אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2016
* **בלגן נפלא**, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2018
* **גרפיטי**, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2020

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ורד שנבל** בוויקישיתוף
* רשימת הפרסומים של ורד שנבל באתר הספרייה הלאומית
* כתבות מאת ורד שנבל באתר טיים אאוט
* סרטונים ורד שנבל, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל
* פוסט על הספר "בית הקפה של נורה אפרון" בבלוג חי תרבות
* כתבה של ורד שנבל ב ynet ספרים, "הכי זוהר שיש: ספרים ניו יורקיים על הסכין"
* דוד רוזנטל‏, "עכשיו אפשר להתחיל": סיור מודרך במעבה המוח הנשי, באתר וואלה!‏, 3 באוקטובר 2013

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  סופרים קוראים, "סופרים קוראים" - ורד שנבל, באתר , ‏Nov 21, 2013
2. ↑  ורד שנבל – סופרת ותסריטאית, באתר  (ארכיון)
3. ↑  ורד שנבל בתוכנית הבוקר עם בתוכנית בוקר של ענת הראל וסופי צדקה בערוץ 2, באתר
4. ↑  שרי שביט, ורד שנבל: "הספר שלי נכתב כמו הריון", באתר ynet, 18 באוגוסט 2013
5. ↑  בית הקפה של נורה אפרון, באתר , ‏31/01/2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007519035105171
* GND: 1127251465
* ISNI: 0000 0004 2506 8757
* LCCN: no2014002427
* VIAF: 305949776
* WorldCat: lccn-no2014002427

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ורד שנבל"**.
**אמור** (**Amor**) הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2016 בכתיבתו ובבימויו של רפאל רביבו, עם אור אילן ולירון לבו בתפקידים הראשיים.

רביבו חזר לישראל 30 שנה לאחר סרטו "מקום ליד הים" כדי להפיק את הסרט הזה העוסק בהתנגשות בין אמונה דתית וחופש בחירה בעניין של המתת חסד.

נגן העוד יניב טייכמן מנגן בפסקול הסרט ואף מופיע בו. באחד הקטעים הוא מנגן את "שירת סולוויג" של אדוארד גריג ובקטע נוסף הוא מלווה את תמר שם אור ששרה את "זה הכל בשבילך" של דני סנדרסון.

הסרט צולם במושב נווה ימין ובמרכז הרפואי מאיר בכפר סבא.

תקציר העלילה
------------

דניאל (לירון לבו) חוזר לבית משפחתו במושב לאחר שלוש שנים של נדודים באירופה. הוא מגיע כדי לפגוש את אהובתו לילה (אור אילן) שנפגעה קשה בתאונת דרכים והפכה למשותקת בכל גופה. התאונה אירעה חודשיים לפני נישואיהם. לילה נסתה כבר פעמיים להתאבד ונמצאת זמן ממושך בהשגחה בבית חולים בטיפולה המסור של אחות (נעמה אמית).

לילה קצה בחייה, היא הייתה פעם רקדנית בלט וכעת משותקת בארבע גפיה בלי סיכוי לשיפור. היא אינה מרשה לאנשים לבקר אותה פרט להוריה - האם אליס (ענת עצמון) והאב אלברט (גיל אלון). אלברט הוא חוזר בתשובה ולילה מתחננת לפניו שיאפשר לה לסיים את חייה אך זה מנוגד לאמונתו הדתית. הוא מתייעץ גם עם הרב שלו, אבי (שלמה רז) שאוסר עליו לעשות זאת ולהמשיך להתפלל לרחמי שמים.

דניאל מגיע לבית משפחתו ומתקבל על ידי אחיו הגדול רוני (דן תורג'מן). בבית גם נוכחת אימם רחל (שושה גורן) שלוקה בדמנציה ואינה מזהה את דניאל. רוני העביר אותה לבית אבות ודניאל כועס על כך.

בת זוגו של דניאל היא סטלה (נטלי עטיה) שגרה עם בת דודתה מירה (תמר שם אור). סטלה היא בעלת בית קפה ומירה עוזרת לה בהגשה וגם מופיעה שם בשירה בליווי נגן עוד (יניב טייכמן).

מירה מנסה להתחיל עם דניאל ומבקרת בסטודיו הציורים שלו במרתף הבית אך הוא אינו מראה עניין. וסטלה מגלה לה על עברו של דניאל וכי ניסה להתאבד לאחר התאונה של לילה.

דניאל עוקב בחשאי אחרי לילה בבית חולים ויום לפני חזרתו לאירופה הוא מחליט לעשות מעשה.

לאחר שאליס מסיימת לקרא ללילה סיפור ועוזבת, הוא נכנס בחושך לחדרה ולילה שמחה לראותו. הם מעלים זכרונות על רגעים משמחים בחייהם ומתנשקים. כאשר לילה נרדמת לוקח דניאל כרית ומתכוון לבצע מעשה שישחרר את לילה מסבלה (המעשה עצמו לא נראה בסרט).

חוקר משטרתי (משה אבגי) חוקר את אליס והיא נותנת עדות שהיא האחרונה שראתה את לילה בחיים וכי בעלה מתנגד לנתיחת הגופה מטעמי איסור דתי.

דניאל עומד בצד בלווייתה של לילה. בנסיעה ברכבת עולים בזיכרונו קטעי אהבה עם לילה.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אור אילן | לילה |  |
| לירון לבו | דניאל | חבר של לילה |
| דן תורג'מן | רוני | אחיו של דניאל |
| שושה גורן | רחל | אמא של רוני ודניאל |
| ענת עצמון | אליס | אמא של לילה |
| גיל אלון | אלברט | אבא של לילה |
| נטלי עטייה | סטלה | בת זוג של רוני |
| תמר שם אור | מירה | בת דודה של סטלה |
| שלמה (מומו) רז | אבי | רב |
| גל פרידמן |  | רופא |
| נעמה אמית |  | אחות |
| משה איבגי |  | חוקר |
| יניב טייכמן |  | נגן עוד |

קישורים חיצוניים
----------------

* "אמור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "אמור", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* אמור, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* קדימון לאמור, באתר יוטיוב
* אמור, בספר הקולנוע הישראלי
* אמור, באתר קרן הקולנוע הישראלי
**יולאדה "נוק" סואניוט** (בתאית: **เกริกก้อง "นก" สวนยศ**; נולדה ב-18 ביוני 1983) היא פוליטיקאית טרנסג'נדרית תאילנדית ופעילה לזכויות טרנסג'נדרים.

ביוגרפיה
--------

סואניוט התפרסמה לראשונה כשזכתה במספר תחרויות יופי לנשים טרנסג'נדריות, ולאחר מכן עבדה כדוגמנית. בעבר היא נעצרה לאחר שזייפה תעודת זהות במטרה להשתתף בתחרות יופי, מכיוון שהחוק בתאילנד לא מאפשר לשנות את סעיף המין בתעודת הזהות. בהמשך הצטרפה סואניוט ללהקת הבנות "מלכודת ונוס", שהורכבה מחמש נשים טרנסג'נדריות, והייתה הלהקה הראשונה עם חוזה תקליטים של קתואי (מושג בתאית שמתייחס לנשים טרנסג'נדריות או גברים הומוסקסואלים נשיים, אשר נחשבים לעיתים קרובות למגדר שלישי בתאילנד).

לסואניוט יש תואר ראשון במדע, תואר שני במדעי המדינה, והיא מועמדת לדוקטורט במדעי החברה. בעבר, ניהלה ערוץ קניות תאילנדי מקומי והקימה את העמותה למען האישה הטרנסג'נדרית בתאילנד, הנאבקת למען זכויות נשים טרנסג'נדריות, מעניקה סיוע משפטי ומגייסת כספים למימון ניתוחים לשינוי מין.

קריירה פוליטית
--------------

במאי 2012 נבחרה סואניוט לתפקיד המפקחת הכלכלית של מחוז נאן שבצפון תאילנד, והפכה לפוליטיקאית הטרנסג'נדרית הבכירה ביותר בארצה. סואניוט התמודדה בבחירות כמתמודדת עצמאית, ולא כחלק משום מפלגה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יולאדה סואניוט** בוויקישיתוף
* דני זאק, הזמרת הטרנסג'נדרית זכתה בבחירות, mako‏, 31 במאי 2012

* Yollada "Nok" Suanyot Becomes First Trans Woman Politician in Thailand QOWC media.
* Trans woman standing, for election in Nan, Bangkok Post, 25.04.12.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Interview with Nok Yollada David Bonnie, November 19, 2014
2. ↑  Limited, Bangkok Post Public Company. "A first for the third gender". *Bangkok Post*. נבדק ב-2021-10-29.
צעיף מקשמיר
**בד קשמיר** הוא בד המיוצר מסיבי צמר טבעי של עזי הקשמיר הגדלות בחבל קשמיר אשר בצפון הודו, בטיבט ובמונגוליה, כמו כן אם מוזיק קרא להן כבשת קשמיר אז זה חוקי ב20 שאלות של ׳הארץ׳ וזה אומר שיש עוד נקודה.

סגולות
------

סיב הקשמיר הוא הסיב הטבעי הדקיק ביותר[דרוש מקור] ועוביו לא עולה על 16 מיקרון (לצורך השוואה עובי השיער האנושי נע בין 17 ל-18 מיקרון), מה שמקנה לו קלות ואווריריות רבה. 

הבד ידוע כאיכותי בזכות היותו בעל מרקם רך ונעים, וכן מונע הזעה וכמבודד חום. 

בנוסף, בניגוד לרוב סוגי הצמר או הבד המופקים מסיבים מהחי, ניתן לכבס אותו בכביסה ידנית ואין צורך בניקוי יבש.

מחירו הגבוה של הקשמיר נובע הן מסגולותיו המיוחדות וכן ממגבלות התפוקה: עז בוגרת מספקת בשנה כמות שיער המספיקה ליצור חוט לסריגת שליש סוודר או לאריגת צעיף אחד בודד. כמות הקשמיר השנתית המיוצרת בעולם נעה בין 15,000 ל-20,000 טון.

גלגוליו ההיסטוריים
------------------

במאה השלוש עשרה הביא מרקו פולו את הקשמיר לאיטליה שם הוא הפך למוצר יוקרה המזוהה עם האריסטוקרטיה. משם התפשט השימוש בו אל שאר חלקי אירופה תוך שימור מעמדו היוקרתי, כשחוטי האריג והקשמיר מועברים בדרכי הרים מסוכנות בתוואי הידוע של דרך המשי לשוקי אירופה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **קשמיר** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **בד קשמיר** |

* בד קשמיר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4135787-5
* KulturNav: 2dde5462-b0e8-48de-b7fa-83be43e988f1

 |
**לאפ דאנס** (באנגלית: **Lap Dance**) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה שיצא לאקרנים ב-2014, הסרט בוים על ידי גרג קרטר, בסרט מככבת אלי קוברין(אנ'), הסרט עוקב אחרי מוניקה, שמחפשת סיוע כספי על מנת שתוכל לשלם, את החשבונות הרפואיים של אביה.

עלילה
-----

הסרט מדבר על מצב מגונה של ימינו, הוא סובב סביב מוניקה (אלי קוברין (אנ')), שחקנית שאפתנית, שכדי לטפל בסרטן של אביה, היא וארוסה קווין (רוברט הופמן) מחליטים שהיא תתחיל לעבוד בתור חשפנית במועדון.
עם זאת, המצב בהמשך הסרט מסתבך, מוניקה מתמכרת לעבודתה. וקווין חש אבוד. מתחילים להיווצר שקרים בין בני הזוג. מוניקה מכירה בחור ששמו שיקגו, שיקגו הוא בעלים של חברת הקלטות, ובכך הוא "קונה" עם כספו הרב את מוניקה.

קווין חש שמוניקה לא כנה איתו ומשקרת לו, הוא חשף בפניה שהוא יודע על הנסיעה שלה לשיקגו. קווין מתרגז עליה ומשאיר אותה בודדה במסעדה. לאחר מכן, קווין בוגד במוניקה עם חשפנית ששמה- ג'ייד לי (קיי.די. אוברט), שעובדת במועדון של מוניקה. קווין חושף בפניה ששכב עם ג'ייד לי ומגלה סמים וקונדום בארנקה של מוניקה. קווין עוזב את מוניקה.

לאחר מכן, מוניקה הולכת מכות עם ג'ייד לי, בעקבות מה שעוללה לה ולקווין, המשטרה מגיעה ועוצרת אותן, שיקגו משלם בערבות למען מוניקה ונוסע איתה ללוס אנג'לס, מוניקה מגלה כי שיקגו הוא לא האדם שחשבה שהוא, היא מגלה רשימת בנות ואת שמה ביניהן באייפד שלו, תחת הכותרת "הכלבות שלי". היא עוזבת את שיקגו ומשאירה לו סרטון שבו היא אומרת שהיא יודעת מה מעשיו, והיא חוזרת לביתה. אביה של מוניקה נפטר. מוניקה חוזרת לעבודתה הרגילה, לבסוף קווין והיא משלימים.

בסוף הסרט, הזוג נוסע במכונית יוקרה בהוליווד, כסימן לכך שהם הצליחו בחלומותיהם. הסרט עובד והציג בתיאטרון ב-2014.

שחקנים
------

* אלי קוברין (אנ') – בתור מוניקה מור.
* רוברט הופמן – בתור קווין שפרד.
* כרמן אלקטרה – בתור לקסוס.
* ג'יימס רימר – בתור אביה של מוניקה.
* סטייסי דאש – בתור ד"ר אנני ג'ונס.
* בריאנה אביגן – בתור טאשה.
* קיי.די. אוברט – בתור ג'ייד לי.

קישורים חיצוניים
----------------

* "לאפ דאנס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "לאפ דאנס", באתר AllMovie (באנגלית)
* "לאפ דאנס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "לאפ דאנס", באתר Metacritic (באנגלית)
* "לאפ דאנס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
המונח "תוכנית החומש" מפנה לכאן. לערך העוסק ברכבת ישראל, ראו תוכנית החומש של רכבת ישראל.
**תוכנית החומש** (**Первая пятилетка**) הייתה תוכנית כלכלית שאושרה בתמיכת מנהיגה של ברית המועצות, יוסיף ויסריונוביץ' סטלין בשנת 1928. התוכנית כללה מספר רב של פרויקטים והייתה צריכה להסתיים תוך חמש שנים 1929-1934. מעשית, רוב התוכניות בוצעו עד לשנת 1932. 

תוכנית החומש חוללה מהפכה בתחום הייצור התעשייתי הסובייטי, והגדילה אותו ב-400% בהשוואה לרמת הייצור בזמן שקדם להחלת התוכנית. מטרתה הכללית של התוכנית הייתה להתחיל בהחלת עקרונות הקומוניזם על ברית המועצות, והפיכתו למדיניות המעשית בה היא נוקטת. התוכנית הגשימה את מטרותיה, וברית המועצות הפכה למעצמה כלכלית וצבאית.

תוכנית החומש התבססה על הצבת מטרות אחת לחמש שנים. לכלל התוכניות היו חמש מטרות עיקריות:

1. תיעוש מהיר שיציב את ברית המועצות ברמה טכנולוגית שווה לשאר העולם.
2. קולקטיביזציה של החקלאות, כלומר ביטול תוכנית הנא"פ והלאמה של אמצעי הייצור בכפרים.
3. העלאת רמת ההשכלה של התושבים וביעור אנאלפביתיות.
4. הפיכתה של ברית המועצות למדינה מתועשת ואוטונומית.
5. חיזוק הצבא על מנת לחזק את המעצמה הסובייטית.

השפעותן של תוכניות החומש הראשונות על החקלאות הסובייטית
------------------------------------------------------

משטרו של סטלין כפה על האיכרים קולקטיביזציה של החקלאות. התוכנית נועדה להחליף את החקלאות המבוזרת בחוות קטנות, המשתמשות באמצעים פרימיטיביים, בחקלאות ריכוזית, המאורגנת בקולחוזים וסובחוזים, המשתמשת באמצעים מודרניים, בחוות גדולות, כך שניתן יהיה לייצר אוכל באופן יעיל יותר. בפועל גרמה התוכנית להרס מעמד איכרים שלם, ירידה דרסטית ברמת החיים של האוכלוסייה כולה והאוכלוסייה הכפרית במיוחד, עד כדי רעב המוני, ולהתנגדות אלימה לשלטון בקרב מעמד זה[דרוש מקור].

סטלין האשים את האיכרים העשירים, המכונים "קולאקים", בירידה בייצור המזון, וכינה אותם פרזיטים קפיטליסטיים שארגנו התנגדות לקולקטיביזציה. מעמד זה דוכא בשיטות אכזריות של הרג והגליה למחנות עבודה במזרח הרחוק כמו באזור קולימה הידוע לשימצה. אף שההגדרה המקורית של המילה "קולאק" התייחסה לבן מעמד האיכרים האמידים, נעשה בה שימוש תעמולתי כלפי כל מי שהתנגד לקולקטיביזציה או נחשד כמתנגד לה, ובהם איכרים רבים שהיו רחוקים מלהיות עשירים.

הקולקטיביזציה הכפויה גרמה לרעב המוני באזורים רבים והביאה למותם של מיליונים רבים בשנים 1932 ו-1933, במיוחד באגן הוולגה התחתון באוקראינה (הולודומור). דובר אף על קניבליזם כתוצאה מן הרעב.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Lynn Hunt et al. *The Making of the West, Peoples and Cultures: A Concise History (Since 1340)*, 3rd ed. vol. 2 (Boston: Bedford/St. Martins, 2010), 831–832.
2. ↑  קציעה טביביאן, מסע אל העבר:המאה העשרים, בזכות החירות,1999
3. ↑   כתבה באתר ה-bbc
**תורמן ארנולד** (באנגלית: **Thurman Arnold**;‏ 2 ביוני 1891 – 7 בנובמבר 1969) היה מנהל חטיבת ההגבלים העסקיים במשרד המשפטים האמריקאי, בתקופתו של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, בשנים 1938 עד 1943. בהמשך שימש כשופט בבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה. לפני שעבר לוושינגטון ב-1938 שימש כראש עיריית לאראמי בויומינג, ואחר כך כפרופסור בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל.

חייו
----

את לימודיו הגבוהים החל בוובאש קולג', עבר לאוניברסיטת פרינסטון ושם השלים ב-1911 את התואר הראשון. ב-1914 סיים תואר במשפטים בבית הספר הרווארד למשפטים. ב-1917 נישא לפרנסס לונגן ארנולד.

ב-1921 נבחר לחבר בבית הנבחרים של ויומינג, ובשנים 1923–1924 שימש כראש עירייה. שימש כמרצה באוניברסיטת ויומינג מ-1921 ועד 1926. בשנים 1927 עד 1930 כיהן כדיקן במכללה למשפטים של אוניברסיטת מערב וירג'יניה. היה פרופסור אורח באוניברסיטת ייל ב-1930 עד 1931, ואחר כך כפרופסור למשפטים במקום עד 1938. היה יועץ מיוחד בהקשר לחוק ההתאמה החקלאית. שימש כראש חטיבה במשרד המשפטים האמריקאי מ-1938 עד 1943.

בפברואר 1943 הציע הנשיא רוזוולט את ארנולד לשופט בבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה, והוא שימש כשופט שם עד התפטרותו ב-1945.

אחרי כן שימש כעורך דין במגזר הפרטי וייסד יחד עם פול פורטר ואייב פורטאס את משרד ארנולד ופורטר.

ארנולד נפטר ב-7 בנובמבר 1969.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תורמן ארנולד** בוויקישיתוף
* תורמן ארנולד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד גיא רולניק, ישראל, כמו רוב העולם, תזדקק ל"ניו־דיל", באתר TheMarker‏, 20 במרץ 2020

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007275564305171
* BIBSYS: 90570581
* BNC: 000245544
* CANTIC: a12337353
* GND: 124145981
* ISNI: 0000 0001 0887 4499
* LCCN: n79120287
* NARA: 10582299
* NLA: 35008467
* NLP: a0000001747881
* NTA: 069932255
* RERO: 02-A002940041
* SELIBR: 297405
* SNAC: w6j38wb3
* SUDOC: 088083608
* Trove: 788008
* VIAF: 35381992
* WorldCat: lccn-n79120287

 |
**קישוא פטיסון** (או קישוא מזן פטיסון) הוא סוג של קישוא, ירק ממשפחת הדלועיים, מסוג דלעת או קישוא קיץ (*Cucurbita pepo*).

צבעו צהוב בוהק או ירוק וצורתו עיגול קטן פחוס ומכוכב. בישראל הוא גדל בדרום הארץ. עשיר בנוגדי חמצון.

קישוא זה בולט מאחר שביחס לקישואים אחרים גודלו קטן, צורתו עגולה ורדודה, והקצוות המסולסלים, הדומים במידה מסוימת לסביבון צעצוע קטן או לצלוחית מעופפת. השם "פטיסון" (באנגלית: pattypan) נובע מהשם בצרפתית ל"מחבת לאפיית קציצות". מקור השם הוא ממילה פרובנסלית המתארת עוגה שעשויה בתבנית מסולסלת. הפטיסון ידוע גם בשמות נוספים המכילים צירופים של המילה דלעת, כמו: דלעת סקאלופ, דלעת פיטר פן, דלעת פרץ שמש דלעת סבתא, דלעת רפרפת, ciblème בצרפתית קייג'ונית דלעת לבנה, דלעת כפתורים, סקאלופיני או פשוט "דלעת" באנגלית אוסטרלית, או דלעת שונקציה (מבוטא "דלעת שווקסי"), במיוחד אם מגדלים אותה באזור פוקיפסי שבניו יורק.

קישוא הפטיסון קיים בזנים שונים בצבעי צהוב, ירוק ולבן. הקישואים רכים ביותר כאשר הם טרם הגיעו להבשלה מלאה; בדרך כלל הוא מוגש כאשר הקוטר שלו אינו עולה על 8 סנטימטרים.

מבחינת טעם טעמו של הפטיסון מזכיר את זה של הקישוא, אך הוא עמוק יותר ומרקמו השונה הופך אותו לנוח במיוחד למילוי.

בשנת 2005 הודיע משרד החקלאות ופיתוח הכפר כי מרכז וולקני (מנהל המחקר במשרד החקלאות) פיתח זנים חדשים של קישואים ייחודיים שישווקו בישראל: קישוא פטיסון דו-צבעוני: צורתו פחוסה ומתאים במיוחד למילוי של דברי חלב, וקישוא פטיסון ירוק: צורתו פחוסה בעל מוצקות ומתאים למילוי במתכונים בשריים ואחרים. צבעו ירוק מבריק. זני קישואים אלו פותחו על ידי דוקטור הרי פריס, חוקר במחלקה לדלועיים במרכז הוולקני. שותפים לפיתוח הזנים הם מנהל שרות ההדרכה והמקצוע במשרד החקלאות ומועצת הצמחים.

שימושים
-------

במטבח העילי (fine cuisine) בשרו הרך נמעך לעיתים ומעורבב עם תבלינים וירקות נוספים כמו שום לפני המשך שלבי ההכנה; קליפתו המחוספסת והמיוחדת של הפטיסון משמשת לעיתים גם כמיכל דקורטיבי למאכלים אחרים. פטיסון הוא מקור טוב למגנזיום, ניאצין (ויטמין B3) וויטמיני A ו-C. כוס אחת שלו מכילה בערך 20 עד 30 קלוריות וללא שומן. לרוב הוא פרוס, אפוי מצופה ומטוגן עד שהוא מזהיב, או פשוט מבושל.

במטבח הפולני נהוג לאכול אותם מוחמצים בחומץ מתוק.

בישראל פטיסון הוא מאכל נפוץ יחסית בקרב עולים מרוסיה שעד שנת 2013 בערך, יכולים היו לקנות אותו רק בגרסתו המוחמצת במרכולים מיוחדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קישוא פטיסון** בוויקישיתוף
* הדלועיים באים, באתר וואלה!‏, 7 ביולי 2005
* סרטון: בדיקת מוצרים - פטיסון כבוש, יוטיוב, 28 באפריל 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  "forum: Food & Drink". jamieoliver.com. 17 במרץ 2011. נבדק ב-21 בינואר 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. 1 2  "Pattypan Squash". 15 במרץ 2011. נבדק ב-21 בינואר 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. 1 2  "Patty pan". waitrose.com. נבדק ב-21 בינואר 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  Albert Valdman and Kevin J. Rottet ‏Dictionary of Louisiana French: As Spoken in Cajun, Creole, and American Indian Communities (2010), באתר גוגל ספרים
5. ↑  "Food that′s gold : What to do with these funny looking things". siskiyoudaily.com. 30 ביולי 2015. נבדק ב-21 בינואר 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
6. 1 2  ריטה גולדשטיין, חצוצרת הזהב: אוכלים את זה?, באתר makorrishon.co.il, ‏5/6/2013
7. ↑  זני קישואים חדשים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph239955

 |
**קרן חֹכמה** (נולדה ב-12 בנובמבר 1974) היא כוריאוגרפית ובמאית טלוויזיה, פרסומות וקליפים ישראלית. זוכת פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לבימוי הטוב ביותר.

קריירה
------

חכמה פעלה כרקדנית וככוריאוגרפית מחוץ לישראל. בשנת 1999, שבה לישראל כדי להשתתף בפסטיבל 'הרמת מסך'. באותה התקופה, אף על פי שמעולם לא למדה בימוי, היא ביימה את הקליפ ״עמוק במים״ של להקת מלכת הפלקט. הזמר, אסף אמדורסקי, התרשם מהתוצאה וביקש ממנה לביים קליפ גם עבורו, ומאז החלה לעסוק בבימוי קליפים ובאותה שנה זכתה בפרס קליפ השנה על בימוי הקליפ לשיר ״אריק״ של שלומי שבן. 

בשנת 2006, החלה לביים מערכונים בתוכנית ארץ נהדרת. חכמה זכתה בפרס MTV על בימוי הקליפ המרסדס של להקת מרסדס בנד. בשנת 2008, ביימה את התוכנית רד בנד ביחד עם הבמאי איתן צור, ובשנת 2009 זכתה על בימוי זה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לבימוי הטוב ביותר בסדרה קומית. בשנת 2018, ביימה את הקליפ לשיר "Toy", של נטע ברזילי, שייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון במאי 2018.
חכמה הייתה אחראית על בימוי הגלויות באירוויזיון 2019 אשר התקיים בעיר תל אביב, ומשודרות במשך 40 שניות לפני שכל מתמודד עולה לשיר על הבמה.

חיים אישיים
-----------

חכמה נשואה למוזיקאי גל תורן, סולן להקת מרסדס בנד, ולשניים שלוש בנות אילי, ניאה וראני. מתגוררת בתל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

* קרן חכמה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* קרן חכמה - באתר תמי הר-לב, סוכנות במאים ויוצרים
* קרן נתנזון ויץ, קרן חכמה, במאית הקליפ של TOY, מגיחה לרגע מאחורי הקלעים, באתר Xnet‏, 9 באוגוסט 2018
* אתר למנויים בלבד איתי שטרן, קרן חכמה, במאית הקליפים של האירוויזיון: "היתה שם התפוצצות של כישרונות", באתר הארץ, 14 במאי 2019
* סרטונים Director - Karen Hochma

הערות שוליים
------------

1. ↑  מירב קריסטל, עבודה צמודה, אתר ynet,‏ 15 באוגוסט 2008
2. ↑  אור בר שלום,
גל תורן: "אני לא אשרוד בלי לעשות מוזיקה", אתר הארץ, 9 בפברואר 2012

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**2008 - עודד דוידוף (הכל דבש)** | **פרס האקדמיה לטלוויזיה - הבימוי הטוב ביותר בסדרה קומית 2009 - איתן צור וקרן חכמה (רד בנד) יחד עם רם נהרי (אמאל'ה)** | **הבא**:**2010 -** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987011546310205171
* VIAF: 12166233950996041382
* WorldCat (עם VIAF): 12166233950996041382

 |
**יובל אור** (נולד בשנת 1953), הוא אתלט ישראלי בעבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל בריצות ל-110 מטר משוכות (1974) ול-400 מטר משוכות (1973 ו-1974) ושיאן ישראל בריצת 200 מטר משוכות.

ביוגרפיה
--------

בתחילת דרכו התאמן אור בהפועל רמת גן בהדרכתו של דוד קושניר, ועם עלייתו ארצה של המאמן סטפן קובלסקי הוא היה האתלט הראשון שסטפן אימן בישראל.

### 1973

באליפות ישראל שנערכה בסוף יוני 1973 זכה אור בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 56.9 שניות, לפני דני אייטלברג מהפועל חיפה (57.1 שניות) וצבי שוורץ מהפועל חיפה (1:02.4 דקות). מדליית כסף, בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 16.8 שניות, אחרי דני אייטלברג (16.4 שניות) ולפני משה רם מהפועל כפר סבא (16.9 שניות). שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשיעית שנערכו ביולי 1973 הוא סיים במקום רביעי בשיא ישראלי חדש של 55.72 שניות, שיפור לשיא של עודד גינדין (56.1 שניות) ובמקום חמישי בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 16.3 שניות.

### 1974

במסגרת אליפות אליצור באתלטיקה שנערכה בתחילת יולי 1974 קבע אור בריצת 200 מטר משוכות שיא ישראלי חדש של 25.0 שניות. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט ביולי הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 15.5 שניות, לפני טים בוכלטר מהפועל ירושלים (17.0 שניות) ורפי פרץ מאליצור ירושלים (17.2 שניות) ובריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 57.2 שניות. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בהולנד ב-27 ביולי הוא סיים במקום רביעי בריצת 400 מטר משוכות בשיא ישראלי חדש של 55.6 שניות ובתחרות שנערכה בלוורקוזן, גרמניה ב-31 ביולי הוא זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בשיא ישראלי חדש של 15.3 שניות.

### 1975

באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט ביולי 1975 זכה אור במדליית כסף, בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 49.9 שניות, אחרי עמיר כחולי (49.1 שניות) ולפני דני לוי (50.0 שניות). בתחרות שנערכה בקופנהגן, דנמרק ב-4 בספטמבר הוא זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בשיא ישראלי חדש של 55.0 שניות.

שיאים אישיים
------------

* ריצת 110 מטר משוכות: 15.3 שניות (1974), **שיא ישראלי בעבר**
* ריצת 200 מטר משוכות: 25.0 שניות (1974), **שיא ישראלי בעבר**
* ריצת 400 מטר משוכות: 55.0 שניות (1975), **שיא ישראלי בעבר**
* ריצת 400 מטר: 49.9 שניות (1975)

קישורים חיצוניים
----------------

* ע. גרודזינובסקי, ביקורת שאינה מעודדת את האתלטיקה בישראל, מעריב, 1 באוגוסט 1974
* 50 התוצאות הטובות בכל הזמנים - 110 מטר משוכות גברים, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
* 50 התוצאות הטובות בכל הזמנים - 400 מטר משוכות גברים, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
* 50 התוצאות הטובות בכל הזמנים - 400 מטר גברים, באתר איגוד האתלטיקה בישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  אבינעם פורת, האיש שאימן את אריק איינשטיין, באתר ynet, 19 בדצמבר 2014
2. ↑  יעקב פתאל, באליפות ישראל - וכמבחן לקראת המכביה ה-9, דבר, 24 ביוני 1973
3. ↑  יורם רייס, תוצאות מאכזבות בריצת 100 מ', דבר, 15 ביולי 1973
4. ↑  אמש במכביה, דבר, 15 ביולי 1973
5. ↑  יורם רייס, שיאי המכביה החדשים בא"ק לא חיפו על הרמה הירודה, דבר, 16 ביולי 1973
6. ↑  אור קבע שיא ב-200 מש' באליפות "אליצור" בא"ק, מעריב, 5 ביולי 1974
7. ↑  אורי ירון, אליפות של משוכות, מעריב, 10 ביולי 1974
8. ↑  אורי ירון, נעילה בלי שיאים, מעריב, 11 ביולי 1974
9. ↑  סיגורה הטיל כידון לאיראן, מעריב, 28 ביולי 1974
10. ↑  יעקב פתאל, רוט וכחולי השלימו זכיה בשלוש מדליות מוזהבות, דבר, 2 ביולי 1975
**המגפיים של ברוך** הוא שיר שביצעה להקת "כוורת" ויצא לאור בשנת 1973. השיר נבחר כ"שיר השנה" במצעדי הפזמונים השנתיים של קול ישראל ושל גלי צה"ל. השיר נכלל באלבום הבכורה של כוורת, "סיפורי פוגי".

רקע
---

דני סנדרסון, מאיר פניגשטיין ואלון אולארצ'יק שרתו יחד בלהקת הנח"ל. סנדרסון ניגן לקראת שחרורו מצה"ל, בלהקת השניצלים, ובסוף 1971 יצר עם אלון אולארצ'יק ומנחם זילברמן את היצירה "סיפורו המחריד של הילד מברזיל", בשם "להקת השפלה בניצוחו של חולילו לומברטה ובהדרכתו". הרכב הלהקה כלל את דני סנדרסון, אלון אולארצ'יק, מאיר פניגשטיין ודייוויד שנן מה"שניצלים" ואת מנחם זילברמן, חברם ללהקת הנח"ל בקריינות ושירה. היצירה היוותה ביחד עם "אופרת פוגי" את הבסיס ל"סיפורי פוגי", אלבום הבכורה של "כוורת". היצירה שאורכה ארבע עשרה דקות כללה את "המגפיים של ברוך" שנכלל ב"סיפורי פוגי" שיצא ב-1973 ועליו חתומים סנדרסון, אולארצ'יק וזילברמן על המילים, וסנדרסון על הלחן, ואת "אוכל ת'ציפורניים" שנכלל באלבום "פוגי בפיתה" שיצא ב-1974.

תוכן השיר
---------

"המגפיים של ברוך" הוא שיר היתולי. השיר מספר על אדם בשם ברוך, שקנה זוג מגפיים בגיל 17. הוא שיפץ את מגפיו, היה קשור אליהם במיוחד והפגין כלפיהם חום ואהבה. יום אחד נעלמו מגפיו מן הארון במקום בו הניח אותם. ברוך חש דיפרסיה ויצא למסע במטרה לאתר את מגפיו. לבסוף מצא אותם בזרועות "בחור אחר". ברוך שלף את אקדחו, ירה במחזיק המגפיים, והשיב אותם אל רגליו.

הצלחה
-----

"המגפיים של ברוך" נבחר כשיר השנה של קול ישראל וגלי צה"ל לשנת התשל"ג (1973). בשנה זו קיבלה כוורת את תואר "להקת השנה" בשתי התחנות.

תרגום
-----

להקת כוורת הקליטה גרסה באנגלית לשיר, בשם Morris & His Turtle (מוריס והצב שלו).

גרסאות כיסוי
------------

בשנת 2018 הוציא השחקן גרא סנדלר גרסת כיסוי של השיר במסגרת הסדרה שנות ה-80.

קישורים חיצוניים
----------------

* מילות השיר, באתר שירונט
* אור ברנע, הבנת את זה, ברוך?, באתר ynet, 7 במאי 2008

הערות שוליים
------------

1. ↑  יואב קוטנר, למרות הכל פרק 43: הסיפור המחריד על הילד מברזיל, באתר גלי צה"ל, הוקלט ב-29 במרץ 1996
2. ↑  על פי קטעי הקישור במופע של כוורת
3. ↑   Morris & His Turtle, סרטון באתר יוטיוב

| כוורת |
| --- |
| דני סנדרסון • גידי גוב • יצחק קלפטר • אלון אולארצ'יק • מאיר פניגשטיין • אפרים שמיר • יוני רכטר |
| אלבומי אולפן | 

|  |  |
| --- | --- |
| סיפורי פוגי (1973) | סיפורי פוגי • שיר המכולת • ביום ובלילה • שירות עצמי • ילד מזדקן • למרות הכל • פה קבור הכלב • לא ידענו מה לעשות • המגפיים של ברוך • נחמד • יו יה |
| פוגי בפיתה (1974) | נתתי לה חיי • משה כן משה לא • אוכל ת'ציפורניים • סוכר בתה • הורה היאחזות • שיר המחירון • שיר מחאה (אנטיביוטיקה) • הבלדה על ארי ודרצ'י |
| צפוף באוזן (1975) | גוליית • שיר מלחים • מדינה קטנה • טנגו צפרדעים • אינספקטור פיקח • שיעור מולדת • העולם שמח • האיש הכי מהיר • שיר הטמבל • לך ספר לסבתא • היא כל כך יפה • לו לו • סוף ההצגה הלילה • ככה היא באמצע |

 |
| אלבומי הופעה | כוורת - הופעה חיה, קיץ 1984 (1984) • כוורת בפארק (1998) • כוורת - המופע האחרון (2013) • כוורת - הופעה חיה בתיאטרון ירושלים 1974 (2017) |
| מארזים | כוורת בקופסא (2013) |
| סינגלים | היו לילות • אם היה לי לב זהב • תנו לחיות • הפסקת חשמל • מחכים לשולה |
| שונות | סיפור הארון • כוורת חוזרת - סיבוב הופעות (1990) |
| קטגוריה:כוורת |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 1599f235-3276-4c7f-933e-076c27817f4d

 |
**נמל התעופה הבין־לאומי סקיאתוס אלכסנדרוס פפדיאמנטיס** (Κρατικός Αερολιμένας Σκιάθου Αλέξανδρος Παπαδιαμάντης) הוא נמל תעופה יווני. הוא ממוקם באי סקיאתוס שבקבוצת האיים הספורדיים בצפון-מערב הים האגאי, בקרבת חופה המזרחי של יוון. הנמל משרת את באי אתרי התיירות שבאי. בשנת 2017 עברו בו 425,287 נוסעים.

בשל מבנהו ומיקומו של נמל התעופה הוא משמש יעד מבוקש לתצפיתני מטוסים.

הנמל
----

### מתקנים

נמל התעופה נפתח בשנת 1972. הוא נקרא על שמו של הסופר והמשורר בן סקיאתוס אלכסנדרוס פפדיאמנטיס (Alexandros Papadiamantis).

הנמל נבנה בחלקו הצפון-מזרחי של האי, על גבי שטח ים שיובש במצר שבין סקיאתוס לבין האי לזרטה (Lazareta) הקטן ממנו. פעולת הייבוש הפכה את שני האיים לאחד.

בנמל יש כיום (2018) מסלול טיסה אחד, שכיוונו הכללי הוא מצפון לדרום. בנייני הנמל ניצבים ממערב למסלול. אורך המסלול - 1,628 מטר - מתאים לשימוש מטוסים עד לגודל של הדגם בואינג 757. המסלול צר יחסית ואין לצידו מסלול הסעה, ובשל כך עורכים חלק מהמטוסים את ההסעה על המסלול עצמו לאחר נחיתה ולפני המראה. בשנת 2014 הוארך המסלול בכ-110 מטר לכיוון צפון.

טרמינל נוסעים ומגדל פיקוח נבנו בנמל בשלהי שנות השמונים. הטרמינל הנוכחי שבנמל נפתח בשנת 2002. בטרמינל אין גשרי עלייה למטוס, והנוסעים עושים את הדרך בינו לבין המטוסים ברגל. 

בנמל היו שלוש רחבות חנייה למטוסים ובשנת 2014 הוספו לו עוד חמש.

באפריל 2017, במסגרת הפרטת ההפעלה של 14 נמלי תעופה אזוריים ביוון, עבר הנמל לניהולו של תאגיד בשליטת החברה הגרמנית פראפורט (מפעילת נמל התעופה בפרנקפורט) וחברת האנרגיה היוונית קופלוזוס. התאגיד פרסם את תוכניתו לשדרוג נמל התעופה עד לשנת 2021, לרבות הרחבת שטח הנמל, הגדלת טרמינל הנוסעים והרחבת עמדות השירות לנוסע שבו.

### פעילות

חברות התעופה אולימפיק אייר וסקיי אקספרס מקיימות קווי טיסה סדירים מנמל התעופה של אתונה אל סקיאתוס. 

הנמל משרת כ-25 חברות תעופה נוספות, מרביתן חברות שכר. הן מפעילות טיסות עונתיות בינו לבין יעדים רבים באיטליה ובבריטניה, וכן יעדים בסלובניה, סרביה, קפריסין, הולנד, פולין, אוסטריה, צ'כיה, רומניה, פינלנד, שוודיה, נורווגיה ודנמרק.

בשל מסלול הטיסה הקצר שבו, היעדר מסלול הסעה לצידו וקרבתו של המסלול לכבישים ואזורי מגורים, הנמל הוא יעד מבוקש לתצפיתני כלי טיס, המצלמים את תנועת המטוסים שבו ממרחק קצר. ככזה שכיחה ההשוואה בינו לבין נמל התעופה הנסיכה יוליאנה שבים הקריבי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נמל התעופה הבינלאומי סקיאתוס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי סקיאתוס (בשפות מרובות)
* אתר נמל התעופה
**נמל התעופה הבין-לאומי מודיבו קייטה** הוא נמל התעופה הבין-לאומי היחיד במאלי. הוא ממוקם בקרבת בירת המדינה במקו.

בשנת 2017 עברו בנמל 686,431 אלף נוסעים.

היסטוריה
--------

נמל התעופה נפתח בשנת 1974 כתשעה קילומטרים מדרום-מזרח למרכז העיר במקו. שמו המקורי היה נמל התעופה במקו-סנו (Bamako-Sénou). כיום הוא נקרא על שם מודיבו קייטה, נשיאה הראשון של מאלי. הנמל משמש גם את חיל האוויר של מאלי.

בשנים 2007–2012 שופרו מתקני הנמל בעלות של 181 מיליון דולר, ששולמו על ידי סוכנות הסיוע האמריקאית Millennium Challenge Corporation.

ב-24 ביולי 1971 התרסק מטוס דקוטה של חברת Air Ivoire זמן קצר לאחר המראתו מהנמל וששת יושביו נספו.

מתקנים ופעילות
--------------

בנמל טרמינל נוסעים אחד ובו שלושה גשרי עלייה למטוס ומסלול טיסה אחד באורך של 3,200 מטר.

בנמל פועלות כ-13 חברות תעופה. הן מפעילות קווי תעופה בינו לבין יעדים בכ-14 מדינות באפריקה וכן בטורקיה ובצרפת.

הנמל מופעל על ידי החברה Aéroports du Mali.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נמל התעופה הבין-לאומי מודיבו קייטה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי מודיבו קייטה
* הנמל, באתר World Data
* תרשימי הנמל, מאורכבים באתר Web Archive
**ארמון החוריה** (בערבית: قصر الحوريه) הוא מרכז תיירותי היסטורי מתקופת השלטון העותמאני אשר נמצא ביישוב הבדואי לקיה שבצפון הנגב. המבנה שייך למשפחת אבו קרן והמרכז מנוהל על ידי אמאל אבו קרן בת המשפחה. המבנה בנוי בסגנון בנייה אקולוגית בעזרת אבנים בוץ ותבן. בשנת 2008 נפתח המבנה מחדש לאחר שננטש בשנת 1990 והוא משמש כעסק תיירותי חברתי וכלכלי אשר תומך בהעצמת האישה הבדואית ושיפור מעמדה.

היסטוריה
--------

### תולדות משפחת אבו קרן

בתחילת המאה ה-18 עסק אחד הסבים במכירת תבלינים בעזה. במהלך עבודתו הגיע לאזור לקייה ובאר שבע לאור ההצלחה הכלכלית הוא החליט להישאר שם. כאשר התעשר החליט לבנות בית מפואר למשפחה ומיקם שם חנות. הוא פנה לאומנן נוצרי שתכנן ובנה לו את הבית תמורת כמה קילו של זהב. וכך זה הפך לחאן הראשון באזור הנגב.
בתקופת המלחמות שימש כמקלט לרוב תושבי הכפר.
בתחילת המאה ה-19 היו כמה ניסיונות השתלטות על המבנה ממשפחות אחרות אך ללא הצלחה. בשנת 1978 ניסתה הממשלה להשתלט על שטחי הארמון אך המשפחה זכתה בבג"ץ.

### מקור השם

תחילה שם המבנה היה ארמון החג' משום שכך נהגו לכנות אותו תושבי הכפר. לאחר מות סבתה של אמאל הוחלט לקרוא לארמון על שמה מכיוון שהיא דאגה לשימור ופיתוח הארמון.

בנייה
-----

ארמון החוריה שנבנה בחלקו לתוך צלע הגבעה כבאיקה מחולק לחללים מופרדים בקשתות שבהם גרו משפחות. באמצע גרו הגמלים החמורים הסוסים והכבשים ובצד כלי מיני דברי מזון מאוחסנים.
גג המבנה בנוי משלוש שכבות: שכבה ראשונה גזעים וענפים של עץ אורן, שכבה שנייה מהשיח מתנאן והשכבה השלישית מבוץ ותבן. המבנה חייב תחזוק שנתי.
במבנה גם היה חמאם ובאר מים שהיו סמל לעושר ופאר.

האתר כיום
---------

תכשיטים בארמון החוריה
כיום האתר משמש כמרכז מבקרים שניתן לשמוע בו הרצאות על מעמד האישה הבדואית, סיפור הארמון ואת קורות חייה של מנהלת הארמון-אמאל. האתר משתתף בפסטיבלים בדואים שנערכים מדי שנה.
במקום ניתן להתארח באירוח בדואי תה, קפה, עוגיות וארוחות כמו מגלובה ומנסף. ישנם סדנאות הכנת תכשיטים, אוכל בדואי ועוד.
ניתן לשכור את המקום לאירועים והזמנת קבוצת דבקה.

גלריית תמונות
-------------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

* ארמון החוריה, ברשת החברתית פייסבוק
* אתר למנויים בלבד שירלי סיידלר, מי יציל את ארמון השייח שאירח את דיין ובגין?, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2013
* Judy Maltz, Arab guest houses in Israel thriving under the radar, Haaretz, 19/4/2015