recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**חומרים פעילי שטח** (ראשי תיבות: **חפ"ש**) היא קבוצה גדולה של חומרים, המשמשים ליצירת קולואידים (מערכות מפוזרות): מערכות בהן פאזה אחת (נוזל, מוצק או גז) מפוזרת בפאזה אחרת. שימוש נוסף ועיקרי של משפחה זו הוא הורדת מתח הפנים של נוזל. לרוב מדובר בתרכובות אורגניות אמפיפיליות, כלומר שהמולקולות שלהן בנויות מחלק הידרופובי (המכונה "זנב") וחלק הידרופילי (המכונה "ראש"). לחומרים אלו שימוש נרחב בחיי היום יום ובתעשייה.

עקרון פעולה
-----------

חומרים פעילי שטח יכולים לעיתים להתארגן באופן ספונטני וליצור מבנים דוגמת מיצלות וליפוזומים. יצירת מבנים אלה באופן ספונטני מתאפשרת אם קיים רווח אנרגטי משיקולים תרמודינמיים או משיקולים גאומטריים. לעיתים, ניתן לעזור למערכת על ידי חימום, בחישה או הפעלת מאמצי גזירה.
חומרים פעילי שטח מסוגלים לחצוץ בין שתי הפאזות ולהקטין בכך את מתח הפנים של הנוזל. הקטנת מתח הפנים גורמת לנוזל לאבד את צורתו ובמקרה של דטרגנטים מאפשרת ספיגה של חתיכות לכלוך שומני אל תוך הנוזל.

לדוגמה, באינטראקצית מים-אוויר למים ישנו מתח פנים של 72erg/cm², וזאת בשל קשרי המימן החזקים של המים. מתח פנים גבוה זה הוא שגורם לכך שטיפות מים מקבלות את צורתן (העובדה שהמורפולוגיה של החומר נקבעת על פי מתח פנים נכונה לא רק במים).  

על מנת להוריד את מתח הפנים הזה משתמשים במולקולות פעילות שטח: בתמיסה מימית, מגיעות המולקולות לפני השטח כאשר הזנב ההידרופובי שלהן פונה כלפי חוץ ואילו החלק ההידרופילי שלהן פונה לתוך התמיסה ובכך יורד מתח הפנים בין המים לאוויר. החל משלב מסוים הוספה של מולקולות חפ"ש לא תוריד יותר את מתח הפנים שכן פני השטח מלאים ואין מקום למולקולות חפ"ש נוספות. בשלב זה ישנה שכבה אחת של מולקולות חפ"ש על פני הנוזל - monolayer.  

לאחר הגעה ל monolayer, אם נמשיך להוסיף מולקולות חפ"ש, המולוקולות יסתדרו בצורה של מיצלות.
הריכוז שבו מולקולות החפ"ש מתחילות ליצור מיצלות נקרא ריכוז המיצלה הקריטי (CMC (Critical Micelle Concentration. ריכוז זה משתנה כפונקציה של הממס, סוג החפ"ש והטמפרטורה.

מיצלה בממס פולרי (מים) - הקצוות ההידרופיליים מסדרים את עטיפת המיצלה ופנים המיצלה מורכב מהשרשראות ההידרופוביות.

שימושים
-------

בשל תכונותיהן הייחודיות שהוזכרו לעיל חפ"ש יכולים לשמש לאחד מהתפקידים הבאים:

* דטרגנטים וסבונים
* מזון - במזון נעשה שימוש נרחב בחומרים פעילי שטח.
* חומרים מְתחלבים
* חומרי הדברה
* ייצור של ננו-חלקיקים:

המיצלות הנוצרות ממולקולות חפ"ש הן בעלות גודל ננו-מטרי ואחיד, בזכות שתי תכונות אלה הן משמשות כתבניות לייצור חלקיקים ננומטרים. דוגמה אחת לכך היא נוזל מגנטי.

דוגמאות לחומרים פעילי שטח נפוצים
--------------------------------

* חפ"ש אניוני - סודיום דודציל סולפט - SDSחפ"ש אניוני - סודיום דודציל סולפט - SDS
* חפ"ש נון-יוני - פוליאוקסיל אתילן אוריל אתר - BRIJחפ"ש נון-יוני - פוליאוקסיל אתילן אוריל אתר - BRIJ

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **חפ"ש** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **חומרים פעילי שטח** |

* חומרים פעילי שטח, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007551148305171
* BnF: cb11950036w (data)
* LCCN: sh85130716
* NDL: 00564605
* NKC: ph126537

 |
**גנצ'י גמבוטסו** (ביפנית:現地現物 ובאנגלית: Genchi Genbutsu) הוא מונח יפני מהתחום העסקי האומר "לך תראה במו עיניך". המונח הוא עיקרון מפתח של מערכת הייצור של חברת טויוטה והוא מכונה לפעמים גם "לך וראה". על פי עיקרון זה, על מנת לקבל החלטות נבונות על בסיס הבנה אמיתית של הסיטואציה צריך להתבונן במה שקורה באתר בו מתבצעת העבודה בפועל.

יישום העיקרון
-------------

טאייצ'י אוהנו(אנ'), מייסד מערכת הייצור של טויוטה, נהג לקחת מהנדסים חדשים שהגיעו למפעל טויוטה, מצייר עיגול גיר על הרצפה והיה אומר למהנדס לעמוד במעגל, להתבונן ולציין את מה שהוא רואה. אם המהנדס לא ראה מספיק הוא היה מתבקש להמשיך ולצפות. אוהנו ניסה להטביע במהנדסים העתידיים שלו שהדרך היחידה להבין באמת מה קורה ברצפת הייצור היא ללכת לשם. על פי אוהנו, אם הבעיה קיימת ברצפת הייצור, יש להבין אותה ולפתור אותה ברצפת הייצור.

גנצ'י גמבוטסו נקרא גם יחס ל"גמבה" (Gemba). כאשר "גמבה" הוא המונח היפני ל"מקום" במקרה זה "המקום שבו זה קורה בפועל". מכיוון שערך אמיתי נוצר ברצפת הייצור, זה המקום שבו מנהלים צריכים לבלות את זמנם.

עיקרון זה הושווה לרעיון של טום פיטרס(אנ') ורוברט ווטרמן(אנ') הנוגע ל"ניהול על ידי שיטוט". מושג זה הפך לאוניברסלי עד שכיום מנהלים חדשים יודעים באופן אינסטינקטיבי שהם חייבים "להסתובב" באזורים השונים של המפעל על מנת להגיע לרמות יעילות גבוהות. בעוד שרעיונות אלה, הם כנראה רעיונות טובים, הם עלולים לפספס את הטבע המהותי של גנצ'י גמבוטסו, שהמהות מבחינתו היא פחות "לבקר" ויותר "לדעת" בכך שהוא שם. לחברת טויוטה יש רמות גבוהות של נוכחות הנהלה בפס הייצור שתפקידם "לדעת" ולהשתפר כל הזמן.

קישורים חיצוניים
----------------

* יישום גנצ'י גמבוטסו במפעלי טויוטה, סרטון באתר יוטיוב
* הסבר על גנצ'י גמבוסטו באתר טויוטה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  [ 
What is Genchi Genbutsu?] באתר Whatls (באנגלית)
**פאול גרימר** (בגרמנית: **Paul Grümmer**;‏
26 בפברואר 1879, גרה, הקיסרות הגרמנית – 30 באוקטובר 1965, צוג, שווייץ) היה צ'לן ראשי בתזמורת האופרה של וינה ונגן ויולה דה גמבה.

פאול גרימר, שגם שני אחיו היו מוזיקאים, למד מגיל 15 בקונסרבטוריון של לייפציג אצל יוליוס קלנגל, שהיה גם מורם של גיליירמינה סוז'ה, עמנואל פויירמן וויליאם פלית'. בהמשך למד בפרנקפורט אצל הוגו בקר. בשנת 1898 החל להופיע בקונצרטים בגרמניה ובארצות אחרות באירופה וניגן ברביעיית מיתרים שייסד יאן קובליק. 

גרימר היה חבר ברביעיית בוש ועשה רבות להשבתה לרפרטואר החי של הויולה דה גמבה. הוא יצר שיטת גמבה לביצוע בכלי, השתתף בקבוצות של מוזיקה עתיקה וניגן עם ונדה לנדובסקה, הצ'מבליסטית הנודעת. כמו כן עיבד לויולה דה גמבה יצירות מן המאה ה-17 והמאה ה-18 וערך סוויטות ללא ליווי של באך (וינה, 1944).

בשנת 1905 התמנה לצ'לן ראשי בתזמורת וינה. בשנים 1913 עד 1930 יצא למסעות קונצרטים רבים עם רביעיות קונצרטפריין ובוש. כמו כן סייר בשלהי שנות ה-20 של המאה ה-20 עם התזמורת הקאמרית שהקים בעצמו.

פאול גרימר לימד באקדמיה למוזיקה של וינה בשנים 1907 עד 1913 ואחר בקלן, בשנים 1926 עד 1933 ובברלין, בשנים 1933 עד 1940. בין 1940 ל-1946 חזר ללמד בווינה ולאחר 1946 הגיש כיתות אמן שווייץ. כמו כן ערך, יחד עם קרל הרמן, את השלישיות של לודוויג ואן בטהובן.

פאול גרימר כתב יצירות פדגוגיות לצ'לו ואוטוביוגרפיה בשם "מפגש" (Begegungen) (מינכן 1963). הוא ניגן בצ'לו סטרדיוואריוס "שטאנליין", שהיה קודם ברשותם של ויצ'נצו מריגי, ז'אן-בטיסט וואיום (בונה כינורות צרפתי) וניקולו פגניני.

לקריאה נוספת
------------

* E. van der Straeten: History of the Violoncello (London, 1915/R) E. Cowling: The Cello (London, 1975, 2/1983

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאול גרימר** בוויקישיתוף

* פאול גרימר, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* פאול גרימר, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007286810505171
* BNE: XX5210958
* BnF: cb156018637 (data)
* GND: 118698370
* ISNI: 0000 0001 1771 3160
* LCCN: no90007232
* MusicBrainz: 42865bbb-a283-4ed9-a762-e2f432451fd1
* NKC: xx0064067
* NLP: A16572993
* NTA: 075133520
* SNAC: w6j96ksh
* Trove: 1497486
* VIAF: 76637790
* WorldCat: lccn-no90007232

 |
לוכדי חלומות
**לוכד חלומות** (בשפת האוג'יבווה: asabikeshiinh) הוא פריט עבודת יד שעשוי מעץ ערבה שעליו טווים רשת ומקשטים אותו בפריטים מקודשים כגון נוצות או חרוזים. מקורו במספר תרבויות אמריקאיות ילידיות.

מקורות
------

לוכדי חלומות התחילו עִם עַם האוג'יבווה ואומצו לאחר מכן על ידי עמים באמצעות קשרי נישואים ומסחר. החל מהופעת התנועה הפאן-אינדיאנית (אנ') בשנות ה-60 של המאה ה-20 הם אומצו על ידי כל האינדיאנים. עבור חלק מהם לוכד החלומות הוא סמל האחדות של העמים הילידים השונים והזדהות עם העמים הילידים בארצות הברית ועם האומות הראשונות. עם זאת, קיימת טענה שלוכדי החלומות התמסחרו מדי, ושאנשים שאינם ילידים אמריקאים משתמשים בהם באופן בלתי ראוי.

לעם האוג'יבווה יש אגדה עתיקה על מקורו של לוכד החלומות. לפי האגדה, אשת עכביש בשם אסיביקאשי טיפלה בילדים ובאנשים על האדמה. אנשי האוג'יבווה נפוצו לכל קצוות אמריקה ולאסיביקאשי נהיה קשה להגיע לילדים. לכן האמהות והסבתות טוו קורי עכביש קסומים לילדים מחישוקי עץ ערבה וגידים או חוטים עשויים מצמחים. לוכדי החלומות סיננו את החלומות הרעים ונתנו רק למחשבות טובות להיכנס לשכל. כשהשמש הייתה עולה, החלומות הרעים היו פשוט נעלמים.

על פי המסורת, האוג'יבווה בונים לוכדי חלומות באמצעות קשירות גידים בקורים סביב מסגרת בצורת דמעה או חישוק מעגלי, באופן שדומה לטוויית נעלי שלג. לוכד החלומות נתלה מעל המיטה ומשמש קמע להגנה על אנשים ישנים, בדרך כלל ילדים, מסיוטים.

האוג'יבווה מאמינים שלוכד החלומות משנה את החלומות של האדם. לפי קונרד ג'. קווצ'ינסקי[דרושה הבהרה], "רק חלומות טובים יורשו לעבור את המסנן... חלומות רעים יישארו ברשת וייעלמו באור היום." החלומות הטובים יעברו אותו ויחליקו מהנוצות אל האדם הישן.

התפשטות התופעה
--------------

בהדרגה הפכה התופעה נפוצה מחוץ לעם האוג'יבווה ומחוץ לקהילה הפאן-אינדיאנית. סוגים שונים של "לוכדי חלומות", שרבים מהם לא דומים ללוכדי חלומות בסגנון המסורתי, מיוצרים ומשווקים על ידי קבוצות עידן חדש ואנשים פרטיים. לפי הפרופסור להיסטוריה פיליפ ג'נקינס, עמים ילידיים רבים ותומכיהם רואים בכך אימוץ תרבותי (cultural appropriation) בלתי הולם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוכד חלומות** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Native American Dream catchers", Native-Languages
2. ↑  , "Nativetech.org", Lyn Dearborn,November 1, 1995, accessed September 26, 2013.
3. ↑  Terri J. Andrews, "Living by the Dream", *World & I*, Nov. 1998, p. 204
4. ↑  Jenkins, Philip (בספטמבר 2004). *Dream Catchers: How Mainstream America Discovered Native Spirituality*. New York: Oxford University Press. ISBN 0-19-516115-7. `{{cite book}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007534931805171
* BnF: cb16634559n (data)
* GND: 4699326-5
* LCCN: sh99003991

 |
ציורו של מאוריץ קורנליס אשר "ידיים מציירות", 1948
**לולאה מוזרה** נוצרת כאשר תנועה למעלה או למטה במערכת היררכית מחזירה לנקודת המוצא. לולאות מוזרות בדרך כלל קשורות להפניה עצמית ולפרדוקסים. המושג נטבע ונדון באריכות על ידי דאגלס הופשטטר בספריו 'גדל, אשר, באך' ו'אני לולאה מוזרה'.

דוגמאות
-------

הדוגמה הראשונה שהופשטטר נותן ללולאה מוזרה היא קאנון מספר חמש ביצירתו של באך "המנחה המוזיקלית". הקאנון עולה בכל פעם בטון נוסף לאורך כל הסולם הכרומטי עד שלבסוף חוזר לטון שממנו התחיל. הופשטטר מוצא דוגמאות נוספות בציוריו של מ. ק. אשר, בהם המפל הנשפך אל ראשיתו, שני נחשים אשר כל אחד מהם מתחיל לאכול את זנב רעהו באותו הזמן וממשיך לכל אורך הגוף, ידיים המציירות אחת את חברתה, ומדרגות העולות ויורדות בלולאה אין-סופית. הופשטטר משתמש במושג כדי להבהיר את המכנה המשותף של פרדוקסים רבים כגון פרדוקס השקרן, הפרדוקס של ראסל, הפרדוקס של גרלינג-נלסון ואף כדי להבהיר את מהות ההוכחה למשפטי האי-שלמות של גדל.

לולאות מוזרות בדרך כלל קשורות להפרת היררכיות; לדוגמה, תוכנית מחשב, המשכתבת את עצמה ללא קלט חיצוני (קוד מטאמורפי).

אמנם הופשטטר טבע את המושג בהקשר של מדעי המחשב ומערכות היררכיות, אך הוא קיים כרעיון גם בתרבות הכללית.

ראו גם
------

* מעגל קסמים
* טבעת מביוס
* רקורסיה - במדעי המחשב - פונקציה הקוראת לעצמה
* התייחסות עצמית

קישורים חיצוניים
----------------

* לולאה מוזרה, באתר MathWorld (באנגלית)
* אני לופ מוזר, תומר פרסיקו על ספרו החדש של דאגלס הופשטטר
* לולאה מוזרה, בביצוע Bach, Perpetual Canon (from The Musical Offering, BWV 1079), סרטון באתר יוטיוב
**Hammerheart** (מילולית: לב מפטיש) הוא אלבום האולפן החמישי של להקת בת'ורי.

הפקה
----

האלבום ממשיך את התפנית המוזיקלית שהחלה באלבום הקודם של בת'ורי *Blood Fire Death*, מעבר מבלאק מטאל למה שיקרא בהמשך ויקינג מטאל והוא בעצם אלבום הוויקינג מטאל הראשון, נחשב לאלבום אבן דרך בז'אנר הוויקינג מטאל ואף בז'אנר הכללי יותר, הפולק מטאל.

כמו כל אלבומיה של בת'ורי, האלבום מתאפיין בסאונד קלוקל ולא איכותי במיוחד מה שלא מפריע לו לספק כמה מהשירים הגדולים והמפורסמים של בת'ורי, שירים שזכו לגרסאות כיסוי של להקות מטאל רבות.

השיר הבולט באלבום הוא *"One Rode To Asa Bay"* שעוסק מבחינה לירית בהגעתו של מיסיונר נוצרי שמביא עמו את בשורת הנצרות לארצות הצפון תוך כדי כפייתה על התושבים המקומיים.
מבחינת מוזיקלית, השיר מנוגן בקצב בינוני ולאורך כל אורכו ישנן גיטרות אקוסטיות שמלוות בדיסטורשן.
One Rode To Asa Bay הוא השיר היחיד של בת'ורי שהוקלט לו וידאו קליפ שמלווה אותו, הווידאו קליפ הופיע בתוכנית המטאל של ה־MTV, ה־*Headbangers Ball*.

שיר מפורסם נוסף הוא *"Song To Hall Up High"* שהוא בעצם בלדת הלל אקוסטית לאל הראשי בפנתיאון האלים הנורדים - אודין.

עטיפת האלבום היא תצלום של ציורו של הצייר מהתקופה הוויקטוריאנית, פרנק דיקסי, והיא נלקחה מהגלריה לאמנות של העיר מנצ'סטר באנגליה.

רשימת שירים
-----------

* המוזיקה והליריקה של השירים נכתבו כולם על ידי קוורת'ון


|  |
| --- |
| 1. "Shores in Flames" – 11:07
2. "Valhalla" – 9:33
3. "Baptised in Fire and Ice" – 7:57
4. "Father to Son" – 6:28
5. Song to Hall up High" – 2:30
6. "Home of the Once Brave" – 6:43
7. "One Rode to Asa Bay" – 10:23
8. "Outro" - 00:52
 |

מבצעים
------

* קוורת'ון - גיטרה, שירה, מילים והלחנה.
* Kothaar - באס
* Vvornth - תופים.
* הופק על ידי קוורת'ון ובוס פורסברג.

קישורים חיצוניים
----------------

* MusicBrainz Hammerheart באתר MusicBrainz
* Discogs Hammerheart באתר Discogs
* AllMusic Hammerheart באתר AllMusic

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 28abf959-dfd7-3908-a59f-a78b1e360fea

 |
"בשם אללה הרחמן והרחום. זה אשר הקדיש האמיר עלא א-דין אידע'דה אלרכני, הקדיש כל אשר בפנים השער הזה, הכפות והחצר, לעניים הבאים לביקור בירושלים האצילה, והקדישה לנצח בשנת שש וששים ושש מאות". הכתובת על שער רבאט אל-בציר
**רבאט אל-בציר** (אכסניית הסגי-נהור; בשמה המלא: **רבאט עלאא' א-דין אל-בציר**) הוא מבנה גדול ברובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים. המבנה הוקם בידי עלאא' א-דין אידע'די, שכונה גם 'אל-בציר' (סגי-נהור, רואה היטב) בשל היותו עיוור, וכונה על שמו. עלאא' א-דין קבור במקום.

המבנה ממוקם ממערב להר הבית, בסמוך לשער המשגיח, בקצה הצפוני של רחוב עלאא' א-דין (מס. 17). עלאא' א-דין, שהיה "המשגיח על ההקדשים" בראשית התקופה הממלוכית (בין השנים 1260 ל-1284), הקים את המבנה כאכסניה לעולי רגל מוסלמים ב-1267, וההכנסות מהשכרת החדרים בו נועדו לשמש לכלכלת הסופים בירושלים. בשלב כלשהו הפכה האכסניה למקום משכנם של הסופים עצמם.

בתקופה העות'מאנית הפך המקום לבית כלא, ונקרא מאז גם: **רבאט אל-חבס** (אכסניית החבושים, האסורים). שערי וסורגי הברזל נשארו בחלק מהחדרים במבנה גם במאה ה-21.

מאז תקופת המנדט שוכנו במבנה תושבים מן המיעוט האפריקני-מוסלמי בירושלים, ולפי מדריך ישראל החדש מתגוררים בני מיעוט זה במקום עד היום.

לקריאה נוספת
------------

* אלונה ורדי (עורכת), מדריך ישראל החדש, כרך 12: ירושלים, עמ' 287.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רבאט אל-בציר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  לפי תרגומו של זאב וילנאי, ירושלים, ב, עמ' 124–125.

| אתרי הרובע המוסלמי |
| --- |
| שכונות | באב אל חוטה |
| רחובות ושערים | שער האריות • שער הפרחים • שער שכם • הקארדו (ירושלים) • רחוב השלשלת • ויה דולורוזה (רחוב) • רחוב הגיא • רחוב שער האריות • שער השלשלת • שער הכותנה • שער הברזל |
| אתרים ארכיאולגיים | מערת צדקיהו • בריכת הסטרותיון • קשת וילסון • מנהרות הכותל • שער וורן • בריכות הצאן |
| אתרים מוסלמיים | רבאט אל-מנצורי • מסגד הצריח האדום • רבאט אל-בציר • ספריית ח'אלדיה • ספריית אל-בודיירי |
| אתרים נוצריים | ויה דולורוזה • קפלת ההלקאה • קפלת ההרשעה וכפיית הצלב • מנזר האחיות ציון (העיר העתיקה) • כנסיית סנטה אנה • האכסניה האוסטרית • אכסניית סנט פאולוס • כנסיית גבירתנו הדואבת |
| אתרים יהודיים | הכותל הקטן • ישיבת עטרת כהנים • בית המערבים • ישיבת אדרת אליהו • ישיבת שובו בנים • בית הכנסת ע"ש הרב גץ • בית הכנסת אוהל יצחק |
| מבני מגורים יהודיים | חצר רייסין • חצר גליציה • בית המערבים • מתחם שער הפרחים • בית ויטנברג • בית הצלם • חצר ראנד • בית חזון • בית דנון • חצר דיסקין |
| שונות | מוזיאון הכיכר הרומית • שוק הכותנה |
הרב **שמחה אפרים בן גרשון הכהן פרוידמן** (1621, בלגרד, האימפריה העות'מאנית - 1671, בלגרד, האימפריה העות'מאנית) היה הרב הראשי של יהודי בלגרד בשנים 1642–1668 ולתקופה קצרה גם הרב הראשי של יהודי בודה.

ביוגרפיה
--------

שמחה הכהן פרוידמן נולד בבלגרד למשפחה אשכנזית. אמו הייתה ילידת בודה ובת למשפחת רבנים במקום. חמיו היה הרב אפרים הכהן בעל ה"שער אפרים" ורב הקהילה בבודה. למד בישיבה שהקים רבי יהודה לירמה והיה תלמידו המובהק.

ב-1642, לאחר פטירת רבו מונה לרב הראשי של יהודי בלגרד. הוא היה הרב האשכנזי הראשון בבלגרד אשר כיהן בקהילה ספרדית.

ב-1647 הוציא לאור בוונציה 29 מתשובותיו של רבו יהודה לירמה בשם "פליטת בית יהודה".

ב-1657 פרסם בוונציה את ספרו "שמות הגיטין" שעסק בכתיב נכון של שמות ושמות משפחה יהודיים, לאור זרם הפליטים היהודים שעבר באירופה מארצות שונות. הרב שמחה הכהן דיבר יידיש ולאדינו, ופסיקותיו נודעו מחוץ לבלגרד בקרב אשכנזים ובקרב ספרדים.

ב-1668 הוצעה לשמחה הכהן משרת הרב הראשי של בודה והוא עזב את בלגרד, ובמקומו מונה חתנו יוסף אלמושנינו. לאחר מינויו הוברר שקיימת תקנה הלכתית שאדם שלו קרובי משפחה לא יוכל לכהן במשרת הרב הראשי, ומאחר ולרב שמחה הכהן היו קרובי משפחה בעיר, הוא נאלץ לעזוב את תפקידו ולשוב לבלגרד.

הרב משה בן נסים בנבנישתי מקושטא מתאר בספרו "פני משה" את הרב שמחה בן גרשון הכהן:

"החכם השלם, הדיין מצוין, סיני ועוקר הרים"

הרב שמחה בן גרשון הכהן הלך לעולמו בבלגרד ב-1671 והוא בן 50 ובה גם נקבר. קברו אבד או נהרס, ככל הנראה במהלך כיבוש העיר על ידי מלוכת הבסבורג במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה ב-1688.

קישורים חיצוניים
----------------

* שמות הגיטין, באתר אוצר החכמה
* על פליטת בית יהודה (באנגלית)

ביאורים
-------

1. ↑  הקהילה בבודה נהגה לפי הלכות קהילת וינה בעניין זה, ובהתאם לתקנות הדיין אריה שרגא פייביש מווינה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  **הקהילה היהודית בבלגרד, חכמים, רבנים ודיינים**, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, 1988, עמודים 59-58.
2. 1 2  ג'ני לבל, **עד הפתרון הסופי, היהודים בבלגראד 1541–1942**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006, עמוד 55-54.
3. ↑  Kinga Frojimovics, Jewish Budapest: Monuments, Rites, History, Central European University Press, Budapest, 1999, page 33.
4. ↑  הרב שמחה בן גרשון הכהן פרוידמן, באתר encyclopedia.com (באנגלית).
5. ↑  "פני משה", שאלה יט', בתוך: ג'ני לבל, **עד הפתרון הסופי, היהודים בבלגראד 1541–1942**, עמוד 35.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009348986005171
* VIAF: 308274798
* WorldCat: lccn-n94012965

 |
**מייק זיגומניס** (באנגלית: **Michael "Mike" Zigomanis**; נולד ב-17 בינואר 1981) הוא שחקן הוקי קרח לשעבר בליגת ה-NHL וטריאתלט קנדי.

קריירה
------

בנעוריו, שיחק במשך 4 עונות בקבוצת הנוער Kingston Frontenacs (אנ') בליגת OHL (אנ'). בשנת 1999, נבחר בדראפט ה-NHL (אנ') בסיבוב השני, במקום 64 על ידי קבוצת באפלו סייברס, אולם עקב חוסר הסכמה בנוגע לתנאי החוזה לא חתם לבסוף. בשנת 2001 ייצג את קנדה באליפות העולם בהוקי קרח לנערים (אנ') וזכה עם קבוצתו במדליית ארד. לאחר מכן, שיחק עבור קבוצת אריזונה קויוטיס. הוא נבחר בשנית בדראפט ה-NHL לשנת 2001 (אנ') במקום 46 על יד קבוצת קרוליינה הוריקנס ושיחק בקבוצה בין השנים 2002–2006. באוקטובר 2008, החל לשחק בקבוצת פיטסבורג פינגווינס וזכה עם קבוצתו בגביע סטנלי. באוקטובר 2009, החל לשחק בקבוצת טורונטו מארליס (אנ') של ליגת ה-AHL. בנובמבר 2009, החל לשחק בקבוצה השוודית Djurgårdens IF Hockey (אנ'). ביולי 2010, החל לשחק בקבוצת טורונטו מייפל ליפס. בשנת 2013, החל לשחק בקבוצת רוצ'סטרס אמריקנס (אנ').

חיים אישיים
-----------

זיגומניס נולד בצפון יורק להורים שהיגרו לקנדה ממקדוניה. בשנת 2007, אימץ אורח חיים צמחוני, ובשנת 2011 אימץ אורח חיים טבעוני מטעמי מוסר, בריאות ואיכות הסביבה. זיגומניס מתעניין בזכויות בעלי חיים ושיתף פעולה עם הארגון Mercy for Animals (אנ') ועם פרויקטים נוספים הפועלים לקידום טבעונות. 

בשנת 2013, החל להתאמן לקראת השתתפותו בטריאתלון. ביולי 2013, התחרה בטריאתלון הראשון שלו 'Toronto Triathlon Festival'. באוגוסט 2013, השתתף בטריאתלון 'Kingston Long Course Triathlon'.

הוקרה
-----

* בשנת 2009 זכה בפרס William Hanley Trophy (אנ').
* בשנת 2013, זכה בתואר איש השנה של ליגת ה-AHL (אנ').

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מייק זיגומניס** בוויקישיתוף
* מייק זיגומניס, ברשת החברתית פייסבוק
* מייק זיגומניס, ברשת החברתית טוויטר
* מייק זיגומניס, ברשת החברתית אינסטגרם

* MIKE ZIGOMANIS - Eliteprospects.com
* Michael Zigomanis - NHL

הערות שוליים
------------

1. ↑  Michael Zigomanis, famousbirthdays
2. ↑  Why I'm Veg - Pro hockey player Mike Zigomanis, TorontoVeg
3. ↑  Interview with VEGAN NHL player - Mike Zigomanis - can being vegan make you a better athlete?, Vegan Dee-lite
4. ↑  Michael Zigomanis, vegan ice hockey player, Great Vegan Athletes
5. ↑  Mike Zigomanis, The Vegan Revolution
6. ↑  NHLer Mike Zigomanis Tackles Triathlon, Triathlon Magazine, November 23rd, 2013
7. ↑  ZIGOMANIS NAMED AHL MAN OF THE YEAR, theahl.com, APRIL 18, 2013

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מייק זיגומניס"**.
**רְבָבִית** (מלשון רבבה, לעיתים מכונה גם: **נקודת בסיס**, באנגלית: Basis Point) היא מושג המציין את החלק העשרת-אלפים מתוך השלם (1/10,000). ניתן להגדיר רבבית גם כמאית האחוז, 0.01%, 0.0001 או 10-4.

סימול
-----

סימולה של הרבבית הוא ‱ (Unicode U+2031). בחישובים כלכליים, נהוג להשתמש בסימון **bps** (קיצור של basis point).

תצורת השם
---------

כשהסיומת "ית" נוספת למספר (בדרך-כלל בכפולות של עשר), היא מציינת את חלקו מתוך השלם; כך "עשירית" היא החלק העשירי מתוך השלם (1/10), "מאית" היא החלק המאה מתוך השלם (1/100) ו"אלפית" היא החלק האלף מתוך השלם (1/1000).

שימושים
-------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
אחד השימושים המרכזיים במושג הרבבית (Basis Point) הוא בחישובים כלכליים, כמדד לעליה או ירידה ברווחים. על מנת לתאר את אחוז הגידול באחוזי הרווח, לדוגמה, נעשה השימוש ברבבית, המתארת למעשה "אחוז של אחוז".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רבבית** בוויקישיתוף
* קידוד הסימן במחשב

הערות שוליים
------------

1. ↑  "רבבית", מילון אבן שושן המרוכז
**שמחה טרכטר**, שמו המלא **שמעון שמחה בונם טרכטר** (בפולנית: **Symche Trachter**;‏ נולד ב־1890 או 1894 – נספה בשנת 1942 במחנה ההשמדה טרבלינקה) היה צייר יהודי-פולני.

ביוגרפיה
--------

אביו של טרכטר היה סיטונאי אמיד. בצעירותו היה תלמידו של יאצק מלצ'בסקי בקרקוב, אחד הציירים המפורסמים ביותר של הסגנון הסימבוליטי הפולני. לאחר מכן המשיך את לימודיו בווינה בשנת 1918 ובפריז בשנת 1927. הוא הציג את יצירותיו בפריז בשנת 1930. טרכטר היה פעיל בקרקוב, והשתתף גם בתערוכות שארגנה החברה היהודית להפצת האמנויות (אנ').

בשואה
-----

במהלך מלחמת העולם השנייה הוא נכלא בגטו ורשה, אך המשיך בפעילותו האמנותית בגטו, ועיטר בציורי קיר – יחד עם צייר אחר ועצור אחר, פליקס פרידמן – עיטרו את קירות אולם הקבלה הראשי במשרדי היודנראט. בשנת 1942 גורש על ידי הנאצים מגטו ורשה באחד המשלוחים הראשונים למחנה ההשמדה טרבלינקה, שם נרצח.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שמחה טרכטר** בוויקישיתוף
* הצייר שמחה טרכטר, חוברת 42 שנת 2006 עמוד 31–39, אתר קול לובלין - שנתון ארגוני הלובלינאים בארץ ובחו"ל.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Artur Tanikowski, *Malarze żydowscy w Polsce*, vol. 1, Warsaw, Edipresse Polska, 2006. מסת"ב 8374771607.
2. ↑  *Roczniki Humanistyczne*, vol. 24, No. 5, Lublin, Towarzystwo Naukowe *of the* Catholic University of Lublin, 1976, p. 9. ISSN 0035-7707.
בית האופרה
**האופרה של צ'אוטקואה** (באנגלית: **Chautauqua Opera**) היא להקת האופרה הקיצית הקבועה של מכון צ'אוטקואה, מרכז השכלה למבוגרים בצפון מדינת ניו יורק. כלהקת אופרה המופיעה מדי קיץ, זו הלהקה הוותיקה ביותר הפעילה ברציפות בארצות הברית מאז היווסדה ב-1929. הלהקה מעלה כמה אופרות במהלך העונה, הנמשכת תשעה שבועות מדי קיץ מאז הקמתה. הפקות האופרה מבוצעות בשפה האנגלית ב**נורטון ממוריאל הול**, בדרך כלל בערבי שני ושישי קבועים מראש במהלך העונה.

מנהלה הכללי של האופרה כיום הוא **סטיבן אוסגוד**. עונת 2005 שלה כללה את "מאדאם באטרפליי" של פוצ'יני, "כור המצרף" של וורד, "לוצ'יה די למרמור" של גאטנו דוניצטי ו"איש המוזיקה" של וילסון.

נוסף לכך, האופרה של צ'אוטקואה מנהל את תוכנית "האמנים הצעירים", שבמסגרתה היא מכשירה זמרים צעירים מוכשרים, המייעדים עצמם לקריירה של מוזיקה אופראית. משתתפי תוכנית האמנים הצעירים מגישים רסיטלים בימי שלישי אחר הצהריים, תחת השם "שירים אמנותיים במלון אתיניאום", שני קונצרטים של מוזיקה קלה עם התזמורת הסימפונית של צ'אוטקואה ושתי הצגות רוויו של תיאטרון מוזיקלי במשך עונת הקיץ.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של האופרה של צ'אוטקואה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: bc72f83a-37bd-48e3-a52b-b50406e97bb6

 |
ויולונה בציור מאת הצייר ההולנדי-אנגלי פיטר לילי.ויולונה מאת בונה הכלים עמית טיפנברון
 הלחנה של וִיוֹלוֹנֶה על ידי אורלנדו גיבונס מוזיקאי ומלחין אנגלי מתקופת הרנסאנס 1630 הוקלט הלחן מחדש ב-2019
**וִיוֹלוֹנֶה** הוא כלי קשת גדול ממשפחת הויולים (פירוש השם באיטלקית הוא 'ויול גדול'). ויולונה הוא לרוב כלי ברגיסטר קונטרה-באס, בעל שָׂריגים (frets) ניידים, המכוּוָן בקוורטות. על כל פנים, השם ויולונה שימש בתקופות שונות ובמקומות שונים לתיאור סוגים רבים של כלים, ויש הרואים בו שם כללי לכלי מיתר נמוכים.

שני סוגי הוויולונה העיקריים הם '16 רגל' (כלי המצלצל אוקטבה מתחת לכתוב בתווים, ברגיסטר קונטרה-באס), וכלים המצלצלים בגובה בו הם כתובים (רגיסטר באס). לסוג השני משתייכים כלֵי '12 רגל' וכלֵי '8 רגל' - האחרונים אינם גדולים בהרבה מן הצ'לו, ולרוב המנעד שלהם כמעט זהה לזה של הצ'לו. לרוב הכלים חמישה או שישה מיתרים. לוויולונה צליל בהיר וקל יותר מזה של הקונטרבס, אך מסיבי יותר מזה של הצ'לו.

סוגים שונים של ויולונה שימשו בקביעות כחלק מסקציית הקונטינואו במוזיקת בארוק, ומהם התפתח גם הקונטרבס המודרני. כיום משמש הכלי בהרכבים, תזמורות ואנסמבלים של מוזיקה עתיקה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויולונה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007541444005171
* GND: 4524780-8
* LCCN: sh85143712
* MusicBrainz: cb2793f8-cbab-4eec-b54c-b5ee77956caf

 |
**ארתור** (**מנחם**) **הַנְטְקֶה** (בגרמנית: **Arthur Hantke**;‏ 5 במרץ 1874 – 9 באוקטובר 1955, כ"ג בתשרי תשט"ז, ירושלים) היה משפטן, עורך דין וכלכלן, מראשי הציונות בגרמניה, מראשי "קרן היסוד".

קורות חייו
----------

ארתור מנחם הנטקה נולד בברלין בשם ארתור הנטקה, וקיבל חינוך מסורתי. הוא למד באוניברסיטת ברלין ובאוניברסיטת פרייבורג, והוסמך כדוקטור למשפטים. עם תום לימודיו התמחה בעריכת דין, ובשנת 1900 פתח משרד לעריכת דין משלו.

כסטודנט התקרב לרעיון הציוני, ובשנת 1893 היה בין מייסדי "החברה היהודית ההומאניטרית", ארגון יהודי לאומי בברלין. בהמשך הצטרף להסתדרות הציונית, והחל משנת 1901 היה ציר לכל הקונגרסים הציוניים. בשנת 1903 נבחר לחבר הדירקטוריון של הקרן הקיימת, תפקיד בו נשא עד שנת 1928. בשנת 1910 התמנה ליושב ראש ההסתדרות הציונית בגרמניה, תפקיד אותו מילא עד 1920. בשנת 1911 נבחר לחבר ההנהלה הציונית בברלין. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה העביר יחד עם אוטו ורבורג את ההנהלה הציונית לקופנהגן, שהייתה נייטרלית, ובמקביל לעבודתו הציונית עסק בעזרה ליהודי מזרח אירופה שהיו תחת כיבוש גרמני, ובהשתדלות אצל הגרמנים להשפיע על הטורקים שלא להחריב את היישוב היהודי בארץ ישראל. הוא התנגד להקמת הגדוד העברי בגלל פגיעתה בנייטרליות. הוא קיבל בשמחה את הצהרת בלפור ופעל לקבלת הצהרות מקבילות מידי מעצמות המרכז.

בשנת 1919 יזם את הקמת הארכיון הציוני המרכזי. עם הקמת קרן היסוד התמנה לראש מחלקת הקרן במרכז אירופה. בשנת 1926 התמנה לדירקטור בקרן היסוד ועלה לארץ ישראל בה התמקמה הלשכה המרכזית של הקרן. בשנת 1933 נתמנה לעמוד בראש קרן היסוד. במסגרת תפקידו זה נדרש להתמודד עם סוגיית העלאת יהודי גרמניה לאחר עליית הנאצים לשלטון.

הנטקה נפטר בשנת 1955 בירושלים ונקבר בבית הקברות סנהדריה בעיר.

על שמו קרוי המושב אבן מנחם, וכן רחובות בערים תל אביב, ירושלים וחיפה.

משנת 1909 היה נשוי ליהודית (אדית) לבית היימן, כימאית שלמדה באוניברסיטה בברלין (נולדה בברלין ב 16 בספטמבר 1886 נפטרה בירושלים ב-1949 וקבורה בית העלמין גבעת רם), והיה אב לבן, וסב לנכדה.

לקריאה נוספת
------------

* 'הנטקה, ארטור', בתוך: דוד קלעי, **ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי**, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 181. (הספר בקטלוג ULI)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארתור מנחם הנטקה** בוויקישיתוף
* דוד תדהר (עורך), "ד"ר מנחם (ארתור) הנטקה", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1694
* אמציה פלד, רחוב הנטקה, בתוך "**מדריך רחובות חיפה**", באתר האינטרנט של עיריית חיפה
* ליובלו של ד"ר ארתור הנטקה, דבר, 5 במרץ 1944
* י. קלינוב, ארתור הנטקה, דבר, 4 במרץ 1949
* ד"ר מנחם (ארתור) הנטקה ז"ל, דבר, 11 באוקטובר 1955, המשך
* זלמן שזר, ארתור הנטקה, דבר, 18 בנובמבר 1955, המשך
* ל. ש. ד"ר הנקטה (עשור למותו), דבר, 24 בנובמבר 1965
* ארתור הנטקה, בקטלוג הארכיון הציוני המרכזי בירושלים
* מנחם ארתור הנטקה (1874-1955), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ארתור מנחם הנטקה באתר GRAVEZ

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007262204805171
* GND: 1025096800
* ISNI: 0000 0000 6967 8726
* NTA: 166918261
* VIAF: 97885926
* WorldCat: viaf-97885926

 |
**אסתר פיין** (**מנקובה**) (1918 – 15 באוגוסט 2012) הייתה סופרת ישראלית.

ביוגרפיה
--------

פיין נולדה בשם אסתר מנקובה בלטביה, למשפחה מסורתית. אביה, היה סוחר זעיר, מורה לתורה ומוסמך לרבנות. במלחמת העולם השנייה שירתה כאחות בצבא האדום. במהלך המלחמה, נולד בנה הבכור אריה, והיא התאלמנה. אחרי מלחמת העולם השנייה, ביקשה לעזוב את ברית המועצות ולעלות לישראל, אך לא קיבלה אישור. בסיוע תנועת השומר הצעיר, הוברחה ביחד עם בנה, אריה. יותר משנתיים ארך מסעה, שכלל מעבר בשבעה גבולות, ולבסוף הגיעה לנמל חיפה ביום הכרזת המדינה.

בישראל הייתה לחברת קיבוץ עין גב עד מותה. שם הכירה את בעלה השני גרשון.

בשנת 1988 פורסם סיפור בריחתה מברית המועצות בספר "מולקה: סיפור הבריחה מברית-המועצות", שנכתב על ידי יעקב ינאי.

למדה ספרות באוניברסיטת בר-אילן, קיבלה תואר ראשון ובשנת 1989 קיבלה תואר שני. עבודת הגמר שלה הייתה בנושא "השפעת גיבור דורנו ללרמונטוב על אצל של גנסין: עיון משווה בין גיבור דורנו ללרמונטוב אצל של גנסין".

ספרה "**הדס**", המספר על המרד הגדול בסוסיתא וגמלא, זכה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער.

הייתה נשואה לגרשון, אם לארבעה בנים. בנה הוא השר וחבר הכנסת לשעבר אפי איתם.

פיין נפטרה בקיץ 2012, והובאה למנוחות בקיבוצה עין גב.

ספריה
-----

* **הדס**; איורים: רוני רכב; ערך יוסי אשכול, תל אביב: ספרית פועלים ('סדרת נעורים'), תשמ"ח 1988.
* **בתמורות העתים: רומן היסטורי על רבן יוחנן בן זכאי**, תל אביב: י' גולן, תשנ"ז 1997.
* **בדרכי הסערה**, תל אביב: ספרית פועלים, תשנ"ב 1992. (זיכרונות מימי מלחמת העולם השנייה)

קישורים חיצוניים
----------------

* רשימת הפרסומים של אסתר פיין, בקטלוג הספרייה הלאומית
* ישי קרוב, נפטרה אימו של אפי איתם, בשבע, 17 באוגוסט 2012

הערות שוליים
------------

1. 1 2  נעמי לויצקי, כולם ידעו שהוא כזה, חדשות, 22 בדצמבר 1989
2. ↑  יעקב ינאי, ‏סיפור ״הבריחה״ מברית־המועצות, באתר גוגל ספרים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009165979805171
* BnF: cb15558481m (data)
* GND: 103318771
* ISNI: 0000 0001 0991 8035
* LCCN: n88192569
* SUDOC: 17720169X
* VIAF: 78786024
* WorldCat: lccn-n88192569

 |
**ואנס בראנד** (באנגלית: **Vance DeVoe Brand**;‏נולד ב-9 במאי 1931, לונגמונט) הוא אסטרונאוט אמריקני אשר לקח חלק בתוכניות חלל וטס לחלל ארבע פעמים.

ביוגרפיה
--------

ואנס בראנד נולד בעיירה לונגמונט שבקולורדו וגדל בעירו. בשנת 1953 הוא סיים לימודי באוניברסיטת קולורדו במדעי הטבע. בשנים 1953–1957 הוא שירת בחיל הנחתים של ארצות הברית. בשנת 1955 הוא סיים קורס טיס וניקלט בצי ארצות הברית. הוא הוצב בבסיס ביפן.

בשנת 1960 הוא סיים לימודי תואר בהנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטת קולורדו ובשנת 1964 קיבל תואר שני בתעשייה וניהול מאוניברסיטת קליפורניה.

בשנים 1960–1966 בראנד עבד בחברת לוקהיד קורפוריישן בתפקידים שונים. באותה תקופה הוא סיים בית ספר לטייסי ניסוי של הצי.

שירות בנאס"א
------------

בראנד נבחר ליחידת אסטרונאוטים ביוני 1966. הוא היה בצוות משנה של אפולו 15 והיה מיועד ל"אפולו 18" שלא התקיים. בהמשך הוא היה מפקד צוות משנה של סקיילאב 2 וסקיילאב 3.

בשנת 1973 בראנד היה טייס בטיסת אפולו סויוז. במהלך טיסה זו בוצע חיבור בין חללית אמריקאית לבין חללית סובייטית.

טיסתו השנייה של בראנד התקיימה בשנת 1983 כאשר הוא פיקד על טיסת STS-5 בה היו רוברט אוברמייר, ג'וזף אלן וויליאם לנויר. בשנת 1984 הוא ביצע טיסה על STS-41-B כמפקד צוות. בשנת 1990 הוא היה מפקד צוות של STS-35 ובאותה שנה הוא היה בן 59. בסך הכול הוא העביר בחלל מעל 31 יממות.

בשנת 1992 בראנד עזב את יחידת האסטרונאטים. תחילה הוא היה שותף לפיתוח פרויקט רוקוול X-30. החל משנת 194 הוא הוצב בבסיס חיל האוויר אדוארדס וכיהן בתפקידים שונים. הוא עזב את נאס"א בשנת 2008.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ואנס בראנד** בוויקישיתוף
* ואנס בראנד באתר נאס"א (באנגלית)
* ביוגרפיה
* ראיון עם ואנס ברנד
* ואנס בראנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**הפרדיגמה האקלקטית** (באנגלית: **The Eclectic Paradigm**) היא תאוריה כלכלית שפותחה על ידי פרופ' בריטי ג'ון דנינג (John Dunning) במטרה לתאר את הגורמים המשפיעים על חברות רב לאומיות בהחלטות הקשורות למיקום מתקני הייצור שלהן במדינות שונות ברחבי העולם. התאוריה מתבססת על הנחת קבלת החלטות רציונלית המונחית על ידי שלושה עקרונות כלכליים מרכזיים: יתרונות בעלות (Ownership advantages), יתרונות מיקום (Locational advantages), ויתרונות הכלה (Internalization advatages).

**יתרונות הבעלות** באים לידי ביטוי בכך שבידי החברה מוצר או יכולת ייחודית שאינם ברשות המתחרים.

**יתרונות המיקום** באים לידי ביטוי במכלול המאפיינים הייחודיים של שוק במדינה מסוימת, שהופכים אותה לאטרקטיבית עבור החברה הרב לאומית (כגון- משאבים נדירים או המתומחרים באופן אטרקטיבי, מדיניות מיסוי אטרקטיבית, וכדומה).

**יתרונות ההכלה** באים לידי ביטוי בכך שבזכות יתרונות הבעלות, החברה הרב לאומית יכולה למקסם רווחיה מיתרונות המיקום דרך הכלה של מנגנוני שוק מסוים בתוך המסגרת הארגונית של החברה.

עיקר הביקורת כנגד הגישה היא בראייה הסטטית של תהליכי בינאום חברות. היא אומנם מסבירה את תופעת החברה הרב לאומית, אבל חסרה ממד של התפתחות ושינוי לאורך זמן ברמות משתנות של פעילות ומעורבות בשווקים זרים.

קישורים חיצוניים
----------------

* ספר של ג'ון דנינג

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"הפרדיגמה האקלקטית"**.
ויולה ד'אמורה עתיק ביותר ששרד משנת 1643
**ויולה ד'אמורה** (Viola d'amore, מאיטלקית: "כונרת האהבה") הוא כלי נגינה בעל 6 או 7 מיתרים ומיתרי תהודה (אנ'), אשר נוגן בעיקר בתקופת הבארוק.

כמו הכינור והויולה בני זמננו, גם על הויולה ד'אמורה מנגנים כאשר הכלי תלוי על הסנטר, ומבחינת טווח הרגיסטר ישנו שילוב בין המנעד הבינוני לגבוה.

מידע
----

הויולה ד'אמורה היא למעשה וריאציה מסוימת של הויולה דה גמבה, כאשר ההבדלים המשמעותיים הם בהעלאת הרגיסטר, הקטנת ממדי הכלי והוספת מיתרי תהודה. גב הכלי לרוב שטוח, ופתח תהודה נוסף נמצא על יד השחיף.

מספרם של מיתרי התהודה לרוב תואם את המספר של המיתרים הרגילים. מיתרי התהודה נמצאים מתחת למיתרים הרגילים ומטרתם לאפשר הדהוד המשלים את הצליל הגורם לאפקט מיוחד.

מקור שמו של הכלי הוא בנטייתם של בוני הויולה ד'אמורה לגלף את השבלול לצורת ראשו של קופידון, כאשר עיניו מכוסות במטפחת. (לאות "העיוורון של האהבה").

מבחינת כוונון הכלי, רק לקראת סוף המאה ה-18 הוצע כוונון סטנדרטי (מלמטה למעלה): לה, רה, לה, רה, פה#, לה ורה. עד תקופה זו היה נהוג לכוון בהתאם לדרישת היצירה ("סקודטורה" (אנ')).

בשל עוצמת הצליל והברק של משפחת כלי הקשת המודרנית, ובראשם הכינור, החלה הויולה ד'אמורה להיעלם בהדרגה. עם זאת, במאה ה-20 החלה מחדש התעניינות בכלי, כאשר ויולנים נודעים כדוגמת אנרי קאסאדסי ופאול הינדמית ניגנו על הויולה ד'אמורה, וזה האחרון אף כתב יצירה לכלי זה (Kammermusik No. 6) (אנ').

מגוון דגמים של ויולה ד'אמורה מהמוזיאון הגרמני (מינכן)

לקריאה נוספת
------------

* *The Modern Viole d'Amour Player, Systematically Arranged Material for the Studie of the Viole d'Amour for the Violin Player*

ספר מאת הפדגוג האמריקאי-גרמני וולטר וויגטלנדר (אנ') משנת 1914, שמתאר הליך מתודי ופדגוגי של הכרות עם מאפייני הכלי, ועד לנגינה ברמה נאותה.

הספר כולל עיבודים שונים של יצירות במקור לכינור או לויולה, בנוסף כולל מגוון קטעי סולו קאמריים ותזמורתיים, ואף 42 אטיודים שעובדו על ידי וויגטלנדר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויולה ד'אמורה** בוויקישיתוף
* אתר מידע על הויולה ד'אמורה
* יצירות המשלבות ויולה ד'אמורה באתר IMSLP
* אתר מידע נוסף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ian Woodfield, Lucy Robinson, **The New Grove Dictionary of Music and Musicians - Viol**, 2001
2. ↑  The Walter Voigtlander collection of viola d'amore music, New York Pubilc Library

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4127764-8
* MusicBrainz: b47bdb4e-59ee-42d3-96ef-a1f0fdd61148
* NKC: ph1009246

 |
**ואסיל (דוד) סיחארוּלידזֶה** (בגאורגית: **ვასილ (დავით) სიხარულიძე**; נולד ב-30 במאי 1968) הוא פוליטיקאי ודיפלומט גאורגי שכיהן בעבר כשר ההגנה של גאורגיה.

סיחארולידזה נולד בטביליסי שבגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה). עם סיום חוק לימודיו, בשנת 1993, הוא עבר ללמוד בחוג לפסיכיאטריה באוניברסיטה הממלכתית לרפואה של טביליסי, שם למד עד לשנת 1995. לאחר שכיהן תקופה קצרה כמנהל ביצועי המועצה האטלנטית של גאורגיה, ארגון-גג המפגיש ארגונים לא ממשלתיים העוסקים במיזוג האירו-אטלנטי, עבד סיחארולידזה, בשנים 1996–2000, עבור הפרלמנט של גאורגיה כמומחה מוביל מיוחד להגנה וביטחון של גאורגיה. בין השנים 2000–2002, הוא עמד בראש מחלקת נאט"ו במשרד החוץ של גאורגיה וכיהן כסגן ראש כוח המשימה הגאורגי לנאט"ו בבריסל. בשנת 2004, הוא עבד עבור המועצה לביטחון לאומי של גאורגיה ובין השנים 2005–2006 כסגן שר ההגנה של גאורגיה .

במרץ 2006, מונה סיחארולידזה לתפקיד דרגת שגריר מיוחד ומוסמך (Ambassador Extraordinary and Plenipotentiary) של גאורגיה לארצות הברית קנדה ומקסיקו. בדצמבר 2008 הוא הוחזר לגאורגיה ומונה לתפקיד שר ההגנה של גאורגיה במקום דוד קזרשווילי, שעל תפקודו במהלך פלישת רוסיה לגאורגיה באוגוסט של אותה שנה ספג ביקורת מידי האופוזיציה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **תמונות ואסיל סיחארולידזה** |

* ואסיל סיחארולידזה, באתר משרד ההגנה של גאורגיה, (באנגלית)
* ואסיל סיחארולידזה(הקישור אינו פעיל), באתר שגרירות גאורגיה לארצות הברית, קנדה ומקסיקו, (באנגלית)
* פורסם: 03.03.09 , 13:39, גיאורגיה: רוסיה ממשיכה לחזק כוחותיה בחבלים הבדלנים, באתר ynet, 3 במרץ 2009, 3.3.2009, ynet

הערות שוליים
------------

1. ↑  ‏שינויים נוספים בקבינט, 9.12.2008, "סיביל ג'ורג'יה", (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**??** |  **סגן שר ההגנה של גאורגיה** 
2005–2006 | **הבא**:**??** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**??** |  **שגריר גאורגיה באה"ב קנדה ומקסיקו** 
2006–2008 | **הבא**:**??** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**דוד קזרשווילי** |  **שר ההגנה של גאורגיה** 
2008–2009 | **הבא**:**בַּאצַ'אנָה "בַּאצ'וֹ" אַחַאלַאִיָה (אנ')** |
**מספר דבורה** (Deborah number, De) הוא מספר חסר ממד בתורת הראולוגיה המאפיין את מעבר החומר בין מצבים של מוצק וזורם, תחת תנאי העמסה שונים. 
מספר דבורה מוגדר כיחס בין "זמן הרפיה" (רלקסציה או "תפוגה") להגעת החומר לשיווי משקל בהפעלת מאמץ לבין הזמן האופייני בבעיה.
המספר מאפיין את התנהגות החומר כמוצק או כזורם במצב הנחקר. המספר שימושי בחקר תכונותיהם של חומרים ויסקו-אלסטיים, המתנהגים כמוצקים או כזורמים בתנאים שונים, כמו למשל פולימרים.

מספר זה הוצע על ידי המדען הישראלי מרכוס ריינר, שקרא את שמו בעקבות הפסוק בשירת דבורה המתאר את המעבר של הרים למצב זורם (או נוזל):
"הָרִים נָזְלוּ, מִפְּנֵי ה'" (ספר שופטים, פרק ה', פסוק ה')

רקע
---

אפיון של חומר כמוצק או כ"זורם" תלוי בקשר בין  מאמץ הגזירה המופעל על החומר למעוות שהחומר עובר.

עם הפעלת מאמץ גזירה, **מוצק** עובר "מעוות זוויתי -סופי". 
המאמץ גורם לשינוי המרחק היחסי בין חלקיקי החומר ובכך לשינוי צורה (דפורמציה). 
תכונה זו מתוארת כאלסטיות, ומקדם היחס (הפרופורציה) בין מאמץ הגזירה למעוות הזוויתי הוא מודול הגזירה.

לעומת זאת, עם הפעלת מאמץ גזירה ה**זורם** עובר "מעוות-מתמשך", שמאפיין את הזרימה. 
שינוי הצורה המתמשך, במקרה זה, הוא המהירות היחסית בין שכבות החומר- "גרדיינט המהירות", ומאמץ הגזירה, הוא למעשה החיכוך בין שכבות הזורם בתנועתם היחסית. 

ב"זורם ניוטוני" המאמץ נמצא ביחס ישר לקצב המעוות (גרדיינט המהירות), עם הצמיגות כמקדם היחס (פרופורציה) בהתאם לחוק הצמיגות של ניוטון. בהגדרת "זורמים ניוטוניים" נכללים כל הגזים וחלק מהנוזלים.
בזורם לא ניוטוני הקשר בין המאמץ לקצב-המעוות מורכב יותר, תלות זו אינה-ליניארית ויכולה להיות תלויה בזמן. 
עם הפעלת מאמץ עובר החומר תהליך דינמי (תלוי בזמן) עד להגעה לשיווי משקל בהתנהגותו הראולוגית- תגובה למאמץ כמעוות. לחלופין, באילוץ מעוות פתאומי בחומר, החומר עובר תהליך דינמי של "הסתגלות"המאמצים למצב שיווי משקל חדש. תהליכים דינמיים אלו מאופניים על ידי קבוע זמן או "זמן רלקסציה" ("זמן הרפיה").

הגדרה
-----

מספר דבורה מוגדר כיחס של "זמן הרפיה" (רלקסציה- "תפוגה") המאפיין את משך הזמן שלוקח חומר להסתגל למאמץ או למעוות, לבין הזמן האופייני לחקר התגובה של החומר (משך הניסוי או הדמיית מחשב):

{\displaystyle \mathrm {De} ={\frac {t\_{\mathrm {c} }}{t\_{\mathrm {p} }}},}
כאשר *t*c הוא זמן הרפיה (רלקסציה תפוגה) של החומר 
ו- *t*p זמן אופייני בבעיה: זמן התהליך הנחקר, הניסוי או הדמיית המחשב. 

הבחנה זו בין מוצק לזורם מבוססת על ההנחה, שעבור זמן ארוך דיו, חומר שלכאורה "מוצק" יתנהג כזורם, יעבור מעוות מתמשך ויתחיל "לזרום" באטיות -מצב "זחילה" (Creeping). 
כך, שההבחנה זו אינה תלויה בתכונות החומר בלבד, אלא גם בזמן הבחינה של התופעה. 

עבור ערכים קטנים של מספר זה החומר מתנהג כזורם (ובערכים קטנים מאוד כזורם ניוטוני) ובערכים גבוהים החומר מתנהג כזורם לא-ניוטוני ובערכים גבוהים מאוד כמוצק.

המספר דומה בשימושיו למספר וייסברג (Weissenberg) (Wi) המוגדר כיחס בין כוח חיכוך (מנוכחות צמיגות), הגורם למעוות מתמשך, לכוח האלסטי הגורם למעוות קבוע.

מקורות
------

* Reiner, M. (1964), "The Deborah Number", Physics Today 17 (1): 62
* Rudin, Alfred, and Phillip Choi. The Elements of Polymer Science and Engineering. 3rd. Oxford: Academic Press, 2013. Print. Page 221.
* J.S. Vrentas, C.M. Jarzebski, J.L. Duda (1975) "A Deborah number for diffusion in polymer-solvent systems", AIChE Journal 21(5):894–901, weblink to Wiley Online Library.
**ואסילי סרגייביץ' סמירנוב** (ברוסית: **Василий Сергеевич Смирнов** ‏; 12 באוגוסט 1858 – 17 בדצמבר 1890) היה צייר רוסי בסגנון אקדמי שהתמחה בסצנות מההיסטוריה העתיקה.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד למשפחת אצולה רוסית. אביו שימש כשופט בבית הדין הקיסרי וכמרשל במחוז קלינסקי. הוא כנראה החליט על אמנות כקריירה בהשפעתו של וסילי פרוב, ידיד המשפחה. בשנת 1875, הוא נרשם לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה. הוא השתתף בתערוכה שם ב-1878, וזכה במדליית כסף.

באותה שנה עבר לאקדמיה הקיסרית לאמנויות בסנט פטרסבורג, שם למד אצל פיוטר שמשין ופאבל צ'יסטיאקוב. בשנת 1882, הוא קיבל חופשה מהאקדמיה עקב מחלת ריאות. בשנה שלאחר מכן הוענק לו תואר "אמן" ומלגה ללימודים באירופה.

הוא נסע לאיטליה, דרך וינה, ולבסוף התיישב ברומא. חום הקיץ התגלה כעז מדי, ולכן עבר לטורינו, ולאחר מכן לפריז, והציג בסלון. לאחר שטייל ברחבי צפון מערב אירופה, הוא חזר לאיטליה, שם התגורר עם וסילי סאווינסקי, שהפך למעין מנטור.

בשנת 1885, הוא ערך סקיצות בפומפיי, מה שהיווה את תחילת ההתעניינות שלו בנושאים קלאסיים. בשנה שלאחר מכן החל לעבוד על "מות נירון", שלקח שנתיים להשלמתו. הציור נשלח לסנט פטרסבורג ולאחר מספר תערוכות, נקנה על ידי הצאר אלכסנדר השלישי.

ב-1889 הוא הפך לפרופסור חבר באקדמיה, אך נשאר רק לזמן קצר מאחר שמצב הריאות שלו המשיך להחמיר. לאקלים האיטלקי לא הייתה השפעה מועילה ולכן, שהבין שהסוף קרוב, הוא החליט לחזור לאחוזת המשפחה.

הוא מת ברכבת בין קובינקה לגוליצינו.

אחיו ארגן תערוכה גדולה ב-1891, שכללה כמה ציורים לא גמורים.

גלריה
-----

* מיכאל מצ'רניהיב, 1883מיכאל מצ'רניהיב, 1883
* מותו של נירון, 1888מותו של נירון, 1888
* הכניסה בבוקר של הקיסרית הביזנטית לקבר אבותיה, 1890הכניסה בבוקר של הקיסרית הביזנטית לקבר אבותיה, 1890

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ואסילי סרגייביץ' סמירנוב** בוויקישיתוף
**הפרדוקס של גלילאו** הוא הדגמה של תכונותיהן הלא אינטואיטיביות של קבוצות אינסופיות, שהוצגה על ידי גלילאו גליליי.

תיאור הפרדוקס
-------------

גלילאו בחן את קבוצת המספרים הטבעיים. חלק מהמספרים הטבעיים, הם כאלו שיש להם שורש ריבועי שהוא מספר שלם (למשל 4,9,16 וכן הלאה). מספרים אלו נקראים מספרים ריבועיים. אולם לא כל המספרים הטבעיים הם ריבועיים, וה"רווח" בין המספרים ריבועיים הולך וגדל, ולכן לכאורה יש יותר מספרים טבעיים, מאשר מספרים ריבועיים.

אולם, גלילאו הצביע על כך שלכל מספר ריבועי, ניתן להתאים מספר טבעי יחיד - השורש שלו - ואילו לכל מספר טבעי ניתן להתאים מספר ריבועי יחיד - הריבוע שלו. בצורה כזו אנחנו יכולים לסדר את קבוצת המספרים הטבעיים ואת קבוצת המספרים הריבועיים, כל מספר יחד עם הריבוע שלו: 
{\displaystyle \ (1,1),(2,4),(3,9),(4,16)\dots }.

על כן, לכאורה, מספרם של המספרים הטבעיים זהה למספרם של המספרים הריבועיים. הדבר נראה כסותר את העובדה הברורה, לכאורה, שיש יותר מספרים טבעיים מריבועיים. מכאן הסיק גלילאו שמושגי ה"גדול", "קטן" ו"שווה" המוכרים לנו מקבוצות סופיות אינם תקפים באותה צורה עבור קבוצות אינסופיות, וניסיון לשימוש בהם מוביל לסתירה.

במאה ה-19 העניק המתמטיקאי גאורג קנטור ניסוח פורמלי לרעיונותיו של גלילאו, והראה כי ניתן לדבר על גודל של קבוצות אינסופיות במונחים של עוצמה (מספר האיברים בקבוצה). על פי גישתו של קנטור, עוצמת המספרים הטבעיים ועוצמת הריבועים שלהם אכן זהה. ריכרד דדקינד ניצל את הרעיון כדי להגדיר קבוצה אינסופית - קבוצה אינסופית היא קבוצה שיש פונקציה חד חד ערכית ועל בינה לבין תת קבוצה אמיתית שלה (ראו אינסופיות לפי דדקינד). כלומר זוהי קבוצה שניתן להתאים את כל איבריה לחלק מאיבריה בזוגות. פרדוקס גלילאו מראה כי קבוצת המספרים הטבעיים היא קבוצה אינסופית.

ראו גם
------

המלון של הילברט
**גרעין שילה** היה גרעין התיישבות של תנועת גוש אמונים. חבריו הקימו את היישובים עפרה ושילה והיו הראשונים לחדש את ההתיישבות היהודית מצפון לירושלים אחרי מלחמת ששת הימים.

גרעין שילה החל להתארגן בשנת 1974 ונרשמו אליו 139 חברים, חלקם בעלי משפחות. אנשיו שאפו להקים יישוב יהודי בקרבת שילה הקדומה, ולחדש את ההתיישבות היהודית בהרי בנימין. הם קיימו פגישות עם גורמים מדיניים וביטחוניים, ביניהם ישראל גלילי, לבדיקת אפשרות להקמת היישוב על הר בעל חצור או בכוכב השחר.

בנוסף עשו ניסיונות לעלות לקרקע ללא אישור. ניסיון ראשון לעלייה לקרקע נעשה בשילה והסתיים בפינוי על ידי הצבא. ניסיון שני נעשה במזרעה א-שרקיה ב-10 במרץ 1975 וקיבל את השם "מבצע מנוחה ונחלה". כ-100 מחברי הגרעין התבצרו במערה ששימשה בונקר נשק של הלגיון הירדני והתקינו בפתחה שער ברזל כדי למנוע מהצבא לפנותם. לבסוף, פרצו חיילי צה"ל את השער ופינו את המתנחלים אחד-אחד מן המקום. האירוע תועד בעיתון "הארץ" ובעיתון "מעריב" בימים שלאחריו.

במכתב ממזכירות גרעין שילה לחברי הגרעין נכתב, כי אם גרעין אלון מורה, הגרעין השני של גוש אמונים, יעלה לקרקע קודם לעליית הגרעין לשילה, יעלו חברי גרעין שילה להזדהות עם אנשיו ויתמכו בו בפומבי. חברי גרעין שילה אכן השתתפו ב-8 ניסיונותיו של גרעין אלון מורה להתיישב באזור שכם, אך הצליחו להקים יישוב של קבע כחצי שנה לפניו. ב-20 באפריל 1975 נכנסו חברי גרעין שילה למבנים נטושים ב"מחנה עין יברוד" - מחנה צבאי ירדני למרגלות הר בעל חצור שבנייתו נקטעה עם פרוץ מלחמת ששת הימים. ליישוב החדש קראו עפרה, על שמה של עפרה הקדומה שבנחלת שבט בנימין המזוהה עם הכפר הפלסטיני א-טייבה הסמוך.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר היישוב עפרה.
* כתבה בעיתון דבר.
* תוכנית "גרעין שילה" לקליטת עלייה בישוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  ארכיון עפרה, תיק 31: גרעין שילה.
2. ↑  ספר יהושע, פרק י"ח, פסוק כ"ג
בנוירואנטומיה, **גרעין** (TA: Nucleus; ברבים: Nuclei) הוא צביר תאי עצב במערכת העצבים המרכזית. גרעינים מכילים ריכוז של גופי תאים, ולכן מזוהים בחתך אנטומי כחומר אפור.

הבחנה בין גרעין לגנגליון
------------------------

בניגוד למונח "גרעין", אשר מציין מבנה הממוקם במוח או בחוט השדרה, לצביר של תאי עצב במערכת העצבים ההיקפית מתייחסים לרוב באמצעות המונח **גנגליון**.

סוגי גרעינים
------------

מונח זה משמש עבור מגוון רחב של מבנים, החל מריכוזים קטנים של תאי עצב ועד לגרעינים גדולים בעלי מבנה פנימי מורכב. רבים מהמבנים והאזורים המוכרים במוח (למשל: התלמוס וההיפותלמוס) הם למעשה אוסף של גרעינים רבים המחוברים ביניהם.

דוגמאות לגרעינים: גרעיני הבסיס, גרעין הברך הצידי, גרעיני שיווי המשקל.

מערכות גרעינים במוח
-------------------

במוח האדם ישנן מספר מערכות של גרעינים. לדוגמה:

* גרעיני הבסיס - קשורים לפעולת המערכת המוטורית ומשתתפים בוויסות תנועה.
* היפוקמפוס - חלק מהמערכת הלימבית המעורב בתהליכי זיכרון.
* אמיגדלה - חלק מהמערכת הלימבית המעורב בוויסות הפעולה של המערכת ההורמונלית ושל מערכת העצבים האוטונומית. האמיגדלה קשורה גם לרגשות פחד ולתגובת הילחם או ברח.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גרעין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  רמי רחמימוב (2004). מהפכת המוח: תקשורת, מחלות נפש וסמים. רעננה: מכון ון ליר בירושלים הקיבוץ המאוחד.
**הוגו ויקטור אוסטרמן** (בפינית: **Hugo Viktor Österman**;‏ 5 בספטמבר 1892 – 17 בפברואר 1975) היה גנרל פיני שלחם בצבא פינלנד במהלך מלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

אוסטרמן נולד בהלסינקי שבמחוז הדוכסות הגדולה של פינלנד (אז האימפריה הרוסית היום פינלנד). אביו היה קצין משטרה. הוא למד באוניברסיטת הלסינקי, וערך מספר טיולים ברחבי אירופה. כמו צעירים פינים רבים הצטרף לצבא הקיסרות הגרמנית, ולחם לצד הקיסרות הגרמנית בתקווה לשחרר את ארצו מהכובש הרוסי השנוא. כאשר זכתה פינלנד בעצמאות חזר אליה והצטרף לתנועת "המשמרות הלבנים". הוא לחם בהצטיינות במלחמת האזרחים הפינית. לאחר המלחמה המשיך לסייע בפיתוח הצבא הפיני הצעיר, ואף מונה בשנת 1933 לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל), אולם הוחלף ב-1939 בידי קארל גוסטף אמיל מנרהיים. עם פרוץ מלחמת החורף מונה אוסטרמן למפקד חזית מפרץ קרליה. בתחילה החזית שתחת פיקודו לא הותקפה רבות, אולם לקראת סוף המלחמה ריכזו הרוסים בחזית זו לא פחות מארבעים דיוויזיות. בריאיון לכתבים זרים הוא הצהיר כי "אנו נמשיך עד האיש האחרון ועד הכדור האחרון להגן על ארצנו וביחד עמה על תרבות המערב". אולם בשל הלחץ הכבד הוא נאלץ לבסוף לבקש אישור לסגת, אולם מנרהיים לא נתן לו והחליף אותו בגנרל אריק היינריקס. אולם בסופו של דבר נאלצה פינלנד לבקש שלום בכל מקרה.

חלקו של אוסטרמן במלחמת ההמשך היה זעיר. הוא היה מקורב לרבים מקרב המפלגה הנאצית והאס אס, ונשלח לא פעם לייצג את פינלנד בשיחות עם גרמניה הנאצית. הוא פרש מהצבא בשנת 1946 ונפטר בהלסינקי בשנת 1975.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הוגו אוסטרמן** בוויקישיתוף
* אל"ם (מיל') בני מיכלסון, ‏70 שנה למלחמת החורף - גוליית ניצח אבל בקושי, **מערכות** 430, 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  מיכאל הרסגור ואהוד פוקס, **רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים**, הוצאת דביר עמ' 212.
2. ↑  מיכאל הרסגור ואהוד פוקס, **רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים**, הוצאת דביר עמ' 213.
3. ↑  גם גרמניה תתקיף את פינלנד, דואר היום, 14 בפברואר 1940
4. ↑  מיכאל הרסגור ואהוד פוקס, **רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים**, הוצאת דביר עמ' 214.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 124611184
* ISNI: 0000 0000 3762 140X
* LCCN: n2002105149
* SUDOC: 097870064
* VIAF: 18161702
* WorldCat: lccn-n2002105149

 |