recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**עריכה צולבת** (באנגלית: **Cross-cutting**) היא טכניקת עריכה, הנפוצה מאוד בתעשיית הקולנוע, שבה שתי סצנות מוצגות כמתרחשות בו-זמנית, אך במקומות שונים. בעריכה צולבת, המצלמה תחתוך מפעולה אחת לפעולה אחרת, מהלך אשר עשוי לרמוז על הסימולטניות של שתי הפעולות האלו (למרות שלא תמיד זה המקרה).

ניתן לגרום לקהל צופים לחוש מתח באמצעות השימוש בעריכה צולבת. המתח נבנה כתוצאה מהציפייה שנוצרת, והתקווה להספיק לסיים בזמן פעולה אחת, לפני השנייה. עריכה צולבת משמשת גם לצורך יצירת הקבלות; העריכה מאפשרת הצגת מהלך פעולות נרטיביות, המתרחשות במספר מקומות, באותו זמן, פחות או יותר. לדוגמה, בסרטו של ד.וו גריפית' "*A Corner in Wheat*"‏ (1909), העריכה הצולבת חותכת בין פעילות של אנשי עסקים עשירים לבין אנשים עניים העומדים בתור ללחם. עריכה שכזו יוצרת דיכוטומיה ברורה בין שתי הפעולות, ומעודדת את הצופה להשוות בין שני השוטים. לעיתים קרובות, לעומת זאת, ניגוד שכזה משמש לצורך יצירת אפקט רגשי חזק, לעיתים קרובות - בשיאו של הסרט. הקצב, או משך הזמן שבין שני שוטים, הערוכים בעריכה צולבת, יכולים גם לקבוע את הטון של הסצנה. הגברת המהירות בין שתי פעולות שונות עשויה להוסיף מתח לסצנה, בדומה לאופן שבו נעשה שימוש במשפטים קצרים ותמציתיים ביצירות ספרותיות.

עריכה צולבת הפכה לטכניקה בתהליך עשיית סרטי קולנוע בשלב יחסית מוקדם בהיסטוריה של הקולנוע (דוגמה בולטת: "שוד הרכבת הגדול" של אדווין פורטר משנת 1903). ד.וו גריפית' היה אחד ממיישמיה המפורסמים ביותר. ניתן לראות כיצד הוא יישם את הטכניקה בסרטיו השונים, כגון "*A Corner in Wheat*" ו-"*The Lonedale Operator*". "הולדתה של אומה", סרטו משנת 1915, מכיל מקרי לימוד קלאסיים של עריכה צולבת המבססים אותה כטכניקת עריכה מרכזי בתהליך עריכתם של סרטי קולנוע. מרינאל סן השתמש בעריכה צולבת בסרטו *Interview*, וזכה להצלחה מסחרית משמעותית. כריסטופר נולאן משתמש בהרחבה בעריכה הצולבת בסרטיו שוברי הקופות, כגון בין כוכבים, האביר האפל והתחלה - במיוחד בסרט האחרון, שבו יש סיקוונסים רבים, המתארים מספר רמות שונות של תודעה, המתרחשות בו-זמנית. "ענן אטלס" ידוע בשל שימוש נרחב בעריכה צולבת בין ששת הסיפורים השונים של הסרט, חלקם נמשכים רק מספר שניות, בעוד אחרים נפרשים על פני למעלה מ-300 שנים, במקומות שונים ברחבי העולם. לעומת זאת, יש חוט המקשר בין הפעולות השונות לבין העלילות המוצגים בכל קאט.

עריכה צולבת משמשת, לעיתים קרובות, לצורך סיקוונס של שיחת טלפון, על מנת שהצופים יוכל לראות את הבעות הפנים של שתי הדמויות ואת תגובותיהן לדבריו של האחר.

ראו גם
------

* דיזולב
* מאטץ' קאט
* שוט הסחה
* Shot Reverse Shot
* בי-רול

לקריאה נוספת
------------

* Bordwell, David; Thompson, Kristin (2006). *Film Art: An Introduction*. New York: McGraw-Hill. pp. 244–245. ISBN 0-07-331027-1.`{{cite book}}`: תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Frames captured from *The Lonedale Operator* illustrate cross-cutting. .
**האקדמיה הבריטית של פזמונאים, מלחינים וכותבים** (**BASCA**) היא אחד האיגודים המקצועיים הגדולים ביותר של כותבי מוזיקה באירופה ומטרתה לתמוך, להגן ולפעול למען האינטרסים של מלחינים, פזמונאים וכותבים. האקדמיה מייצגת מוזיקאים מכל הז'אנרים, החל בפזמונאים וכלה במלחיני מוזיקה קלאסית ומוזיקת ג'אז עכשווית. באקדמיה חברים כ־2000 חברים.

היסטוריה
--------

גילדת המלחינים של בריטניה נוסדה ב-1944 על מנת לייצג את מלחיני המוזיקה הקלאסית, ורייף וון ויליאמס נבחר לנשיאה הראשון. גילדת הפזמונאים של בריטניה, שלימים נודעה כאקדמיה הבריטית של פזמונאים, מלחינים ומחברים נוסדה בשנת 1947 על ידי אריק משווייץ (Eric Maschwitz). איגוד המלחינים המקצועיים נוסד ב-1976 על ידי ג'ורג' פנטון ( George Fenton) במטרה לייצג את מלחיני המוזיקה לקולנוע ולטלוויזיה. בשנת 1958 החלה גילדת המלחינים של בריטניה לפרסם את כתב העת *Composer*, וכן קטלוגים של יצירות קיימות. ב-1967 הקים הארגון את *מרכז המידע למוזיקה בריטית (*British Music Information Centre*)*.

בשנת 1999 התמזגו איגוד המלחינים המקצועיים (APC) וגילדת המלחינים של בריטניה (CGGB) עם האקדמיה הבריטית של פזמונאים, מלחינים ומחברים לארגון אחד, בעל השפעה רבה יותר. שמו הנוכחי של הארגון נקבע בחודש מרץ 2009 וסר טים רייס נבחר לנשיאו הראשון.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של האקדמיה הבריטית של פזמונאים, מלחינים וכותבים (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "The Response of the British Academy of Composers Songwriters and Authors to the call for evidence of the independent review of intellectual property and growth" (PDF). במרץ 2011. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2012-03-01. נבדק ב-4 בפברואר 2012. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2002100200
* VIAF: 125828126
* WorldCat: lccn-no2002100200

 |
**ג'ון סקרלט דייוויס** (באנגלית: **John Scarlett Davis**‏; 1 בספטמבר 1804 – 29 בספטמבר 1845) היה צייר נוף, פורטרט ואדריכלות אנגלי.

חייו ועבודתו
------------

דייוויס נולד בלומינסטר, השני מבין חמשת ילדיו של ג'יימס דייוויס, צורף ושען. סקרלט היה שם נעוריה של אמו; היא הייתה קרובה רחוקה של ג'יימס סקרלט, הברון הראשון מאבינג'ר. בגיל אחת עשרה, זכה דייוויס בפרס של החברה המקומית לעידוד האמנויות.

הוא למד בבתי הספר של האקדמיה לאמנויות המלכותית בלונדון, והחל להציג את עבודותיו בתערוכות השנתיות שלה בשנת 1825 (עם הציור "My Den"). הוא הציג בלונדון בשנת 1844 את עבודתו האחרונה. הוא הושפע מעבודתו של בן זמנו, ריצ'רד פארקס בונינגטון.

דייוויס צייר דיוקנאות, נופים ואולמות של כנסיות, ופיתח התמחות ייחודית בציור חללי הפנים של גלריות האמנות. תמונתו "הפנים של גלריית המוסד הבריטית" (1829) מתעדת אוסף של ציירים מאסטרים ישנים.

הוא עסק גם בליטוגרפיה ופרסם שנים עשר דיוקנאות מאת רובנס, ובשנת 1832 כמה רישומים של מנזר בולטון, שנחרטו על גבי אבן.

ציורי צבעי המים שלו באוסף של בנימין גודפרי וינדוס (1835) מראים את התמונות של ויליאם טרנר על הקירות בציור.

דייוויס צייר גם את חללי הפנים של מוזיאון הלובר. בין השנים 1842–1845 הוא הוזמן לצייר עותקים של הציורים באוספי ארמונות המלוכה הבריטיים.

דייוויס צייר סצנות באירופה במהלך מסעותיו שם. בשנת 1831 הייתה לו הזמנה מלורד פרנבורו לצייר את פנים הוותיקן. הוא היה בפירנצה בשנת 1834, שם צייר את פנים גלריית אופיצי, ובאמסטרדם בשנת 1841.

הוא נפטר משחפת ב־29 בספטמבר 1845, בביתו בלונדון, בכיכר בדפורד ונקבר בקנסל גרין. הוא היה בן 41 שנים בלבד.

הוא מונצח על ידי לוח כחול שהוקם בספטמבר 2002, במקום הולדתו בלומינסטר. עבודותיו נמצאות במספר אוספים ציבוריים ופרטיים, כמה מהן במוזיאון הלאומי בקרדיף, הגלריה הלאומית לפורטרטים, מוזיאון טייט בריטניה, מוזיאון הרפורד וגלריה לאמנות, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ומרכז ייל לאמנות בריטית.

בשנת 1937 התקיימה תערוכה גדולה של עבודותיו בהורפורד.

גלריה
-----

* המפסטד היט המפסטד היט
* ספריית טוטנהם ספריית טוטנהם
* הסטודיו של רמברנט הסטודיו של רמברנט
* נוף בויילס נוף בויילס
* בתוך הקתדרלה של אמיין בתוך הקתדרלה של אמיין

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון סקרלט דייוויס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Stephen, Leslie, ed. (1888). "Davies, John Scarlett". Dictionary of National Biography. 14. London: Smith, Elder & Co. pp. 146–7.
2. ↑  The Oxford Dictionary of National Biography". 2004.
3. ↑  John Scarlett Davis - National Portrait Gallery, www.npg.org.uk (באנגלית)
4. ↑  Tate, John Scarlett Davis 1804–1845, Tate (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* AAG: 2248
* ISNI: 0000 0001 0737 4249
* LCCN: nr2003017220
* NKC: jx20101129005
* RKD: 20225
* ULAN: 500015569
* VIAF: 29477316
* WorldCat: lccn-nr2003017220

 |
**עדה אוונס** (באנגלית: **Ada Evans**;‏ 17 במאי 1872 – 27 בדצמבר 1947) הייתה האישה הראשונה שסיימה לימודי משפטים באוסטרליה.

ביוגרפיה
--------

אוונס נולדה בשנת 1872 באסקס שבאנגליה ולמדה בלונדון. בשנת 1883 היגרה משפחתה לסידני שבניו סאות' ויילס. בשנת 1895 סיימה אוונס תואר ראשון באמנויות באוניברסיטת סידני. לאחר הלימודים שקלה אוונס להקים בית ספר עם אחותה, אך הרעיון נזנח. בשנת 1899 חזרה בעצת אימה לאוניברסיטת סידני על מנת ללמוד משפטים. הדקאן התנגד ללימודי נשים באוניברסיטה, אך בתקופה זו הוא שהה מעבר לים, ולא היה יכול למנוע את תחילת לימודיה של אוונס. החוק בניו סאות' ווילס לא אסר הכשרת נשים לעריכת דין, אך הנוהג המשפטי היה שוויון זכויות לנשים רק אם החוק מורה על כך באופן ישיר. למרות זאת, סיימה אוונס את לימודיה בדצמבר 1902, והייתה האישה האוסטרלית הראשונה שעושה זאת.

לאחר לימודיה, אוונס ניסתה להתקבל ללשכת עורכי הדין בניו סאות' ווילס, אך לא התקבלה. מצב זה גרם לאוונס להוביל מאבק ציבורי כנגד החוק הקיים. בשנת 1905 הפכה פלוס גרייג לעורכת הדין הראשונה במדינה (לאחר שזו סיימה את לימודיה כשנה לאחר אוונס). בסופו של דבר אוונס החלה לעבוד כעורכת דין רק בשנת 1921.

נפטרה בגיל 75 ב-27 בדצמבר 1947 בניו סאות' ויילס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עדה אוונס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ADB: evans-ada-emily-6118
* AWR: AWE5543b
* Trove: 1462600

 |
שחקני הקבוצה עם המעודדות
סמל הקבוצה עד 2013
**פוקסה ברלין** (גרמנית: Füchse Berlin) היא קבוצת כדוריד גרמנית מהעיר ברלין, המתמודדת בליגה הגרמנית הראשונה.

היסטוריה
--------

מאז עונת 2005/2006 שיחקה הקבוצה תחת השם **פוקסה ברלין** בבונדסליגה השנייה במחוז הצפוני. בעונת 2007/2008 חזרה הקבוצה לליגה הבכירה, הבונדסליגה. בעונת 2011/2012 היא סיימה במקום השלישי בטבלה. בעונות 2015\16 ו-2014\15 זכתה הקבוצה באליפות העולם לקבוצות (סופר גלוב). כמו כן זכתה ב-2014 בגביע הEHF, השני בחשיבותו באירופה. בשנים האחרונות הקבוצה מסיימת את העונה במקומות הראשונים. הקבוצה שואפת להגיע למקום ה3 ומעלה, המוביל לכרטיס לליגת האלופות.

הקבוצה מקיימת את משחקיה ב**היכל הספורט מקס שמלינג** בשכונת פרנצלאואר ברג המכיל 8,500 מקומות ישיבה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פוקסה ברלין** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של פוקסה ברלין
* פוקסה ברלין, ברשת החברתית טוויטר

* פוקסה ברלין, ברשת החברתית אינסטגרם

| הליגה הגרמנית בכדוריד - עונת 2018/2019 |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| קיל • ביטנפילד • לאמגו • פריזנהיים • ריין נקר לוון • גופינגן • ברגישר • ביטנהיים • ארלנגן • לייפציג • פוקסה ברלין • מגדבורג • VfL גומרסבך • האנובר-בורגדורף • מלסונגן • SG פלנסבורג • מינדן • HSG וצלאר |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1160055289
* VIAF: 95152742999027732583
* WorldCat (עם VIAF): 95152742999027732583

 |
**עדה דה וארן** (באנגלית: **Ada de Warenne**;‏ 1120 לערך - 1178), או **אדלין דה וארן** (**Adeline de Varenne**), הייתה רעייתו של הנרי מסקוטלנד, רוזן נורת'מבריה ורוזן האנטיגנדון.

ביוגרפיה
--------

עדה הייתה בתו של ויליאם דה וארן, רוזן סארי ושל אליזבת מורמנדויה, נכדתו של אנרי הראשון, מלך צרפת. עדה הייתה אמם של שניים ממלכי סקוטלנד: מלקולם הרביעי וויליאם הראשון.

עדה נישאה להנרי מסקוטלנד באנגליה בשנת 1139, ועם נישואיה קיבלה את התואר רוזנת האדינגטון. בעלה נפטר בשנת 1152, ולכן לא הפך בעצמו למלך סקוטלנד (אביו, דייוויד הראשון, מלך סקוטלנד נפטר בשנת 1153). בעקבות מותו של דייוויד, נבחר נכדו, מלקולם הרביעי למלך סקוטלנד והומלך על אבן הגורל במנזר סקון ב-27 במאי 1153, אולם מלקולם נפטר ב-9 בדצמבר 1165 ללא ילדים, ולכן בנה השני של עדה - ויליאם הראשון הוכתר למלך.
לעדה ולהנרי היו שלושה בנים ושלוש בנות:

* עדה מהאנטינגדון (1139–1206), נישאה בשנת 1161 לפלורי השלישי, רוזן הולנד
* מרגרט מהאנטינגדון (1140–1201), נישאה בשנת 1160 לקונן הרביעי, דוכס בריטני ורוזן ריצ'מונד, ולאחר מותו בשנת 1171, נישאה בשנית להמפרי דה בוהן מווילטשייר.
* מלקולם
* ויליאם
* דייוויד מסקוטלנד, רוזן האנטינגדון
* מטילדה מהאנטינגדון, נולדה בשנת 1152 ונפטרה בשנת לידתה.
* מרג'ורי מהאנטינגדון, נישאה לגייל קריסט, רוזן אנגוס.

עדה הייתה ידועה בפעילות הצדקה שלה ובפעילותה הדתית, ותרמה כספים רבים ואדמות רבות לכנסייה בהאדינגטון ולמנזרים באזור האדינגטון, העיירה שבה התגוררה.

עדה נפטרה בשנת 1178. לאחר מותה עברו אדמותיה לארמנגארד דה בומון, רעייתו של בנה אלכסנדר, והמלכה הרעיה של סקוטלנד.
**פוקר 70** (באנגלית: **Fokker 70**) הוא מטוס נוסעים סילוני לטיסות קצרות, מתוצרת יצרנית המטוסים ההולנדית פוקר.  

טיסת הבכורה של המטוס הייתה ב-4 באפריל 1993. בסה"כ נבנו 48 מטוסים.

פיתוח
-----

המטוס הוא גרסה קצרה יותר של מטוס אחר מתוצרת פוקר הפוקר 100. פוקר החלה לפתח את המטוס בנובמבר 1992, טיסת הבכורה הייתה באפריל 1993. האישורים להפעלת המטוס התקבלו באוקטובר 1994, והוא נכנס לשירות בחברת פורד.

ייצור המטוס הופסק בשנת 1996 כשפוקר פשטה את הרגל, והמטוס האחרון נמסר באפריל 1997. ב-1999 הוקמה יצרנית המטוסים "Rekkof" (פוקר בהיפוך אותיות), שהייתה במשא ומתן על ייצור המטוס מחדש, אך הדבר לא יצא לפועל.

מפעילים
-------

בנובמבר 2009 היו 43 מטוסים בשירות מבצעי בחברות: אוסטריאן ארוז, KLM Cityhopper, קרפטאייר, ווייטנאם איירליינס.  

ממשלת הולנד משתמשת בפוקר 70 להטסת ראשי המדינה.

באוקטובר 2017 חברת KLM Cityhopper, שהפעילה 26 מטוסי פוקר 70, כולל עבור ממשלת הולנד, הוציא את אחרון המטוסים שלה משירות. חברת Tus Airways רכשה 4 מהם. בעונת חורף 19–2018 הפעילה אותם בטיסות בין שדה דב לקפריסין.

ביולי 2018 היו 26 מטוסים בשירות מבצעי.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פוקר 70** |

* פוקר 70(הקישור אינו פעיל) באתר היצרן
* תמונות המטוס באתר "JetPhotos"
* תמונות המטוס באתר Airliners.net

הערות שוליים
------------

1. ↑  חברת TUS Airways רכשה 4 מטוסי סילון, באתר פורט2פורט, 4 בינואר 2018
2. ↑  דפנה וייס, טיסה ראשונה ל-TUS משדה דב ללרנקה, באתר IAS, 17 בנובמבר 2018
גידול האוכלוסייה בברית המועצות
**ברית המועצות** הייתה אחת מהמדינות המגוונות ביותר, דמוגרפית ואתנית, בין היתר הודות לשטחה העצום.

במפקד האוכלוסין בשנת 1989 נמנו במדינה 285,742,511 אזרחים, כאשר כ-50.8% מהם רוסים, 17.3% בני עמים טורקיים (אוזבקים, טטרים, טורקמנים ורבים אחרים), 15.7% אוקראינים, 3.5% בלארוסים, ועוד; יותר מ-100 עמים שונים חיו בה. ברית המועצות הייתה כה גדולה, שגם לאחר התפרקותה עדיין הייתה רוסיה המדינה הגדולה בעולם, וכן נותרה מגוונת למדי מבחינה אתנית.

האימפריה רבת הלאומים אותה ירשו הבולשביקים נוצרה במשך התפשטות צארית של קרוב לארבע מאות שנה. באימפריה הצארית נכללו עמים שונים שנכבשו ולעיתים הוגלו ממקום למקום. הרוסים חולקים מכנה משותף קטן עם העמים שאינם סלבים מבחינה לשונית, תרבותית ודתית, ולכן חיכוכים התקיימו בינם לבין עמים אחרים ברוסיה הצארית, ובין העמים הלא-רוסיים לבין עצמם.

במשך שנות קיומה של ברית המועצות גרסו מנהיגיה כי המתחים הלאומיים אינם קיימים בה יותר, וכי ברית המועצות היא משפחת עמים החיים בהרמוניה להגשמת מטרה משותפת. תמונה זו התנפצה עם התסיסה הלאומית שהחלה בשנות השמונים והוכיחה כי שלטון הקומוניזם נכשל בניסיונו להכחיד את המסורות והדתות המקומיות באמצעות ה"רוסיפיקציה" הכפויה אותה הנהיג. גורבצ'וב נוכח לדעת כי עליו למצוא דרכים אחרות פרט לכוח כדי לשמור על שלמותה של ברית המועצות.

מפקד אוכלוסין אחרון נערך בשנת 1989. השוואת נתונים עם המפקד הקודם שנערך בשנת 1979 מראה שברוב הרפובליקות הורגש גידול מתון של אוכלוסייה, אך ברפובליקות המוסלמיות במרכז אסיה האוכלוסייה גדלה בכ-30 - 40%.

הממשל פעל להגדלת הילודה. בשנת 1944 החלו להעניק עיטור אם גיבורה לאימהות שהולידו 10 ילדים. עד להתפרקות ברית המועצות עיטור זה הוענק ל-430 אלף נשים.

דת
--

בברית המועצות הופרדה הדת (הכנסייה) מהמדינה בהחלטת מועצת הקומיסרים העממים בשנת 1918. לא היו מספרים רשמיים על מספרי מאמיני הדתות השונות בברית המועצות עד 1989, שכן הקומוניזם שלל את הדת בבסיסו ואזרחים רבים היו אתאיסטים מוצהרים, שאף על קברם חקקו את סמל הכוכב הסובייטי.

על פי הערכות לא רשמיות, כשליש מאזרחי ברית המועצות הזדהו עם דת כלשהי. רוב הנוצרים השתייכו לכנסייה האורתודוקסית, ומיעוטם לקתולית, לבפטיסטית ולכנסיות פרוטסטנטיות אחרות. רוב מאמיני האסלאם ברפובליקות האסיאתיות היו סונים. 

יהדות ברית המועצות מנתה למעלה משלושה מיליונים בשנת 1939, אך נפגעה קשות בשואה (ראו גם: באבי יאר) ומספר היהודים קטן בה גם כתוצאה מהתבוללות. החל משנות ה-70 החלה עלית יהודים וכמו כן מספר לא מבוטל של יהודים עזב את המדינה לטובת ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה וכו'.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דמוגרפיה של ברית המועצות** בוויקישיתוף
**התנועה האימפרסיוניסטית במוזיקה** היא תנועה במוזיקה של אירופה, בעיקר בצרפת, שהחלה בשלהי המאה ה-19 ונמשכה עד אמצע המאה ה-20. בדומה לקודמו באמנויות החזותיות, האימפרסיוניזם המוזיקלי התמקד בסוגסטיה ובאווירה יותר מאשר ברגשות, כמו במוזיקה תוכניתית, בהעברת סיפור. הופעת המוזיקה האימפרסיוניסטית הייתה ריאקציה להפרזות התקופה הרומנטית. בעוד שהתקופה הרומנטית התאפיינה בשימוש דרמטי בסולמות מז'וריים ומינוריים, המוזיקה האימפרסיוניסטית נוטה יותר לשימוש בדיסוננס ובסולמות שכיחים פחות, כמו סולם של טונים שלמים. בניגוד לצורות הגדולות, כמו סימפוניה או קונצ'רטו, שהיו חביבות על מלחיני התקופה הרומנטית, האימפרסיוניסטים נטו לצורות קצרות יותר, כמו נוקטורנים, ערבסקות ופרלודים.

בסיסה של המוזיקה האימפרסיוניסטית היה בצרפת, והדבר ניכר בהוראות הביצוע בתווים, הכתובות בצרפתית ולא באיטלקית, כנהוג. מקובל לראות במלחינים הצרפתים קלוד דביסי ומוריס ראוול את מייצגי האימפרסיוניזם במוזיקה, אבל המונח אימפרסיוניזם במוזיקה איננו מדויק כל כך כמו בציור. דביסי טען, שהשימוש הנעשה במונח אימפרסיוניזם בפי חסרי-דעת, בעיקר מבקרי אמנות, עלוב ובלתי מדויק מאין כמוהו ואיננו מגדיר את כוונתו הוא, ליצור משהו שונה.

מוזיקה אימפרסיוניסטית מתארת לא את המציאות הקיימת אלא את התרשמותו של המוזיקאי ממנה. היא מתרגמת נוף, אווירה, קטעי מראה, גוונים, אורות ושקיפות, כפי שנקלטו בחושי המלחין, לצלילים, קולות זמרה וכלי נגינה, כשם שהציירים האימפרסיוניסטים תרגמו את התרשמויותיהם לצבעים על גבי בדים.

דביסי הושפע רבות מסגנון השירה הסימבוליסטית בצרפת וכתב לאור עקרונותיה. שירים מאת סימבוליסטים כגון בודלר ומטרלינק היו בידי דביסי ליצירות מופת גדולות.

עוד מלחינים אימפרסיוניסטים חשובים, מלבד דביסי וראוול, היו קרול שימנובסקי הפולני, צ'ארלס גריפס האמריקאי, פול דיקא הצרפתי וראלף ווהן ויליאמס האנגלי.

השפעת האימפרסיוניזם ניכרת גם ביצירותיהם של מנואל דה פאיה ואיסק אלבניס הספרדים, פרדריק דיליוס האנגלי, אריק סאטי וקאמי סן-סנס הצרפתים ואוטורינו רספיגי האיטלקי.
וביצירות ג'אז כמו אלה של ביל אוונס.

הסוגה המוזיקלית הידועה בשם "אקזוטיקה" מזכירה מאוד אימפרסיוניזם.

ראו גם
------

מוזיקה בתקופה המודרנית

קישורים חיצוניים
----------------

* Machlis, Joseph and Forney, Kristine. *The Enjoyment of Music: Seventh Edition*, W.W. Norton & Company, 1995, מסת"ב 0-393-96643-7
* A Bartleby Article
* About Impressionism
* מוזיקה אימפרסיוניסטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Tsai, Shengdar. URL accessed 22 July 2006.
2. ↑  The Columbia Encyclopedia, Sixth Edition
. URL accessed 22 July 2006.
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 

בתורת הקבוצות, מונה על-קומפקטי הוא סוג מסוים של מונה גדול.

הגדרה ותכונות מרכזיות
---------------------

מונה \kappa  נקרא \lambda -על-קומפקטי, אם קיים שיכון אלמנטרי {\displaystyle j\colon V\to M}, כש-M מחלקה טרנזיטיבית של V, כך ש- {\displaystyle {\mbox{crit}}(j)=\kappa }, {\displaystyle j(\kappa )>\lambda } ו-{\displaystyle {^{\lambda }}M\subseteq M}. מונה על-קומפקטי הוא מונה \kappa  שהוא \lambda -על-קומפקטי לכל \lambda .

קיימת הגדרה שקולה, שניתנת להבעה בלוגיקה מסדר ראשון. עבור {\displaystyle \lambda \geq \kappa }, \kappa  הוא \lambda -על-קומפקטי אם ורק אם קיימת מידה עדינה ונורמלית על הקבוצה {\displaystyle {\mathcal {P}}\_{\kappa }(\lambda )=\{A\subseteq \lambda \ \colon \ |A|<\kappa \}}. מידה כזו היא על-מסנן U על {\displaystyle {\mathcal {P}}\_{\kappa }(\lambda )} המקיים:

1. U הוא \kappa -שלם: כלומר, U סגור לחיתוך של פחות מ-\kappa  קבוצות.
2. U עדין: כלומר, לכל {\displaystyle \alpha <\lambda }, הקבוצה {\displaystyle {\check {\alpha }}=\{A\in {\mathcal {P}}\_{\kappa }(\lambda )\colon \alpha \in A\}} שייכת ל-U.
3. U נורמלי: כלומר U עדין, ומקיים בנוסף את התכונה הבאה: לכל פונקציה {\displaystyle f\colon {\mathcal {P}}\_{\kappa }(\lambda )\to \lambda }, אם {\displaystyle \{x\in {\mathcal {P}}\_{\kappa }(\lambda )\colon f(x)\in x\}\in U} אז קיימת קבוצה {\displaystyle A\in U} עליה f קבועה.

שתי ההגדרות שקולות. אם יש שיכון אלמנטרי {\displaystyle j\colon V\to M} המעיד על כך ש-\kappa  הוא \lambda -על-קומפקטי, אז ניתן להגדיר מידה עדינה ונורמלית על {\displaystyle {\mathcal {P}}\_{\kappa }(\lambda )} באופן הבא: {\displaystyle U=\{A\in {\mathcal {P}}\_{\kappa }(\lambda )\colon j''\lambda \in j(A)\}}. מנגד, אם U מידה עדינה ונורמלית על {\displaystyle {\mathcal {P}}\_{\kappa }(\lambda )}, אז שיכון העל חזקה המתאים מעיד על כך ש-\kappa  הוא \lambda -על-קומפקטי.

אם \kappa  מונה על-קומפקטי, אז קיימים עליו {\displaystyle 2^{2^{\kappa }}} על-מסננים נורמליים (זו הכמות המרבית).

למונים על-קומפקטיים יש תכונות השתקפות חזקות. למשל, אם השערת הרצף המוכללת (GCH) נכונה עד למונה על-קומפקטי \kappa , אז היא נכונה בכל מקום. כמו כן, כל מונה על-קומפקטי \kappa  הוא גבול של מונים מדידים (יתרה מכך, קבוצת המונים המדידים מתחתיו היא קבוצה שבת).

הקשר למונים קומפקטיים-חזקים
---------------------------

כל מונה על-קומפקטי הוא קומפקטי-חזק. רוברט סולוביי שיער שההפך גם נכון, כלומר כל מונה קומפקטי-חזק הוא על-קומפקטי. אף על פי שטענה זו עקבית מתוך קיום מונה על-קומפקטי, מתברר שאינה בהכרח נכונה: Menas הוכיח שגבול מדיד של מונים קומפקטיים חזקים הוא קומפקטי חזק. מכאן נובע שהמונה הראשון שהוא גבול מדיד של קומפקטיים חזקים, (אם קיים), הוא מונה קומפקטי חזק שאינו על-קומפקטי. 

השיטה של Menas לא מאפשרת לשלול את היותו של המונה הקומפקטי-חזק הראשון על-קומפקטי. מנחם מגידור הוכיח כי עקבי שהמונה הקומפקטי-חזק הראשון הוא המונה המדיד הראשון (ולכן אינו על-קומפקטי). כמו כן, מגידור הוכיח כי עקבי שהמונה הקומפקטי-חזק הראשון הוא העל-קומפקטי הראשון. 

אקסיומת העל-חזקה גוררת שהמונה הקומפקטי-חזק הראשון הוא על-קומפקטי; יחד עם זאת, לא ידוע עדיין האם אקסיומת העל-חזקה עקבית עם קיומם של מונים קומפקטים-חזקים. 

כיום עדיין לא ידוע אם חוזק ההתיישבות של מונים קומפקטיים-חזקים ומונים על-קומפקטיים זהה.
**מועדון כדורגל טרפאני** (באיטלקית: **Trapani Calcio**) הוא מועדון כדורגל המשחק בעיר טרפאני שבאיטליה. המועדון משחק בליגה האיטלקית השלישית בכדורגל.

היסטוריה
--------

המועדון נוסד בשנת 1905 ושיחק לאורך השנים בליגה השלישית ובליגה הרביעית באיטליה. משחקו הראשון היה כנגד פלרמו והסתיים בתבוסה מוחצת 12-0 לפאלרמו. בעונת 1958/1959 ניצח את פאלרמו בסיבוב השני של הגביע האיטלקי והפסיד לקבוצת פראטו בסיבוב השלישי. בעונת 1995/1996 הפסיד לקבוצת רג'אנה בסיבוב הראשון של הגביע. בעונת 2010/2011 ניצח את קבוצת ספאל בסיבוב הראשון של הגביע והפסיד לקבוצת פרוזינונה בסיבוב השני. בעונת 2011/2012 הפסיד לקבוצת פוג'יה בסיבוב הראשון של הגביע.

בעונת 2012/2013 ניצח את קבוצת אסטה בסיבוב הראשון של הגביע והפסיד לקבוצת טרננה קלצ'ו בסיבוב השני. בסוף העונה העפיל בפעם הראשונה לליגה השנייה. בעונת 2013/2014 ניצח את קבוצת אלבינו לפה בסיבוב השני של הגביע. ניצח את קבוצת פאדובה בסיבוב השלישי והפסיד לקבוצת אינטר מילאנו בסיבוב הרביעי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טרפאני קלצ'ו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של טרפאני קלצ'ו (באיטלקית)
* טרפאני קלצ'ו, ברשת החברתית פייסבוק

* טרפאני קלצ'ו, ברשת החברתית אינסטגרם

* פרופיל, באתר Transfermarkt

| איטליהאיטליה הליגה האיטלקית השנייה, עונת 2023/2024 |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אסקולי • בארי • רג'אנה • רג'ינה קלצ'ו • קטנזארו • ונציה • טרנאנה • מודנה • סודטירול • צ'יטאדלה  ספציה • פארמה • פיזה • קרמונזה • סמפדוריה • קוזנצה קלציו • קומו • פראלפיסאלו • לקו 1912 |

 |
צמד מגדלים בשכונה
**טרפטו** (בגרמנית: Treptow) היא שכונה גדולה בדרום מזרח ברלין, בירת גרמניה. היא גובלת בקפניק (Köpenick) במזרח, נויקלן (Neukölln) במערב, קרויצברג בצפון-מערב, פרידריכסהיין בצפון, ליכטנברג בצפון מזרח ובמדינת ברנדנבורג בדרום. בשכונה מתגוררים כ-120 אלף איש.

השכונה נוצרה כתוצאה מחוק ברלין רבתי (1920), מאיחוד של מספר שכונות וכפרים אל תוך ברלין. רפורמת השכונות ב-2001 איחדה אותה יחד עם שכונה גדולה אחרת, קפניק, והיא כיום השכונה המאוחדת הגדולה ביותר בברלין. השכונה המאוחדת נקראת טרפטו-קפניק, למרות שבקרב התושבים והמבקרים נשמרים עדיין השמות הישנים.

השכונה מאופיינת ביערות ובשטחים פתוחים נרחבים רבים, בהם משובצים עשרות אגמים. הפארק הגדול, פארק טרפטו (Treptower Park), נמצא בגבולות השכונה, והוא כולל יער פראי, אגמים ונהר השפרה עובר בשטחו, ובקצהו נערך בסופי שבוע שוק הפשפשים הגדול ביותר בברלין. גם הפארק הגדול וולהיידה (Wuhlheide) נמצא בתחום השכונה, ובתוכו גם אצטדיון להופעות פתוחות גדולות, המארח להקות בינלאומיות רבות.

פארק המדע אדלרסהוף (Adlershof) הוא אחד מסימני ההיכר הנוספים של השכונה.

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **טרפטו** |

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **ברלין** |

| שכונות בברלין |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| גרונוולד • הלרסדורף • ודינג • וייסנזה • וילמרסדורף • וסטנד • טירגארטן • טמפלהוף • טרפטו • ליכטנברג • מיטה • מרצאן • נויקלן • פנקו • פרידריכסהיין • פרנצלאואר ברג • צלנדורף • קפניק • קרויצברג • רייניקנדורף • שטגליץ • שנברג • שפנדאו • שרלוטנבורג

---

**פורטל ברלין • פורטל גרמניה** | רובעי ושכונות ברלין |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4087346-8
* NKC: ge249729

 |
הכניסה למקלט סטוקוול - כיום אנדרטה
הכניסה למקלט ברחוב גוג'
**המקלטים העמוקים של לונדון** הם שמונה מקלטים עמוקים תת-קרקעיים בלונדון, בריטניה, שמטרתם הייתה התגוננות מפני מתקפה אווירית. מקלטים אלה נבנו מתחת לרכבת התחתית של לונדון במלחמת העולם השנייה. 

כל מקלט מורכב משתי מנהרות מקבילות, בקוטר 5.3 מטרים ובאורך 3.7 ק"מ. כל מנהרה מחולקת לשני מפלסים, ותוכננה להכיל 8,000 אנשים. על פי התכנון, לאחר המלחמה היו המנהרות אמורות להיות חלק מקו רכבת תחתית מהירה.

התכנון היה לבנות עשרה מקלטים, אולם לבסוף נבנו שמונה, בתחנות הרכבת:

* פארק בלסייז (אנ')
* קמדן טאון (אנ')
* רחוב גוג' (אנ')
* צ'נסרי ליין (אנ')
* סטוקוול (אנ')
* תחנת קלפהם צפון (אנ')
* תחנת קלפהם קומון (אנ')
* תחנת קלפהם דרום (אנ')

שני מקלטים שבנייתם החלה ולא הושלמה נמצאים מתחת לתחנת סנט פול (אנ'), ותחנת אובל (אנ').

בנייתם של המקלטים החלה בשנת 1940, והסתיימה בשנת 1942.

בתחילה השתמשו במקלטים רק עובדי ממשלת בריטניה, אולם ככל שהתגברו ההפצצות האוויריות על לונדון, נפתחו חמישה מקלטים לשימושו של הציבור הרחב בשנת 1944: סטוקוול, קלפהם צפון, קמדן טאון, בלסייז פארק וקלפהם דרום.

המקלט מתחת לתחנת הרכבת התחתית ברחוב גוג' שימש את מפקדתו של הגנרל אייזנהאואר, והמקלט מתחת לתחנת הרכבת התחתית צ'נסרי ליין שימש מרכז תקשורת של הצבא.

גם לאחר תום מלחמת העולם השנייה, המשיך הצבא הבריטי להשתמש במקלט מתחת לתחנת גוג'. המקלט מתחת לתחנת צ'נסרי ליין הפך למרכזיית טלפון.

ראו גם
------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל לונדון** |

* מצודות צבאיות בלונדון
* לונדון התת-קרקעית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המקלטים העמוקים של לונדון** בוויקישיתוף
* המקלטים העמוקים של לונדון (באנגלית)
**יוהאן כריסטיאן וילהלם בייר** (בגרמנית: **Johann Christian Wilhelm Beyer**; ‏27 בדצמבר 1725 – 23 במרץ 1796) היה פסל, אמן חרסינה, צייר ומעצב גנים גרמני, בעל תפקיד מרכזי בעיצוב גן הפסלים של ארמון שנברון.

ביוגרפיה
--------

בייר, יליד גותה, הוכשר בתכנון גנים על ידי אביו יוהאן ניקולאוס בייר שהיה גנן של קרל השני אויגן, דוכס וירטמברג.

בין השנים 1748–1751 למד בפריז אדריכלות וציור בהמשך נסע לרומא במטרה ללמוד ציור אבל עבר לפיסול לאחר שהשתתף בחפירות ארכאולוגית לחיפוש אחר פסלים עתיקים.

בשנת 1759 אחרי שחזר לשטוטגרט שימש כצייר החצר של דוכס וירטמברג וכאמן חרסינה בלודוויגסבורג.

בשנת 1767 לאחר שהשתחרר משירות הדוכס עבר לוינה והפך לחבר באקדמיה האימפריאלית (האקדמיה לאמנויות יפות בווינה), ונשכר כצייר ופסל ואדריכל החצר של האימפריה, בייר נחשב לאדם מתנשא.

בייר התחתן עם ביתו של המורה בארמון שנברון של מריה קרולינה מאוסטריה ושל מארי אנטואנט, ובהמשך התגרש ממנה.

בשנת 1773 נחתם מולו חוזה מטעם מריה תרזה ליצור פסלים ואגרטלי שיש עבור ארמון שנברון במשך שלוש שנים. עבודת העיצוב הגדולה האחרונה שלו עבור שנברון הייתה פסלי הדמויות במזרקת נפטון אותה סיים בשנת 1780 זמן קצר לפני מותה של מריה תרזה.

בשנת 1779 יצאו לאור שני כרכים פרי עטו בנושא יצירת תחריטים של צמחים באוסטריה בהם הוא מביא באופן זר לקוראיו דוגמאות ויזואליות והסברים מפורטים ממקורות לדמויות מיתולוגיות (ורגיליוס, אובידיוס, פלוטרכוס, ואנציקלופדיות של זמנו).

גלריה
-----

* הנימפה אורידיקה בארמון שנברוןהנימפה אורידיקה בארמון שנברון
* הנימפה אורידיקה בארמון שנברוןהנימפה אורידיקה בארמון שנברון
* אנגרונה האלה הרומית ששחררה אנשים מכאב וצער בארמון שנברוןאנגרונה האלה הרומית ששחררה אנשים מכאב וצער בארמון שנברון
* מלאגרוס הגיבור מקלידון עם חזיר הבר בארמון שנברוןמלאגרוס הגיבור מקלידון עם חזיר הבר בארמון שנברון
* הריסות מלאכותיות של קרתגו בארמון שנברוןהריסות מלאכותיות של קרתגו בארמון שנברון
* מזרקת נפטון בארמון שנברוןמזרקת נפטון בארמון שנברון
* פסל חרסינה של צ'לנית במוזיאון האמנויות הדקורטיביות בברליןפסל חרסינה של צ'לנית במוזיאון האמנויות הדקורטיביות בברלין
* פסל חרסינה של דייגת במוזיאון האמנויות הדקורטיביות בברליןפסל חרסינה של דייגת במוזיאון האמנויות הדקורטיביות בברלין
* פסל חרסינה של כנר במוזיאון האמנויות הדקורטיביות בברליןפסל חרסינה של כנר במוזיאון האמנויות הדקורטיביות בברלין

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוהאן וילהלם בייר** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 124355935
* KulturNav: 7c689541-815b-4d2a-b053-3a839bae4824
* LCCN: n86081539
* RKD: 114680
* ULAN: 500051071
* VIAF: 48247333
* WorldCat (עם VIAF): 48247333

 |
**נישואים ביהדות בוכרה** הם בדרך כלל פנים-עדתיים, בין יהודים בוכרים לבין עצמם. המנהגים הכרוכים בנישואים אלו מתקיימים בישראל והתקיימו בעבר, בבוכרה ההיסטורית (מרכז אסיה).

לנישואים קודם שידוך, ונהוג שהורי החתן שולחים שדכן להורי הכלה. כאשר שני הצדדים מגיעים להסכם, מתבצע טקס האירוסין, ה-"שירין-חורי" או ה-"ק'אן-חורי" (מילולית: אכילת ממתקים/סוכריות). לאחר מכן מתבצע טקס הנישואין – ה"קידוש".

בימי קדם קיימו יהודי בוכרה, כשאר עדות ישראל, את מנהגי הייבום והחליצה ("חליצו"). 

לפני שלטון הסובייטים במרכז אסיה, הרוב המוחלט של הנישואין היו מונוגמיים, למרות שהיו מקרים של גברים שנשאו שתי נשים. בדרך כלל אלה היו גברים עשירים או כאלה שהאישה הראשונה שלהם הייתה עקרה.

בימים עברו, היו מקיימים אירוסין בגילאים מוקדמים, ואף מארסים ילדים בעריסתם.

לאחר האירוסין, התקיים טקס ה"ק'ודו-ביני", מפגש הורי החתן והכלה, שם החתן ראה לראשונה את פני הכלה, "רו-בינוטי" (ראיית הפנים). בשבת שלפני החתונה סקרו את הנדוניה של הכלה ונערכה מסיבה לכבוד הכלה. משפחת החתן נתנה מוהר עבור הכלה, "קאלין", אך הנדוניה הייתה בדרך כלל גדולה יותר מהמוהר. ביום ראשון הכלה נלקחה למקווה, וביום שני התבצע טקס ה"ק'וש-צ'ינון", סידור הגבות של הכלה בפעם הראשונה. ביום שלישי נכתבה הכתובה (ה-"כתובו"). ביום רביעי התבצע טקס הנישואין עצמו, על ידי רב, תחת החופה (ה-"חופו"). מיד לאחר מכן התקיימה ה-"טוי", מסיבת החתונה. במרכז אסיה מסיבת החתונה הייתה נפתחת ב"אלאנגא" - מדורה לא גבוהה - לקראת כניסתה הראשונה של הכלה לבית החתן. בשבת שלאחר החתונה חגגו את "שבת חתן", באירוח אצל משפחת החתן.

בעלי השמחה ומקורביהם לבשו בדרך-כלל את הג'ומה, ז'קט מרשים ועשיר העשוי לרוב בעבודת יד, עשוי מבד קטיפה בצבע בוהק וחזק ועליו רקום עיטורי זהב.

**יחס הקהילה לנישואים בין עדתיים**: מכובדי, זקני ורוב בני הקהילה הבוכרית רואים בנישואים בין עדתיים ומחוץ לעדה הבוכרית כדבר שלילי שאינו מתקבל בקהילה, ולרוב זוכה להתנגדות וביטול מצד ההורים. בנוסף, כיום נישואים בין בני-דודים בקהילה עדיין נחשבים לדבר מקובל.

לקריאה נוספת
------------

* דן בניה סרי, **חתונה בוכרית**, הוצאת כתר, 2006

קישורים חיצוניים
----------------

* מסורת של יהודי בוכרה(הקישור אינו פעיל) מתוך ספרו של רוברט פנחסוב "יהודי בוכרה" (מאמרים), אתר אסיה-ישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  זוגות, MakoTV.
2. ↑  הממלכה המופלאה של פאפא אלייב, Doc Aviv.
פירוש נוסף ערך זה עוסק בטריאתלט. אם התכוונתם לשחקן הסנוקר, ראו מארק אלן (שחקן סנוקר).

**מרק אלן** (באנגלית: **Mark Allen**; נולד ב-12 בינואר 1958) הוא טריאתלט אמריקאי.

ביוגרפיה
--------

מרק אלן נולד בגלנדייל, קליפורניה, הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, שם הוא זכה ב-All-American בשחייה, וסיים תואר ראשון בביולוגיה.

לאחר שזכה אלן במדליית ארד בשנת 1983 ובשתי מדליות כסף בשנים 1986 ו-1987 באליפות העולם בטריאתלון איש הברזל, הוא זכה במדליית זהב באליפות ב-1989. הייתה זו הפעם הראשונה מבין שישה ניצחונות באליפות העולם של אלן, האחרונה הייתה ב-1995, בהיותו בן 37, ובכך היה האלוף המבוגר ביותר אי-פעם. הוא גם הצטיין במרחק האולימפי, השתתף באליפות העולם הראשונה בטריאתלון שנערכה באביניון, צרפת, ב-1989, וזכה במדליית זהב. הוא ניצח עשר פעמים, בטריאתלון ניס (אליפות העולם הבלתי רשמית בטריאתלון), ובשנים 1988 - 1990 עמד לזכותו מאזן ניצחונות ב-20 תחרויות.

במהלך הקריירה שלו, שהסתיימה ב-1996 הוא שמר על ממוצע של 90% בהגעה לאחד מבין שלושת המקומות הראשונים בתחרויות בהן השתתף. הוא הוכתר שש פעמים כטריאתלט השנה בידי Triathlete magazine, וב-1997 כינה אותו Outside magazine כאדם בעל הכושר הטוב ביותר בעולם. אלן נבחר להיכל התהילה של טריאתלון איש הברזל ב-1997. 

אלן נשוי לטריאתלטית ג'ולי מוס.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מרק אלן
* מרק אלן, ברשת החברתית טוויטר

הערות שוליים
------------

1. ↑  דון נורקרוס, "מרק אלן נהנה בפרישתו", San Diego Union - Tribune.‏ 6 במרץ 1997
2. ↑  אלן זוכה באליפות העולם בטריאתלון, New Straits Times,‏ 8 באוגוסט 1989
3. ↑  פיטר גיבס, "בהצלחה = אל תשכח את הקסדה", New Zealand: Nelson Mail.‏ 28 במאי 2010
4. ↑  דון נורקרוס, "מרק אלן נהנה בפרישתו", San Diego Union - Tribune.‏ 6 במרץ 1997

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX4896327
* GND: 137833091
* ISNI: 0000 0000 7826 017X
* LCCN: n88047855
* NKC: mub2017939285
* VIAF: 21222555
* WorldCat: lccn-n88047855

 |
**יוהאן הרמן באואר** (בגרמנית: **Johann Hermann Bauer**;‏ 30 ביוני 1861, פראג – 5 באפריל 1891, גוריציה), שחמטאי אוסטרי.

קריירה
------

באואר זכה בתואר אמן בשנת 1887. בשנת 1889 חלק מקום 5-7 בתחרות והתוצאה הטובה ביותר שלו הייתה בתחרות גראץ 1890 כאשר סיים במקום השני אחרי גיולה מקובץ ולפני אלוף העולם עמנואל לסקר וגאורג מרקו. בשנת 1891 כאשר שיחק בתחרות וינה התערערה בריאותו כאשר חלק את ההובלה בתחרות יחד עם אדולף אלבין. זמן קצר לאחר מכן מת ממחלת השחפת בגיל 29.

בשנת 1891 באואר ניצח בדו-קרבות את ברנהרד פלייסיג 2-0, את אדולף אלבין 4-0 ואת גאורג מרקו 3-1.

באואר זכור גם עקב משחקו מול עמנואל לסקר, כאשר אלוף העולם בשחמט, במשחק מבריק, הקריב צמד רצים וזכה במשחק בתחרות אמסטרדם 1889(באנגלית).

קישורים חיצוניים
----------------

* יוהאן הרמן באואר, באתר צ'סגיימס (באנגלית)
* מידע על באואר

הערות שוליים
------------

1. ↑  יוהאן הרמן באואר באתר www.chessgames.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0003 9044 6550
* NTA: 167712535
* VIAF: 284040746
* WorldCat: viaf-284040746

 |
**נישואין על שרטון** (באנגלית: **Marriage on the Rocks**) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1965 בבימויו של ג'ק דונהיו, עם פרנק סינטרה, דברה קר ודין מרטין בתפקידים הראשיים.

העלילה היא על איש עסקים שאשתו מתגרשת ממנו בטעות לאחר 19 שנות נישואין ונישאת בטעות גדולה יותר לשותפו בעסק עד שהמצב חוזר לקדמותו.

ננסי סינטרה, בתו של פרנק סינטרה משחקת את בתו גם בסרט.

הזמר טריני לופז מופיע בסרט כזמר בדמות עצמו ושר את להיטו "Sinner Man".

תקציר העלילה
------------

דן אדוארדס (פרנק סינטרה) מנהל משרד פרסומת גדול יחד עם שותפו ארני ברואר (דין מרטין). דן נשוי לואלרי (דברה קר) במשך 19 שנה ואב לטרייסי (ננסי סינטרה) בת ה-18 המאורסת לפסיכולוג ג'ים בלייק (טוני ביל) ולדייוויד (מישל פטיט). בנוסף להם נמצאת בבית גם חמותו ג'יני מקפרסון (הרמיוני באדלי) שמתגאה במוצאה הסקוטי, מנגנת כל הזמן בחמת חלילים ומוציאה אותו מדעתו.

דן הוא "מרובע" השרוי כל הזמן בעסק ולא שם לב לאשתו שמתחדשת בבגד סקסי לרגל יום השנה ה-19 לנישואיהם. לעומת דן בעל המשפחה, ארני הוא רווק מושבע מוקף ב"מזכירות" יפהפיות.

כולם הולכים לקפה א-גו גו בו מופיע טריני לופז וואלרי וארני רוקדים בהתלהבות בעוד דן יושב ביחד עם טרייסי וארוסה "המרובע" ג'ים. ואלרי לא יכולה לסבול עם אדישותו של דן, פונה לעורך הדין המשפחתי שאד נתן (ג'ון מקגיוור) ומבקשת להתחיל בתהליכי גירושים. שאד משכנע את הזוג לצאת לירח דבש שני במקסיקו.

במקסיקו הם מתאכסנים במלון של מיגואל סנטוס (סזאר רומרו) שהוא גם עורך דין בענייני גירושין ונישואין. לאחר הלילה הראשון בו תינו את אהבתם הם מתחילים לריב ובלהט הריב מחתים אותם סנטוס על הסכם גירושין. הם נפרדים לזמן קצר אך נפגשים שוב ורוצים להתחתן. סנטוס מתכנן להם חתונה מפוארת בהשתתפות ראש העיר והתושבים. דן נקרא בדחיפות בענייני המשרד ולא יכול לשוב לחתונה. במקום זה הוא שולח את ארני שמגיע באמצע החגיגה וראש העיר מחתן אותו בטעות עם ואלרי.

ארני מתעלף ורוצה לבטל את חוזה הנישואין אבל הפעם ואלרי לא מסכימה. הם חוזרים ללוס אנג'לס אבל דן לא כועס אלא להפך, הוא מעוניין לעשות חיים כמו שארני עשה. כעת הוא עובר לדירתו של ארני ומתחיל להתעסק עם המזכירות היפהפיות ואילו ארני מתגורר בביתו של דן והופך לבעל משפחה משעמם, שרב כל הזמן עם הילדים ועם החמות.

בסעודת חג ההודיה יושבים כולם מלבד דן. בעת הארוחה מופיע דן שהגיע למסקנה שכדאי לחזור למצב הקודם בייחוד מפני שואלרי מודיעה לו שהיא בהיריון ממנו. ארני חוזר לדירת הרווקים והכל מסתיים בשלום.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| פרנק סינטרה | דן אדוארדס |  |
| דברה קר | ואלרי אדוארדס |  |
| דין מרטין | ארני ברואר |  |
| ננסי סינטרה | טרייסי אדוארדס |  |
| טוני ביל | ג'ים בלייק | ארוס של טרייסי |
| הרמיוני באדלי | ג'יני מקפרסון | אמא של ואלרי |
| טריני לופז | זמר | בתפקיד עצמו |
| סזאר רומרו | מיגואל סנטוס | עורך דין |
| מישל פטיט | דייוויד אדוארדס |  |
| ג'ון מקגיוור | שאד נתן | עורך דין |

קישורים חיצוניים
----------------

* "נישואין על שרטון", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "נישואין על שרטון", באתר נטפליקס
* "נישואין על שרטון", באתר AllMovie (באנגלית)
* "נישואין על שרטון", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "נישואין על שרטון", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לנישואין על שרטון, באתר יוטיוב
* טריני לופז שר "Sinner Man", באתר יוטיוב
* נישואין על שרטון, באתר TCM
**מלחמות הקנאביס - סיפורים על ייסורים ותקווה** הוא ספר שכתב תום וגנר. הספר שיצא לאור בשנת 2021 מביא את סיפורם של מטופלים בקנאביס רפואי ושל אישים העוסקים בתחום.

רקע
---

הספר נכתב על ידי תום וגנר, העוסק ביחסי ציבור וייעוץ אסטרטגי. וגנר נחשף אל תחום הקנאביס הרפואי בעקבות מחלת הסרטן של אביו וניסיונו להקל על סבל אביו באמצעי זה. בספר מביא וגנר את סיפוריהם האישיים של מטופלים בקנאביס רפואי, מטפלים ואנשי מקצוע וקשיי ההתמודדות עם רשויות כגון משרד הבריאות ומשטרת ישראל, ביחס לנושא הקנאביס הרפואי, בעקבות מדיניות הקנאביס הנהוגה בישראל.

בין האישים שעדויותיהם מובאות בספר: ניר יופטרו ("המלאך"), שנקטו נגדו הליכים פליליים בעקבות סיועו בהתנדבות לחולים בהפקת "שמן ריק סימפסון"; אביגיל דר, אם לילד אוטיסט שנאלצה להבריח קנאביס רפואי מחו"ל לצורך טיפול בבנה; נסים קריספיל, חוקר צמחים שנידון למאסר לאחר שערך מחקר לא מורשה בטיפול באמצעות קנאביס רפואי בקרב חולי סרטן; גיא לרר; וגדי וילצ'רסקי.

קישורים חיצוניים
----------------

* תום וגנר, קנאביס רפואי: "מה שהרג את סיון זה הרפורמה הארורה של משרד הבריאות", באתר ynet, 14 ביוני 2021
* אפרים ב"ק, ‏מלחמות הקנאביס| הצד שלא הכרתם •ביקורת ספרים, באתר "סרוגים", 5 באוגוסט 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  ג'וני סלומון, ‏מלחמות הקנאביס: תמונת מצב של תעשית הקנאביס בישראל, באתר ‏מאקו‏‏, ‏21 באפריל 2021‏
2. ↑  אתר למנויים בלבד תום וגנר, מלחמות הקנאביס – חולים בין הפטיש לסדן, באתר TheMarker‏, 29 ביולי 2021
**מרק אנתוני ולש השלישי** (באנגלית: **Mark Anthony Welsh III**;‏ נולד ב-26 בינואר 1953) הוא גנרל בדימוס שכיהן כראש המטה של חיל האוויר של ארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

ולש נולד בטקסס. בשנת 1976 סיים את לימודיו באקדמיית חיל האוויר והחל את שירותו בחיל. למד טיסה, הטיס מטוסי A-10 ו-
F-16 ומטוסי אימונים, וצבר למעלה מ-3,400 שעות טיסה. השתתף במלחמת המפרץ. מילא שורה ארוכה של תפקידי פיקוד, לרבות פיקוד על טייסת קרב, מפקד כנף קרב, מפקד כנף באקדמיה של חיל האוויר ומפקד כוחות האוויר של ארצות הברית באירופה (במסגרת תפקיד זה פיקד על חיל האוויר השלישי, שתחום פעילותו מכסה למעלה מחמישים מדינות). כמו כן כיהן בתפקידי מטה שונים, לרבות כקצין במטה חיל האוויר ובפנטגון וכעוזר לעניינים צבאיים למנהל סוכנות הביון המרכזית, תפקיד שבו שימש כמקשר לעניינים צבאיים בין הסוכנות לבין משרד ההגנה של ארצות הברית. באוגוסט 2012 החל לכהן כראש המטה ה-20 של חיל האוויר של ארצות הברית. ב-1 ביולי 2016 סיים את תפקידו והוחלף על ידי גנרל דייוויד גולדפיין.

ולש הוא בעל תואר ראשון במדעים מהאקדמיה של חיל האוויר ובעל תואר שני בניהול משאבי מיחשוב מאוניברסיטת ובסטר. כמו כן למד באוניברסיטה לביטחון לאומי, בתוכנית המנהלים של בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד ובמספר בתי ספר לפיקוד ומטה של ארצות הברית.

ולש עוטר בעיטורים אמריקאים וזרים רבים, לרבות מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה (שלוש פעמים), מדליית השירות המצוין של חיל האוויר (פעמיים), לגיון ההצטיינות (פעמיים), צלב התעופה המצוינת (פעמיים) ומדליית האוויר (פעמיים).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרק ולש** בוויקישיתוף
* מרק ולש באתר חיל האוויר של ארצות הברית
"**בעקבות 'הנשף בסורן' של דרן**" (1967) הוא ציור מאת האמן הישראלי אריה ארוך.

תיאור
-----

הציור "בעקבות 'הנשף בסורן' של דרן" נוצר בעקבות ציור משנת 1903 של האמן אנדרה דרן בשם "הנשף בסורן" (באנגלית: "At the Suresnes Ball") או "נשף החיילים בסורן", הנמצא כיום באוסף המוזיאון לאמנות של סנט לואיס, שבסנט לואיס, ארצות הברית. הציור מציג חייל קטן קומה הרוקד עם אשה, כששלושה חיילים נוספים מתבוננים בהם מאחור.

על פי גדעון עפרת, ארוך הכיר את הציור של דרן, כנראה, דרך תצלום. הוא נוצר בתקופה בה עסק ארוך במשמעות היסטורית ובזיכרון אישי דרך דימויים מצוטטים. ציורו של ארוך הוצג בתערוכות היחיד של ארוך "אריה ארוך: ציורים 1968-1953" (1968) ו-"אריה ארוך: זמנים, מקומות, צורות" (1976). כיום הוא נמצא באוסף מוזיאון תל אביב לאמנות.

ארוך מצטט מן הציור המקורי את תלבושותיהן של דמות אישה וחייל הרוקדים - מדים בצבע אדום וכחול, וכן שמלה ירקרקה-אפורה. מנותקים מפרטי גוף פיזי, ומונחים על צדם, הופכים הבגדים לצורות מופשטות ("מופשט קונקרטי" בלשונות של ארוך). ההתרחשות הפיזית בציורו של דרן מומרת אל סמליות פרטית שפיתח ארוך של צירוף הצבעים כחול-אדום, המופיעה ביצירותיו באופן עקבי, והעוסקת בסמכות (דרך דמות החיילים ביצירותיו) ובזוגיות וביחס בין המינים.

במחקרו אודות הציור טען גדעון עפרת כי "מדי הגבר וחצאית האישה מחוברים כטלאים מנוגדים על משטח הציור. אפשר לומר שההפשטה של ארוך בציור הנדון מתפקדת כעיקור ארוס. ויותר מזה – כעיקור גוף. היא מסירה מן הבגד כל שמץ של עקרון-עונג ארוטי […]. עתה, בגרסה החדשה של הנשף, הגבר מעל לאישה, אך המיניות הגופנית מחוקה".

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: "At the Suresnes Ball" באתר המוזיאון לאמנות של סנט לואיס (באנגלית)
2. ↑  ראו: עפרת, גדעון, **בספרייתו של אריה ארוך**, בבל, תל אביב, 2001, עמ' 186
3. ↑  ראו: פישר, יונה, **אריה ארוך: זמנים, מקומות, צורות**, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1976 (ללא מספרי עמודים)
4. ↑  לעיסוק בפרשנות זו ראו: עפרת, גדעון, **בספרייתו של אריה ארוך**, בבל, תל אביב, 2001, עמ' 189-184
5. ↑  עפרת, גדעון, **בספרייתו של אריה ארוך**, בבל, תל אביב, 2001, עמ' 187-186

| אריה ארוך |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| מבעד לחלון (1938) • שלוש ילדות ברחוב (1953) • אוטובוס בהרים (1955-1944) • בית אדום (מה נשמע בבית) (1960) • מוטיב יהודי (1961) • צקפר (1966-196) • רחוב אגריפס (1964) • הנציב העליון (1966) • בעקבות "הנשף בסורן" של דרן (1967) • בחנותו של ראצ'יק (1968-1967) • סירה (1968) • אורנמנט ופרופיל (1969) • דף מתוך "יוליסס" של ג'ויס (1972) • שני עצים לזכר המצי"ר (1973) |

 |
גנרל **הנס-גאורג לייזר** (בגרמנית: **Hans-Georg Leyser**;‏ 16 ביוני 1896 – 18 באפריל 1980), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, ונפל בשבי במהלך קרב סטלינגרד.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

לייזר נולד ב-16 ביוני 1896 בוורין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים של בוגרי המכללה (הגראף גנייזנאו - פומרניה ה-2), ולחם בשורותיו במהלך המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף לייזר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1925 הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-1 בינואר 1931 הועלה לדרגת האופטמן. ב-1 בדצמבר 1935 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-15 בפברואר 1938 הוא מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-109. ב-1 בינואר 1939 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.

### מלחמת העולם השנייה

בתחילת מלחמת העולם השנייה מונה לייזר לשלישו של מפקד הארמייה השביעית, וב-24 בנובמבר 1939 הוא מונה לקצין מטה בקורפוס ה-5. ב-10 ביוני 1940 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-51, ולחם עמו במהלך מבצע ברברוסה, כחלק מהדיוויזיה ה-18. ב-1 בדצמבר 1941 הועלה לייזר לדרגת אוברסט, וב-9 בדצמבר הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-3 במאי 1942 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 באוקטובר 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-29, עמה לחם בקרב סטלינגרד. ב-1 בנובמבר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, ובסוף ינואר 1943 הוא נפל בשבי כוחות הצבא האדום. בקיץ 1944 חתם לייזר יחד עם עוד כ-50 גנרלים, על עצומה הקוראת לבני העם הגרמני לסלק את ההנהגה הנאצית ולסיים את המלחמה.

### לאחר המלחמה

ב-20 באוקטובר 1949 שוחרר לייזר מהשבי, ולאחר מכן התגורר בהנובר, שם חי עד מותו ב-18 באפריל 1980.

קישורים חיצוניים
----------------

* הנס-גאורג לייזר באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית
**פראנץ פאול דקר** (בגרמנית: **Franz-Paul Decker**;‏ 22 ביוני 1923 – 19 במאי 2014) היה מנצח יליד גרמניה.

ביוגרפיה
--------

דקר נולד בקלן, גרמניה, שם למד בבית הספר הגבוה למוזיקה עם פיליפ ירנאך ואויגן פאפסט. הופעתו הראשונה כמנצח הייתה בגיל 22, באופרה של קלן, וכעבור ארבע שנים התמנה למנצח של תזמורת התיאטרון הממלכתי של ויסבאדן ולאחר זאת למשרות מנצח תזמורת הסימפונית של ויסבאדן ומנהל מוזיקלי בבוכום. בשנת 1948 התוודע דקר למלחין ריכרד שטראוס במשחק קלפים. שטראוס הזכיר כבדרך אגב שזה עתה סיים תזמור של ארבעה שירים שחיבר זה לא כבר ("ארבעה שירים אחרונים").

אף כי דקר ניצח ברצון על כל יצירה שהיא מן הרפרטואר התזמורתי, המוניטין שלו היה בעיקר הודות לגישה שלו ולשליטה שגילה במוזיקה של ריכרד וגנר, ריכרד שטראוס, אנטון ברוקנר, מקס רגר וגוסטב מאהלר. ביצועיו ביצירות של מוצרט, היידן ובטהובן זכו לשבחים על האיזון והצלילות שבהם. גישתו למוזיקה ספרדית ודרום אמריקאית הייתה נועזת וכריזמטית. הוא ניצח על בכורות עולמיות של תריסרי יצירות תזמורתיות מאת מלחינים קנדים ובמהלך הקריירה המכובדת שלו ניצח על 85 אופרות שונות.

דקר היה מנהל מוזיקלי של התזמורת העירונית של בוכום (1964-1956), התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם (1967-1962), התזמורת הסימפונית של מונטריאול (1975-1967), התזמורת הסימפונית של ברצלונה (1991-1985) והתזמורת הסימפונית של ניו זילנד (1996-1991, כמנצח ראשי). הוא כיהן כיועץ אמנותי של התזמורת הפילהרמונית של קלגרי (1977-1975) ושל התזמורת הסימפונית של ויניפג (1982-1980). דקר היה מנצח אורח ראשי של תזמורת מרכז האמנויות הלאומי של אוטווה (1999-1991) ושל התזמורת הסימפונית של אדמונטון (2004-2003).

דקר עבד עם מגוון סולנים, בהם ארתור רובינשטיין, אמיל גיללס, שורה צ'רקאסקי, קלרה הסקיל, אידה הנדל, מרתה ארחריץ', הלן גרימו, אליזבת שוורצקופף, ג'סי נורמן, דיים קירי טה קאנאווה וג'ון ויקרס. קונצרט חג המולד שעליו ניצח, עם לוצ'אנו פאווארוטי ותזמורת, צולם בבזיליקה במונטריאול ב-1978 ושודר בטלוויזיה מדי שנה ברחבי העולם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פראנץ פאול דקר** בוויקישיתוף

* פראנץ פאול דקר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* פראנץ פאול דקר, באתר AllMusic (באנגלית)
* פראנץ פאול דקר, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* פראנץ פאול דקר, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007341505205171
* BIBSYS: 7080021
* BnF: cb13922266h (data)
* CANTIC: a10777283
* CiNii: DA0963975X
* GND: 134644956
* ISNI: 0000 0000 7364 6188
* LCCN: n85025201
* MusicBrainz: 03cddf86-cff0-43f5-8c3a-d24ff73505f6
* NKC: xx0151196
* NLP: A25207878
* NTA: 245862803
* RERO: 02-A003162885
* SUDOC: 078618266
* VIAF: 22329433
* WorldCat: lccn-n85025201

 |
**יוזף אולקסי** (בפולנית: **Józef Oleksy**; ‏22 ביוני 1946 – 9 בינואר 2015) היה פוליטיקאי פולני, שכיהן כראש ממשלת פולין וכיושב ראש הסיים השני של פולין, חבר הסיים במשך שבע שנים, בשנים 2005-1998.

ביוגרפיה
--------

יוזף אולקסי נולד בנובי סונץ' ב-22 ביוני 1946, אז ברפובליקה העממית של פולין.

אולקסי הצטרף לפוליטיקה בשנת 1968. מ-1968 עד 1990 היה חבר במפלגה הקומוניסטית מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית. הוא כיהן כשר הפנים ולאחר מכן כיושב ראש הסיים מ-14 באוקטובר 1993 עד 3 במרץ 1995. לאחר שסיים את תפקידו כיושב ראש הסיים, מונה על ידי נשיא פולין לך ואלנסה לכהן כראש ממשלת פולין. בתפקיד זה כיהן בשנים 1995–1996.

אולקסי התפטר מראשות ממשלת פולין לאחר שנחשפו קשרים לטווח ארוך עם קצין הקג"ב לשעבר וסוכן הביון הרוסי ולדימיר אלגאנוב. הוא הודה בקשר, אך הכחיש שהוא מכיר את פעילותו של אלגאנוב בקג"ב.

הוא חזר לתפקיד יושב ראש הסיים בשנים 2005-2004.

אולקסי בפסגת מפלגת ברית השמאל הדמוקרטית, 2003
ב-22 במרץ 2007 נחשפו תיעודים של שיחות פרטיות בין אולקסי לאיש העסקים אלכסנדר גוּדְזוֹבָאטִי (Gudzowaty). בהקלטות נשמע גודזובאטי מציע הצעת שוחד במפלגת ברית השמאל הדמוקרטית. אולקסי, שהיה כנראה שיכור מעט, האשים את עמיתיו למפלגה ולפוליטיקה בשחיתויות רבות וחמורות. פרשה זו עוררה סערה בפולין והובילה להתפטרותו של אולקסי ולירידה בכוחה של מפלגתו, שהובסה בבחירות שנערכו לאחר הפרשה.

אולקסי נפטר ונקבר בוורשה לאחר שנאבק במחלת הסרטן.

* יוזף אולקסי בשנת 2013יוזף אולקסי בשנת 2013
* אולקסי, 2012אולקסי, 2012
* קברו של אולקסי בית העלמין הצבאי בורשהקברו של אולקסי בית העלמין הצבאי בורשה

ראו גם
------

* פוליטיקה של פולין

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוזף אולקסי** בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יוזף אולקסי (בפולנית)

* יוזף אולקסי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  האיש העשיר בפולין שהסתכסך עם הממשל: "אני מקווה מאוד שלא יהרגו אותי בגלל הראיון הזה", באתר themarker
2. ↑  Former PM Jozef Oleksy dies

| ראשי ממשלת פולין |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| טדאוש מזובייצקי • יאן קשישטוף ביילצקי • יאן אולשבסקי • ואלדמאר פאבלאק • חנה סוחוצ'קה • יוזף אולקסי • ולודז'ימייז' צ'מושביץ' • יז'י בוז'ק • לשק מילר • מארק בלקה • קז'ימייז' מרצינקייביץ' • ירוסלב קצ'ינסקי • דונלד טוסק • אווה קופאץ' • ביאטה שידלו • מטאוש מורבייצקי |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 11955013X
* ISNI: 0000 0003 9912 0653
* LCCN: n97015035
* NLP: A11822211
* VIAF: 101956021
* WorldCat: lccn-n97015035

 |
**הנס-אדולף פון ארנסדורף** (בגרמנית: **Hans Adolf von Arenstorff**‏; 18 באוקטובר 1895 – 5 במאי 1952), היה גנרל בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

פון ארנסדורף נולד ב-18 באוקטובר 1895 בניינבורג, ובשנת 1914 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-16, עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1915 הוא הועלה לדרגת לויטננט, ובשנת 1917 הוא הועבר לדיוויזיה ה-17, ולאחר מכן לחטיבה ה-34. על פעולותיו בקרבות קיבל פון ארנסדורף את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.

לאחר המלחמה הצטרף פון ארנסדורף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1925 הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט, וב-1 באפריל 1930 הוא הועלה לדרת ריטמייסטר. ב-1 בדצמבר 1935 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-6 באוקטובר 1936 הוא מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הפרשים ה-13. ב-1 בינואר 1939 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-26 באוגוסט אותה שנה הוא מונה למפקד גדוד הסיור ה-152.

### מלחמת העולם השנייה

במהלך המערכה על צרפת לחם פון ארנסדורף עם גדודו כחלק מהדיוויזיה ה-52, וב-14 במאי 1941 הוא מונה למפקד רגימנט הרובאים ה-79. במהלך מבצע ברברוסה לחם פון ארנסדורף עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-16, וב-1 בנובמבר 1941 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-14 בינואר 1942 הוא מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-16, ובאותו היום קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. פון ארנסדורף לחם עם החטיבה במהלך מתקפת הקיץ הגרמנית ובמהלך קרב סטלינגרד כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-16, ובנובמבר 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-60, ופיקד עליה במהלך הקרבות הקשים בסטלינגרד. ב-1 בינואר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור, וב-3 בינואר הוא נכנע עם שרידי הדיוויזיה לכוחות הצבא האדום. פון ארנסדורף נשלח למחנה השבויים בברייאנקה-קראסנופול, שם מת ב-5 במאי 1952.

קישורים חיצוניים
----------------

* הנס-אדולף פון ארנסדורף באתר geocities (באנגלית)