recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**זהירות: סופה** (באנגלית: **Storm Warning**) הוא הספר התשיעי בסדרת 39 רמזים. הספר נכתב על ידי לינדה סו פארק.

כריכת הספר אפורה, ועליה מצוירת ספינת פיראטים שעליה קואורדינטות. הקואורדינטות מסמנות מקום בג'מייקה, כשישה קילומטרים דרומית לעיירה אלברט טאון, אך ביבשה, דבר היוצר סתירה בכך שהספינה שבכריכה נראית באמצע ים סוער.

עלילה
-----

אחרי שמצאו בסין תמונה של שודדת הים אן בוני, דן ואיימי מחליטים לטוס לאיי הבהאמה ולג'מייקה שבאיי הקריביים, שם הם בפעם הראשונה במירוץ הרמזים, לא רק בורחים אלא גם רודפים, אחרי הקבראים. ההשתלשלות האירועים עם הקבראים מגיעה לכך שהנכד של חברה של גרייס מג'מייקה, לסטר, נהרג מחול טובעני ומגאות בזמן שמנסה לשמור על תיבה חשובה - אחד הסודות המדריגלים. לקראת סיום הספר, הם מגלים את הסוד על המדריגלים, ועל נלי - על כך שעבדה בשביל גרייס, ואומנה לעבודה עמה כבר מילדותה, בלי ידיעתה. בנוסף לכך בסוף הספר הם פוגשים את האיש בשחור, פיסקה קהיל, אחיה הקטן של גרייס. הוא מספר להם על גדעון קהיל, מייסד משפחת הקהילים, שבעת ניסיונותיו למצוא תרופה למחלת הדבר, מצא שיקוי ההופך את השותים אותו למוכשרים בתחומים שונים. את השיקוי חילק בין ארבעת ילדיו. עוד ביום החלוקה, מת גדעון בשרפה, ילדיו הסתכסכו זה בזה והחלו לחפש את 39 הרמזים, הלוא הם מרכיבי השיקוי. בעת מותו של גדעון, אמם הייתה בהריון עם אחותם מדליין. כשגדלה מדליין אמה אמרה לה שמטרתה ומטרת צאצאיה היא לאחד את המשפחה. צאצאיה של מדליין, הקרויים מדריגלים, המשיכו את מדליין, וניסו להשלים את מטרתה, אך טרם הצליחו בכך. 

לבסוף נלי, דן ואיימי מקבלים סמכות ודרגה של מדריגלים פעילים. נלי נעשית המדריגלית הפעילה הראשונה שמוצאה אינו ממדליין.
בתיבה של המדריגלים יש את הרמז, משיה, ומכתב שדן פותר את האנגרמה שלו, כך שהמכתב אומר שהם צריכים ללכת ללונדון.

דמויות
------

איימי קהיל: ילדה חכמה ומבריקה שתמיד רואה את התמונה הגדולה. בספר "זהירות: סופה", איימי מגלה שהיא מסוגלת להרבה מעבר למה שהיא חושבת על עצמה ומנסה להתמודד עם האמת על האומנת שלה, נלי גומז ועם האמת על המדריגלים.

דן קהיל: אחיה של איימי. ילד שתמיד יכול להסתכל על הדברים בצורה חיובית, כמעט תמיד. מומחה לפרטים הקטנים ובעל זיכרון צילומי מצוין. בספר, דן מגלה את האמת על המדריגלים ועל האומנת שלו ועובר הלם.

קישורים חיצוניים
----------------

* זהירות: סופה, באתר The 39 Clues Wiki (באנגלית)
* 
* זהירות: סופה, באתר OCLC (באנגלית)

| 39 רמזים |
| --- |
| ספרים | 

|  |  |
| --- | --- |
| 39 רמזים | מבוך העצמות • תו קטלני • גנב החרבות • מעבר לקבר • המעגל השחור • צלילה עמוקה • מאורת הנחש • צופן הקיסר • זהירות: סופה • בלב הסכנה • הווספרים באים • הספר השחור של הסודות הקבורים (ספר בונוס) |
| קהילים נגד וספרים | מזימת המדוזה • אוצר המלך • באמצע הלילה • היהלום שבכתר • משבר אמון • יום הדין |
| בלי מעצורים | אין לאן לברוח • נקודת פריצה • הספירה לאחור •‏ נקודת ההתלקחות |
| מסמכי הקהילים (סדרת בונוס) | Operation Trinity •‏ The Submarine Job •‏ The Redcoat Chase •‏ The Houdini Escape • ‏Silent Night |

 |
| סופרים | ריק ריירדן • גורדון קורמן • פיטר לרנג'יס • ג'וד ווטסון • פטריק קרמן • לינדה סו פארק • מרגרט פיטרסון האדיקס • רולנד סמית • דייוויד באלדאצ'י |
| קהיל | אקטרינה • יאנוס • לוקיאנוס • תומאס • מדריגל |
**פֹעלי־העזר של הלב** (בהונגרית: **A szív segédigéi**) הוא רומן פוסטמודרניסטי, שפרסם הסופר והמסאי ההונגרי פטר אסטרהאזי בשנת 1985.

בדומה לאחדים מן הרומנים האחרים שכתב פטר אסטרהאזי, גם "פֹעלי העזר של הלב" לא כתוב כרומן שגרתי, כיוון שלצד העלילה הקופצנית הוא בנוי מהבזקים רגעיים, מתמונות ומהיגדים, שמהם אמורים הקוראים לבנות לעצמם את העלילה.

בחלקו הראשון של הספר, בן שהתייתם מאמו פוגש באחוזת ילדותו שבכפר את אחיו, את אחותו ואת אביו, ובני־המשפחה מעלים זיכרונות הקשורים לאם המנוחה ולעברה הרחוק. אגב כך מלאכת האבל של היתום צוברת תאוצה, והוא מתמודד עם האובדן באמצעים העומדים לרשותו.

בחלק השני של הספר מתהפכת זווית ההסתכלות, ודווקא האם המנוחה היא הפונה אל בנה המיותם ומשתדלת לעזור לו להתעמת עם המציאות החדשה שנכפתה עליו. סוף הרומן מחזיר את הקוראים אל נקודת המוצא: מציאות ההווה, שבה האם מתה והבן חי.

לרומן יש דמיון מבני ליצירה מוזיקלית פוליפונית, מפני שהסופר משלב ביצירתו מובאות מיצירותיהם של כארבעים סופרים, ומשום שבנוסף על קול הבן היתום ועל קול האם המתה, מהדהדים בספר גם קולותיהן של דמויות רבות אחרות. גיוון הדוברים גורם לכך שלשון הספר איננה אחידה: יש בה ערבוב של משלב ספרותי גבוה עם עגת רחוב.

הספר, שתורגם לכ-13 שפות, ראה אור בעברית ב-1996 בהוצאת שוקן, בתרגומו של רמי סערי.

קישורים חיצוניים
----------------

* פועלי העזר של הלב פטר אסתרהזי באתר בוקספר
* A szív segédigéi באתר MAGVETO בהונגרית
**צחי אליחן** (נולד ב-3 באפריל 1991) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת החלוץ.

קריירה
------

אליחן נולד בשוודיה לאב ישראלי ואם שוודית שהתגיירה. אמו התאבדה לאחר שסבלה מדיכאון סב לידתי, וכשהיה בן 5 עלה עם משפחתו לישראל. בתחילה התגוררה המשפחה בחיפה ולאחר מכן התיישבה ברמת ישי. אליחן התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מ.כ. נצרת עילית ובגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של בית"ר ירושלים. ב-20 בפברואר 2010 ערך אליחן את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בהפסד 2–3 להפועל חיפה. במשחקו השני בקבוצה הבוגרת הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, כשנכנס כמחליף בניצחון 5–0 נגד מכבי אחי נצרת. עד סיום העונה רשם בסך הכל שש הופעות בליגה במדי הקבוצה הבוגרת, ובעונה שלאחר מכן המשיך לשחק בקבוצת הנוער ושותף רק בשלושה משחקים במסגרת גביע הטוטו. בעונת 2011/2012 כבש שער אחד ב-10 הופעות בליגת העל, ובעונה שלאחר מכן ערך תשע הופעות ולא כבש. בעונת 2013/2014 כבש שער אחד ב-11 הופעות בליגה.

ב-5 בספטמבר 2014 חתם אליחן בהכח עמידר רמת גן מהליגה הלאומית, ובמדיה כבש שלושה שערים ב-24 הופעות בליגה. בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה א' ואליחן עזב את המועדון.

ב-20 במאי 2015 חזר אליחן לליגת העל וחתם בקבוצת בני סכנין, ובמדיה כבש שער אחד ב-18 הופעות בליגה. בחלון העברות של ינואר 2016 חתם בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית. בתום העונה חתם בהפועל מגדל העמק מליגה א'.

ב-16 ביולי 2017 חתם אליחן במ.ס. דבורייה מליגה ב'. לאחר שפתח את העונה בדבורייה, אך לא זכה לדקות משחק מאז ספטמבר 2017, עזב אליחן את הקבוצה וחתם ב-17 בינואר 2018 בהפועל בית שאן.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד עירד צפריר, "לא חשבתי שהמעבר שלי מבית"ר לסכנין יעשה כזה רעש", באתר הארץ, 22 ביולי 2015
2. ↑  אופיר סער‏, "המו"מ בין בית"ר ירושלים לתומר סוויסה תקוע", באתר וואלה!‏, 5 בספטמבר 2014
3. ↑  דורון בן דור, ‏"ספואן זועבי וצחי אליחן חתמו בסכנין", באתר ONE‏, 20 ביולי 2015
4. ↑  קובי פורטל," צחי אליחן חתם במ.ס. דבוריה", באתר דאבל פס, 16 ביולי 2017
5. ↑  קובי פורטל, "בית שאן: יחיאל צגאי חתם אך לא יוכל לעבור, צחי אליחן חתם", באתר דאבל פס, 17 בינואר 2018

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"צחי אליחן"**.
**פרנויה** (באנגלית: **Paranoia**) הוא ספר רומן ופרוזה שכתב ג'וזף פיינדר. הספר נחשב לאחד הספרים המצליחים והמזוהים ביותר עם פיינדר. והוא אף היה ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס.

תקציר עלילה
-----------

כשהבוס של אדם קסידי, עובד זוטר בקונגלומרט היי-טק ווייט טלקום, תופס אותו במעילה קלה, הוא מותיר בידיו ברירה: לעמוד לדין בשורה של עבירות חמורות, או לחדור במסווה לצמרת של החברה המתחרה טריון ולספק מידע פנימי על מוצריה. קסידי בוחר באפשרות השנייה. מצויד בהמלצות פיקטיביות המציגות אותו כשחקן מרכזי בזירת ההיי-טק הוא מקבל תפקיד בכיר בטריון, ועד מהרה נטמע בשורותיה. הנאמנות הכפולה, סיפור אהבה לוהט עם אחת העובדות הבכירות בטריון ויחסיו המורכבים של קסידי עם אביו הזקן הופכים את חייו למערבולת של מתח ושקרים, המגיעה לשיאה כאשר הוא חודר לקודש הקודשים של טריון וגונב סודות מקצועיים מהבוסים החדשים שלו. אבל כשקסידי מנסה להשתחרר מהמפעילים שלו, הוא מגלה שהסיוט רק מתחיל...

עיבוד קולנועי
-------------

באוגוסט 2013 יצא לאקרנים הסרט "פרנויה", בכיכובם של ליאם המסוורת' כאדם קאסידי, אמבר הרד כאמה ג׳נינגס, האריסון פורד כג'וק גודארד וגארי אולדמן כניקולס ווייט.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל הספר באתר עברית
**חתול קלאס** הוא גזע של חתול המצוי בסקוטלנד. חתול זה הוא הכלאה בין חתול בר סקוטי לבין חתול הבית. בעבר סברו שמדובר בבעל חיים אגדי, וכאשר אנשים נתקלו בו הם חשבו שמדובר במתיחה, אך דעה זו בוטלה לאחר שצייד מקצועי הרג את החתול והציג את גופתו בשנת 1984. 

החתול אינו מהווה מין של חתול, אלא זן כלאיים מאותו המין. החתול קרוי על שם היישוב קלאס בסקוטלנד, בו התגלה לראשונה. היסטוריון סקוטי בשם צ'ארלס תומאס העלה את ההשערה כי עמוד אבן מגולף הנמצא בעיירה גולספי מציג חתול קלאס. הסיבה לכך היא שבגילוף האבן מופיעה דמות חתול הניצבת מעל דג והיא כנראה מייצגת חתול קלאס ששוחה בנהר ולוכד דגי סלמון.

חוקר מהמוזיאון הלאומי של סקוטלנד חקר שמונה גופות ופרוות של חתולי קלאס. גופה אחת של החתול כבר נמצאה באוסף של המוזיאון, ואילו גופות ופרוות נוספות סופקו לו ידי צייד ספורט. אחת מגופות החתולים נמצאה כחתול בר הלוקה במלניזם. הייתה זו הפעם הראשונה שחיית בר תועדה כלוקה במלניזם ברחבי סקוטלנד. הסיקו ששאר הגופות הן אכן תוצר הכלאה של חתול בית וחתול בר סקוטי, כאשר ברובן התכונות הדומיננטיות הן של חתול הבר ואילו רק בגופה אחת עלה כי תכונות חתול הבית הן שגברו בהכלאה.

אורכו של חתול הקלאס נע בין 61 ל-91 סנטימטרים, רגליו האחוריות חזקות, וזנבו מגיע לאורך של כ-30 סנטימטרים. משקלו נע בין 2.3 ל-6.8 קילוגרמים. חתול הקלאס הראשון שנמצא בשנת 1984 הגיע לגובה של 38 סנטימטרים עד הכתף, ואורכו היה 110 סנטימטרים. מוזיאון הזואולוגיה באוניברסיטת אברדין מציג פוחלץ של חתול הקלאס שנמצא בקרבתו בשנת 2002.

ראו גם
------

* חתול הסית'
* חתול סוואנה
* כלאי חתוליים

הערות שוליים
------------

1. ↑  חתול קלאס - ניפוץ המיתוס
2. ↑  מוזיאון אלגין - רשימת המוצגים
**המינריאדה השנייה** או **המינריאדה של פברואר 1990** הם הכינויים המקובלים לאירועים האלימים שהתרחשו בבוקרשט, בירת רומניה, בימים 18 ו-19 בפברואר 1990.

התסיסה כנגד שלטון חזית ההצלה הלאומית וכוונת מנהיגיה להישתתף בבחירות הקרובות לא פגה לאחר המינריאדה הראשונה. לקראת 18 בפברואר 1990 ארגנה האופוזיציה הפגנה גדולה בכיכר ויקטוריה, בחזית ארמון ויקטוריה, שם שכנו גופי השלטון הרומניים. ההפגנה כוונה במוצהר נגד הסקוריטטה ונגד הקומוניזם. חלק מהמפגינים נשאו שלטים עם התוכן "הלאה הסקוריטטה, אנחנו עם הצבא", "לא רוצים יותר קומוניסטים, אנשי סקוריטטה ואקטיביסטים", "המהפכה הייתה רק רוטציה של פעילים?", "FSN = PCR‏" ועוד. המפגינים תבעו שיחה עם ההנהגה, אך במקום לא היו אנשי הנהגה פרט לסגן ראש ממשלת רומניה והממונה על שירותי הביטחון, ג'לו וויקאן-וויקולסקו Gelu Voican-Voiculescu, שסירב לנהל משא ומתן עם המפגינים. וויקאן-וויקולסקו נשא בקביעות אקדח אוטומטי והמפגינים ראו גם בכך התגרות. נטען שנשמעה ירייה ובתגובה חלק מהמפגינים התרחקו מעט מהארמון והתחילו להטיל חפצים על חזיתו. אנשי הצבא, שהוצבו לשמירת הארמון, העדיפו לעמוד מהצד ולא להתערב וכתוצאה מכך התחילו מפגינים לפלוש לתוך המבנה.

התכנסות המונית מול ארמון ויקטוריה, מושב הממשלה הרומנית, ב-27 בפברואר 1990
כמה מאות מבין המפגינים חדרו לארמון וחלק מהם התחילו בביזה ובהרס של רהיטים וחפצים אחרים. קבוצה מבין הפולשים דחפה את וויקאן-וויקולסקו אל המרפסת ואיימו עליו לזרוק אותו משם. ההמון הצליח להיכנס רק לקומת הקרקע ולקומה הראשונה, כי הגישה לקומות העליונות הייתה רק באמצעות מעליות והמעליות נחסמו.

פינוי ההמון מהארמון
-------------------

השלטונות התחילו לרכז כוחות ביטחון מסביב לארמון כולל חטיבת טנקים. לתוך הארמון נכנסו אנשי מודיעין של הצבא וצנחנים שהתערו בין המפגינים.

לקראת הערב אנשי צבא פנו אל העיתונאים והמפגינים שהיו בארמון והורו להם לעזוב את הארמון, ושבקרוב יתחילו בפינוי בכוח. חלק מהנוכחים התחילו לצאת. בהמשך עמד גנרל ביציאה ומיין את היוצאים, כשהוא מורה על מעצרם של חלק מהם ומרסק ארצה מצלמות של עיתונאים. המעוכבים נעצרו בחשד לוונדליזם ולביזה. סך הכל נעצרו 105 איש ונמנו עשרות פצועים.

הופעת הכורים
------------

האירועים סוקרו באמצעי התקשורת. וויקאן-וויקולסקו רואיין וסיפר איך משכו בזקנו, ירקו עליו והכו אותו. בלילה הגיעו לבוקרשט כ-5,000 כורים. הכורים היו מצוידים, בין היתר, בקסדות עם פנס, כמקובל במכרות, ועשו רושם חזק על האוכלוסייה כשנעו ברחובות החשוכים עם פנסים דולקים על כובעיהם.

כשהגיעו הכורים כבר לא נותרו מפגינים בארמון, וסביבו היו רק אנשי כוחות הביטחון. הכורים ענו לשאלה מה מטרתם בתשובה שראו את האירועים בטלוויזיה, והחליטו להציל את הממשלה. נאמר לכורים שכבר אין בהם צורך והם שבו על עקבותיהם. לפני שעזבו הצהירו שבמקרה של סכנה לממשלה הם ישובו, ואם יהיה קושי לשמור על הממשלה בבוקרשט, הם יעבירו את הממשלה למחוזותיהם.

קישורים חיצוניים
----------------

* תולדות המינריאדות בשנים 1990-1991 (ברומנית)
* המינריאדות של שנת 1990 - דמוקרטיה תחת אלות (ברומנית)
* תצלומים מאירועי המינריאדה השנייה (ברומנית)
* "חוליגאנים ואנרכיסטים" נעצרו בארמון ויקטוריה מאמר של רומולוס קריסטאה, שפורסם ברומניה חופשית (România liberă) ב-5 במאי 2006. (ברומנית)
* מירצ'אה קלארו על המינריאדות - 19 בפברואר הייתה חזרה לקראת 14 ביוני ריאיון עם הגנרל מירצ'אה קלארו על אירועי המינריאדה השנייה. (ברומנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  האותיות FSN הן ראשי תיבות של השם הרומני של חזית ההצלה הלאומית והאותיות PCR הן ראשי תיבות השם הרומני של המפלגה הקומוניסטית הרומנית
**צערו העתיק של הירח** הוא ספר מאת נעמה דעי העוסק בדרמה משפחתית על רקע תאונה של בן המשפחה, ונכתב על רקע מקרה אמיתי של אפזיה אליו נחשפה המחברת.

הספר יצא לאור בעברית בשנת 2019, בהוצאת עם עובד. הספר נכנס לרשימת המועמדים לפרס "ספיר ביכורים" 2019.

הספר
----

העלילה עוסקת במשפחת קהן, משפחה דתית לאומית נורמטיבית וברוכת ילדים המתגוררת ביישוב קהילתי ביו"ש, שחייה משתנים בבת אחת כשבן המשפחה, אריאל בן ה16, נפגע קשות בתאונת אופנוע בליל שבת. 

הספר מתאר את תהליך שיקומו של אריאל מבעד לעיניהם של חבריו ובני משפחתו, כשכל פרק נכתב בצמוד לתודעה של דמות אחרת. הדמות הפותחת וסוגרת את הספר, והיחידה המדברת בגוף ראשון היא האחות הגדולה מרים. אריאל עצמו, שנפגע פגיעת ראש קשה שכתוצאה ממנה לקה באפזיה ונפגעה יכולתו לדבר, אינו זוכה לפרק משלו אלא מתואר רק מבחוץ, למעט קטעי ביניים עילגים אותם מביאה בשמו מרים אחותו.

תהליך שיקומו של אריאל מטלטל את הקרובים לו ואת היחסים ביניהם, ובמהלכו מתגלים קשרים עמוקים, מתחים, קנאות ומחלוקות בתוך המשפחה, חברים מתגלים ואובדים ונחשף סיפור אהבה מורכב ומתמשך בין אחיו ובין נערה חילונית מעמק חפר אותה הביא הוא לביתם.

במקביל לתיאור העלילתי, עולות שאלות אמוניות לצד שאלות פילוסופיות בהן ההבחנה בין טיפוס מסוג השמש שמאיר בכוחות עצמו, לבין טיפוס מסוג הירח שזקוק לגורם חיצוני בשביל לקבל את האור. מקור השם **"צערו העתיק של הירח"** בפרק השביעי בספר, פרקו של הרב שלום, אביו של אריאל. בפרק זה מובאת האגדה ממסכת חולין על שני המאורות. לפי אגדה זו נהגו להקריב בבית המקדש מדי ראש חודש קרבן חטאת על האל בגלל שמיעט מאורו של הירח. אביו של הרב שלום ראה באגדה התייחסות לצמצום האלוהות שמהווה עדות מרגשת לאהבת האל את ברואיו, אך הרב שלום היה מסוגל לראות רק את החיסרון ולכאוב עליו, כפי שאינו מסוגל להתגבר על כאבו על בנו המתקשה להשתקם. ההתמודדות עם הפער בין הרצוי למצוי, בין העבר להווה, מצויה לאורך הספר ובאה לידי ביטוי גם בשמות שלושת חלקיו הלקוחים משירה של לאה גולדברג "הסתכלות בדבורה".

**הדמויות הבולטות בספר**:

* אריאל - נער בן 16 שנפצע קשה וסביבו מתרקמת העלילה
* יותם - בן דודו של אריאל, שיצא בשאלה וגר מאז מות אביו אצל משפחת קהן
* הרב שלום - אב המשפחה
* רות - אם המשפחה
* אבישג - חברתו של אריאל
* מרים - אחותו הבכורה של אריאל
* איתמר- אחיו הגדול של אריאל
* שי - צעירה חילונית שפגש אריאל והביא אל המשפחה

קישורים חיצוניים
----------------

* סקירת הספר באתר "סופרת ספרים"
* סקירת הספר באתר "סקירת ספרים"
* הספר באתר הוצאת עם עובד.
* סיקרת הספר באתר "אוצר מילים"
* שיחה עם הסופרת, ידיעות אחרונות
* הפרק הראשון בספר.
* אתר למנויים בלבדאתר למנויים בלבד סקירת הספר, באתר הארץ, 1 ביולי 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  חן ארצי-סרור "על הציפיות" **7 לילות** 30.04.2019
**מעבר לעלטה** (ראה אור בעברית גם כ**צד שמאל של החושך**; במקור באנגלית: ***The Left Hand of Darkness***) הוא רומן מדע בדיוני מאת הסופרת האמריקאית אורסולה לה-גווין שיצא בשנת 1969. זוכה פרס הוגו ונבולה.

הספר מתאר את העולם "גתן" (Gethen) אשר בו חי גזע תבוני שייחודו בכך שהפרטים בו הם א-מגדריים. ליתר דיוק, כל פרט הוא חסר מין מלבד בזמן קיום המגע המיני עם פרט אחר, אשר מתרחש בתזמונים קבועים, אחת לחודש, אז הוא נוטה לקבל את התפקיד הנקבי או הזכרי. הנטייה אינה עקבית, כלומר בכל מגע מיני עשוי פרט מסוים לתפקד כזכרי או נקבי ואין אפשרות לבחירה רצונית של התפקיד (מלבד בעזרת שימוש בסמים - תופעה שמתייחסים אליה בשלילה בגתן. ישנו גם מספר מסוים של "סוטים" אשר להם יש נטייה גנטית לאחד המינים. מצבם החברתי מזכיר את זה של ההומוסקסואלים).

הספר כתוב כדו"ח מסע של נציג מטעם ארגון המאחד גזעים תבוניים אחרים ביקום, המנסה לשכנע את אותו עולם להצטרף לארגון. בספר בוחנת אורסולה לה-גווין את ההשלכות החברתיות של מצב בו רוב הזמן כל הפרטים הם שווים לחלוטין באמת ובתמים (נרמז כי השוויון המוכר לנו בין זכר לנקבה הוא מלאכותי ואילו האפליה בין זכר לנקבה מובנית במוחותינו) ומתארת את קשייו של אורח שההבחנה בין זכר ונקבה מוטמעת בו להבין ולקבל עולם שכזה.

פרק המבוא
---------

הסופרת הוסיפה הקדמה למהדורה של 1976. בהקדמתה, היא מגדירה את האופי והמטרה של כתיבת המדע בדיוני ומתארת את הכוונה שלה בכתיבת הרומן. היא עומדת על כך שכתיבת המדע הבדיוני היא לא אקסטרפולציה אלא, תיאור של אמת העל שהמחבר חושף בדרך שהיא לעיתים קרובות מורכבת ודו-משמעית. בנוסף, היא מכלילה את המטרה של רומנים באומרה כי רומנים טובים אמורים לשנות את הקורא בדרך שאי אפשר לתאר אחרי שהם סיימו לקרוא את הספר. לאחר מכן היא מתקדמת לטענה רחבה שלפיה הז'אנר הבדיוני כולו הוא מטפורה, ובמיוחד כאשר מדובר בכתיבה על אודות עתיד דמיוני שאותו לא ניתן לתאר בכל דרך אחרת מאשר מונחים מטאפוריים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אורסולה לה גווין, צד שמאל של החושך. ביקורת ספרות מאת דן לחמן - מתוך e-mago
* צד שמאל של החושך, באתר OCLC (באנגלית)
* צד שמאל של החושך, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007415792805171
* GND: 4254319-8
* MusicBrainz work: 64dc3282-50a6-42e2-963c-8f0146c43b9f
* VIAF: 206083413
* WorldCat (עם VIAF): 206083413

 |
**לא רעב ולא אוהב** (באנגלית: **Green Eggs and Ham**) הוא ספר ילדים פופולרי שנכתב על ידי דוקטור סוס ופורסם בשנת 1960. ספר זה נחשב לספר הילדים הרביעי במספר העותקים שנמכרו בכל הזמנים. הספר תורגם לעברית על ידי לאה נאור. ב-8 בנובמבר 2019 סדרת טלוויזיה בעלת אותו שם המבוססת על הספר עלתה לשירות הסטרימינג נטפליקס.

עלילה
-----

העלילה כוללת שתי דמויות - סאם (Sam; בתרגום לעברית "סאם זה השם") וגאי שמי איי. סאם הוא דמות אנרגטית ושמחה המנסה לשכנע את גאי (העצבנית, רגזנית ודיכאונית) לאכול "ביצים וירך-חזיר ירוקים" - "green eggs and ham" (בתרגום לעברית ביצים ונקניק ירוקים). גאי מסרב לאכול את המאכל. סאם מציע לאכול אותו במספר אתרים (בית, מכונית, צמרת עץ) ועם מבחר בעלי חיים (שועל, תיש, עכבר). 

בסיום הספר גאי מסכים לאכול את המאכל ומגלה שהוא אוהב אותו.

אוצר המילים
-----------

ספר זה מיועד לקוראים מתחילים ולכן הוא מכיל 49 מילים שונות בנות הברה אחת (ועוד מילה אחת בת שלוש הברות). מקורו של הספר בהתערבות בין בנט סרף, המוציא לאור של דוקטור סוס, אשר התערב עמו שלא יוכל לכתוב סיפור הכולל רק 50 מילים שונות, לאחר שחתול תעלול כלל 236 מילים שונות.
הסיפור הוא "סיפור מצטבר" כאשר כל פעם נוספת שורה והשורות הקודמות חוזרות עצמן.

חמישים המילים המופיעות בספר הן: a, am, and, anywhere, are, be, boat, box, car, could, dark, do, eat, eggs, fox, goat, good, green, ham, here, house, I, if, in, let, like, may, me, mouse, not, on, or, rain, Sam, say, see, so, thank, that, the, them, there, they, train, tree, try, will, with, would, you.

בספר זה, סאם-זה-השם (Sam-I-am) מדבר לרוב במשקל טרוכאי (מקצב עולה), וגאי, אותו הוא משכנע משיב לו במשקל יאמבי (מקצב יורד).

איורים
------

בדומה לרבות מדמויותיו האחרות של דוקטור סוס, סם ("שמי הוא שב") וחברו הם יצורים פרוותיים עם אף גדול, העומדים על רגליים, מסוגלים לדבר ובעלי הבעות פנים אנושיות.

לראש החבר כובע שחור וגבוה, המציג את רגשותיו של החבר (כשהחבר עומד הכובע נמתח, כשהחבר נבהל גם הכובע מתקפל).

איורי הספר כוללים איורים האופייניים לספריו של סוס, כגון שלטים דמויי כף יד שעליהם הכיתוב "כאן" ו"שם", ומסילות ברזל בעלות פניות בלתי אפשריות מבחינה מעשית.

פרסום ופופולריות
----------------

הספר פורסם בשנת 1960 וזכה להצלחה מיידית. הספר נחשב לספר הילדים בכריכה קשה הרביעי מבחינת שיאי מכירה בכל הזמנים. בסקר שנערך בקרב מחנכים בארצות הברית בשנת 1999 זכה הספר במקום השלישי בפופולריות שלו.

הספר תורגם לשפות רבות, ואף הופצו מתכונים המבוססים על שם הספר האנגלי ("ביצים וירך-חזיר ירוקים").

אזכורים
-------

בדיון שנערך ב-21 בספטמבר 2007 בבית משפט מחוזי בארצות הברית, פסק שופט בית המשפט המחוזי ג'יימס מורהד בפרפרזה על האמור בספר, לאחר שקיבל מאסיר ביצה בדואר כי "אינו אוהב ביצים בתיקיו": 

"I do not like eggs in the file. I do not like them in any style. I will not take them fried or boiled. I will not take them poached or broiled. I will not take them soft or scrambled/Despite an argument well-rambled. No fan I am/Of the egg at hand. Destroy that egg! Today! Today! Today I say! Without delay!'"

קישורים חיצוניים
----------------

* לא רעב ולא אוהב, באתר OCLC (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר Publishers Weekly
2. ↑  אגדות אורבניות
3. ↑  מאמר מתוך עיתון ה-"New Yorker" מ-23 בדצמבר 2002
4. ↑  סקר שנערך על ידי ה-National Education Associatio.
5. ↑  הפסיקה של ג'יימס מורהד
**לויתן** (בצרפתית: **Leviathan**) הוא רומן מאת ז'וליאן גרין אשר יצא לאור בשנת 1929. הספר מתאר את חוסר הישע של בני האדם, כאשר נכנעים הם לייצרם. המצב שבו הגורל רודה בבני האדם מתואר כשווה ערך למצב בו המפלצת הקדמונית לווייתן שולטת.

עלילה
-----

הספר מתמקד במר גרה, אדם מן השורה אשר העתיק את מגוריו מפריז לעיר שדה קטנה בצרפת ביחד עם אשתו בשל בעיות כלכליות. יחסי בני הזוג קרים וחסרי תשוקה. גרה משתעמם מחייו חסרי הריגוש, וחושק באהבה אמיתית.

למחייתו, גרה מעניק שעורים פרטיים לבן משפחת גרוז'רוז', משפחה בורגנית מקומית. הוא נוהג לאכול בבית האוכל של מרת לון, אשר מנהלת את המקום ביד קשה ובאופן שמרני. בת חסותה של לון, אנז'ל, מעניקה שירותי מין ללקוחות המסעדה. גרה מתאהב בה ומפתח אליה אובססיה.

מאוחר יותר, כשמגלה גרה שהיא שכבה עם כל גברי העיירה, הוא מחליט להרגה. הוא נתקל בה ותוקף אותה, משחית את פניה. בדרכו הביתה הוא פוגש באיש זקן ומחסל גם אותו. לאחר מסע הרצח נמלט גרה מהעיירה והספר מתמקד באנז'ל.

אנז'ל הסתכסכה עם מרת לון, בעקבות ניסיונה להרחיק ילדה מקומית בשם פרננד ממקצוע הזנות. לאחר שפניה הושחתו גברי העיירה לא מעוניינים בה עוד, ולון החליפה אותה בפרננד. גברת גרוז'רוז' משתעממת מחייה הבורגנים ומבעלה המריר, וקובעת פגישה עם גרה, איתו היא מקווה שתנהל רומן.

גרה חוזר לעיירה בחשאי ופוגש את אנז'ל. הוא מציע לה לברוח ביחד אתו, אומר לה שהוא ישיג את הכסף ממרת גרוז'ורז'. היא מסכימה. מאוחר יותר מגיע גרה לבית בני הזוג גרוז'ורז', הגברת מחביאה אותו כאשר כל דיירי ביתה נרדמו. בבוקר מרת גרוז'ורז' מתאכזבת לגלות שגרה הגיע העירה בשביל אנז'ל ולא בשבילה, ומבינה שהיא אוהבת אותו אך הוא אינו מחזיר לה אהבה.

גברת גרוז'ורז מחליטה להעביר הודעה דרך פרננד לאנז'ל ובה כתוב שגרה נמצא בביתה ושתקרא למשטרה. כשפרננד הגיעה לבית מרת לון, קראה מרת לון את המכתב והחליטה לצאת ולקרוא למשטרה, בתגובה אמרה אנז'ל לפרננד לצעוק לגרה שיברח. במקביל הגברת נכנסת אל חדרו של גרה ושואלת אותו אם הוא חושב שאנז'ל אוהבת אותו. במהלך הוויכוח ביניהם המשטרה פורצת לבית.

בסוף הסיפור, מסופר שאנז'ל נדרסה למותה, בעוד שסיום אירועי ההתרחשות הקודמת אינם ידועים.

עיבוד קולנועי
-------------

בשנת 1962 עובד בצרפת הספר לסרט קולנוע בבימוי לאונאר קז'ל (Léonard Keigel). בסרט כיכבו לואי ז'ורדאן בתפקיד גרה, מארי לאפורה בתפקיד אנז'ל, מדלן רובינסון (Madeleine Robinson) בתפקיד מרת לון, לילי פאלמר (Lilli Palmer) בתפקיד גברת גרוז'רוז' ונטלי נרבל (Nathalie Nerval) בתפקיד אשתו של גרה. בארצות הברית התפרסם הסרט תחת השם "מסע אפל" (Dark Journey) ובאיטליה תחת השם "ליל החטא" (La notte del peccato).

תרגום לעברית
------------

בשנת 1968 תורגם הספר מצרפתית על ידי בבה ינאי ויצא בהוצאת עם עובד, בסדרת ספריה לעם. אדיר כהן שיבח את תרגומה של ינאי, הוא כתב שהוא קריא ובהיר ועוד הוסיף כי "[התרגום] מצליח להטעימנו מכוח מבעו המקורי של יוצר סיפור זה". האיור על העטיפה מעשה ידי שלמה ויתקין.

הערות שוליים
------------

1. ↑   "לויתן (1962)", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
2. ↑  אדיר כהן, לויתן, דבר, 13 באוקטובר 1968, המשך. הציטוט מובא מתוך עמ' 10.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb13605465h (data)
* GND: 4655244-3
* LCCN: no2012036462
* SUDOC: 059351500
* VIAF: 1779147270730135700002
* WorldCat (עם VIAF): 1779147270730135700002

 |
**מונה מספר לכוכבים** (באנגלית: **Number the Stars**) הוא ספר ילדים מאת הסופרת האמריקאית לויס לאורי. הסיפור מבוסס על אירוע אמיתי: הצלת יהודי דנמרק בתקופת השואה.

הספר זכה במדליית ניוברי, פרס ספרותי אמריקאי יוקרתי. שם הספר לקוח מפסוק בספר תהילים (קמז, ד). עיטור אנדרסן הוענק למתרגם על התרגום המופתי.

עלילה
-----

הספר מתמקד באנמארי, ילדה בגיל 10 מקופנהגן, בירת דנמרק. עלילת הספר מתרחשת ב-1943, בזמן מלחמת העולם השנייה. הספר מתחיל כשאנמארי חזרה לביתה מבית הספר יחד עם אחותה קירסטי ושכנתה היהודייה אלן. הן נעצרו על ידי חיילים גרמנים. החיילים החליטו לשחרר אותן, והילדות חזרו לביתן וספרו להורים על המקרה. 

לאחר זמן מה, בחודש ספטמבר, אלן הגיעה לישון אצל אנמארי. אלן סיפרה שהוריה ברחו מקופנהגן בעקבות הגזירות שהטילו הנאצים. בלילה, הנאצים הגיעו לבית של משפחת אנמארי, וביקשו שיסגירו לידיהם את היהודים המתחבאים בבית. הנאצים קיבלו מידע שבבית זה מסתתרים יהודים, לפי רשימות שמצאו בבית הכנסת בו התפללו אלן והוריה. הוריה של אנמארי הכחישו שיש יהודים בביתם, וסיפרו שאלן היא בתם.

לאחר מאורעות הלילה, אמה של אנמארי החליטה שתיקח את אנמארי, קירסטן ואלן לאחיה. אחיה הוא דייג שגר על הגבול בין דנמרק לשוודיה, שעוד לא נכבשה בידי הנאצים. כשהן הגיעו לביתו של הדוד, הוא שיקר להן שדודה גדולה של אנמארי וקירסטי, בשם בירדה, נפטרה. הדוד של אנמארי סיפר לה שההלוויה לדודה בירדה תתקיים באותו היום. אנמארי לא האמינה שהייתה לה דודה בשם בירדה, וגילתה שההלוויה היא רק תירוץ להביא יהודים לביתו של הדוד, ומשם להבריח אותם לשוודיה הנייטרלית. 

לפני ההלוויה הגיעו יהודים רבים לבית הדוד של אנמארי, ואמרו תהילים, למקרה שהנאצים ישאלו אותם מה הם עושים. כשהנאצים נכנסו לבית כדי לבדוק אם אכן מתקיימת שם הלוויה, הם רצו לראות את גופת המנוחה. אמה של אנמארי שיקרה לגרמנים, ואמרה שהדודה בירדה מתה ממחלה, ושקיימת סכנה לכך שהמחלה תתפשט אם תפתח את ארון הקבורה. הגרמנים נרתעו מלפתוח את ארון הקבורה ולהסתכן בהידבקות במחלה, ועזבו את הבית.

לאחר שהגרמנים הלכו, היהודים עלו יחד עם הדוד של אנמארי לספינת הדיג שלו, וברחו מהמלחמה לשוודיה. הסיפור נגמר כשאנמארי מבקשת מאביה שישמור על שרשרת מגן דוד שהייתה שייכת לאלן, ושנשארה אצל אנמארי.
**מותה האִטי של לוסיאנה ב'** (בספרדית: **La muerte lenta de Luciana B**) הוא ספר מתח מאת הסופר הארגנטינאי גיירמו מרטינס שיצא לאור בשנת 2007. תרגום לעברית של הספר יצא לאור בשנת 2014.

עלילת הספר
----------

אל המְּסַפֵּר, שהוא סופר ומרצה לספרות (שמו אינו נמסר לקורא), מטלפנת לוסיאנה, ומבקשת להיפגש בעניין של חיים ומוות. לוסיאנה עבדה אצל המספר, עשר שנים קודם לכן, במשך חודש אחד, כקלדנית שהקלידה ספר שהכתיב לה. המספר נזקק לשירותיה משום שידו הייתה נתונה בגבס, ועל עבודתה המליץ בפניו המו"ל שלו, שידע שהיא פנויה למשך חודש, משום שהמעסיק הקבוע שלה בתפקיד זה, הסופר קלוסטר, נמצא בחו"ל לחודש.

המספר פוגש את לוסיאנה, ומגלה שיופייה, שכבש את לבו, פחת מאוד במשך השנים. לוסיאנה מספרת לו שבמהלך השנים אבדה ארבעה מיקיריה: תחילה חברהּ טבע בים, שנים אחדות לאחר מכן מתו שני הוריה מפטריות רעל, ולבסוף נרצח אחיה. הוא סבורה שלכל המיתות הללו גרם קלוסטר, כנקמה על מות בתו היחידה הקטנה, מוות שאותו הוא מייחס לשרשרת אירועים שהחלה בתביעה על הטרדה מינית שהגישה נגדו לוסיאנה. היא שוטחת בפני המספר את בקשתה: שיעביר לקלוסטר את בקשת הסליחה שלה, על מנת שרצף המיתות ייפסק, משום שהיא חוששת שסבתה ואחותה הן הבאות בתור.

המספר נפגש עם קלוסטר, ומציג לו את סיפורה של לוסיאנה, שאותו העלה על הכתב. קלוסטר אינו חולק על העובדות הבסיסיות שהציגה לוסיאנה, אך בעוד שהיא הסבירה כל מיתה כנובעת מרצון הנקמה של קלוסטר ויזומה על ידו, הוא מציג הסבר פשוט לכל פרט מעורר חשד שהציגה לוסיאנה, ואת המיתות הוא מציג כרצף אקראי של אירועים, שלרוע המזל פקדו את לוסיאנה. אם יש יד מכוונת לאירועים, הוא טוען, זו יכולה להיות ידה של לוסיאנה עצמה, לא פחות משזו יכולה להיות ידו.

המספר אינו יודע באיזה משתי הגרסאות לבחור, אך בשובו משהות קצרה מחוץ לעיר מתברר לו שבהמשך לגל הצתות של חנויות רהיטים ברחבי העיר, עלתה באש גם חנות רהיטים שמעליה שכן בית האבות שבו התגוררה סבתה של לוסיאנה, וכתוצאה מכך נספו 14 מדיירי בית האבות, ובהם סבתה של לוסיאנה.

המספר, הרואה בכך הוכחה לנכונות חששותיה של לוסיאנה, ניגש אל קלוסטר, ומשכנע אותו להגיע לפגישת פיוס עם לוסיאנה. השניים מגיעים לביתה של לוסיאנה, ואת השער פותחת להם ולנטינה, אחותה של לוסיאנה הצעירה ממנה בעשר שנים. המספר נדהם לגלות עד כמה יופייה של ולנטינה דומה לזה של לוסיאנה עשר שנים קודם לכן, ואף עולה עליו. בעודם עולים אל הבית, הם שומעים כיצד לוסיאנה קופצת אל מותה. בדלת הם מוצאים פתק שהשאירה, ובו נאמר: "לפחות שהיא תינצל".

בלוויה של לוסיאנה מתברר למספר שבין קלוסטר לוולנטינה קיים קשר הדוק, שבוודאי החל קודם לכן.

על הספר
-------

בנוסף לעלילת המתח שבספר, עולה בו גם סוגיית הסיבתיות לעומת האקראיות. בעוד לוסיאנה רואה סיבתיות מובהקת במיתות שפקדו אותה, קלוסטר מציג זאת כרצף של אירועים אקראיים, שאינו שונה מרצף של ארבע פעמים "עץ" בסדרה של הטלות מטבע.

הספר הוא יצירה ארס פואטית – בין המספר לקלוסטר יש דיון נרחב בתהליך הכתיבה, וכן בשאלת השפעתה של המציאות על כתיבתו של קלוסטר, ושאלת השפעתה של כתיבתו של קלוסטר על המציאות. יש בספר אף התייחסות עצמית – לקראת פגישתו עם קלוסטר כותב המספר את סיפורה, שהוא חלק מהספר שלפנינו.

קישורים חיצוניים
----------------

* מותה האִטי של לוסיאנה ב', באתר של הוצאת עם עובד
* אתר למנויים בלבד אביבה זרקה, רומן בלשי בין סיבתיות לאקראיות, באתר הארץ, 7 באפריל 2014
* ירון אביטוב, מות גיבורים ספרותיים, מקור ראשון, מוסף "שבת", 7 במרץ 2014, 7 במרץ 2014
**מותן וחייהן של ערים אמריקאיות גדולות** (באנגלית: **The Death and Life of Great American Cities**) הוא ספר עיון וביקורת מאת העיתונאית ג'יין ג'ייקובס. הספר נחשב לאחד החשובים ביותר בעולם על ביקורת ציבורית בנושא של תכנון עירוני במאה ה-20, ולמבשר של "תנועת העירוניות החדשה" ברחבי העולם. הספר, שיצא לאור בשנת 1961, מכיל ביקורת נוקבת כלפי קווי המדיניות של תכנון עירוני מהסגנון המודרני.

ג'ייקובס, שהייתה עיתונאית ועורכת חסרת ניסיון פורמלי בתכנון, החלה לכתוב את הספר בשנת 1958 כמחאה מול המוסד התכנוני של אותה תקופה.

בשנת 2008 יצא הספר לאור בעברית בהוצאת בבל, בתרגומה של מרים טליתמן, בסדרת "ארכיטקטורות" בעריכת אור אלכסנדרוביץ'

ביקורת על הזרם המודרני בתכנון ערים
----------------------------------

ג'ייקובס טענה כי הפיתוח המודרניסטי הורס קהילות פנים-עירוניות שהיו קיימות בעיר. היא יצאה במיוחד כנגד מתכננים מהזרם הרצאיונליסטי של שנות ה-50 ושנות ה-60 (ובאופן ספציפי נגד רוברט מוזס, מחשובי המתכננים של ניו יורק באותה התקופה). ג'ייקובס טענה כי התכנון המודרניסטי דוחה את העיר, בגלל שהוא מנדה החוצה בני אדם שחיים בקהילה שמאופיינת בסיבוכיות בשכבות ובמה שנראה ממבט ראשון כמו כאוס[דרושה הבהרה].

המתכננים המודרניים השתמשו בהבנה דדוקטיבית כדי למצוא עקרונות לפיהם צריך לתכנן ערים. בין קווי מדיניות אלה, הדפוס האלים ביותר היה "חידוש עירוני (פינוי בינוי)", והדפוס הנפוץ ביותר היה ועודנו הפרדת שימושי קרקע (למגורים, לתעשייה, למסחר וכו'), וכן פרבור ופיתוח של התחבורה, הבינוי והמסחר כך שהוא מוטה לטובת שימוש מוגבר במכונית פרטית.

לטענת ג'ייקובס, קווי מדיניות אלה הורסים קהילות וכלכלות מקומיות על ידי יצירה של מרחבים עירוניים מבודדים ובלתי טבעיים. במקום זאת ממליצה ג'ייקובס על מרחב עירוני צפוף הכולל עירוב שימושי קרקע ורשת רחובות צפופה ומקושרת שישמור על הייחוד שיש בכל שכונה. היא שמה דגש על מגוון, תנודתיות ויתרות כניגוד הגישה המודרניסטית של סדר ויעילות. היא מתייחסת פעמים רבות לגריניץ' וילג' בניו יורק כדוגמה לקהילה עירונית תנודתית.

השפעת הספר
----------

השפעה מרכזית אחת של הספר היא בתנופה שהוא נתן להקמת תנועה בתכנון העירוני בשם עירוניות מתחדשת. התנועה התמקדה בהתנגדות לפרבור על ידי הגדלת הצפיפות העירונית, הוצאת המכונית מהעיר ושיפור התחבורה הציבורית והתנאים להולכי הרגל.

הספר היה בעל השפעה חשובה על התכנון העירוני של טורונטו בקנדה. ג'ייקובס הייתה מעורבת בקמפיין ציבורי לעצירת דרך מהירה בעיר וגרה בעיר משנת 1968 ועד מותה בשנת 2006. עד היום נחשבת טורונטו אחת הערים המטרופוליניות היחידות בצפון אמריקה שהצליחה לשמור על מספר גדול של שכונות מגורים בלב העיר. הדבר מיוחס בחלקו לכתיבתה של ג'ייקובס ולפעילות הקהילתית המקומית שלה.

קישורים חיצוניים
----------------

* רקע על הספר בהוצאת בבל
* המדרכה פרק מתוך הספר - באתר הוצאת בבל
* יואב לרמן, הספר הכי חשוב בתחום תכנון הערים תורגם לעברית, עוד בלוג תל אביבי, 9 באפריל 2008
* ערן טמיר טאוויל, מותן וחייהן של ערים אמריקאיות גדולות, ערסיטקטורה, 4 במאי 2008
* מעין מור, בין תכנון עירוני לעלייתה הספונטנית של סולידריות חברתית, פוליטון, עיתון הסטודנטים של המחלקה למדע-המדינה באוניברסיטה העברית, 17 ביוני 2012
* מותן וחייהן של ערים אמריקאיות גדולות, באתר OCLC (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  גיא נרדי, ‏חלומות הפוכים: מדברים על עירוניות, גרים בפרברים, באתר גלובס, 4 בפברואר 2018  
תמר ברגר, במוסף "ספרים", בשבחי הצפיפות, באתר הארץ, 3 ביוני 2008
**מחכים לברברים** היא נובלה מאת הסופר הדרום אפריקאי, ג'ון מקסוול קוטזי זוכה פרס נובל לספרות לשנת 2003. הנובלה פורסמה בשנת 1980 והיא נחשבת לאחד הספרים הטובים של קוטזי. היא נבחרה על ידי הוצאת ספרי פינגווין להכלל ב"ספרים הגדולים של המאה ה-20". המלחין האמריקאי פיליפ גלאס כתב אופרה באותו שם, המבוססת על הספר, שהוצגה לראשונה ארפורט, גרמניה בספטמבר 2005. 

שמה של הנובלה לקוח משיר של המשורר היווני קונסטנדינוס קוואפיס.

עלילה
-----

הסיפור מתרחש ביישוב השוכן בפאתי ממלכה ששמה אינו ידוע. 

שופט היישוב הוא המספר והדמות העיקרית. חייו השלווים למדי בספַר מתערערים עם בואו ליישוב של כוח מיוחד של הממלכה בפיקודו של קולונל ג'ול המרושע. ישנן שמועות לפיהן הברברים מתכננים מתקפה על הממלכה. מסיבה זו קולונל ג'ול ואנשים מקיימים משלחת לחבל הארץ מעבר לגבולות הממלכה. הם אוסרים כמה "ברברים", מביאים אותם ליישוב, מענים אותם, הורגים כמה מהם, והולכים לעיר הבירה כדי להכין תוכנית מתקפה גדולה יותר כנגד הברברים. 

בינתיים, מתחילים להתרקם יחסים בין השופט לבין "נערה ברברית" אשר הושארה מאחור על ידי החיילים המענים, כשהפכו אותה לנכה ועיוורת. בסופו של דבר, השופט מחליט לקחת אותה בחזרה אל אנשיה שלה. לאחר מסע הרה סכנות באדמות השוממות, הוא חוזר לכפרו. זמן קצר לאחר מכן, כוחות הממלכה חוזרים ומתחילות צרותיו של השופט עצמו.

תרגום לעברית
------------

הספר יצא לאור בעברית בשנת 1984 בהוצאת עם עובד, בתרגומו של יהושע קנז.

עיבוד
-----

 ערך מורחב – **מחכים לברברים (סרט)**

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **מחכים לברברים** |

* מחכים לברברים, באתר OCLC (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007352982705171
* BnF: cb12307102m (data)
* GND: 4409664-1
* LCCN: no2008184897
* MusicBrainz work: 7f27311a-069d-416b-a046-e102c9f44c7e
* SUDOC: 03194955X
* VIAF: 174872974
* WorldCat (עם VIAF): 174872974

 |
**מכירת חיסול** (באנגלית: **The Gun Seller**) הוא ספרו הראשון של השחקן והסופר יו לורי. הספר עוסק בחייל בריטי בדימוס אשר נגרר בעל כורחו לעולם של ריגול ותככים. לורי הודיע כי הוא מתכנן לכתוב ספר המשך בשם "חייל של נייר" (The Paper Soldier), אולם נכון ל-2022 הוא טרם יצא לאור.

עלילה
-----

תומאס לאנג, חייל משוחרר מהמשמר הסקוטי, עובד לפרנסתו כשומר ראש וחי מהיד לפה. באחת מנסיעותיו, הוא פוגש באמסטרדם באדם בשם מקלסקי, אשר מציע לשלם לו הון עתק אם יתנקש בחייו של איש עסקים אמריקני בשם אלכסנדר וולף. לאנג מסרב להצעה, ומגיע לביתו של וולף כדי להזהיר אותו. הוא מגלה שוולף אינו בבית, ונקלע לקרב עם פורץ מסתורי שחדר פנימה. לאנג מתגבר על הפורץ ופוצע אותו קשה. הוא מצליח להתחמק מהזירה, אולם העניינים מסתבכים כאשר לאנג מגלה שמי שהזמין את הרצח הוא לא אחר מאשר אלכסנדר וולף עצמו. תוך זמן קצר מבין לאנג שנקלע בעל כורחו לפרשיית ריגול סבוכה שבה מעורבים ה-CIA, ה-MI6 וסוחרי נשק בינלאומיים.

ספר המשך
--------

לורי הודיע שהוא מתכנן לכתוב ספר המשך ל"מכירת חיסול" שייקרא "חייל הנייר". Amazon.com פרסמה הודעה על פיה הספר יצא בספטמבר 2007. עם זאת, כאשר התאריך המיועד הגיע, הודיע עורך דינו כי לא זו בלבד שהספר לא מוכן להוצאה לאור, לורי אפילו לא התחיל לכתוב אותו. כעבור שנתיים הוציא לורי הודעה נוספת על פיה הספר עדיין אינו מוכן. הוא לא פרסם הודעה מתי הספר אמור לצאת לאור.

קישורים חיצוניים
----------------

* מכירת חיסול, באתר OCLC (באנגלית)
* "מכירת חיסול" של יו לורי: בלש אחד לרפואה
* ביקורת ספר: מכירת חיסול/ יו לורי
**מעמד האישה: משפט ושיפוט, מסורת ותמורה** הוא ספר עיון מאת השופט פרופ' מנחם אלון (המשנה ה-11 לנשיא בית המשפט העליון), העוסק במעמד האישה כפי שהוא מתבטא במשפט העברי ובחוק במדינת ישראל. כותרת המשנה של הספר היא: "ערכיה של מדינה יהודית ודמוקרטית". הספר פורסם בהוצאת הקיבוץ המאוחד במסגרת ספריית "הלל בן-חיים" למדעי היהדות ומצוטט לעיתים בפסקי דין וחוות דעת משפטיות.

תוכן הספר
---------

הספר נפתח בהקדמה ארוכה המתארת את הליכתה של ההלכה לאחר האמנציפציה ביהדות אירופה ובמרכזים היהודיים שבארצות המזרח וצפון אפריקה. אלון דן במרחב שבין יצירתיות ואיפוק (אקטיביזם והימנעות) בנושא מעמד האישה בספרות השו"ת. 

חלק גדול מן הספר מוקדש להצגת ניתוח חוקים ופסקי דין במערכת המשפטית. אלון מרבה להציג חילוקי דעות בדרך פסיקת בתי המשפט ובתי הדין הרבניים ולהשוות את דין המשפט העברי למשפט האנגלי ופסיקות בית המשפט בארצות הברית. בין השאר נידונים  חוק שיווי זכויות האישה (תשי"א -1951), פסק הדין ברנט-אפלשטיין, פסק הדין בפרשת נגר, פרשת אזוגי, פסק דין פדידה (התעללות האיש באשתו), פסק דין וייל (הזכות לקיום יחסי אישות) ופרשת בבלי אותה מבקר אלון הן מצד פסיקת בית הדין הרבני והן מצד פסיקתו של השופט אהרן ברק.

אלון מנתח את סוגיית מתן זכות בחירה לנשים בראשית המאה ה-20 דרך עמדתו השלילית של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, פסיקתו היצירתית של הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, ועמדות נוספות של הרב יחיאל יעקב וינברג והרב משה פיינשטיין. בתוך כך נידונים סוגיית לימוד תורה לנשים, הסמכת נשים כטוענות רבניות, והכללת נשים בגוף הבוחר של רבנים. בנושא זה דן אלון בהרחבה בפסק הדין שנתן בפרשת לאה שקדיאל החלטה שאפשרה את ישיבתה במועצה דתית.

סוגיות נוספות שנסקרות: ירושת הבת והאישה, מניעת עגינות האישה, הפקעת קידושין (אפקעינהו רבנן לקידושין מיניה) ודיני ההרחקות. סוגיות תפילת נשים בציבור נפרשת תוך התבוננות בפסק הדין "פרשת נשות הכותל", מהמצב ההיסטורי של בית הכנסת ברחבת הכותל ועד דברי הנשיא מאיר שמגר ודעת המיעוט של השופט שלמה לוין בפסק הדין.

ראו גם
------

* מעמד האישה ביהדות
* מעמד האישה בישראל
* פמיניזם דתי (יהדות)

קישורים חיצוניים
----------------

* מירון ח. איזקסון, האם יש היבט נשי למשפט העברי בימינו- למקרא ספרו של השופט מנחם אלון, באתר הארץ, 22 במאי 2006.
* טובה אילן, על המדף: מעמד האישה למנחם אלון, עמודים - ביטאון הקיבוץ הדתי, כסלו תשס"ו.
* דוד סבתו, ‏ונהפוך-היא: מאבק כפול בשושן, **השילוח**, 13, מברואר 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb40025853w (data)

 |
**מפגש בברלין** הוא ספר מתח מאת מישקה בן דוד, שיצא לאור בהוצאת מעריב בשנת 2006. בן דוד שירת ב"מוסד" בתפקידי שטח, מודיעין ופיקוד. הגיע לדרגה גבוהה במוסד. בין היתר כיהן כראש מחלקת המודיעין של אגף המבצעים במוסד. הספר מתמקד בקונפליקט שבו נתון עובד בכיר ב"מוסד", בנם של ניצולי שואה המוצב בגרמניה.

עלילת הספר
----------

עלילת הספר נפתחת עם הצבתו של דור ליטווין, בכיר באגף המבצעים של המוסד, בשליחות הארגון בגרמניה כאיש הקשר של הארגון עם שירות הביון הפדרלי הגרמני. ליטווין הוא בנם של ניצולי שואה, אשר בעברו שירת כלוחם ומפקד בצנחנים ושימש כלוחם ומפקד ביחידה מבצעית במוסד. על שלושה מן המבצעים בהם השתתף בעברו הוענק לו צל"ש. בעקבות מידע על קבוצת צעירים ישראלים הרוצים לבצע פיגוע טרור בברלין ולפוצץ מכונית תופת בקרבת עצרת שעורכים גורמים ניאו נאצים לציון היום בו התאבד היטלר, נדרש ליטווין בהוראת ראש המוסד לשתף פעולה עם השירות החשאי הגרמני ולהביא ללכידתם של הישראלים. הדבר מציב בפני ליטווין קונפליקט מורכב ובמהלכו הוא נאלץ להתמודד עם סוגיות כגון גרמניה שלאחר השואה ומלחמת העולם השנייה, הרצון לנקמה בעם הגרמני ומורשת השואה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פתיחת הספר "מפגש בברלין", נענע 10
* הספר "מפגש בברלין", באתר "סימניה"

הערות שוליים
------------

1. ↑  נעמה לנסקי (צילומים: אי.פי, רויטרס), האיש שלנו במוסד, באתר ישראל היום, 20 באוגוסט 2010.
2. ↑  "עם שלא יודע לכבד את גיבוריו, לא יהיו לו גיבורים", באתר הארץ, 31 ביולי 2006
3. ↑  מישקה בן דוד, "**מפגש בברלין** ", הוצאת כתר, 2006, עמוד 28.
4. ↑  מישקה בן דוד, "**מפגש בברלין** ", הוצאת כתר, 2006, עמוד 8.
**משוואה עם נעלם** הוא ספרו השני של אורי אדלמן. הספר ראה אור בשנת 1998 בהוצאת כתר.

סיפור העלילה
------------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
עלילת הספר מסופרת דרך עיניו של גיל שדה, דוקטורנט למשפטים המתגורר בארצות הברית. את שירותו הצבאי עשה שדה כמפקד כיתה ביחידת חי"ר. לאחר שחרורו עבד שדה כמאבטח באל על והוא מיומן בקרב מגע ובשימוש באקדח. הודעה מוזרה שמשאיר אחיו במשיבון גורמת לו לשוב לישראל, ולנסות לברר לאן נעלם אחיו הצעיר יובל, בעברו קצין ביחידה מובחרת, אשר הוא אסיר במתקן הכליאה "דורות", שבועיים לפני תום תקופת מאסרו בת השנתיים. בשובו ארצה מגלה גיל גופה של נערת ליווי במטבח ביתו בתל אביב. הוא מתקשר לחברו, עורך הדין רון רפפורט, בנו של זכריה רפפורט שהוא עו"ד מפורסם המייצג את הצמרת הביטחונית בארץ. יחד הם מזעיקים את המשטרה שמטילה צו איסור פרסום על המקרה. בדרך זו הוא מגלה דברים שלא ידע על אביו, עמוס, בכיר במוסד שנאלץ לפרוש לאחר תקלה מבצעית חמורה בה היה מעורב, ונהרג בתאונת דרכים מסתורית לה היה יובל אחראי כביכול. במהלך החקירה פוגש שדה בהילה צלמת המסייעת לו, ומתאהב בה. בחקירתו מוצא עצמו שדה מתמודד מול פרשת ריגול בת שלושים שנים מחד ומול פרשת רצח סבוכה מן ההווה.

קישורים חיצוניים
----------------

* **משוואה עם נעלם**, אורי אדלמן, כתר 1998 - (קריאת הספר בתצוגה מקדימה באתר "גוגל ספרים" ספר זמין ברשת)
* הספר "משוואה עם נעלם", באתר "סימניה"
* אריאנה מלמד, מפיגים את המתח, באתר ynet, 7 ביוני 2001.
* (הספר בקטלוג ULI)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורי אדלמן, "**משוואה עם נעלם**", הוצאת מעריב - הוצאת כתר, 1998, עמוד 86.
2. ↑  אורי אדלמן, "**משוואה עם נעלם**", הוצאת מעריב - הוצאת כתר, 1998, עמוד 20.
3. ↑  אורי אדלמן, "**משוואה עם נעלם**", הוצאת מעריב - הוצאת כתר, 1998, עמוד 154.
4. ↑  אורי אדלמן, "**משוואה עם נעלם**", הוצאת מעריב - הוצאת כתר, 1998, עמוד 247.
5. ↑  אורי אדלמן, "**משוואה עם נעלם**", הוצאת מעריב - הוצאת כתר, 1998, עמוד 7.
6. ↑  אורי אדלמן, "**משוואה עם נעלם**", הוצאת מעריב - הוצאת כתר, 1998, עמוד 32.
7. ↑  אורי אדלמן, "**משוואה עם נעלם**", הוצאת מעריב - הוצאת כתר, 1998, עמוד 77.
8. ↑  גל פרל פינקל, מותחן שעדיין מספק את הסחורה, הבלוג **על הכוונת**, ‏ 3 במאי 2015.
**קבוצת הידית הכחולה** הוא ספר ילדים שכתבה הסופרת והמתרגמת הישראלית חנה סמואל, ואייר יוסף ולטר.

הספר, שיצא בספריית הפועלים/אנקורים בשנת 1947, מספר על פליטי שואה, על מכונת לחם אבודה ועל חבורת ילדים רבת תושייה, שיוצאת למסע בילוש.

עלילה
-----

יאיר ורותי גרים בשכונת הדר בחיפה. הימים הם לאחר מלחמת העולם השנייה. לא מזמן הצטרפו אל משפחתם הקטנה סבא וסבתא, שניצלו מן השואה ובאו לגור עמם, ובתחילה הייתה השמחה רבה, והתוכניות לעתיד היו רבות ויפות. סבא וסבתא כתבו, שהם שולחים ארגז ובו שארית רכושם, וביקשו לשמור מכל משמר על כל החפצים שבארגז. אם יזכו, גם הם וגם הארגז, להגיע בשלום, כתבו, יהיה הכול טוב ויפה. כולם יעברו לגור בכפר, ויהיה להם בית עם גינה, וכלב ותרנגולות.

כאשר הגיע הארגז, ראו מיד שחסר בו משהו, אבל לא דאגו יותר מדי. רק כשהגיעו גם סבא וסבתא, התברר שחסר דבר חשוב מאוד - מכונת לחם, שבידית שלה החביא סבא יהלומים - תכשיטים, שסבתא קיבלה מהוריה העשירים לנישואיה. במחיר היהלומים האלה התכוונו לקנות בית בכפר לכל המשפחה ולהתחיל חיים חדשים - והנה אבדה מכונת הלחם ועמה חלום הבית וכל הכרוך בו. אבל עם כל הצער, הרי החשוב הוא שהחיים ניצלו וכולם יחד עכשיו, כך מסבירה ליאיר אמו, כשהוא מרהיב עוז לחקור לבסוף לפשר העצב שנפל על הבית, ואת מכונת הלחם והיהלומים שבה צריך פשוט לשכוח ודי.

אבל יאיר איננו חושב, שצריך לשכוח ודי. הוא מספר קודם כל לאחותו הקטנה רותי ושניהם מנסים לגייס כסף, כדי למצוא את מכונת הלחם ולקנות אותה. רותי מוצאת עבודה - להוריד את הכלב של השכנה לטיול ברחוב. יאיר מוכר את אוסף הבולים שלו - קורבן גדול ונורא - ושניהם יוצאים למסע חיפושים בחנויות חפצים משומשים וכלי בית, אך לשווא. עד שבחנות אחת הם שומעים, שאכן הייתה מכונת לחם כזאת עד לא מזמן, ובאה אישה אחת לא צעירה וכנראה לא ענייה וקנתה אותה.

יאיר הוגה תוכנית למציאת אותה אישה לא צעירה ולא ענייה - הוא מגייס את חבריו הטובים לעזרה, והחבורה נענית ברצון. הם אוספים בקבוקים ריקים ממטבחי אנשים - ומציצים בגנבה: אולי יש שם מכונת לחם? הם עוזרים למשחיז הסכינים ומבקשים כלים להשחזה - אולי יש מכונת לחם להשחיז? ואז חלה התפנית הגורלית, כששלושת הילדים שעובדים אצל מחלק הקרח מצטרפים אליהם, לאחר שהקטן שבהם איבד חלק מכספו ורותי טובת הלב, שראתה אותו בוכה מרה, נתנה לו מכסף החיסכון היקר כדי שבעל עגלת הקרח לא יכעס עליו ויפטרו מהעבודה. למען רותי, משה מוכן לכל, אפילו להילחם עם עזרא, הגדול ממנו, אם צריך. וכך קורה, שמשה הקטן, דווקא הוא, מגלה את המכונה הנכספת ואם לא די בשמחה שהביא לידידיו החדשים, הרי בעלת המכונה שהתגלתה, לאחר שהתוודעה אל משפחתם של יאיר ורותי ושמעה את כל הסיפור, גם מבטיחה לשחרר את משה מעבודתו אצל מחלק הקרח ולשלוח אותו ללמוד בבית הספר, יחד עם רותי.

קישורים חיצוניים
----------------

* 
* קבוצת הידית הכחולה, באתר OCLC (באנגלית)
פירוש נוסף ערך זה עוסק בספר ילדים. אם התכוונתם לסגנון ציור, ראו צ'יבי (סגנון ציור).

**צ'יבי** (**Csibi**) הוא ספר ילדים מאת הסופר היהודי-הונגרי בלה סנש. 
הספר נחשב לקלאסיקה, והיה פופולרי מאוד בשנות החמישים בישראל.

הספר המספר על מאבקו של בן-עניים ישר ואמיץ, שילדי הכיתה בני-העשירים הטילו עליו חרם, עד שרכש את אהדת הכיתה והביא לה תהילה.

הספר אויר בגרסאותיו המוקדמות על ידי פולה טיבור (Pólya Tibor) ובגרסאותיו המאוחרות על ידי המאייר הצ'כי אונדז'יי סקורא (אנ').

עלילה
-----

כריכת הספר המקורי בהונגרית
סיפורו של ילד עני יתום מאביו, אישטוואן הורבץ', שמכורח הנסיבות נאלץ לעזוב את בית הספר שלו ואת חבריו, ולעבור לבית ספר בשכונת פאר, שם עובדת אמו במשק בית.
בבית הספר החדש הגימנסיה ברחוב הזיכרון, בכיתה החמישית, מתקבל צ'יבי בשנאה ובלעג על ידי התלמידים והמורים. 
חברו היחיד בבית ספרו החדש הוא טיבור לוי ("שפנפן"), ילד קטן וחלוש שסופג גם הוא התעללויות מילדים אחרים. 

הילד מכונה על ידי חבריו "צ'יבי" ככינוי גנאי לפרחח (בהונגרית):
"צ'יבי כינוי לטף, אך גם כינוי זילזול של המילה "צ'בס" שפרושה פרחח, גונב תרנגולות, קונדס" (הסבר בגוף הספר).

אולם הילד הדחוי פילס את דרכו בחברה באמצעות יושר, חריצות, כוח רצון ומנהיגות הבאים לידי ביטוי סביב משחק הכדורגל. 

המספר מזכיר בסיפורו ספרי ילדים אחרים וביניהם את הספר הנערים מרחוב פאל המתרחש גם הוא בבודפשט.

השראה
-----

הכדורגלן היהודי הונגרי יוז'ף בראון, שכונה צ'יבי, היווה ההשראה לספר..
הספר ראה אור בשנת 1919 – השנה שבה היה בראון בן ה-18 לכוכב החדש של הכדורגל בהונגריה וגיבור לאומי בהונגריה. 
צ'יבי בראון שיחק כמו הדמות הספרותית במ.ט.ק. הונגריה וזכה בה לתהילה.
למרות שנות התהילה, הוא מת בעבודות כפייה בגדודי העבודה ההונגריים בחזית הרוסית במלחמת העולם השנייה.

הקשר היהודי
-----------

בספר לא מוזכר כל קשר יהודי אך הסופר, מקור ההשראה, וחברו היחיד של הגיבור בסיפור הם יהודים.
גם משמו של הגיבור נרמז שהוא יהודי.
שם משפחתו, הורבץ', הוא שם שאימצו היהודים במקום השם יהודי הגלוי הורוביץ (המורה הקשוח מתבלבל בין שמות אלו).

המחבר בלה סנש, האמין מאוד בהשתלבות היהודים בחברה בהונגריה, והספר מקרין אופטימיות לאפשרות זו.
אולם גורלם של בתו של המחבר חנה סנש, של מקור ההשראה לספר יוזף (צ'יבי) בראון ושל שאר יהדות הונגריה היה אכזר מאוד.

תרגומים לעברית
--------------

הספר ראה אור בתרגום עברי מאת אביגדור המאירי בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת תש"י (1950), מלווה באיוריו של אונדז'יי סקורא (Ondřej Sekora). בשנת תשמ"ג-1983 הופיעה מהדורה ה' מחודשת של הספר.

קישורים חיצוניים
----------------

* **צ'יבי**, בתרגום אביגדור המאירי, בפרויקט בן-יהודה
* "צ'בי", הוצאת הקיבוץ המאוחד. פרטי הספר באתר ההוצאה
* ד. ל. מעט לעט | אביה של חנה, מעריב, 18 באוגוסט 1950
* רונן דורפן, "צ'בי", בלוג "תופעת דורפן" (אורכב 04.10.2013 בארכיון Wayback Machine) באתר ספורט 5, 2008, פורסם במקור בישראל היום.
* עדי רובינשטיין, "יוזף "צ'יבי" בראון 1901–1943", אתר תרבות, 2013.
* בלוג, "האבא של המיתוסים", בלוג תפוז, 2011.

הערות שוליים
------------

1. ↑  רונן דורפן, צ'יבי, באתר ספורט 5, 2008
**צרפת היהודית: מסה להיסטוריה בת זמננו** (בצרפתית: **La France juive, sous-titré Essai d'histoire contemporaine**) הוא ספר עיון אנטישמי מאת אדואר דרימון אשר היה לרב מכר, והשפיע רבות על התפתחות האנטישמיות בצרפת.

תוכן הספר
---------

דרימון פרסם את הספר לראשונה בשנת 1886, המהדורה הראשונה נמכרה ב-1,500 עותקים בתוך שנה. עד שנת 1945 הודפס הספר בכמאתיים מהדורות. אחת מהן, ב-1887, הייתה מקוצרת, זולה יותר ועממית; מהדורה אחרת, משנת 1892, הייתה מאוירת. התרגום לגרמנית זכה במרחב הדובר גרמנית להצלחה יוצאת מן הכלל.

ספרו של דרימון המשיך את רעיונותיו של אנרי רוז'ה גוז'נו דה מוסו (Henri Roger Gougenot des Mousseaux) כפי שהוצגו בספר "היהודי, היהדות ויהוד העמים הנוצרים" (*Le Juif, le Judaïsme et la judaïsation des peuples Chrétiens*), והפיץ את תאורית הקונספירציה הסודית המשותפת של היהודים, הבונים החופשים והיעקובינים נגד צרפת הקתולית באמצעות השיטה הרפובליקנית. בעיני דרימון, יסוד האנטישמיות אינו דתי כמו גזעני – ההבדל בין הגזעים ה"מנוגדים" – בין הארים ובין היהודים, הקרויים גם "השמיים". בתיאוריו את אפיוני היהודים לא שכח דרימון להזכיר "מגיפות" כמו הצהבת והאנמיה, הנוצרות לדעתו על ידי הדבקה בטפילים ספציפיים ליהודים, ואשר מזיקות ומחלישות את "הגזעים האצילים" כמו העמים הגאלים, הקלטים, הנורמנים והגרמנים. גם האשמת היהודים ב"רצח האל" (רצח ישו) מוצאת מקום מרכזי אצל דרימון, אולם אליה מתווספות רציחות רבות אחרות כמו חיסול מנהיגי הפרנקים, אבות הצרפתים, לרבות מותו של קרל הגדול. דרימון מציין גם את צאצאי עשרת השבטים האבודים של ישראל, שהגיעו עד לאתיופיה, סין ואפילו עד למורמונים בצפון אמריקה; גם שם, כמו באירופה, אחראים היהודים לשפל המוסרי. כל זאת, בתקופה של משבר כלכלי, שבה נהיו צרפתים רבים משוכנעים שכל צרותיה של צרפת נבעו מאנשי עסקים יהודים כמו רוטשילד, פרייר, פולד, נאקה ואחרים. דרימון לא ראה שום אפשרות של פתרון על ידי התנצרות, התבוללות, שיקום או חינוך מחדש של היהודים, ומשום כך קרא להוצאתם מחוץ לחברה הצרפתית. לספר נודעה השפעה רבה על התפתחותה של האנטישמיות בצרפת, וההצלחה לה הוא זכה, אפשרה לדרימון לפתוח ב-1892 את העיתון "לה ליבר פארול", שהמשיך בהפצת משנתו הגזעני, הקסנופובית והאנטישמית.

המנהל היהודי של העיתון "לה גולואה" (*Le Gaulois*; "הגאלי"), ארתור מייר‏ (Arthur Meyer;‏ 1844–1924), שכבודו נפגע אישית מהספר, קרא לדרימון לדו-קרב. שני הלוחמים שרדו בשלום את האירוע. מאוחר יותר, אותו ארתור מייר, שהפך לאנטי-דרייפוסיסט והמיר את דתו לדת הקתולית, אימץ לא מעט מרעיונותיו של דרימון, כולל האנטישמיים שבהם.

קישורים חיצוניים
----------------

* הספר בוויקיטקסט (בצרפתית)