recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
"**טורא אפורה**" (בארמית: ההר האפור) היא סדרה של שמונה הדפסי אבן שיצר הצייר אריה אלואיל באוסטריה בשנת 1924.

תיאור
-----

בין השנים 1925-1922 שהה אריה אלואיל בווינה, אוסטריה, שם למד אמנות והתקרב אל החוגים האקספרסיוניסטים. ב-1924 יצר את סדרת ההדפסים עבור תערוכה של קבוצת "קונסט-שאו" (Kunstschau) שהתקיימה בשנת 1925 בעיר. עם זאת, לא ברור האם אכן הוצגו העבודות בתערוכה זו. ההדפסים יצאו לאור כאלבום בשם "טורה אפורה", שהיה בעל שני שערים - האחד בעברית והשני בגרמנית תחת השם "Graues Band". בשנת 1925 חזר אלואיל לארץ-ישראל, אולם הוא לא הציג אותה מעולם. סדרת ההדפסים הוצגה לראשונה בתערוכה "שבת בקיבוץ", שהתקיימה בשנת 1998 במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן. בשנת 2011 הוצגה הסדרה בשנית באותו מוזיאון בתערוכה "אריה אַלוַאיל: מביתניה לוינה ובחזרה". בשנת 2015 הוצגו העבודות בתערוכה רטרוספקטיבית של האמן במשכן לאמנות ע"ש חיים אתר בעין חרוד ובתערוכה "100 שנות אמנות הדפס בישראל - הסדרות הגדולות" שהוצגה בסדנת ההדפס ירושלים.

שמונת ההדפסים נוצרו בטכניקה של הדפס-אבן, על נייר בגובה של 32 ס"מ וברוחב 24 ס"מ (כ"א). הסדר המיועד של ההדפסים איננו ידוע, אולם הם מציגים דימויים מסוייטים העשויים להתפרש כאלגוריים. בין הדימויים אדם קובר גופה כשברקע שלוש נשים; אדם בבית קברות; אשה המעניקה פרח לילד או גבר; דמות גבר עירום על ברכיו כלצידו אבן ומקל נדודים; דמות גבר כורע בפני אישה ולראשה כתר על רקע עיר העולה בלהבות ועוד. סגנון היצירה של ההדפסים הוא חופשי, ומדגיש את הרישום החופשי של האמן על נייר ההעברה אל פלטת ההדפס. סגנון הרישום מתבסס על שילוב בין כתמיות לבין ניגודיות בין הדימוי לרקע. חלק מן הדמויות אף נוצרו על ידי יצירת חללים נגטיבים ברישום. בכל העבודות הרישום איננו מגיע לקצוות הפורמט, כי אם מסתיים ב"פתאומית", דבר המעצים את תחושת הדרמה. גליה בר אור טענה כי הסדרה מבטאת "קרע וסכסוך פנימי" המבטאים "חרדה ואבדן לצד מה שנדמה ככמיהה לגאולה ותחיה". וזיהתה בה עירוב של איקונוגרפיה נוצרית ויהודית.

פרשנות ביוגרפית לעבודות הציע מוקי צור שראה בעבודות ביטוי של תקופת שהותו של האמן בביתניה עילית, תקופה שקדמה לנסיעתו של אלואיל לוינה. לעומתו, הדגישו שולה קשת וגדעון עפרת את הממד האלגורי-היסטורי בעבודות, המבטא את גורל העם היהודי.

לקריאה נוספת
------------

* בר אור, גליה, **אריה אלואיל: אות, דמות, נוף**, המשכן לאמנות ע"ש חיים אתר, עין חרוד, 2015
* קשת שולה, "מביתניה לווינה ובחזרה: התבוננות חדשה בסדרת ההדפסים של אריה אלואיל 'טורא אפורה'", **קתדרה** 145 ,תשרי תשע"ג [2014]

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: בר אור, גליה, **אריה אלואיל: אות, דמות, נוף**, המשכן לאמנות ע"ש חיים אתר, עין חרוד, 2015, עמ' 46.
2. ↑  קשת, שולה, "מביתניה לווינה ובחזרה: התבוננות חדשה בסדרת ההדפסים של אריה אלואיל 'טורא אפורה'", **קתדרה** 145 ,תשרי תשע"ג[2014]
3. ↑  בר אור, גליה, **אריה אלואיל: אות, דמות, נוף**, המשכן לאמנות ע"ש חיים אתר, עין חרוד, 2015, עמ' 60.
4. ↑  ראו: בר אור, גליה, **אריה אלואיל: אות, דמות, נוף**, המשכן לאמנות ע"ש חיים אתר, עין חרוד, 2015
5. ↑  קשת, שולה, "מביתניה לווינה ובחזרה: התבוננות חדשה בסדרת ההדפסים של אריה אלואיל 'טורא אפורה'", **קתדרה** 145 ,תשרי תשע"ג[2014]
6. ↑  ראו: עפרת, גדעון, **100 שנות אמנות הדפס בישראל**, סדנת ההדפס ירושלים, 2015, עמ' 20
**פורטמן רוד** (אנגלית: **Portman Road**) הוא אצטדיון כדורגל בעיר איפסוויץ' שבמחוז סאפוק שבאנגליה. פורטמן רוד הוא אצטדיונה הביתי של קבוצת איפסוויץ' טאון, החל משנת 1884. תכולתו של האצטדיון כוללת 30,311 מקומות ישיבה.

האצטדיון אירח מספר פעמים את משחקי הנבחרת הצעירה של אנגליה ומשחק אחד של הנבחרת הבוגרת נגד קרואטיה בשנת 2003. האצטדיון אירח גם אירועי ספורט אחרים כגון משחקי הוקי שדה ומפגשי ספורט בינלאומיים. לאחרונה, האצטדיון אירח גם הופעות מוזיקה של אר.אי.אם. ואלטון ג'ון.

האצטדיון עבר שיפוצים בתחילת שנות ה-2000, ומספר מקומות הישיבה עלה מ-22,600 ל-30,311; בכך הפך לאצטדיון הגדול ביותר במזרח אנגליה.
שיא האוהדים למשחק באצטדיון היה 38,010 אלף אוהדים במשחק נגד לידס יונייטד בשנת 1975.

מחוץ לאצטדיון מוצבים פסלים בדמותם של אלף רמזי ובובי רובסון, מאמני הקבוצה בעבר.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פורטמן רוד** |

* פורטמן רוד, באתר הרשמי של איפסוויץ' טאון
* פורטמן רוד באתר Stadium Guide
* פורטמן רוד באתר World Stadiums

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: f5de2b20-ce0f-4c39-96dc-1992d56312cb

 |
**רדיום היל**
(למפת אוסטרליה מוגדלת)בריזבןבריזבן
סידניסידני
קנברהקנברה
מלבורןמלבורן
הובארטהובארט
אדליידאדלייד
פרת'פרת'
דרוויןדרוויןרדיום היל**רדיום היל**(למפת אוסטרליה רגילה)בריזבןבריזבן
סידניסידני
קנברהקנברה
מלבורןמלבורן
הובארטהובארט
אדליידאדלייד
פרת'פרת'
דרוויןדרוויןרדיום היל**רדיום היל**(למפת אוסטרליה הדרומית רגילה)אדליידאדלייד
מאונט גמביירמאונט גמבייר
מארי/ברידג'מארי  
ברידג'  

פורט אוגוסטהפורט אוגוסטה
פורט לינקולןפורט לינקולן
פורט פיריפורט פירי
ויקטור/הארבורויקטור  
הארבור  

ויאלהויאלה
קובר פידיקובר פידי
**ו  
י  
ק  
ט  
ו  
ר  
י  
ה**
**נ.  
ס  
א  
ו  
ת'  
ו  
י  
י  
ל  
ס**
**קווינסלנד**
**הטריטוריה הצפונית**
**א  
ו.  
ה  
מ  
ע  
ר  
ב  
י  
ת**
**האוקיינוס  
ההודי**רדיום היל**רדיום היל**(למפת אוסטרליה הדרומית מוגדלת)אדליידאדלייד
מאונט גמביירמאונט גמבייר
מארי/ברידג'מארי  
ברידג'  

פורט אוגוסטהפורט אוגוסטה
פורט לינקולןפורט לינקולן
פורט פיריפורט פירי
ויקטור/הארבורויקטור  
הארבור  

ויאלהויאלה
קובר פידיקובר פידי
**ו  
י  
ק  
ט  
ו  
ר  
י  
ה**
**נ.  
ס  
א  
ו  
ת'  
ו  
י  
י  
ל  
ס**
**קווינסלנד**
**הטריטוריה הצפונית**
**א  
ו.  
ה  
מ  
ע  
ר  
ב  
י  
ת**
**האוקיינוס  
ההודי**רדיום היל**רדיום היל**
רדיום היל, תמונה מ-1954
**רדיום היל** (באנגלית: **Radium Hill**) היה מכרה אורניום שפעל באוסטרליה הדרומית בין השנים 1906–1961. זה היה מכרה האורניום הראשון של אוסטרליה. במהלך תקופת השיא שלו בין השנים 1954–1961 ייצר המכרה כמעט מיליון טון של עפרות נושאות דוידיט כדי לייצר 860 טון של U3O8. סביב המכרה הוקמה עיירה קטנה שמנתה בשיאה 1,100 תושבים וכיום היא עיר רפאים.

היסטוריה
--------

ב-1906 גילה הכורה ארתור ג'ון סמית' חומר רדיואקטיבי כ-40 ק"מ דרומית-מזרחית לאולרי. סמית' היה סבור שמדובר בתחמוצת פח או טונגסטן. הוא שלח דגימות ממנו לאוניברסיטת אדלייד, שם הגאולוג דאגלס מוסון גילה שמדובר ברדיום ואורניום. מוסון גילה במכרה גם עקבות של אילמניט, רוטיל, מגנטיט, המטיט, פיריט, כלקופיריט, קוורץ, ביוטיט, כרום, ונדיום ומוליבדן. מוסון בחר לקרוא למינרל הייחודי שנמצא במכרה דייווידיט על שמו של אדג'וורת דייוויד. המכרה נקרא בתחילה "מכרה הקרנוטיטים של סמית'", אולם בהמשך הציע מוסון לקרוא לו "רדיום היל". סמית' חכר את המכרה מממשלת אוסטרליה הדרומית, יחד עם 5 הק"מ הסמוכים לו, ועבד בו במשך שנתיים.

ב-1908 הוקמה "חברת רדיום היל" שחכרה את האזור ואף חפרה מכרות נוספים פרט למכרה שסמית' פתח. ב-1911 חברת רדיום היל פתחה בית זיקוק מיוחד בסידני. חלק מהרדיום שנכרה במכרה נמכר לארנסט רתרפורד ומארי קירי. ב-1914 נסגרו המכרה ובית הזיקוק. ב-1923 נרכש המכרה בידי "החברה לטיפול ברדיום וביסודות נדירים". החברה הקימה ליד המכרה מפעל טיהור בניסיון להשתמש ברדיום לצרכים רפואיים. הניסיון נכשל, וב-1932 המפעל נסגר שוב.

לאחר מלחמת העולם השנייה נפתח המכרה מחדש, הפעם תוך התמקדות בחיפוש אורניום. ממשלת אוסטרליה הדרומית בנתה תחנת רכבת בסמוך למכרה כדי להקל את גישת העובדים אליו. עד מהרה נוצרה עיירה קטנה מסביב למכרה שאף כללה בית ספר ובריכת שחיה. המכרה נסגר ב-1961.

מחקר של ממשלת אוסטרליה שבוצע בשנת 1979 מצא כי שכיחות מקרי המוות מסרטן בקרב עובדי רדיום היל לשעבר הייתה פי ארבעה מהממוצע הארצי. לפי הדו"ח, 59% מהכורים שעבדו מתחת לקרקע שם במשך תקופה של שנתיים או יותר מתו מסרטן.

קישורים חיצוניים
----------------

* Radium Hill Historical Association Retrieved 8 November 2016.
**טוראית בנג'מין** (באנגלית: **Private Benjamin**) הוא סרט קומי אמריקאי משנת 1980 בכיכובה של גולדי הון. הסרט היה אחד משוברי הקופות הגדולים של תחילת שנות ה-80. הוא היה מועמד לפרס אוסקר בשלוש קטגוריות: שחקנית ראשית, שחקנית המשנה והתסריט המקורי.

תקציר עלילת הסרט
----------------

ג'ודי בנג'מין היא יהודייה צעירה, שמתגייסת לצבא ארצות הברית לאחר שבעלה הטרי נפטר מהתקף לב במהלך קיום יחסי מין בליל הכלולות שלהם. כבר בטירונות היא מגלה כי הצבא הוא לא בדיוק מה שהובטח לה בלשכת הגיוס. בימים הראשונים היא סובלת מהמשמעת הצבאית ואף שוקלת לפרוש, אך לאחר תקופה מסוימת מסתגלת ואף זוכה לשבחים ממפקדיה. באחת החופשות מהצבא היא פוגשת בהנרי טרמונט, רופא צרפתי שרמנטי ומתאהבת בו. הרומן שלהם נמשך תקופה קצרה מאוד – הנרי חייב לחזור לפריז.

ג'ודי, שנחושה להמשיך את היחסים מצליחה להשיג לעצמה הצבה לשרת במפקדת כוחות נאט"ו בבריסל. עם הגיעה לאירופה היא מחדשת את הקשר עם הנרי והוא מציע לה נישואין. סרן לואיס, המפקדת של ג'ודי, מגלה כי הנרי חבר במפלגה קומוניסטית ודורשת ממנה להיפרד ממנו, אחרת היא תאלץ אותה לפרוש מן הצבא. ג'ודי בוחרת לפרוש מן השירות ועוברת להתגורר בביתו של הנרי בפריז.

בחייהם המשותפים בפריז מתגלה צדו האחר של הנרי הוא מנסה לשלוט בכל צעדי של ג'ודי, מאלץ אותה לחתום על הסכם ממון ואף בוגד בה עם האקסית שלו ועם המשרתת. לג'ודי נמאס מהתנהגותו והיא עוזבת אותו באמצע טקס הנישואין שלהם.

צוות שחקנים
-----------

* גולדי הון – טוראית ג'ודי בנג'מין
* איילין ברנן – סרן דורין לואיס
* ארמנד אסנטה - הנרי טרמונט
* רוברט וובר – קולונל קליי תורנבוש
* סאם ונאמייקר – טדי בנג'מין, אביה של ג'ודי
* ברברה ברי – הארייט בנג'מין, אמה של ג'ודי
* הארי דין סטנטון – סמל ראשון ג'ים באלארד
* סאלי קירקלנד - הלגה
* קרייג טי. נלסון - סרן ויליאם וודברידגי
* אלברט ברוקס - ייל גודמן

סדרת המשך
---------

בעקבות הצלחת הסרט הפיקה רשת CBS סדרת טלוויזיה בעלת אותו שם. הסדרה שודרה במשך 3 עונות בשנים 1981 – 1983 וזכתה בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב.

קישורים חיצוניים
----------------

* "טוראית בנג'מין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "טוראית בנג'מין", באתר נטפליקס
* "טוראית בנג'מין", באתר AllMovie (באנגלית)
* "טוראית בנג'מין", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "טוראית בנג'מין", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "טוראית בנג'מין", באתר אידיבי
* "טוראית בנג'מין", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**צ'בֶנֶבּוּרי** (בגאורגית: **ჩვენებური**, פירוש: שלנו, בסגנון שלנו, בטורקית: **Çveneburi**) היא קבוצה אתנית של מהגרים מוסלמים ממוצא גאורגי, שהתיישבו בטורקיה באזור שבו הרוב איננו גאורגי. המושג "שלנו" מבדיל אותם כקבוצה נפרדת מהגאורגים הנוצרים, והמוסלמים הטורקים, כי הצ'בנבורי הם מוסלמים סונים מהמד'הב של האסכולה החניפית.

היסטוריה
--------

הצ'בנבורי הגיעו לטורקיה בשלושה גלים של הגירה. הגל הראשון היה במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית של 1828–1829 ואחריה, כאשר השער הנשגב (השלטון הע'ותמני) כבש את גאורגיה מידי האימפריה הרוסית. הגל השני התחיל כקבוצה קטנה של מהגרים שהגיעה בעקבות הראשונים, עד שבזמן המלחמה העות'מאנית-רוסית של 1877–1878, גבר קצב המהגרים, ועירב מהגרים מהמחוזות ההיסטוריים של גאורגיה, שהיו בעלי אוכלוסייה מוסלמית ניכרת כמו: נפת ארטווין, אג'ריה, נפת ארדהאן, סמצחה וגוריה תחתית. המהגרים מאג'ריה היו ידועים גם בשם לפי מקום מוצאם. כמו למשל גאורגים מבתומי נקראו בטומלואר (Batumlular), גאורגים מכובולתי נקראו צ'ורקסולואר (Çürüksulular). הגל האחרון, המוהג'יר (مهاجر), ידוע כמוּהַג'ירוֹבּי (მუჰაჯირობა), הותיר הרבה מחוזות עם רוב של גאורגים מוסלמים, שבפועל צומצמה. המוהג'יר שהתרחש בשנת 1921, כאשר הטורקים נכנעו סופית בתביעתם לקבל את אג'ריה, בהסכם קארס, בו החזירו הטורקים את אג'ריה (יחד עם בתומי), תמורת העיר קארס והעיר ארדהאן. הגל האחרון עירב גם מוסלמים דוברי טורקית מאג'ריה עילית.

תפוצה
-----

הצ'בנבורי חיים במפוזר בכל שטחה של טורקיה, אף על פי שהם מרוכזים בעיקר ב-2 מחוזות. 

* חוף הים השחור, בנפות גירסון, אורדו, סמסון וסינופ, עם שלוחות באמסיה וטוקט. הצ'בנבורי, במיוחד באזור אוניה, אורדו, טרמה וצ'רשמבה, שימרו את השפה והמסורת.
* צפון-מערב טורקיה, בנפות דוזסה, סקריה, קוג'אלי, בורסה ובאליקסיר.

הצ'בנבורי מהווים רק חלק קטן מהגאורגים שחיים בטורקיה, שמספרם נאמד בכ-1.5 מיליון איש, כאשר הצ'בנבורי מהווים רק כ-50,000 איש.

זיהוי אתני
----------

הזיהוי האתני של הצ'בנבורי עוצב, ביסודו של דבר, על ידי הקרע עם הגאורגים הנוצרים. הצ'בנבורי בדרך כלל נמנעים משימוש במילה כּארתבֶלי (ქართველი), כמילה שמתייחסת אליהם, מכיוון שלדעתם הדבר מציין זיהוי כנוצרים. הם מעדיפים להשתמש במילה גוּרג'י (გურჯი), כאשר מילה זו מדויקת יותר ובעלת הקשר מוסלמי. האסלאם עדיין ממלא תפקיד מרכזי בחיי רוב הצ'בנבורי.
נישואי תערובת עם קבוצות סוניות אחרות נפוצות. בחלק מהמחוזות, אוניי למשל, בתולות הצ'בנבורי הן כלות נדרשות, כאשר האוכלוסייה הטורקית המקומית רואה בהן כנשים יפהפיות שעובדות קשה. התופעה הזו מאיצה התבוללות תרבותית ולשונית של הקהילה. 

היסטוריונים טוענים כי השלטון הטורקי עודד ייחוס אתני של הצ'בנבורי כטורקים, הדמות הבולטת מבין ההיסטוריוגרפים אלו, היה מחמט פהרטין קירזיוגולו (Mehmet Fahrettin Kırzıoğlu). בני צ'בנבורי רבים אימצו את הרעיון ואפיינו את עצמם כ"אסרים" (Acar) מהאזור ההיסטורי הטורקי אסריסטן. 

מתוך כוונה למצוא זהות פוליטית, איבריה אוזקן (İberya Özkan), העורך של המגזין צ'בנבורי, ועלי ארסלן, מנהל המערכת של הפורטל Gamarcoba (בגאורגית גַמַרג'וֹבּה פירושו שלום), יצרו 2 קטבים. אסלן מאשים את אוזקן על היותו "כרתווליסט", וכי האינדיקטור החשוב ביותר של הצ'בנבורי הוא האסלאם [דרושה הבהרה].

ראו גם
------

* עמים טורקיים
* לאזים
* אימרחווי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'בנבורי** בוויקישיתוף
* www.chveneburi.net, בגאורגית, טורקית ואנגלית
* www.gamarcoba.somee.com, בגאורגית, טורקית ואנגלית
**תקופת אזוּצִ'י-מוֹמוֹיאמָה** היא תקופה בהיסטוריה של יפן שנמשכה ככל הנראה מ-1568 ועד לשנת 1600 והיוותה את החלק המרכזי של תקופת סנגוקו, תקופה ארוכה של מלחמת אזרחים ששררה ביפן, במהלכה יפן אוחדה מספר פעמים תחת שלטון אחד שהתפרק זמן מה לאחר מכן, ולבסוף אוחדה תחת טוקוגאווה איאיאסו שייסד את שוגונות טוקוגאווה וסיים את מלחמת האזרחים הארוכה. התקופה קיבלה את שמה משמן של טירותיהן של שני השליטים הבולטים של התקופה: אודה נובונאגה שאיחד את יפן מבירתו בטירת אזוצ'י וממשיכוטויוטומי הידיושי שאיחד את יפן ושלט מטירת מומויאמה.

תחילתה של התקופה חופפת את שלהי תקופת אשיקאגה שקדמה לה. ב-1568, בעוד יפן שסועה במלחמות אזרחים ואוזלת ידו של השלטון המרכזי ניכרת בכל. הצליח נובונאגה, שהיה בן למשפחת סמוראים, לאחד תחתיו מספר מחוזות ביפן ולצאת לקרב על עיר הבירה קיוטו. נובונאגה הצליח לכבוש את העיר, הקים בה את טירתו והחזיר לשלטון את אשיקאגה יושיאקי, נצר לשוגונות אשיקאגה ששלטה לפנים במדינה והשוגון ה-15 במספר והאחרון משושלת זו. יושיאקי שימש כשליט בובה תחת ידיו של נובונאגה ולאחר 5 שנים, ב-1573, הדיח אותו נובונאגה סופית מהשלטון. 

בשנת 1582 המצביא אקצ'י מיטסוהידה בגד בנובונאגה וכיתר אותו בבית תה, ונובונאגה ביצע ספוקו על מנת שלא ליפול בידי האויב. את מקומו כשליט בפועל של המדינה תפס עוזרו טויוטומי הידיושי. טויוטומי יצא למלחמה ברוצח של אדונו והביס אותו והצליח לאסוף די כוח כדי לחזור ולשלוט בבירה קיוטו ומשם גם להשתלט על כל יפן שהפכה שוב למדינה מאוחדת תחת דגלו ב-1590. הידיושי לא קיבל את התואר שוגון, כיוון שלא נמנה עם משפחות האצולה ביפן, אך תחת זאת קיבל מן הקיסר את התואר **טאיקו** - תואר כבוד שני במעלה. הידיושי העביר את מפקדתו לאוסקה אך השאיר נציגות גם במומויאמה, משם ניהל את קשריו עם החצר הקיסרית. לאחר שהתפנה מאיחוד ארצו, פנה הידיושי למלחמות חוץ וניהל שתי מערכות כושלות נגד קוריאה ואף התכוון להגיע בכיבושיו לסין.

כאשר נתבשרה יפן על מותו של הידיושי בשנת 1598, הועבר השלטון בקיסרות לעוזרו השני של נובונאגה טוקוגאווה איאיאסו, שעם קבלת הכח לידיו יצא להתקפה כנגד כל בני הידיושי באשר הם, וזאת כדי לנטרל כל דרישת ירושה מצד יורשיו החוקיים של אדון הקיסרות הקודם. לאחר שוך הקרבות, בשנת 1600, החזיק איאיאסו בכח שלטוני אדיר ביפן. בשנת 1603 הוא זכה לקבל את התואר שוגון והקים באדו (טוקיו של ימינו) את שוגונות טוקוגאווה שעתידה לשלוט ביפן עד לאמצע המאה ה-19. הקמת שוגונות טוקוגאווה בידי טוקוגאווה איאיאסו מסמלת ביפן את תחילתה של תקופת אדו, הידועה גם כתקופת טוקוגאווה.

ראו גם
------

* טירות של תקופת אזוצ'י-מומויאמה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תקופת אזוצ'י-מומויאמה** בוויקישיתוף
* אריה בביץ', היסטוריה של יפן - ימי הביניים, באתר אגודת הידידות ולשכת המסחר ישראל-יפן
* תקופת אזוצ'י-מומויאמה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* יפן, היסטוריה, תקופת אזוצ'י-מומויאמה, 1568-1603, דף שער בספרייה הלאומית
* תקופת אזוצ'י-מומויאמה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

| היסטוריה של יפן |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| התקופה הפלאוליתית • תקופת ג'וֹמוֹן • תקופת יאיואי • תקופת קוֹפוּן • תקופת אסוּקה • תקופת נארה • תקופת הייאן • תקופת קַמַקוּרָה • תקופת אשיקאגה • תקופת אזוּצִ'י מוֹמוֹיאמה • תקופת אֶדוֹ • תקופת מייג'י • תקופת טאישוֹ • תקופת שׁוֹוָּה • תקופת הֶייסֶי • תקופת רֶאִיוָוה | יפןיפן |

 |
| פורטל יפן |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007529236505171
* GND: 4471030-6
* LCCN: sh85069471
* NDL: 00568287

 |
בתים בסמטה. בבית מימין ניתן להבחין בגג המשונן, בבית משמאל הוסר עיצוב זה. המדרגות המובילות לגג מקוריות
**שכונת פקידי אַפָּ"ק** היא מתחם מגורים שהוקם בתל אביב ב-1921 עבור פקידים בכירים באפ"ק, לימים בנק אנגלו-פלשתינה. המתחם הוקם כשביל ללא מוצא היוצא מרחוב שפ"ר, המחבר בין רחוב נחלת בנימין לשוק הכרמל וכרם התימנים.

האדמות שעליהן הוקמה השכונה נרכשו ב-1913, אך רק בעקבות מאורעות תרפ"א הואצו בנייתה ואכלוסה. את השכונה תכנן יוסף טישלר, ובתיה נבנו סביב שביל ללא מוצא שבקצהו כיכר קטנה. המתחם כלל עשרה בתים, כולם בני קומה אחת, מוקפים בגינות ובעלי גגות משוננים. הבתים נחשבו מפוארים יחסית לזמנם, וכללו אמבטיות, אריחי חרסינה וגגות שניתן לעלות אליהם. בכל הבתים השתכנו עובדי הבנק, למעט בית מספר 1, בו התגורר הסופר אשר ברש.

זמן קצר לאחר הקמת השכונה התברר כי בשל החיפזון שבבנייתה, לא נערכו כל בדיקות הקרקע הדרושות. בעיות ניקוז הובילו להצפות, חלק מהיסודות שקעו וסדקים הופיעו בחלק מקירות הבתים. ב-1923 נערכו התיקונים הנדרשים, בפיקוחם של האדריכל יוסף ברלין ושותפו המהנדס ריכרד פסובסקי. ב-1925 הורחבו חלק מהבתים, ולאחדים מהם נוספו קומות.

במשך השנים נהרס אחד מהבתים (בית מספר שמונה), ובמקומו נבנה בית בסגנון הבינלאומי. בבתים אחרים נוספו קומות, וחזיתות הגגות המשוננות שלהם נהרסו. השביל שסביבו הוקמו הבתים היה לכביש, המכונה סמטת שפ"ר, והכיכר הקטנה שבקצהו נהרסה כדי לאפשר תנועת כלי רכב.

לקריאה נוספת
------------

* יוסי גולדברג, שולה וידריך, עידית עמית-כהן, **תל אביב. עיר גלויה** (2009), עמ' 114-111.
* ברוך רביד, הפרק "מבוי פקידי אפ"ק" בספר **יוסף טישלר: אדריכל ומתכנן ערים בתל אביב**, הוצאת מרכז באוהאוס, 2008

קישורים חיצוניים
----------------

* תמונות בתים בסמטת שפ"ר באתר ymap
* מיכאל יעקובסון, מי מכיר את הסמטה הנסתרת בלב ת"א? בעיקר מי שזכה להתגורר בה, באתר Xnet‏, 9 ביולי 2018
כרזה נוספת של הסרט
**20 מיליון מיל אל כדור הארץ** (באנגלית: ‎**20 Million Miles to Earth**) הוא סרט מדע בדיוני אמריקני משנת 1957. הסרט בוים על ידי נתן ה. ג'ורן וכיכבו בו ויליאם הופר, ג'ואן טיילור ופרנק פוגליה.

עלילת הסרט
----------

דייגים באיטליה מבחינים בחללית המתרסקת לתוך הים. הדייגים ממהרים לחפש ניצולים, ונכנסים לחללית דרך חור שנפער בה. הם מוצאים רק שני אנשים שנשארו בחיים וממהרים להוציא אותם מתוך החללית ולברוח ממנה לפני שהיא טובעת. אנשים אשר היו שותפים לפרויקט הטיסה של החללית (שהייתה לכוכב הלכת נוגה) מוצאים את הדייגים אשר חילצו את ניצולי ההתרסקות ושואלים אותם שאלות בנושא. 

בינתיים, ילד שמטייל על חוף הים מוצא גליל מתכת עם גוש חומר דמוי ג'לי בתוכו. הילד מוציא את גוש החומר מתוך הגליל ולוקח אותו אל וטרינר מקומי. הילד משכנע את הווטרינר לקנות את גוש החומר. במקביל, שני הניצולים מהתרסקות החללית מתעוררים במרפאה קטנה ואחד מהם חולה במחלה קשה ומת. הניצול השני ממהר למצוא את גליל המתכת. 

הרופאה שהייתה במרפאה שבה התעוררו ניצולי ההתרסקות חוזרת לביתה, שהוא גם ביתו של הווטרינר. בכניסתה לבית, מגלה הרופאה שמתוך הג'לי שקנה הווטרינר יצא יצור משונה. הרופאה מראה לווטרינר את היצור, וזה מתלהב ומחליט לקחת אותו לגן הזואולוגי. כשהרופאה והווטרינר מתכוננים לנסוע אל הגן הזואולוגי, הם מגלים לתדהמתם שהיצור הכפיל את גודלו. 

משלחת נוספת של אנשים שהיו חברים בפרויקט הטיסה לנוגה מאתרת את הילד שמצא את גליל המתכת וזה מספר להם על הווטרינר לו מכר תוכנו של הגליל. המשלחת מאתרת את הווטרינר, ממש בזמן להגיע אל היצור שגדל בהרבה מגודלו המקורי וברח. חברי המשלחת רודפים אחרי היצור לתוך חווה, וכמעט תופסים אותו, אבל הוא מצליח לתקוף את בעל החווה ולברוח. 

המשלחת חוזרת לבסיסה והוגה תוכנית חדשה ללכידת היצור. משלחת חדשה מצליחה לאתר את היצור ולהפיל עליו רשת חשמלית, וזו גורמת לו להלם ולאיבוד הכרתו. ניצול ההתרסקות יוצא עם כתבים לראות את היצור, שנמצא באותו זמן במעבדה וגדל לממדי ענק. היצור מצליח להתעורר מהתרדמת ולברוח מהמעבדה. היצור זורע הרס רב, והצבא יוצא בעקבותיו. אחרי מרדף ארוך בעקבות היצור, הוא מטפס על הקולוסיאום. הצבא יורה לעברו ומפיל אותו יחד עם אבנים כבדות מהקולוסיאום, המוחצות אותו למוות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **20 מיליון מיל אל כדור הארץ** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של 20 מיליון מיל אל כדור הארץ

* "20 מיליון מיל אל כדור הארץ", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "20 מיליון מיל אל כדור הארץ", באתר נטפליקס

* "20 מיליון מיל אל כדור הארץ", באתר AllMovie (באנגלית)

* "20 מיליון מיל אל כדור הארץ", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "20 מיליון מיל אל כדור הארץ", באתר Box Office Mojo (באנגלית)

* "20 מיליון מיל אל כדור הארץ", באתר אידיבי

* "20 מיליון מיל אל כדור הארץ", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית)

* "20 מיליון מיל אל כדור הארץ", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**דינוקרוקוטה** (שם מדעי: ***Dinocrocuta***; מילולית: "צבוע נורא") הוא סוג של טורף נכחד מקבוצת דמויי חתול שהיה דומה מאוד לצבוע מודרני אך היה גדול יותר. הוא חי ברחבי אירואסיה מסין עד ספרד ובצפונה של אפריקה של תקופת המיוקן.

טורף גדול זה הגיע במין *Dinocrocuta gigantea* לגובה 1.3–1.9 מטר ואורך הגולגולת שלו הגיעה ל-43 ס"מ. הוא הגיע למשקל של 300 קילוגרם, קרוב מאוד למשקל של טיגריס סיבירי, הגדול שבדמויי החתולים המודרניים. שאר המינים היו קטנים יותר ושקלו עד 200 ק"ג. בדומה לצבועים היו לו לסתות בעלי עוצמת נשיכה חזקה מאוד ביחס לגודלו.

הדינוקרוקוטה היה טורף או אוכל נבלות שלא ברור אם צד לבד או בקבוצות, אך ידוע שהוא ניסה לצוד גם בעלי חיים גדולים ממנו שיכולים להיות של נקבות, צעירים וחלשים. מאובנים של הקרנף הקדום כילותריום מראים סימני נשיכה חזקים על גולגולתו, אשר נעשו מנשיכת דינוקרוקוטה. מאובנים נוספים שמראים נשיכות נוספות מראים שהקרנף הצליח לברוח מטורפו ולשרוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דינוקרוקוטה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
האפיפיור **קלמנס השני** (בלטינית: **Klemens II**, במקור: **Suidger, Graf von Morsleben und Hornburg**, זידגר, גרף פון מורסלבן והורנבורג; נפטר ב-9 באוקטובר 1047) היה אפיפיור מ-25 בדצמבר 1046 ועד מותו. ראשון בסדרה של אפיפיורים ממוצא גרמני שמונו על ידי היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לאחר שהדיח את קודמיהם.

ביוגרפיה
--------

זידגר נולד בהורנבורג, סקסוניה התחתונה בשנת 979. ב-1040 התמנה לבישוף במברג. ב-1046 הצטרף להיינריך השלישי במסעו לאיטליה ובדצמבר אותה שנה השתתף בוועידה האקומנית בסוטרי. הוועידה הדיחה הן את האפיפיור המכהן בכוח זרועו, בנדיקטוס התשיעי וסנדקו, שרכש את הכהונה גרגוריוס השישי, והן את הטוען לכתר, סילבסטר השלישי ומינתה, בהשפעתו של היינריך השלישי, את זידגר (שנטל לעצמו את השם קלמנס השני) כמועמד מוסכם שיביא יציבות לכס הקדוש. אחד ממאבקיו של קלמנס השני היה בתופעת השמעונות, רכישת משרות כהונה בכסף, ששיאה היה ברכישת הכהונה האפיפיורית על ידי גרגוריוס השישי. מיד לאחר ההכתרה יצאו המלך והאפיפיור הנבחר לרומא, שם הכתיר קלמנס את היינריך לקיסר האימפריה הרומית הקדושה. 

באופן נדיר, קלמנס נותר בישוף במברג במקביל לכהונתו כבישוף רומא (משרתו הכנסייתית של האפיפיור). לדבר הייתה משמעות כלכלית בתקופה הפיאודלית כיוון שהבישוף שהוא גם שליט פיאודום קיבל מיסים מאנשי הדיוקסיה שלו.

קלמנס ליווה את היינריך במסעו חזרה לגרמניה ובמסעו חזרה לרומא חלה. הוא מת בדרכו חזרה, ליד פזארו. גופתו הושבה לעירו והוא נקבר בקתדרלת במברג, כך שקברו הוא קבר האפיפיור היחיד מצפון להרי האלפים.

מיד לאחר היוודע דבר מותו של קלמנס, נכנס בנדיקטוס התשיעי לארמון הלטראנו ונטל לעצמו מחדש את כתר האפיפיור.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קלמנס השני** |

* ערך באנציקלופדיה הקתולית (באנגלית)
* קלמנס השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**גרגוריוס השישי** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**בנדיקטוס התשיעי** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007364972605171
* CANTIC: a10399355
* CiNii: DA18292427
* GND: 118777335
* ISNI: 0000 0004 4467 3303
* LCCN: nr99036645
* NKC: skuk0003421
* NTA: 071434534
* RERO: 02-A012417067
* SUDOC: 129171417
* ULAN: 500355666
* VcBA: 495/9331
* VIAF: 232186617
* WorldCat (עם VIAF): 232186617

 |
**צ'ארלס האנטר גרהארט** (באנגלית: **Charles Hunter Gerhardt** ‏; 6 ביוני 1895 – 12 באוקטובר 1976) היה מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית, אשר פיקד על הדיוויזיה ה-29 בחזית מערב אירופה במלחמת העולם השנייה, ובכלל זה בחוף אומהה במהלך הנחיתה בנורמנדי.

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייו

גרהארט נולד ב-6 ביוני 1895 לקצין קבע בצבא ארצות הברית, שסיים לבסוף בדרגת בריגדיר גנרל. בשנת 1913 החל גרהארט את לימודיו בווסט פוינט, ובשנת 1917 הוסמך כלוטננט משנה זמן קצר לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה. בין חבריו שסיימו עמו היו מת'יו רידג'וויי, מארק קלארק, ג'וזף לוטון קולינס, ארנסט הרמון, נורמן קוטה, לורנס קייזר, פרדריק אוגוסטוס אירווינג, ברייאנט מור, וויליאם קלי הריסון, ועוד רבים אחרים שהגיעו לתפקידי פיקוד בכירים במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה.

### קריירה צבאית

בתחילה שירת גרהארט ביחידת פרשים בטקסס, ולאחר מכן לחם בחזית המערבית במסגרת הדיוויזיה ה-89.

לאחר המלחמה מילא גרהארט תפקידים שונים בצבא, ובשנת 1932 נבחר לשופט באירועי הרכיבה במשחקים האולימפיים שהתקיימו בלוס אנג'לס.

### מלחמת העולם השנייה

בזמן המתקפה היפנית על פרל הארבור היה גרהארט מפקד חטיבת הפרשים ה-56, ובאוגוסט 1942 מונה למפקד הראשון של הדיוויזיה ה-91 שהייתה אחראית על אימון הטירונים לצבא. ביולי 1943 מונה גרהארט למפקד הדיוויזיה ה-29 שהוצבה בדרום-מערב אנגליה לקראת הפלישה לנורמנדי.

גרהארט היה מפקד קפדן שהקפיד מאוד על המשמעת, ומסופר עליו שגער בחייל שהשליך קליפת תפוז על הקרקע במהלך הלחימה בחוף אומהה. גרהארט פיקד על הדיוויזיה ה-29 החל מהנחיתה בחוף אומהה, ועד לסיום מלחמת העולם השנייה. שיעור הנפגעים בדיוויזיה היה גבוה מאוד, ובמהלך הלחימה ספגה הדיוויזיה 20,600 הרוגים, פצועים ושבויים. כמו כן נחשב גרהארט למפקד רופף מבחינה מוסרית, משום שפתח בית בושת לחיילי הדיוויזיה ברן, עד שהורה עומר בראדלי לסגור אותו.

### לאחר המלחמה

לאחר המלחמה הורד גרהארט לדרגת קולונל, בעקבות שיעור האבדות הגבוה שספגה הדיוויזיה, ועקב העמדה המוסרית הרופפת שלו. גרהארט שימש כנספח ההגנה של ארצות הברית בברזיל ובתפקיד בפורט מיד, מרילנד, ובשנת 1948 פרש מהצבא בדרגת מייג'ור גנרל.

ב-9 באוקטובר 1976 מת גרהארט בביתו, ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'ארלס גרהארט** בוויקישיתוף
* צ'ארלס גרהארט

הערות שוליים
------------

1. ↑  סטיבן אמברוז, "יום הפלישה", הוצאת זמורה-ביתן, 2002, עמ' 406

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2004019574
* NARA: 10611827
* SNAC: w63n2r22
* VIAF: 9550205
* WorldCat: lccn-no2004019574

 |
**טיטי נחושתי** (שם מדעי: *Plecturocebus cupreus*) הוא מין של פרימט החי באמריקה הדרומית במדינות פרו וברזיל.

מאפיינים
--------

אורכו של הטיטי הנחושתי עד 80 סנטימטרים כשחצי מהאורך מהווה הזנב ומשקלו 1 קילוגרם. פרוותו של הטיטי שעירה ובצבע אדום נחושתי (זה מקור שמו של הקוף) כשהזנב בצבע שחור-לבן. הטיטי הנחושתי פעיל ביום. בלילה ואפילו ביום שכמזג האוויר חם מדי הטיטי נח על העצים. הטיטי הנחושתי חי בקבוצות גדולות הכוללות את הזכר, הנקבה והצאצאים שלהן. לעיתים הם חיים בקבוצות הכוללות גם קופים אחרים כמו מרמוסטים וקופי טמרין. הטיטי הנחושתי חי ביערות הגשם של אמריקה הטרופית וניזון בעיקר מפירות יער, עלים, פירות הפיקוס, חרקים וביצים. עונת הרבייה היא מיולי עד נובמבר ולאחריה נולד צאצא אחד לאחר 4 חודשי היריון. תוחלת החיים של הטיטי הנחושתי בטבע אינה ידועה אך בשבי תוחלת החיים היא עד 26 שנים. הטורפים של הטיטי הנחושתי כוללים עופות דורסים גדולים כמו ההרפיה (עוף), עיט נצי אורמטי, עיט גואני מצויץ, בזי יערות, חנקיים כמו רב-חנק אזמרגדי ורב חנק מצוי, יגוארים והסמור טאירה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טיטי נחושתי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------
**טיטי אדום-בטן** (שם מדעי: ***Plecturocebus moloch***) הוא מין ממשפחת הצבוסיים שבתת-סדרת קופים רחבי אף.

המין נפוץ במרכז ברזיל, אך רק סמוך לאגן הניקוז של האמזונאס ובנביעות נהר האורינוקו.

המין מונוגמי. הצאצאים נולדים בחודשים דצמבר עד אפריל. משך ההיריון אינו ידוע. הגעה לגודל מרבי בגיל 10 חודשים, על אף שהגעה לתצורת השיניים הבוגרת אורכת 15 חודשים מהלידה.

הזכרים משתתפים באופן פעיל בגידול הצאצאים, ואף סוחבים אותם למעט בזמן ההנקה. צעירים עוזבים את המבנה החברתי של המשפחה בגיל 2-3 שנים.

המין יימצא לרוב בצמחייה נמוכה ובקרבת נהרות. הם נצפו משחרים מזון אף על הקרקע. קבוצות המשפחה טריטוריאליות ביותר, הן מורכבות מזכר בוגר, נקבה וצאצאיהם ממספר עונות רבייה. גודל ממוצע למשפחה כזו הוא 3.3 פריטים.

כיתר מיני הפרימטים הנאו-טרופים (מלבד הסוג דורוקולי), המין פעיל בשעות היום. שיחור המזון מופרע בשעות הצהריים החמות לטובת מנוחה קלה. הם ישנים בקבוצת המשפחה, בעצים סבוכים עתירי זלזלים שמסתירים אותם מפני טורפים שונים. המשפחה נוהגת לפקוד את אותו עץ כל לילה. הסוג טיטי נחשב בעל תכונות קוליות מגוונות מאשר מינים נאו-טרופים אחרים, ובכלל מיתר הקופים. התנהגות חברתית עיקרית הנעשית במבנה המשפחתי היא ניקוי הדדי (Grooming), שנעשה בסמוך למנוחת הצהריים. ביטוי נוסף לקרבה הוא שילוב הזנבות בין המינים, שנעשה בתדירות גבוהה ובכל מפגש אקראי ובמנוחה בין פריטים בקבוצה, שילוב הזנבות נעשה אף בזמן שינה.

המין ניזון ממגוון פירות ובכמות מרובה, הוא ניזון אף מפירות מיני הפיקוס. שאר התזונה מורכבת מעלים, חרקים, ביצים וחסרי חוליות קטנים.

בשנת 1996 נקבע על ידי IUCN כי שימורו של המין הוא ללא חשש/סיכון נמוך. הערכה מחודשת נעשתה בשנת 2003 עקב בירוא יערות נרחב באגן האמזונאס וקיטוע תחום המגורים המזרחי של המין בדרום מדינת פארה בברזיל. אולם, האוכלוסייה הגלובלית של המין לא נמצאה בסיכון באותו זמן ולכן נקבע כי שימורו ללא חשש.

למין זה תפוצה נרחבת יותר מכל יתר המינים בסוג. את חלקו הצפון-מערבי של תחום מחייתו בצמוד למורדות נהר טפז'וס, הוא חולק עם המין טיטי הופמנס. את חלקו הדרום-מערבי של תחום מחייתו בצמוד ליובלי נהר ז'ורוונה, הוא חולק עם המין טיטי אפר שחור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טיטי אדום-בטן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* GBIF
 |
**קלנקן** (שם מדעי: ***Kelenken***) הוא סוג של עוף אימה ענקי, מסדרת הקריאמאים, אשר חי באמריקה הדרומית (בייחוד באזור ארגנטינה של היום) הקדומה בתקופת המיוקן, לפני 15 מיליון שנה. הוא היה העוף הגדול ביותר במשפחת עופות האימה, אך קטן במשקלו מהברונטורניס שחי באותה תקופה.

מאפיינים
--------

סוג זה הוגדר בשנת 2007 ונכלל בו מין אחד - *Kelenken guillermoi*. הוא קרוי על שם מפלצת הקלנקן, מתרבות האינדיאנים בני הקבוצה האתנית של הטוולצ'ה, שוכני הפמפס.

הקלנקן היה עוף עצום בעל גולגולת באורך 71 סנטימטרים - הגולגולת הגדולה ביותר של עוף כלשהו שנמצאה, הגיע לגובה של כשלושה מטרים ולמשקל של עד 160 קילוגרם. הוא היה העוף הגדול ביותר בתחומי תפוצתו, יחד עם הארגנטוויס, והיה מסוגל לטרוף את כל היצורים הקטנים בתחומי מחייתו.

ייתכן שרדף אחרי טרפו במרחבי הערבות הקדומים, והכה אותו עם מקורו העצום עד שמת. אפשרות נוספת היא שחיכה לטרפו במסתור, תקף אותו ממארב ותפס טרף קטן יותר עם מקורו הענקי. ייתכן גם שגנב טרף מטורפים אחרים באמצעות ממדיו העצומים וקריאותיו הצורמות, בדומה לנשרים ועיטים מודרניים.

בתרבות
------

עוף זה הופיע בסדרה טורפים פרהיסטוריים ובמשחקים עולם היורה: המשחק וJurassic World: Alive.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קלנקן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**צ'ארלס ג'ורג' ויקהאם** (באנגלית: **Charles George Wickham**; ‏11 בספטמבר 1879 - 20 ביולי 1971) היה מפקדה הראשון של משטרת צפון אירלנד ויועץ למשטרות שונות ברחבי האימפריה הבריטית.

ויקהאם נולד כבן רביעי למשפחת חקלאים ותיקה מיורקשייר. הוא למד בבית הספר הארו ובשנת 1899 התגייס לצבא. הוא שירת שנתיים במלחמת הבורים בגדוד נורפוק וזכה לציון לשבח. במלחמת העולם הראשונה הוא לחם בצרפת ובולדיווסטוק ולאחר המלחמה נטל חלק במשלחת סיוע בריטית לצבא הלבן במלחמת האזרחים ברוסיה. בשנת 1919 נשלח לאירלנד בה נלחם במלחמת העצמאות האירית. בנובמבר 1920 הוא מונה למפקד אזור במשטרה האירית, אחראי על שישה מחוזות בצפון אירלנד ועם הקמת משטרת צפון אירלנד, כוח השיטור המלכותי של אלסטר, במאי 1922 הוא הועמד בראשה. גישתו של ויקהאם, שהאחריות הכוללת על ביטחון צפון אירלנד תימסר לידי משטרת צפון אירלנד ולא לידי כוח השיטור המיוחד בראשות הגנרל סלי-פוד, זכתה לתמיכת השלטונות שהעניקו לו פיקוד מלא על הכוח החדש באוגוסט 1922. באמצע שנות ה-20 של המאה ה-20 הוא זכה לתואר אבירות.

ויקהאם החזיק בתפקיד מפקד משטרת צפון אירלנד עד שנת 1945. בשנת 1945 הוא נשלח ליוון לאמן את משטרת יוון, תפקיד בו כיהן עד 1952. בשנת 1946 הוא נשלח על ידי משרד המושבות, בהמלצת הנציב העליון אלן קנינגהם, לחקור את תפקוד משטרת המנדט והוא הגיש המלצות בתחילת דצמבר 1946. ויקהאם יעץ למפקדת המשטרה לפרק את המשטרה הניידת ובמקביל לחזק את מחלקת החקירות הפליליות של משטרת המנדט. עקב השתלשלות האירועים המהירה לא בוצעו רוב הצעותיו, פרט לפירוק המשטרה הניידת.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Lt. Col. Sir Charles Wickham, Royal Ulster Constabulary Website
2. ↑  Paul McMahon, British spies and Irish rebels, pages 152-153
3. ↑  Paul McMahon, British spies and Irish rebels, page 195
4. ↑  Neni Panorgia, Chapter 4. 1945–1946: White Terror, Dangerous Citizens
5. ↑  Tim Jones, Postwar Counterinsurgency And The SAS, 1945-1952, pages 28-29
6. ↑  Police Expert in Palestine, פלסטיין פוסט, 22 בנובמבר 1946
7. ↑  יעקב ראובני, **ממשל המנדט בא"י, 1920 - 1948, ניתוח היסטורי מדיני**, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 1993, עמ' 159.
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**גרהרד רוזנקרנץ** (24 ביוני 1900 – 1 באוגוסט 1979) היה רופא פנימי ישראלי, ייסד וניהל את המחלקה הפנימית בבית חולים הכרמל, היה ממייסדיו ומנהלו הראשון של בית חולים הכרמל (1970–1945).

ביוגרפיה
--------

רוזנקרנץ נולד ב-אינסטרבורג גרמניה. למד רפואה בקניגסברג, מינכן, לייפציג ודרזדן שם סיים את לימודיו בשנת 1925.

בין השנים 1933 – 1925 עבד כרופא פנימי באינסטרבורג.

בשנת 1933 עלה לארץ ישראל עם רעייתו עליזה ובתו רות. השתקע בחיפה. התקבל לעבודה בקופת חולים כרופא מחליף, בהמשך עבד כרופא בקיבוצים.

לאחר מספר שנים מונה לסגן רופא מחוזי של קופת חולים כללית בחיפה.

רוזנקרנץ יזם את הקמת "בית חולים הכרמל" ומונה למנהלו הראשון בשנת 1945, תפקיד אותו ביצע במשך 25 שנים. במקביל לעבודתו כמנהל בית החולים מונה רוזנקרנץ למנהל מחלקה פנימית כ-60 מיטות אשפוז.

רוזנקרנץ פרש לגמלאות בשנת 1970. לאחר שיזם את הקמת "בית חולים הכרמל" החדש, שכנע את משה סורוקה שלבית חולים הכרמל במתכונתו המצומצמת אין זכות קיום וצריך לבנות בית חולים כללי גדול, או לסגור אותו לאלתר.

במרכז קופת חולים הוחלט להתחיל בבניית בית חולים "הכרמל" חדש. רוזנקרנץ השתתף בתכנון בית החולים החדש שנפתח בשנת 1976.

רוזנקרנץ נפטר ב-1979.

חיים אישים
----------

ב-4 באפריל 1948 איבד את בתו היחידה רות ואת נכדתו אילנה בת 11 החודשים בהפגזה על משמר העמק.

הניח בן ובת (כרמלה 1958–2009) מאשתו השנייה פרנציסקה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אמירה קהת, סיפורו של מקום, "בית חולים 'כרמל' הישן", באתר העמותה לתולדות חיפה

הערות שוליים
------------

1. ↑  "רופאיה של ארץ ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, ערך : רוזנקרנץ גרהרד, עמוד 390
2. ↑  בית חולים הכרמל היסטוריה
3. ↑  תיירת בעיר, פרק ט"ז בית החולים הוותיק - חורב 2, אמירה קהת
4. ↑  אילנה אפרתי אתר ההגנה
5. ↑  טור' רות אפרתי רוזנקרנץ אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל, משרד הביטחון
**טיטניק** (גרמנית: Titanic) הוא סרט תעמולה גרמני נאצי המתאר את טביעתה של טיטניק. הסרט יצא לאקרנים בנובמבר 1943 בשטחים הכבושים של גרמניה בזמן המלחמה. הסרט לא שודר בגרמניה עצמה. מטרתו של הסרט, כפי שיוזף גבלס תיאר אותו היה להרים את המורל של העם הגרמני. אך לאחר הקרנה אחת הובהר כי הסרט לא ביצע את פעולתו והוא לא חזר להקרנה נוספת. הסרט משתמש בסיפור טביעתה של טיטניק כרקע לסיפור גבורתו של הקצין הנאצי פטרסון ואהובת ליבו.

עלילה
-----

הסרט מציג את בעלי המניות של חברת האוניות וייט סטאר ליין. המניות של החברה ירדו והנשיא ברוס איזמי וחבריו מחליטים לנצל את הפלגת הבכורה כדי לבצע הונאה. הם מוכרים את המניות שלהם, במטרה להמשיך ולהוריד את המניות ואז לרוכשן שוב בזול לפני שהטיטניק תגיע ליעדה. כאשר הטיטניק תגיע לניו יורק יום לפני התאריך המצופה המניה תחזור למחירה המקורי וכך ירוויחו הון. על מנת להשיג את התוצאה הרצויה חיוני שטיטניק תפליג במהירות שיא, ובקו ישר ליעדה. זאת למרות הסכנה ההולכת וגוברת של קרחונים. הקצין הראשון הגרמני פטרסון מתחנן בפני איזמי, והקברניט להאט את הקצב אך הם לא מקשיבים. הוא מנסה לשכנע גם את הנוסעים החשובים של הספינה אך נתקל רק בתגובות המדברות על חוזקה של הטיטניק והיותה בלתי ניתנת לטביעה. בינתיים רואים את הנוסעים הבריטים, מתנהגים בצורה נלוזה, רודפי בצע, ובוגדניים. לבסוף הטיטניק פוגעת בקרחון. הם מתחילים בפינוי האנשים. הגרמנים מהמחלקה השלישית דואגים אחד לשני ומסרבים לעזוב בלי לנסות לעזור לאחרים. בעוד שאנשי המחלקה הראשונה מאבדים את עשתונותיהם. פטרסון מסכן את חייו פעמים רבות כדי להציל את חייהם של נשים וילדים רבים, כמו גם את אהובתו, אשת חברה רוסית שירדה מנכסיה.

הפקה
----

הפקת הסרט הייתה קשה. ההפקה התחילה ב-1942 כשמצבה של גרמניה היה טוב. אך ככל שהזמן עבר המצב בחזית השתנה. המתח והקשיים הנובעים ממצב המלחמה שגרמניה הייתה בו השפיעו על כל המעורבים בסרט. סט הסרט הושפע ממזג האוויר, ומהפצצות של בעלות הברית. המורל היה נמוך ורבים שתו. הבמאי סלפין קיבל תלונות כי המלחים הטרידו את הנשים השחקניות בסרט. לאחר שהעז להתלונן על המצב, הבמאי נעצר על ידי גבלס, ונרצח בתאו. השחקנים מרדו כנגד גבלס אך הוא איים עליהם וכך השתיק אותם. גבלס הביא את ורנר קלינגלר כבמאי וכך הסתיימה הפקתו. 

לקראת סיום המלחמה הספינה בה השתמשו לצלם את הסרט, קאפ ארקונה, שימשה להרג אסירי מחנות הריכוז. הנאצים מלאו את הספינה בחמשת אלפים אסירים, ביניהם יהודים לא מעטים, ושלחו אותה לשוט באוקיינוס עד שהופצצה.

ראו גם
------

התעמולה הנאצית

קישורים חיצוניים
----------------

* "טיטניק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "טיטניק", באתר נטפליקס
* "טיטניק", באתר AllMovie (באנגלית)
* "טיטניק", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "טיטניק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  כתבה על הסרט
2. ↑  ניתוח הסרט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2020023160
* WorldCat (עם LCCN): no2020-023160

 |
**בוריס צלניקר** (**Boris Tselniker**; נולד ב-‏1952 בקישינב, ברית המועצות) הוא פסל ישראלי המתמחה במיניאטורות ובפיסול בעץ בשילוב עם אבן, עצם וכסף.

צלניקר נולד במשפחת רופאים ולאחר סיום לימודיו התיכוניים למד בפקולטה לכוח הידראולי במכון החקלאי של קישינב, שם קיבל תעודה של מהנדס הידראולי. הוא שירת בצבא בחיל התותחנים. לאחר שחרורו מהצבא למד צלניקר טופוגרפיה ועבד בתחום. הוא השתתף במשלחות גאולוגיות וגיאופיזיות במולדובה ובמזרח הרחוק, בקמצ'טקה, בסחלין, באיים הקוריליים, בפרימורסקי ובחברובסק ועוד.

צלניקר יצר את פסליו הראשונים ב-1981, כשהוא משתמש בחומרים שהובאו מהמזרח הרחוק, שיני לוויתן זרע, ניבתן, שנהב של ממותה, קרן צבי ואבני נוי. באותה שנה גם השתתף לראשונה בתערוכה, תערוכת האמנות הרפובליקנית בקישינב. בין השנים 1981 ל-1989 השתתף צלניקר ב-15 תערוכות אזוריות, לאומיות ובינלאומיות שהתקיימו בקישינב, באודסה ובמוסקבה.

מיניאטורות עצמות רבות, שיצר צלניקר, נרכשו על ידי המוזיאון המולדבי להיסטוריה של הדתות (כיום מוזיאון ההיסטוריה של מולדובה), משרד התרבות של ברית המועצות, גלריות פרטיות כגון "מאדים" (מוסקבה) וגם על ידי אספנים פרטיים שונים. בשנים 1983–1987 צלניקר למד תולדות האמנות באוניברסיטת אוראל יקטרינבורג.

ב-1990 עלה צלניקר עם משפחתו (הוא נשוי לבתו של נאום אפלבאום) לישראל וגם בה השתתף בתערוכות רבות. ב-1992 זכה במקום הראשון בתערוכת האמנות המיניאטורית מונטנה בארצות הברית עבור הרכב העצמות הצינוריות "מתגלגל דרך החיים". בשנת 1993 למד באקדמיה לאמנות בצלאל למעצבים בירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* Boris Tselnicker (באנגלית)
* תצלומים של חלק מיצירותיו
* Vizita la atelierul artiștilor plastici Boris și Natalia Tselnicker (ברומנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007524927605171

 |
הגדול במשפחה -Tityra semifasciata
**טיטירדיים** (שם מדעי: **Tityridae**) הם משפחה של ציפורי שיר החיים ביערות באזורים טרופיים של אמריקה הדרומית. בני משפחה זו הם קרובות של המשפחות טירניים, מנקיניים וקוטינגיים ובעבר מינים שונים השתייכו למשפחות אלה. עם זאת משפחה זו לא מוכרת על פי כל החוקרים וחלקם רואים בהם מינים של טירניים או אף של קבוצות טקסונים ללא מקור.

הם עופות בינוניים (לסדרה) באורך 9–22 ס"מ ובעלי נוצות מקושטות, בעיקר בזנבם. הם בעלי ראשים גדולים ומקורים מוארכים ונוקשים, עיניים גדולות וציצת ראש גדולה. חלקם בעלי ראשים אדומים או לבנים ואחרים בעלי מקור ארוך.

הם חיים בין ענפי היער ומחפשים ציד של חרקים אותם הם חוטפים בזריזות. הם מצויים בעיקר ביערות ומשמיעים שריקות חזקות.

סוגים
-----

* *Tityra*
* *Schiffornis*
* *Laniocera*
* *Iodopleura*
* סוג ומין יחיד *Laniisoma elegans*
* סוג ומין יחיד *Xenopsaris albinucha*
* *Pachyramphus*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טיטירדיים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק באנטי-אפיפיור קלמנס השביעי. אם התכוונתם לאפיפיור שכיהן בין השנים 1532–1534, ראו קלמנס השביעי.

פסל ראשו של קלמנס השביעי, המוזיאון באביניון
**רוברט מז'נבה** (1342 – 16 בספטמבר 1394) היה אנטי-אפיפיור אשר נבחר כאפיפיור קלמנס השביעי על ידי קרדינלים צרפתיים אשר התנגדו למינויו של אורבנוס השישי. רוברט מז'נבה היה האנטי-אפיפיור הראשון באביניון במסגרת הקרע המערבי בכנסייה הקתולית.

ביוגרפיה
--------

רוברט מז'נבה נולד כבנו של אמאדאוס השלישי, דוכס ז'נבה, ב-1342. הוא התקדם בהיררכיה הכנסייתית, מונה לבישוף של טרואן (Thérouanne) ב-1361 ולקרדינל ב-30 במאי 1371.

קיימת בעייתיות היסטורית בניתוח פעילותו של רוברט, שכן מרבית העדויות שנותרו בידינו נכתבו על ידי מתנגדיו מן הזרם המרכזי של הכנסייה הקתולית. אלה תיארו אותו כאדם אכזר, אשר נטה בערוב ימיו אף לשחיתות כנסייתית. בין 1376 ו-1378 שירת רוברט כשליח הכס הקדוש בצפון איטליה. ב-1377 החליט לשים קץ למרידות במדינת האפיפיור, ובייחוד בצ'סנה. הוא פיקד על כוחות ברטאניים שהיו שייכים לקונדוטיירי ג'ון הוקווד, על מנת לכפות על צ'סנה להצטרף למדינת האפיפיור; בין היתר, נטען כי הורה על טבח של בין 2500 ל-5000 תושבים, מעשה אשר נחשב לנפשע גם באותם ימים והקנה לו את הכינוי "הקצב מצ'סנה" או "המוציא להורג מצ'סנה".

ב-20 בספטמבר 1378 נבחר רוברט לאפיפיור על ידי קבוצת קרדינלים אשר לא היו מרוצים ממנהיגותו של אורבנוס השישי. זה האחרון נבחר בהליך מפוקפק. במהלך הקונקלווה צרו בני רומא על הוותיקן כשהם דורשים את מינויו של אורבנוס, אפיפיור ממוצא רומאי. מינוי זה הפך את רוברט לאנטי-אפיפיור (אדם אשר נבחר לכס הקדוש על ידי קבוצה אופוזיציונית לוותיקן) והוא היה הראשון בשושלת של אנטי-אפיפיורים אשר כיהנו באביניון לאחר הקרע המערבי. הפיצול, אשר נמשך עד לשנת 1417 היה פיצול פוליטי: צרפת, סקוטלנד, קסטיליה, אראגון, נווארה, פורטוגל, בית סבויה, דנמרק, נורווגיה ומספר מדינות קטנות בגרמניה הכירו בסמכותו. מכיוון שלא יכול היה להישאר באיטליה, עבר לאביניון שבצרפת, והפך להיות תלוי בחסדיו של הכתר הצרפתי. חלק ניכר ממדינות האפיפיור שלו נתרמו ללואי השני מנאפולי (Louis II of Anjou) ועל מנת להשיג משאבים הוא פנה לשמעוניות - מינוי בעלי תפקידים כנסייתיים תמורת כסף.

האנטי-אפיפיור קלמנס השביעי מת באביניון ב-16 בספטמבר 1394 ואת תוארו ירש האנטי-אפיפור בנדיקטוס השלושה עשר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קלמנס השביעי** בוויקישיתוף
* קלמנס השביעי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  כ-4000 איש על-פי האנציקלופדיה הקתולית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007462989705171
* BNE: XX889764
* BnF: cb121862337 (data)
* CiNii: DA06079105
* GND: 118723502
* HDS: 012559
* ICCU: SBLV193052
* ISNI: 0000 0000 8343 4808
* LCCN: n80056916
* NLP: A34271806
* NTA: 071434518
* RERO: 02-A000036930
* SELIBR: 294245
* SNAC: w6pp2dmq
* SUDOC: 074262718
* VcBA: 495/58840
* VIAF: 316415963
* WorldCat: lccn-n80056916

 |
**צ'ארלס ארצ'יבלד ברוקס האודלי** (באנגלית: **Charles Archibald Brookes Hoadley** ‏ 1 במרץ 1887 בוויקטוריה - 28 בפברואר 1947 בוויקטוריה) היה גאולוג אוסטרלי.

חייו
----

האודלי סיים את לימודיו באוניברסיטת מלבורן בשנת 1911 כמוסמך להנדסת מכרות, והיה חבר במשלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה בהנהגת דאגלס מוסון, בשנים 1911–1914. האודלי היה חבר בקבוצת הבסיס המערבי. כף האודלי, שקבוצת הסיור והמחקר גילתה, נקרא על שמו.

בשנים 1914–1916 היה האודלי מרצה להנדסה בבית הספר למכרות בבלאראט, ויקטוריה, ולאחר זאת התמנה למנהל המכון הטכנולוגי של פוטסקריי (1992-1916), משרה בה החזיק עד מותו בשנת 1947. בשנת 1915 קיבל את מדליית הקוטב מטעם המלך ג'ורג' החמישי ובשנת 1936 הוכתר בתואר מפקד במסדר האימפריה הבריטית.

### צופיות

בשנת 1909 ייסד האודלי את אחת מקבוצות הצופים הראשונות בפוטסקריי, מלבורן, מדינת ויקטוריה. הוא היה מפקח ראשי של סניף עמותת הצופים במלבורן, משנת 1927 עד 1937.

הערות שוליים
------------

1. ↑   Coolantarctica Biography of Hoadley]

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ADB: hoadley-charles-archibald-brookes-6688
* ISNI: 0000 0003 7761 3756
* NLA: 48563771
* PIC: 297154
* Trove: 1469582
* VIAF: 254898462
* WorldCat: viaf-254898462

 |
**בוריס רומנוביץ' רוטנברג** (ברוסית: **Борис Романович Ротенберг**; ‏נולד ב-3 בינואר 1957) הוא כלכלן ואיש עסקים יהודי רוסי ממוצא פיני, הבעלים של בנק SMP וקבוצת הכדורגל סוצ'י (לשעבר דינמו סנקט פטרבורג) וסגן נשיא פדרציית הג'ודו הרוסית.

קורות חיים
----------

רוטנברג נולד בלנינגרד, ברית המועצות. ב-1968 למד סמבו בהדרכתו של אנטולי רחלין, שאימן גם את אחיו הבכור ארקדי רוטנברג ואת ולדימיר פוטין. בצעירותו התמודד בנבחרת לנינגרד בתחרויות לאומיות בתחום הסמבו והג'ודו.

בשנת 1978 השלים את לימודיו באוניברסיטה הממלכתית הלאומית לתרבות גוף, ספורט ובריאות על שם לסגאפט בלנינגרד.

בשנת 1992 היגר לפינלנד ואימן בהלסינקי את מועדון הג'ודו "צ'יקארה".

הוא חזר לרוסיה ב-1998 וזמן קצר לאחר מכן הקים עם אחיו ארקדי את בנק SMP.

משנת 2003 היה מעורב עם אחיו בעסקאות גז עם גזפרום ובשנת 2008 השניים רכשו 10% ממניות נמל נובורוסיסק ורכש חמש חברות בניית צינורות נפט בשם וולגוגז, לנספצסטרויגז, ספצגזרמסטרוי, וולגוגראדנפטמאש וקרסנודאר גזסטרוי ומיזג אותן לחברה אחת בשם סטרויגזמונטאז' (StroiGazMontaj), בעוד הוא ואחיו גורפים חוזי בנייה הנוגעים לבניית מבנים עבור אולימפיאדת סוצ'י (2014).

באוקטובר 2010 רכש עם אחיו את חברת האנרגיה מוסאנרגו.

בשנת 2012 ייסד את קבוצת ההשקעות SMP Racing.

ב-17 ביולי 2013 מונה לנשיא קבוצת הכדורגל דינמו מוסקבה, שנתיים לאחר מכן, ב-18 בספטמבר 2015 התפטר מתפקידו והחל להשקיע כספים בקבוצת הכדורגל דינמו סנקט פטרבורג, שבקיץ 2018 עברה דירה והפכה למועדון הכדורגל סוצ'י.

ב-20 במרץ 2014, האחים בוריס וארקדי רוטנברג הוכנסו לרשימת האישים שהוטלו עליהם סנקציות כלכליות בעקבות סיפוח חצי האי קרים לרוסיה. ב-27 במרץ אותה שנה חברות האשראי ויזה ומאסטרקארד החרימו את בנק SMP שבבעלותו ושבו לשתף פעולה רק כעבור כשנה.

עסקי הספורט
-----------

בנוסף להיותו נשיא דינמו מוסקבה (2013 - 2015) ולבעלים של קבוצת הכדורגל סוצ'י, שני בניו הבכורים מעורבים אף הם בספורט: רומן רוטנברג הוא ממנהלי קבוצת ההוקי קרח סק"א סנקט פטרבורג ובנו השני, בוריס רוטנברג, הוא כדורגלן, ששיחק בעבר בדינמו מוסקבה וכיום משחק בלוקומוטיב מוסקבה.

רוטנברג גם מעורב בתחום המרוצים באמצעות קבוצת ההשקעות SMP Racing.

חייו האישיים
------------

רוטנברג נשוי לקרינה רוטנברג משנת 2009, קודם לכן היה נשוי לאירינה הראנן. יש לו שני בנים ושלוש בנות: רומן, בוריס, דני, סופיה ולאונה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בוריס רומנוביץ' רוטנברג** בוויקישיתוף
* בוריס רוטנברג באתר פורבס

הערות שוליים
------------

1. ↑  בוריס רוטנברג באתר פורבס
2. ↑  С Путиным на татами // בוריס טיטוב, איזבסטיה, 25.04.2007
3. ↑  Если враг оказался друг // Андрей Цыганов, Дмитрий Маракулин. קומרסאנט, от 23.07.2005
4. ↑  Человек недели: Аркадий Ротенберг, Борис Ротенберг // מריה רוז'קובה, ודומוסטי, 19.04.2010
5. ↑  החברים של פוטין: על אולימפיאדת האוליגרכים בסוצ'י
6. ↑  פוטין מציל את המקורבים על חשבון העם הרוסי
7. ↑  Ротенберги приобрели долю в подрядчике «РусГидро» // РБК daily 25.07.2012
8. ↑  Профиль Ротенберга на сайте SMP Racing
9. ↑  США ввели санкции против близких к Путину олигархов
10. ↑  "Тимченко и Ротенберг видят в санкциях США признание своих заслуг перед Россией".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1293325619
* VIAF: 8899168850966867620007
* WorldCat (עם VIAF): 8899168850966867620007

 |
**בוריס דוידוביץ' רזינסקי** (ברוסית: **Борис Давидович Разинский** ‏; 12 ביולי 1933 - 6 באוגוסט 2012) היה כדורגלן יהודי-סובייטי ששיחק בעמדות השוער בקבוצות צמרת של ליגת העל הסובייטית כמו: צסק"א מוסקבה, ספרטק מוסקבה, דינמו קייב ובנבחרת ברית המועצות. אחרי סיום קריירת המשחק פנה לקריירת אימון.

קורות חיים
----------

בוריס רזינסקי נולד למשפחה יהודית בשנת 1933 בעיירה לוברצי שבקרבת מוסקבה. אביו היה קצין בחיל האוויר הסובייטי.

### קריירת כדורגלן

בוריס הצעיר החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת הנוער של העיר טולה. הוא שיחק בקבוצה גם בתפקיד של שוער וגם בתפקיד של חלוץ. בשנת 1951 החל ללמוד חינוך גופני באוניברסיטה במוסקבה ובמקביל שיחק בקבוצת המילואים של צסק"א. לאחר מכן שיחק תקופה קצרה בתור שוער מחליף בקבוצת ספרטק מוסקבה ובשנת 1954 חזר לצסק"א. הוא שובץ כשוער בהרכב קבוע של הקבוצה ושיחק בה 7 עונות. בשנת 1961 עזב את צסק"א. ב-9 שנים הבאות שיחק בקבוצות שונות של הליגה הסובייטית - בחלקן שיחק כשוער ובחלקן כחלוץ.

#### נבחרת

רזינסקי שיחק בנבחרת ברית המועצות ובנבחרת האולימפית של המדינה. הוא היה מחליפו של גדול שוערי ברית המועצות בכל הזמנים, לב יאשין, ולא זכה לדקות משחק רבות. בשנת 1956 היה רזינסקי בסגל הנבחרת האולימפית באולימפיאדת מלבורן. נבחרת ברית המועצות זכתה במדליות זהב באולימפיאדה. רזינסקי השתתף רק במשחק אחד בטורניר - בשאר המשחקים הגן לב ישין על שער הנבחרת.

### קריירת אימיון

בתחילת שנות ה-70 עבד רזינסקי כמאמן. הוא אימן קבוצת חובבים ולאחר מכן, למשך תקופה קצרה היה עוזר מאמן של צסק"א. בשנת 1974 פוטר מצסק"א. למשך תקופה ארוכה לא עסק באופן פעיל בכדורגל ועבד בעבודות מזדמנות שונות. רק בשנת 1999, כאשר יצא לפנסיה, חזר לעסוק באימון קבוצות. במשך כ-3 שנים היה עוזר מאמן בכמה קבוצות מהליגות הנמוכות ברוסיה.

בוריס רזינסקי נפטר במוסקבה ב-6 באוגוסט 2012 בגיל 79.

תארים
-----

* מקום ראשון באולימפיאדת מלבורן
* אליפות ברית המועצות : 1953
* הגביע הסובייטי: 1955

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* כתבה על רזינסקי באתר eurosport (אנגלית)
* בוריס רזינסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

| **נבחרת ברית המועצות – אולימפיאדת מלבורן 1956 (מדליית זהב)** |
| --- |
| 1 יאשין • 
2 רזינסקי • 
3 טישצ'נקו • 
4 באשאשקין • 
5 אוגונקוב • 
6 קוזנצוב • 
7 פרמונוב • 
8 נטו • 
9 מסליונקין • 
10 בצה • 
11 טאטושקין • 
12 איסייב •
13 סימוניאן • 
14 סלניקוב •
15 איליין •
16 איוואנוב •
17 סטרלצוב •
18 ריז'קין •
19 בלייב •
20 פורחונוב •
מאמן: קצ'לין | ברית המועצותברית המועצות |