recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**רניירי דה קלצאביג'י** (באיטלקית: **Ranieri de' Calzabigi**;‏ 23 בדצמבר 1714 – יולי 1795) היה משורר ולבריתן איטלקי, שהתפרסם ביותר בעבודתו עם המלחין גלוק באופרות ה"רפורמה" שלו.

ביוגרפיה
--------

קלצאביג'י נולד בליבורנו. בשנים 1722 עד 1729 למד בקולג' ישועי. הוא החל לכתוב בשלהי שנות ה-30 של המאה ה-18, וב-1740 היה לחבר באקדמיה של ארקדיה (בשם "ליבורנו דרפאניו"), ובאקדמיה האטרוסקית של קורטונה, שמגמתה הייתה קלאסית יותר.

קלצאביג'י עבר לנאפולי בשנת 1741 ועבד אצל השגריר הצרפתי לממלכת שתי הסיציליות. בשנת 1751 עבר עמו לפריז, שם עשה את שנות ה-50' והיה לידידו הקרוב של קזנובה. הפואמות הראשונות שלו למוזיקה, שכונו "קומפונימנטי דרמטיצ'י", נכתבו לכבוד כלולות הדופין הצרפתי עם מריה תרזה מספרד. רק השנייה בוצעה, כי שינויים פוליטיים עשו את הראשונה לבלתי מעודכנת. מטסטאזיו שיבח יצירות אלה ואחרות (שהסתמכו במידה רבה על סגנונו הוא), אך מצא גם טעם לפגם בעודף נאטורליזם והעדר תחבולות..

### פעילות אופראית

בפריז בחן קלצאביג'י את עניינו באופרה והפיק הוצאה של יצירות מטסטאזיו, הלבריתן המפורסם ביותר של אופרה סריה. ואולם קלצאביג'י התרשם גם מן ה"טרז'די אן מוזיק" הצרפתית והיה להוט להעביר את האופרה האיטלקית רפורמה, שתפשט אותה ותגביר את רישומה הדרמטי. בשנת 1761 השתקע בווינה, שם פגש יוצרים ואנשי במה, שנטייתם לרפורמה דמתה לזו שלו: כריסטוף ויליבלד גלוק; הרוזן ג'אקומו דוראצו, במאי התיאטרון; גספארו אנג'וליני, הכוראוגרף; ג'ובאני מריה קוואליו, התפאורן; והקסטראטו גטאנו גואדני. יחד עבדו על האופרה פורצת הדרך של גלוק, אורפאו ואאורידיצ'ה בשנת 1762. לאחר זאת כתב קלצאביג'י את הלברית ל"אלצ'סטה" של גלוק, שהתרחקה עוד יותר מנהלי האופרה סריה בכיוון ה"פשטות הנאצלת". בהקדמה ליצירה זו, שגלוק חתום עליה, הציג קלזאביגי משנתו לעשיית רפורמה באופרה. יצירה משותפת שלישית, "פארידה ואלנה", הושלמה בשנת 1770. קלצאביג'י תרם גם לתוכנית הבלט החדשני של גלוק, "דון חואן" מ-1764. ב-1775 סולק מן החצר הווינאית עקב שערורייה והתיישב בפיזה שבאיטליה, שם המשיך בפעילותו הספרותית עד מותו.

קישורים חיצוניים
----------------

* רניירי דה קלצאביג'י, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* רניירי דה קלצאביג'י, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* Alceste: האופרה "אלצ'סטה", לברית: קלצאביג'י, מוזיקה: גלוק פרטיטורה ווקאלית מאוסף הפרטיטורות הדיגיטליות של ספריית המוזיקה סיבלי
* רניירי דה קלצאביג'י, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ברוס אלאן בראון, ערך "רנייר דה קלצאביג'י", בגרוב אונליין, פרק 1
2. ↑  ברוס אלאן בראון, ערך "רנייר דה קלצאביג'י"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007275664405171
* BIBSYS: 90752695
* BNE: XX1098831
* BnF: cb12043580v (data)
* CANTIC: a10057365
* CiNii: DA0495041X
* GND: 118937790
* ICCU: CFIV078166
* ISNI: 0000 0001 2096 143X
* LCCN: n82033043
* MusicBrainz: 5d2182f5-85fe-46e3-8d54-d0c83dc023c3
* NKC: jn20000601112
* NLA: 35532222
* NTA: 344725545
* SELIBR: 267381
* SNAC: w6251p6h
* SUDOC: 035572795
* Trove: 987011
* VcBA: 495/107032
* VIAF: 54166081
* WorldCat: lccn-n82033043

 |
**חיים (דוּמּה) אשר** (1924–2001) היה איש ציבור ישראלי, אלוף ישראל בסגנון יוני-רומי בהיאבקות. כיהן כסגן ראש העיר רמלה.

הקים מפלגה עצמאית בשם "התנועה לאחווה" שסימנה ע.נ. (ראשי תיבות של עיראקים נאמנים), שמטרתה לדאוג לשוויון חברתי בעיקר לעולים החדשים שהגיעו לעיר רמלה.

ילדות ועלייה לארץ ישראל
-----------------------

אשר נולד ב-1924 בבגדאד שבעיראק למרים וציון לבית אשר. הוא גדל במשפחה מרובת ילדים וקשת יום. בגיל 8, הוא זנח את לימודיו לטובת עזרה במאפיית הפיתות שבבעלות אביו. כבן למשפחת אופים, הוא עבד קשה משעות הערב ועד השעות הקטנות של הלילה, דבר שמנע ממנו לבקר בבית הספר. מאוחר יותר, הצטרף לאחיו הבכור במאפייתו, שם הועסק כעוזר ולאחר זמן מה, הייתה המאפיה בבעלותו. בגיל 14, בשנת 1938, אשר נקרא לשרת בצבא העיראקי. הוא אולץ להתגייס לצבא העיראקי, אף על פי שלא היה בן 18, עקב ממדי גופו. בצבא, הוא שירת שנתיים בעיר בצרה.

את קריירת ההיאבקות שלו, הוא החל בזמן שירותו הצבאי, כאשר התאמן בזוארחנצ'י, שיטת אימונים פרסית עתיקה. בשנת 1943, בהיותו בגיל 19, התמודד לראשונה על התואר 'אלוף עיראק' והיה ליהודי היחיד שזכה בתואר זה. מאוחר יותר, בהיותו בגיל 25, התחרה שוב כנגד אלוף עיראק ממוצא מוסלמי שהתמודד מולו, הכניעו ונטל ממנו את תוארו. עקב איומים על חייו, הוא ברח לאיראן, שם שהה חצי שנה. בשנת 1949, הוא עלה לישראל.

פעילות ספורטיבית
----------------

בבגדאד, שם החל את קריירת ההיאבקות שלו, הוא כונה "השור הבבלי". עם עלייתו ארצה פעל בעיר רמלה. לכבוד זכייתו באליפות ישראל, הוקם מועדון ספורט שהיה ממוקם ברחוב הגדוד העברי, אשר אותו ניהל. במקום התאמנו בעיקר צעירים ונזקקים. שימש כמתאבק גם כאשר כיהן כסגן ראש העיר.

פעילות פוליטית
--------------

זמן קצר לאחר עלייתו ארצה, הקים אשר מפלגה עצמאית בשם "התנועה לאחווה" (ע.נ). המפלגה, שהוקמה ב-1959 בעיר רמלה, הייתה גוף שהורכב מבני עדות המזרח ומטרתו הייתה דאגה לשוויון חברתי בישראל עבור עולים חדשים שהגיעו לעיר רמלה. אשר היה ראש המפלגה והוא התמודד בבחירות באמצעותה ונבחר מספר פעמים למועצת העיר. פעילותו העיקרית הייתה בחתירה להקלה במסי עירייה, במציאת פתרון דיור למעוטי יכולת, באיתור תעסוקה למובטלים וחסרי פרנסה. כסגן ראש העיר היה אחראי על וועדת השמות והרחובות ופעל לראשונה להעניק שמות לרחובות העיר רמלה

הנצחה
-----

אשר נפטר בשנת 2001 ובשנת 2010 התכנסה וועדת שמות והנצחה בעירייה אשר החליטה להסב את רחוב "הפועל" על שם חיים אשר. למרות תרומתו הרבה, טוענים בעיריית רמלה כי להצעה לקרוא לרחוב בעיר על שמו היו כמה מתנגדים מכיוון התושבים המתגוררים במקום. לאחר פרסום ההצעה, הביעו המתנגדים את עמדתם בכתב בפני ועדת שמות והנצחה, אך לאחר שיקולי המתנגדים מול התומכים, קיבלו חברי הוועדה את בקשת המשפחה והמליצו על שינוי שם הרחוב. החלטת הוועדה בעירייה הועברה לאישור משרד הפנים ובאוקטובר 2010 הרחוב שונה באופן רשמי.

קישורים חיצוניים
----------------

* mynet רמלה ולוד - נא להכיר: רחוב חיים אשר, באתר web.archive.org, ‏2018-05-29, באתר mynet
* mynet רמלה ולוד - רמלה: רחוב על שם חיים אשר, באתר web.archive.org, ‏2018-05-29, באתר mynet

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  אהרן פריאל, אלוף עיראק ב"במשקל כבד" מטיל משקלו ליחסי-שכנות טובים ברמלה, מעריב, 26 בנובמבר 1969
2. ↑  ע. גרא, חיים אשר בא לעסקנות - דרך הספורט, מעריב, 6 באפריל 1964
3. ↑  א. פלג, רחובות ברמלה נקראו ע"ש ד"ר מרזוק ושפיק עדס, מעריב, 2 בפברואר 1961
בטרמינולוגיה צבאית, **אתר שחור** (באנגלית: **Black Site**) הוא המיקום בו מתרחש תהליך מבצעי או מיזם שחור שאינם רשמיים ואשר לא קיבלו היתר ממשלתי. הדבר מתייחס למתקנים שנשלטים בידי סוכנות ה-CIA ומשמשים את ממשלת ארצות הברית לצורך המלחמה העולמית בטרור כדי להחזיק בלוחם בלתי חוקי.

נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש אישר את קיומם של בתי כלא חשאיים שהשתמשה בהם סוכנות ה-CIA במהלך נאומו ב-6 בספטמבר 2006. הוושינגטון פוסט העלה טענה בנוגע לקיומם של האתרים השחורים בנובמבר 2005, כאשר עוד לפני כן הועלו טענות דומות בידי ארגוני זכויות האדם.

ברוב של 382 חברי הפרלמנט האירופי (כאשר 256 חברים הצביעו נגד ההחלטה ו-74 נמנעו), דו"ח של האיחוד האירופי מ-14 בפברואר 2007 חשף כי ה-CIA הפעילו כ-1,245 טיסות ושלא ניתן לסתור עדויות על קיומם של מתקני החזקה בפולין וברומניה בהם עונו אסירים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אתר שחור** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Bush: CIA kept terror suspects in secret prisons, CNN, September 6th 2006
2. ↑  Bush admits to CIA secret prisons, BBC, September 7th 2006
3. ↑  CIA Holds Terror Suspects in Secret Prisons, Dana Priest, November 2nd 2005
4. ↑  EU endorses damning report on CIA, BBC, February 14th 2007
5. ↑  EU rendition report: Key excerpts, BBC, February 14th 2007
**ארחות שבת** היא סדרת ספרי הלכה העוסקת בהלכות שבת. הסדרה מתייחדת בכך שכל פרק בה נפתח בתקציר ענייני של הסוגיה התלמודית וההלכתית שממנה נובעות ההלכות שבהן עוסק הפרק ורק אחר כך מובאות ההלכות בסגנון התמציתי המקובל בספרי קיצורי הלכות.

הסדרה נכתבה בידי הרב שלום יוסף גלבר, מחבר הספר "נתיבת שלום"; והרב יצחק מרדכי רובין, רב קהילת בני תורה בשכונת הר נוף בירושלים ומחבר הספר "מראה כהן".

פסקי ההלכה מבוססים על שולחן ערוך ופסקי המשנה ברורה והחזון איש. בנושאים שהתחדשו בדור האחרון הספר מסתמך על פוסקים נוספים.

תוכן ומבנה
----------

הספר מבוסס על שיעורים בהלכות שבת שהעבירו המחברים ועל לימודם המשותף מדי יום בישיבת איתרי. מטרתו לאגד את כל הלכות השבת בצורה תמציתית וברורה, וכן לברר את ההלכות שהתחדשו בדורנו בעקבות ההתפתחות הטכנולוגית.

בתחילת כל פרק באה הקדמה קצרה על הנושא המדובר בפרק ועל מקורותיו ההלכתיים. כל פרק מורכב מסעיפים המביאים את ההלכה בצורה תמציתית, ובתחתית העמוד ישנן הערות המביאות את המקורות לפסיקה, מרחיבות את הדיון ומביאות שיטות של פוסקים נוספים. בנוסף לפסקי המשנה ברורה והחזון איש המהווים בסיס לפסקי ההלכה בספר, מסתמכים המחברים על הרב משה פיינשטיין, הרב שלמה זלמן אוירבך הרב יוסף שלום אלישיב, הרב ניסים קרליץ ועוד.

חלק ראשון יצא לאור בשנת ה'תשס"ג, 2003, חלקים שני ושלישי יצאו לאור בשנת ה'תשס"ט, 2009. חלק רביעי יצא בשנת 2020, ה'תשפ"א, כשכולו עוסק בדיני הדלקת נר שבת.

הספר קיבל הסכמות מהרב שמואל וואזנר והרב נסים קרליץ ומכתב ברכה מהרב שמואל אוירבך.

סגנון הספר
----------

הספר נחשב לאחד מספרי הלכות שבת בני זמננו הבולטים בציבור החרדי-ליטאי, לצד שמירת שבת כהלכתה הוותיק. יש המעדיפים אותו משום שהוא נוטה יותר להחמיר ביחס ל'שמירת שבת כהלכתה', וכן בעקבות הסתמכותו באופן רחב יותר על החזון איש בהכרעותיו.

במהדורה הראשונה של החלק השלישי, הופיעה התייחסות למעלית שבת, מבלי להכריע בין האוסרים למתירים, ובמהדורה שנייה שיצאה לאור בתשס"ט, התייחסות זו הושמטה, והסעיף שלפניה חולק לשני סעיפים כדי שלא לשבש את מספור הסעיפים באותו פרק.

קישורים חיצוניים
----------------

* כרך ראשון של ארחות שבת, באתר אוצר החכמה
* כרך שני של ארחות שבת, באתר אוצר החכמה
* כרך שלישי של ארחות שבת, באתר אוצר החכמה

הערות שוליים
------------

1. ↑  השמטת מעליות שבת בספר "ארחות שבת" במהדורה החדשה - פורום אוצר החכמה, באתר forum.otzar.org
**UMF סלפוס** (באיסלנדית: **Selfoss men's football**, ידוע בכינוי **UMF Selfoss**) הוא מועדון כדורגל איסלנדי, המשחק בעיר סלפוס. נכון לעונת 2019, המועדון משחק בליגה האיסלנדית השלישית, אליה ירד מהליגה השנייה בתום עונת 2018.

נכון לתום עונת 2018, הקבוצה שיחקה שתי עונות בליגת העל האיסלנדית, 31 עונות בליגה השנייה ו-20 עונות בליגה השלישית.

היסטוריה
--------

הקבוצה הוקמה בשנת 1955, אך היא התמודדה באופן מקצועני רק משנת 1966, אז התמודדה בליגה השלישית ועלתה לליגה השנייה בתום העונה לאחר שסיימה במקום הראשון בליגה השלישית. בשנת 1977 ירדה לליגה השלישית, אך עלתה לאחר עונה אחת בלבד, כשסיימה את עונת 1978 במקום הראשון. את עונות 1979–1981 שיחקה בליגה השנייה, את עונות 1982–1985 בשלישית, את עונות 1986–1992 בשנייה, 1993 בשלישית, 1994 בשנייה, ואת העונות 1995–2007 בליגה השלישית. את עונת 2008 סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה השנייה, ובתום עונת 2009 עשתה היסטוריה לאחר שסיימה במקום הראשון בליגה השנייה ועלתה לראשונה לליגת העל האיסלנדית. היא סיימה את העונה במקום האחרון וחזרה לליגה השנייה, אך בתום העונה שבה לליגת העל. את עונת 2011 סיימה במקום הלפני אחרון בליגת העל, וחזרה לליגה השנייה, ומאז לא שבה אל הליגה הראשונה. בעונות 2012–2018 שיחקה בליגה השנייה, ובתום עונת 2018 סיימה במקום האחרון בטבלה וירדה לליגה השלישית, בה לא שיחקה מעונת 2007.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של UMF סלפוס
* אתר האוהדים של הקבוצה
**איג'יפטסאט 2** (EgyptSat 2) הוא הלוויין המצרי השני שייעודו חישה מרחוק. הלוויין תוכנן ונבנה ברוסיה (על ידי חברת אנרגיה). הלוויין שוגר בתאריך 16 באפריל 2014 בעזרת משגר סויוז.

משימת הלווין
------------

הלווין נועד לטוס במסלול LEO מעגלי מעל כדור הארץ בגובה של כ - 700 ק"מ ולהעביר את הנתונים לתחנת קרקע שנבנתה במצרים. ללוויין רזולוציה של מטר אחד בגווני אפור, וארבעה מטרים לצילום בתחום התת-אדום. מצלמת הלוויין פותחה ויוצרה על ידי חברת "פלנג" מבלארוס. רוחב העקבה הקרקעית של המצלמה (ה-SWATH) הוא 1400 ק"מ.

מבנה הלווין
-----------

הלוויין מבוסס על מרכב מיוחד שפותח בחברת אנרגיה על בסיס הניסיון בפיתוח לווייני תקשורת מסוג YAMAL-100, והוא הראשון מסוגו שנמכר ללקוח כלשהו. הגוף המפעיל את הלוויין הוא הארגון המצרי לחישה מרחוק, גוף ממשלתי מצרי שאחראי גם על פיתוח טכנולוגיות החלל המצריות - ומהווה מעין סוכנות חלל. 

הלווין שוקל 1050 ק"ג, ותוכנן ל-11 שנה. ללווין הנעה חשמלית מבוססת גז קסנון.

תקלה והשבתת הלוויין
-------------------

בסוף אפריל 2015, שנה בלבד לאחר שיגורו לחלל, חדל הלוויין לתפקד, וכל הניסיונות לחדש עמו את הקשר לא צלחו. הסיבה הרשמית לתקלה בלוויין לא פורסמה רשמית על ידי מצרים או רוסיה, אך דיווחים שונים מעלים אפשרויות שונות לרבות תפעול לא נכון של הלוויין, כל במחשב או במערכת החשמל. ביולי 2016 נודע כי ייבנה לוויין חלופי, בשם איג'יפטסאט A.

הערות שוליים
------------

1. ↑  על הלווין בGuther's space page מאגר מידע על לוויינים
2. ↑  Egyptian reconnaissance satellite launched by Soyuz
**"סלוצק"** (**Слуцк**) הוא מועדון כדורגל בלארוסי מהעיר סלוצק, המתמודד בתחרויות מקצועניות מאז 2008. בעונת 2013 העפיל לראשונה לליגת העל הבלארוסית.

שמות
----

* **"סלוצק"** (1998-2003)
* **סלוצקסאחאר** (2004-2010)
* **"סלוצק"** (מאז 2011)

היסטוריה
--------

סלוצק הוקמה בשנת 1998 בתמיכת בית ייצור הסוכר של סלוצק. בשנת 1998 - הקבוצה הפכה לאלופת מחוז מינסק.

בשנים 2000–2007, שיחק המועדון בליגה הראשונה של מחוז מינסק. במהלך תקופה זו, זכה פעמיים באליפות המחוז - בשנת 2002 וב-2007.

בשנת 2008 המועדון העפיל לראשונה לליגה השנייה של בלארוס. בעונה הראשונה סיים במקום החמישי. בשנה שלאחר מכן במקום הרביעי.

בשנת 2011 המועדון נרשמה כעמותה ציבורית בשם מועדון כדורגל ספורט סלוצק והפכה רשמית לקבוצה עירונית. בשל שיפוץ אצטדיון העיר בסלוצק, הקבוצה אירחה את כל משחקיה הביתיים באצטדיון שחטאר בסליהורסק. בעונת הבכורה בליגה הראשונה, הקבוצה סיימה במקום החמישי. בשנת 2012 שוב נערכו משחקי בית בתחילת העונה בסליהורסק, אך כבר ביוני, לאחר הקמתם של שני יציעים נוספים, אירח האצטדיון העירוני בסלוצק את משחקי הליגה הראשונה. בסוף העונה הקבוצה, שגדלה משמעותית, שוב עלתה למקום החמישי. במהלך העונה הקבוצה הפסידה מספר רב של נקודות במשחקים עם מתחרים ישירים, שמנעו ממנה להיצמד לצמרת הטבלה.

בעונת 2013 הקבוצה נאבקה מול קבוצת "הורודיה" על גישה ישירה לליגת העל וסיימה לבסוף במקום השני. עם זאת, לאחר הירידה ביכולות המתחרה הישירה, סלוצק טיפסה למקום הראשון אחרי המחזור ה-21 ובהמשך הצליחה להבטיח העפלה לליגת העל, לראשונה בתולדותיה.

בשנת 2014 שיחקה בפרמייר ליג הבלארוסי ובעונתה הראשונה סיימה במקום התשיעי.

בשנת 2017 נפתח בית הספר לספורט בחסות מועדון סלוצק.

בשנת 2020 נצמדה לצמרת טבלת הליגה, שנערכה למרות התפרצות נגיף הקורונה בבלארוס.

תארים
-----

**אליפות מחוז מינסק**

* זכייה: 2002, 2007.

**הליגה הראשונה**

* זכייה: 2013

אצטדיון
-------

אצטדיון הקבוצה הוא האצטדיון העירוני בסלוצק, בעל תכולה של 1,896 מושבים בשני יציעים. היציע המערבי שופץ בשנת 2013.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סלוצק (בבלארוסית, ברוסית ובאנגלית)
* ערוץ היוטיוב הרשמי

* פרופיל, באתר Transfermarkt

* פרופיל, באתר WorldFootball.net

הערות שוליים
------------

1. ↑  ФК «Слуцк» завоевал путевку в высшую лигу
2. ↑  О городе Слуцке
3. ↑  Итог сезона: ФК «Слуцксахар» на пятом месте
4. ↑  В футбольном сезоне-2009 «Слуцксахар» занял четвёртое место
5. ↑  ФК «Слуцк» в этом сезоне будет играть в Солигорске
6. ↑  ФК «Слуцк» завоевал путевку в высшую лигу
7. ↑  Директор слуцкого городского стадиона: «По посадочным местам вписываемся в регламент, да еще с запасом»

| בלארוסבלארוס ליגת העל הבלארוסית בכדורגל, עונת 2022 |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| איסלץ' • אנרגטיק מינסק • ארסנל דזיארז'ינסק • באטה בוריסוב • דינמו ברסט • דינמו מינסק • רוך ברסט • הומל • הרדזיה • ויטבסק • טורפדו ז'ודינו • מינסק • נמאן גרודנו • סלוצק • סלביה מאזיר • שחטיור סליהורסק |

 |
**שעריים** היא עיר המוזכרת בתנ"ך בתקופה שלפני מלכות דוד. לעיר ניתנה מספר זיהויים, בהם חורבת קייאפה ותל חרסים בכפר מנחם.

במקרא
-----

שעריים מוזכרת עד שלוש פעמים במקרא:

* ברשימת הערים של שבט יהודה, אחרי סוכה ועזקה. על פי פסוק זה שעריים נמצאת בעמק האלה.

> 
> בַּשְּׁפֵלָה אֶשְׁתָּאוֹל וְצָרְעָה וְאַשְׁנָה. וְזָנוֹחַ וְעֵין גַּנִּים תַּפּוּחַ וְהָעֵינָם. יַרְמוּת וַעֲדֻלָּם שׂוֹכֹה וַעֲזֵקָה. וְשַׁעֲרַיִם וַעֲדִיתַיִם וְהַגְּדֵרָה וּגְדֵרֹתָיִם עָרִים אַרְבַּע עֶשְׂרֵה וְחַצְרֵיהֶן.
> 
> 
> 
> — ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוק ל"ג-לו
> 

* אחרי שדוד הורג את גָּלְיָת, הפלשתים נסוגו בדרך שעריים:

> 
> וַיָּקֻמוּ אַנְשֵׁי יִשְׂרָאֵל וִיהוּדָה וַיָּרִעוּ, וַיִּרְדְּפוּ אֶת הַפְּלִשְׁתִּים, עַד בּוֹאֲךָ גַיְא, וְעַד שַׁעֲרֵי עֶקְרוֹן; וַיִּפְּלוּ חַלְלֵי פְלִשְׁתִּים, בְּדֶרֶךְ שַׁעֲרַיִם, וְעַד-גַּת וְעַד-עֶקְרוֹן.
> 
> 
> 
> — ספר שמואל א', פרק י"ז, פסוק נ"ב
> 

ישנם הטוענים ששעריים בפסוק זה אינו מתייחס למקום אלא לשערים, על פי תרגום השבעים.

* ברשימת הערים של שבט שמעון (ספר דברי הימים א', פרק ד', פסוקים ל"א–ל"ב), "עד למלכות דוד". ישנם הטוענים שמדובר על מקום אחר הנמצא הרבה יותר דרומה.

זיהוי
-----

שעריים אינה מוזכרת אצל אוסביוס מקיסריה והירונימוס וגם לא בספרות התלמודית. אדולף נויבאואר הציע לזהות את שעריים בתרעין שליד אשקלון. שארל קלרמון-גנו זיהה את שעריים בח'רבת סעירה (חרבת א-צירה).

גרפינקל וגנור שחפרו בחורבת קייאפה זיהו אותה עם שעריים. הזיהוי מבוסס על:

* המיקום, המתאים לפסוקים המציינים את שעריים בין יישובי עמק האלה ובדרך לגת ועקרון.
* הממצא הארכאולוגי של חורבת קייאפה שהיא חד שכבתית בראשית המאה ה-10 לפנה"ס, התואמת את האזכורים המקראיים שכולם קודמים לבניית בית המקדש הראשון.
* המצאות שני שערים בחורבות קייאפה, ממצא ייחודי לתקופה זאת בארץ ישראל, דבר התואם את השם "שעריים".

זיהוי נוסף הוא של ר' בירן שחפר בתל חרסים בכפר מנחם וזיהה בה את שעריים.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אנסון רייני, שערים, אנציקלופדיה מקראית, כרך ח', תשמ"ב, 1982, עמ' 244
2. ↑  עונת החפירות האחת עשרה בתל חרסים (נחל ברקאי), אוניברסיטת בר־אילן, המחלקה ללימודי ארץ־ישראל ע״ש מרטין (זוס), 2002
**אליזבת איידנבנץ** (בגרמנית: **Elisabeth Eidenbenz**; ‏12 ביוני 1913, ווילה – 23 במאי 2011, ציריך) הייתה מורה ואחות שווייצרית. איידנבנץ היא חסידת אומות העולם על פעילותה להצלת ילדים בתקופת מלחמת העולם השנייה מאימת הנאצים.
ייסדה את בית היולדות של אלנא (בקטלנית: "La Maternitat d’Elna"; בצרפתית: "La Maternité Suisse d'Elne") בקרבת העיר פרפיניאן. בין השנים 1936–1944 הצילה איידנבנץ בערך שש מאות תינוקות, רובם ילדים של רפובליקנים ספרדים, פליטים יהודים וצוענים שברחו מפלישת הנאצים.

ביוגרפיה
--------

בית החולים המשוחזר באלנא
איידנבנץ הייתה מורה בשווייץ ובדנמרק, עד הצטרפותה אל "Asociación de Ayuda a los Niños en Guerra", אגודה לסיוע לילדים במלחמה.

לאחר התמוטטות הרפובליקה הספרדית השנייה, ברחו גולים רפובליקנים רבים לצרפת, במיוחד לרוסיון, המחוז המכונה "קטלוניה הצפונית". רבים מהם מתו מתת-תזונה או ממחלות; נשים הרות רבות הפילו את עובריהן לפני הלידה או מתו בלידה. איידנבנץ הגיעה למדריד ב-24 באפריל 1937 כמתנדבת באגודת הסיוע, ובהמשך עברה לדרום צרפת. היא הושפעה ממצבם של הנשים והילדים הפליטים, והחליטה להפוך אחוזה נטושה בעיר אלנא (Elna) לבית יולדות.

בתחילה הסתמכה הקבוצה על תרומות מאירופה, אך לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה תרומות אלו הופסקו, ופליטים רבים המשיכו להגיע לאלנא מצרפת ומרחבי אירופה. רוב הפליטים היו נשים יהודיות שברחו מכיבוש הנאצים. לכן, ממשלת צרפת של וישי הכריחה את הקבוצה להצטרף אל הצלב האדום ולשמור את מדיניות הנייטרליות. משום כך, בית היולדות של אלנא לא היה יכול לגונן על פליטים מדיניים, שחלקם היו יהודים. אך איידנבנץ החליטה להסתיר את זהותם של הפליטים, כדי לעקוף את החוק. איידנבנץ ועמיתיה הוטרדו על ידי הגסטאפו ופעם אחת אף נאסרו. בתקופה זו כ-600 ילדים ספרדים ו-200 יהודים מרחבי אירופה ניצלו בבית היולדות של איידנבנץ.

לאחר פרישתה לגמלאות, עברה איידנבנץ להתגורר באוסטריה, סמוך לווינה.

אליזבת איידנבנץ (שנייה מימין בשורה שנייה). צילום ליד האחוזה.
מאז 2002 ממשלות של כמה מדינות החלו להכיר בפועלה של איידנבנץ. פורסמו מספר ספרים על בית החולים שלה. בפסחא של שנת 2002 נפגשו מחדש כשישים ניצולים שאיידנבנץ סייעה להם, על מנת לכבד את "La Senyoreta" (הגברת).

ב-2002 קיבלה את תואר חסיד אומות העולם מממשלת ישראל. כמו כן קיבלה אזרחות כבוד מהעיר אלנא. ב-2006 זכתה בפרס של צלב ג'ורג' הקדוש מממשלת קטלוניה, וב-2007 זכתה בכוכב לגיון הכבוד מממשלת צרפת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אליזבת איידנבנץ** בוויקישיתוף
* ריאיון עם איידנבנץ (בספרדית)
* פועלה של איידנבנץ להצלת יהודים, באתר "יד ושם" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Memoria del exilio: Elisabeth Eidenbenz.
2. ↑  אליזבת איידנבנץ, באתר "יד ושם" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb15834688q (data)
* GND: 13310981X
* ISNI: 0000 0000 7876 2268
* LCCN: n2006060411
* SUDOC: 129350567
* VIAF: 13490610
* WorldCat: lccn-n2006060411

 |
**צ'ין-לינג** (בסינית: **秦岭**, תרגום מילולי: *רכס צ'ין*, בפין-יין: **Qínlǐng**) או **הרי צ'ין**, כונו בעבר **נאנְשַׁאן** (南山, "ההרים הדרומיים") ולפעמים נקראים "**האלפים הסצ'ואנים**", הוא רכס הרים מרכזי מזרח-מערב, הממוקם בדרום שאאנשי, סין. ההרים מהווים גבול טבעי בין צפון ודרום סין, ובית גידול למגוון עצום של צמחים ובעלי חיים, חלקם אנדמיים, ולא נמצאים בשום מקום אחר על פני כדור הארץ.
ההר הגבוה ביותר ברכס הוא הר טַאייבֵּיי, המתנשא לגובה של 3,767 מטרים, ונמצא כ-100 ק"מ מערבית לבירה הסינית העתיקה של שיאן. שלוש פסגות משמעותיות מבחינה תרבותית ברכס הן, הר הואה (2,155) הר לי (1,302) והר מאייג'י (1,742).

ראו גם
------

* פנדה צ'ינלינג

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'ין-לינג** בוויקישיתוף
* צ'ין-לינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Qinling Mountains". *Bookrags.com*. נבדק ב-17 בדצמבר 2007. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4404528-1
* VIAF: 315526939
* WorldCat (עם VIAF): 315526939

 |
**איגואנה כחולה** (שם מדעי: ***Cyclura lewisi***) היא מין של איגואנה מהסוג איגואנת סלעים, המצויה בסכנת הכחדה והיא אנדמית לגראנד קיימן מאיי קיימן שבקריביים.

תיאור
-----

זוהי איגואנה גדולה מאוד, מהגדולות ביותר מהאיגואנות ומהלטאות של אמריקה, הלטאה הגדולה ביותר מהקריביים. היא מגיעה לאורך גוף של 510–760 מ"מ ולאורך כולל של 1.5 מטר יחד עם הזנב ולמשקל של עד 14 ק"ג, כשהזכרים גדולים מהנקבות פי שלוש. צבעה אפור כהה עד כחול טורקיז בזכרים והנקבות קרובות יותר לירוק זית עד כחול חיוור. אישוני האיגואנה זהובים והיא בעלת זנב ארוך ורגליים ארוכות בעלות טפרים ארוכים וחדים. כמו בני סוגה היא בעלת רעמת קוצים לאורך גופה. הלטאה גם מאריכה ביותר ימים, ככל הנראה עד 69 שנה.

איגואנה זו נחשבה בעבר כתת-מין של איגואנה קובנית, אך היא הופרדה למין נפרד ב-2004 בידי החוקר פרדריק ג'יי ברטון.

האיגואנה היא אוכלת צמחייה בעיקרה הפעילה במשך היום. היא ניזונה מעלים וצמחייה רכה שונה ומגוונת גם בחרקים, סרטנים, שבלולים ופטריות. בעודה בוגרת היא חסרת טורפים טבעיים באיי קיימן, אם כי הצעירים נטרפים בידי נחשים מהסוג *Alsophis*. 

האיגואנה נמצאת כיום בסכנת הכחדה גדולה, כאשר רק מחקר מ-2003 הצביע שנותרו בטבע רק 5 עד 15 פרטים בוגרים, לאחר שנדחקו בידי האדם, איבדו את מקומות מחייתם לטובת ערים וכבישים ונטרפו בידי חתולים וכלבים. כיום המין מוחזק בעיקר במספר שמורות מאובטחות ביותר, בעיקר בתוך הפארק הבוטני של המלכה אליזבת (אנ') והפארק הבוטני של סלינה ואזור שמורת הציפורים (אנ').

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איגואנה כחולה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  איגואנה כחולה באתר הרשימה האדומה של IUCN
**איגואנית מקרינה מלכותית** (שם מדעי: ***Phrynosoma solare***) היא מין לטאה ממשפחת לטאות מקרינות, החיה באמריקה הצפונית בדרום ארצות הברית ובמקסיקו.

איגואנית זו מגיעה לאורך 10 ס"מ ובעלת קרניים ארוכות סביב עורפה היוצרים צורת כתר. עורה קוצני ומוסווה בצבע אפור עד צהוב וחום עם חלקי גוף כהים יותר לאורך הגוף והצידיים. היא בעלת רגליים קצרות ובעלות טפרים חדים ומעיניה היא יכולה להשפריץ נוזל דמוי-דם דוחה על אויביה.

האיגואנית מותאמת לתנאי המדבר של אריזונה ודרומה ובהרים שבה. היא נפוצה בין צמחייה מדברית כמו מיני הינבוט (*Prosopis*), לראה משולשת או קקטוס הסגווארו. הלטאה נמצאת קבורה בחול ויכולה לקלוט כך חום מהשמש לשאר גופה. הלטאה פעילה ביום וניזונה בעיקר מנמלים. היא יכולה ללקט מעל 250 נמלים בארוחה, כאשר הם עולות עליה וחושבות שהיא צמח, עד שהם מתקרבים לפיה. היא ניזונה גם מחרקים אחרים ועכבישים.

איגואנית זו יכולה להיטרף בידי טורפים שונים. בתגובה יש לה מספר הגנות: הסוואתה, בריחה מהירה לסבך, עורה הקשיח, היא יכולה לירות נוזל דמוי-דם חריף מעיניה למרחק 4 מטרים. אם הגנות אלה נכשלים היא יכולה לפגוע באויב בקרניה או לנשוך אותו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איגואנית מקרינה מלכותית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  איגואנית מקרינה מלכותית באתר הרשימה האדומה של IUCN
**איגוד סיסטיק פיברוזיס (CF)** הוקם בישראל בשנת 1967, על ידי הורים לילדים חולים, במטרה להקים מערך תמיכה וסיוע ברכישת מכשור, טיפולים ותמיכה נפשית, ובעיקר כדי להאריך את חיי החולים ולשפר את איכותם. למרות חוק ביטוח בריאות, חלק גדול מהתרופות, הטיפולים, הציוד הרפואי ושאר הצרכים ההכרחיים לקיומם מסופקים באופן חלקי על ידי קופות החולים. האיגוד ממלא את החלל, משלים את המימון ומספק את הנדרש.

האיגוד מספק לחוליו תמיכה כלכלית וסיוע סוציאלי ומספק לציבור הרחב ולציבור הנשאים מידע ותמיכה בנוגע למחלה, העלאת המודעות לנושא גילוי ומניעה ועידוד בדיקות גנטיות ותרומת איברים.

מחלת ה**סיסטיק פיברוזיס** היא מחלה תורשתית, פרוגרסיבית ורב-מערכתית. המחלה חשוכת מרפא אך בת טיפול. אם לפני 35 שנים תוחלת החיים לחולה הייתה 8 שנים, היום תוחלת החיים היא 38 שנים. בישראל חיים כיום כ-350,000 נשאים ו-630 חולים. כל החולים מטופלים רפואית במרכזים מתמחים בסיסטיק פיברוזיס הנתמכים על ידי איגוד סיסטיק פיברוזיס.

המחלה תובעת מהחולה טיפול יומיומי מפרך הכולל: אינהלציה, פיזיותרפיה, ניקוז ריאות, עשרות תרופות וכ-50 כדורים ביום. שגרת יומו של חולה כוללת כ-4 שעות של טיפול מדי יום. למרות הטיפול האינטנסיבי בבית, רבים מהחולים נזקקים לאשפוזים תכופים בבית החולים.

כ-30% מהחולים נמצאים בשכבה סוציו-אקונומית נמוכה. במספר משפחות יש יותר מילד אחד חולה וקיימת אפילו משפחה ובה 7 חולים. עלויות הטיפול במחלה, מעבר לניתן בקופות החולים, מסתכמות באלפי שקלים לחודש.

האיגוד ממומן בעיקר מתרומות של קרנות, עסקים ותורמים פרטיים. כ-4% בלבד מתקציב האיגוד מגיע מתמיכות משרדי הממשלה.

פעילות האיגוד
-------------

* תמיכה במרפאות ובצוות הרב תחומי במרכזי סיסטיק פיברוזיס בשישה בתי חולים ברחבי הארץ: הדסה הר הצופים (ירושלים), שניידר (פתח תקווה), שיבא - תל השומר (רמת גן), כרמל (חיפה), רמב"ם (חיפה) וסורוקה (באר שבע).
* הקמת מערך ארצי לביצוע טיפולי ניקוז ריאות יומיומיים לחולים בבית.
* הדרכה למטפלים בניקוז ריאות ודרכי נשימה.
* סיוע ברכישת תרופות, מזון מועשר, ציוד רפואי.
* תמיכה לימודית לילדים מאושפזים.
* סיוע בהשתלת ריאות, כולל תמיכה לקראת ההשתלה ולאחריה והפעלת מרפאת מושתלים.
* לובי להכנסת תרופות חדשות לסל הבריאות.
* תמיכה ועזרה במימון טיפולים שאינם מכוסים על ידי סל הבריאות.
* הפעלת מערך לעידוד פעילות גופנית.
* קשר עם מוסדות - קופות חולים, משרד הבריאות, המוסד לביטוח לאומי, משרד החינוך ועוד.
* תמיכה בחולים באינטרנט - פורום, קומונה לבוגרים, קומונה למושתלים.
* סדנאות וקבוצות תמיכה.
* פעולות הסברה - הגברת המודעות בציבור הרחב על ידי: הסברה לתלמידים בבתי הספר, הפעלת אתר אינטרנט, הוצאת העיתון "לנשום חופשי", הפעלת קבוצת תיאטרון של חולות, ארגון כנסים וימי עיון לחולים, לבני משפחתם ולאנשי מקצוע.
* העלאת המודעות בקרב הציבור הרחב לנושא תרומות איברים ולנושא חשיבות הבדיקות הגנטיות.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של איגוד סיסטיק פיברוזיס
* איגוד סיסטיק פיברוזיס, ברשת החברתית פייסבוק
* איגוד סיסטיק פיברוזיס, באתר "גיידסטאר ישראל"
**איגוד השיווק הישראלי** (לשעבר: **איגוד המפרסמים בישראל**) מאגד את החברות המשווקות והמפרסמות במשק הישראלי בכל התעשיות, השירותים והענפים. האיגוד הוא מרכז מקצועי עבור כל העוסקים בשיווק בארגון: המנכ"לים, סמנכ"לי השיווק, אנשי התקשורת השיווקית, מנהלי המותגים, מנהלי הפרסום וכל אנשי אגף השיווק בחברה. איגוד השיווק הוא חבר בפדרציה העולמית של המפרסמים ((אנ')) בה חברים איגודים מקבילים מ-55 מדינות נוספות מרחבי העולם. האיגוד מונה כיום כ-200 ארגונים וחברות במשק הישראלי במגוון תעשיות, שירותים וענפים.

בראש האיגוד ומעל הצוות הניהולי של האיגוד, עומד יו"ר האיגוד והנהלה ציבורית הנבחרת אחת לארבע שנים בידי חברי האיגוד ובכפוף לתקנון האיגוד.

רקע היסטורי
-----------

איגוד השיווק הישראלי הוקם כ"איגוד המפרסמים בישראל" בשנת 1961, בידי 15 חברות אשר בקשו להקים גוף שידאג לצרכים המקצועיים של החברות המפרסמות במשק, ישמיע את קולן, ויסייע לחבריו לשווק ולפרסם ביעילות ובהגינות. החברות אשר יסדו את האיגוד הן: אל על, אסם, בנק הפועלים, בנק לאומי, דובק, דלק, יצהר, סיבים כימיים, עלית, עסיס, צים, רבלון, שמן, תלמה ותנובה.

בשנת 2004 ניסח האיגוד את "האמנה לאחריות ולהגינות בפרסום" המהווה מסמך יסוד בהתקשרות השיווקית בישראל. כמו כן השתתף האיגוד בפרוש כללי האתיקה ובגיבוש מדריך האתיקה לפרסומות, אשר אומץ על ידי מרבית החברות בארץ, וכונה "התו האתי".

מפעלים ופרסים
-------------

האיגוד עורך תחרויות חודשיות, רבעוניות ושנתיות ומעניק תארים ופרסים לזוכים בהן. המפעלים העיקריים הם:

1. איש השיווק של החודש / של השנה - מנהל שיווק או מנכ"ל חברה שהוביל מהלך שיווקי משמעותי וראוי לציון. נבחר בידי ועדת השיווק, המונה כ-15 נציגים מענפים ומקטגוריות שונים.
2. ההשקה המנצחת - ציון לשבח המוענק מדי רבעון להשקה חדשנית של מוצר או שירות, שתרמה לשינוי הקטגוריה או לפיתוחה וזכתה לתשומת לב צרכנית.
3. תחרות האפי לאפקטיביות שיווקית, בשיתוף אגוד הפרסום הישראלי והמי"ל. הגרסה הישראלית של תחרות ה-Effie Awards הבינלאומית אשר מתקיימת ב-40 מדינות.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של איגוד השיווק הישראלי
* האמנה לאחריות ולהגינות בפרסום
* התו האתי
**אליזבת, נסיכת יוגוסלביה** (בסרבית: **Јелисавета Карађорђевић Karađorđević**; נולדה ב-7 באפריל 1936) היא נסיכה סרבית, בת משפחת המלוכה קאראג'ורג'ביץ' ופעילת זכויות אדם.

ביוגרפיה
--------

אליזבת נולדה בבלגרד כילדה השלישית ובתם היחידה של פאבלה, נסיך יוגוסלביה ואולגה, נסיכת יוון ודנמרק. היא התחנכה במספר מדינות ולמדה תולדות האמנות בפריז.

ב-1961 נישאה להרווארד אוקסנברג, יוצא צי ארצות הברית שלחם במלחמת העולם השנייה, ובעל קו לעיצוב שמלות. לזוג נולדו שתי בנות, השחקנית קתרין אוקסנברג וכתבת המגזינים כריסטינה אוקסנברג. ב-1966 היא התגרשה מאוקסנברג, ב-1969 נישאה לבנקאי והמשקיע הבריטי ניל בלפור וב-1970 נולד בנם ניקולאס. ב-1978 היא התגרשה מבלפור וב-1987 נישאה לראש ממשלת פרו לשעבר מנואל אולואה אליאס. ב-1989 הם נפרדו.

ב-1990 היא הקימה את "קרן הנסיכה אליזבת", ארגון ללא מטרת רווח העוסק בהעברת מיוד רפואי ומזון לפליטים.

ב-2004 היא התמודדה לנשיאות סרביה על אף התנגדותו של בן דודה אלכסנדר, נסיך הכתר של יוגוסלביה, אשר הצהיר שבני משפחת המלוכה צריכים להתרחק מהפוליטיקה, ולבסוף דורגה במקום השישי מתוך חמישה-עשר מתמודדים עם 2.1 אחוז מקולות הבוחרים. כסופרת היא כתבה ארבעה ספרים לילדים וכמו כן היא הוציאה שני בשמים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אליזבת, נסיכת יוגוסלביה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Misija. *Nj.K.V. Princeza Jelisaveta Karađorđević - Sva prava zadržana*

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 142902500
* NKC: js20221148024
* VIAF: 159897169
* WorldCat (עם VIAF): 159897169

 |
הרב **אליעזר קוגל** (כ"ד בטבת ה'תרפ"ד, 1 בינואר 1924, תל אביב – ז' בתשרי ה'תשפ"ג, 2 באוקטובר 2022, ירושלים) היה ראש ישיבת שבות עמי, מראשי התנועה להפצת תורה, עסק גם בלימוד תורה לעולים מחבר המדינות.

ביוגרפיה
--------

נולד בנווה שאנן שבתל אביב כבן יחיד לקריינדל ולחזן צבי קוגל שעלה מרוסיה. למד בצעירותו בין היתר אצל הרב אברהם ישעיהו קרליץ והרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק.

את עיקר לימודיו עשה בישיבת לומז'ה בפתח תקווה, שם למד עם הגר"ש רוזובסקי והיה לתלמידו הקרוב של הרב אליהו דושניצר, שהרצה בפניו באופן אישי שיחת מוסר שבועית, אותה נתבקש לכתוב. בתקופת לימודיו בישיבה זו מונה על ידי רבני הישיבה לחונכו של הרב חיים קניבסקי, והם שמרו על קשר למשך שנים רבות. היה קשור אז ל'חזון איש' והרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק.

נשא לאישה את שרה עשקא, בתו של הרב שמואל אהרן יודלביץ, ונכדתו של הרב אריה לוין. לאחר נישואיו עבר לירושלים והתגורר בסמוך לחותנו. המשיך לשקוד על תלמודו בכולל של מכון הרי פישל בירושלים, שם מסר שיעורים במשך שישים שנה. שם יצר קשרים הדוקים עם דודה של רעייתו הרב יוסף שלום אלישיב, חתן הרב אריה לוין.

בשנות ה'תש"ך (1960) הקים את התנועה להפצת תורה (תל"ת), הארגון הראשון שפעל להפצת תורה בעיירות הפיתוח ובישובים מרוחקים. במסגרת פעילות הארגון גייס משאבי עתק למימון פעילותם של עשרות אברכים, שנסעו מדי יום ביומו לעיירות הפיתוח ומסרו שם שיעורי תורה והדרכה. פעילות הארגון הרחבה, כללה בתחילה בעיקר את העיר בית שמש ואת יישובי האזור. בהמשך הורחבה הפעילות לכל רחבי הארץ, ומאות אברכים ובני ישיבות שמשו כחברים בארגון ובפעילותו.

התנועה להפצת תורה הקימה את כתב העת התורני "מוריה", ויו"ר התנועה הרב קוגל, שימש כאחד מחברי המערכת במשך עשרים הגיליונות הראשונים. בגיליונות אלו הוקדש מדור מיוחד לתיאור פעילות התנועה. כמו כן ייסד הרב קוגל את המכון המדעי טכנולוגי להלכה. קשר מיוחד היה לו בכל אותן השנים עם הרב שך שאף קם בפניו כשהוא מציין שהוא פועל רבות למען יהודי רוסיה.

משנת ה'תשמ"א (1981) שימש כראש "ישיבת שבות עמי" שיסד בנו, הרב אברהם מנחם קוגל בירושלים, ופעל להפצת יהדות בין היהודים העולים ממדינות חבר העמים של ברית המועצות.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר הבית של ישיבת שבות נעמי
* מורינו ראש הישיבה, באתר ישיבת שבות עמי

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראש ישיבת 'שבות עמי' הסתלק לבית עולמו, באתר "כל רגע"
2. 1 2 3 4 5 6  מורינו ראש הישיבה שליט"א, באתר שבות עמי
**מסורת בניית כינורות בקרמונה** היא צורה עתיקה של אומנות ומלאכת מחשבת, המאפיינת את העיר קרמונה שבאיטליה, שם נבנים כלי קשת, כגון כינורות, ויולות, צ'לי וקונטרבסים. מאז המאה ה-16
"אומנות בניית הכינורות המסורתית בקרמונה" (ששמה הרשמי באיטלקית הוא: "*Saperi e saper fare liutario della tradizione cremonese*") הוכרזה ב-2012 מורשת תרבותית בלתי מוחשית במיזם "יצירות מופת שאינן מוחשיות" של ארגון אונסק"ו, במושב השביעי של הוועדה הבין-ממשלתית בפריז.

טכניקה
------

כלי קשת אפשר לבנות בשיטות שונות, אבל בוני הכינורות של קרמונה פיתחו טכניקה, הנחשבת לייחודית בעולם.

"תיבת האוצרות" במוזיאון הכינורות בקרמונה
כל כלי מיוצר בעבודת-יד, ומורכב מלמעלה מ-70 חתיכות עץ שונות זו מזו בתבניתן. כל חלק של כינור חדש מחייב טכניקה מיוחדת לו, שבונה הכינור מתאים שוב ושוב בהתאם לתגובה האקוסטית של כל חתיכת עץ: מסיבה זו, לעולם לא תיתכן זהות גמורה בין שני כינורות. כל חלק של הכינור חייב להיבנות מסוג מסוים של עץ, שנבחר בקפדנות והוכשר בתהליך ייבוש טבעי, כך שאין אפשרות לזרז את הכנתו או לבצע אותה באופן מלאכותי.

סדנה של בונה כינורות בקרמונה
בייצור הכינור המסורתי של קרמונה, אין אפשרות להשתמש באיזה שהוא חלק תעשייתי או תעשייתי-למחצה, ואסור גם לצבוע אותו בריסוס. לכאורה, נדמה שרבים מן הרכיבים היסודיים של כלי הנגינה נועדו לקישוט בלבד, אך למעשה הם ממלאים תפקיד חשוב ביותר בהגברת הצליל לעוצמה הרצויה, או בהגנת הכלי משברים אקראיים: זהו מאפיין כפול של יצירת הכינורות הראשונים.

בונה הכינורות מלווה את תהליך בניית הכינור באופן אישי, בכל שלב ושלב, החל באילן וכלה בכלי המוגמר. מסיבה זו, בונה כינורות בקרמונה יכול לייצר לא יותר מ-3 עד 6 כינורות בשנה.

בניית הכינורות המסורתית דורשת בקיאות מושלמת בכל החומרים הטבעיים ובטכניקות הייחודיות הנמסרות מדור לדור באמצעות מילים, מחוות והרגלים מאז המאה ה-16, אז הייתה בניית הכינורות בקרמונה לפופולרית, הודות למיומנויות של בית אמאטי, שאותן שיפרו ושכללו סטרדיווארי, גוארנרי וברגונצי.

הגנה
----

המסורת העתיקה של בניית כינורות בקרמונה נתונה להגנתם של גופי פיקוח: קונסורציום בוני הכינורות של סטרדיווארי ואיגוד בוני הכינורות האיטלקי, המייצג יותר מ-140 אומנים. נוסף לכך, "בית הספר הבינלאומי לבניית כינורות של קרמונה" (*Scuola Internazionale di Liuteria di Cremona*) נוסד בקרמונה ב-12 בספטמבר 1938.

אחרי ההכרזה של אונסק"ו, נפתח בשנת 2013 מוזיאון הכינור החדש בארמון האמנויות (Palazzo dell'Arte) בקרמונה, מחודש ומשופץ במלואו וכולל אולם חדש להאזנה למוזיקה, המנוגנת בכלים עתיקים וחדשים שנוצרו בקרמונה.

ראו גם
------

* קרמונה
* אנטוניו סטרדיווארי
* ג'וזפה גוארנרי
* ניקולו אמאטי
* משפחת ברגונצי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מסורת בניית כינורות בקרמונה** בוויקישיתוף

* "Traditional violin craftsmanship in Cremona". *UNESCO*.
* "Museo del violino".
* "Scuola Internazionale di Liuteria". אורכב מ-המקור ב-2017-01-18. נבדק ב-2017-03-21.
* The dark future for the world’s greatest violin-makers, from the BBC

* נעם בן זאב, צליל מכוון מאוד, באתר הארץ, 20 במאי 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  אונסק"ו, בניית כינורות מסורתית בקרמונה (בצרפתית)
2. ↑  החלטת הוועדה הבין-ממשלתית COM 11.18, אונסק"ו
3. ↑  הודעת משרד התרבות האיטלקי על הכללת מורשת בוני הכינורות מקרמונה ברשימה של אונסק"ו (באיטלקית)
4. 1 2  תיק מועמדות מס' 00719, שנת 2012, ארגון אונסק"ו
5. ↑  "בית הספר הבינלאומי לבניית כינורות"
6. ↑  מוזיאון הכינור

כינור סטראדיוואריוס
מוזיאון הכינור
**דניס מרקונטו** (באיטלקית: **Denis Marconato**; נולד ב-29 ביולי 1975 בטרוויזו) הוא כדורסלן איטלקי המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת דינמו סאסארי. מרקונטו נחשב לאחד מטובי שחקני ההגנה באירופה בתקופתו.[דרוש מקור]

קריירה
------

מרקונטו הצטרף למחלקת הנוער של מועדון בנטון טרוויזו בשנת 1990, וזכה עם המועדון בשלוש אליפויות ליגת הנוער בין 1991 ל-1994. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של בנטון בסרייה א' בעונת 1993/1994, אך לא מצא לבסוף מקום בסגל הקבוצה. הוא הושאל לעונה אחת לפלור פאדובה, שם הפגין כישרון רב. הוא חזר לבנטון טרוויזו בעונת 1996/1997, והמאמן מייק ד'אנטוני נתן לו הפעם תפקיד גדול יותר בקבוצה. בעונה זו הוא זכה עם בנטון באליפות איטליה הראשונה שלו, ונבחר גם ל-MVP של הסופר קאפ האיטלקי לשנת 1997. ב-1999 הוא זכה עם קבוצתו בגביע ספורטה, וב-2000 זכה עמה בגביע האיטלקי ונבחר ל-MVP של הטורניר.

בשנים שלאחר מכן זכה מרקונטו עם בנטון בשתי אליפויות איטליה נוספות (2002 ו-2003), שלושה גביעים איטלקיים נוספים (2003, 2004 ו-2005) והיה שותף בכיר לשתי העפלות לפיינל פור היורוליג, בשנים 2002 ו-2003. בעונתו האחרונה בטרוויזו כיהן מרקונטו כקפטן הקבוצה. בקיץ 2005 עבר מרקונטו לקבוצת ברצלונה מהליגה הספרדית, יחד עם חברו האיטלקי ג'יאנלוקה באזילה. עם ברצלונה הוא הופיע בפיינל פור היורוליג ב-2006, וזכה בגביע המלך הספרדי ב-2007.

בעונת 2008/2009 עבר מרקונטו לקבוצה הספרדית ברוז'ה GBC. בעונה שלאחר מכן הוא חזר לאיטליה והצטרף למונטפסקי סיינה, עמה זכה פעם נוספת בסופר קאפ האיטלקי.

### נבחרות איטליה

בצעירותו שיחק מרקונטו באליפות אירופה עד גיל 20 ב-1994, ובאליפות אירופה עד גיל 22 ב-1996. מכאן ואילך הוא היה אחד מהשחקנים החשובים והמובילים בנבחרת הבוגרת של איטליה. ההישגים הבולטים שלו עם הנבחרת היו הזכייה באליפות אירופה בכדורסל ב-1999, הזכייה במדליית הכסף באליפות של 1997 ובמדליית הארד באליפות שנערכה ב-2003; וכן הזכייה במדליית הכסף באולימפיאדת אתונה ב-2004.

בנוסף, מרקונטו השתתף עם נבחרת איטליה באליפויות אירופה בשנים 2005 ו-2007, ובאליפות העולם בכדורסל בשנת 2006.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דניס מרקונטו** בוויקישיתוף

* פרופיל אולימפי, באתר olympedia.org
* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר פיב"א
* פרופיל, באתר היורוליג
* פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית)
* דף השחקן באתר היורוליג
* סטטיסטיקות קריירה באתר Basketpedya
מפת חלוקת השלטון בין האימפריות בשנת 1400 לפנה"ס, סימון מקומה של ושוכני הוא משוער
**וַשׁוּכָּנִי** הייתה עיר הבירה של הממלכה החורית העתיקה מיתני משנת 1500 לפנה"ס לערך ועד המאה ה-13 לפנה"ס. משמעות שמה היא אולי "מקור הטוב" או "מקור הבריאות". הפרשנות היא לפי דמיון הביטוי בסנסקריט.

המקום המדויק שבו שכנה העיר אינו ידוע. אחת ההצעות שהועלו הייתה לזהות את מקומה עם תל פחריה, ששוכן ליד תל חלף במחוז אל-חסכה בצפון סוריה. העיר שכנה על הגדה המזרחית של הפרת. החוקרים הגיעו למסקנה זאת בעקבות הטקסטים שהשאיר שופילוליומש הראשון, שבו ציין שהיה עליו לחצות את הנהר כדי להגיע לעיר, בעוד שכרכמיש שכנה ממערב לפרת. הערים שכנו כנראה לא רחוק אחת מהשנייה. העיר נבנתה כנראה כעיר חדשה שתשמש בירתה של מיתני, לאחר שהממלכה התארגנה מחדש. האלה של העיר הייתה אושה (Usha).

העיר נחרבה על ידי המלך החתי שופילוליומש הראשון (1323-1358 לפנה"ס) בשנים הראשונות למלכותו. שופילוליומש הראשון ניצל שעת כושר, כאשר במיתני התנהל מאבק על המלוכה. הוא כרת ברית עם אחד הנצים, אַרתַתַמַה, והכריז מלחמה על תוּשרַתַה (אנ'). הסיבה הפורמלית ליציאה לקרב הייתה ההתערבות הצבאית של מיתני במרד שהתרחש באִשוּוַה (אנ'), שהייתה תחת שלטון חתי. תושרתה התרברב על ניצחונו באשווה ושלח חלק מהשלל למלך המצרי אמנחותפ השלישי, בן בריתו. שופילוליומש הראשון ירד על ושוכני מהאזור ההררי שמצפונה, והפתיע את המלך החורי שנמלט ממנה. נפילת ושוכני הביאה לקריסת כל המערכת האימפריאלית שניהלה את הממלכה. כיבוש העיר מופיע בטקסטים המספרים על מעשי שופילוליומש הראשון, על המלכת מלך חורי בשם שַתיוַזַה (אנ'), בנו של תושרתה, על ממלכת חניגלבת שהוא הקים. 

העיר נכבשה שוב ונחרבה בשנת 1290 לפנה"ס לערך, על ידי המלך האשורי אדד-ניררי הראשון (1275-1307 לפנה"ס).

קישורים חיצוניים
----------------

* ושוכני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mitanni באתר ancient.eu
2. ↑  Empire of Thebes, Or, Ages in Chaos Revisited, מאת Emmet John Sweeney, הוצאת Algora Publishing, ‏ 2006, עמ' 11
3. ↑  The Aramaeans: Their Ancient History, Culture, Religion, מאת Lipiński, Edward, הוצאת Peeters Publishers, ‏ 2000, עמ' 120
4. ↑  Desi Words Speak of the Past, עמ' 435
5. ↑  איתמר זינגר, **החתים ותרבותם**, בסדרה ספריית האנציקלופדיה המקראית (בעריכת שמואל אחיטוב), מוסד ביאליק, ירושלים, 2009, עמ' 59
דגי מהמין Belone belone
**שִׁפּוּדָנִיִּים** (שם מדעי: **Belonidae**) היא משפחה של דגים כסופים ודקים מסדרת החניתאים.

מאפיינים
--------

השפודניים חיים בים הפתוח באזור הטרופי והסובטרופי ולעיתים נמצאים גם נמצאים במים מליחים ואף עולים לנהרות גדולים כמו האמזונאס או הריו נגרו וחיים במימיהם.

אלו דגים מוארכים בעלי לסת דקה מלאה בשיניים כשהלסת התחתונה גדולה וארוכה יותר מהעליונה. הגוף אפור עד כסוף עם מעט סנפירים והזנבם מפוצל ונותן לדגים את הכוח לשחות. אורכם 3–93 ס"מ. המין הגדול ביותר במשפחה הוא המין חניתן תניני המצוי לחופי ישראל.

דגים אלה הם טורפים של סרטנים, רכיכות ימיות ולהקות דגים קטנות. הם שוחים בקרבה לפני המים ואינם צוללים עמוק והם מהירים מאוד ויכולים לשחות במהירות של כ-60 קמ"ש ואף לקפץ מעל המים.

דגים אלה עלולים להיות מסוכנים לאדם עקב מנהגם לקפץ על עצמים זוהרים. בלילות בשונית הם עלולים להימשך אל ספינות ולקפץ מעלה ולפגוע עם לסתם הגדולה באנשים. 2 מקרי מוות יוחסו לדגים אלה.

סוגים
-----

* סוג ומין יחיד אַבְּלָן לָחוּץ (*Ablennes hians*)
* שִׁפּוּדָן (*Belone*)
* *Belonion*
* סוג ומין יחיד *Petalichthys capensis*
* סוג ומין יחיד שִׁפּוּדָן אַרְגָּלִי (*Platybelone argalus*)
* *Potamorrhaphis*
* *Pseudotylosurus*
* *Strongylura*
* חֲנִיתָן (*Tylosurus*)
* *Xenentodon*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שפודניים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* שפודניים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**קמנשמיהאיפה** (בהונגרית: **Kemenesmihályfa**) הוא כפר במחוז ואש, בנפת צלדמלק.

מיקום
-----

הכפר שוכן מצפון-מערב לצלדמלק, בין שלושה כפרים קטנים, והוא מוזג כמעט לחלוטין איתם. הכפר מחובר לצלדמלק בכביש 8452, לטקרץ' בכביש 8453, ולקמנששמיין ולוונצק בכביש 8454. היישוב יושב על קו הרכבת סקשפהרוואר-סומבטהיי, שיש לו נקודת עצירה במקום.

היסטוריה
--------

היישוב וסביבתו מיושבים מאז התקופה הנאוליתית. בשטחו נמצאו גם ממצאים מתקופת הברונזה ומתקופת הברזל. המקום הוזכר לראשונה באיגרת בשנת 1272, בה יש דיווח על שני כפרים הרוסים: אול וצ'פ. הראשון תואם ליישוב Csöngé, והשני ל-Mihályfa. השם צ'פ מוזכר גם בפנקס הכנסייתי של סומבטהיי משנת 1409. שם היישוב הוזכר בארכיון שופרון מאז שנת 1466 בשם Myhályfalva. מהמאה ה-15 מוזכר בשם קמנשמיהאיפלבה. השם Mihály נקרא על שם Mihály Ostffy, שהיה ככל הנראה בעל האדמה (ולפי מקורות גם מילא תפקיד ביישוב מחדש של המקום לאחר שצ'פ Csép נחרב). התוספת של המילה "כפר" (falva) לשם המקום התבררה כארוכה מדי. בשנות ה-1700 כבר כתבו את קיצור הסיומת "פה" כלומר "fa" במקום falva.

בשנת 1869 האוכלוסייה הייתה כדלקמן: 513 גברים, 533 נשים, כך שהאוכלוסייה הכוללת הייתה 1046. היו קורבנות גם מהכפר במהלך מלחמות העולם. זכרם הונצח בשנת 1968 על גבי לוח שיש על קיר בית בית הלוויות הנוצרי. יהודים ישבו במקום במספרים לא גבוהים, אך אין תיעוד על כך למעט יליד אחד במקום.

אתרים בעלי חשיבות
-----------------

### הכנסייה הרומית-קתולית

הכנסייה על שם המרטיר הראשון של סנט סטפן הוזכרה לראשונה בשנת 1439. לאחר הרפורמציה המקום שימש את הלותרנים עד 1732, אז נלקחה מהם בכוח מזוין והוחזרה לקתולים במהלך של אנטי-רפורמציה. משפחת דמלקי נקברה בקריפטה שלה.

כנסייה נוספת בכפר היא הכנסייה הלותרנית, אשר נבנתה בשנת 1817.

### טירת וידוש

משפחת וידוש מהיישוב קולטה בנתה את הטירה. היא משפחה אצילה ותיקה של מחוז ואש, שאבות אבותיה הועלו לדרגת אצולה בשנת 1272 על ידי המלך אישטוואן החמישי. המשפחה מתוארכת כבעלת אחוזות באזור כבר במאה ה-16. הטירה נבנתה בצורתה הראשונה על ידי ז'יגמונד וידוש במאה ה-19. ברבע הראשון של המאה הזו, בסגנון הקלאסיציסטי. בנו, דניאל, שהפך לסגן המושל של מחוז ואש, שיפץ והרחיב אותה בשנת 1870 בסגנון היסטורי (אקלקטי). שם נשמרו הארכיונים העתיקים של המשפחה, שהכילו כמה מסמכי קלף ישנים. צורת ה-L המוגדלת של היום ניתנה לטירה במהלך השחזור בשנת 1911. אז נבנתה הקומה הראשונה על האגף הקצר יותר, והמגדל מעל הטרסה, בו נוצר חדר מגדל. בקצה האגף הארוך יותר הפונה לרחוב נמצאת מרפסת, אליה מוביל גרם מדרגות מעוטר במעקה מברזל יצוק. באותה תקופה תוכננו חדרי המגורים במרתף. חזיתות הטירה קיבלו אדריכלות אר נובו חדשה לחלוטין במהלך השיפוץ.

ילידי המקום
-----------

* **מיהאי רווס**, במקור **מיקשה רייזנר** (בהונגרית: **Révész Mihály**; קמנשמיהאיפה, 16 בדצמבר 1884 – בודפשט, 18 במאי 1977) היה עיתונאי, עורך, היסטוריון, פוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי יהודי-הונגרי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קמנשמיהאיפה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קמנשמיהאיפה
* Kemenesmihályfa, באתר Kemenesvidék
* Kemenesmihályfa, באתר Kemenesvidék

הערות שוליים
------------

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007473868305171
* LCCN: n2004046259
* VIAF: 138578035
* WorldCat (עם VIAF): 138578035

 |
**ושתי קנינגהם** (באנגלית: **Vashti Cunningham**; נולדה ב-18 בינואר 1998) היא אתלטית אמריקאית המתחרה בקפיצה לגובה. אלופת העולם באולם (פורטלנד 2016) ושיאנית העולם לשעבר לנוער.

ביוגרפיה
--------

קנינגהם היא בתם של כוכב הפוטבול לשעבר רנדל קנינגהם ושל פלישיה, רקדנית בלט מדרום אפריקה. היא אחותו הצעירה של רנדל קנינגהם השני, אף הוא קופץ לגובה מצטיין. שני האחים מאומנים על ידי אביהם. קנינגהם גדלה בלאס וגאס ולמדה בתיכון מקומי.

### 2015

במשחקים הפאן-אמריקאיים לנוער שהתקיימו באדמונטון שבקנדה ב-2015 זכתה קנינגהם במדליית זהב בקפיצה לגובה בהשוואת שיא עולם לנוער של 1.96 מטר.

### 2016

#### אלופת העולם באולם

באליפות ארצות הברית באולם שנערכה במרץ 2016 היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא עולם חדש לנוער של 1.99 מטר. בהמשך החודש זכתה באליפות העולם באולם שנערכה בפורטלנד אורגון בתוצאה של 1.96 מטר ובכך הייתה לאתלטית הצעירה ביותר בתולדות האליפות שזוכה במדליית זהב בתחרות כלשהי.

ביולי 2016 סיימה שנייה במבחנים האמריקאים לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו בשיא אישי של 1.97 מטר. במשחקים האולימפיים עצמם היא סיימה במקום 13 בתוצאה של 1.88 מטר.

### 2017

במרץ 2017 זכתה באליפות ארצות הברית באולם בתוצאה של 1.96 מטר. ביוני אותה שנה היא זכתה באליפות ארצות הברית באצטדיון בשיא אישי של 1.99 מטר. באליפות העולם שנערכה בלונדון היא סיימה במקום עשירי בתוצאה של 1.92 מטר.

### 2018

באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהאם היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 1.93 מטר, לאחר מריה לאסיצקנה.

### 2019

בתחרות ליגת היהלום שנערכה בסטנפורד, קליפורניה שיפרה את שיאה האישי ל-2.00 מטר.

#### מדליית ארד באליפות העולם

באליפות העולם שנערכה בדוחה זכתה במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.00 מטר.

באולימפיאדת טוקיו סיימה שישית בתוצאה של 1.96 מטר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ושתי קנינגהם** בוויקישיתוף
* ושתי קנינגהם, ברשת החברתית פייסבוק
* ושתי קנינגהם, ברשת החברתית טוויטר
* ושתי קנינגהם, ברשת החברתית אינסטגרם
* ושתי קנינגהם, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* ושתי קנינגהם, באתר olympedia.org
* ושתי קנינגהם, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* ושתי קנינגהם, באתר ליגת היהלום
* ושתי קנינגהם, באתר Track and Field (נשים)
* Vashti Cunningham, Randall’s daughter, is about to jump out of his shadow, וושינגטון פוסט, 10 במרץ 2016
* אתר למנויים בלבד אמיר ענבר, אולי לא מלכה, אבל ושתי קנינגהאם היא כבר אלופת עולם, באתר הארץ, 24 במרץ 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  Track & field: Cunninghams have high aspirations, אלבקרקי ג'ורנל, 6 בפברואר 2016
2. ↑  2018 STATISTICS HANDBOOK
3. ↑  תוצאות התחרות

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 280887

 |
**ויליירסדורפ** (באפריקאנס: **Villiersdorp**) היא עיירה הממוקמת בכף המערבי, באזור הנקרא אוברברג, כ-96 ק"מ מקייפטאון, וכ-355 מטרים מעל פני הים. העיירה שוכנת בין הרי ווטרוול (Waterval) ובוינסברג (Baviaansberg) בצד הצפון מערבי של העמק, עם סכר טויווטרסקלופ (Theewaterskloof) מדרום. ויליירסדורפ ידועה גם בתור 'פנינת האוברברג או 'גאוות האוברברג'.

היסטוריה
--------

הפילדקורנט פיטר דה וילייר, הבעלים של החווה ראדין, פנה למושל הכף ב-1841 בבקשה להקים עיירה בחלק מהחווה שלו. ב-1843 הוקמה העיירה, וב-1855 הוכרזה כעירייה.

דה-ווילייר ביקש מהמושל לקרוא לעיירה על שם ההוגנוטים, שכן רוב תושבי העיירה היו צאצאיהם. אבל המושל החליט לקרוא לעיירה על שם מייסדה, פיטר דה וילייר. בתחילה שם העיירה היה "דה וילייר דורפ" (De Villiers Dorp) כלומר הכפר של דה וילייר, אך בשפת הדיבור היא הפכה מאוחר יותר ל"ויליירסדורפ".

### סמל העיירה

הסמל הראשון - דוד גראף תרם לעירייה בשנת 1907 ציור של סמל של משפחת דה וילייר, ששימש לאחר מכן כסמל העירוני.

הסמל השני - סמל חדש נרשם בלשכה להרלדיקה בשנת 1975.

גאוגרפיה
--------

ויליירסדורפ מוקפת הרים, בצדם הצפוני ממוקמים רכסי Blokkop, Aasvoëlberg ו-Sneeukop, עם רכס ה-Baviaansberge במזרח.

מצפון לעיירה נובע נהר ה-Elandskloof, הזורם דרך עמק נהר ה-Elandskloof, אל סכר ה-Elandskloof. הצד המזרחי של העיר גובל בנהר ה-Elandskloof. נהר ה-Kommissiekraal זורם דרך העיירה, אל נהר ה-Elandskloof. כ-5 ק"מ דרומית לווילירדורפ נמצא סכר טויווטרסקלופ, הסכר הגדול ביותר בכף המערבי והשביעי בגודלו בדרום אפריקה. מים מהסכר זורמים אל ה-Riviersonderend.

כלכלה
-----

ויליירסדורפ מוקפת בחוות, ומטעי פירות. בתחילה, חקלאים באזור גידלו בעיקר דגן וכרמים, אך מאז השלמת סכר טויווטרסקלופ וסכר Elandskloof, החקלאות השתנתה למטעי פירות אבל גידול גפנים עדיין מהווה חלק גדול מהחקלאות. כתוצאה מכך, קמו שתי בתי אריזה גדולים: Betko ו- Arbeidsvreugde. קואופרטיב ויליירסדורפ מקבל ענבים שנבצרו באזורים שמסביב.

אטרקציות
--------

ישנם מספר רב של מבנים בווילירדורפ בעלי ערך היסטורי: מוזיאון דגבריק, מבנה הכנסייה הרפורמית ההולנדית, Kelkiewyn, Oude Huis ו-Ou Meul. מוזיאון דגבריק (והמסעדה) הוא משנת 1845 והוכרז כאנדרטה ב-1994.

בניית בית הספר התיכון דה וילייר גראף בשנת 1907 מומן על ידי סר דייוויד פיטר דה וילייר גראף. הבניינים תוכננו על ידי פורסיית' ופארקר, ונבנו על ידי א.ב. ריד וקי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויליירסדורפ** בוויקישיתוף
 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ויליירסדורפ"**.