recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**גראמן X-29** היה מטוס ניסוי מסדרת מטוסי ה-X שפיתחה גראמן עבור תוכנית מחקר משותפת לדארפ"א, חיל האוויר האמריקני ונאס"א. הוא שימש לחקר מספר טכנולוגיות חדשות, כשהבולטות שבהן היו הכנפיים המשוכות קדימה והקנארד. אי היציבות האווירודינמית האינהרנטית של תצורה זו חייבה את השימוש במערכת בקרת טיסה מסוג טוס על חוט ממוחשבת, וחומרים מרוכבים מתקדמים נדרשו לייצור כנף קשיחה מספיק מבלי שתהייה כבדה באופן לא סביר.

היסטורית התוכנית
----------------

X-29 טס בזווית התקפה גבוהה כשמחולל עשן שהותקן באפו מסייע לחוקרים ללמוד את התנהגות זרימת האוויר סביב המטוס
שני X-29A נבנו בידי גראמן איירוספייס קורפוריישן. המטוסים הוסבו לתצורה זו משלדות מטוסי F-5A פרידום פייטר קיימים מתוצרת נורת'רופ (שהועדפו על פני הצעה מתחרה של ג'נרל דיינמיקס לגרסת F-16 פייטינג פלקון); כינויו הפנימי של התכנון המותאם היה **G-712**. 

בשלב הראשון של התוכנית, שנמשך מדצמבר 1984 ועד 1988, נעשה שימוש במטוס הראשון לחקר השליטה, הביצועים ואינטגרצית המערכות של המטוס. טיסת הבכורה של המטוס נערכה ב-14 בדצמבר 1984, וב-13 בדצמבר 1985 הפך למטוס הראשון בעל כנפיים משוכות קדימה שטס במהירות על קולית בטיסה אופקית. ה-Ju 287 הגרמני המוקדם יותר היה מטוס הסילון הראשון בעל כנפיים משוכות קדימה. בשלב השני של התוכנית נעשה שימוש ב-X-29A השני, שטס לראשונה ב-23 במאי 1989 ושחקר את מאפייני הטיסה בזווית התקפה גבוהה ואת התועלת הצבאית של ה-X-29. בסך הכול בוצעו 437 טיסות בשני המטוסים במצטבר, כשהטיסה המהירה ביותר הגיעה לסביבות מאך 1.8 והטיסה הגבוהה ביותר הגיעה לסביבות 55,000 רגל.

ה-X-29A הפגין שליטה ויכולת תמרון מצוינת בזווית התקפה של עד 45 מעלות. הייתה גם הפחתה ביצירת מערבולות.

תצורת הכנפיים הפכה את המטוס לאי יציב אינהרנטית. הוא יכול היה לטוס רק עם תיקונים מתמידים (עד ל-40 בשנייה) שסיפקה מערכת בקרת הטיסה הממוחשבת. המערכת הורכבה משלושה מחשבים דיגיטליים יתירים שגובו על ידי שלושה מחשבים אנלוגיים יתירים. ההערכה הייתה שכשל מוחלט במערכת אינו סביר כשם שכשל מכני במטוס רגיל אינו סביר.

המטוס הראשון שנבנה מוצג כיום במוזיאון הלאומי של חיל האוויר האמריקני אשר בבסיס חיל האוויר רייט-פטרסון, ליד דייטון אשר באוהיו. המטוס השני מוצג במרכז דריידן לחקר הטיסה אשר שוכן בבסיס חיל האוויר אדוארדס. דגם בגודל מלא של המטוס מוצג במוזיאון האוויר והחלל הלאומי.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **X-29** |

* X-29, באתר נאס"א

וידאו

* X-29 Aircraft with Forward Swept Wings military.com

| מטוסי ה-X האמריקניים |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| X-1 • ‏X-2 • ‏X-3 • ‏X-4 • ‏X-5 • ‏X-6 • ‏X-7 • ‏X-8 • ‏X-9 • ‏X-10 • ‏X-11 • ‏X-12 • ‏X-13 • ‏X-14 • ‏X-15 • ‏X-16 • ‏X-17 • ‏X-18 • ‏X-19 • ‏X-20 • ‏X-21 • ‏X-22 • ‏X-23 • ‏X-24 • ‏X-25 • ‏X-26 • ‏X-27 • ‏X-28 • ‏X-29 • ‏X-30 • ‏X-31 • ‏X-32 • ‏X-33 • ‏X-34 • ‏X-35 • ‏X-36 • ‏X-37 • ‏X-38 • ‏X-39 • ‏X-40 • ‏X-41 • ‏X-42 • ‏X-43 • ‏X-44 • ‏X-45 • ‏X-46 • ‏X-47 • ‏X-48 • ‏X-49 • ‏X-50 • ‏X-51 • ‏X-53 • ‏X-54 • ‏X-55 • ‏X-56 |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548743205171
* GND: 7754885-1
* LCCN: sh86002481

 |
**פרנסיס ג'. וירקינסקי** (באנגלית: **Francis J. Wiercinski**) הוא לוטננט גנרל בדימוס בצבא ארצות הברית. וירקינסקי שימש בין השאר כמפקד רגימנט 187 בדיוויזיה המוטסת ה-101 וכמפקד כוחות צבא ארצות הברית באוקיינוס השקט.

קריירה צבאית
------------

וירקינסקי התגייס לצבא ארצות הברית בשנת 1979 והתנדב לכוחות המוטסים. הוא עבר הכשרה כלוחם, קורס קציני חי"ר והסמכה כצנחן. לאחר מכן התנדב וירקינסקי לרגימנט הריינג'רס ה-75. וירקינסקי שימש ברגימנט הריינג'רס כמפקד מחלקה ולאחר מכן כמפקד פלוגה ולחם במבצע מטרה צודקת. וירקינסקי השלים מספר תפקידי פיקוד ובהם קצין אג"ם בדיוויזיה המוטסת ה-101. לאחר מכן שימש כמפקד רגימנט 187 בדיוויזיה המוטסת ה-101. והוביל אותו במלחמת אפגינסטן, בין היתר במבצע אנקונדה. לאחר מכן שימש כסגן מפקד הדיוויזיה הרב לאומית בצפון עיראק. בתפקידו האחרון שימש כמפקד כוחות צבא ארצות הברית בפיקוד האוקיינוס השקט.

לקריאה נוספת
------------

* שון ניילור "**יום שלא טוב למות בו**", תל אביב: המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה - המכון - לחקר הטקטיקה, הוצאת משרד הביטחון, 2007.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנק וירקינסקי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "**יום שלא טוב למות בו**" עמוד 98
2. ↑  "**יום שלא טוב למות בו**" עמודים 72–73
3. ↑  "**יום שלא טוב למות בו**" עמ' 234–237
**המסע לירח של פטר** (בגרמנית: **Peterchens Mondfahrt**) הוא סרט הנפשה גרמני משנת 1990, המבוסס על סיפור מאת הסופר הגרמני גרדט פון באסוויץ משנת 1912. הסרט שודר בישראל בדיבוב עברי בערוץ הילדים בשנת 1998 תחת השם "**פיטר בממלכת הקסם**".

תקציר העלילה
------------

עלילת הסרט מתרחשת בלילה, כאשר צמד אח ואחות - פטר ואנליזה מתעוררים באמצע הלילה ומוצאים חיפושית על אדן חלונם, החיפושית מתעוררת ומציגה את עצמה כזומזומן, הוא מחזיר אותם בזמן על מנת להראות להם את סיפורו של אבי סבו, שם הם מגלים שלפני הרבה זמן אבי סבו של זומזומן נמנם על עץ ובלי ששם לב הגיע חוטב עצים מרושע שמתגורר על הירח כדי לכרות את העץ עליו נמנם, העץ מתמוטט והחיפושית נופלת ומאבדת את אחת משש ידיה שנתפסה בעץ ונשארה עליו, עד שהחיפושית חוזר לעצמו הוא רואה שחוטב העצים כבר רחוק; מאז, מספר זומזומן שגם סבו, גם אביו וגם הוא עצמו נולדו עם חמש ידיים בלבד ומבקש מהילדים לעזור לו במסעו המתוכנן לירח להשבת היד האבודה כי הוא מנגן על כינור והוא זקוק לה, הילדים נענים בחיוב, זומזומן מלמד אותם כיצד לעוף והם יוצאים לדרך, בדרכם אל הירח הם פוגשים ונעזרים באנשי מזג האוויר: איש הרוח, איש הגשם, אשת הברק, מלכת הכוכבים, סנטה קלאוס ואחרים. אחרי סעודה גדולה בחברת אנשי מזג-האוויר בארמונה של מלכת הכוכבים יוצאים זומזומן, פטר ואנליזה אל הירח על מנת להתעמת עם חוטב העצים. לבסוף מגיעים השלושה ליעדם ושם חוטב העצים רודף אותם אך חבריהם אנשי מזג-האוויר באים לחלצם מידיו של חוטב העצים, הם מקפיאים אותו ובכך מעכבים אותו, ובינתיים השלושה לוקחים את ידו של זומזומן, מחזירים אותה למקומה ועפים בחזרה לביתם.

מדבבים מקוריים
--------------

| מדבב/ת | תפקיד |
| --- | --- |
| אנדרה שמידטדורף | פטר |
| נטלי דל קאסטילו | אנליזה |
| מאנפרד ליכטנפלד | זומזומן |
| וולפגאנג האס | חוטב העצים |
| דאגמר הלר | אמו של פטר |
| פריץ פון הרדנברג | איש הרוח |
| אודו ואכטוייטל | איש הגשם |
| מייקל הייבק | איש שביל החלב |
| מוניקה ג'ון | אשת הברק |
| ולטר רייכלט | סנטה קלאוס |
| וילי רובקה | איש עוגיית הג'ינג'ר |
| דוריס ג'נסן | אשת העננים |
| מאנפרד ארדמן | איש הרעם |
| פסקל בריואר | מקס איש הקרח |
| ארני אלזהולץ | סבא רבא |

קישורים חיצוניים
----------------

* "המסע לירח של פטר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "המסע לירח של פטר", באתר AllMovie (באנגלית)
* "המסע לירח של פטר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "המסע לירח של פטר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* פיטר בממלכת הקסם, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* הספר המסע של פטר לירח (בגרמנית)
**בל X-5** (מאנגלית: **Bell X-5**) היה המטוס הראשון עם כנף בעלת משיכה משתנה, כלומר יכולת להגדיל את מוטת הכנפיים שלו. ההשראה למטוס הגיעה מהמטוס הגרמני מסרשמיט P.1101, שתוכנן בזמן מלחמת העולם השנייה אבל מעולם לא טס. המסרשמיט תוכנן כך שאת מוטת הכנפיים ניתן היה לשנות רק על הקרקע, אבל מפתחי ה-X-5 פיתחו מערכת מיוחדת שאיתה ניתן היה לשנות את מוטת הכנפיים במהלך הטיסה.

עיצוב ופיתוח
------------

האב טיפוס לא מושלם של המסרשמיט P.1101, שנמצא על ידי כוחות אמריקאיים ב-1945 במתקן ניסוי ב-Oberammergau, גרמניה, הובא לארצות הברית. למרות שנפגע במעבר, אב הטיפוס נשלח אל מפעלי חברת בל בבאפלו, ניו יורק, שם קבוצת מהנדסים וטכנאים למדו מקרוב על עיצוב המטוס. הצוות בראשות המעצב המפקח רוברט ווד, הגיש הצעה עבור עיצוב דומה.

למרות שעל פני השטח המסרשמיט וה-X-5 נראים דומים, ה-X-5 היה מורכב בהרבה מהמסרשמיט P.1101, עם שלוש אפשריות פריסה לכנף: 20°, 40° ו-60°. ציר מיוחד נבנה עבור הכנף, שנתן לה את היכולת לפרוס את עצמה ולנעול את הכנף במקומו. המעבר מפריסה מלאה לפריסה מינימלית לקח פחות מ-30 שניות.

ל-X-5 היו בעיות סחרור חמורות ביותר שנבעו מפריסה אווירודינמית לקויה של המטוס, במיוחד הזנב והמייצבים שמוקמו במקום גרוע, כך שבכמה עמדות כנף, המטוס יכול היה להיכנס לסחרור אובדני. בעיית הסחרור-הזדקרות של המטוס גרמה בסופו של דבר להתרסקות המטוס השני ב-1953 ולמותו של טייס המבחן.

בעיה זו גרמה גם לביטול התוכנית של חיל האוויר האמריקאי לשנות את עיצוב ה-X-5 וליצור מטוס קרב טקטי זול לשימוש נאט"ו ומדינות אחרות.

היסטוריה מבצעית
---------------

שני מטוסי X-5 נבנו. הראשון הושלם ב-15 בפברואר 1951, ושני המטוסים ביצעו את טיסות הבכורה שלהם ב-20 ביוני וב-10 בדצמבר 1951. כמעט 200 טיסות נעשו במהירויות של עד 0.9 מאך בגובה של 40,000 רגל (12,200 מ'). אחד המטוסים אבד ב-14 אוקטובר 1953, כאשר לא הצליח להתאושש מסחרור של 60 מעלות. טייס חיל האוויר האמריקני קפטן ריי פופסון מת בתאונה בבסיס חיל האוויר אדוארדס. ה-X-5 השני נותר באדוארדס המשיך בבדיקות עד 1955, ונשאר בשירות כמטוס מרדף עד 1958.

ה-X-5 הציגו בהצלחה את היתרון של עיצוב הכנף המשתנה עבור מטוסים המיועדים לטוס במגוון רחב של מהירויות. למרות בעיות היציבות של ה-X-5, הרעיון יושם מאוחר יותר בהצלחה ב-F-14 ב-F-111, במיג 23, בטורנדו (מטוס קרב) וב-B-1 לנסר במטוסים כאלה.

הX-5 ששרד מוצג כיום במוזיאון הלאומי של חיל האוויר האמריקאי לשם הובא במרץ 1958.

ראו גם
------

* מטוסי ה-X

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **X-5** |

* כתבה מ-1951 על הX-51

הערות שוליים
------------

1. ↑  Winchester 2005, עמ' 37
2. ↑  Hallion 1984 עמ' 52
3. ↑  Hallion 1984, עמ' 47

| מטוסי ה-X האמריקניים |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| X-1 • ‏X-2 • ‏X-3 • ‏X-4 • ‏X-5 • ‏X-6 • ‏X-7 • ‏X-8 • ‏X-9 • ‏X-10 • ‏X-11 • ‏X-12 • ‏X-13 • ‏X-14 • ‏X-15 • ‏X-16 • ‏X-17 • ‏X-18 • ‏X-19 • ‏X-20 • ‏X-21 • ‏X-22 • ‏X-23 • ‏X-24 • ‏X-25 • ‏X-26 • ‏X-27 • ‏X-28 • ‏X-29 • ‏X-30 • ‏X-31 • ‏X-32 • ‏X-33 • ‏X-34 • ‏X-35 • ‏X-36 • ‏X-37 • ‏X-38 • ‏X-39 • ‏X-40 • ‏X-41 • ‏X-42 • ‏X-43 • ‏X-44 • ‏X-45 • ‏X-46 • ‏X-47 • ‏X-48 • ‏X-49 • ‏X-50 • ‏X-51 • ‏X-53 • ‏X-54 • ‏X-55 • ‏X-56 |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NARA: 10662852

 |
**סורימי** (ביפנית: 擂り身 / すり身; באופן מילולי: "בשר טחון") הוא בלילה, המיוצרת מדגים או בשר אחר. לעיתים זהו השם הכללי שנותנים למספר מאכלים מהמזרח הרחוק, שבהם הבלילה היא המוצר העיקרי. הוא קיים במגוון רחב של צורות, ולעיתים קרובות משומש בכדי לדמות בשר סרטנים, ומספר פירות ים אחרים. הצורה הכי נפוצה שלו בשוק המערבי היא מקלות סרטן.

היסטוריה
--------

ממרחי דגים הם מאכל פופולרי במזרח אסיה. בסין, מכינים מהם כדורי דגים ומרק. ביפן, היצור המוקדם יותר הוא משנת 1115.4–5

החל משנת 1945, התחילו להשתמש במכונות כדי ליצור אותו בכמויות גדולות, אך הוא תמיד נמכר טרי, כי הקפאותו שינתה את המרקם באופן שלילי. קבוצה של חוקרים יפנים גילתה שהוספת מלח למוצר משמרת את מרקמו גם אחרי ההקפאה. בשנת 1969 גילו חוקרים שהוספת סוכרוז גם כן מאפשרת לשימור המרקם אחרי הקפאה.5–6

בשנות ה-60 וה-70 תעשיית הסורימי ביפן גדלה, והגיעה לשיאה בשנת 1975. ב-1976 החלה המכירה לארצות הברית. בין 1973 ל-1975 פותחו ביפן גרסאות של מקלות סרטן מסורימי, שלא היו פופולריות ביפן עצמה אך נמכרו בשוק המערבי. ב-1984 נפתח המפעל הראשון לעיבוד סורימי בארצות הברית, וב-1995 בקנדה.6–9

בשנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000 מחירי הסורימי עלו, והרבה מפעלים קטנים פשטו רגל. כמו כן פותחו טכנולוגיות חדשות שנועדו להפיק יותר מוצר מפחות חומר גלם.6–9 כיום, 2-3 מיליון דגים, 2-3% מכלל הדגים למאכל, משמשים לייצור סורימי. מדינות רבות מייצרות אותו, בעיקר ארצות הברית ויפן, אבל גם סין, איי פארו, וייטנאם, ליטא, מלזיה, צ'ילה וצרפת.

תהליך הייצור
------------

מקלות סרטן, מוצר פופולרי העשוי מסורימי
בשר מדגים או בעלי חיים אחרים נקצץ לחתיכות קטנות, ואז נשטף כמה פעמים כדי להיפטר מריח לא רצוי. הוא נטחן למשחה אחידה, ואז מעורבב עם מגוון תוספות שנועדו ליצור את הטעם והמרקם הרצוי במוצר הסופי. תוספות אפשריות הן: עמילן, חלבון ביצה, מלח ים, שמן צמחי, סורביטול, סוכר, חלבון סויה, תבלינים ומונוסודיום גלוטמט. לרוב התהליך גם כולל הקפאה, ולעיתים מוסיפים חומרים משמרים.

הסורימי לרוב מיוצר מבשר דגים, אך לפעמים גם מסוגי בשר אחרים, למשל תרנגול הודו, בשר חזיר, או בקר.

שימושים ומוצרים
---------------

סורימי משמש כחומר גלם למוצרי מזון מעובד. הוא מאפשר לדמות מגוון מאכלים אחרים, כמו זנב לובסטר. הוא גם מקור זול יחסית של חלבון.

כשרות
-----

סורימי מבשר דג כשר, בדרך כלל דג זהבון משמש לייצור תחליפים כשרים בטעם ובמרקם של פירות ים ומשווקים בצורת מקלות בטעם סרטן, נתחים בטעם צדפות או חצי ירח בטעם ובצורה של שרימפס.

לקריאה נוספת
------------

Jae W. Park, ed. (2005). Surimi and surimi seafood (2nd ed.). Boca Raton, FL: Taylor & Francis. מסת"ב 978-0-8247-2649-2.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סורימי** בוויקישיתוף
* Surimi and Surimi Seafood, Third Edition, published in 2014

1. 1 2 3 4  Park, Jae W. (2013-11-12). *Surimi and Surimi Seafood* (באנגלית) (3 ed.). CRC Press. ISBN 978-1-4398-9857-4.
2. ↑  "World Surimi Market", by Benoit Vidal-Giraud and Denis Chateau, Globefish Research Programme, Volume 89, April 2007
3. ↑  The Making of Surimi (אורכב 30.10.2009 בארכיון Wayback Machine) (illustrated, in Japanese)
4. ↑  The Evolution of the Surimi-Making Process (1961/1970/current) (אורכב 11.03.2005 בארכיון Wayback Machine) (in Japanese)
ה-**X-10** מתוצרת נורת' אמריקן אוויאיישן, בדומה ל-X-9 שרייק, הוא מדגים טכנולוגיה לא מאויש לטכנולוגיות טילים מתקדמות המשתייך לסדרת מטוסי ה-X. הוא נועד להשיג תוצאות מחקריות לצורך פיתוח טיל השיוט SM-64 נואחו.

היסטוריה
--------

פיתוח טילי שיוט קרקע-קרקע על-קוליים ארוכי טווח בנורת' אמריקן שהחל ב-1946 הוביל לבסוף לפיתוח ה-SM-64 נואחו. לצורך השגת תוצאות מחקריות לפיתוח ה-SM-64, נבנה ה-**RTA-A-5**, ששמו שונה ל-X-10 ב-1951, והוא טס לראשונה ב-13 באוקטובר 1953.

ה-X-10 הונע על ידי שני מנועי טורבו-סילון, כלל כן נסע מתקפל ויכל להמריא ממסלול המראה ולנחות עליו כמו מטוס רגיל. הקנארדים וכנפי הדלתא שלו היו זהים לאלו ששימשו בטיל הנואחו. ה-X-10 נשלט מהקרקע על ידי מפעיל באמצעות מערכת הנחיה, ששידרה לו פקודות ברדיו, וצויד במערכת טייס אוטומטי לטיסה יציבה. מטוסי X-10 מאוחרים יותר כללו מערכת ניווט אינרציאלית.

בזמנו, ה-X-10 היה המטוס המהיר ביותר שהיה מונע על ידי מנועי טורבו-סילון, בהגיעו למהירות שיא של מאך 2.05. הגובה המרבי אליו הגיע ה-X-10 הוא 44,800 רגל. התוכנית המוצלחת הופסקה ב-1956, עם התחלת הניסויים הראשונים בטיל הנואחו. התוכנית עברה מבסיס אדוארדס לקייפ קנבראל ב-1955. הטיסה האחרונה של ה-X-10,‏ 27 במספר, נערכה ב-26 בינואר 1959. מתוך שלושה עשר מטוסי X-10 שנבנו, רק עשרה שימשו לניסויים. פרט ל-X-10 אחד, אבדו כל מטוסי ה-X-10 בתאונות נחיתה או כששימשו כמטרות לירי. ה-X-10 היחיד ששרד מוצג כיום במוזיאון הלאומי של חיל האוויר האמריקני בבסיס חיל האוויר רייט-פטרסון, ליד דייטון אשר באוהיו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **X-10** בוויקישיתוף
על הX-10 (באנגלית)

| מטוסי ה-X האמריקניים |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| X-1 • ‏X-2 • ‏X-3 • ‏X-4 • ‏X-5 • ‏X-6 • ‏X-7 • ‏X-8 • ‏X-9 • ‏X-10 • ‏X-11 • ‏X-12 • ‏X-13 • ‏X-14 • ‏X-15 • ‏X-16 • ‏X-17 • ‏X-18 • ‏X-19 • ‏X-20 • ‏X-21 • ‏X-22 • ‏X-23 • ‏X-24 • ‏X-25 • ‏X-26 • ‏X-27 • ‏X-28 • ‏X-29 • ‏X-30 • ‏X-31 • ‏X-32 • ‏X-33 • ‏X-34 • ‏X-35 • ‏X-36 • ‏X-37 • ‏X-38 • ‏X-39 • ‏X-40 • ‏X-41 • ‏X-42 • ‏X-43 • ‏X-44 • ‏X-45 • ‏X-46 • ‏X-47 • ‏X-48 • ‏X-49 • ‏X-50 • ‏X-51 • ‏X-53 • ‏X-54 • ‏X-55 • ‏X-56 |

 |
**פרנק טני ג'ונסון** (באנגלית: **Frank Tenney Johnson**‏; 26 ביוני 1874 – 1 בינואר 1939) היה צייר של המערב האמריקאי, והיה פופולרי בגלל נושאי הציור של בוקרים אשר נודע כסגנון "טכניקת אור הירח של ג'ונסון".

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייו

ג'ונסון נולד במחוז פוטואטאמי, איווה לחוואי אבנר ג'ונסון ולקורדליה רבקה טנני. הוא גדל בחווה של משפחתו ליד ביג גרוב, איווה (אוקלנד, איווה) שם גידל אביו בקר. אבות אבותיו המוקדמים של ג'ונסון היו מאנגליה, אירלנד, ויילס, דנמרק ושוודיה. אמו של ג'ונסון מתה בדצמבר 1886, והמשפחה עברה לאזור מילווקי, ויסקונסין. הוא למד בבית הספר התיכון באוקונומובוק. בשנת 1893 הוא נרשם לבית הספר לאמנות במילווקי שם למד אצל ריצ'רד לורנץ, צייר של נופי המערב. בשנת 1895 עבר ג'ונסון לעיר ניו יורק, שם למד אצל ג'ון הנרי טוואצ'טמן בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק.

### קריירה

פרנק ג'ונסון, בוקרים בויומינג, 1934
בתחילת דרכו עבד בעיקר כמאייר. הוא החל לעבוד במגזין Field & Stream בשנת 1904. הוא אייר גם במגזין "חיי בנים" ומגזינים אחרים כמו קוסמופוליטן, הרפר וויקלי ועוד.

ג'ונסון התגורר בניו יורק דרך קבע בשנים 1904 עד 1920, ועשה נסיעות רבות למערב כדי לאסוף חומרי מקור ליצירותיו שהושלמו בסטודיו שלו בניו יורק. בשנת 1912 הצטרף לאמן צ'ארלס מריון ראסל במשלחת רישום לשמורת בלאקפוט ממזרח לפארק הלאומי במונטנה.

הוא חי ועבד בחווה בהיידן, קולורדו במשך זמן מה. מאוחר יותר נסע לכיוון דרום-מערב כדי לעבוד על ציור אינדיאנים. בשנת 1920, הוא עבר לאלהמברה שבקליפורניה שם שיתף סטודיו עם קלייד פורסיית'. בשלב זה ציוריו של ג'ונסון הפכו פופולריים יותר מאיוריו ולכן התרכז במדיום זה. יחד ג'ונסון ופורסיית' הציגו בגלריה לאמנות בילטמור שהתחיל על ידי ג'ק וילקינסון סמית במלון בילטמור בקליפורניה, שהתקיים בשנים 1786 - 1940.

בין 1931 ל -1939 בילה חלק ניכר מזמנו בסטודיו שלו בקודי, ויומינג, ליד הפארק הלאומי ילוסטון. רבים מציוריו נעשו שם ממחקרים בתוך הפארק. הוא כונה "המאסטר בציור לאור הירח האמריקאי" ו"צייר המאסטר של המערב הישן".

ג'ונסטון נפטר מדלקת קרום המוח ביום השנה החדשה 1939 בפסדינה, קליפורניה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנק טני ג'ונסון** בוויקישיתוף
* כתבי פרנק טני ג'ונסון בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* פרנק טני ג'ונסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Abner Morse Johnson, **Memories and Other Rhymes**, H.K. Fly Company, 1924. (באנגלית)
2. ↑  **The Outlook**, Outlook Company, 1923. (באנגלית)
3. ↑  Conzelman, Adrienne Ruger (2002). After the Hunt: The Art Collection of William B. Ruger. Stackpole Books. p. 62.
4. ↑  **El Palacio**, Museum of New Mexico, 1918. (באנגלית)
5. ↑  Trouble On The Pony Express, Sid Richardson Museum - Fort Worth, Texas (ב־American English)
6. ↑  Harold McCracken, Frank Tenney Johnson, **The Frank Tenney Johnson Book: A Master Painter of the Old West**, Doubleday, 1974, מסת"ב 978-0-385-07857-3. (באנגלית)
7. ↑  Frank Tenney Johnson: a fatal kiss, Buffalo Bill Center of the West, ‏2015-06-14 (ב־American English)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007434327805171
* BNE: XX1350530
* ISNI: 0000 0000 8222 5799
* LCCN: nr99014081
* RKD: 42411
* SNAC: w6tj02pk
* SUDOC: 254519547
* ULAN: 500016773
* VIAF: 39296766
* WorldCat: lccn-nr99014081

 |
מריה ירמולובה - ציור של ולנטין סרוב
**מריה ירמולובה** (ברוסית: **Мария Ермолова**;‏ (3 ביולי (15 ביולי) 1853, מוסקבה - 12 במרץ 1928 מוסקבה) הייתה שחקנית תיאטרון רוסית.

לפי דברי קונסטנטין סטניסלבסקי היא הייתה הגדולה מכל השחקנים שהוא הכיר. בשנת 1902 היא זכתה בתואר "השחקנית המעוטרת של תיאטראות הקיסר" ובשנת 1920 בתואר "אמן העם". 

היא הייתה ידוע במיוחד בזכות בגילום דמויות שוחרות חירות העומדות על האידיאלים שלהן.

ביוגרפיה
--------

מריה ירמולובה נולדה במוסקבה למשפחת עובד בתיאטרון מאלי. בשנת 1862 החלה מריה הצעירה ללמוד בלט אך ללא הצלחה יתרה. בשנת 1866 אביה שידע שהיא חובבת תיאטרון הרשה לה לשחק בהצגה של חובבנים. בהמשך היא החלה ללמוד משחק. בשנת 1870 עלתה ירמולובה לראשונה על בימת תיאטרון מאלי במוסקבה. לאחר שבשנת 1871 סיימה את לימודי המשחק, התקבלה לסגל התיאטרון. תחילה היא שיחקה בתפקידים קטנים ולא בלטה במיוחד. באותה תקופה היא הכירה בעלה שלמד משפטים ושהיה שחקן חובב.

בשנת 1873 שיחקה ירמולובה תפקיד ראשי במחזה של אלכסנדר אוסטרובסקי וזכתה להכרה על עבודתה. היא החלה לשחק תפקידים ראשיים במחזות שונים וזכתה בהצלחה אדירה. בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19 ירמולובה הייתה השחקנית המובילה של התיאטרון ונחשבה לשחקנית הטובה ברוסיה. בתקופה זו בנוסף למחזות של אלכסנדר אוסטרובסקי היא שיחקה במחזות של לופה דה וגה, ויליאם שייקספיר, פרידריך שילר, הנריק איבסן ועוד. לאחר שנת 1910 היא החלה לשחק תפקידים של נשים בגיל העמידה ובשנת 1923 עזבה את הבמה.

ירומלובה נפטרה בשנת 1928 ונטמנה בבית העלמין נובודוויצ'יה. לאחר פטירתה בדירתה הוקם מוזיאון לזכרה שפועל עד היום. אחד התיאטראות של מוסקבה נקרא על שמה.

בעלה ניקולאי שובינסקי עשה קריירה משפטית מרשימה. הוא גם היה פעיל פוליטי ונבחר מספר פעמים לדומה. לאחר מהפכת אוקטובר כל רכושו הולאם והוא נמלט מרוסיה הסובייטית. הוא נפטר בשנת 1921 בקונסטנטינופול.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מריה ירמולובה** בוויקישיתוף
* אתר מוזיאון ירמולובה
* מריה ירמולובה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007424267405171
* BNE: XX916437
* BnF: cb11293163d (data)
* GND: 123667348
* ISNI: 0000 0000 2291 375X
* LCCN: n84051771
* LNB: 000230977
* NKC: kup20010000044495
* NLG: 222989
* NLP: A2384727X
* NTA: 271314222
* SUDOC: 230684874
* VIAF: 36911982
* WorldCat: lccn-n84051771

 |
בביוכימיה, **סוּבְּסְטְרָט** (בעברית גם **מַצָּע**) של אנזים, הוא הכינוי למולקולה שעליה פועל האנזים ומזרז תגובות הקשורות בה. מולקולת הסובסטרט נקשרת אל האתר הפעיל של האנזים, עוברת שינוי, משתחררת ומפנה את מקומה למולקולה הבאה. לאנזים אחד יכולים להיות כמה סובסטרט שונים. אלו נקשרים לאתרים פעילים על פני האנזים, ובדרך כלל מגיבים ביניהם כדי לקבל את התוצר הסופי. דוגמה לסובסטרט הוא עמילן, שהוא הסובסטרט של האנזים עמילאז. 

קצב הפעולה של אנזים נמדד כאשר באתרו הפעיל יש את מספר הסובסטרטים המקסימלי שהוא יכול להכיל.

תהליך תפיסת הסובסטרט והפקת תוצר
-------------------------------

בעת הריאקציה נקשר הסובסטרט לאנזים המתאים לו בזכות ההתאמה בינו לבין האתר הפעיל של אנזים. רק סובסטרט בעל תכונות כימיות ומבנה מרחבי מתאים יכול להתקשר אל אתר פעיל מסוים. לדוגמה, אם אתר פעיל של האנזים יכיל קבוצת מולקולות הידרופוביות וקבוצת מולקולות בעלות מטען חשמלי שלילי, הוא יוכל לקשור אליו רק סובסטרט הידרופובי ובעל מטען חשמלי חיובי. לאחר התקשרות הסובסטרט אל האתר הפעיל הוא נהפך לתוצר ומשתחרר מהאתר הפעיל לסביבה. לאחר ששוחרר הסובסטרט יכול האנזים לקשור אליו סובסטרט נוסף.

E + S ⇌ ES → EP ⇌ E + P
כאשר:

E הוא אנזים, S הוא סובסטרט ו-P הוא תוצר.

בעוד שהתהליך הכימי הראשון (הקשירה) והשלישי (הפרימה) הם בדרך כלל תהליכים הפיכים, התהליך האמצעי הוא בדרך כלל תהליך בלתי הפיך.

חומרים המפריעים לסובסטרט להיקשר לאתר הפעיל קרויים מעכבי אנזימים.

ראו גם
------

* קינטיקה אנזימטית

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **סובסטרט** |
**סורוס** היה פילו האישי של המצביא הקרתגי חניבעל. השם "סורוס" משמעותו "הסורי".

על פי המתואר הוא היה גדול בהרבה מהפילים האחרים בצבא הקרתגי, מה שמספק רמז נוסף אודות מוצאו (כנראה פיל אסייתי מתת-המין הסורי). מרבית הפילים בצבא הקרתגי היו מזן צפון אפריקני שהיה בגודל של 2.2 מטרים לכל היותר. פילים גדולים יותר שהיו בשימוש אותה תקופה, היו פילים אסייתים שהיו גדולים בהרבה, אם כי לא ברור כיצד הגיע פיל אסייתי אל צבאו של חניבעל האפריקאי. 

על פי ההשערות של מלומדים כיום, סורוס היה צאצא של פילים אסייתים שנלקחו בשבי שנים לפני כן בידי התלמיים כאשר הללו נלחמו בסלווקים, שפילים כאלו היו זמינים אצלם. באותה תקופה שררו יחסים מצוינים בין קרתגו למצרים, וסורוס או אבותיו ככל הנראה נקנו או נתנו במתנה מהתלמיים, והשם סורוס ניתן לו ככל הנראה בידי המצרים או הקרתגים בשל מוצאו הסורי.

ככל הנראה סורוס היה פילו האישי של חניבעל כבר מתחילת המסע. על פי המקורות, בעוד רוב הפילים חלו או מתו במהלך חציית האלפים, סורוס נותר בריא, מה שמעיד על הטיפול הטוב לו זכה, כמו גם על חוסנו וכושרו הגופני הגבוה. פליניוס הזקן כותב בספרו "תולדות הטבע", שסורוס נודע כאמיץ ביותר מבין כל הפילים בצבא קרתגו, ואף איבד את אחד מניביו בקרב. המחזאי הרומאי טיטוס מאקיוס פלאוטוס מספר, שנהגו להלביש את סורוס בבד אדום, שריון, ומגדל על גבו. 

עבור חניבעל, שאיבד את אחת מעיניו במהלך המסע, שימש סורוס ככל הנראה גם כדי לצפות היטב על המתרחש בשדה הקרב.

ראו גם
------

* בוקפאלוס (סוסו של אלכסנדר הגדול)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר המוקדש לפילי מלחמה (באנגלית)
2. ↑  John Noble Wilford, THE MYSTERY OF HANNIBAL'S ELEPHANTS, New York Times, ‏18 בספטמבר 1984(באנגלית)
3. ↑  פליניוס הזקן, "תולדות הטבע", ספר שלישי, 5.
**שולחן באקיי** (באנגלית: **Buckeye Table**) הוא מישור גדול הממוקם במרכז רכס אוהיו בהרי הורליק המהווים חלק מההרים הטראנס-אנטארקטיים, בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.

אורכו של המישור 22 קילומטרים;

רוחבו של המישור משתנה בין 9.2 קילומטרים (בנקודה הרחבה ביותר) ל־3.7 קילומטרים (בנקודה הצרה ביותר).

גובהו של המישור 2,362 מטרים מעל פני הים; המישור הוא ההר ה-1,006 בגובהו באנטארקטיקה.

המישור מאופיין בהרים ומצוקים בעל פסגות שטוחות, המכוסים שלג. מצוקיו הצפוניים של המישור תלולים.

המישור מתמזג במדרון מתון ביותר עם הרמה המכוסה קרח שמדרום.

הפסגה ממוקמת בסמוך למדף מירסקי.

המדרונות הצפוניים של הפסגה הם מדרונות סלעיים חשופים מקרח.

היסטוריה
--------

### גילוי ומיפוי המישור

רכס אוהיו כולו (ובו גם המישור) נסקרו לראשונה על ידי משלחת חציית הרי הורליק (Horlick Mountains Traverse party) מטעם התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית בדצמבר 1958 (בקיץ האנטארקטי).

הרי הורליק נחקרו בשנים 1960–1961 ו- 1961–1962 על ידי גאולוגים מהמרכז למחקר הקטבים על שם בירד (Byrd Polar Research Center) באוניברסיטת המדינה של אוהיו, הממוקמת בעיר קולומבוס, בירת מדינת אוהיו שבארצות הברית.

### מקור השם

שמו של המישור הוצע על ידי ויליאם ה. צ'אפמן (William H. Chapman), סוקר מטעם הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, אשר השתתף בסקר הרי הורליק בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1960–1961.

רכס אוהיו נקרא על שם אוניברסיטת המדינה של אוהיו, אשר חוקריה חקרו את הרכס. המישור נקרא על שם הכינוי של האוניברסיטה ושל מדינת אוהיו כולה "באקיי" - "**Buckeye**" משמעו עץ ערמון אמריקאי. תושבי אוהיו מכונים "בקאיים" (Buckeyes).

לקריאה נוספת
------------

• LONG, William Ellis (1964), **THE STRATIGRAPHY OF THE OHIO RANGE, ANTARCTICA**, The Ohio State University
• G. W. Grindley (1967), **The Geomorphology of the Miller Range, Transantarctic Mountains with notes on the glacial history and neotectonics of East Antarctica**, New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 10:2, 557-598,

קישורים חיצוניים
----------------

* שולחן באקיי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* שולחן באקיי באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד
* שולחן באקיי באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* שולחן באקיי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* תצלום שולחן באקיי והר שופף באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד
* תצלום שולחן באקיי באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד
* תצלום לוויין של אזור שולחן באקיי

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  מידע גאוגרפי והיסטורי
2. 1 2  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
3. 1 2 3  ההיסטוריה של חקר רכס אוהיו

| רכס אוהיו |
| --- |
| מישורים | באקיי |
| הרים | אורבאנאק • איוורסן • אלדריג' • גלוסופטריס |
| נונאטאקים | אלדריג' • בנט |
| מצוקים | דיסקברי • לאקיי |
**יולנדה אגר** (בגרמנית: **Jolanda Egger**; נולדה ב-8 בינואר 1960) היא דוגמנית ושחקנית שווייצרית.

ביוגרפיה
--------

אגר נולדה ב-8 בינואר 1960 בלוצרן, שווייץ.

ב-1980 עלתה לגמר בתחרות מיס שווייץ, באותה שנה היא ייצגה את המדינה בתחרות מיס אינטרנשיונל ובתחרות מיס אירופה לשנת 1981 עלתה לשלב 11 המועמדות שעלו לחצי הגמר.

ב-1982 הופיעה בסרט "תוצרת סין" אודות אזרח סיני המתגייס ל-CIA.

ב-1983 שיחקה בסרט הגרמני "חבורת ספיידר מרפי" (Die Spider Murphy Gang) בו שיחקו חברי להקת ספיידר מרפי גאנג בתפקידים הראשיים.

ב-1984 הייתה נערת החודש הראשונה של הגרסה הגרמנית של מגזין פלייבוי, באותה שנה הופיעה בסרט האיטלקי "חופשה באמריקה" (Vacanze in America), קומדיה העוסקת בכיתת תלמידי תיכון מרומא המבלים את חופשתם בארצות הברית.

ב-1988 שיחקה בפרק של הסדרה "Hessische Geschichten"

ב-1986 נישאה לנהג המרוצים מארק זורר וב-1993 הם התגרשו, ב-1997 התחתנה עם פטריק טבולי ונולדו לה שני ילדים, לאחר מכן התגרשה בשנית וב-2010 נישאה בפעם השלישית לבעלים של מלון.

קישורים חיצוניים
----------------

* יולנדה אגר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* יולנדה אגר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* יולנדה אגר, מאגר הסרטים, הסדרות והשחקנים השלם **(בעברית)**
* Von Flavia Schlittler, Hugh Hefner wird 85. Das Schweizer Ur-Playmate Jolanda erinnert sich: «Er ist eher der Papi-Typ», Blick, ‏2011-11-22
איור עיתונאי המציג את יוליסס גרנט מזיל "דמעות תנין", 1882
"**דמעות תנין**" הוא מטבע לשון המציין צער מזויף.

המקור לביטוי
------------

לתנינים, כמו לכמה מיני זוחלים, ציפורים ויונקים אחרים יש קרום מתחת לעפעף התחתון, מעין עפעף שלישי שקוף שמגן על הקרנית בעת ציד מתחת למים. מתחת לקרום הזה, הנקרא "קרום מצמוץ" (Nictitating membrane), יש בלוטת דמע שתפקידה לסוך את תנועתו.
ההפרשה של הבלוטה הזו ניגרת החוצה כאשר התנין על היבשה וקרום המצמוץ פתוח (זה המצב בו פוגשים בדרך כלל בני אדם בתנינים).

במאה ה-13 יוחסו ה"דמעות" הללו לבכי אמיתי. הנזיר ברתולומאוס אנגליקוס כתב באנציקלופדיה על הטבע שפרסם ב-1225 כי "כאשר תנין פוגש אדם במים או על החוף, הוא הורג אותו אם הוא יכול, ואז בוכה עליו ובולע אותו לבסוף": "weepeth upon him and swalloweth him at last". במאה ה-16 דיווח ההרפתקן וסוחר העבדים ג'ון הוקינז כי תנינים באיים הקריביים מזילים דמעות כדי לפתות את קרבנותיהם להתקרב לטווח הלסתות.

לאחר שהדעה הקדומה הזואולוגית התבססה, השתמש שייקספיר בדימוי זה לציין צער מזויף. כך, למשל, עשה במערכה השלישית של המחזה "הנרי השישי":

> 
> Too full of foolish pity, and Gloucester's show   
> 
> Beguiles him as the mournful crocodile   
> 
> With sorrow snares relenting passengers
> 
> 
> 
> 

  
בתרגום חופשי: מוליך אותו שולל כתנין מתאבל, בצער המטעה עוברי אורח רחמנים.

גם ב"אותלו" נקשר בכי מזויף לדמעות התנין, כאשר אותלו המאמין שדסדמונה אשתו בגדה בו זועם על בכיה:

> 
> O devil, devil!   
> 
> If that the earth could teem with woman's tears,   
> 
> Each drop she falls would prove a crocodile.   
> 
> Out of my sight!
> 
> 
> 
> 

ובתרגומו של נתן אלתרמן:

"הו שד הו שד משחת
לו מדמעות נשים הרתה הארץ
היה בכייה מצמיח תנינים
פניך אל אראה"
בדידו ואניאס של פרסל (ליברטו מאת נחום טייט) מ-1689 מספר אניאס לדידו שהוא נאלץ לעזוב אותה אף על פי שהדבר שובר את ליבו. בתגובה מטיחה דידו בפניו:

> 
> Thus on the fatal banks of Nile  
> Weeps the deceitful Crocodile!
> 
> 
> 
> 

בעברית: כך, על גדות הנילוס המסוכנות, בוכה התנין הרמאי.

אחד המקורות המוקדמים לביטוי זה מצוי כבר בקינתו של רבי אלעזר הקליר, "אז בהלוך ירמיהו" (מתוך סדר הקינות לתשעה באב): "סָח יֻלּד בְּתֶלֶף, דְּמָעוֹת כְּתַנִּין זוֹלֵף". קינה זו חוברה לכל המאוחר במאה השביעית לספירה, אלא שלא ברור אם ה"תנין" המוזכר בה הוא בעל החיים הידוע כיום כתנין. מקורות אפשריים נוספים הם הפסוקים "אח הייתי לתנים" (איוב ל, כט) ו"אעשה מספד כתנים" (מיכה א, ב), הממשילים קינה ומספד לתנים שבוכים ומייללים בקול נהי; המפרשים הרלב"ג והרד"ק גורסים תנין במקום תנים, כלומר שימוש מוקדם במטאפורה זו.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **דמעות תנין** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **דמעות תנין** |

* על מקור הביטוי, מאת יורם שורק, באתר נענע 10
* תנין בכיין, מאת חנן חריף, באתר פורטל הדף היומי
**סוֹרוֹפּטימיסט** (**Soroptimist**) הוא ארגון נשים בינלאומי התנדבותי של בעלות מקצוע ונשות עסקים המשמש כמשקיף באו"ם, ומייעץ לאונסק"ו, המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות, וליוניצף. מטרותיו העיקריות של הארגון הם קידום מעמד האישה בעולם ומאבק למען זכויות אדם.

הארגון הוקם ב-1921 בארצות הברית, באוקלנד שבקליפורניה, ומועדונים שונים שלו התפרשו במהרה ברחבי צפון אמריקה ובאירופה. נכון לשנת 2018, רשומות בארגון 75,000 חברות ב-1,300 מועדונים ב-122 מדינות ברחבי העולם.

המועדונים השונים מאורגנים ב-4 פדרציות שונות תחת ארגון גג אחד שמרכזו בקיימברידג' שבבריטניה. בישראל קיימים 17 מועדונים של הארגון אשר שייכים לפדרציה האירופית. הארגון הוקם בארץ על ידי פרופסור רחל שלון בחיפה.

השם Soroptimist נטבע מהמילים בלטינית Soror שמשמעותה "אחות", ו-Optima שמשמעותה "הטוב ביותר", וביחד "הדבר הטוב ביותר לנשים".

היסטוריה
--------

הארגון נוסד ב-1921 באוקלנד שבקליפורניה, על ידי ויולט ריצ'רדסון, נשיאת הארגון הראשונה, וכ-80 נשות עסקים מאזור אוקלנד. חברות הארגון נפגשו מדי שבוע לדיונים והרצאות.

ראשית דרכו של הארגון כארגון אקטיביסטי החלה עם המיזם הראשון אליו הצטרף הארגון - מיזם להצלת עצי סקווים בקליפורניה. במקביל, החלו לקום מועדוני סורופטימיסט נוספים במדינות נוספות בארצות הברית ובאירופה, כאשר השלוחה הראשונה מחוץ לארצות הברית קמה בבריטניה. בשנים הראשונות המועדונים לא קיימו בהכרח תקשורת זה עם זה, ופעמים רבות בסניפים השונים של המועדון לא ידעו על כל הסניפים הקיימים שקמו.

בשנת 1924 ייסדה סוזאן נול את הסורופטימיסט הבינלאומי של פריז, מועדון סורופטימיסטים שהפך בהדרגה למועדון המרכזי באירופה, כשמתחתיו מעין פדרציה של המועדונים השונים מרחבי אירופה, שכעת שיתפו פעולה ביניהם באופן הדוק יותר. בארצות הברית המשיך הארגון להתפשט בשני צידי החוף והגיע בשנת 1926 ל-15 מועדונים.

בשנת 1928 היו לארגון שלוש 'פדרציות' שכאלו - שתיים אמריקאיות ואחת אירופאית, ושלושתן אוחדו לארגון בינלאומי המקיים תקשורת סדירה בין הפדרציות השונות.

בשנות ה-30 המשיך הארגון להתפתח, ונוצרו פדרציות שונות באי הבריטי, ששמו דגש על הכשרה מקצועית לנשים וילדים.

בשנת 1937 נפתח המועדון הראשון של הארגון באוסטרליה.

כשהחלה מלחמת העולם השנייה חברות סורופטימיסט ממועדונים שונים ברחבי העולם סייעו זו לזו בחילוץ נשים תחת איום ובאירוח משפחות פליטים.

לאחר המלחמה התחזקה השפעתו הבינלאומית של הארגון. בשנת 1948 קיבל הארגון מעמד של ארגון יועץ לאונסק"ו, ובשנת 1950 קיבל הארגון מעמד דומה לגבי המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות. בשנת 1952 הוקם הגוף המנהל של סורופטימיסט העולמי, ונוצר מבנה הארגון כפי שהוא כיום, נכון לשנת 2018. בשנת 1966 סורופטימיסט העולמי קיבל מעמד של ארגון יועץ גם ליוניצף, ובשנת 1975 השתתפו נציגי הארגון בוועידה הראשונה של האו"ם בנושא נשים, שהתקיימה במקסיקו סיטי.

החל משנת 1978 הארגון מקיים אחת לארבע שנים מיזם עולמי בו משתתפים מועדוני סורופטימיסט מרחבי העולם.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סורופטימיסט (באנגלית)
* על ארגון סורופטימיסט
* ההיסטוריה של סורופטימיסט, באתר הארגון

הערות שוליים
------------

1. ↑  Join Us, soroptimist.org

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007459111405171
* GND: 10042112-X
* ISNI: 0000 0004 0518 8444
* LCCN: n82253680
* SUDOC: 053472241
* VIAF: 154844208
* WorldCat: lccn-n82253680

 |
**נפתלי וגנר** (נולד ב-1949) הוא פרופסור אמריטוס בחוג למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.

ביוגרפיה
--------

וגנר, יליד ירושלים, נקרא על שם דודו (אחי-אמו) שנפל בקרב הקסטל במלחמת העצמאות. אחותו היא מנצחת המקהלות הקאמריות יעל וגנר-אביטל.

בילדותו למד נפתלי וגנר פסנתר אצל ברכה עדן, אורה רותם-נלקן ואחרים. את השכלתו המוזיקלית העיונית רכש באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין, שם למד תאוריה וקומפוזיציה, ואחר-כך באוניברסיטה העברית, שם למד במסלול ישיר לדוקטורט וכתב את הדיסרטציה שלו על "הטוניקה לכאורה" (סוגיה בתחום התאוריה של היינריך שנקר), בהנחיית פרופ' רוג'ר קמיאן. העיסוק התאורטי והאנליטי במוזיקה טונאלית מערבית מלווה את עבודתו האקדמית של נפתלי וגנר עד עצם היום הזה.

בשנות ה-70 וה-80 היה וגנר פעיל כמלחין, וחיבר מוזיקה לתיאטרון ולטלוויזיה. הלחין בין השאר מוזיקה למחזות "חנברט", "המבול" ו"אבא אובו" שהוצגו בתיאטרון החאן, ל"מפי העם" שהוצג בתיאטרון לילדים ולנוער של אורנה פורת ול"כיבוי אורות" שהוצג בבימת הקיבוץ. כן הלחין שירים לתוכניות טלוויזיה לילדים כמו ריצ'רץ' ו"שניים בראש אחד" בטלוויזיה הישראלית ול"קשת וענן" בטלוויזיה החינוכית.

בשנות ה-80 עסק וגנר גם בפיתוח לומדה מוזיקלית בבית התוכנה "קסנדו". במסגרת זאת פיתח תוכנות להוראת הרמוניה ליד המקלדת (Keyboard Harmony), פיתוח השמיעה ההרמונית, פיתוח מיומנויות קצב ועוד.

בשנות האלפיים בנה וגנר ערוצי מחקר והוראה נוספים, ובהם אפיון סגנוני-מוזיקלי של אוצר שירי הביטלס ובחינה של קורפוסים שונים בשדה הזמר העברי. לשם חקר שיריו של סשה ארגוב העמיד וגנר שיטה סדורה לבדיקת יחסי מילה וצליל סביב הגורם הפרוזודי, אשר יושמה על רפרטוארים נוספים; בין השאר, היא נוצלה כדי להתחקות על תהליך הטרנספורמציה שעברה על שירתו של ביאליק, שנכתבה במקורה בהברה אשכנזית, כאשר הולחנה בהטעמה דקדוקית (ספרדית). וגנר עוסק בחקר המוזיקה בספרות: כיצד עושה הספרות היפה שימוש נראטיבי במוזיקה אמיתית או פיקטיבית. כל תחומי מחקרו של וגנר מעובדים כקורסים וכסמינרים, ונלמדים בחוג למוזיקולוגיה בכל הרמות.

ספריו
-----

* **הביטלס: שבע השנים הטובות**, מאגנס, ירושלים (1999)
* **את המלל את הלחן ואת מה שביניהם : משקל פואטי ומוזיקלי בשירי סשה ארגוב**, הוצאת מוסד ביאליק, ירושלים (2003)
* **מוזיקה אז ועכשיו**, הוצאת מפה, תל אביב (2004)
* **מוזיקה קטלנית: המוזיקה בעיני הספרות**, מאגנס, ירושלים (2018)

קישורים חיצוניים
----------------

* עמוד הבית של נפתלי וגנר באוניברסיטה העברית

* נפתלי וגנר, באתר Academia.edu
* מאמר: נפתלי וגנר, חלונות מוזיקליים - קונפליקט ופיוס במרחב-שמע משותף, בתוך: **מוזיקה בישראל**, **עיונים** - סדרת 'נושא' (2014), בעריכת מ' וולפה, ג' כ"ץ וט' פרילינג, הוצ' מכון בן-גוריון, אונ' בן-גוריון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007295237005171
* BnF: cb15591622s (data)
* GND: 1112608516
* ISNI: 0000 0000 6660 8036
* LCCN: n85230162
* MusicBrainz: a98d02a1-533b-4371-96a6-fed60e7dde22
* VIAF: 17544163
* WorldCat: lccn-n85230162

 |
Encurtido בהונדורס, מוכן עם פלפל צ'ילי אדום, פלפל ג'לפניו, גזר ובצל
 Encurtidos שונים בצנצנות
**Encurtido** (אנקורטידו) הוא מתאבן כבוש, תוספת ותבלינים באזור המסו-אמריקאי.

מורכב מירקות שונים, כגון: בצל, פלפלים כגון ג'לפניו, גזר וסלק, בין היתר, כבושים במלח חומץ ומוכנים בדרך כלל הירקות נשארים פריכים ומוצקים עד לנגיסה. כאשר משתמשים בו כתבלין, הוא מתווסף למאכלים רבים כמוסיף טעם. מוגש קר.

Encurtido הוא מאכל נפוץ במטבח הונדורס, ולעיתים משתמשים בו כדי להוסיף חריפות למאכלים שונים. זהו גם תבלין נפוץ "בכל מרכז אמריקה הצפונית" המשמש כתבלין "לכל מטרה". נפוץ גם במטבח המקסיקני ובמטבח המקסיקני-אמריקאי כתיבול שולחן. בארצות הברית ובאזורים אחרים. בשווקים של מקסיקו נמכר בצנצנות או משומר, מורכב מפלפל צ'ילי, גזר ובצל בייצור המוני.

מדובר בתבשיל פשוט להכנה, שבו ירקות קשים כמו גזר וסלק מבושלים בעדינות במים עד שמתרככים מעט, ואז מוסיפים ירקות רכים יותר כמו בצל, שאינם דורשים בישול מוקדם. למלח והחומץ הרותח.

היסטוריה
--------

בהונדורס, Encurtido הוכן מסחרית לפחות מ-1898. באותו זמן, המוצר היה מבוקבק עם אטימה הרמטית כדי למנוע קלקול, תוויות הוצמדו לבקבוקים. הביקבוק בוצע בחלקו בשל האקלים בהונדורס, שגרם ל-encurtido ללא ביקבוק להתקלקל במהירות.

ראו גם
------

* Curtido

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Pickled Perfection of Honduras's Encurtido Is Worth the Trek, www.msn.com
**בית הספר הממ"ד הניסויי כפר אדומים** הוא בית ספר יסודי משותף לדתיים ולחילוניים הממוקם בכפר אדומים.

על בית הספר
-----------

בית הספר משלב תלמידים דתיים, חילוניים ומסורתיים. על בסיס מאפיין זה נבחר בית הספר בשנת 2007 להיות בית ספר ניסויי.

בית הספר הוקם בשנת 1980 והיה בית הספר הראשון במדינה המשותף לדתיים ולחילוניים. בעקבות בית הספר בכפר אדומים קמו בתי ספר משותפים נוספים, כגון בית הספר קשת בירושלים, בית הספר בבית חורון ובית הספר בתקוע.

בית הספר הוכר על ידי המשרד להגנת הסביבה כבית ספר ירוק. בית הספר מקיים תוכניות לימודים בנושא איכות הסביבה בנוסף להתחייבותו לחיסכון במשאבים ולמיחזור.

בשנת 2010 נבחר בית הספר כ"בית ספר מדגים" מטעם משרד החינוך בתוכנית של "התאמת מערכת החינוך למאה ה-21".

דתיים וחילוניים
---------------

בחלק מהשיעורים מתפצלים התלמידים לשתי קבוצות. במקביל לתפילה מתקיים "שיח שחרית", הכולל פעילויות שונות. במקביל לשיעורים גמרא, משנה והלכה מתקיימים שיעורים בנושאים מגוונים, כגון מחשבת ישראל, ספרות והיסטוריה. הבחירה לגבי השתתפות בשיעור מסוים נעשית על ידי התלמידים בשיתוף הוריהם.

בית הספר משתף פעולה עם שבט יהודה של תנועת צופים הפועל בכפר אדומים, שמשותף גם הוא לדתיים ולחילוניים.

בשנת 2006 התקיים בנאות קדומים מפגש של שבעה בתי ספר משותפים לדתיים וחילוניים, ונערכה פעילות משותפת.

התלמידים וצוות המורים
---------------------

בית הספר משמש כבית ספר אזורי, בעיקר לתלמידים המתגוררים ביישובים המשותפים בגוש אדומים - כפר אדומים, אלון ונופי פרת. בבית הספר לומדים למעלה משמונה מאות תלמידים בכיתות א'-ח'.

בשנת 2008 הצטרפה לבית הספר כיתת אולפן של תלמידים עולי אתיופיה ממרכז הקליטה במבשרת ציון.

צוות המורים, ההנהלה והמזכירות מגיע ברובו מהיישובים כפר אדומים, אלון ונופי פרת, ומקצתו גם מיישובים נוספים באזור ואף מירושלים.

ב-24 ביוני 2010 נערכו חגיגות שלושים שנה לבית הספר, במהלכן התקיימו פגישות מחזור, במעמד חבר הכנסת זבולון אורלב, הרב מיכאל מלכיאור, יושב ראש המועצה האזורית מטה בנימין אבי רואה ומייסדי בית הספר.

בשנת 2014 הוקם בכפר אדומים התיכון המשותף כ.א.ן, תיכון משותף לדתיים ולחילוניים שהוא המשך לבית הספר היסודי. בשנה זו התפצל בית הספר היסודי לשני אשכולות: אשכול צעיר א'-ד' ואשכול בוגר ה'-ח', אשר כל אחד מהם שוכן במבנה נפרד.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בית הספר הממ"ד כפר אדומים
חצר בית הספר ומבנה חדר המורים וההנהלה
**בית הספר הניסויי "אביחיל"** הוא בית ספר יסודי ממלכתי ייחודי במושב אביחיל, המועצה האזורית עמק חפר.

היסטוריה
--------

בית הספר הוקם בשנת 1933, שנה לאחר ייסוד מושב אביחיל, וכלל כיתה אחת עבור בני כל הגילים שמספרם היה מצומצם באותה עת. עם השנים התרחב ונבנו מבנים נוספים; מספר השכבות בבית הספר עמד על שמונה (עד כיתה ח') ובהמשך הופחת לשש בלבד (עד כיתה ו'). במהלך השנים שימש בית הספר את ילדי מושב אביחיל ואת ילדי היישובים הסמוכים, בהם: חבצלת השרון, שושנת העמקים וצוקי ים. כן למדו בו תלמידים מנתניה, רובם ילדים שהתגוררו בסמוך לבית הספר הגובל ברחוב עמק חפר בנתניה. בשנות התשעים קלט בית הספר אוכלוסיית עולים גדולה מאתרי הקרוואנים "חצרות חפר" ו"חצר בארותיים", עד כדי 40% מהתלמידים. בשנת 2011 החלו להצטרף לבית הספר ילדי קיבוץ העוגן.

הקבר והאנדרטה של יוסף בנימיני בחצר בית הספר הניסויי באביחיל
בחודש אוקטובר 2008 זכה בית הספר ב"פרס קורצ'אק".
בספטמבר 2010 הוכר על ידי משרד החינוך כמרכז הפצה למוסדות חינוך בכל הארץ.

כיום לומדים בבית הספר "אביחיל" כ-330 תלמידים והוא הפך לבית ספר אזורי. מנהל בית הספר כיום הוא אלי ארביב.

בחצר בית הספר נמצא קברו של יוסף בנימיני, מראשוני אביחיל, שנרצח במקום זה בשנת 1933. ליד הקבר נמצאת אנדרטה מעמוד שיש ועליו מנורה - סמל הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הספר הניסויי אביחיל** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של בית הספר הניסויי אביחיל
* לין גרנרוט-קפלן, בי"ס שרואה כל ילד וילד, באתר ynet, 24 בספטמבר 2010
**רוברט איסכנדרוביץ' ניגמטולין** (רוסית: **Роберт Искандерович Нигматулин**, טטרית: **Роберт Искәндәр улы Нигмәтулин**; נולד ב-17 ביוני 1940) הוא מדען ואקדמאי סובייטי ורוסי המתמחה בפיזיקה ומתמטיקה.

ביוגרפיה
--------

רוברט ניגמטולין נולד במוסקבה להורים ממוצא טטארי, איסכנדר ניגמטולין (1908-1980) וגליה גזיזובה (1914-2005). למד באוניברסיטת מוסקבה. אחיו הגדול של אביו מצד האב, גינאטוללא טרגולוב למד באוניברסיטת מוסקבה, היה פרופסור לרפואה והקים את האוניברסיטה הבשקירית לרפואה באופה. אחיו הצעיר של רוברט, בולאט (נולד ב-16 במאי 1944), גם הוא למד באוניברסיטת מוסקבה ונהיה מדען המתמחה בכימיה גרעינית ומתמטיקה.

ניגמטולין נשוי ואב לשניים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוברט ניגמטולין** בוויקישיתוף

* רוברט ניגמטולין, באתר ResearchGate

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb134819897 (data)
* GND: 171237056
* ISNI: 0000 0001 0883 8279
* LCCN: n80044264
* SUDOC: 035448245
* VIAF: 29683324
* WorldCat: lccn-n80044264

 |
**בית הספר הצרפתי בירושלים** (בצרפתית: **Lycée Français de Jérusalem**; היה ידוע גם בשם **בית ספר סן ז'וזף**) הוא בית ספר המתנהל בשפה הצרפתית. שוכן ברחוב הנביאים 66 בירושלים, בחצר מנזר סן ז'וזף. בית הספר נועד להבטיח חינוך יסודי, ותיכון לחברי הקהילה הצרפתית המקומית ולילדי דיפלומטים ועוד. לומדים בו כ-300 תלמידים החל מגן ילדים ועד תיכון. 

מסדר האחיות הצרפתי סן ז'וזף נוסד במרסיי בשנת 1843, והחל לפעול בעיר העתיקה בשנת 1851. בשנת 1880 הקים המסדר את בית הספר הצרפתי, שפעל בעיר העתיקה עד מלחמת העולם השנייה. 

בשנת 1893 עבר המנזר עצמו למשכנו הנוכחי לרחוב הנביאים, ובית הספר נפתח מחדש בשנת 1967 בחצר המנזר ברחוב הנביאים.

כיום בית הספר נמצא בפיקוח AEFE הסוכנות לחינוך צרפתי מחוץ לצרפת (Agence pour l'enseignement français à l'étranger) של משרד החוץ הצרפתי. בית ספר זה, כמו בתי ספר צרפתיים רבים בעולם, עומד בסטנדרטים של משרד החינוך הצרפתי כולל לימודים לתעודת בגרות צרפתית, ומקנה לתלמידיו את הערכים של הרפובליקה הצרפתית.

קישורים חיצוניים
----------------

* האתר הרשמי של בית הספר (בצרפתית)
* תקנון בית הספר בעברית(הקישור אינו פעיל)
* בית הספר הצרפתי באתר AEFE הסוכנות לחינוך צרפתי מחוץ לצרפת (בצרפתית)
* אתר אגודת ידידי בית הספר הצרפתי (בצרפתית)
**אוסטרוכרוס** (שם מדעי: ***Austrocheirus***; מילולית: "יד דרומית") הוא סוג של דינוזאור תרופוד מקבוצת הצרטוזאורים, שחי בקרטיקון העליון של ארגנטינה לפני 96.2 מיליון שנה מזמננו. הוא התגלה ב-2010 בתצורות סרו פורטלסה (אנ') שבסנטה קרוז, בפטגוניה, ארגנטינה וסווג בידי מרטין אסקורה (Martín Ezcurra), פדריקו אנגולין (Federico Agnolin) ופרננדו נובאס (Fernando Novas). הסוג כלל מין יחיד, *Austrocheirus isasii*, על שם החוקר המגלה Marcelo Pablo Isasi. הממצאים כללו את כפות הרגליים, עצמות שוקה ועוד עצמות גפיים וללא גולגולת.

מאפיינים
--------

ממדיו של הדינוזאור היו קשים לזיהוי עקב מיעוט הממצאים באזור. ב-2012 הולץ (Holtz) העריך שהדינוזאור הגיע לאורך 6.5 מטר. לעומת זאת ב-2016 החוקרים Molina-Pérez & Larramendi העריכו שהוא הגיע לאורך 9.3 מטר ולמשקל של מעל 1.1 טון בקירוב. הדינוזאור כנראה היה טורף-על באזור לצד מיני קרכרודונטוזאוריים או שהיה אוכל נבלות.

דינוזאור זה היה קרוב מעט לקרנוטאורוס ושאר האבליזאוריים, אך כנראה היה בעל אבות קדומים יותר, הקשורים לצרטוזאוריים. הוא היה קרוב לברברוזאורוס (אנ'), הסרכוזאורוס (אנ') והפוסטרוונאטור כסוג בקבוצה Neoceratosauria. כמותם הוא היה בעל מבנה לסתות חזק וקצר יחסית וגפיים די-קטנות, אם כי לא כמו של הקרנוטאורוס.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "תומאס אוליפנט (עיתונאי)".

**תומאס אוליפנט** (באנגלית: **Thomas Oliphant**;‏ 1799 – 1873) היה מוזיקאי וסופר סקוטי שעבודותיו היו ידועות היטב בזמנו. הוא כתב את המקהלה לחתונה של המלך לעתיד אדוארד השביעי והמלכה אלכסנדרה. אוליפנט כתב את המילים ל"סיפון המסדרונות עם הענפים של האולי".

רקע משפחתי
----------

תומאס היה בנם החמישי של אבנעזר אוליפנט, השביעי לקונדי ומרי, בנם השלישי של סר ויליאם סטירלינג, תומאס הוטבל בפורגנדני ביום חג המולד בשנת 1799.

לאוליפנט היו בסך הכל שישה אחים ואחיות. אחיו הבכור היה לורנס אוליפנט, השמיני מקונדי, חבר הפרלמנט של פרת בין השנים 1832–1837. אח מבוגר נוסף, סר אנתוני אוליפנט, היה השופט הראשי של ציילון. אח שלישי, לוטננט קולונל ג'יימס אוליפנט, היה יו"ר חברת הודו המזרחית הבריטית. תומאס נפטר לא נשוי ב-9 במרץ 1873 ברחוב מרלבורו הגדול (אנ').

חיים אישיים
-----------

אוליפנט התחנך במכללת וינצ'סטר אבל עזב מוקדם. הוא הפך לחבר בבורסה של לונדון אך לאחר זמן קצר עזב להמשיך את עניינו במוזיקה ובספרות.

קריירה מוזיקלית
---------------

כמו בן דודו המפורסם יותר, אוליפנט היה בעיקר כותב מילים, וכתב את מילותיו החדשות או את הפרשנויות שלו ל"תרגומיו "לשירים קיימים בשפות זרות. אוליפנט השתתף בפסטיבל הנדל הגדול במנזר ווסטמינסטר במקהלה כסולן הבס. בשנת 1855 הוא התבקש על ידי מנהלי האגודה הפילהרמונית לתרגם חלקים מהתזמורת והמקהלה של ואגנר לוהנגרין אשר הוצגו אז על ידי התזמורת והפזמון של האגודה הפילהרמונית (הידועה כיום בשם האגודה הפילהרמונית המלכותית) בחדרי כיכר הנובר בניצוחו של וגנר עצמו. אוליפנט כתב את המילים למקהלה לחתונתם של המלך אדוארד השביעי והמלכה אלכסנדרה בשנת 1863. המוזיקה הולחנה על ידי הנסיך אלברט וכאשר שמעה המלכה ויקטוריה את הרסיטל, נאמר כי היא הושפעה מאוד מהמקהלה כיוון שהנסיך אלברט נפטר לפני שנה לפני כן בשנת 1861. אוליפנט תואר כ"משורר בית המשפט", שכן כתב מילים לאירועים מלכותיים ולאירועים חשובים אחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

* תומאס אוליפנט, באתר AllMusic (באנגלית)
* תומאס אוליפנט, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* תומאס אוליפנט, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  מילון הביוגרפיה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 6300 8246
* LCCN: no93006763
* MusicBrainz: e1e22960-9844-4579-b2f8-93c3d9fee93f
* NTA: 212372041
* SNAC: w6vm79np
* Trove: 931956
* VcBA: 495/235964
* VIAF: 75886376
* WorldCat: lccn-no93006763

 |
הפסל **דוד** פוסל על ידי הפסל האיטלקי אנדראה דל ורוקיו, ככל הנראה בין השנים 1473–1475. הפסל, אשר הוזמן על ידי משפחת מדיצ'י המפורסמת מאיטליה, עשוי מברונזה וגובהו 125 ס"מ. על פי מספר טענות, ורוקיו השתמש כמודל לפסל בלאונרדו דה וינצ'י, אשר היה תלמיד בסדנה שלו באותה העת. הפסל מציג את המלך דוד בצעירותו, עומד בתנוחת ניצחון מעל ראשו הכרות של גָּלְיָת. הפסל הוצב לראשונה בארמון פאלאצו וקיו שבפירנצה בשנת 1476.

תיאור היצירה
------------

העתק של הפסל, המוצב במוזיאון מגדל דוד. בהעתק זה, ראשו של גוליית ממוקם בין רגליו של דוד
הפסל מתאר את דוד באופן ריאליסטי כנער צעיר, והוא קטן מגודל טבעי. מבעד לשריון שעוטה הדמות מסתמן מבנה הגוף ובולטים הצלעות ושרירי החזה. למרות הדגשת השרירים, דמותו של דוד לא נראית כגיבור חסון אלא כנער צעיר במבנהו. הידיים והרגליים מעוצבות בתנוחת קונטראפוסטו - יד אחת רפויה ויד אחת מתוחה, ומולן בהצלבה רגל אחת מתוחה ורגל אחת רפויה. עיצוב זה יוצר תחושה נינוחה, ומושפע מהפיסול הקלאסי. ורוקיו עיבד בדיוק רב את קישוטי החזה, הכתפיות והחגורה, וייתכן כי הושפע בכך מעיסוקו כצורף.

הוויכוח אודות מיקום ראשו של גוליית
----------------------------------

מיקום ראשו של גוליית היווה מקור לוויכוח בקרב היסטוריונים של האמנות. כאשר הפסל הוצג בגלריה הלאומית האיטלקית לאמנות עתיקה, וכן כאשר הוצג בברג'לו (מקומו הקבוע), מוקם הראש בין רגליו של דוד. עם זאת, מספר היסטוריונים טענו כי הפסל ורוקיו התכוון למקם את ראשו של גוליית לימינו של דוד, ותרצו זאת בקומפוזיציה האלכסונית שמיקום זה יוצר.

הקשר הרעיוני בין הפסל לבין העיר פירנצה
--------------------------------------

נהוג להתייחס לפסל כאל דימוי לעיר פירנצה עצמה, כיוון ששניהם חזקים יותר מכפי שהם נראים, וכיוון שפירנצה - כמו הנער הצעיר שהפך למלך - מייצגת כוח עולה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **דוד (ורוקיו)** |

* הפסל "דוד" של ורוקיו באתר של High Museum of Art

הערות שוליים
------------

1. ↑  WebCite query result
2. ↑  WebCite query result
3. ↑  WebCite query result

| דוד המלך |
| --- |
| משפחתו | 

|  |  |
| --- | --- |
| אבותיו | יהודה • תמר • פרץ • עמינדב • נחשון בן עמינדב • רות • בעז • עובד • ישי • נצבת בת עדאל |
| אחיו ואחיותיו | אליאב • שמעה • צרויה • אביגיל |
| בניו ובנותיו | אמנון • תמר • אבשלום • אדוניה • כלאב • שפטיה • שלמה • נתן • יתרעם |
| אחייניו | יואב • אבישי • עשהאל • עמשא בן יתר • יונדב בן שמעה |
| נשותיו | אביגיל • אביטל • אחינועם היזרעאלית • בת שבע • חגית • מיכל • מעכה בת תלמי • עגלה |

 |
| תקנות ויצירות המיוחסות לו | מאה ברכות • צוואת דוד • קינת דוד • קינת דוד על אבנר • דברי דוד האחרונים • שירת דוד • חלק ממזמורי תהילים |
| מאורעות בחייו שתוארו במקרא | משיחת דוד למלך • דוד וגוליית • הטבח בנוב עיר הכהנים • סיפור נבל הכרמלי • דוד ובת שבע • מרד שבע בן בכרי • האישה החכמה מתקוע • מעשה אמנון ותמר • רצח אמנון • דוד ויהונתן • סיפור רצפה בת איה |
| אגדות עליו | דוד והצרעה והעכביש |
| שונות | מרב בת שאול • פלטיאל בן ליש • בית דוד • אבישג השונמית • ברזילי הגלעדי • גיבורי דוד • כתובת תל דן • קבר דוד • משיח • המלך דוד (סרט) • מגן דוד |
| הנצחה | 

|  |  |
| --- | --- |
| באומנות | דוד (מיכלאנג'לו) • דוד (דונטלו) • דוד (ברניני) • דוד (ורוקיו) |
| הנצחות | עיר דוד • מגדל דוד • מלון המלך דוד • מלון מצודת דוד • רחוב המלך דוד • שדרות דוד המלך |

 |