recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**תזמורת בולטימור** (באנגלית: **Baltimore Symphony Orchestra**) היא תזמורת אמריקאית שמקום מושבה הקבוע הוא בולטימור, מרילנד.

התזמורת נוסדה בשנת 1916 והייתה בראשיתה מוסד עירוני. בשנת 1942 הייתה התזמורת למוסד פרטי.

המנהל המוזיקלי משנת 1998 עד אמצע 2006 היה יורי טמירקאנוב. מנהלים מוזיקליים בעבר היו סרג'יו קומיסיונה (1966 - 1985) ודייוויד זינמן (1985 -1998). בזה אחר זה שינו את פני התזמורת להרכב בעל שם בינלאומי.

בשנת 2005 התמנתה מרין אלסופ למחליפו של טמירקאנוב והייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה בראש תזמורת אמריקאית גדולה. היא מתוכננת להיכנס לתפקיד בסתיו 2007. המינוי יצר חילוקי דעות בין ועד המנהלים לנגני התזמורת, שסברו כי לא הייתה התייחסות לעניינים הנוגעים להם בתהליך קבלתו של מנהל מוזיקלי חדש. 

משכנה העיקרי של תזמורת בולטימור הוא אולם הקונצרטים על שם ג'וזף מאיירהוף. ביתה המשני הוא מרכז המוזיקה בסטראתמור, במחוז מונטגומרי, מרילנד, במרחק 50 מייל מבולטימור.

מנהיגותו של מנהל המבצעים של התזמורת, ג'ון גידוויץ (בין השנים 1984 ל-2003) היא שעמדה מאחורי התמורה שחלה בתזמורת מלהקה מחוזית למעמדה המודרני. על אף קשיים בסוף שנות ה-80' בנושא יחסי עבודה, תזמורת בולטימור נודעה עם הזמן כתזמורת האמריקאית הראשונה שיצאה לסיור מעבר למסך הברזל (בייחוד התפרסמה בתשואות הנלהבות שקיבלה בנגינת הדרנים של "טוויסט וצעקה"), ובהמשך, כאחת התזמורות הטובות בארצות הברית. היוזמה האחרונה של גידוויץ הייתה הקמת אולם סטראתמור. האולם, שנבנה בעזרה משמעותית ממדינת מרילנד ומוועד הנאמנים של התזמורת, מאפשר גישה לקונצרטים של התזמורת לפרבריה העשירים של וושינגטון הבירה, שהיו מעוזה המסורתי של התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית.

מנהלים מוזיקליים
----------------

* גוסטב שטרובה 1917 - 1930
* גיאורג סימון 1930 - 1935
* ארנסט שלינג 1935 - 1937
* ורנר יאנסן 1937- 1939
* הווארד בארלו 1939 - 1942
* רג'ינלד סטיוארט 1942 - 1952
* מאסימו פרצ'ה 1952 - 1959
* פטר הרמן אדלר 1959 - 1968
* סרג'יו קומיסיונה 1968 - 1984
* דייוויד זינמן 1985 - 1998
* יורי טמירקאנוב 2000 - 2006
* מרין אלסופ - 2007 - 2021
* ג'ונת'ן היוורד - 2023 - ממשיך

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של תזמורת בולטימור (באנגלית)
* תזמורת בולטימור, ברשת החברתית פייסבוק

* תזמורת בולטימור, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* תזמורת בולטימור, ברשת החברתית אינסטגרם

* תזמורת בולטימור, סרטונים בערוץ היוטיוב

* תזמורת בולטימור, באתר ספוטיפיי

* תזמורת בולטימור, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* תזמורת בולטימור, באתר Discogs (באנגלית)

* תזמורת בולטימור, באתר Songkick (באנגלית)

* תזמורת בולטימור, באתר בילבורד (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007580945405171
* BIBSYS: 4082827
* BnF: cb13901788j (data)
* CiNii: DA10727876
* GND: 5234901-9
* ISNI: 0000 0000 9755 3701
* LCCN: n82010866
* LNB: 000147144
* MusicBrainz: dbf991f7-8689-4c44-82f5-1adf488d3c2c
* NKC: xx0069379
* NLA: 35802879
* RERO: 02-A002964799
* SNAC: w6wm59xt
* SUDOC: 080492185
* VIAF: 144389490
* WorldCat: lccn-n82010866

 |
**סר ויליאם קרוקס** (17 ביוני 1832 - 4 באפריל 1919; באנגלית: **Sir William Crookes**) היה כימאי ופיזיקאי בריטי, בעל אות מסדר ההצטיינות ונשיא החברה המלכותית בשנים 1913-1915. קרוקס למד במכללה המלכותית של הכימיה (RCC) בלונדון ועבודתו העיקרית היא בתחום הספקטרוסקופיה.

ביוגרפיה
--------

ויליאם קרוקס נולד בלונדון שבאנגליה לג'וזף קרוקס, חייט ממוצא צפון אנגלי, ולמארי סקוט. הקריירה המדעית שלו החלה כשהיה בן 15, כשהתחיל ללמוד במכללה המלכותית של הכימיה שבכיכר הנובר בלונדון.

### קריירה

בין השנים 1850-1854 קרוקס שימש כעוזר במכללה, ועד מהרה החל לעבוד על עבודה מקורית משלו, לא בתחום הכימיה האורגנית כפי שמורו אוגוסט וילהלם פון הופמן קיווה שיעשה, אלא בחקר תרכובות חדשות של היסוד סלניום, שעזר לו לפתח את מאמריו הראשונים בשנת 1851. כשעזב את המכללה המלכותית ב-1854 התחיל לעבוד בתור מפקח המחלקה המטאורולוגית במצפה רדקליף שבאוניברסיטת אוקספורד, ובשנת 1855 מונה למרצה בכימיה במכללה להכשרה של צ'סטר. לאחר שקרוקס התחתן ועבר ללונדון, הוא החל להקדיש זמן לעבודה עצמאית. משנת 1880 גר בגני קנזינגטון, שם הוא עתיד לבצע את כל עבודותיו במעבדתו הפרטית. ב-1904 זכה במדליית קופלי מטעם החברה המלכותית. היה נשיא האגודה הכימית 1889-1887.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויליאם קרוקס** בוויקישיתוף
* ויליאם קרוקס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי ויליאם קרוקס בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007274633405171
* BIBSYS: 2035666
* BNC: 000455860
* BNE: XX1242148
* BnF: cb124591923 (data)
* CANTIC: a1128173x
* CiNii: DA04212157
* GND: 116740884
* ISNI: 0000 0001 2277 5518
* LCCN: n85181973
* NDL: 00436923
* NKC: jn20030828031
* NLA: 35032297
* NLG: 157116
* NLP: a0000002100534
* NSK: 000168985
* NTA: 068156685
* PIC: 7320
* RERO: 02-A023065956
* RKD: 388396
* SNAC: w6862hf5
* SUDOC: 033757097
* Trove: 804971
* ULAN: 500021593
* VcBA: 495/180681
* VIAF: 24698570
* WorldCat: lccn-n85181973

 |
**הגפרור השביעי** (באנגלית: **Sarah**, "שרה"; ידוע גם בשם **Sarah and the Squirrel**, "שרה והסנאי") הוא סרט שואה מונפש אוסטרלי, מסוגת דרמה, שבוים והופק על ידי יורם גרוס, יחד עם ביומו של אתול הנרי, ונכתב על ידי אליזבת קטה. הסרט הופק על ידי Yoram Gross Film Studios בשיתוף Sarah Enterprises ו-Australian Film Commission, עם תקציב של 583,000 דולר.

הסרט הופץ לראשונה בשנת 1982. בישראל הסרט שודר בערב וביום השואה עם כתוביות לעברית עד שנת 2020 כחלק מרצועת תוכני השואה של ערוץ Fox Kids, שלימים השתנה לערוץ ג'טיקס ומאז לערוץ דיסני. אורך הסרט הוא כ-70 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית.

בשונה מעבודות אחרות של גרוס, שידוע בהפקות של "בלינקי ביל", "פליפר ולופקה" ו"משטרת האגדות", הסרט עוסק בנושאים בוגרים יותר. השיר שמושר על ידי שרה בסרט נכתב על ידי ג'ון פאלמר, הולחן על ידי גיא גרוס, בוצע לידי ג'קי ויבר ועובד על ידי בוב יאנג.

תקציר העלילה
------------

עלילת הסרט היא דמיונית ולא מבוססת על סיפור אמיתי, והיא עוקבת אחר שרה, ילדה יהודייה אשר הצליחה במהלך מלחמת העולם השנייה להימלט אל היער ולמצוא מקום מסתור מהגרמנים. ביער שרה מגלה גשר גדול שדרכו עוברות רכבות מלאות בכלי נשק, ובתמימותה היא מחליטה להפיל כל פעם ממנו לבנה כדי לשבור אותו וכך תסתיים המלחמה. בסיום הסרט, שכולל גם קטעי לייב אקשן שצולמו בניו יורק, סידני ונלקחו ממאגרים של צילומים מהמלחמה, שרה מצליחה להפיל את הגשר.

הסרט נקרא "הגפרור השביעי" מכיוון שבמקום המסתור של שרה הייתה חבילת גפרורים שבעזרתה הצליחה להתחמם. ככל שהעלילה מתקדמת, שרה סופרת את שבעת הגפרורים האחרונים שנשארו לה שישאירו אותה בחיים.

מדבבים
------

* **מיה פארו** – שרה
* **ג'ואן ברוס** – אמא של שרה, סבתא של שרה
* **ג'ון פאסן**
* **רון האדריק**
* **שיין פורטאוס**

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הגפרור השביעי

* "הגפרור השביעי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "הגפרור השביעי", באתר AllMovie (באנגלית)

* "הגפרור השביעי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "הגפרור השביעי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sarah, באתר Oz Movies
2. ↑  אוראל תמרי, גם לצעירים וצעירות מגיע לקחת חלק בזיכרון השואה, באתר זמן ישראל, 8 באפריל 2021
**קימנלאקסו** (בפינית: **Kymenlaakso**; בשוודית: **Kymmenedalen**) הוא אזור בפינלנד הגובל באזורים של אוסימה, פייט-המה, דרום סאבו, דרום קרליה ורוסיה. פירוש שמו הוא "עמק קימי". הנהר קימי הזורם בו הוא אחד הנהרות הגדולים בפינלנד, עם אגן ניקוז של 11% משטחה של פינלנד. לעיר קוטקה, עם 51,000 תושבים, נמל היבוא החשוב ביותר בפינלנד.

נהר קימי בקוטקה
קימנלאקסו היה אחד האזורים התעשייתיים הראשונים של פינלנד. הוא הפך לאזור החשוב ביותר לתעשיית עיסת הנייר בפינלנד. מאז סוף המאה ה-20 נסגרו מפעלים רבים, ונרשמה אבטלה וירידה באוכלוסייה.

היסטוריה
--------

במאה ה-17, אזור קימנלאקסו היה שייך למחוז ויבורג וסאבונלינה של האימפריה הקולוניאלית השוודית. לאחר המלחמה הצפונית הגדולה, בהסכם ניסטאד ב-1721, חלק גדול מהמחוז נפל לידי האימפריה הרוסית. לאחר הסכם אובו (אנ') ב-1743, הועבר הגבול בין האימפריות לנהר קימי, ובשפך שלו עבר הגבול לאורך הקצה המערבי ביותר של השפך.

חותם של נפת קימנלאקסו, שנת 1642

אוכלוסייה
---------

נכון ל-2021 מתגוררים באזור כ-162 אלף תושבים.

האזור מחולק לתת-אזור קואובולה ותת-אזור קוטקה-המינה. אוכלוסיית תת-אזור קואובולה היא 95,203 (נכון ל-30 בנובמבר 2009) ואוכלוסיית תת-אזור קוטקה-המינה היא 87,245 (נכון ל-30 בנובמבר 2009).

בשל ההתאגדות העירונית בשנת 2009, קואובולה היא הרשות המקומית הגדולה ביותר בקימנלאקסו מבחינת שטח ואוכלוסייה, עם כ-88,000 תושבים. הרשות המקומית עם האוכלוסייה השנייה בגודלה היא העיר קוטקה, שבה מתגוררים כ-55,000 איש.

ערים באזור
----------

אזור קימנלאקסו מורכב משש רשויות מקומיות, מתוכן שלוש בעלות מעמד של עיר (מסומנות בהדגשה).

* **קוטקה** (אוכלוסייה: 51,603)
* **המינה** (אוכלוסייה: 19,844)
* פיהטה (אוכלוסייה: 5,150)
* וירולהטי (אוכלוסייה: 3,087)
* מייהיקלה (אוכלוסייה: 1,852)
* **קואובולה** (אוכלוסייה: 81,141)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קימנלאקסו** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של קימנלאקסו
* קימנלאקסו, ברשת החברתית פייסבוק

* קימנלאקסו, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* קימנלאקסו, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ymparisto > Pintavesien tilan seuranta –Kaakkois-Suomi, www.environment.fi (בפינית)
2. ↑  859-860 (Pieni Tietosanakirja / II. Isopurje - Maskotti), runeberg.org (בפינית)
3. ↑  חיפוש תוצאות אוכלוסייה ראשוניות לפי אזור לחודשים ינואר עד נובמבר 2021 באתר של Statistics Finland (באנגלית)
4. ↑  kymenlaakson-maakunta (בפינית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562192005171
* GND: 4273935-4
* LCCN: n85128151
* MusicBrainz: 3723f5fd-4572-4475-a6e8-76672fa83f4a
* VIAF: 143132029
* WorldCat (עם VIAF): 143132029

 |
**תומר בן יוסף** (נולד ב-2 בספטמבר 1979 בפתח תקווה) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.

קריירה
------

תומר בן יוסף גדל במחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה ובסוף שנות התשעים עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, שם שיחק עד שנת 2005, כשהוא מבסס את מעמדו בהרכב הקבוצה ורושם 201 הופעות במדיה.

לקראת עונת 2005/2006 עבר בן יוסף לשחק בבית"ר ירושלים, במדיה היה שותף לזכייה בשתי אליפויות, שני גביעי המדינה וגביע הטוטו. לאורך השנים נאבק בן יוסף על מקום בהרכב עם שמעון גרשון ואריק בנדו, ולא הצליח לבסס את מעמדו כשחקן מוביל בקבוצה. בסך הכל שיחק בבית"ר ירושלים 7 שנים, בהם שותף ב-124 משחקים וכבש 4 שערים.

ב-2 בספטמבר 2012 חתם בן יוסף לשנתיים בקבוצת הפועל תל אביב, אך לא זכה לדקות משחק במדי הקבוצה, ובתום עונת 2012/2013 שוחרר מהמועדון. בן יוסף לא מצא קבוצה חדשה והמשיך לקבל שכר מהפועל תל אביב עד תום חוזהו, עת פרש ממשחק פעיל.

ב-18 בפברואר 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת אזרבייג'ן. עד שנת 2007 רשם 7 הופעות במדי הנבחרת.

תארים
-----

בית"ר ירושלים
* אליפויות: 2006/2007, 2007/2008
* גביע המדינה: 2007/2008, 2008/2009
* גביע הטוטו: 2009/2010

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר National Football Teams

הערות שוליים
------------

1. ↑  יניב טוכמן ואלמוג שריד, תומר בן יוסף חתם בהפועל תל אביב, באתר nrg מעריב, ‏ 2 בספטמבר 2012
2. ↑  שירי אלג'ם, הקול מהיציע: העונה שתומר בן יוסף ירצה לשכוח, באתר ONE, ‏9 במרץ 2013
3. ↑  אתר למנויים בלבד עירד צפריר, תומר בן יוסף, פרשת ואף אחד לא ידע? "כן. די, 35", באתר הארץ, 30 בספטמבר 2014
**קרב צ'לנקו** התרחש ב-9 בינואר 1887 בין הצבא השאוואני תחת הנגוס מנליק לצבאה של הרר תחת האמיר עבדאללה השני. הצבא ההררי הובס, ולאחר מכן מנליק כבש וסיפח את העיר לאתיופיה.

מנליק, בתגובה לשליטה האיטלקית על חלקים מאריתראה ונמל מאסאווה, החל לייבא נשק ותחמושת דרך נמלה של ג'יבוטי שהיה בשליטה צרפתית דאז. בשנת 1886, האמיר עבדאללה מנע הובלה של כלי נשק ותחמושת דרך השטחים שבשליטתו.

מנליק רצה שליטה על העיר הרר מזה זמן מה. הטבח של החוקר האיטלקי הרוזן פייטרו פורו באפריל 1886, לכאורה בפקודתו של האמיר, נתן לנגוס תירוץ לכיבושה של הרר .
למרות שהצבא של שאווה היה כוח צבאי מנוסה עם רובים מודרניים, מנליק רצה להימנע ממלחמה, ובינואר 1887 הציע לעבדאללה את אותו סוג של אוטונומיה שהמלך אבא ג'יפאר של ג'ימה נהנה ממנה; האמיר סירב להצעה.

ביודעו שהוא בנחיתות מספרית, וחייליו נשאו כלי נשק מיושנים ותותחים מעטים, החליט האמיר עבדאללה לתקוף השכם בבוקר של חג המולד האתיופי (9 בינואר), בתקווה למצוא את השוואנים לא מוכנים ושיכורים מאלכוהול. עם זאת, הנגוס מנליק שפחד מהתקפת פתע, שמר את אנשיו על המשמר.

בשעה 11:00 חייליו של האמיר פתחו באש, החיילים השוואנים הגיבו במהירות והביסו את חיל הרגלים ההררי עם נפגעים מעטים מצידם. מנליק רדף אחר האמיר שנסוג לתוך הרר, שחומותיה העתיקות לא יכלו להתקפתו. עבדאללה שוב סירב להיכנע, ולאחר מכן נמלט אל המדבר, והשאיר את דודו לשאת ולתת על כניעת העיר. 

הכיבוש סיים את עצמאותה של הרר, וראס מקונן (אביו של היילה סלאסי) מונה למושל העיר.

הערות שוליים
------------

1. ↑  לעיתים מכונה עבדולאהי.
2. ↑  Harold G. Marcus, *The Life and Times of Menelik II: Ethiopia 1844-1913*, (Lawrenceville: Red Sea Press, 1995), p. 91 מסת"ב 1-56902-010-8
**מוחמד "חמודי" כַּנעאן** (בערבית: **محمد كنعان**; נולד ב-14 בינואר 2000) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי, המשחק בעמדת הקשר ההתקפי במ.ס. אשדוד מליגת העל ובנבחרת ישראל.

קריירת מועדונים
---------------

מוחמד כנעאן נולד במג'ד אל-כרום, ישראל, למשפחה ערבית-מוסלמית. החל את דרכו בקבוצת הילדים של מועדון ספורט מג'דל כרום אשר הייתה הקבוצה של עיר מגוריו. בגיל 11 עבר לשחק בקבוצת הילדים של מכבי חיפה. כנעאן היה שחקן מרכזי בקבוצות הנוער של המועדון והרבה לשחק. הוא כבש 40 שערים בארבע עונות בקבוצות הנוער השונות של המועדון.

ב-18 ביולי 2018, חתם כנעאן במ.ס. אשדוד לחמש עונות. הוא שיחק בנוער של המועדון אך לסירוגין שותף גם בקבוצה הבוגרת. את משחק הבכורה שלו בבוגרים ערך כנעאן ב-20 בדצמבר אותה שנה, במשחק הגביע נגד הפועל רמת גן, בו עלה כמחליף בדקה ה-79 ואשדוד ניצחה 0–2. שישה ימים לאחר מכן, ערך כנעאן את משחקו הראשון בליגה במהלך ההפסד 0–1 לקבוצת נעוריו, מכבי חיפה, כשעלה כמחליף בדקה ה-67. סך הכל בעונת 2018/2019 שיחק שני משחקי ליגה ומשחק גביע אחד, ובקבוצת הנוער שיחק 18 משחקי ליגה בהם כבש 5 שערים והוסיף הופעה בגביע המדינה לנוער. החל מעונת 2019/2020, שיחק כנעאן רק בקבוצה הבוגרת של המועדון. ב-3 בנובמבר 2019, כבש כנעאן את שער הבכורה שלו בבוגרים בדקה ה-51 לאחר שעלה כמחליף בדקה ה-46 במהלך המשחק נגד סקציה נס ציונה שנגמר בשוויון 2–2. בעונה זו שיחק כנעאן 31 משחקים בכל המסגרות בהם כבש 5 שערים.

קריירה בינלאומית
----------------

שיחק החל מבנבחרות נערים ב' של ישראל עד גיל 16. בשנת 2019 זומן לסגל נבחרת הנוער של ישראל עד גיל 19, ושיחק במדיה במסגרת מוקדמות אליפות אירופה לנבחרות נוער עד גיל 19. כנעאן רשם במדי נבחרת הנוער 22 הופעות במסגרות השונות וכבש חמישה שערים. הוא זומן באותה שנה גם לנבחרת הצעירה עד גיל 21 במסגרת מוקדמות יורו 2021 לנבחרות צעירות. הוא שיחק נגד נבחרות ספרד ומונטנגרו, כששני המשחקים נגמרו בתיקו 1–1 ותיקו 0–0, בהתאמה.

ב-18 במרץ 2021 זומן לראשונה גם לסגל נבחרת ישראל הבוגרת, על-ידי המאמן האוסטרי וילי רוטנשיינר, לקראת שלושת משחקיה מול דנמרק, מול סקוטלנד ומול מולדובה, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. ב-20 בנובמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של הנבחרת, כשנכנס כמחליף במחצית השנייה במשחק הידידות מול קפריסין שהסתיים בהפסד ביתי לישראל 2–3.

קישורים חיצוניים
----------------

* מוחמד כנעאן, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* עמית קרקו, ‏עזב את חיפה, מכבי ת"א פספסה: כנעאן פורח, באתר ONE‏, 23 במרץ 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  יניב טוכמן‏, בן שמעון: "מרגש אותי הזימון של כנעאן. גורדנה וג'רפי יהיו בקרוב בסגל", באתר וואלה!‏, 18 במרץ 2021
מפגינים ביום האסיר הפלסטיני
**יום האסיר הפלסטיני** (בערבית: **يوم الأسير الفلسطيني**) הוא יום לאומי פלסטיני הנערך כל שנה ב-17 באפריל החל משנת 1974, ובו מביעים הפלסטינים הזדהות עם אסירים פלסטינים הכלואים בישראל ובני משפחותיהם.

התאריך 17 באפריל נבחר מפני שבו שוחרר לראשונה אסיר פלסטיני, מחמוד בכר חג'אזי, תמורת שמואל רוזנווסר, בשנת 1971. במהלך היום נערכות בערי יהודה ושומרון ובעזה תהלוכות, טקסים, הפגנות מחאה, תערוכות ועצרות להזדהות עם אסירים פלסטינים הנמצאים בישראל בהשתתפות פוליטיקאים אנשי ציבור פלסטינים וכן קונסולים ושגרירים של מדינות ערב. בנוסף מתקיימות פעילויות לזכר אסירים פלסטינים שנהרגו על ידי ישראל ומשמרות מחאה מול בתי סוהר ישראליים. בנוסף מפרסם משרד האסירים ברשות הפלסטינית כל שנה ביום זה, דו"ח שנתי אודות האסירים הפלסטיניים הכלואים בישראל. פעילויות מתקיימות גם בתוך ישראל, לדוגמה בתהלוכת לפידים בכפר עראבה בשנת 2010. בשנים האחרונות, נוהגים האסירים הפלסטינים לשבות שביתת רעב ביום זה.

מדי שנה מתקיים ביום זה טקס הדלקת "לפיד החופש" בביתו של אסיר פלסטיני. בשנת 2010 נערך הטקס בביתו של האסיר נאיל ברגותי בכפר כובאר, בהשתתפות שר האסירים הפלסטיני, ובשנת 2011 התקיים הטקס בהשתתפות ראש הממשלה הפלסטיני סלאם פיאד בביתו של אכרם מנסור, אסיר שמשפחתו מתגוררת בקלקיליה.

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'קי חורי, החמאס מאיים: נחטוף חיילים נוספים למען שחרור אסירים פלסטיניים, הארץ
* מאירועי יום האסיר בשנת 2010
* שביתת הרעב של האסירים הפלסטינים, מאי 2012, מאתר תנועת מאבק סוציאליסטי
* אסף גבור, יום האסיר: עימותים בין צה"ל לפלסטינים, באתר nrg‏, 16 באפריל 2015
* רונית מרזן, אסירים במלכוד, באתר הפורום לחשיבה אזורית, 10 במרץ 2017

הערות שוליים
------------

1. ↑  ידיעה על שביתת רעב ביום האסיר באתר סוכנות הידיעות של כווית, 17 באפריל 2011
2. ↑  יום האסיר, דבר, 16 באפריל 1980
3. ↑  סקירת תקשורת פלסטינית 20-26.4.1998
4. ↑  ניר יהב‏, יום האסיר: 10,000 פלסטינים בכלא הישראלי, באתר וואלה!‏, 17 באפריל 2008
5. ↑  `הוועד למען האסירים הפלסטיניים` מזמין אתכם למשמרת מחאה לציון יום האסיר הפלסטיני
6. ↑  חג החירות? 6,000 פלסטינים כלואים בישראל, וואלה
7. ↑  סוכנויות הידיעות, ג'קי חורי, החמאס מאיים: נחטוף חיילים נוספים למען שחרור אסירים פלסטיניים, באתר הארץ, 17 באפריל 2010
8. ↑  מה נעשה בשטחים הכבושים - סכום שבועי: השבוע צוין בשטחים `יום האסיר הפלסטיני`. האסירים הביטחוניים בבתי הכלא בישראל הכריזו על שביתת רעב של יום אחד לציון האירוע.  
אלפי אסירים פלסטיניים בבתי הכלא בישראל ישבתו היום שביתת רעב, המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, 11 באפריל 2007
9. ↑  אירועים לציון יום האסיר הפלסטיני בשבת
**ישראל 2020** היא תוכנית אב למדינת ישראל בעשור הראשון של המאה ה-21. התוכנית מהווה בסיס לרבדי התכנון הסטטוטוריים של ישראל.

שורשי התוכנית הוא בטכניון, בשנת 1988. יוזם התכנית היה פרופסור אדם מזור, אדריכל ומתכנן ערים. הצטרפו ליוזמה זו, אגודת האדריכלים ומתכנני הערים בישראל, לשכת המהנדסים האדריכלים והאקדמאיים במקצועות הטכנולוגיים בישראל, הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים והטכניון מכון טכנולוגי לישראל. כ-250 חוקרים עבדו במשך כשש שנים והגישו תוכנית המקיפה אלפי עמודים של התוויית דרך והצהרת כוונות הצופה אל ישראל של שנת 2020.

תוכנית ישראל 2020, לא הייתה תוכנית מתאר רשמית, אלא תוכנית רעיונית שביקשה להציג פתרונות לשלוש הבעיות העיקריות של מדינת ישראל לקראת המאה ה-21: גידול אוכלוסייה מואץ, מחסור בקרקע, וסגירת הפער הכלכלי בין ישראל למדינות המפותחות.

התוכנית פרשה את סוגיות התכנון השונות של ישראל, ואת תסריטי העל לדמותה העתידית של המדינה. ישראל 2020 הגדירה באמצעות סדרת חלופות, את מרחב האפשרויות מתוכו עוצבה "תמונת העתיד" הכלכלית, החברתית והסביבתית המשולבת לישראל בשנות האלפיים, תוך הצבעה על אמצעי המדיניות להגשמתה.

במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, המסקנות העיקריות של התכנית אומצו על ידי ממשלת ישראל. סיכומי הביניים של התוכנית פורסמו בשנת 1994 והיא פורסמה במלואה בשנת 1997. התכנית חילחלה לתוך תמ"א 31 שגובשה אז והפכה לתמ"א 35, תוכנית המתאר הארצית שהכינו שמאי אסיף ואריה שחר (שהיה ממובילי "ישראל 2020").

קישורים חיצוניים
----------------

* "ישראל 2020 "תוכנית אב לישראל בשנות האלפיים

הערות שוליים
------------

1. 1 2  בחזרה לעתיד: כך נראתה ישראל בשנת 2020 לפני 30 שנה, באתר www.zman.co.il, ‏2019-12-29
2. ↑  נעה ווסרמן, ‏ראש צוות תוכנית "ישראל 2020": ישראל מפגרת אחרי אירופה ב-20 שנה, באתר גלובס, 4 בספטמבר 1997
3. ↑  הארץ (1997-08-05). "תוכנית האב לישראל 2020 - תל-אביב תהיה צפופה כמו הונג-קונג". *Globes*. נבדק ב-2023-01-02.
4. ↑  מ"ישראל 2020" ל"ישראל 2050", באתר neaman.org.il
5. ↑  ווסרמן, מאת נעה (1997-09-04). "ראש צוות תוכנית "ישראל 2020": ישראל מפגרת אחרי אירופה ב-20 שנה". *Globes*. נבדק ב-2023-01-02.

| אדריכלות ישראלית |
| --- |
| מבנים בישראל | מבנים בירושלים • מבנים בתל אביב • מבנים בחיפה • מבנים לפי ערים נוספות • אתרי מורשת עולמית בישראל |
| סגנונות וגישות בנייה בישראל | אדריכלות טמפלרית • הסגנון הארץ-ישראלי • הסגנון האקלקטי • הסגנון הבינלאומי • ברוטליזם ושיכונים • בנה ביתך |
| ערכים בנושא תכנון ובנייה בישראל | חוק התכנון והבנייה • תכנון ובנייה בישראל • תוכנית גדס • תוכנית שרון • ישראל 2020 |
| נושאים נוספים | אדריכלים ישראלים • אדריכלות בירושלים • אדריכלות בתל אביב והעיר הלבנה • גורדי שחקים בישראל |
| ראו גם פורטל אדריכלות |
**היכון, חידון, הופ!** (במקור: **Kerwhizz**, "קרוויז") היא תוכנית בידור בריטית לילדים, אשר הופקה במקור על ידי ערוץ "CBeebies", בין השנים 2009-2008. בתוכנית משולבים עיבוד תמונה ממוחשב עם צילומי אולפן. 

הגרסה הישראלית של התוכנית הופקה על ידי ערוץ הופ! בשנת 2010. מנחה התוכנית בגרסה זו הוא רמי ציון.
בסדרה מדבבים בעברית נועה פלדמן, בר פאר, יהלי מרגלית טופול, לירון לב ורועי ניב.

כללי המשחק
----------

התוכנית משודרת במתכונת של חידון ידע לילדים, ומיועדת לגילאי ארבע עד שש. שלושה צוותים מצוירים מתחרים בטיסה על "טיל טס", ובדרך משתתפים בחידון, שבמהלכו הם זוכים בפרסים, ובסופו - מוכתר הצוות המנצח.

הצופים בבית מקבלים הזדמנות לענות על השאלות יחד עם המשתתפים, בתחומי המוזיקה, מציאת הבדלים והתאמת תמונות.

המשתתפים
--------

מתחרים:

* צילי וצמר (Kit and Kaboodle)
* רותם וחוטם (Twist and Snout)
* נועה ונמש (Ninki and Pip)

מנחה: "רון חידון" (רמי ציון)

קישורים חיצוניים
----------------

* "היכון, חידון, הופ!", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* היכון, חידון, הופ!, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
**עמירם אליאסף** הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד בסיס חצרים ומפקד בסיס רמון בחיל האוויר הישראלי.

ביוגרפיה
--------

עמירם אליאסף התגייס לקורס טיס מס' 61 אותו סיים בהצטיינות במגמת קרב. במלחמת יום הכיפורים לחם כטייס קרב בטייסת הפנטומים 201. ערך 38 גיחות בחזית מצרים וסוריה. בין השאר השתתף בקרב אל-מנצורה.

שימש מדריך בקורס טיס, מפקד מגמה בבית הספר וחבר בצוות האירוורבטי של חיל האוויר.

ב-1981 מונה למפקד טייסת 69, טייסת מטוסי פנטום. בפתיחת מלחמת לבנון הראשונה השתתפה הטייסת במבצע ערצב 19, במבצע תקיפת סוללות טילי הקרקע אוויר של הסורים השמידה הטייסת בפיקודו 11 מתוך 19 סוללות הטילים שהושמדו במלחמה, (כולל השמדת סוללת SA-8 בפעם הראשונה בעולם). בהמשך המלחמה הוביל מבנה לתקיפת סוללת טילי נ"מ SA-6 בסוריה. את התקיפה ביצע ביעף צליפה בתותחים לאחר תקלה שמנעה ממנו יכולת להשתמש בפצצות, והשמיד את הסוללה. על פעולתו זו קיבל את צל"ש מפקד חיל האוויר.

בשנים 1983–1985 פיקד על טייסת 133, טייסת מטוסי F-15.

עמירם אליאסף פיקד על בסיס רמון, בתקופת כהונתו קיבל את פרס הבסיס המצטיין הצה"לי מידי הרמטכ"ל אהוד ברק, בעיקר על הקליטה המוצלחת של מסוקי האפאצ'י בבסיס.

פיקד על בסיס חצרים. בעקבות תאונת אימונים באפריל 1993, במהלכה נפגעו קל חיילים מירי מטוסים, החליט מפקד חיל האוויר הרצל בודינגר להפסיק את תפקידו של אליאסף ובעקבות כך פרש משירות הקבע, עמירם אליאסף החליט להשתחרר למרות הצעות שקיבל ממפקד חיל האוויר לתפקידים בכירים אחרים בחיל האוויר.

לאחר שחרורו כיהן כחבר מועצת כפר שמריהו וכדירקטור בחברת תאת טכנולוגיות. כמו כן עבד בחטיבת המל"טים של התעשייה האווירית לישראל. 

עמירם אליאסף בעל תואר ראשון בהיסטוריה ופסיכולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד וכן בוגר תוכנית העמיתים של קרן וקסנר.

רעייתו היא הציירת סמדר אליאסף.

קישורים חיצוניים
----------------

* עמירם אליאסף באתר הגבורה
* עמירם אליאסף על מבצע הגבורה שלו, יולי 2008

הערות שוליים
------------

1. ↑  פוסט בפייסבוק
2. ↑  עמרי אסנהיים, ידידותי למשתבש, באתר nrg‏, 13 בינואר 2006

| מפקדי בסיס רמון  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| יהודה קורן • גיורא רום • אביאם סלע • בנימין צינקר • עמירם אליאסף • עופר לפידות • חיים גופן • אבי מאור • שלמה שש • אמיר אשל • נמרוד שפר • אבישי לוי • זיו לוי • טל קלמן • אורי זייפרט • פלג ניאגו • עודד כהן • גלעד קינן • יותם סיגלר • ג' |

 |

| מפקדי בסיס חצרים  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| ג'ו אלון • ישעיהו (שייקה) ברקת • עמיחי שמואלי • יעקב טרנר • אשר שניר • דן פסח • רון חולדאי • משה מלניק • עוזי רוזן • עמירם אליאסף • אבי ברבר • עמוס ידלין • רני פלק • יוחנן לוקר • שלי גוטמן • חגי טופולנסקי • זיו לוי • טל קלמן • ניר ברקן • אבשלום עמוסי • אביעד דגן • גיא דוידסון |

 |
**זיו לוי** (נולד ב-28 בינואר 1965) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד בסיס חצרים ומפקד בסיס רמון בחיל האוויר הישראלי.

ביוגרפיה
--------

לוי הוא בנם של רותי ושמעיה לוי ואחיו הצעיר של רן לוי, שאף הוא שירת כקצין בדרגת תת-אלוף בחיל האוויר. ב-1983 התגייס לצה"ל, סיים קורס טיס ושירת כטייס קרב בחיל האוויר, בין היתר על מטוסי סקייהוק ו-F-16, את עיקר שירותו עשה בטייסת 105 ("העקרב"). לאחר 10 שנות שירות השתחרר ועבד במשך שמונה שנים בחברות הייטק, בהם כמנהל פיתוח עסקי בחברת BVR מערכות וכמנכ"ל חברת CTV בשנים 1999 עד 2001. לאחר שחזר לשירות הקבע פיקד בשנים 2003 עד 2006 על טייסת 105 שהפכה בתקופה זו מטייסת המפעילה מטוסי "ברק" (F-16) דו וחד-מושביים לטייסת המפעילה מטוסי F-16D דו-מושביים בלבד. לאחר לימודי תואר שני באוניברסיטת הרווארד במסגרת תוכנית קרן וקסנר, מונה ב-2007 למפקד בסיס רמון. ב-2010 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד בסיס חצרים, תפקיד בו שירת עד 2012.

לאחר שחרורו ייסד עם אחיו את חברת SkyRails העוסקת במערכות לניהול אוטומטי של מרחב אווירי בו פועלים כלי טיס בלתי מאוישים.

ביוני 2023 הודיע למפקד חיל האוויר על הפסקת שירותו בהתנדבות במטה חיל האוויר בעקבות הרפורמה המשפטית.

ללוי תואר שני במנהל ציבורי (MC-MPA) מאוניברסיטת הרווארד.

נשוי ליעל ואב לשני בנים.

קישורים חיצוניים
----------------

* יעל הררי, ‏חילופים ברמון, באתר חיל האוויר הישראלי, מאי 2010
* אשדוד תהיה "עיר הרחפנים" הראשונה בישראל, באתר ישראל דיפנס

הערות שוליים
------------

1. ↑  יובל אזולאי, 3 קצינים בכירים בחיל האוויר לא יתנדבו יותר למילואים – "מעולם לא פקפקתי בהחלטות הממשלה. לא עוד!", באתר כלכליסט, 19 ביולי 2023

| מפקדי בסיס רמון  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| יהודה קורן • גיורא רום • אביאם סלע • בנימין צינקר • עמירם אליאסף • עופר לפידות • חיים גופן • אבי מאור • שלמה שש • אמיר אשל • נמרוד שפר • אבישי לוי • זיו לוי • טל קלמן • אורי זייפרט • פלג ניאגו • עודד כהן • גלעד קינן • יותם סיגלר • ג' |

 |
**גנאדי איגורביץ' גלדקוב** (ברוסית: **Генна́дий И́горевич Гладко́в**;‏ ‏18 בפברואר 1935 – 16 באוקטובר 2023) היה מוזיקאי סובייטי ורוסי – בין היתר מלחין, זמר, מעבד ומנצח. הלחין סרטי קולנוע, הנפשה וטלוויזיה רבים. אמנה העממי של הפדרציה הרוסית לשנת 2002.

ביוגרפיה
--------

גלדקוב נולד במוסקבה בברית המועצות למשפחה של מוזיקאים. התמקצע במוזיקה מאז נעוריו, כתלמיד בבית הספר המרכזי למוזיקה, כמנצח ומנהל מוזיקלי. בהיותו סטודנט, ב-1961, כתב מוזיקה להצגה "חבר ילדות", של תיאטרון סוברמניק במוסקבה, מאת מיכאל לבוב. באותה שנה, נשכר על ידי חברות הפצה לחבר מוזיקה לסרטי בי מובי סובייטיים. הוא החל לחבר מוזיקה לקולנוע בהשפעת חברו וסילי ליוואנוב, ששיתוף הפעולה ביניהם הביא להסרטת "הנגנים מברמן" (1969) ו"בעקבות הנגנים מברמן" (1973) עבור סויוזמולטפילם ו"ברמן החדשה" (2000) עבור מוספילם.

גלדקוב כתב מוזיקה למספר הצגות תיאטרון וסרטים שבוימו על ידי מארק זכארוב.

בהמשך הוסיף לנצח, לעבד ולנהל מוזיקלית מופעי רביו ותיאטרון, והמשיך לכתוב מוזיקה לקולנוע. בין היתר נרשם שיתוף פעולה נכבד בינו לבין המשורר יורי אנטין.

בנובמבר 2013 אושפז גלדקוב בבית חולים בשל שבץ מוחי שעבר. הוא השתקם והמשיך בכתיבה.

גלדקוב נפטר ב-16 באוקטובר 2023.

קישורים חיצוניים
----------------

* רשימת עבודות חלקית
* ריאיון משנת 2021 (ברוסית)

* גנאדי גלדקוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* גנאדי גלדקוב, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* גנאדי גלדקוב, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 13355273X
* ISNI: 0000 0000 7880 486X
* LCCN: n88619591
* LNB: 000047949
* MusicBrainz: f2dc6fea-f006-46d2-89ee-8a5b813b4f7a
* RERO: 02-A023402201
* SUDOC: 243853386
* VIAF: 50801446
* WorldCat: lccn-n88619591

 |
**דיון לשם בירור תוקפם של שטרי המחילה** הידוע בכינוי המקוצר **95 התֶּזוֹת** (בלטינית: **Disputatio pro declaratione virtutis indulgentiarum**) היא מסה שחוברה על ידי מרטין לותר, דוקטור לתאולוגיה וכומר גרמני. את המסה הכתובה בלטינית תלה לותר ב-31 באוקטובר 1517 על דלתות כנסיית הטירה בוויטנברג, ועותקי המסמך הופצו בגרמנית. במסמך יש 95 טיעונים נגד המנהג הקתולי של מכירת שטרות המחילה (אינדולגנציות). מסמך זה, יחד עם מסמכים אחרים שחיבר לותר, והחשובים בהם "פרלוד" (1520), "לחירות האדם הנוצרי" (1520) ו"אל האצולה הנוצרית של האומה הגרמנית" (1520), היו הזרזים העיקריים לרפורמציה הפרוטסטנטית.

רקע
---

הן אלברכט מברנדנבורג הן האפיפיור לאו העשירי נזקקו לכסף, ולשם כך הכריז האפיפיור על מכירת שטרות מחילה המקצרים את השהות בכור המצרף. מסחר זה בכתבי מחילה העלה את חמתו של מרטין לותר, אשר כתב ופרסם את 95 התזות. במסמך לא קרא לותר לקרע עם רומא ואפילו לא לרפורמה, אולם זו הייתה תוצאתו.

ראו גם
------

* פרדסטינציה

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **95 התזות** |
| ויקיטקסט טקסט בוויקיטקסט: **95 התזות** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **95 התזות** |

* Disputatio pro declaratione virtutis indulgentiarum התזות בלטינית ובאנגלית
* Martin Luther’s 95 Theses in Latin and English  התזות באנגלית ובלטינית
* 95 התזות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007369353805171
* GND: 4228382-6
* LCCN: no2016168656
* NKC: aun2015873089
* NLA: 56963527
* SUDOC: 120743647
* VIAF: 109152138628310981754
* WorldCat (עם VIAF): 109152138628310981754

 |
"1934 (relief)" מאת ניקולסון; מוצג במוזיאון טייט מודרן
**בנג'מין לאודר "בן" ניקולסון** (אנגלית: **Benjamin Lauder "Ben" Nicholson**; ‏10 באפריל 1894 – 6 בפברואר 1982) היה צייר אנגלי, אשר צייר בסגנון האבסטרקטי.

ביוגרפיה
--------

ניקולסון נולד בדנהאם שבבקינגהאמשייר. אביו, ויליאם ניקולסון היה צייר וכן גם אמו מייבל פרייד. לבן היו שלושה אחים, בהם הארכיטקט כריסטופר ניקולסון והציירת ננסי ניקולסון. בשנת 1896 עברה המשפחה ללונדון שם למד ניקולסון בבית ספר יסודי ואחר כך למד בפנימיה בתיכון. בין השנים 1910 ל-1914 למד אמנות ב-Slade School of Fine Art. 

בשנת 1904, נפגש עם המחזאי ג'יימס מתיו ברי, אשר השתמש באחד מציוריו של ניקולסון לכרזה למחזה הנודע פיטר פן.

ניקולסון לא גויס לצבא במלחמת העולם הראשונה עקב מחלת האסתמה ממנה סבל. בשנת 1917 נסע לניו יורק לניתוח בשקדים וחזר לאנגליה שנה לאחר מכן.

בשנת 1922 הציג לראשונה תערוכה של אמנות פיגורטיבית בלונדון. בהמשך החל להיות מושפע מסגנון הקוביזם ואחר כך מסגנון הפרימיטיביזם של אנרי רוסו. בלונדון הושפע מהפסלת ברברה הפוורת' (שלה ינשא) ומהפסל הנרי מור. בנסיעתו לפריז נפגש עם הצייר פיט מונדריאן אשר השפיע על יצירתו לכיוון האבסטרקטי ועם פיקאסו.

ניקולסון נישא שלוש פעמים. נישואיו הראשונים היו לווינפרד רוברטס ב-1920. לזוג היו שלושה ילדים והם התגרשו בשנת 1938. באותה שנה נישא לאמנית ברברה הפוורת', נישואים שהחזיקו מעמד עד שנת 1951. בשנת 1957 נישא לפליסיטס וולגר, צלמת גרמנית, ממנה התגרש בשנת 1977.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בן ניקולסון** בוויקישיתוף
* בן ניקולסון באוסף של מוזיאון טייט
* בן ניקולסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* בן ניקולסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007279635405171
* AAG: 407
* AGSA: 3468
* BNE: XX1032749
* BnF: cb11942104t (data)
* GND: 118587609
* ICCU: SBLV113457
* ISNI: 0000 0001 2101 2949
* LCCN: n82239938
* LNB: 000227984
* MusicBrainz: 25bfefc0-6331-4d6e-9a96-479c967bb922
* NDL: 00472277
* NGV: 3930
* NKC: ola2003192338
* NLA: 35070894
* NLP: a0000001142818
* NTA: 070839166
* RKD: 59375
* SIKART: 9185486
* SNAC: w69p38zh
* SUDOC: 027362965
* TePapa: 1685
* Trove: 817899
* ULAN: 500005137
* VcBA: 495/144533
* VIAF: 51697862
* WorldCat: lccn-n82239938

 |
רבי **ישעיה הלוי הורוביץ** (נפטר באדר ה'תמ"ט, 1689, פוזנא) היה אב"ד וראש ישיבה בפרנקפורט. כיהן גם כמרא דאתרא בפיורדא, בלייפניק, בבומסלא ובפוזנא. אביו היה רבי שבתי שפטל הלוי הורוביץ (בעל 'ווי העמודים'), וסבו היה רבי ישעיה הלוי הורוביץ בעל 'שני לוחות הברית' (השל"ה).

ביוגרפיה
--------

פרטים רבים בקורות חייו אינם ידועים בוודאות, וחוקרים שונים העלו השערות שונות.

ככל הנראה נולד בסביבות שנת ה'שצ"ב (1632), אך יש המקדימים את לידתו בעשרים שנה. נקרא על שם סבו הנודע, בעל השל"ה. גדל בפוזנא, ורבו המובהק היה אביו רבי שבתי שפטל, שכיהן כמרא דאתרא של פוזנא בשנים ה'ת"א–ה'תי"ח (1641–1658). כאשר הדפיס אביו את חיבורו של סבו שני לוחות הברית, הוסיף הנכד שיר לכבודו של החיבור. נשא לאישה את מרים בתו של ר' שלמה בן ר' מנדל מפוזנא. התגורר בפוזנא ושימש בה שליח ציבור וגבאי צדקה.

היה רב בכמה קהילות בבוהמיה ובמוראביה. בשנת ה'תי"ז (1657) בערך התמנה כרב בשטייניץ (אנ') שבמוראביה. בשנים ה'תל"א–ה'תל"ג, ואולי עוד קודם לכן, כיהן כרב בלייפניק. בה'תל"ד–ה'תל"ז (1674–1677) בערך כיהן בבומסלא.

ידוע שכאביו היה גם מרא דאתרא של פיורדא, אך לא ברור באיזו תקופה הייתה רבנות זו. ככל הנראה, רבנותו הראשונה הייתה בפיורדא, והוא היה רבה של העיר בשנים ה'תי"ד–ה'תי"ז, לפני שנסע למוראביה. אולם, יש הסבורים שרבנות זו הייתה לאחר הרבנות בשטייניץ, בשנים ה'תכ"ח–ה'תל"א.

בשנת ה'תל"ז (1677) בערך, קיבל את רבנות פרנקפורט והתמנה שם לאב"ד ולראש ישיבה. זו הייתה רבנותו העיקרית שעל שמה התפרסם. חתם על תקנות חדשות הנוגעות לחינוך הילדים בקהילה. בתקופה זו התכתב עם רבים מפוסקי דורו, ותשובות הלכתיות שלו מופיעות בספרי הפוסקים כחות יאיר, עבודת הגרשוני, אבן השהם וחינוך בית יהודא. בכ"ב באייר ה'תמ"ה נפטר בנו יעקב קופל, ובכ"ו באייר נפטרה אשתו מרים. מאורח יותר נשא אשה שנייה.

בשנת ה'תמ"ז (1687) בערך עזב את פרנקפורט לטובת רבנות פוזנא. מסופר כי כאשר עזב את פרנקפורט הותיר אחריו שלוש קושיות ללא פתרון ואמר לפרנסי הקהילה שיבחרו לממלא מקומו את מי שיצליח לתרץ את שלושתן.

בחודש אדר ה'תמ"ט (1689) חלה ונפטר ונקבר בפוזנא. בכ"ג באדר הסכימה קהילת פוזנא על נתינת קצבה לאלמנתו. בנו שבתי שפטל היה אב"ד פילנה (אנ'), ובנו אברהם היה דיין בפוזנא. נוסף להם, בין תלמידיו היו רבי שמואל שוטן כץ מפרנקפורט, ורבי אברהם ברלין מאמשטרדם.

לקריאה נוספת
------------

* הרב בנימין שלמה המבורגר, **הישיבה הרמה בפיורדא**, בני ברק תש"ע, כרך א', עמ' 153–162.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הוא נזכר כאחד מרבני פיורדא בידי רבי צבי הירש אשכנזי בשו"ת חכם צבי, סימן קיא.
2. ↑  הרב מרדכי הורוויץ, **רבני פרנקפורט**, מוסד הרב קוק תשל"ב, עמ' 64–66.
**טינמו פטגוני** (שם מדעי: *Tinamotis ingoufi*) הוא מין ממשפחת הטינמיים, שהם קרובי משפחה רחוקים של היענים וחיים רק בדרום אמריקה. טינמו זה שונה מקרובי משפחתו המקורקעים בכך שהוא יודע לעוף, אך צריך להתאמץ בשביל כך ובאופן כללי מעדיף לרוץ במהירות להגנתו והוא בעל רגליים ארוכות וחזקות לעשות זאת. קרוב משפחתו היחיד לסוג הוא טינמו הפונה החי באותם אזורים.

אורכו של הטינמו 35 ס"מ והוא בעל נוצות אפורות-שחורות עם גרון וראש לבנים המפוספסים בפסים חומים לאורכם עד אזור העיניים והמקור צהוב. החזה אדמוני מעט, הבטן בצבע קינמון והרגליים חומות כהות.

הטינמו הפטגוני, כמו קרובו טינמו הפונה הוא אוכל צמחים קטנים כמו עלים, ניצני פרחים, זרעים וגבעולים וכן פירות והוא מגוון בחרקים ויצורים קטנים אחרים שהוא מוצא. הם מקננים על הקרקע בקן מוסווה בין השיחים או העשבים והזכר הוא המטפל בביצים ודוגר עליהם בין שבועיים לשלושה עד לבקיעתם. הטינמואים הצעירים יכולים לרוץ מיד עם בקיעתם ולדאוג לעצמם והם גדלים במהירות.

הם חיים בטבע בארגנטינה ובצ'ילה בערבות עשב ממוזגות בטווח 200–800 מ', הרבה יותר נמוך מקרוביהם. הם חיים גם בסוואנות פתוחות אך לא בתוך היער. תפוצתם נרחבת והם אינם בסכנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טינמו פטגוני** בוויקישיתוף
* טינמו פטגוני, באתר ITIS (באנגלית)
* טינמו פטגוני, באתר NCBI (באנגלית)
* טינמו פטגוני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* טינמו פטגוני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* טינמו פטגוני, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  טינמו פטגוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
**ג'רג' בארדוש** (בהונגרית: **Bárdos György**;‏ בודפשט, 3 ביולי 1949) הוא יהודי-הונגרי, פסיכופיזיולוג, חוקר התנהגות, פרופסור באוניברסיטה.

קורות חיים
----------

בארדוש סיים את בחינות הבגרות הגימנסייה על שם פאל סיניאי מרשה ב-1973, סיים את לימודיו בפקולטה למדעי הטבע של אוניברסיטת אטווש לוראנד (ELTE) בהתמחות בביולוגיה. ב-1976 והפך דוקטור באוניברסיטה. ב-1989 קיבל את התואר קנדידט (CSc) למדעי הביולוגיה. בשנת 2000 הפך לדוקטור מוסמך להוראה אוניברסיטאית (habitation), ובשנת 2010 קיבל את התואר דוקטור של האקדמיה ההונגרית למדעים (PHD מלא מהאקדמיה). בין השנים 1973–1996 עבד בקבוצת המחקר המשותפת הפסיכופיזיולוגי של האקדמיה ההונגרית למדעים-ELTE, לאחר מכן מ-1996 היה פרופסור חבר במחלקה לפיזיולוגיה ונוירולוגיה של ELTE, ומ-2009 עמד בראש המכון לפיתוח בריאות ומדעי הספורט של האוניברסיטה. בין 2000 ל-2008 היה פרופסור מלא במכללה המקצועית ELTE Bolyai.

מאז 1973 הוא מלמד סטודנטים לביולוגיה, מרצה לביולוגיה ופסיכולוגיה בקורסים לתואר ראשון, שני ודוקטורט.

נושאי המחקר העיקריים שלו הם הרגשה/תפיסה של הקרביים, אינטראקציות בין התנהגות האיברים פנימיים, ויסות התנהגות, בעיות בריאות לא ספציפיות ואפקט הפלצבו.

משפחתו
------

הוא בא ממשפחה יהודית משני הוריו. אביו עבד כפועל טקסטיל. במלחמת העולם השנייה נלקח תחילה למחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי), אחר כך היה שבוי סובייטי (של הצבא האדום). מהשבי שוחרר הביתה ב-1947. אמו הייתה אסיסטנטית מעבדה. יש לו שני אחים.

בין אבותיו האדריכל פרידייש שפיגל (1866–1933) ואחד מסבא רבא שלו היה הרב הראשי של העיר קאפושוואר. דודתו מצד אמו אנני שפיגל (1904–1980) הייתה זמרת אופרה, אשתו של לאיוש באלינט (1886–1974), מבקר האמנות היהודי-הונגרי, המחזאי, הסופר, המתרגם.

אשתו עובדת במחלקה לביופיזיקה באוניברסיטת סמלווייס. נולדו להם שני ילדים.

פרסים והוקרה
------------

* מדליית זהב של מורה מאסטר (OTDT, 2002)
* פרס על שם אלברט סנט-גיירגי (EMMI, 2015)
* מדליית הצטיינות באוניברסיטאות פרו, דרג זהב (ELTE, 2017)

לקריאה נוספת
------------

* Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
* Személyi lapja az Országos Doktori Tanács honlapján (האתר שלו במועצת הרופאים הלאומית)
* Művei a Scolar kiadó honlapján (כתביו בהוצאת סקולאר)
* Adatai az ELTE PPK honlapján
* "Test és lélek határán". 2014-01-09. נבדק ב-2022-01-06. (נתוניו באתר ELTE)



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 7906 9246
* LCCN: n2005038442
* VIAF: 75722612
* WorldCat: lccn-n2005038442

 |
"**יותם**" הוא מיצב מעשה ידי האמן גדעון גכטמן לזכרו של יותם בנו.

ב-7 בפברואר 1998 נפטר בנו של גכטמן, יותם, ממחלה אוטואימונית מסוג טקיאסו. מחלה זו התגלתה עת יותם היה בן שש, והוא נפטר בגיל 26. המיצב הוצג לראשונה בשנת 1999 במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית. בשנת 2000 הוצג המיצב בגלריה העירונית לאמנות של רחובות ובמשכן לאמנות עין חרוד.

יצירה זו מהווה המשך ופיתוח של היצירה "מאוזוליאום" אותה מציג גכטמן החל משנות ה-80 של המאה ה-20. את היצירה אצר האמן משה ניניו, חבר קרוב של גכטמן.

תיאור המיצב
-----------

את פני הנכנסים לחלל התערוכה קיבל פוחלץ של טווס, המסמל באיקונוגרפיה נוצרית את הנצח שלאחר המוות, הטווס הועמד על כן שיש. בהמשך המיצב ראה הצופה ריהוט הלקוח מתחום הרפואה והקוסמטיקה. בחדר מוצבים שולחנות טיפול לבן וארונות מגירות לבנים, כדוגמת אלא המצויים בחדרי חולים בבית חולים; כל רהיטים אלה ניצבים על גלגלים. על עמודי נירוסטה תלויים תצלומים של חלקי גוף. כמו כן מוצבים ביצירה פרגוד בית חולים, אקווריום ועגלת משחק העשויה שיש בצבע אדום, וכן מגבות ועליהן שם הבן. המיצג כוללת תצלומים מחדר האשפוז של יותם, ויציקות רגליים שלו בגבס.

המראה הלבן של היצירה נועד לעורר הרגשה "סטרילית" של הצופה, בדומה להרגשה המתקבלת בבית חולים.

בתוך ארון המגירות מוצגים תצלומים של קברו של הבן יותם וארבעה תצלומי שיש שונים (תצלום היצירה "כד", תצלום של שיש אמיתי בקניון מראשון לציון ותצלום פורמייקה דמוית שיש). הארון מיועד להיות ארכיב המציג את זכרונות העבר של האמן ושל הבן. השימוש בשיש כמשטח לתצלומים מיועד להזכיר מצבות בבית קברות, וכן השיש משמש לרוב לפיסול מונומנטלי והנצחה מיועד לעורר אסוציאציה זו אצל הצופה. תצלום הבן מופיע כשהוא חקוק על אבן בזלת שחורה. 

בארונית אחרת שלוש מגירות המציגות עבודות קודמות של האמן: בעליונה שבהן חצץ של אבן בזלת בדרגות שונות של ריסוק (מאבק ועד אבני חצץ גדולות); באמצעית כפיסי עץ בדרגות שונות של ריסוק (נסורת וכפיסים גדולים יותר); ובתחתונה חבל שלם, וכן חבלים המופרדים לסיבים הולכים וקטנים. ארון מגירות זה מציג פירוק ודיקומופזיציה של חומר למרכיביו, ומסמל כיליון ומוות.

הגוף המרכזי של היצירה, שניצב במרכזה, הוא האקווריום. באקווריום יש מספר חפצים ובהם אבנים וקונכיות על קרקע של חצץ, פירות, צמחים מפלסטיק ואבנים מפלסטיק. חלק מהחפצים מונחים על קרקעיים האקווריום וחלקם צפים במים. העדרם של דגים באקווריום והחפצים הדוממים השקועים או צפים בו נועדו לעורר בצופה הרגשה של כיליון - מצב הופכי לאקווריום בו הדגים והצמחים החיים. בועות המוזרמות לאקווריום יוצרות בו תנועה, אשר נועדה להזכיר לצופה את מחזור הדם.

בסרטון וידאו המוצג במסגרת היצירה נראה גכטמן כמעין איש מעבדה כשהוא שוקל אותיות עשויות שיש - המרכיבות את שמו של בנו, ואשר לכאורה נוסרו מלוח השיש של המצבה של הבן. גכטמן מפורר אותן ומאכסן את המרכיבים במבחנות זכוכית. 

עגלת הצעצוע מסמלת את משחקי הילדים של הבן מחד, ומאידך, עצם היותה עשויה שיש נועד להזכיר כירכרת קבורה.

גלריה
-----

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יותם** בוויקישיתוף
* תיאור היצירה והקשר בינה לבין יצירות אחרות של האמן, ובהן היצירה "חשיפה"
* יניב יהודה אייגר, גכטמן עשה למוות את המוות, באתר nrg‏, 12 בינואר 2009
* אלי ערמון אזולאי, **גדעון גכטמן, בן חורג באמנות הישראלית**, עכבר העיר, 3 בדצמבר 2009
* ynet, האמן גדעון גכטמן הלך לעולמו, באתר ynet, 27 בנובמבר 2008
* **סטודיו**, מגזין לאמנות, דצמבר 2004, גיליון 157, עמ' 13 - 14
**סידני ג'יימס וב, הבארון פספילד הראשון** (באנגלית: **Sidney James Webb, 1st Baron Passfield**;‏
13 ביולי 1859 – 13 באוקטובר 1947) היה סוציאליסט, כלכלן ורפורמטור בריטי, אשר לרוב מוזכר יחד עם אשתו, ביאטריס וב. הוא היה אחד החברים הראשונים בחברה הפביאנית בשנת 1884, יחד עם ג'ורג' ברנרד שו (השניים הצטרפו לחברה שלושה חודשים לאחר הקמתה). יחד עם חברים אחרים הפכו שו ווב את החברה הפביאנית לחברה הפוליטית-אינטלקטואלית הבולטת ביותר באנגליה האדוארדית.

ביוגרפיה
--------

וב נולד בלונדון למשפחה של עוסקים חופשיים. הוא למד משפטים באוניברסיטת לונדון בזמנו החופשי כשבה בעת עבד במשרה משרדית. בשנת 1895 סייע להקים את בית הספר לכלכלה של לונדון (London School of Economics) בעזרת עיזבון שהושאר לטובת החברה הפביאנית על ידי תורם. הוא מונה לפרופסור למינהל ציבורי בשנת 1912 ושירת בתפקיד במשך חמש-עשרה שנה. בשנת 1892 נישא וב לביאטריס פוטר, אשר עימה חלק השקפות ואמונות. הונה של ביאטריס איפשר לווב לעזוב את עבודתו המשרדית ולהתרכז בפעילויות אחרות. השניים היו חברים במפלגת הלייבור והיו פעילים פוליטית. ב-1917 ניסח וב את סעיף 4 של חוקת הלייבור, שאומץ על ידי המפלגה ב-1918. סידני הפך לחבר פרלמנט מטעם מחוז סיהאם בשנת 1922. הזוג נהג לארח את ארוחות מועדון ה-Coefficients, אשר משך אליו את הפוליטיקאים וההוגים הבולטים של התקופה.

בשנת 1929 קיבל את התואר **ברון פספילד** ושירת כשר בממשלה (הוא היה גם שר המושבות וגם השר לענייני הדומיניון), תחת ראש הממשלה רמזי מקדונלד. בשנת 1930 פרש מהמשרד לענייני הדומיניון בשל בריאותו הלקויה. באותה שנה גם פרסם את הספר הלבן. חיים ויצמן סיפר בעדותו בפני ועדת פיל כי בשנת 1930 אמר לו וב "כלום אינך מבין שאין בארץ ישראל מקום אפילו לחתול נוסף".

בני הזוג וב תמכו בברית המועצות עד מותם. ספרם "The Truth About Soviet Russia" פורסם בשנת 1942. 

הזוג וב מופיע באופן סאטירי בספרו של ה. ג'. ולס "The New Machiavelli", כזוג קצר רואי, בורגני ומניפולטיבי. ולס מהתל בספר באופן דומה גם בחברה הפביאנית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סידני וב** בוויקישיתוף
* כתבי סידני וב בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* סידני וב (1859-1947), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  עדותו של ד"ר ח. ויצמן בועדה המלכותית, דבר, 26 בנובמבר 1936

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007269876105171
* BNE: XX1034778
* BnF: cb122849795 (data)
* CANTIC: a10576101
* CiNii: DA00201771
* GND: 118806394
* ICCU: CUBV080012
* ISNI: 0000 0001 2145 1642
* LCCN: n82222955
* NDL: 00460360
* NKC: skuk0001467
* NLA: 36571061
* NLG: 240025
* NLK: KAC201807211
* NLP: a0000002336696
* NTA: 068560915
* SELIBR: 250416
* SNAC: w69z98g8
* SUDOC: 027934349
* Trove: 1298735
* VcBA: 495/234363
* VIAF: 100205056
* WorldCat: lccn-n82222955

 |
**טיטיוס סרולטוס** הידוע גם כ**עקרב צהוב ברזילאי** (שם מדעי: ***Tityus serrulatus***) הוא מין של עקרב דרום אמריקאי ממשפחת העקצניים החי בטבע רק ביערות הגשם וגם בערים של ברזיל. עקרב זה נחשב לאחד העקרבים המסוכנים ביותר בעולם, לצד העקצן הצהוב החי בישראל והמסוכן ביותר באמריקה הדרומית.

אורכו של עקרב זה 5–7 ס"מ והוא בעל גפיים וזנב צהובים - אזהרה על ארסו הקטלני. הוא בעל שמונה רגליים פרוקות וגוף שצבעו חום כהה. הזנב מורכב ממספר בליטות מעוקלות ובקצהו עוקץ המקופל אחורה. עם זאת בעת איום הזנב יכול לנוע מהר מאוד קדימה ולעקוץ. הצבתות שלו ארוכות וזקורות מצידי הגוף, עוזרות לאחוז בקורבנו אך לא להרוג. לעקרב גפי פה דמויי-ניבים העוזרים לו לאכול את קורבנו. מין זה בדרך כלל מביא צאצאים ברביית בתולים.

התנהגות
-------

העקרב הוא יצור לילי המחפש בעיקר חרקים כמו תיקנאים וחגבאים למאכל והוא יכול לשרוד חודשים ללא מזון, בהתאם לחילופי החומרים האיטיים שלו.

בדרך כלל הוא נמנע מאנשים ויעדיף להתרחק אם מאיימים עליו. אולם עקרבים אלה התגלו לאחרונה בסאו פאולו ואזורים נוספים ברחבי ברזיל בשכיחות גבוהה, מה שמעלה את המפגשים עם אנשים. הדבר נגרם כתוצאה מכריתת היערות בהם הוא חי ועקב התרבות של תיקנים וטרף דומה באשפתות של הערים. המפגשים העיקריים מתרחשים בערים שונות ובפאתי שכונות ובתים. מרבית התקיפות הגיעו מדרום ודרום-מזרח ברזיל, ורק מעטות מהצפון. בברזיל הוא מתקיף יותר מאשר נחשים ארסיים ועכבישים.

עקרב זה הוא מהמינים הקטלניים בעולם. הארס שלו גורם להתקפים חזקים, כאבים, הזעה, בחילות והקאות, כאבי בטן, חום, היפרגליקמיה וגם לאירועים לבביים. הוא יכול להרוג אם הארס מגיע לכלי הדם והריאות, שם הוא יכול לגרום לחנק. לעיתים נדירות מתרחשת פגיעה במערכת העצבים. מרבית ההרוגים הם ילדים או קשישים, כששיעור המוות הוא 1–2%. דבר זה הופך אותו לקטלני שבעקרבים של ברזיל ואחד מהקטלניים בעולם כולו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טיטוס סרולטוס** בוויקישיתוף
* טיטוס סרולטוס, באתר NCBI (באנגלית)
* טיטוס סרולטוס, באתר GBIF (באנגלית)
**שגיאת לואה ביחידה mw.lua בשורה 143<includeonly></includeonly>: bad argument #1 to 'time' (table expected, got string).**
הרב **יעקב שור** (נפטר בתט"ו או תכ"ד) היה רב מפורסם בפולין בתקופתו שנודע כרבה של בריסק (היום ברוסיה הלבנה) ומחבר **פילפלא חריפתא** על מסכת סנהדרין.

ביוגרפיה
--------

נולד לאביו הרב אפרים זלמן שור אב"ד בריסק ולובלין. מצאצאי רבי יוסף בכור שור. בתפקידו הרבני הראשון היה דיין בבית דינו של הרב אברהם בן מחבר שו"ת "משאת בנימין". לאחר מכן נבחר להיות רבה של לוצק (היום באוקראינה), ובסוף ימיו נבחר לרבנות בריסק.

תשובות שלו פורסמו ב"שו"ת הגאונים בתראי", סימנים מ"ה ומ"ו.

בין התלמידים שהעמיד היה הרב ישעיה הלוי הורוביץ בעל ספר בית הלוי על כללי המיגו.

ספרו **פילפלא חריפתא** נדפס בשנת תנ"ג. השאיר אחריו תשובות בכתב יד ונזכר בספרים כמו "בית הלל" על השו"ע סימן ת', וחלקת מחוקק סימן י"ז, סימן קטן ע"ח. חידושים שלו צורפו לספר "דברי פנחס" של הרב פנחס מיכאל גרויסלייט שבידו היו תשובות של אביו בכתב יד.

חתנו הרב שאול בן הרב משה קצנלבוגן כיהן ברבנות בברודי, חלם ופינטשוב.

קישורים חיצוניים
----------------

* שמואל זנוויל כהנא, ענף עץ אבות (זכרונות וסדר יוחסין למשפחות הורוביץ, היילפרין רפפורט, מרגליות, שור, קצנלנבוגן, ועוד), קרקוב תרס"ג, ערך מס' 64, עמ' 19.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אז שתי העיירות היו בפולין.
2. ↑  החלק הראשון של השו"ת יצא לראשונה בטורקה תקכ"ד (1764) בשם שאלות ותשובת הגאונים בתראי. בצ'רנוביץ תר"ך (1860) יצא בשם שאלות ותשובות מהגאונים בתראי ודפוס צילום של הדפסה זו יצא בירושלים תשכ"ט.
3. ↑  אין מדובר במחבר השל"ה המפורסם יותר שאביו היה הרב אברהם הורוביץ, אלא ברב אחר שאביו היה הרב יעקב וספרו "בית הלוי" יצא בוונציה תכ"ו.
4. ↑  מאת הרב הלל בן הרב נפתלי הרץ. הספר יצא בשנת תנ"א.
5. ↑  ספר הזיכרון לקהילת פינטשוב עמודים 117-116.
**אניק ז'ירארדן** (בצרפתית: **Annick Girardin** נולדה ב-3 באוגוסט 1964) היא פוליטיקאית צרפתייה מהמפלגה הרדיקלית של השמאל אשר שימשה כשרת השירות הציבורי בין השנים 2016–2017, כשרת הטריטוריות שמעבר לים בין 2017–2020, וכשרת הימייה בין 2020–2022.

ביוגרפיה
--------

ז'ירארדן נולדה בסן-מלו ב-3 באוגוסט 1964. ילדותה עברה עליה בסן-פייר. היא הצטרפה למפלגה הרדיקלית, ובמרץ 2000 נבחרה כחברה במועצה הטריטוריאלית של סן-פייר ומיקלון. היא כיהנה בתפקיד ברציפות עד אפריל 2016. במקביל, היא שימשה לתקופה קצרה בין מרץ 2001 לפברואר 2002 כחברה במועצה העירונית של סן-פייר. ב-9 ביוני של אותה שנה היא ניסתה להיבחר לאספה הלאומית מטעם מחוז הבחירה הראשון של סן-פייר ומיקלון. היא העפילה לסיבוב השני ב-16 ביוני אולם לא נבחרה.

ב-20 ביוני 2007 היא נבחרה לראשונה לאספה הלאומית. ב-9 באפריל 2014 היא מונתה למזכירת הארגון הבין-לאומי לפרנקופוניה. לצורך כך, ב-9 במאי היא התפטרה מחברותה באספה הלאומית. קתרין פן מונתה למחליפתה כנציגת מחוז הבחירה הראשון של סן-פייר ומיקלון, אולם עוד באותו היום הודיעה פן על התפטרותה בשל בעיות בריאותיות. במחוז אורגנו בחירות בזק, וז'ירארדן הגישה שוב את מועמדותה מטעם המפלגה הרדיקלית של השמאל. היא ניצחה בבחירות, וב-30 ביוני נכנסה שוב לאספה הלאומית. היא החזיקה בתפקיד חודש אחד בלבד לפני שהתפטרה בשנית ופינתה את מקומה לסטפן קלרו.

ב-11 בפברואר 2016 היא מונתה לשרת השירות הציבורי בממשלתו של מנואל ואלס. ב-17 במאי 2017 היא מונתה לשרת הטריטוריות שמעבר לים בממשלתו של אדואר פיליפ. ב-6 ביולי 2020 היא עברה לכהן כשרת הימייה בממשלתו של ז'אן קסטקס.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אניק ז'ירארדן

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אניק ז'ירארדן** בוויקישיתוף
* אניק ז'ירארדן, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb159972742 (data)
* ISNI: 0000 0000 5894 7759
* SUDOC: 132178117
* VIAF: 85951681
* WorldCat: viaf-85951681

 |
**לבנית בינונית** (שם מדעי: *Ardea intermedia*) היא מין של אנפה קטנה החיה בעולם הישן, באפריקה, דרום אירופה, הודו, דרום-מזרח אסיה ואוסטרליה. בעבר היא הייתה שייכת לסוג לבנית ובהמשך שויכה למין יחיד בסוגו. כיום היא שייכת לסוג אנפה יחד עם הלבנית הגדולה.

בישראל נצפתה פעם בודדת בנובמבר 2004.

תיאור
-----

זוהי לבנית באורך 56-72 ס"מ, מוטת כנפיה מגיעות ל-105-115 ס"מ ומשקלה ל-400 גרם בממוצע.

### הבדלים מהלבניות האחרות

כפי ששמה מרמז, מבחינת גודלה היא ממוקמת בין הלבנית הגדולה ללבנית הקטנה. בדומה ללבנית גדולה, מקורה צהוב, אך ראשה עגלגל יותר לעומתה. בנוסף, העור החשוף בבסיס המקור נעצר מתחת לעין, בעוד אצל הלבנית הגדולה הוא נמשך עד מאחורי העין.

איור המשווה את העור החשוף מתחת לעין אצל לבנית בינונית (מימין והראש התחתון) מול לבנית גדולה

התנהגות
-------

היא מצויה סביב ביצות, גדות נהרות, אגמים ומישורים פתוחים לחים ואף בקרבת החופים. היא משוטטת לאורך מקווי המים ואורבת לטרף כמו צפרדעים, דגים וחרקים אותם היא תופסת במקורה.

 ביצי לבנית בינונית מהתת-מין *A. i. brachyrhyncha*, אוסף מוזיאון טולוז

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לבנית בינונית** בוויקישיתוף
* לבנית בינונית, באתר NCBI (באנגלית)
* לבנית בינונית, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  לבנית בינונית באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  ערד בן דוד, מגדיר הציפורים של ישראל - לבנית בינונית, באתר פורטל צפרות