recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**קרייג אליוט "ספידי" קלקסטון** (באנגלית: **Craig Elliot "Speedy" Claxton**; נולד ב-8 במאי 1978) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2001–2009. בעונת 2002/2003 זכה באליפות ה-NBA כשחקן סן אנטוניו ספרס, ולאורך 7 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 9.3 נקודות, 4.3 אסיסטים, 2.5 ריבאונדים ו-1.5 חטיפות למשחק.

קריירת מכללות
-------------

קלקסטון נולד וגדל בעיר המפסטד שבלונג איילנד, ניו יורק, ובשנת 1996 החל ללמוד באוניברסיטת הופסטרה אשר בהמפסטד. בעונתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, 1999/2000, הוביל אותה להעפלתה השלישית אי פעם לטורניר אליפות המכללות, עם ממוצעים של 22.8 נקודות, 6.0 אסיסטים, 5.4 ריבאונדים ו-3.3 חטיפות למשחק. במשחק הראשון של הטורניר הפסידה הופסטרה לאוניברסיטת המדינה של אוקלהומה, בתוצאה 66–86.

קריירת משחק מקצועית
-------------------

בדראפט ה-NBA‏ 2000 נבחר קלקסטון בבחירה ה-20, על ידי פילדלפיה 76'. בשל פציעה בברכו החמיץ את כל עונת 2000/2001, בה העפילה פילדלפיה לגמר ה-NBA. בתחילת עונתו הראשונה בליגה, 2001/2002, "ניצל" קלקסטון את פציעתו של כוכב הקבוצה אלן אייברסון, והצטיין עם 20 נקודות במשחק הראשון, 22 נקודות במשחק השלישי ו-23 נקודות במשחק הרביעי. בהמשך שימש כמחליפו של אייברסון מהספסל, ועד לסיום אותה עונה רשם ממוצעים של 7.2 נקודות ו-3.0 אסיסטים למשחק.

לקראת עונת 2002/2003 הועבר בטרייד לסן אנטוניו ספרס, תמורת ג'ון סלמונס ומארק בראיינט. בסיום פלייאוף 2003 זכה עם הספרס באליפות ה-NBA השנייה של המועדון, כמחליפו מהספסל של טוני פארקר. לאורך הפלייאוף שותף בכל 24 משחקי קבוצתו, וקלע 5.2 נקודות בממוצע למשחק.

בקיץ 2003 חתם על חוזה בגולדן סטייט ווריורס. בתקופתו עם הווריורס פתח במרבית המשחקים, ותרם 11.7 נקודות ו-5.2 אסיסטים בממוצע למשחק.

בפברואר 2004, לאחר כעונה וחצי בגולדן סטייט, הועבר עם דייל דייוויס בטרייד לניו אורלינס הורנטס, בתמורה לבארון דייוויס. עד לסיום עונת 2004/2005 קלע 11.3 נקודות ומסר 4.9 אסיסטים למשחק עבור ההורנטס.

ביולי 2006 חתם באטלנטה הוקס על חוזה ל-4 שנים, עבור כ-25 מיליון דולר. בגין פציעות שונות בברך ובשרירי מיתר הברך, שותף קלקסטון ב-44 משחקים בלבד (מתוך 246) לאורך 3 עונותיו עם ההוקס. ביוני 2009 הועבר בטרייד לגולדן סטייט, ובפברואר 2010 שוחרר מהקבוצה מבלי ששיחק במדיה, ולמעשה פרש ממשחק, בגיל 31.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ספידי קלקסטון** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Basketball-Reference
* פרופיל, באתר Sports-Reference
* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר ליגת ה-NBA

הערות שוליים
------------

1. ↑  הסטטיסטיקות של קלקסטון בליגת ה-NBA, באתר basketball-reference.com
2. ↑  הסטטיסטיקות של קלקסטון בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
3. ↑  סטטיסטיקות המשחק בין הופסטרה לאוקלהומה סטייט, באתר sports-reference.com
4. ↑  רשימת הנבחרים בדראפט 2000, באתר basketball-reference.com
5. ↑  קלקסטון נשלח בטרייד לסן אנטוניו, באתר realgm.com,‏ 27 ביוני 2002
6. ↑  קלקסטון חותם על חוזה בגולדן סטייט, באתר upi.com,‏ 23 ביולי 2003
7. ↑  גולדן סטייט מצרפת את בארון דייוויס, באתר הקבוצה, 24 בפברואר 2005
8. ↑  קלקסטון חותם על חוזה באטלנטה, באתר הקבוצה, 12 ביולי 2006
9. ↑  לארי ריילי מסביר את שחרורו של קלקסטון, באתר mercurynews.com,‏ 6 בפברואר 2010
**דנילו אגוסטין "ג'יי.אר." פינוק** (באנגלית: **Danilo Agustin "J.R." Pinnock**; נולד ב-11 בדצמבר 1983 בפורט הוד, טקסס) הוא כדורסלן אמריקאי-פנמי המשחק בעמדת הקלע ששיחק בישראל בקבוצות ברק נתניה ומועדון כדורסל הבקעה ובנבחרת פנמה. גובהו 1.96 מטר.

קריירה
------

בצעירותו שיחק פינוק באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, אותה הוביל פעמיים לטורניר אליפות המכללות ‏(2005, 2006). לאחר שסיים את המכללה בשנת 2006, נבחר במקום ה-58 בדראפט ה-NBA על ידי דאלאס מאבריקס ולאחר מספר ימים הועבר ללוס אנג'לס לייקרס, בה שיחק במשחקי קדם העונה אך נחתך מהסגל בטרם שיחק משחק רשמי. לאחר שלא הצליח לחתום באף קבוצת NBA, יצא לאירופה וחתם בגיסן הגרמנית, בה העמיד ממוצעים של 15 נקודות, 5.6 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים. באמצע העונה עבר לארקנסו רימרוקטס מליגת ה-NBDL. בסיום העונה עבר לקולוסוס רודוס היוונית, בה קלע 15 נקודות והוריד 5 ריבאונדים בממוצע למשחק.

את עונת 2008/2009 החל פינוק ברוזנטו מהסרייה ב' ובמרץ 2009 עבר לליברטד (סונצ'לס) הארגנטינאית, אך כבר לאחר חודשיים עבר לקפיטאנס דה ארצ'יבו הפואטרו ריקנית, אותה עזב לאחר 24 משחקים בהם קלע 15.7 נקודות, הוריד 7 ריבאונדים ומסר 3 אסיסטים בממוצע למשחק וחתם באליצור מכבי נתניה מליגת העל הישראלית.

לקראת עונת 2011/2012 חתם בקבוצת מועדון כדורסל הבקעה. במהלך חודש נובמבר 2011 שוחרר פינוק מהקבוצה בשל מציאת מריחואנה בביתו במהלך חיפוש משטרתי.

פינוק משחק גם בנבחרת פנמה אותה הוביל למקום השלישי באליפות מרכז אמריקה 2009 עם ממוצעים מצוינים של 27 נקודות, 6.5 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים בממוצע למשחק.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Basketball-Reference
* פרופיל, באתר Sports-Reference
* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר פיב"א
* דף השחקן באתר מנהלת ליגת העל
* פרופיל באתר ברק נתניה
* פינוק: "לא השתמשתי בסמים, מוכן לעבור בדיקה", באתר וואלה!‏, 24 בנובמבר 2011
**ביוגרדסקה גורה** (מונטנגרית: Biogradska Gora) הוא הקטן מבין ארבעת הפארקים הלאומיים במונטנגרו. הוא נמצא ליד העיירה קולאשין, בין הנהרות טארה ולים (אנ').

גאוגרפיה
--------

כאשר שוחרר אזור קולאשין משלטון העות'מאנים ב-1878 ניתן האזור במתנה לניקולא הראשון, מלך מונטנגרו ומאז היה מוגן. הוא הוכרז כפארק לאומי ב-1952 (קטגוריה II של IUCN).

הפארק משתרע על שטח של 54 קמ"ר וכולל יער גדול, פסגות עד 2,000 מטרים ושישה אגמים קרחוניים שהיפה ביניהם הוא **אגם ביוגרדסקה** (**Biogradsko jezero**), הנמצא בכניסה לפארק.

הפארק משמש למטרות מחקר. יש בו עשרות סוגים של פרחים, עצים, ציפורים ובעלי חיים. בלב הפארק משתרע יער שהוא אחד מהיערות הראשוניים האחרונים באירופה, בשטח של 16 קמ"ר ובו כ -2000 מינים ותת-מין של עצים בני מאות שנים שלא הושפעו מפעילות אדם. יותר מ 700 מינים של פטריות זוהו עד כה בפארק הלאומי. הפארק נחשב גם למיוחד בכך שהוא מציג כמה מיני הפטריות שנמצאות ברשימה האדומה האירופית (אנ') הנמצאות בסכנת הכחדה בינלאומית. גם 38 מיני יונקים וכ- 350 מיני חרקים זוהו בפארק.

גלריה
-----

* שלט בכניסה לפארקשלט בכניסה לפארק
* אגם ביוגרדסקהאגם ביוגרדסקה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ביוגרדסקה גורה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ביוגרדסקה גורה (בסרבו-קרואטית)
* ביגרדסקה גורה, באתר visit montenegro
* משה גלעד, טיול בשמורת ביוגרדסקה גורה במונטנגרו, באתר הארץ, 10 ביוני 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  תיאור הפארק ביוגרדסקה גורה באתר אונסק"ו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7657137-3
* NKC: ge522477
* VIAF: 239239764
* WorldCat (עם VIAF): 239239764

 |
**דוד אָלְבָּחָרִי** (בסרבו-קרואטית: **David Albahari**, בסרבית קירילית: **Давид Албахари**;‏ 15 במרץ 1948, פץ', יוגוסלביה–30 ביולי 2023, בלגרד, סרביה) היה סופר ומתרגם יוגוסלבי-סרבי ממוצא יהודי, חתן פרס נין ל-1996. ב-1994, במהלך מלחמת בוסניה היגר אלבחרי עם משפחתו מבלגרד לקנדה התגורר בקלגרי עד 2016, אז שב לסרביה והתיישב בבלגרד.

קורות חיים
----------

דוד אלבחרי נולד בחבל קוסובו. אביו היה רופא שלחם במלחמת העולם הראשונה כחייל בצבא סרביה, נפל בשבי במהלך מלחמת העולם השנייה ונכלא במחנה שבויים בסרביה. אשתו וילדיו נרצחו. אמו של אלבחרי, נישאה ליהודי, והתגיירה לאחר שילדה שני ילדים. בשואה איבדה את משפחתה ונישאה בשנית לאביו של דוד. אלבחרי רכש השכלה אקדמית בספרות אנגלית באוניברסיטת בלגרד. ב-1973 פרסם את אסופת הסיפורים הקצרים הראשונה שלו.

לאורך הקריירה פרסם אלבחרי 13 רומנים ו-11 אסופות של סיפורים קצרים. ב-1991 התמנה לנשיא הפדרציה של הקהילות היהודיות ביוגוסלביה. בעת מלחמת בוסניה, במהלך המצור על סרייבו (אנ') סייע אלבחרי לפינוים של בני הקהילה היהודית בסרייבו מהעיר. ב-1994 היגר אלבחרי עם משפחתו לקנדה. ב-1996 זכה בפרס נין על ספרו "Mamac" (בעברית: פיתיון). ספריו תורגמו ל-16 שפות. דוד אלבחרי היה חבר האקדמיה הסרבית למדעים ולאמנויות. בשנותיו האחרונות כתב אלבחרי גם שירה ומחזות.

הלך לעולמו בבלגרד ב-30 ביולי 2023 לאחר התמודדות ממושכת עם מחלה קשה.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דוד אלבחרי (באנגלית ובסרבית)

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דוד אלבחרי** בוויקישיתוף
* דוד אלבחרי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* ספריו של דוד אלבחרי אשר תורגמו לעברית, באתר סימניה
* דוד אלבחרי (1948-), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  חוה פנחס-כהן, אני, או מישהו אחר או אף אחד... באתר ישראל היום, 28 ספטמבר 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007257533805171
* BIBSYS: 90980298
* BNE: XX1453711
* BnF: cb118882820 (data)
* CiNii: DA11473547
* GND: 115754806
* ISNI: 0000 0001 2148 5420
* LCCN: n84155487
* NKC: xx0002527
* NLA: 35590219
* NLG: 80419
* NSK: 000001512
* NTA: 180974157
* RERO: 02-A013515750
* SELIBR: 322470
* SNAC: w6rx9xdx
* SUDOC: 026680149
* Trove: 1006321
* VIAF: 116128624
* WorldCat: lccn-n84155487

 |
בואינג 737-500 של מונטנגרו איירליינס
פוקר 100 של מונטנגרו איירליינס
**מונטנגרו איירליינס** (באנגלית: **Montenegro Airlines**) הייתה חברת התעופה הלאומית של מונטנגרו. בסיסה היה ממוקם בנמל התעופה פודגוריצה (עם בסיס אחזקה שני בנמל התעופה Tivat), והיא הפעילה טיסות סדירות ושכר ליעדים באירופה - 21 יעדים ב-9 מדינות כולל דנמרק, צרפת, גרמניה, איטליה, רוסיה, אוסטריה, סלובניה, סרביה, שווייץ ובריטניה.

תולדות החברה
------------

חברת התעופה נוסדה ב-24 באוקטובר 1994 על ידי ממשלת מונטנגרו (אז חלק מהרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה). מטוסה הראשון פוקר F.28 Mk 4000 נרכש בשנת 1996, והיא החלה לטוס במאי 1997. ביולי 1998 רכשה מטוס פוקר F-28 נוסף.

האיסור הזמני שהוטל על החברה לטוס למדינות האיחוד האירופי, במסגרת האמברגו הבינלאומי על סרביה, הוסר באוקטובר 1999, והיא החלה בטיסות לפרנקפורט. באותה שנה הגדילה את יעדיה לציריך, ליובליאנה, סקופיה, איסטנבול, ובודפשט.

באפריל 2000 הצטרפה החברה לארגון חברות התעופה יאט"א, ביוני אותה שנה קבלה את מטוס הפוקר 100 הראשון שלה, עד שנת 2003 רכשה החברה עוד ארבעה מטוסים מדגם זה.

בשנת 2004 הטיסה מונטנגרו איירליינס את הנוסע המיליון שלה, באותה השנה טסו בחברה כ-370,000 נוסעים.

לאחר פירוק סרביה ומונטנגרו בשנת 2006, הפסיקה החברה להפעיל טיסות מסרביה למדינות אחרות (למעט למונטנגרו). 
בין המדינות החדשות לא היה חופש תנועה אווירי, וכך איבדה את אחד הקווים הרווחיים שלה ניש-ציריך. בניסיון לעקוף את האיסור, הקימה מונטנגרו איירליינס חברת תעופה נפרדת רשומה בסרביה בשם מאסטר איירוויז (Master Airways), אולם החברה החדשה לא קבלה רישיון הפעלה מממשלת סרביה.

ביולי 2007 חכרה מחברת הליסינג GECAS שני מטוסי אמבראר E-195, וב-2008 החלה בטיסות למילאנו מלפנסה וללונדון גטוויק.

בספטמבר 2008 הזמינה מאמבראר מטוס E-195 נוסף, אם אופציה לרכישת מטוס נוסף מדגם זה.

בשנת 2009 הודיעה ממשלת מונטנגרו על הפרטת החברה. באפריל אותה השנה פורסם כי אל על מתעניינת ברכישת 30% ממניות מונטנגרו איירליינס, תוכנית זו לא יצאה לפועל. בשנת 2010 פורסם כי ארקיע בוחנת את האפשרות להיכנס כשותפה בחברה.

בדצמבר 2020 הודיעה ממשלת מונטנגרו על סגירת החברה עקב ניהול כושל והפסדים במשך מספר שנים. החברה ביצעה את טיסתה האחרונה ב-26 בדצמבר.

שותפות קוד
----------

למונטנגרו איירליינס היה הסכמי שותפות קוד עם החברות הבאות:

* סלובניהסלובניה אדריה איירווייז (סטאר אלייאנס)
* אוסטריהאוסטריה אוסטריאן איירליינס (סטאר אלייאנס)
* צרפתצרפת אייר פראנס (sky team)
* איטליהאיטליה אליטליה (sky team)
* רוסיהרוסיה S7 איירליינס ׁ(Oneworld)

צי המטוסים
----------

צי המטוסים של החברה, נכון לזמן סגירתה (דצמבר 2020):

| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Y | סה"כ |
| אמבראר E-195 | 3 | — | 116 | 116 |  |
| פוקר 100 | 1 | — | 102 | 102 |  |
| סה"כ | 4 |  |  |

פעילות החברה בישראל
-------------------

החברה הפעילה בעבר מספר טיסות שכר בין נמל התעופה פודגוריצה לנמל התעופה בן-גוריון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מונטנגרו איירליינס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מונטנגרו איירליינס

  מדיה וקבצים בנושא מונטנגרו איירליינס באתר Airliners.net

הערות שוליים
------------

1. ↑  Buy Montenegro Airlines Flights, alternativeairlines.com
2. ↑  יסמין גיל, אל על בוחנת רכישת 30% ממונטנגרו איירליינס, באתר כלכליסט, 13 באפריל 2009
3. ↑  יסמין גיל, ארקיע בוחנת כניסה לשותפות במונטנגרו איירליינס, באתר כלכליסט, 2 בנובמבר 2010
4. ↑  "Montenegro Airlines fleet".
**אנריקו, דוכס פארמה** (באיטלקית: **Enrico di Borbone-Parma**‏; 13 ביוני 1873 – 16 בנובמבר 1939), היה הטוען לכתר דוכסות פארמה בין השנים 1907–1939.

ביוגרפיה
--------

אנריקו נולד ב-13 ביוני 1873 ברורשאך, שווייץ, לרוברטו הראשון, דוכס פארמה ולרעייתו הראשונה מריה פיה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות, בתם של פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות ומריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה. בשנת 1882 מתה אמו במהלך לידת הילד השנים עשר, ובשנת 1884 התחתן אביו בשנית עם מריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל, ממנה היו לאביו עוד 12 ילדים. המשפחה הגדולה נהגה לגור רוב השנה בטירה בעיר שוורצאו באוסטריה תחתית, ובקיץ לחזור ללוקה שבאיטליה. לצורך כך נשכרה רכבת מיוחדת. אנריקו ואחיו למדו לדבר איטלקית, צרפתית, גרמנית, ספרדית, פורטוגזית ואנגלית. אחותו זיטה העידה מאוחר יותר שפעם שאלה את אביה כיצד עליהם להגדיר את עצמם, והוא השיב: "אנחנו נסיכים צרפתים ששלטו באיטליה". בפועל, מבין 24 ילדים של רוברטו, רק שלושה, נולדו באיטליה.

בשנת 1907 נפטר אביו ואנריקו ירש את תאריו, אולם מכיוון שהוא היה נכה שימש אחיו אליא כעוצר במקומו. בשנת 1910 הגיעו אליא ואחיו להסכמה כיצד עליהם לחלק את נכסיו. שנה לאחר מכן, אחותו זיטה, נישאה לארכידוכס קרל, ובעקבות רצח פרנץ פרדיננד ב-1914 הפכו קרל וזיטה ליורשי העצר.

בעקבות חוזה סן-ז'רמן שנחתם בספטמבר 1919 קיבלה ממשלת צרפת את הזכות להפקיע את נכסיהם של מי שלחמו בצבאות אויב בזמן המלחמה. כתוצאה מכך הוחרמו נכסיו של אחיו אליא, אשר מלכתחילה קיבל את חלק הארי בירושה של אביהם. אחיו סיסטו וסוואריו פנו אל בית המשפט הצרפתי בדרישה לקבל את הנכסים לעצמם. ב-1925 דחה בית המשפט הצרפתי את דרישותיהם, אך בית המשפט לערעורים הפך את פסק הדין ב-1928. עם זאת, בפועל, ממשלת צרפת מעולם לא החזירה דבר ושילמה פיצויים לאליא של 11 מיליון פרנק.

ב-16 בנובמבר 1939 מת אנריקו בלוקה, ואחיו ג'וזפה, דוכס פארמה ירש את תאריו, אולם גם הוא היה נכה ובשל כך אליא נותר עוצר גם בשמו.

אילן יוחסין
-----------


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| קרלו השני, דוכס פארמה |   | מריה תרזה, נסיכת סבויה |   | שארל פרדינן, דוכס ברי |   | מריה קרולינה, נסיכת נאפולי וסיציליה, דוכסית ברי |   | פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות |   | מריה איזבלה מספרד |   | הארכידוכס קרל, דוכס טשן |   | הנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   | קרלו השלישי, דוכס פארמה |   |   |   |   |   | לואיז מארי תרז, נסיכת ארטואה |   |   |   |   |   | פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות |   |   |   |   |   | מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   | רוברטו הראשון, דוכס פארמה |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | מריה פיה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | **אנריקו, דוכס פארמה** |
|

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנריקו, דוכס פארמה** בוויקישיתוף
* אנריקו, דוכס פארמה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
**לב הארגמן** (באנגלית: **Purple Heart**) הוא עיטור צבאי אמריקאי המוענק בשמו של נשיא ארצות הברית לאנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית אשר נפצעו או נהרגו בשעת קרב החל מה-5 באפריל 1917 ועד היום. לב הארגמן הוא אחד העיטורים הוותיקים ביותר המוענק כיום לסגל צבאי בארצות הברית, יחד עם קודמו, תג ההצטיינות הצבאי ומדליון הנאמנות הוותיק ביותר.

עיצובו של העיטור
----------------

העיטור מעוצב כמדליה בצורת לב סגול עם שוליים מוזהבים בגודל של 35 מ"מ. במרכזו של הלב משובצת תמונת פרופיל של ג'ורג' וושינגטון ומעליה מופיע שלט האצולה שלו (מגן לבן המוטען בשני פסים אדומים ובשלושה כוכבים אדומים בצ'יף) בין שני ענפי עלים ירוקים. בצידה האחורי של המדליה חרוט המשפט FOR MILITARY MERIT (מאנגלית: "בעבור הצטיינות צבאית"). למדליה מוצמד סרט בצבע סגול עם שוליים לבנים. האות המייצג את העיטור כצבע הסרט והוא בגודל של 35 מ"מ, כאשר רוחבו של הפס הסגול - 29 מ"מ והשוליים הלבנים רוחבם 3 מ"מ כל אחד. כיתר העיטורים הצבאיים האמריקניים, הענקות מרובות מצוינות בתוספת של כוכבים על הסרט או האות (לחיילי המרינס, הצי ומשמר החופים) או עלים (לחילי צבא היבשה וחיל האוויר).

היסטוריה
--------

לב הארגמן המקורי, אשר עוצב כתג ההצטיינות הצבאי, נוסד בידי ג'ורג' וושינגטון, אז המפקד העליון של הצבא הקונטיננטלי, ב-7 באוגוסט 1782. ההוראה המקורית כללה את המשפט הבא: "יפורסם כי אדם העונד לב ארגמן זה, הקיז את דמו להגנת מולדתו ויזכה להוקרתם של אנשי ארצו." תג ההצטיינות הצבאי הוענק בסך הכל לשלושה חיילים אשר לחמו במלחמת העצמאות האמריקנית ולאחר מכן נשכח עד לאחר מלחמת העולם הראשונה.

ב-10 באוקטובר 1927 פנה ראש מטה צבא ארצות הברית הגנרל צ'ארלס סומראל אל הקונגרס האמריקני בבקשה להחיות את תג ההצטיינות הצבאי, אולם הצעתו נדחתה. מחליפו של סומראל, הגנרל דאגלס מקארתור, הורה על עבודת מטה מחודשת להשקתו המחודשת של העיטור ב-7 בינואר 1931, במהלכה הוצגו שלושה עיצובים. העיצוב הנבחר הוכר כעיטור צבאי רשמי בפקודה כללית מס' 3 של מחלקת המלחמה ואושררה בפקודה של הנשיא לציון יובל ה-200 ליום הולדתו של וושינגטון.

בסוף מלחמת העולם השנייה, כאשר התכוננה ארצות הברית לפלישה ליפן, היו הערכות שבפלישה יהיו מאות אלפי נפגעים, ולפיכך יוצרו חצי מיליון אותות "לב הארגמן". בשל הטלת הפצצה הגרעינית על יפן לא התבצעה הפלישה בסופו של דבר. מאז ועד היום לא עלה מספר הנפגעים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית בכל המלחמות על מספר זה, ונכון לשנת 2000 נותרו כ-120,000 אותות שטרם הוענקו. בשל כך, קיבלו מפקדים בעיראק ובאפגניסטן לידיהם אותות כאלה כדי שיוכלו להעניקם לחיילים שנפצעו בקרב מיד, ללא המתנה.

בין מקבלי העיטור בעבר ניתן למצוא את נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'ראלד קנדי, מזכיר המדינה של ארצות הברית ג'ון קרי, השחקנים ג'יימס גארנר (פעמיים), צ'ארלס ברונסון והסופר קורט וונגוט.

שני לוחמים מחזיקים בשיא - 9 עיטורים על פציעות שונות: אירווין פרסר ואלברט אירלנד.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **לב הארגמן** |

* תקנות הצבא 1–670: הלבוש והמראה של מדים וסמלים (באנגלית)
* לב הארגמן - קריטריונים, רקע ותמונות - אתר המכון ההרלדי של צבא ארצות הברית
* לב הארגמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Half A Million Purple Hearts, AMERICAN HERITAGE (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NARA: 10675654

 |
**ליגת ה-USBL** (ראשי תיבות: **United States Basketball League**) היא ליגת כדורסל גברים אמריקאית המשוחקת באביב.
הליגה הוקמה בשנת 1985. הליגה הושבתה בשנת 2007, והאלופה האחרונה מליגה זו היא הקנזס קייג'רז שזכו בתואר ב-1 ביולי 2007. המוטו של הליגה הזו הוא: **"ליגה של הזדמנות"**.

במשך השנים שיחקו רבים משחקני הליגה הזו בליגות שונות ברחבי העולם, לרבות ליגת ה-NBA, ליגות הכדורסל האירופאיות (כולל היורוליג) והליגה הישראלית.

יצחק פרי, פיני גרשון ושלמה וייספלר נסעו לראות את דארל ארמסטרונג משחק ב"אטלנטה איגלס" לפני קיץ 1993, אך גרשון העדיף שלא להחתימו בעבור מכבי ראשון לציון ובמקומו נלקח סטיב בארט ששיחק מולו במדי "ניו ג'רזי שור-קאטס" באותו המשחק.

מצב הליגה כיום
--------------

לאחר חששות שהליגה תקרוס לאחר עונת 2007, הליגה הודיעה כי לא תפעל בעונת 2008, וכי תשקול את אפשרויותיה בעתיד. עם זאת, הליגה לא חזרה לפעילות מאז, למרות שבאתר האינטרנט של הליגה פורסם בחודש ינואר 2010 כי מקווים לחדש את פעילות משחקי הליגה באפריל 2010.

עונת 2007
---------

את עונת 2007 פתחו עשר קבוצות, ששיחקו בחלוקה של שני בתים בני חמש קבוצות, ארבע קבוצות נשרו במהלך העונה ושש הקבוצות הנותרות שובצו מחדש בבית אחד.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר הליגה הרשמי

הערות שוליים
------------

1. ↑  אור שקדי‏, התרסקות הגלאקטיקוס של מכבי ראשון לציון, באתר וואלה!‏, 19 ביוני 2020
**גולהא** (בפרסית: **گلها**; בתרגום לעברית: "פרחים") הייתה תוכנית רדיו בין השנים 1956 עד 1979 בתחנת "רדיו טהראן", שהייתה בבעלות ממשלת איראן. התוכנית כללה 1,578 תוכניות רדיו המורכבות מכ-847 שעות של מוזיקה ושירה.

היסטוריה
--------

תוכניות הרדיו של גולהא מורכבות מפרשנות ספרותית עם דיקלום שירה, מושרת בליווי מוזיקלי ומשולבת בקטעי סולו מוזיקליים. במשך 23 השנים שבהן שודרו תוכניות אלו, הוזמנו להשתתף מבקרי הספרות הבולטים של איראן, מדקלמי שירה, זמרים, מלחינים ומוזיקאים. תוכניות גולהא מורכבות ממספר סדרות נפרדות של תוכניות בעלות דגש מעט שונה בתוכן. התוכניות נקראות: גולהא-י ג'אווידאן, ברג-י סבז, גולהא-י רנגארנג, גולהא-י תאזה ויכ שאח'ה גול.

התוכניות היוו דוגמה למצוינות בתחום המוזיקה ודוגמה של ביטוי ספרותי, תוך שימוש ברפרטואר של למעלה מ-250 משוררים פרסיים קלאסיים ומודרניים, וקבעו אמות מידה ספרותיות ומוזיקליות שעדיין מסתכלים עליהן בהערצה באיראן כיום ומיוחס על ידי חוקרים ומוזיקאים כאנציקלופדיה של מוזיקה פרסית ושירה פרסית.

### סיום שידור התוכנית

תוכנית גולהא שודרה בתחנת רדיו בבעלות ממשלתית, והגיעה לסיומה עם בוא המהפכה הפוליטית האיראנית ב-1979, מכיוון שבמהלך השנים המוקדמות שלאחר 1979, מוזיקה ושירה נחשבו ככלי כנגד המהפכה. רבים מאמני גולהא היגרו לצמיתות מאיראן ורבים שנותרו הפסיקו להופיע בציבור במשך מספר שנים.

בין כוכבי התוכנית היו זמרות רבות. לאחר המהפכה, השלטון הוציא מחוץ לחוק שירת סולו של נשים. נשים היו חופשיות להמשיך לנגן בכלי נגינה, ולשיר במקהלות, ולשיר סולו מול קהל שכולל רק נשים, אך נאסרה הקלטת שירת סולו נשית.

מורשת
-----

הומיון חורם, כנר שהיה אחד מנגני גולהא, הגיב 25 שנים לאחר סיום התוכנית: *"יש לראות בתוכניות גולהא אוצר שמע של ממש בהיסטוריה של המוזיקה הפרסית המסורתית.* *בהתחשב במאמצים המדהימים שהושקעו בהפקת התוכניות הללו והשפעתן החזקה על החברה, הן עדיין נחשבות היום למשאב הטוב ביותר עבור המוזיקה שלנו.* *ראוי וחשוב מאוד שתוכניות אלו ישמרו ויעברו לדורות הבאים".*

בשנת 2005 ג'יין לואיסון, חוקרת במחלקה למוזיקה באוניברסיטת לונדון (SOAS), החלה לערוך עבודת מחקר ארכיונית של תוכניות גולהא, שעזרה להקים את "פרויקט גולהא". ארגונים אחרים התומכים בפרויקט גולהא כוללים את בית הספר ללימודי מזרח ואפריקה באוניברסיטת לונדון, המכון הבריטי ללימודי איראן, ארגון המורשת האיראנית בלונדון והספרייה הבריטית.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Lewisohn, Jane. "Flowers of Persian Song and Music: Davud Pirniā and the Genesis of the Golhā Programs". *The Golha Project Website*. The Iran Heritage Foundation.
2. 1 2 3  "این گلستان همیشه خوش باشد | جدید آنلاین" [This Orchard Be Ever Pleasant]. *jadidonline.com (Jadid Online)*. נבדק ב-2022-06-03.
3. ↑  Homayoun Khorram, *The Clamor of the Stars* (Ghugha-yi sitaragan), Farhang va Pazhuhish, Special Issue on Music, No. 197 (August 2005), p. 20.
4. ↑  "Legend of Golha, جدید آنلاین". *jadidonline.com (Jadid Online)*. נבדק ב-2022-06-03.
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**אפרים ווסרפוגל** (נולד באושוויץ ב-1943) הוא כלכלן ישראלי, עולה מצרפת, מנהל ויזם בתעשיית הרכב.

קורות חיים
----------

ווסרפוגל נולד בשם **פרנסואה ווסרפוגל** (בצרפתית: **François Wasservogel**) בכלא הסמוך למחנה המוות אושוויץ בעיצומה של מלחמת העולם השנייה. אביו, יוסף צימר, פסנתרן, מתמטיקאי ובנו של הרב שמעון צימר מבוקרשט, נרצח על ידי הנאצים עוד לפני לידתו. אימו, מרים לבית וינגר, עורכת דין יהודייה פולניה, שמרה במהלך מאסרה על זהותה הבדויה כנוצרייה, וכך שרדה. לאחר שחרור אושוויץ עברה אמו לפריז ושם נישאה למשה ווסרפוגל, יהודי מברלין, שהוצג לילד כאביו ונתן לו את שמו. רק ב-1984, כשהייתה על ערש דווי, גילתה לו אמו את זהותו של אביו הביולוגי.

ווסרפוגל גדל הרחק מן הדת היהודית. הוא למד מתמטיקה וכלכלה באוניברסיטה העירונית של פריז, ובהמשך שימש כשליח מטעם ממשלת צרפת לוונצואלה. במקביל השלים דוקטורט בכלכלה. פייר דרייפוס, נשיא חברת רנו, מינה אותו ב-1968 לעוזרו האישי, וב-1969, בגיל 25, לסמנכ"ל, ממונה על המחלקה לפיתוח מוצרים. ווסרפוגל נטל חלק מרכזי בפיתוח המכונית החדשה רנו 5, ובמשך כשנה היה אחראי גם לקבוצת המרוצים של רנו. ב-1977 עזב את רנו, והיה סגן נשיא בחברת באטל, המתמחה באינטגרציה בין תעשיית ההייטק לתעשיית הרכב. ב-1986 מונה לראש מחלקת הרכב בחברת הפלדה 'אוזינור', שהייתה ספקית הפלדה השנייה בגודלה בעולם לתעשיית הרכב.

ווסרפוגל עלה לישראל ב-1996, בעקבות תהליך איטי של חזרה בתשובה שיזמה רעייתו, והחל אחרי מותה של אמו. תחילה התגורר ברעננה, ואחר כך השתקע בבני ברק. במשך שנתיים פעל, במסגרת בנק הפועלים, במימון חברות ישראליות הפועלות בחו"ל. בהמשך מילא תפקידים שונים בתעשיית חלקי הרכב. ב-2005 מונה לנציג חברת רנו לנושא רכש גומלין בישראל.

בדצמבר 2007 השתלב ווסרפוגל, כאחד מנציגיה של רנו, בפרויקט המכונית החשמלית של בטר פלייס, אך כבר במהלך 2008 עזב את הפרויקט והפך לאחד ממבקריו. בראיון ב-2010 אמר: "כמהנדס אני חייב להודות שהיום אנחנו לא יודעים כיצד לאפסן חשמל... כפילוסוף או כאדם דתי, אני מאמין שלעולם לא נצליח לאפסן חשמל".

ב-2009 הצטרף כדירקטור לחברת הסטרטאפ "ניואיצ'" (NewH), העוסקת בפיתוח מנוע הפועל על מימן המאופסן בתמיסת בורו-הידריד. במאי 2010 חתמה החברה על מסמך הבנות עם חברת פיג'ו, ולפיו תשתתף בפיתוח מכוניות המונעות במימן.

ספרו
----

* Francois Wasservogel, L'auto immobile (1977)

קישורים חיצוניים
----------------

* ‏ Changing the Gears of the Spirit באתר "Arachimusa".
* ‏מאושוויץ דרך רנו לבני ברק, מתוך עיתון המודיע, באתר "אחינו".
* שי ניב ודובי בן גדליהו, ‏"רנו מתכוונת לבנות בישראל מכונית חשמלית מ-א' עד ת'", באתר גלובס, 17 בדצמבר 2007.
* ליאור גוטמן, ראיון כלכליסט: בצרפת המצאתי את הרנו 5, בבני ברק התנגשתי ברכב החשמלי, באתר כלכליסט, 24 ביוני 2009.
* ליאור גוטמן ותומר הדר, בלעדי ל"כלכליסט": NewH הישראלית תבנה מנוע מימן עם פיז'ו, באתר כלכליסט, 25 במאי 2010.
* ורד קלנר, ‏"עם מכונית חשמלית לא למצוא חניה יהיה טרגדיה; אם לא יהיה שקע במקום שחנינו, לא נוכל לחזור הביתה", באתר גלובס, 12 ביוני 2010.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ‏ Changing the Gears of the Spirit
2. ↑  הדס מנור, ‏במחצית 2005: 80 חברות זרות התחייבו לרכש גומלין בהיקף 150 מיליון דולר, באתר גלובס, 25 בינואר 2009
3. ↑  ראו גם ליאור גוטמן, "המודל של בטר פלייס לא הגיוני הן ברמה ההנדסית והן ברמה הפיננסית", באתר כלכליסט, 9 באוקטובר 2012
**שתיקה מביכה** היא מצב המעורר אי נוחות במהלך שיחה או הרצאה. מצב מסוג זה הוא מעורר אי נעימות למשתתפים בו מאחר שבמהלך השקט שנגרם במהלכו, עולות תחושות כמו חרדה ומתח בשל העובדה שמופעל לחץ לדבר במצב בו לא ברור מה לומר. בשיחה, השהיות המקובלות בין מילים ומשפטים נקבעות בהתאם לשפה, התרבות וההקשר. בארצות הברית, לדוגמה, שתיקה של ארבע שניות יוצרת מבוכה בקרב המשתתפים בה.

הסיבות לשתיקה מביכה
-------------------

בהיעדר יכולות פיזיולוגיות מיוחדות, משחר האדם הוא הסתמך על הכישורים הקוגניטיביים שלו ויכולתו להתקיים בחברה של אנשים נוספים. כחלק מהמנגנון ההישרדותי שקיים בגוף האדם, בעת שתיקה מביכה או קצר בתקשורת, מופרש בבלוטת יותרת הכליה הורמון קורטיזול שמעלה את קצב פעימות הלב ומסייע לגוף להסתגל לאספקה לא רציפה של מזון במטרה להתמודד עם האירוע בו נמצא אותו אדם. זאת לאחר שבעבר דחייה ממושכת מחברת אנשים בישרה רעות לאדם שנדחה על ידם.

במחקר הולנדי שנערך גילו המשתתפים כי הם חשו חרדה, ירידה בביטחון העצמי ודחייה לאחר שתיקה קצרה במהלך שיחה.

הסבר אחר שהוצע לכך הוא שבמהלך שיחה, אחד הצדדים חש בטוח יותר מהצד השני, וכך הוא מנווט את השיחה. במקרים בהם האדם בעל הביטחון הגבוה יותר לא מוביל את השיחה, הצד השני מפגין חוסר ביטחון. על ידי כך, שני הצדדים נקלעים לרגע מתוח.

פתרון
-----

שתיקות מביכות עשויות לנבוע משיחה בה המשתתפים אמרו את שיש להם להגיד. כדי להימנע מרגעים כאלו, הומלץ לאלו שנמצאים בהן לחזור על דברי יתר האנשים ולסכם אותם.

במקרים אחרים, כשצפויה למשל שיחה ממושכת, אנשים עשויים להיות נינוחים יותר. במסגרות חברתיות אחרות בהן אנשים נפגשים לראשונה, המארגן עשוי לנסות ל"שבור את הקרח" על ידי סיבוב היכרות.

קישורים חיצוניים
----------------

* מאור מואיגר‏, למה אנחנו לא מסוגלים לסבול שתיקות מביכות?, באתר וואלה!‏, 12 בספטמבר 2017
* ג'יימס סודקוו, inc.com ,The Science Behind Why Awkward Silence Works
* Medium ,Psychology behind awkward silences

הערות שוליים
------------

1. ↑  Intervention in human services, אוולין ד. שולמן, הוצאת מוסבי, 1982, מסת"ב 9780801643712
2. ↑  How to Start and Make a Conversation, כריסטופר גוטשלק, הוצאת אטלנטיק, 2010, מסת"ב 9781601383839
פירוש נוסף ערך זה עוסק באזור איים באוקיינוס השקט. אם התכוונתם למדינה בשם זה, ראו מיקרונזיה.
מיקומה של מיקרונזיה.
**מיקרונזיה** (מיוונית: *μικρος* - "קטן" ו*νησος* - איים דהיינו, איים קטנים) - שם אזור באוקיינוס השקט הנמצא מזרחית לפיליפינים, צפון מזרחית לאינדונזיה, צפונית לפפואה ניו גיני ומלנזיה וצפון מערבית לפולינזיה. באזור מיקרונזיה כ-2,000 איים והוא משתרע על שטח של 7,000,000 קמ"ר.

גאוגרפיה והיסטוריה
------------------

אזור זה של אוקיאניה כולל מאות איים קטנים.

השם "מיקרונזיה" הוצע לראשונה בשנת 1831 על ידי ז'ול דומון ד'אורוויל על מנת לאפיין אזור זה. קודם לכן נחשבו האיים חלק מ"פולינזיה".

מבחינה פוליטית, מחולקת לשמונה טריטוריות:

* מיקרונזיה
* איי מרשל
* פלאו
* איי מריאנה הצפוניים
* נאורו
* קיריבטי
* גואם
* האי וייק

זמן קצר לאחר גילוי האיים על ידי מגלי ארצות אירופיים הפכו מרבית האיים למושבות. גואם, איי מריאנה ואיי קרוליין (לימים מיקרונזיה ופלאו) הפכו מושבה ספרדית.

בסוף המאה ה-19 חולקו האיים בין ארצות הברית (אשר כבשה את גואם במסגרת מלחמת ארצות הברית–ספרד של 1898, ותפסה את האי וייק), גרמניה שהשתלטה על נאורו, ורכשה את איי מרשל ואיי מריאנה הצפוניים מספרד, והאימפריה הבריטית אשר שלטה באיי גילברט (לימים קיריבטי).

במהלך מלחמת העולם הראשונה נלקחו האיים שהיו בשליטת האימפריה הגרמנית ממנה, ועברו למנדט חבר הלאומים. נאורו הפכה למנדט של אוסטרליה, ושאר הטריטוריות למנדט יפני.

עם תום מלחמת העולם השנייה עברו האיים להיות נאמנות של ארצות הברית מטעם ארגון האומות המאוחדות.

למעט גואם והאי וייק שהן טריטוריות של ארצות הברית, ואיי מריאנה הצפוניים הנחשבים מושבה (Commonwealth) של ארצות הברית, יתרת איי מיקרונזיה הם כיום מדינות עצמאיות.

שפות
----

השפות המקומיות של התושבים המיקרונזים (שקדמו להתיישבות האירופאית) שייכות למשפחת השפות האוסטרונזיות, וכמעט כולן שייכות לתת משפחת השפות האוקיאניות של משפחת שפות זו.

קישורים חיצוניים
----------------

* | מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימסע מדריך למטייל בוויקימסע: **מיקרונזיה (אזור)** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מיקרונזיה (אזור)** |
* מפת מיקרונזיה
* מיקרונזיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| מדינות וטריטוריות באוקיאניה |
| --- |
| אוסטרליה | אוסטרליה • נורפוק | אוקיאניה |
| מלנזיה | איי מאלוקו ומערב גינאה החדשה (חלק מאינדונזיה) • איי שלמה • ונואטו • מזרח טימור • פיג'י • פפואה גינאה החדשה • קלדוניה החדשה |
| מיקרונזיה | איי מריאנה הצפוניים • איי מרשל • גואם • מיקרונזיה • נאורו • פלאו • קיריבטי |
| פולינזיה | איי קוק • הוואי • ואליס ופוטונה • טובאלו • טונגה • טוקלאו • ניואה • ניו זילנד • סמואה • אי הפסחא • סמואה האמריקנית • פולינזיה הצרפתית • פיטקרן |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4039224-7
* NDL: 00567649
* VIAF: 258169153
* WorldCat (עם VIAF): 258169153

 |
**אה"מ טיטניה** (באנגלית: **HMS Titania**) הייתה אנייה תומכת צוללות אשר פעלה בשרות הצי המלכותי הבריטי בין השנים 1915–1949, ונטלה חלק במאמץ המלחמתי ב-מלחמת העולם הראשונה, ובמלחמת העולם השנייה.

משנת 1919 "אה"מ טיטניה" הייתה חלק מ"משט הרביעי" ("4th Flotilla"). מאוקטובר 1919 ועד מרץ 1928 הפליגה להונג קונג.

משנת 1930 "אה"מ טיטניה" הייתה חלק מ"משט השלישי" ("3th Flotilla"), משנת 1936 "אה"מ טיטניה" הייתה חלק מ"משט השישי" ("6th Flotilla"), ומשנת 1945 "אה"מ טיטניה" הייתה חלק מ"משט החמישי" ("5th Flotilla").

במהלך שנות פעילותה, פיקדו על האנייה 23 רבי חובלים. מפקדה הראשון Capt. Stanley L. Willis, RN פיקד על האנייה בין ה-21 באוקטובר 1915 ל-אוקטובר 1918.

אניות התומכות בצוללות
---------------------

הצוללות הן קטנות לעומת רוב כלי השיט של האוקיינוסים, ובדרך כלל אין להן יכולת לשאת כמויות גדולות של מזון, דלק, טורפדו ואספקה אחרת, ולא לשאת מערך מלא של ציוד תחזוקה וכוח אדם. אניות התמיכה בצוללות נושאות את כל הציוד הדרוש לצוללת, וכדי לחדש ומספקת את השירותים האלה בעת עגינה בנמל ליד האזור שבו הצוללות פועלות, או חוברות לצוללות בלב ים.

סוג של אניות תמיכה בצוללות קרוי: "Submarine tender" (אנ') או "Depot Ship"

ראו גם
------

* אוניית הוד מלכותה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אה"מ טיטניה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "טיטניה HMS" hebrideanconnections.com/boats
2. ↑  "טיטניה HMS" clydeships.co.uk/view.php?&ref=4428&vessel=TITANIA
3. ↑  "טיטניה HMS" שנת 1926 gwulo.com/atom
4. ↑  "טיטניה HMS" בשנים 1917–1918 בדרום אפריקה samilitaryhistory.org/vol051gh
5. ↑  "טיטניה HMS" -history.net/OWShips-WW1-50-HMS\_Titania
6. ↑  קפיטן Stanley L. Willis dreadnoughtproject.org/tfs/index.php/Stanley\_Lyte\_Willis
7. ↑  אוניות התומכות בצוללות ("Depot Ship") uboat.net/allies/warships
**נורית בזדסקי** (נולדה ב-29 ביוני 1995) היא חותרת ישראלית.

בזדסקי הייתה אלופת ישראל בשנים 2009–2012 בסירת יחיד בקטגוריית הנוער.
בשנים 2013,2017,2018 אלופת ישראל בקטגוריית הנשים בסירת היחיד.

נורית קבעה בשנת 2013 את השיא הישראלי לסירת היחיד בקטגוריות הנוער, גילאי 23 והבוגרות (7:50)
ובשנת 2017 שברה אותו וקבעה שיא חדש לגילאי 23 ובוגרות (7:47)
נורית מתאמנת ב"מרכז דניאל לחתירה", הפועל תל אביב על נחל הירקון.

תחרויות
-------

בשנת 2011 התחרתה בזדסקי בסירה זוגית באליפות אירופה לנוער, יחד עם לורי טננבאום, וסיימה במקום ה-12. נורית ולורי טננבאום התחרו גם בתחרות הבינלאומית בבלגיה, במקצה לגילאי 16, בה סיימו במקום ה-5.

בשנת 2012, בזדסקי התחרתה בסירה הזוגית עם שותפתה, לורי טננבאום, באליפות העולם לנוער, בה סיימו במקום ה-16. נורית ולורי התחרו גם בתחרות הבינלאומית בבלגיה, במקצה לגילאי 18, בה סיימו במקום ה-4.

בשנת 2013 בזדסקי התחרתה באליפות העולם לנוער בסירת יחיד וסיימה במקום ה-15. כמו כן, נורית השתתפה גם בתחרות בינלאומית באיטליה בה סיימה במקום ה-5 בסירת היחיד.

במשחקי המכביה התשע-עשרה התחרתה נורית בזדסקי בסירת הרביעייה ובסירת היחיד. בסירת הרביעייה סיימה במקום ה-2, ובסירת היחיד סיימה במקום ה-1. נורית שברה את זמן שיא החתירה ל-2,000 מטר בירקון, כשעברה את קו הסיום בזמן של 7:50.

בשנת 2016 התחרתה בזדסקי באליפות העולם לגילאי 23 בסירת היחיד וסיימה במקום ה-20.

בשנת 2017 התחרתה נורית בסירת היחיד לגילאי 23 באליפות איטליה בה סיימה במקום ה-3.
באליפות העולם לגילאי 23 בסירת היחיד וסיימה במקום ה-10 ובאליפות אירופה לגילאי 23 סימה במקום ה-6. אלו הישגי שיא לחותרת ישראלית.
נורית שברה בשנה זו את השיא הישראלי הקודם לנשים ונערות עד גילאי 23 והוא עומד על - 7:47.7.

בשנת 2018, הוכתרה בפעם השנייה ברציפות לאלופת ישראל בסירת היחיד לנשים, ובפעם השמינית אלופת ישראל בסירת היחיד. באליפות אירופה לבוגרים באותה השנה היא סיימה במקום השמיני.

קישורים חיצוניים
----------------

* המכביה ה-19, סיכום היום, באתר ערוץ הספורט, 26 ביולי 2013
* דף החותר של נורית בזדסקי(הקישור אינו פעיל) באתר "היכל התהילה"
* אלון מלמד, ענף החתירה – חותרים מהלב או לא חותרים בכלל(הקישור אינו פעיל), באתר המכביה
* הילה יחימוביץ, התקווה הישראלית לאולימפיאדת טוקיו: "למדתי לאהוב את הגוף שלי", באתר ynet, 17 בפברואר 2016 סרטונים

הערות שוליים
------------
**אילמר ריפאלו** (בשוודית: **Ilmar Reepalu**; נולד ב-11 באוקטובר 1943) הוא פוליטיקאי שוודי ממוצא אסטוני.

ביוגרפיה
--------

ריפאלו נולד בלאנה שבאסטוניה, בעקבות כיבוש הכוחות הסובייטים באסטוניה ב-1944 ברחה משפחתו לשוודיה.

דרכו הפוליטית החלה ב-1958 שהחל להיות פעיל במפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה.

הוא שירת בחיל האוויר השוודי, לאחר מכן עבר לגטבורג שם סיים תואר בהנדסה אזרחית.

בין 1970–1973 עבד בחברת בנייה, ב-1973 הועסק על ידי עיריית מאלמה כמתכנן ערים.

ב-1995 החל לכהן כראש עיריית מאלמה.

במהלך כהונתו כראש עיר התפתחה מאלמה לעיר משגשגת עם תעשיית היי טק מפותחת.

ב-2010 נרשמה עלייה חדה בשיעור התקריו האנטישמיות במאלמה.

הוא הצהיר כי אינו מקבל את הציונות ובראיון עימו האשים את היהודים במאלמה על תמיכתם בישראל והביע ביקורת על התנהלות ישראל בעזה.

ב-2010 היה מועמד לפרס "World Mayor" המוענק לראשי ערים ברחבי העולם, מועמדותו לפרס ספגה ביקורת על ידי מרכז שמעון ויזנטל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אילמר ריפאלו** בוויקישיתוף
* סערה בשבדיה: ראש עיר נגד הקהילה היהודית, באתר ynet, 28 בינואר 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  ניק מאו , סאנדיי טלגרף, למה היהודים בורחים מעיר קטנה בשוודיה?, באתר nrg‏, 27 בפברואר 2010
פירוש נוסף ערך זה עוסק במוט עשוי עץ. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו מקל (פירושונים).
ציור משנת 1891 של אישה האוחזת מקל
כלב אוחז במקל שבו הוא משחק עם בעליו
ג'ו (מקל המשמש ככלי נשק יפני מסורתי)
**מקל** הוא פיסת חומר קשיח ומאורך, לרוב בצורת גליל צר וארוך, העשוי עץ. המקל הוא כלי רב-שימושי ואחד הכלים הראשונים שהאדם השתמש בהם. גם שימפנזים משתמשים במקלות כבכלים, למשל כדי להוציא טרמיטים מהנחיל כדי לאכול אותם.

דוגמאות נפוצות למקלות בעלי שימושים שונים:

* אלה היא מקל עבה שאורכו כאורך הזרוע והמשמש ככלי נשק.
* מקלות אכילה
* מקלות משחק: מקלות המשמשים במשחקי ספורט שונים (כדור בסיס, מרוץ שליחים) ובמשחקים לא ספורטיביים (דוק) ועוד
* מקלות תיפוף
* מוט - מקל המשמש לייצוב אוהל או מבנה פשוט אחר.
* מטה (מקל) - שרביט המסמל מנהיגות, בעיקר בעת העתיקה.
* דוגמאות מתחום הטכנולוגיה המסייעת:
	+ מקל הליכה הוא מקל המשמש משען לאנשים שרגליהם חלשות, בעיקר לזקנים. מקל ההליכה הוא ככל הנראה אביזר הטכנולוגיה המסייעת הוותיק ביותר בעולם והוא עדיין בשימוש רב.
	+ מקל חישה, מקל נחייה או מקל עיוורים הוא מקל המאפשר לעיוורים לחוש את פיסת הקרקע שהם עומדים לדרוך עליה.
	+ מקל הקלדה הוא אביזר העוזר לאנשים שמתקשים להקליד על מקלדת מחשב בעזרת אצבעותיהם.

ישנם גם מכשירים, שחלק מרכזי בהם הוא מקל. דוגמאות: מטאטא, מעדר, מגרפה, חרמש, פטיש, מחבט גולף ונשק מוט (כגון רומח או האלברד).

מקלות שימשו מאז התקופה הפרה היסטורית ועד היום גם כחלק מכלים מורכבים יותר כגון ידית לגרזן. המקלות המשמשים לצרכים שונים, נבדלים זה מזה באורכם, רוחבם, רמת עיבוד העץ, חלק הצמח שהם עשויים ממנו (ענף, חוטר, קנה), במין הצמח ממנו הם מיוצרים כמו גם ברמת ההקפדה על פרטי הייצור של המקל. לדוגמה, מקל המשמש למשחק עם כלב עשוי להיות כל מקל זול הבא ליד. לעומת זאת, מקל המשמש לאימון באמנות לחימה יבחר בקפידה.

המושג "מקל" משמש גם בביטויים מקובלים כגון שיטת המקל והגזר, חוסך שבטו שונא בנו או "מלחמה במקלות ואבנים". יתרה מזו, ישנם מוטות שאינם עשויים עץ אך הם נקראים "מקל" משום שפעם היו מקלות המשמשים בתפקידם, לדוגמה סוכרייה על מקל המכילה מוט קרטון או מקל חישה של עיוורים, שעשוי מאז שנות השבעים של המאה העשרים, מאלומיניום. ישנם גם מכשירים הקרויים מקל למרות שמעולם לא יוצרו מעץ כגון מקל זיכרון (Memory stick, מקל USB).

ראו גם
------

* מקל ספירה

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מקל** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מקל** |
מטוס טופולב 154 של חברת Tajikistan Airlines
**טופולב Tu-154** (קוד דיווח נאט"ו: Careless) הוא מטוס נוסעים צר-גוף תלת־מנועי מתוצרת רוסיה. המטוס היה נפוץ לטיסות פנים ברוסיה ובמדינות אחרות של ברית המועצות לשעבר. המטוס היה בשימוש גם במזרח אירופה ובאיראן.

מודרניזציה ופיתוח מטוסים מדגם זה היו באחריות תאגיד המטוסים המאוחד.

תכנון ועיצוב
------------

המטוס פותח כדי להחליף את טופולב Tu-104 הסילוני וגם את אנטונוב An-10 ואת איליושין Il-18 בעלי מנועי המדחף. הוא תוכנן להיות מסוגל לפעול בשדות תעופה בעלי מסלולי עפר ולטוס בגובה רב מעל תנועת המטוסים העמוסה של ברית המועצות. הוא טס לראשונה ב־4 באוקטובר 1968, ונכנס לשירות בפברואר 1972. ייצורו נמשך עד שנת 2006 ובסך הכול יוצרו כ־900 מטוסים מדגם זה, מתוכם כ־500 עדיין נמצאים בשירות.

המטוס תוכנן כך שיוכל להמריא משדות תעופה מושלגים ולא סלולים בלי להינזק. לשם כך יש לו 14 צמיגים גדולים מנופחים בלחץ נמוך. בדגם המקורי ישנם שלושה מנועי קוזנצוב NK-8-2, בתצורה דומה לזו שבבואינג 727, הקיימים גם במטוס האיליושין IL-62 מה שנתן לו יחס דחף-משקל טוב יחסית. בדגם M משתמשים בשלושה מנועי סולוביוב D-30KU-154. יש לו שני כני נסע אחוריים אשר מתכנסים למכלים שעל הכנפיים, ומערכת זנב בצורת האות T.

תאונות
------

למטוס יש היסטוריה של תאונות, אולם הן בדרך כלל יוחסו לשימוש בתנאים קשים (במיוחד תנאי מזג אוויר קשים), שימוש תכוף, תחזוקה לקויה, וטעויות אנוש, ולאו דווקא לבעיות בתכנון.

ב-4 ביולי 2001 התרסק מטוס מדגם זה של חברת ולדיווסטוק אייר שהמריא מיקטרינבורג במהלך הנחיתה לחניית ביניים באירקוטסק. התאונה נגרמה בשל טעות אנוש. כל 145 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.

ב־4 באוקטובר 2001 התרסק מטוס מדגם זה של חברת סיביר אייר שהמריא מת"א מעל הים השחור. חקירה גילתה שהמטוס הופל בידי טיל קרקע-אוויר SA-5 תועה. ההערכה היא שהטיל נורה בעת תרגיל של צבא אוקראינה.

ב־10 באפריל 2010 התרסק מטוסו הנשיאותי של נשיא פולין לך קצ'ינסקי, סמוך לשדה התעופה בעיר סמולנסק אשר ברוסיה, במטוס שהו 96 נוסעים באותו הזמן וכולם נהרגו. בין הנוסעים היו נשיא פולין, רעייתו, ובכירים נוספים בממשל הפולני, התאונה מיוחסת למזג האוויר הערפילי בזמן הנחיתה, ולטעות אנוש של הטייס.

ב-25 בדצמבר 2016 התרסק בים השחור מטוס של משרד ההגנה הרוסי מסוג זה שהיה בדרכו מנמל התעופה הבינלאומי של סוצ'י לבסיס חיל האוויר הרוסי חמיימים ליד לטקיה שבסוריה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טופולב Tu-154** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Tupolev Tu-154
2. ↑  אורה גורצקי, האסון ברוסיה: "הפולנים הוזהרו והחליטו להמשיך", באתר ynet, 10 באפריל 2010
3. ↑  На месте крушения Ту-154 обнаружено тело президента Польши, lenta.ru (ברוסית)

| מטוסי נוסעים מתוצרת טופולב |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| 104 • 124 • 134 • 144 • 154 • 204 • 334 |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555900405171
* LCCN: sh85138702

 |
**ניסים מלכה** (נולד בשנת 1951) הוא רב, איש חינוך ופוליטיקאי ישראלי שכיהן במשך 10 שנים כראש עיריית קריית שמונה.

ביוגרפיה
--------

מלכה נולד במרוקו. בגיל 10 הוא עלה עם משפחתו לישראל, בה התגורר בקריית שמונה. הוא למד בישיבה תיכונית בצפת ובישיבת הכותל. בצה"ל שירת בגדוד הנח"ל המוצנח במסלול ההסדר, ובגדוד זה השתתף במלחמת יום הכיפורים. בשירות המילואים עבר קורס קצינים.

מלכה הוסמך לרבנות בגיל 23. הוא עבד כמורה וסגן מנהל בית ספר רמב"ם בקריית שמונה. ב-1979 יצא לשליחות בוונצואלה, שם שימש רב ומורה בקהילה היהודית המקומית במשך שלוש שנים. בשובו לישראל מונה לסגן מנהל בית ספר תיכון "המתמיד" בקריית שמונה. ב-1987 מונה ליושב ראש המועצה הדתית של העיר.

ב-1998 נבחר לחבר מועצת העיר בראש רשימת המפד"ל שזכתה בשלושה מתוך 15 מושבים. בבחירות לרשויות המקומיות ב-2003 התמודד מלכה גם לראשות העיר. רשימתו קיבלה שני מושבים מתוך 13, והוא עצמו קיבל קצת מעל 30% מהקולות בסיבוב הראשון ועלה לסיבוב השני מול ראש העיר המכהן חיים ברביבאי. בסיבוב השני קיבל מלכה פחות מ-42% מהקולות. הוא הצטרף לקואליציה של ברביבאי וכיהן כסגן ראש העיר.

מלכה עזב את המפד"ל והתמודד בראש רשימה עצמאית בבחירות ב-2008. הוא נבחר לראשות העיר בסיבוב השני. ב-2009 מונה לראש סניף הליכוד בעיר והתמודד מטעם המפלגה בבחירות ב-2013, בהן נבחר לקדנציה נוספת. ב-2014 נבחר לסגן יושב ראש מרכז השלטון המקומי.

בפברואר 2016 נחקר בחשד לשוחד, מרמה והפרת אמונים ושיבוש הליכי חקירה, בעקבות החקירה נשלח למעצר בית. באוגוסט 2018 הודיעה פרקליטות המדינה על סגירת התיק נגדו.

בבחירות לרשויות המקומיות באוקטובר 2018 קיבל מלכה קצת מעל 28% מהקולות ועלה לסיבוב השני מול אביחי שטרן, אך הפסיד בו והודח מראשות העיר.

ב-6 בספטמבר 2022 אישרה הממשלה את מינויו לנציג במועצת החמ"ד שהובא על ידי שרת החינוך יפעת שאשא ביטון.

קישורים חיצוניים
----------------

* דודו כהן, סומכים על ניסים, באתר ערוץ 7, 7 ביוני 2012
* אבנר לוטן, ובראש הליכוד: ניסים מלכה, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 5 בפברואר 2009

הערות שוליים
------------

1. ↑  הודעה בדבר תוצאות הבחירות למועצת עירית קריית שמונה, ילקוט הפרסומים 4644, עמ' 3557-3558
2. ↑  הודעה בדבר תוצאות הבחירות למועצת הרשות המקומית קריית שמונה, ילקוט הפרסומים 5249, עמ' 1023-1027
3. ↑  יאיר קראוס, ראש עיריית קריית שמונה ניסים מלכה חשוד בשוחד, באתר nrg‏
4. ↑  חן מענית, ‏הפרקליטות סוגרת שני תיקים של ראשי ערים שנחשדו בפלילים, באתר גלובס, 29 באוגוסט 2018
5. ↑  אלי אשכנזי‏, רוצה מהפך: המועמד הצעיר בקריית שמונה שהביס את המפלגות הגדולות, באתר וואלה!‏, 1 בנובמבר 2018

| ראשי עיריית קריית שמונה  |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **כמועצה מקומית** | אברהם הכהן(מועצה ממונה) | אילן הרטוב(מועצה ממונה) | יצחק זכאי(מועצה ממונה) | אשר ניזרי | דוד מורה | אברהם אלוני |
| 1954-1953 | 1955–1954 | 1955 | 1955 - 1960, 1968-1965 ,1970 - 1971 | 1960 - 1965, 1968 - 1970 | 1971 - 1974 |
|  |
| **כעירייה** | אברהם אלוני | דוד חזן | ראובן רוברט(ראש ועדה קרואה) | פרוספר אזרן | חיים ברביבאי | סמי מלול | ניסים מלכה | אביחי שטרן |
| 1974 - 1975, 1976 - 1980 | 1975 - 1976 | 1980 - 1983 | 1983 - 1997 | 1997 - 2008 | 2008 | 2018 - 2008 | 2018 - מכהן |

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**סולומון גריפ** הוא מחזה קומי עם פזמונים שכתב חנוך לוין ואשר עלה לראשונה במאי 1969 בתיאטרון הפתוח בבימויו של הלל נאמן. המחזה כלול בכרך 1 של מחזות חנוך לוין, "חפץ ואחרים" ונחשב למחזהו הראשון של לוין (להבדיל מהיצירות שעלו לפניו ונחשבו קברטים או רביואים). אך תופס מקום פחות מרכזי ביצירתו של לוין בהשוואה למחזה "חפץ", אשר הועלה כשלוש שנים אחריו בתיאטרון חיפה ואשר הביא להכרה בלוין כמחזאי ולא רק כסאטיריקן.

עלילה
-----

המחזה עוסק בסולומון גריפּ השוכב חולה במיטתו מזה ארבע שנים, על-מנת שאשתו פרציפלוכא תטפל בו. בעוד היא רק רוצה להתקדם בחיים ומתחתנת עם הרופא המצליח ד"ר בַּרמָלָי. בסופו של דבר, סולומון גריפ מביא את שניהם למצב שבו הם מאמצים אותו כילדם.

דמויות
------

* **סוֹלוֹמוֹן גריפ**
* **פַּרְצִיפְלוֹכָא**, אשתו
* **יהושע**, אחיו
* **דוקטור ויקטור ברמָלָי**, רופא
* **אדון גְלַכְטֶה**, זמר חתונות

הפקה ראשונה - התיאטרון הפתוח
----------------------------

המחזה הועלה לראשונה בתיאטרון הפתוח במאי 1969 בבימויו של הלל נאמן, אשר גם הופיע בתפקיד סולומון.

* תפאורה ותלבושות: מתי גרינברג
* מוזיקה: מישה סגל
* בהשתתפות: הלל נאמן - סולומון; רחל לוי - פרציפלוכא; נחום שליט - יהושע; ישראל גוריון - ברמלי; רמי קול - גלכטה.

הפקה שנייה - תיאטרון הקאמרי
---------------------------

המחזה הועלה שנית בתיאטרון הקאמרי ב-1981 בבימויו של חנן שניר ובכיכובם של יוסף כרמון, חנה רוט, אלברט כהן, ראובן שפר ודב רייזר.

הפקה ביידיש - תיאטרון יידישפיל
------------------------------

המחזה עלה בתרגום ליידיש מאת אבישי פיש בתיאטרון יידישפיל ב-2013 בבימויו של יורם פאלק.

* תפאורה: אלכסנדר ליסיאנסקי
* תלבושות: מירב נתנאל-דנון
* מוזיקה: מישה בלכרוביץ'
* תאורה: מישה צ´רניאבסקי
* כוריאוגרפיה: צחי פטיש
* בהשתתפות: יעקב בודו, אנאבלה יעקב, ישראל טרייסטמן, אנדריי קשקר, יובל רפפורט

הערות שוליים
------------

1. ↑  חנוך לוין, "סולומון גריפ", חפץ ואחרים, הקיבוץ המאוחד, עמ' 8.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 32e5e4b5-71fb-4f75-b8a7-6893e4e159b2

 |
**מנהל התקשורת של הבית הלבן** (באנגלית: **White House Communications Director**), הידוע גם כעוזר לנשיא לענייני תקשורת, הוא חלק מהצוות הבכיר של נשיא ארצות הברית, והוא אחראי על פיתוח וקידום סדר היום של הנשיא והובלת קמפיין התקשורת שלו. המנהל עובד יחד עם אנשי הצוות שלו על נאומים כגון נאום ההשבעה ונאום מצב האומה. מנהל התקשורת ממונה באופן אישי על ידי הנשיא ללא צורך באישור הסנאט. משרד המנהל שוכן בדרך כלל באגף המערבי של הבית הלבן.

המשרד הוקם על ידי הרברט ג'ורג' קליין בינואר 1969 במהלך ממשל ניקסון. הוא היה נפרד ממשרד דובר הבית הלבן בשנים 1969 עד 1974.

משמעות התפקיד
-------------

מקובל שמשרתו של מנהל התקשורת בבית הלבן ניתנת לאיש הצוות הבכיר של יחסי ציבור בצוות מערכת הבחירות של המועמד. לעיתים קרובות התפקיד מקביל לסגן מנהל מערכת הבחירות או מנהל התקשורת של מערכת הבחירות. מנהל התקשורת עובד בשיתוף פעולה הדוק עם דובר הבית הלבן, שהוא בדרך כלל עמית לעבודה במערכת הבחירות של הנשיא.

כדי להעביר את דבריו וחזונו של הנשיא, מבטיח מנהל התקשורת שכל ההיבטים של התקשורת יכוסו על מנת להבטיח כי המסר של הממשל נמסר בצורה ברורה ומוצלחת. יש לפתח אסטרטגיה תקשורתית לקידום סדר היום של הנשיא בכל אמצעי התקשורת. זה יכול לכלול, אך בהחלט לא מוגבל, לנאום מצב האומה, מסיבת עיתונאים משודרת, הצהרות לעיתונות, ונאומים ברדיו. משרד התקשורת גם עובד בשיתוף פעולה הדוק עם מחלקות ברמת הממשלה ועם סוכנויות ביצוע אחרות כדי ליצור אסטרטגיה עקבית, באמצעותה ניתן להפיץ את המסר של הנשיא.

עם החשיבות ההולכת וגדלה של האינטרנט ושל התקשורת החדשה במונחים של תקשורת נשיאותית, משרד התקשורת הסתעף כדי לנצל את האינטרנט, ובעיקר אתרי מדיה חברתית כגון פייסבוק וטוויטר, על מנת להושיט ולהעביר את חזון הנשיא לאחוז גדול יותר של הציבור.

בסדרת הטלוויזיה "הבית הלבן", שהציגה תמונה ריאליסטית של הבית הלבן, הוצגה דמותו של מנהל התקשורת בבית הלבן כאחת הדמויות החשובות ביותר בצוות המצומצם המקיף את הנשיא.

צוות מפתח
---------

* עוזר לנשיא ומנהל תקשורת: קייט בדינגפילד
* סגנית עוזר נשיא וסגנית מנהל תקשורת: ג'סיקה דיאטו
* סגן עוזר נשיא וסגן מנהל תקשורת ומנהל המחקר:
* דוברת הבית הלבן: ג'ן סאקי
* עוזרת לנשיא ומנהלת תקשורת אסטרטגית:
* עוזר לנשיא ומנהל המדיה החברתית: דן סקבינו

רשימת המנהלים
-------------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Miller, Matthew (1 במרץ 2000). "The Real White House". *Brill's Content*. אורכב מ-המקור ב-26 באפריל 2006. `{{cite journal}}`:  (עזרה)

| משרד הבית הלבן |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| משרד החדשנות האמריקנית • משרד הקבינט של הבית הלבן • מנהל התקשורת בבית הלבן • ראש סגל הבית הלבן • יועץ בכיר לנשיא ארצות הברית • משרד דובר הבית הלבן • יועץ לנשיא ארצות הברית • משרד הגברת הראשונה של ארצות הברית • (שף הבית הלבן • קונדיטור הבית הלבן • מעצב הפרחים הראשי של הבית הלבן • המזכיר החברתי של הבית הלבן • הסדרן הראשי של הבית הלבן) • משרד הבית הלבן לעניינים בין-ממשלתיים • משרד הבית הלבן לענייני חקיקה • משרד הבית הלבן לניהול ומנהל • משרד הבית הלבן לפעולות המשרד הסגלגל • משרד הבית הלבן לעניינים פוליטיים • משרד הנשיאות • משרד הבית הלבן של מזכיר מטה הבית הלבן • משרד הבית הלבן למסחר וייצור • משרד היועץ המשפטי של הבית הלבן • משרד עמיתי הבית הלבן של הבית הלבן • המשרד הצבאי של הבית הלבן • לשכת היועץ לביטחון לאומי • משרד אסטרטגיה דיגיטלית • משרד טכנולוגיית המידע • משרד התקשורת • המועצה הכלכלית הלאומית • המועצה למדיניות פנים של ארצות הברית |  |

 |