recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**טיקטוק, בום**. הוא סרט דוקומנטרי משנת 2022 אודות אפליקציית המדיה החברתית טיקטוק. הסרט בוים על ידי שאליני קנטאיה והוקרן בבכורה בפסטיבל סאנדנס 2022. הסרט שוחרר לצפייה חינם בתוכנית PBS Independent Lens ב-24 באוקטובר 2022. בישראל הוקרן הסרט במסגרת דוקאביב 2022.

האפליקציה מותקנת מעל שני מיליארד פעמים - יותר מפייסבוק, טוויטר ואינסטגרם - והיא כיום הרשת החברתית המובילה בעולם, הבעלים של טיקטוק היא חברה סינית בשם Byte Dance. האפליקציה מעוררת דאגה במדינות המערב בשל העובדה שהיא מלקטת מידע מפורט לאורך שנים ממשתמשיה, שהם בעיקר ילדים ובני נוער.

תוכן
----

יש יוצרי תוכן בטיקטוק שתוך זמן קצר זוכים לתעבורה של מאות אלפי ואפילו מיליוני צפיות.

זיהוי הטעם של כל צופה ברשת הזאת מוצלח ביותר והסרטונים מותאמים בדיוק רב.

טיקטוק מתאים בעיקר לדור ה-Z ומאמצי השיווק העיקריים של כל החברות המסחריות מופנים לקהל זה. לכן החברות המסחריות משלמות לצעירים יוצרי התוכן הוויראלי, כדי שיכללו מוצרים שלהן בסרטונים שהם מעלים. אפילו מנויים שלא עוקבים אחרי אף אחד בטיקטוק יקבלו תוכן שמאוד מתאים בדיוק למה שהתוכנה למדה עליהם.

### שיטת התאמת התכנים

טיקטוק מציגה למנויים בעת הכניסה למערכת כמה סרטים כברירת מחדל ותוך כדי כך שואבת מהם פרטי מידע אישיים: באיזה מכשיר משתמשים, באיזו גרסה של התוכנה, מה כתובת ה-IP, היכן הם נמצאים, שם המשתמש, מקום המגורים, הגיל, המגדר.

כל אלה מאפשרים לאלגוריתם הזיהוי להכיר את המשתמשים. טיקטוק פיתחה למידת מכונה מדויקת להמלצות. המכונה הזאת לומדת על איזה סרטונים המשתמשים מתעכבים ועל מה הם מדלגים וכך מתאימה להם את רשימת הצפייה המדויקת.

אינטליגנציה מלאכותית אוספת מידע על המשתמשים וכל החברות הגדולות סוחרות במידע הזה. ילד שנאספים עליו פרטי מידע לאורך שנות התבגרותו הוא נכס עבור המפרסמים. האלגוריתם לא רק לומד על התנהגות בני הנוער אלא גם משפיע עליהם ויכול להטות את עולם המושגים שלהם.

נזק נוסף הוא ב"duet camera", מרכיב שמאפשר לגברים מבוגרים להופיע ביחד עם ילדים ואף ליצור איתם קשר ממשי.

### content moderation - הגבלת תוכן

 ערך מורחב – **הגבלת תוכן**  

נושא זה מתייחס לחופש הביטוי. המשתמשים ברשת מבטאים את אשר על לבם, וכמו בכל שיח - יש חשיבות לכך שהדיבור יהיה בטווחי הנורמות המקובלות. ברשת החברתית המערכת עצמה קובעת את הכללים האלה. טיקטוק, ולמעשה גם שאר חברות טכנולוגית המידע הבינלאומיוית מחליטות מה מותר ומה אסור להגיד. זה מעניק לגופים אלה כוח לא מבוקר.

טיקטוק מצנזרת סרטים שיש בהם אנשים עם כתובות קעקע, להט"בק, אנשים שיש להם פנים קמוטות, אנשים שמנים, מכוערים, אוטיסטים, תסמונת דאון, או מראה לא רגיל ואנשים נכים.

גם כלפי אנשים שחורי עור יש יחס מפלה - Shadowbanning – במקרים מסוימים חוסמים את ההפצה של הסרטים שלהם.

כך נחסמו לתקופה מסוימת סרטים שכללו את הביטוי: black lives matter ואת השם George Floyd.

אין שקיפות בהחלטות הצנזוריאליות של החברה.

ראו גם
------

* טיקטוק

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של טיקטוק, בום. (באנגלית)

* "טיקטוק, בום.", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "טיקטוק, בום.", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "טיקטוק, בום.", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  טיקטוק, בום. באתר doc אביב
2. ↑  TikTok, Boom. דקה 5
3. ↑  TikTok, Boom. דקה 20
4. 1 2  TikTok, Boom. דקה 36
5. ↑  TikTok, Boom. דקה 9
6. ↑  TikTok, Boom. דקה 22
7. ↑  TikTok, Boom. דקה 26
8. 1 2  TikTok, Boom. דקה 33
9. ↑  TikTok, Boom. דקה 46
10. ↑  TikTok, Boom. דקה 43
11. ↑  TikTok, Boom. דקה 53
זנבן ערבי בפארק ירוחם.
זנבן אוכל מכף היד
**זַנְבָן עֲרָבִי** (שם מדעי: *Turdoides squamiceps*) היא ציפור שיר ממשפחת הזנבניים אשר נפוצה בערוצי נחלים לאורך הבקע הסורי-אפריקני מחצי האי ערב בדרום ועד ישראל בצפון. בישראל הזנבן חי בעיקר באזור הערבה וסביב ים המלח. שמו ניתן לו בגלל זנבו הארוך. אורך הזנבן כ-26 עד 29 ס"מ, מוטת כנפיו כ-31 עד 33.5 ס"מ ומשקלו כ-64 עד 83 גרם.

התנהגות
-------

הזנבן הוא ציפור ייחודית בשל העובדה שהיא חיה במהלך השנה כולה בקבוצה, הכוללת פרטים קבועים ומגינה על טריטוריה משותפת. בין חברי הקבוצה קיים מדרג חברתי קווי (ראו סדר ליניארי), הנקבע על פי הגיל ועל פי הזוויג. מבין חברי הקבוצה, רק הזנבנים הבכירים ביותר משתתפים ברבייה. מביניהם, אלה שנמצאים במדרג נמוך יותר מזדווגים בעיתוי שבו סיכויי ההפריה נמוכים, או בעיתוי שבו צאצאיהם יבקעו אחרונים ולכן מקומם בקבוצה יהיה נחות מזה של אחיהם. עם זאת, הקבוצה כולה משתתפת בגידול הגוזלים, עד כדי כך שבהרבה מקרים לא ניתן לקבוע בוודאות מיהם ההורים הביולוגים (אלא אם זו קבוצה עם נקבה או זכר יחידים).

האפשרויות היחידות לשינוי במעמדו של זנבן הן מוות, גירוש זנבן בכיר ממנו, או השתלטות על קבוצת זנבנים אחרת. אולם סיכוייו של זנבן שעזב את הקבוצה לשרוד ולהשתלט לבדו על קבוצה אחרת נמוך ביותר, ולכן מספר הזנבנים שבוחרים באפשרות זו נמוך יחסית. לעיתים, מספר פליטים מקבוצה אחת או מקבוצות שונות מתאחדים ומשתלטים ביחד על קבוצה אחרת. קריאת תיגר על זנבן בכיר נדירה יחסית, שכן תוצאותיה הן הרות אסון למפסיד – בניגוד לזנבן שעזב את הקבוצה מרצונו הוא לא יוכל לחזור לקבוצה ואם יישאר בחיים הוא יאלץ לשרוד לבדו כשכוחותיו מוגבלים. לכן, רוב הזנבנים מתקדמים בהיררכיה הקבוצתית בעקבות מוות או גירוש של זנבן בכיר מהם על ידי זנבנים זרים.

ההתנהגות החברתית של אוכלוסיית הזנבנים באזור חצבה בערבה נחקרת מאז תחילת שנות השבעים, מחקר אשר הוביל לגילויו של עקרון ההכבדה, המסביר התפתחות אבולוציונית של אלטרואיזם ותופעות חברתיות אחרות בבעלי חיים ובאדם. אצל הזנבנים, עיקרון זה בא לידי ביטוי במספר תופעות. לדוגמה, במהלך שעות היום הזנבנים שומרים על הקבוצה מעמדת תצפית גבוהה, כאשר הזכר והנקבה השליטים שומרים יותר מכל זנבן אחר.

הזנבנים מהאוכלוסייה הנחקרת סובלניים במיוחד לנוכחות בני אדם.

לקריאה נוספת
------------

* אמוץ ואבישג זהבי, **טווסים, אלטרואיזם ועקרון ההכבדה**

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **זנבן ערבי** |

* זנבן ערבי, באתר NCBI (באנגלית)
* זנבן ערבי, באתר GBIF (באנגלית)
* רוני אוסטרייכר, זנבנים, הספרייה הווירטואלית של מטח
* זנבן ערבי באתר הרשימה האדומה של IUCN
* אמוץ זהבי וצבי ינאי, ‏תשובות חדשות לבעיות ישנות, **מחשבות** 50, אוקטובר 1981, עמ' 35–39

הערות שוליים
------------

1. ↑  זנבן ערבי באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  זנבן ערבי, באתר www.yardbirds.org.il
3. ↑  רוני אוסטרייכר, זנבנים הספרייה הווירטואלית של מטח
שגיאות פרמטריות בתבנית:מבנה   
פרמטרים ריקים [ מיקום ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

מפת האזור
**גשר המים של מגדבורג** (בגרמנית **Wasserstraßenkreuz Magdeburg**; "צומת דרכי מים מגדבורג") הוא גשר מים המאפשר מעבר של ספינות בין שתי תעלות שיט חשובות בגרמניה. אורך הגשר החוצה את נהר אלבה הוא כ-918 מטר ובנייתו הושלמה בשנת 2003.

רקע
---

הגשר מחבר בין שתי תעלות המים **אלבה-האבל** ו**מיטלנדקנל** אשר קרובות האחת לשנייה באזור מגדבורג ומובילות לאזור תעשייה מקומי.

הצעות ראשונות לחיבור שתי התעלות הועלו כבר בשנת 1919, אולם רק בשנת 1938 החלו העבודות הראשונות. עבודות אלה הופסקו כמעט מיידית בעקבות מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה, חולקה גרמניה וממשלת גרמניה המזרחית ביטלה את הפרויקט.

לאחר איחוד גרמניה, חודש הפרויקט. הבנייה החלה בשנת 1997 והסתיימה כעבור שש שנים. עלות הבנייה הייתה קרובה לחצי מיליארד אירו. עשרים וארבעה אלף טונות של פלדה וכשישים ושמונה אלף מטרים מעוקבים של בטון נדרשו לבניית הגשר.

לפני פתיחת הגשר נדרשו ספינות בנתיב זה לנוע במעקף שאורכו היה מעל לשנים עשר קילומטרים. כדי להתגבר על הפרשי הגובה בין הגשר לתעלות, הותקנו בשני צידי הגשר תאי שיט.

בגשר הותקנו מדרכות משני צידי התעלה לטובת הולכי רגל ורוכבי אופניים.

נתונים טכניים
-------------

* אורך: 918 מטר (228 מעל מים ו-690 מעל יבשה)
* רוחב תעלת המים: 34 מטר
* עומק התעלה: 4.25 מטר
* תחילת בניה: 1997
* סיום בניה: 2003

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גשר המים של מגדבורג** בוויקישיתוף
* תמונת לוויין של הגשר מתוך אתר המפות של google

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 134635771
* WorldCat: viaf-134635771

 |
**אוטופיה** (אנגלית: Utopia) הוא משחק וידאו אסטרטגי שפותח בשנת 1981 על ידי דון גלוו (Don Daglow). אוטופיה היה מהמשחקים הראשונים של סימולציות ניהול ובנייה ו- God game אשר עליהם התבסס הג'אנר של משחקי אסטרטגיה בזמן אמת.

ביולי 2010 המשחק שווק מחדש בחדר המשחקים של מיקרוסופט (Microsoft's Game Room) עבור קונסולות Xbox 360 ולGames for Windows Live.

מהלך המשחק
----------

אוטופיה הוא משחק לשני שחקנים, שבו כל אחד מהם שולט באחד משני האיים של המשחק. אין בו אפשרות לשחקן של אינטליגנציה מלאכותית, אבל שחקן יחיד יכול לשחק כדי להשיג ניקוד גבוהה תוך התעלמות מהאי השני. בתחילת המשחק השחקנים יכולים להחליט מה האורך של כל תור (60 שניות הן ברירת המחדל), ולמשך כמה תורות יהיה המשחק (15 תורות כברירת מחדל). המנצח הוא השחקן עם מרבית הנקודות בתום המשחק.

כל שחקן שולט באי שלו ומשתמש בלחצנים כדי להזיז את הסמן על גבי המסך. שני השחקנים משתמשים במטילי זהב כדי לבנות בנינים שונים (בתים, בתי ספר, מפעלים, בתי חולים ומבצרים) על האיים שלהם, לבנות סירות מסוגים שונים או לממן פעילות של מורדים באי של היריב. ככל שהאוכלוסייה של כל אי גדלה, השליט אחראי לשיכון אנשיו, האכלתם ושמירה על מצב הרוח שלהם כדי להימנע ממרידות אשר מורידות מהניקוד של השחקן ועלולות להרוס מבנים. ההכנסה נוצרת כאשר עננים רנדומליים עוברים מעל השדות של השחקן, כאשר סירות דיג תופסות דגים ובסוף של כל תור בהתאם לתוצרת של השחקן.

רוב התורות כוללים בנייה של בניינים ותמרון של סירות הדייג. השחקן יכול גם לנסות להטביע את הסירות של היריב. האלוגריתם של המשחק יוצר את הפעילות של מזג האוויר, הדגים וספינות הפירטים.

קליטת המשחק
-----------

GameSpy כללה את אוטופיה בהיכל התהילה שלה בשנת 2004. Gamespot כללו את אוטופיה בסדרה Unsung Heroes.

קישורים חיצוניים
----------------

* The Art of Video Games: "Utopia" Exhibition Video סרטון הסבר על יצירת המשחק אוטופיה (באנגלית) סרטונים
* Game #047: Utopia (Intellivision - 1982) הדגמה של המשחק (באנגלית) סרטונים

הערות שוליים
------------

1. ↑  "UTOPIA Cartridge Instructions". Intellivision Productions, Inc. אורכב מ-המקור ב-2013-11-09. נבדק ב-2014-10-30.
2. ↑  GameSpy Hall of Fame Article on *Utopia*
3. ↑  Baker, T. Byrl, *Unsung Heroes: Ground Breaking Games – Utopia*, GameSpot, ארכיון מ-2010-07-07, נבדק ב-2014-10-30
מכתב של ראש הממשלה משה שרת לאישה ערבייה המעניק לה 100 לירות
**פרס הילודה** היה מענק של 100 לא"י שהוענק על ידי מדינת ישראל בשנים הראשונות שלאחר הקמתה לאימהות לעשרה ילדים או יותר, לשם עידוד הילודה. הפרס מזוהה ביותר עם דוד בן-גוריון, שביקש בפרס להדגיש את חשיבות ריבוי האוכלוסייה היהודית במדינת ישראל, אך הוענק גם על ידי משה שרת בהיותו ראש ממשלה.

בנובמבר 1949 עלתה דרישה בשם השוויון להעניק את הפרס גם לאשה ערבייה שילדה עשרה ילדים. דרישה זו הביאה לוויכוח ציבורי: היו שטענו שהפרס נועד לעודד ילודה בעם היהודי, שסבל מהשואה והריבוי הטבעי שלו קטן יותר מזה של הערבים; אחרים טענו שערך השוויון גובר על שיקולים אחרים וכי יש להעניק את הפרס גם לאם ערבייה, שממילא רק למעטות מהן יש עשרה ילדים. בפועל הממשלה נענתה לדרישה והעניקה את הפרס גם לנשים ערביות שילדו עשרה ילדים.

הפרס עורר תדהמה במזרח אסיה, שבה נעשו מאמצים רבים דווקא להקטין את הילודה.

היו שיצאו נגד פרס הילודה כמעודד נשים להרוס את בריאותן בלידות רבות. מנהל קופת חולים כללית לשעבר, הרופא ד"ר יוסף מאיר, יצא נגד פרס הילודה במאמר תחת הכותרת: "הגברת הילודה או ריבוי הילדים" בכותבו שאין עניין לעודד משפחות עניות מיוצאות המזרח להביא עשרה ילדים, אלא יש לעודד את כל בית ישראל ובמיוחד האליטה האינטלקטואלית, להביא 3–5 ילדים.

הפזמונאי יהושע סובול כתב שיר מחאה על נושא זה ילדים זה שמחה, אם כי לא כל השומע אותו הבין שמדובר במחאה.

בשנת 1959 החלה המדינה להעניק קצבאות ילדים, ופרס הילודה בוטל.

קישורים חיצוניים
----------------

* נתי גבאי, דוד בן-גוריון: תביאו עשרה ילדים, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 13 במרץ 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  "מתחרה" לפרס הילודה, מעריב, 29 ביולי 1959
2. ↑  ח. ש. הפרס - למי?, דבר, 14 בנובמבר 1949
3. ↑  א. שרון, פרס הילודה, דבר, 8 בדצמבר 1949
4. ↑  מ. א. פרס ילודה, דבר, 22 בנובמבר 1949
5. ↑  עכו - פרסי ילודה, דבר, 20 בנובמבר 1953
6. ↑  מרים שיר, קונגרס נשים בציילון, דבר, 30 באוגוסט 1955
7. ↑  אירמה פולאק, בעיות אנוש, דבר, 2 ביולי 1951
8. ↑  שחלב סטולר-ליס, כך אגדל תינוק ציוני, עיונים בתקומת ישראל, 2003 (כרך 13), עמ' 277–293.
**ג'לאל אל-דולה מלכ שאה הראשון** (מילולית: הדר המדינה; בטורקית **Melikşah**; בערבית: **جلال الدولة ملك شاه**; בפרסית: **ملكشاه**) היה סולטאן סלג'וקי שמשל בין 1072 ל-1092. הוא הצליח לגרש את הביזנטים ממרבית אנטוליה לאחר תבוסתם בידי אביו אלפ ארסלאן בקרב מנזיקרט בשנת 1071. בנוסף, הוא ערך רפורמה בלוח השנה הפרסי וקידם גרסה הקרויה על שמו "**לוח השנה הג'לאלי**". מלכ שאה הצליח להרחיב את השליטה הסלג'וקית לתוך סוריה על חשבון הפאטמים ממצרים וייסד ממלכות חסות באדסה, חלב ובדמשק. ככלל, הוא זכור כאחד מהסולטאנים הסלג'וקים הגדולים ביותר. 

מלכ שאה העביר את בירת הסולטנות מראיי לאספהאן והרחיב את האדמיניסטרציה בידי הוזיר הגדול הנאמן והמיומן ניזאם אל-מולכ. 

במהלך שלטונו, התמרד נגדו סוליימאן הראשון (Kutalmışoğlu Süleyman Şah), סולטאן רום שצמחה בחלקים מאנטוליה, ואשר תירש לימים את השליטה בה מהאימפריה הסלג'וקית. סוליימאן קבע את בירתו בעיר ניקאה (Nicaea, כיום איזניק בצפון-מערב טורקיה). לאחר הצלחות ראשוניות הובס סוליימאן ליד אנטיוכיה בשנת 1086 בידי תתש הראשון (Tutuş), מושל סוריה הסלג'וקי. בנו של סוליימאן, קיליץ' ארסלאן הראשון (I. Kılıç Arslan)(אנ), נשבה ונלקח כבן ערובה לאספהאן.

לאחר מותו בשנת 1092 התפרקה האימפריה הסלג'וקית למספר סולטאנויות בייליקיות קטנות שנלחמו זו בזו. הממלכה הלכה ונחלשה ככל שארבעת בניו ואחיו נלחמו על הירושה. קיליץ' ארסלאן הראשון עלה שוב לשלטון כסולטאן רום וטוטוש הראשון היה לסולטאן סוריה. בפרס עלה לשלטון בנו של מלכ שאה,  מחמוד הראשון. שלושת בניו האחרים ירשו אף הם נחלות משלהם: ברקירוק (Berkyaruk) בחלקים מעיראק, מוהמט הראשון (Muhammet Tapar) בבגדאד ואחמד סנג'ר (Ahmed Sencer) בח'וראסאן. התפרקות האימפריה הסלג'וקית סייעה להצלחת מסע הצלב הראשון.

לוח השנה הג'לאלי נמצא כיום בשימוש באפגניסטן ובידי אפגנים וכורדים באיראן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלכשאה הראשון** בוויקישיתוף
* מלכשאה הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 5269 0729
* LCCN: nr99031262
* NTA: 280016395
* TDVİA: meliksah--buyuk-selcuklu
* VIAF: 24523285
* WorldCat: lccn-nr99031262

 |
**סולימאן בן קוטלמיש** (טורקית: **Kutalmışoğlu Süleyman Şah**) (המאה ה-11 המוקדמת – 1086) היה מצביא טורקי אשר מרד בשנת 1060 באימפריית הסלג'וקים והקים את סולטנות רום עם הכיבוש בשנת 1075 של הערים ניקאה (איזניק) וניקומדיה (איזמיט) באנטוליה. שלט בסולטנות רום משנת 1077 ועד לנפילתו ב-1086.

סולימאן היה בנו של קוטלמיש, שנאבק ללא הצלחה נגד בן דודו אלפ ארסלאן על כס האימפריה הסלוג'קית הגדולה. כאשר נפטר קוטלמיש בשנת 1064, סולימאן נמלט עם שלושת אחיו אל הרי שור, ושם חיפש מקלט אצל שבטים טורקמנים החיים מחוץ לגבולות האימפריה. אלפ ארסלאן הגיב בהשקת סדרת משלחות עונש כנגדן. מבין ארבעת האחים, סולימאן בלבד שרד את הפשיטות והצליח לגבש את מנהיגותו בשבטים הטורקמנים.

בשנת 1078 ביקש הקיסר הביזנטי מיכאל השביעי את עזרתו של סולימאן נגד ניקפורוס בוטניאטיס, מפקד הנושא האנטולי של הסלג'וקים, שקרא תיגר נגד הקיסר על כס המלוכה. סולימאן יירט את הכוח הקטן של בוטניאטיס בין קוטיאום לניקאה, ואז שכנע אותו סולימאן להצטרף למרידתו שלו בכך שהציע לו תמריצים עדיפים על אלה של הקיסר. הצעתו של ניקפורוס לשלטון הייתה מוצלחת, ובתמורה לתמיכתם הורשו הטורקמנים של סולימאן להתיישב בצד האסיאתי של הבוספורוס, ליד קונסטנטינופול עצמה.

בשנת 1084 עזב סולימאן את ניקאה והשאיר את אחיו אבו קאסים אחראי. סולימאן הרחיב את ממלכתו, בשנת 1084 הוא כבש את אנטיוכיה והמשיך לטבוח בתושביה עד כניעתם. יתר על כן, אוצרות כנסיית סנט קסיאנוס נגנבו והכנסייה הוסבה למסגד. סולימאן נהרג ליד אנטיוכיה בשנת 1086 על ידי תותוש הראשון, השליט סלג'וקי בסוריה. בנו של סולימאן, קיליג' ארסלאן הראשון, נלכד, ומאלכ שאה (הסולטאן הסלג'וקי) העביר אותו לאספהאן כבן ערובה. לא בטוח אם תותוש הרג את סולימאן מתוך נאמנות למאליק שאה הראשון או פשוט לשם רווח אישי. עם מותו של מאליק שאה הראשון, קיליג' ארסלאן הקים מחדש את סולטנות רום.

הערות שוליים
------------

1. ↑  **The Seljuks of Anatolia**, I.B. Tauris, 2013, ISBN 978-1-78453-165-2
2. ↑  Peter Charanis, Pre-Ottoman Turkey: A General Survey of the Material and Spiritual Culture and History, c. 1071-1330. Claude Cahen, **Speculum** 44, 1969-10, עמ' 627–629 doi: 10.2307/2850393

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007419203305171
* LCCN: nr98028273
* VIAF: 71306367
* WorldCat: lccn-nr98028273

 |
טיילת בגגרה, אבחזיה.
טיילת הרברט סמואל לחוף הים של תל אביב.
**טיילת** או **פְּרוֹמֶנָדָה** (בצרפתית: **Promenade**) היא רחבה ציבורית פתוחה, הממוקמת לרוב בסמוך לנהר או חוף ים או נשקפת אליהם או אל נוף אחר. הטיילת משמשת כאתר נופש ותיירות, ומטרתה לאפשר הליכה למטיילים לאורך האתר הנשקף אליה, מתוך מטרה לאפשר מסלול נוח לאורך הנוף. טיילות לאורך חופי ים וחופי נהר מהוות מסלול הליכה נוח המאפשר להולכים לאורך החוף ללכת על המסלול מבלי צורך ללכת באזור החול של חוף הים.

טיילות לאורך חופי הים הפכו לפופולריות בשלהי המאה ה-19 בממלכה המאוחדת בעקבות תרבות הפנאי הוויקטוריאנית שבה נהגה החברה הגבוהה האנגלית לנפוש בערי החוף של דרום אנגליה ובשעות הפנאי ללכת לאורכן של טיילות שנבנו לאורך חופי הים. טיילות אלה נועדו לאפשר לאנשי החברה הגבוהה "להציג" את בגדיהם ונוכחותם, ולכן נבנו מדרכות מרוצפות עץ או ריצוף אחר, וזאת על מנת למנוע מחול חוף הים ללכלך את בגדי המטיילים.

במהלך המאה ה-20 נבנו טיילות גם באתרי נופש וטבע, על מנת לאפשר תצפית נוחה לעבר הנוף באתרים אלה. לצד רחבות ההליכה נבנות לרוב מסעדות, חנויות וחדרי שירותים לנוחות הנופשים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טיילת** בוויקישיתוף
* ורד קלנר, ‏טיילת בכל עיר? קבלו את הבון-טון החדש של מתכנני הערים, באתר גלובס, 19 ביולי 2012
* גיא נרדי, ‏"איפה שיש טיילות יש תיירים, מתפתחים עסקים", באתר גלובס, 12 ביוני 2018
* אתר למנויים בלבד נעמה ריבה, זה ייגמר בים: סקירת מצבן של הטיילות בישראל מצפון עד דרום, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2018
* אתר למנויים בלבד משה גלעד, כך, בתוך חודשים ספורים, מקום שאיש לא ביקר בו נהפך לאתר פנאי ובילוי, באתר הארץ, 13 בדצמבר 2021
* טיילת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| **סוגי רחוב ודרכים אזוריות** |
| --- |
| **סוגי רחובות** | רחוב • סמטה • שדרה • כיכר עירונית |
| **צורת רחובות** | טיילת • מדרחוב • מבוא (רחוב) • רחוב ללא מוצא • רחוב חניה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4319612-3

 |
**שלישיית בלוויל** (בצרפתית: **Les Triplettes de Belleville**), הידוע גם בכינויו "**בלוויל רנדוו**" (בצרפתית: **Belleville Rendez-vous**), הוא סרט הנפשה בלגי-צרפתי-קנדי מאת סילוון קומה. 

את הסרט דיבבו מישל קושטה, ז'אן קלוד דונדה, מישל רובין ומוניק וייגאס. הוא היה מועמד לפרס אוסקר על שיר מקורי, שיר הנושא של הסרט, "Belleville Rendez-Vous" ששר מתיו שדיד, וכן לפרס אוסקר בקטגוריית סרט ההנפשה הטוב ביותר. הסרט זכה בפרס סזאר על הפסקול שלו, ובפרס לומייר ובפרס ג'יני לסרט הטוב ביותר.

תקציר העלילה
------------

בתחילת הסרט מוצגת פרודיה מונפשת בסגנון שנות ה-30 של המאה ה-20, המציגה שלישייה של זמרות: ויולט, בלנש ורוז (לפי צבעיו של דגל צרפת: כחול, לבן ואדום). לאחר מכן הסרט מתמקד במאדאם סוזה, אישה מבוגרת המגדלת את נכדה צ'מפיון, שהתייתם בילדותו. כדי לעודד את צ'מפיון לאחר מות הוריו, סוזה מנסה לפתות אותו במתנות (כלב קטן, רכבת צעצוע), אולם מצליחה לשמח אותו רק כאשר היא קונה לו זוג אופניים, אחרי שהיא מגלה את הערצתו לרוכבי אופניים.

לאחר שנים של רכיבה ואימונים שנערכים בהדרכתה, צ'מפיון מתחרה בטור דה פרנס. תוך כדי המרוץ הוא ושני רוכבים נוספים נחטפים לעיר הדמיונית בלוויל, הדומה לניו יורק בשנות ה-50 של המאה ה-20, ולה מאפיינים של מונטריאול ושל פריז (אף שמדברים בה רק צרפתית).

הסבתא רודפת אחרי האונייה שחטפה את צ'מפיון בסירת דוושות ששכרה, ומגיעה לעיר הזרה. שם היא מאבדת את עקבותיו ונשארת ללא פרוטה. החוטפים הם חברי מאפיה, המהמרים על הרוכבים בתחרויות אופניים שנערכות במרתף של מועדון יין צרפתי.

הסבתא פוגשת את שלישיית בלוויל, כעת בזקנתן, ובעזרתן ובעזרת הכלב המשפחתי ברונו מצליחה לחלץ את נכדה רגע לפני שהורגים אותו, ואף להרוג את חברי המאפיה.

הסרט הוא סרט סאטירי המתאר את החברה הצרפתית כחברה של גברים עצלנים ופחדנים שבהם שולטות נשים שמנות, ואת החברה האמריקאית כחברה של מאפיונרים גדולים ושל נשים הסובלות מהשמנת יתר. 

הסרט חסר מלל, למעט תיאורו של הטור דה פרנס ונאום שנושא שארל דה גול ומוקרן באחד הקטעים.

הכותב, סילוון קומה, התוודה שהסדרה הקומית האנגלית "המלון של פולטי" השפיעה על עלילת הסרט (דמות המלצר במסעדה שבסרט היא דמותו של בזיל פולטי). כמו כן ניכרת השפעה מצד סרטיו של הבמאי הצרפתי ז'אק טאטי.

עטיפת ה-DVD

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של שלישיית בלוויל (בצרפתית)

* "שלישיית בלוויל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "שלישיית בלוויל", באתר נטפליקס

* "שלישיית בלוויל", באתר AllMovie (באנגלית)

* "שלישיית בלוויל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "שלישיית בלוויל", באתר Box Office Mojo (באנגלית)

* "שלישיית בלוויל", באתר Metacritic (באנגלית)

* "שלישיית בלוויל", באתר אידיבי

* "שלישיית בלוויל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* שלישיית בלוויל. קום

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**2002: המסע המופלא** | **פרס סטלייט – הסרט הטוב ביותר - אנימציה או מדיה מעורבת**  **2003: שלישיית בלוויל**  | **הבא**:**2004: משפחת סופר-על** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1024740617
* LCCN: no2005010661
* VIAF: 316754198
* WorldCat (עם VIAF): 316754198

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית   
שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ] 

שעוני אודמר-פיגה
שעון עם לוח שנה קבוע
**אוֹדֵמַר-פִּיגֶה** (Audemars-Piguet) היא חברה שווייצרית לייצור שעונים, אשר הוקמה על ידי ג'ולס לואיס אודמר ואדוארד אוגוסט פיגה.

החברה מנוהלת ונמצאת בבעלות משפחתית מאז יום הקמתה. החברה ידועה בתקני ייצור מחמירים הנושאים את חותם ז'נבה (COSC), ובכך שהיא מייצרת בעצמה את כל מרכיבי השעונים שלה.

היסטוריה
--------

ב-1874 נפגשו ג'ולס לואיס אודמר בן ה-23 ואדוארד אוגוסט פיגה בן ה-21, שניהם ילידי הכפר לה ברוסה בשווייץ. בסיום לימודיהם עברו לעמק דה-ז'ו כדי לעבוד יחד בייצור שעונים. אודמר החל בייצור של חלקי המנגנונים, ופיגה הרכיב את השעון. בהמשך היה אודמר אחראי על הייצור והפן הטכני של העבודה בחברה, ופיגה התמקד בתחום המכירות. 

ב-1875 יסדו את חברת "Audemars, Piguet et Cie". הסימן המסחרי של אודמר-פיגה נרשם בשנת 1882, אך רק לאחר שבע שנים החברה הוקמה רשמית. בתקופה זו הפכה החברה לאחת מיצרניות השעונים בעלות מספר העובדים הגדול ביותר בכל קנטון וו בשווייץ. החברה פתחה את הסניף הראשון בז'נבה בשנת 1889. 

מ-1882, מהווים תמיד נציגים ממשפחות אודמר ופיגה חלק מדירקטוריון החברה, והם לוקחים חלק בניהול השוטף שלה ובקבלת ההחלטות. החברה מתמחה בייצור עצמי של הרכיבים, והרכבתם בתוך המפעל שלה תחת פיקוח ישיר ובקרת איכות קפדנית.

פעילות ציבורית
--------------

מ-1999 מעניקה החברה חסות מסחרית למרוץ יוקרתי של סוסים גזעיים, "גביע המלכה אליזבת השנייה", אשר נערך בטריטוריות החדשות, הונג קונג.

ב-2007 הציעה החברה את תמיכתה לקרן קלינטון, הפועלת ברחבי העולם בנושאי חינוך, בריאות, עוני ומאבק באיידס.

אודמר-פיגה העניקה חסות גם לקבוצת אלינגהי, קבוצת שיט יאכטות מהמפורסמות בעולם וזוכי גביע אמריקה לשנת 2003. החברה ייצרה עבור הקבוצה סדרת שעונים במהדורה מוגבלת, אשר זכו לפופולריות בעת השקתם.

קולקציות שעונים ידועות
----------------------

* **רויאל-אוק** - קרוי על שם ספינת מלחמה בצי המלכותי הבריטי, שנקראה על שם עץ מפורסם בו מצא המלך צ'ארלס השני מקלט בשנת 1651. רויאל-אוק הראשון יוצר בשנת 1972.
* **רויאל-אוק אופשור** - הגרסה הספורטיבית של רויאל-אוק. הושק לראשונה בשנת 1991.

החברה ייצרה שעון מסדרת ג'ולס אודמר, במהדורה מוגבלת של 126 יחידות, בו שולבו תכונות אסטרונומיות מורכבות כגון: זמני הזריחה והשקיעה, לוח שנה קבוע, ומראה ירח אסטרונומי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אודמר פיגה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של אודמר פיגה
* אודמר פיגה, ברשת החברתית פייסבוק

* אודמר פיגה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* אודמר פיגה, ברשת החברתית אינסטגרם

* אודמר פיגה, סרטונים בערוץ היוטיוב

* אודמר פיגה, באתר פינטרסט
* אתר האינטרנט של היבואנית הרשמית בישראל
* הערוץ של אודמר-פיגה ביו-טיוב
* Tradition und Hightech-Verliebtheit von Audemars Piguet
* אודמר-פיגה מכריזה על המנכ"ל החדש - פרנסואה הנרי בן-נחמיאס

הערות שוליים
------------

1. ↑  ג'סמין אודמר
2. ↑  COSC, בוויקיפדיה האנגלית
3. ↑  לה-ברוסה, בוויקיפדיה האנגלית
4. ↑  Vallée de Joux, בוויקיפדיה האנגלית
5. ↑  גביע המלכה אליזת השנייה", בוויקיפדיה האנגלית
6. ↑  קרן קלינטון, בוויקיפדיה האנגלית
7. ↑  רויאל-אוק, בוויקיפדיה האנגלית
8. ↑  Perpetual\_calendar, בוויקיפדיה האנגלית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 2126666-9
* ISNI: 0000 0001 2173 0027
* LCCN: n94072519
* SUDOC: 260770353
* VIAF: 142581311
* WorldCat: lccn-n94072519

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מבנה   
פרמטרים ריקים [ מיקום ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**גשר מולטקה** (בגרמנית: **Moltkebrücke**) הוא גשר על נהר השפרה בברלין, גרמניה. הגשר שהושלם בשנת 1891, מחבר את האזור הישן של מואביט ליד תחנת הרכבת המרכזית בגדה הצפונית לווילי-ברנדט-שטראסה ומשרדי הפדרל קנצלר (Chancellery) בגדה הדרומית. הגשר נקרא על שמו של פילדמרשל הלמוט פון מולטקה האב, שהיה ראש המטה של הצבא הפרוסי במשך שלושים שנה. מולטקה הלך לעולמו ממש לפני השלמת הגשר והוא נחנך על ידי מחלקת ההלוויה שלו. לגשר שלוש קשתות מוצלבות עשויות אבן חול אדומה, והוא מעוטר בפסלים של יוהנס בוזה, קארל פייפר וקרל יוזף בגס.

היסטוריה
--------

 גשר מולטקה בסביבות שנת 1900
 גשר מולטקה ברלין - ראש אבן של פילדמרשל הלמוט פון מולטקה
בניית הגשר החלה ב-1888 והסתיימה ב-1891.
באזור הגשר התנהלו קרבות קשים במהלך הקרב על ברלין באפריל 1945 בסוף מלחמת העולם השנייה. מגנים גרמנים, כ-5,000 חברי אס אס ופולקסשטורם, חסמו את הגשר בשני קצותיו וחיברו אליו מטעני נפץ כדי להורסו. ב-28 באפריל, יחידות של ארמיית ההלם הסובייטית השלישית, בפיקודו של גנרל מאיור ס.נ. פרברטקין, נלחמה במורד מואביט לעבר הגשר במטרה לכבוש את הרייכסטאג הגרמני שנמצא 600 מטר מהגשר. בשעת בין ערביים תקפו הסובייטים את הגשר. מטעני הפיצוץ גרמו לנזק, ומקטע ממנו נפל לשפרה, אך נותר מספיק שטח למעבר של אנשים וכלי רכב.  עד חצות, דיוויזיות הרובאים ה-150 וה-171 הסובייטיות אבטחו את ראש הגשר מפני התקפת נגד של הגרמנים. מכאן הם עברו לרייכסטאג, וכבשו אותו ב-2 במאי.

למרות שניזוק, הגשר היה אחד הבודדים ששרדו את המלחמה ונותר דומה למבנהו המקורי, אם כי הוא תוקן וחוזק כדי לעמוד בעומס התנועה המודרנית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גשר מולטקה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Read & Fisher, pp. 435.
2. ↑  Read & Fisher, pp. 444.
3. ↑  Beevor, pp. 340, 347–349.

מקורות
* Read, Anthony & Fisher, David, *"The Fall of Berlin"*, WW Norton & Company, ניו יורק, 1992,מסת"ב 0-393-03472-0
* ביבור, אנטוני *"ברלין: הנפילה 1945"*, ספרי ויקינג-פינגווין, 2002,מסת"ב 0-670-88695-5

|  |  |
| --- | --- |
| פורטלפורטל | ברלין |
**יהושע השיל יואל בסאן** (1840 - 26 באוקטובר 1917) היה מן הקונים הראשונים של אדמות פתח תקווה.

ביוגרפיה
--------

הגלובוס שעשה יהושוע השיל
יהושע השיל יואל בסאן נולד בירושלים, בן לאיטה אסתר אביגיל ואליהו שלמה זלמן בסאן. הוא התחתן וחי בחצרו של אביו. בצעירותו היה תלמידו של ר' משה יהודה לייב זילברברג מקוטנא – מחבר "זית רענן". מספר שנים לאחר מכן נשא את חיה גיטל בת ר' שמואל ליאון שכונה "גיסר" בשל המלאכה בה עסק, הוא היה המנהל הראשון על יציקת האותיות בבית דפוסו של ר' ניסן ב"ק בירושלים. כחלק מלימודי האסטרונומיה הוא בנה את כדור הארץ במספרים "כדור אסטרונומי".

הוא היה בין החברים הראשונים שהשתתפו בקניית אדמות פתח תקווה. כמו כן, על חוזה קניית אדמה בסמוך ליריחו חתומים 20 מראשי העדה מוועד הכוללים שבירושלים ובניהם ר' אלי זלמן ובנו ר' יהושוע השיל. הוא ערך לחברים הראשונים את כתב התקשורת הראשון. היה פעיל בביסוס חברת פתח תקווה, בעריכת תוכניותיה ורישומיה ובניהול החשבונות שלה. בארכיונו נצטבר חומר רב לתולדות היישוב.

חייו האישיים
------------

ליהושע השיל נולדו שישה ילדים: יעקב, משה, מרדכי (דוקטור לפילולוגיה בבלטימור), אסתר אשת משה זכרין, חנה שרה אשת מנחם מנדיל הכהן, מרים (מירל) אשר היגרה לשיקגו, צדוק (צלם בירושלים). הסופר חיים המבורגר כתב בספרו "שלושה עולמות" על הנאתו הרבה להיכנס לביתו של יהושע השיל שהיה מסביר פנים לכל אחד.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "יהושע השיל יואל בסאן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1456

הערות שוליים
------------

1. ↑  שרה ברנע, המנעול על כפות בקבר רחל - אליהו זלמן באסאן חרש אומן מן היישוב הישן
**אדמונד לבנדובסקי**, באנגלית: **Edmund Lewandowski**‏.(1914–1998) היה אמן אמריקאי שהוצג לעיתים קרובות בגלריה במרכז העיר לצד אמנים אחרים כמו צ'ארלס שילר, צ'ארלס דמות', ג'ורג'יה אוקיף, רלסטון קרופורד, ג'ורג' אולט ונילס ספנסר.

### ביוגרפיה

אדמונד לבנדובסקי נולד במילווקי, ויסקונסין. הוא למד בבית הספר לאמנות לייטון מ-1931 ועד לסיום לימודיו ב-1934.

### קריירה

מגדל מים, 1914
הוא קיבל משרת הוראה בבית ספר ממלכתי כדי להתפרנס בזמן שהוא עסק בציור, ועבד בפרסום מסחרי ובאיור מגזינים. בשנת 1936, הוא הוזמן על ידי סוחרת האמנות המודרנית הבולטת אדית הלפרט להצטרף לגלריה שלה במרכז העיר. באותה שנה, הוא החל לצייר ציורי קיר של דואר ארצות הברית בהזמנת המדור לציור ופיסול. במהלך 1939 ו-1940 בוצעו על ידו ציורי הקיר עבור סניף הדואר בקלדוניה, מינסוטה וכן בהמילטון, אילינוי, שכותרתו ״על הנהר״; ובסלוטון ויסקונסין את הציור ״שירות דואר אוויר״.

מ-1942 עד 1946, לבנדובסקי יצר מפות והסוואה עבור צבא ארצות הברית וחיל האוויר של ארצות הברית. ב-1947 מונה לפקולטה של בית הספר לאמנות לייטון. עבודתו של לבנדובסקי זיכתה אותו בתערוכה בנושא ״ריאליזם הקסם״ במוזיאון לאמנות מודרנית ניו יורק, 1943. 

ב-1949 עבר לאוניברסיטת פלורידה סטייט, שם נשאר עד 1954. לאחר כהונתו בפלורידה, חזר לבית הספר לייטון, שם היה המנהל עד 1972. תפקידו הסופי היה כפרופסור ויו"ר המחלקה לאמנות ב-1949. אוניברסיטת ווינתרופ ברוק היל, דרום קרוליינה, שם שירת מ-1973 עד 1984. עם פרישתו, הוא מונה לפרופסור אמריטוס.

שירות דואר אויר, 1940
הוא מת ברוק היל, דרום קרוליינה ב-1998.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדמונד לבנדובסקי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Valerie Ann Leeds, "Edmund Lewandowski's Mosaic Murals," American Art Review, 18 (March–April 2006), pp. 142–47.
2. ↑  Valerie Ann Leeds, "Edmund Lewandowski: Precisionism and Beyond," Flint, Michigan: Flint Institute of Arts, 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 8336 3544
* LCCN: no93028098
* RKD: 87874
* SNAC: w6ng5gnr
* VIAF: 119890105
* WorldCat: lccn-no93028098

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מבנה   
פרמטרים ריקים [ מיקום ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

גשר מצודת לונדון
גשר המצודה מורם
**גשר מצודת לונדון** (באנגלית: **Tower Bridge**, "טאוור ברידג'") הוא גשר בלונדון מעל הנהר תמזה, בקרבת מצודת לונדון. הגשר מקשר בין גבעת מצודת לונדון ורובע סאת'ק. הגשר משלב אלמנטים של גשר תלוי וגשר מתרומם.

הקמת הגשר ותכנונו
-----------------

בסוף המאה ה-19 התגבר הצורך בגשר נוסף במורד נהר התמזה. הגשר המזרחי ביותר עד אז היה גשר לונדון. מעבר תת-קרקעי להולכי רגל הוקם מתחת לתמזה, אולם נדרש מעבר רחב יותר לשימוש כלי רכב (אז - עגלות וסוסים). לא ניתן היה לבנות גשר רגיל, שכן בין מצודת לונדון לבין גשר לונדון שכן אזור נמל שנקרא "הבריכה של לונדון".

בשנת 1876 הוקמה ועדה לפתור בעיה זו, ובתחרות לבניית הגשר שבה השתתפו 50 הצעות, נבחרה בשנת 1884 הצעתו של הוראס ג'ונס, מהנדס העיר לונדון.

לפי ההצעה ייבנו שני מגדלים בגובה 65 מטרים, שביניהם יהיו שני גשרי הרמה שניתן להרימם לזווית של 86 מעלות, על מנת לאפשר מעבר ספינות. משקל כל גשר מורם 1,000 טון, ועל פי התכנון המקורי הורם הגשר באמצעות מנועי קיטור. כיום מורמים הגשרים באמצעות הנעה חשמלית. בין שני המגדלים נבנה מעבר מוגבה להולכי רגל, כדי שאלו לא ייאלצו להמתין לירידת הגשר בעת מעבר ספינות. המעבר לא זכה לפופולריות רבה: העוברים בגשר העדיפו להמתין לירידת גשר ההרמה ולא לטפס במדרגות הרבות המובילות למעבר העילי.

הקמת הגשר
---------

בניית הגשר החלה בשנת 1886 ונמשכה 8 שנים. בעבודה השתתפו 432 עובדים. בשנת 1887 נפטר האדריכל ג'ונס, וסגנו סר ג'ון וולף-בארי החליף אותו. וולף בארי שינה את תוכנית המגדלים ונתן להם סגנון ויקטוריאני-גותי.

הגשר נפתח לתנועה ב-1894. אורכו 244 מטר, גובהו מפני המים כ-8.6 מטר, רוחבו 61 מטר.

מוזיאון גשר המצודה
------------------

מעבר הולכי הרגל שנמצא בחלקו העליון של הגשר נסגר בשנת 1910 ומשמש כיום כמוזיאון להיסטוריה של הגשר.

ראו גם
------

* תקרית הטיסה בגשר מצודת לונדון

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטלים: |
| --- |
|  | **פורטל לונדון** |
|  | **האדריכלות** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גשר מצודת לונדון** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של גשר מצודת לונדון (באנגלית)
* גשר מצודת לונדון, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* גשר מצודת לונדון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* תמונות אוויריות של גשר מצודת לונדון
* בניית הגשר (אורכב 20.06.2011 בארכיון Wayback Machine) (באנגלית)

| גשרי מרכז לונדון, ממערב למזרח |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| צ'לסי • גרובנור • ווקסהול • למבת' • וסטמינסטר • הנגרפורד • ווטרלו • בלקפריירס • בלקפריירס (רכבת) • מילניום • סאת'ק • רחוב קנון • לונדון • מצודה |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **מעלה הזרם**:**גשר לונדון (כלי רכב)  מנהרת טאוור** | **גשרים ומנהרות  החוצים את התמזה** | **מורד הזרם**:**מנהרת התמזה (מנהרת רכבת)** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007534579005171
* GND: 1026421128
* LCCN: sh89005668
* VIAF: 315529968
* WorldCat (עם VIAF): 315529968

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מבנה   
פרמטרים [ מיקום ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**גשר ריו-ניטרוי** (בפורטוגזית **Ponte Rio-Niterói**) הוא גשר הנמצא במפרץ גואנברה ומחבר בין הערים ריו דה ז'ניירו וניטרוי שבברזיל. באופן רשמי הוא נקרא **גשר הנשיא קוסטה אה סילבה** (**Ponte Presidente Costa e Silva**), על שמו של הנשיא ארטור דה קוסטה אה סילבה שאישר את בנייתו.

היסטוריה
--------

ב-23 באוגוסט 1968 החל פרויקט הבנייה את דרכו במעמד אליזבת השנייה מלכת הממלכה המאוחדת והנסיך פיליפ דוכס אדינבורו לצד מריו אנדראזה, שר התחבורה של ברזיל. בניית הגשר מומנה בעזרת הלוואת מבנקים אנגליים וממשלת ברזיל. העבודות הבנייה החלו ב-1969 ונמשכו עד 1974. אורכו 13.29 קילומטר, מתוכם 8.836 קילומטר על פני המים. רוחבו של הגשר 26.60 מטר. הגובה המרבי של המקטע המרכזי הוא 72 מטר מעל פני הים. שני נתיבי נסיעה של 12.20 מטר כל אחד, ובכל אחד מהם שלושה מסלולים.

עם חנוכתו היה הגשר השני באורכו בעולם והארוך ביותר ללא שימוש במגדלים. תכנון באמצעות מגדלים לא התאפשר מאחר שהוא ממוקם בנתיב הטיסה של נמל תעופה סנטוש דומונט, ומגדלים על פני הגשר היו חוסמים את נתיבי הגישה אל שדה התעופה.

עם סיום העבודות עמד צפי מעבר כלי הרכב היומי על 9,202 מכוניות, 4,868 משאיות, 1,795 אוטובוסים ובסך הכול 15,865 כלי רכב. כיום עוברים בממוצע יותר מ-230,000 כלי רכב על הגשר. מאז שנת 1995 נוהל הגשר בידי חברה פרטית. הגשר הוא חלק מהכביש הארצי BR-101.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גשר ריו-ניטרוי** בוויקישיתוף
* אתר המציג צילום תנועת מכוניות על הגשר

הערות שוליים
------------

1. ↑

גשר ריו-ניטרוי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 315129743
* WorldCat (עם VIAF): 315129743

 |
**כתונת הפסים** היא בגד שלפי המקרא נתן יעקב במתנה ליוסף בנו. בעיני שאר בני יעקב סימלה כתונת הפסים את העדפתו של יוסף על פניהם, דבר שהגביר את השנאה אליו, והוביל לבסוף למכירתו למצרים.

הכתונת
------

אחי יוסף מביאים את כתונת הפסים ליעקב. מאת ג'ון מורפי, 1782.אחי יוסף מביאים את כתונת הפסים ליעקב.
כתונת הפסים הייתה לבוש או חולצה שנתן יעקב ליוסף בנו, וככל הנראה הייתה עשויה פשתן (או כותנה). במשמעות המילה "פסים" נחלקו הפרשנים המסורתיים: יש שראו במילה זו תיאור של בד הכתונת, שהיה עשוי פסים-פסים של אריג שנצבע בצבעים שונים, יש שראו ב"פסים" מילה המתארת בד רקום, ויש שסברו שהיא מתארת את אורך השרוולים של הכתונת, שהגיעו עד "פס היד". יש הסבורים שפסים אלו היו בצבע תכלת יוקרתי. למרות כל הניסיונות לשחזר את צורתה של כתונת הפסים, קשה לקבוע בוודאות כיצד היא נראתה בפועל (גלפז-גלר).

משמעותה
-------

מהמקרא עולה שכתונת הפסים ביטאה את אהבתו של יעקב ליוסף בנו הצעיר: "וישראל אהב את יוסף מכל בניו כי בן זקונים הוא לו ועשה לו כתונת פסים" (בראשית לז, ג). לאחר שנמכר יוסף בידי אחיו למצרים, טבלו האחים את כתונת יוסף בדם עז ששחטו, והביאו אותה לאביהם כממצא שמעיד על מותו של יוסף (שם, לא-לב).

אזכורים נוספים
--------------

כתונת פסים נזכרת גם במעשה אמנון ותמר: "ועליה כתונת פסים כי כן תלבשנה בנות במלך הבתולות מעילים" (שמואל ב יג, יח). מן ההקשר ברור שמדובר בבגד עליון יוקרתי. יש שראו בדבר ראיה לכך שכתונת הפסים של יוסף ביטאה את תפקידו הרם במשפחת יעקב.

התייחסויות בתרבות
-----------------

מונח דומה, "כתנות פסים", פותח את שירו של משה אבן עזרא "כתנות פסים לבש הגן", כתיאור ליופיו של הטבע.

הכתונת נזכרת בשמו של המחזמר יוסף וכתונת הפסים המשגעת, ובשיר הישראלי כתונת פסים היא מסמלת את ריבוי הגוונים בעם.

הכותנת נזכרת גם בשיר משנת 1971, "Coat of Many Colors", של הזמרת דולי פרטון.

היצירה "כתונת איש המחנות", של אבנר טריינין, מבוססת על סיפור כתונת הפסים של יוסף.

ראו גם
------

* כתונת (בגד כהונה)

לקריאה נוספת
------------

* ויקימילון ערך מילוני בנושא **כתנת,**  בוויקימילון
* ד"ר פנינה גלפז-גלר, על שתי כותנות פסים, בתוך: **קולם של בגדים: מלבושים במקרא**, הוצאת כרמל, תשס"ח
* יעקב עציון, כתנות ללא פסים, **מעמקים: כתב עת וירטואלי לספרות ואמנות**, 37, טבת תשע"א

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כתונת הפסים** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  אבן עזרא בראשית לז ג, ד"ה פסים.
2. ↑  מצודת ציון שמואל ב י ג יח, ד"ה פסים
3. ↑  ילקוט שמעוני בראשית לז, ג; בראשית רבה סדר וישב פפ"ד, ח.
4. ↑  כתנות פסים לבש הגן באתר פרויקט בן-יהודה.
5. ↑  צילה רון, עיון בשירו של אבנר טריינין "כתונת איש המחנות". ספרות ילדים ונוער, שנה י"א, גליונות ב'-ג' (מ"ב-מ"ג) (1985), עמ׳ 54–64.
שגיאות פרמטריות בתבנית:מבנה   
פרמטרים ריקים [ מיקום ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**גשר נחל שקמה** או **גשר הרכבת** הוא גשר שעובר מעל נחל שקמה, וממוקם בסמוך לשמורת הטבע פורה. הוא אחד מהגשרים הרבים שנבנו בידי העות'מאנים ב-1916 ברחבי הנגב המערבי כתשתית להנחת מסילת הרכבת מנחל שורק לקוסיימה. מסילת רכבת זו איפשרה מעבר כוחות ואספקה רבים דרומה כדי לתמוך במאמץ הטורקי לכבוש את תעלת סואץ בתקופת המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. בפועל, בניית המסילה הושלמה עד ניצנה שם הקימו הטורקים מחנה לוגיסטי גדול. לאחר ניצחון הבריטים במערכה על הגנת תעלת סואץ הם החלו לבנות מסילה מקבילה לאורך החוף. במאי 1917 חיבלו הבריטים במסילה הטורקית במספר נקודות מדרום לבאר שבע והטורקים לא השתמשו במסילה מדרום לעיר ואף פירקו אותה לטובת מיזמים צבאיים אחרים. 

מבנה הגשר היה בעל קשתות והיה עשוי מאבן בדומה לגשרים נוספים שנבנו במסגרת פרויקט מסילת הרכבת בנגב.

בתקופת המנדט הבריטי היווה הגשר חלק מקו דמשק באר שבע עד שנת 1927 אז הופסק השימוש בקו משתי סיבות: רוחב המסילה העות'מאנית שהיה צר בכ-40 ס"מ מהסטנדרט הבריטי וחוסר כדאיות עקב דלילות האוכלוסייה. לאחר שהופסק השימוש ברכבת הוסרו מסילות הרכבת מן הגשר, חלק מחומרי הגלם שמהם נבנה הגשר נבזזו על ידי מקומיים לצורך בניית בתים באזור. ב-1956 נחנכה מסילת הדרום לבאר שבע שעברה במסלול מזרחי למסלול המקורי של הרכבת העות'מאנית. 

אי תחזוקת הגשר ושדידת אבני האומנות והכנפיים ערערו את יציבות הגשר עם השנים ובשנת 1970 הוא התמוטט במהלך שיטפון בנחל שקמה. כיום נותרו מן הגשר רק חלקיו הסמוכים לגדות הנחל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גשר נחל שקמה** בוויקישיתוף
* אתר מרחב שקמה-אתר האינטרנט של שמורת הטבע.
* חוברת של"ח של משרד החינוך- חוברת המכילה מידע על המסלול והאזור בו הגשר ממוקם.

| מסילת הרכבת מנחל שורק לקוסיימה |
| --- |
| אישים | היינריך אוגוסט מייסנר | גשר הרכבת מעל נחל באר שבעגשר הרכבת מעל נחל באר שבע |
| תחנות רכבת | תחנת נחל שורק • תחנת א-תינה • תחנת תל-שרע • תחנת באר שבע • תחנת ביר אל-מחטה בביר-עסלוג' |
| גשרים על נחלים | נחל שקמה • נחל פטיש • נחל באר שבע • הגשר בביר עסלוג' • נחל לבן • נחל ניצנה • נחל בארותיים |
| אתרים | מגדל המים בתחנת באר שבע |
| אירועים | פעולת החבלה במסילה לקסיימה • הפצצת תחנת באר שבע |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מבנה   
פרמטרים ריקים [ מיקום ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**גשר שְלוּש** הוא גשר ברזל ברחוב שלוש בשכונת נווה צדק בתל אביב-יפו. גשר הברזל מחבר את רחוב אילת ליד שכונת פלורנטין עם רחוב שלוש בשכונת נווה צדק. הגשר נבנה מעל המבתר שנחפר בגבולה הדרומי של נווה צדק לצורך הנחת מסילת הרכבת יפו–ירושלים בשלהי המאה ה-19, ונחשב לגשר המודרני הראשון שהוקם בתל אביב-יפו (הקדים את גשר יהודה הימית ביותר מ-30 שנה). אורכו של הגשר 8 מטרים, גובהו 5 מטרים ורוחבו 4 מטרים.

היסטוריה
--------

ב-1892 עבר להתגורר בשכונת נווה צדק אהרן שלוש, מראשי העדה הספרדית ביפו, צורף, חלפן כספים וסוחר קרקעות. שלוש היה נוסע ליפו בכרכרה מדי יום, לחנות התכשיטים שבבעלותו. באחת הפעמים התהפכה כרכרתו במהלך חציית המבתר שבו עברה מסילת הברזל (כיום פארק המסילה), והוא נפצע. מושל יפו, ששמע על המקרה, ציווה על הקמת גשר בין גדות המבתר, שלימים נקרא על שמו של שלוש. את הגשר הקימה "החברה הפריזאית לעבודות ציבוריות ולבנייה", החברה הצרפתית שבנתה את מסילת הרכבת מיפו לירושלים, שהושלמה באותה שנה.

בתקופת המנדט הבריטי הוגבה מבנה הגשר, כדי לאפשר את מעבר הרכבות הבריטיות שהיו גבוהות יותר מאלה העות'מאניות (כיום עדיין ניתן להבחין בהבדל אבני הגשר המקורי לאבני ההגבהה המנדטורית). תיאור של הגשר מופיע גם בציורה של ציונה תג'ר "הרכבת בנווה צדק" (1928).

בשנת 2000, הוכרז כמבנה מסוכן, ועיריית תל אביב ביצע בו שיקום. השיפוץ כלל חיזוק קורות הפלדה והמעקות, והחלפת אלמנטים שלא ניתן לשפץ.

הקו האדום של הרכבת הקלה, עובר מתחת לאדמה שמתחת לגשר. מוצא החלק התחתי של הרכבת הוא בשכונת נווה צדק (תחנת אליפלט) הסמוכה, לאחר תחנת אליפלט הרכבת עוברת לפעול בנתיב עילי לכיוון יפו, דרך שדרות ירושלים ועד לבת ים. תוכנית לסלילת כביש מהיר מעל נתיב הרכבת הוקפאה בלחץ ועד תושבי השכונה.

באוגוסט 2018 הגשר פורק על ידי חברת נת"ע כחלק מפרויקט בניית המנהרה עבור הרכבת הקלה. באפריל 2019 הושלמה בנייתו מחדש והוא נפתח שוב לתנועה. במאי 2020 החלה הקמתו של פארק המסילה מתחת לגשר בתוואי המסילה היסטורי, ומעל למנהרת הרכבת הקלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גשר שלוש** בוויקישיתוף
* נווה צדק שלנו (אורכב 07.08.2020 בארכיון Wayback Machine) אתר פעילים של ועד השכונה למען מיתון תוכניות פיתוח.
* גשר שלוש – הגשר שנבנה לאיש אחד, מתוך האתר של צבי אברהם פומרוק - נינו של אהרן שלוש

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוד הכהן, ‏נווה צדק: החלו עבודות לשיקום גשר שלוש, באתר גלובס, 22 במאי 2000
2. ↑  איתי בלומנטל, רכבת חדשה, מסילה היסטורית: החלו עבודות הקו האדום בנווה צדק, באתר ynet, 14 במאי 2017
הרב **יוסף גרשון כרמל** (נולד ב־8 ביוני 1953) הוא ראש כולל ארץ חמדה בירושלים ואב"ד "ארץ חמדה - גזית".

תולדות חייו
-----------

נולד בירושלים בכ"ה בסיון שנת תשי"ג, נינו של הרב יוסף גרשון הורביץ (רבה של מאה שערים) ודור שביעי לתלמידי הגר"א. למד בישיבת נתיב מאיר. היה ממייסדי ישיבת ניר קריית ארבע, בה שימש כר"מ במשך כעשור. שירת בצה"ל בחיל השריון, ולחם במלחמת יום הכיפורים ובמלחמת שלום הגליל. החל משנת תשמ"ה החל לשמש כמרצה בכיר במכללה ירושלים. בשנת תשמ"ז התמנה לכהן כראש בית המדרש במכון מאיר למשך כשנה. 

באלול תשמ"ז ייסד יחד עם הרב משה ארנרייך את כולל ארץ חמדה, תחת נשיאותו של הרב שאול ישראלי. עד היום מכהן הרב כרמל כראש הכולל יחד עם הרב ארנרייך. בשנת תשס"ו ייסד מכון 'ארץ חמדה' את בית הדין "משפט והלכה בישראל", שפעל תחילה בתל אביב ובירושלים. בשנת תשס"ט אוחד בית הדין של 'ארץ חמדה' עם "איגוד בתי הדין - גזית", לרשת בתי דין בשם "ארץ חמדה - גזית". לאורך כל השנים הרב כרמל מכהן כאב"ד בבית הדין בירושלים, ובפועל הוא ממובילי ומתווי המדיניות של רשת בתי הדין 'ארץ חמדה - גזית'.

הרב כרמל עומד בראש פרויקט "Ask The Rabbi" ("שאל את הרב") שנתן עד כה למעלה מ-15,000 תשובות בהלכה באנגלית לפונים מרחבי העולם, בהם רבני קהילות רבים.
שמו הוצע בעבר כמועמד לכהן כרבה של ירושלים.

אחותו שלומית נשואה לרב יהודה קרויזר.

ספריו
-----

* **צפנת אליהו** - ביאור על ביאור הגר"א לשולחן ערוך חושן משפט - הלכות נזקי ממון.
* בעריכתו ובהכוונתו: שו"ת **במראה הבזק** - סדרת ספרי שו"ת שכתבו רבני המכון לשואלים ורבנים מרחבי העולם בכל תחומי ההלכה.
* **צפנת ישעיהו** - ביאור מקיף על ספר ישעיהו. בהוצאת מגיד.

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות חייו באתר ארץ חמדה
* שיעורי הרב כרמל באתר ישיבה
* כל הכתבות על הרב יוסף כרמל, באתר ערוץ 7
* יהודה יפרח, ‏"רב שישן בלילה כשמונח לפתחו מקרה של עגונה – מועל בתפקידו", בעיתון מקור ראשון, 2 ביולי 2018
* "צעקתי לא לירות" סיפור הטלית שהצילה במלחמת יום הכיפורים, באתר הידברות
* יוסף גרשון כרמל (1953-), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007583723105171
* LCCN: nr92009551
* VIAF: 100884872
* WorldCat (עם VIAF): 100884872

 |
**שפת אימי** הוא אלבום האולפן הרביעי של קורין אלאל אשר יצא לאור ב-1990. האלבום כולל 12 שירים, מתוכם 4 שירים שכתב אהוד מנור והלחינה אלאל ו-8 שירים שבוצעו במקור בצרפתית, בהם "החיים בוורוד", "שלושת הפעמונים" ו"המנון לאהבה" של אדית פיאף, ו"אי שם בלב" של ז'ורז' ברסנס. את השירים תרגם מנור.

האלבום מבוסס על הקלטת המופע "שפת אמי" בבימוי צדי צרפתי, שזכה להצלחה גדולה. עשרה משירי האלבום הוקלטו ישירות בהופעה חיה בצוותא.

אלאל עיבדה והפיקה את לחניה ל"קשר הירח", "זאת לא חוכמה לומר Je T'aime" ו"נפוליאון" ואת השירים הצרפתיים "שלושת הפעמונים", "המיטה של לולה", "המנון לאהבה", "אי שם בלב", "ספק גדול", "גולגולת" ו"בירבורים". שני שירים נוספים - "שפת אמי" שהלחינה אלאל ו"החיים בוורוד", עובדו והופקו בידי עובד אפרת.

יחד עם אלאל (בשירה וגיטרות), השתתפו במופע גם שלמה דשת בתופים, ערן צור בבס ושירה ואבשלום כספי בקלידים ושירה.

לדברי אלאל, תחילה התנגדה לרעיון המופע המבוסס על שאנסונים צרפתיים. "בהתחלה לא רציתי בכלל לעשות את הפרויקט הזה... בתור עולה חדשה, ככה עוד הרגשתי קצת, לעשות אלבום שלם ולהודות בפומבי שאדית פיאף היא מקור ההשראה שלי".

האלבום יצא כשנה לאחר האלבום "אנטארקטיקה", אך נחל הצלחה פחותה. "'שפת אמי', כשזה לא (הצליח) ככה, אמרתי 'היי, איפה הקהל של 'אנטארקטיקה'?", אמרה אלאל לימים.

רשימת רצועות
------------


| שפת אימי |
| --- |
| מס' | שם | משך |
| 1. | שפת אימי | 3:46 |
| 2. | שלושת הפעמונים | 5:04 |
| 3. | מיטה של לולה | 3:33 |
| 4. | המנון לאהבה | 3:59 |
| 5. | אי שם בלב | 4:34 |
| 6. | ספק גדול | 3:53 |
| 7. | קשר הירח | 4:02 |
| 8. | זאת לא חוכמה לומר | 3:24 |
| 9. | גולגולת | 3:21 |
| 10. | בירבורים | 5:12 |
| 11. | נפוליאון | 2:24 |
| 12. | החיים בוורוד | 3:54 |
| **משך כולל:** | **38:22** |

קישורים חיצוניים
----------------

* האלבום שפת אימי באתר ספוטיפיי
* יוסי חרסונסקי, אלאל יודעת מהיכן באה, מעריב, 5 באוגוסט 1990

הערות שוליים
------------

1. ↑  יעל גבירץ, ⁨זו לא חוכמה לומר ז'ה־טם⁩, באתר חדשות, ‏5 ביולי 1990
2. ↑  סטריאו ומונו, סטריאו ומונו, אתר הדיסקוגרפיה של המוסיקה הישראלית
3. ↑  עמית שהם, אלאל בשיא, באתר חדשות, ‏18 באוקטובר 1990
4. ↑  קורין אלאל, זן נדיר מסביר, באתר מקור ראשון
5. ↑  אתר למנויים בלבד בן שלו, קורין אלאל: "הבנתי שכבד לא עובד, ויצאתי לחפש מלים אחרות", באתר הארץ, 3 ביוני 2019
**חניכות** היא שיטה להכשרה ואימון כוח אדם במקצועות האומנות, החקלאות ועבודות הכפיים. **חניכים** מפתחים את הקריירה שלהם אחרי תקופת חניכות. מרבית ההכשרה בתקופת החניכות נעשית במקום העבודה ובלימוד תוך כדי עבודה. לעיתים קיים גם חלק תאורטי לא פורמלי.

בישראל
------

בישראל נמצאת מערכת החניכות באחריות משרד העבודה והרווחה מתוקף **חוק החניכות** (תשי"ג) והיא מהווה חלופה למערכת החינוך של משרד החינוך, במסגרת "בתי ספר תעשייתיים". המערכת משלבת עבודה מעשית עם לימודי מקצוע. עד 1978, עת היה נהוג שכר לימוד מדורג בבתי ספר תיכוניים, היוותה החניכות קרש קפיצה לתלמידים אשר יד הוריהם לא השיגה לממן את לימודי התיכון. מאז החלת חוק חינוך חובה עד כיתה י', מופנים למערכת החניכות בעיקר תלמידים אשר הישגיהם חלשים. במערכת למדו, נכון לשנת 2004, כ-13,000 תלמידים ותלמידות.

בשנת 2016 החל משרד העבודה והרווחה, בשיתוף ג'וינט ישראל-תב"ת, להפעיל את תוכנית סטארטר – תוכנית הכשרה למבוגרים המלווה בחניכות.

חניכה רוחנית
------------

חניכות בתחום הרוחניות שונה מהנזכרות כאן. היא מבוססת על העברת מידע מאדם בעל כישורים מוכחים בתחומי הדת והאמונה. יכול אדם להעביר את הידע הזה מאב לבנו. יכול אדם לרכוש ידע זה ממורה רוחני. הידע יכול להיות סודי או לא סודי. הוא מהווה כר נרחב, מצד אחד לשרלטנים, ומצד שני לאנשים בעלי יכולות פאראפסיכולוגיות.

חניכה בתחום האמנות
------------------

חניכות בתחום האמנויות, גם היא העברת ידע, לעיתים, שאיננו נלמד בבתי ספר. לדוגמה, בתחום התיאטרון היפני המסורתי העברת המידע נעשתה תמיד בדרך זו. כמעט בכל אמנות כמו התיאטרון, הקולנוע, יש ללמוד לא רק בבתי הספר הרגילים, אלא גם מאדם בעל ניסיון, המעביר את הלומד ניסיונות ומבחנים על מנת לחשלו, ולהעניק לו את האמון המקצועי. כך גם במוזיקה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **חניכות** |

* משרד העבודה והרווחה, האגף להכשרת נוער

הערות שוליים
------------

1. ↑  משרד העבודה והרווחה, דבר הממונה על חניכות ונוער
2. ↑  מחקר לקידום חדשנות בהכשרה מקצועית. דף מחקר באתר של מכון מאיירס-גוינט-ברוקדייל.
**בית הספר השש שנתי ע"ש אחד העם** הוא מוסד חינוכי שש שנתי ועל יסודי הפועל בעיר פתח תקווה.

היסטוריה
--------

תיכון אחד העם הוקם ב-1959 בפתח תקווה ושמו הראשון היה "תיכון עירוני ב'". ב-1960 הוחלף שמו של בית הספר ל"תיכון אחד העם" על שמו של אשר גינצבורג.

ב-4 בפברואר 1963 קיבל בית הספר אישור ממשרד החינוך על הצטרפות תיכון אחד העם למשרד החינוך ולחלק מחוק חינוך חובה חינם. בספטמבר 1997 התיכון עבר למבנה חדש בשכונת אם המושבות בפתח תקווה.

מעל 20 שנה, תיכון אחד העם הוא בית ספר למחוננים, המסיים את מסלול המחוננים בפתח תקווה.

ב-1 בספטמבר 2013 נחנך מבנה החטיבה ע"ש אחד העם, בו לומדים תלמידי כיתות ז' עד ט' ולאחר סיומו ממשיכים לתיכון אחד העם.

ב-2021, בעקבות הסגירה של חטיבת הביניים רשיש, בחטיבת הביניים ע"ש אחד העם לומדים גם מחוננים.

נכון לאפריל 2022, מנהלת התיכון היא יעל בצלאל, מנהלת השש-שנתי ומנהלת חטיבת הביניים היא ורדינה אוס.

פרטים נוספים
------------

התיכון קרוא על שמואשר צבי גינצבורג (אחד העם)
המבנה הנוכחי של התיכון שש שנתי אחד העם נמצא ברחוב זכרון יעקב 52 בפתח תקווה והוא נבנה ב-1995. בתיכון לומדים תלמידים מכיתות י, י"א וי"ב לאחר שסיימו את חטיבת הביניים אחד העם הסמוכה לתיכון. בתיכון יש 16 מגמות שאותן התלמידים יכולים לבחור, בתיכון חובה ללמוד מגמה אחת ואפשר ללמוד עד שתי מגמות. בין המגמות שיש בתיכון אחד העם: קולנוע, תיאטרון, מדעי המחשב, כימיה, פיזיקה, מדעי הטבע (ביולוגיה), ספורט וחינוך גופני, ערבית ומזרחנות.

ראו גם
------

* רשימת בוגרי ובוגרות בית הספר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הספר השש שנתי אחד העם** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של בית הספר השש שנתי אחד העם

הערות שוליים
------------

1. ↑  לא רק אחד העם רמת ורבר: חטיבת ביניים נוספת בעיר עשויה להיסגר בסוף השנה, באתר מלאבס פתח תקווה, ‏2020-12-10
2. ↑  רשימת בתי ספר, באתר עיריית פתח תקוה