recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
גלידת הסנדוויץ' של החברה, "טופוטי קיוטיז"
**Tofutti Brands בע"מ** היא חברה אמריקאית שבסיסה בניו ג'רזי המייצרת מגוון של מוצרי מזון ללא חלב המבוססים על סויה, תחת המותג "טופוטי". החברה הוקמה בשנת 1981 על ידי דייוויד מינץ. טופוטי מוכרת תחליף גלידה לשוק הרגיש ללקטוז, כשר, בעל אלרגיה למזון, צמחוני וטבעוני.

מאז סוף שנות השמונים בקנדה, **Tofutti-Cholac Foods** מפיצה מוצרי טופוטי לסופרמרקטים, למכולת, ולחנויות מזון בריא.

היסטוריה
--------

דייוויד מינץ, מייסד החברה, 1982
בשנות השבעים דייוויד מינץ, בעל חברות קייטרינג בניו יורק, החליט לייצר גלידות ללא-חלב מטופו, עבור לקוחותיו שומרי הכשרות מהקהילה היהודית בניו יורק, שנמנעו מאכילת בשר וחלב ביחד. גלידת "טופוטי" הוצגה בשנת 1981, אחרי תשע שנות פיתוח. מינץ נפטר בשנת 2021.

מוצרים
------

מוצריהם של טופוטי כוללים בין היתר תחליף לגלידה חלבית, ובנוסף שמנת חמוצה, גבינת שמנת, גבינה פרוסה, וגבינת הריקוטה "Better Than Ricotta" המבוססות על סויה. מוצרים נוספים כוללים מנות להכנה, כמו פיצה ללא חלב ו"קיוטיז" או "טופוטי קיוטיז" (Tofutti Cuties), גרסתם לקסטה.

מניה
----

בעבר נרשמה בבורסה של ניו יורק תחת סמל המניה TOF. 

טופוטי נמחקה בשנת 2016 וכעת היא נסחרת מעבר לדלפק תחת הסמל TOFB בשוק OTCQB.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Tofutti
* Tofutti, ברשת החברתית פייסבוק

* Tofutti, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* Tofutti, ברשת החברתית אינסטגרם

* Tofutti, באתר פינטרסט

הערות שוליים
------------

1. ↑  Roberts, Sam, *David Mintz, Whose Tofutti Made Bean Curd Cool, Dies at 89*, The New York Times, Sunday, March 7, 2021
2. ↑  Geist, William E. "About New York", *The New York Times*, June 20, 1984. Accessed June 21, 2017.
3. ↑  Haggerty, James (9 במרץ 2021). "David Mintz Turned Tofu Into a Nondairy Ice Cream". *Wall Street Journal*. נבדק ב-14 במרץ 2021. `{{cite news}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Tofutti Announces Transfer to OTCQB® market". 24 באוקטובר 2016. נבדק ב-23 בנובמבר 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**ציקלופרופאן** הוא ציקלואלקאן עם הנוסחה המולקולרית C3H6, המורכב משלושה אטומי פחמן היוצרים טבעת, כאשר כל אחד מהם קשור לשני אטומי מימן. הקשרים בין אטומי הפחמן הרבה יותר חלשים מאשר קשרים אופייניים בין פחמנים, כתוצאה מהזווית בת 60 המעלות בין אטומי הפחמן (הרבה יותר קטנה מהזווית האוקטהדרית הרגילה - 109.5 מעלות).

ציקלופרופאן הוא חומר מרדים בשאיפתו. הוא איננו נמצא בשימוש בשל האקטיביות הקיצונית שלו בתנאים נורמליים: כאשר הוא מתערבב עם חמצן יש סיכוי סביר לפיצוץ.

המתח הזוויתי בין קשרי פחמן-פחמן במולקולה אוצר בה אנרגיה פוטנציאלית רבה הנובעת ממתח טבעתי. בצורה טהורה, ציקלופרופאן יתפרק לפחמימנים קוויים, וביניהם פרופאן רגיל, לא טבעתי. הפירוק הזה יכול להיות כרוך בפיצוץ, במיוחד אם הציקלופרופאן הוא בצורת נוזל, אם מופעל עליו לחץ, או אם מאחסנים אותו במכלים. פיצוצים של ציקלופרופאן וחמצן הם אפילו יותר עוצמתיים. בטמפרטורת חדר, נפחים מספקים של ציקלופרופאן נוזלי יתפוצצו לבדם, בלי התערבות חיצונית. כדי למנוע זאת, הנוזל מובל בצילינדרים ממולאים בצמר טונגסטן, שמונע התנגשויות מהירות בין המולקולות ומשפר בצורה משמעותית את היציבות של הציקלופרופאן. הצינורות שמחזיקים בתוכם את החומר צריכים להיות בקוטר קטן, או ממולאים במתכת לא מגיבה או צמר זכוכית, כדי למנוע פיצוצים. גם אם כל אמצעי הזהירות האלה מבוצעים, ציקלופרופאן הוא חומר מסוכן, שלא משתמשים בו כבר ברפואה להרדמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ציקלופרופאן** בוויקישיתוף
* ציקלופרופאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  [Active Thermochemical Tables ]

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007538312705171
* BnF: cb121769798 (data)
* GND: 4148622-5
* LCCN: sh85035101
* NKC: ph184804

 |
החצר המוזנחת של בית הכנסת לשעבר
**בית הכנסת חארה צגירה** (בערבית: كنيس حارة صغيرة, בתעתיק: חארה צגירה, כלומר: "שכונה קטנה") הוא בית כנסת עתיק באי ג'רבה, תוניסיה.

על בית הכנסת
------------

בית הכנסת ממוקם ברחוב מוקטאר עטיה, צפונית לכיכר העצמאות, בשכונה היהודית לשעבר חארה צגירה, הנקראת כיום אֶר-ריאד, מספר קילומטרים דרומית-מערבית לחוּמְת-סוּק, בירת האי.

בית הכנסת נבנה בשנות השלושים על ידי המתפללים עצמם.

מאחורי החזית החיצונית, יש חצר מרובעת המוקפת באכסדרה עם שלוש קשתות, ובכל פינה יש חדר עבודה. בקצה החצר יש אולם מרובע, שהוא אולם התפילה, שבתקרתו נברשת מקושטת ומעוקלת בעלת שלוש קשתות. אולם התפילה מוביל לחדרי לימוד אחרים ולספרייה. 

בבתי הכנסת בדרום תוניסיה בכלל, וב"אלגריבה" בפרט, אין עזרת נשים. לא ברורה הסיבה לכך אולי מפני שנשים לא נהגו לפקוד בקביעות את בית הכנסת ולא נטלו חלק פעיל בתפילות חגיגיות, כמו בשבת, בראש השנה, ביום הכיפורים ובפורים. גורם אפשרי נוסף הוא היעדר נוהג או הלכה המחייבים הפרדה מוחלטת בין נשים לגברים בבית הכנסת, כך לדברי אנשי המקום, והן נהגו לשבת בחצר הפנימית של בית הכנסת.

ככל שהקהילה היהודית בכפר התמעטה, בית הכנסת ננטש והבניין נמצא כעת במצב מט ליפול. 

הקהילה היהודית של ריאד, המונה כ-80 אנשים, מתפללת כיום בעיקר בבית הכנסת אלגריבה, הממוקם בפאתיו הדרומיים של הכפר.

ראו גם
------

* בית הכנסת חארה
* יהדות ג'רבה
* בית הכנסת אלגריבה
* יהדות תוניסיה

לקריאה נוספת
------------

* חיים סעדון, **תוניסיה** (סדרת קהילות ישראל במזרח במאות ה-19 וה-20), משרד החינוך והתרבות ויד בן-צבי, תשס"ה
* יעקב פינקרפלד, **בתי-הכנסת באפריקה הצפונית**, ירושלים (תשל"ד)
* שמשון צרפתי, **תוניס 'אל כדרה' – תוניס 'הירוקה'**, הוצאת המחבר, (תשנ"ג, 1993)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת חארה צגירה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  כתיב מקורי זה של המקום - חארה צגירה - אינו תעתיק מערבית - אלא נטבע במקורו באותיות **עבריות** (בערבית יהודית) על ידי תושביו היהודיים המקוריים של המקום; האות צ נהגית כמו ס נחצית, והאות ג נהגית כפי שהייתה נהגית בעברית ג רפה: קרוב ל-ר' גרונית.
**מקסים רודאקוב** (ברוסית: **Максим Алексеевич Рудаков**; נולד ב-22 בינואר 1996, סנקט פטרבורג, רוסיה) הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת השוער במועדון הכדורגל רוסטוב.

קריירה
------

### במועדונים

הוא למד בבתי הספר לכדורגל בסנקט פטרבורג. תחילה שיחק בקבוצת הנוער של קירובץ בעמדת החלוץ, לאחר מכן עבר לשער. בהמשך שיחק בלוקומוטיב סנקט פטרבורג ובקבוצת "סמנה זניט".

לפני עונת 2012/2013 נכלל בהרכב קבוצת הנוער של זניט סנקט פטרבורג תחת המספר 51. הוא הופיע לראשונה במדי קבוצת הנוער של זניט כשעלה לשחק במשחק ליגה ב-28 בספטמבר 2012 במשחק הבית נגד לוקומוטיב מוסקבה (2:3). בעונות 2012/13 — 2017/18 שיחק 68 משחקים וספג 77 שערים. הוא הופיע לראשונה בליגת האלופות לנוער בעונת 2013/14 ועד עונת 2015/16 שיחק 10 משחקים וספג 20 שערים.

לפני עונת 2016/2017 הושאל לקבוצת זניט פנזה. הוא שותף בתשעה משחקים. בחורף אותה עונה חזר ל"זניט" וזומן לשחק בגביע ליגת הכדורגל הלאומית בשלושה משחקים בהרכב של "זניט-2" וספג שלושה שערים. בחודשים מרץ ואפריל שיחק באליפות ליגת הכדורגל הלאומית ושיחק בהרכב הקבוע של זניט-2.

בקיץ 2017 היה אמור להישלח למועדון HJK מהליגה הפינית, אבל לבסוף הגיע רק בסתיו. בינואר 2018 — הושאל למשך שנה. הוא הופיע לראשונה במדי הקבוצה הפינית ב-26 בינואר במשחק הגביע מול "Gnistan" הפינית (8:0). באליפות עצמה עשה את הופעת הבכורה ב-21 באפריל במשחק נגד קופס (1:2). בהרכב הקבוצה הוא זכה באליפות הפינית, ב-2018.

בינואר 2020 זומן חזרה לזניט סנקט פטרבורג, עמה להתאמן במחנה האימונים בקטר. אך לא נמצא לו מקום בהרכב ובסופו של דבר עבר לרוסטוב.

### בנבחרת

בשנים 2012–2015 הוזמן לנבחרת הלאומית עד גיל 17 ושיחק בהרכב הנבחרת בגמר הטורניר לזכר ולנטין גרנאטקין 2014, הוכתר לשוער הטוב ביותר של הטורניר. היה בהרכב נבחרת רוסיה בכדורגל, עד גיל 19, כשזו העפילה לגמר אליפות אירופה בכדורגל 2015 (עד גיל 19), אך לא עטה את המדים הלאומיים.

הוא זומן לנבחרת הנוער שבהדרכת ניקולאי פיסארב ושיחק משחק ידידות אחד, ב-10 בנובמבר 2016, נגד שווייץ (1:2).

תארים
-----

### קבוצתיים

* **HJK**:
	+ אליפות פינלנד: 2018

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקסים רודאקוב** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* מקסים רודאקוב באתר *FootballFacts.ru*

הערות שוליים
------------

1. ↑  Максим Рудаков: От «Зенита» до «Зенита»
2. ↑  Вратарь «Зенита-2» Максим Рудаков: Пример Бабурина доказывает — нет ничего невозможного
3. ↑  Максим Рудаков продолжит карьеру в Финляндии
4. ↑  Российский голкипер Рудаков стал чемпионом Финляндии в составе ХИК
5. ↑  Рудаков признан лучшим голкипером Мемориала Гранаткина
**אנדרתה** (געז: እንደርታ) הוא מחוז היסטורי בצפון-מערב אתיופיה וכיום נפה במחוז הדרום מזרחי במדינת תיגראי. הנפה גובלת במזרחה במדינת עפר, בצפונה במחוז המזרחי, במערבה במחוז המרכזי, בדרום מערבה בנפת סמרה ובדרומה בנפת חינטלו וורג'ית.

העיר מקלה, בירת תיגראי ממוקמת כמובלעת בצפון מערב אנדרתה.

היסטוריה
--------

בעברה הייתה אנדרתה לחלק מממלכת אקסום. בתקופת הקיסר יקונו אמלק מושל המחוז היה אנגדה אגזי, בתקופת עמדה ציון היה זה יביקה אגזי אשר הוביל מרד כושל כנגד קיסר. במאה ה-16 פלשו למחוז כוחות אדאל כדי להגיע לקברו של המלך האקסומי אסחאמה. במאה ה-17 אנשי המחוז מרדו כנגד הקיסר סוסניוס ואז שוב בתקופת הקיסר יוהנס הראשון, התקוממויות אלו דוכאו ביד רמה.

הקיסר יוהנס הרביעי קבע את הבירה הקיסרית בעיר מקלה שבמחוז והעלה את חשיבותה של אנדרתה.

סטטיסטיקה
---------

על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה האתיופית לשנת 2007 אוכלוסיית אנדרתה מנתה 114,297 נפשות. שטחה של הנפה היא 3,175.31 קמ"ר וצפיפות האוכלוסייה עומדת על 36.00 נפש לקמ"ר.

לקריאה נוספת
------------

* **Land Evaluation In Enderta District Tigray, Ethiopia(הקישור אינו פעיל)**, 2008

הערות שוליים
------------

1. ↑  אסחאמה הוא המלך האקסומי שקיבל לממלכתו מוסלמים מחצי האי ערב שנרדפו על דתם
2. ↑  Census 2007 Tables: Tigray Region, Tables 2.1, 2.4, 2.5, 3.1, 3.2 and 3.4.
**חִיסְלׇוִויצִ'י** (ברוסית: **Хиславичи**; בפולנית: **Chisławiczi**; ביידיש: **חאסלאוויץ** או **חאסלאוויטש**) היא עיירה (יישוב בסגנון עירוני (רו')) במחוז סמולנסק שבמערב רוסיה, על גדת נהר סוז', בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

היישוב מוזכר לראשונה באמצע המאה ה-15, ובחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכלל בתחום האימפריה הרוסית. העיירה נפגעה קשות בשרפה באמצע המאה ה-19 ושוקמה הודות לנדיבות שר העיר שפתח את היער שלו לתושבים לכרות ממנו עצים בחינם לשיקום בתיהם. שרפה נוספת פקדה את העיירה בשנת 1902.

יהודי חיסלוויצ'י
----------------

בשנים 1848–1864 כיהן כרב העיירה הרב משה נחמיה כהניו שגם הקים בעיירה ישיבה גדולה. בסוף המאה ה-19 נמנו בעיירה 3,642 יהודים מתוך 4,361 תושבים. בשנת 1900 נמנו ביישוב 3,901 יהודים. באותה תקופה, עד שנת 1904, כיהן כרב העיירה הרב אברהם יצחק משכיל לאיתן. אחריו, כיהן כרב העיירה הרב מנחם קרקובסקי, עד שנת 1910. בשנים שלאחר מכן כיהן הרב בן ציון שטרנפלד. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,100 יהודים, כשני שלישים מתושביה, ופעל בה בית ספר יהודי. רבים מהיהודים בעיירה, כולל הקומוניסטים שבהם הקפידו על אכילת בשר כשר ומצוות נוספות. בשנות ה-20 כיהן כרב העיירה, הרב מאיר סטולביץ.

יהודי העיירה היו ברובם מתנגדים. טרם השואה היו שני בתי כנסת של חסידים, וכנגדם שבעה של מתנגדים.

ב-16 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הנאצים במהלך מבצע ברברוסה, ואלו הטילו מיד גזירות שונות על יהודיה, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב. בהמשך מונה בעיירה יודנרט, אשר חבריו נרצחו בידי הנאצים כעבור זמן קצר.

בספטמבר 1941 רוכזו כ-800 עד 900 היהודים שנותרו בעיירה בגטו שהוקם בה, תוך שוד רכושם. יהודי הגטו הועבדו בעבודות כפייה, ובמספר הזדמנויות הצליחו להימלט ממנו מספר יהודים. בהמשך, הובאו לגטו שבעיירה יהודים מכפרי הסביבה.

בסוף ספטמבר 1941 הוצאו להורג קרוב ל-150 מיהודי הגטו, ובינואר 1942 נלקחה מהגטו קבוצת נערים ונערות ליעד לא ידוע, ממנו לא שבו.

ב-20 במרץ 1942 הובלו כ-600 עד 800 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה לגיא סמוך לעיירה, ושם נרצחו כולם.

בין האישים ילידי העיירה נמנים הרב מנחם מנדל משקלוב, תלמידו של הגר"א, והרב יצחק חסלביצ'ר (אבי משפחת חשין), מראשוני העולים בעליית תלמידי הגר"א.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חיסלוויצ'י** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של חיסלוויצ'י
* חיסלוויצ'י (Khislavichi), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
* "חיסלוויצ'י", באתר JewishGen (באנגלית)
* ואדים דובסון, חיסלוויצ'י, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1797–1799), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
* אתר Jewish Chislavichi (באנגלית)
* הערות שוליים

1. ↑  יעקב חפץ ממאהליב דניעפר, רוסלאנד - חאסלאוויץ, המגיד, 30 במאי 1860
2. ↑  קירסאנאוו, המליץ, 14 באוקטובר 1902
3. ↑  חאסלאוויטש, המליץ, 17 בספטמבר 1902
4. ↑  טור שמאל, המליץ, 18 באוגוסט 1903
5. ↑  היבסקציה וגורלה הטראגי, דבר, 29 במרץ 1981
**תרמית זכייה בפרס** היא תרמית נפוצה המופיעה בווריאציות שונות, שמטרתה הוצאת כסף במרמה. תרמיות כאלה לפעמים זוכות בתקשורת הישראלית לכינוי "העוקץ הניגרי" על שמו של תרגיל עוקץ מפורסם מסוג אחר. התרמית מתחילה לרוב ביצירת קשר עם קורבנות אפשריים של התרמית, באמצעות שיחת טלפון, בשליחת הודעה בדואר אלקטרוני או בדרך אחרת. בעת יצירת הקשר מבשרים לקורבן שהוא כביכול אחד הזוכים בפרס כספי גדול (בדרך כלל כמה מאות אלפי דולרים ואף יותר) למשל, בהגרלת הפאוורבול האמריקאית או בהגרלות שונות אחרות, או בסכום כספי גדול בירושה. לעיתים בהודעה מפורטים נתונים אודות תאריך ההגרלה והמספרים הזוכים שהם כביכול המספרים של הנמען. בשלב הבא "הזוכה" מתבקש למסור פרטים אישיים כדי לאמת את זכייתו, מתבקש למסור את פרטי חשבון הבנק שלו לצורך העברת הכסף כביכול, וכן הוא מתבקש לשלם מראש סכום מסוים אשר יוכל לאפשר את קבלת כספי הזכייה לאחר מכן. העברת התשלום מראש מהקורבן אל הפונים אליו היא מטרת התרמית, ולרוב לאחר ביצוע העברת הכספים מהקורבן ייפסק הקשר עם איתו, ומבצעי העוקץ יטשטשו את עקבותיהם על ידי ניתוק או ביטול אמצעי התקשורת שבאמצעותו תיקשרו עם הקורבן, והעברת הכסף שהתקבל מהקורבן בצורה שלא מאפשרת את איתורו והחזרתו. ההסבר שניתן לקורבנות העוקץ היא שהעברת הכספים אל מבצעי העוקץ נדרשת כתשלום מס בגין הזכייה, או תשלום לעורך דין שכביכול אמור לטפל בהעברת הכסף ל"זוכה", או למטרה דומה.

תרמית אחרת היא להבטיח באינטרנט, בהודעות טקסט, או ברשתות חברתיות פרס צנוע יותר, כגן כרטיס טיסה חינם, וזאת כדי לעודד משתמשים ללחוץ על קישור לאתר אחר, שמטרתו לשאוב פרטים אישיים של המשתמש, או לשתול אצלו קוד זדוני, או אפילו לבקש ממנו כופר כסף.

בסוף יולי 2019 התחזה אתר אינטרנט בגנדיה בספרד לחברה סלולרית ישראלית, פנה לגולשים ישראליים באמצעות אתר אינטרנט קופץ והציע להם סמסונג גלקסי S10 או אייפון XS, עבור דמי משלוח של דולר אחד, תמורת מילוי סקר צרכני בדף שעשה שימוש בצבעים ובלוגו של החברה הסלולרית הישראלית, והשאלות בדף היו באנגלית. אחרי מילוי הסקר, חיוב הלקוח בדולר אחד בדף שלא היה שייך לחברה הסלולרית, ומסירת מען הלקוח לקבלת הסמארטפון, הועבר ה"זוכה" למסלול מנוי חודשי של 35 דולר ללא מועד סיום. אחרי פנייה לספק התשלומים של הלקוח, בוטל החיוב בדולר.

מאבק בתרמיות זכייה
------------------

רשויות ממדינות שונות משתפות פעולה כדי למגר את התופעה. כך, בשנת 2009 פסק בית המשפט המחוזי בישראל כי יש להסגיר לארצות הברית ישראלים שביצעו באופן שיטתי תרמית כזו של קשישים אמריקאים רבים.
כאשר תרמית הופכת לנפוצה, עשויות הרשויות לפרסם אזהרה לציבור. כך, בשנת 2013 פרסמה הרשות להגנת הצרכן בישראל אזהרה מפני הודעות זכייה פיקטיביות ב-SMS ובדואר אלקטרוני שמקורן בארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

* מירב קריסטל, "זכיתם" במאות אלפי אירו בסמס? הנה האמת, באתר ynet, 31 במאי 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  נעם ברקן, מעריב, זקנה התמכרה לעוקץ הניגרי, באתר nrg‏, 22 בינואר 2007
2. ↑  הגר בוחבוט, לא זכיתם בכרטיס טיסה, זו הונאת וואטסאפ, באתר ynet, 30 באוגוסט 2017
3. ↑  אתר למנויים בלבד שגיא כהן, זהירות, פישינג: גל של הונאות בווטסאפ ובסמס, באתר "ידיעות אחרונות", 25 באוגוסט 2018
4. ↑  שמואל מיטלמן, החשודים ב"עוקץ הניגרי" יוסגרו לארה"ב, באתר nrg‏, 21 באוקטובר 2009
5. ↑  מירב קריסטל, קיבלתם SMS שזכיתם? אל תתפתו, באתר ynet, 16 בספטמבר 2013
**אריק מ. סמית'** (באנגלית: **Eric M. Smith**) (נולד ב-1964) הוא קצין בדרגת גנרל המשרת כמפקד חיל הנחתים של ארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

סמית' גדל בפלאנו שבטקסס. למד תואר ראשון באוניברסיטת טקסס A&M, במהלך הלימודים הצטרף לתוכנית הכשרת הקצונה של חיל הנחתים וב-1987 התגייס לשירות הצבאי. 

שירת בגדוד השני של רגימנט הנחתים השלישי ולחם עמו במלחמת המפרץ. שימש מפקד פלוגה בגדוד השני של רגימנט הנחתים השני והשתתף במבצע חילוץ האזרחים האמריקאים מליבריה בעקבות מלחמת האזרחים במדינה ב-1996. לאחר מכן שימש מדריך של צוערי הנחתים באוניברסיטת טקסס A&M ולמד במכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית. בשנים 2001–2003 הוצב בקראקס שבוונצואלה. 

בשנים 2003–2006 שירת בדיוויזיית הנחתים הראשונה, כקצין מבצעים, סגן מפקד צוות הקרב החטיבתי הראשון, מפקד הגדוד הראשון ברגימנט הנחתים החמישי ועוזר קצין אג"ם של הדיוויזיה. כמפקד הגדוד הראשון פיקד על יחידתו בעת שנלחמה בקרבות בעיר רמאדי שבעיראק. בתפקידיו הבאים שימש עוזר למפקד חיל הנחתים, ראש מחלקת שיתוף אש ותמרון בפיקוד פיתוח תורת הלוחמה של חיל הנחתים. בשנים 2009–2012 שירת בדיוויזיית הנחתים השנייה ופיקד על רגימנט הנחתים השמיני, בתקופה זו הוצב עם הרגימנט במשך שנה באפגניסטן. ביוני 2012 מונה לראש תחום פיתוח היכולות של הנחתים, במאי 2013 מונה לעוזר צבאי בכיר לסגן מזכיר ההגנה של ארצות הברית אשטון קרטר. 

ביוני 2015 מונה למפקד כוחות הנחתים בפיקוד דרום של ארצות הברית. הוא היה בכך לקצין הראשון הממלא תפקיד זה באופן בלעדי. חודשים ספורים אחר כך, בנובמבר 2015, נקרא על ידי מזכיר ההגנה אש קרטר לשמש כעוזרו הצבאי, לאחר שקרטר פיטר את העוזר הקודם שהואשם בהטרדה מינית. בפברואר 2017 מונה לעוזר ראש אגף תכנון, מדיניות ומבצעים במטה חיל הנחתים.

ביוני 2017 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד דיוויזיית הנחתים הראשונה. במסגרת תפקידו כמפקד הדיוויזיה שם מטרה להילחם בתופעת ההתעמרות בחיילים מצד עמיתיהם. כ-30 חיילים נשלחו למחבוש כתוצאה מהמדיניות התקיפה. בית הדין הצבאי לערעורים קבע שצעדיו של סמית' היו מרחיקים לכת, בעלי עניין אישי והביאו להטיה כנגד הנאשמים. באוגוסט 2018 מונה למפקד כוח המשלוח השלישי של חיל הנחתים במקום לורנס ניקולסון. מפקדתו הייתה באוקינאווה שביפן. ביוני 2019 הוחלף על ידי סטייסי קלרדי ומונה למפקד פיקוד פיתוח הלוחמה של הנחתים. 

באוקטובר 2021 הועלה לדרגת גנרל ומונה לסגן מפקד חיל הנחתים עד לשנת 2023 כאשר הוחלף על ידי כריסטופר מהוני. בספטמבר 2023 מונה למפקד חיל הנחתים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אריק סמית'** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה באתר חיל הנחתים

הערות שוליים
------------

1. ↑  1-star becomes first dedicated commander of Marine Forces South, ‏militarytimes.com, ‏30 ביוני 2015
2. ↑  Carter Taps Former Aide as Military Adviser, ‏ defenseone.com, ‏1 בדצמבר 2015
3. ↑  Marine commander showed 'personal interest' and bias in hazing crusade, court says, ‏marinecorpstimes.com, ‏23 בפברואר 2018
**אילן פרץ** הוא קצין בדרגת תת-ניצב במשטרת ישראל, המכהן כסגן ראש אגף המבצעים שיטור וקהילה.

ביוגרפיה
--------

פרץ נולד בדימונה. ב-1990 התגייס למשמר הגבול, לאחר קורס קצינים שירת בפלוגות המבצעיות של מג"ב, ומילא תפקידי הדרכה בבסיס מג"ב בבית חורון.

פיקד על פלוגת קו התפר ועל יחידת רותם, יחידת ימ"ג של מג"ב דרום. בשנת 2002 מונה למפקד תחנת אופקים וב-2005 מונה למפקד תחנת עיירות במחוז דרום. ב-2009 מונה למפקד קורס פיקוד ומטה במכללה לקצינים בנעורים. לאחר מכן שירת כקצין אגף המבצעים של מחוז דרום. ב-2014 מונה לסגן מפקד מרחב נגב. ביוני 2016 מונה למפקד מרחב לכיש.

בנובמבר 2017 מונה לסגן ראש אגף המבצעים שיטור וקהילה בדרגת תת-ניצב. בפברואר 2021 הוא החליט לפרוש מהמשטרה ולא להגיע לתפקיד תת-ניצב חדש.

פרץ גרוש ואב לשלושה. הוא בעל תואר ראשון במזרחנות ותואר שני במנהל ובמדיניות ציבורית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

קישורים חיצוניים
----------------

* נצ"מ אילן פרץ – המפקד החדש של מרחב לכיש, אתר משטרת ישראל, 1 ביוני 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  לירן לוי‏, סגן מפקד מג"ב המיועד תנ"צ אילן פרץ פורש מהמשטרה, באתר וואלה!‏, 18 בפברואר 2021
**טיטו גובי** (באיטלקית: **Tito Gobbi**‏; 24 באוקטובר 1913 - 5 במרץ 1984) היה זמר בריטון איטלקי.

תולדות חייו
-----------

גובי נולד בבאסאנו דל גראפה ולמד משפטים באוניברסיטת פדובה לפני שהכשיר עצמו לקריירה של זמר. הופעתו הראשונה באופרה הייתה בשנת 1935 בתפקיד רודולפו ב"סונאמבולה" של בליני. בשנת 1942 הופיע לראשונה בלה סקאלה במילאנו ואחר כך בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון בשנת 1951, בשתי הפעמים בתפקיד בלקורה ב"שיקוי האהבה" של דוניצטי.

רומא הייתה לבסיס רבות מהפקותיו של גובי בשנות ה-50 וה-60, שבשבילן יצר תפקידים רבים בעצמו. הוא נודע בקולו הייחודי ובכישרונו להצגת תפקיד בסגנון וריזמו (מציאותי). בשנות ה-60 לקח חלק בבימוי, בין השאר בהפקתו משנת 1965 לאופרה "סימון בוקאנגרה" בבית האופרה המלכותית בלונדון.

כרזת הסרט "שיקוי אהבה" בכיכובו של גובי, 1955
גובי הופיע ב-25 סרטי קולנוע, בתפקידי שירה ודיבור גם יחד. הוא שר את תפקידו של הברון סקארפיה בהפקה של פרנקו זפירלי ל"טוסקה" של פוצ'יני בקובנט גארדן, עם מריה קאלאס בתפקיד הראשי. המערכה השנייה של ההפקה הוצגה בטלוויזיה הבריטית ושמורה כיום על קלטות וידאו ו-DVD. גובי וקאלאס שרו קודם בתפקידים אלה בהקלטה הקלאסית של EMI משנת 1953 לאופרה זו, עם ג'וזפה די סטפנו בתפקיד מריו קאוואראדוסי ובניצוחו של ויקטור דה סאבאטה. אלבום זה הוצא למכירה הן בתקליטים והן בתקליטור, ורבים רואים בו[דרוש מקור] את ההקלטה המעולה ביותר של אופרה שלמה בכל הזמנים. הקלטה מחודשת של קאלאס בתקליט סטריאו בשנת 1964 הוציאה לזמן מה את ההקלטה הקודמת מן המחזור, אך כעבור זמן קצר יצאה שוב הקלטת המונו של 1953 לשוק ועודנה קיימת עד היום ונחשבת[דרוש מקור] לאחת העבודות המשותפות הטובות ביותר של גובי וקאלאס.

בשנים הבאות קבע טיטו גובי את בסיס הבית שלו בבית האופרה הלירית של שיקגו. הוא פרש מבימת האופרה בשנת 1979 והוציא לאור ביוגרפיה בשם "טיטו גובי: חיי" בשנת 1979 (שנכתבה בידי אידה קוק) ו"טיטו גובי ועולם האופרה האיטלקית שלו" (1984). גיסו היה זמר הבס הבולגרי בוריס כריסטוף.

לגובי נולדה בת אחת מאשתו טילדה, צ'צ'יליה שמה, המנהלת כיום את "האגודה המוזיקלית טיטו גובי", ארגון העוסק בניהולן ושימורן של רשומות תרומותיו של טיטו גובי לאופרה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טיטו גובי** בוויקישיתוף

* טיטו גובי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* טיטו גובי, באתר AllMovie (באנגלית)
* טיטו גובי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* טיטו גובי, באתר AllMusic (באנגלית)
* טיטו גובי, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* טיטו גובי, באתר Discogs (באנגלית)
* טיטו גובי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007274690105171
* BIBSYS: 1102457
* BNE: XX853225
* BnF: cb124028077 (data)
* CANTIC: a11724705
* CiNii: DA08044156
* GND: 124071473
* ICCU: CFIV060254
* ISNI: 0000 0001 1446 1885
* LCCN: n83047127
* LNB: 000094869
* MusicBrainz: e8762e31-b9c7-46c3-b47b-3c8c1fad59ed
* NKC: xx0087450
* NLA: 36068185
* NLP: a0000002433833
* NSK: 000045251
* NTA: 069047189
* RERO: 02-A003303063
* SNAC: w6vx0njx
* SUDOC: 059776234
* Trove: 1206003
* VIAF: 64091477
* WorldCat: lccn-n83047127

 |
**גאיוס אטיליוס רגולוס סראנוס** (Gaius Atilius Regulus Serranus) היה קונסול ומצביא רומאי במלחמה הפונית הראשונה (241 - 264 לפנה"ס).

גאיוס אטיליוס נבחר לקונסול בפעם הראשונה ב-257 לפנה"ס, בשנה השמינית למלחמה. עמיתו למשרה היה גנאיוס קורנליוס בלאסיו (Gnaeus Cornelius Blasio). אטיליוס, שפיקד על הצי המלחמתי, ניצח את הצי של קרתגו בקרב טינדאריס, כבש את ליפארה (ליפארי) ואת מליטה (מלטה) ונתכבד בשובו לרומא בטריומף ימי.

ב-251 לפנה"ס החליטו הרומאים להקים שוב צי מלחמה ולנסות, זו הפעם השלישית, להעביר את המלחמה מסיקיליה (סיציליה) אל אפריקה, ולהכריעה על אדמת קרתגו. לשם כך בחרו לקונסולים של שנת 250/249 את גאיוס אטיליוס ואת לוקיוס מאנליוס וולסו (Lucius Manlius Vulso), שהיו בעלי ניסיון בקרבות ימיים – אטיליוס בקרב טינדאריס ולוקיוס מנליוס בקרב אקנומוס. מכל מאחזי הקרתגים באי נותרו בידיהם באותו זמן רק ערי הנמל דרפאנה (טרפאני) וליליבאום (מרסלה). הרומאים הכירו בחשיבותה האסטרטגית של ליליבאום להצלחת הפלישה, ועל כן נצטוו הקונסולים לכובשה קודם שיצאו אל אפריקה. אטיליוס ומנליוס הטילו מצור על העיר, אך כל מאמציהם להכריעה עלו בתוהו בשל התנגדותם העיקשת של הקרתגים הנצורים. סופו של דבר, לאחר שרבים מצוותי האוניות הרומיות שהשתתפו במלאכת המצור נהרגו, חדלו הקונסולים מן הניסיון לבקע את חומות העיר. הם הידקו את ההסגר סביבה, ונערכו להכריעה על ידי הרעבתה. שנת הקונסולאט של אטיליוס ועמיתו הסתיימה אפוא ללא הניצחון המקווה.

מקורות
------

* פוליביוס. **היסטוריה**. כרך ראשון, ספרים א-ו. תרגם וכתב מבואות: בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, 1991.

* Polybius. Translated by W.R. Paton. The Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1922-1925.
* s.v. "Regulus, Atilius" (4) in: Smith, W. (editor), *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, 1867. Digitized copy in: Perseus.
**מיודראג דמיאנוביץ'** (בסרבית: **Миодраг Дамјановић**‏; 16 בינואר 1893 – 4 באוגוסט 1956) היה גנרל יוגוסלבי, אשר לחם במלחמת העולם השנייה. לחם לצד ממשלתו של מילאן נדיץ', ששיתפה פעולה עם מדינות הציר. פעל לחתימת ההסכם שהוביל לאיחוד הכוחות בין נדיץ' לבין הצ'טניקים, והיה אמור לשמש כמפקד הצבא המשותף שיילחם כנגד הפרטיזנים של טיטו.

ביוגרפיה
--------

דמיאנוביץ' נולד באלקסינאץ' ב-16 בינואר 1893. ב-1909 הוא התגייס לצבא סרביה ולמד באקדמיה הצבאית בבלגרד. הוא לחם בשתי מלחמות הבלקן, ולאחריהן הועלה לדרגת לוטננט. במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוא לחם בקרבות החזית הסרבית, ולאחר כיבוש הממלכה בידי מעצמות המרכז נסוג יחד עם הממשלה והצבא דרך אלבניה לסלוניקי. לאחר המלחמה המשיך ללמוד באקדמיה הצבאית ושרת במטה הכללי. הוא שימש כנספח צבאי בצרפת ובהונגריה וכמפקד חיל האוויר היוגוסלבי. ב-1937 הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל.

במהלך הפלישה ליוגוסלביה במלחמת העולם השנייה, דמיאנוביץ' שימש כראש מטה קבוצת הארמיות ה-3. לאחר קריסת הצבא היוגוסלבי, נלקח דמיאנוביץ' בשבי לגרמניה. במהלך שלושת השנים הבאות, הוא הועבר בין מחנות שבויים שונים. במאי 1944, מילאן נדיץ', אשר שימש כראש ממשלת הבובות שכוננו הגרמנים בסרביה, ביקש מהגרמנים לשחרר את דמיאנוביץ'. נדיץ' מינה את דמיאנוביץ' ל"ראש הקבינט". בפועל, דמיאנוביץ' היה נאמן לתנועת הצ'טניקים של דראז'ה מיכאילוביץ', והשתמש בתפקידו, ובאמון שרחש נדיץ' כלפיו, כדי לסייע להם במאבקם.

באביב של אותה השנה, פתחו הפרטיזנים של טיטו במתקפה נחרצת בדרום סרביה, והצליחו להשתלט על שטחים במדינה. במקביל, הצבא האדום התקדם במהירות בכיוון יוגוסלביה. התפתחות זו הדאיגה הן את נדיץ' והגרמנים, והן את הצ'טניקים. דמיאנוביץ' תיווך בין נדיץ' ומיכאילוביץ', שנפגשו ב-6 בספטמבר של אותה שנה. שני המנהיגים הגיעו להסכם, בחסות הגרמנים, על איחוד כל הכוחות הלאומנים כנגד הקומוניסטים. על פי ההסכם, דמיאנוביץ' היה אמור להיות מפקד הצבא המשותף.

נדיץ' מינה את דמיאנוביץ' למפקד משמר המדינה הסרבי, ובמקביל, מיכאילוביץ' מינה אותו לעוזר שלו. נדיץ' ומיכאילוביץ' החלו להוביל לחימה כנגד הפרטיזנים, ובמקביל ניסו לרכז בבוסניה והרצגובינה את כל הכוחות השונים שהתנגדו לקומוניסטים. תוכנית זו לא צלחה, מכיוון שהגרמנים העבירו חלק מהיחידות לסלובניה ואוסטריה. הצבא היוגוסלבי המאוחד המתוכנן, מעולם לא הוקם.

לאחר שטיטו השלים את כיבוש יוגוסלביה, נמלט דמיאנוביץ' לאיטליה, ומשם לגרמניה. הוא נלכד בידי הצבא הבריטי, ושהה בשבי עד 1948. הוא המשיך להתגורר בגרמניה עד יום מותו ב-4 באוגוסט 1956.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיודראג דמיאנוביץ'** בוויקישיתוף
* מיודראג דמיאנוביץ' באתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה
**דברה תבור** (בגעז: **ደብረ ታቦር** - "הר תבור", על-שמו של ההר המקראי) היא עיר במחוז דרום גונדר במדינת אמהרה שבאתיופיה. העיר שוכנת בגובה של 2,706 מטרים מעל פני הים, במרחק של 53 ק"מ מזרחית לאגם טאנה. היא נמצאת על כביש הרוחב המרכזי שבצפון אתיופיה, וכ-12 ק"מ מצפון לה שוכן שדה תעופה קטן. בשנת 2005 הוערכה אוכלוסייתה בכ-39,000 תושבים. העיר משמשת כיום כמרכז מסחרי וחקלאי לסביבתה, ולמרות שרידי ארמונות וכנסיות ששרדו בתחומה ובסביבתה, היא שוכנת מחוץ לנתיבי התיירות המרכזיים של צפון אתיופיה.

היסטוריה
--------

העיר נוסדה בידי ראס עלי הראשון לקראת סוף המאה ה-18, או על ידי ראס גוגסה בתחילת המאה ה-19. כך או כך היא שמשה כמעוז שלטוני והוקמו בה כנסיות וארמונות. ב-1853 העיר נהרסה על ידי צבא לסתה, ושוב ב-1842 על ידי דאג'אזמץ' היילה מריאם. ב-1853 העלה תוודרוס השני (בטרם היה לקיסר) את העיר באש; אך שנתיים לאחר מכן, ב-1855, הוא קבע בה את בירתו, ונישל בכך את גונדר ממעמד זה. ב-1867 נחלש מעמדו של תיאודורס השני, הוא נאלץ לעזוב את העיר ויחד עמו עברה הבירה לאמבה מריאם. אולם דברה תבור שבה ושמשה כבירת הקיסרות בימיו של יוהנס הרביעי. כשהקיסר שהה בעיר, יכולה הייתה אוכלוסייתה להגיע לכ-30,000 תושבים. בזמנים אחרים, היא הצטמצמה כדי 5,000 איש בלבד. 

האיטלקים כבשו את העיר ב-28 באפריל 1936, במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, ופיתחו אותה. בין היתר הם סללו את הכביש הארצי החוצה אותה ממזרח למערב. התקפות של אנשי גרילה אתיופים אשר נמשכו משך חודשים, הביאו בסופו של דבר לכניעת האיטלקים ב-6 ביולי 1941, ולהשתלטות הצבא הבריטי על העיר. 

בספטמבר 1975 השתלטה על העיר קבוצה של בעלי אדמות אשר התנגדו לחונטה הצבאית האתיופית, אולם כוחות הממשלה רכשו מחדש את השליטה בדברה תבור תוך כחודש. בדצמבר 1989 כבשה החזית העממית לשחרור תיגראי את העיר, ולפי דיווחים סותרים של כוחותיה ושל כוחות הממשלה היא עברה מיד ליד מספר פעמים אגב קרבות עקובים מדם. מצב הלוחמה הסתיים עם סיום מלחמת האזרחים האתיופית ב-1991.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דברה תבור** בוויקישיתוף
* תמונות מדברה תבור

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562882405171
* LCCN: n89289856
* MusicBrainz: eae9a8dc-12dc-43cc-bdf2-bcf0d8925bd0
* NKC: ge977451
* VIAF: 156062484
* WorldCat (עם VIAF): 156062484

 |
**שרון ורני בע"מ** הייתה תוכנית אירוח אקטואלית שבועית בהגשת שרון גל ורני רהב, ששודרה בימי שישי בערב בין ה-8 במרץ ל-27 בספטמבר 2019 ברשת 13.

היסטוריה
--------

התוכנית עלתה ב-8 במרץ 2019 ברשת 13. התוכנית עלתה במטרה להתחרות בתוכנית "אופירה וברקוביץ'" שמשודרת בקשת 12.

ב-5 ביולי וב-12 ביולי 2019 החליפה מרגלית צנעני את רני רהב בהגשת התוכנית.

ב-31 באוגוסט 2019 הודיע רני רהב להנהלת "רשת" על רצונו להפסיק להגיש את התוכנית.
בעקבות כך עלתה האפשרות שמרגלית צנעני תחליף את רני רהב באופן קבוע.

ב-25 בספטמבר 2019 (יומיים לפני התוכנית האחרונה) פורסם שמגיש התוכנית שרון גל יחליף את נגה ניר נאמן בהגשת התוכנית "ברקוד". בעקבות כך הוחלט לא לחדש את התוכנית לעונה שנייה בהגשת שרון גל ומרגלית צנעני.

ב-27 בספטמבר 2019 שודרה התוכנית האחרונה לאחר עונה אחת בלבד.

מבנה התוכנית
------------

בכל תוכנית, רני רהב ושרון גל מארחים ומראינים את האנשים המרכזיים של אותו השבוע.

ביקורות
-------

הביקורות על התוכנית הראשונה, שבה האורחת המרכזית הייתה שרה נתניהו, היו חריפות במיוחד. המבקרים טענו כי גל ורהב אינם שואלים שאלות קשות את המרואיינים, ואף מתחנפים אליהם. עוד טענו המבקרים שההגשה בין גל לרהב "יבשה" ולא קיימת ביניהם "כימיה". מבקרי הטלוויזיה הגדירו את התוכנית ככישלון.

קישורים חיצוניים
----------------

* שרון ורני בע"מ, באתר reshet TV

הערות שוליים
------------

1. ↑  סמדר שילוני, "שרון ורני בע"מ": מי היה מאמין שאפשר לרדת נמוך יותר מאופירה וברקו?, באתר ynet, 8 במרץ 2019
2. ↑  אתר למנויים בלבד נתי טוקר, רני רהב ושרון גל - טיל רעל לטלוויזיה שלכם, באתר TheMarker‏, 7 במרץ 2019
3. ↑  נדב מנוחין‏, רעה, רעה, רעה: עדיף לצפות בפרסומות מאשר בתוכנית החדשה של שרון גל ורני רהב, באתר וואלה!‏, 10 במרץ 2019
דוגמאות לארטיקולציות.  
משמאל לימין: סטקטו, סטקטיסימו, מרקאטו, טעם וטנוטו
ארטיקולציות מלגאטו לסטקטיסימו
**אַרְטִיקוּלַצְיָה** במוזיקה מתייחסת לטכניקת ביצוע, כפי שהיא באה לביטוי במשך צליל בודד או בין צלילים אחדים. הוראות ארטיקולציה ניתנות על ידי המלחין, אך כל נגן או מנצח מפרש אותן בדרכו הוא, ומשפיע בכך על גוני המוזיקה ואופיה.

סוגי ארטיקולציות
----------------

יש סוגים רבים של ארטיקולציה, ולכל אחד מהם השפעה שונה על אופן ביצוע הצליל. בכתב תווים מופיעים סימוני ארטיקולציה, הכוללים קשת מיזוג, סימון פראזה, סטקטו, סטקטיסימו, הטעמה (אקצנט), ספורצאנדו, רינפורצאנדו ולגאטו. סימן שונה, הממוקם מעל או מתחת לתו (לפי מיקומו בחמשה) מייצג כל ארטיקולציה. אופן ביצוע הארטיקולציות השונות נתון לבחירת המבצע ותלוי גם באופי היצירה ובתקופתה, וכן באופי הכלי. פיציקטו (פריטה באצבע על המיתרים) שונה מהותית מנגינה "קול לניו" (*col legno*) – משיכת הקשת על המיתרים, והוא ייחודי לכלי מיתר בלבד. לגאטו בכלי קשת יישמע אחרת מלגאטו בפסנתר או בכלי נשיפה מעץ וממתכת, ואותו דבר נכון לגבי סטאקטו.

### ארטיקולציות שונות

* לגאטו (Legato) – מסומן בקשת מעל סדרת תווים. מורה על נגינת צלילים מחוברים במשיכת קשת רצופה (בכלי קשת), ללא הרמת היד (בפסנתר) או ללא הפסקת נשימה (בכלי נשיפה או בשירה).
* טנוטו (Tenuto) – מסומן בקו מעל התו. משיכת הצליל עד תומו, אף מעט יותר ממשכו הקבוע או מוגבר מעט.
* מרקאטו (Marcato) – מסומן בחץ מעל התו. הצלילים כבדים ומודגשים, ללא חיבור ביניהם.
* סטקטו (Staccato) – מסומן בנקודה מעל התו. צלילים קצרים ומנותקים זה מזה. בכלי נשיפה מתבצע באמצעות הלשון.
* סטקטיסימו (Staccatissimo) – קיצור־יתר של הצליל, הבלטת הניתוק בין צליל לצליל.

ראו גם
------

* תאוריית המוזיקה - מונחים

לקריאה נוספת
------------

* Cooper, Helen (1985). *Basic Guide to How to Read Music*. מסת"ב 0-399-51122-9.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארטיקולציה** בוויקישיתוף

* GNU Lilypond Notation Software's List of Articulation Symbols

הערות שוליים
------------

1. ↑  טַעַם במילון מוזיקה (תשט"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית
**שירים פשוטים** הוא פזמון שכתב והלחין שלמה גרוניך. גרוניך שר את השיר במקור עם שם טוב לוי בשנת 1983.

רקע
---

השיר נכלל באלבומם המשותף של שלמה גרוניך ושם טוב לוי שנקרא "אלבום משפחתי" ובלט בו לצד "יש לי סימפטיה".

השיר נכתב על ידי גרוניך לאחר שעל אף שהיה אמן ותיק ומוכר, לא שודרו שיריו ברדיו במידה מספקת לדעתו. על פי יואב קוטנר פנה גרוניך לאיש גלי צה"ל, גידי אביבי, בבקשה שישמיעו את שיריו יותר, וזה השיב לו כי העם רוצה "שירים פשוטים", מה שהביא את גרוניך לכתוב את השיר.

בשיר מביע הדובר את אי שביעות רצונו מכך שהעם דורש שירים פשוטים שאינם מורכבים. כמו כן, השיר בז לתוכניות הטלוויזיה הפופולריות בהתייחס לתוכניות "משחק השבת" ו"שעה טובה".

במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת התשמ"ג (1983) הגיע השיר למקום ה-37.

קישורים חיצוניים
----------------

* מילות השיר, באתר שירונט
* שירים פשוטים, באתר תרבות.il

הערות שוליים
------------

1. ↑  על השיר "שירים פשוטים" שכתב והלחין שלמה גרוניך, באתר תרבות.il

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 64138a19-138c-4400-aefb-47b6c143edf3

 |
**עושות חשבון** הייתה תוכנית תחקירים צרכנית ישראלית בהגשת סיון קלינגבייל וטליה פלד קינן. התוכנית שודרה החל מ-13 במאי 2015 עד ה-16 באוגוסט 2018 בערוץ עשר את התכנית הנחו בעבר גם נטע אחיטוב ולינוי בר גפן.

סקירת הסדרה
-----------

| עונה | מספר
פרקים | תאריך שידור מקורי | ממוצע
רייטינג |
| --- | --- | --- | --- |
| תאריך פרק ראשון | רייטינג פרק
ראשון | תאריך פרק אחרון | רייטינג פרק
אחרון |
|  | 1 | 13 | 13 במאי 2015 | 13.8% | 9 בספטמבר 2015 | 11.7% | **9.9%** |
|  | 2 | 10 | 16 בפברואר 2016 | 13.9% | 7 באפריל 2016 |  |  |
|  | 3 | 12 | 13 ביולי 2016 | 9.8% | 27 בספטמבר 2016 | 8.8% | **9.2%** |
|  | 4 | 11 | 23 בינואר 2017 | 5.3% | 3 באפריל 2017 | 7.1% | **8.4%** |
|  | 5 | 10 | 13 ביולי 2017 | 6.6% | 25 בספטמבר 2017 | 9.5% |  |
|  | 6 | 9 | 15 בינואר 2018 | 8.1% | 16 באוגוסט 2018 |  |  |

היסטוריה
--------

התוכנית עלתה לאוויר ב-13 במאי 2015 את התוכנית הגישו נטע אחיטוב ולינוי בר-גפן. התחקיר הראשון עסק בדירות המסתור של חברות הסלולר. ב-5 באוגוסט 2015 החליפה סיון קלינגבייל את נטע אחיטוב בהגשת התוכנית מטעמי הפקה.

בעונה הראשונה שודרו תחקירים על: רופאי שיניים, מחדלי בנייה, אופניים חשמליים ועוד.
תחקיר סיום העונה שודר ב-9 בספטמבר 2015 ועסק בחתונות.

העונה השנייה התחילה ב-16 בפברואר 2016. תחקיר פתיחת העונה עסק בסלטים.
בעונה השנייה שודרו תחקירים על: הלוואות, מחדלי ביצים, דיאטות ועוד.
תחקיר סיום העונה שודר ב-7 באפריל 2016 ועסק במזרנים.

העונה השלישית התחילה ב-13 ביולי 2016. תחקיר פתיחת העונה עסק במקררים.
בעונה השלישית שודרו תחקירים על: תחליפי בשר, הסרת שיער בלייזר, תעשיית ההריון ועוד.
תחקיר סיום העונה שודר ב-27 בספטמבר 2016 ועסק ברכבים.

העונה הרביעית התחילה ב-23 בינואר 2017. תחקיר פתיחת העונה עסק בהמבורגר הבריא ביותר. תחקיר שזכה לתהודה רבה.תחקיר סיום העונה שודר ב-3 באפריל 2017 ועסק במה השתנה לאחר התחקירים של התוכנית.

העונה החמישית התחילה ב-13 ביולי 2017. תחקיר פתיחת העונה עסק בבריכות השחייה.
תחקיר סיום העונה שודר ב-25 בספטמבר 2017 ועסק במה השתנה לאחר תחקיר על מחדל הביצים.

ב-15 בינואר 2018 עלתה העונה השישית, שבה טליה פלד קינן החליפה את לינוי בר גפן, שעברה לכאן 11. תחקיר פתיחת העונה עסק בתעשיית הפלאפל והעונה הסתיימה ב-16 באוגוסט 2018, בתחקיר על מצב בתי האבות בישראל.

בתום העונה השישית, בעקבות התפרצות מחלת החצבת בישראל, שודר פרק מיוחד בהנחיית לינוי בר-גפן, ובו שודר תחקיר החיסונים שביצעה יחד עם סיון קלינגבייל בעונה החמישית של העונה, לצד פאנל מקצועי באולפן.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של עושות חשבון
* אילן קפרוב‏, הקוליפורמים שלכם חזרו: תחקיר הסלטים של "עושות חשבון" לא מוביל אותנו לפתרון, באתר וואלה!‏, 17 בפברואר 2016
* אפרת מלטר, חשבון פשוט: כל מה שאתם אוהבים יכול להרוג, באתר nrg‏, 16 ביולי 2017

הערות שוליים
------------

1. ↑  עד התוכנית השביעית (כולל), הנחתה העיתונאית נטע אחיטוב לצדה של לינוי בר-גפן.  
מיה מנע‏, "עושות חשבון": נטע אחיטוב תוחלף לפני סיום העונה, באתר וואלה!‏, 13 ביולי 2015
**שמואל אלבז** (נולד בשנת 1966) הוא מוזיקאי, מנצח, מעבד, מתזמר ונגן מנדולינה ישראלי.

ביוגרפיה
--------

אלבז נולד וגדל בבאר שבע. הוא בוגר הקונסרבטוריון העירוני באר שבע, האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים בפקולטות לביצוע וניצוח, והאקדמיה למוזיקה באמסטרדם.

השתלם אצל המנצחים מנדי רודן, סטנלי ספרבר, ליאור שמבדל, פטר אטווש, דויד פורסליין ורולנד קיפט. ניצח על התזמורת הקאמרית החדשה של אמסטרדם ועל התזמורת הסימפונית של הארלם.

בין השנים 2002–2014 שימש כמנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של התזמורת האנדלוסית הישראלית, יחד איתה הוא זכה בשנת 2006 בפרס ישראל על תרומה לחברה ולמדינה בתחום התרבות. בין השנים 2016–2021 שימש אלבז בתפקיד מנהל אמנותי עמית של תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית.

אלבז מופיע כמנצח וכסולן במנדולינה במדינות רבות בעולם וכן עם מרבית התזמורות החשובות בישראל, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, אנסמבל המאה ה-21, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, תזמורת האופרה הקאמרית, סימפונט רעננה, תזמורת הבמה הישראלית ועוד.

אלבז עוסק כמעבד ומתזמר בהפקות מוזיקליות ובהקלטות רבות עבור תזמורות, זמרים ואמנים רבים. אלבז הקים וניהל מוזיקלית את רביעיית המנדולינות רביעיית קרמן. באוגוסט 2003 זכה בפרס ראשון עם רביעייתו בתחרות בינלאומית יוקרתית להרכבי כלי פריטה, שנערכה בלה ריוחה, ספרד. אלבז הקליט את הסונטות והפרטיטות לכינור סולו מאת יוהאן סבסטיאן באך בהקלטת בכורה עולמית, במנדולינה, וכן מחזור של סונטות לכינור מאת מוצרט בהקלטת בכורה עולמית במנדולינה. ההקלטות זכו להתעניינות ולהשמעות רבות בתחנות רדיו ברחבי העולם. בשנת 2000 יזם אלבז את "הפסטיבל הבינלאומי לכלי פריטה" בבאר שבע, ושימש גם כמנהלו האמנותי. בשנת 2007 זכה בפרס באר שבע למצוינות בתחום המוזיקה. אלבז עוסק במקביל לעבודתו כמוזיקאי, גם בחינוך מוזיקלי בבתי ספר, קונסרבטוריונים ומכללות.

בשנים 2005-2002 שימש כמרצה באוניברסיטת חיפה בחוג למוזיקה ובחוג ללימודים רב תחומיים, ועסק בהוראת מקצועות תורת המוזיקה ותיזמור. בשנת 2004 הקים את בית הספר למוזיקה בנתיבות, ומאז מנהל אותו. עוסק בחינוך למצוינות ובטיפוח מרכזי מצוינות בנגב. אלבז קיים הרצאות ביחידה למצוינות בחינוך באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, משנת 2011 הוא מרצה וחבר סגל בחוג לאומנויות הקול והמסך במכללה האקדמית ספיר.

חיים אישיים
-----------

אלבז נשוי ואב לשניים, מתגורר בגבעות בר.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של שמואל אלבז

* שמואל אלבז, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* שמואל אלבז ב-YouTube
**ארמון חאני שקי** (באזרית: **Şəki xanlarının sarayı**) הוא ארמון בעיר שקי באזרבייג'ן שימש כמקום מגורים ולינה בעונת הקיץ לחאנים של שקי. הארמון נבנה בשנת 1797 על ידי מוחמד חסן חאן.

האתר הוצע כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 1998 על ידי גולנארה מהמנדרובה (אנ'), נשיאת הוועדה המקומית של הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים באזרבייג'ן. ב-7 ביולי 2019 המקום נרשם באופן רשמי כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.

היסטוריה
--------

פנים חדר ההתייעצויות של החאנים
ב-1968, רובע יוחרי בש (רו') המשמש כמרכז ההיסטורי של העיר שקי ואשר בו ממוקם הארמון הוכרז כשמורה היסטורית ואדריכלית לאומית.

רק בית הקיץ בעל שתי הקומות שרד עד היום מבין מספר המבנים שהיו במבצר השקי בעבר ושימשו כארמון. על אף שהמבנה שופץ פעמים רבות מאז בנייתו, לעבודה הרבה לא הייתה השפעה על מראהו של הארמון והוא נשאר כפי שהיה בעת בנייתו. לאחר שחאנות שקי הצטרפה לאימפריה הרוסית האחריות על המבנה עברה לשלטונות המקומיים והוא שופץ פעמים רבות. שימור האתר הוצא לפועל על ידי המשורר קארים אגה שקיחאנוב (אנ'), שהיה מצאצאי השושלת ששלטה בחאנות, בין השנים 1848 ו-1851.

כיום, יחד עם הבריכה ועצי הדולב, בית הקיץ הוא השריד היחיד שנותר ממבצר השקי וקומפלקס המבנים המלכותיים שהיו בו בעבר, ביניהם בית חורף ששימש מגורים לתקופת החורף ומקומות מגורים למשפחות החאנים ולמשרתים. המבנה מאופיין על ידי אריחי קיר מקושטים, ומספר חלונות ויטראז'.

הקירות הפנימיים מכוסים בציורי קיר שנצבעו בהשראת טכניקת הפרסקו האיטלקית בזמנים שונים במהלך המאה ה-18. רבים מציורי הפרסקו מציגים אגרטלי פרחים וחלקם זירות ציד וזירות קרב, חלק מציורי הפרסקו כוללים חתימות של אמנים כמו עלי קולי, קורבאן קולי, עבאס קולי ואוסטה גמבאר ששימשו ככל הנראה כחלק מאדריכלי המבנה.

שימור המבנה
-----------

בין השנים 1955 ו-1965 עבודות שימור בוצעו תחת פיקוחו של נייאזי רזאייב. שני אדריכלים כישרוניים בשם קאמל ממדביוב (אנ') וניקולאי אוטסין לקחו חלק בלקיחת המדידות ושימור ציורי הקיר. מרכז הפיקוד על עבודות השימור הוקם באולם הטקסים בקומה השנייה של המבנה כשהאדריכלים התאכסנו בחדרים הרבים שמפוזרים לאורך המסדרון.

הציורים שצוירו על ידי ממדביוב ואוטסין שמשו בסיס לעבודות השימור של המבנה כולו. עבודת השימור בהסתמך על הציורים הופקדה בידי האמנים פ. חג'יב וא. ראסולוב.

עבודות השימור האחרונות לקחו חלק בין השנים 2002 ו-2004 בידי צוות שימור גרמני והן מומנו על ידי הבנק העולמי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארמון חאני שקי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Sheki, the Khan's Palace". 2001. אורכב מ-המקור ב-2012-05-15.
2. ↑  "Six cultural sites added to UNESCO's World Heritage List". *UNESCO*. 7 ביולי 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  *Шәки Ханларынын Сарајы / Под ред. Дж. Кулиева* (Т. 10. ed.). Азербайджанская советская энциклопедия: Главная редакция Азербайджанской советской энциклопедии. 1987. pp. 502–503.
4. ↑  David C. King. *Azerbaijan*, Marshall Cavendish, 2006, p. 99

| Flag of AzerbaijanFlag of Azerbaijan סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית באזרבייג'ן |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| העיר מוקפת החומה בבאקו, ארמון שירוואנשה ומגדל העלמה • נופי התרבות של אמנות הסלע בגובוסטאן • המרכז ההיסטורי של שקי ביחד עם ארמון החאן • היערות ההירכאניים (ביחד עם איראן) • הנוף התרבותי של אנשי חינליג ונתיב המנדד "קץ' יולו" |

 |
**דאריל פלויד סטינגלי** (**Darryl Floyd Stingley**; ‏18 בספטמבר 1951 - 5 באפריל 2007) היה שחקן פוטבול אמריקאי אשר הקריירה המקצועית שלו נקטעה באיבה בעקבות פציעה במהלך משחק. סטינגלי שיחק בקבוצת הניו אינגלנד פטריוטס בליגת ה-NFL לאורך כל הקריירה שלו.

ביוגרפיה
--------

סטינגלי נולד בשיקגו. הוא למד בתיכון ג'ון מארשל בו שיחק בקבוצת הפוטבול של בית הספר בתפקיד רץ אחורי. עם סיום לימודיו קיבל סטינגלי מלגת ספורט מאוניברסיטת פרדו היוקרתית והצטרף לקבוצת הפוטבול של האוניברסיטה, שם הוסב לתפקיד תופס. בשנת 1973 נבחר בסיבוב הראשון של הדראפט על ידי קבוצת ניו אינגלנד פטריוטס.

במהלך הקריירה הקצרה שלו השיג סטינגלי את הנתונים הבאים:

* שיחק ב-60 משחקים.
* תפס 110 זריקות ל-1883 יארדים.
* תפס 14 טאצדואנים.
* ביצע 28 ריצות ל-244 יארדים.
* רץ ל-2 טאצדאונים.
* החזיר 19 כדורים מבעיטות ל-187 יארדים.

פציעה
-----

במהלך משחק טרום עונה של קבוצתו שהתקיים ב-12 באוגוסט 1978 באוקלנד, קליפורניה נגד האוקלנד ריידרס נחבט סטיגלי תוך כדי ניסיון תפיסת כדור על ידי ג'ק טייטום מהגנת הריידרס. חבטה זו שברה את חוליות 4 ו-5 בעמוד השידרה של סטינגלי והותירה אותו משותק לכל חייו עם יכולת להזיז בצורה מוגבלת את יד ימין בלבד.

הפציעה של סטינגלי התרחשה מעט לאחר שסיים משא ומתן עם קבוצתו על חוזה חדש. ההכרזה על ההסכם אמורה הייתה להתרחש עם חזרת הקבוצה לבוסטון לאחר המשחק והייתה הופכת את סטינגלי לאחד השחקנים בעלי השכר הגבוה ביותר בליגה. החוזה לא נחתם מעולם. הפציעה הפכה לסמל לאגרסיביות של המשחק ולאור היותו של סטינגלי שחקן מצטיין וידוע משכה תשומת לב ציבורית גבוהה. בעקבות הפציעה שונו מספר חוקים במשחק על מנת להגן על בריאותם של השחקנים. מאמן הקבוצה היריבה, ג'ון מאדן כמו גם שחקנים רבים הביעו צער עמוק על המקרה. מאדן עצמו הגיע במהירות לביה"ח מייד לאחר המשחק ולימים התפתחה ידידות עמוקה בינו לבין סטינגלי.

בשנת 1979 מונה סטינגלי למנהל סגל השחקנים בקבוצת ניו אינגלנד פטריוטס והחזיק בתפקיד זה מספר שנים. כמו כן הושג הסכם בינו לבין ה- NFL על פיו ישלמו הפטריוטס את כל הוצאותיו הרפואיות של סטינגלי במשך כל ימי חייו וגם יממנו את חינוך ילדיו של סטינגלי.

סטינגלי וטייטום מעולם לא התפייסו. לאחר שנים רבות יצר טייטום קשר עם סטינגלי לקראת צאת ספרו של טייטום, כמו כן רשת HBO הזמינה את שני השחקנים להתארח ביחד לקראת תוכנית לציון 25 שנה לפציעה. בתחילה הסכים סטינגלי למפגש אולם לאחר מכן סירב כשגילה כי שם ספרו של טייטום הוא "וידוי מאת ה'רוצח' ג'ק טייטום מה-NFL". סטינגלי טען כי למרות השנים הארוכות שעברו טייטום לא ניסה לפני כן לפנות אליו ועשה זאת כעת רק על מנת לקדם את ספרו.

ב-5 באפריל 2007 נפטר סטינגלי בבית החולים נוסטווסטרן בשיקגו לאחר שנמצא ללא הכרה בביתו. סיבת המוות יוחסה למחלת לב וסיבוכים מדלקת ריאות שנגרמו בשל העובדה כי היה משותק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דארל סטינגלי** בוויקישיתוף

* דארל סטינגלי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* דארל סטינגלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 2607 528X
* LCCN: n83005347
* VIAF: 8751990
* WorldCat: lccn-n83005347

 |
**טירת טומפאה** (באסטונית: **Toompea loss**) היא טירה ימי-ביניימית הממוקמת על גבעת טומפאה, במרכזה של העיר טאלין, בירת אסטוניה. מהמאה ה-20 היא משמשת כמקום מושבו של הריגיקוגו, הפרלמנט האסטוני.

הטירה
-----

במקום בו ניצבת הטירה ניצבה לפני כן עמדה צבאית אסטונית החל מהמאה ה-9 לכל הפחות. ב-1219 נכבשה הטירה על ידי כוח צלבני בהנהגת ולדמר השני, מלך דנמרק, במהלך קרב לינדניס (אנ'). שמונה שנים לאחר מכן כבשו את הטירה אנשי מסדר האחים הליבוניים של החרב (אנ') והחלו לשפצה ולהגדילה. ב-1237 כבשה שוב דנמרק את הטירה, וב-1346 היא נמכרה למסדר הטווטוני, שהחזיק בה ביתרת ימי הביניים. בהשפעתו היא קיבלה צורה חלקית של מנזר, לרבות בית תפילה, בית מועצה, מעונות לאבירים, ומגדלים, שהגבוה שבהם מתנשא לגובה של 48 מטר. מדי בוקר מונף מעליו דגל אסטוניה לצלילי ההמנון הלאומי.

בעקבות מלחמת ליבוניה במאה ה-16 עבר חלקה הצפוני של אסטוניה דהיום לשליטה שוודית. השלטון החדש הסב את הטירה ממבצר צלבני למשכן מנהלי טקסי. ב-1710 עבר השלטון במקום לידי האימפריה הרוסית, אשר הפכה את הטירה לארמון. אז נבנה בה אגף חדש בסגנון הבארוק והאדריכלות הנאו-קלאסית. השתכנו בו ממשל אסטוניה (אנ') והמושל האימפריאלי הרוסי שלה. במאה ה-19 נוספו לטירה פארק ובניין ארכיון.

### בניין הפרלמנט

לאחר הכרזת העצמאות של אסטוניה החליטה ממשלתה לבנות בטירה מבנה חדש שיאכסן את הפרלמנט של המדינה. בנייתו הסתיימה ב-1922. תוכו מתוכנן בסגנון האדריכלות האקספרסיוניסטית, והוא בית הפרלמנט היחיד בעולם המתוכנן באופן זה. במהלך הכיבוש הגרמני של אסטוניה במלחמת העולם השנייה ננטש המבנה. בשנות השלטון הסובייטי באסטוניה (1944–1990) הוא אוכלס על ידי הסובייט העליון של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האסטונית. לאחר שאסטוניה זכתה מחדש בעצמאותה, שב הפרלמנט האסטוני, הריגיקוגו, לאכלס את המבנה. 

* הטירההטירה
* בית הפרלמנטבית הפרלמנט
* אולם המליאה של הפרלמנט של אסטוניה, 2011אולם המליאה של הפרלמנט של אסטוניה, 2011

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טירת טומפאה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של טירת טומפאה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007292488505171
* LCCN: sh97008026
* NKC: ko2014836149
* VIAF: 310635443
* WorldCat (עם VIAF): 310635443

 |
חוזה הידידות הגרמני-טורקי משנת 1941
החתימה על ההסכם
**חוזה הידידות הגרמני-טורקי** (בגרמנית: **Türkisch-Deutscher Freundschaftsvertrag**; בטורקית: **Türk-Alman Dostluk Pakt**) היה הסכם אי-תוקפנות שנחתם בין גרמניה הנאצית לטורקיה ב-18 ביוני 1941 בעיר אנקרה, על ידי שגריר גרמניה בטורקיה פרנץ פון פאפן ושר החוץ הטורקי שוקרו סרג'גלו. החוזה נכנס לתוקף באותו היום.

אף על פי שנקבע בחוזה שתוקפו יהיה למשך עשור, כבר בחודש אוגוסט של שנת 1944, מספר שנים לאחר החתימה על החוזה, ניתקה טורקיה את יחסיה הדיפלומטיים והמסחריים עם גרמניה הנאצית לאחר שהצבא הסובייטי פלש לבולגריה, וב-23 בפברואר 1945 הכריזה טורקיה מלחמה על גרמניה. ההסכם בוטל באופן רשמי ב-24 באוקטובר 1945, לאחר נפילת הרייך השלישי, ועם הצטרפותה של טורקיה לאו"ם.

היסטוריה
--------

לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939, נקט נשיא טורקיה, איסמט אינני, במדיניות של נייטרליות, וניסה להימנע ממעורבות ישירה במלחמה תוך היענות לבקשות שונות של משלוחי ציוד צבאי הן ממדינות הציר והן מבעלות הברית. למרות זאת, ניסתה גרמניה לסכסך בין טורקיה ובריטניה באמצעות מאמצים דיפלומטיים.

ב-4 במרץ 1941 העביר פרנץ פון פאפן מכתב מאדולף היטלר לאינני, בו כתב היטלר שהוא אינו מתכוון לתקוף את טורקיה. יתר על כן, הדגיש היטלר כי הורה לחייליו בבולגריה להישאר רחוק מהגבול הטורקי כדי להימנע מיצירת רושם שווא מנוכחותם. בנוסף, הציע היטלר הסכם אי-תוקפנות עם טורקיה. הסכם הידידות הגרמני-טורקי נחתם ב-18 ביוני 1941.

ב-22 ביוני 1941, ארבעה ימים לאחר חתימת חוזה הידידות הגרמני-טורקי, פלשו כוחות גרמנים לברית המועצות והפרו את הסכם אי-התוקפנות הגרמני-סובייטי, אך ייתכן שהאירועים אינם קשורים. באוגוסט 1944 ניתקה טורקיה את יחסיה הדיפלומטיים והמסחריים עם גרמניה, וב-23 בפברואר 1945 הכריזה טורקיה מלחמה על גרמניה.

ראו גם
------

* הסכם אנטי-קומינטרן
* יחסי גרמניה–טורקיה
* מלחמת העולם השנייה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חוזה הידידות הגרמני-טורקי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Allied Relations and Negotiations With Turkey, US State Department, pp. 6-8
2. ↑  Solak, Cemil. "Savunma Tarihimizden Trajik Bir Olay" (בטורקית). arastiralim.com. אורכב מ-המקור ב-2010-10-01. נבדק ב-2011-05-15.
3. ↑  "Nazi Panzer Spearheads Drive Through British-Greek Defense Line". *The Pittsburgh Press*. 1941-04-15. נבדק ב-2011-05-15.
מדיניות החוץ של סיישל מבוססת על פרקטיקה דיפלומטית שלווה, פרואקטיבית וחדשנית. יחסי החוץ של סיישל נקבעים על ידי מערכת החוקים הלאומיים שלה, חוקת סיישל המיושמת על ידי הממשלה. ה‏‏חוקהחוקה מעניקה ל‏‏נשיא סמכויות לנהל את מדיניות החוץ של סיישל. סעיף 70 מסמיך את הנשיא למנות שר לענייני חוץ ולהאציל סמכויות לפי הצורך לניהול מדיניות החוץ של סיישל, וסעיף 71 מחייב את השר לתת דין וחשבון לנשיא על ניהול המנדט למדיניות החוץ. סעיף 64 קובע כי הנשיא ימנה שגרירים, נציבים עליונים, כל נציג עיקרי, יקבל שליחים מוסמכים, ויבצע או יגרום לביצוע אמנות בשם הרפובליקה.

היחסים הדו-צדדיים של סיישל מתמקדים בביטוי שותפויות כלכליות ושיתוף פעולה, פיתוח מגזרי הכלכלה השונים, סחר, השקעות זרות ישירות, דיג ותיירות. סיישל תתעדף; בטיחות וביטחון ימי, חינוך, אנרגיה מתחדשת, הגנת הסביבה, תעופה, פרויקטי תשתית, בריאות, פיתוח חברתי, סיוע טכני, חינוך, הכשרה וחילופי תרבות. 

סיישל דוגלת בתפיסה הרחבה יותר של ביטחון אנושי ותומכת ביוזמות היוצרות תנאים נוחים ליציבות אזורית, שיתוף פעולה בינלאומי ושגשוג כלכלי ויתרמו לשלום, ביטחון ויציבות באזור באמצעות דיפלומטיה פרואקטיבית.

משרד החוץ של סיישל
------------------

סיישל הקימה את משרד החוץ שלה לאחר שקיבלה את עצמאותה מהממלכה המאוחדת בשנת 1976. השר הראשון שנכנס לתפקיד שר החוץ היה הנשיא הראשון של הרפובליקה של סיישל,ג'יימס מנצ'ם.

היה מקובל שנשיא הרפובליקה יכהן כשר החוץ. אחרי הנשיא מנצ'ם, שלושה נשיאי סיישל אחרים, אלברט רנה, מר ג'יימס מישל ומר דני פור החזיקו בתיק החוץ במהלך כהונתם. תיק זה הוחזק גם על ידי סגן הנשיא וינסנט מריטון.

מאז הקמתו עומדים בראש משרד החוץ, תחת שמות שונים, 14 שרים. השר הנוכחי האחראי על תיק זה, החל מנובמבר 2020, הוא מר סילבסטרה רדגונדה.