recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Enter K** הוא אלבום משנת 1981 של היוצר הבריטי פיטר האמיל.

הפקה
----

ארבעת השירים הראשונים עוסקים בקיום האנושי ובשורשי מניעי האדם. Paradox Drive מעלה את השאלה כיצד כל אדם, יתחבט בשאלות אלו ככל שיתחבט, מוּנע מתוקף סתירות מהותיות בקיומו. The Unconscious Life הפסימי מתאר את האדם כנשלט על ידי כוחות פנימיים שהוא כלל אינו מודע לקיומם, ושליטתו בחייו היא כשל שליטת נער הסיפון בספינה - כלומר, כלל לא קיימת. Accidents הוא שיר אנרגטי ותוקפני לפיו האקראי-כביכול הוא ששולט בנו, ומציג את האדם כמערכת שאינה מתמסרת למודע ולחושב. The Great Experiment מתאר אדם ברגע השיא של חייו, עומד לגעת במופלא. הפרשנות הנפוצה היא שמדובר על התאבדות כאקט של שחרור המודע והחושב.

בהמשך ישנו שיר אהבה, Don't Tell Me מספר על נטישה, ושיר הפופ She Wraps It Up. האלבום נחתם ב-Happy Hour המלאנכולי והמיואש. בשיר זה, לראשונה ביצירתו שפורסמה, עושה האמיל שימוש בנגינה בסגנון פלמנקו על גבי גיטרה אקוסטית - מאפיין שמופיע פה ושם ביצירותיו עד היום.

רשימת שירים
-----------

1. "Paradox Drive"
2. "The Unconscious Life"
3. "Accidents"
4. "The Great Experiment"
5. "Don't Tell Me"
6. "She Wraps It Up"
7. "Happy Hour"

הוצאה מחודשת כוללת שיר נוסף:

1. "Seven Wonders"

קישורים חיצוניים
----------------

* MusicBrainz Enter K באתר MusicBrainz
* Discogs Enter K באתר Discogs

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 8109e467-a371-38c3-9f6a-44136725f8fc

 |
**לוטיין צהוב-זנב** (שם מדעי: ***Ocyurus chrysurus***) הוא מין יחיד בסוגו של דג גרם ממשפחת הלוטייניים המצוי במערב האוקיינוס האטלנטי לחופי אמריקה בעיקר סביב מפרץ מקסיקו והים הקריבי. למרות שלעיתים הוא נמצא גם לחופי מסצ'וסטס הטווח העיקרי שלו הוא באזורים הטרופיים בין פלורידה לברזיל, לרבות באיי הודו המערבית.

זהו לוטיין קצר יחסית שאורכו 40 ס"מ בממוצע ומשקלו עד 4.1 ק"ג. הפרטים הגדולים ביותר הגיעו לאורך 86.3 ס"מ. הלוטיין בעל צבעים כסופים-בהירים עם זנב גדול וצהוב ופס צהוב לאורכו. הראש והעיניים גדולות וסנפירי הגב והחזה קטנים יחסית.

הלוטיין נפוץ עד לעומק 180 מ' אך בעיקר סביב עומק של 10–70 מטרים סביב שוניות אלמוגים ולגונות. זהו דג מהיר הרודף אחרי דגים קטנים יותר, תולעים, דיונונים, סרטנים וחסילונים לאורך השונית. הוא ניזון בשחייה מעל האלמוגים בלהקות קטנות אשר יתפזרו ויברחו אם יתקרבו אליהם טורפים כמו כרישים או דולפינים. עם זאת בכמה אזורים צוללנים ושחיינים יכולים להתקרב אליהם.

הלוטיין נפוץ הן כדג מאכל שלעיתים מגודל בחקלאות ימית והן כדג נוי באקוורימים ציבוריים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוטיין צהוב-זנב** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  לוטיין צהוב-זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN
**לוטיין קוברה** (שם מדעי: ***Lutjanus cyanopterus***) הוא מין דג גרם ממשפחת הלוטייניים שבסדרת הדקראים החי במערב האוקיינוס האטלנטי לחופי אמריקה. הוא מצוי בסכנת הכחדה בטבע.

זהו המין הגדול ביותר במשפחת הלוטייניים, והוא יכול להגיע לאורך 160 סנטימטר (אך נפוץ יותר באורך 90 ס"מ), ולמשקל מרבי של 57 קילוגרם. הדג בעל צבעים תכלת-ירקרק עם פסים אפורים אופקיים והבטן לבנה. לדג ראש גדול ולסתות חזקות המעוצבות לנשיכה חזקה.

זהו דג טורף הניזון מדגים קטנים יותר ומסרטנים וחסילונים לאורך שוניות אלמוגים ומצעי סלעים במים רדודים עד לעומק 50 מטר. הדג מצוי בין נובה סקוטיה לשפך נהר האמזונאס בברזיל, אך רק לעיתים רחוקות יצפין מעל פלורידה. האזור העיקרי בו הוא נצפה הוא הים הקריבי, בו שוניות טרופיות בהם טרף רב.

דגים אלה מתקהלים כדי להתרבות לאורך הקריבים ומשריצים בתיאום את הביצים והזרע. עקב גודל הדג הוא ניצוד כדיג ספורט, אך אכילת בשרו עלול לגרום לסיגואטרה בדומה לדגי שונית אחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוטיין קוברה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  לוטיין קוברה באתר הרשימה האדומה של IUCN

* 
*
**לוטיין אגנס** (שם מדעי: ***Lutjanus agennes***) הוא מין של דג גרם ממשפחת הלוטייניים, החי במזרח האוקיינוס האטלנטי שלחופי אפריקה.

מין לוטיין זה הוא מהגדולים שבמשפחתו כשהוא מתחרה גם בלוטיין קוברה מהים הקריבי. הוא יכול להגיע לאורך 139 סנטימטרים ולמשקל 60 קילוגרם, אף נפוץ יותר באורך 50 סנטימטרים. צבע הקשקשים שלו חום אדמדם עם סנפירים כהים ולעיתים גם ורודים, כשהצעירים מכילים מספר נקודות בהירות לאורך הגוף וצידי החזה. הראש רחב ומחודד עם עיניים כחולות גדולות ולסתות בולטות בעלות שיניים חדות. סנפיר הגב פרוק ומחודד וסנפירי השת והחזה ארוכים. לוטיין זה יכול לחיות עד 20 שנה בטבע.

הלוטיין שוכן לחופי אפריקה בעומק של עד 80 מטרים בין סנגל לאנגולה ומופיע גם באיי כף ורדה ובאיי מפרץ גינאה. לרוב הוא נפוץ במים רדודים סלעיים או מכוסי אצות, אך הוא מצוי גם בשפכי נהרות ולגונות בקרבת החוף, בהם גדלים בעיקר הצעירים. בדומה למינים קרובים זהו דג טורף שניזון מדגים אחרים ומסרטנים.

הלוטיין נידוג כדג מאכל לאורך חופי מערב אפריקה ובייחוד במפרץ גינאה וכף ורדה כשחלק מהדגים נמכרים בשווקים באירופה. עם זאת לא נראית ירידה גדולה באוכלוסייה ורוב הפרטים שנמכרים כבר הגיעו לאורך 60 סנטימטרים ולבגרותם המינית ואינם נפגעים לפני שהם השריצו צאצאים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוטיין אגנס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  לוטיין אגנס באתר הרשימה האדומה של IUCN
**מס ארגון**, **דמי יצוג** או **דמי טיפול מקצועי-ארגוני** הוא סכום המנוכה משכרם של עובדים שאינם חברים בארגון עובדים, ומועבר לארגון העובדים היציג, בהתאם להסכם קיבוצי, צו הרחבה, או חוזה עבודה שבהם נקבע ניכוי זה, או מכוח הסכמה בכתב של העובד. ההצדקה לניכוי דמי החבר היא חופש ההתארגנות. ההצדקה לניכוי דמי הטיפול הנגבים ממי שאינם חברים בארגון (להבדיל מדמי החבר), היא שארגון העובדים חותם על הסכמים קיבוציים עם המעסיקים (שמעניקים תוספות שכר, החזר הוצאות נסיעה, דמי הבראה, ביטחון תעסוקתי וכדומה) ומהם נהנים גם העובדים שאינם חברים באותו ארגון עובדים ולכן אינם משלמים לו דמי חבר. מצב זה בו העובד יכול ליהנות מתנאי ההסכם מבלי לשאת בעלות גיבושו נקרא בעיית הטרמפיסט.

גובהו המרבי של מס ארגון נקבע בתקנות שהותקנו מכוח חוק הגנת השכר.

נכון לשנת 2021, מס ארגון להסתדרות הכללית הוא בשיעור 0.75% מהשכר עד לתקרה שכר של 17,937 ש"ח לחודש, דהיינו ניכוי מרבי של 134.5 ש"ח בחודש.

עובד החבר בארגון עובדים אחר כלשהו משלם דמי חבר לארגון זה, ולכן פטור מתשלום מס לארגון החתום על ההסכם הקיבוצי.

לקריאה נוספת
------------

* רות בן-ישראל, "זכות היסוד לחופש התארגנות: הלגיטימיות של מימון תקציב ארגון העובדים מדמי טיפול המתקבלים מעובדים שאינם נמנים עם חבריו", **ספר מנחם גולדברג**, הוצאת סדן, 2001.

קישורים חיצוניים
----------------

* מס ארגון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* דוגמת הסכם קיבוצי בעניין דמי חבר ודמי טיפול ארגוני מקצועי (הסכם של הסגל הבכיר בטכניון, מיום 25.12.2012, שמספרו 13/2013.

הערות שוליים
------------

1. ↑  זאת לפי סעיפים 25(א)(3) ו- (3ב) לחוק הגנת השכר, התשי"ח - 1958.
2. ↑  תקנות הגנת השכר (מקסימום דמי טיפול מקצועי-ארגוני), תשמ"ח-1988, באתר נבו - המאגר המשפטי, ‏8 במרס 1988
3. ↑  דמי טיפול מקצועי-ארגוני (דמי ארגון) | מילון לתנאי עבודה - חילן, באתר www.hilan.co.il
בננה מכילה חומרים רדיואקטיביים שאינם מעשה אדם, ביניהם אשלגן
מנות קרינה מייננת, בקירוב, ביחידות סיוורט, מיומיומית עד ממיתה. פורסם ב-Xkcd
**מנת קרינה של בננה** (או **מק"ב**; באנגלית: **BED**, **banana equivalent dose**) היא ביטוי של כמות חשיפה לקרינה מייננת. היא מהווה כלי חינוכי להדגמת ההסתברות לחשיפה לקרינה ממקור המכיל רדיונוקלידים הנמצאים בטבע. מק"ב היא כמות הקרינה שאדם יחשף לה עקב אכילת בננה בגודל ממוצע. מק"ב אחת שווה כ-0.1 מיקרוסיוורט. בניגוד למנת קרינה רגילה, מק"ב איננה מנת קרינה מצטברת, עקב תהליכי מטבוליזם הגורמים להפרשת האטומים הרדיואקטיביים מן הגוף. לכן, היחידה מכוונת רק להציג קיום איזוטופים רדיואקטיביים ואינה מקובלת כיחידת מידה בשימוש מדעי רגיל.

מנת קרינה של בננה אחת מהווה כאחוז אחד מן הקרינה המייננת הממוצעת שבן אדם נחשף לה מדי יום. רמת הדליפה המותרת מתחנות כוח גרעיניות היא כ-2,500 מק"ב (250 מיקרוסיוורט), בטומוגרפיה ממוחשבת של החזה הנבדק חשוף לכ-70,000 מק"ב (7 מיליסיוורט) והמנה הממיתה היא בערך 80,000,000 מק"ב (8 סיוורט).

ההיסטוריה של המונח
------------------

המונח הופיע לראשונה, כנראה, בדוא"ל בנושאי בטיחות קרינה של "רד סייף" ב-1995, שם הוצע כי בננה שמסתה 150 גרם פולטת ‎9.82×10-8‎ סיוורט.

מקור הקרינה
-----------

היסוד העיקרי האחראי לקרינה רדיואקטיבית מבננות הוא אשלגן. כ-0.0117% מהאשלגן הטבעי הוא האיזוטופ 40K
, שזמן מחצית החיים שלו הוא כ-1.248 מיליארד שנים. לפיכך, לאשלגן-40 רדיואקטיביות בעוצמה של כ-265,000 בקרל/גרם, כלומר, כ-265,000 גרעינים בכל גרם של אשלגן-40 מתפרקים כל שנייה, בממוצע. מכיוון שאשלגן-40 מהווה כ-0.0117% מהאשלגן הטבעי, רמת הרדיואקטיביות של אשלגן היא כ-31 בקרל/גרם. בבננה יש גם איזוטופים רדיואקטיביים אחרים, אבל השפעתם על הרדיואקטיביות הכללית נמוכה יחסית. אף שרמת קרינה של כ-31 בקרל/גרם היא נמוכה למדי, כמות גדולה של בננות יכולה ליצור אזעקת שווא בגלאי חומרים רדיואקטיביים המיועדים לבדיקת הברחות של חומרים כאלו.

גוף האדם מכיל כ-2.5 גרם אשלגן לכל קילוגרם מסת גוף, או כ-175 גרמים ב-70 קילוגרמים. לפיכך, הרדיואקטיביות של האשלגן בגוף אדם שמסתו 70 קילוגרם היא כ-5,425 בקרל.

פליטת קרינה מייננת מירקות ופירות אחרים
--------------------------------------

פרט לבננות, ישנם עוד כמה ירקות ופירות העשירים באשלגן. אלו כוללים, בין היתר, תפוחי אדמה, סוג אחד של שעועית מצויה, גרעיני חמניות ואגוזים. האגוז הברזילאי עשיר לא רק באשלגן אלא גם בכמויות גדולות יחסית של רדיום, שהפעילות שלו מגיעה ל-1010×3.7 בקרל/גרם, אולם באופן מוחלט כמות הרדיום באגוז היא קטנה, ועוצמת הקרינה הרדיואקטיבית שתורם הרדיום היא 0.2 בקרל/גרם.

ראו גם
------

* רדיואקטיביות
* קרינת בטא

קישורים חיצוניים
----------------

* The Most Radioactive Places on Earth, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 11:17)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Maristela Martins; Ariane Mendonça Pacheco; Ana Cyra Santos Lucas; Avacir Casanova Andrello; Carlos Roberto Appoloni; Jose Junior Mendonça Xavier, Brazil nuts: determination of natural elements and aflatoxin, **Acta Amazonica** 42(1), 2012, עמ' 157
**ארנה אבּר** (במקור **אלנברגר**, בהונגרית: **Éber Ernő**; בודפשט, 9 באוקטובר 1874 – בודפשט, 7 בספטמבר 1968) היה אגרונום, מגדל בעלי חיים, פוליטיקאי חקלאי, היסטוריון כלכלי יהודי-הונגרי. אחיו היו אנטל אבר (1872–1950) כלכלן, פוליטיקאי וכן של לאסלו אבר (1871–1935), היסטוריון אמנות ומתרגם.

ביוגרפיה
--------

ארנה אבר נולד במשפחה יהודית (שככל הנראה התנצרה אי מתי במהלך חייה). הוריה היו קארוי אלנברגר, סוחר, ואילונה זוננברג. הוא סיים את האקדמיה לכלכלה במושונמדיאראובאר (Mosonmagyaróvár) ב-1895. לאחר מכן הפך לעוזר כלכלי בדרקאדיהאזה (Derekegyháza). שאנדור קארוי הבחין במאמרו שפורסם ב-1897 והזמין אותו להיות מזכיר אחוזתו בפוט (Fót). ב-1899 הפך לעוזר המזכיר של האגודה הכלכלית של טרנסילבניה בקולוז'וואר, שם גם השיג תואר במשפטים. ב-1907 הפך למזכיר האגודה הכלכלית של מחוז שופרון וב-1917 הפך למנכ"ל האגודה. הוא גם נבחר למזכיר ראשי לשם כבוד של המחוז. שמו נקשר בייסוד קואופרטיב חלב שופרון ובית הספר החקלאי בצ'רמאיור.

לאחר מלחמת העולם הראשונה חזר לבודפשט, שם ב-1924 החל לערוך את כתב העת של מגדלי בעלי החיים עד 1939, ומשנת 1932 את לוח מגדלי בעלי החיים. בנוסף, בין השנים 1927–1938 הוזמן על ידי משרד החקלאות לחקור את הערך התזונתי של החלב ושל מוצרי החלב וכן לפעילויות תעמלנות נלוות. בעיקרו של דבר, קמפיין החלב בבתי הספר קשור בשמו. הוא השתתף במספר קונגרסים בינלאומיים במהלך השנים הללו. ב-1938 הפך ליועץ הכלכלי של הבנק ההונגרי-איטלקי.

ב-1940 תרגם להונגרית את יצירתו של אדם סמית בת שני הכרכים (עושר העמים - "מחקר בדבר טבעו וסיבותיו של עושר האומות"), ובשנת 1946 תרגם את דוחותיו של הרמטכ"ל האמריקני ג'ורג' קטלט מרשל (George Catlett Marshall) בשנים 1943–1945 שפורסמו בארבע מהדורות. כהיסטוריון כלכלי פרסם ב-1942 כרך על היסטוריה כלכלית באחוזות משפחת סצ'ני. לאחר מלחמת העולם השנייה היה פקיד של מפעל החוטים והבדים ברובע 13 של בודפשט (1945–1950). ב-1952 הפך לעמית מחקר במוזיאון החקלאי ההונגרי, ומשנת 1957 פרש כאחד המומחים להיסטוריה חקלאית של המוזיאון.

עבודותיו העיקריות
-----------------

* המשבר החקלאי וסיבותיו (Hungarian Farmers' Review, 1897)
* מאבק הגזעים. נתונים על סוגיית הלאומיות הטרנסילבנית (1905)
* תנאים לשינוי החקלאות ההונגרית (1906)
* אחוזות גדולות-אחוזות קטנות (1930)
* מדיניות אחוזות סבירה (1935)
* בעל האחוזות של של צנק (1942)
* מיהו האיכר ההונגרי ומה הוא היה יכול להיות (סגד, 1944)
* הזנה חסכונית (עם אישטוואן וייזר, 1947, 1948)
* התפתחות גידול בעלי חיים הונגרי (1961)

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון ביוגרפי הונגרי א' (א' - ק'). עורך ראשי. אגנש קניירש. בודפשט: 1967. עמ' 406.
* נקודת שם

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 1410/1874. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-12-07.
2. ↑  "Éber Ernő gyászjelentése (1968)".
3. ↑  Éber Ernő művei

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007364773105171
* BIBSYS: 5038166
* GND: 127689095
* ISNI: 0000 0000 7695 6720
* LCCN: n2004122993
* RERO: 02-A012773945
* SUDOC: 08417112X
* VIAF: 84869339
* WorldCat: lccn-n2004122993

 |
**צילה אשר בן עטר** (נולדה בשנת 1969) היא אתלטית ישראלית בעבר, אלופת ישראל בהדיפת כדור ברזל 12 שנים ברציפות (1987–1998), בזריקת דיסקוס (1987), ביידוי פטיש (1998–2000, 2002 ו-2003) ושיאנית ישראל בהדיפת כדור ברזל וביידוי פטיש.

אשר, היא האתלטית הישראלית הראשונה שהדפה את כדור הברזל מעבר ל-14 מטר. שיאה הישראלי בהדיפת כדור ברזל, החזיק מעמד במשך 10 שנים ושיאה הישראלי ביידוי פטיש החזיק מעמד במשך 5 שנים.

ביוגרפיה
--------

אשר התאמנה בקבוצת מכבי תל אביב.

### 1989

#### המכביה ה-13

בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-13 שנערכו ב-10 ביולי 1989 היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 13.28 מטר, אחרי סידני דורשלג מארצות הברית (13.48 מטר) ומדליית ארד בזריקת דיסקוס אחרי סידני דורשלג (47.89 מטר) ואילנה בבל-גולדברג מישראל (41.32 מטר).

### 1993

בתחרות שנערכה באולם בשפילד שבאנגליה ב-17 בפברואר 1993 זכתה אשר במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא ישראלי חדש של 14.42 מטר. שיא זה החזיק מעמד 10 שנים ונשבר על ידי סיוון ג'אן (15.02 מטר).

### 1999

בתחרות שנערכה בתל אביב ב-13 ביוני 1999 סיימה אשר במקום רביעי ביידוי פטיש בשיא ישראלי חדש של 46.83 מטר. שיא זה נשבר על ידי יבגניה זבולטני.

שיאים אישיים
------------

* זריקת דיסקוס: 40.20 מטר (1995)
* הדיפת כדור ברזל: 14.42 מטר (1993)
* יידוי פטיש: 46.83 מטר (1999)

קישורים חיצוניים
----------------

* אלופי ואלופות ישראל באתלטיקה באתר *gbrathletics* (באנגלית)
* צילה אשר באתר *ההתאחדות הבינלאומית לאתלטיקה (IAAF)* (באנגלית)
* 50 התוצאות הטובות בכל הזמנים - זריקת דיסקוס באתר איגוד האתלטיקה בישראל
* 50 התוצאות הטובות בכל הזמנים - הדיפת כדור ברזל באתר איגוד האתלטיקה בישראל
* 50 התוצאות הטובות בכל הזמנים - ידויי פטיש באתר איגוד האתלטיקה בישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  סיון ג'אן שיפרה את השיא הישראלי בכדור ברזל, באתר וואלה!‏, 14 במאי 2003
הכיכר המרכזית ברוטנבורג על הטאובר. החשיפה הארוכה בצילום מטשטשת את הולכי הרגל, והבניינים מופיעים בצורה חדה
**צילום בחשיפה ארוכה** היא שיטת צילום המתבצעת על ידי האטת מהירות תריס המצלמה כך שבאופן יחסי יותר אור נכנס למצלמה ומגיע לחיישן.

משתמשים בשיטה זו על מנת להתגבר על תנאי תאורה חלשים, ליצירת אפקט מריחה והדגשת תנועה.
לעיתים ניתן להשתמש גם במפתח צמצם שונה על מנת להכניס יותר אור לתמונה, אך הדבר יכול לפגוע בעומק השדה הרצוי.

טכניקה
------

החשיפה הארוכה הרצויה תלויה בתנאי תאורה סביבתיים ובעיקר נתונה לתוצאה אליה רוצה להגיע הצלם.

צילום בחשיפה ארוכה יהיה קל יותר להשיג בתנאים של תאורה נמוכה, שכן חשיפה ארוכה תעזור להשיג את כמות האור הדרושה. חשיפה ארוכה מידיי, או במהלך היום למשל, תכניס עודף אור לתמונה שתצא שרופה וחסרת פרטים. מעבר לאובייקט ה"מרוח" את יתר התמונה הצלם רוצה לתפוס בחדות ולצורך זה נדרש שימוש בחצובה.

### הדגשת תנועה

שימוש בחשיפה ארוכה מכניסה דינאמיות ותפיסה של תנועה, כך שהאובייקט המצולם מקבל אפקט מריחה. וכך, במקום לקבל אובייקט שקפא. את מידת המריחה יהיה ניתן לקבוע לפי משך הזמן בו בחרנו להשאיר את התריס פתוח. משך זמן ארוך מדי יביא למריחה עודפת של האובייקט ולחלופין אף להיעלמותו.

### צילומי לילה

כשישנם תנאים נמוכים מאוד של תאורה, צלמים עשויים להשתמש בחשיפה ארוכה יותר של החיישן על ידי כך השארת התריס פתוח לזמן ממושך יותר. יצירת תמונה בחשיפה ארוכה בתנאים לקויים תעזור לתפיסת הטווח דינאמי מלא על גביי חיישן האור של המצלמה.

חגיגות ב-20 באוגוסט לזכרו של אישטוואן הקדוש בהונגריה.

ציוד
----

ניתן להשתמש בכל מצלמה המאפשרת שליטה ידנית על זמן החשיפה, צמצם ורגישות ISO. כמו כן נדרשת חצובה, ופילטר ND לצילומי חשיפה ארוכה ביום.

ראו גם
------

* צילום
* צילום דיגיטלי
* מצלמה

לקריאה נוספת
------------

* אלון קירה, **צילום בחשיפה ארוכה**, אלון קירה בית ספר לצילום.
* רועי גליץ, **מדריך לצילומי לילה**, גליץ בית ספר לצילום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צילום בחשיפה ארוכה** בוויקישיתוף
* צילום בחשיפה ארוכה, באתר (dizzo)
* חשיפה ארוכה בצילום - מדריך (אורכב 10.06.2015 בארכיון Wayback Machine), באתר (tamir bibi)
* מיפתח צמצם, באתר (סודות הצילום הדיגיטליים).
* ND Filter, באתר ().
* חשיפה ארוכה (אורכב 02.08.2014 בארכיון Wayback Machine), באתר (cliki).

הערות שוליים
------------

1. ↑  Dizzo, צילום בחשיפה ארוכה – דיזו
2. ↑  מדריך צילום דיגיטלי - למדו היום כל מה שהמצלמה שלכם יכולה לעשות, באתר מדריך צילום דיגיטלי (ב־American English)
3. ↑  GND | ND Grad | Graduated Neutral Density Filter| פילטר מדורג, באתר www.naturephoto.co.il
**ג'יימס הרינגטון** (באנגלית: **James Harrington**;‏ 3 בינואר 1611 – 10 בספטמבר 1677) היה תאורטיקן פוליטי אנגלי שתמך ברפובליקניזם הקלאסי. הוא ידוע ביותר בשל חיבורו "רפובליקת אוקיאנה" (The Commonwealth of Oceana) (1656).

שנותיו הראשונות
---------------

ג'יימס הרינגטון נולד באפטון, נורת'המפשייר, למשפחת אצולה. את חינוכו המוקדם רכש כנראה בבית. ב-1629 הוא החל ללמוד בטריניטי קולג', אוקספורד ועזב שנתיים לאחר מכן ללא תואר. ירושת אביו הספיקה לו לטיול של כמה שנים באירופה, כאשר הוא ראשית התגייס לצבא ההולנדי לתקופה קצרה, כנראה ללא לחימה, ואז טייל בארצות השפלה, דנמרק, גרמניה, צרפת ואיטליה. הרינגטון חזר לאנגליה לפני 1636. בעשר השנים הבאות, שבהן אנגליה נתונה במלחמת אזרחים בין הפרלמנט למלך, נראה שהוא לא היה פעיל במיוחד מבחינה פוליטית.

למרות שהרינגטון היה נאמן פוליטית לפרלמנט, הייתה לו נאמנות אישית למלך צ'ארלס. הוא התערב לטובתו פעמים רבות בשנים 1646–1649, ואף היה משרת שלו במשך תקופה זו. ב-1649, אנשי פרלמנט שכעסו על חוסר הסכמתו לתת להם מידע על אפשרות של בריחה של המלך מנעו ממנו להמשיך לשרת אותו. ישנן שמועות שכאשר המלך נתלה ב-1649 הרינגטון היה לצידו.

אוקיאנה ומאסר
-------------

לאחר מותו של צ'ארלס, הרינגטון הקדיש את זמנו לכתיבת **רפובליקת אוקיאנה**, חיבור שלא היה אהוד כמעט על אף אחד מלבד מחברו. כתב היד הוחרם בזמן הדפסתו, בהוראת הלורד פרוטקטור, אוליבר קרומוול. אך הרינגטון הצליח להשפיע עליו בעזרת בתו של קרומוול; כתב היד הוחזר לו, והספר הודפס שוב ב-1656, עם הקדשה לקרומוול. הרינגטון ואחרים ניסו לקדם את הדעות המיוצגות באוקיאנה באופן מעשי, למשל הצבעה בקלפיות ורוטציה של מושלים ומחוקקים, אך ללא הצלחה. 

לאחר הרסטורציה של בית סטוארט ב-28 בדצמבר 1661, הרינגטון נאסר בעוון של חתירה תחת הממשל והושלך ללא משפט למצודת לונדון. אחותו שיחדה את סוהריו כדי לשחררו, אך טרם שהשחרור יצא לפועל הרשויות העבירו אותו לאי סט. ניקולאס שליד פליימות'. קרובים אחרים של הרינגטון הצליחו להביא לשחרורו על ידי העמדת ערבות של 5,000 ליש"ט. לאחר מכן מצבו הבריאותי הידרדר, וגם חדות שכלו הושפעה כנראה, ויש שאומרים שהשתגע. הוא מת ב-1677, ונקבר ליד סר וולטר ראלייה בכנסיית סט. מרגרט שבווסטמינסטר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'יימס הרינגטון** בוויקישיתוף
* ג'יימס הרינגטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי ג'יימס הרינגטון בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007299331105171
* BNE: XX964935
* BnF: cb12353119d (data)
* GND: 118546112
* ICCU: CFIV061115
* ISNI: 0000 0001 2280 5828
* LCCN: n50027747
* NDL: 00649723
* NKC: jn20000700673
* NLA: 35656514
* NTA: 068411308
* SELIBR: 190071
* SNAC: w6cw9rs1
* SUDOC: 032516215
* Trove: 1029385
* VcBA: 495/117416
* VIAF: 59159677
* WorldCat: lccn-n50027747

 |
**ג'יימס הריסון** (באנגלית: **James Harrison**; נולד ב-27 בדצמבר 1936) הוא תורם דם ופלזמה אוסטרלי. הרכב הדם הנדיר של הריסון התגלה כמכיל נוגדן היעיל מפני מחלת RH ו-1,173 המנות שתרם סייעו לכ-2.4 מיליון תינוקות אוסטרליים.

ביוגרפיה
--------

כשהיה בן 14 עבר הריסון ניתוח מורכב לכריתת ריאה, במהלכו נזקק לתרומה של 13 מנות דם. בעקבות הניתוח, נדר הריסון שיתרום מדמו לציבור עת שיגיע לגיל 18 המאפשר זאת. כעשור לאחר שהחל לתרום דם התגלה כי הרכב דמו מיוחד ומכיל שילוב נדיר של דם RHD שלילי עם נוגדני RH+, הרכב זה מאפשר הפקת חיסונים אנטי D (מניעת רגישות לגורם רזוס) והפך את הריסון לתורם אידיאלי. מדענים סבורים כי ייתכן שתרומת הדם המסיבית שקיבל כנער הביאה להתפתחות הרכב הדם המיוחד ששותפים לו לא יותר מ-50 אנשים באוסטרליה.

החיסון הראשון שהופק ניתן לאישה בהריון ב-1967. הריסון עבר לתרומת פלזמה, תהליך אותו הקפיד לעשות בתדירות המרבית המותרת של פעם בשלושה שבועות. את התרומה האחרונה שלו העניק במאי 2018, השנה האחרונה בה היה יכול לתרום מבחינת גילו על פי הכללים במדינה. בטווח זה ניתנו באוסטרליה כ-3 מיליון חיסוני אנטי D, שבכולם נכלל מרכיב שהופק מדמו של הריסון. על פי הערכות הצלב האדום האוסטרלי, החיסונים סייעו למניעת מוות של כ-2.4 מיליון תינוקות, זאת בהתבסס על כמות הנשים בהריון שקיבלו את החיסון ושיעור התמותה ממחלת RH.

להריסון הוענקה ב-1999 מדליית מסדר אוסטרליה והוא זכה לכינוי "האיש עם זרוע הזהב".

קישורים חיצוניים
----------------

* סיפורו של ג'יימס הריסון באתר בנק הדם של הצלב האדום האוסטרלי
* Australia's 'Man With The Golden Arm' Retires After Saving 2.4 Million Babies, אתר NPR

הערות שוליים
------------

1. ↑  He donated blood every week for 60 years and saved the lives of 2.4 million babies, אתר CNN, ‏25 בדצמבר 2018
2. ↑  James Harrison - man with the golden arm retires, באתר בנק הדם של הצלב האדום האוסטרלי, 11 במאי 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2021029998
* VIAF: 63161632192910641353
* WorldCat (עם VIAF): 63161632192910641353

 |
**אברהם תאומים** (ה'תקע"ד, 1814 - כ"ו שבט ה'תרכ"ח, 1868) היה רב בגליציה ששימש ברבנות בערים זבורוב, בוטשאש וקמניץ. מחבר השו"ת **חסד לאברהם**.

ביוגרפיה
--------

נולד לרבי צבי הירש, ששימש כאב בית דין בעיר קאליש. אימו חיה, הייתה ביתו של רבי יעקב לורברבוים, בעל הספרים המפורסמים חוות דעת, נתיבות המשפט ועוד. אשתו הראשונה נפטרה לאחר שלוש שנים ללא ילדים, התחתן בשנית עם פרומה שהתפרנסה מניירות ערך בבורסה. בהמשך, כשקיבל משכורת על רבנות, חילק אותה לבית החולים, לעניים בארץ ישראל וללומדי תורה. 

למד אצל רבי יעקב לורברבוים מליסא. תלמידו הרב יצחק תאומים, סיפר שבעשר השנים שלמד אצלו סיים בכל שנה את התלמוד ואת ארבעת חלקי השולחן ערוך.

בגיל 16 התמנה כרב העיר זבורוב, ובשנת התרי"ג [1853] נקרא לשמש כאב בית דין בעיר בוטשאש.

בשבת חזון שנת ה'תרכ"ה [1865] פרצה שרפה גדולה בעיר בוטשאש, שבעקבותיה נאלץ להגר לעיר קמניץ שם הוצע לו לשמש ברבנות. לאחר זמן מה עזב את הרבנות שם מפני שהתייחסו אליו כאדמו"ר, ושב לבוטשאש כאחד התושבים עד פטירתו.

ספרו
----

בהיותו בבוטשאש כתב שו"ת בשם **חסד לאברהם**. אחיינו, תלמידו וחתנו, הרב יצחק תאומים, בנו של אחיו הרב אפרים תאומים, הוציא את הספר לאור אחרי מותו. בניו הרב משה תאומים והרב יצחק יעקב תאומים כתבו הקדמות לספר.

רוב כתביו של רבי אברהם לא יצאו לאור משום שנשרפו בשרפה הגדולה בבוטשאש. אמנם, חלק מהמכתבים של חידושיו על הרמב"ם להלכות קורבן פסח ועבודת יום הכיפורים שרדו ונדפסו עם השו"ת.

קישורים חיצוניים
----------------

* אברהם תאומים, **שו"ת חסד לאברהם**, מהדורת למברג, תרנ"ח, באתר היברובוקס.
* תולדות רבי אברהם תאומים, מתוך ההקדמה לספרו.
* תשובת החסד לאברהם בעניין חבישת פאה נוכרית.
* ערך עליו באנציקלופדיה לחכמי גליציה - ה, וונדר מאיר, באתר אוצר החכמה.

הערות שוליים
------------


1. ↑  בהקדמה, תלמידו כותב שרק המהדורה הראשונה של הכתבים על עבודת יום הכיפורים שרדה והוא כתב עוד מהדורה שנשרפה.
**טלי מץ** (נולדה ב-29 באוקטובר 1982) היא אשת תקשורת ישראלית. שימשה מבזקנית בחברת החדשות של קשת 12 ובעבר הגישה את "העולם הבוקר" לצד אברי גלעד ברשת 13.

ביוגרפיה
--------

מץ נולדה בקריית ים לבני, מהנדס מכונות, ומרינה, אשת ביטוח. היא בתם השנייה מתוך שלושה ילדים. את לימודי התיכון עשתה במגמת תקשורת בבית הספר ע"ש "רודמן" בקריית ים.

עם סיום לימודיה, הצטרפה למערכת השבועון "בעיר" מבית מעריב ככתבת מוניציפלית-פוליטית, ולצוות רדיו חיפה כשדרנית ומפיקה ב"רדיו 1", רצועת צעירים. בהמשך החלה גם לקריין מבזקי חדשות. נמנתה עם צוות ההקמה של "רדיו K-City", תחנת-בת של רדיו חיפה, שם שידרה שתי תוכניות: "בקטנה" ו"ספיישל K", וכן החלה לשדר גם בתחנות הרדיו "99" ורדיו תל אביב.

ב-2010 הצטרפה לחברת החדשות כמגישת חדשות בערוץ החדשות באינטרנט ובמבזקי החדשות של ערוץ 2, והיא המשיכה בתפקיד זה גם לאחר פיצול הערוץ בנובמבר 2017 לקשת 12 ולרשת 13, עד לפרישתה מהחברה.

במרץ 2014 הגישה את התוכנית "איזו מדינה" במסגרת שידורי קשת בערוץ 2. התוכנית שודרה מדי שבת, ועסקה במגוון נושאים חברתיים, ובמסגרתה התארחו אורחים שונים בנושא הנדון באותו השבוע.

ב-24 בפברואר 2019 הצטרפה כמגישה לצוות התוכנית "העולם הבוקר" בערוץ רשת 13. פורסם בתקשורת שהיא תעזוב את התפקיד בתחילת מאי 2021, מחליפתה תהיה רותם ישראל.

ב-2021 החלה להנחות את מגזין הבריאות "סטטוסקופ" ברשת 13 לצד פרופ' איתן פרידמן ואיתי גל.

מץ היא בעלת תואר ראשון בתקשורת ובמדעי החברה מבית הספר לתקשורת של המכללה האקדמית עמק יזרעאל.

חיה האישיים
-----------

מץ היא אמא לשתי בנות. בינואר 2022 נפרדה מבעלה לאחר עשר שנות נישואים.

קישורים חיצוניים
----------------

* טלי מץ, ברשת החברתית פייסבוק
* טלי מץ, ברשת החברתית טוויטר
* טלי מץ, ברשת החברתית אינסטגרם
* טלי מץ, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* אתר למנויים בלבד מירי בן־דוד ליוי, "אף מטפל בעולם לא היה יכול לעזור לי כמו שעשתה בתי ‑ בעצם קיומה", באתר "ידיעות אחרונות", 27 באפריל 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  מיקי לוין, אחרי 17 שנים: טלי מץ מפתיעה בהודעה על גירושיה, באתר TMZ‏, 2 בינואר 2022
**מואה הרמה** (שם מדעי: *Megalapteryx didinus*) הוא מין נכחד של עוף ענקי מסדרת הדינורניטיים הקרובה ליענאים, שחי בניו זילנד באי הדרומי. הוא נכחד קרוב ל-1,500 לספירה. מואה זו הייתה ייחודית במשפחתה - Megalapterygidae, הקרובה לסוג דינורניס והייתה קטנה יחסית לרוב מיני הסדרה.

מאפיינים
--------

בדומה למרבית בני הקבוצה עופות קדומים חסרי שיניים, המואה הייתה חסרת יכולת מעוף כיוון שהייתה חסרה את קרין בעצם החזה. מואה זו הייתה קטנה יחסית בגובה של עד 1.5 מטר ומשקל של 17 עד 35 ק"ג, די קרוב לננדו מצוי מודרני. היא הייתה בעלת זנב מנוון והייתה חסרת כנפיים כלל. במקומם הייתה בעלת רגליים חזקות שיכלו לנוע במהירות על הקרקע. המואה חיה בסביבה מיוערת דלילה של הרמות ניו זילנדיות, בהרים וברמות עד לגובה 2,000 מטר, וכנראה שהשתמשה בראשה כדי לפלס דרך בצמחייה. משום כך הצוואר שלה לא הזדקף כפי שמקובל להציג אותה.

מואה זו ניזונה בעיקר מזרעים, מעלים ומשרכים על הקרקע. בדיקה של הקופרוליטים שהשאירה אחריה הראה שרידים של עלי אשור דרומי בצואתה. המואה השתמשה במקורה הגדול כדי לקרוע פיסות מהעלים ובקיבתה הגדולה עיכלה אותם. תזונה זו נדירה מאוד אצל מרבית העופות, אשר קיבה גדולה תמנע מהם לעוף.

למואה היה רק טורף אחד בטבע - עיט האסטי, הגדול שבעיטים מעולם. הוא תפס את המואה בטפרים גדולים משל דוב גריזלי ונאחז בעוף תוך שהוא קורע את איבריו. ואולם במהלך המאה ה-15 הגיע אויב חדש קטלני בהרבה למואה - הפולינזים הראשונים, אשר הגיעו בשנת 1250 עד 1300 לספירה וטבחו בעוף הלא-מעופף עד להכחדתו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מואה הרמה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NCBI
* GBIF
 |
**נו אלסון** (בנורווגית: **Ny-Ålesund**) הוא כפר בארכיפלג סבאלבארד שבשליטת נורווגיה. זהו היישוב (המאוכלס דרך קבע) הצפוני ביותר בעולם שלא הוקם כחלק מבסיס מחקר או בסיס צבאי, אם כי במהלך השנים הוא הפך למרכז מחקר בין־לאומי של החוג הארקטי. בנו אלסון מתגוררים 30 תושבי קבע ובעונת הקיץ אוכלוסייתו מגיעה עד למעל 100 תושבים בזכות החוקרים מכל העולם אשר מגיעים אליו. נו אלסון הוקם על ידי החברה הנורווגית Kings Bay והוא נמצא בשליטתה.

היסטוריה
--------

נו אלסון הוקם בשנת 1916 עבור כורי הפחם שעבדו במכרות העשירים באזור. עם הקמתו הפך הכפר לנקודת היישוב הצפונית ביותר בסבאלבארד וכן בנורווגיה כולה. בזכות מיקומו הצפוני הוא שימש את מגלי הארצות רואלד אמונדסן ואומברטו נובילה כבסיס יציאה למספר מסעות אל הקוטב הצפוני בשנים 1925, 1926 ו-1928. העיירה תפקדה כעיירת כורים עד שנת 1962, אז אירע אסון באחד המכרות באזור ובו נהרגו 21 כורי פחם. האסון גרם להפסקת עבודות הכרייה במקום, ולתחילתה של פרשת Kings Bay שגרמה להתפטרות הממשלה הנורווגית. התקרית החמורה גרמה כמעט למותו של היישוב הקטן, אלא שבשנת 1968 שינה הכפר את פניו מעיירת כורים למרכז של מחקר בזכות פתיחתה במקום של תחנת מחקר השייכת למכון הקוטב הנורווגי. תחנת מחקר זו הייתה הסנונית הראשונה שבישרה הקמה של תחנות מחקר של מדינות שונות סביב היישוב, זאת בהתאם לאמנת סבאלברד המקנה לכל אומות העולם זכויות מסוימות באיים. כיום (2021), בנו אלסון ממוקמות תחנות מחקר של נורווגיה, הולנד, גרמניה, איטליה, סין, הודו ומדינות נוספות, מה שהופך את היישוב נו אלסון לקהילה מדעית שוקקת.

כלכלה
-----

### פעילות מחקר

בנו אלסון נבנתה תשתית רחבה על מנת לתמוך במחקר המדעי. סביב היישוב נמצאים בין היתר שדה תעופה המפעיל טיסות שבועיות ללונגיירבין, תחנת עגינה לספינות אוויר מחקריות, אתר שיגור של טילים מטאורולוגיים. 

### תיירות

נו אולסון מהווה נקודת עניין לתיירים, אם כי התיירות במקום מפוקחת על מנת לא לפגוע במחקר המדעי. לטובת התיירים נמצא במקום בית מלון ואף מוזיאון קטן המוקדש להיסטוריה של היישוב כעיירת כורים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נו אלסון** בוויקישיתוף
* נו אלסון באתר נורווגיה

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרוגים באסון מיכרות בנורבגיה, קול העם, 7 בנובמבר 1962
2. ↑  א. בורה, התפטרותו של גרהרדסן, למרחב, 27 באוגוסט 1963

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4101868-0
* VIAF: 246118888
* WorldCat (עם VIAF): 246118888

 |
**יצחק טרקאי** (1935 – 3 ביוני 2012) היה צייר ישראלי, יליד יוגוסלביה, ניצול שואה. נודע בזכות הצלחה מסחרית בארצות הברית, ישראל ויפן שאף הביאו להשוואתו לדמיאן הירסט.

ילדות ולימודים
--------------

יצחק טרקאי נולד בסובוטיצה שבסרביה. כילד בן 9, הובא עם משפחתו למחנה הריכוז מאוטהאוזן. אחרי שניצלו, המשפחה עלתה לישראל בשנת 1949 שם גרו תחילה בדיור זמני בבאר יעקב. בהמשך גרו שנים מספר בקיבוץ. אחותו, טובה רוזנבלום, הפכה לימים לחוקרת באוניברסיטת בר-אילן. יצחק זכה ב-1951 זכה למלגת לימודים במכון אבני.

יצירה והכרה
-----------

הציג בתערוכות בארץ ובארצות הברית. ציוריו, שנושא רבים מהם נשים, זכו להצלחה מסחרית. צייר בצבעי שמן, מים, ויצר הדפסים רבים. ברבות הימים הוא עבר ליצירה כמותית יותר, בה יצר את הרישומים ואמנים שעבדו איתו צבעו אותם.

בשנת 2000 החברה הישראלית למדליות ולמטבעות הטביעה מדליה עם ציור של טרקאי. בשנת 2008 זכה באות יקיר העיר חולון.

משפחה ופטירה
------------

טרקאי נפטר ב-3 ביוני 2012, עת ביקר בעיר דטרויט כאורח "פארק אביניו ווסט", הגלריה שייצגה אותו בארצות הברית. השאיר אחריו אישה, ברוריה, ילדים ונכדים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "הרהורים - יצחק טרקאי; מדליה רשמית, התש"ס 2000; שישית ואחרונה בסדרת המדליות האמנותית 'נשים באמנות'". החברה הישראלית למדליות ולמטבעות. נבדק ב-15 במרץ 2022. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007519172005171
* ISNI: 0000 0000 4155 6575
* LCCN: no97047760
* RKD: 76518
* ULAN: 500476996
* VIAF: 56217751
* WorldCat: lccn-no97047760

 |
**פייטרו ברטיני** (באיטלקית:  **Pietro Berrettini**; ‏ 1 בנובמבר 1596 או 1597 – 16 במאי 1669) הידוע כ**פייטרו דה קורטונה** (**Pietro da Cortona**) היה צייר, אדריכל ומעצב פנים בשיא תקופת הבארוק.

ביוגרפיה
--------

ברטיני בקורטונה ופעל ברומא בשירותה של משפחת ברבריני והאפיפיור אורבנוס השמיני, בן המשפחה. בין היתר צייר את דיוקנאות בני המשפחה, עיצב ועיטר את ארמון ברבריני ברומא וצייר את הפרסקו הענק המעטר את תקרת ה"גראנד סאלון" (הסלון הגדול) של הארמון. הפרסקו, שציורו ארך שש שנים (1633-1639) נקרא "האלגוריה של ההשגחה העליונה וכוחה (של משפחת) ברבריני". כן עיצב ועיטר את הוילה המשפחתית באוסטיה. 

ב-1637 עבר לפירנצה, שם עיטר בפרסקאות, בשירותו של פרדיננדו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, חדרים בארמון פיטי. בין חדרים אלה, ידועים החדרים המכונים "ארבעת עידני האדם": "עידן הזהב" ו"עידן הכסף" צוירו בשנת 1637. בשנת 1641 נוספו "עידן הברונזה" ו"עידן הברזל". בעקבות הצלחתו בעיטור חדרים אלה, התבקש דה קורטונה לעטר את חמשת החדרים בחזית הקומה המרכזית של הארמון (חדרי קבלת הפנים של הדוכס). דה קורטונה יצר חמישה חדרים הנקראים "חמשת כוכבי הלכת" והם מבוססים על חמשת האלים (על פי המיתולוגיה הרומית המקושרים לכוכבים אלה, על פי מיקומם במערכת השמש על פי תלמי: ונוס (מקושרת לנוגה, אפולו (השמש), מארס (מקושר למאדים), יופיטר (מקושר לצדק) וסטורנוס (מקושר לשבתאי). מאחר שדה קורטונה עזב את פירנצה בשנת 1647, היה זה תלמידו צ'ירו פרי שהשלים את החדרים בשנים שלאחר עזיבתו. חדרים אלה היוו השראה לחדרי כוכבי הלכת בארמון ורסיי שהוזמנו על ידי לואי ה-14, מלך צרפת מאת שארל לה ברון.

רוב עבודותיו כאדריכל לא שרדו. יצירתו הגדולה הידועה ביותר היא כנסיית סנטי לוקא ומרטינה (Santi Luca e Martina), סמוך לפורום רומאנום. 

עוד לפני שנודע כצייר ואדריכל, התמחה באנטומיה ויצר סדרת איורים אנטומיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פייטרו דה קורטונה** בוויקישיתוף
* אודותיו
* פייטרו דה קורטונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

* Pietro da Cortona, 5 works, Google Arts & Culture, 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  בכתבים היסטוריים מצויות שתי שנות הלידה ואין הכרעה מחקרית לשנה הנכונה
2. ↑  על הפרסקו
3. ↑  האיורים האנטומיים של דה קורטונה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007274963705171
* AAG: 1605
* AGSA: 3859
* BIBSYS: 8051919
* BNE: XX878699
* BnF: cb12288134z (data)
* CANTIC: a10444373
* CiNii: DA02132115
* DSI: 1086
* GND: 118638599
* ICCU: RAVV025659
* ISNI: 0000 0001 0859 4518
* KulturNav: f6b70e21-2540-4ae5-96e2-826d79658f50
* LCCN: n79109863
* NGV: 5910
* NKC: ola2008459871
* NLA: 36519637
* NLG: 237126
* NLP: A23871155
* NTA: 072118318
* RERO: 02-A000130651
* RKD: 18526
* SNAC: w6773999
* SUDOC: 031717292
* Trove: 1269306
* ULAN: 500115154
* VcBA: 495/52531
* VIAF: 95204251
* WorldCat: lccn-n79109863

 |
פייטרו בון: הקמפנילה של סן מרקו
**פייטרו בון** (באיטלקית: **Pietro Bon**), הנקרא לעיתים **ברתולומאו בון הצעיר** (באיטלקית: **Bartolomeo Bon il Giovane**), היה פסל ואדריכל איטלקי, שפעל בוונציה בשנים 1489 עד 1529. תאריך ומקום לידתו אינם ידועים. הוא נפטר בוונציה ב-1529. אביו, ברתולומאו בון, היה אף הוא אדריכל.

פייטרו בון, ברתולומאו בון הצעיר, ואי הוודאות בזהויות
----------------------------------------------------

בכל המקורות קיים בלבול בין פייטרו בון לבין ברתולומיאו בון הצעיר. יש החושבים שזה אותו אדם ויש החושבים שאלו שני אנשים שונים. ויקיפדיה האיטלקית מקדישה להם ערכים נפרדים, אולם מתייחסת לאי הוודאות: בערך על פייטרו נכתב שאולי הוא זהה לברתולמאו. בערך על ברתולומאו נכתב שכנראה הוא מזוהה עם אחיו פייטרו בון. מצוין שם שברתולומאו נולד ב-1450 בברגמו ונפטר ב-1510 בוונציה. אבל אם כך, הוא לא יכול להיות המשקם של הקמפנילה עבודה שבוצעה בשנים 1511 עד 1514 ובוודאי שלא יכול היה להיות האחראי על העבודות ב Scuola Grande di San Rocco שהחלו ב-1515. אמנם לפי מקור אחר ברתולומאו נולד בברגמו ב-1450 ונפטר בוונציה ב-1529. 
ערך זה נכתב רק על פי המקורות המתייחסים בפירוש לפייטרו בון.

הפרויקטים של פייטרו בון
-----------------------

* השלמת בניית מגדל הפעמונים של כנסיית מדונה דל'אורטו- 1503.
* שיקום הקמפנילה בשנים 1511 עד 1514
* הפרוקורטיה הישנה (Procuratie Vecchie) בככר סן מרקו, תחילת עבודה ב-1513.
* בניית Scuola Grande di San Rocco. הפרויקט הוזמן אצלו ב-1517.
* עבודה על ארמון הדוג'ה.
* עבודה על חזית כנסיית סן מרקו.
* עבודה על ה-Scuola Grande di Santa Maria della Misericordia
* החזית של Palazzo Trevisan Cappello.
* מבנים תעשייתיים בארסנאלה.

כל הפרויקטים בוצעו בוונציה.

משרות ניהוליות
--------------

* Prothomagister Arsenatus בארסנאלה.
* Protomaestri לאגפי ממשלת הרפובליקה 1496 עד 1505.
* ראש מנהלת סן מרקו 1505 עד 1529.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פייטרו בון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Renaissance Venice: patrons, architects and builders, c. 1430-1500 By Richard John Goy 2006
2. ↑  שאינו זהה עם ברתולומאו בון
3. 1 2  כתבי ג'ון ראסקין
4. ↑   אתר Scuola Grande di San Rocco (באיטלקית)
5. 1 2  Building Renaissance Venice: patrons, architects and builders, c. 1430-1500 By Richard John Goy 2006 (לחץ על "view all" ועבור לעמוד 142)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 133444805
* VIAF: 130931860
* WorldCat: viaf-130931860

 |
**עידו אמין** (נולד ב-1 בינואר 1956) הוא קומיקסאי, מוזיקאי, עיתונאי רשת ומחלוצי האינטרנט בישראל.

ביוגרפיה
--------

אמין נולד בקריית שלום בשם **עידו אילן**. ב-1973 השתתף ביצירת פנזין קומיקס חתרני בשם "פריקי". לאחר מלחמת יום הכיפורים הועמדו לדין מחברי הפנזין באשמת הפצת דבר תועבה. בהמשך הם הורשעו בבית משפט השלום אך בית המשפט המחוזי זיכה אותם מכל אשמה.

בראשית שנות ה-80 תופף בהרכב "מ.ע.צ". בהמשך הנהיג את ההרכב "עידו אמין והרגשות שלו" שבו שר וניגן בגיטרות וקלידים. הקלטת היחידה של ההרכב יצאה בשנת 1990 ונקראה "לדיכאון ובחזרה". ב-1992 יצר את הטראק האלקטרוני "שיא הנתק הטוטאלי" בו סימפל קטעי דיאלוג מתוך הסרט "אדי קינג".

אמין עיצב את עטיפות הספרים "שירת הסירנה" (1991) ו"שתי שלגיות" (1994) של עירית לינור. פרסם קומיקס ואיורים בעיתונים "הארץ", "עיתון תל אביב" ו"העיר".

ב-1995 היה לבלוגר הישראלי הראשון. באותה שנה החל לכתוב את הטור "דו"ח אמין" במוסף "קפטן אינטרנט" של עיתון "הארץ". ב-1996 הקים את הפורטל "דפי רשת". ב-1997 הוציא לאור בהוצאת אופוס מדריך אינטרנט בשם "דפי רשת". בשנת 2000 עזב את העיתונות ועבר לעמק הסיליקון. ב-2004 הכתיר אותו "עכבר העיר" כאישיות המשפיעה ביותר באינטרנט הישראלי. ב-2011 חזר לישראל וכיום הוא עוסק ביצירת סרטוני הדרכה.

ב-2013 השתתף ביצירת תשדירי התעמולה של מפלגת מרצ לקראת הבחירות לכנסת ה-19.

ב-2014 זכה בפרס הראשון בתחרות Made for Web של איגוד המפיקים לקולנוע ולטלוויזיה, בשיתוף YouTube ובחסות משרד הכלכלה.

השתתף בתערוכות במוזיאון ישראל ("קומיקס" באגף הנוער, 1985, ו"זמן", אגף הנוער, 2000), במוזיאון תל אביב ("זמן אמת", 1991), ובמוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס ("X+Y", 2011, ו"פצעי בגרות", 2013).

קישורים חיצוניים
----------------

* עידו אמין, דף שער בספרייה הלאומית
* עידו אמין, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)
* עידו אמין, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
* אוסף טורים באתר דה מארקר
* יאיר שטרן, חבורת הסוטים, מעריב, 28 בדצמבר 1973
* אתר למנויים בלבד עידו אמין, האם ז'ורז' וולינסקי, המאייר שנרצח, היה יכול לפעול בישראל?, באתר הארץ, 11 בינואר 2015
* האתר המקצועי של עידו אמין

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 270981
* NLI: 987007298205005171
* LCCN: no2019016415
* VIAF: 298244531
* WorldCat: lccn-no2019016415

 |
**שופט פיפ"א** הוא שופט ספורט שקיבל הרשאה מטעם הפדרציה הבין־לאומית לכדורגל לשפוט ברמה בין־לאומית ולענוד תג פיפ"א על דש חולצתו במהלך כל השנה אליה נרשם. מדי שנה מתפרסמת מטעם הפדרציה רשימת שופטי פיפ"א (אנ').

מועמדות
-------

המדינות החברות בפיפ"א מוזמנות מדי שנה לבחור שופטים ושופטות בענפי הכדורגל, הקטרגל וכדורגל חופים. ועדת השופטים של כל מדינה בוחרת את השופטים שיהיו מועמדים לפיפ"א.

בסך הכל מחזיקה פיפ"א בחמש רשימות: שופטי כדורגל גברים ונשים, שופטי קטרגל גברים ונשים ורשימה אחת של שופטי כדורגל חופים. ברשימות הכדורגל המועמדים נבחנים לתפקידי שופטים או עוזרי שופטים, כשבמקביל, משחקי קטרגל וכדורגל חופים מנוהלים בדרך כלל על ידי שני שופטים במגרש, ללא עוזרי שופט.

תג פיפ"א
--------

לאחר שעמדו בהצלחה במבחנים הפיזיים ונבחרו לרשימה, השופטים מקבלים תג מפיפ"א. התג מציין את הרשימה בה הם רשומים – שופט כדורגל, עוזר שופט כדורגל, שופט קטרגל או שופט כדורגל חופים. בזמן ניהול משחקים השופט צפוי לענוד את התג. חברות ברשימת הנשים רשאיות לנהל משחקים בין־לאומיים לגברים רק אם סיימו את מבחני הכושר לגברים.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |
| **תגי פיפ"א מאז 2019** |

מגבלת גיל
---------

שופט חייב להיות בן 25 לפחות ב-1 בינואר כדי להיות זכאי למועמדות לרשימת שופטי פיפ"א באותה שנה קלנדרית. עוזר שופט זכאי להגיש מועמדות מגיל 23 שנים.

בשנת 2016 בוטלו מגבלות הגיל המקסימליות לרשימה (38 להגשת מועמדות לראשונה ו-45 לשופט פעיל ברשימה). עם זאת, פיפ"א שמרה לעצמה את הזכות לדרוש משופטים מעל גיל 45 לעבור הערכות טכניות נוספות וכן בדיקות רפואיות ספציפיות ובדיקות כושר על בסיס כל מקרה לגופו.

סרקיס דמירג'יאן היה שופט פיפ"א למשך הזמן הארוך ביותר, והיה רשום ברשימת שופטי פיפ"א במשך 20 שנה ו-10 חודשים (ספטמבר 1962 – יולי 1983).

בישראל
------

בישראל היו וישנם מספר שופטי פיפ"א, ביניהם אברהם קליין, לילך אסולין, מאיר לוי ובנו שניר לוי, אוראל גרינפלד, אלי חכמון, אלון יפת, לירן ליאני, רועי ריינשרייבר, איתן שמואלביץ' ועוד.

הערות שוליים
------------

1. ↑  FIFA.com - Men's Referees List, web.archive.org, ‏2011-06-25
2. ↑  FIFA.com - Women's Referees' List, web.archive.org, ‏2011-08-12
3. ↑  FIFA.com - Men's Futsal Referees' List, web.archive.org, ‏2011-06-23
4. ↑  FIFA.com - Women's Futsal Referees' List, web.archive.org, ‏2011-06-24
5. ↑  FIFA.com - Beach Soccer Referees' List, web.archive.org, ‏2011-09-17
6. ↑  World Cup referees outrun players - CNN, web.archive.org, ‏2012-08-19
7. ↑  How to Train a World Cup Referee | Arts & Culture | Smithsonian Magazine, web.archive.org, ‏2013-09-27
8. ↑  Rizzoli happy FIFA is raising ref age limit, ESPN.com, ‏2014-12-30 (באנגלית)
9. ↑  Refereeing World: FIFA: No more age limits for international referees, Refereeing World
10. ↑  **Guinness world records 2014**, [England] : Guinness World Records Limited, 2013, מסת"ב 978-1-908843-35-7
פירוש נוסף ערך זה עוסק ביחידת צה"ל במלחמת העצמאות. אם התכוונתם לגדוד הסיור של חטיבת גבעתי, ראו גדוד שועלי שמשון.

ג'יפ סיור של שועלי שמשון, מזוהה הנהג - צביקה שור, ספטמבר 1948
ג'יפ ויליס נושא מקלע MG34, "שועלי שמשון" - במוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל
מצעד חטיבת גבעתי ברחובות בספטמבר 1948. מלפנים אלברט מנדלר, לידו נוהג דוד סגל. על הג'יפ כתוב "שועלי שמשון"
**שועלי שמשון** הייתה יחידה ממוכנת על גבי ג'יפים של צה"ל בתקופת מלחמת העצמאות.

השם
---

השם 'שועלי שמשון' נבחר על ידי אבא קובנר, קצין החינוך של חטיבת גבעתי (תש"ח), והוא שאוב מהתנ"ך. שמשון הגיבור, שופט שהנהיג את עם ישראל במלחמה מול הפלשתים, שליטי מישור החוף הדרומי והשפלה הפנימית בימי שפוט השופטים, ובתחבולות עשה לו מלחמה: הוא קשר לזנבותיהם של שלוש-מאות שועלים לפידים בוערים והריץ אותם לכיוון השדות והכרמים הפלשתיים שעלו באש.

הקמה ופעילות
------------

חטיבת גבעתי (תש"ח) הוקמה מיד לאחר הכרזת האומות המאוחדות בכ"ט בנובמבר - מועד תחילתה של מלחמת העצמאות, וגזרה פעולתה חזית הדרום. פלוגה ב' של גדוד 54 בחטיבה בפיקודו של אריה שפק הוסבה ליחידה ממוכנת כדוגמת היחידות הממוכנות של חטיבת הנגב שכונו "חיות הנגב". בניגוד ליחידות ההן, שצוידו ברכבים מטעם הצבא, ליחידה זו לא הוקצה תקציב לרכב, והיא השיגה אותו בדרך אחרת: צוות של הפלוגה יצא לתל אביב מצויד בצווים, שנוסחו על ידי המ"פ שפק, והחרימו ג'יפים מידי אזרחים תל אביביים.

ליחידה היה חלק מכריע בכיבוש משלטי חוליקאת. פעילותה פסקה בתום מלחמת השחרור.

בשנת 2002 אוחדו היחידות החטיבתיות בחטיבת גבעתי המחודשת לגדוד סיור אשר אימץ את שמה של היחידה מתש"ח ונקרא גם הוא "שועלי שמשון".

השיר "שועלי שמשון"
------------------

ב-1 באוגוסט 1948 ביקר המלחין מרדכי זעירא את אנשי היחידה. אורי אבנרי, מלוחמי היחידה, כתב באותו ערב את מילות השיר וזעירא הלחינו. השיר התפרסם בביצועה של שושנה דמארי. הוא נפתח בשורות:

> 
> ארבעה, ארבעה על הג'יפ הדוהר
> 
> 
> ובוקע השיר מן הלב,
> 
> 
> והשביל בדרכם מרקד ומזמר,
> 
> 
> זה השביל המוביל אל אויב.
> 
> 
> 
>

לקריאה נוספת
------------

* אורי אבנרי, **בשדות פלשת - 1948**, הוצאת טברסקי, 1949.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שועלי שמשון** בוויקישיתוף
* מילות השיר "שועלי שמשון", באתר שירונט
* כל נדרי במשלט שמואל דייץ מספר על זכרונותיו משהשירות בשועלי שמשון.
* משה הרפז, שדות פלשת [9 – גבעה 105 או כיצד נולד השם "שועלי שמשון"]
* שישים ושש שנים להקמת יחידת שועלי שמשון בבלוג של ארכיון צה"ל

הערות שוליים
------------

1. ↑  "שועלי שמשון" באתר זמר מורשת
**קרוליין ג'קסון** (באנגלית: **Caroline Jackson**; נולדה ב-31 באוקטובר 1946) היא אשת ציבור בריטית.

חייה
----

ג'קסון נולדה בעיירה פנזאנס שבמחוז קורנוול בבריטניה וסיימה בה את לימודיה התיכוניים. לאחר מכן היא למדה לימודים קלאסיים והיסטוריה והשלימה דוקטורט באוניברסיטת אוקספורד בנושא פוליטיקה של המאה ה-19. ג'קסון הייתה עמיתת מחקר בקולג' סנט יוז ובשנת 1984 נבחרה לראשונה לפרלמנט האירופי, בו כיהנה עד שנת 2009.

בפרלמנט האירופי כיהנה ג'קסון מטעם המפלגה השמרנית, תחילה כנציגת צפון וילשייר ובאת' (1984 – 1994) ולאחר מכן כנציגת מחוז דרום-מערב אנגליה. עד ל-1999 היא שימשה כרכזת המפלגה השמרנית בוועדה לאיכות הסביבה וריכזה את פעילות הוועדה בנושא מדיניות לחיסול פסולת ובנושאי צרכנות. כמו כן עסקה בנושא השימוש בבעלי חיים לצורכי ניסויים. בשנים 1999 – 2004 הייתה ג'קסון יו"ר הוועדה לנושאי איכות הסביבה, צרכנות ובריאות הציבור, בה פעלו כשישים חברים.

במהלך כהונת הפרלמנט האירופי בין השנים 2004 - 2009 קידמה ג'קסון דרכים לאכיפת החוקים של הפרלמנט האירופי במסגרת המדינות החברות באיחוד האירופי. בשנת 2006 היא נבחרה לדווחית הפרלמנט והוטל עליה ניסוח תוכנית הפעולה לחיסול פסולת. בשנת 2009 בחרה שלא להתמודד לכהונה נוספת. לצד פעילותה הפרלמנטרית מונתה ג'קסון למנהלת המכון האירופאי למדיניות סביבתית, הפועל בלונדון ובבריסל, וכן לחברת חבר הנאמנים של הקרן לאנרגיה וחברת מועצת הצרכנות הבריטית.

ג'קסון נשואה לרוברט ג'קסון, בעבר חבר הפרלמנט האירופי.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של קרוליין ג'קסון
**ספינת העבדים** (באנגלית: *The Slave Ship*) במקור: ***Slavers Throwing overboard the Dead and Dying—Typhon coming on*** ("סוחרי עבדים משליכים מהסיפון את המתים והגוססים, טייפון מתקרב") הוא ציור של האמן האנגלי ויליאם טרנר. הציור הוצג לראשונה בשנת 1840. הציור מבוסס על מספר גורמים, אחד מהם הוא פרשה שהתרחשה 60 שנה קודם, שכונתה הטבח בספינת העבדים זונג. נושא הציור הוא המנהג שרווח במאה השמונה עשרה ועל פיו נהגו הימאים שהובילו עבדים לזרוק לאוקיינוס האטלנטי את העבדים החולים. חברות הביטוח בתקופה זו הבחינו בין אבדות בנפש שאירעו תוך כדי ההפלגה לבין אבדות שאירעו על החוף. לכן העדיפו הימאים "להיפטר" מהעבדים החולים טרם הגיעם לחוף. טרנר ביקש באמצעות הציור לתרום את חלקו למאבק נגד העבדות.

בציור נראית ספינת עבדים חסרי אונים במרכז סופה בלב ים, ומסביבה יצורים ימיים משונים. העבדים טובעים במים, מניפים את ידיהם ורגליהם לכל עבר כדי להנצל, אך לשווא. כוחות האוקיינוס האימתניים והיצורים הימיים מסמלים את כוחו של הטבע שיעניש את אלו שאשמים בפשעים נגד העבדים. האופק הבהיר - ורדרד בפינה הימנית העליונה של הציור מסמל את התקווה לשינוי. פס של אור במרכז הסערה שנראה כחוצה את הסערה לשניים, מסמל גם הוא התערבות כמו אלוהית שתעניש את הפושעים ותשחרר את העבדים. ניתן לפרש את צבעי הרקע גם כשקיעת שמש מרהיבה וסמלית, על משמעויותיה (האם שקיעתה של תרבות? של כבוד אנושי? שקיעה של האנושיות?). גופות העבדים הטובעים נראות מרחוק, ואף כי הן נראות במדויק, הן אינן נחוות בהכרח כגופות אנושיות, וגם כאן עשוי הדבר לעורר את תמיהת המתבונן.

הציור זכה להערכה רבה לא רק בגלל הנושא שלו אלא גם בגלל השימוש היפה בצבע שנעשה בו ובגלל האופן שבו נראים האופק והים כמתאחדים מסביב לספינה המרוחקת. בשכבה התחתונה של הציור ניתן לזהות ציור של עבד כורע וקשור לשלשלאות, מחכה לגאולתו.

הציור מוצג במוזיאון בוסטון לאמנויות יפות (אנ'), ארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ספינת העבדים** בוויקישיתוף
* Turner's Slave Ship - The victorian web
סצנה מתוך הסילפידות
**בלט לבן** (בצרפתית: **ballet blanc**) היא סצנה, שבה הבלרינה ורקדניות הלהקה לובשות כולן שמלות לבנות או טוטו. הבלט הלבן היה טיפוסי לסגנון הבלט הרומנטי של המאה ה-19, שכלל על פי רוב רוחות רפאים, נימפות יער ומים, נערות מכושפות, פיות ושאר יצורים בלא מן העולם הזה.

היסטוריה
--------

מבשר הסוגה היה "בלט הנזירות", אפיזודה במערכה השלישית של האופרה "רובר השד" מאת ג'אקומו מאיירבר. רוחותיהן של נזירות, שהפרו בחייהן את הנדרים שקיבלו על עצמן, נקראות מקבריהן לפתות את הגיבור, רובר, במחול, הימורים, שתייה והתעלסות באהבים. הבלט הוצג לראשונה בפריז בנובמבר 1831, בכוריאוגרפיה של פיליפו טליוני ובכיכובה של בתו, מארי טליוני בתפקיד הלנה, אם המנזר ההרוס על שם רוזליה הקדושה. התלבושות בהפקות מודרניות הן על פי רוב שמלות לבנות עם אבנטים וצעיפים שחורים.

בשנה שלאחריה, 1832, הופיעה מארי טליוני בתפקיד הראשי של הסילפידה, סיפורה של נימפת יער (סילפידה), שמפתה איכר סקוטי, ג'יימס, לנטוש את אהובתו הכפרית ולבוא בעקבותיה אל היערות, בניסיון לצוד יופי שאין בו ממש. היסטוריוני בלט רואים ביצירה זו את המופע הראשון המלא של "בלט לבן", ראשיתה של מסורת רומנטית בבלט.

אולם המחול, אדגר דגה
שם הסוגה לקוח מן התלבושת הלבנה שעיצב אז'ן לאמי לטליוני, ואשר הייתה לסימן ההיכר לשמלות הרקדניות מן האסכולה האקדמית. חצאית הבלרינה של הטוטו הרומנטי היא באורך אמצע השוק או הקרסול. "טוטו פעמוני" באורך הברך הונצח פעמים רבות בציוריו של אדגר דגה של רקדניות הבלט הפריזאי בשנות ה-70' של המאה ה-19. על אף הצגתם של יסודות רומנטיים של רוחות רפאים מעולמות אחרים, הריקוד בבלט "הסילפידה" היה כל-כולו מן האסכולה הקלאסית.

סצנה מתוך "ז'יזל" (SAYRE 1811)
רוחות רפאים, צללים, נשמות ושאר הוויות משלו בבמות הבלט במשך עשורים אחרי "הסילפידה". דוגמאות מפורסמות ל"בלט לבן" מופיעות במערכה השנייה של ז'יזל (1842), במערכות השנייה והרביעית של אגם הברבורים (1895/1877), במערכה השלישית של הביידרה (1877) ובמערכה הראשונה של מפצח האגוזים (1892).

בהפקות מודרניות, רקדניות בסצינות על חוף האגם ב"אגם הכברבורים" ובסצנה של "ממלכת הצללים" של "הביידרה" לובשות לפעמים טוטו קלאסי קצר, במקום שמלות הבלט המסורתיות באורך השוק או קרסול, אבל הרושם החזותי המהמם של "בלט לבן" לא איבד מכוחו. ב-1908 החזיר מיכאל פוקין לחיים את הסוגה בבלט שיצר למוזיקה מאת פרדריק שופן, שאותו כינה "שופניאנה". כשגרסה מחודשת של הבלט הוצגה בפריז ב-1909 בבלט רוס של סרגיי דיאגילב, ניתן לה השם הרומנטי יותר הסילפידות. היצירה שומרת על מקומה כנציגה פופולרית של רפרטואר הבלט מזה מאה שנים ויותר.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "?What is Dance", אדריאן סטוקס, "סוגה וסגנון", הוצאת אוקספורד 1983 עמ' 251
2. ↑  סטוקס, שם, עמ' 254