recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**הר בן יאיר** הוא הר דמוי כיפה שנמצא מצפון־מערב למצדה, בבקעת ים המלח, בנוי סלעי קירטון ומפסגתו יש תצפית היקפית על הסביבה. גובהו של ההר כ-400 מטרים מעל ים המלח, בערך בגובה פני הים.

היסטוריה
--------

לאחר מספר ימים של מהומות קשות בירושלים, השתלטו הסיקריים, בראשם מנחם בן יהודה הגלילי, על מבצר מצדה, הרגו את החייל הרומאי שהחזיק במבצר והפכו אותו למעוזם. כך התחיל המרד שהתרחש בצפון מערב מצדה, היכן ששוכן ההר. מצדה עומדת בראשו של ההר כששתי דרכים מובילות אליה. לאחר חורבן בית המקדש אלעזר בן יאיר ואנשיו נשארו במצדה והיו היחידים שהתנגדו לרומאים. בשנת 73 לספירה הוקם המחנה השמיני של הרומאים כחלק ממערך המחנות ההיקפיים מסביב למצדה במצור, ומכאן הם יכלו לראות בדיוק מה מתרחש על המצדה. בעקבות אירוע זה, נקרא כיום ההר הר אלעזר, או הר בן יאיר, על שמו של אלעזר בן יאיר, מנהיג הקנאים במצדה בימי המרד הגדול.

בקריית גת נקרא רחוב ("רחוב הר בן יאיר") על שם ההר.

תיירות
------

הר בן יאיר הוא אתר תיירות, יש בו כמה מסלולים ובפסגתו תצפית היקפית על הסביבה. ההר נמצא מדרום למצדה וניתן להגיע אליו בשלוש דרכים: הדרך הקלה - שביל מסומן העולה אליו מדרום במתינות ומכיוון נחל רחף.

הדרך הבינונית - שביל המסומן העולה אליו ממערב-צפון, לאורך שביל 'הרץ'. והקשה מכולן, המומלצת רק לירידה, היא ממסוף הרכבל במזרח. יש מסלול שמתחיל בצד המערבי של המצדה באחד מיובלי נחל מצדה. המסלול ממשיך ויורד דרומה עד לחיבור עם נחל מצדה. המסלול עוקף את הגבים ממערב וממשיך במעלה תלול אל הר בן יאיר. על גב ההר המסלול ממשיך לאורך הקצה של המצוק ומאפשר תצפית אל מצדה, ים המלח והרי מואב. בהמשך, המסלול יורד במעלה הר בן יאיר. המסלול תלול מאוד ומפותל עד לסיומו באתר הרכבל. המסלול בדרגת קושי גבוהה, מתאפיין בטיפוס וירידה להר בן יאיר במעלות תלולות מאוד, והליכה על כתף הר אלעזר הצופה על מצדה וים המלח. המסלול מומלץ להליכה ממערב למזרח.

קישורים חיצוניים
----------------

* הר בן יאיר באתר "מפה"
* הדף של הר בן-יאיר באתר "למטייל"
* הר בן יאיר באתר משרד החינוך
* הר בן יאיר במנהל הטיולים
**הפארק הלאומי בוקורנין** (בערבית: **الحديقة الوطنية ببوقرنين**) הוא פארק לאומי, המשתרע על שטח של 19.39 קילומטר רבוע בסמוך לעיר תוניס שבתוניסיה.

הפארק, המהווה יער גדול והררי לחופי מפרץ תוניס, הוא לא פארק טבעי אלא מלאכותי, קרי מעשה ידי אדם. הפארק נשטל בשנות ה-80 ונפתח רשמית כפארק לאומי ב-12 בפברואר 1987. הפארק ממוקם על רכס הררי קטן בצמוד לכפר חמאם-ליף ובמרחק של 18 ק"מ מתוניס, בירת המדינה. הוא מוגדר כפארק עירוני בנוסף להיותו לאומי, והבעלות עליו שייכת לעיריית תוניס. למעשה, הרכס הוא האחרון בשורה של רכסים המהווים את הקצה המזרחי של הרי האטלס. הגובה המרבי בפארק בוקורנין הוא 576 מטר, הנמצא בפסגת ההר בורג' קדריה.

ברחבי הפארק שוכנים מינים רבים של צמחים (על פי מנהלת הפארק למעלה מ-525), חלקם נדירים ביותר בתוניסיה, בהם רקפות, סחלביים וצבעוני ההרים. מבין 25 מיני היונקים הקיימים בפארק הנפוצים ביותר הם חזירי בר, תנים, חתולי בר ודורבנים. הפארק הוא גם ביתם של מספר רב של עופות דורסים ועופות נודדים המקננים באזור במהלך החורף, בעיקר על צוקי ההרים. בפארק ניתן למצוא גם כמה מיני זוחלים, כגון זיקית, צב היבשה ונחשים שונים.

האזור בו נמצא הפארק מכיל מספר אזכורים להיסטוריה העתיקה של המקום. למשל, בפארק נמצאו מאובנים רבים של יצורים ימיים המעידים על כך שלפני 150 מיליון שנה האזור כולו היה מתחת לים. גם הקרתגים והרומאים ששלטו באזור הותירו עקבות לנוכחותם באזור בצורת מקדשי אבן עתיקים ופסיפסים.

גלריה
-----

* מבט על הרי הפארק ממפרץ תוניס.מבט על הרי הפארק ממפרץ תוניס.
* 
* 
* שקיעה בפארקשקיעה בפארק

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הפארק הלאומי בוקורנין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Nadia Jendoubi, Le parc national de Boukornine : idéal pour des randonnées en famille !, Mille & 1 tunisie, ‏24-11-2011

| פארקים לאומיים בתוניסיה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אישקל • אל-פייג'ה • בו-הדמה • בוקרנין • ג'ביל • ג'בל זע'דוד • סידי א-טווי • שעאנבי |

 |
**חַשְׁמַלָּן מְשֻׁיָּשׁ** (שם מדעי: ***Torpedo marmorata***) הוא מין של בטאי ממשפחת החשמלניים החי לאורך חופי הים התיכון והאוקיינוס האטלנטי מהים הצפוני עד לדרום אפריקה. הוא מגיע גם לחופי ישראל.

תיאור
-----

החשמלן מגיע לאורך ממוצע של 36–38 סנטימטרים בזכרים ו-55–61 סנטימטרים בנקבות ומשקלו המרבי הוא עד 3 קילוגרם. צבעו חום-כהה או חום-אדמדם עם נקודות בהירות מעליו. לחשמלן גוף שטוח, עיניים קטנות ופה המצוי בתחתית גופו. הוא בעל סנפירי חזה רחבים בצורת דיסק וזנב שרירי בעל אונות קטנות. הוא יכול לשהות באזורים בעלי מעט חמצן, למשל בבריכת גאות.

המאפיין העיקרי של החשמלן הוא היכולת שלו לייצר חשמל בעוצמה של 70 עד 80 וולט. הדבר עוזר להם להרוג קורבנות כמו סרטנים או דגי גרם קטנים (בעיקר קיפוניים ובקליים), להם הם אורבים מתחת לחול הימי. החשמלן יכול להפיק חשמל גם להגנה, שלרוב מועילה, אך היא איננה קטלנית לאדם. בימי קדם השתמשו בחשמלן לטיפול נגד כאבי ראש כרוניים או שיגדון ואף לחולי אפילפסיה. ההלם החשמלי עוזר לעיתים להעביר את הכאב, אם כי הוא אינו מוכח מדעית.

החשמלן לא נידוג למאכל אך הוא נפגע מספינות מכמורת הלוכדות שלל לוואי גדול ואז משליכות אותו חזרה לים. ברגע שהוא יוצא מהמים ושריריו נרפים הוא נכנס להלם ומת מחוסר חמצן. לא ידוע מה מצב שימורו בטבע אך באזורים מסוימים אוכלוסייתו הצטמצמה מאוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חשמלן משויש** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  חשמלן משויש באתר הרשימה האדומה של IUCN
**אולם ספורט צאלים** נמצא בשכונת צאלים בצפון מערב העיר אילת, למרגלות הרי אילת ובצמוד לבית הספר צאלים. שטחו מסתכם בכ - 2,000 מ"ר בשתי קומות. בקומה העליונה נמצאת הזירה המרכזית, במה לאירועים ויציעי הקהל ובקומה התחתונה הוקמו מכון כושר, מלתחות, שירותים וחדרי מכונות. עלותו של המבנה הסתכמה בכ-13 מיליון ש"ח והמימון להקמתו הגיע ממפעל הפיס. האולם תוכנן על ידי האדריכל מוטי בודק והקמתו הסתיימה בספטמבר 2013. המבנה ידוע באדריכלות הייחודית שלו, הכוללת צורה ייחודית ושיטות בניה חסכוניות.

אדריכלות
--------

### עיצוב המבנה

צורתו האליפטית של המבנה מזכירה קליפת ביצה הקטומה בצידה הצפוני והמערבי על ידי קירות מסך, החושפים את פנים החלל אל מפלס הרחוב, והיא נגזרת ממיקומו של האולם בפינתו הצפון מערבית של מגרש בית הספר. מעטפת האולם מורכבת מקשתות של קורות פלדה בגדלים שונים התומכות מילואה של תבניות פח ועץ, שכבות איטום ובידוד אקוסטי ותרמי וחיפוי חיצוני מלוחות אלומיניום אדומים.

### קונסטרוקציה

קורות הפלדה הקשתיות שגובהן 50 ס"מ בלבד מעבירות את העומסים והכוחות לבסיס המבנה ומקטינות באופן משמעותי את הגובה הסטטי הנדרש ואת עובייה של מעטפת המבנה שעקב שכבת האוויר הכלואה בתוכה מספקת בידוד תרמי מעולה. עקב כך משוחררת המעטפת הפנימית מהאגדים המגושמים הנדרשים בדרך כלל למפתחים כאלה, ויחד עם הטמעתם של גופי התאורה בתוך חלל המעטפת והסטת מיקומן של יחידות מיזוג האוויר למרתפי הבניין, מתקבל באולם המרכזי חלל ייחודי בעל איכויות יוצאות דופן. בצידו המערבי של הבניין משתפלת המעטפת עד לקומה התחתונה וחושפת מעבר רחב המוביל למכון הכושר ולחדרי השירות ופתוח לחצר פנימית.

### פיתוח בר-קיימא וחסכון באנרגיה

יחידות מיזוג האוויר הנמצאות בקומת המסד של המבנה ממזגות את חלל האולם באמצעות 12 תעלות אנכיות עגולות המגיעות עד לגובה המינימלי הנדרש בו נמצאים הצופים ביציע העליון ולא מעבר לכך, ובכך צומצמה באופן משמעותי צריכת האנרגיה הנדרשת למיזוג המבנה. האוויר החם עולה באופן טבעי לחלקו העליון של הבניין ונפלט דרך עשרות הפתחים העגולים המשמשים גם להכנסת תאורה טבעית ולשחרור עשן בעת הצורך.
שיטת הבנייה המתועשת שחסכה את הצורך בהקמה ופירוק של תבניות ופיגומים, הביאה בעקבות זאת לחסכון רב בעלויות העבודה ובתפעול האתר, ולצמצום משמעותי ברמות הרעש וזיהום האוויר הנגרמים בתהליכי הבנייה הקונבנציונלית.

* כיפת תאורה משולבת אוורור דגם TVL-20 אולם ספורט צאלים אילת

גלריה
-----

* 
* 
* צילום: אייל תגרצילום: אייל תגר
* 
* צילום: רוני בודקצילום: רוני בודק

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אולם ספורט צאלים אילת** בוויקישיתוף
* סרטון מציאות מדומה של אולם צאלים
* שלבי הקמת אולם צאלים
* האולם באתר עיריית אילת
* נועם דביר, מרכז ספורט באילת, באתר הארץ, 17 ביולי 2011
* מיכאל יעקובסון, לשנה הבאה בישראל הבנויה (3): היכלות ושעשועים, באתר Xnet‏, 28 בספטמבר 2011
* נעמה ריבה, הביצה האדומה של אילת: אולם הספורט החדש בביה"ס צאלים, באתר Xnet‏, 26 בנובמבר 2013
* עומר כרמון, ערב ערב באילת, הקבלן שבנה את אולם הספורט ב'צאלים': מדוע העירייה אינה משלמת? מאי 2014
* איל תגר (צלם), אולם ספורט צאלים אילת, אוגוסט 2014 (אורכב 19.10.2014 בארכיון Wayback Machine)
* עומר כרמון: קרב חדש סביב האולם בבית הספר 'צאלים', ערב-ערב, 17/01/2013
**הפארק הלאומי בנדינגילו** הוא פארק לאומי שהוקם ב-1992 בחבל הארץ אקווטוריה, במחוזות אקווטוריה התיכונה ואקווטוריה המזרחית, הנמצאים כיום בדרום סודאן. הפארק נמצא בשטח מיוער בסמוך לנהר הנילוס הלבן, ומשתרע על פני 10,000 קמ"ר.

הפארק ידוע ב"נדידה הגדולה" השנייה בגודלה בכדור הארץ (גדולה ממנה רק הנדידה בסרנגטי) של בעלי החיים שבו כמו מיני אנטילופה שונים, צבי סוף הסוואנה, קובוס שחור-רגל, והוא מהווה בנוסף בית גידול לאוכלוסיות עופות רבות ולבעלי חיים גדולים כגון הג'ירף. הפארק מכיל גם אדמות ביצה שמתפרשות עד מחוז ג'ונגליי. למרות חיות הבר הרבות שחיות בו, נמצא הפארק בזיכיון של החברה הצרפתית הבינלאומית לחיפוש גז ונפט, טוטל.

ב-6 ביולי 2011, שלושה ימים לפני שדרום סודאן התנתקה מסודאן והכריזה על עצמאותה, ראשי המנהל פתחו באופן רשמי את הפארק בטקס גזירת סרט במעמד מושל מחוז אקווטוריה התיכונה ומנהל השלוחה הסודאנית של הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי. הפארק הוא אחד מהפארקים הלאומיים המתויירים בעולם וחלק מהכנסותיו מיועדות להקל על העוני הרב ופיתוח שירותים חיוניים שחסרים במדינה.

קישורים חיצוניים
----------------

* הפארקים הלאומיים של דרום סודאן

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  "South Sudan's wild hope for the future". France24. 8 ביולי 2011. נבדק ב-22 ביולי 2011. `{{cite news}}`:  (עזרה)
2. ↑  Southern Sudan - Wildlife Conservation Society
בית העלמין היהודי בקיליה
**קיליה** (באוקראינית: **Кілія**, ברוסית: **Килия** וברומנית: **Chilia-Nouă**) היא עיר קטנה במחוז אודסה, בדרום מערב אוקראינה סמוך לגבול הרומני. העיר ממוקמת בדלתא של הדנובה, במחוז ההיסטורי בודג'אק, אשר היה שייך בשעתו לבסרביה. קיליה הוא גם שמו של היובל בנהר הדנובה, הזורם במקום ומהווה את הגבול הטבעי בין אוקראינה לרומניה.

היסטוריה
--------

העיר בגדה הרומנית, מכונה קיליה הישנה Chilia Veche והוקמה על ידי הביזנטים. מקור השם מהמילה ממגורה או אסם. העיר מתועדת לראשונה, בשנת 1241, בכתביו של ההיסטוריון הפרסי-יהודי רשיד א דין חָמָדַנִי, (1247-1318). העיר בגדה האוקראינית מכונה קיליה החדשה (Novo Kiliya) והיא הוקמה על ידי שטפן הגדול שליט נסיכות מולדובה, (1432-1504), כאקט נגדי להשתלטות מהמט השני על קיליה הישנה. 

בשנת 1484 נכבשה גם קיליה החדשה, על ידי צבאותיו של באיזיט השני ונותרה בשליטה עות'מאנית עד שנת 1790, מועד בו נכבשה על ידי הצבא הרוסי במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית ברוסיה (1787-1792), אך הוחזרה לעות'מאנים בשנת 1792 במסגרת החוזה שסיים את המלחמה. בשנת 1806 נכבשה העיר שוב על ידי רוסיה. במהלך מלחמת קרים, ביולי 1854, הופגזה העיר על ידי צי אנגלו-צרפתי וניזוקה קשות. לאחר המלחמה, במסגרת חוזה פריז (1856), אשר סיים את המלחמה, הועברה לרומניה. בשנת 1878 הועברה קיליה, יחד עם כל מחוז בוג'אק לחזקה רוסית. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1918 הוחזרה לרומניה ונותרה בשליטתה עד שנת 1940. 

בשנת 1940 נכבשה על ידי ברית המועצות ושנה מאוחר יותר, הוחזרה שוב לרומניה, על ידי גרמניה הנאצית. העיר נותרה בחזקתה של רומניה עד שנת 1944, מועד בו נכבשה שוב על ידי ברית המועצות והייתה בשליטתה, משנת 1944 ועד ל-16 בדצמבר 1991, עת התפרקה ברית המועצות. לאחר פירוק ברית המועצות הועברה העיר לאוקראינה.

### הקהילה היהודית

תעוד לנוכחות יהודים בעיר קיימת מ-1545 עת נשלטה על ידי העות'מאנים. ב-1827 התגוררו בקיליה 249 יהודים. במהלך המאה ה-19 היגרו יהודים רבים לבסרביה ובכלל זה לקיליה וב-1897 נמנו בקיליה 2,153 יהודים. לקהילה היו בית כנסת מרכזי ובית עלמין. ב-1930 נמנו בעיר 1,969 יהודים והקהילה הפעילה בית ספר יסודי וגן ילדים. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה העיר על ידי כוחות הצבא האדום ובהמשך סופחה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית. מרבית בני הקהילה גורשו לבולגראד ולאחר תחילת מבצע ברברוסה והכיבוש הגרמני, נרצחו בידי הגרמנים והרומנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קיליה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קיליה
* רשימת נרצחים בשואה מהעיר קיליה, במאגר המידע של יד ושם (באנגלית)
* קיליה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הקהילה היהודית בקיליה, באתר הספרייה היהודית המקוונת, אוחזר ב-9 באוקטובר 2014 (באנגלית).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007465637205171
* LCCN: n99264966
* SUDOC: 027846261
* VIAF: 123340608
* WorldCat (עם VIAF): 123340608

 |
גולט
**גולט** (טורקית **Gulet**; מצרפתית **Goélette** שפירושה סקונר) הוא כלי שיט דו תרני מסורתי הנבנה בדרום מערב טורקיה. מקור הגולט מהסקונר - ספינת מפרשים בעלת מנוע המיועדת לשייט חופים. כיום (2010) נמצאות ספינות הגולט בשימוש בעיקר בטורקיה, יוון, קרואטיה ובקפריסין.

מבנה
----

אורכה של הגולט נע בין 14 ל-50 מטרים (נדיר) והן משמשות לשייט בין חופים ומפרצים לקבוצות של שישה עד 24 מפליגים. ישנם שני סוגים בולטים של ספינות גולט - האחת מכונה גולט והשנייה קטצ'. אף שנהוג לכנות את שני הסוגים בשם גולט, אך למעשה יש הבדל מהותי בין השניים: בגולט המבנה המרכזי נמצא בירכתי הספינה, אין תא נוסעים מאחור, והירכתיים מעוגלות. בקטצ' המבנה המרכזי נמצא באמצע כלי השייט ותאי הנוסעים ממוקמים משני צדדיו. הירכתיים מרובעות.

גם הגולט וגם הקטצ' דומות במהותן. שתיהן נבנות מבסיס שלדי של עצי אורן המונחים בדוגמת שתי וערב. על שלד העץ מוסיפים את לוחות העץ ולאחר שהמסגרת החיצונית מוכנה בונים את תאי הנוסעים, סלון ומטבח, חדר מכונות ואזורים נוספים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גולט** בוויקישיתוף
מורין פורסטר בעת ביקור בישראל, 1961
**מורין פורסטר** (אנגלית: **Maureen Forrester**;‏ 25 ביולי 1930– 16 ביוני 2010) הייתה זמרת אלט אופראית קנדית-יהודייה.

חייה
----

מורין פורסטר נולדה בשם **קתלין סטיוארט** במונטריאול שבנפת קוויבק. היא גדלה בשכונת עוני במזרח מונטריאול. בגיל 13 נשרה מן הלימודים כדי לעזור בפרנסת המשפחה, שהיו בה עוד שלושה ילדים מלבדה, בעבודתה כמזכירה בחברת הטלפונים בל. היא הצליחה לממן לעצמה שיעורי פיתוח קול וזמרה אצל סאלי מרטין, פרנק ראו והבריטון ברנרד דיאמנט. את הרסיטל הראשון שלה נתנה ב-YWCA המקומי בשנת 1953. המלווה שלה היה ג'ון ניומרק, והופעתם זו הייתה פתיחה לשיתוף פעולה רב-שנים. הופעתה הקונצרטנטית הראשונה הייתה בביצוע הסימפוניה התשיעית של בטהובן עם התזמורת הסימפונית של מונטריאול בניצוח אוטו קלמפרר.

פורסטר סיירה רבות בקנדה ובאירופה עם Jeunesses Musicales. הופעתה הראשונה בניו יורק הייתה באולם הקונצרטים העירוני בשנת 1956. ברונו ולטר הזמין אותה לשיר בשבילו; הוא חיפש את האלט המתאים לביצוע והקלטה של הסימפוניה השנייה, "התחייה", של גוסטב מאהלר. הייתה זו ראשיתו של קשר חם, רצוף חיבה והרמוניה. ולטר היה תלמידו של מאהלר והדריך את פורסטר בפרשנות יצירותיו. היא שרה בביצועי הפרידה של ולטר מן הפילהרמונית של ניו יורק בשנת 1957.

פורסטר נודעה בביצועי מאהלר שלה ובכוח התמדה מרשים. היא יכלה להגיש עד 120 הופעות בשנה ובה בעת לגדל את חמשת הילדים שהביאה לעולם בנישואיה למנצח והמוזיקולוג היהודי יוג'ין קאש, והתגיירה בעקבותיו. היא נחשבה לבעלת דיקציה גרמנית יוצאת מן הכלל וחוש דרמטי מעולה, שהקנו לה שם של זמרת לידר מן השורה הראשונה. היא הופיעה דרך קבע גם בקונצרטים ובאופרות.

פורסטר הייתה בעלת הקול של ביאנקה קסטאפיורה בסדרת הטלוויזיה "הרפתקאות טינטין".

מורין פורסטר נודעה כמי שמעודדת מלחינים קנדיים ומשלבת דרך קבע את יצירותיהם בתוכניותיה, בייחוד בסיוריה בארצות אחרות. במשך השנים כיהנה בתפקידים שונים בקנדה וקיבלה תוארי כבוד רבים. בין השנים 1986 ל-1990 כיהנה כנשיאת אוניברסיטת וילפריד לוריה, ואולם הרסיטלים של האוניברסיטה נקרא על שמה.

בשנת 1986 פרסמה את ספר זיכרונותיה, *Out of Character*.

פורסטר נפטרה בשנת 2010 בטורונטו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מורין פורסטר** בוויקישיתוף

* מורין פורסטר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* מורין פורסטר, באתר AllMovie (באנגלית)
* מורין פורסטר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* מורין פורסטר, באתר AllMusic (באנגלית)
* מורין פורסטר, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* מורין פורסטר, באתר Yandex.Music (ברוסית)
* מורין פורסטר, באתר Discogs (באנגלית)
* מורין פורסטר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תקוה ויינשטוק, מורין פורסטר, אם וזמרת, מעריב, 1 במרץ 1961; Eugene Kaellis, A unique voice is stilled on earth, *Jewish Independent*, August 20, 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007280627005171
* BIBSYS: 48987
* BNE: XX931102
* BnF: cb138940463 (data)
* CiNii: DA07988725
* GND: 122862597
* ISNI: 0000 0001 0863 4399
* LCCN: n82101459
* LNB: 000270591
* MusicBrainz: c855d631-15c7-4731-9cfd-397796c78416
* NKC: xx0123996
* NLA: 35222807
* NLP: A22291714
* NSK: 000596148
* NTA: 072025050
* RERO: 02-A003253759
* SNAC: w6gb22c4
* SUDOC: 15734584X
* Trove: 871689
* VIAF: 2656093
* WorldCat: lccn-n82101459

 |
**הברית הצפונית** (בשמה הרשמי: **החזית האסלאמית המאוחדת לשחרור אפגניסטן**; בפרסית: **جبهه متحد اسلامی ملی برای نجات افغانستان**) הייתה חזית צבאית מאוחדת שנוצרה בסוף 1996, לאחר שהאמירות האסלאמית של אפגניסטן (טליבאן) השתלטה על קאבול בירת אפגניסטן. החזית המאוחדת הורכבה על ידי אישי מפתח של המדינה האסלאמית של אפגניסטן, בייחוד הנשיא בורהנודין רבאני ושר ההגנה לשעבר אחמד שאה מסעוד. החזית כללה בתחילה בעיקר טג'יקים, אך בשנת 2000 מנהיגים מקבוצות אתניות אחרות הצטרפו אליה וביניהם עבדול ראשיד דוסטום, מוחמד מוהאקיק, חאג'י עבדול קאדיר, ואסיף מושני. החזית הצפונית לחמה מלחמה הגנתית נגד ממשלת הטליבאן. הם קיבלו תמיכה מאיראן, רוסיה, טורקיה, הודו, טג'יקיסטן ואחרים, בעוד שהטליבאן קיבל סיוע ותמיכה מפקיסטן. עד 2001, הברית הצפונית שלטה על פחות מ-10% משטח אפגניסטן, בקצה הצפון-מזרחי של המדינה במחוז בדח'שאן. פלישת ארצות הברית לאפגניסטן ב-2001 הובילה לתמיכה ישירה לחזית הצפונית במהלך קרבות שארכו חודשיים, שבסיומן הטליבאן הובס, בדצמבר 2001. עם נסיגתו ונפילתו של משטר הטליבאן, הברית פורקה, וחבריה והארגונים שהרכיבו אותה הצטרפו לממשל חאמיד כרזאי.

עם נסיגת ארצות הברית מאפגניסטן בשנת 2021 והשתלטות הטליבן מחדש על המדינה, כוחות ההתנגדות לטליבן החלו להתכנס פעם נוספת בפנג'שיר שהייתה מעוז החזית הצפונית, ולהניף מחדש את דגלה.

היסטוריה
--------

### רקע

לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי הפרו-סובייטי בראשות מוחמד נאג'יבולה ב-1992, הכוחות הפוליטיים באפגניסטן הסכימו על שלום והסכם חלוקת כוח (הסכם פשאוור). ההסכם היווה הבסיס ליצירת המדינה האסלאמית של אפגניסטן (פשטו: دا افغانستان اسلامی دولت) ומינה ממשלת ביניים לתקופה זמנית שהייתה אמורה להיות מוחלפת לאחר בחירות כלליות. כל הכוחות הפוליטיים המרכזיים במדינה היו שותפים בממשלה הזמנית מלבד חיזב-י אסלאמי גולבודין בראשות גולבדין חכמתיאר. תנועתו סירבה להכיר בשלטון החדש וכוחותיה ביצעו מתקפות על כוחות הממשלה בקאבול. חכתיאר ותנועתו קיבלו תמיכה כספית וצבאית מפקיסטן. בנוסף, סעודיה ואיראן התחרו על הגמוניה אזורית ותמכו במיליציות אפגניות שנלחמו אחת בשנייה. דרום אפגניסטן הייתה בשליטת מנהיגים מקומיים שלא סרו למרותה של הממשלה המרכזית בקאבול. בנובמבר 1994 הטליבאן השתלט על קנדהאר והרחיבו את שליטתם למספר מחוזות בדרום ומרכז אפגניסטן. בסוף 1994, רוב המיליציות שנלחמו בקרב השליטה על קאבול הובסו על ידי כוחות הנאמנים לשר ההגנה של הרפובליקה האסלאמית של אפגניסטן בראשות אחמד שאה מסעוד. הפצצות קאבול נפסקו, הממשלה המרכזית החלה בצעדים להשיב הסדר הציבורי ובתי המשפט שבו לעבוד. ואולם טליבאן התחזק וב-27 בספטמבר 1996 כוחותיו של אחמד שאה מסעוד נאלצו לסגת מהעיר עם המתקפה של טליבאן, שבאותו היום הכריז על האמירות האסלאמית של אפגניסטן.

### יצירת החזית הצפונית המאוחדת

אחמד שאה מסעוד ועבדול ראשיד דוסטום שהיו אויבים בעבר יצרו את הברית הצפונית נגד הטליבאן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הברית הצפונית** בוויקישיתוף
* אוריאל לוי, ‏בהרים בצפון אפגניסטן מתארגנת מחתרת למאבק בטליבאן, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 23 באוגוסט 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  אוריאל לוי, ‏בהרים בצפון אפגניסטן מתארגנת מחתרת למאבק בטליבאן, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 23 באוגוסט 2021
**אולם הספורט בגין**, הוא מתקן לקיום אירועי ספורט בעיר אילת.

רקע
---

האולם נבנה כחלק מקומפלקס בית הספר התיכון בגין בעיר אילת בעלות של 21 מיליון ש"ח במימונן המשותף של עיריית אילת, קרן המתקנים ומפעל הפיס ונפתח באוקטובר 2008. החליף את אולם הספורט אלון כאולם הביתי של קבוצת הכדורסל הפועל אילת ואולם הבית הראשון של קבוצת הכדוריד מ.כ. אילת (כדוריד) האולם מארח משחקי כדורסל וכדוריד של קבוצות ספורט אילתיות ואף אירח משחקי קטרגל לצד טורנירי ספורט קבועים ומזדמנים שמארחת העיר אילת במתקני הספורט הפזורים בה. אחד הטורנירים הבינלאומיים שאירח האולם היה אליפות אירופה בכדורסל לנערות (עד גיל 16) דרג ב' ב-2009, וב-2017 יארח את אליפות אירופה בכדורסל לנשים צעירות (עד גיל 20) דרג ב' ביחד עם אולם הספורט אלון.

שטח המבנה כולו הוא 2,500 מ"ר כשהאולם המרכזי בנוי על שטח של 1,900 מ"ר ולצידו חדרי ספח המשמשים גם כמחסנים לציוד ספורט, מלתחות ועוד. את המשטח ניתן לחלק באמצעות מחיצות המשתלשלות מהגג ל-3 מגרשים לאימונים פרטיים. האולם הכיל 1000 מקומות ב-2 יציעי אורך (880 מושבים קבועים בתצורת כדוריד ועוד כ-120 מושבים הניתנים לניוד המותקנים לצורכי כדורסל תחת היציעים הקבועים). בנוסף לכך סודרו כמה עשרות מקומות ישיבה מאחורי הסלים שהעלו את מספר המקומות באולם למעל 1,100 צופים.

הקבוצות האילתיות המשחקות במשחקי הבית באולם הספורט הן הפועל אילת בכדורסל, שבעונת 2013/2012 חזרה לשחק בליגת העל בכדורסל ומ.כ. אילת שמשחקת בליגה הארצית בכדוריד ולה גם קבוצת נשים שמשחקת בליגה הלאומית בכדוריד נשים.

לאחר חזרתה של הפועל אילת לליגת העל בכדורסל מעונת 2013/2012, הוחלט לשדרג את היכל הספורט בגין במערכת כריזה ורמקולים משודרגת בהתאם לנהוג בליגת העל.

במהלך עונת 2015/2016 הוחלט להתקין באולם עוד 390 מקומות ב-2 יציעי רוחב מתקפלים מאחורי הסלים במקום עשרות מקומות הישיבה שסודרו שם קודם לכן. התקנת היציעים הושלמה בסוף דצמבר 2015 וכעת מספר המקומות באולם במשחקי כדורסל הוא 1,490 מקומות. באותה העונה נבחר האולם לראשונה לארח את משחק האולסטאר הרשמי של ליגת העל בכדורסל.

| אולמות ליגת העל בכדורסל בישראל |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| פיס ארנה, ירושלים • מנורה מבטחים, תל אביב • היכל טוטו, חולון • רוממה, חיפה • קבוצת שלמה, תל אביב • הקונכייה, באר שבע • הפיס כפר בלום, כפר בלום • גן נר, גן נר • היובל, הרצליה • בגין, אילת • לב המשובה, נס ציונה • היכל הספורט העירוני, קריית אתא |

 |

​

| מנחם בגין |
| --- |
| אירועים מרכזיים בעת כהונתו כראש ממשלה | **הממשלה ה-18**: תקיפת הכור הגרעיני בעיראק • פיגוע כביש החוף • פרויקט שיקום שכונות • ביקור נשיא מצרים סאדאת בישראל**הממשלה ה-19**: הסכם השלום בין ישראל למצרים • מבצע אופרה • מלחמת לבנון הראשונה |  |
| כללי | ימי בגין • דוקטרינת בגין • בגין (סרט) • בלילות לבנים • המרד • נאום הצ'חצ'חים • |
| הנצחת מנחם בגין | אולם הספורט בגין • בית החולים מנחם בגין • דרך בגין (תל אביב) • כביש בגין • מרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים • מרכז מורשת מנחם בגין • פארק בגין • פארק מנחם בגין • קריית הממשלה (מזרח ירושלים) • פרס בגין |
| משפחתו | עליזה בגין (בת זוג) • זאב בנימין בגין (בנו) |
**יאנוש קמני מדיארדיירה-מונושטורי** ;  (בהונגרית: **Magyargyerőmonostori Kemény János**; ‏ 14 בדצמבר 1607 מדיארביקיש, בימינו ביקיש, במחוז מורש 23 בינואר 1662 סאסנאג'סלש) היה אציל הונגרי, איש צבא וסופר מטרנסילבניה, שכיהן כשליט טרנסילבניה בשנים 1660–1662.

חייו
----

קמני היה צאצא למשפחת אצילים ידועה בטרנסילבניה. לפי הכרוניקה ההונגרית של גאשאפר הלטאי Magyar Cronica, אחד מאבות משפחת קמני, שימון קמני, היה הלוחם שהתחפש למפקדו יאנוש הוניאדי ונהרג על ידי הטורקים במקומו. אביו של יאנוש קמני היה בולדיז'אר קמני.
קמני מילא תפקידים פוליטיים וצבאיים בנסיכות טרנסילבניה, בימי שלטונם של הנסיכים גאבור בתלן וג'רג' ראקוצי הראשון.

תחת שלטון ג'רג' ראקוצי השני קמני הפך ליועץ הראשי של הנסיך וניהל עבורו מסעות צבאיים בנסיכות מולדובה ב-1653 ובפולין ב-1657, כשהמסע השני נועד להשיג לראקוצי את כתר המלכות של פולין. האימפריה העות'מאנית התנגדה בתוקף לשאיפות הפולניות של ראקוצי ואסרה על כל פעילות צבאית מסוג זה נגד פולין. גם יאנוש קמני בעצמו ניסה להניא את השליט מהיוזמה הצבאית הנ"ל ופיקד באי רצון על המסע בפולין. המסע הסתיים בכישלון חרוץ:צבאו של קמני, שננטש על ידי בני הברית השוודים, נפל בשבי בידי הטטרים של קרים.
קמני עצמו היה שבוי בידי הטטרים עד אוגוסט 1659 כששוחרר תמורת כופר ענק. בימי השבי כתב קמני אוטוביוגרפיה בהונגרית, הנחשבת לאחד מנכסי צאן הברזל של הספרות הממוריאליסטית ההונגרית במאה ה-17.

בשובו לטרנסילבניה, קמני מצא מדינה קרועה בין שאפתנותו של ג'רג' ראקוצי השני, שלא היה מוכן להתפטר, לתומכים בטוענים הרבים לכתר.
הטורקים העות'מאנים לא סלחו לטרנסילבנים על אי הציות לפקודותיהם. "השער הנשגב" לא הכירה שוב בזכות הפרלמנט (הדיאטה) הטרנסילבני לבחור בשליט. משראה זאת ולאחר הפהשיטות החוזרות ונשנות של הטורקים ושל בני בריתם הטטרים של קרים לטרנסילבניה, קמני חשש מאוד לאבדן האוטונומיה של מולדתו והחליט לפנות לעזרת ההבסבורגים.

ב-1 בינואר 1661 אחרי שהשליט אקוש ברצ'אי, איש הטורקים, נאלץ להתפטר, הדיאטה הטרנסילבנית בחרה ביאנוש קמני לשליט. באפריל 1661 הדיאטה הטרנסילבנית, בראשות קמני, הכריזה על השתחררות מדינתו מחסות העות'מאנים וקראה לעזרתה של אוסטריה. כתגובה, ביוני 1661 הותקפה טרנסילבניה על ידי צבא טורקי-טטרי גדול. קמני הובס ואולץ להימלט לשטח הונגריה שבשליטה הבסבורגית. הטורקים העלו את מיהאי אפּאפי על כס הנסיכות של טרנסילבניה. בהתחלת ספטמבר 1661 שב יאנוש קמני לטרנסילבניה, כשהוא מלווה בכוח צבאי אוסטרי בפיקוד הגנרל ריימונדו מונטקוקולי. אולם במהרה ננטש על ידי האוסטרים ונהרג בקרב נאג'סלש נגד הטורקים.

לקריאה נוספת
------------

* *Kemény János és Bethlen Miklós művei*, Budapest 1980 Szépirodalmi Kiadó
* Magyar Életrajzi Lexikon 1000-1990 online Javított, átdolgozott kiadás,Főszerkesztő: Kenyeres Ágnes

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יאנוש קמני** בוויקישיתוף
* ויקיטקסט:כתבי יאנוש קמני באתר לספרות הקלאסית ההונגרית
* ערך בלקסיקון ביוגרפי הונגרי

הערות שוליים
------------

1. ↑  מבוטא כ-קֶמֵן, כשבסוף המילה ן מרוככת
2. ↑  תרגום ועיבוד של הכרוניקה הלטינית של אנטוניו בונפיני משנות ה-1560

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb119617039 (data)
* GND: 11898456X
* ISNI: 0000 0000 2971 6118
* LCCN: n85109292
* VIAF: 69729445
* WorldCat: lccn-n85109292

 |
**סן פרננדו** (בספרדית: **San Fernando**) היא עיר השוכנת בחלקו הדרום-מערבי של האי טרינידד שבטרינידד וטובגו. שטח העיר תחום על ידי נהר גוראקרה מצפון, על ידי נהר אורופוצ'ה מדרום, על ידי הכביש המהיר על שמו של סר סולומון הוצ'וי ועל ידי מפרץ פראיה ממערב. העיר קרויה לעיתים על ידי המקומיים בכינוי "סנדו" (Sando) והיא מהווה את הבירה התעשייתית של טרינדד בשל קרבתה לבית הזיקוק של פוינט א-פייר ולמפעלים נוספים כמו מתקני הפקה לגז טבעי נוזלי, ברזל, פלדה ואלומיניום.

היסטוריה
--------

התושבים הילידים המקוריים של האזור קראו לו אנפרימה, שמשמעותו "גבעה יחידה" או "ללא מים". גבעת סן פרננדו מתנשאת במרכז העיר. העיר שנקראה **סן פרננדו דה נפרימה** (San Fernando de Naparima) נוסדה על ידי המושל הספרדי דון חוסה מריה צ'קון ב-1784. במשך הזמן נשמטה הסיומת נפרימה.

ב-1783 החלו להתקיים מטעי סוכר רבים סביב לסן פרננדו. העיר צמחה סביב ענף חקלאי זה. צמיחה זו נמשכה לאורך כול המאה ה-19 ובמקום הוקם בית הזיקוק לסוכר הגדול בעולם. פיתוחם של ענף גידול הקקאו וענף הפקת הנפט, סייעו לצמיחתה של סן פרננדו.

גידולה של העיר היוותה אתגר בנוגע לאספקת המים שלה, בעיקר בעונה היבשה. תלונותיהם של התושבים גרמו לדוחות רבים של גאולוגים והידרולוגים בסופה של המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20, אך הבעיה נפתרה רק עם השלמת בנייתו של סכר נבט (Navet Dam) בשנות השלושים.

בית הזיקוק לנפט בפוינט א-פייר הסמוכה היווה חלק חשוב בהתפתחותה של סן פרננדו בין מלחמת העולם השנייה ועד לשנות השמונים. בית הזיקוק נבנה במהלך המלחמה והיווה את אחד מהתרומות החשובות של המגזר הפרטי למאמץ המלחמתי. הדרישה הגבוהה לנפט בשנות השבעים והשמונים הובילה לפיתוחם של פרברי סן פרננדו, במיוחד של מארבלה בצפון וגאספרילו במזרח. ב-1991 הורחבו תחומי העיר. עקב פיתוחה המהיר של העיר נהרסו רבים מבנייניה העתיקים והיא איבדה מבחינה מסוימת את מורשתה ההיסטורית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סן פרננדו** בוויקישיתוף
* סן פרננדו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מפקד 2011

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007566802605171
* LCCN: n82067456
* MusicBrainz: 4dd9f525-e6f1-44f3-84c1-de351b89a118
* VIAF: 131370383
* WorldCat: lccn-n82067456

 |
**Himmelskönig, sei willkommen** (בעברית: מלך השמיים, ברוך בואך) רי"ב 182, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך ב-1714 בהיותו בוויימאר. ביצועה הראשון היה ב-25 במרץ בשנה זו, יום בו חל יום ראשון של הדקלים ובאותה שנה גם חג הבשורה. כקנטטות נוספות מאותה תקופה, הוא ביצע אותה מספר פעמים נוספות 
מאוחר יותר, בין היתר כשעבד בלייפציג, באותו מועד.

היסטוריה ומילים
---------------

באך עבד כמלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708, ובמרץ 1714 קודם לתפקיד הממונה על המוזיקה. בתפקיד זה היה אחראי להלחנה של יצירה חדשה מדי חודש, בעיקר של קנטטות, כשמטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה, תוך כמה שנים. לפי הידוע כיום, קנטטה זו הייתה הראשונה מתוך שמונה שהלחין באותה שנה.

סדר הקריאה לחג כולל פסוקים מהאיגרת אל הפיליפים, מהאיגרת הראשונה אל הקורינתים ומהבשורה על-פי מתי, שם מתוארת כניסת ישו לירושלים, האירוע שעל שמו נקרא המועד. הטקסט מיוחס לסלומון פרנק, משורר החצר שכתב את הליברטו לקנטטות נוספות של באך מתקופה זו, למרות שזה לא מופיע בגרסה המודפסת של מזמורי פרנק. הליברטו מתאר את כניסת אלוהים לליבו של המאמין בהשוואה לכניסת ישו לירושלים וכולל גם פסוק מספר תהלים ופסוק ממזמור של המשורר הגרמני בן המאה ה-17, פאול שטוקמן (Paul Stockmann).

בסך הכל ביצע באך את הקנטטה שש פעמים. הביצועים בלייפציג היו אמנם באותו תאריך, אך לא לכבוד יום ראשון של הדקלים שמועדו בשנה אינו קבוע, אלא לכבוד חג הבשורה.

מבנה והרכב מבצע
---------------

הקנטטה נכתבה עבור שלושה סולנים, אלט, טנור ובס ומקהלה בת ארבעה קולות. הכלים המשתתפים הם חלילית, שני כינורות, שתי ויולות ובאסו קונטינואו. הקנטטה מורכבת משמונה חלקים:

1. סינפוניה
2. מקהלה: *Himmelskönig, sei willkommen* (מלך השמיים, ברוך בואך)
3. רצ'יטטיב לבס: *Siehe, ich komme, im Buch ist von mir geschrieben* (הנה, באתי, במגילת ספר כתוב עלי)
4. אריה לבס: *Starkes Lieben* (אהבה אדירה)
5. אריה לאלט: *Leget euch dem Heiland unter* (שימו עצמכם בחסות המושיע)
6. אריה לטנור: *Jesu, laß durch Wohl und Weh* (ישו, באושר ובצער)
7. כורל למקהלה: *Jesu, deine Passion* (ישו, פרשת סבלך)
8. מקהלה: *So lasset uns gehen in Salem der Freuden* (הבה נלך בשלום ובגיל)

הקלטות
------

את הקנטטה ביצעו והקליטו כ-37 פעמים חלקן על ידי מנצחים ידועים כגון ניקולאוס הרנונקור (ב-1988), טון קופמן (ב-1995), מסאקי סוזוקי (ב-1996) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).

קישורים חיצוניים
----------------

* פרטי הקנטטה באתר קנטטות באך
* טקסט הקנטטה באתר קנטטות באך (בתרגום לעברית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ביוגרפיה של באך באתר אוניברסיטת חרונינגן
2. ↑  The Cantatas of J. S. Bach: With Their Librettos in German-English Parallel Text, Alfred Dürr, Richard D. P. Jones, עמוד 14
3. ↑  סדר הקריאה בכנסייה
4. ↑  הבשורה על פי מתי כ"א, 1-9
5. ↑  ספר תהלים, פרק מ' פסוקים ח-ט
6. ↑  רשימת ההקלטות באתר קנטטות באך

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007517135705171
* BnF: cb13939765f (data)
* GND: 300008872
* LCCN: n83073633
* MusicBrainz work: b37b3609-3871-4637-972f-0a5801a1e73d
* NLA: 35672964
* VIAF: 180237500
* WorldCat (עם VIAF): 180237500

 |
**יאנוש פאליקוט** (פולנית: **Janusz Marian Palikot**; נולד ב-26 באוקטובר 1964) הוא פוליטיקאי פולני ואיש עסקים.

ביוגרפיה
--------

פאליקוט למד פילוסופיה באוניברסיטת וורשה, שם סיים תואר ראשון ושני. טרם כניסתו לפוליטיקה היה איש עסקים ופתח חברה שעסקה בייצור משקאות אלכוהוליים.

נבחר לראשונה לסיים בספטמבר 2005, מטעם מפלגת המצע האזרחי. בשנת 2010 פרש מהמפלגה והקים מפלגה מחדשה, "תנועת פאליקוט", בעלת מצע ליברלי ואנטי-קלרקלי, אשר זכתה בעשרה אחוז ממושבי הפרלמנט בשנת 2011.

פאליקוט תומך הפרדת הכנסייה הקתולית מהמדינה בפולין, חיזוק זכויות הנשים והומוסקסואלים, לגליזציה של המריחואנה ובליברליזם כלכלי. במאי 2012, הודיע באופן פומבי, כי החליט לוותר על השתייכותו לכנסייה הקתולית, צעד שנוי במחלוקת במדינה שבה 90% מהתושבים משתייכים לכנסייה הקתולית. פאליקוט הצמיד הודעה כתובה על כך לשער הכנסייה הפרנציסקנית בקראקוב ומיד לאחר מכן מסר הודעה רשמית לאמצעי התקשורת.

חיים אישיים
-----------

מאשתו הראשונה, מריה נווינסקה, הוא אב לשני בנים. התגרש ואחר כך נישאה למוניקה קובאט, ממנה הוא אב לבן ובת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יאנוש פאליקוט** בוויקישיתוף
* יאנוש פאליקוט, ברשת החברתית טוויטר
* רומן פריסטר, כתב "הארץ" בוורשה, הכוכב העולה בפולין והקרב על הצלב, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2011 - ראיון ל"הארץ"

הערות שוליים
------------

1. ↑  גרדיאן והלן פיד, הפיראטים של אירופה, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2011
2. ↑  רומן פריסטר, פוליטיקאי פולני ויתר על השתייכותו לכנסייה הקתולית, ועורר סערה, באתר הארץ, 20 במאי 2012

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1035654571
* ISNI: 0000 0000 7171 3180
* LCCN: n2011022123
* NLP: A1999977X
* RERO: 02-A025884339
* SUDOC: 127700994
* VIAF: 102083046
* WorldCat: lccn-n2011022123

 |
**Highway 61 Revisited** (בתרגום חופשי מאנגלית: ביקור חוזר בכביש הראשי (אנ') מס' 61) הוא אלבומו השישי של הזמר, והמוזיקאי בוב דילן שהוקלט בשנת 1965 בקולומביה רקורדס. הוא נחשב לאחת מנקודות המפנה של דילן, בעיקר מפני שהוא האלבום הראשון שהוקלט כולו עם להקת פולק רוק, אחרי שניסה את הליווי הזה ב-Bringing it All Back Home. המעבר הזה לכלים חשמליים נחשב לאחד מ-50 האירועים המכוננים של הרוק על פי הרולינג סטון.
בנוסף לכך, האלבום מדורג במקום הרביעי ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של המגזין. האלבום הוא אחד מהאלבומים המחוספסים של דילן, בניגוד לאחרים באותה תקופה, שהיו יותר הומוריסטים.

האלבום נחשב כיום בעיני רבים לאחת מיצירות המופת של דילן, שהעיד עליו: "אני לא אצליח להקליט אלבום יותר טוב מהאחד הזה... הוא יותר מדי טוב. יש שם דברים שאני הייתי מקשיב להם." האלבום כולל כמה מהיצירות המצליחות ביותר שלו,"Like a Rolling Stone", "Desolation Row", "Highway 61 Revisited" ו"Ballad of a Thin Man".

הצלחת האלבום
------------

האלבום הגיע למקום שלישי ברשימת הלהיטים של המגזין בילבורד, ולמקום רביעי במצעד האלבומים של אנגליה באותה שנה. בעוד שהשיר הפותח "Like a Rolling Stone" הגיע למקום השני במצעד הלהיטים האמריקאי, ורביעי בבריטי. כמו כן, השיר נמצא במקום הראשון ברשימת השירים הטובים בכל הזמנים של הרולינג סטון. מתחתיו ברשימה נמצאים עוד שניים מהשירים באלבום: "Highway 61 Revisited" ו"Desolation Row". האלבום עצמו הגיע למקום רביעי ברשימת האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים של הרולינג סטון.

רשימת הרצועות
-------------

כל השירים נכתבו, והולחנו על ידי בוב דילן.

### הצד הראשון

1. "Like a Rolling Stone" – 6:09
2. "Tombstone Blues" – 5:58
3. "It Takes a Lot to Laugh, It Takes a Train to Cry" – 4:09
4. "From a Buick 6" – 3:19
5. "Ballad of a Thin Man" – 5:58

### הצד השני

1. "Queen Jane Approximately" – 5:31
2. "Highway 61 Revisited" – 3:30
3. "Just Like Tom Thumb's Blues" – 5:31
4. "Desolation Row" – 11:21

מקור השם
--------

שיר הנושא באלבום קרוי על שם הכביש הראשי מספר 61, שנודע גם כ"כביש הבלוז". זהו כביש המתחיל בניו אורלינס ממשיך בכיוון צפון ומסתיים במרכז גבולה המזרחי של מינסוטה. עד 1991 המשיך הכביש צפונה עד גבול ארצות הברית-קנדה ועבר, בין השאר, בדולות' - עיר הולדתו של דילן. הוא נסלל לאורך נהר המיסיסיפי וישנן התייחסויות רבות אליו בשירי בלוז אמריקאים, כשהבולטים הם של מיסיסיפי פרד מקדואל ושל ג'יימס תומאס הנקראים "Highway 61". בסי סמית נהרגה בתאונת דרכים על הכביש הזה, והאגדה מספרת שרוברט ג'ונסון מכר את נשמתו לשטן בצומת בין הכבישים המהירים 61 ו-49, (כביש 49 הוא שם שיר ידוע של אמן הבלוז האולין וולף). אלביס פרסלי גדל באחד מהשיכונים שלצידי הכביש.

קישורים חיצוניים
----------------

* ספוטיפיי Highway 61 Revisited באתר ספוטיפיי
* MusicBrainz Highway 61 Revisited באתר MusicBrainz
* Discogs Highway 61 Revisited באתר Discogs
* AllMusic Highway 61 Revisited באתר AllMusic

הערות שוליים
------------

1. ↑  ,Rollingstone.com: "50 moments that chnged the history of rock & roll"
2. ↑  Andy Gill, Classic Bob Dylan 1962-69: My Back Pages. Carlton, 1998, pp.79-91

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: fb48b1dc-412f-36aa-8820-1023c08c46c6

 |
**Highway Star** הוא אחד משיריה המפורסמים ביותר של להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל שיצא לאור במרץ 1972. השיר ידוע בעיקר בזכות סולו הגיטרה הארוך שלו ומילותיו הביזריות, וכן בסולו עוגב המבוצע בהשראת המלחין הנודע יוהאן סבסטיאן באך.

היסטוריה
--------

הלחנת השיר וכתיבת המילים נוצרו בעת שחברי הלהקה נסעו באוטובוס בדרכם לפורטסמות', כאשר עיתונאי ניגש אליהם והתעניין כיצד הם כותבים שירים. לצורך הדגמה, תפס ריצ'י בלקמור את הגיטרה והחל לנגן ריף רנדומלי סביב התו "סול" שוב ושוב, ואילו איאן גילן ניסה לאלתר מילים. התוצאה של האלתור הספונטני מצאה חן בעיניהם, ועוד באותו הלילה ביצעה הלהקה את השיר מעל במה. השיר הוקלט במרץ, והופיע לראשונה כשיר הפותח את האלבום Machine Head, ומבוצע מאז באופן קבוע בהופעותיה החיות. 

השיר הוקלט לראשונה בביצוע חי בהופעה בגרמניה ונכלל באלבום ההופעה החיה History, Hits & Highlights '68–'76 שיצא לאור ב-2009. הגרסה הידועה ביותר לשיר שבוצע על במה היא בהופעתה של הלהקה ביפן ב-1972 שנכלל באלבומם המפורסם Made in Japan.

מבנה השיר
---------

השיר נפתח ב-35 השניות הראשונות בנגינה לסירוגין של גיטרה וגיטרה בס, שלאחריו נפתח הריף של השיר. לאחר ששתי פסקאות השיר מושרים על ידי איאן גילן, פותח ג'ון לורד בסולו עוגב המושפע מלחניו הקלאסיים של המלחין יוהאן סבסטיאן באך. מיד לאחר שגילן מסיים פסקת שירה נוספת, פוצח ריצ'י בלקמור בסולו הגיטרה המפורסם שלו שנמשך לאורך של דקה ועשרים שניות. הסולו נחשב אחד מהידועים ביותר של להקת "דיפ פרפל". מגזין "Guitar World" דירג את הסולו במקום ה-15 ברשימת "100 הסולואים הטובים בכל הזמנים".

גרסאות כיסוי
------------

במשך השנים, זכה השיר למספר רב של גרסאות כיסוי שבוצעו על ידי אמנים רבים ברחבי העולם, ביניהם: פיית' נו מור, אלטר ברידג', דרים ת'יאטר, Do As Infinity ועוד רבים. בנוסף לזאת, מופיע השיר בסדרות טלוויזיה וסרטים רבים.

כרונולוגיית הרצועות באלבום
--------------------------

| Machine Head - רשימת הרצועות |
| --- |
| **Highway Star**1 | *Maybe I'm a Leo*2 |

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Highway Star" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על השיר "Highway Star" באתר AllMusic
* מידע על היצירה "Highway Star" באתר Discogs

הערות שוליים
------------

1. ↑  בראיון שהעניק רוג'ר גלובר לאתר "stevemorse"
2. ↑  רשימת 100 הסולואים הטובים בכל הזמנים, באתר "Guitar World"

| דיפ פרפל |
| --- |
| איאן גילן • סטיב מורס • רוג'ר גלובר • דון איירי • איאן פייס
חברי עבר: ריצ'י בלקמור • רוד אוונס • טומי בולין • ג'ון לורד • ג'ו סטריאני • ניק סימפר • דייוויד קוברדייל • גלן יוז |
| אלבומי אולפן | Shades of Deep Purple (1968) • The Book of Taliesyn (1968) • Deep Purple (1969) • Deep Purple in Rock (1970) • Fireball (1971) • Machine Head (1972) • Who Do We Think We Are (1973) • Burn (1974) • Stormbringer (1974) • Come Taste the Band (1975) • Perfect Strangers (1984) • The House of Blue Light (1987) • Slaves and Masters (1990) • The Battle Rages On... (1993) • Purpendicular (1996) • Abandon (1998) • Bananas (2003) • Rapture of the Deep (2005) • Now What?!‎ (2013) • Infinite (2017) • Whoosh! (2020) • Turning to Crime (2021) |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 4c67aaca-7cc6-3388-88a3-fecb5fa382eb

 |
**יאניס ספנוס** (ביוונית: **Ιωάννης (Γιάννης) Σπανός**;‏ 26 ביולי 1934 – 31 באוקטובר 2019) היה מלחין יווני. בתחילת הקריירה הוא עבד כמלווה פסנתר.

ביוגרפיה
--------

יאניס ספנוס נולד בעיר קיאטו בקורינתוס. בגיל 17 הוא עבר לאתונה והתחיל ללמוד נגינה בפסנתר. אביו רצה שהוא יהיה מדען שלח אותו למספר מדינות אירופה. בשנת 1961 יאניס ספנוס התיישב בפריז. הוא עבד במספר מקומות בגדה השמאלית ביחד עם סרז' גינסבורג וז'ולייט גרקו. בתקופה זו הוא כתב את השירים הראשונים שלו.

לאחר מספר שנים הוא חזר ליוון והיה בין הדמויות הבולטות ב"הגל החדש של יוון". בהיותו ביוון הוא המשיך לכתיבת שירים ומוזיקה לסרטים. בשנת 1971 מוזיקה שלו לסרט זכתה בפרס בפסטיבל קולנוע בסלוניקי. בסך הכל הוא כתב מוזיקה ליותר מ-20 סרטים.

בין הזמרים שביצוע את שיריו ניתן למנות ארלטה, יאניס פולופולוס, דימיטריס מיטרופאנוס ועוד.

נפטר ב-31 באוקטובר 2019.

קישורים חיצוניים
----------------

* יאניס ספנוס, ברשת החברתית פייסבוק
* יאניס ספנוס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* יאניס ספנוס, באתר AllMusic (באנגלית)
* יאניס ספנוס, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* יאניס ספנוס, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007506585305171
* BnF: cb14835260b (data)
* ISNI: 0000 0000 0139 8955
* LCCN: n2004117035
* MusicBrainz: 048e7a0e-0a2b-4773-b2c8-071a111fdb69
* NTA: 16250666X
* RERO: 02-A003851716
* SUDOC: 221043314
* VIAF: 71660439
* WorldCat: viaf-71660439

 |
**יחס המרה**, או **שיעור המרה** (באנגלית: **Conversion Rate**), הוא מונח מתחום השיווק המודד בדרך כלל את היחס בין כמות המבקרים באתר אינטרנט או בחנות, לבין הכמות מתוכם שביצעו פעולה כלשהי שהוגדרה מראש, כמו רכישה, הרשמה למועדון לקוחות ועוד. לעיתים מודד המונח את היחס של עצם הכניסה לאתר האינטרנט או לחנות.

יחס ההמרה מושפע ממספר גורמים, ביניהם ביצועים טכניים כמו מהירות טעינת האתר או האופן בו מוצגות סחורות בחנות, מידת האטרקטיביות של הפעולה הנמדדת, וכן גורמים שונים כמו עונות-שיא שיכולים להשפיע באופן נקודתי על יחס ההמרה ולהטות אותו מהנורמה.

חברות משתמשות בנתוני יחס ההמרה כדי להסיק מסקנות לגבי אסטרטגיית השיווק והמכירות שלהן.

בשיווק באינטרנט
---------------

בתחום השיווק באינטרנט המונח מודד את הסיכוי של מבקר באתר אינטרנט לבצע פעולה מוגדרת, או את הסיכוי של גולשים להפוך למבקרים באתר או בדף נחיתה בעקבות פעולה שיווקית או פרסום. לחלופין יחס המרה יכול למדוד את שיעור הנטישה, של גולשים שהגיעו לאתר אך עזבו אותו במהרה. 

כאשר עוסקים במדידת מבקרים באתר אינטרנט, מגדירים המשווקים, המפרסמים או בעלי האתר את הפעולה אותה הם רוצים למדוד. דוגמה לפעולה מוצלחת יכולה להיות יצירת קשר עם המפרסם, הרשמה לדיוור אלקטרוני באתר או רכישת מוצר באמצעותו. המדידה מבצעת לאורך זמן, ובמיוחד לפני ואחרי ביצוע שינויים שונים, במטרה להבין האם שינויים אלו משפרים או מפחיתים את הסיכוי לביצוע הפעולה.

משווקים משתמשים במגוון כלים כדי למדוד את התנהגות הגולשים במהלך ביקורם באתר, כדי לנסות ולזהות שינויים אפשריים שישפרו את יחס ההמרה. חלק מכלים אלו עוקבים אחר התנהגות המבקרים באתר, דוגמת מיפוי זרימת-עכבר, מפות חום, ומשפכים בהם מספר פעולות-ביניים שעל המבקרים לעשות. אחרים בודקים את יעילות הצגת המידע שבאתר - לעיתים על ידי בדיקת A/B בה מוצגות במקביל שתי גרסאות שונות של אלמנט כלשהו באתר, תוך השוואת יחס ההמרה ביניהן, ולאחר מכן החלפת הגרסה היעילה פחות בגרסה שלישית וכן הלאה. לעיתים מציעים המשווקים הצעות ייחודיות, כמו התנסות חינם בשירות לתקופת זמן מוגבלת, כדי לראות את ההשפעה של פעולה כזו על יחס ההמרה ולהפיק מכך מסקנות שונות בנוגע לאסטרטגיית המכירות. בדיקות A/B נפוצות גם בניסיון להפנות גולשים אל האתר.

בתחום הקמעונאות
---------------

בתחום הקמעונאות, מתייחס המונח בדרך כלל ליחס בין כמות המבקרים בחנות לבין כמות הרוכשים בפועל. חברות מודדות יחס המרה בנקודות זמן שונות בניסיון להגביר את הסיכוי שמבקר בחנות יהפוך לקונה, ובניסיון לעקוב אחר התנהגות הצרכנים ולהסיק מהן פעולות החברה שמשפרות את יחס ההמרה.

בעוד ששיטות המדידה של כמות הקונים פשוטה יחסית, מדידת כמות המבקרים מעט מורכבת יותר ודורשת שימוש במצלמות או בספירה ידנית.

ישנן חנויות או מחלקות להן באופן מסורתי שיעור המרה קיצוני, לדוגמה, באגפי החלב או נייר הטואלט במרכולים שיעור ההמרה קרוב בדרך כלל ל-100%, לעומת גלריות אמנות להן בדרך כלל שיעור המרה של אחוזים בודדים.

ראו גם
------

* מסחר אלקטרוני
* שיפור יחס המרה

קישורים חיצוניים
----------------

* תיאור המונח

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Conversion Rate, Marketing Terms
2. ↑  Conversion rate determinants in e-commerce websites. What about moderation effects?, Inder Science Online
3. ↑  From analytics to conversion rate optimisation, ingenta connect
4. ↑  Conversion rate: Definition, גוגל (חברה)
5. 1 2 3  קרן ליפינסקי-קלע, קורס "התנהגות צרכנים" - שיעור 6, באתר במסגרת לימודי התואר הראשון בבית הספר למינהל עסקים, המסלול האקדמי המכללה למינהל, דקה 1:01:25
**רזבאן-יונוץ פלוראה** (רומנית: **Răzvan-Ionuţ Florea**, היגוי רומני: פלוריה, נולד ב-29 בספטמבר 1980) הוא שחיין עבר רומני. הוא בעל מדליית ארד מאולימפיאדת אתונה (2004) והגבר הרומני הראשון שזכה במדליה אולימפית בשחייה.

ביוגרפיה
--------

פלוראה נולד בקונסטנצה. הוא החל לשחות בגיל 6, בבריכת הארמון לילדים, תחת הדרכתו של דומיטרו לונגו. הוא התגבר על המגבלה שממנה סבל, משקל עודף, והצליח להתקדם במהירות בשחייה. ב-1988 הוא זכה ב-11 תחרויות לגילו באזור מגוריו. ב-1991 הוא זכה באליפות הלאומית לגילאי 10 - 11 וקבע שני שיאים לאומיים במשחה 50 מטר פרפר לגיל 11 ו-12. ב-1995 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת השחייה הלאומית לנוער של רומניה וב-1998 נבחר לנבחרת הלאומית בשחייה של רומניה למשחקים האולימפיים. בין השנים 1996–2000 הוא קבע 25 שיאים לאומיים חדשים בשחייה. 

באולימפיאדת סידני (2000) סיים פלוראה במקום שישי במשחה 200 מטר גב בתוצאה של 1:59.05 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 22 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.35 שניות ובמקום תשיעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:24.06 דקות. כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:52.85 דקות. שנה לאחר מכן, סבל מבעיות בריאות שהופיעו אצלו, אבל אט אט חזר להתחרות ברמה הבינלאומית. 

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2002, סיים פלוראה במקום החמישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:59.47 דקות. 

בתחרות גביע העולם שנערכה בסטוקהולם שוודיה, בשנת 2003 זכה פלוראה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב. כמו כן, הוא קבע שיא לאומי רומני במשחה ל-100 מטר גב. 

בתחילת שנת 2004 זכה פלוראה ב-3 מדליות זהב בניו יורק ובריו דה ז'ניירו (בפברואר), וקבע 4 שיאים לאומיים חדשים. 

באליפות אירופה בשחייה שנערכה במדריד, ספרד במאי אותה שנה זכה פלוראה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:58.00 דקות. 

בסבב תחרויות שחייה "מר נוסטרום" (מונקו, ברצלונה, קנט ורומא) שנערך ביוני אותה שנה זכה פלוראה ב-6 מדליות זהב וב-2 מדליות כסף, שהובילו אותו לזכות במקום השני בדירוג הכללי של הסבב.

### אירוע השיא

באולימפיאדת אתונה (2004) זכה פלוראה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בשיא לאומי רומני חדש של 1:57.56 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.27 שניות.

באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 2005 סיים פלוראה במקום הרביעי במשחה ל-200 מטר גב בשיא לאומי רומני של 1:57.03 דקות, 3 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד. 

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 2006 זכה פלוראה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:57.83 דקות.

באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיינדהובן, הולנד בשנת 2008 זכה פלוראה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:57.53 דקות.

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים פלוראה במקום שביעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:56.52 דקות. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:56.45 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 20 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.89 שניות ובמקום 13 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:38.00 דקות. את סגנון הגב הוא שחה בתוצאה של 54.81 שניות.

בשנת 2010 פרש משחייה תחרותית והחל לאמן שחייה.

הישגים ותארים
-------------

* פלוראה זכה ב-100 תוארי אליפות שונים של רומניה וקבע 57 שיאים לאומיים.

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

* רזבאן פלוראה, באתר olympedia.org
* רזבאן פלוראה, באתר Swimrankings

הערות שוליים
------------

1. ↑  Swimming at the 2000 Summer Olympics – Men's 200 metre backstroke (ויקיפדיה באנגלית)
מסעדת סושי סרט נע.
מסעדת סושי סרט נע בתחנת הרכבת פדינגטון שבלונדון.
הסועד יודע את מחירן של המנות לפי צבע הצלחות.
**קייטן סושי** (ביפנית: 回転寿司 - מילולית: "סושי סרט נע") או **קורו קורו סושי** (くるくる寿司 - מילולית - "סושי קרוסלה") הוא סגנון הגשה של סושי במסעדות מזון מהיר יפניות מתמחות.

במסעדות אלה נעות צלחות סושי מסוגים שונים על גבי סרט נע, והסועד יושב על דלפק המסעדה, בוחר את המאכלים שהוא רוצה לאכול ולוקח אותם מהסרט הנע. המאכלים מוצעים במספר רמות מחיר, כאשר כל רמת מחיר מאופיינת בצבע צלחת שונה או צורת צלחת שונה. בתום הארוחה מחושב מחירה בהתאם למספר הצלחות המצויות ברשות הסועד, ועל פי צבען או צורתן. המלצרים במסעדות אלה מגישים שתייה או מנות מיוחדות בלבד, ואינם אוספים את הצלחות עד תום הארוחה (לצורך חישוב מחירה).

מסעדות מתמחות אלה לעיתים מקושטות כך שהצלחות נעות על גבי רכבת צעצוע, מכוניות צעצוע או סירות השטות בתעלה.

הצלחות נעות על גבי הסרט הנע עם כיוון השעון על מנת להקל על הסועדים לקחת את הצלחות (מתוך הנחה שמרבית הסועדים ימניים). הסועדים יישובים הן לצד הדלפק של המסעדה והן לצד שולחנות הצמודים לדלפק, דבר המאפשר לקבוצת סועדים לשבת יחדיו.

על פי רוב המנות הנעות על גבי הסרט הנע הן מנות סושי, אך לעיתים גם משקאות וקינוחים נעים על גבי הסרט הנע.

הקייטן סושי הן לרוב מסעדות מזון מהיר הזולות במחירן. מסעדות אלה פועלות ביפן וברחבי העולם. המסעדות מאפשרות לתיירים המבקרים במדינה בה אינם יודעים את השפה לבחור את המנות שהם רוצים מבלי צורך להזמין אותם. גודלן הקטן של המנות מאפשר אכילה מדודה יותר ומונעות בזבוז אוכל.

היסטוריה
--------

שימוש בסרט נע במסעדות סושי הומצא על ידי יושיאקי שיראישי, בעל מסעדת סושי, אשר התקשה במציאת מלצרים עבור מסעדתו. הוא פיתח את הסרט הנע ופתח את המסעדה הראשונה - "מאווארו גנרוקו סושי" באוסקה בשנת 1958. הצלחת המצאתו ופופולריותה הביא לפתיחת רשת מסעדות שכללה בשיאה 250 מסעדות. נכון לשנת 2001 ברשת 11 מסעדות.

שיטת הסעדה זו הוצגה בתערוכת אקספו 1970 באוסקה, והצגתה הביאה לתפוצתה ברחבי העולם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קייטן סושי** בוויקישיתוף
* תפוצת קייטן סושי ברחבי העולם, אתר digitaljournal

הערות שוליים
------------

1. ↑  מותו של יושיאקי שיראישי, מחדש הסושי, הניו יורק טיימס, 21 באוגוסט 2001.

סידור השולחנות לצד הסרט הנע
חישוב עלות הארוחה מבוצע באמצעות ספירת הצלחות ובהתאם לצבען
**אפרילין פייק** (באנגלית: **Aprilynne Pike**; נולדה ב-1981, סולט לייק סיטי) היא סופרת אמריקאית.

ביוגרפיה
--------

אפרילין פייק נולדה בסולט לייק סיטי וגדלה בפיניקס. היא החלה לכתוב סיפורים בגיל צעיר. בגיל 20 היא סיימה לימודי קולג' בתחום כתיבה ספרותית.

ביחד עם בעלה וארבעה ילדים אפרילין פייק מתגוררת באריזונה.

במשך מספר שנים אפרילין פייק ניסתה למצוא חברת הוצאה לאור שתסכים להדפיס את הספרה הראשון. היא הצליחה רק בשנת 2009 כאשר הוציאה לאור את ספרה "כנפיים". הספר הגיע לרשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס. גם ספרה השני שפורסם בשנת 2010 גם הגיעה לרשימה זו. בשנת 2011 בעקבות פרסום הספר השלישי כל הספרים הועברו לרשימת רבי מכר בתחום סדרות לילדים. בסך הכל סדרה זו כוללת חמישה ספרים כאשר הספר האחרון נכתב שנת 2016.

ביולי 2009, חברת הסרטים וולט דיסני קנתה את הזכויות להפקת גרסה קולנועית של הספר "כנפיים".

בנוסף לסדרה זו, אפרילין פייק כתבה מספר יצירות נוספות. הספר האחרון שלה מסדרת "ממלכת הוורסאל" פורסם בשנת 2018.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אפרילין פייק** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אפרילין פייק
* אפרילין פייק, ברשת החברתית Goodreads

* אפרילין פייק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר Variety, כתבה באנגלית על הסרט "כנפיים" 14 ביולי 2009

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007293595805171
* BnF: cb161780774 (data)
* CANTIC: a10880896
* GND: 1059032589
* ISNI: 0000 0000 7708 7424
* LCCN: n2008048567
* NKC: xx0143631
* NLA: 57049361
* NLG: 316327
* NLK: KAC201106569
* NSK: 000541408
* NTA: 315381426
* RERO: 02-A017652977
* SUDOC: 158609352
* Trove: 1677764
* VIAF: 107054529
* WorldCat: lccn-n2008048567

 |