recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
מפת אוויה (אנ') הכולל את האי "**אוויה**", האי סקירוס ממזרחו, ומקצת מהיבשת במרכז יוון
**אֶווִיַה** (ביוונית: **Εύβοια**) הוא האי השני בגודלו ביוון (אחרי כרתים), המהווה את חלקה הגדול של היחידה האזורית אוויה (אנ') (הכוללת גם את האי סקירוס וחלק קטן מן היבשת).

גאוגרפיה
--------

שטח האי הוא 3,670 קילומטרים רבועים, ואוכלוסייתו מנתה כ-190,00 תושבים, נכון לשנת 2011. צורת האי מוארכת, וכמעט צמוד לחוף המזרחי של יוון. שטח האי מהווה את המשכו של רכס הרים, אשר בחלק היבשתי, הסמוך לאי, כולל את ההרים אתוס, אולימפוס, אוסה ופליון. רכס זה עובר דרך אוויה וממשיך בכמה איים הרריים נוספים: אנדרוס, טינוס ומיקונוס. קיימת חלוקה טבעית של האי לשלושה אזורים: האזור הצפוני מיוער מאוד, ונשלט על ידי הפסגה **פיקסריה** (גובה 1,371 מטר), ואקלימו זהה לאקלים של חצי האי פליון הסמוך אליו. מרכז האי הוא הפורה ביותר, ובו מישורים נרחבים, כאשר בדרום מרכז אי נמצא ההר **דירפיס** (גובה 1,745 מטר). דרום האי דומה טופוגרפית ואקלימית לאיים הקיקלאדיים, ובמרכזו ההר **אוכחי** (גובה 1,394 מטר).

שני גשרים, הגשר הישן והגשר הגבוה, מחברים בין האי לבין היבשת. ניתן להגיע אל האי במכונית וברכבת, וכמובן גם במעבורות שחוצות את מצר אוריפוס. לאי יש שלושה נמלים עיקריים: קימי, כלקיס וקריסטוס.

אוכלוסיית האי מגוונת, ומקורה ממחוזות שונים ביבשת וגם מהאיים השונים. בין התושבים היוונים יש גם אלבנים וולאכים.

על פי המיתולוגיה היוונית, אאובויה הייתה אהובתו של פוסידון, והיא שנתנה את שמה לאי. הומרוס מספר באיליאדה שהערים היווניות סיפקו את האוניות לצי שיצא נגד טרויה, ובהן מונה הומרוס שבע ערים ששכנו באי זה: כלקיס, ארטריה, איסטיאיה, קירנטתו, דיון, קריסטו וסטירה. ערים אלה השתתפו עם 40 ספינות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוויה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אוויה
* ירדנה עבודי פוקס, האי האבוד: חופשה באוויה, באתר ynet, 23 ביוני 2015.
* רותם מימון, עכבר העיר אונליין, אוויה - האי שהיוונים שומרים לעצמם, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2017.
* אוויה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* אתר למנויים בלבד רותם מימון, אוויה: שנה אחרי השריפות האי חוזר לחיים, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2022
* סיון זמיר, מהאיים היפים ביותר ביוון, באתר mako‏, 23 במרץ 2023

הערות שוליים
------------

1. ↑  ביוונית עתיקה נהגה "אֶוּבּוֹיָה"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007557934505171
* BnF: cb120435789 (data)
* GND: 4015642-4
* LNB: 000337703
* NKC: ge1151191
* VIAF: 242066094
* WorldCat (עם VIAF): 242066094

 |
מותו של אריאביגנס בקרב סלמיס
**אריאבגנס**, (ביוונית: **Ἀριαβίγνης**; המאה ה-5 לפנה"ס) היה נסיך ומצביא פרסי, שפיקד על הצי הפרסי בקרב סלמיס.

ביוגרפיה
--------

אריאביגנס היה בנו של דריווש הראשון מהשושלת האחמנית, ושל אשתו שהייתה בתו של גובריאס. היא ילדה לדריווש ארבעה בנים שאחד מהם היה אריאביגנס, והבכור ביניהם היה ארטובזנס. אולם לאחר מכן נישא דריווש לבתו של כורש, אטוסה, והיא ילדה לו עוד ארבעה ילדים שהבכור ביניהם היה חשיארש. עוד בימי חייו של דריווש פרץ סכסוך בין ארטובזנס לבין חשיארש כאשר כל אחד טוען שהוא הראוי לרשת את הכתר. דמרטוס מלך ספרטה שנמלט מאויביו הפוליטיים הגיע אותו זמן לפרס והציע לחשיארש להעלות את הטיעון שארטובזנס נולד כאשר דריווש היה אדם פשוט בעוד חשיארש נולד לאחר שדריווש כבר היה מלך. דריווש קיבל את הנימוק אולם הרודוטוס סובר שגם ללא נימוק זה השלטון היה נופל בידי חשיארש, כיוון שהשפעתה של אטוסה על דריווש הייתה רבה. נראה שהאחים קיבלו את הבחירה בהשלמה, כיוון שהם נזכרים לעיתים קרובות כמפקדים בצבאו של חשיארש.

אריאביגנס מונה למפקד הצי הפרסי במהלך פלישתו של אחיו ליוון, ופיקד על הצי במהלך קרב ארטמיסיון שהסתיים ללא הכרעה, הצי היווני נסוג לסלמיס. הפרסים נהנו מיתרון מספרי בולט, 1,000 נגד 380, אולם האדמירל האתונאי תמיסטוקלס גרר את הפרסים למלכודת מתוחכמת והביס אותם, במהלך הקרב מת אריאבגנס. פלוטרכוס מתאר בהרחבה את מותו של אריאביגנס שאותו הוא מכנה "אריאמנס". פלוטרכוס מתאר אותו כאיש אמיץ וחזק, על פי תיאורו הוא ירה חיצים והשליך כידונים במו ידיו, אולם ספינתו התנגשה בספינה יוונית. הוא ניסה לקפוץ עליה, אולם שני יוונים דקרו אותו בחניתותיהם והשליכו אותו לים. גופתו נמצאה בידי המצביאה הפרסייה ארטמיסיה והובאה אל אחיו.

לקריאה נוספת
------------

* הרודוטוס. **היסטוריה**. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998.
* **כתבי הירודוטוס**. מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. ירושלים, ראובן מס, תרצ"ה. העתק דיגיטלי באתר "דעת".
* משה עמית, **תולדות יוון הקלאסית**, הוצאת מאגנס, תשס"ב (הספר בקטלוג ULI)
* פלוטרכוס, **תולדות גדולי יון ורומא**; תרגם: י"ל ברוך, 2 כרכים, תל אביב: אמנות, תרצ"ב. (התוכן: כרך 1: גדולי יון; ספר 1: תזאוס, ליקורג, סולון, תמיסטוקלס; ספר 2: אריסטידס, קימון, פריקלס, ניקיאס) (הספר במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרודוטוס, ספר שביעי, 2.
2. ↑  הרודוטוס, ספר שביעי, 3.
3. ↑  הרודוטוס, ספר שביעי, 97.
4. ↑  הרודוטוס, ספר שמיני, 89.
5. ↑  פלוטרכוס, "חיי תמיסטוקלס", 14.
**"אֵל אָדוֹן עַל כָּל הַמַּעֲשִׂים"** (ידוע גם בשם **"אֵל אָדוֹן"**) הוא אחד הפיוטים הקדומים ביותר שנכנסו לתפילה, הידועים כיום, ומשערים שהוא נכתב בארץ ישראל בתקופת הפיוט הארץ ישראלי הקדום (המאה ה-2 עד המאה ה-4 לספירה) - תקופת התלמוד. בכל קהילות ישראל נהוג לאומרו בברכת 'יוצר אור' בשבת. לפיוט מספר נוסחים.

הפיוט מוזכר בספר הזהר כמה פעמים, וקיימות לו מקבילות בספרות ההיכלות.

מבנה הפיוט ומקורו
-----------------

שמו של מחבר הפיוט אינו ידוע, ומשערים שמדובר באחד הפיוטים הקדומים מתקופת התלמוד שנכנסו לתפילה. כמו פיוטים רבים אחרים, הוא בנוי לפי סדר הא"ב, וללא חריזה דבר התומך בהשערה על תקופת חיבורו.

בכלבו כתב כי בשני המשפטים הראשונים ישנם עשר מילים כנגד עשרת הדיברות. בשני המשפטים האחרונים שתים עשרה מילים כנגד שתים עשרה המזלות. שאר תשעת המשפטים יש בהם שמונה מילים, יוצא יחד שבעים ושתים שהן כנגד השם המפורש.

הפיוט זכה לשבחים בספרי הקדמונים,[דרוש מקור] ונראה שהופיע לראשונה בסדר רב עמרם גאון ולאחר מכן גם במחזור ויטרי. בסידורי התפילה של רס"ג ורמב"ם הוא אינו מופיע כלל; מאז העת החדשה, ניתן למצוא אותו בסידורי תפילה רבים.

נושא הפיוט
----------

נושאיו המרכזיים של הפיוט הם דברי שבח לאל על שברא את האור (עיקר העניין בברכת "יוצר אור"), את הגעתו של השחר ועל בואו של יום חדש. הוא מאזכר את בריאתם של המאורות הקדמוניים על ידי הקדוש ברוך הוא; ועל כך מסופר בתחילת ובחתימת הפיוט.

בנוסף, ישנו עוד נושא מרכזי בפיוט והוא היצורים השמימיים אשר מהללים את הקדוש ברוך הוא על כל בריאותיו. הדבר מתקשר אל ברכת היוצר ("קדושת היוצר") המתארת את עבודת הקודש השמימית הנערכת לפני הקדוש ברוך הוא וכפי שנאמר בפיוט "וְהָאוֹפַנֵּים וְחַיּוֹת הַקֹּדֶשׁ".

זמני אמירת הפיוט
----------------

את הפיוט נוהגים לשיר במסגרתה של ברכת "יוצר אור" שלפני קריאת שמע בתפילת שחרית של שבת, ואצל חלק מהעדות גם בתפילת שחרית של יום טוב. בקהילות אשכנז המזרחי נוהגים לשיר את השורות מ"טובים מאורות" ועד "ראה והתקין צורת הלבנה" בסיום קידוש לבנה.

הפיוט מולחן ומושר בצורות ובסגנונות שונים ומגוונים. בחלק מקהילות האשכנזים, נוהגים שהקהל אומרים ארבע שורות, ואחר כך החזן חוזר עליהם.

לקריאה נוספת
------------

* משה בר-אשר, **לשוננו רנה**, הוצאת ראובן מס ויד הרב ניסים ירושלים, 2016.
* עזרא פליישר, **תפילות הקבע בישראל בהתהוותן ובהתגבשותן**; בעריכת שולמית אליצור וטובה בארי, הוצאת ספרים ע"ש מאגנס - האוניברסיטה העברית, תשע"ב 2012, עמ' 480.
* חיים אלעזר שפירא, ****אדון כל****, מונקאטש: ה'תרצ"ו, באתר היברובוקס

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיטקסט טקסט בוויקיטקסט: **אל אדון** |

* אל אדון על כל המעשים, באתר הזמנה לפיוט
* אל אדון על כל המעשים, באתר הפיוט והתפילה
* אל אדון בביצוע יהושע אנגלמן
* רחל ארז, ‏"אל אדון על כל המעשים" - ניתוח ספרותי של הפיוט, באתר "דעת"

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אל אדון - אמנות השיר ד"ר יהושע גרנט, אתר פיוט הישן
2. 1 2 3  השירה העברית הקדומה - בתלמוד, בתפילה ובספרות ההיכלות מאיר בר-אילן (חוקר), אתר אוניברסיטת בר-אילן
3. ↑  אולם אינו מופיע בנוסח התפילה של הרמב"ם.
4. ↑  זהר חלק ב קלב א – ויקיטקסט
5. ↑  כלבו סימן לז
6. ↑  במנהג אשכנז המערבי לא נוהגים כן, עיין מדריך למנהג אשכנז המובהק, בני ברק תשע"ד, עמ' 29.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007600134805171

 |
**מעיל דובון** הוא מעיל עמיד, מרופד, בעל בטנה מניילון וכיסוי בד חיצוני אטום למים שביניהם שכבת מילוי מבודדת מסיבים סינתטיים. למעיל ברדס. המעיל מתאים לשוהים בחוץ זמן ארוך בימים קרים כגון חיילים ופועלים. שמו הרשמי ברישומי האפסנאות: "מעיל מארב מרופד". נקרא "דובון" עקב גִזרתו העבה המקנה ללובש אותו מראה מגושם, מנופח ודמוי דוב.

חיילי צה"ל לבושים במעילי דובון בבית לחם, 1978
המעיל נסגר באמצעות רוכסן ובנוסף ניתן לכפתר אותו בחמישה כפתורים.

בנוסף,למעיל כותפות עליהן ניתן לשים כומתה ותג יחידה.

המעיל הוצג לראשונה ב-1971 על ידי חיל התחזוקה עבור חיילי צה"ל, כדי להחליף את מעילי ה"שינל" הכבדים שהיו עשויים צמר ומעילים מתוצרת ארצות הברית ("בטלדרס"). צבעו המקורי היה ירוק-זית לחילות היבשה וכחול לחיל האוויר והים, ואלו שני צבעי הדובון היחידים עד היום. בהמשך קיבלה חברת "חגור" את הזיכיון להשתמש במותג "דובון" ולייצר את המעיל הן עבור צה"ל והן עבור אזרחים ואף לייצוא.

בהמשך, פותחו מכנסי הדובון שהיו בעלי הרכב חומרים דומה לזה של הדובון והוחזקו על הגוף בסיוע כתפיות ולאחר מכן פותחה החרמונית שהייתה חליפה שלמה באותו סגנון.

לבישת המעיל מעידה על שהייה ארוכה בחוץ, ונתפסת כהתעלמות מנורמות לבוש אופנתיות ומראה חיצוני אלגנטי. הוא מהווה סימן היכר למגזרים מהציבור הישראלי המרוחקים מאופנת הלבוש המערבית, כגון בדואים, המתנחלים, תלמידי ישיבות הסדר, קיבוצניקים וחקלאים.

החל מספטמבר 2021 הפסיק צה"ל לספק למתגייסים מעילי דובון ובמקומם ניתנים מעילי סופטשל.

בתרבות
------

הדובון כסמל לישראליות מופיע, בין היתר, בשירו של יהונתן גפן "בלדה לדרוזי" בשורה החוזרת "נו, עם הדובון והעוזי - מי יכול לראות שהוא דרוזי?" 
החמישייה הקאמרית הציגה מערכון העוסק באנשים המתנגדים להכנת מעילים מדובונים.

העיתונאית ליסה פרץ כתבה בטורה במעריב בשנת 2002 את הדברים הבאים: "אי אפשר להפריז בחשיבותו של הדובון: דמויותיהם השרמנטיות של חנן פורת והרב לוינגר נישאים על כתפיים ביום העלייה לסבסטיה לא תיזכר בגלל ההישג הלאומי של הקמת מפעל ההתנחלויות. אלה הדובונים התואמים ומרהיבי העוז שעטו על פלג גופם העליון שהפכו את הרגע להיסטורי."

חגי אפרתי, מבטא ברשימה "יס פליס" שפורסמה במדור "יהדות" בפורטל nrg מעריב את הדעה שעבור הציבור הדתי לאומי: "המפתח להשתלבות אמיתית באתוס הישראלי, שהיום משמעותו היא פשוט להתלבש נכון, עובר דרך מעילי הפליס. מעתה, לא עוד דובון שלא כובס שנים אלא פליס מודרני שלא מפריע לשכנים."

התסריטאית ליאורה רוזנפלד-סופר מאפיינת את דמותו של סוכן חומרי ההדברה בסיפורה "תפוזי דם" באופן הבא: "מבחינה זו, של הלבוש, עבודתי נוחה ביותר: ג'ינס מהוה. חולצות פלנל. מעיל דובון צבאי בימות גשם. רק לעיתים רחוקות בלבד, כאשר אני עומד להיפגש לראשונה עם לקוח שנאמר לי עליו מראש כי הוא בעל רפת או לול מצליחים במיוחד, או אחד המחשיב עצמו איש עסקים לכל דבר, אני מיטיב מעט את לבושי."

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דובון** בוויקישיתוף
* אתר למנויים בלבד שחר אטואן, היה שלום, מעיל דובון, באתר הארץ, 24 בינואר 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  אחרי 50 שנה הדובון פורש מצה"ל
2. ↑  ליסה פרץ - אופטימי
3. ↑  חגי אפרתי, יס פליס, באתר nrg מעריב, ‏21 בנובמבר 2007
4. ↑  ליאורה רוזנפלד-סופר, תפוזי דם, באתר הארץ, 6 באפריל 2004
דובי פריגר מאפר
**דובי פריגר** (נולד ב-2 ביולי 1973) הוא מאפר אומנותי ישראלי, המתמחה בציורי גוף ובאפקטים מיוחדים לקולנוע ולתיאטרון.
פריגר נולד וגדל בירושלים למשפחה ממוצא אנגלי. ב-1999 החל לימודי תואר ראשון באיפור לאומנויות הבמה בקולג' לאופנה בלונדון (London College of Fashion). במהלך לימודיו איפר בסדרות טלוויזיה שונות בהפקת ה-BBC ביניהם The Way We Live Now ו-The Lost Prince.

בתום לימודיו עבד במספר תיאטראות בלונדון כולל "Tricycle" וה- "Cockpit" ובאופרה הלאומית האנגלית ה- E.N.O כראש צוות איפור וכמעצב איפור לדמויות.
סרטי הקולנוע הבולטים בהם עבד: "לייר קייק" (2004) "האחים גרים: למבוגרים בלבד" (2005) "ברוריה" (2008) ו"מבצע חמניה" (2014)
בין השחקנים והבמאים איתם עבד נמנים דניאל קרייג, טרי גיליאם ומתיו וואהן.

בסוף 2005 חזר לישראל ומאז הוא עוסק בהוראה ועובד כפרילאנסר ביצירת אפקטים לסרטים, וידאו קליפים, סדרות טלוויזיה ועוד. בנוסף להכנת פרוסטטיקות הוא מכין מסכות ואביזרים דמויי כלי נשק לצילומים כמו גם להדמיית נפגעים לתרגילי חירום של כוחות הביטחון השונים.

זכיות והישגים:

2017 : קבלת אות כבוד ע"ש פרנס הוטיה על הישגים בתחום ציורי הגוף, מאת איגוד ציירי הגוף (הולנד)

2017 : מקום ראשון באליפות ציורי הגוף "דה מסקרייד" בקטגוריית ניאון (הולנד)

2017 : מקום 7 באליפות העולם בציורי גוף, בקטגוריית ניאון (אוסטריה)

2017 : אורח כבוד בכנס הארצי לציורי גוף ואפקטים (ישראל)

2016 : מקום ראשון באליפות ציורי הגוף "דה מסקרייד" בקטגוריית ניאון (הולנד)

2016 : קבלת תעודת "Aanmoedigingsprijs" לעידוד מצוינות מאת איגוד ציירי הגוף (הולנד)

2016 : מקום ראשון בתחרות ציורי פנים בניאון בחסות אתר Facepaint (ארצות הברית)

2006 : מקום ראשון באליפות ציורי הגוף הארצית (ישראל)

2006 : קבלת "מענק אמן מצטיין" ו"אמן מצטיין במיוחד" מטעם משרד התרבות (ישראל)

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של דובי פריגר
* דובי פריגר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
חוסיין אל-חוסייני (במרכז התמונה, מתחת לדגל הלבן) בטקס כניעת ירושלים
**חוסיין סלים אל-חוסייני** (בערבית: **حسين سليم الحسيني**, תעתיק: חסין סלים אלחסיני; ? – 1918) היה ראש עיריית ירושלים מטעם השלטון העות'מאני החל משנת 1909 עד לכיבוש העיר בידי הבריטים במלחמת העולם הראשונה ב-1917. נודע בכינויו חוסיין ביי.

אל-חוסייני, בן למשפחת חוסייני, נולד בירושלים בסביבות אמצע המאה ה-19. אביו, סלים אל-חוסייני, היה איש ציבור נכבד בשלטון המקומי וכיהן אף הוא בתפקיד ראש עיריית ירושלים בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19. חוסיין אל-חוסייני קיבל את תפקיד ראש העיר בשנת 1909, ובמהלך כהונתו עסק נמרצות בפיתוח התשתיות בעיר. תחת הנהגתו רוצפו רחובות העיר העתיקה, שופרו שירותי הניקיון והתברואה, והחל ביצועו של פרויקט ביוב שמומן בחלקו בידי יהדות התפוצות. מאמצי הפיתוח שלו זכו להערכת תושבי העיר המוסלמים, הנוצרים והיהודים. בריאיון לעיתון המצרי "אל-אקדאם" במרץ 1914 עמד על ההבחנה שבין הציונות, שאינה מאיימת על פלסטין, לבין ההתיישבות היהודית בפועל בה המהווה סכנה אמיתית, ומחייבת הטלת מגבלות מסוימות על מכירת קרקעות ליהודים. החל מ-1915 עמד חוסיין אל-חוסייני גם בראש ארגון הסהר האדום, שבצד התפקיד הרפואי שמילא בשנות מלחמת העולם הראשונה קידם הבנה בין ערבים ויהודים בעיר.

עם כיבוש ירושלים בידי הבריטים בדצמבר 1917, היה חוסיין אל-חוסייני זה שמסר רשמית את כניעת העיר לכוחות הבריטים, בשורת טקסי כניעה שנערכו במקום הידוע כיום ככיכר אלנבי (בשכונת רוממה). הוא לקה בדלקת ריאות בעקבות העמידה הממושכת בקור וברוח, ואושפז בבית החולים שערי צדק, שם זכה לביקורו של הגנרל אדמונד אלנבי שהגיע לקבל ממנו את הכניעה הרשמית. הוא נפטר שבועות אחדים לאחר מכן, בינואר 1918. אחיו, מוסא כאזם אל-חוסייני, מונה למחליפו בראשות העיר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חוסיין אל-חוסייני** בוויקישיתוף

| ירושליםירושלים ראשי עיריית ירושלים (החל מ-1878) |
| --- |
| האימפריה העות'מאניתהאימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית | יוסף אל-ח'אלידי (1878–1879) • סלים אל-חוסייני (1882–1897) • פיידי אל-עלמי (1906–1909) • חוסיין אל-חוסייני (1909–1917) |
| המנדט הבריטיהמנדט הבריטי המנדט הבריטי | עארף א-דג'אני (1917–1918) • מוסא כאזם אל-חוסייני (1918–1920) • ראע'ב נשאשיבי (1920–1934) • חוסיין אל-ח'אלידי (1934–1937) • דניאל אוסטר (1937–1938) • מוסטפא אל-ח'אלידי (1938–1944) • דניאל אוסטר (1944–1945) • ועדה מנדטורית (1945–1949) |
| ירדןירדן ראשי העיר המזרחית | אנוור אל-ח'טיב (1948–1950) • עארף אל-עארף (1950–1951) • חנא עטאללה (1951–1952) • עומר וואעארי (1952–1955) • ועדה עירונית (1955–1957) • רוחי אל-ח'טיב (1957–1967) • אמין אל-מג'ג' (1967–1999) |
| ישראלישראל ראשי העיר המערבית | דניאל אוסטר (1949–1950) • שלמה זלמן שרגאי (1951–1952) • יצחק קריב (1952–1955) • גרשון אגרון (1955–1959) • מרדכי איש-שלום (1959–1965) • טדי קולק (1965–1967) |
| ישראלישראל ראשי עיריית ירושלים המאוחדת | טדי קולק (1967–1993) • אהוד אולמרט (1993–2003) • אורי לופוליאנסקי (2003–2008) • ניר ברקת (2008–2018) • משה ליאון (2018 ואילך) |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 112767031X
* VIAF: 4339148997686859870007
* WorldCat (עם VIAF): 4339148997686859870007

 |
ל. סוברמניאם, צילום מ-2015
**לקשימינריאנה סוברמניאם** (באנגלית: **Lakshminarayana Subramaniam**, בטמילית: **லக்ஷ்மிநாராயண சுப்பிரமணியம்**,‏ בקנאדה: **ಲಕ್ಷ್ಮಿನಾರಾಯಣ ಸುಬ್ರಮಣ್ಯಂ**‏; נולד ב-23 ביוני 1947 במדרס) הוא כנר, מלחין, מעבד, מנצח ומורה הודי, ממוצא טמילי. הוא גם רופא בהכשרתו. הוא נודע כאמן של המוזיקה הקרנטית ווירטואוז של הכינור שהקליט בהקשרים הודיים ושל מוזיקת פיוז'ן עם מבצעי מוזיקה קלאסית, ג'אז, מוזיקת עולם וכו'.

ביוגרפיה
--------

לקשימינריאנה סוברמניאם נולד במשפחה של מוזיקאים טמילים. אביו ו. סוברמניאם היה מוזיקאי ידוע, כנר, זמר ופדגוג, נציג המוזיקה המסורתית הקרנטית מדרום הודו. אמו סיטלקשמי הייתה מנגנת בווינה, כלי לאומי של תושבי האזור. גם שני אחים של לקשימינריאנה, ואידיאנטהן ושנקר - הם כנרים.
ל' סוברמניאם גדל בסרי לנקה, בג'פנה, בה לימד אביו במכללה המקומית למוזיקה. לקשימינריאנה למד לנגן בכינור מילדותו אך בנעוריו נרשם ללימודי רפואה במכללה לרפואה במדרס. אחרי שסיים עם תואר של רופא, לא עבד במקצוע זה והקדיש את עצמו לעיסוק במוזיקה בלבד. סיים מאוחר יותר תואר שני במוזיקה קלאסית מערבית במכון לאמנויות בקליפורניה.

פעילותו המוזיקלית
-----------------

ל' סוברמניאם הקליט מעל 150 דיסקים, לרבות הקלטות משותפות עם מוזיקאים ידועים בעולם, כמו יהודי מנוחין, סטפן גרפלי, רוג'יירו ריצ'י, כמו כן לארי קורייל, סטנלי קלארק, הרבי הנקוק, טוני ויליאמס, קרסטן פוגל ומוזיקאי פיוז'ן אחרים, עם מיינרד פרגוסון, יוברט לוס, באד שאנק וכו'.

הוא הלחין קונצ'רטו לכינור, סימפוניות (למשל "הסימפוניה הגלובלית") וקטעי מוזיקה קרנטית.

ה"פנטזיה בנושא שיר ודי" בוצעה על ידי הפילהרמונית של ניו יורק בניצוחו של זובין מהטה.

יצירתו "טובולנס" נוגנה על ידי תזמורת סוויס רומאנד והקונצ'רטו לשני כנורות בוצע על ידי הפילהרמונית של אוסלו.

ל. סוברמניאם הלחין גם מוזיקה לקולנוע כמו הפסקול לסרטים "סלאם בומביי!" ו"מיסיסיפי מסאלה". הופיע ככנר הסולן בסרטו של ברטולוצ'י,"בודהה הקטן" וגם בסרט "קוטון מרי".

הוא כתב גם ספרים על המוזיקה הקרנטית.

פרסים ואותות כבוד
-----------------

* 1988 - עיטור פאדמה שרי
* 2001 - עיטור פאדמה בהושאן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ל' סוברמניאם** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ל' סוברמניאם

* ל' סוברמניאם, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* ל' סוברמניאם, באתר AllMovie (באנגלית)

* ל' סוברמניאם, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

* ל' סוברמניאם, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* ל' סוברמניאם, באתר Discogs (באנגלית)

* ל' סוברמניאם, באתר Songkick (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007330136405171
* BnF: cb13900161m (data)
* CANTIC: a11314102
* GND: 120427427
* ISNI: 0000 0001 1450 7505
* LCCN: n85269683
* MusicBrainz: 747b15b3-81c6-43a5-881e-82cd16d9f5f3
* NKC: xx0076097
* NTA: 074174630
* SNAC: w6mg8f7s
* SUDOC: 079052495
* VIAF: 85798316
* WorldCat: lccn-n85269683

 |
**הדמים מודיעים** הוא כלל במשפט העברי ולפיו במקרי ספק מסוימים מה הקנה אדם לחבירו, סכום הכסף ששילם הקונה מוכיח.

מקור הכלל
---------

מקור הכלל הוא במשנה במסכת בבא בתרא בה הכלל שנוי במחלוקת בין רבי יהודה לחכמים: 

> 
> "מכר את הצמד, לא מכר את הבקר. מכר את הבקר, לא מכר את הצמד. רבי יהודה אומר, הדמים מודיעין. כיצד, אמר לו מכור לי צמדך במאתים זוז, הדבר ידוע שאין הצמד במאתים זוז. וחכמים אומרים, אין הדמים ראיה."
> 
> 
> 
> — משנה בבא בתרא, פרק ה', משנה א'.
> 

למרות שבכל מחלוקת של רבי יהודה וחכמים - הלכה כחכמים, הראשונים כתבו שמכיוון שכלל זה הובא בתלמוד במסכת בבא בתרא: "וליחזי דמי היכי נינהו" (-בתרגום חופשי: "נבדוק כמה כסף שולם") שם הכלל נכתב ללא חולקים, על כן יש לחלק בין מקרים בהם הדברים שנאמרו בשעת הקנין אינם עומדים בניגוד למשתמע מסכום הכסף ששולם, וכן המשתמע מסכום הכסף ששולם אינו מכליל דברים חדשים מעבר לדברים שכלולים בקנין בבירור, במקרים כאלו "הדמים מודיעים". אך במקרים אחרים לא.

בהלכה
-----

לפי דעת הבית יוסף והרמ"א בהגהותיו על השולחן ערוך, אדם שהשכיר בית לחבירו ולא קצב את זמן השכירות, אך השוכר הקדים ושילם את התשלום עבור השכירות, הדמים ששילם השוכר מודיעים לכמה זמן השכירות תימשך. מפרשי השולחן ערוך נחלקו בדין זה, הסמ"ע והקצות החושן הסכימו עם דין זה, אך לפי הש"ך והנתיבות המשפט, במקרה כזה השוכר ידור בבית רק שלושים יום מכיוון שסתם שכירות שלושים יום.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרמב"ן, הרשב"א, הריטב"א ועוד.
2. ↑  גמרא בבא בתרא, דף צ"ב, עמוד א'.
3. ↑  כך הוכיח מדברי הטור בחושן משפט, סימן שיב'.
4. ↑  שולחן ערוך, חושן משפט, סימן שי"ב, סעיף א'.
5. ↑  על שולחן ערוך חושן משפט, סימן שי"ב, סעיף א', סעיף קטן ב'.
6. ↑  על שולחן ערוך חושן משפט, סימן שי"ב, סעיף א', סעיף קטן ב'. ונימוקו הוא מכיוון שהקניין נעשה בסתם בלא קציבת זמן, והמשתמע מסכום הדמים לא עומד בסתירה לדברים שנאמרו לכן "הדמים מודיעים".
7. ↑  בספרו "שפתי כהן" על שולחן ערוך חושן משפט, סימן שי"ב, סעיף א', סעיף קטן ד'.
8. ↑  בספרו "משפט האורים" על שולחן ערוך חושן משפט, סימן שי"ב, סעיף א'. ונימוקו הוא שכיוון שסתם שכירות שלושים יום, הרי כאילו הדברים שנאמרו עומדים בסתירה לסכום ששולם ובמקרה כזה כתבו הראשונים שאין לומר "הדמים מודיעים".
שגיאות פרמטריות בתבנית:משקה   
פרמטרים [ אחוז אלכוהול ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**בירה נשר** היא הבירה הראשונה שיוצרה באופן תעשייתי בארץ ישראל. היא קיימת משנת 1936 ועד היום. לצד הבירה האלכוהולית ישנה גם נשר מאלט, בירה שחורה לא אלכוהולית. עד שנת 1987 הייתה נשר מאלט הבירה השחורה היחידה שנמכרה בארץ.

היסטוריה
--------

בשנת 1934 החל ז'אק שפירא בהקמת בית חרושת בירה נשר. מאחורה עמדו משפחת רוטשילד, חברת פיק"א וחברה בנקאית מפריס בראשותו של גסטון דרייפוס שהקימו את "Palestine Brewery Ltd" או בשמה העברי "תעשיית בירה א"י בע"מ". המבשלה הוקמה בראשון לציון בסמוך ליקב שגם הוא היה בשליטת משפחת רוטשילד. שיווק הבירה מהמפעל החל בינואר 1936.

השוק העיקרי של המבשלה היה חיל המצב הבריטי בארץ ישראל והמתכון של בירה נשר פותח על ידי הברומייסטר מנחם ברלינר לפי טעמם של החיילים – בירה בסגנון פילזן. בנוסף יצרה המבשלה בירה שחורה בשם "ראשונייה", כנראה אב הטיפוס לנשר מאלט המוכרת לנו כיום.

בשנת 1941 נפתחה מבשלת בירה נוספת של החברה בבת ים. באפריל 1948 ניסו מטוסי חיל האוויר האנגלי לתקוף את מבנה המבשלה בבת ים. לטענת האנגלים הייתה המבשלה "מקום מסתור לטרוריסטים יהודיים... ממנו ירו הטרוריסטים על הערבים". בשל טעות בזיהוי תקפו המטוסים מבנה סמוך בו שכן מפעל דפוס. כיוון שהתקיפה נערכה בשבת, לא היו נפגעים.

בסוף 1961 נסגר המפעל בראשון לציון והועבר לבת ים. 
בראשית 1964 פתחה החברה את מפעל "בירה הגליל" במגדל העמק.
בשנת 1965 מוזגה "תעשיית בירה א"י בע"מ" עם "מבשלת שיכר לאומית". בשנת 1985 נרכשה חברת "מבשלת שיכר לאומית" ובירה נשר עמה על ידי "טמפו". 

התוויות הראשונות של בירה נשר: בעברית, באנגלית ובערבית
בקבוק בירה נשר
בית החרושת "בירה נשר" בראשון לציון, 1941

מגוון
-----

בעבר יוצרו גרסאות של בירה נשר מאלט בטעם לימון, עם חיזוק ויטמין C, ולאחרונה גם נשר מאלט דיאט.

פרסום
-----

לאורך השנים הוצמדו לבירה נשר מגוון סיסמאות.
את בירה נשר הלבנה ליוותה הסיסמה "בירה נשר לגבר". סיסמה נוספת, שהפכה לחלק מהסלנג הישראלי, היא "מה הקשר? בירה נשר!".
הפרסום לנשר מאלט יועד בעיקר לילדים ולפיכך הופיע בעיתוני ילדים. סלוגנים מפורסמים היו "בירה מאלט - משקה בריאות - מרווה צמא מפיג לאות", "החבר'ה קוראים לזה בירה שחורה", "הבירה המזינה והמרעננת בעיר", "הטעם המדליק במחיר המצחיק", "הכל מוכן, שימי מאלט על השולחן", "עברתי למאלט כי מאלט עולה מעט".

עיצוב
-----

הלוגו של בירה נשר נשאר כמעט ללא שינוי לאורך כל השנים. בשנת 2011 הוא עבר תהליך של "הצערה", ורוב נוצותיו הלבנות של הנשר שבלוגו נצבעו לשחור.

בשנת 2009 ערכה טמפו בשיתוף עם בית הספר שנקר תחרות לעיצוב הבקבוק של בירה נשר מאלט, לכבוד חגיגות 100 שנה לתל אביב. העיצוב הזוכה, של הסטודנט נדב שטריימר, שווק במהדורה מוגבלת.
עקב בלבול שמקורו באנגלית העוף על הלוגו הוא למעשה עיט.

ראו גם
------

* מאלט (משקה)

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בירה נשר
* עמוד "בירה נשר לבנה" בפורטל "ביר מאסטר"
* משתתפי תחרות עיצוב בקבוקי נשר מאלט באתר שנקר
* דייויד סלע, השבוע לפני 70 שנה: עידן סילון בחיל האוויר, באתר ישראל היום, 6 ביולי 2023

הערות שוליים
------------

1. ↑  רם גלבוע וטל מילר, איפה היינו ומה שתינו, ynet, אוגוסט 2010
2. ↑  ז'אק שפירא, דואר היום, 4 בנובמבר 1934
3. ↑  בית חרושת לבירה בראשון לציון, דואר היום, 3 בינואר 1936
4. ↑  74 שנות בירה ישראלית, בירדי
5. ↑  ראשון לציון נפרדת מבית החרושת בירה נשר, מעריב, 30 במרץ 1961
6. ↑  משלוח ראשון של בירה הגליל לארצות הברית, מעריב, 29 ביוני 1964
7. ↑  נשר מאלט מושק מחדש, אמאנוגה
8. ↑  השפה העברית - נשר ועיט
דירהם כסוף מהח'ליפות האומיית, שהוטבע בעיר בלך באח (729/730 לספירה)
מדינות באדום משתמשים כרגע בדירהם. מדינות בירוק משתמשות במטבע עם תת-מטבע בשם דרהם
**דירהם** (בערבית: **درهم**) הוא מטבע ערבי עתיק העשוי מכסף. כיום המטבע משמש מספר מדינות ערביות, כמו איחוד האמירויות הערביות, מרוקו וארמניה. ומספר מדינות נוספות משתמשות בתת-מטבע בשם דירהם, לוב, קטאר, ירדן וטג'יקיסטן.

היסטוריה
--------

מטמון כסף מלובלין, הכולל 214 דראמות כסף שהונפקו בין השנים 711/712 ו-882/883 לספירה, מוזיאון לובלין
שמו של המטבע מגיע משם המטבע היווני העתיק דרכמה.

המטבע היה במשקל אחד מארבעים מהאונקיה.

כבר בקוראן הוזכר מטבע הדירהם כדבר זול "והם קנו לו מחיר נמוך, מספר דירהם, והיו בו בין הסגפנים". גם במקורות היהודיים מופיע המטבע, הרמב"ם בבואו לחשב את מידת רביעית עושה זאת על ידי הדירהם (27 דירהם) ככל הנראה הכוונה לדירהם מצרי עתיק. השולחן ערוך מתאר את שיעור חמש סלעים לפדיון הבן, כ"שלשים דירהמים כסף מזוקק".

משקל
----

באימפריה העות'מאנית המאוחרת (הטורקית העות'מאנית), משקל דירהם סטנדרטי היה 3.207 גרם. במצרים בשנת 1895, זה היה שווה ערך ל 47.661 גרגירי חיטה (3.088 גרם).

כיום ישנה תנועה בעולם האיסלאמי להחיות את הדירהם כיחידת מסה למדידת כסף, אם כי ערכו המדויק שנוי במחלוקת (3 או 2.975 גרם).

כיום
----

### באיחוד האמירויות הערביות

 ערך מורחב – **דירהם איחוד האמירויות הערביות**  

דירהם איחוד האמירויות הערביות הוא המטבע וההילך החוקי של איחוד האמירויות הערביות. המטבע הונפק לראשונה בשנת 1973, והוא נחלק ל-100 פילס. סימונו של הדירהם לפי תקן ISO 4217 הוא AED.

### במרוקו

 ערך מורחב – **דירהם מרוקאי**  

דירהם מרוקאי הוא המטבע וההילך החוקי של מרוקו, מאז 1959. דאר סיקה (הסוכנות האחראית על ייצור המטבע), הממוקמת בבירה רבאט, מפקחת על תהליך אספקת השטרות והמטבעות לבנק אל מג'ריב (הבנק המרכזי של מרוקו), שאחראי לחלק אותם לבנקים מרוקאים שונים.

### בשאר המדינות

בארמניה קיים מטבע בשם דירהם.

במדינות אלו קיים תת-מטבע:

* דינר לובי אחד מחולק ל-1,000 דירהם.
* ריאל קטרי 1 מחולק ל -100 דירהם
* דינר ירדני אחד מחולק לדירהם 10
* סומוני טג'יקיסטני מחולק ל-100 דיראם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דירהם** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  *מילון אנגלי באוקספורד*, מהדורה ראשונה, sv 'dirhem'
2. ↑  סורה יוסף - פסוק 20
3. ↑  פירוש המשנה, עדויות, א, ב.
4. ↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן ש"ה
5. ↑  מילון אוקספורד, ערך דירהם.
6. ↑  אשטור, (אוקטובר 1982). "משקולות לבנטיות וחבילות סטנדרטיות: תרומה למטרולוגיה של ימי הביניים המאוחרים יותר"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TDVİA: dirhem

 |
**ארנסט באי קורומה** (באנגלית: **Ernest Bai Koroma**; נולד ב-2 באוקטובר 1953) היה נשיא סיירה לאון הרביעי במספר, כיהן מ-17 בספטמבר 2007 ועד ל-4 באפריל 2018.

ביוגרפיה
--------

נולד בצפון המדינה בשנת 1953 למשפחה ממוצא נוצרי- אמונה דתית שנשארה עם קורומה עד היום. אביו היה מורה לתנ"ך ואמו הייתה פוליטיקאית. בשנת 1976 סיים תואר ראשון במנהל עסקים ועבד במשך שנתיים כמורה. בשנת 1986 התחתן ונולדו לו שתי בנות.

קורומה עבד כ-24 שנים בחברת ביטוח פרטית, עד אשר נכנס לפוליטיקה הארצית בשנת 2002. ב-24 במרץ של אותה השנה הוא נבחר להנהיג את מפלגת האופוזיציה, זאת לאחר שלא היה מוכר בתחילה לציבור הרחב. בהמשך 2002 ניסה להתמודד לראשונה על תפקיד הנשיאות אל מול הנשיא המכהן אחמד טג'אן קבה, אך הפסיד. בשנים 2002–2005 כיהן בחבר בפרלמנט, ובשנת 2005 נבחר להנהיג את המיעוט, ונשאר בתפקיד זה עד בחירתו לנשיאות בשנת 2007.

### הנשיאות

בשנת 2007 נבחר קורומה לנשיאות עם רוב של כ-54.6% מהקולות, כשהתחרה אל מול סגן הנשיא המכהן. משקיפים בינלאומיים אישרו את הוגנות הבחירות. כשלושה שבועות לפני הבחירות קורומה היה יעד להתנקשות. מתנקש (שהשתייך למיליציה מהפכנית) ניסה לחדור למלון בו שהה קורומה, על מנת להרוג אותו. הוא נבלם על ידי מאבטחיו של קורומה, אשר הרביצו לו קשות. כשבוע לאחר ההשבעה נסע קורומה לביקור נשיאותי ראשון בגינאה ובליבריה השכנות. בטקס ההשבעה של קורומה השתתפו מנהיגים אפריקאים רבים, וביניהם: נשיא ניגריה עומארו יאר אדואה, נשיאת ליבריה אלן ג'ונסון-סירליף, נשיא סנגל עבדוליי ואד, שליט גמביה יחיא ג'אמה, נשיא בורקינה פאסו בלז קומפאורה ונשיא מאלי אמדו טומני טורה.

בבחירות לנשיאות שהתקיימו בנובמבר 2012 נבחר קורומה לנשיאות לקדנציה שנייה, לאחר שקיבל 58.7% מהקולות. גם בחירות אלו נחשבו להוגנות לאחר שבוקרו על ידי משקיפים.

אחד הדברים הראשונים שבהם קורומה התמקד כנשיא היה שיפור התשתיות הלאומיות לאחר מלחמת האזרחים. בוצעו גם רפורמות בבריאות, אך נשמעה ביקורת כי רפורמות אלו אינן אפקטיביות בגלל שחיתות. כחלק מהמאבק בשחיתות, קורומה חוקק חוק המחייב פקידי ציבור להכריז על נכסיהם מדי שנה. בתחילת כהונתו, הדיח קורומה כמספר שרים שנחשדו בשחיתות. קורומה נהנה מפופולריות רחבה בצפון ובמערב המדינה. קורומה טוען כי הוא מאמין בסובלנות אתנית ודתית, ומרבית ממנהלתו מורכבת מהמגוון האתני שיש במדינה.

ביקורת שנמתחה על קורומה כוללת מעצר של עיתונאים המתנגדים לנשיא ואלימות מפורזת וקיצונית מצד המשטרה כנגד מפגינים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארנסט באי קורומה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1252556969
* LCCN: no2014035025
* VIAF: 308181185
* WorldCat: lccn-no2014035025

 |
**המפלגה הקומוניסטית של בלארוס** היא מפלגה פוליטית קומוניסטית מרקסיסטית-לניניסטית בבלארוס שהוקמה בשנת 1996 ותומכת בנשיא אלכסנדר לוקשנקו.

למפלגה יש יותר מושבים באספה הלאומית של בלארוס מכל מפלגה אחרת מאז הבחירות לפרלמנט בשנת 2000, הבחירות הארציות הראשונות בהן השתתפה. ברם, אף שהמפלגה נחשבת למפלגת שלטון למפלגה 11 מושבים בלבד בבית הנבחרים, שמרביתו מורכב ממועמדים עצמאים ללא שיוך מפלגתי.

סקירה כללית
-----------

המפלגה הציעה להתמזג עם מפלגת הקומוניסטים של בלארוס (PKB) ב-15 ביולי 2006. בעוד שהמפלגה הקומוניסטית של בלארוס היא מפלגה פרו-נשיאותית, מפלגת הקומוניסטים של בלארוס הייתה אחת ממפלגות האופוזיציה הגדולות בבלארוס. לדברי סרגיי קליאקין, יו"ר ה-PKB, מה שמכונה "איחוד מחדש" של שתי המפלגות היה מזימה שנועדה להדיח את PKB מהאופוזיציה.

המטרה העיקרית של מדיניות החוץ לחיזוק המפלגה הכריזה על ביטחון לאומי באמצעות פיתוח מדינת האיחוד בלארוס-רוסיה ובשיקום השלבים לבנות מחדש את עמי האיחוד, ולחזק את עצמאותה המדינית והכלכלית.

כחברה בתנועה הקומוניסטית העולמית, ה-KPB נהנית מיחסים עם מפלגות קומוניסטיות אחרות באזור ובכל רחבי העולם במידה יותר גדולה מה-PKB, שרבים באזור מחשיבים כ"תנועה פרו-מערבית".

בבחירות לפרלמנט 2004, KPB השיגה 5.99% ו-8 מתוך 110 מושבים בבית הנבחרים, 6 מושבים ב-2008 ופחות בשנת 2012 - שם זכתה ב-3 מושבים.

בשל תמיכת המפלגה בנשיא לוקשנקו, 17 מאנשיה מונו על ידיו לחברות הבית העליון במדינה, מועצת הרפובליקה של בלארוס, בשנת 2012. בשנת 2014 המפלגה הגדילה את ייצוגה על ידי השגת 5 מושבים.

המפלגה שיפרה את תוצאתיה בבחירות לפרלמנט 2016, שם זכתה בשמונה מנדטים ואז הגדילה אותה עוד יותר בבחירות 2019 — שם זכתה ב-11 מנדטים.

תוצאות אלקטוראליות
------------------

### בחירות בית הנבחרים

| בחירות | **מנהיג/ת מפלגה** | הצבעות | **%** | מקומות ישיבה | +/– |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | - | לא ידוע | לא ידוע | 6 / 260 | Increase 6 |
| 2004 | טטיאנה נולובבה | 334,383 | 5.31% | 8 / 110 | Increase 2 |
| 2008 | איגור קרפנקו | 229,986 | 4.27% | 6 / 110 | Decrease 2 |
| 2012 | איגור קרפנקו | 141,095 | 2.69% | 3 / 110 | Decrease 3 |
| 2016 | איגור קרפנקו | 380,770 | 7.40% | 8 / 110 | Increase 5 |
| 2019 | איגור קרפנקו | 559,537 | 10.62% | 11 / 110 | Increase 3 |

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של המפלגה הקומוניסטית של בלארוס (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Nordsieck, Wolfram (2019). "Belarus". *Parties and Elections in Europe*. נבדק ב-2019-11-27.
**סניקרס** (באנגלית: **Snickers**) הוא מותג של חטיפי שוקולד שמיוצר על ידי חברת מרס (Mars) מאז שנת 1930. החטיף עשוי מחמאת בוטנים ומנוגט, מעליו קרמל, הוא בציפוי שוקולד חלב ובפנים יש גם בוטנים. מכירות החטיף מסתכמות בכ-2 מיליארד דולר בשנה בכל העולם.

היסטוריה
--------

בשנת 1930 השיקה חברת מרס את חטיף ה"סניקרס", שנקרא על שם הסוס החביב על משפחת מרס, בעלת החברה. החטיף עשוי מנוגט, בוטנים וקרמל עם ציפוי שוקולד. בבריטניה ובאירלנד החטיף נמכר בשם "מרתון" (Marathon) עד שנת 1990, אז החליטה חברת מרס ליישר קו בבריטניה עם המותג העולמי. לאחרונה השיקה מרס חטיפי אנרגיה תחת המותג "סניקרס מרתון". ישנם כמה סוגים נוספים של חטיפי סניקרס, מלבד החטיף הסטנדרטי, כדוגמת מיני סניקרס, סניקרס מריר (dark), שוקולד לבן סניקרס הדומה לחטיף הסטנדרטי בתוספת חמאת בוטנים במקום בוטנים וסניקרס הנמכר כחטיף גלידה.

מנות הכוללות סניקרס
-------------------

בראשית שנות ה-2000 הפכו מנות חטיפי שוקולד מטוגנים בשמן עמוק (לרבות סניקרס ומרס, ממתק אחר של חברת מרס) למאכל פופולרי בארצות הברית, אם כי כבר ב-1995 המאכל התפרסם כחלק מתפריטה של חנות פיש אנד צ'יפס בסקוטלנד והיה ללהיט בחנויות פיש אנד צ'יפס בסקוטלנד ובאנגליה.

בסניקרס נעשה שימוש גם במנות אחרות. כך למשל השף האנגלי אנתוני וורל תומפסון (Antony Worrall Thompson) יצר את המנה "סניקרס פאי", שמורכבת בין היתר מחמישה חטיפי סניקרס, ומכילה "מעל 1,250 קילו-קלוריות שמקורן בסוכר ובשומן בלבד" (יותר ממחצית מכמות הקלוריות היומית המומלצת לצריכה לאדם מבוגר ממוצע). רשת המסעדות "צ'יזקייק פקטורי" מציעה מנה בשם "סניקרס באר צ'אנקס אנד צ'יזקייק" (מילולית: חטיפי סניקרס ועוגת גבינה), שמורכבת מעוגת גבינה שבתוכה נאפים חטיפי סניקרס שלמים. המנה מלווה בציפוי בוטנים ומקושטת ברוטב שוקולד מסביב.

נוצרו גם מאכלים רבים המבוססים על הסניקרס, לדוגמה עוגת סניקרס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סניקרס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סניקרס (באנגלית)
* סניקרס, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* סניקרס, ברשת החברתית אינסטגרם
* האתר הרשמי של החטיף (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Snickers Candy Bar". Zeer.com. אורכב מ-המקור ב-2010-02-26. נבדק ב-2010-01-15.
2. ↑  McCarthy, Michael (2005-01-31). "Women sweet on humorous Snickers ads". Usatoday.Com. נבדק ב-2009-06-16.
3. ↑  Liberman, Sherri (2011). *American food by the decades*. Santa Barbara, Calif.: Greenwood. ISBN 0313376980.
4. ↑  אתר למנויים בלבד Mars to bring back Marathon bars, The Telegraph, 12 May 2008
5. ↑  Snickers Marathon - Long Lasting Energy Bar, Snickers Marathon corporate website. Article retrieved 31 January 2007.
6. ↑  FoodReference.com - Food Facts & Trivia section
7. ↑  "UK | Scotland | Deep-fried Mars myth is dispelled". BBC News. 2004-12-17. נבדק ב-2009-06-16.
8. ↑  "Food - Recipes - Snickers pie". BBC. ארכיון מ-2012-07-23. נבדק ב-2009-06-16.
9. ↑  Snickers Bar Chunks and Cheesecake
10. ↑  עוגת סניקרס, באתר עדיקוש, ‏2020-07-16
**איי הוואי** הם קבוצת איים בצפון האוקיינוס השקט, שמרכיבים את מדינת הוואי בארצות הברית.

גאוגרפיה
--------

מדינת הוואי מורכבת מ-19 איים ואטולים עיקריים במרכז האוקיינוס השקט. מניין האיים המלא, כולל האיים הקטנים יותר והאיים הקטנטנים של כל אטול, הוא 137.

הוואי היא המדינה היחידה בארצות הברית ששטחה ממשיך לגדול, בשל פעילות געשית באיים (בעיקר מהר קילוואה).

הערים העיקריות הן הונולולו (באי אואהו), הילו (באי הוואי), ליהואה (באי קאואיי) וקאהולואי (באי מאווי).

איי הוואי לפי סדר גודלם
* הוואי (Hawai'i) (ידוע גם בשם "האי הגדול")
* מאווי (Maui)
* אואהו (O'ahu)
* קאואיי (Kaua'i)
* מולוקאי (Moloka'i)
* לאנאי (Lana'i)
* ניאיהאו (Ni'ihau)
* קאהולאווה (Kaho'olawe)

יש עוד מספר איים בצפון-מערב אשר מיושבים רק בילידים או אינם מיושבים כלל, וכן כאלו המשמשים כבסיסים צבאיים בלבד.

### הרי געש

האי הוואי עצמו הוא נקודה חמה ויש בו שני הרי געש פעילים, מאונה לואה שהוא הר הגעש הפעיל הגדול ביותר על פני כדור הארץ, וקילוואה, אשר נחשב להר הגעש הפעיל ביותר בכדור הארץ .

### צוקי קאלאופאפה

הצוק הימי הגבוה ביותר (1,010 מטרים) שוכן בכפר קאלאופאפה באי מולוקאי שבהוואי. למרגלותיהם של הצוקים נמצא האוקיינוס השקט.

אקלים
-----

בכל האיים שורר מזג אוויר טרופי וחם יחסית, ולכן היא מהווה מקום משיכה עבור אנשים רבים שבאים לנפוש בה, בעיקר מארצות הברית.

אסונות טבע
----------

הוואי נמצאת במרכזו של הלוח הפסיפי, ולפיכך רעידות האדמה והצונאמים פוגעים בה בתדירות נמוכה יחסית. אך יש בה פעילות געשית רבה שמסכנת את תושבי אזורי הרי הגעש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איי הוואי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Juvik, Sonia P. (1998) *Atlas of Hawaii*, University of Hawaii Press, מסת"ב 978-0824821258, p. 45.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562947205171
* LCCN: sh85068529
* NKC: ge129234

 |
**מפלגת אל-וסט** ("מפלגת האמצע", בערבית: **حزب الوسط**) היא מפלגה מצרית שהוקמה בשנת 1996. המפלגה לא זכתה להכרה מהממשל המצרי.

ייסוד המפלגה
------------

רשימת מייסדי מפלגת אל-וסט מנתה 74 איש, מתוכם 62 חברים מוצהרים לשעבר באחים המוסלמים, שהחזיקו בעמדות מפתח באיגודים מקצועיים, בראשם אבו אל-עלא מאדי (בערבית: أبو العلا ماضي), עצאם חשיש, עצאם סולטאן, עומר עבדאללה, מוחמד עבד אל–לטיף, וסלאח עבד אל-מקצוד. מסיבה זו, נתפסה המפלגה בראשיתהּ כניסיון של "האחים" להשיג הכרה פוליטית חוקית. ואולם בין מייסדיה היו גם כמה נשים ונוצרים קופטים. חברותם של קופטים נועדה להדגיש את תמיכתה של אל-וסט בעקרון האחדות הלאומית שבין מוסלמים ללא-מוסלמים (וטניה), וכן להבליט את אופייה האזרחי לעומת הדתי, האסור על פי החוק. מבין מייסדיה הקופטים בלט בעיקר רפיק חביב, דובר המפלגה, סוציולוג בהכשרתו ובנו של ראש הכנסייה האוונגלית הפרוטסטנטית.

אידאולוגיה ומצע
---------------

הפרופיל האידאולוגי של אל-וסט מבשר חריגה בהיבטים מסוימים מזה של תנועת האחים המוסלמים. על פי מנהיגי אל-וסט, המפלגה מציגה אסלאם אחר, פתוח ומתון, בהתאם למונח וסאט אותו אימצה המפלגה כשמה, המצדד במערכת פוליטית פלורליסטית בלא מונופול על האמת הדתית וההיסטורית. מנהיג המפלגה אבו אל-עלא מאדי, שכיהן בעבר כסגן מזכ"ל איגוד המהנדסים המצרי, הצהיר כי העניין המרכזי של מפלגתו הוא בקידום צדק חברתי ופוליטיקה הוגנת. על אף היותה מפלגה אסלאמית, מדגיש מצע המפלגה דווקא את הצד הדמוקרטי של המפלגה: 

> 
> הכרה בעם כמקור הריבונות והסמכות המדינית; כיבוד החוקה ושלטון החוק; הגנה על חופש האמונה והדעה; קידום האחדות הלאומית בין מוסלמים לקופטים; הקטנת פערים חברתיים; פיתוח מוסדות קהילתיים תוך צמצום מעורבות הממשלה בהם; גינוי הטרור בשם הדת; וקריאה לדיאלוג בונה בין המדינה לזרם האסלאמי.
> 
> 
> 
>

הניסיונות לקבלת לגיטימציה
-------------------------

במאי 1996 הגישו מייסדיה בקשה להכרה מהוועדה לענייני מפלגות, אולם בקשה זו נדחתה בנימוק שמצעה אינו ייחודי כפי שדורש חוק המפלגות הפוליטיות, וכי הרבה מהשקפותיה הפרוגרסיביות שאובות ממצע מפלגת השלטון. מאדי לא ויתר, ו-48 שעות לאחר דחיית הערעור הוא הגיש בקשה נוספת להקמת המפלגה. הפעם הוא שינה את שמה של המפלגה לאל-וסט המצרית וכן רענן את המצע ואת רשימת המייסדים: הפעם היא מנתה רק 24 פעילים לשעבר באחים המוסלמים מכלל 93. כל זאת כדי להתנתק מהאחים המוסלמים. עם זאת, בספטמבר שוב נדחתה בקשת הערעור. ב-2004 פנתה אל-וסט לבית הדין המינהלי, אולם בינואר 2007 נדחתה ההכרה ב-12 מפלגות לא-חוקיות, ובהן אל-וסט.
למרות הדחיות החוזרות של הממשל להכיר במפלגת אל-וסט, ב-2007 הצהיר מאדי בעיתונות כי הוא נחוש להשיג הכרה חוקית במפלגתו.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מפלגת אל-וסט
* Post-Islamist rumblings in Egypt: the emergence of the Wasat party

הערות שוליים
------------

1. ↑  במצרים יש חוק האוסר על הקמת מפלגה המבוססת על בסיס דתי. חוק זה נועד בעיקר נגד התארגנויות של האחים המוסלמים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007601522005171
* LCCN: n93903323
* SUDOC: 168084783
* VIAF: 146733819
* WorldCat: lccn-n93903323

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:עיתון   
שימוש בפרמטרים מיושנים [ תמונה ] 

**טבע הדברים** הוא ירחון היוצא לאור מאז שנת 1993 בהוצאת "החברה לחקר האדם והסובב", במטרה לקדם את המודעות לנושאי טבע וסביבה. כתבות "טבע הדברים" עוסקות בנושאי גאוגרפיה, אנתרופולוגיה, אסטרונומיה, מסעות בישראל ובעולם, היסטוריה, בוטניקה וזואולוגיה. 

העורך הראשי של כתב העת הוא אודי רן, ועם חברי המערכת שלו נמנים בין השאר משה אגמי, נחום מגד, אבישי שמידע, פועה בר ורחלי עינב.

החל משנת 1995 יוצא לאור הירחון "ילדי טבע הדברים" העוסק גם הוא בנושאים דומים ומותאם בכתיבתו לילדים.

ערוץ הטלוויזיה "טבע הדברים"
---------------------------

ב-4 ביולי 2004 החל ערוץ הטלוויזיה "טבע הדברים" לשדר לאחר שקיבל זיכיון שידורים מיוחד. בכבלים היה מספר הערוץ 48 ובלוויין באפיק 35. הערוץ זכה להצלחה רבה יחסית לערוץ נישה ובו שודרו סדרות מוערכות כגון: הלוחמים, אנשים משנים חיים, נוגע בישראל, נוגע בעולם, עושים גלים, תוכניות על בעלי חיים ועוד תכנים שפנו לקהל צופים רחב. לאחר מספר שנות שידור נקלע הערוץ לבעיות כלכליות קשות. ניסיונות לערב משקיעים כשלו והערוץ נאלץ להיסגר.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של טבע הדברים
* זוהר ישראל, מהיום: ערוץ "טבע הדברים" בשידורים מלאים, באתר ynet, 4 ביולי 2004
תצלום אוויר של האגם
תצלום אוויר של האגם

חתירה בקנו באגם

**אגם טיסה** (בהונגרית: **Tisza-tó**, נקרא **מאגר קישקורי** עד 1988) הוא האגם השני בגודלו בהונגריה והאגם המלאכותי הגדול ביותר בנהר טיסה, בחלק הצפוני של המישור הגדול. הסיבות החשובות ביותר להקמתה היו הבטחת זרימת מים קבועה הנחוצה להפעלת תחנת הכוח ההידרואלקטרית קישקורי, וכן להבטיח את מפלס המים הגבוה הנדרש להפעלת תחנת הכוח התרמית החדשה טיסה המותקנת באותה תקופה בטיסאויווארוש על ידי סכר.

גאוגרפיה
--------

הנוף של אגם טיסה
האגם ממוקם בחלק הצפוני של המישור הגדול, בקצה הדרום-מזרחי של מחוז הווש, על גבול המחוזות בורשוד-אבאוי-זמפלן, הווש ויאס-נאג'קון-סולנוק.

שטחו הוא 127 קמ"ר, עליו פסיפס של משטחי מים פתוחים, איים, וערוצים רדודים. אורכו (נמדד לאורך תוואי הזרימה של נהר טיסה, כלומר בערך בכיוון צפון-דרום) הוא 27 קילומטרים, ועומקו הממוצע 1.3 מטר; עם זאת, הנקודה הכי עמוקה באגם היא 17 מטר. באגם יש 43 קמ"ר של איים.

היסטוריה
--------

בשנים 1967–1973 נבנתה תחנת הכוח קישקורי עם סכר כדי לשלוט בשיטפונות של נהר טיסה ולספק אספקת מים יעילה יותר למישור הגדול. הוא הושלם בשנת 1978. המים של האגם המלאכותי כיסו נחלים, שדות מרעה, יערות ושדות חקלאיים.

מאז התפתחה האקולוגיה במקום. מגוון בעלי חיים וצומחים מצאו בו בית. בחוף הצפוני של האגם פועלת שמורת ציפורים. מאז 1999, הפארק הלאומי הורטובאג' הוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אגם טיסה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "Általános tudnivalók". Tisza-tavi Ökocentrum.
2. ↑  *Szendőfi Balázs - A szőke tó - A Tisza-tó hat évszaka / első rész* (dokumentumfilm-sorozat Szendőfi Balázs Youtube csatornáján, 2019.09.22.)
**ליאונרד רוז** (באנגלית: **Leonard Rose**;‏ 27 ביולי 1918 – 16 בנובמבר 1984) היה צ'לן יהודי-אמריקאי יהודי, הנחשב לאחד מגדולי הצ'לנים האמריקאים במאה ה-20.

קורות חיים
----------

רוז נולד בוושינגטון ולמד אצל וולטר גרוסמן, פרנק מילר ופליקס סלמונד. אחרי השלמת לימודיו במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה בגיל 20, הצטרף להתזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית (NBC) של ארטורו טוסקניני וכמעט מיד התמנה לצ'לן ראשון נלווה. בגיל 21 היה צ'לן ראשון של תזמורת קליבלנד, ובגיל 26 התמנה לצ'לן ראשון בתזמורת הפילהרמונית של ניו יורק.
הוא הרבה להקליט כסולן אחרי 1951, בין היתר קונצרטים לצ'לו עם מנצחים כמו ליאונרד ברנשטיין, יוג'ין אורמנדי, גיאורג סל וברונו ולטר.
רוז עסק גם בנגינת מוזיקה קאמרית והיה חבר בשלישיית הפסנתר הנודעת שלישיית איסטומין-שטרן-רוז, יחד עם אייזק שטרן ויוג'ין איסטומין.

מורשתו של רוז כמורה עומדת בעינה עד עצם היום הזה: תלמידיו מג'וליארד, ממכון קרטיס ומבית הספר הקיצי למוזיקה מדואומאונט (Meadowmount) של איוון גאלאמיאן, ממלאים את מדורי הצ'לו ברבות מתזמורות אמריקה, כמו התזמורת הסימפונית של בוסטון, תזמורת קליבלנד, תזמורת פילדלפיה והפילהרמונית של ניו יורק. עם תלמידיו המפורסמים נמנים לין הארל ויו-יו מה, מט חיימוביץ ושולמית לורין.

רוז מת מלוקמיה בווייט פליינס, ניו יורק, בנובמבר 1984.

פרסים ואותות כבוד
-----------------

### פרס גראמי לביצוע הטוב ביותר של מוזיקה קאמרית

* יוג'ין איסטומין, ליאונרד רוז ואייזק שטרן על בטהובן: מכלול שלישיות הפסנתר (1971)

קישורים חיצוניים
----------------

* ליאונרד רוז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ליאונרד רוז, באתר AllMusic (באנגלית)
* ליאונרד רוז, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ליאונרד רוז, באתר Discogs (באנגלית)

* Tim Page, Leonard Rose, Cellist, Dies; Key Performer and Teacher, *הניו יורק טיימס*, November 19, 1984
* Leonard Rose, cello.org
	+ Tim Janof, Leonard Rose Remembered


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007277281205171
* BIBSYS: 1038759
* BNE: XX1592137
* BnF: cb13899168w (data)
* CiNii: DA10592518
* GND: 134501799
* ISNI: 0000 0001 0899 3826
* LCCN: n81075573
* MusicBrainz: b667c392-5b61-4cf1-bbe5-8f3324a2155f
* NKC: mzk2014852923
* NLA: 35480624
* NLK: KAC2018N0766
* NTA: 085032905
* SNAC: w6k36bw6
* SUDOC: 080879578
* VIAF: 49409265
* WorldCat: lccn-n81075573

 |
**יהודי חסות** (בגרמנית: **Schutzjude**, מילולית: יהודי מוגן) היה מעמד משפטי בגרמניה של יהודים שקיבלו מאת השלטונות כתב חסות לאחר שהעלו בעבור זאת מס מיוחד. מעמד זה ניתן לעיתים לבודדים ולעיתים לקבוצה. תמורת התשלום אותו העבירו לחצר השליט, קיבלו היהודים "כתב קיום" **Schutzbrief** והודות לו נהנו יהודי החסות מזכויות שהיו שמורות על פי דין לנוצרים בלבד. מעמד יהודי החסות ניתן ליהודים על ידי אחד השליטים המקומיים במדינות גרמניה השונות של אותה תקופה. מעמד החסות ודרגתו עברו בירושה מהורים לבניהם.

כתב החסות שנתן השליט ליהודיו קבע מה מותר להם לעשות, התיר והגביל את זכותם לנוע ממקום למקום וקבע את גבולות חופש הדת מהם נהנו היהודים. לרוב אישר כתב החסות ליהודים לעסוק במסחר וקבע את סוג המסחר המותר, התיר להם לעסוק במתן הלוואות ואף כלל התר לקיום מצוות הדת ולעיתים אף אישר ליהודים להקים לעצמם בית כנסת. 

עוד מתקופת ימי הביניים נחשבו היהודים כזרים, הוגבלו בתעסוקתם ובמגוריהם ושילמו מס מיוחד עוד בתקופה הרומית על מנת לזכות בהגנה. מסעי הצלב העמידו את יהודי גרמניה (ושאר אירופה) במצבי סכנה ושמד שכתבי הפריבילגיות לא עזרו למניעתם. ב-1103 קבע היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את תקנות שלום הארץ, לפיהן, הועמדו יהודים לראשונה בתולדות גרמניה תחת הגנה מיוחדת.

פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אחרי עלילת הדם בפולדה, הגדיר ב-1236 את כל יהודי גרמניה כעבדי לשכת האוצר, אסר עליהם לשאת נשק, שלל את חופש התנועה שלהם וחייב אותם בתשלום מיסים לאוצר הקיסר. במקביל ועידת לטראנו הרביעית חייבה את היהודים להזדהות על ידי לבוש מיוחד. אלברכט הראשון, מלך גרמניה העניק ב-1298 את היהודים של דורטמונד ואת ההכנסות מהם לארכיבישוף של קלן. באותה שנה התקיימו פרעות ביהודי וירצבורג, נירנברג, באמברג, רוטנבורג והיילברון. פרעות על רקע האשמה בחילול לחם הקודש. (פרעות ריינטפלייש), 1315-1317 פרעות "מלקי היהודים" בהנהגת "המלך ארמלדר". 1342 מס של גולדן אחד על כל יהודי מעל גיל 12. 1348-1350 פרעות המגפה השחורה. האשמת היהודים בהרעלת בארות. 

בשנת 1750 קבע פרידריך השני, מלך פרוסיה מעמד נוסף ליהודים מעמד בשם יהודים נסבלים. יהודים אלה לא נהנו מכל הזכויות שקיבלו יהודי החסות והיו מוגנים פחות מהם. עם היהודים הנסבלים נמנו רבנים, חזנים, שוחטים ושאר משרתי הקהילה שמעבודתם לא הפיקו השליטים דבר. את היהודים שמהם הפיקו השליטים התועלת רבה הם העלו מדרגת יהודי חסות לדרגת יהודי חצר. יהודי החצר עסקו בחצרו של השליט בתפקידי מפתח כבנקאים. בצו המלך מ-1812 ניתנו זכויות שוות ליהודים בפרוסיה ובוטל מעמד יהודי החסות. נפוליאון ביטל את מעמד יהודי החסות בכל השטחים שכבש, אך עם תבוסתו הוא הוחזר ברוב נסיכויות גרמניה. מעמד יהודי החסות בוטל סופית עם איחוד גרמניה ב-1871 ומתן שוויון זכויות ליהודים.

קישורים חיצוניים
----------------

* יוסף יצחק ליפשיץ, יהודי חסות, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח, ספטמבר 2011
* יהודי חסות, מתוך אנציקלופדיית אביב חדש, באתר כותר
* מסמך בקשת תשלום חסות (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  דרישה לתשלום דמי חסות מנסיכות הנובר מ-1933
**ריקארד ורנש** (בהונגרית: **Richárd Vernes**; נולד ב-24 בפברואר 1992) הוא כדורגלן הונגרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת הכדורגל גיור.

קריירה
------

ורנש התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של פרנצווארוש ובגיל 15 הצטרף לבודפשט הונבד. ב-30 ביולי 2011, ורנש ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–4 נגד ואשאש. בעונה זו, הרבה לשחק בעיקר בקבוצת המילואים. בעונת 2012/2013, ורנש רשם 22 הופעות בקבוצה הבוגרת. ב-19 באוגוסט 2012 ורנש הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 3-3 נגד פקשי.

בעונת 2014/2015 הושאל ורנש לסנטרל קואסט מארינרס מליגת העל האוסטרלית. בסיום העונה, חזר לבודפשט.

בינואר 2017 הושאל לפקשי עד לסיום העונה.

בקיץ 2017 שוחרר מבודפשט וחתם בזלאגרסגי ט.א. מהליגה ההונגרית השנייה. עונה זו, הייתה עונת השיא שלו כאשר רשם 14 שערים ב-33 משחקי ליגה.

בקיץ 2018 חזר לליגת העל ההונגרית, כאשר חתם בדיושג'ר.

ב-24 ביולי 2019 ורנש חתם בהפועל כפר סבא מליגת העל, אך שוחרר בחודש בנובמבר.

בינואר 2020 חזר להונגריה וחתם בואשאש.

ב-31 באוגוסט 2021 ורנש הושאל לגיור.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway

הערות שוליים
------------

1. ↑  דורון בן דור, ‏ריצ'רד ורנס חתם לשנתיים בהפועל כפר סבא, באתר ONE‏, 24 ביולי 2019

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ריקארד ורנש"**.
ראש ממשלת רוסיה, דמיטרי מדבדב (במרכז), עם צוות העורכים של העיתון במהלך הענקת פרס ממשלתי בתחום המדיה. 13 בינואר 2017
**רוסיסקאיה גאזטה** (ברוסית: **Российская газета**; מילולית: "העיתון הרוסי") הוא עיתון רוסי הנמצא בבעלות ממשלת הפדרציה הרוסית ומהווה כביטאון הרשמי שלה.

העיתון, היוצא לאור ברוסית, מפרסם נוסח של חוקים פדרליים ותקנות ממשלתיות, לאחר שאלה אושרו בפרלמנט. העיתון גם מפרסם ידיעות חדשותיות והודעות מטעם הממשלה.

היסטוריה
--------

ביטאון רשמי ראשון של הממשלה ברוסיה נוסד עם הקמת ממשלת האימפריה הרוסית בשנת 1905, אז נחנך הביטאון "רוסיה" שפעל במקביל ל"ידיעון הממשלתי" (Правительственный вестник). במרץ 1917 העיתון הפך לעיתון הרשמי של הסובנרקום ואחר כך שינה שמו ל"איזבסטיה". 

בשנת 1956 נוסד העיתון "רוסיה הסובייטית", שהפך לביטאון הרשמי של הממשלה. 

ב¯1990 הוקמו העיתונים "רוסיסקאיה גאזטה" ו"רוסיסקיה וסטי", ששימשו תחילה כעיתוני הסובייט העליון של רוסיה, אך ב-1993 הועברו לשליטת הממשלה. משנת 2001 העיתון מתוקצב מתוך תקציב המדינה.

בשנת 2008 בוצע קיצוץ מסיבי במצבת כוח האדם ונסגרו 23 משרדים אזוריים. בשנת 2009 חברת TNS Media Intelligence הציבה את העיתון לצד העיתונים קומרסאנט ואיזבסטיה בתור אחד העיתונים החשובים ביותר בתחום החדשות ברוסיה. 

בשנת 2012 העיתון עבר מיתוג מחדש והחל להדפיס מהדורת בת גם באוקראינה.

ראשי העיתון
-----------

בין 2001 ל-26 באוקטובר 2010, מנכ"ל העיתון היה אלכסנדר גורבנקו, באוקטובר 2010 הוא הוחלף על ידי פאבל נגויצה.

העורך הראשי ולדיסלב פרונין מכהן מאז 2001. בין השנים 1996 ל-2001, הוא היה סגן עורך העיתון. מאז 1974, הוא עבד בעיתון "קומסומולסקאיה פרבדה", שאותו ניהל מ-1988 עד 1995.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוסיסקאיה גאזטה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של רוסיסקאיה גאזטה
* רוסיסקאיה גאזטה, ברשת החברתית פייסבוק

* רוסיסקאיה גאזטה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* רוסיסקאיה גאזטה, ביישום טלגרם

* רוסיסקאיה גאזטה, ברשת החברתית אינסטגרם

* רוסיסקאיה גאזטה, ברשת החברתית טיקטוק

* רוסיסקאיה גאזטה, ברשת החברתית VK

* רוסיסקאיה גאזטה, סרטונים בערוץ היוטיוב

* רוסיסקאיה גאזטה, באתר פינטרסט

הערות שוליים
------------

1. ↑  Российская газета (данные об издании)
2. ↑  Атлас медиаменеджеров.ם