פירוש נוסף ערך זה עוסק במנהיג הרפובליקה העממית של בולגריה. אם התכוונתם למנהיג מפלגת האיכרים של בולגריה, ראו גאורגי מיחוב דימיטרוב.

דימיטרוב בפגישה עם סטלין ב-1936
עצרת אבל המונית לאחר מותו של דימיטרוב
כרוז של הקרן הקיימת בבולגריה, הקורא למגבית למען נטיעת יער בישראל כאות הוקרה על סיועו של דימיטרוב לעלייה לישראל
**גאורגי מיכאילוב דימיטרוב** (בבולגרית: **Георги Димитров Михайлов**;‏ 30 ביוני 1882, קובאצ'בצי, נסיכות בולגריה – 2 ביולי 1949, מוסקבה, ברית המועצות) היה פוליטיקאי בולגרי, מנהיג המפלגה הקומוניסטית הבולגרית, אשר כיהן כראש ממשלת בולגריה בשלהי שנות ה-40 של המאה ה-20.

ראשית הקריירה
-------------

דימיטרוב נולד למשפחה קשת יום והיה הבכור מבין 8 אחים. הוא למד סַדָּרוּת דפוס והיה פעיל בארגוני עובדים שונים. ב-1902 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית וב-1903 היה שותף ליסוד מפלגת הפועלים הבולגרית. ב-1919 היה ממייסדי המפלגה הקומוניסטית הבולגרית אשר בהמשך הצטרפה לקומינטרן. בין 1904 ל-1923 כיהן כמזכיר פדרציית האיגודים המקצועיים במדינה. ב-1915 נבחר לפרלמנט הבולגרי והיה ממתנגדי הצטרפותה של בולגריה למלחמת העולם הראשונה. בעקבות עמדותיו, נעצר דימיטרוב, נשפט, הורשע בעוון חתרנות ונידון לשנתיים מאסר.

בספטמבר 1923, לאחר ההפיכה שבמהלכה נרצח אלכסנדר סטמבוליסקי ובמקומו מונה אלכסנדר צאנקוב, ניסו הקומוניסטים בראשות דימיטרוב לחולל הפיכה נוספת בממלכה ולתפוס את השלטון. ההפיכה דוכאה בכוח רב על ידי הצבא הבולגרי, אלפים הוצאו להורג ודימיטרוב נמלט לממלכת יוגוסלביה. הוא נידון למוות שלא בפניו וגלה לברית המועצות, שם חי עד 1929 בזהות בדויה. בהמשך, עבר דימיטרוב לגרמניה ועסק בפעילות פוליטית. במרץ 1933, לאחר שריפת הרייכסטאג, נאסר דימיטרוב ביחד עם שני קומוניסטים בולגרים נוספים והואשם במעשה. כשנודע על כך לידידו, יצחק מרקין, ששהה באותה עת במצרים, שלח סיוע לדימיטרוב בדמותן של אלף לירות שטרלינג. כסף זה מימן את הסנגוריה של דימיטרוב. לנאשמים נערך משפט ראווה בלייפציג ודימיטרוב הצליח להעמיד במבוכה את חבר השופטים ולבסוף זוכה מכל אשמה. בראשית 1934 גורש מגרמניה ועבר להתגורר בברית המועצות. דימיטרוב היה מקורב ליוסיף סטלין והוא מינה אותו למזכיר הכללי של הקומינטרן, תפקיד שבו כיהן עד פירוק האיגוד ב-1943.

כהונת ראש הממשלה
----------------

ב-9 בספטמבר 1944 כבש הצבא האדום את סופיה וברחבי הממלכה התחוללה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת. קימון גאורגייב היה לראש הממשלה ודימיטרוב הורשה לחזור לבולגריה ולעמוד בראש המפלגה הקומוניסטית. התחולל מאבק בתוך חזית המולדת בין תומכי המערב, ובראשם גאורגייב ושר החוץ פטקו סטאינוב, ובין תומכי ברית המועצות ובראשם דימיטרוב. בנובמבר 1946 התפטר גאורגייב ודימיטרוב מונה לראש הממשלה. גאורגייב נותר סגנו. דימיטרוב ניהל מדיניות חוץ עצמאית ונשא ונתן עם יוסיפ ברוז טיטו שליט יוגוסלביה, על כינון פדרציה בלקנית. פעילות עצמאית זו לא הייתה לרוחם של הסובייטים, גם על רקע הסכסוך האישי בין סטלין לטיטו, והם טרפדו את מהלכיו של דימיטרוב. בולגריה הכירה במדינת ישראל עם הקמתה וב-4 בדצמבר 1948 כוננו יחסים דיפלומטיים בין המדינות.

אחריתו
------

בראשית 1949 חלה הרעה במצבו הבריאותי של דימיטרוב ובהמשך, הוחש לטיפול בסנטוריום שבכפר בָּרְבִיחָה אשר בפאתי מוסקבה. סגנו, טרייצ'ו קוסטוב מילא את מקומו ובמפלגה הקומוניסטית החלה מלחמת ירושה בין חסידי הפלג הסטאליניסטי וולקו צ'רבנקוב ווסיל קולארוב לבין מחנהו של קוסטוב. במרץ 1949 הודח קוסטוב ובהמשך, נשפט ונדון למוות. במקביל, הידרדר במהירות מצבו הבריאותי של דימיטרוב וב-2 ביולי 1949 נפטר והוא בן 67 שנים. לאחר מותו נפוצו ברחבי בולגריה תאוריות קשר בדבר נסיבות מותו, שטענו שהורעל או שנחשף במתכוון למינון גבוה של קרינה מייננת בידי סוכניו של סטלין. תאוריות אלו מעולם לא הוכחו. גופתו נחנטה והונחה בתוך מאוזוליאום שהוקם לכבודו בסופיה. ב-1990, לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי בבולגריה, נקבר דימיטרוב בבית העלמין המרכזי בסופיה. ב-1999 נהרס המאוזוליאום שהוקם להנצחתו.

דימיטרוב ולח"י
--------------

בשנת 1946, כחלק מניסיונות לח"י ליצירת קשר עם ברית המועצות, נשלח יצחק מרקין ('נחום'), מתאם המחתרת העברית, אל דימיטרוב. דימיטרוב אשר זכר ליצחק את התמיכה והמימון הכספי של משפטו בשנת 1933, פעל לסייע ללח"י ולקשר אותו עם ההנהגה במוסקבה. כחלק מפעולותיו, דימיטרוב התיר ללח"י לערוך פעילות הסברתית בקרב יהודי בולגריה. יתרה מזאת, לבקשת לח"י הוא איפשר ליהודים, אשר נחשבו לקבוצה עמידה וחשובה עבור אוכלוסיית המדינה, לעזוב את בולגריה ולעלות לארץ-ישראל. בהתחלה, הותר ליהודי בולגריה לעזוב את המדינה ולקחת עימם עד 20 ק"ג של כבודה מרכושם, אך בערוב ימיו דימיטרוב ביטל את ההגבלה ואיפשר להם לעזוב יחד עם כלל רכושם והונם.

תוצאה נוספת של ידידות זו בין מרקין ודימיטרוב, לפי דבריו של אברהם רוזן (איש לח"י; כינויו 'שמשון הקטן'), היא הצבעתה של ברית-המועצות - ואיתה מרבית הגוש המזרחי - בעד תכנית החלוקה באו"ם: מרקין, כך סיפר רוזן, ביקש מדימיטרוב לדבר עם סטלין על נושא זה - ודימיטרוב אכן שכנע את סטלין להצביע בעד התכנית בהצבעה בכ"ט בנובמבר.

דימיטרוב והקהילה היהודית
------------------------

מתום מלחמת העולם השנייה ועד לגל העלייה ההמוני למדינת ישראל, התחולל מאבק על השליטה בקהילה היהודית בין הקומוניסטים לציונים. הקומוניסטים שהתחזקו לאחר המלחמה ושאבו את כוחם ממפלגת האם הבולגרית, נקטו בצעדים כוחניים כדי להגביל את פעילות התנועות הציוניות השונות.

בדצמבר 1946 הוחלט לכנס בבזל את הקונגרס הציוני ה-22 ומשרד הפנים הבולגרי בלחץ הקומוניסטים היהודים, לא התיר את יציאת 5 נציגי הקונסיסטוריון שנקבעו כצירים לקונגרס. בפגישה שנערכה בין ראשי הקונסיסטוריון לדימיטרוב, מסרו נציגי הקהילה היהודית כי חלק ממטרתם הוא הגנה על האינטרסים של בולגריה בעולם והנושא חשוב כאשר ברקע מתנהלת ועידת השלום בפריז.
דימיטרוב אישר את יציאת המשלחת בראשות בנימין ארדיטי וב-2 בדצמבר, עם צאת המשלחת, נפרד מהם דימיטרוב אישית וביקשם לפעול למען בולגריה, תוך שהוא מציין את תמיכת חזית המולדת בעליית בני הקהילה המעוניינים בכך לישראל. דבר הפגישה והצהרתו של דימיטרוב פורסמו ברדיו הבולגרי.

בינואר 1948 הפעילו הקומוניסטים לחץ על ארגון ויצו בבולגריה להתפרק ולחדול מפעילות. ב-29 בינואר הגישו ראשי ויצו עצומה לראש הממשלה דימיטרוב וב-2 בפברואר הוא הודיע שארגון ויצו רשאי להמשיך את פעילותו. בסוף ינואר 1949 הגיעה לנמל חיפה האונייה "בולגריה" כשעל סיפונה כ-5,000 עולים חדשים מבולגריה ומהם כמה עשרות חברי המפלגה הקומוניסטית. עם רדתם מהאונייה יצאו הקומוניסטים להפגנה בשטח הנמל, תוך שהם מניפים את הדגל האדום ואת תמונותיו של דימיטרוב. חלקם חזרו לבולגריה במועד מאוחר יותר.

ב-29 במרץ 1949 הודיעה ההסתדרות הציונית בבולגריה על התפרקותה בשל חוסר בחברים. בהצהרת פירוקה הודו ראשי ההסתדרות לדימיטרוב על ההקלות לבני הקהילה בעלייה לישראל. ביוזמת משרדי הקרן הקיימת בבולגריה נערכה מגבית למען נטיעת יער בישראל על שמו של דימיטרוב, ועם עליית ראשי ההסתדרות הציונית לישראל ניטע היער לכבודו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גאורגי דימיטרוב** בוויקישיתוף
* "מחר טוב יותר" - על חייו ומותו של דימיטרוב, באתר www.uctv.tv  (באנגלית)
* מותו והלווייתו של דימיטרוב, בדף "בולגרים במאה ה-20, באתר יוטיוב  (בבולגרית)
* גאורגי דימיטרוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* גאורגי דימיטרוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* גאורגי דימיטרוב (1882-1949), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  נתן ילין-מור, "עד סטלין באמצעות דימיטרוב", **לוחמי חירות ישראל: אנשים, רעיונות ועלילות**, ירושלים: שקמונה, 1974, עמ' 387
2. ↑  נתן ילין-מור, "עד סטלין באמצעות דימיטרוב", **לוחמי חירות ישראל: אנשים,רעיונות ועלילות**, ירושלים: שקמונה, 1974, עמ' 389-390
3. 1 2  חיים קשלס, **קורות יהודי בולגריה**, כרך ד' - מאחורי מסך הברזל, הוצאת דבר, תל אביב, 1969, עמ' 210-212.
4. ↑  חיים קשלס, **קורות יהודי בולגריה**, כרך ד' - מאחורי מסך הברזל, עמ' 165-167.
5. ↑  חיים קשלס, **קורות יהודי בולגריה**, כרך ד' - מאחורי מסך הברזל, עמוד 285.
6. ↑  חיים קשלס, **קורות יהודי בולגריה**, כרך ד' - מאחורי מסך הברזל, עמודים 290, 294.
7. ↑  יוסף בן, **לחרות ולעלייה**, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 955.

| ראשי ממשלת בולגריה |
| --- |
| נסיכות וממלכת בולגריה (1878-1946) | טודור בורמוב • קלמנט טרנובסקי • דראגן צאנקוב • פטקו קרבלוב • יוהאן קזימיר ארנרוט • אלכסנדר באטנברג • לאוניד סובולב • דראגן צאנקוב • פטקו קרבלוב • קלמנט טרנובסקי • פטקו קרבלוב • וסיל רדוסלאבוב • קונסטנטין סטואילוב • סטפן סטאמבולוב • קונסטנטין סטואילוב • דימיטר גרקוב • טודור איבנצ'וב • ראצ'ו פטרוב • פטקו קרבלוב • סטויאן דאנב • ראצ'ו פטרוב • דימיטר פטקוב • דימיטר סטאנצ'וב • פטר גודב • אלכסנדר מלינוב • איוון גשוב • סטויאן דאנב • וסיל רדוסלאבוב • אלכסנדר מלינוב • תאודור תאודורוב • אלכסנדר סטמבוליסקי • אלכסנדר צאנקוב • אנדריי ליאפצ'ב • אלכסנדר מלינוב • ניקולה מושאנוב • קימון גאורגייב • פנצ'ו זלאטב • אנדריי טושב • גאורגי קיוסאיבנוב • בוגדאן פילוב • דוברי בוז'ילוב • איוון בגריאנוב • קונסטנטין מוראבייב • קימון גאורגייב |  סמל הרפובליקה העממית הבולגרית סמל בולגריה מ-1990 |
| הרפובליקה העממית הבולגרית | קימון גאורגייב • גאורגי דימיטרוב • וסיל קולארוב • וולקו צ'רבנקוב • אנטון יוגוב • טודור ז'יבקוב • סטאנקו טודורוב • גרישה פיליפוב • גאורגי אטנסוב • אנדריי לוקאנוב |
| בולגריה (מאז 1990) | אנדריי לוקאנוב • דימיטר פופוב • פיליפ דימיטרוב • ליובן ברוב • רנטה אינג'ובה • ז'אן וידנוב • סטפן סופיאנסקי • איוואן קוסטוב • סימאון סקסקובורגותסקי • סרגיי סטאנישב • בויקו בוריסוב • מארין רייקוב • פלמן אורשרסקי • גאורגי בליזנאשקי • בויקו בוריסוב • אוגניאן גרג'יקוב • בויקו בוריסוב • סטפן יאנב • קיריל פטקוב • גלב דונב • ניקולאי דנקוב |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**קימון גאורגייב** | **ראש ממשלת הרפובליקה העממית הבולגרית** 22 בנובמבר 1946 - 2 ביולי 1949 | **הבא**:**וסיל קולארוב** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260563705171
* BIBSYS: 90125127
* BNC: 000218004
* BNE: XX907995
* BnF: cb12029943s (data)
* CANTIC: a19158622
* CiNii: DA02422986
* GND: 118525735
* ICCU: IEIV005780
* ISNI: 0000 0001 2281 6500
* LCCN: n80050514
* LNB: 000155392
* NARA: 55898988
* NDL: 00437939
* NKC: jn19990001783
* NLA: 35036732
* NLG: 80476
* NLK: KAC199633543
* NLP: a0000001222279
* NSK: 000098437
* NTA: 068541473
* RERO: 02-A000051609
* SELIBR: 49238
* SNAC: w65f10r3
* SUDOC: 02847032X
* Trove: 808211
* VcBA: 495/191959
* VIAF: 71405733
* WorldCat: lccn-n80050514

 |