recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מרגרט מורי קוקסלי** (באנגלית: **Margaret Murray Cookesley**; ‏ 1844–1927) קיבלה את השם מורי עם נישואיה, הייתה ציירת אנגלייה.  היא נסעה למזרח התיכון וציירה סצנות מזרחיות בשמנים ובצבעי מים. היא הציגה באקדמיה המלכותית לאמנויות (RA) ובאגודה לנשים אמנויות (אנ') (SWA).

חיים וקריירה
------------

כפי שדיווחה העיתונאית קלרה ארסקין קלמנט (אנ'), קוקסלי ביקרה בקונסטנטינופול שם הזמין הסולטאן דיוקן של בנו; הוא היה כל כך מרוצה שביקש ממנה לצייר גם את נשותיו, אבל לא היה לה זמן לעבודה הזו. היא זכתה במסדר השפקאט (אנ') ובמדליית הזהב לאמנויות היפות באימפריה העות'מאנית.
יצירתה, "קירקה זוהרת" (1913) נמצאת באוסף של מוזיאוני גלזגו (אנ').

חלק מציוריה מוחזקים באוספים, כולל הגלריה לאמנות ויקטוריה (אנ'), באת', טאונלי הול (אנ'), ברנלי, גלריית ווקר לאמנות (אנ'), ליברפול, גלריית גרייבס לאמנות (אנ'), שפילד וקרטרייט הול (אנ'), ברדפורד.

עבודתה של קוקסלי מיוצגת בצורה פחותה במוזיאונים לאמנות. עם זאת, ציוריה מופיעים באופן קבוע בקטלוגים של בתי מכירות פומביות מובילים כמו סותביס וכריסטיס. החוקרת, ג'וליה קוהן, הסבירה זאת בכך שעבודתה של קוקסלי נועדה לשוק המוני ולא לתצוגה של אמנות גבוהה. כך, ציוריה נכנסו לאוספים פרטיים (אנ') שם הם ממשיכים להיסחר בין אספנים.  היא ציירה סצנות הרמון רבות. 

### עבודות נבחרות

* "התייעצות עם האורקל, אחרי ווטרהאוס", לא מתוארך
* "התבוננות", 1895
* "עישון נרגילה", 1893
* "בידור בהרמון", 1894
* "רגעי בטלה", 1894
* "שפחות", לא מתוארך
* "מחשבות שלוות", 1899

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרגרט מורי קוקסלי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Wright, Christopher (2006). British and Irish Paintings in Public Collections: An Index of British and Irish Oil Paintings by Artists Born Before 1870 in Public and Institutional Collections in the United Kingdom and Ireland. Yale UP. p. 264
2. ↑  "Margaret Deborah Cookesley". ArtUK.
3. ↑  Margaret Murray Cookesley (1850 - 1927)". Artspawn.
4. ↑  Kuehn, Julia (Autumn 2011). "Visual Hybridity: Margaret Murray Cookesley's Orientalist Aestheticism". Cahiers victoriens et édouardiens. 74 (74 Automne): 169–196.
5. ↑  Kuehn, J. "Visual Hybridity: Margaret Murray Cookesley's Orientalist Aestheticism," Cahiers Victoriens et Edouardiens, vol. 74, 2011, pp 169–196
6. ↑  Lewis, R. "Women Orientalist Artists: Diversity, Ethnography, Interpretation". Women: A Cultural Review, vol. 6.no. 1, 1995, pp 91–106.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ULAN: 500111219
* VIAF: 96515869
* WorldCat (עם VIAF): 96515869

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מרגרט מורי קוקסלי"**.
**הלן קרמר** (בגרמנית: **Helene Cramer**‏; 13 בדצמבר 1844 – 14 באפריל 1916) הייתה ציירת פרחים, נוף ודיוקנאות גרמנית.

קורות חייה
----------

הלן קרמר הגיעה ממשפחת סוחרים עשירה בהמבורג-אולנהורסט. כמו אחותה, הציירת מולי קרמר, היא החלה את הכשרתה כציירת בשנת 1882 לאחר מות אביהם סזאר קרמר. בתחילת לימודיהן הלן הייתה בת 38. המורים הראשונים של האחיות היו המאייר של המבורג תיאובלד ריפסל וכן הציירים קרל רודק וקרל אוסטרלי. בסוף שנות השמונים של המאה ה-19 הלן קרמר נסעה להאג להתאמן אצל מרגרטה רוזנבאום ויחד עם אחותה אצל צייר הטבע הדומם הבלגי יוג'ין ג'ורס באנטוורפן. ג'ורס לימד אותן באמנות ציור טבע דומם.

בשובה להמבורג, הלן קרמר ציירה בעיקר פרחי טבע טבעיים. עבודותיה הוצגו בקביעות בתערוכות גרמניות גדולות, כמו בארמון הזכוכית במינכן ובתערוכות האמנות הגדולות בברלין. בברלין הציגה מספר פעמים בין 1893 ל-1908, תמיד עם אחותה מולי. היא גם הציגה את עבודותיה בארמון לאמנויות יפות ובניין האישה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי, ובשנת 1900 בתערוכת האישה, בארל קורט, לונדון.

בשנת 1896 רכש מנהל המוזיאון בהמבורג אלפרד ליכטוורק כמה מתמונותיהן של האחיות קרמר לאוסף התמונות מהמבורג. ליכטוורק, שלעיתים קרובות ביקר בבית האחיות, יצר גם קשר עם חברי מועדון האמנים של המבורג משנת 1897, שכלל בין היתר את ארנסט איטנר, ארתור איליס ופול קייזר. הביקורים של האמנים בביתן, הפך להישג חברתי-אמנותי בתחילת המאה ה-20. מבלי להצטרף למועדון האמנים, האחיות הציגו אחר כך יחד את ציוריהן.

הלן קרמר הייתה חברה באיגוד האמנים הצפון-מערב גרמנים, באגודת ברלין לנשים אמניות ובאגודת (נשים) סופרות ואמניות בווינה.

הלן קרמר נפטרה בשנת 1916 בשנתה ה-72.

גלריה
-----

* גן פורח גן פורח
* טבע דומם עם פרחים טבע דומם עם פרחים
* טבע דומם עם ענבים טבע דומם עם ענבים
* טבע דומם עם פרחים אדומים טבע דומם עם פרחים אדומים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הלן קרמר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Discover etcher, lithographer, painter Carl August Heinrich Ferdinand Oesterley, rkd.nl (באנגלית)
2. ↑  Glaspalast: Kataloge der Kunstausstellungen im Münchner Glaspalast 1869-1931, www.bayerische-landesbibliothek-online.de
3. ↑  German Women Painters: 1893 Exposition--page 1, arcadiasystems.org
4. ↑  England) Woman's International Exhibition (1900 : London, Imre Kiralfy, publisher Spottiswoode & Co. **Woman's Exhibition, 1900, Earl's Court, London, S.W. : official fine art, historical and general catalogue**, 1900

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 116709200
* RKD: 344543
* ULAN: 500357893
* VIAF: 32755368
* WorldCat: viaf-32755368

 |
רחוב משה מרזוק בהרצליה
**משה מרזוק** (20 בדצמבר 1926 – 31 בינואר 1955) היה רופא יליד מצרים ממוצא קראי, אחד מ"נידוני קהיר", שעמדו לדין במצרים בעקבות "העסק הביש".

ביוגרפיה
--------

משה (ליאטו) מרזוק נולד בקהיר בן למשפחה קראית, משפחתו החזיקה בנתינות צרפתית. בצעירותו נמנה עם פעילי התנועה הציונית והיה ספורטאי פעיל ב"מכבי" קהיר. למד רפואה במצרים וסיים את לימודיו בשנת 1951. התמחה בכירורגיה ובהרדמה, בבית החולים היהודי בקהיר.

מרזוק התעניין מאוד בדת היהודית, מקורותיה ושורשיה. הוא השתתף באופן קבוע בביטאון "אלכלים" של היהודים הקראים במצרים, ועל מאמריו חתם בשמו העברי "משה מרזוק". מאמריו בירחון זה העידו על שכנועו העמוק באמונתו.

מרזוק היה חבר בחוליה מקומית של יהודים מצרים, שהוכשרה בישראל לפעולות ריגול. בהוראתו של ראש אמ"ן, בנימין גיבלי, הטמינו אנשי החוליה פצצות בבתי קולנוע, במשרד דואר ובמרכזי מידע של ארצות הברית בקהיר ובאלכסנדריה, מתוך כוונה שפעולות אלה ייתפסו כפעולות של רשת טרור מצרית, ויערערו את יחסיה של מצרים עם ארצות הברית ובריטניה.

מרזוק ויתר חברי החוליה נתפסו בשנת 1954. הוא נידון למוות (יחד עם שמואל עזר) בקהיר באשמת בגידה וריגול לטובת מדינת ישראל. פעולת החוליה, שהסתבכה וגרמה מבוכה לממשלת ישראל, כונתה, לאחר מעשה, "העסק הביש". לאחר היתפסו פנתה אמו של מרזוק לגמאל עבד אל נאצר, נשיא מצרים, בבקשת חנינה מתוקף היותה המינקת שלו, אולם נאצר סירב לבקשתה.

משפטו של מרזוק החל ב-11 בדצמבר 1954 בבית הדין לפשעים חמורים ונמשך שבועיים. הוא הוצא להורג ב-ח' בשבט תשט"ו, 31 בינואר 1955 בכלא המרכזי בקהיר. לאחר מותו הוענקה לו דרגת סגן-אלוף בצה"ל. ב-24 באפריל 1977 הועברו עצמותיו לישראל והובאו לקבורה בחלקת עולי הגרדום בהר הרצל שבירושלים.

על שמו ועל שם שמואל עזר שהוצא יחד איתו להורג קרויים **רחוב מרזוק ועזר** ביפו, בלוד בקריית אונו ובאשדוד. רחוב מרזוק ורחוב שמואל עזר בקריית אתא וכן רחובות נוספים הקרויים "קדושי קהיר".

ראו גם
------

* מאיר מקס בינט
* שמואל עזר

לקריאה נוספת
------------

* זאב שיף, איתן הבר, אריה חשביה, "לקסיקון לביטחון ישראל", זמורה, ביתן, מודן-הוצאה לאור, מהדורת "דבר", 1976; הערך "**מרזוק ליאטו משה**", עמ' 343–344

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות החיים של משה מרזוק, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
* משה מרזוק, באתר המרכז למורשת המודיעין
* סא"ל ד"ר משה מרזוק (גיל), **מבט מל"מ** 48, מרץ 2007, עמ' 27
* ביקור אחיו של משה מרזוק הי"ד בארכיון צה"ל, בלוג "מאוצרות ארכיון צה"ל ומעהב"ט"

הערות שוליים
------------

1. ↑  כמו רבים מיהודי מצרים אשר רכשו נתינות כזו
2. ↑  בחשאי הועלו ה-2 לגרדום, שערים, 1 בפברואר 1955
3. ↑  יואל דר, אמו של משה מרזוק: לא האמנתי שאזכה, דבר, 20 באפריל 1977
4. ↑  היום - לוויית נידוני קאהיר בהר הרצל, מעריב, 24 באפריל 1977

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007502598605171
* VIAF: 308279662
* WorldCat: viaf-308279662

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בטייסת המזל"טים של חיל המודיעין. אם התכוונתם ליחידה לליווי אסירים וכוח התערבות של שירות בתי הסוהר, ראו יחידת נחשון.

סמל פלגת סורק של יחידת נחשון
**יחידת נחשון** הייתה טייסת המזל"טים של חיל המודיעין שהוקמה ב-1976 ונסגרה בשנת 2000 עד סגירתה הפעילה היחידה כטב"מים מסוג "סורק", "זהבן", סרצ'ר-1 וסרצ'ר-2.

היסטוריה
--------

בשנת 1969 הגה שבתאי בריל, קצין בחיל המודיעין (היום סגן-אלוף במיל'), רעיון לצייד טיסנים במצלמות לצרכים צבאיים. הוא ורס"ן שלמה ברק מחיל האוויר שכנעו את רמ"ח איסוף, אברהם ארנן, להקצות 1000 דולר לניסוי ובנו בעזרת היחידה הטכנולוגית באמ"ן את האב טיפוס הראשון. הניסוי הראשון נערך בכפר סירקין והוכתר כהצלחה.

גיחת הצילום המבצעית הראשונה של האב טיפוס הייתה מעבר לתעלת סואץ ביולי 1969 באמצע מלחמת ההתשה. המזל"ט צילם 50 תמונות טובות. בעקבות הטיסה המבצעית המוצלחת הוחלט על ידי ראמ"ן ורמ"ח איסוף להקים צוות פיתוח מיוחד לקידום הנושא. אחרי מלחמת יום הכיפורים חברת תדיראן מערכות התחילה בפיתוח מקצועי של מזל"טים. תדיראן פיתחה את המזל"ט מסטיף (( Mastiff Mini RPV (Remote Piloted Vehicle). הטיסה הראשונה הייתה ב-1975. ב-1976 הוקמה **יחידת נחשון** תחת פיקודו של עמוס תמיר והכטב"ם נכנס לשירות בצה"ל תחת שם סורק-1. בשנת 1977 פותח הדור השני, שנכנס לשירות מבצעי ב-1979 תחת השם סורק-2. בשנת 1982 פותח הדור השלישי, שנכנס לשירות מבצעי תחת השם סורק-3. באותה השנה נכנס לשירות ביחידת נחשון גם מזל"ט ה"זהבן" (פותח ויוצר במפעל מזל"ט - מיזם משותף של תדיראן מערכות והתעשייה האווירית).

במלחמת שלום הגליל מזל"טים של היחידה ביצעו עשרות גיחות מעל לבנון, המשימה הידועה ביותר היא השתתפות במבצע ערצב 19.
באותה תקופה גם חיל האוויר התחיל להפעיל מזל"טים בטייסת 200 כמו בחיל המודיעין, בעוד שעד סביבות 1978-9, חיל האוויר הפעיל בעיקר מב"טים בלבד.
בשנת 1994 נכנס לשירות ביחידה מטוס הסרצ'ר-1 של התעשייה האווירית, שהוחלף בהמשך על ידי גרסה מתקדמת יותר, הסרצ'ר-2.

יחידת נחשון נסגרה בשנת 2000, כל כלי הטיס של היחידה וחלק ממפעילי הכטב"מ הועברו לטייסת 200 ולבית הספר לכטב"מ.

ראו גם
------

* יחידת רוכב שמיים
* יחידה 5252

קישורים חיצוניים
----------------

* המזל"טים של חיל-המודיעין יעברו לחיל-האוויר, באתר חיל האוויר הישראלי, 1 באוגוסט 2000
* חיל המודיעין יפסיק להפעיל מטוסים ללא טייס; הפעלתם תועבר לחיה"א
* קטע מערב פרידה ליחידת נחשון, סרטון באתר יוטיוב
* מזל"ט הצילום הראשון של חיל המודיעין
* סרט על יחידת נחשון משנת 1996
* ליאור יעקבי, יריב פלג, רואה למרחקים: סיפורו הבלתי ייאמן של המזל"ט הראשון, באתר ישראל היום, 25 ביולי 2019
* פלגת סורק (מזל"ט מסטיף) 1985-1987, בפורום: פראש, צבא וביטחון

הערות שוליים
------------

1. ↑  **מטוסי חיל האוויר**, דני שלום. עמ' 124,. בספרייה מקוונת של מכון פישר למחקר
2. ↑  מאיר פינקל, בניין הכוח למבצע "ערצב 19( "1973-1982)
3. ↑  המזל"טים של חיל-המודיעין יעברו לחיל-האוויר, באתר חיל האוויר הישראלי, 13 בספטמבר 2000
**טיבור שאראי** (בהונגרית: **Sárai Tibor**;‏ בודפשט, 10 במאי 1919 – בודפשט, 11 במאי 1995) היה מלחין יהודי-הונגרי עטור פרסים, זוכה פרס האמן המצטיין, פרס פרנץ ארקל (פרס ממלכתי למלחינים מצטיינים, מנהלים מוזיקליים ולפעילות אמנותית), ופרס קושוט (המקביל בהונגריה לפרס ישראל), מורה פרופסור למוזיקה.

ביוגרפיה
--------

בין 1938 לבין 1942 למד כינור אקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, ובמקביל – באופן פרטי – למד קומפוזיציה אצל פאל קדושה. בין 1942 לבין 1945 (תקופת מלחמת העולם השנייה והגבלות קשות על יהודי הונגריה) לא ידוע עליו הרבה רק זאת שהוא למד/לימד בית הספר למוזיקה גולדמארק שנתן בית למוזיקאים יהודים.

שאראי ביצע תפקידים ציבוריים רציניים בחיי המוזיקה ההונגרית לאחר 1945. בשנת 1948 – למשך שנה אחת – הפך למזכיר הכללי בפועל של האיגוד המקצועי החופשי של המוזיקאים ההונגרים. ב-1949 מונה לסגן ראש מחלקת המוזיקה של הרדיו הממלכתי ההונגרי ובין 1950 לבין 1953 היה ראש המחלקה. בין השנים 1949–1950 היה גם ראש אגף המוזיקה במשרד התרבות של הונגריה. מ-1953 עד 1959 לימד בקונסרבטוריון בבודפשט, ולאחר מכן מ-1959 הפך למורה ואחר כך לפרופסור באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. הוא פרש ב-1980.

### תפקידים ציבוריים

* מ-1959 עד 1978, הוא היה המזכיר הכללי של אגודת המוזיקאים ההונגרית
* בשתי קדנציות – 1972–1977, 1980–1985 – היה חבר בוועד הפועל של מועצת המוזיקה הבינלאומית הפועלת תחת אונסק"ו
* בשנים 1975–1977 כיהן גם בתפקיד סגן נשיא המועצה
* בשנים 1980–1982 כיהן בתפקיד המזכיר הכללי של המועצה

### מלחין וסופר

שאראי היה פעיל גם כמלחין והלחין כמעט בכל הז'אנרים למעט אופרה: הוא הלחין אורטוריה, שלוש קנטטות, שתי סימפוניות, שמונה קטעי תזמורת נוספים, שלוש רביעיות מיתרים ויצירות מוזיקה קאמרית אחרות, יצירות מקהילה א-קפלה, שירים, קטעי סולו. לכינור, לפסנתר, לויולה, לחליל ועוד. שאראי כתב גם ספר בשם "תולדות המוזיקה הצ'כית" שיצא לאור ב-1959. מיצירותיו נעשו מספר הקלטות רדיו ודיסקים.

הוא נפטר ב-1995, יום אחד לאחר יום הולדתו ה-76.

פרסים
-----

* פרס פרנץ ארקל (1959)
* פרס קושוט (1975)
* פרס האמן המצטיין (1988)

לקריאה נוספת
------------

* עורך אנדראש סקיי: מי זה מי במוזיקה ההונגרית? הוצאת מוזיקה, בודפשט, 1988. מסת"ב 9633306728
* טיבור שאראי
* itunes - יצירותיו של טיבור שאראי - סדרת המחברים ההונגרים של היום

הערות שוליים
------------

1. ↑  בית הספר אנני פישר ששמה היה במלחמת העולם השנייה בית הספר למוזיקה גולדמארק

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16431154r (data)
* GND: 1089765983
* ISNI: 0000 0001 0968 2456
* LCCN: n85374824
* NKC: mzk2010589787
* NTA: 296983799
* SELIBR: 300281
* VIAF: 44725302
* WorldCat: lccn-n85374824

 |
**ראקיה אברהים** (בערבית: **راقية إبراهيم**; נולדה בשם **רחל אברהם לוי**, בערבית: ر**اشيل أبراهام ليفي**; 22 ביוני 1919 – 13 בספטמבר 1977) הייתה שחקנית קולנוע יהודיה-מצרית, שהתפרסמה בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20.

קורות חיים
----------

אברהים נולדה למשפחת סוחרים יהודית אמידה בעיר אל-מנצורה שבמצרים. התחנכה בבתי ספר צרפתיים בעיר, ומאוחר יותר למדה בפקולטה לאומנויות. מגיל צעיר התעניינה במיוחד בשירה, ואף לימדה זמרה בבתי ספר. הופעתה הפומבית הראשונה הייתה במספר תוכניות בתחנת הרדיו שהייתה בבעלות הסופר פרד ריפאעי, ולאחר מכן הצטרפה ללהקה התיאטרלית הלאומית. באמצע שנות השלושים פנתה אליה במאית הקולנוע המצרית בהיג'ה חפיז, והציעה לה לשחק בסרטה "ליילה בת המדבר". הסרט יצא ב-1937 וזכה להצלחה גדולה, ואף הוצג בפסטיבל הסרטים בברלין בשנת 1939. לאחר סרטה הראשון שיחקה בסרטים מצריים רבים, ואף זכתה בפרסים עבור סרטי קולנוע בבימויו של מוחמד כרים. נישאה למהנדס הקול המוסלמי מוסטפא וואלי, אך לאחר מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952 ביקשה להתגרש ממנו ולאחר השלמת הסרט "אהבה מטורפת" ב-1956 היגרה לארצות הברית. בסך הכל שיחקה במצרים ב-19 סרטים שונים. בארצות הברית נישאה ליהודי אמריקאי, הולידה ילדים והקימה עם בעלה חברת הפקות קולנוע משלה.

לכל אורך חייה, יחסה לציונות ולמדינת ישראל הצעירה היה חם, והיא ויתרה על אזרחותה המצרית כדי לקבל אזרחות ישראלית. עובדה זו הובילה את השלטון המצרי להאשים אותה בקשר עם המוסד ובמעורבות ברצח הפיזיקאית ומדענית הגרעין המצרית סמירה מוסא, שהייתה ידידתה הקרובה.

אברהים נפטרה בארצות הברית ב-13 בספטמבר 1977.

על פי שמועות שהופצו לקראת הבחירות במצרים ב-2011, המדינאי המצרי ומזכ"ל הליגה הערבית לשעבר, עמר מוסא הוא בנה. טענה זו הוכחשה על ידו.

קישורים חיצוניים
----------------

* ראקיה אברהים, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מאוית גם: **רקיה איברהים** או **ראקיה אבראהים**
2. ↑  L, L'Egypte en film: Premier site francophone sur le cinéma et acteurs égyptiens, egyptefilm.fr
3. 1 2  צבי בראל, מצרים: הצד היפה של החיטוט המכוער בעבר המועמדים, באתר הארץ, 9 באפריל 2012

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 300355022
* WorldCat: viaf-300355022

 |
ז'נרל של דיוויזיה **אדריין פול אלכסנדר כריטיין** (בצרפתית: **Adrien Paul Alexandre Chrétien**;‏ 12 בספטמבר 1862 – 6 במאי 1948) היה מפקד בכיר בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה
--------

### תחילת דרכו

כריטיין נולד ב-12 בספטמבר 1862 באוקסון, ובשנת 1883 הוא התגייס לצבא צרפת והצטרף לרגימנט רובאי אלג'יריה ה-1. הוא השתתף במלחמת סין–צרפת (1884–1885), בה הפך מעוות כאשר כדור פגע בו באוזן ימין. בשנת 1892, בדרגת קפטן, שירת ברגימנט הרובאים האלג'יראי ה-3. ב-24 במרץ 1912 הועלה לדרגת קולונל, וקיבל את הפיקוד על רגימנט הרגלים ה-39.

### מלחמת העולם הראשונה

 ערך מורחב – **מלחמת העולם הראשונה**  

לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה פיקד על יחידתו, וב-6 בספטמבר 1914 הוא נפצע בברך. ב-19 באוקטובר מונה למפקד חטיבת הרגלים ה-77, וב-18 בדצמבר הועלה לדרגת ז'נרל דה בריגדה. ב-3 בפברואר 1915 קיבל את הפיקוד על דיוויזיית הרגלים ה-3, ועוטר בצלב המפקד של לגיון הכבוד. ב-25 במרץ וב-23 בדצמבר הועלה לדרגת ז'נרל דה דיוויזיה. ב-19 בינואר 1916 מונה למפקד הגזרה הצפונית של אזור ורדן, וב-21 בינואר מונה למפקד הקורפוס ה-30. חודש לאחר מכן הותקפו כוחותיו על ידי הגרמנים, והם ספגו אבדות כבדות. למרות האבדות הקורפוס המשיך להילחם, ונטל חלק בקרבות השונים במערכה. ב-10 ביוני 1918 הוא הוצא לחופשה, וב-7 באוקטובר קיבל על עצמו את הפיקוד על חיילי הכיבוש של מדינות ההסכמה בבולגריה, תפקיד אותו מילא עד ה-10 באוגוסט 1919.

### אחריתו

בשנת 1921 הוא פרש סופית מהצבא והתיישב בארקור, ובשנת 1932 הוא הפך לנשיא הארגון החברה החופשית של חקלאות, מדעים, אמנויות ו-Belles-Letters of Eure. הוא עזב את תפקידו ב-1933 כאשר הוחלף על ידי מוריס הרווי, ונפטר ב-6 במאי 1948. על שמו נקרא רחוב בוורדן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פול כריטיין** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* Léonore: 82355
* SUDOC: 164467521
* VIAF: 313552714
* WorldCat (עם VIAF): 313552714

 |
**אמה מארי ללמאן** (בצרפתית: **Aimée Marie Lallement**; 16 באוגוסט 1898 – 11 בספטמבר 1988) הייתה אלופת העולם בהטלת כידון, פעילה פמיניסטית וסוציאליסטית צרפתייה, שהוכרה כחסידת אומות העולם, על הצלת יהודים בצרפת בתקופת השואה.

קורות חיים
----------

אמה מארי ללמאן נולדה בז'יווה (אנ') שבצרפת, ב-18 באוגוסט 1898 להורים שעסקו בהוראה. מלחמת העולם הראשונה אילצה את משפחתה להגר מאזור הארדנים. כפליטה בפריז המשיכה בלימודיה וקיבלה שם משרת הוראה. ללמאן פעלה למען שוויון זכויות לנשים. כמו כן, היא מחתה על אי-קבלתן של נשים לאולימפיאדה. כאשר נערכה האולימפיאדה ב-1924 בפריז, ללמאן ארגנה אירוע ספורט תחרותי מקביל לנשים. מעבר לכך, היא הייתה אלופת עולם בהטלת כידון ובריצת 110 מטרים, וחברה במפלגה הסוציאליסטית הצרפתית.

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
--------------------------------

בתקופת הכיבוש הנאצי של צרפת, נתנה ללמאן את מפתחות ביתה בריימס ליהודי בשם ג'ורג' סיימון, ידיד של אביה, על מנת שיוכל להסתתר אצלה. סיימון לא הספיק להשתמש במפתחות מכיוון שהיה מבין הראשונים מיהודי ריימס שגורשו על ידי הנאצים. אמו של סיימון, ג'ולייט, נותרה לבדה, וללמאן סייעה בהצלתה בכך ששלחה אותה להתגורר מחוץ לריימס אצל ידידה, ונהגה לבקר אותה מדי יום.

בבית אמו של סיימון פגשה ללמאן בנער היהודי יענקל פרצדבורג. אחותו כבר נעצרה כשניסתה לחצות את הגבול לצרפת של וישי, וביולי 1942 נעצרה גם אמו והועברה למחנה ריכוז. יענקל ביקש מללמאן סיוע לאחר שבאוקטובר נודע לו ולאביו שהם עומדים להיעצר. היא נתנה לילד מקלט, ולאביו הציעה כי יגור בבית סמוך אחר שבבעלותה. האב סירב להצעה, מתוך ציפייה שיוכל למצוא את אשתו ובתו בגרמניה, וכעבור מספר ימים נעצר. ללמאן לקחה את יענקל תחת חסותה. בחלק מהזמן עברה לגור איתו בבית קיט שהיה ברשותה מחוץ לריימס, שם היה קל יותר להשיג מזון באמצעות גידול עצמי של ירקות. על מנת להקשות על זיהויו, האריך יענקל את שיערו והעמיד פנים שהוא הגנן.

לאחר המלחמה
-----------

יענקל היה היחיד מבני משפחתו ששרד את השואה. באוקטובר 1956 אימצה אותו ללמאן באופן רשמי והגדירה אותו כיורשה. ללמאן המשיכה להיות פעילה אחרי המלחמה במפלגה הסוציאליסטית ולפעול למען זכויות נשים וזכויות אזרח.

הכרה והנצחה
-----------

ב-3 בינואר 1980 הכיר יד ושם במארי ללמאן כחסידת אומות העולם, ולכבודה ניטע עץ בגן חסידי אומות העולם בירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמה ללמאן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Concours de la Résistance et de la Déportation - Le concours ans la Marne - L'aide aux Juifs pendant la 2e guerre mondiale par Jocelyne Husson, web.archive.org, ‏2008-05-10
2. ↑  Marc de Sélincourt, Aimée Lallement: féministe, résistante, Juste des nations, double championne du monde d'athlétisme, Histoires ardennaises (בצרפתית)
3. 1 2 3 4  Aimee Lallement, The Righteous Among The Nations - Yad Va'shem
4. ↑  Aimée Lallement, Righteous Among the Nations, L'historire Par Les Femmes

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"אמה ללמאן"**.
**Beggars Banquet** הוא אלבום של להקת הרוק הבריטית הרולינג סטונז שיצא ב-1968.

הפקה
----

האלבום כולל עשרה שירים. למרות הצלחת האלבום מכל הבחינות, יצא ממנו רק סינגל אחד: **Street Fighting Man** והבי סייד שלו **No Expectations**. השיר Street Fighting Man הצליח מאוד והוא אחד מהשירים הטובים של הלהקה, אך השיר המצליח ביותר באלבום הוא **Sympathy for the Devil**, שנחשב בעיני רבים לשיר המוצלח ביותר של הלהקה ודורג במקום ה-32 ברשימת 500 השירים הטובים ביותר של מגזין הרולינג סטון.

חברי הלהקה בזמן יציאת האלבום היו: מיק ג'אגר, קית' ריצ'רדס, ביל ווייאהם, צ'ארלי ווטס ובריאן ג'ונס.

האלבום קיבל פלטינה אחת בלבד, שהה במקום החמישי במצעד האמריקאי 32 שבועות, ושהה במקום השלישי במצעד הבריטי 12 שבועות. המקום הגבוה ביותר אליו הגיע בבילבורד היה החמישי בשנת 1969.

מגזין הרולינג סטון דירג את האלבום במקום ה-57 ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר. האלבום הגיע למקום ה-67 בסקר האלבום הטוב ביותר שערכה רשת הטלוויזיה VH1.

בנוסף להיותו אחד מהקלסיקות של האבנים, האלבום גם נחשב אחד מארבעת האלבומים הטובים ביותר של האבנים מבחינה אמנותית. שלושת האחרים הם: Sticky Fingers, Let It Bleed ו-Exile on Main Street.

רשימת רצועות
------------

1. Sympathy for the Devil
2. No Expectations
3. Dear Doctor
4. Parachute Woman
5. Jigsaw Puzzle
6. Street Fighting Man
7. Prodigal Son
8. Stray Cat Blues
9. Factory Girl
10. Salt of the Earth

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על האלבום *Beggars Banquet* באתר MusicBrainz
* מידע על האלבום *Beggars Banquet* באתר AllMusic
* האלבום *Beggars Banquet* באתר Discogs
* האלבום *Beggars Banquet* באתר ספוטיפיי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 6e672bbd-7c7f-32f8-8335-c603be99d13b

 |
**קתלין באלף** (באנגלית: **Kathleen Balfe**;‏ 18 בפברואר 1893 – 14 בספטמבר 1984) הייתה לאומנית אירית, שהייתה חברה מייסדת בקומאן נה מאן בדרוהדה (אנ'), אירלנד, והאישה הראשונה שנבחרה למועצת העיר דרוהדה בשנת 1967. כונתה "ליידי קייט" בפי משפחתה וחבריה, וזכתה להערכה בשל פעילותה החלוצית כאישה, ונוגדת הטאבואים החברתיים בתנועה הרפובליקנית ובפוליטיקה המקומית בדרוהדה.

ביוגרפיה
--------

באלף נולדה בדרוהדה, במחוז לאות, להיו באלף, פועל, ורוז ראסל. היא הייתה אחת מעשרה ילדיהם, והיו לה חמישה אחים וארבע אחיות. הייתה לה תשוקה לכל הקשור לתרבות האירית, והיא נהנתה לרקוד בראש שער לורנס עבור תיירים אמריקאים.

בתקופת הבלאק אנד טאנס, במלחמת העצמאות האירית, פשטו הכוחות הבריטים על בית המשפחה כל שבוע במשך שנה וחצי. למרות הפשיטות התמידיות, המשיכה באלף לחיות עם משפחתה עד שהיא נישאה לבעלה וינסנט דמפסי, ב-18 בנובמבר 1923. לזוג היו חמישה ילדים: דירדרה, וינסנט, איידן, ריימונד וגרטי. בעלה וינסנט נפטר ממחלה בשנת 1937 בגיל 39 ובאלף הפכה לתופרת שמלות כדי לפרנס את משפחתה.

מרי, אחותה של באלף, פעלה כאם שנייה לילדיה של באלף. מרי, שנולדה ב-1898, הייתה הצעירה מבין אחיה של באלף, והצטרפה לאחותה הגדולה לא רק בענייני הבית, אלא גם ביצעה עמה משימות בקומאן נה מאן. מרי התגוררה עם אחותה עד למותה בשנת 1975, בגיל 77. בנה של באלף, ריימונד, היה לראש העיר דרוהדה, ובתה, גרטי, לאחר שבתה פולה נהרגה בגיל 19 על ידי נהג שיכור, הפכה לאחת הפעילות הבולטות באירלנד נגד נהיגה בגילופין, ואף זכתה על כך בפרסים.

באלף פרשה מתפקידה בגיל 84, ונפטרה בגיל 91, בשנת 1984.

חיים פוליטיים
-------------

באלף הצטרפה לקומן נה מאן בשנת 1917 כחברה מייסדת אזורית בארגון. זו הייתה ההתחלה של הקריירה הפוליטית שלה. בשנים 1919–1921 היא הייתה פעילה במלחמת העצמאות. תפקידה של באלף כלל ביקורים אצל האסירים שהוחזקו בידי המשטרה המלכותית האירית, להם העבירה מידע, ומהם העבירה הודעות. ולפחות פעם אחת, היא סייעה בהברחת מקלע מתחת למעילה שהיה מיועד לשמש בהתקפה על המוצב המלכותי בארדי, מחוז לאות.

כחברה מסורה של מפלגת פינה גייל, היא רצה כנציגת המפלגה למועצת העיר דרוהדה 1967. היא הייתה האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד זה.

קישורים חיצוניים
----------------

* "Story of the Balfe Family". 12 בספטמבר 2012. `{{cite news}}`:  (עזרה)
* "Honouring Drogheda woman".(הקישור אינו פעיל)
* "Obituary". 6 בפברואר 2013. `{{cite news}}`:  (עזרה)
* "Visit by President and first women member of Corporation".
* "Women of Drogheda, Co. Louth".
* "Household Occupants 1911".
* "Gertie Shields Interview".

הערות שוליים
------------

1. ↑  Independent 2009.
2. 1 2 3  University of Limerick 2012.
3. ↑  "General Registrar's Office". *IrishGenealogy.ie*.
4. ↑  National Archives of Ireland 1911.
5. 1 2 3 4  Independent 2012.
6. ↑  Unsung Heroes, Raymond Dempsey, Lulu.com, 2017
7. 1 2  Drogheda Life 2013.
8. 1 2 3  Independent 2013.
9. ↑  Irish Examiner 2006.
**ויקטור איוואנוביץ' זרובין** (באוקראינית: **Віктор Іванович Зарубін**, ברוסית: **Виктор Иванович Зарубин**;‏ 13 בנובמבר 1866 – 5 בנובמבר 1928) היה צייר אוקראיני ורוסי יליד אוקראינה. רוב יצירותיו הן נופים עם דמויות.

ביוגרפיה
--------

אביו היה פרופסור. עם סיום השכלתו הבסיסית בגימנסיה המקומית, הוא נרשם לאוניברסיטת חרקוב, שם, על פי דרישת הוריו, סיים את לימודיו במחלקה לפיזיקה ומתמטיקה בשנת 1893. במהלך השנים הללו עבד גם במשרה חלקית עבור לשכת האוצר, סוכנות של משרד האוצר.

מיד לאחר סיום הלימודים הוא התפטר מתפקידו בלשכת האוצר וברח עם ארוסתו ללמוד אמנות בפריז. הוא היה באקדמיה ז'וליאן במשך שלוש שנים; למד אצל ז'ול לפבר וטוני רובר-פלרי וערך את התערוכה הקטנה הראשונה שלו ב-1896.

לאחר מכן עבר לסנקט פטרבורג, שם התקבל לאקדמיה האימפריאלית לאמנויות ולמד אצל ארכיפ קוינג'י. משנת 1897 השתתף בתערוכות השנתיות שם ובשנת 1898 זכה בתואר "אמן" על ציורו "בית האלוהים". ב-1909 הועלה לדרגת "אקדמאי".

לאחר 1917, הוא עזר בעיצוב אירועים וחגיגות מהפכניות, ארגן מופעי אמנות ואייר ספרי ילדים. הוא גם השתתף בתערוכות האחרונות של הנודדים וב-1925 הפך לחבר ב"אגודת אמני המהפכה הרוסית". במהלך העשור האחרון לחייו, הוא הציג קבוע באירועי האמנות הרבים בחסות המדינה וזכה להצלחה במיוחד ב"תערוכת היובל לאמנות התיאטרון והדקורטיבית" ב-1927.

ניתן לראות את יצירותיו במוזיאונים ברחבי רוסיה, אוקראינה, בלארוס וגם בארמון בלוודר בווינה שבאוסטריה.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויקטור זרובין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Brief biography
2. ↑  Brief biography

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1255300558
* RKD: 354009
* ULAN: 500183041
* VIAF: 137112351
* WorldCat: viaf-137112351

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ויקטור זרובין"**.
**צו הריסה** היא הוראה של השלטון להרוס מבנה.

ישנם מספר גופים המוציאים צווי הריסה בישראל. צווי הריסה שמוצאים על ידי ועדה מקומית לתכנון ובנייה נקראים צווי הריסה מנהליים. בית המשפט רשאי להוציא צו הריסה במסגרת הליך פלילי.

צו הריסה מנהלי בישראל
---------------------

צו הריסה מנהלי הוא צו המוצא על ידי ועדה מקומית לתכנון ובנייה. הצו מוצא כנגד בנייה ללא היתר בנייה של מבנה שחורג מתוכנית בניין עיר או תוכנית מתאר מקומית או תוכנית מתאר ארצית או כנגד שימוש חורג ללא היתר או תוך סטייה מהיתר. יושב ראש הוועדה מקומית לתכנון ובנייה רשאי להוציא צו הריסה בתנאי שהוגש לו תצהיר חתום ממהנדס הוועדה המקומית או מהנדס הרשות המקומית. את צו ההריסה המנהלי יש להדביק על הקיר החיצוני של המבנה המיועד להריסה וניתן לבצע את ההריסה בתום 24 שעות משעת הדבקתו, או בכל מקרה אחר בתום 72 שעות משעת הדבקתו. למי שהוצא נגדו צו הריסה מנהלי יכול לפנות לבית משפט ולבקש למנוע את צו ההריסה[דרוש מקור].

ביהודה ושומרון כל בנייה צריכה אישור של צה"ל ושר הביטחון. כל מבנה ללא אישור שלהם מועמד להריסה. לטענת המתנחלים אי מתן האישורים נובעים מסיבות פוליטיות. על הריסות אלה יש פעמים רבות עימותים בין משטרת ישראל והמתנחלים. בהריסת המבנים בעמונה עימותים אלה יצאו מכלל שליטה.

התמשכות ההליכים
---------------

במקרים רבים עוברות שנים רבות מעת שהוצא צו הריסה עד שהוא מבוצע בפועל. למשל, צו הריסה שהוצא על ידי בית משפט לעניינים מקומיים בתל אביב-יפו בשנת 1994 לא בוצע עד אמצע שנת 2010. 

על תופעה זאת של התעלמות מצווי הריסה במשך שנים רבות כתב השופט אליעזר ריבלין:

> 
> העתירה אכן מעוררת שאלה – אך לא זו המתוארת בה ... אין ולא יכולה להיות שאלה כי בית-משפט זה אינו צריך ואינו מוסמך ליתן "צווים" המבטלים פסקי-דין של ערכאה מוסמכת במשפט פלילי ... השאלה האחת היא כיצד קורה כי במדינת חוק לא מבוצעים צווים של בתי משפט במשך למעלה משלושים ושלוש שנים – ואין פוצה פה אך יש מצפצף.
> 
> 
> 
> — בג"ץ 5757/07 נוזהה אחמד אבו שרקיה ואחרים נ' מדינת ישראל – הועדה המחוזית לתכנון ובניה מחוז חיפה, ניתן ב־9 במאי 2010
>

הערות שוליים
------------

1. ↑  צו הריסה לבנייה לא חוקית: כל מה שצריך לדעת, באתר וואלה, ‏15 במאי 2018
2. ↑  בג"ץ 2258/10 ד"ר אייל מדני נ' עיריית תל אביב -יפו
פרט מן התמונה "הנביא, עלי ובני לווייתם בטבח האסירים בני השבט היהודי בַּנו קוריט'ה", איור של ספר מאת מוחמד רפי בזיל. כתב היד נמצא בספרייה הבריטית.
**בַּנוּ קוריט'ה** (**بني قريظة; بنو قريظة**, תעתיק מדויק: בנו קריט'ה) היה שבט כהנים יהודי שחיו בצפון חצי האי ערב עד המאה השביעית, ונכחד בקרב השוחה.

תולדות השבט
-----------

אנשי שבט בני קוריט'ה היו שבט כהנים יהודי שחיו בצפון חצי האי ערב עד המאה השביעית, בנווה המדבר ית'ריב (לימים, העיר אל-מדינה). בעיר חיו שני שבטים יהודים נוספים - שבט בני נדיר ושבט בני קינוקאע.

על פי המסורת, יהודים הגיעו לחג'אז לאחר מלחמות היהודים עם הרומאים (המרד הגדול). הם פיתחו את החקלאות לאזור, דבר שהעניק להם יתרון מובהק בתרבות, בכלכלה ובפוליטיקה המקומית. במאה החמישית לספירה הגיעו לאזור מתימן שני שבטים אחרים - בנו אוס (بنو أوس, Banu Aws) ובנו ח'זרג' (بنو الخزرج, Banu Khazraj) - ותפסו מקום דומיננטי באזור. בעת ששני שבטים אלה הסתכסכו בינם לבין עצמם, השבטים היהודים במדינה כרתו בריתות עם שני הצדדים ובנו קוריט'ה עם בנו נדיר כרתו ברית עם שבט האוס.

קרב השוחה
---------

בשנת 622 הגיע לית'ריב ממכה הנביא מוחמד, וארגן ברית בין הצדדים הנצים. אחר כך גבר המתח בין האוכלוסייה המוסלמית הפורחת לבין האוכלוסייה היהודית. בשנת 627 שבטו של מוחמד, קורייש, צר על העיר עם בעלי בריתו, בקרב שנקרא "קרב השוחה" (غزوة الخندق, The Battle of the Trench). בני שבט בנו קוריט'ה קיימו משא ומתן עם מקימי המצור, ללא תועלת, ובסופו של דבר הם נאלצו להיכנע למוסלמים. המוסלמים, תחת פיקודו של מוחמד, הרגו כמעט את כל הגברים, בין 400 ל-900 איש, בעריפת ראש, מלבד כמה מן הגברים, שהתאסלמו. כ-1,000 נשים וילדים מבני השבט נשבו, אולצו להתאסלם ונמכרו לעבדות.

אמינותו ההיסטורית של האירוע
---------------------------

לאורך השנים היו חוקרי אסלאם שהטילו ספקות בקיומו של האירוע או במניין ההרוגים. לדבריהם, המקור העיקרי לסיפור הוא כתביו של ההיסטוריון אבן אסחאק, שהסתמך על עדויותיהם של צאצאי בני קוריט'ה, ואלה כנראה הגזימו בתיאוריהם. ההיסטוריון אבן חג'ר אל-עסקלאני התייחס לסיפור בספקנות, והאימאם מאלכ אבן אנס הגדיר אותו כשקר מוחלט, שמטרתו היא הכפשת היהודים. חוקרים נוספים הצליבו את תיאור האירוע עם מקורות נוספים ומצאו בו סתירות רבות.

בין החוקרים המודרניים המטילים ספק באמינותו ההיסטורית של האירוע נמנים פטרישה קרון ומייקל קוק.

ראו גם
------

* שבט בני נצ'יר
* שבט בני קינוקאע

לקריאה נוספת
------------

* "**חיי מוחמד**" (תרגום ועיבוד של ה"סירה אלנבויה מאת המחבר הערבי הקלאסי אבן-האשם), יוסף יואל ריבלין, 2007

קישורים חיצוניים
----------------

* משה גיל, בני החזיר ובני הקוף, באתר הארץ, 9 במאי 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  בנו מלשון "בני"
2. ↑  מקורות שונים טוענים שגם הם היו יהודים.

| יהדות חצי האי ערב |
| --- |
| שבטים יהודים בחצי האי ערב | שבט בני קוריט'ה • שבט בני קינוקאע • שבט בני נצ'יר | יהודי תימני בארץ ישראל, תחילת המאה ה-20יהודי תימני בארץ ישראל, תחילת המאה ה-20 |
| שבטים ערבים שהתגיירו בקדם-אסלאם | שבט בני אל-חארת' • חמיר • בני עוף • בני שוטייבה |
| קהילות יהודיות בחצי האי ערב | איחוד האמירויות • בחריין • כווית • עדן • עומאן • ערב הסעודית • תימן |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007409650405171
* TDVİA: kurayza-beni-kurayza

 |
**"כן מה?!"** הייתה קומדיית מצבים, מבית היוצר של הערוץ הראשון, שהופקה ושודרה מסוף 1988. הסדרה נכתבה על ידי ענת גוב.
אות הפתיחה והסיום של הסדרה נכתבו בידי להקת משינה.

הפקה ושידור
-----------

הפקת הסדרה החלה ביולי 1987, ביוזמת מחלקת הדרמה של הטלוויזיה הישראלית. פרק פיילוט ראשון צולם באולפני הרצליה ואחריו הוחלט לצלם שישה פרקים של הסדרה שנקרא תחילה "גימל 7". ביוני 1988 הסתיימו צילומי הסדרה, אך הוחלט להקליט את פרק הפיילוט מחדש. בספטמבר הייתה הסדרה מוכנה לשידור וענת גוב החליטה לשנות את שמה ל"כן מה?!". הפרק הראשון שודר ב-12 בדצמבר 1988.

בעקבות סקר שערכה רשות השידור בקרב הצופים, הוחלט על הפקת עונה שנייה. באוגוסט 1988 החלו צילומי עונה שנייה עם מספר כותבים נוספים, והמפיקה והעורכת דליה מור, הודיעה שתחזיק בזכות המילה האחרונה לגבי התסריט והמשחק, ולא ענת גוב. לאחר שצולמו שני פרקים הופסקו הצילומים, בעקבות חילוקי דעות קשים של ענת גוב והשחקנים עם המפיקה דליה מור, והתפטרותו של הבמאי.

עלילה
-----

"כן מה?!" התמקדה במשפחה ישראלית ממוצעת, המורכבת מזוג הורים, מליק, (המגולם על ידי גידי גוב), איש קבע בצה"ל ושוביניסט בדעותיו, אשתו סוניה (המגולמת על ידי אורלי זילברשץ), בנותיהם יעל ושרון (מירה ודפנה רובינשטיין), שכנם איציק (אשר מגולם על ידי דב נבון) והנהגת של מליק, נעה (עידית טפרסון).

קישורים חיצוניים
----------------

* "כן מה?!", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "כן מה?!", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית

**ביקורות**

* שרית פוקס, נעים על סף שעמום, מעריב, 13 בדצמבר 1988
* אדר אבישר, כן, אז מה היה לנו שם ?, מעריב, 2 בינואר 1989
* רון מיברג, הספרינט בסוף הביא הפסד בכבוד, חדשות, 17 בינואר 1989

הערות שוליים
------------

1. ↑  יעל אדמוני, הערב סרט, מחר ניצן חוזר, חדשות, 30 ביולי 1987
2. ↑  "גימל :"7 פוחדים מהשוואה עם מאש"ה, מעריב, 14 ביוני 1988
3. ↑  יש כסף ־ חסר תסריטים, מעריב, 15 בספטמבר 1988
4. ↑  החיים אחרי מאש"ה, כותרת ראשית, 7 בדצמבר 1988
5. ↑  כן, מה תכתוב ענת גוב?, מעריב, 31 באוגוסט 1989
6. ↑  כן, מתי?, מעריב, 1 בפברואר 1990
**Perfect Day** (פרפקט דיי, בעברית: יום מושלם) הוא שיר מאת המוזיקאי לו ריד משנת 1972 שהופיע לראשונה באלבומו "Transformer".

השיר המקורי זכה להצלחות נוספות במהלך סוף שנות ה-90 לאחר שהופיע בפס-קול הסרט טריינספוטינג בשנת 1996. בשנת 1997 יצא כסינגל בגרסה חדשה, מרובה-כוכבים, לצורכי צדקה. בשנת 2003 הקליט ריד את השיר מחדש לאלבומו "The Raven".

השיר הוקלט במקור לאלבומו של ריד "Transformer", בהפקתם ועיבודם של דייוויד בואי ומיק רונסון. לפי הפרשנות הנפוצה, השיר עוסק ביחסים רומנטיים, המתייחסים ככל הנראה ליחסיו של ריד לבת זוגו באותה העת, בטי קרונסטדט, שהפכה לאחר מכן לאשתו הראשונה. פרשנות נפוצה נוספת היא כי השיר עוסק בהתמכרותו של ריד להרואין. השיר כבש את פסגת מצעד הסינגלים הבריטי.

גרסאות כיסוי
------------

### דוראן דוראן

להקת דוראן דוראן ביצעה גרסת כיסוי לשיר בשנת 1995. השיר יצא כסינגל הראשון מתוך האלבום "*Thank You*" של הלהקה שהורכב מגרסאות כיסוי לשירים שונים. השיר דורג במקום ה-28 במצעד הסינגלים הבריטי. וידאו קליפ בו נראים חברי הלהקה מבצעים את השיר בשילוב עם תמונות סוריאליסטיות צולם בחודש פברואר והוקרן לראשונה חודש לאחר מכן. בשנת 2004 נכלל השיר באלבום האוסף של הלהקה "*The Singles 1986–1995*".

### סוזן בויל

סוזן בויל ביצעה גרסת כיסוי לשיר, שהופיעה באלבומה השני "The Gift" ויצא כסינגל בנובמבר 2010. ליציאת השיר קדמה חוסר הסכמה עם לו ריד. בויל הייתה אמורה לבצע את השיר בתוכנית הטלוויזיה "America's Got Talent" במהלך חודש ספטמבר 2010. שעתיים לפני המועד המתוכנן נאלצה לבטל את הופעתה בעקבות הודעה שנמסרה כי לו ריד מתנגד לביצוע השיר בשידור ולהכללתו באלבום. הזמן הקצר לא איפשר ללהקה לערוך חזרות על שיר אחר ובויל ביטלה את הופעתה בצילומים. יומיים לאחר מכן מסר נציגו של הזמר כי לא הייתה לריד התנגדות אישית וכל הנושא נבע מבעיה בפרצדורות הרישוי למתן זכויות שימוש בזכויות יוצרים.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Perfect Day" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על הקומפוזיציה "Perfect Day" באתר AllMusic
* גרסאות נוספות ל"Perfect Day" באתר SecondHandSongs

הערות שוליים
------------

1. ↑  נדב מנוחין‏, "Transformer" של לו ריד: כאב, סמים, גאולה, באתר וואלה!‏, 27 ביולי 2012
2. ↑  עמי פרידמן, שיר אהבה? זה בכלל על הרואין!, ynet
3. ↑  Lou Reed made Susan Boyle cry over ‘America’s Got Talent’ refusal, NME, 9 September 2010
4. ↑  Reed Not To Blame For Susan Boyle's Perfect Day Snub, Contactmusic.com, 11 September 2010

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 82cbbd32-3b19-3fd7-b409-49d1dbededd5

 |
**קלייר מֶגְנָאגִ'י** (נולדה ב-1 באוגוסט 1977) היא זמרת אופרה וסולנית קונצרטים ישראלית, בעלת קול סופרן.

מגנאג'י נולדה בתל אביב. סיימה תואר ראשון בביצוע ווקאלי ואופרה באקדמיה למוסיקה ע"ש רובין באוניברסיטת ת"א והמשיכה לתואר שני בקונסרבטוריון ניו אינגלנד בבוסטון. מורותיה החשובות היו אגנס מסיני, אפרת בן נון, סילביה גרינברג וליליאן ווטסון. כמו כן השתלמה בצרפת אצל הזמרת הנודעת תרזה ברגנצה.

קריירה
------

הופיעה לראשונה במרכזי המוזיקה החשובים בעולם בשנת 2007 עם האקדמיה לזמרים צעירים "גן הקולות" של מנצח הבארוק הנודע ויליאם כריסטי. מאז הוזמנה להופיע כסולנית אורחת בתפקידים ראשיים בבתי האופרה הלאומיים של פינלנד ואסטוניה, באופרה הישראלית החדשה, בקריית המוזיקה בפריז, תיאטרון קאן, פסטיבל האופרה של ריינסברג, פסטיבל ישראל ובסיור ההפקה "הקומדיה השטנית" לצד השחקן ג'ון מלקוביץ' בארצות הברית ובישראל. היא מרבה להופיע ברפרטואר קונצרטי נרחב באולמות כמו המוזיקפראיין בווינה, הפילהרמוני בברלין, ויגמור הול והברביקן בלונדון, קונסרבטוריון צ'ייקובסקי במוסקבה, אולם אליס טולי בלינקולן סנטר בניו יורק, ארמון האמנויות בבריסל, האודיטוריום הלאומי במדריד והגולבנקיאן בליסבון. בין השאר הופיעה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הפילהרמונית של ברמן, התזמורת הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הסימפונית הלאומית אסטוניה, התזמורת הקאמרית הלאומית של מוסקבה, תזמורת אלסטר, התזמורת הסימפונית ירושלים, תזמורת האמנויות הפורחות, תזמורת האקדמיה הווינאית, הלסינקי בארוק והקאמרטה הישראלית ירושלים.

דיסק הבכורה שלה, "ציפור יחידה", ובו שירים אמנותיים של המלחין עודד זהבי, יצא לאור במסגרת המכון למוזיקה ישראלית בחודש מרץ 2015 וזכה לשבחי הביקורת. הדיסק השני שלה, "ליל סערה" עם בארוקדה, כולל אריות דרמטיות של הנדל ויצא בתחילת 2016 בישראל.

הופעותיה הוקלטו עבור ערוצי הטלוויזיה מצו וארטה, רדיו BBC3 ורדיו צרפת, הרדיו הגרמני Kulturradio, רשות השידור הישראלית והטלוויזיה האסטונית.

נבחרה לייצג את ישראל בתחרות היוקרתית BBC Cardiff Singer Of The World בשנת 2009, שם הופיעה עם התזמורת הלאומית הוולשית וזכתה להצלחה רבה.

מלגות ופרסים
------------

* מלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל
* מלגות המכון הישראלי לאמנות הזמרה
* פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה (2016)

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של קלייר מגנאג'י (באנגלית)
* קלייר מגנאג'י, ברשת החברתית פייסבוק

* קלייר מגנאג'י, באתר האופרה הישראלית תל אביב-יפו
* נעם בן-זאב, לפני הקול, עכבר העיר, 29 ביולי 2008
* עומר שומרוני, ‏"גם טריפוליטאים שומעים בבית אופרה", באתר גלובס, 27 באפריל 2015
**הפרויקט הקאמרי הישראלי** הוא הרכב קאמרי ישראלי. הפרויקט הקאמרי שם דגש על זהותו הישראלית והציב לו כיעד הן ביצוע רפרטואר ישראלי, כולל הזמנת יצירות חדשות ממלחינים ישראלים, והן הופעות באזורי פריפריה, שאינם נהנים מקונצרטים סדירים. במקביל מרבה ההרכב להופיע במרכז הארץ ובערים הגדולות. פעילותו כוללת גם העשרה למוזיקאים צעירים, בכיתות אמן, שיעורים ונגינה משותפת.

הרכבו הגמיש של הפרויקט הקאמרי מאפשר לו מגוון רפרטוארי רחב, החל בדואו ועד שישיות, שביעיות ויותר. הופעותיו כוללות לעיתים הסברים לקהל המאזינים. מאז הקמתו יצא הפרויקט הקאמרי לסיורי קונצרטים בארצות הברית ושיתף פעולה עם נגנים אורחים, בהם הצ'לן פיטר ויילי (חבר ברביעיית גוארנרי ובשלישיית בוזאר), הוויולן מייקל טרי (גם הוא מרביעיית גוארנרי), החלילן ג'ושוע סמית מתזמורת קליבלנד ועוד רבים. בפברואר 2012 הופיע ההרכב לראשונה בקרנגי הול בניו יורק. אלבום הבכורה של הפרויקט הקאמרי הישראלי, "אופוס 1", יצא בקיץ 2012 בחברת אזיקה רקורדס האמריקאית.

הפרויקט הקאמרי הישראלי הוא הרכב הבית של מרכז האמנויות אלמא שבזכרון יעקב.

חברי ההרכב
----------

חברי ההרכב הם מוזיקאים ישראלים, בוגרי בתי ספר למוזיקה מן השורה הראשונה, כמו בית הספר ג'וליארד, הקונסרבטואר של פריז ואוניברסיטת ייל וזוכי תחרויות בינלאומיות, כגון תחרות צ'ייקובסקי, תחרות ג'ורג'ה אנסקו ותחרות הנבל הבינלאומית. הנגנים הקבועים בהרכב הם:

* **טיבי צייגר** - קלרינט
* **איתמר זורמן**, **דניאל ברד** - כינור
* **גיא בן ציוני** - ויולה
* **מיכל קורמן** - צ'לו
* **אסף ויסמן**, **יעל קרת** - פסנתר
* **סיון מגן** - נבל

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של הפרויקט הקאמרי הישראלי
* עומר שומרוני, ‏קלאסי הפרויקט הקאמרי הישראלי, באתר גלובס, 1 במרץ 2012
* אתר למנויים בלבד גל אפלרויט, ריחוף של שעתיים וחצי עם הפרויקט הקאמרי והילה בג'יו, באתר הארץ, 18 במרץ 2016
* אתר למנויים בלבד אמיר מנדל, הרמוניה לטווח ארוך, באתר הארץ, 6 במרץ 2018
* על הפרויקט בעונת 2018-2017
**סמדר אקראי** (נולדה ב-1 באפריל 1979) היא מוזיקאית וזמרת-יוצרת ישראלית.

ביוגרפיה
--------

אקראי נולדה וגדלה בשכונת הקטמונים בירושלים. היא החלה לכתוב שירים בגיל 15. לאחר השחרור מצה"ל נרשמה ללימודי עיצוב ומולטימדיה, אז פגשה את המוזיקאי גיא מנצור. השניים הקליטו שיר - "last night" - לאלבום בשם "smooth" שמאוחר יותר הופיע בפסקול הסדרה - "עמוק באדמה" ( Six Feet Under). 

בשנת 2001 נרשמה ללימודי מוזיקה בבית הספר "רימון" ועם סיום השנה הראשונה טסה למסע הופעות בפאריס, שם ספגה את אווירת הניו-ג'אז בברים הקטנים, וכן התוודעה לחיבור המוצלח בין ג'אז לאלקטרוני. עם שובה ארצה, המשיכה את לימודיה ברימון והחלה להופיע עם הרכבי ג'אז.

לאחר שסיימה את הלימודים, הצטרפה כסולנית בשפה האנגלית והצרפתית בהרכב "Mosic Project" של אייל קצב ושמוליק נויפלד, שראה אור ב-2007 בגרמניה ובלונדון, והופיעה עם השניים במופע הפותח בפסטיבל ישראל. 

לאחר סיום הפרויקט, החלה לעבוד עם המפיק המוזיקלי אורי אבני (Old Man River) על אלבום משותף באנגלית. הם הקליטו חמישה שירים יחדיו וזכו להופיע בפסטיבל האירופי Golden Stag. מתוך הפרויקט נבחר השיר "Trees" לפסקול הסרט "מתחת למים" (Under the water).

בשנת 2009 אקראי ביצעה את שיר הנושא לסרטו של רוני ניניו "היו לילות", כמו כן הקליטה עם הזמר אריק איינשטיין את הסינגל "כשתחזור" (2010).

בשנת 2011 הוציאה אקראי אלבום סולו ראשון בשם 'אחד באפריל' בהפקת גיל לואיס.

בשנת 2013 הקליטה עם הזמר אבי בללי את הדואט "בדיוק אותו דבר" מתוך הפרויקט של שמוליק נויפלד "המשקפיים של נויפלד".

בימים אלה עובדת אקראי על אלבום סולו שני ביחד עם המפיקים אורי רוסו ומתן ספנסר.

דיסקוגרפיה
----------

### אלבום סולו

* "**אחד באפריל**" (2011)

### סינגלים

* "last night"
* "היו לילות"
* "כשתחזור"
* "הכל מסתדר"
* "לא התכוונתי"
* "תמיד אותו דבר"
* "צר לי"
* "בדיוק אותו דבר"

קישורים חיצוניים
----------------

* העמוד הרשמי של סמדר אקראי
* הערוץ הרשמי של סמדר אקראי ב-YouTube
* מילים לשירים ואקורדים סמדר אקראי
* סמדר אקראי במאקו
* אסף נבו, ‏סמדר אקראי הולכת כמו מצרית, באתר ‏מאקו‏, 3 בינואר 2012
* שגיא בן נון, מוזיקת המקרה: ראיון עם סמדר אקראי, באתר nrg‏, 6 באוקטובר 2011
**יהונתן דויטש** (נולד: 5 ביולי 1987) הוא מוזיקאי, מלחין, בסיסט וזמר-יוצר ישראלי.

ביוגרפיה
--------

דויטש נולד בשנת 1987 לאברהם דויטש, עורך דין, ואורנה, פסיכותרפיסטית. הוא הקטן בין שלושה אחים. למד בתיכון כצנלסון בכפר סבא ושירת כמפקד צוות בתותחנים. בהמשך למד במכללת הד וסיים את בית הספר למוזיקה רימון במגמת ביצוע. דויטש גדל במשפחה דתית-לאומית וחזר בשאלה.

קריירה
------

### בסיסט

בתחילת דרכו ניגן דויטש עם רעות יהודאי, הראל מויאל, אביגייל רוז, עומר מושקוביץ והרכבים שונים. הוא ניגן במחזה שיקגו בכיכובה של רונה-לי שמעון שהוצג בתיאטרון יורם לוינשטיין.
בשנת 2015 הקים יחד עם דור הררי, עדן אטד, אריאל פדהצור, ויניב בין את הלהקה "Bones Garage". בשנת 2017 הופיעה הלהקה בפסטיבל גלסטונברי, בפסטיבל The Great Scape בברייטון ובפסטיבל אינדינגב. בשנת 2018 הופיעו בפסטיבל All Point East בפארק ויקטוריה בלונדון ובפסטיבל מטאור בלהבות הבשן. בשנת 2019 הופיעו בפסטיבל SXSW באוסטין, טקסס ובפסטיבל New Coloseus Festival בניו יורק. ב-2015 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה, "Massacre/ Dance". ב-2019 יצא אלבומה השני, "Oi Ma Yesh", וב-2020 יצא האלבום השלישי, "Poland".

דויטש מנגן כבסיסט גם בלהקת "בוריטו" עם יעל קופלנד, סיון צוף-דהן ושחר לוי. בשנת 2021 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה, "What We Have Now".

אלבום: בלי תירוצים
------------------

בשנת 2021 יצא אלבום הבכורה שלו "בלי תירוצים" באלבום עשרה שירים שאת כולם כתב והלחין. באלבום משתתפת בת זוגו לחיים עומר מושקוביץ. דויטש גם הפיק את האלבום ואחראי לעיבוד המוזיקלי. להפקת האלבום היו שותפים שחר לוי ועדן אטד, שגם ניגן בגיטרה. האלבום יצא תחת הלייבל של נענע דיסק. שירי האלבום הושמעו בתחנות הרדיו וזכו לביקורות מצוינות. הסינגל והקליפ הראשון מתוך האלבום, "סוני", יצא בחודש מאי 2021.

חיים אישיים
-----------

דויטש נשוי למוזיקאית עומר מושקוביץ והם מתגוררים בתל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

* יוני דויטש, ברשת החברתית פייסבוק
* יוני דויטש, ברשת החברתית אינסטגרם
* יוני דויטש, סרטונים בערוץ היוטיוב
* יוני דויטש, באתר אייטונס (באנגלית)
* יוני דויטש, באתר ספוטיפיי
* יוני דויטש, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* יוני דויטש, באתר דיזר
* יוני דויטש, באתר בנדקמפ
* יוני דויטש, באתר טיידל (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 4f6ed58a-adff-4125-972c-a29ca676df4c

 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  פסטיבל גלסטונברי, לוח הופעות לשנת 2017, באנגלית
2. ↑  יום אחד אקבל את תפקיד החמוד, מאיה נחום שחל, 13 במאי 2021, כלכליסט
3. ↑  נקודתיים: "נקודת חן" מארחת את Borito, חן ליטבק, רדיו הקצה
ארבע השחייניות הבריטיות באולימפיאדת סטוקהולם. מימין לשמאל: איירין סטיר, אנני ספירס (אנ'), ג'ני פלטשר ובל מור (אנ').
**איירין סטיר** (באנגלית: **Irene Steer**‏; 10 באוגוסט 1889, קארדיף, ויילס – 18 באפריל 1977, קארדיף, ויילס) הייתה שחיינית ולשית. אלופה אולימפית (סטוקהולם 1912). סטיר היא האישה הוולשית הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית.

ביוגרפיה
--------

סטיר נולדה וגדלה בקארדיף, ויילס לאם עקרת בית ולאב סוחר בדים. אחיה, מורטימור, מת בשנת 1883 ממחלת השעלת, אחותה גלאדיס נחנקה למוות בגיל שנה וחצי מכפתור שבלעה ואחותה לינדה לקתה בשחפת ונזקקה לטיפול צמוד. סטיר החלה לשחות בגיל שמונה, והתאמנה בצעירותה באגם פארק רות' (אנ'). תחילה שחתה בסגנון חזה, אולם כשהחלה להתחרות בתחרויות, אימצה את הסגנון החופשי. בין השנים 1907–1913, הייתה אלופת ויילס במשחה ל-100 יארד חופשי.

תחרות אולימפית
--------------

באולימפיאדת סטוקהולם (1912), נשים הורשו לראשונה להשתתף בתחרויות השחייה באולימפיאדה. סטיר נכללה במשלחת הבריטית ביחד עם חמש ספורטאיות נוספות (באולימפיאדה זו השתתפו 50 נשים ו-2500 גברים) והשתתפה בשני המשחים היחידים שנערכו לנשים: משחה ל-100 מטר חופשי ומשחה שליחות 4x100 מטר חופשי. תחילה השתתפה במשחה ל-100 מטר חופשי. בשלב חצי הגמר של המשחה התנגשה סטיר ביריבתה הגרמנייה. היא סיימה ראשונה בשלב חצי הגמר, אולם עקב מחאתה של המשלחת הגרמנית, סטיר נפסלה ולא עלתה למשחה הגמר. לאחר מכן, השתתפה במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי. בתחרות זו, זכתה במדליית זהב ביחד עם ג'ני פלטשר, בל מור (אנ') ואנני ספירס (אנ') בשיא עולם חדש של 5:52.8 דקות, לפני גרמניה (6:04.6 דקות) ואוסטריה (6:17.0 דקות). סטיר היא האישה הוולשית הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית (96 שנה לאחר מכן, רוכבת האופניים, ניקול קוק (אנ'), הייתה לספורטאית הוולשית השנייה שזכתה במדליית זהב אולימפית). לאחר הזכייה, מלך שוודיה הניח זרי דפנה (אנ') על ראשיהן של ארבע השחייניות הבריטיות.

חיים אישיים
-----------

סטיר פרשה משחייה תחרותית בשנת 1913. בשנת 1915 התחתנה עם ויליאם ניקולסון, יו"ר מועדון הכדורגל קארדיף סיטי, ונולדו לה שלוש בנות.

תארים והישגים
-------------

בשנת 1992, נבחרה להיכלל בהיכל התהילה הוולשי לספורט (אנ').

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איירין סטיר** בוויקישיתוף

* איירין סטיר, באתר olympedia.org
* איירין סטיר - פרופיל ספורטאית באתר האולימפיאדה

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  London 2012: How swimmer Irene Steer won Wales' first female Olympic gold, bbc.com, 12 July 201212 July 2012
2. 1 2 3 4 5  Irene Steer, SWIMMER, FIRST WELSH WOMAN OLYMPIC GOLD MEDALLIST, 100 Welsh Women list
3. 1 2 3 4  Irene Steer (far right) and the rest of the GB female squad, with chaperone, peoplescollection.wales
4. 1 2 3 4 5  Irene Steer, Swimming - 1992, Welsh Sports Hall of Fame
5. ↑  תחריות השחייה נערכו בנמל, בבריכה של 100 מטר וללא מסלולי הפרדה.
הרב **גבריאל איספיראנסה** (או אישפרנסה; ה'ש"פ – ה'תל"ז) היה מגדולי חכמי צפת במאה ה-17.

קורות חיים
----------

נולד בשאלוניקי בשנת ה'ש"פ (1620). החיד"א, בספרו "שם הגדולים", כותב שישנה מסורת שהתייתם מאביו ומאמו, ושם המשפחה של האשה שאימצה אותו היה "איספיראנסה", והוא אימץ את שם משפחתה. למד בישיבתו של הרב דניאל אישטרושה מחבר "מגן גיבורים". עלה לצפת בשנת ה'ת"י ושימש בה כרב. בשנת ה'תכ"ו פנו חכמים אל הרב אברהם אמיגו בבקשה שילך הוא עם הרב איספיראנסה, הרב שלמה אלימן אשכנזי והרב חיים אבולעפיה לבדוק את אמיתות הטענות על השבתאות בעיר עזה. היה ראש ישיבה בצפת, ובעקבות אחד מממני הישיבה, שנקלע למשבר ולא פרע את חובותיו, פרץ סכסוך בין איספיראנסה לבין הרב מרדכי הלוי. נפטר בשנת ה'תל"ז.

היה ממעתיקי כתביו של ר' חיים ויטאל.

היה מרבותיו של הראשון לציון רבי משה גאלנטי.

נקבר בצפת. כמה מתשובותיו נמצאות בכתבי יד. בסוף ספר "עץ החיים" (איזמיר, תפ"ט) מאת הרב חיים אבולעפיה נמצאים הערות וליקוטים פרי עטו.

לקריאה נוספת
------------

* י' אביב"י, קבלת האר"י, א, עמ' 360.
* יעקב גליס, אנציקלופדיה לחכמי ארץ-ישראל, א, עמ' רסט-רע.
* מסעות מ' ירושלמי, בתוך יערי, מסעות א"י, עמ' 432.
* ישראל נתן השל, "אגרת שד"רות הנשלח מעיה"ק צפת"ו לאיטליא בשנת תל"ב", בתוך: **קובץ "בית אהרן וישראל"**, שנה י' גיליון ו (ס) (חתימתו באותו קובץ)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  שם הגדולים לחיד"א, בערכו
2. ↑  קיצור נובל ציצת צבי, עמ' כה
3. ↑  ישראל נתן השל, "אגרת שד"רות הנשלח מעיה"ק צפת"ו לאיטליא בשנת תל"ב", בתוך: **קובץ "בית אהרן וישראל"**, שנה י' גיליון ו (ס), קלו (תתסד)
4. ↑  משה דוד גאון, "חיים בן יעקב אבולעפיה", **יהודי המזרח בארץ ישראל** ח"ב, ירושלים, תרצ"ח, עמ' 6, באתר היברובוקס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007578812705171
* ISNI: 0000 0000 3920 0027
* LCCN: nb2007008957
* VIAF: 65996633
* WorldCat: lccn-nb2007008957

 |