recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ריימונדס גראובה** (בלטבית: **Raimonds Graube**;‏ נולד ב-28 בפברואר 1957) הוא לוטננט גנרל לטבי בדימוס. כיהן פעמיים כמפקד המטה המשותף (מקביל לרמטכ"ל), בין 1999–2003, ושוב בין 2010–2016.

ביוגרפיה
--------

גראובה נולד בריגה ב-28 בפברואר 1957. ב-1991 הוא התגייס למשמר הלאומי הלטבי. ביוני 1998 הוא מונה למפקד המשמר. ב-10 בדצמבר של אותה שנה, בעקבות התפטרותו הפתאומית של יוריס אייכמניס, מונה גראובה למפקד המטה המשותף (מקביל לרמטכ"ל). הוא כיהן בתפקיד במשך קדנציה אחת, עד 31 בינואר 2003. לאחר מכן נשלח לבריסל כנציג לטביה בוועדות הצבאיות של נאט"ו והאיחוד האירופי. ב-6 ביולי 2010 הוא חזר ללטביה ונקרא לשמש בקדנציה שנייה כמפקד המטה המשותף. ב-2014 הוארכה הקדנציה שלו בארבע שנים נוספות.

ב-25 באוקטובר 2016 הודיע גראובה כי בכוונתו להתפטר שנתיים לפני סיום הקדנציה השלישית שלו. החלטה זו גררה ספקולציות רבות בלטביה. בתקשורת הלטבית נטען שהיא באה בעקבות אימונים צבאיים שנערכו ליד העיירה סלספילס. תושבי העיירה לא קיבלו מידע על האימונים, ובעיירה התעוררה פאניקה המונית למראה אנשים חמושים וקולות של אש מקלעים. גראובה דחה את הטענה וטען שהחלטתו לפרוש נובעת מרצונו להעביר את השרביט לדור הבא.

גראובה הוא מפקד המטה המשותף היחיד עד כה שכיהן יותר מקדנציה אחת, והיחיד שבא משורות המשמר הלאומי.

נשוי ואב לשניים. מלבד לטבית, הוא מדבר שוטף גם רוסית ואנגלית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריימונדס גראובה** בוויקישיתוף

* ריימונדס גראובה באתר נאט"ו

הערות שוליים
------------

1. ↑  «Salaspilī cilvēkus satrauc apšaude, ko dzīvojamā kvartālā veic bruņoti cilvēki maskās. VIDEO».
2. ↑  «Graubes līnija»

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 725148753678241320003
* WorldCat: viaf-725148753678241320003

 |
**דיוויזיית זייתון** (בקוריאנית: **자이툰 부대**) הייתה דיוויזיה של צבא קוריאה הדרומית אשר השתתפה במלחמת עיראק בין השנים 2003–2008.

היסטוריה
--------

באפריל 2003 שלחה קוריאה הדרומית קבוצה קטנה של 600 חובשים ומהנדסים צבאיים לאזורים שיעים בדרום עיראק. ב-4 בספטמבר ממשלת ארצות הברית ביקשה מקוריאה הדרומית לשלוח כוחות נוספים. לפי הבקשה, הורתה ממשלת קוריאה הדרומית על הקמת דיוויזיית "זייתון" (תרגום המילה הערבית زيتون, "זית") שם שנועד להדגיש את מחויבותם של החיילים לשמירת השלום. במסגרת זו, 2,200 חיילים נוספים (רובם מהנדסים) נשלחו לארביל שבצפון עיראק עד תחילת ספטמבר 2004 והתאחדו שם עם הכוחות הקיימים שהועברו מדרום עיראק. היחידה המשולבת כללה 2,800 חיילים. בנובמבר נשלחו עוד 800 חיילים, והגדילו את הדיוויזיה ל-3,600 חיילים. בכך הפך הכוח הקוריאני לשלישי בגודלו בעיראק, אחרי ארצות הברית ובריטניה.

המעורבות הקוריאנית במלחמה נתקלה מתחילתה בביקורת קשה מבית, הן מצד הציבור והן מצד פוליטיקאים בכירים. ההתנגדות גברה ב-17 ביוני 2004 כאשר חייל קוריאני בשם קים סון-איל נחטף בידי מיליטנטים עיראקיים שאיימו לרצוח אותו אם קוריאה הדרומית לא תבטל את משלוח הכוחות הנוספים לעיראק. ממשלת קוריאה הדרומית סירבה להיכנע, ולאחר משא ומתן קצר נערף ראשו של החטוף. הרצח גרר הפגנות אנטי-אמריקניות קולניות ואלימות בכל רחבי קוריאה הדרומית. ב-3 באוקטובר של אותה שנה הזכיר איימן א-זוואהירי את קוריאה הדרומית ברשימת המדינות המסייעות לכיבוש האמריקני בעיראק, שהמוסלמים מחויבים לנסות ולפגוע בהם. שבוע לאחר מכן פרסמה קבוצה אסלאמיסטית לא ידוע סרטון בו איימה כי אם קוריאה הדרומית לא תפנה את חייליה במהירות מעיראק, יותקפו חיילים קוריאנים ובני משפחותיהם.

בתחילת 2006, הוצאו 1,300 חיילים קוריאנים מעיראק. עוד 1,200 חיילים נשלחו הביתה בתחילת 2007, וההנחה הרווחת הייתה כי נסיגה מלאה תתבצע עם סיום מנדט הפריסה בתחילת שנת 2008. עם זאת, ב-23 באוקטובר 2007 הודיע נשיא קוריאה הדרומית, רו מו-היון כי המנדט יוארך בשנה נוספת, אולם מספר החיילים יצומצם. באוקטובר 2008 נותרו בעיראק רק 520 חיילים קוריאנים שפונו בדצמבר של אותה שנה.

פרט לרצח של קים סון-איל, לא איבדה קוריאה הדרומית חיילים נוספים בעיראק. קצין אחד התאבד ב-2007 במחנה בארביל, ומספר חיילים נפצעו בתאונות דרכים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיוויזיית זייתון** בוויקישיתוף
* 대한민국 국방부
* Zaytun Division (for peace and reconstruction in Iraq) Part 1 - (youtube.com)
* Zaytun Division (for peace and reconstruction in Iraq) Part 2 - (youtube.com)
ספר התערוכה
**זמן תל אביב 2009** הייתה תערוכת צילומים שהוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות לכבוד היות העיר תל אביב בת מאה שנה ולצד חגיגות המאה לתל אביב.

אוצרת התערוכה הייתה נילי גורן. התערוכה נפתחה ב-5 פברואר 2009 ונסגרה ב-2 במאי 2009. בתערוכה הוצגו כ-200 תצלומים של 44 צלמים רובם מישראל ומקצתם מאירופה. חלק מהאומנים הציג צילום בודד וחלק הציגו סידרה בת מספר צילומים. בתערוכה הוצגו בעיקר נופים עירוניים אך גם דמויות של אנשים. הצילומים אינם אחידים ובסגנונות שונים.

התמונות צולמו בעשר השנים האחרונות. תל אביב לא הייתה בתצלומים האלה הנושא העיקרי שבחר כל צלם לצלם, הם לא נוצרו לצורך התערוכה והם נאספו כתצלומים בנושא תל אביב לצורך התערוכה. הצילומים בתערוכה הציגו תמונות
יפות ומעניינות של תל אביב אבל לא הציגו אוסף שלם של תמונות המאפיינות את העיר.

האמנים בתערוכה מפנים את מבטם מן העיר הסואנת ושוקקת החיים, המוצגת לפעמים כעיר ללא הפסקה, רובם פונים אל מחוזות שקטים ומבודדים מעט. בתערוכה צילומים המציגים נקודות ציון וסמלים היסטוריים של תל אביב כמו תחנת הכוח רדינג, נמל יפו ומגדל שלום הנוכחים בנוף המצולם לצד סימני היכר מאוחרים יותר של העיר כמו מתחם הבורסה, מגדלי עזריאלי והקריה.

לכבוד התערוכה הוציא המוזיאון קטלוג הכולל דברי מבוא, תיאור נושאי העבודות, רשימת המשתתפים בתערוכה ותצלומים המוצגים בתערוכה וכן שני סיפורים של אתגר קרת ושיר של גרייס פיילי. הטקסט כתוב בעברית ובאנגלית.

קישורים חיצוניים
----------------

* האתר הרשמי של התערוכה(הקישור אינו פעיל)
* זמן תל אביב 2009 בעכבר העיר
* אלי ערמון אזולאי, זוהר בחלונות העירייה, באתר הארץ, 5 בפברואר 2009
* דברי ביקורת של רותי דירקטור
* זמן תל אביב 2009 בארט פורטל(הקישור אינו פעיל)
* שגיא גרין, הסערה כאן, באתר הארץ, 8 באפריל 2009
גליה יואלי ונעמי יואלי
נעמי יואלי
גליה יואלי
**נפיץ: תיירות מלחמה** היא הצגתן של נעמי יואלי וגליה יואלי. ההצגה עלתה בבכורה בפסטיבל עכו 2011, וזכתה בפרס על פריצת דרך ביצירה תיאטרונית ובפרס קיפוד הזהב לשפת במה.

אודות ההצגה
-----------

המחזה מוגדר על ידי יוצרותיו כ"רשומון לזיכרון הישראלי קצר המועד". בחלקו הראשון של המחזה נעמי יואלי מספרת זכרונות מילדותה והתבגרותה. במקביל, גליה יואלי מקרינה על גבי מסך הקרנה ומסך טלוויזיה קטעי מידע ותיעוד שמעלים שאלות בקשר למבצע עופרת יצוקה ולגבי השתקפות הצד הפלסטיני בעיני הישראלים. חלק מה"זיכרונות" הנכללים בהצגה:

* חיקוי של חנה רובינא הקוראת את "מגש הכסף" בחגיגות העשור למדינה
* חיקוי של נהג אגד בזמן טיול לעזה, זמן קצר אחרי כיבושה
* דמותה של אמה של נעמי, המדקלמת שיר עברי בביקור שורשים בעיר הולדתה בגולה.

חלקו השני של המחזה מתרכז במקרה של עז א-דין אבו אל-עייש, רופא מג'בליה, שעובד בבית חולים ישראלי. בעיצומו של מבצע עופרת יצוקה, ב-16 בינואר 2009, נהרגו שלוש בנותיו ואחייניתו עקב פגיעת טנק ישראלי. העבודה עוקבת אחר התגובות למקרה. יואלי ובתה "מסיירות במחוזות הזיכרון האישי והקולקטיבי ומציגות את עקבות הקולות, העדויות והתגובות אשר ליוו וליבו את כרוניקת המוות, מעין 'והגדת לבתך' של הזיכרון הקצר". בין הטקסטים, טקסטים משפטיים שנועדו להכשיר ולהצדיק פעולות צבאיות בקרב אוכלוסייה אזרחית.

היצירה בוחנת איך האחר, בדמותו של הרופא, פולש לתודעה הקולקטיבית הישראלית. 

היצירה המשיכה והציגה בתיאטרון תמונע עד יוני 2012.

יוצרים ומבצעים
--------------

* עיבוד וביצוע: נעמי יואלי וגליה יואלי.
* עיצוב: הדס עפרת.
* מוזיקה: יוסי מר-חיים.
* תאורה: אורי רובינשטיין.
* סאונד ארט וייעוץ וידאו: אילת לרמן.
* תלבושות: וליה פירטינוף.
* ייעוץ סאונד: דודו שביט.
* הפקה ושירה: רויטל מלכה.

קישורים חיצוניים
----------------

* באתר הבמה
* באתר עכבר העיר
* יצחק לאור, שתי נשים, שלוש בנות, באתר הארץ, 31 במאי 2012
* טל פרי, תיאטרון "נפיץ - תיירות מלחמה", באתר גלובס, 6 בדצמבר 2011
* יואב איתמר, שיחה עם גליה ונעמי יואלי, יוצרות ההצגה נפיץ(הקישור אינו פעיל), באתר MySay, ‏18 באוקטובר 2011
* צבי גורן, עכו 2011 – כיבוש, גירוש וכוח, באתר הבמה, 18 באוקטובר 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  "מיין ג'רוזלם" היא הזוכה הגדולה בטקס קיפוד הזהב, באתר עכבר העיר, 2 בנובמבר 2012
דוד טַנֵה
**דוד טַנֶה** (3 ביוני 1909 – 20 ביוני 1973) היה המנכ"ל הראשון ומקימו של משרד השיכון, וכן עסקן בכיר בסוכנות היהודית. שמו של טנה נקשר הן להקמת המעברות והן להיקף הגדול של בניית השיכונים בשני העשורים הראשונים לקיום מדינת ישראל, כולל השבחים שניתנו למפעל גדול זה וכולל הביקורות שנמתחו עליו.

ביוגרפיה
--------

דוד טנה, מימין, בעת הנחת אבן הפינה לשכונה ערבית חדשה בואדי ג'וזדוד טנה, מימין, בעת הנחת אבן הפינה לשכונה ערבית חדשה בואדי ג'וז
טנה נולד במילהיים שבגרמניה לישראל ולפרלה לבית אַקֶר. בגיל 18 יצא ללימודים אקדמיים בברלין, למד כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטת ברלין וכדי להכין את עצמו לעלייה לארץ ישראל, למד בנוסף גם ניהול חוות חקלאיות. בתקופת לימודיו כיהן כמזכיר תנועת "החלוץ" בברלין.

עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, עלה טנה לארץ ישראל והתיישב בחיפה, שם החל לפעול במסגרת הסוכנות היהודית כנציג המחלקה הגרמנית בחיפה, והיה מקורב למקימת עליית הנוער, הנרייטה סאלד. בשנות המלחמה סייע בקליטת הפליטים היהודים שהצליחו לברוח מאירופה. טנה היה מזכיר התאחדות עולי גרמניה בחיפה וסגן בוועד ההנהלה של ועד הדר הכרמל.

במקביל היה טנה חבר במוסדות שונים של "ההגנה", ובתקופת מלחמת העצמאות היה חבר בוועדה שפעלה לפתרון בעיות של משפחות שנאלצו לפנות את בתיהן בגלל המלחמה. עם קום המדינה מונה לאחראי במשרד האוצר על הארגון, האחזקה והאכלוס של הרכוש הנטוש שהותירו אחריהם פליטים ערבים. בשנת 1952 חזר לסוכנות, ומונה למנהל מחלקת הקליטה בסוכנות היהודית, שקלטה אז את העלייה ההמונית.

בשנת 1953 התבקש טנה על ידי שרת העבודה דאז, גולדה מאיר, לקבל על עצמו את ניהול אגף השיכון במשרד העבודה. בשנת 1959, כאשר הפך אגף השיכון למשרד ממשלתי נפרד, מונה טנה למנכ"ל הראשון של משרד השיכון. בתפקיד זה כיהן עד 1969, עת פרש כדי לכהן כיו"ר מועצת המנהלים של בנק טפחות. פעילותו בתחום השיכון כללה בשנים הבאות גם חברות בדירקטוריונים של חברות העוסקות בתחום, ביניהן חברות עמידר והכשרת היישוב. במשך שנים כיהן כנציג המדינה בוועדה הכלכלית של האו"ם.

היה נשוי להלגה יעקב עד למותה (כחודש לפני מותו), ואב לשלושה ילדים. נפטר ביוני 1973, ונקבר בבית העלמין קריית שאול.

על שמו של טנה קרויה כיכר עירונית בירושלים, שכונה בכרמיאל וכן היישוב טנא עומרים בהר חברון.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלי אייל, דוד טנה - קומבינאטור השיכונים, הארץ, 13 במרץ 1959
* מידע על דוד טנה בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  תאריך הלידה המדויק ע"פ Harry Schneiderman and Itzhak J. Carmin (eds.), *Who's who in world Jewry*, 1972,‏ עמ' 901; תאריך הפטירה המדויק ע"פ דף הנפטר באתר "חברה קדישא" ת"א-יפו והמחוז.
2. ↑  אלי אייל, דוד טנה - קומבינאטור השיכונים, הארץ, 13 במרץ 1959
3. ↑  עולי גרמניה בחיפה, דבר, 3 במרץ 1937
4. ↑  בהדר הכמרל, דבר, 3 באוגוסט 1937
5. ↑  מצוקת בתי המלון שהוחרמו, הצופה, 29 ביולי 1948
6. ↑  אריאל ויינשטיין, ד. טנה מנכ"ל משרד השיכון עומד להגיש את התפטרותו, מעריב, 11 בדצמבר 1969
7. ↑  בנק טפחות מגלה טפח ואף טפחיים, דבר, 30 בספטמבר 1970
8. ↑  מת דוד טנה, דבר, 21 ביוני 1973

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309262005171
* ISNI: 0000 0000 6815 3303
* VIAF: 97225369
* WorldCat: viaf-97225369

 |
**פוספין** (לעיתים מכונה **פוספאן** או **פוספאמין**, על-פי מונחון IUPAC) הוא שם שכיח לגז **זרחן מימני**.

תכונות
------

הפוספין הוא גז חסר צבע ודליק, בעל נקודת רתיחה של מינוס 88 מעלות צלזיוס בלחץ סטנדרטי. הפוספין הטהור חסר ריח, אך לפוספין המסחרי יש ריח של שום או של דגים מקולקלים, שמקורו בגז הדיפוספין (P2H4) המוסף אליו כדי לסייע בזיהויו ובהתגוננות מפניו במקרה של דליפה.

לפוספין קוטביות נמוכה ולכן מסיסותו במים קטנה, הוא מסיס בממסים אורגנים.

מייצרים פוספין בתגובת דיספרופורציונציה ביו זרחן לבן לאשלגן הידרוקסידי

{\displaystyle {\ce {P\_4 + 3KOH +3H\_2O -> PH\_3 +3KH\_2PO\_2}}}

שימושים
-------

גז הפוספין רעיל ביותר, ומשכך משמש בעיקר להדברת מזיקים. לצורך ההדברה משתמשים בטבליות המכילות אלומיניום פוספיד (AlP), סידן פוספיד (Ca3P2) או אבץ פוספיד (Zn3P2) חומרים אלו מתפרקים בחשיפה ללחות האוויר (או לנוזלים במערכת העיכול של מכרסם) ומשחררים פוספין גזי. 

למשל, פרוק אבץ פוספיד:

{\displaystyle Zn\_{3}P\_{2}+6H\_{2}O\Rightarrow 2PH\_{3(g)}+3Zn(OH)\_{2}}

בעקבות הפסקת השימוש במתיל ברומיד נותר הפוספין כחומר הנפוץ ביותר להדברה באידוי כיוון שפעולתו מהירה והוא אינו משאיר שיירים במוצרים. בכמה מקומות באסיה התגלו מזיקים שפיתחו עמידות גנטית לפוספין 

לפוספין שימושים חשובים במיקרואלקטרוניקה ובתעשיית המוליכים למחצה. הוא משמש כמקור לזרחן לצורך של אילוח (זיהום) של סיליקון ולצורך גידול של מוליכים למחצה מרוכבים כגון אינדיום פוספיד (InP) גליום פוספיד (GaP) ועוד.

  

### סכנות ואמצעי זהירות

בגלל הרעילות הרבה של הפוספין נקבעו לו כללי שימוש האוסרים על שימוש בו באזורים בהם נמצאים בני אדם. בינואר 2014 אירעה תאונה חמורה במהלכה נפגעו שישה בני משפחה בירושלים מפוספין ששימש באופן בלתי חוקי להדברה בתוך ביתם, ושתיים מבנות המשפחה נפטרו. בעקבות זאת, גובשו כללי בטיחות מחמירים יותר לגבי הרשאים לקנות חומרים הכוללים פוספין.

באטמוספירה של נוגה
------------------

בספטמבר 2020 פורסם מאמר במגזין Nature Astronomy ולפיו על פי ממצאים ספקטרוגרפיים קיים פוספין באטמוספירה של נוגה. החומר נחשב תוצר של תהליכים ביולוגיים שכנראה אינם אפשריים על פני נוגה. המאמר העלה השערה שמקור הפוספין הוא יצורים חד-תאיים באטמוספירה של נוגה, הרחק מפני השטח הלוהטים והיבשים. פרסומים מאוחרים יותר הטילו ספק בהשערה זו ואף באיכות הנתונים שהובילו אליה, וייתכן שהחומר שזוהה אינו פוספין אלא גפרית דו-חמצנית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פוספין** בוויקישיתוף
* פוספין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  חומר הדברה הושאר בבית, שתי אחיות מתו, באתר ynet, 22 בינואר 2014
2. ↑  בג"ץ 959/17 אדם טבע ודין נ' משרד החקלאות ואחרים, ניתן ב־1 בינואר 2018
3. ↑  אי-פי, חוקרים גילו סימנים אפשריים לקיום חיים באטמוספירה של כוכב נוגה, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2020
4. ↑  Plait, Phil. "Update: Life Above Hell? Serious Doubt Cast on Venus Phosphine Finding". נבדק ב-26 באוקטובר 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה)
5. ↑  "Purported phosphine on Venus more likely to be ordinary sulfur dioxide". *ScienceDaily* (באנגלית). נבדק ב-2021-02-03.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 00576134
* NKC: ph120291

 |
**אלכסנדר וסילייביץ' סמסונוב** (ברוסית: **Алекса́ндр Васи́льевич Самсо́нов**;‏ 2 בנובמבר 1859 - 29 באוגוסט 1914), היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית שהקריירה הצבאית שלו הסתיימה באופן טרגי בתחילת מלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה
--------

סמסונוב נולד במחוז חרסון, כיום באוקראינה, בגיל צעיר סיים בית ספר צבאי בקייב והשתתף במלחמה העות'מאנית רוסית (1877–1878). לאחר המלחמה למד באקדמיה הצבאית בסנקט פטרבורג והחל לטפס בדרגות ובתפקידים צבאיים.

במרד הבוקסרים בשנת 1900 פיקד על יחידת פרשים. הוא השתתף כמפקד בריגדת פרשים במלחמת רוסיה–יפן (1904–1905) והסתכסך קשות עם עמיתו, גנרל פאול פון רננקמפף בהאשימו אותו בחוסר הגשת עזרה ליחידתו.
ב-1906 מונה למפקד הצבאי של מחוז ורשה וב-1909 מונה למושל מחוז טורקיסטן.

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה סמסונוב למפקד הארמייה השנייה. ביחד עם פון רננקמף, מפקד הארמייה הראשונה פלש לפרוסיה. בתחילה נחל הצלחה והגנרל הגרמני מקסימיליאן פון פריטוויץ הורה על נסיגה של הצבא הגרמני עד לויסלה ולמעשה הסכים לוותר על פרוסיה. הוא הודח ובמקומו הוזעקו לחזית הגנרלים פאול פון הינדנבורג ואריך לודנדורף. הם הצליחו ליירט את כל ההודעות הרוסיות ונוכחו לדעת שאין שיתוף פעולה בין סמסונוב ורננקמפף.

ב-22 באוגוסט 1914 החל הקרב ליד העיירה טננברג. למרות שסמסונוב היה בעדיפות מספרית על הגרמנים הוא לא הבחין שהוא נכנס למלכודת. הארמייה השמינית הגרמנית סגרה על צבא סמסונוב והחלה להשמידו. רק 10,000 הצליחו לפרוץ את המצור. השאר נהרגו, נפצעו או נשבו.

סמסונוב שידע שעליו לתת את הדין בפני הצאר ניקולאי השני, לא היה יכול לעמוד בכך. הוא יצא ליער ליד מפקדתו וירה בעצמו.

בשנת 1916 העבירו הגרמנים את גופתו לרוסים באמצעות הצלב האדום.

קרב טננברג והתאבדותו של סמסונוב מתוארים בספרו של אלכסנדר סולז'ניצין, **אוגוסט 1914**.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אלכסנדר סמסונוב** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb17056743t (data)
* GND: 118999079
* ISNI: 0000 0000 5540 0475
* LCCN: nr90009762
* NKC: jn20020521004
* NLP: a0000003341768
* VIAF: 74653607
* WorldCat: lccn-nr90009762

 |
**הבורסה לניירות ערך בטוקיו** (ביפנית: **東京証券取引所**) היא בורסה לניירות ערך הממוקמת בטוקיו, בירת יפן. נכון לדצמבר 2015, הייתה הבורסה בעלת שווי שוק של 5 טריליון דולר אמריקני, מה שהופך אותה לבורסה השלישית בגודלה בעולם לאחר ארצות הברית וסין. המבנה שלה ממוקם באזור העסקים של רובע צ'ואו (Chūō) בטוקיו.

היסטוריה
--------

הבורסה הוקמה ב-15 במאי 1878, והמסחר בה החל ב-1 ביוני של אותה שנה. ב-1943 אוחדו עשר הבורסות ברחבי יפן עם הבורסה של טוקיו ליצירת בורסה יפנית אחת. ב-1945, לאחר ההפצצה בנגסאקי שהתרחשה לקראת סיום מלחמת העולם השנייה, פסק זמנית המסחר בבורסה לצורך ארגון מחדש. הבורסה נפתחה מחדש ב-16 במאי 1949. מ-1983 חלה האצה חסרת תקדים בפעילות הבורסה, וב-1990 היו 60% מההון בשוק המניות העולמי מושקעים בבורסה זו, מה שהפך אותה לגדולה בעולם. לאורך שנות ה-90 של המאה ה-20 חלה ירידה תלולה בפעילותה ובדירוגה, אך היא עדיין נחשבת כיום כשלישית בגודלה בעולם.

בניגוד לשאר הבורסות בכל העולם, אשר לאחר כל מפולת כלכלית הן חוזרות לאחר כמה שנים לשיא חדש, מדד ניקוי 225 הגיע לשיאו בשנת 1990 אך מאז הוא נפל בצורה חדה ולא הצליח ליצור שיא חדש. נכון לשנת 2022 המדד נמצא ברמה נמוכה של למעלה משלושים וחמישה אחוז מהשיא ההיסטורי שנקבע בשנת 1990.

מדד ניקיי 225 ומדד TOPIX הם מדדי בורסה מובילים בבורסה לניירות ערך בטוקיו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הבורסה לניירות ערך בטוקיו** בוויקישיתוף
* הבורסה לניירות ערך בטוקיו, ברשת החברתית אינסטגרם
* אתר האינטרנט הרשמי של הבורסה לניירות ערך בטוקיו
* הבורסה לניירות ערך בטוקיו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

* Tokyo Exchange Struggles With Snarls in Electronics,‏ 13 בדצמבר 2005, הניו יורק טיימס

| כלכלת יפן |
| --- |
| כלכלת יפן • ין יפני |
| מדיניות | המדיניות הפיסקלית והמוניטרית של יפן • יפן המגניבה | בניין הבורסה לניירות ערך בטוקיו |
| מוסדות | משרד האוצר • משרד הכלכלה, המסחר והתעשייה • הוועדה לסחר הוגן • הסוכנות לשירותים פיננסיים • בנק יפן • הבורסה לניירות ערך בטוקיו |
| חברות מובילות | טויוטה (8) • יפן פוסט הולדינגס(אנ')‏ (9) • Nippon Telegraph and Telephone(אנ')‏ (31) • היטאצ'י (40) • הונדה (45) • פנסוניק (50) • סוני (73) • טושיבה (89) • מיצובישי (125) • AEON (אנ')‏ (133) • קנון (204) • שארפ (253) • סופטבנק (אנ')‏ (257) • סוזוקי מוטור (316) • חברת הרכבות של מזרח יפן‏ (323) • מאזדה (357) |
| ערכים נוספים |
|  | שערוריית Recruit • קנבן • קאיזן • כלכלת טוקיו |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* CiNii: DA00397323
* GND: 277299-1
* ISNI: 0000 0001 2293 4750
* LCCN: n82094866
* NDL: 00306053
* NLA: 35093878
* VIAF: 143090342
* WorldCat: lccn-n82094866

 |
**Loeb Classical Library** (לוֹבּ קלאסיקל לייבררי, בראשי תיבות *LCL*) הוא שמה של סדרת ספרים בהוצאת אוניברסיטת הרווארד, הכוללת תרגומים לאנגלית של יצירות מן הספרות היוונית והרומית. הספרים ערוכים עמוד מקור (יווני או לטיני) מול עמוד תרגום.

הוגה הסדרה היה ג'יימס לוֹבּ (James Loeb). עורכי הכרכים הראשונים היו פֵּייג' וקֶפּס (T. E. Page & W. H. D. Rouseand Edward Capps). הסדרה יצאה לאור על ידי William Heinemann and company בשנת 1919 כשכבר אז הוחל הנוהג הקיים עד היום ולפיו הטקסט היווני עטוף בכריכה ירוקה ואילו הטקסט הלטיני עטוף בכריכה אדומה. מאז נוסף מספר רב מאוד של כותרים חדשים, ואילו התרגומים המוקדמים הוגהו פעמים אחדות. בשנים האחרונות הדבר כלל הסרתה של צנזורה ספרותית מאת העורך שהייתה נהוגה בעבר, על פי רוב מדובר בהסתרתה של התייחסות הומוסקסואלית בטקסטים. הרווחים מההוצאות ממשיכים לממן מלגות לסטודנטים לתארים מתקדמים באוניברסיטת הרווארד.

לוב קלאסיקל לייבררי אינה מיועדת למחקר רציני, מכיוון שיש בה מיעוט של הערות שוליים, היא גם אינה מיועדת לקורא הרגיל – יכולתם של המתרגמים לכתוב בצורה יפה ובשטף נפגמת תכופות בשל הצורך לשמור שתרגומם יהיה מדויק ככל האפשר ותואם למה שנכתב במקור.

וירג'יניה וולף כתבה ב-1917 (ב-Times Literary Supplement):
"לוב קלאסיקל לייבררי", בה יש טקסט יווני או לטיני בצד אחד וטקסט אנגלי בצד שני, היא מתנה נפלאה... ההוצאה של הסדרה היא הכרה בקיומו של החובב, ובמידה רבה היא נעשית בצורה הגונה... לא נותנים מספיק את הדעת לקושי ביוונית, ייתכן שהדבר נובע בעיקר מפני שהסירנות המפתות אותנו למים המסוכנים הללו הן בדרך כלל מלומדים ששכחו... מהם הקשיים הללו. אבל בשביל החובב הרגיל הם ממשיים מאוד וגדולים מאוד, ועלינו לשקול את הדברים על מנת להכיר בעובדה הזו ולהבין שלעולם לא נהיה עצמאיים בעזרת הלב שלנו.

הוצאת אוניברסיטת הרווארד לקחה על עצמה את הוצאת הסדרה בשנת 1989 ובשנים האחרונות יוצאים מחדש ארבעה או חמישה כרכים חדשים שעברו עריכה מחודשת מדי שנה.

בשנת 2001 הרווארד החלה להוציא סדרת ספרים שלישית בפורמט זהה. The I Tatti Renaissance Library כוללת יצירות מופת מתקופת הרנסאנס בלטינית עם תרגום לאנגלית, צורת הכריכה דומה לזאת של "לוב קלאסיקל לייבררי", אך צבעה כחול. Clay Sanskrit Library מעוצבת לפי המתכונת של "לוב קלאסיקל לייבררי".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Loeb Classical Library** בוויקישיתוף
* אתר הוצאת הספרים
בפלאוקלימטולוגיה, **סמן** (באנגלית: **Proxy**) הוא מאפיין אקלים פיזיקלי שהשתמר לאורך תקופה ממושכת, שניתן להתחקות אחר אופני השינוי בו לאורך תקופה, וזאת באמצעות אמצעי מדידה מטאורולוגיים. סמנים מאשרים למדענים להתחקות אחר תנאי אקלים ששררו על פני תקופה ממושכת של תולדות כדור הארץ. תיעוד אקלים אמין בממדים עולמיים החל רק בשנות ה-1880, וסמנים הם האמצעים היחידים העומדים לרשות מדענים על מנת להתחקות אחר דפוסי אקלים שהתקיימו לפני שהחל התיעוד הישיר של נתוני אקלים.

דוגמאות של סמנים כוללות ליבות קרח, תיארוך באמצעות טבעות עצים, פלינולוגיה, קידוחים (אנ'), אלמוגים, משקעים והתחקות אחר עקבות פחמן בתצורות סלעי מערה (אנ'). אופי הגריעה או שיעור הגדילה וההצטברות של חומרי הסמן מושפעים מתנאי האקלים שהתקיימו בעת היווצרותם של החומרים או גדילתם. סמנים יכולים לאפשר התחקות אחר שרידים כימיים שנוצרו על ידי שינויי אקלים, כגון כמויות של איזוטופים מסוימים. 

סמנים מסוימים, כגון בועות גז שנלכדו בקרח, מאפשרות לגלות שרידים לאטמוספירות קדומות ולמדוד שרידים אלה באופן ישיר, וכך לספק היסטוריה של התנודות העונתיות והרב-שנתיות באטמוספירה של כדור הארץ. כדי לספק תוצאות מדויקות יותר, לוודא את דיוק הקריאה ואימות הנתונים ההיסטוריים, מתבצע תהליך מתמשך של השוואת נתונים צולבת בין מספר סמנים שונים.

חוקרים משתמשים בסמנים כדי להבנות מסדי נתונים לגבי טמפרטורות, מסדי נתונים שמשתרעים על תקופה ממושכת ומוקדמת יותר ממסדי הנתונים המסורתיים, המתבססים על תיעוד טמפרטורה ישיר. כך מאפשרים הסמנים דיון מושכל יותר בסוגיית ההתחממות העולמית. אופי הפיזור של תיעוד הסמנים אינו אחיד, ובחצי הכדור הצפוני יש תיעוד רב יותר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑   Bruckner, Monica. "Paleoclimatology: How Can We Infer Past Climates?"
2. ↑  Strom, Robert G. Hot house: global climate change and the human condition, 2007, p. 253, Copernicus Books, isbn=978-0-387-34179-8
3. ↑  "Climate Change 2001: 2.3.2.1 Palaeoclimate proxy indicators."
4. ↑  "Borehole Temperatures Confirm Global Warming Pattern."
**אלכסנדר ראסל בולינג** (באנגלית: **Alexander Russell Bolling**;‏ 28 באוגוסט 1895 – 4 ביוני 1964) היה לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה והמלחמה הקרה.

ביוגרפיה
--------

בולינג נולד ב-28 באוגוסט 1895 בפילדלפיה. הוא היה חניך באקדמיה הימית של ארצות הברית באנאפוליס מ-1915 עד 1916, אך הוא עזב את האקדמיה והתגייס לצבא ארצות הברית. הוא נשלח לצרפת במהלך מלחמת העולם הראשונה, שם פיקד על פלוגה של רגימנט הרגלים ה-4, הדיוויזיה ה-3. על פעולותיו ב-Boise-des-Nesles, בליל 14 ביולי 1918, זכה לוטננט משנה בולינג בצלב השירות המצוין על "חשיפת עצמו ללא הרף לירי גז ופגזים כבדים. על ידי מעבר ממחלקה אחת לאחרת".

קברו של לוטננט גנרל אלכסנדר ר. בולינג בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
לפני מלחמת העולם הראשונה, בולינג נשלח לפורט בליס, טקסס, שם רדף אחרי הבנדיט המקסיקני פנצ'ו וילה יחד עם לוטננט ג'ורג' פטון. לאחר המלחמה הוא הועלה לדרגת קפטן, בה החזיק במשך 12 שנים.

בולינג פיקד על דיוויזיית הרגלים ה-84 בזירה האירופית במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה, בולינג הועלה לדרגת לוטננט גנרל ב-1952 וקיבל את הפיקוד על הארמייה השלישית.

העיטורים של בולינג כללו את צלב השירות המצטיין, מדליית השירות המצוין של הצבא עם אשכול עלי אלון, כוכב הכסף, לגיון ההצטיינות, כוכב הארד ולב הארגמן.

עם פרישתו ב-1955, בולינג הקים את ביתו ב-Satelite Beach, פלורידה. הוא מת ב-4 ביוני 1964, ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.

בולינג היה אביו של מייג'ור גנרל אלכסנדר ר. "באד" בולינג ג'וניור, חמיהם של מייג'ור גנרל רודריק ות'ריל ולוטננט קולונל CL תומאס, וסבו של לוטננט קולונל רודריק ות'ריל ג'וניור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסנדר בולינג** בוויקישיתוף
* אלכסנדר בולינג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "Biography of Roderick Wetherill, Jr. at West Point alumni website". נבדק ב-15 בספטמבר 2011. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  Burial Detail: Bolling, Alexander R – ANC Explorer

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2009111798
* NARA: 10597531
* VIAF: 91175102
* WorldCat (עם VIAF): 91175102

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**עודד רוזנפלד** (נולד בשנת 1944) הוא שחיין, שחקן כדורמים, קפטן נבחרת ישראל ומאמן נבחרת ישראל בכדורמים שחקן כדוריד וסגל נבחרת ישראל בעבר, ייצג את ישראל בכינוסי הפועל, מכביות, אליפויות אסיה, אליפויות קדם אולימפיות, אליפויות עולם (בלגרד 1973, ברלין 1978) ושימש כיו"ר איגוד הכדורמים בהתאחדות לספורט בישראל (1991 - 1996).

ביוגרפיה
--------

רוזנפלד שיחק כדורמים בקבוצת הפועל קריית טבעון. בהמשך שיחק בקבוצת הפועל גבעת חיים.

בשנים 1963 - 1979 אימן רוזנפלד קבוצות כדורמים וכדוריד בליגה הלאומית. בין השנים 1967 - 1972 עבד כמורה לחינוך גופני בבתי ספר יסודיים, בחטיבת הביניים ובתיכון: בגבעת המורה, בעפולה, בבית הספר הריאלי בחיפה, הפנימייה הצבאית בית בירם, הפנימייה לנערים חוסים ויצו בחיפה ובית הספר התיכון חקלאי "עירון" בחדרה.

בשנת 1973 שיחר רוזנפלד בנבחרת ישראל שהתמודדה מול נבחרת איראן באיראן, על העפלה לטורניר אליפות העולם בכדורמים בבלגרד. נבחרת ישראל ניצחה בשניים מארבעת המשחקים, הפסידה אחד, ואחד סיימה בתיקו וכך עלתה לראשונה בתולדותיה לאליפות העולם בכדורמים. באליפות העולם הפסידה ישראל בכל שבעת המשחקים שקיימה וסיימה במקום 16 והאחרון. מאזן השערים שלה היה, בשלב הראשון: 6 - 49 (43-) ובשלב השני: 9 - 30 (21-).

באליפות העולם בכדורמים שנערכה בברלין, גרמניה (באותה העת מערב גרמניה) 1978 שימש רוזנפלד כקפטן נבחרת ישראל בכדורמים והיה השחקן המבוגר באליפות. הנבחרת סיימה במקום 16 והאחרון לאחר שהפסידה בשלושת משחקיה. מאזן השערים שלה היה: 4 - 24 (20-). בשלבים המוקדמים הנבחרת הישראלית שובצה לסדרת משחקים מול איראן שנערכו בישראל, והצליחה לזכות ולעלות לטורניר העולמי.

בשנים 1980–1984 שימש רוזנפלד מאמן נבחרת ישראל בכדורמים.

חייו האישיים
------------

משנת 1972 עבד רוזנפלד במכון וינגייט בתפקידים רבים. הוא בוגר תואר ראשון (1976) בפילוסופיה כללית ותואר שני (1981) בסוציולוגיה של החינוך, מאוניברסיטת תל אביב. בשנים 1978 - 1987 הוא ניהל את המגמה להוראת המדעים בחינוך הגופני ועבד כמרצה לסוציולוגיה של הספורט, מדריך פדגוגי ומורה לשחייה ולכדוריד. בשנת 1988 קיבל את הדוקטורט מאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1991 - 1996 שימש כיו"ר איגוד הכדורמים בהתאחדות לספורט בישראל, בשנים 1990 - 1992 ניהל את המחלקה להכשרת מאמנים בבית הספר למאמנים, במכון וינגייט. משנת 1992 ועד לשנת 2000 עמד בראש המגמה לבריאות הציבור במכללה לחינוך גופני במכון וינגייט ובשנים 2004 – 2011 שימש כיו"ר ארגון ספורט אקדמי במכללת וינגייט.

קישורים חיצוניים
----------------

* עודד רוזנפלד, באתר המכללה האקדמית בווינגייט
* נקבע סגל הכדורמים, מעריב, 19 ביולי 1964
* נבחרת הכדורמים יוצאת לתחרויות בגרמניה ובהולנד, דבר, 8 ביוני 1975
* עודד רוזנפלד (1944-), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלכס פרלסמן, גבעת חיים - בדרך לאליפות, מעריב, 12 באוגוסט 1979
2. ↑  אם לא ננצח את מצרים אין טעם חזור ארצה... מעריב, 7 במאי 1980

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007425976005171

 |
**ג'וזף מגווייר** (באנגלית: **Joseph Maguire**; נולד ב-14 באוגוסט 1951) הוא קצין בצי ארצות הברית שלאחר פרישה כיהן כמנהל המרכז הלאומי למלחמה בטרור וראש המודיעין הלאומי בפועל בתקופת דונלד טראמפ.

ביוגרפיה
--------

ג'וזף מגווייר נולד וגדל בברוקלין. בשנת 1974 הוא סיים קולג' במנהטן וקיבל תואר ראשון במדעים. לאחר סיום הלימודים הוא התגייס לצי ארצות הברית בו שירת בעיקר בפיקוד הלוחמה המיוחדת של צי ארצות הברית. הוא סיים קורס הניכה בשנת 1977. בשנת 1982 הוא התחיל לשרת בצוות-2 של אריות הים. בשנים 1992–1994 פיקד על הצוות. בשנים 1994–1995 מקווייר עבד באוניברסיטת הרווארד. לאחר סיום פרק זה הוא חזר לשרות ובשנים 1999–2001 היה סגן מפקד פיקוד הלוחמה המיוחדת של צי ארצות הברית. בשנת 2004 התמנה מגווייר למפקד הפיקוד במקום אלברט קאלנד. מגווייר סיים את התפקיד בשנת 2007 ומונה לסגן מפקד המרכז הלאומי למלחמה בטרור לנושאים תכנון אסטרטגי-אופרטיבי.

בשנת 2010 הוא פרש משרות בדרגת תת אדמירל (גנרל שלוש כוכבים). במהלך שרותו הוא קיבל את מדליית השירות המצוין של הצי, מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה (פעמיים), לגיון ההצטיינות (פעמיים), מדליית השירות הראוי לשבח של מחלקת ההגנה, מדליית השירות הראוי לשבח (פעמיים) ועיטורים רבים נוספים.

לאחר פרישה מהשרות מגווייר עסק בייעוץ לחברות שונות.

בשנת 2018 דונלד טראמפ מינה את מגווייר למנהל המרכז הלאומי למלחמה בטרור. בדצמבר 2018 המינוי אושר בסנאט של ארצות הברית.

ב-8 באוגוסט 2019 טראמפ הכריז שמגווייר ימונה לתפקיד ראש המודיעין הלאומי בפועל. זאת בעקבות התפטרותו של דן קואטס. בספטמבר 2019 נודע לוועדה של בית הנבחרים שמגווייר לא קידם טיפול בתלונה אנונימית בהקשר לשיחה בין טראמפ לוולודימיר זלנסקי, במהלכה טראמפ לכאורה הבטיח דברים לזלנסקי, על מנת לקדם חקירת האשמות שחיתות כנגד משפחתו של ג'ו ביידן, יריב פוליטי של טראמפ. הממשל ניסה למנוע הופעה של מגווייר מפני הוועדה שחקרה את פרשת טראמפ–אוקראינה. בסופו של דבר הוא העיד וקיבל חופש במסירת מידע. הוא הצהיר שפעל כשורה.

בפברואר 2020 טראמפ נזף במגווייר על כך שעובדיו דיווחו לחברי ועדת הקונגרס שלדעתם רוסיה ככל הנראה התערבה לטובת טראמפ בבחירות. ב-21 בפברואר 2020 מגווייר התפטר ובמקומו מונה ריצ'רד גרנל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'וזף מגווייר** בוויקישיתוף
* מאמרים על מגווייר

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ben Wicker, President Trump to Nominate Navy Vet Joseph Maguire to be Director of National Counterterrorism Center, WashingtonExec, ‏2018-06-25 (באנגלית אמריקאית)
2. ↑  Trump names counterterrorism chief as acting director of national intel. The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית אמריקאית)
3. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1195749562
* LCCN: no2019070100
* VIAF: 8468156991000161180007
* WorldCat: viaf-8468156991000161180007

 |
**שי-לי הירש** (נולדה ב-15 בספטמבר 1988) היא שחקנית ישראלית.

ביוגרפיה
--------

נולדה ברעננה וגדלה בבנימינה. לאחר שירותה הצבאי, למדה בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.

ב-2010 עלתה לשידור סדרת הדרמה של קשת, "חיים אחרים", בה גילמה את דמותה של אמונה חרות.

מאוחר יותר באותה השנה, עלתה לשידור הסדרה "חסמבה דור 3" ששודרה בערוץ HOT3 ובערוץ הילדים, שם גילמה את דמותה של רנן זהבי. הסדרה המשיכה לעונה שנייה בקיץ 2013.

בנוסף, שחקה בהצגה "מהומה רבה על לא דבר" של תיאטרון באר שבע שעלתה ב-2011, שם היא גילמה את הרו. ב-2011 שיחקה בהצגה "אמא שלו" של תיאטרון בית לסין, שם גילמה את ג'סיקה. באותה השנה שיחקה בהצגה "ארץ קליק" של תיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער, שם גילמה את גילי. על משחקה בהצגה זו זכתה שי-לי בשחקנית המצטיינת של 2011 מטעם פסטיבל חיפה הבינלאומי להצגות ילדים.

בנוסף, זכתה במקום השני בתחרות מלגות על שם עדי קמרי בשנת 2008.

ב-2016 שיחקה בסרטו הקצר של שחר שמאי "מנוטרל" לצד דניאל ליטמן.

קישורים חיצוניים
----------------

* שי-לי הירש, ברשת החברתית פייסבוק
* שי-לי הירש, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* שי-לי הירש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* צביה בלום, אני לחמנייה חמה וטרייה: ריאיון עם שי לי הירש, באתר nrg מעריב, 22 בדצמבר 2010
* מתן אברמוביץ', תכירו: הבנות שיחממו לכם את החורף, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  טל אימגור, חדשות הבמה: סשה דמידוב הוא דון ז'ואן, באתר עכבר העיר, 5 בדצמבר 2010
  
איתן בר יוסף, "המון רעש על לא כלום": שייקספיר בגרסת המאפיה, באתר עכבר העיר, 1 במרץ 2011
2. ↑  כרטיס שחקן באתר פרי כפרי
**אלן פוינדקסטר** (באנגלית: **Alan G. Poindexter**;‏ 5 בנובמבר 1961 – 1 ביולי 2012) היה טייס קרב ואסטרונאוט בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.

ביוגרפיה
--------

אלן פוינדקסטר נולד בפסדינה שבקליפורניה. אביו היה ג'ון פוינדקסטר, יועץ לביטחון לאומי בממשל רונלד רייגן. בשנת 1979 אלן פוינדקסטר סיים בית ספר ובשנת 1983 סיים לימודי תעודה. בהמשך הוא למד במכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה אותו סיים עם תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה בשנת 1986.

לאחר סיום הלימודים פוינדקסטר התגייס לצי ארצות הברית וסיים קורס טיס. הוא התחיל לשרת כטייס "F-14 טומקט" והשתתף במשימות מבצעיות במפרץ הפרסי. בשנת 1993 הוא התחיל ללמוד תואר שני בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים וסיים לימודים בשנת 1995. לאחר הלימודים הוא קיבל הסמכה של טייס ניסוי.

פוינדקסטר ביצע כ-4,000 שעות טיסה ב-30 מטוסים וביצע כ-450 נחיתות על נושאת מטוסים.

שירות בתחום החלל
----------------

בשנת 1998 פוינדקסטר נבחר לצוות אסטרונאוטים. הוא סיים קורס במרכז החלל ג'ונסון וביצע מספר משימות בצוות הקרקע.

פוינדקסטר היה אמור לטוס לחלל במסגרת משימה STS-120 אך היא נדחתה בעקבות אסון קולומביה. ביולי 2006 הוא טס לחלל כטייס במשימה STS-122 במעבורת החלל אטלנטיס (סטפן פריק היה מפקד צוות). המטרה העיקרית הייתה להביא לתחנת החלל הבין-לאומית מודול קולומבוס.

באפריל 2010 פוינקסטר היה מפקד צוות של משימת STS-131 של מעבורת החלל דיסקברי. ציוד מעבדה בעזרת המודול הלוגיסטי הרב תכליתי "לאונרדו". בנוסף, היא הביאה מבנה נשיאה רב תכליתי קל משקל לנשיאת ניסויים. משימה זו הביאה גם ציוד שישמש לתצפית על כדור הארץ מחלונות התחנה, כדי לעקוב אחר שינויי אקלים ונזקי מזג אוויר לגידולים חקלאיים. הסמליל של מערכת זו, המכונה WORF, מכיל את שמו של וורף, דמות מתוך מסע בין כוכבים, בשפת קלינגון. מתקן נוסף, המכונה MARES, מתוכנן לעקוב אחר השינויים בגופם של האסטרונאוטים כתוצאה מתנאי חוסר המשקל בחלל.

בדצמבר 2010 פוינקסטר פרש מנאס"א.

לאחר פרישה מנאס"א
-----------------

לאחר הפרישה פוינדקסטר מונה לתפקיד ניהולי בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים.

ביולי 2012 היה מעורב בתאונת אופנוע ים ונפטר בבית חולים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלן פוינדקסטר** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה
* ביוגרפיה באתר נסא"א

הערות שוליים
------------

1. ↑  Topic: STS-131/ISS 23: WORF (Klingon) patch, באתר collectSPACE,‏ 1 באפריל 2010
**דב אלבוקרק** (נולד ב-11 בדצמבר 1966) הוא רופא ישראלי, סגן מנהל קמפוס בילינסון של המרכז הרפואי רבין בפתח תקווה (אוקטובר 2020).

ביוגרפיה
--------

אלבוקרק נולד באיסטנבול, שבטורקיה, לד"ר מואיז אלבוקרק, רופא משפחה, וסוזי אלבוקרק, מזכירה רפואית. עלה עם משפחתו לישראל בשנת 1970. למד רפואה באוניברסיטת תל אביב במסגרת העתודה האקדמית, ולימודי ניהול מערכות בריאות (MHA) באוניברסיטת בן-גוריון. הוא מומחה ברפואת ילדים ובמינהל רפואי.

שימש כרופא ילדים בכיר במרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל וסגן מנהל בית החולים בילינסון. בשנים 2013 - 2014 היה עוזר רפואי למנכ"ל משרד הבריאות וריכז את הסדרת פרויקט שיתוף מידע (אופק) ואת תחום השיקום הרפואי ועמד בראש ועדה לבחינת פריסת אמבולנסים ביהודה ושומרון.

לימד במסלול "צמרת" – המסלול הצבאי ללימודי רפואה באוניברסיטה העברית ומאז 2014 במועצת הפקולטה לרפואה בבית-הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב.

תושב הוד השרון. נשוי לעו"ד דורית גרכט אלבוקרק, לשעבר מנכ"לית איקון מחקרים קליניים ישראל, ואב לשלושה בנים.

בין השנים 2014 ל-2020 ניהל את בית החולים השיקומי "רעות" בתל אביב.

שירות צבאי
----------

ד"ר אלבוקרק שירת בחיל הרפואה והגיע לדרגת אלוף-משנה. במהלך שירותו הצבאי ביצע תפקידים רבים, ובהם: מפקד רפואה פיקודי של פיקוד מרכז, וקצין רפואה אוגדתי של אוגדת יהודה ושומרון. במסגרת תפקידו כראש ענף מיון רפואי ורפואה תעסוקתית קידם דיגיטציה של ספר הפרופילים הרפואיים, יזם והוביל תהליכי שיתוף מידע רפואי בין קופות החולים לצה"ל בנוגע למועמדים לשירות ביטחון.

בשנת 2013, השתתף אלבוקרק במשלחת ההצלה של צה"ל לפיליפינים, לאחר אסון הטייפון יולנדה. הוא ניהל את מערך הילדים בבית חולים שדה של חיל הרפואה, במסגרתו טופלו כ-850 ילדים.

פרסים
-----

* פרס ראש אכ"א למצוינות (2013).
* פרס ראש אט"ל לפרויקט טכנולוגי (2012) על פרויקט שיתוף מידע רפואי בין קופות החולים לצה"ל.
* פרס ראש אט"ל לצוות שיפור מצטיין (2004).
* פרס למחקר מצטיין, החברה הישראלית לפדיאטריה קלינית (2003).
* מדריך מצטיין בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב (2003).

חברות בפורומים מקצועיים
-----------------------

* חבר במועצה הלאומית לשיקום.
* חבר במועצה הלאומית לגריאטריה.
* חבר בוועד איגוד מנהלי בתי חולים בהסתדרות הרפואית.

קישורים חיצוניים
----------------

* מנהל חדש במרכז הרפואי-שיקומי רעות, באתר NEWS1,‏ 31 באוגוסט 2014
* ראיון של ד"ר דב אלבוקרק בתוכנית הרדיו "כבוד העו"ד עם עורך הדין ליאור טומשין", רדיוס 100FM, ‏5 בדצמבר 2017
* ד"ר דב אלבוקרק, 100 רופאים לכל המדינה: מצבה העגום של רפואת השיקום על מצבה של רפואת השיקום בישראל, באתר ynet, ‏7 במאי 2018
* ד"ר דב אלבוקרק, המחסור ברופאים: מי יטפל באלפי החולים הזקוקים לשיקום?, על מחסור ברופאי שיקום וגריאטריה בישראל, באתר הארץ, 6 בדצמבר 2018
* הילה אלרואי, שיטת התקצוב האבסורדית המונעת מנפגעי שבץ את השיקום המגיע להם(הקישור אינו פעיל), "סטטוסקופ" - מוסף הבריאות של המהדורה המרכזית של ערוץ 10, 25 באוקטובר 2018
פירוש נוסף ערך זה עוסק בבלט של איגור סטרווינסקי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו פטרושקה (פירושונים).
ואצלב ניז'ינסקי בתלבושת ובעמידה של פטרושקה ואיגור סטרווינסקי
**פטרושקה** (ברוסית: **Петрушка**) הוא בלט הכולל 4 תמונות. את הכוריאוגרפיה למחזה חיבר מיכאיל פוקין ואת המוזיקה איגור סטרווינסקי שכתב את הלברית יחד עם אלכסנדר בנואה אשר עיצב גם את התלבושות והתפאורה.

מבנה הבלט
---------

### תפקידים ראשיים

3 מריונטות: פטרושקה, בלרינה ומורי, וכן קוסם זקן. המוזיקה מעמידה בפני הרקדנים והכוריאוגרף מקצבים מורכבים ומשתנים במהירות, ואתגר מחולי לא פשוט.
הנושא משולש יחסים: פטרושקה המופנם והמורי המוחצן רבים על ליבה של הבלרינה הבובתית. פטרושקה הוא בובה המגלה רגשות אנושיים.

### עלילה

**תמונה ראשונה**: יריד הקרנבל בכיכר בסנקט פטרבורג - המוזיקה מיטיבה לתאר את אווירת הקרנבל על שלל הקולות, הרקדנים ניצבים משתדלים לתת לכך ביטוי מחולי, קול תיפוף ונגינת חליל מסתורית מבשרים את כניסת הקוסם ותיאטרון הבובות שלו, עם היפתח מסך תיאטרון הבובות נגלים שלושה תאים ובהן שלוש המריונטות. המורי ופטרושקה מאוהבים בבלרינה, פטרושקה מקנא במורי ומתקיף אותו, הקוסם בניסיון להציל את המצב מסיים את ההצגה.

**תמונה שנייה**: חדרו של פטרושקה - פטרושקה נעול בחדרו כעונש על מעלליו, הדלת נפתחת והבלרינה נכנסת, פטרושקה מחזר אחריה באופן מגושם והיא עוזבת את פטרושקה למגינת ליבו.

**תמונה שלישית**: חדרו של המורי - המורי נעול אף הוא בחדרו אבל הוא אינו מתרגש ומשחק להנאתו באגוז קוקוס, הבלרינה נכנסת ומנסה להגביר את הערצתו אליה, פטרושקה נכנס בהפתעה ומאיים על יריבו, המורי רודף אחריו עם חרבו השלופה ופטרושקה מצליח להימלט בעור שיניו.

**תמונה רביעית**: חזרה לכיכר - חגיגות הקרנבל בכיכר נמשכות, כשלפתע פטרושקה נכנס ואחריו המורי הדוקר אותו למוות. המשטרה באה וחוקרת, אך הקוסם הזקן טוען ומדגים שזאת בסך הכל בובה. וכולם יכולים להתפזר, הקוסם גורר את הבובה חסרת החיים אל האוהל כאשר לפתע נראה חלקה העליון של בובת פטרושקה מעל הגג, כסמל לניצחון רוחה של דמותו של פטרושקה המריונטה הטראגית.

הופעה ראשונה
------------

ההופעה הראשונה נערכה בתיאטרון שאטלה בפריז 1911 על ידי להקת הבלט הרוסית של סרגיי דיאגילב. בתפקיד פטרושקה: ואצלב ניז'ינסקי, בתפקיד הבלרינה: תמרה קרסבינה, בתפקיד המורי: אלכסנדר אורלוף, ובתפקיד הקוסם הזקן: אנריקו צ'יקטי. על התזמורת ניצח פייר מונטה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פטרושקה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb13919983h (data)
* MusicBrainz work: cb04cba5-603f-4d40-b128-a7ae4a356197

 |
**אמא של ולנטינה** הוא סרט קולנוע ישראלי בבימוים של אריק לובצקי ומתי הררי, שיצא לבתי הקולנוע בישראל בשנת 2008.

הסרט מבוסס על הנובלה "אמא של ולנטינה", הלקוחה מתוך הספר "נשים מתוך קטלוג", פרי עטה של סביון ליברכט ועוסק בעובדים זרים. התסריטאים הם אילנה וייזר-סנש ואריק לובצקי. הסרט דובר ברובו פולנית.
הסרט הופץ בצרפת ובארצות הברית.

תקציר העלילה
------------

הסרט מספר על פולה ניצולת שואה מפולין שמגייסת לעזרתה את ולנטינה, עובדת זרה צעירה. בדרך מקרה שמה של העובדת הזרה הוא גם שמה של חברתה הקרובה של פולה מילדות. היחסים בין השתיים מתהדקים, ומציפים אצל הישישה זיכרונות מודחקים מתקופת המלחמה. פולה, הרואה בוולנטינה שיקוף טרגי של חייה, הופכת תלויה בה, למרות התנגדותם של בנה ומכריה היא משתוקקת לאמצה לה לבת. היא מאלצת את הנערה לשמוע הרהורים על המוות, ומנסה לברר את התייחסותה בכל הנוגע למאורעות המלחמה. הצעירה הופכת קורבן למסע האשמה של פולה, נתקפת בהלה מהאינטנסיביות של הקשר, ומהאובססיה הגוברת של גבירתה. היא מנסה להתרחק ומתחננת לפולה שתניח לה. אולם הלחץ מתגבר, פולה מבלבלת מציאות והזיה, והסוף הטרגי הוא בלתי נמנע.

פסטיבלים וסרטים
---------------

הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בקטגוריית הסרט הישראלי בפסטיבל הסרטים היהודי של ברלין 2009. הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2008 ובפסטיבלים בהונג קונג, יפן, צרפת, לוס אנג'לס, לונדון ועוד.

אתל קובנסקה הייתה מועמדת לפרס השחקנית הראשית וסילביה דרורי הייתה מועמדת לפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר, בפרס אופיר 2009.

שחקנים
------

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
| אתל קובנסקה | פולה |
| סילביה דרורי | ולנטינה |
| יוסי אולו | שלמה, בנה של פולה |
| רות סגל | פרידל |
| אייל כהן | מושיקו, נהג המונית |

קישורים חיצוניים
----------------

* "אמא של ולנטינה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "אמא של ולנטינה", באתר AllMovie (באנגלית)
* "אמא של ולנטינה", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "אמא של ולנטינה", באתר אידיבי
* "אמא של ולנטינה", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* אמא של ולנטינה באתר קרן הקולנוע הישראלי
* אמא של ולנטינה באתר עכבר העיר
* שחר עמית, ‏אמא של ולנטינה - "פספוס מאכזב", באתר "סרט"
* נירית אנדרמן, כוכבת הסרט אמא של ולנטינה הפתיעה אפילו את במאים, באתר הארץ, 2 בפברואר 2012
* הסרט הישראלי, "אמא של ולנטינה", הוא זוכה פרס הסרט הטוב ב: Berlin Jewish Film Festival, באתר iwomen, ‏13 ביולי 2009
* אמיר בוגן, מתי הררי ואריק לובצקי: ההורים של ולנטינה, באתר ynet, 14 בפברואר 2012

הערות שוליים
------------

1. 1 2  מתן שירם, ‏דרוש קהל: אכזבה מהכנסות הסרטים הישראליים ב-2012, באתר גלובס, 8 בפברואר 2013
**גאבור בורונדי** (בהונגרית: **Gábor Böröndi**; נולד ב-6 באפריל 1971) הוא פילדמרשל משנה בצבא הונגריה, המשמש מאז אפריל 2023 כמפקד (מקביל לרמטכ"ל) של כוחות ההגנה ההונגריים.

ביוגרפיה
--------

בורונדי נולד בקאפושוואר ב-6 באפריל 1971, וב-1988 התגייס לצבא הונגריה. הוא עבר הכשרה כקצין חרמ"ש, וב-1992 מונה למפקד מחלקה בבריגדת חיל הרגלים המשוריין ה-26. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה ואז למפקד גדוד. ב-1997 הועבר למטה הדיוויזיה הממוכנת ה-4. במקביל לקריירה הצבאית שלו, הוא למד משפטים באוניברסיטת מישקולץ וב-2001 הוסמך כעורך דין. בין 2002–2003 הוא נשלח למשימות שמירת שלום ברחבי העולם, והוצב בקפריסין, אפגניסטן ובוסניה והרצגובינה. לאחר מכן שרת במשרד ההגנה ושימש כראש מחלקת התכנון. ב-2006 הוא מונה לסגן מפקד בריגדת הרגלים ה-5 (אישטוואן בוצ'קאי) בדברצן. ב-2008 נשלח ללמוד במכללת נאט"ו להגנה ברומא. ב-2009 חזר להונגריה, ומונה למפקד בריגדת הרגלים ה-5. הוא היה באותה תקופה הבריגדיר הצעיר ביותר בצבא ההונגרי. בשנת 2013 הוא מונה למפקד זרוע היבשה של הצבא ההונגרי. בשנת 2018 מונה לסגן מפקד כוחות ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) וב-3 ביוני 2021 מונה כנציג הונגריה בוועדה הצבאית של נאט"ו. ב-27 באפריל 2023, בעקבות פיטוריו של רומולוס רוסין-סנדי, הוא מונה למפקד כוחות ההגנה.

קישורים חיצוניים
----------------

* גאבור בורונדי באתר נאט"ו

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Széles körű tapasztalatokkal rendelkezik az új vezérkari főnök" - itt a szakértői elemzés
2. ↑  ביוגרפיה באתר נאט"ו
3. ↑  Leváltotta a vezérkari főnököt Novák Katalin
**מייקל קואוטס** (בשם מלא באנגלית: **Michael Lloyd Coats**;‏ נולד ב-16 בינואר 1946, סקרמנטו) הוא טייס קרב אמריקאי ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.

קורות חיים
----------

מייקל קואוטס נולד בעיר סקרמנטו שבמדינת קליפורניה. לאחר סיום בית הספר הוא למד באקדמיה הימית של ארצות הברית וסיים אותה בשנת 1968 עם תואר ראשון במדעים. בשנת 1977 קואוטס קיבל תואר שני בניהול מדע מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ובשנת 1979 תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים. 

בספטמבר 1969 קואוטס החל קורס טיס. הוא קיבל הסמכה כטייס "ווט A-7 קורסייר II" והוצב בנושאת מטוסים Kitty Hawk. בתקופה זו הוא ביצע 315 טיסות מבצעיות במלחמת וייטנאם.
בהמשך הוא חזר לארצות הברית והיה מדריך טיס וטייס ניסוי. בין היתר הוא היה חבר בצוות שבדק מטוסים מדגים "דאגלס A-4 סקייהוק".

שרות בתחום החלל
---------------

בשנת 1978 קואוטס נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא היה בצוות קרקע של מספר משימות. בשנת 1984 הוא השתתף במשימת STS-41-D כטייס במעבורת החלל דיסקברי בטיסטה הראשונה. בפברואר 1985 הוא מונה למפקד צוות STS-61-H שבוטלה בעקבות אסון צ'לנג'ר. במשימת STS-29 בשנת 1989 קואוטס היה מפקד צוות. בשנת 1991 הוא טס לחלל בפעם השלישית והיה מפקד משימה STS-69 על סיפון מעבורת החלל דיסקברי.

לאחר פרישה מנאס"א
-----------------

בשנת 1991 קואוטס פרש והחל לעבוד בחברות פרטיות שקשורות לתעשיית החלל לרבות לוקהיד מרטין. בשנת 2005 הוא מונה למנהל מרכז החלל ג'ונסון וכיהן בתפקיד עד לשנת 2012.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מייקל קואוטס** בוויקישיתוף
* קורות חיים
* ביוגרפיה
* ראיונות של מייקל קואוטס
בניין בית הספר
**גימנסיה על שם פרנץ פלדש** (בהונגרית: **Földes Ferenc Gimnázium**) ‏ הוא בית ספר במישקולץ, הונגריה, שהוקם בשנת 1640.

היסטוריה
--------

בית ספר הנוכחי נוסד שנת 1953 על ידי איחוד בין שני בתי ספר. המוסד הנוכחי נחשב לצאצא של בתי ספר אלו.

בשנת 1560 במישקולץ הוקם בית ספר תיכון פרוטסטנטי. בשנת 1731 הוא עבר לפיקוח של הכנסייה הקתולית ללא שינוי שמו. בשנת 1755 לבית הספר הובטח מימון ממשלתי ובכך היה ניתן להמשיך את פעילותו. לאור המימון הממשלתי ולמרות השתייכות דתית, בבתי ספר למדו גם יהודים דוגמת איגנץ שוגאר. בשנת 1944 לאחר הכיבוש הגרמני הבניין עבר לשליטתם. הוא חזר להיות בית ספר בשנת 1946. כיום בניין בית הספר מהווה חלק של המוזיאון העירוני.

בית ספר קתולי נוסד בשנת 1729 על ידי פרנציסקנים. תחילה הוא פעל בבניין קטן ומפעם לפעם עבר לבניין אחר. בשנת 1886 בית ספר עבר לבעלות המדינה ולשמו התווסף תוספת "מלכותית". בשנת 1878 בעקבות שיטפון נפגעו ספרים רבים של ספריית בית הספר. בשנת 1911 הושלמה בניית בניין חדש. בשנים 1914–1916 הבניין שימש כבית חולים צבאי. בשנת 1936 למדו במוסד 946 תלמידים והוא הפך לבית ספר תיכון הגדול בהונגריה. במהלך מלחמת העולם השנייה שימש הבניין שוב כבית חולים צבאי. בשנת 1945 הבניין הוחזר לבית ספר, אך בשנת 1949 הבניין עבר לאוניברסיטה עירונית שהוקמה באותה שנה. 

בשנת 1953 הבניין הוחזר לבית הספר שאוחד עם בית ספר פרוטסטנטי ובית הספר החדש קיבל את השם "גימנסיה על שם פרנץ פלדש" שהיה פילוסוף הונגרי שנהרג בקרבות במהלך מלחמת העולם השנייה. למרות שפרנץ פלדש היה קומוניסט, שם בית הספר לא שונה עד היום.

החל משנת לימודים 1990/91 לימודים בבית ספר עברו למתכונת של שש שנים במקום ארבע שנים שהיה נהוג עד כה. בתחילת המאה ה-21 ליד הבניין הקיים הוקם אגף חדש בו הוקמו כיתות מיוחדות, אולם הספורט וספרייה. שדרוג הבניין הסתיים בשנת 2003.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גימנסיה על שם פרנץ פלדש** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של גימנסיה על שם פרנץ פלדש (בהונגרית)
**יוריס אייכמניס** (בלטבית: **Juris Eihmanis**;‏ נולד ב-15 בספטמבר 1954) הוא קולונל בדימוס בצבא לטביה. שימש לתקופה קצרה כמפקד המטה המשותף (מקביל לרמטכ"ל), לפני שנאלץ לפרוש בעקבות פרשת שחיתות.

ביוגרפיה
--------

אייכמניס נולד בריגה ב-15 בספטמבר 1954. הוא למד הנדסת רדיו במכון הפוליטכני בריגה עד 1984, ולאחר מכן עבד במפעל כימיקלים. לאחר התפרקות ברית המועצות הוא התגייס לצבא לטביה, ומונה למפקד גדוד. ב-1996 הוא מונה למפקד המשמר הלאומי. ב-8 ביולי 1998 הוא מונה למפקד המטה המשותף (מקביל לרמטכ"ל). הוא החזיק בתפקיד פחות מחצי שנה לפני שהתגלה שהשתמש בכספי ציבור לשיפוץ דירתו האישית. ב-10 בדצמבר 1998 הוא נאלץ לפרוש מהתפקיד. הוא עזב את הצבא ונפתח נגדו הליך פלילי. ב-2002 הוא נמצא אשם וחויב לפנות את הדירה ולשלם קנס של 30,000 לטס.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Eihmanis atzīst, ka dzīvokļa statusa mainīšana bija kļūda
2. ↑  Eihmanis visu mantu norakstījis sievai

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 7714153411807541700002
* WorldCat (עם VIAF): 7714153411807541700002

 |
קלף המרכבה משנת 1909
**המרכבה** הוא הקלף השביעי בארקנה הגדולה של קלפי הטארוט.
ברוב החבילות מתואר רכב צעיר עם שרביט או נשק הנוהג במרכבה שרתומה לזוג סוסים או ספינקסים שכל אחד מהם בעל מין וצבע שונה.

משמעות הקלף
-----------

הקלף מסמל קושי והתנגדות חיצוניים, כוחות מנוגדים שהאדם נתקל בהם ועוצרים את התקדמותו. קלף זה הוא קלף של התגברות על מכשולים וגיוס הכוחות המניעים בחייו של האדם על מנת להמשיך ולהתקדם. הקלף מצביע לרוב
על תוצאה חיובית, אך כזאת שתושג במאמץ ניכר.

יש הגורסים כי קלף המרכבה מייצג שלב במסע הרוחני בו האדם משיג מטרות, בעוד אחרים טוענים כי השיעור שקלף המרכבה בא ללמד הוא שאם האדם לא ינקוט פעולה וילחם על מה שחשוב ויקר לו, הוא יאבד אותו.

על פי ארתור אדוארד וייט, קלף המרכבה מסמל בין היתר השגחה עליונה, מלחמה ונקמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המרכבה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  הילה טארוט, **פשוטארוט**
2. ↑  קלף המרכבה בטארוט - פירוש, משמעויות ומסרים, באתר טאו TAO
3. ↑  Arthur Edward Waite, **The pictorial key to the tarot: being fragments of a secret tradition under the veil of divination**, Amer. ed, York Beach, ME: Samuel Weiser, Inc, 2000, מסת"ב 0-87728-218-8

| קלפי טארוט |
| --- |
| הארקנה הגדולה | השוטה, הקוסם, הכוהנת, הקיסרית, הקיסר, הכהן הגדול, הנאהבים, המרכבה, הצדק, הנזיר, גלגל המזל, כוח, התלוי, המוות, המיזוג, השטן, המגדל, הכוכב, הירח, השמש, יום הדין, העולם |
**ויטאוטאס יונאס ז'וקאס** (בליטאית: **Jonas Vytautas Žukas**;‏ נולד ב-1 ביוני 1962) הוא לוטננט גנרל ליטאי בדימוס. שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של ליטא בין השנים 2014–2019.

ביוגרפיה
--------

ז'וקאס נולד בקובנה ב-1 ביוני 1962. בין 1985–1991 למד בפקולטה להיסטוריה של אוניברסיטת וילנה. לאחר שליטא הכריזה על עצמאותה מברית המועצות, ז'וקאס הצטרף למחלקת ההגנה הלאומית, גוף זמני שבהמשך הפך למשרד ההגנה הלאומית. לאחר מכן הוא התגייס לצבא ליטא. בין 1992-1994 הוא למד באקדמיית הבונדסוור בהמבורג. ב-2001 הוא מונה לנספח הצבאי הליטאי בברלין. פרט לגרמניה, תחומי אחריותו כללו גם את אוסטריה, הולנד ולוקסמבורג. ב-2004 הוא מונה למפקד פיקוד ההכשרה של צבא ליטא. בין 2006–2007 הוא למד במכללת ההגנה של נאט"ו ברומא.

ב-23 באפריל 2008 הוא מונה למפקד כוחות היבשה של ליטא. ב-6 באוגוסט 2012 הוא נשלח לבריסל, ומונה לנציג ליטא בוועדות הצבאיות של נאט"ו והאיחוד האירופי. ב-24 ביולי 2014 הוא חזר לליטא ומונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). הוא סיים את הקדנציה שלו ב-25 ביולי 2019. עם פרישתו, הוא מונה ליועצו הצבאי של נשיא ליטא גיטנאס נאוסדה. כעבור מספר חודשים בלבד בתפקיד, הוא פרש לחיים פרטיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויטאוטאס יונאס ז'וקאס** בוויקישיתוף

* ויטאוטאס יונאס ז'וקאס באתר נאט"ו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 1389154260640224480009
* WorldCat (עם VIAF): 1389154260640224480009

 |