recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**נקמה יהודית** הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1997 בבימויו של אלכסנדר שבתייב, עם לאוניד קנייבסקי, לירון לבו, לבנה פינקלשטיין ונטליה שווץ בתפקידים הראשיים.

התסריט נכתב בעברית ורוסית על ידי אלכסנדר שבתייב וסמיון וינוקור. בסרט משתתפים שחקנים ישראליים ורוסיים והוא צולם ברובו בחצי האי קרים ליד יאלטה.

הסרט עוסק בקונפליקט בין שתי תרבויות, בין אב הקשור לתרבות שגדל בה בקרים שביסודה הוא שמירה על כבוד עצמי וכבוד המשפחה ודחף לנקמה, ובין בנו הישראלי שאינו מבין את התרבות הזאת המאלצת את אביו לפעול על פי הקודים הקדומים.

תקציר העלילה
------------

נתן אליגוייב (לאוניד קנייבסקי), עלה ארצה מקרים עם אשתו יונה (לבנה פינקלשטיין) לפני 30 שנה. כאן נולד להם בן בשם דוד (לירון לבו) שהשתחרר מצה"ל והתקבל לאוניברסיטה.

נתן חושד באשתו יונה שלפני עלייתם ארצה היה לה קשר אינטימי עם חבר ילדותו יצחק שורייב (ווסולוד גברילוב). יונה מכחישה זאת ונתן עושה עצמו כהולך למות. חברו שלמה (אושיק לוי) נקרא לבדוק אותו ומאשר כי מצבו חמור. נתן מבקש מיונה כי לפני שימות תגלה לה על יחסיה עם שורייב והיא נשברת ומגלה לו שבעת משבר ביחסים שלה עם נתן היא קיימה יחסים עם שורייב. נתן קם מהר מהמיטה ומודיע לכולם כי כעת יטוס לרוסיה כדי להרוג את שורייב. לשם זה הוא רוכש אקדח ומתאמן במטווח. הוא מבקש מדוד כי ילווה אותו לרוסיה ולאחר סירוב ראשוני דוד מסכים.

דוד מחביא את הטלפון בביתו ומבקש משני אחיו, משה (אדי מוכתר) וזוריק (נחום שליט) ישמרו בהיעדו על יונה שלא תצא מהבית ולא תתקשר למשפחה.

נתן מגיע עם דוד לקרים ועולה אתו על קברות הוריו המכוסים שלג. הוא מזהיר את דוד לא לחזר אחרי בנות המקום אך דוד פוגש בלנה (נטליה שווץ) ומתאהב בה. לנה היא במקרה בתו של יצחק שורייב אותו מחפש נתן. כשהם מתנשקים הם מותקפים על ידי מורד (יורי גריצ'נקו) וחבריו האנטישמים. יצחק יוצא וחובט חזק במורד. מורד צונח וחבריו נמלטים. מסתבר שמורד הוא בנו של קרימרוב (ולדימיר נסדוסקי) ראש המאפיה המקומית. יצחק נתפס וקרימרוב פוקד להכניסו למכונית כדי לחסל אותו אך שורייב מצליח לברוח לכפר הולדתו.

נתן ודוד נוסעים לכפר ביחד עם לנה כדי לחפש את שורייב הנמלט מנתן ומהמאפיונרים. נתן יודע ששורייב מסתתר במערה בה הסתתרו כילדים. הוא פוגש שם את שורייב ומתכוון לחסלו. שורייב מבקש סליחה ומוכן להיהרג. ברגע זה פורצים פנימה המאפיונרים שעקבו אחרי נתן, חובטים בשורייב וקרימרוב נותן פקודה לחסלם במקום. ברגע זה משנה נתן את דעתו, מאיים על המאפיונרים באקדחו ומציל את שורייב.

נתן חוזר לישראל ודוד נשאר בקרים לטפל בשורייב ולהתכונן לעלות עם כולם לישראל כדי להתחתן עם לנה.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| לאוניד קנייבסקי | נתן אליגוייב |  |
| לירון לבו | דוד אליגוייב |  |
| לבנה פינקלשטיין | יונה אילגוייב |  |
| אושיק לוי | שלמה |  |
| נטליה שוורץ | לנה שורייב |  |
| נחום שליט | זוריק |  |
| אדי מוכתר | משה |  |
| ווסולוד גברילוב | יצחק שורייב |
| ולנטינה בויקו | ברטה שורייב |  |
| ולדימיר נדסקובסקי | קרימרוב |  |
| יורי גריצ'נקו | מורד |  |
|

קישורים חיצוניים
----------------

* "נקמה יהודית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "נקמה יהודית", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "נקמה יהודית", באתר אידיבי
* "נקמה יהודית", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* נקמה יהודית, בספר הקולנוע הישראלי
* נקמה יהודית, באתר אישים
* נקמה יהודית, באתר אידיבי
* נקמה יהודית, בארכיון הסרטים הישראלי
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**הצעצועים העזובים** (או **הצעצועים האבודים,** באנגלית: **the forgotten toys**; מילולית: "הצעצועים שנשכחו") היא סדרת אנימציה קומית מותחת בריטית לילדים בת 26 פרקים, המבוססת על סדרת ספרים בריטיים, שהחלה להופיע ב-1995 בבריטניה וב-1998 בארצות הברית, הסדרה שודרה בישראל בערוץ חינוכית בשנת 1998 ובערוץ הופ בשנת 2002. הדמויות הראשיות היו בובה בשם חני - שדיבבה אור אזולאי, ודובי - שדיבבה מירב גרובר. את יתר הדמויות הגבריות דיבב מומי לוי, ואת הנשיות דיבבה לירז ברגמן. בסדרה המקורית נקרא הדובי טדי ודיבב אותו בוב הוסקינס, והבובה נקראה אנני ודיבבה אותה ג'ואנה למליי.

תקציר העלילה
------------

דובי - דוב מוזנח, קנטרן ועצבני, השונא כרובי ניצנים בהם נפגש רבות במהלך הסדרה, וחני - בובת בד פשוטה בעלת צמות, המשמשת לרוב כמובילה והאחראית על דובי - נשכחו בשדה התעופה, ולאורך כל הסדרה הם מחפשים את ביתם ואת המשפחה שהחזיקה בהם. הבובות נפגשות בדמויות שונות ובהרפתקאות עצובות ומאתגרות.

הסרט
----

שנתיים לפני עליית הסדרה, בטלוויזיה הבריטית שודר סרט המבוסס על סדרת הספרים עליהם מבוססת הסדרה. בתחילת הסרט מראים את דובי וחני זרוקים בפחי האשפה וזאת משום שבעליהם הקודמים עברו לשחק במשחקים אלקטרונים ולכן החליטו להשליך אותם בעקבות חוסר רצון בהם (ידוע כי הבעלים הקודמים של שניהם לא גרו באותו בית). כתוצאה מכך, דובי וחני יוצאים למסע כשבסופו הם מגיעים לבית ספר ובו מוצאים ילדים שהופכים להיות הבעלים החדשים שלהם.

למעשה, הסרט היווה פיילוט לסדרה ובעקבות הצלחתו והביקורות החיוביות שקיבל, אושרה עליית הסדרה (כתוצאה מכך, הפרק הראשון בסדרה נקרא ״עזובים בשנית״). הסרט שודר בישראל בחינוכית.

היסטוריה
--------

הסדרה זכתה בפרסים חשובים בתחרויות בארצות הברית, וקיבלה ביקורות ופרשנויות בשל היותה סדרה עצובה ודרמטית מידי לילדים כשתמיד בסיום הפרק הבובות ממשיכות לצעוד בשביל הארוך כממשיכות בדרכם הבלתי-נודעת, לרקע מנגינת כיסופים. אך כולם הצביעו על כך שהסדרה בעלת אופי חיובי והיא מהווה חומר חינוכי איכותי לילדים. בעיתון דיילי מייל תוארה הסדרה ספק בביקורת ספק בדמגוגיה: "סרט מלא בדמע, מלא בפיתולים והרפתקאות, ברגעים דרמטיים... הנמרחים כנקניק ארוך ועצוב". אך בדיילי טלגרף היא תוארה כ"מעשיה חגיגית וקסומה לילדים".

קישורים חיצוניים
----------------

* "הצעצועים העזובים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ״הצעצועים העזובים - הסרט״ במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* הצעצועים העזובים, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים ריקים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

"**הקצ לדמעות**" (באנגלית: No More Tears) הוא סרט וידאו ארט שנוצר על ידי האמנית הילה לולו לין בשנת 1994.

הסרט מציג צילום תקריב של האמנית, כשהיא מעבירה על גופה חלמון של ביצת תרנגולת. במהלך הסרט מועבר החלמון מכף ידה הימנית של לולו לין, אל פיה ומשם אל ידה השמאלית ובחזרה. הסרט הוצג לראשונה בתערוכה "מטא-סקס - זהות גוף ומיניות", שהתקיימה בשנת 1994 במשכן לאמנות על שם חיים אתר בעין חרוד. 

הפרשנות הרווחת לעבודה הדגישה את הממד הארוטי שבה. חלמון הביצה מהווה סמל לחושניות, לנקביות ולפריון, והעברתו על גופה של האמנית הופך את הפעולה לפעולה של לוליינות אוטו-אירוטית ואינסופית של הגוף.

מאז היווצרה הוצגה העבודה כמה פעמים ביניהן בתערוכה "מרוץ שליחות" (2007) במוזיאון חיפה לאמנות, ב-"VideoZone" בשנת 2008 ובתצוגות נוספות.

קישורים חיצוניים
----------------

* No More Tears באתר של הילה לולו לין (באנגלית)
* הילה לולו לין, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: צלמונה, יגאל, **100 שנות אמנות ישראלית**, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010, עמ' 403.
**הכנסייה האנטיוכית** (ביוונית: Πατριαρχεῖον Ἀντιοχείας), הידועה גם כ**כנסייה היוונית-אורתודוקסית של אנטיוכיה** (בערבית: **بطريركية أنطاكية وسائر المشرق للروم الأرثوذكس**), היא ארגון נוצרי הטוען כי הוא אחד מחמשת זרמי הכנסייה, הפנטארכיה, אשר היו חלק מהכנסייה המאוחדת, לפני פילוג הכנסייה הנוצרית (פנטארכיה). הכנסייה האנטיוכית היא כנסייה אוטוקפלית, כלומר, הפטריארך של אנטיוכיה אינו כפוף לבעל סמכות עליונה ממנו בנצרות האורתודוקסית. 

הכנסייה טוענת כי היא היורשת הלגיטימית היחידה לקהילה הדתית שיוסדה באנטיוכיה על ידי השליחים פטרוס ופאולוס. מולה עומדת כנסייה נוספת הטוענת למעמד הזה – הכנסייה הסורית-אורתודוקסית. הפיצול בין שתי הכנסיות (עוד טרם פילוג הכנסייה הנוצרית) התרחש על רקע הוויכוח בוועידת כלקדון על שני טבעיו של ישו, האנושי והאלוהי.

ראו גם
------

* פטריארך אנטיוכיה
* הכנסייה הסורית-אורתודוקסית
* פנטארכיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הכנסייה היוונית-אורתודוקסית האנטיוכית** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הכנסייה היוונית-אורתודוקסית האנטיוכית (בערבית ובאנגלית)
* הכנסייה היוונית-אורתודוקסית האנטיוכית, ברשת החברתית פייסבוק
* הכנסייה היוונית-אורתודוקסית האנטיוכית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb13510325t (data)
* GND: 4536693-7
* ISNI: 0000 0001 0616 7010
* VIAF: 159274693
* WorldCat: viaf-159274693

 |
דף מתוך מגזין 'דה סטייל' בעיצוב תיאו ואן דוסבורג, 1920.
שער חיבורו של פיט מונדריאן 'נאו פלסטיציזם'.
**דה סטֶייל** (**De Stijl**, בהולנדית: 'הסגנון') היא תנועה אמנותית בתחומי הציור והאמנות, העיצוב והאדריכלות שמרכזה בהולנד בשנות העשרים של המאה העשרים.

הקבוצה ניסתה ליצור אידיאל של הרמוניה וסדר. הם דגלו באמנות מופשטת וטהורה מתוך מגמה לצמצום כל אובייקט עד לצורה ולצבע הטהור. בעקרונות התנועה היו השימוש בקווים אנכיים ואופקיים בלבד ושימוש בצבעי היסוד (אדום, כחול, צהוב, לבן ושחור).הקשר בין הקו והצבע היה בדרך כלל: קו אופקי - כחול: כמו קו האופק של הים, קו אנכי - צהוב: כמו קרני השמש הניצבות לאדמה, שחור ולבן כצבעים נייטרליים העוזרים לקומפוזיציה ואדום כצבע מיוחד.פיט מונדריאן, האמן הידוע ביותר מבין חברי הקבוצה, פרסם בשנת 1920 את החוברת "נאו-פלסטיציזם", ובה פירט עקרונות התנועה. את השם נטל מונדריאן מעבודתו של המתמטיקאי סכונמאקרס (M. H. J. Schoenmaekers). הצייר תיאו ואן דוסבורג הוציא לאור את המגזין 'דה סטייל' בשנים 1928-1917, ובו הפיץ את עקרונות התנועה. 

בתחום העיצוב והאדריכלות התבלט בקבוצה בעיקר חריט ריטבלד. עבודותיו של ריטבלד, שהיוו את הפרשנות התלת-ממדית של דה סטייל, הדגישו את הקו והמישור העצמאיים במרחב ולא את הנפחיות והמאסה.

אמני קבוצת דה סטייל
-------------------

* פיט מונדריאן (Piet Mondriaan)
* תיאו ואן דוסבורג (Theo van Doesburg)
* חריט ריטפלד (Gerrit Rietveld)
* איליה בולוטובסקי (Ilya Bolotowsky)
* מרלו מוס (Marlow Moss)
* ז'אן גורן (Jean Gorin)
* אמדה אוזנפן (Amédée Ozenfant)
* מקס ביל (Max Bill)
* בורגון דילר (Burgoyne Diller)
* ז'ורז' ונטונגרלו (Georges Vantongerloo)
* ברט ואן דר לק (Bart van der Leck)

* חזית בית ריטפלד שרדר בסגנון דה סטייל.חזית בית ריטפלד שרדר בסגנון דה סטייל.
* כיסא אדום וכחול בעיצוב חריט ריטפלד.כיסא אדום וכחול בעיצוב חריט ריטפלד.
* ציור של פיט מונדריאן.ציור של פיט מונדריאן.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **דה סטייל** |

* כל גליונות המגזין "דה סטייל", סרוקים בגליונות PDF.
* דה סטייל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007553770705171
* BnF: cb11949747f (data)
* LCCN: sh86003875
* NDL: 00561490
* NKC: kn20110602004
* RKD: 437739
* VIAF: 124832830
* WorldCat: viaf-124832830

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**הקומנצ'רוס** (באנגלית: **The Comancheros**) הוא מערבון אמריקאי משנת 1961 בבימויו של מייקל קורטיז, עם ג'ון ויין וסטיוארט ויטמן בתפקידים הראשיים.

זה סרטו האחרון של מייקל קורטיז. הוא היה חולה בעת ההסרטה וג'ון ויין החליף אותו בבימויו וסירב לקבל קרדיט על כך.

התסריט מבוסס על הרומן "הקומנצ'רוס של פול וולמן (אנ') משנת 1952. הקומנצ'רוס (אנ') היו קבוצה גדולה של עבריינים שסיפקו לשבט הקומנצ'י סחורות וכלי נשק שהשיגו בדרך בלתי חוקית.

תקציר העלילה
------------

1843 ניו אורלינס, המהמר פול ריגרט (סטיוארט ויטמן) הורג את בנו של שופט בלואיזיאנה בדו-קרב אקדחים. הוא נמלט לטקסס כי האב מכריז עליו כרוצח.

ג'ייק קאטר (ג'ון ויין) הוא ריינג'ר בטקסס ריינג'רס שנשלח לתפוס אותו ולהביאו לדין. הוא מוצא אותו בספינת נהר השטה לגלווסטון ביחד עם אישה יפה בשם פילר גרייל (אינה באלין) עוצר ואוזק אותו. בדרך הם נכנסים לחווה שהותקפה על ידי אינדיאנים ואנשיה נרצחו. לאחר חפירת הקברים מצליח ריגרט להימלט.

מפקד הריינג'רס מייג'ור הנרי (ברוס קבוט) מטיל על קאטר להצטרף לקומנצ'רים בשם בדוי של הקומנצ'ר מקבי העצור. קאטר מתחבר עם הקומנצ'ר טולי קרו (לי מרווין) עבריין שתיין שמגלה לו את מצבורי הרובים שהם עומדים למכור לקומנצ'י.

הם נכנסים לשחק פוקר ושם פוגש קאטר את ריגרט המהמר. קאטר זוכה במשחק וקרו השתיין מסרב לתת לו ללכת. מתפתח קרב יריות שבסופו הורג קאטר את קרו. הוא ממשיך עם ריגרט, הם מוציאים את מצבור הרובים ונכנסים לחווה של ידידי קאטר.

הקומנצ'י מתקיפים וקאטר משחחר את רגרט מהאזיקים כדי שיילחם. הקרב נראה אבוד. ריגרט בורח על סוס אך לא עורק. הוא נפגש עם המייג'ור ואנשיו והם מגיעים לחווה ומניסים את הקומנצ'י.

המייג'ור ואנשיו מגיעים לשופט (אדגר ביוקנן) ונשבעים שבועת שקר שריגרט הוא איש הריינג'ס והיה אתם בעת הזמן בו הואשם ברצח. השופט מסכים וריגרט מצטרף לריינג'רס.

כעת מגיעים קאטר וריגרט למושבת הקומנצ'רוס כשמרחוק מלווה אותם הריינגר טוב (פטריק ויין) המחוסל על ידי הקומנצ'י.

הם מתקבלים בספקות על ידי הקומנצ'רוס ומפקדם גרייל (נחמיה פרסוף) שהוא מבוגר נכה בכסא גלגלים. הם נתלים בידיהם כעונש עד שלמקום מגיעה פילאר גרייל בתו של המפקד ומשחררת אותם. גרייל נרצח על ידי אם שבנה הוצא להורג בהוראתו בשל גניבה. כעת מגיעים למקום הריינג'רים ומתחולל קרב גדול בו נופלים רבים. פילאר וריגרט שורדים ועוזבים את המקום להתחלה חדשה וקאטר צועד לבד לעבר יחידתו.

צוות השחקנים
------------

סטיוארט ויטמן ואינה באלין בסרט

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'ון וויין | ג'ייק קאטר | ריינג'ר |
| סטיוארט ויטמן | פול ריגרט | מהמר |
| אינה באלין | פילאר גרייל |  |
| לי מרווין | טולי קרו | קומנצ'ר |
| נחמיה פרסוף | גרייל | מפקד הקומנצ'רוס |
| ברוס קבוט | מייג'ור הנרי | מפקד הריינג'רס |
| אדגר ביוקנן | אדגר ברין | שופט |
| פטריק ויין | טוב | ריינג'ר |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הקומנצ'רוס** בוויקישיתוף

* "הקומנצ'רוס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הקומנצ'רוס", באתר נטפליקס
* "הקומנצ'רוס", באתר AllMovie (באנגלית)
* "הקומנצ'רוס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "הקומנצ'רוס", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "הקומנצ'רוס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לקומנצ'רוס, באתר יוטיוב
* הקומנצ'רוס, באתר TCM
* ויין בקומנצ'רוס, באתר יוטיוב
* ג'ון ויין נפגש עם לי מרווין בקומנצ'רוס, באתר יוטיוב
* סוויטת "הקומנצ'רוס" של אלמר ברנסטיין, באתר יוטיוב
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**הנשים** (באנגלית: **Les Girls**) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1957 בבימויו של ג'ורג' קיוקור, עם ג'ין קלי, קיי קנדל, טיינה אלג ומיצי גיינור (אנ') בתפקידים הראשיים.

קול פורטר כתב 12 שירים לסרט (מילים ומגינה) מהם מושמעים חמישה. זה הסרט האחרון לו כתב שירים וזה גם הסרט האחרון של ג'ין קלי בחברת מטרו גולדווין מאייר.

קיי קנדל וטיינה אלג זכו במשותף בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.

אורי קלי (אנ') זכה בפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר.

הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר ולפרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר.

העלילה היא על להקה של שלוש נשים רקדניות וזמרות המופיעות בתיאטרון וודביל בפריז בניהולו ובהשתתפותו של אמרגן תקיף עם כל ההסתבכויות הרומנטיות ביניהם. היא מתוארת בשיטת פלאשבק ומתחילה במשפט דיבה נגד אחת הרקדניות שבמהלכו מתוארים האירועים שקרו ללהקה מבחינת מבטם השונה של כל אחת ואחד כמו בסיפור רשומון.

תקציר עלילה
-----------

בארי ניקולס (ג'ין קלי) הוא רקדן, כוריאוגרף וזמר אמריקאי שנמצא כעת בפריז שם הקים להקה של שלוש רקדניות וזמרות בשם "הנשים" ("Les Girls") והם מופיעים במסגרת תיאטרון וודביל בפריז.

השלושה הן סיביל (קיי קנדל), אנג'לה (טיינה אלג) וג'וי (מיצי גיינור). בארי מופיע אתן בקטע "הנשים" והן שרות ביחד על "גבירות המלך" ("Ladies in Waiting").

הלהקה מצליחה ומופיעה ברחבי אירופה.

בארי מתחיל עם אנג'ל אבל נאלץ להפסיק לאחר שמתברר שהיא מאורסת לפייר דקרו (ז'ק ברז'רק). הוא מתחיל עם סיביל אבל נאלץ להתעמת עם החבר שלה הלורד רן (לסלי פיליפס), מילולית ופיזית.

פייר והלורד מבקשים ממנו שישחרר את חברותיהם והוא מחליט להראות להן שהוא חולה ונאלץ לפרק את הלהקה. באותו זמן הוא מתחיל עם ג'וי שהיא אמריקנית כמוהו. סיביל ואנג'ל עצובות ובארי מוצא אותן בדירתן ללא הכרה כתוצאה מקלקול בציוד הגז לחימום.

הלהקה מתפרקת, בארי וג'וי נישאים ועוברים לארצות הברית.

כעבור זמן סיביל מתחתנת עם הלורד רן ומפרסמת ספר זכרונות על להקת "בארי ניקולס והנשים" ובה היא כותבת כי אנג'לה ניסתה להתאבד לאחר שבארי עזב אותה. אנג'לה תובעת אותה למשפט בבית המשפט המלכותי בלונדון על הוצאת דיבה. כל אחת מתארת בבית המשפט את הקורות מבחינתה ולבסוף מעיד בארי ונשבע שזאת האמת לאמיתה וכי אף אחת מהן לא ניסתה להתאבד.

אנג'לה מבטלת את התביעה וכולן משלימות.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'ין קלי | בארי ניקולס |  |
| קיי קנדל | סיביל רן |  |
| טיינה אלג | אנג'ל דקרו |  |
| מיצי גיינור | ג'וי |  |
| ז'ק ברז'רק | פייר דוקרו |  |
| לסלי פיליפס | לורד ג'רלד רן |  |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנשים** בוויקישיתוף

* "הנשים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הנשים", באתר נטפליקס
* "הנשים", באתר AllMovie (באנגלית)
* "הנשים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "הנשים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לנשים (סרט), באתר יוטיוב
* הגבירות של המלך, באתר יוטיוב
* ג'ין קלי שר ורוקד "Les Girls" עם הנשים, באתר יוטיוב
* טאיינה אלג מספרת על הסרטת "הנשים", באתר יוטיוב
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**נשיקה בחצות** (באנגלית: **Midnight Sun**; באופן מילולי: "שמש חצות") הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי משנת 2018. הסרט הוא בבימויו של סקוט שפר, ונכתב על ידי אריק קירסטן. עלילת הסרט מבוססת על סרט יפני בעל אותו שם משנת 2006.

בסרט מככבים בלה ת'ורן, פטריק שוורצנגר ורוב ריגל. העלילה עוקבת אחרי נערה בת 17 החולה במחלה בשם "קסרודרמה פיגמנטוזום", המונעת ממנה להיחשף לאור שמש. כשהיא פוגשת נער שהיא מחבבת, היא מתלבטת האם לספר לו על מצבה או להעמיד פנים שהיא חיה חיים נורמליים. הצילומים החלו ב-12 באוקטובר 2015 בוונקובר שבקנדה. הסרט שוחרר לאקרנים בארצות הברית ב-23 במרץ 2018.

עלילה
-----

מילדותה, קייטי פרייס חיה עם רגישות מסכנת חיים לאור השמש הנגרמת על ידי מחלה גנטית נדירה, קסרודרמה פיגמנטוזום. במשך היום היא שוכבת בבית, ואביה, ג'ק, וחברתה הטובה מורגן משמשים לה כחברה. קייטי יוצאת מביתה כל לילה ומנגנת בגיטרה בתחנת הרכבת המקומית.

לילה אחד, היא פוגשת בחור בו היא מאוהבת בסתר זמן רב, צ'ארלי, בעת שניגנה בגיטרה בתחנת הרכבת. קייטי נלחצת ובורחת מהמקום, ושוכחת בתחנת הרכבת את המחברת בה היא כותבת את השירים שלה. צ'ארלי שומר את המחברת, ומחזיר לה אותה למחרת.

השניים מתאהבים ומתחילים לצאת יחד בלילות, אך קייטי עדיין לא מספרת לצ'ארלי על מחלתה, למרות אזהרותיו של אביה. לילה אחד צ'ארלי לוקח את קייטי לסיאטל, קייטי מופיעה עם גיטרה ברחוב, ולאחר מכן הם הולכים לשחות באגם. קייטי לא שמה לב לפני שהשמש התחילה לזרוח, והגיעה לביתה לאחר שנחשפה קצת לשמש.

חשיפת השמש פגעה בקייטי, והיא חלתה בסרטן עור שהתפשט במהירות. היא מחליטה לצאת לשיט עם צ'ארלי ולבלות איתו את ימיה האחרונים. היא כותבת לו שיר ומשכנעת אותו לחזור להתחרות בשחייה.

לאחר מותה, ג'ק אומר לצ'ארלי כי קייטי רצתה שהוא ישמור את מחברת השירים שלה. כשצ'ארלי פותח את המחברת הוא מוצא בתוכה מכתב פרידה מרגש שכתבה לו קייטי, ובו היא מעודדת אותו להילחם למען חלומותיו ושיזכור תמיד שהיא עדיין אוהבת אותו.

שחקנים
------

* בלה ת'ורן – קייטי פרייס
* פטריק שוורצנגר – צ'ארלי ריד
* רוב ריגל – ג'ק פרייס
* קווין שפרד – מורגן
* סולקה מתיו – ד"ר פאולה פלמינג
* ניקולס קומבה – גארבר
* קן טרמבלט – מארק ריד
* ג'ניפר גריפין – בארב ריד
* טירה סקובי – זואי קרמייקל
* אוסטין אוביאג'ונווה – אוון
* אלכס פנגבורן – ווס
* פול מקגיליון – בלייק ג'ונס

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נשיקה בחצות
* נשיקה בחצות, ברשת החברתית פייסבוק

* נשיקה בחצות, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* נשיקה בחצות, ברשת החברתית אינסטגרם

* "נשיקה בחצות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "נשיקה בחצות", באתר AllMovie (באנגלית)

* "נשיקה בחצות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "נשיקה בחצות", באתר Box Office Mojo (באנגלית)

* "נשיקה בחצות", באתר Metacritic (באנגלית)

* "נשיקה בחצות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  *Midnight Sun* (באנגלית), נבדק ב-2019-01-28
2. ↑  Midnight Sun (2018) - Box Office Mojo, www.boxofficemojo.com
**הספציאליסט** (בגרמנית: "**המומחה**") הוא סרט תעודה משנת 1999 של הבמאי אייל סיון העוסק במשפט אייכמן. הסרט מורכב כולו מקטעים תיעודיים מצולמים מן המשפט, המתרכזים בנאשם אדולף אייכמן, ואשר נערכו ולוו בפסקול מוזיקלי.

הסרט הוא קופרודוקציה ישראלית-צרפתית-גרמנית-אוסטרית-בלגית.

הסרט מבקש להציג את אייכמן, לפי דברי סיוון, כ"פושע מודרני במלוא מובן המילה, פושע מכתבה", ברוח הביקורת נגד המשפט שהעלתה חנה ארנדט בספרה "אייכמן בירושלים". אייכמן מוצג בסרט כפקיד יבשושי ובלתי־מאיים, שאינו מבין את גודל המעמד שבו הוא נתון, מותקף שוב ושוב על ידי הרטוריקה המתלהמת של התובע גדעון האוזנר, ממעיט בחשיבות מעשיו, ואף אינו יודע אל־נכון איפה הוא נמצא. תחושת ההזרה של אייכמן עצמו, כפי שהיא מוצגת בסרט, מצטרפת לתחושת ההזרה של הצופים למראה הפושע הנאצי הרגיל למראה, הפסקול המאיים, והעריכה המבלבלת־במתכוון. כאשר אייכמן אינו מבין את שאלות השופטים לאשורן, עוברים אלה לפתע לדבר בשפתו - בגרמנית.

טענות להטעיה
------------

גורמים שונים ובהם ארכיון הסרטים היהודי על שם סטיבן ספילברג, שהחומרים הארכיוניים מצויים ברשותם, העלו טענות כנגד הסרט על סילוף חומרי התיעוד ההיסטוריים עד כדי יצירת מצג שווא. האוניברסיטה העברית בירושלים אף הגישה תלונה ליועץ המשפטי לממשלה בנושא. התלונה התבססה על מחקרו של הלל טרייסטר, מנהל ארכיון ספילברג, השוכן בקמפוס האוניברסיטה העברית בירושלים. למשל, באחת הסצנות בסרט נשאל העד פנחס פרוידיגר האם פגש את אייכמן, משיב בחיוב, ומיד אחר כך אומר שהפגישה הייתה מרגיעה. הצופים מבינים מכך שהוא מתכוון לפגישתו עם אייכמן, והדבר מחזק את הצד האנושי בדמותו, שביקש הסרט ליצור. למעשה, אמירתו של העד התייחסה בכלל לפגישה אחרת, שאייכמן לא נכח בה, והיא הודבקה לשאלה על הפגישה עם אייכמן בעריכה.

קישורים חיצוניים
----------------

* "הספציאליסט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הספציאליסט", באתר AllMovie (באנגלית)
* "הספציאליסט", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "הספציאליסט", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "הספציאליסט", באתר Metacritic (באנגלית)
* "הספציאליסט", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* גואל פינטו, "הנדון: זיוף קטעי סרטים ממשפט אייכמן", באתר הארץ, 14 בפברואר 2005
* טענותיו של הלל טרייסטר - בבלוג של אלי אשד, באתר "רשימות"
* אייל סיון, אייכמן: מי המזייף - ההיסטוריה או הזיכרון? - תגובת סיון באתר מכונת קריאה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007257090005171

 |
סצנה מהסרט 'אל כשל' (fail safe). הסרט המציג כיצד העדר מנגנוני אל כשל נאותים במערך הנשק הגרעיני האמריקאי עלול להוביל למלחמה גרעינית.
בהנדסה, **אַל כֶשֶׁל** (fail-safe) היא תכונה של מערכת, שבסוג מסוים של תקלה המערכת עצמה מגיבה באופן שיפחית את נזק שנגרם כתוצאה מהתקלה (מה**כֶשֶׁל**) לסביבה, לאנשים, ולמערכת עצמה. בתכונת אַל כֶשֶׁל, שלא כמו בטיחות אינהרנטית למפגע מסוים, אין פירוש הדבר ש**כֶשֶׁל** הוא בלתי אפשרי או בלתי סביר, אלא שתכנון המערכת מונע או מפחית השלכות לא בטוחות של כֶשֶׁל המערכת. **אַל** היא מילת הוראה לפני פועל בעתיד ופירושה הימנע (דהיינו, אַל כֶשֶׁל פירושו הימנעות מהכֶשֶׁל). המונח כשל קטלני (fail deadly) נוצר כניגוד לאַל כֶשֶׁל.

דוגמאות
-------

בעגלות שבתמונה יש מוט לחיצה אדום שמפעיל בלם ידני עם תכונת 'אל כשל'
בעגלות המשמשות את הנוסעים בשדות תעופה לנשיאת מזוודות יש בלם ידני עם תכונת **אל כשל**. הבלם בעגלה בולם את העגלה כל עוד הנוסע לא לוחץ עם ידו על הבלם ומשחרר את הבלימה בלחיצה. זאת בניגוד לבלם במכונית, שבולם את הרכב בלחיצה על הבלם ומפסיק לבלום בשחרור. לפיכך בתקלה שבה האדם מתעלף, העגלה תבלם ולא תדרדר. ואילו הרכב כן ידרדר במקרה של התעלפות. לפיכך, מנגנון הבלימה בעגלה הוא מנגנון **אל כשל** ואילו ברכב יש מנגנון מנוגד שנקרא **כשל קטלני**.

בתרבות הפופולרית
----------------

בסרט 'אל כשל' (אנ') (fail safe), משנת 1964, סדרה של תקלות גורמת להפצצה גרעינית על העיר מוסקבה על ידי חיל האוויר האמריקאי. סדרת התקלות גרמה להפצצה בגלל העדר מנגנוני 'אל כשל' נאותים. הסרט יצא בעקבות ספר.

ראו גם
------

* מתג האיש המת
* כשל קטלני
* נשק יום הדין

הערות שוליים
------------

1. ↑  Burdick, Herman, and Wheeler, Harvey, **Fail-safe**
2. ↑  יוג'ין בודריק, ו-הרויי ווילר, **אל-כשל**, תרגם מאנגלית: שרגא גפני, בהוצאת מערכות, 1964
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**השכן שלי אדולף** (באנגלית: **My Neighbor Adolf**) הוא סרט קולנוע מסוגת דרמה קומית, קופרודוקציה ישראלית, גרמנית וקולומביאנית משנת 2022 בכתיבה ובימוי של לאון פרודובסקי, עם דייוויד היימן ואודו קייר (אנ') בתפקידים הראשיים.

העלילה מתרחשת בקולומביה בשנת 1960 כאשר ניצול שואה חושד בשכנו הגרמני שהוא בעצם אדולף היטלר.

לאון פרודובסקי זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה והיה מועמד לפרס במסגרת "Piazza Grande" בפסטיבל לוקרנו.

הסרט צולם בקולומביה, בתי שני השכנים נבנו במיוחד להפקת הסרט.

תקציר העלילה
------------

מארק פולסקי (דייוויד היימן) הוא ניצול שואה שכל משפחתו הושמדה. הוא גר לבד בסביבה כפרית בקולומביה. השנה היא 1960 ובעיתונים מתפרסמות כתבות על חטיפת אדולף אייכמן בארגנטינה והעברתו למשפט בישראל. פולסקי מרבה להתבונן בתמונת בני משפחתו שצולמה ב-1934 מיהם רק הוא שרד.

פולסקי הוא אדם בודד שמשתדל להתרחק מהסביבה. עם אנשים זרים כולל הדוור הוא משוחח דרך אשנב צר בדלת הכניסה. יום אחד מגיעה אליו אישה בשם גב' קלטרברונר (אוליביה שילהבי) (מרמז על שם של פושע נאצי ידוע - ארנסט קלטנברונר) ומתעניינת בפרטים על בניין סמוך בשביל לקוח שלה. פולסקי מתייחס אליה בכעס ובעוינות.

לבית הסמוך נכנס גרמני מזוקן בשם הרמן הרצוג (אודו קייר) וכבר מההתחלה מתחיל פולסקי לריב אתו בגלל כלבו וולפי שחדר לחצרו והשאיר שם את צואתו. פולסקי היה שחמטאי מעולה ובתחרות שחמט ארצית בברלין ב-1934 עבר לידו אדולף היטלר ומאז הוא זוכר את העיניים הכחולות שלו ולא שוכח את המבט המאיים שלו.

מסתבר שחלק משטח של פולסקי שייך חוקית להרצוג ופולסקי נאלץ לוותר עליו וגם על שיח הוורדים שהוא מטפח. באחד הריבים נשמטים המשקפים מפניו של הרצוג ופולסקי מביט בו ובטוח שהוא היטלר. הוא קונה ספרים על היטלר ובהם מיין קאמפף ורואה שפרטים רבים מתאימים בין הרצוג להיטלר - הגובה, הינזרות מאלכוהול, התקפי זעם וציורים הדומים מאוד לציורי היטלר.

הוא פונה לשגרירות ישראל בעיר הסמוכה ונפגש עם קצינת המודיעין (כנרת פלד) המתייחסת אליו בזלזול. בינתיים מתפתחים קשרים בין פולסקי והרצוג בעיקר במשחקי שחמט. פולסקי חודר לבית הרצוג כדי למצוא עדויות, נתקל בוולפי והורג אותו.

באחד הוויכוחים הם נאבקים ופולסקי מכה בגרמני עבור כל אחד מבני משפחתו שנרצח ומגלה לו שרצח את וולפי. הרצוג נשבע שאין לו קשר להיטלר וכי את הציורים הוא מצייר לבקשת קלטרברונר שמוכרת אותם לאוהדים נאצים. פולסקי חייב לברר סופית אם הרצוג צודק וזאת דרך בדיקת אשכיו שכפי שידוע בשיר המפורסם להיטלר יש רק אשך אחד. הרצוג מסכים להפשיל את מכנסיו ופולסקי רואה שלהרצוג יש שני אשכים ולכן אינו יכול להיות היטלר...

כעת קצינת השגרירות לוקחת את העניינים ברצינות ואנשים מתקינים מצלמות ומכשירי האזנה בביתו. פולסקי מזהיר את הרצוג וזה מחליט לעזוב והם נפרדים בחיבוק. כעת פולסקי שוב לבד.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| דייוויד היימן | מארק פולסקי |  |
| אודו קייר | הרמן הרצוג |  |
| אוליביה שילהבי | גב' קלטברונר |  |
| כנרת פלד | קצינת מודיעין בשגרירות |  |

קישורים חיצוניים
----------------

* "השכן שלי אדולף", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "השכן שלי אדולף", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* קדימון לשכן שלי אדולף, באתר יוטיוב
* מאחורי הקלעים של השכן שלי אדולף, באתר יוטיוב
* השכן שלי אדולף, באתר אידיבי
* ביקורת של שמואל דובדבני על השכן שלי אדולף, באתר ynet
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**הפראים והתמימים** (באנגלית: **The Wild and the Innocent**) הוא מערבון אמריקאי משנת 1959 בבימויו של ג'ק שר, עם אודי מרפי וסנדרה די בתפקידים הראשיים.

העלילה היא על זוג צעירים תמימים שגדלו כנוודים ומגיעים לעיר בה אנשים רעים ומושחתים שמנסים לנצל את תמימותם.

תקציר העלילה
------------

ינסי הוק (אודי מרפי) נודד ברחבי ויומינג עם דודו לי (ג'ורג' מיצ'ל) ודודתו האינדיאנית קירי (ליליאן אדמס). הם מתפרנסים מצייד גיריות ומכירת עורותיהן לתפירת פרוות. לי דוחה את הצעת חבריו להגיע לקליפורניה ולהקים חווה. הוא אוהב את המרחב אף על פי שמחיר הפרוות יורד.

לאחר שלי נפצע מתקיפת דב, הוא שולח את ינסי למכור את העורות. ינסי נפגש בבן סטוקר (סטרוטר מרטין) שמציע לתת לו את בתו הבכורה רוזלי תמורת העורות אך ינסי מסרב וגם מניס את סטוקר מהמקום לאחר שניסה לגנוב את העורות.

רוזלי מגיעה בחשאי לינסי ומבקשת להצטרף אליו במסעו לעיר קספר וינסי מסרב אך מסכים לבסוף. רוזלי היא נערה פשוטה, לבושה סמרטוטים, מלוכלכת ואנאלפביתית.

שניהם נכנסים לקספר, ינסי על סוס ורוזלי על חמור שנושא את ערימת העורות. התושבים מסתכלים עליהם בתימהון ותוך זמן קצר מתעמת ינסי עם הבריון צ'יפ (פיטר ברק) וגובר עליו.

הם נכנסים לחנות הכלבו של הזוג פורבס ומוכרים את העורות. בכסף קונה ינסי בגדים לו ולרוזלי, כעת הוא נראה כ"ג'נטלמן".

רוזלי מושכת את עיניו של פול ברטל (גילברט רולנד) שהוא השריף של העיר והאדם החזק ביותר. הוא גם בעל "אולם הריקודים" שהוא מסווה לבית בושת. ברטל הוא אדם חלקלק ורוזלי מוצאת חן בעיניו, הוא מציע לה לעבוד באולם הריקודים ומפנק אותה בבגדים ותכשיטים.

ינסי מרוצה שרוזלי השיגה "עבודה" ובינתיים הוא מתאהב במרסי הווארד (ג'ואן דרו) ואינו יודע שהיא למעשה זונה. בנשף ריקודים הוא רואה שהזוגות הרוקדים מתרחקים מהם הוא מתעמת שוב עם צ'יפ ואז מתבררת לו האמת.

הוא מצטייד ברובה ויוצא לאולם הריקודים כדי לשחרר את רוזלי. ברטל מאיים עליו ומתפתח קרב יריות שבסופו נהרג ברטל.

ינסי עומד לעזוב את קספר והזוג פורבס מקבל את רוזלי לעבודה בחנות אך היא רצה אחרי ינסי העוזב ולבסוף הם מגיעים לדוד ולדודה וממשיכים את חייהם כציידי פרוות.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אודי מרפי | ינסי הוקס |  |
| סנדרה די | רוזלי סטוקר |  |
| ג'ואן דרו | מרסי הווארד | יצאנית |
| גילברט רולנד | פול ברטל | שריף |
| פיטר ברק | צ'יפ |  |
| ג'יס באקוס | ססיל פורבס | בעל חנות |
| בטי הרפורד | גב' פורבס |  |
| סטרוטר מרטין | בן סטוקר |  |
| ג'ורג' מיצ'ל | לי הוקס | דודו של ינסי |
| ליליאן אדמס | קירי הוקס | אשתו של לי |

קישורים חיצוניים
----------------

* "הפראים והתמימים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הפראים והתמימים", באתר AllMovie (באנגלית)
* "הפראים והתמימים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* הפראים והתמימים, באתר יוטיוב
* הפראים והתמימים, באתר TCM
**ג'ון גרהם** (באנגלית: **John Graham**;‏ 1754 – 1 בנובמבר 1817) היה צייר ומורה לאמנות סקוטי מהמאה ה-18.

ביוגרפיה
--------

גרהם נולד באדינבורו ולמד אצל מעצב כרכרות ג'ורג' מקפארקהאר. לאחר מכן עבר ללונדון. הוא החל ללמוד בבתי הספר של האקדמיה המלכותית והציג שם בין 1780 ל-1797. גרהם גם צייר את "אותלו ודסדמונה" עבור גלריית שייקספיר של ג'ון בוידל.

גרהם היה מועמד ארבע פעמים בין 1793 ל-1797 לחברות באקדמיה המלכותית, אך לא הצליח לעבור את הבחירה. דאנקן תומסון, במאמרו במילון אוקספורד לביוגרפיה הלאומית, כותב כי ג'וזף פארינגטון, טען כי "גרהם היה מועמד שהוא בוודאי לא יצביע עבורו, כי הוא החשיב אותו חלש מאוד". תומסון משער שהכישלונות הללו הובילו את גרהם לחזור לסקוטלנד.

באמצעות השפעתו של הבנקאי סר ויליאם פורבס, גרהם קיבל את תפקיד "מורה ציבורי לאמנות" באדינבורו בשנת 1798. הצייר בנג'מין וסט, שכינה את גרהם "אדם גאוני", "הרגיש שהוא מתאים באופן אידיאלי לתפקיד ". לפני שהחל את עבודתו באופן רשמי, גרהם ערך תערוכה פומבית של עבודתו באדינבורו. האקדמיה פעלה לפי השיטה של בתי הספר של האקדמיה המלכותית, אך לא כללה ציורים מהחיים. מודאג מכך שהוא "נתפס רק כמורה לאמנים בחסות הדירקטוריון", גרהם לקח לעצמו כמה תלמידים פרטיים, בנות למדו בזמן אחד של היום ובנים בזמן אחר.

לפי ארמסטרונג, הוא היה מורה "מעורר השראה ויעיל" ו"מספר אמנים סקוטים חשובים מהמאה התשע-עשרה נהנו מהדרכתו - דייוויד ווילקי, ויליאם אלן, ג'ון ברנט, אלכסנדר פרייזר, וולטר גייקי, ג'ון ווטסון גורדון, ג'ון הנינג וויליאם הום ליזרס.

בשנת 1859, האקדמיה הסקוטית המלכותית קנתה את "הנביא הסורר" שלו, וכתבה על גרהם שהוא "מאסטר שהאמנות הסקוטית הייתה לו חייבת לו במידה ניכרת". הציור היה תלוי בגלריה הלאומית של סקוטלנד עד 1896, אז הוא נעלם.

גרהם צייר דיוקנאות, כולל אחת של השחקנית טריפוסה ג'יין וואליס, והיו"ר ג'ון בוידל. הוא גם צייר חיות, כמו סדרת ציורי האריות והטיגריסים שהוא עשה במצודת לונדון.

גרהם נפטר בביתו "'לאחר מחלה קשה ומתמשכת'" ב-1 בנובמבר 1817

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון גרהם** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Stephen, Leslie (1890). *Dictionary of National Biography*.
2. 1 2 3 4  Thomson, Duncan. "John Graham". Oxford Dictionary of National Biography. Oxford University Press. 2004
3. ↑  Johnstone, W. B. (1859). *Catalogue, Descriptive and Historical, of the National Gallery of Scotland*. Edinburgh: Murray and Gibb
4. ↑  Armstrong, Walter (1888). Scottish Painters: A Critical Study
5. ↑  Stephen, Leslie (1890). Dictionary of National Biography. Vol. 22. Smith, Elder & Co.
6. ↑  "Tryphosa Jane Wallis (later Campbell) - National Portrait Gallery". National Portrait Gallery

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 6706 7673
* LCCN: nr2007009546
* RKD: 338968
* ULAN: 500012929
* VIAF: 49193947
* WorldCat: lccn-nr2007009546

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**השף** (בצרפתית: **Comme un chef**) הוא סרט קומדיה צרפתי שביים והפיק דניאל כהן ויצא לאקרנים ב-7 במרץ 2012.

תקציר עלילה
-----------

ז'קי בונו הוא חובב בישול מוכשר שחולם להיות שף במסעדה גדולה. בגלל מצב נישואיו הוא נאלץ לעבוד במשרות טבח קטנות וגם בהן הוא לא מצליח להחזיק. בגלל שאשתו בהריון וצריכה לצאת לחופשת לידה הוא צריך לעבוד ונאלץ להבטיח לאשתו כי הוא לא יתקרב למטבחים וכי הוא יחזיק בעבודתו החדשה כאיש תחזוקה בבית אבות. בבית האבות הוא מגלה את המטבח וממליץ לטבחים על דרכים לשדרוג המנות אותם הם מגישים.

בבית האבות נמצא גם בעליו של רשת המסעדות בהם מסעדתו של אלכסנדר לאגארד. בנו של הבעלים הוא מנכ"ל רשת המסעדות והוא מעוניין כי שף לאגארד יעזוב את מסעדתו בגלל שהוא מבשל בצורה מיושנת ולא עובר לבישול גסטרונומי מולקולרי. אולם בחוזהו לא ניתן לפטרו כל עוד הוא שומר על שלושת כוכבי מישלן של מסעדתו.

במהלך מחשבתו על תפריט האביב, מגיע שף לאגארד לבעלי המסעדה להתלונן כי בנו מתנכל לו. בעל המסעדה מראה לו את המרק שהוגש היום שנעשה בהמלצתו של ז'קי בונו. שף לאגארד אוהב מאוד את המרק ומעוניין להעסיק את ז'קי בונו במסעדתו כסו-שף לתקופת השתלמות של חצי שנה ללא תשלום. בגלל הבטחתו של ז'קי לאשתו כי הוא יחזיק בעבודתו נושאת המשכורת הוא מתלבט אם לממש את חלומו ולעבור לעבוד במסעדת לאגארד או לקיים את ההבטחה שהבטיח לאשתו. לאחר התלבטות הוא מחליט לעבוד במסעדה ולא לספר על כך לאשתו. 

בעבודתם יחד הם מסתדרים והמסעדה מתנהלת כראוי עד שמגיע שמועה כי יבואו שני מבקרי מסעדות האוהבים את המטבח המולקולרי. שף לאגארד מבין כי אין למסעדתו סיכוי להחזיק את שלושת כוכביו אם הוא לא יעבור לתפריט מולקולרי ולכן הוא יחד עם ז'קי בונו פונים למומחה למטבח מולקולרי על מנת ליצור תפריט מתאים.

למרות קשיים הם מצליחים להעמיד מספר מנות מולקולריות והמסעדה שומרת על כוכביה. למרות זאת, שף לאגארד מחליט לעזוב את מסעדת הגורמה שלו ולעבוד במסעדה רגילה בעיר קטנה ועל המסעדה הוא ממנה את ז'קי בונו כשף ראשי.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של השף

* "השף", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "השף", באתר AllMovie (באנגלית)

* "השף", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "השף", באתר Box Office Mojo (באנגלית)

* "השף", באתר Metacritic (באנגלית)

* "השף", באתר אידיבי

* "השף", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**הפרפר הכחול** (באנגלית: **The Blue Butterfly**) הוא סרט קולנוע קנדי משנת 2004 בבימויה של ליא פול (אנ'), עם ויליאם הרט, פרק דונאטי ופסקאל בוסיירס בתפקידים הראשיים.

העלילה מבוססת על סיפורו האמיתי של דייוויד מרנג'ר שחלה בסרטן המוח והבריא לאחר שנסע ליערות הגשם במרכז אמריקה עם האנטמולוג ג'ורנ' בוסארד (אנ') ומצא את פרפר המורפו הכחול.

תקציר העלילה
------------

פיט קרלטון (מרק דונאטו) הוא ילד בן 10 שגר במונטריאול עם אמו תרזה (פסקאל ברוסיירס) שמגדלת אותו לבד מאז מת בעלה כשמרק היה בן חמש. מרק סובל מגידול מוחי ורופאיו נתנו לו 3–6 חודשים לחיות. הוא מתקשה בהליכה ונזקק לכסא גלגלים.

מרק הוא חובב חרקים נמרץ ויש לו אוסף גדול של חרקים. לאוסף שלו חסר פרפר מורפו כחול והוא מאמין כי אם ימצא אחד כזה, הדבר ירפא את מחלתו.

במוזיאון החרקים במונטריאול ניתנת הרצאה על ידי האנטמולוג המפורסם אלן אוסבורן (ויליאם הרט). מרק ואמו נפגשים אתו לאחר ההרצאה ומבקשים ממנו כי ייסע אתם לג'ונגל בקוסטה ריקה למצוא את הפרפר הכחול. אוסבורן דוחה אותם בתחילה אך מרק מתעקש ולאחר שאוסבורן מבקר אצלם ורואה את האוסף הגדול של מרק ודבקותו במטרה הוא מסכים למרות שלדעתו זה כבר סוף העונה של הפרפר הזה.

הם טסים לקוסטה ריקה שטים בנהר ומגיעים לכפר בלב היער שם נמצא אלחו (ראול טרוחיו), ידיד ותיק של אוסבורן שמציג להם את בתו יאנה (מריאנלה חימנז) שהיא בגילו של מרק.

הם יוצאים למסע בג'ונגל עם כיסא גלגלים. אוסבורן נושא את מרק על כתפיו והם צועדים בנהר אך תרזה אינה סובלת זאת, עלוקות נדבקות לרגליה, היא זועקת והם חוזרים בלי הפרפר הכחול.

מרק כמעט מיואש אך משכנע את אמו לתת לו לצאת שוב למסע בלעדיה כי צעקותיה מרחיקות כנראה את הפרפר הכחול. לאחר היסוסים היא מסכימה. אלחו בונה לו מתקן לנשיאה ובו נושא אוסבורן את מרק על גבו. במרדף אחרי הפרפר הם נופלים למערה. אוסבורן נפצע ולא יכול להמשיך ומרק זוחל כדי להזעיק עזרה אך שוקע בהזיות ולבסוף הוא נמצא על ידי אלחו ותרזה.

אוסבורן מובל לבית חולים ויאנה נותנת למרק מתנה - מורפו כחול שלכדה בכפר. מרק מתכוון להזריק לו זריקת מוות כדי לצרפו לאוסף שלו אך לבסוף מחליט לשחרר אותו כדי שייצור עוד פרפרים כאלה שיגבירו בקסמם את התקווה שלו להחלמה.

לבסוף מספר מרק כי הגידול שלו נעלם.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ויליאם הרט | אלן אוסבורן |  |
| מרק דונאטו | פיט קרלטון |  |
| פאסקל ברוסיירס | תרזה קרלטון |  |
| ראול טרוחיו | אלחו |  |
| מריאנלה חימנז | יאנה | בתו של אלחו |

קישורים חיצוניים
----------------

* "הפרפר הכחול", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הפרפר הכחול", באתר נטפליקס
* "הפרפר הכחול", באתר AllMovie (באנגלית)
* "הפרפר הכחול", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "הפרפר הכחול", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "הפרפר הכחול", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לפרפר הכחול, באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  סיפורו של דיוויד מרנג'ר
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**סוף הוליוודי** (באנגלית: **Hollywood Ending**) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2002 בכתיבה ובימוי של וודי אלן, עם וודי אלן וטיאה ליאוני בתפקידים הראשיים.

העלילה היא על במאי קולנוע מפורסם שסובל מעיוורון פסיכוסומטי כתוצאה מלחץ נפשי קשה בעת הבימוי.

תקציר העלילה
------------

ואל וקסמן (וודי אלן) הוא במאי קולנוע שבעברו שני פרסי אוסקר וכעת ירד מגדולתו ומביים סרטוני פרסומות. גרושתו אלי (טיאה ליאוני) עובדת כמפיקה בחברת גלקסי שמנהלה האל ייגר (טריט ויליאמס) הוא גם הארוס שלה.

הם עומדים להפיק סרט בעלות של 60 מילון דולר ואלי מתעקשת שהבמאי המתאים לכך הוא הגרוש שלה, ואל וקסמן. ואל גר כעת עם הכוכבנית הצעירה לורי (דברה מסינג) ומהסס באם להיענות להצעה אבל הסוכן שלו, אל האק (מרק ריידל) משכנע אותו שזו ההזדמנות הגדולה החד פעמית בחייו וגם לורי לוחצת עליו בתקווה שתקבל תפקיד בסרט.

ואל נמצא במתח נפשי, הוא נפגש עם אלי ומתחיל לריב אתה על בגידתה בו. הצלם הוא סיני וואל שוכר מתורגמן ממנדרינית (ברני צ'אנג). יום אחד הוא לוקה בעיוורון, ומודיע על כך מיד לאל. בדיקת CT של המוח לא מגלה דבר והפסיכיאטר קובע שהמדובר בעיוורון פסיכוסומטי שאין לדעת כמה זמן יימשך. אל מחליט שואל ימשיך בתפקיד ומגלה את הסוד למתורגמן שיעזור לו. ואל מצליח במידת מה להסוות את עיוורונו וקורות כמה תקלות מביכות בהפקה. לאחר שהצלם הסיני התפטר עם המתורגמן מגלה אל את הסוד לאלי וממנה אותה לשומרת של ואל.

השחקנית שרון בייט (טיפאני ת'יסן) מנסה לפתות את ואל העיוור אך הוא מצליח להתחמק. כעת אלי שומרת על ואל ומתחילה להתאהב בו מחדש. לורי מקבלת תפקיד קטן בסרט ומתאהבת באחד השחקנים.

העיתונאית המרכלת אנדריאה פורד (ג'ודי פורד) מגלה את סוד עיוורונו של ואל. האל ייגר מגיע מהוליווד כועס ומנתק את הקשר עם אלי. כעת מצבו הנפשי של ואל משתפר וראייתו חוזרת.

הוא צופה בסרט עם אלי וקובע שזה כישלון קשה ומבקש שייזמנו אותו לדוקטור קבורקיאן (דוקטור מוות)...

אך לעלילה יש סוף הוליוודי טוב - הסרט זוכה להצלחה גדולה בצרפת וואל מוזמן לביים סרט בפריז ולשם הוא טס עם אלי.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| וודי אלן | ואל וקסמן |  |
| טיאה ליאוני | אלי | עוזרת הפקה |
| טריט ויליאמס | האל ייגר | מפיק |
| דברה מסינג | לורי | שחקנית |
| מרק ריידל | אל האק | סוכן שחקנים |
|  ג'ורג' המילטון | אד | עוזר מפיק |
| טיפאני ת'יסן | שרון בייטס | שחקנית |
| ג'ודי מרקל | אנדריאה פורד | עיתונאית |
| פיטר גרטי | פסיכיאטר |  |
| ברני צ'נג | מתורגמן |  |
|

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סוף הוליוודי (באנגלית)

* "סוף הוליוודי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "סוף הוליוודי", באתר נטפליקס

* "סוף הוליוודי", באתר AllMovie (באנגלית)

* "סוף הוליוודי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "סוף הוליוודי", באתר Box Office Mojo (באנגלית)

* "סוף הוליוודי", באתר Metacritic (באנגלית)

* "סוף הוליוודי", באתר אידיבי

* "סוף הוליוודי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לסוף הוליוודי, באתר יוטיוב
* ואל ואלי נפגשים ורבים, באתר יוטיוב
* סוף הוליוודי, באתר TCM

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1216333599
* VIAF: 6879150567628806370003
* WorldCat (עם VIAF): 6879150567628806370003

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**ז'אטם איי לאב יו טרמינל** הוא סרט רומנטי ישראלי משנת 2010 בבימויו של דני מנקין, עם דני ניב (מוקי) ונרונה קפלן דה מאסדו בתפקידים הראשיים.

העלילה היא על רומן רומנטי קצר בין בחור ישראלי ותיירת אנגליה הנפגשים במקרה בפראג ומבלים ביחד 24 שעות. שם הסרט לקוח מהשיר "טרמינל לומינלט" של מאיר אריאל והוא מאפיין את הרומן הקצר שהתחיל בטרמינל (שדה תעופה) בנתב"ג והסתיים בטרמינל בפראג.

לילי מנקין המגלמת בקולה את אמו של מוקי, היא במציאות אמו של דני מנקין.

מוקי שר את שיר הנושא "אם לא עכשיו אז מתי" שחיבר ללחנו של פילוני.

תקציר העלילה
------------

תל אביב 2009 בן (מוקי) הוא זמר צעיר המנהל שיחה עם חברתו הילרי הגרה בניו יורק. הילרי רוצה למסד את הקשר שלהם ודורשת מבן להחליט. הוא מתקשה להחליט והשיחה ניתקת אולם לאחר מחשבה נוספת הוא מתקשר אליה ומודיע כי החליט להתחתן אתה והוא יטוס מיד לניו יורק.

בנתב"ג הוא עומד בתור שמתארך בגלל ויכוח בן איש ביטחון לתיירת בריטית. הוא ניגש לראש התור, מדבר עם איש הביטחון שמשחרר את שניהם (סצנה זאת הוצאה בעריכה).

במטוס הם יושבים ביחד, הוא מציג את עצמו בתור בן מתל אביב הטס לניו יורק והיא מציגה את עצמה בתור אמה (נרונה קפלן דה מאסדו), תושבת בריטניה הטסה לסן פרנסיסקו שם היא לומדת באוניברסיטת ברקלי. לשניהם יש טיסת ביניים (קונקשן) בפראג.

בנמל התעופה בפראג מסתבר להם שאיחרו את טיסתם לארצות הברית. אמה מקבלת פיצוי של מלון ל-24 שעות ובן מצטרף אליה ומזמין חדר נפרד.

לאחר שהסתדרו במלון הם יוצאים לטייל בפראג. מטיילים לאורך הנהר ולטבה ומבלים בפארק שעשועים. אמו של בן מתקשרת אליו ודורשת ממנו לבקר את אחותה, הדודה הלנה (הלנה רהקובה - אישה צ'כית ,לא שחקנית). היא מכינה להם ארוחת צהרים ושואלת על היחסים ביניהם. בן לא אוכל ובצאתם מתקשרת אליו שוב אמו ושואלת אם הוא לובש סוודר ומי הבחורה שאתו ודורשת ממנו לחזור לאחותה ולהתנצל. אמה מכריחה את בן לקנות טבעת להילרי.

הם ממשיכים בטיול בפראג ומבלים במועדון לילה. יחסיהם מתהדקים והם חושבים אם כדאי להם להישאר בפראג. בשעה מאוחרת בלילה הם חוזרים למלון ואמה מזמינה אותו לחדרה לרגל יום ההולדת שלה. הם שוכבים על המיטה, בן מנגן ושר את "אם לא עכשיו, מתי" ומפנטז על קשר מיני (סצנה שהוצאה בעריכה) אך הם נרדמים מעייפות ללא מגע מיני.

למחרת בבוקר הם נוסעים לנמל התעופה, מתחבקים ונפרדים.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| דוד ניב (מוקי) | בן | זמר |
| נרונה קפלן דה מאסדו | אמה | סטודנטית |
| לילי מנקין | אמא של בן | קול בלבד |
| חן קסטן | הילרי | קול בלבד |
| הלנה רהקובה | דודה הלנה |  |

קישורים חיצוניים
----------------

* ז'טאם איי לאב יו טרמינל, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* קדימון לז'אטם איי לאב יו טרמינל, באתר יוטיוב
* ז'אטם איי לאב יו טרמינל, בספר הקולנוע הישראלי
* שלוש סצנות שהוצאו בעריכה, באתר יוטיוב
* אם לא עכשיו אז מתי - מוקי, באתר יוטיוב
* מאחורי הקלעים של הסרט חלק 1, באתר יוטיוב
* מאחורי הקלעים של הסרט חלק 2, באתר יוטיוב
* מאחורי הקלעים של הסרט חלק 3, באתר יוטיוב
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**סוף שבוע בגליל** הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2008 בבימויו ובהפקתו של משה מזרחי שזה היה סרטו האחרון.

התסריט של משה מזרחי ומיכל בת-אדם מבוסס על המחזה הדוד וניה של אנטון צ'כוב עם התאמה למציאות הישראלית.

הנושאים בהם עוסק הסרט כמו ב"דוד וניה" הם תקוות שהתבדו, "חיים מבוזבזים" ודמויות אומללות עם אווירה מלנכולית שעוטפת אותן.

תקציר העלילה
------------

סתיו 1996, אבנר (עודד תאומי), פרופסור להיסטוריה של האמנות, מגיע עם אשתו הצעירה והיפה אילנה (מרינה שויף) לסוף שבוע בחוה החקלאית של המשפחה בגליל. אשתו הראשונה חווה נפטרה והוא עזב את החווה והשאיר בה את ילדיו רחל (שירי גדני) ושוקי (פיני טבגר). בחווה גרים גם הסבתא מניה (חנה מרון) ומנחם (שרון אלכסנדר) אחיה של חווה המנוחה שעזב בזמנו קריירה צבאית כדי לחזור ולנהל את החווה שעמדה לקרוס.

אבנר מבוגר מאילנה ב-30 שנים, הוא מתוסכל ממצבו הרפואי ומתלונן כל הזמן על כאבים שונים. הרופא הכפרי יואל (יגאל שדה) מוזעק לטפל בהתקף המיגרנה שלו ומזריק לו זריקה לשיכוך כאבים. יואל מכיר את אילנה מביקורים קודמים ומאוהב בה היא נענית לו והם מגשימים את אהבתם במחבוא בשדה. יואל מתוסכל מעבודתו כרופא כפרי ומחוסר יכולתו להגשים את עצמו.

מנחם מאוהב גם הוא באילנה אבל היא מסרבת לו. רחל מאוהבת ביואל אבל הוא אינו מעוניין. שוקי הוא פצוע קרב, מתוסכל מחוסר בת זוג. הסבתא מניה מנותקת מכל הלחצים במשק. חמישה צעירים מגיעים לישון בצימר בחווה ובראשם תומר הגיטריסט (אסף אברבוך). עולמם המבולבל שונה מעולמה של מניה המושתת על קודש לעבודה. שוקי מתאהב באחת מהם, יעל (אדווה בולה).

מנחם מוצא את יואל ואילנה מתעלסים בשדה וזה מדכא אותו.

לבסוף מכנס אבנר את המשפחה ומודיע להם כי בכוונתו למכור את החווה או להפכה לאתר תיירות מכיוון שהיא מפסידה. בני המשפחה מופתעים ובעיקר מנחם שפותח בצעקות תוכחה על אבנר שרוצה להרוס את המשק לאחר שהוא השקיע בו 15 שנות עבודה. מנחם תופס אקדח ויורה לעבר אבנר אך מחטיא.

ביום ראשון נפרדים אבנר ואילנה מהמשפחה. אבנר קבל הצעת עבודה באוניברסיטת פרינסטון וייסע לשם עם אילנה. מנחם רחל ושוקי נשארים בחווה ותוהים על עתידם.

שחקנים
------

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
| עודד תאומי | אבנר |
| מרינה שויף | אילנה |
| שרון אלכסנדר | מנחם |
| שירי גדני | רחל |
| יגאל שדה | יואל |
| פיני טבגר | שוקי |
| חנה מרון | מניה |
| אדווה בולה | יעל |
| אסף אברבוך | תומר |

קישורים חיצוניים
----------------

* "סוף שבוע בגליל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "סוף שבוע בגליל", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "סוף שבוע בגליל", באתר אידיבי
* סוף שבוע בגליל, בקרן הקולנוע הישראלי
* אסף אברבוך בסצנה מתוך הסרט: סוף שבוע בגליל, סרטון בערוץ "אסף אברבוך והשמועה", באתר יוטיוב (אורך: 20:52)
* חי בסרט: משה מזרחי, סרטון בערוץ "כאן חינוכית", באתר יוטיוב (אורך: 23:59) קטע דרמטי מסוף שבוע בגליל בתוכנית "חי בסרט"

הערות שוליים
------------

1. 1 2  נעם בוקסבאום, עכבר העיר, שמחת חיים ודיכאון קיומי, באתר הארץ, 1 ביוני 2008
**הפסיון של ז'אן ד'ארק** (בצרפתית: **La Passion de Jeanne d'Arc**) הוא סרט אילם שהופק בצרפת בשנת 1928. הוא מבוסס על תיעוד משפטה של ז'אן ד'ארק. הסרט בוים על ידי קארל תאודור דרייר ומככבים בו רנה ג'ין פלקונטי, ואנטונין ארטו.

הסיפור והסגנון
--------------

הסרט מתאר בפרוטרוט את שעותיה האחרונות של ז'אן ד'ארק, לאחר נפילתה בשבי בידי האנגלים. הוא מביא את משפטה, כליאתה, עינויה ולבסוף הוצאתה להורג במחזה ייסורים. מה שהתבלט במיוחד באותה תקופה היה עבודת המצלמה של הסרט והדגש על הבעות הפנים של השחקנים. דרייר צילם הרבה מן הסרט בתקריב ואסר על שחקניו להתאפר, על מנת להיטיב לספר את הסיפור באמצעות הבעות פניהם. פלקונטי – בתפקידה השני והאחרון בקולנוע – קיבלה שבחים רבים על הופעתה מרובת הבעות הפנים כז'אן.

הסרט היה מכוון במקורו להשתמש בטכניקה החדישה של הקול, אולם דרייר היה חסר את המימון הדרוש ולכן נותר הסרט אילם.

דרייר ייעד את הסרט לצפייה בשקט מוחלט, בלא מוזיקה נלווית. על כל פנים, ב-1994 חיבר המלחין ריצ'רד אינהורן אורטוריה המבוססת על הסרט וקרויה בשם "קולות האור". היצירה זמינה כיום בגרסת ה-DVD של הסרט. ב-1999 סיפקה הזמרת האמריקנית Cat Power, ליווי מוזיקלי במספר הקרנות של הסרט באמריקה.

התגובות לסרט ומורשתו
--------------------

חלק מהמבקרים סבורים שז'אן ד'ארק הוא הסרט האילם הטוב ביותר שנעשה אי פעם, ופאולין קייל כתב כי משחקה של פלקונטי את ז'אן ד'ארק הוא "ההופעה הטובה ביותר שהייתה אי פעם בסרט". על כל פנים, הסרט נאסר להקרנה בבריטניה, בשל אופן הצגתו את החיילים הבריטים האכזריים הלועגים ומענים את ז'אן בסצינות המשקפות את התיעודים מן הברית החדשה של החיילים הרומאים הלועגים ומענים את ישו הנוצרי. הארכיבישוף של פריז היה אף הוא ביקורתי ודרש לערוך שינויים בסרט. לא ידוע אם בקשה זו נענתה, אם לאו.

הגרסה המקורית של הסרט נעלמה למשך מספר עשורים, לאחר שאש לחכה את העותקים המקוריים של הסרט. דרייר עצמו ניסה לאסוף גרסאות מעותקים ששרדו ואולם הוא נפטר בעודו מאמין שהגרסה המקורית אבדה לעד. כמעט בדרך נס, נמצא ב-1981 העתק של הסרט המקורי, היה זה בארון הבגדים של החצרן בבית חולים לחולי נפש באוסלו. גרסה זו זמינה כיום ב-DVD.

סצינות מז'אן ד'ארק מופיעות בסרטו של ז'אן-לוק גודאר לחיות את חייה משנת 1962, שבו צופה השחקנית הראשית בסרט בקולנוע ומזדהה עם ז'אן ד'ארק. בהנרי וג'ון, נראה הנרי מילר צופה בקטעים האחרונים מתוך הסרט וקול קורא מכתב לאנאיס נין, המשווה אותה לז'אן ד'ארק ואת עצמו ל"נזיר המשוגע", דמות אותה מגלם אנטונין ארטו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אן ד'ארק** בוויקישיתוף
* ז'אן ד'ארק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

* "ז'אן ד'ארק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "ז'אן ד'ארק", באתר נטפליקס

* "ז'אן ד'ארק", באתר AllMovie (באנגלית)

* "ז'אן ד'ארק", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "ז'אן ד'ארק", באתר Box Office Mojo (באנגלית)

* "ז'אן ד'ארק", באתר אידיבי

* "ז'אן ד'ארק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* ז'אן ד'ארק ברשימת מאה הסרטים הרוחניים המשמעותיים ביותר ב-Arts & Faith
* מסה באוסף קריטריון מאת קרל תיאודור דרייר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007372056905171
* GND: 4425150-6
* LCCN: no97041754
* VIAF: 219963570
* WorldCat (עם VIAF): 219963570

 |