recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
ה**בל X-16** (באנגלית: **Bell X-16**) היה מטוס סיור שתוכנן בארצות הברית בשנות ה-50. דגם של המטוס נבנה, אבל התוכנית בוטלה לטובת פיתוח המטוס מרטין B-57 קנברה, לפני שהספיקו לסיים את בנייתו של המטוס הראשון. הכינוי X-16 ניתן כדי להסתיר מברית המועצות את יעודו האמיתי של המטוס במהלך המלחמה הקרה.

פיתוח
-----

במהלך המחצית השנייה של 1953, החברות: Fairchild Aircraft, Bell, ו־Glenn L. Martin Company, ערכו מחקר על עיצוב מטוסי ריגול לגובה רב עבור חיל האוויר של ארצות הברית, תחת השם MX-2147. כל שלושת העיצובים כללו מנוע Pratt & Whitney J57-19. העיצוב של חברות בל ומרטין (B-57D) נבחר להמשך הפיתוח. העיצוב של חברת בל **MODEL 67** כונה בשם **X-16**. דגם של ה־X-16 בגודל מלא נבנה, ומטוס אמיתי החל להיבנות. המטוס תוכנן כמטוס סיור בעל טווח ארוך במיוחד ובעל יכולת שיוט בגובה רב.

העיצוב של ה־X-16 היה פורץ דרך עם העיצוב שלו. מוטת הכנפיים היה ארוכה מאוד (35 מטר) ביחס לאורכו של המטוס (18.55 מטר). הכנפיים היו קלות וגמישות יותר משמעותית ממטוסים רגילים. המטוס כולו היה עשוי מחומרים קלים מאוד כדי להגשים את יעודו- טווח של 5,300 ק"מ ללא תדלוק ובגובה של 69,500 רגל.

28 מטוסים הוזמנו סך הכל, אבל אף מטוס לא הושלם. כשמונים אחוזים מהמטוס הראשון הושלמו כאשר חיל האוויר האמריקאי הודיע על ביטול הפרויקט לטובת המטוס B-57 של חברת מרטין ב-1956. למרות שמעולם לא טס או אפילו ירד מפס הייצור, ה־X-16 תרם רבות לתחום עיצוב מטוסי הסיור. פיתוח המטוס תרם גם לפיתוחו של מנוע ה־J57 ששימש לאחר מכן את מטוס הריגול לוקהיד U-2 ומטוסים נוספים.

ראו גם
------

* לוקהיד U-2
* מטוסי ה-X

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **X-16** בוויקישיתוף
* על הX-16
* עוד על הX-16

הערות שוליים
------------

1. ↑  Jenkins et al. 2003 עמ' 23
2. 1 2  Polmar 2001 עמ' 26

| מטוסי ה-X האמריקניים |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| X-1 • ‏X-2 • ‏X-3 • ‏X-4 • ‏X-5 • ‏X-6 • ‏X-7 • ‏X-8 • ‏X-9 • ‏X-10 • ‏X-11 • ‏X-12 • ‏X-13 • ‏X-14 • ‏X-15 • ‏X-16 • ‏X-17 • ‏X-18 • ‏X-19 • ‏X-20 • ‏X-21 • ‏X-22 • ‏X-23 • ‏X-24 • ‏X-25 • ‏X-26 • ‏X-27 • ‏X-28 • ‏X-29 • ‏X-30 • ‏X-31 • ‏X-32 • ‏X-33 • ‏X-34 • ‏X-35 • ‏X-36 • ‏X-37 • ‏X-38 • ‏X-39 • ‏X-40 • ‏X-41 • ‏X-42 • ‏X-43 • ‏X-44 • ‏X-45 • ‏X-46 • ‏X-47 • ‏X-48 • ‏X-49 • ‏X-50 • ‏X-51 • ‏X-53 • ‏X-54 • ‏X-55 • ‏X-56• ‏ X-59 |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7861149-0

 |
**עוסמאן דאבו** (בצרפתית: **Ousmane Dabo**; נולד ב-8 בפברואר 1977 בלבאל, מיין) הוא כדורגלן עבר צרפתי.

קריירה
------

דאבו החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת רן הצרפתית.

בשנת 1998 חתמו דאבו וחברו לקבוצה מיקאל סילבסטרה באינטר מילאנו. דאבו לא היה בסגל הקבוצה באופן קבוע, ולאחר מספר חודשים הושאל לוויצ'נזה, במדיה השתתף במשחקי הסרייה א'. בעונה לאחר מכן עבר דאבו לפארמה אותה אימן אריגו סאקי, ושם שיחק 16 משחקים. ביוני 2000 עבר למונקו מהליגה הצרפתית, בעסקת חילופים במקום סברי למושי. לאחר כחצי שנה הוא חזר לוויצ'נזה בהשאלה, ובסוף העונה עבר לאטאלנטה.

באטאלנטה דאבו הבטיח לעצמו מקום בהרכב הראשון, ובשנת 2003 קיבל זימון ראשון לנבחרת צרפת עבור גביע הקונפדרציות, זימון שדאבו כינה "מפתיע", והיה שותף לזכייה בתואר. בקיץ 2003 הצטרף דאבו ללאציו, שם הוא הפך לחלק חשוב בקישור הקבוצה, בזכות סגנון משחקו המאורגן.

לאחר שמספר קבוצות מהפרמייר ליג גילו בו התעניינות בקיץ 2006, הצטרף דאבו למנצ'סטר סיטי כשחקן בוסמן, וחתם לשלוש שנים. הופעת הבכורה שלו הייתה במשחק פתיחת העונה שבו הקבוצה הפסידה 0–3 לצ'לסי. בהופעתו השלישית קיבל כרטיס אדום על כניסה אווירית בשחקן רדינג, והושעה לשלושה משחקים. פציעה ברצועת הברך שנגרמה לו במהלך אימון גרמה לו להיעדרות ארוכה, והוא לא שיחק עד אמצע דצמבר באותה שנה. בחזרתו למגרשים הוא שיחק 13 משחקים רצופים, ואז הושבת שוב כתוצאה מפציעה. לאחר שהחלים נאבק להשיב את מקומו בקבוצה, ושיחק משחק אחד בלבד בעונת 2007/2006.

ב-1 במאי 2007 הותקף דאבו על ידי חברו לקבוצה ג'ואי ברטון במגרש האימונים של הסיטי, ונאלץ להתפנות לבית חולים לטפל בפצעיו. דאבו התלונן במשטרה על תקיפה, ובארטון נעצר ונחקר במשטרת מנצ'סטר.

דאבו הוצב ברשימת ההעברות על ידי סוון-גוראן אריקסון, יחד עם חבריו לקבוצה דני מילס ופול דיקוב. מילס ודיקוב הושאלו לקבוצות אחרות, אך דאבו נשאר בקבוצה. ב-30 באוגוסט 2007 חתם על חוזה בלאציו עד יוני 2010. ב-13 במאי 2009 הבקיע את הפנדל המכריע בגמר הגביע האיטלקי 2009 נגד סמפדוריה.

ב-2011 חתם דאבו על חוזה לשנה בקבוצה ניו אינגלנד רבולושן בה שיחק רק 3 משחקים, ובסוף עונה זו דאבו החליט לפרוש.

תארים
-----

לאציו
* הגביע האיטלקי (2): 2004/2003, 2009/2008

נבחרת צרפת
* גביע הקונפדרציות (1): 2003

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עוסמאן דאבו** בוויקישיתוף
* עוסמאן דאבו, ברשת החברתית פייסבוק
* עוסמאן דאבו, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**ואלרי ניקלוייביץ' קובסוב** (ברוסית: **Валерий Николаевич Кубасов**; ‏7 בינואר 1935 – 19 בפברואר 2014) הוא קוסמונאוט סובייטי שטס לחלל כחבר משלחת לתחנת החלל סאליוט 6.

קורות חיים
----------

ואלרי קובסוב נולד בעיירה במחוז מוסקבה למשפחת פקיד. לאחר סיום בית הספר הוא התקבל למכון למהנדסי תעופה במוסקבה וסיים אותו בשנת 1958. הוא התחיל לעבוד במכון לתכנון של מיכאיל טיכונראבוב.

בשנת 1966 קובסוב התקבל ליחידת הקוסמונאוטים והחל בהכנות. בשנת 1968 הוא סיים את עבודת הדוקטורט.

בשנת 1969 קובסוב שוגר לחלל בחללית סויוז 6. זו הייתה הטיסה הקבוצתית הראשונה. בהמשך הוא היה חבר בצוות משנה של מספר משימות חלל. הוא היה אמור להשתתף בטיסה של סויוז 11 אך השתתפותו בוטלה מסיבות בריאותיות. את הטיסה השנייה שלו קובסוב ביצע בשנת 1975 בחללית סויוז 19 לצד אלכסיי לאונוב. במהלך טיסה זו בוצע חיבור לחללית אמריקאית מדגם אפולו כחלק של פרויקט אפולו-סויוז.

בשנת 1980 שוגר לחלל בפעם השלישית, כמפקד החללית, על סיפון חללית סויוז 36.

קובסוב היה חבר צוות של יחידות הקוסמונאוטים עד לשנת 1993. בהמשך הוא עבד בתפקידים שונים בתאגיד הטילים והחלל אנרגיה

קובסוב נפטר בשנת 2014 במוסקבה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ואלרי קובסוב** בוויקישיתוף"החללית הסובייטית התחברה אל מעבדת החלל", עיתון דבר, 29 במאי 1980.

* תקציר נתונים באתר ספייספאקטס
* נתונים מאנציקלפדיית החלל
* ואלרי קובסוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* ואלרי קובסוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 5562 6677
* LCCN: n84179948
* NKC: mzk2007408443
* VIAF: 72802582
* WorldCat: lccn-n84179948

 |
מבט על ההר מדרום מערב
**הר קנאים** הוא הר במדבר יהודה ששמו מנציח את הקנאים, שנלחמו ברומאים במצדה הסמוכה (70-74 לספירה). זהו רכס צר וארוך (אורכו 350 מ') דמוי "סכין" רחבה בת שתי פסגות, פסגה 442 הצפונית ופסגה ללא ציון גובה במפה בצד דרום.

ההר מתרומם בצד הכביש מצדה-ערד.

לוחמי סיירת נח"ל מקבלים בסיום מסע עלייה להר את סיכת לוחם הסיירת ושנים ארוכות לוחמי סיירת צנחנים סיימו את מסכם המסלול בראש ההר.

דרך הגעה
--------

מערד מרחוב מואב אל כביש 3199. הכביש תחילה עולה ובהמשך יורד אל בקעת קנאים, עובר ליד כפר הנוקדים, חוצה ועולה שוב מזרחה ואחרי 11.3 ק"מ עולה אל הקצה הצפוני של הר קנאים.

תיאור המקום
-----------

הר קנאים הוא "הר מישאר" טיפוסי. גוש קירטון שנשאר על עומדו, אחרי שכל סביבתו נסחפה. ההר- שלוחה טרפזית של חצי ק"מ – נשאר עומד זקוף ובולט 70 מטר מעל סביבתו. על קדקודו שארית שכבות אבן צור.

על גבי ההר מתמשך שביל צר מצפון לדרום ואליו עולה שביל מסומן כחול. השביל עולה בקרבת חניון הלילה. הוא תלול למדי והעלייה דורשת מאמץ וזהירות (במיוחד הירידה). מפסגתו נשקף נוף: הרי מואב, מפעלי האשלג ובריכות האידוי, מצדה, הר נמר, הרודיון, יישובי הר חברון, הר עמשא, ערד, מצפה זוהר. חוויה מיוחדת היא עלייה להר עם שחר וצפייה בזריחת השמש מעל הרי מואב. קיים גם שביל עלייה ברור לא מסומן שבהתקרבו אל הקצה העליון הופך להיות מסוכן למעבר. מוטב להימנע מעלייה בשביל זה.

שביל גמלים ברור יורד מהאזור מתחת לקצה הצפוני של הר קנאים על גבי שלוחה מתונה מזרחה אל עבר קמר קנאים. השביל אינו מסומן ועל פי חוק רשות הטבע אינו מותר לתנועה. השביל יורד בפיתולים בנויים בערוצון במדרון התלול של הקמר ואינו נצפה ממצדה בגלל גבעה חוסמת שפסגתה 76 מטר מעל פני הים. אפשר שבזמנים קדומים הייתה זו דרך עורפית סמויה מהעין שאפשרה להגיע בהסתר אל מצדה.

חיפושי גז טבעי
--------------

בנובמבר 1961 פרץ סילון גז טבעי בקידוח "הר קנאים 1" שביצעה חברת נפטא. באפריל 1962 התגלה גז בקידוח "הר קנאים 2", כקילומטר מצפון לקידוח הראשון. ב-1968 עסקה נפטא בקידוח "הר קנאים 3". ב-1970 הקימה נפטא מתקן להפרדת הגפרית מהגז המופק, ואשר הכיל מימן גופרתי בשיעור גבוה מדי.

קישורים חיצוניים
----------------

* גבעת גורני והר קנאים באתר iNature

הערות שוליים
------------

1. ↑  זאב וילנאי, **אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל**, תל אביב: עם עובד, 1970
**ליאורה מינקה** (נולדה ב-18 בדצמבר 1953) היא אשת ציבור ישראלית, שהייתה יושבת ראש תנועת אמונה בשנים 2001 - 2023.

ביוגרפיה
--------

מינקה היא בתם של איזי ושושנה פרום. אבי אמה משה דוב מגיד (1901–1963) היה יו"ר המפד"ל בתל אביב וחבר מועצת העיר מטעם המזרחי. אביו הרב קלמן מגיד היה רבן של הערים ארמיאנסק (אנ') בחצי האי קרים ושל קרוז' ווקשנה בליטא ואמו לאה בת ר' צבי הירש דניאלביץ הייתה מיוחסת לגאון מווילנה.

בוגרת בית הספר צייטלין. ריכזה סניף בני עקיבא בירושלים, ושירתה בצה"ל בנח"ל בהיאחזות אל על (כיום מושב אלי-עד) ברמת הגולן.

דוקטורנטית בחינוך ומפקחת במשרד החינוך לשעבר. ריכזה פרויקט טיפוח מנהיגות נוער, ומרצה בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן. שימשה גם כמרכזת לימודי תעודת ההוראה במכללת אשקלון.

הייתה נציגת המפד"ל במועצה הדתית בתל אביב, ובמועצת העיר תל אביב-יפו. כיהנה כחברת מועצת הנאמנות של התיאטרון הקאמרי ומאז 2022 משמשת כיו"ר הוועד המנהל של התיאטרון. בשנת 2001 נבחרה ליו"ר אמונה - תנועת האישה הדתית לאומית. מוקמה במקום ה-27 ברשימת המפד"ל בבחירות לכנסת השש עשרה (2003. לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה (2009) מוקמה במקום השישי ברשימת "הבית היהודי", אך לא נבחרה לכנסת. מכהנת בוועד המנהל של מכללת שערי מדע ומשפט. כיהנה בוועד המנהל של היכל התרבות בתל אביב יפו.

חיים אישיים
-----------

מינקה היא תושבת תל אביב-יפו, נשואה לשמואל מינקה ואם לארבעה. ביתה, תא"ל ד"ר הדס מינקה-ברנד, היא ראש מערך מדעי ההתנהגות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ליאורה מינקה** בוויקישיתוף
* כהונה שניה לליאורה מינקה בראש 'אמונה', באתר ערוץ 7, 28 ביוני 2006
* אורי פולק, ‏ליאורה מינקה נבחרה מחדש לראשות "אמונה", באתר כיפה, 1 בנובמבר 2011
* עפרה לקס, עניין אישי, באתר ערוץ 7, 12 בינואר 2012
* ליאורה מינקה מתארחת בתוכנית "שעה של אנשים", רדיו גלי ישראל, 22 באוקטובר 2015

הערות שוליים
------------

1. 1 2  רבי קלמן מגיד באתר אישי ישראל.
2. ↑  נדב פולק, ‏ראש מערך מדעי ההתנהגות של צה"ל: הבת של ליאורה מינקה, באתר כיפה, 11 במאי 2017.
3. ↑  פרסום המינוי באתר אמונה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007296504405171
* ISNI: 0000 0004 0223 5233
* VIAF: 297414547
* WorldCat: viaf-297414547

 |
**סרגיי מטבייביץ' שטמנקו** (ברוסית: **Сергей Матвеевич Штеменко**;‏ 20 בפברואר 1907 – 23 באפריל 1976) היה גנרל סובייטי אשר כיהן כראש המטה הכללי של הצבא האדום בין השנים 1948–1952, וכשר המלחמה של ברית המועצות בין 1950–1952. כמו כן כיהן במשך כמה קדנציות לא רציפות כסגן ראש המטה הכללי. בתפקידו האחרון כיהן כראש המטה הכללי של ברית ורשה בין השנים 1968–1976.

ביוגרפיה
--------

שטמנקו נולד ב-20 בפברואר 1907 למשפחה קוזאקית ענייה בכפר אוריופינסק. שמו המקורי היה "שטמנקוב", אולם הוא קיצר אותו ל"שטמנקו" ב-1916. ב-1924 הוא נסע למוסקבה במטרה למצוא עבודה, ובמשך שנתיים עבד כפועל טלגרף. באוקטובר 1926 הוא התגייס לצבא האדום, ולמד בבית הספר לתותחנים במוסקבה. בספטמבר 1927 הוא החל ללמוד בבית הספר לנ"מ בסבסטופול. בין השנים 1930–1933 הוא שירת ברגימנט התותחנים ה-121 בסבסטופול. ב-1930 הוא מונה למפקד כיתת סיור, ובשנת 1931 למפקד סוללת ארטילריה. הוא למד באקדמיה הצבאית למיכון ולמוטוריזציה של הצבא האדום עד 1937. לאחר מכן מונה למפקד רגימנט אימונים. באוגוסט 1938 החל ללמוד באקדמיית המטה הכללי של הצבא האדום.

בספטמבר 1939, לחם שטמנקו במהלך הפלישה לפולין, וב-1940 השתתף במלחמת החורף. לאחר מכן החל לשרת במטה הכללי. באוגוסט 1941 הוא מונה לסגן ראש מחלקת המזרח התיכון במטה הכללי. ביוני 1942 הוא מונה לראש המחלקה, ובמקביל שימש בפועל כראש מחלקת הקווקז. באפריל 1943 הוא מונה לסגן ראש מחלקת המבצעים של המטה הכללי. במאי של אותה שנה הוא מונה לראש המחלקה, וכיהן בתפקיד עד סוף המלחמה. בנובמבר 1943 הוא ליווה את סטלין במהלך ועידת טהראן. הוא היה שותף בהכנת רבות מתוכניות המלחמה נגד גרמניה, ובהמשך גם נגד יפן. ביוני 1945 הוא השתתף בארגון מצעד הניצחון של הצבא האדום במוסקבה.

באפריל 1946 מונה שטמנקו לסגן ראש המטה הכללי. בנובמבר 1948 הוא הפך לראש המטה הכללי ולסגן שר המלחמה הסובייטי. בפברואר 1950 הוא מונה לשר המלחמה במקביל לתפקידו כרמטכ"ל. ביוני 1952, סטלין הדיח אותו משני התפקידים ומינה אותו לראש מטה קבוצת הכוחות הסובייטיים בגרמניה.

שטמנקו היה מקורב למפקד הנ.ק.ו.ד. לברנטי בריה. בעקבות מותו של סטלין במרץ 1953, בריה מיהר לזמן אותו חזרה למוסקבה, ודאג למנות אותו מחדש לסגן הרמטכ"ל. ביולי של אותה שנה, בריה עצמו הוצא להורג ביוזמתו של ניקיטה חרושצ'וב, וחינו של שטמנקו סר בעיני הנהגת המפלגה. הוא הודח מתפקיד סגן הרמטכ"ל והורד מדרגת גנרל ארמייה לדרגת גנרל-לייטננט. בנובמבר 1953 הוא מונה לראש מטה המחוז הצבאי מערב סיביר. באוגוסט 1956 מונה לראש אגף המודיעין במטה הכללי. בנובמבר 1957 הוא הודח מהתפקיד. במאי 1958 הוא מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי וולגה. ביוני 1961 הועבר לתפקיד סגן מפקד המחוז הצבאי הטרנס-קווקזי. ביולי 1962 הוא הועבר לשמש כראש מטה כוחות היבשה. באפריל 1964 הוא מונה לראש אגף הארגון והגיוס במטה הכללי ובמקביל הוחזר לתפקיד סגן הרמטכ"ל. בפברואר 1968 הוחזרה לו דרגת גנרל ארמייה. באוגוסט של אותה שנה הוא מונה לראש המטה הכללי של ברית ורשה. הוא כיהן בתפקיד עד פטירתו ב-23 באפריל 1976.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סרגיי שטמנקו** בוויקישיתוף
* סרגיי שטמנקו באתר משרד ההגנה הרוסי
* סרגיי שטמנקו באתר deduhova
* סרגיי שטמנקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007580968405171
* BIBSYS: 9002292
* GND: 118753452
* ISNI: 0000 0000 8380 1794
* LCCN: n50041175
* NKC: jn19990210599
* NTA: 06988059X
* SUDOC: 19569449X
* VIAF: 47557589
* WorldCat: lccn-n50041175

 |
**פאבל פבלוביץ' לבדב** (ברוסית: **Павел Павлович Лебедев**;‏ 12 באפריל 1872 – 2 ביולי 1933) היה גנרל סובייטי אשר שימש כראש מטה הצבא האדום במהלך מלחמת האזרחים הרוסית והמלחמה הפולנית-סובייטית.

ביוגרפיה
--------

לבדב נולד בצ'בוקסרי ב-12 באפריל 1872, למשפחת אצולה ענייה. בגיל 12 החל את הכשרתו כצוער בקורפוס הצוערים ה-2. לאחר מכן החל ללמוד בבית הספר הצבאי אלכסנדרובסקי במוסקבה. ב-1892 הוא סיים את לימודיו, והחל לשרת ברגימנט המשמר של מוסקבה בדרגת לוטננט. ב-1897 הוא החל ללמוד באקדמיית המטה הכללי "ניקולייב". ב-1900 הוא סיים את לימודיו, הועלה לדרגת קפטן והוצב במטה הכללי הרוסי.

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא הועלה לדרגת פודפולקובניק, ומונה לראש מחלקת המבצעים של החזית הדרום-מערבית. לאחר מכן מונה לראש מטה הארמייה ה-3. במהלך המלחמה הוא נפצע והועלה לדרגת פולקובניק. בדצמבר 1917 הוא עזב את הצבא.

במרץ 1918 הוא התגייס לצבא האדום בעקבות בקשתו האישית של ולדימיר איליץ' לנין. הוא כיהן כראש לשכת הגיוס במטה הכל-רוסי (אחד משני המטות הכלליים של הצבא האדום בראשית דרכו). באפריל 1919 הוא מונה לראש מטה החזית המזרחית. ביולי של אותה שנה הוא מונה למפקד החזית, ובמקביל מונה לראש מטה השדה (המטה השני של הצבא האדום). הוא הוביל את הצבא האדום במהלך מלחמת האזרחים הרוסית והמלחמה הפולנית-סובייטית. ב-10 בפברואר 1921 אוחדו שני המטות הכלליים הסובייטיים למטה אחד - מטה הצבא האדום, בפיקודו של לבדב. באוגוסט 1922 הוא מונה במקביל למפקד האקדמיה הצבאית של הצבא האדום. באפריל 1924 סיים את תפקידו כראש המטה, אך המשיך למלא תפקידים בכירים, במיוחד בתחום החינוך הצבאי. בדצמבר 1925 הוא הוצב במחוז הצבאי אוקראינה. הוא נפטר בחרקוב ב-2 ביולי 1933.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאבל לבדב** בוויקישיתוף
* פאבל לבדב באתר משרד ההגנה הרוסי
* פאבל לבדב באתר המוקדש לצבא הרוסי במלחמת העולם הראשונה

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1281971472
* VIAF: 371160310475358300009
* WorldCat (עם VIAF): 371160310475358300009

 |
**גיורא בירן** הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, בעל עיטור המופת על פועלו במלחמת יום הכיפורים.

חייו
----

בירן (במקור בירמן), התגייס לצה"ל ב-1965 ושירת כקצין בחיל השריון. במלחמת יום הכיפורים שימש קצין אג"ם בחטיבה 179, חטיבת שריון במילואים שהייתה חטיבת הגיוס המהיר של פיקוד הצפון. במהלך המלחמה החליף את מפקד החטיבה רן שריג שנפצע ופונה ולאחר שובו פיקד על גדוד בחטיבה עד שנפצע באורח אנוש. על פועלו במלחמה עוטר בעיטור המופת. בתיאור המעשה נכתב:

> 
> עם פרוץ הקרבות היה רס"ן גיורא בירן מאושפז בבית-חולים בשל צהבת קשה. הוא עזב את בית-החולים וחזר לחטיבתו שנלחמה ברמת-הגולן. מחמת פציעתו של ה-מח"ט נטל רס"ן גיורא בירן לידיו את הפיקוד על הכוח החטיבתי ועמד בראש קרבות-השריון האכזריים שהתנהלו שלושה ימים. הוא הצליח להדוף את השריון הסורי עד חושניה והשמיד כ-150 טנקי-אויב. כשחזר ה-מח"ט, קיבל רס"ן גיורא בירן את הפיקוד על גדוד-טנקים. הוא הוביל את הגדוד בקרב-ההבקעה האכזרי בציר קוניטרה-דמשק, עד שנפגע ופונה במצב אנוש לאחור. במעשיו אלה גילה אומץ-לב, כושר-מנהיגות ודבקות במשימה למופת.
> 
> 
> 
> — אתר בעוז רוחם
> 

לאחר המלחמה המשיך בשירות הקבע, פיקד על עוצבת הסוס הדוהר, שירת כסגן מפקד אוגדה, נספח יבשה בוושינגטון בארצות הברית וקצין אג"ם גיס. השתחרר ב-1990. 

לאחר שחרורו עבד כקצין ביטחון וסמנכ"ל למינהל ומשאבי אנוש ברשות העתיקות, ב-2002 מונה לראש אגף תברואה בעיריית תל אביב-יפו וב-2008 לסמנכ"ל למשאבי אנוש במרכז הרפואי ת"א. 

בירן בעל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב ותואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן. מכהן כיו"ר סניף אגודת ניצן בתל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

* עיטור המופת שהוענק לגיורא בירן, באתר "בעוז רוחם" של אגף כוח האדם בצה"ל
* יעל בניה, "נסענו על הדרך כצאן שמובל לטבח"(הקישור אינו פעיל), במחנה, 19 ביוני 2014
* מר בירן גיורא, אתר המרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי
פירוש נוסף ערך זה עוסק בגזע כלבים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו ביגל (פירושונים).

ה**ביגל** הוא כלב ציד ממשפחת ההאונדים (Hounds).

היסטוריה של הגזע
----------------

העדות הממשית הראשונה לקיום הגזע היא משנת 1475. מקור שמו של הביגל אינו ברור, אך משערים שהוא מן המילה beag ('קטן' בשפה הקלטית) או מהמילה beuguel (קולני; הפירוש המילולי: פתוח-גרון). הביגל הוכר כגזע ב-1873, וב-1890 הוקם בבריטניה מועדון מגדלי הביגל הראשון. הגזע הגיע לאמריקה הצפונית עם המתיישבים הראשונים, ושם פותח תת-זן קטן יותר.

ייעוד הגזע
----------

מסורתית ביגלים משמשים לציד בלהקות או בבודדים, בעיקר של ציד קטן, כמו ארנבות ושועלים, אך גם לגישוש אחר ציד גדול כמו חזירי בר, תנים ואיילים. הביגל הוא כלב הרחה, קרי הוא צד תוך גישוש קרוב לקרקע.

כיום ביגלים משמשים כחיות מחמד, אך גם ככלבי גישוש למטרות שונות. בין התפקידים שממלאים כלבים אלה כיום ניתן למצוא גישוש אחר אדם, גישוש אחר סמים, גישוש אחר חומרים אורגניים אסורים במעברי גבול נמלי ים ונמלי אוויר ועוד. 
יתרונו של הביגל על כלבי גישוש אחרים הוא בגודלו הקטן והקומפקטי המאפשר גמישות רבה בהפעלתו, בהופעתו הלא מאיימת ובאופיו הנוח.

בשל אופיו הטוב וממדיו הנוחים, הביגל פופולרי מאוד כחיית מחמד.

מבנה כללי
---------

* גובה - 33-40 ס"מ.
* משקל - 10-13 ק"ג נקבה
* 14-20 ק"ג זכרים

הגרביים וקצה הזנב לבנים. הפרווה קצרה. ישנם כמה שילובי פרווה: טרי-קולור (חום, שחור ולבן), 2 גוונים (חום, לבן, זהוב, ג'ינג'י או שחור). שחור-לבן או לבן לגמרי הם נדירים ביותר.

אופי
----

הביגל הוא גזע חברותי ונוח. בנוסף לכך, הביגל הוא זן פעלתני וערני. גזע זה קולני מאוד, תכונה שפותחה על מנת שהצייד ידע באיזה שלב של המרדף נמצאת הלהקה.

בתרבות
------

כלבי ביגל מפורסמים הם הכלב המצויר סנופי והכלב המצויר מהסדרה אמיץ הכלב הפחדן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ביגל** בוויקישיתוף
* ביגל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007282412805171
* BNE: XX529410
* BnF: cb119647887 (data)
* GND: 4196825-6
* LCCN: sh85012629
* NDL: 01022395
* NKC: ph135633

 |
**ניקולאי וסילייביץ' אוגארקוב** (ברוסית: **Николай Васильевич Огарков**;‏ 30 באוקטובר 1917 – 23 בינואר 1994) היה מרשל סובייטי אשר שימש כראש המטה הכללי בין 1977–1984.

ביוגרפיה
--------

אוגארקוב נולד ב-30 באוקטובר 1917 למשפחת איכרים בכפר מולוקובו שבמחוז טבר. ב-1931 הוא נסע למזרח הרחוק הרוסי שם שרת אחיו בצבא האדום. באפריל 1933 הוא חזר לרוסיה ועבד כרואה חשבון למשך שנה. לאחר מכן למד בבתי ספר להנדסה. ב-1938 הוא התגייס בעצמו לצבא האדום ולמד באקדמיה להנדסה צבאית. ב-1941 הוא סיים את לימודיו והחל לשרת כמהנדס צבאי. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא שרת כמהנדס צבאי במלחמת ההמשך, מתקפת פטאסמו-קירקנס, המצור על בודפשט ומתקפת וינה. במהלך הקרבות בווינה הוא נפצע, ועד סיום המלחמה שהה בבית חולים צבאי.

לאחר המלחמה שרת בתפקידי מטה בכירים בקרפטים ובמזרח הרחוק. ב-1957 הוא החל ללמוד באקדמיה הצבאית של המטה הכללי הוא סיים את לימודיו ב-1959 ומונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-20 של המשמר שהוצבה בגרמניה המזרחית. בדצמבר 1961 הוא מונה לראש מטה וסגן מפקד המחוז הצבאי הבלארוסי. בדצמבר 1965 הוא מונה למפקד המחוז הצבאי וולגה. באפריל 1968 הוא מונה לסגן ראש המטה הכללי. במרץ 1974 הוא מונה לסגן שר ההגנה של ברית המועצות. ב-8 בינואר 1977 הוא מונה לראש המטה הכללי. ב-14 בינואר הוענקה לו דרגת מרשל ברית המועצות.

הוא היה מתנגד חריף לפלישה הסובייטית לאפגניסטן, וניהל ויכוחים בעניין עם חברי הפוליטביורו. עם זאת, דעתו לא התקבלה והפלישה לאפגניסטן יצאה לפועל והפכה לאסון. ב-1981 הוא הוביל את מבצע "Zapad-81", שהיה המבצע הצבאי הגדול ביותר של הצבא האדום מאז מלחמת העולם השנייה. בספטמבר 1984 הוא הודח מתפקיד הרמטכ"ל ומונה למפקד פיקוד המערב. לאחר פירוק ברית המועצות הוא מונה ליועץ מיוחד לשר ההגנה. הוא נפטר במוסקבה ב-23 בינואר 1994.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניקולאי אוגארקוב** בוויקישיתוף
* ניקולאי אוגראקוב באנציקלופדיה בריטניקה
* ניקולאי אוגראקוב באתר המוקדש לגיבורי מלחמת העולם השנייה
* ניקולאי אוגארקוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

| מרשלי ברית המועצות |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| קלימנט וורושילוב • מיכאיל טוכאצ'בסקי • סמיון בודיוני • אלכסנדר יגורוב • וסילי בליוכר • סמיון טימושנקו • גריגורי קוליק • בוריס שפושניקוב • גאורגי ז'וקוב • אלכסנדר ואסילבסקי • יוסיף סטלין • איוואן קונייב • לאוניד גובורוב • קונסטנטין רוקוסובסקי • רודיון מלינובסקי • פיודור טולבוחין • קיריל מרצקוב • לברנטי בריה • ואסילי סוקולובסקי • ניקולאי בולגנין • איוואן בגרמיאן • סרגיי ביריוזוב • אנדריי גרצ'קו • אנדריי יריומנקו • קיריל מוסקלנקו • וסילי צ'ויקוב • מאטוויי זכארוב • פיליפ גוליקוב • ניקולאי קרילוב • איוואן יאקובובסקי • פאבל בטיצקי • פיוטר קושבוי • ליאוניד ברז'נייב • דמיטרי אוסטינוב • ויקטור קוליקוב • ניקולאי אוגארקוב • סרגיי סוקולוב • סרגיי אחרומייב • סמיון קורקוטקין • ואסילי פטרוב • דמיטרי יאזוב | דרגת מרשל ברית המועצות |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 12474785X
* ISNI: 0000 0001 1286 9596
* LCCN: n83226559
* NKC: jo20231188429
* NLP: a0000001144632
* NTA: 168325365
* VIAF: 15712953
* WorldCat: lccn-n83226559

 |
**ניקולאי יגורוביץ' מקארוב** (ברוסית: **Никола́й Его́рович Мака́ров**;‏ נולד ב-7 באוקטובר 1949) הוא גנרל רוסי שכיהן כראש המטה הכללי הרוסי בין השנים 2008–2012.

ביוגרפיה
--------

מקארוב נולד ב-7 באוקטובר 1949 בכפר גלבובו-גורודיצ'ה שבמחוז ריאזאן. ב-1950 עברה המשפחה למוסקבה. ב-1967 הוא התגייס לצבא האדום. הוא למד בבית ספר לקצינים עד 1971, ואז הוצב בגרמניה המזרחית כמפקד כיתה ברגימנט המשמר הממונע ה-68. במאי 1974 הוא מונה למפקד פלוגה, ובספטמבר 1975 למפקד גדוד. בין 1976-1979 הוא למד באקדמיה הצבאית "פרונזה". בנובמבר 1980 הוא מונה למפקד רגימנט המשמר הממונע ה-68. בדצמבר 1981 מונה לסגן מפקד הדיוויזיה הממונעת של המשמר. בהמשך שנות ה-80 מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-52, ואז למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-198. בין 1991–1993 הוא למד באקדמיה הצבאית של המטה הכללי. לאחר מכן מונה למפקד הכוחות הרוסיים בטג'יקיסטן, וסייע לכוחות הממשלה בניצחונם במלחמת האזרחים. בדצמבר 1993 מונה לסגן מפקד ארמיית המשמר ה-11. במרץ 1996 הוא מונה למפקד ארמיית הטנקים ה-2 של המשמר. בינואר 1998 הוא מונה למפקד חיל המצב בקלינינגרד.

בספטמבר 1999 הוא מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי מוסקבה. באפריל 2001 הוא מונה למפקד הזמני של המחוז. ב-9 במאי של אותה שנה הוא הוביל את המצעד הצבאי לכבוד יום הניצחון. בדצמבר 2002 הוא מונה למפקד המחוז הצבאי הסיבירי. באפריל 2007 הוא מונה למפקד חיל החימוש. ב-3 ביוני 2008 הוא מונה לראש המטה הכללי. הוא הוביל את הצבא הרוסי במהלך מלחמת גאורגיה-רוסיה. על כך הוענק לו עיטור גיבור הפדרציה הרוסית.

בתקופת כהונתו כרמטכ"ל, הוביל מקארוב צעדים שנועדו להפוך את הצבא הרוסי לקטן יותר ומקצועי יותר. שירות החובה צומצם ושכר החיילים הועלה. עם זאת, בנובמבר 2012 סר חינו בעיני נשיא רוסיה ולדימיר פוטין ושר ההגנה סרגיי שויגו. הוא פוטר מתפקיד הרמטכ"ל, ובו זמנית סולק ממועצת הביטחון של הפדרציה הרוסית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניקולאי מקארוב** בוויקישיתוף

* ניקולאי מקארוב באתר משרד ההגנה הרוסי
* ניקולאי מקארוב באתר "גיבורי הארץ"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1156426316
* LCCN: no2018056491
* VIAF: 94144648386410481085
* WorldCat: viaf-94144648386410481085

 |
**מיכאיל דמיטרייביץ' בונץ'-ברוייביץ'** (ברוסית: **Михаи́л Дми́триевич Бонч-Бруе́вич**; 24 בפברואר 1870 – 3 באוגוסט 1956) היה לוטננט גנרל ממוצא ליטאי בצבא האימפריה הרוסית אשר פיקד על החזית הצפונית במלחמת העולם הראשונה ולאחר מכן הצטרף לצבא האדום.

ביוגרפיה
--------

### תחילת דרכו

בונץ'-בורייביץ' נולד במוסקבה ב-30 באוגוסט 1868, למשפחה שהשתייכה בעבר לאצולת הדוכסות הגדולה של ליטא. אביו היה מודד אדמות במקצועו, ולפיכך למד מיכאיל במכון קונסטנטינובסקי למדידות במוסקבה. לאחר מכן למד באקדמיית המטה הכללי וב-1892 הוצב ברגימנט הגרנדירים ה-12 של אסטרחאן. בהמשך אותה שנה הוא הועבר לרגימנט המשמר הליטאי שהוצב בוורשה. ב-1898 הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית ניקולייב והחל לפרסם מאמרים בעיתונות הצבאית. בהמשך הוא גם פרסם ספר הדרכה בטקטיקה ביחד עם הגנרל מיכאיל דרגומירוב. ב-6 בדצמבר 1907 הוא הועלה לדרגת פולקובניק ובאוקטובר 1908 מונה למפקד מבצר ליבאו. במרץ 1914 הוא מונה למפקד הרגימנט ה-176 בצ'רניגוב.

### מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

 ערך מורחב – **מלחמת העולם הראשונה**  

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 היה הרגימנט של בונץ'-ברוייביץ' חלק מהארמייה השלישית ולחם עמה בקרב גליציה. ב-10 בספטמבר של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור. הוא הוצב במטה החזית הצפון-מערבית ובמסגרת תפקידו יזם פינוי של החיילים היהודים מקו החזית באשמת ריגול. בהמשך הועבר להחזית הצפונית. במקביל, במרץ 1916 הוא מונה למפקד חיל המצב בפסקוב. ב-29 באוגוסט 1917 הוא מונה למפקד החזית הצפונית עד 9 בספטמבר של אותה שנה.

לאחר מהפכת אוקטובר הפך בונץ'-ברוייביץ' לאחד הגנרלים הראשונים שנשבעו אמונים למשטר החדש. אחיו הצעיר ולדימיר היה פעיל בולשביקי בולט. במרץ 1918 מונה למנהל המועצה הצבאית העליונה, ולראש מטה השדה של המועצה הצבאית המהפכנית, ומילא תפקיד מרכזי בתחילת מלחמת האזרחים הרוסית בארגון הצבא האדום והגנת המדינה הסובייטית. חבריו לשעבר ששרתו כעת בצבא הלבן הכריזו עליו כעל מבוקש ובאחת הפעמים אף ערכו פשיטה על רכבת שהם חשדו שהוא נמצא בה. ב-1919 הוא פרש מהצבא והחל למלא תפקידים אזרחיים עבור הסובייט העליון. הוא נעצר ב-1923, אך שוחרר לאחר שראש האו.ג.פ.או. פליקס דזרז'ינסקי התערב למענו. ב-1925 הוא הקים וארגן את לשכת הצילום האווירי. הוא נעצר שוב בפברואר 1931, יחד עם קצינים לשעבר מהצבא הקיסרי אשר נחשדו כי קשרו קשר נגד המשטר הסובייטי, אך הוא שוחרר ללא שהוגש כנגדו כתב אישום. הוא שרד את הטיהורים הגדולים, והועלה לדרגת קומדיב (מפקד דיוויזיה) ב-1937. ב-1944 הוא הועלה שוב לדרגת גנרל לייטננט. הוא נפטר במוסקבה ב-3 באוגוסט 1956.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיכאיל בונץ'-ברוייביץ'** בוויקישיתוף
* מיכאיל בונץ'-ברוייביץ' (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007258851605171
* GND: 118513346
* ISNI: 0000 0001 1048 0392
* LCCN: n84177423
* NKC: hka2014842155
* NTA: 182542572
* SELIBR: 42073
* SUDOC: 219495653
* VIAF: 27862504
* WorldCat: lccn-n84177423

 |
**רפואה הוליסטית** [מהמילה היוונית "*όλoς*" ("הולוס" ביוונית עתיקה, "אולוס" ביוונית מודרנית], "שלם" או "כולל") או **רפואה כוללנית** הוא שם כולל לגישות ברפואה האלטרנטיבית, המדגישות את הצורך בבחינת גופו, רגשותיו, אופן חשיבתו וסביבתו של החולה ככלל, ולא רק את האיבר הבודד או את התפקוד המובחן. ברפואה ההוליסטית מושם דגש מיוחד על טיפול עצמי ורפואה עצמית, אורח חיים בריא, אכילה נכונה, הרגלי שינה נכונים, נשימה נכונה, שהות באוויר הפתוח, הימנעות מסיכונים או ממצבי מתח מיותרים, וכן הלאה. 

המונח "רפואה הוליסטית" נולד ב-1981. את היסודות הפילוסופיים עליהם מושתתת הרפואה ההוליסטית ניתן למצוא בפילוסופיה היוונית, כגון אצל אפלטון, המציג בכתביו גישה הוליסטית אשר בדומה לאלו הנפוצות כיום - מותחת גם היא ביקורת על הרפואה דאז (הרפואה ההיפוקראטית) ומבקשת לגדור את תחומהּ. בדיאלוג 'כרמידס' מסביר סוקרטס לכרמידס הצעיר ש"זאלמוכסיס מלכנו, שהוא אלוהים, אומר, שכפי שאין ניגשים לריפוי עיניים בנפרד מהראש, ולא לריפוי ראש בנפרד מהגוף, כך אין מרפאים גוף בנפרד מהנשמה, וזאת גם הסיבה שמעיני רופאים יוונים נעלמות מחלות רבות, משום שמזניחים הם את הדבר השלם שלו יש לדאוג, ואם איננו כשורה, אי אפשר שהחלק יהיה כשורה". עם זאת, הפופולריות הרבה של הרפואה ההוליסטית באה לה רק בשלהי המאה העשרים, כשרבים מרחיבים את משמעותה המקורית - אורח חיים בריא - למיני רפואה מדעיים ולא מדעיים רבים, כשבתחומי ריפוי הוליסטי רבים נתפשת הרפואה ה"מערבית" השגורה רק כדרך נוספת של ריפוי, שאינה בהכרח היעילה ביותר. הגישות הקיצוניות יותר רוככו בשנים האחרונות ורבים מהעוסקים ברפואה הוליסטית מכירים היום בתפקיד המרכזי של מדעי הרפואה ה"מערבית" הרגילה ויישומיהם, כשהרפואה ההוליסטית נתפשת פחות כרפואה אלטרנטיבית ויותר כ"רפואה משלימה".

רפואה "מערבית" ורפואה הוליסטית
------------------------------

בין רבים מהעוסקים ברפואה הוליסטית לרופאים קונבנציונליים נוצרו מתחים רבים. העוסקים ברפואה הוליסטית ביקרו את הרפואה הקונבנציונלית על התמקצעות היתר והתעלמותה כביכול מתפקודו של האדם כמכלול והתמקדות היתר שלה, לטענתם, בתסמינים ובמחלות כחזות הכל, ובגישה הפולשנית שלא לצורך המקובלת בה. רופאים בגישה המקובלת, לעומתם, הצביעו על־כך שבחלק ניכר משיטות הרפואה ההוליסטית לא זכו שיטות הריפוי לביסוס מחקרי, ועל כן השפעתם, אם בכלל הייתה כזו, נובעת מאפקט הפלצבו; וכן כי חלק ניכר משיטות האבחון ההוליסטיות (כמו גרפולוגיה או אסטרולוגיה) אינן בעלות ערך אבחוני של ממש. כמו כן הביקורת על ההתעלמות מתפקודו של האדם כמכלול אינה במקום כיוון שהרפואה הקונבנציונלית מאז ומתמיד משלבת גישה הוליסטית ואינטגרטיבית, במקביל למגמה להתמקצעות והפרדה לענפים רבים.

ראו גם
------

* הוליזם
* רפואה אלטרנטיבית
* תחלואה נלווית
* מחלה פסיכוסומטית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רפואה הוליסטית** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  רפואה כוללנית במילון סוציולוגיה (תשע"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית
2. ↑  כארמידס, 157b, כתבי אפלטון, תרגום י"ג ליבס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562964305171
* NKC: ph114688

 |
**אקוסמיזם**, בניגוד לפנתאיזם, היא העמדה לפיה היקום כפי שהוא נראה אינו בסופו של דבר אלא אשליה (הקידומת "א" ביוונית משמעותה לאו), ומה שקיים באמת אינו אלא האינסוף המוחלט.

עמדה זו פותחה כעמדה פילוסופית על ידי הגל בספרו "הרצאות על ההיסטוריה של הפילוסופיה" (History of Philosophy, III p.262), כהבחנה שבאמצעותה הוא מראה שברוך שפינוזה שדגל בפנתאיזם וזיהה את הטבע עם האלוהים, לא היה אתאיסט כפי שטענו פילוסופים אחרים עליו, אלא אדרבה – האמין באלוהים "יותר מדי". הגל מראה כי נהוג לראות בעולם שניות המקיימת הן את האל האינסופי והן את העולם הסופי, ושניות זו אינה יכולה להתקיים, כיוון שמציאותו של דבר-מה אין סופי סותרת מעצם הגדרתה את מציאותו של דבר סופי. מכאן נגזר נון-דואליזם המחייב שלאמיתו של דבר קיים רק אחד מן השניים: או שרק העולם הסופי והמוגדר קיים, וזו תפיסתו של האתאיסט; או שרק האין סופי והבלתי מוגדר קיים, והעולם המוגבל אינו אלא אשליה, וזו היא תפיסתו של שפינוזה – האקוסמיות.

עמדה דומה כבר הוצגה על ידי פילוסופים הודים קדומים, בעמדה המנוסחת בסנסקריט כ"तत् त्वम् असि או तत्त्वमसि", ואומרת שהאני העצמי והטהור זהה עם המציאות האינסופית שהיא המקור והרקע לכל התופעות, והאשליה המפרידה בין האני העצמי לבין האינסופיות הכלל-עולמית נובעת מתוך כך שאין האדם מודע לעצמי האמיתי שלו. כמו כן, בכתבי הדת ההינדואיים מתואר הברהמן כאלוהות האין סופית, "נשמת היקום" וכן "השלם האחד הנצחי", הכולל בתוכו גם את כל המציאות הנראית סופית ומוגבלת.

בתפיסה של תנועת החסידות מודגש פעמים רבות הרעיון שהמציאות כולה אינה אלא האלוהים, כאשר במקומות מסוימים נראה שהכוונה לאקוסמיות, ובמקומות אחרים נראה שהכוונה היא לפנאנתאיזם.

ראו גם
------

* פנאנתאיזם
* קבלה
* סוליפסיזם
* גנוסיס
* ביקורת האתאיזם

לקריאה נוספת
------------

* פכטר מ. בין אקוסמיזם לתאיזם - תפישת האלוהות של ר' חיים מוולאזין בתוך: מחקרים בהגות יהודית (שרה א' הלר וילנסקי, משה אידל - עורכים).

קישורים חיצוניים
----------------

* איתי אהרה, הביקורת של הגל על שפינוזה: מיסטיקה ראציונאלית, באתר e-mago
* עידו פכטר, השווית הרצון במשנתו של ר' צדוק הכהן מלובלין בראי תורת האדמו"ר מאיז'ביצא, מעליות כט, באתר דעת
* רחל אליאור, **תורת האלוהות בדור השני של חסידות חב"ד**, ירושלים, הוצאת מאגנס תשמ"ב
* אקוסמיזם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  לדוגמה, רבי שניאור זלמן מלאדי בספרו ליקוטי אמרים פרק לד, ובמקומות נוספים בספריו.
**השולחנות הגדולים בעולם: מסורת ואיכות** (בצרפתית: **Les Grandes Tables du Monde: Traditions & Qualité**) הוא ארגון שנוסד ב-1954 בידי קבוצת מסעדנים פריזאים במטרה לקדם את תחום הגסטרונומיה. הארגון מצרף לשורותיו את המסעדות המובילות בתבל ומוציא לאור מדי שנה מדריך הכולל את המסעדות החברות בארגון. 

המסעדנים שהקימו את הארגון הם רמון אוליבר ממסעדת לה גראן ופור, קלוד טראי ממסעדת לה טור ד'ארז'אן, רנה לאסר ממסעדת לסר, אנדרה ורינה ממסעדת טייוואן, ז'אן ברנאגו ממסעדת פרונייה ולואי וודאבל ממסעדת מקסים. 

ב-1957 החלו לקבל חברים חדשים, ב-1959 ז'אן קוקטו צייר תרנגול על מפת שולחן בלה גראן ופור, והציור נהפך לסמל הארגון. 

נכון ל-2010 חברות בארגון 144 מסעדות מ-23 ארצות ברחבי תבל. הקריטריונים לקבלה הם שמים בבחירתם דגש על מסורת, הכוללת יציבות עסקית, מספר שנות פעילות, רוח המקום, שמירה על רמה אחידה במהלך השנים ויכולת הקולינארית. חלק נכבד מהמסעדות הן בעלות שניים ושלושה כוכבים במדריך מישלן האדום. פעם בשנה נערך כנס של כל המסעדות החברות בארגון. המדריך מופץ בחינם על ידי המסעדות החברות בארגון ב-150,000 עותקים. 
נשיא הארגון הנוכחי הוא מארק אברלין.

מסעדת מול ים מישראל חברה במדריך החל משנת 2003.

**נשיאי הארגון**

* ז'אן ברנאגו 1972-1954
* פול אברלין 1996-1972
* ז'אן-קלוד ורינה 2001-1996
* מארק אברלין - הנשיא הנוכחי

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של השולחנות הגדולים בעולם
* המסעדות המופיעות במדריך
* ההיסטוריה של איגוד השולחנות הגדולים בעולם
* השולחנות הגדולים בעולם, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

הערות שוליים
------------

1. ↑  רוי רגב, שבע בום: מסעדת מול ים במדריך הצרפתי, nrg‏, 24 במרץ 2009
**יהושע בר-און** (31 במאי 1949 – 24 באוגוסט 1977) היה קצין שריון בצה"ל בדרגת סגן אלוף. על מעשיו כמפקד פלוגה ח' בגדוד 409 של חטיבה 600 במלחמת יום הכיפורים עוטר בעיטור המופת.

ביוגרפיה
--------

בר-און נולד ב-31 במאי 1949 בנהלל לחיה ולאורי בר-און. התחנך במחזור י"ג של הפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי בחיפה. באוגוסט 1967 התגייס לצה"ל ולאחר קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון שובץ כמפקד מחלקה בקורס מפקדי טנקים. בשנת 1972 סיים את שירותו הסדיר בתפקיד מפקד פלוגת טנקים.

לאחר שחרורו החל ללמוד גאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.

עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים התייצב בר-און בשדה תימן וחבר לחטיבה 600. בר-און שימש כמ"פ ח' בגדוד 409. ב-9 באוקטובר נפגע הטנק עליו פיקד מטיל נגד טנקים, ובר-און נפגע. על אף פגיעתו חזר אל הטנק, פינה את אנשי הצוות ולאחר מכן חבר לטנק אחר והמשיך לפקד על הפלוגה. ב-18 באוקטובר, במהלך קרב החווה הסינית, נפגעו ארבעה מטנקי הפלוגה. בר-און ארגן את חילוץ הטנקים, וכאשר נודע לו שאחד החיילים נעדר רץ אל תוך שדה מוקשים על מנת לחלצו. על מעשים אלו הוענק לו לאחר המלחמה עיטור המופת.

באפריל 1974 שוחרר בר-און משירות מילואים וחזר ללימודים. בסוף שנת 1976 השתתף בקורס מפקדי גדודים וחזר לשרת בקבע כמפקד גדוד.

ב-24 באוגוסט 1977 נהרג בר-און בתאונת דרכים בכביש נח"ל ים-רפידים. הוא הובא למנוחות בבית הקברות הצבאי בבאר טוביה.

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות החיים של יהושע בר און, באתר "יזכור" של משרד הביטחון

הערות שוליים
------------

1. ↑  יהושע (שוקה) בר און, באתר "בהשקט ובבטחה"
2. ↑  סא"ל יהושע בר-און נספה בתאונת־דרכים, על המשמר, 25 באוגוסט 1977
מחצבות הכורכר בחורבת מלח
**חורבת מלח** או **ח'רבת מלח** היא אתר ארכאולוגי במישור החוף הצפוני, הנמצא בין אזור התעשייה של אור עקיבא לבית חנניה.

האתר מייצג שתי גבעות כורכר הכוללות חורבה קדומה וסביבה מחצבות עתיקות לכריית כורכר. מעט מאוד ידוע על היישוב הקדום שהיה במקום, אך משוער כי היה קיים בתקופה הרומית-ביזנטית. המחצבות שימשו ככל הנראה לבנייתה של קיסריה העתיקה ואמת המים של קיסריה.

הקולומבריום בחורבת מלח
באתר ישנן שתי מערות קבורה, אחת מהן מפוארת ובה נמצאו חמישה סרקופגים. מצפון למחצבות נמצא קולומבריום בעל שלושה קירות ובהם גומחות מרובעות. משוער שהמקום שימש לגידול יונים, סברה מקובלת ביחס לקולומבריה בישראל. בחלקים אחרים של האימפריה הרומית שימשו הקולומבריה להטמנת אפר מתים ולפולחן.

כרכום גייארדו תת-מין חופי בחורבת מלח
אתר חורבת מלח מתאפיין בפריחה מגוונת במרחב מצומצם, במה שמכונה "שמורת עציץ". בתקופת החגים פורחים במקום חצבים. בחודש נובמבר פורחים בו הנרקיס הסתווי, סתוונית היורה, כדן קטן פרחים, בן-חצב סתווני וציפורן נקוד. בחורף פורחים כרכום גיארדו מזן חופי, רקפת, איריס ארץ ישראלי, נורית אסיה ועירית גדולה. בתחילת מרץ פורחות באתר כלניות.

קישורים חיצוניים
----------------

* סרקופג במערת קבורה בחורבת מלח מסלול חרבת מלח והקולומבריום - רשות ניקוז ונחלים כרמל, באתר רשות ניקוז ונחלים כרמל, ‏25 בדצמבר 2022

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אייל שפירא, חורבת מלח - המלצה למסלול טיול, באתר רשות הטבע והגנים, ‏9 בדצמבר 2021
2. 1 2 3  "חורבת מלח היא הפתעה נעימה באמצע שום מקום". *הארץ*. נבדק ב-2023-12-16.
3. 1 2  מסלול חרבת מלח והקולומבריום - רשות ניקוז ונחלים כרמל, באתר www.nikuzcarmel.co.il, ‏2022-12-25
4. 1 2 3  אל חירבת מלח בסתיו ותחילת החורף טיול סתווי אל חירבת מלח, באתר www.wildflowers.co.il
5. ↑  חורבת מלח – iNature, באתר inature.info
* Estorf (Landkreis Stade) Estorf (Landkreis Stade)
* Gehlenbeck Gehlenbeck
* Samtgemeinde Wathlingen Samtgemeinde Wathlingen
* Wathlingen Wathlingen

 פיפקינים מימי הביניים שנמצאו בהמבורג/גרמניה (1400-1200).
**פיפקין** (באנגלית: Pipkin) הוא סיר חרס המשמש לבישול על חום ישיר מגחלים או מדורת עצים. 

מאפיינים

כלי הפיפקין לאנחשפו ללהבה ישירה שעשוייה לסדוק את הקרמיקה. לכלי לו ידית ודוגמאות רבות (אם כי לא לכולם) היו להם שלוש רגליים. לפיפקינים של סוף ימי הביניים ואחרי ימי הביניים הייתה ידית חלולה שאליה ניתן היה להחדיר מקל לצורך שינוי מצב הכלי. דוגמאות קיימות ללא זיגוג כלל, מזוגגים לחלוטין ומזוגגים רק בחלקם הפנימי.

בעוד שלעיתים קרובות הם כדוריים, הם נוצרו עם צדדים ישרים כלפי חוץ. הם יוצרו מדי פעם עם מכסה או פייה למזיגה.

הרלדיקה
-------

הפפקין, הנקרא גם סיר שלוש רגליים (מרמיט בצרפתית, גראפן בגרמנית), משמש לפעמים כסמל בהרלדיקה. הוא נפוץ במיוחד על מגנים בברנדנבורג, פומרניה ופרוסיה המזרחית.

הוא משמש כ"סמל מדבר" (הסמל המדבר מתייחס בדרך כלשהי לשם של נושא הסמל או לפעילותו של בעל הסמל באמצעות תמונות סמל או העיטורים החיצוניים של הסמל) של המשפחות הגרמניות

*von Grape*, Grapengießer and Grappendorf, and Groppe von Gudenberg

לקריאה נוספת
------------

* רשימת כלי בישול

הערות שוליים
------------

קישורים חיצוניים
----------------

* עשה ואל תעשה בבישול על אש

1. ↑  "Pipkin, Place of origin: England (made) Hampshire (possibly, made) Date: ca. 1500-1600 (made)". *V&A*. Victoria & Albert Museum, London. נבדק ב-19 בפברואר 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  Gert Oswald: *Lexikon der Heraldik.* VEB Bibliographisches Institut, Leipzig 1984.
**צ'ארלס דואן "צ'ארלי" בייקר ג'וניור** (באנגלית: **.Charles Duane Baker Jr**; נולד ב-13 בנובמבר 1956) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל מסצ'וסטס בין השנים 2015–2023.

ביוגרפיה
--------

בייקר נולד באלמיירה שבמדינת ניו יורק. אביו היה תת-מזכיר לענייני בריאות ושירותי אנוש בממשלו של רונלד רייגן. הוא גדל בפרבר של בוסטון ולמד בבית ספר ציבורי במסצ'וסטס. ב-1979 סיים תואר ראשון באנגלית באוניברסיטת הרווארד וב-1986 סיים לימודי תואר שני באוניברסיטת נורת'ווסטרן.

בתקופת כהונתו של מושל מסצ'וסטס ויליאם ולד, עבד בייקר כמזכיר הבריאות ושירותי אנוש וכמזכיר המינהל והאוצר. ב-1999 מונה לנשיא ומנכ"ל ארגון שירותי הרפואה Harvard Vanguard Medical Associates, שסבל מאי סדרים כספיים. מינויו שיקם את הארגון בצורה דרסטית, עד שהפך בתקופת כהונתו לארגון הרפואה המוביל במדינה. בשנים 2004–2007 כיהן בייקר כראש מועצת סוומפסקוט. ב-2010 התמודד מטעם המפלגה הרפובליקנית בבחירות למשרת מושל מסצ'וסטס. הוא זכה ב-42% מקולות המצביעים לעומת 48.4% למושל המכהן דיבאל פטריק מהמפלגה הדמוקרטית. מסע הבחירות שלו נשען על פלטפורמה של שמרנות פיסקלית וליברליזם חברתי.

ב-2014 התמודד פעם נוספת למשרת מושל מסצ'וסטס וגבר בבחירות הכלליות על התובעת הכללית של המדינה, מרתה קואקלי, ברוב של 48.4% לעומת 46.5%. הוא הושבע לתפקיד בינואר 2015. נכון לאפריל 2017 בייקר הוא המושל הפופולרי ביותר בארצות הברית עם 75% תמיכה. ביוני 2017, לאחר החלטתו של הנשיא דונלד טראמפ להסיג את ארצות הברית מהסכם פריז, צירף בייקר את מסצ'וסטס לשותפות המדינות והערים האמריקאיות שהתחייבו להמשיך לקיים את דרישות ההסכם. בנובמבר 2018 נבחר לתקופת כהונה שנייה ברוב של 66.9%.

בייקר נשוי ואב לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'ארלי בייקר** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של צ'ארלי בייקר
* צ'ארלי בייקר, ברשת החברתית פייסבוק

* צ'ארלי בייקר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* צ'ארלי בייקר, ברשת החברתית אינסטגרם

* צ'ארלי בייקר, סרטונים בערוץ היוטיוב
* צ'ארלי בייקר, באתר מושל מסצ'וסטס

הערות שוליים
------------

1. ↑  Charlie Baker '86 The road to recovery: Charlie Baker ’86 gets an ailing health company back into shape, אתר אוניברסיטת נות'ווסטרן, דצמבר 2008
2. ↑  Poll: Christie is most unpopular governor in US, אתר thehill.com‏, 11 באפריל 2017
3. ↑  After Trump's Paris withdrawal, Baker joins 'climate alliance',‏ הבוסטון גלוב, 2 ביוני 2017

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1174947268
* LCCN: no2021147352
* VIAF: 5404154741651353110008
* WorldCat: viaf-5404154741651353110008

 |
**ז'אן דנז'ו** (בצרפתית: **Jean Danjou**‏; 15 באפריל 1828 – 30 באפריל 1863) קצין מעוטר בדרגת קפטן אשר שירת בלגיון הזרים הצרפתי. התפרסם בעקבות קרב קמרון אשר בו הנהיג שני קצינים ושישים ושניים לגיונרים כנגד כוח של אלפיים מקסיקנים. בקרב זה מצא את מותו.

השכלה
-----

ז'אן דנז'ו נולד בצרפת למשפחה בעלת עבר צבאי. בגיל 20 הוא החל ללמוד באקדמיה הצבאית סן-סיר, וסיים את לימודיו בדרגת סגן משנה.

שירותו
------

לאחר סיום האקדמיה הצבאית הוא נשלח לאלג'יריה. ב-1 במאי 1853 הוא איבד את כף ידו בקרב כאשר רובה התפוצץ בידו וכרת אותה. במקום כף ידו שנכרתה חוברה לו יד תותבת מעץ. ב-24 בדצמבר 1853 הוא קודם לדרגת סגן.

לאחר קידומו הוא נשלח להשתתף במלחמת קרים, שם הוא לקח חלק במצור על סבסטופול. ב-9 ביוני 1855 קודם לדרגת סרן. זכה לעיטור אות לגיון הכבוד בדרגת אביר ב-1856. לאחר מלחמת קרים השתתף במלחמת העצמאות האיטלקית השנייה שם השתתף בקרב מגנטה ובקרב סולפרינו.

אחרי שרות קצר במרוקו הוא נשלח למקסיקו כחלק מכוח ההתערבות הצרפתי למקסיקו. הוא הוצב שם כקצין אפסנאות ראשי של כוחות לגיון הזרים הצרפתי במקסיקו. ב-29 באפריל 1863 נשלח עם כוח סיור להתחבר לשיירה אשר הובילה תותחים וציוד צבאי אחר.

קרב קמרון
---------

 ערך מורחב – **קרב קמרון**  

ב-30 באפריל נעה פלוגה ג' של לגיון הזרים בפיקודו של דנז'ו לכיוון שיירת אספקה צרפתית. כאשר עצרו למנוחה בפאלו ורדה הותקפה הפלוגה על ידי פרשים מקסיקנים. הפלוגה נסוגה ולבסוף תפסה מחסה בחוות קמרון הנטושה. לכוח הפרשים המקסיקני הצטרפו כוח חי"ר, והכוחות המקסיקנים פתחו בהתקפה על החווה. לאחר שנכשלו הציעו המקסיקנים לדנז'ו להיכנע אך הוא סירב באומרו ש"הלגיון לעולם לא ניכנע". דנז'ו נהרג לבסוף אבל לא לפני שהשביע את חייליו לא להיכנע. החיילים נכנעו לבסוף אבל רק לאחר שרק שלושה מהם נשארו עומדים על הרגליים.

ב-3 במאי 1863 נקבר דנז'ו ליד חוות קמרון עם שאר הרוגי הפלוגה.

שנה לאחר הקרב מצא איכר מקסיקני שהכשיר את אדמות החווה הנטושה את יד העץ של דנז'ו ומכר אותה למפקד הכוחות הצרפתים במקסיקו. יד העץ של דנז'ו משמשת עד היום כסמל קדוש ללגיון הזרים הצרפתי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אן דנז'ו** בוויקישיתוף
יד העץ של דנז'ו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb120397485 (data)
* GND: 1246668335
* ISNI: 0000 0004 5092 7920
* Léonore: 99847
* VIAF: 316736464
* WorldCat: viaf-316736464

 |
במצב זה של המשחק, גם אם תורו של שחור לשחק, הניצחון מובטח ללבן, המזיז את החייל שלו מצומת e3 לצומת d3 ובחזרה, ועושה זאת שוב, ובכך נוטל ארבעה מחיילי השחור ומותיר אותו עם שני חיילים בלבד
**טחנה** (או "טחנות") הוא משחק אסטרטגיה מופשט לשני שחקנים, ששורשיו בעת העתיקה. 

באנגלית המשחק ידוע במספר שמות, בהם Mill ו־Mills (כלומר "טחנה" או "טחנות", כמו בעברית), שהנפוץ ביניהם הוא Nine Men's Morris ("מוריס של תשעה חיילים", כמספר הכלים על הלוח). למעשה מדובר במשפחה של משחקים שההבדל ביניהם הוא בגודל לוח המשחק ומספר הכלים על הלוח, וידועים בשמות **מוריס של שלושה חיילים**, **מוריס של שישה חיילים** ו**מוריס של 12 חיילים** (הידוע בדרום אפריקה בשם מורַבַרַבה).

המשחק מוזכר במחזהו של ויליאם שייקספיר, "חלום ליל קיץ", שבו אומרת טיטניה: "The nine men's morris is fill'd up with mud"; בתרגומו של אפרים ברוידא: "ריבוע הפסיפסים כוסה ברפש", ובתרגומו של אהרן קומם: "משחק האבנים מושבת מרוב בוץ".

לוח המשחק
---------

המשחק נערך על גבי לוח המכיל 24 צמתים המצוירים על הלוח על ידי 3 ריבועים בגדלים שונים המחוברים על ידי 4 קווים היוצאים ממרכז צלעות הריבועים. מטרת המשחק היא להותיר בידי היריב פחות מ-3 חיילים או לחסום את היריב מלבצע מהלכים.

מהלך המשחק
----------

המשחק מתחיל בלוח ריק. בשלב ראשון מניח כל שחקן בתורו חייל בצומת פנוי. כאשר שחקן יוצר רצף של שלושה חיילים שלו באחד מהקווים הישרים שעל הלוח (רצף הקרוי "טחנה"), הוא מסיר מהלוח חייל של היריב (אם ניתן, יש להסיר חייל שאינו בטחנה). חייל זה יוצא מהמשחק. לאחר שכל שחקן הניח על הלוח תשעה חיילים, מתחיל השלב השני של המשחק בו השחקנים מזיזים, כל אחד בתורו, חייל אחד. הזזת חייל נעשית מהצומת בו הוא נמצא לצומת סמוך פנוי. גם בשלב זה שחקן שיצר טחנה מסיר מהלוח חייל של היריב. שחקן שנותר עם פחות משלושה חיילים או שאינו מסוגל לזוז בהגיע תורו מפסיד במשחק.

מקורו של המשחק איננו ידוע ולוחות משחק חרוטים באבן נחשפו באתרים שונים באזור אגן הים התיכון. המשחק היה פופולרי בתקופת האימפריה הרומית. המשחק צבר פופולריות באירופה בימי הביניים ולוחות משחק חרוטים נמצאו בקלויסטרים של מנזרים באנגליה, בגרסאות אלו נוקבו חורים בלוח המשחק על מנת לייצג את העמדות של כלי המשחק. 

* לוח משחק של מוריס של 9 חייליםלוח משחק של מוריס של 9 חיילים
* משחק מוריס, ציור משנת 1270.משחק מוריס, ציור משנת 1270.
* משחק מוריס. ציור משנת 1283.משחק מוריס. ציור משנת 1283.
* לוח מוריס חרוט במצודה הצלבנית בבית גוברין.לוח מוריס חרוט במצודה הצלבנית בבית גוברין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טחנה** בוויקישיתוף
* טחנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ויליאם שקספיר, **חלום ליל קיץ**, מערכה ב, תמונה א, תרגום: אפרים ברוידא, מוסד ביאליק, 1964.
2. ↑  ויליאם שקספיר, **חלום ליל קיץ**, מערכה ב, תמונה א, תרגום: אהרן קומם, הוצאת אור-עם, 2006.
3. ↑  בגרסה נפוצה של המשחק, שחקן שנותר עם שלושה חיילים בלבד יכול "להקפיץ", כלומר להעביר בתורו חייל כלשהו לצומת פנוי כלשהו, גם אם צומת זה אינו סמוך לצומת המוצא

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4192897-0

 |
**בסיס נעמן** (1954 – 7 באוקטובר 1973) היה מפעיל גנרטור במעוז "ליטוף" שעל גדות האגם המר בדרום תעלת סואץ, שזכה בעיטור העוז.

ביוגרפיה
--------

בן מזל ופרג'י. נולד בזרזיס בתוניסיה. גדל במשפחה דתית, עם עוד שמונה אחים. בגיל 9 (ספטמבר 1963), עלה עם משפחתו לארץ. המשפחה השתקעה בבאר שבע. בבית הספר היסודי למד ב"בית יעקב" ולאחר מכן למד בתיכון "מקיף ב'" בעיר. בשנת 1972 התגייס לצה"ל ושובץ לחיל החימוש. אחרי קורס, שובץ כמפעיל גנרטור במעוז "ליטוף" שעל גדות האגם המר בדרום תעלת סואץ.

מלחמת יום הכיפורים
------------------

בפרוץ מלחמת יום הכיפורים תקפו את מעוזי צה"ל בסיני מאות חיילים מצרים. במעוז "ליטוף" הצליחו החיילים להדוף את הכוח המצרי בשעות הראשונות. בסיס הצטרף ללחימה אף על פי שהיה תומך לחימה ולא לוחם. הוא יצא לעמדות בצד הדרומי-מזרחי, שם נהרגו או נפצעו מרבית החיילים. הוא החזיק את העמדה החולשת על שער המעוז ומנע מחיילי הקומנדו להיכנס לבסיס. שלושים שעות נמשכה הלחימה, ובסיס המשיך להילחם גם לאחר שנפצע ברגלו ובאוזנו.

לאחר שחיילי המוצב החליטו להיכנע, סירב בסיס להצטרף אליהם וללכת לשבי. הוא ביקש להסתנן בין כוחות האויב, על אף שהיה פצוע.

בזמן שחיילי המוצב יצאו בטור לכיוון הארמייה ונלקחו בשבי, בסיס יצא לכיוון האגם המר, אל מעבר לסוללת העפר, אולי כדי לחבור לכוחות צה"ל מרוחקים. מאז לא ראה אותו איש.

במשך זמן רב לא נודעו עקבותיו. כששבו השבויים לאחר ארבעים יום, בסיס לא היה ביניהם. גופתו גם לא נמצאה בחיפושים בחולות סיני. רק כעבור שנה וחצי השיבו אותה המצרים.

אביו נפטר שבועיים אחרי פרוץ המלחמה. ורק אז, בניסיון להודיע לו על מות אביו, הבינה המשפחה שאין יודעים עליו דבר.

על מעשיו הוענק לסמל בסיס נעמן עיטור העוז.

הנצחה
-----

* לרגל יום הזיכרון תשע"ה, בתוכנית הטלוויזיה "מבט שני", הוכן על בסיס סרט דוקומנטרי בשם "חמוש באומץ לב".
* דודי בן עמי, ששימש קצין איתור נעדרים (אית"ן) לאחר מלחמת יום הכיפורים ובתוקף תפקידו השקיע רבות בחיפושים והיה בקשר קרוב למשפחה, כתב את "בלדה על נעמן מהאגם המר".

קישורים חיצוניים
----------------

* סמל נעמן בסיס הובא למנוחות, דבר, 23 באפריל 1975
* קורות החיים של בסיס נעמן, באתר "יזכור" של משרד הביטחון

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל, באתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל
2. 1 2 3  *מבט שני - "חמוש באומץ לב" | כאן 11 לשעבר רשות השידור*, נבדק ב-2021-11-24

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"בסיס נעמן"**.
תבנית {{חברה מסחרית}} ריקה מתוכן. יש להזין פרמטרים בערך או בוויקינתונים. 
**Cleopatra Records** היא חברת תקליטים שפועלת מהמטה שלה בלוס אנג'לס. היא מתמחה ביצירות של רוק גותי, הארד רוק, אינדסטריאל ומטאל קלאסי.

החברה הוקמה בשנת 1992 על ידי בריאן פריירה ועסקה בעיקר במוזיקה אלקטרונית. לקראת סוף שנות ה-90 של המאה ה-20 היא הייתה מוציאה כ-40 אלבומים בחודש. באותה התקופה היא הייתה מוציאה בעיקר גרסאות כיסוי של יצירות מוצלחות. עם הזמן החברה הוציאה גם אלבומים של להקות שטרם פורסמו בארצות הברית כמו קרפטוורק וניקו. באותה תקופה החברה הייתה דומיננטית בפלח שוק זה בארצות הברית.

חטיבה של החברה The Purple Pyramid מתמחה במוזיקת רוק מתקדם ומוזיקה פסיכדלית. תחת מותג זה הוצאו אלבומים רבים.

בעקבות שיתוף פעולה של החברה עם ויליאם שאטנר היא התפתחה לכיוונים חדשים. בשנת 2015 הוצאה אלבום חדש של ג'ודי קולינס

בשנת 2015 הוקמה חטיבה חדשה שמתמחה בבלוז. בחטיבה זו חתומים מספר מוזיקאים לרבות ק. מ. ויליאמס. בשנת 2016 אלבום של קני ניל של החברה היה מועמד לפרס גראמי.

X-Ray Records היא חטיבה שמתמחה בהיפ פופ בשנת 2005 אלבום שהוצאה על ידי החטיבה הגיע למצעד בילבורד.

החל משנת 2015 החברה נכנסה לתחום סרטי קולנוע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קלאופטרה רקורדס** בוויקישיתוף   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**
* 
* מידע על החברה