recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ויליבלד הקדוש** (באנגלית: **Saint Willibald**; בגרמנית: **Willibald von Eichstätt**; בלטינית: **Willibaldus**;‏ 22 באוקטובר 700 לערך בווסקס, אנגליה – יולי 787 או 781 באייכשטאט, בוואריה) הוא קדוש נוצרי ונוסע אנגלו-סקסי, ששימש רוב חייו כבישוף בעיר אייכשטאט בבוואריה. רוב המידע אודותיו השתמר בחיבור ההגיוגרפי שכתבה הנזירה הוגבורק (אנ') (Hugeburc, המכונה גם Huneberc), שהכירה אותו באופן אישי.

מחלה פקדה את ויליבלד בהיותו ילד, והוריו נדרו נדר כי אם יחלים, ימסרו אותו לחיי נזירות. ויליבלד אכן התאושש ובגיל חמש נמסר למנזר בנדיקטיני באנגליה. הוא התלמד אצל בוניפציוס הקדוש שהיה קרוב משפחתו מצד אימו. בשנת 722 החליט לצאת למסע מחקר ברחבי אירופה וארצות הים התיכון, וזה נמשך שבע שנים. בין היתר פקד את ארץ ישראל בשנת 725 וביקר במקומות הקדושים לנצרות, ובהם בקאנה, הר תבור, בית עברה, נצרת, כפר נחום וירושלים.
לאחר מכן שהה משך שנתיים בקונסטנטינופול ובניקאה, ומקץ שבע שנות מסע, הגיע לאיטליה והצטרף למנזר מונטה קאסינו, בו שהה עשר שנים נוספות.

בשנת 739 לערך הוא נפגש עם האפיפיור גרגוריוס השלישי אשר הורה לו לצאת לשליחות בגרמניה. הוא הגיע לאייכשטאט ומונה לכומר. מאוחר יותר נשלח לתורינגיה ושם היה לבישוף ב-741. הוא שב לאייכשטאט ובשנת 742 ייסד בה מנזר לגברים ולנשים. עד מותו בשנת 781 או 787 הוא שימש כבישוף של פרנקוניה (צפון בוואריה).

שרידיו ושרידים קדושים שהביא עמו ממסעותיו שמורים בקתדרלת אייכשטאט המוקדשת לו, ויום חגו חל ב-7 ביולי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויליבלד הקדוש** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007270052105171
* BIBSYS: 96010598
* BnF: cb122969477 (data)
* GND: 118772007
* ISNI: 0000 0001 2237 8942
* LCCN: n84235634
* NTA: 067471528
* RERO: 02-A000176747
* SUDOC: 137069456
* VcBA: 495/43856
* VIAF: 9913219
* WorldCat: viaf-9913219

 |
**דניאל קוואסר** הוא אמן ומעצב גרפי אמריקאי, הידוע בעיצובו של דגל הגאווה המתקדם, וריאציה על דגל הגאווה המשלבת צבעים נוספים כדי לייצג באופן מפורש טרנסג'נדרים ו-People of color בקהילת הלהטב"ק.

קריירה
------

 גרסת קוואסר לדגל הגאווה
קוואסר סיים תואר ראשון באמנויות (BFA) בעיצוב תקשורת מ-Pacific Northwest College of Art. במהלך לימודיו לתואר היה מעורב בקהילת הדראג המקומית. קריירת העיצוב שלו כללה אנימציות וגרפיקה לסיבובי ההופעות העולמיים של המרוץ לדראג של רו פול, כמו גם עבודה עם זוכה *Drag Race* ג'ינקס מונסון.

בשנת 2018, קוואסר עיצב מחדש את דגל הגאווה הקיים כך שיכלול גם את הדגל הטרנסג'נדרי. הוא הוסיף גם פסים שחורים וחומים המייצגים קהילות צבעוניות להטב"קיות "כמו גם את אלה שחיים עם איידס, אלה שכבר אינם חיים, ואת הסטיגמה סביבם".

הצבעים הנוספים נוספו בצורת שברון לאורך מוט הדגל כדי לייצג תנועה קדימה. הם החלו בקמפיין מימון המונים כדי לממן את ההפקה הראשונה של הדגלים. הדגל מתנוסס בערים בינלאומיות רבות מעל מבנים רשמיים, כולל ניו יורק, לונדון, בוסטון וסידני.

קבלה
----

דגל הגאווה המקורי עוצב על ידי גילברט בייקר, שסירב להציב מגבלות זכויות יוצרים על השימוש בו ושימוש חוזר בו. לעומת זאת, הדגל של קוואסר קיים ברישיון Creative Commons, אשר אינו מתיר שימוש מסחרי; דבר זה זכה לביקורת משום שאינו תואם את כוונתו המקורית של בייקר בעיצוב הראשון של הדגל. קוואסר הצהיר בפומבי שארגונים קטנים יכולים להשתמש בדגל באופן מסחרי והרישיון נבחר כדי להטיל מגבלות על תאגידים גדולים.
קוואסר ציין כי:

"נקודת המפנה מבחינתי הייתה כשהתחלתי לראות שמשתמשים בזה [בדגל] בצורה שלא הסכמתי איתה באופן אישי. חברות חטפו את זה, הכינו מזה דברים ומכרו את זה ללא ייחוס אלי. זה היה שיווק מבוסס קפיטליזם ורוד בלבד... אם אתה מתכוון להרוויח כסף ממשהו שיצרתי בתוך הקהילה שלי, זה רק הוגן שתחזיר לא רק לי כאמן, אלא גם לקהילה עצמה."

ביקורת על הדגל נמתחה גם על ידי אנשים של צבע בקהילת הלהטב"ק, שחשו שהדגל, למרות כוונתו הכוללת, נוצר ללא התייעצות קהילתית.

קישורים חיצוניים
----------------

* דגל התקדמות (אתר רשמי)
* דניאל קוואסר, ברשת החברתית פייסבוק

* דניאל קוואסר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* דניאל קוואסר, ברשת החברתית אינסטגרם

* דניאל קוואסר, ברשת החברתית טיקטוק

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "Progress Pride Flag Initiative: Office of Equity – Northwestern University". Northwestern University.
2. ↑  Queerstory: An Infographic History of the Fight for LGBTQ+ Rights. Simon and Schuster, 2020. ISBN 978-1-9821-4237-7.
3. 1 2  Bollinger, Alex. "Could this new more inclusive flag replace the rainbow flag?". LGBTQ Nation.
4. ↑  Magaletti, Douglas (September 22, 2021). "City of Sydney Votes to Replace Rainbow Flag with Progress Pride Flag". Star Observer.
5. 1 2  Lang, Courtney (June 13, 2023). "Copyright, Pride, and Progress: Navigating Ownership, Representation, and Cultural Rights". **Copyright Alliance**.
6. ↑  "Mysterious flyers asking to boycott Progress Pride Flag posted around SF's Castro District". **ABC7 San Francisco**. July 28, 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TePapa: 70844

 |
האולם המתומן הגדול
**אולמות הכנס של באת'** (אנגלית: **Bath Assembly Rooms**), שתוכננו על ידי ג'ון ווד הבן ב-1769 ונבנו ב-1771, הם קבוצת אולמות כנסים השוכנים בלב העיר באת' שבאנגליה, ופתוחים לציבור כאתר תיירות. האולמות הוכרו כבניין רשום מדרגה I.

ארבעת החדרים הם: אולם נשפים באורך 100 רגל (החדר הג'ורג'יאני הגדול ביותר בעיר), חדר התה, חדר הקלפים והחדרים המתומנים. חדר הנשפים משתרע לאורך 30 מטרים, ויש בו חמש נברשות בדולח המחזירות את האור לקירות הכחולים. בעבר נערכו בחדר אירועים שבהם נכחו עד 1,000 אורחים, וכיום תכולתו היא עד 500. חדר התה מאופיין בעמודים הלבנים הנמצאים בו, כשהתאורה נובעת מהחלונות הפונים לכיוון מערב ומשלוש נברשות ג'ורג'יאניות. תכולת החדר היא עד 100 אנשים, ונערכים בו גם כנסים וחתונות. צבעו של החדר המתומן הוא צהוב, ויש בו ארבע שידות וארבע דלתות המובילות אל כל אחד מהחדרים האחרים. חדר הקלפים שוכן מעבר לחדר המתומן, והוא נבנה כתוספת בשנת 1777 על מנת לשמש חדר פרטי לשחקני הקלפים.

אולמות הכנס היו מרכז החברה הג'ורג'יאנית האופנתית בעיר. האזרחים נהגו להתכנס בחדרים בערב לנשפים ולאירועים ציבוריים אחרים, או למשחקי קלפים. אמהות ואומנוֹת שהביאו את בנותיהן לבאת' לעונה החברתית, מתוך תקווה לשדכן לבעל ממעמד חברתי גבוה, נטלו חלק באירועים הללו על מנת להפגיש את הבנות במהירות האפשרית עם כל הגברים הראויים בעיר.

אירועים כאלה זכו לתיאור ברומנים של ג'יין אוסטן, שהתגוררה בבאת' עם הוריה ואחותה בין 1801 ל-1805. שני הרומנים שלה שעלילתם מתרחשת בבאת', מנזר נורת'אנגר והטיית לב, פורסמו ב-1818 ושניהם מזכירים את אולמות הכנס. צ'ארלס דיקנס ביקר גם כן בבאת' פעמים אחדות. הוא ערך אירועי הקראה ציבוריים באולמות הכנס, והזכיר אותם בספרו רשומות מועדון הפיקוויקים, שיצא לאור ב-1837.

אולמות הכנס נפגעו במהלך הבליץ על באת', שהיווה חלק מבליץ בדקר, שהיה סדרת הפצצות אוויריות על מרכזי התרבות של הממלכה המאוחדת במלחמת העולם השנייה, ושוקמו זמן קצר לאחר מכן. החדרים נמצאים בבעלות הקרן הלאומית, ומופעלים על ידי מועצת באת' וצפון מזרח סומרסט. חלק מהבניין משמש את מוזיאון האופנה העירוני, אך האולמות העיקריים עדיין משמשים למטרות פרטיות. גודלם והסגנון שלהם הופך אותם לאתר אידיאלי לצילום סצנות של סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע המתארים את התקופה הג'ורג'יאנית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אולמות הכנס של באת'** בוויקישיתוף
* אולמות הכנס של באת' באתר BathVenues
* אולמות הכנס של באת' באתר הקרן הלאומית

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: c992065d-aac0-460d-92a4-5a1b3155f2e8

 |
**מערות לונגיו** (בסינית: **龙游石窟**), הנקראות גם **חדרי האבן שיאונאנהאי** (**小南海石室**), הן קבוצה של 24 מערות אבן חול מלאכותיות, הממוקמות בגבעת פנגהואנג, ליד הכפר שיאן בויקן על גדות הנהר קו בלונגיו (אנ'), בנציבות העירונית קוזו (אנ'), במחוז ג'ג'יאנג, סין.

מערות אלו נוצרו לפני יותר מ-2,000 שנה, אך למעשה אין להן תיעוד באף מסמך היסטורי. המערות התגלו על ידי חקלאים מקומיים ביוני 1992, לאחר שניקזו את המים של חמש בריכות קטנות בכפר שלהם, שיאן בויקן. כתוצאה מכך, נמצאו 5 מערות. מאוחר יותר, לאחר חקר של האזור, נמצאו 19 מערות נוספות.

כ-200 ק"מ ממערות לונגיו, נמצאות מערות הואשאן, על גדות הנהר שיאנג (אנ'), הבנויות באופן דומה למערות לונגיו, אם כי ככל הנראה מערות הואשאן נבנו כ-1,500 שנה אחרי מערות לונגיו, בתקופת שושלת מינג המאוחרת (1552–1667 לספירה).

מערות אלו גדולות מאוד, בהתחשב בכך שנעשו על ידי אדם: שטח הרצפה הממוצע של כל מערה הוא למעלה מ-1,000 מטר מרובע, כשגובה כל מערה לא עולה על 30 מטר. כמו כן, למשטחי התקרה, הקיר והעמודים, יש את אותם הגימורים - סדרה של פסים או נדבגים[דרושה הבהרה] מקבילים, ברוחב של כ-60 ס"מ, המכילים סימני חריטה, המקוממים בזווית של כ-60° לציר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מערות לונגיו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Li, L.H.; Yang, Z.F.; Yue, Z.Q.; Zhang, L.Q. (במרץ 2009). "Engineering geological characteristics, failure modes and protective measures of Longyou rock caverns of 2000 years old". *Tunnelling and Underground Space Technology*. **24** (2): 190–207. doi:10.1016/j.tust.2008.08.003. `{{cite journal}}`:  (עזרה)
2. ↑  Zhu, Cheng; Wu, Li; Zhu, Tongxin; Li, Feng; Zhang, Yun (במאי 2013). "Lichenometric dating and the nature of the excavation of the Huashan Grottoes, East China". *Journal of Archaeological Science*. **40** (5): 2485–2492. doi:10.1016/j.jas.2012.07.023. `{{cite journal}}`:  (עזרה)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מערות לונגיו"**.
הרדי בויס עם נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, 1999
סר **מייקל הרדי בויס** (באנגלית: **Michael Hardie Boys**;‏ 6 באוקטובר 1931 – 29 בדצמבר 2023) היה עורך דין, שופט ומשפטן ניו זילנדי שכיהן בתפקיד המושל הכללי של ניו זילנד בשנים 1996–2001.

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייו

מייקל הרדי בויס התחנך בבית הספר הטאיטאי ובבית הספר התיכון Wellington College שבוולינגטון. הוא למד באוניברסיטת ויקטוריה שבוולינגטון ורכש שם בוגר אוניברסיטה ותואר בוגר במשפטים (LL.B). ב-1957 הוא נשא לאישה את מרי זוהרב. לזוג נולדו שתי בנות ושני בנים.

### שופט

כעורך דין במקצועו, מונה הרדי בויס ב-1980 לשופט בבית המשפט הגבוה של ניו זילנד (High Court of New Zealand) וב-1989 הוא קודם לתפקיד שופט בבית המשפט העליון לערעורים ולחבר במועצה המלכותית. ב-1994 הוא נבחר כחבר של כבוד באכסניית המשפט, גרייז אין וב-1995 הוא היה לחבר של כבוד בוולפסון קולג' בקיימברידג'. בערב ראש השנה 1995 הוענק לו תואר אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש. ב-1996 (אז כבר כמושל הכללי) הוא היה האדם הראשון שהוענק לו התואר אביר עמית גדול של מסדר ההצטיינות של ניו זילנד. כמו כן הוענק לו התואר אביר של מסדר ג'ון הקדוש.

### המושל הכללי של ניו זילנד

ב-21 במרץ 1996 מונה הרדי בויס על ידי המלכה אליזבת השנייה בעצת ראש ממשלת ניו זילנד, ג'ים בולגר, לתפקיד המושל הכללי של ניו זילנד.

באותה השנה גרם הרדי בויס למחלוקת כאשר הביע את התנגדותו להצעת השרה לענייני נוער, דבורה מוריס, שלבני הנוער תהיה גישה לאמצעי מניעה. מאוחר יותר, ב-2001, הוא עורר סערה נוספת כאשר תקף במרומז את ממשלת הלן קלארק על סגירת מערך ההגנה האנטי-אווירית של חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד.

לאחר סיום כהונתו ב-21 במרץ 2001 הוענקו לו ולרעייתו התארים עמיתי מסדר שירות המלכה.

### פרישה

מאז פרישתו מתפקיד המושל הכללי שימש כשופט בבית המשפט לערעורים של קיריבטי. ב-2004 הוא הודיע על התנגדותו למהלך הפיכתה של ניו זילנד לרפובליקה ובריאיון עיתונאי אמר: "אם זה לא מקולקל, אל תתקנו זאת".

נפטר ב-29 בדצמבר 2023.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מייקל הרדי בויס** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה, באתר משרד המושל הכללי

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Ditch Queen, say former Governors-General: New Zealand Herald". The New Zealand Herald. 14 November 2004. Retrieved 2 August 2006.
2. ↑  Former Governor-General Sir Michael Hardie Boys dies, RNZ, 30 Dec, 2023.

| **המושלים והמושלים הכלליים של ניו זילנד** |
| --- |
| מושלים | הובסון • פיצרוי • גריי • גור בראון • בואן • ג'יימס פרגוסון • נורמנבי • רובינסון • המילטון גורדון • ג'רבויס • אונסלו • גלאזגו • רנרפלי • פלנקט • איזלינגטון • ליברפול |  |
| מושלים כלליים | ליברפול • ג'ליקו • צ'ארלס פרגוסון • בלדיסלאו • גולוויי • ניואול • פרייברג • נורי • קובהם • ברנרד פרגוסון • פוריט • בלנדל • הוליאוק • ביטי • ריבס • טיזרד • הרדי בויס • קרטרייט • סטיאננד • מטפארה • רדי • קירו |
**הצלצול** (תרגום מילולי מאנגלית: **Rings**) הוא סרט אימה קצר בן 17 דקות, שמתרחש לפני עלילת הסרט השני בסדרה (הצלצול 2) ועוקב אחר ג'ייק, תלמיד תיכון שרואה את הקלטת המקוללת של סמארה מורגן ומנסה למצוא אדם שיראה אותה אחריו לפני שיעברו שבעה ימים.

הסרט יצא כסרט בונוס יחד עם גרסת ה-DVD של הסרט הראשון (הצלצול).

עלילה
-----

לאחר סיום הסרט הראשון, הקלטת המקוללת של סמארה הופצה וכל אדם שרואה אותה חייב להכין ממנה עותק ולהראותו לאדם אחר. בעקבות כך קמה לה תת תרבות הסובבת סביב הסרט וכל אדם הצופה בו מנסה להחזיק מעמד ולהגיע כמה שיותר קרוב ליום השביעי. טרם נגמר הזמן, אותו אדם מכין עותק נוסף ומעביר אותו לאדם אחר, כך הוא מסיר מעצמו את הקללה. במהלך הימים אנשים יוצרים תיעוד של עצמם מנסים לעבור את שבעת הימים ומפרסמים אותם באתרי אינטרנט המוקדשים לתופעה. אותם אנשים מחולקים לקבוצות ונקראים "צלצולים/טבעות" (Rings באנגלית).

הסרט מתמקד בג'ייק פירס, תלמיד תיכון שחבר בקבוצה של אנשים שאיתגרו את עצמם לצפות בסרט. הקבוצה עצמה גייסה את טים, האדם שאמור לראות את העותק של ג'ייק לאחר שהאחרון יישבר. אדי, אחד מחברי הקבוצה טוען שמעטים הצליחו להחזיק מעמד ממש עד היום השביעי לפני שנשברו, כל אלו שהצליחו מצאו את מותם. אדי מבקש מג'ייק לוודא שהוא מקליט כל מה שהוא רואה ועובר במהלך הימים. ג'ייק בהתחלה נדהם מהניסוי ו-ונסה, אחת מחברות הקבוצה מדרבנת את ג'ייק להחזיק מעמד עד היום השביעי והאחרון.

במהלך הימים הניסוי נעשה מפחיד יותר ויותר. ג'ייק מתחיל לראות חזיונות של סמארה בכל מקום שבו הוא נמצא וחולם חלום זהה לחלום שרייצ'ל קלר חלמה שבו סמארה תופסת את ידו ומשאירה עליה סימן. לאחר אירועים נוספים, ג'ייק נשבר ביום השישי, אך טים מסרב לצפות בסרט. מסתבר שונסה היא זאת ששכנעה את טים לסרב לצפייה במטרה לגרום לג'ייק להגיע ליום השביעי והאחרון ולראות מה קורה לבסוף. לצערו של ג'ייק, הדבר משאיר אותו בלי אדם להעביר אליו את הקללה ולהינצל.

ביום השביעי והאחרון, ג'ייק הנואש מנסה להציג את הסרט על גבי מסכים בחנות אלקטרוניקה, אך נתפס ונזרק משם על ידי עובד שבעצמו חבר באחת הקבוצות ומכיר את הקללה. ג'ייק מתחיל לחייג למספרי טלפון אקראיים, מקווה למצוא מישהו שיראה את הסרט. לבסוף, הוא חושב על אמילי, נערה שלומדת יחד איתו בתיכון. הוא מזמין אותה אליו הביתה מבלי לספר לה על הסרט. לפני שאמילי מגיעה, ג'ייק חווה חיזיון נוסף בו סמארה יוצאת מהמסך של מצלמת הווידאו שלו ותוקפת אותו. 

שעה לפני סוף היום השביעי, ונסה נראית מדרבנת את אמילי ללכת אל ג'ייק ובכך מתחילה את אירועי הסרט השני.

שחקנים
------

* ריאן מרימן - ג'ייק.
* אמילי ואן קאמפ - אמילי.
* קלי סטייבלס - סמארה מורגן.
* אלכסנדרה ברקנרידג' - ונסה.
* ג'וש וויס - טים.
* ג'סטין אלן - אדי.
* אנדרו ד'מיקו - עובד בחנות אלקטרוניקה.

ביקורות
-------

הסרט הקצר קיבל ביקורות חיוביות ממבקרים ומקהל הצופים.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* "הצלצול", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "הצלצול", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "הצלצול", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה** (בגרמנית: **Maria Theresia Elisabeth von Österreich**‏; 20 במרץ 1762 - 23 בינואר 1770), הייתה בתו של יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.

ביוגרפיה
--------

מריה תרזה נולדה בארמון שנברון, וינה ב-20 במרץ 1762, ליוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואיזבלה, נסיכת פארמה, בתם של פליפה, דוכס פארמה, ולואיז אליזבת, נסיכת צרפת. מריה תרזה הייתה נכדה של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה, קיסרית אוסטריה, ונינה של קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, פליפה החמישי, מלך ספרד ולואי החמישה עשר, מלך צרפת ובנוסף, בעת לידתה עוד היה סב-סבתה סטניסלאב לשצ'ינסקי, מלך פולין בחיים.

בשנת 1763 שוב נכנסה אמה להריון, אולם היא מתה ב-27 בנובמבר מאבעבועות שחורות שבוע לאחר שילדה את בתה מריה כריסטינה, אשר מתה כמה שעות לאחר הלידה. אביה יוזף הושפע קשות מפטירת אמה, ואף שהתחתן לאחר מכן עם מריה יוזפה, נסיכת בוואריה לא נולדו לו עוד ילדים. בשנת 1765 הוכתר אביה יוזף כקיסר האימפריה הרומית הקדושה, לאחר פטירת אביו, ושלט יחד עם אמו מריה תרזה. זמן קצר לפני יום הולדתה השמיני חלתה מריה תרזה בדלקת ריאות, וב-23 בינואר 1770 היא מתה בארמון שנברון, מה ששבר את אביה לחלוטין.

אילן יוחסין
-----------


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| לאופולד, דוכס לורן |   | אליזבת שארלוט, נסיכת אורליאן |   | קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה |   | אליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל |   | פליפה החמישי, מלך ספרד |   | אליזבטה פארנזה |   | לואי החמישה עשר, מלך צרפת |   | מריה לשצ'ינסקה, נסיכת פולין |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   | פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה |   |   |   |   |   | מריה תרזה, קיסרית אוסטריה |   |   |   |   |   | פליפה, דוכס פארמה |   |   |   |   |   | לואיז אליזבת, נסיכת צרפת |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   | יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | איזבלה, נסיכת פארמה |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | **מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה** |
|

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה** בוויקישיתוף
* מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
**יעקב לויטן** (נולד ב-1947) הוא פיזיקאי ישראלי, ייסד את המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת אריאל בשומרון. עוסק בתורת היחסות, מכניקה קוונטית וכאוס.

קורות חיים
----------

יעקב לויטן נולד בקופנהגן, בירת דנמרק. גדל בבית יהודי ציוני, היה חבר בהנהלת תנועת בני עקיבא בסקנדינביה. והיה פעיל במועדון היהודים בדנמרק בשם "מועדון דוד" (David club). בצעירותו היה לויטן שחקן בנבחרת מכבי קופנהגן בשם "הכוח" בכדורגל, טניס שולחן ובדמינטון. השתתף שלוש פעמים במכביה: בשנת 1969 בכדורגל, בשנת 1977 בטניס שולחן ובשנת 1981 בחצי מרתון.

בוגר תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה ותואר שני בפיזיקה מטעם אוניברסיטת קופנהגן.

עלה לארץ ישראל בשנת 1982 והחל לעבוד בתור מתרגל במעבדה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1988 סיים לימודי דוקטורט בהצטיינות באוניברסיטת בר-אילן.

עבד כמרצה באוניברסיטת בר-אילן בין השנים 1988 - 1990. בשנים 1990–1992 שימש כפרופסור בהאוניברסיטה החופשית של בריסל (ULB) ובמכון "סולווה" (Solvay) שבבריסל. הוזמן לאוניברסיטת טקסס באוסטין כפרופסור אורח במאי 1991, 1992.

בשנת 1993 ייסד את המחלקה לפיזיקה במכללת אריאל, וכיהן בה כראש המחלקה משנת 1993 ועד 2003.
משנת 1992 ועד היום משמש כפרופסור באריאל.

תרומתו המקצועית
---------------

לויטן הקים חברה בתחום הקרדיולוגיה בשם "לב-אל" העוסקת באבחון מחלות לב. בעל שני פטנטים בקרדיולוגיה, ושותף בשני פטנטים בחקר הסרטן יחד עם עוד שלושה חוקרים מאוניברסיטת אריאל. זכה בפרסים מטעם "קרן פרנקל" (מדנמרק) על מחקרו בקרדיולוגיה ובחקר הסרטן. מחקרו בנושא מציאת סימנים מוקדמים למוות פתאומי (יחד עם שני רופאים מבי"ח תל השומר) זכה מטעם "בית החולים תל השומר" להיות בין השלושה הטובים ביותר מתוך 170 מחקרים. כתבות אודות תגליותיו המדעיות בתחום הקרדיולוגיה פורסמו בעיתונות הישראלית ובעיתונות הדנית.

פיתח שיטה אשר על ידי בדיקה של קצב לב פשוטה ניתן לזהות בעיות הנובעות בין היתר מבעיות קרדיולוגיות. הפיתוח הוא פרי מחקרם שלו רופ' מאיר לבקוביץ אשר פיתחו טכניקה המבוססת על תיאורית ה"כאוס" הידועה בתחומי הפיזיקה והמתמטיקה. מדובר בשיטה הבודקת את מערכת העצבים האוטונומית.

קישורים חיצוניים
----------------

* יעקב לויטן, באתר גוגל סקולר
* יעקב לויטן, באתר אוניברסיטת אריאל
* ניבוי מחלות עתידיות וגילוי בעיות בתפקוד הלב - באתר הידען, 25 באוגוסט 2005
* פיתוח ישראלי: בדיקה שחוזה דום לב שעה לפני התרחשותו - כתבה ב-ynet, ד"ר איתי גל, 8 בינואר 2006
* ניר הר זהב, פרס יוקרתי לחוקרי המרכז האוניברסיטאי באריאל, באתר ערוץ 7, 22 בספטמבר 2012
* חוקרי תל השומר מציגים: מכשיר לגילוי מחלות לב בתוך שעה - כתבה על הפטנט בקרדיולוגיה, יוסי חסיד, 19 באפריל 2013
* מחקר חדש מאפשר לאבחן חולי לב ללא בדיקת א.ק.ג במאמץ - באתר nrg, אסף גולן, 16 במאי 2013
* כתבה על המחקר בסרטן בו משתתף יעקב לויטן
* תקציר על הפטנטים של יעקב לויטן
* אתר הבית של חברת "לב-אל"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007264549505171
* ISNI: 0000 0000 7079 0010
* VIAF: 98003707
* WorldCat: viaf-98003707

 |
**אנריקו צ'קטי** (באיטלקית: **Enrico Cecchetti**;‏ 21 ביוני 1850, רומא – 13 בנובמבר 1928, מילאנו) היה רקדן ומורה לבלט ממוצא איטלקי. המציא שיטת הוראה הקרויה על שמו. מבין תלמידיו: אנה פבלובה, ואצלב ניז'ינסקי וליאוניד מאסין.

מקובל לייחס לקארלו בלאזיס השפעה על סגנונו של צ'קטי.

צ'קטי הוא בנם של זוג רקדנים. הוא עבר לסנקט פטרבורג ורקד בבלטים של מריוס פטיפה, ובהם "הציפור הכחולה" ו"היפהפייה הנרדמת". בהמשך פנה להוראה ולימד את רקדני הבלט הקיסרי. בשנת 1884 העלה על הבמה את הבלט "קופליה" של מריוס פטיפה. כאשר סרגיי דיאגילב רצה לארגן מסע לבלט רוס הרקדנים סירבו לוותר על שיעורי הבלט של צ'קטי, ודיאגילב שכר אותו בתור מנהל בלט של הלהקה.

בשנת 1923 פרש מבלט רוס, והוזמן על ידי ארטורו טוסקניני לעבוד בלה סקאלה.

דמותו מופיעה בסרט "ניז'ינסקי" (1980).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנריקו צ'קטי** בוויקישיתוף
* אנריקו צ'קטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007381025905171
* BNE: XX5631160
* BnF: cb13182432m (data)
* GND: 118668943
* ICCU: MUSV014924
* ISNI: 0000 0000 7364 2574
* LCCN: n81119535
* NKC: jx20120326001
* NTA: 168705834
* SELIBR: 285147
* SNAC: w6nv9m6w
* SUDOC: 171874226
* Trove: 800336
* VIAF: 43149294079880520368
* WorldCat: lccn-n81119535

 |
הגלריה הלאומית החדשה
ה**קולטורפורום** (בגרמנית: **Kulturforum**) של ברלין הוא מתחם מבני תרבות המצוי בין תעלת הלנדווהר וכיכר פוטסדאם שבמרכז ברלין, בסמוך לפארק הטירגארטן.

הקמת המתחם
----------

השטח שעליו נבנה הקולטורפורום היה חלק מהטירגארטן, ויועד לבנייה כבר בתקופת השלטון הנאצי, כחלק מעבודות הפיכת ברלין לעיר הבירה בשם "גרמניה". בתקופת מלחמת העולם השנייה סבל האזור נזקים נרחבים בעת הפצצות בעלות הברית. 

בעקבות חלוקת העיר לעיר מזרחית ועיר מערבית נערכה בשנת 1958 תחרות אדריכלים לצורך הקמת מרכז התרבות עבור מערב העיר, שנותקה ממרכזי התרבות שבמזרח העיר. במסגרת הקמת המתחם הוחלט לבנות אותו ממערב לגבול שעבר בין שני חלקי ברלין, בקצה החלק ההיסטורי של מרכז ברלין בתקווה לאיחוד העיר וחיבור בין אתרי התרבות המרכזיים של העיר. בתחרות זכתה תוכניתו של האנס שארון. עבודות הבנייה החלו בשנת 1963, והמבנים נבנו בנפרד בסגנון מודרני. במסגרת התוכנית הוחלט בשנת 1959 לבנות במקום גם את אולם הפילהרמונית של ברלין.
הגלריה הלאומית החדשה נבנתה בשנת 1965 על פי תוכניתו של לודוויג מיס ון דר רוהה.

האדריכלות המודרנית של הקולטורפורום עוררה ביקורות רבות
מודל של קולטורפורום
בניין התזמורת הפילהרמונית של ברלין
בשנת 1966 מונה רולף גוטברוד לתכנן את מבני המוזיאונים במתחם. גוטברוד תכנן מתחם ובו מספר מבנים סביב חצר פתוחה. למבנים הייתה כניסה אחת שהובילה לאגפים השונים. בשל התנגדות לתוכנית זו שונתה התוכנית, ובשנים 1978–1985 הוקם המוזיאון לאמנות שימושית.
בניית בניין הספרייה הלאומית החלה בשנת 1967 על פי תוכניתו של שארונס. לאחר מותו של שארונס בשנת 1972 המשיך אדגר ויסניווסקי את העבודות עד השלמת הבנייה בשנת 1976.
בשנת 1979 – 1984 נבנה מוזיאון כלי הנגינה ברלין ובשנים 1984 – 1988 נבנה היכל הקונצרטים על פי תוכניות של האדריכל אדגר ויסניווסקי. 
בשנת 1987 נערכה תחרות לבניית הגמאלדֶ-גאלרי ונבחרה התוכנית החדשנית של היינץ הילמר וכריסטוף סאטלר. המבנה נבנה בין השנים 1988 – 1998. בשנת 1994 נחנך משכנו החדש של הקופפרשטיך-קבינט, המוזיאון הלאומי להדפסים ורישומים.

לאחר איחוד העיר קושר המתחם לפוטסדאמר פלאץ הסמוכה ולמבנים המודרניים שנבנו בה, בהם מרכז סוני.

מבני הקולטורפורום
-----------------

בקולטורפורם מספר מוזיאונים ומבני תרבות, כולם יוצאי דופן באדריכלות המודרנית שלהם:

* הגלריה הלאומית החדשה (1965–1968 - לודוויג מיס ון דר רוהה)
* בניין התזמורת הפילהרמונית של ברלין (1960–1963 - האנס שארון)
* ספריית המדינה בברלין (1967–1976 - האנס שארון)
* המוזיאון לאמנות שימושית (1978–1985 רולף גוטברוד)
* מוזיאון כלי הנגינה ברלין (1979–1984 - אדגר וייסינסקי)
* הגמלדה-גאלרי (1988 -1998 - הנץ הילמר וכריסטוף סאטלר)
* קופפרשטיך-קבינט ברלין

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **ברלין** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קולטורפורום** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של קולטורפורום (באנגלית)
* תיאור מבני הקולטורפורום (באנגלית)
* תיאור המתחם (בגרמנית)
* תרשימים של המתחם (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4310733-3

 |
**דנילו פריירה דה סילבה** (בפורטוגזית: **Danilo Pereira da Silva**; נולד ב-7 באפריל 1999 בסאו פאולו שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת גלאזגו ריינג'רס מליגת העל הסקוטית.

קריירת מועדונים
---------------

דנילו גדל במחלקות הנוער של פורטוגזה, קורינתיאנס, פונטה פרטה, ואסקו דה גאמה, סנטוס ואייאקס. בשנת 2018 החל לשחק בקבוצת המילואים של אייאקס. הוא ערך 14 הופעות ליגה במדי הקבוצה הראשונה של המועדון, בהן הבקיע שני שערים.

ב-14 באוגוסט 2020 הושאל דנילו למשך עונה אחת לטוונטה מליגת העל ההולנדית. ב-12 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על פורטונה סיטארד במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2020/2021. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. הוא ערך 33 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע 17 שערים.

ב-19 במאי 2022 חתם דנילו על חוזה לארבע שנים בפיינורד מליגת העל ההולנדית. ב-7 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 5-2 על ויטסה ארנהם במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2022/2023. במשחק זה הבקיע את צמד שערי הבכורה שלו במועדון. הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, בה ערך 34 הופעות ליגה והבקיע עשרה שערים, וזכה עם פיינורד באליפות הולנד.

ב-28 ביולי 2023 חתם דנילו על חוזה לחמש שנים בגלאזגו ריינג'רס מליגת העל הסקוטית. ב-5 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את סיריאל דסרס בדקה ה-62 בהפסד 1-0 לקילמרנוק במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2023/2024.

תארים
-----

אייאקס
* אליפות הולנד (1): 2021/2022

פיינורד
* אליפות הולנד (1): 2022/2023

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דנילו פריירה דה סילבה** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Danilo op huurbasis naar FC Twente באתר הרשמי של אייאקס, 14 באוגוסט 2020 (בהולנדית)
2. ↑  Feyenoord bevestigt komst Danilo באתר הרשמי של פיינורד, 19 במאי 2022 (בהולנדית)
3. ↑  Danilo: Rangers sign Brazilian striker from Feyenoord for undisclosed fee באתר BBC, ‏ 28 ביולי 2023 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: e484041f-c6ba-4f53-8adc-10ce09feea20

 |
פארק השעשועים וורסטפראטר, ברקע וינר ריזנראד
**פראטר** (בגרמנית: **Prater**) הוא הפארק הציבורי הגדול בעיר וינה. הפארק שוכן בין נהר הדנובה לבין תעלת הדנובה, ברובע לאופולדשטאדט. הפארק ידוע בעיקר בשל פארק השעשועים וורסטפראטר (Wurstelprater) שבו נמצא גלגל הענק "וינר ריזנראד" ולצידו אצטדיון ארנסט האפל, שנקרא בעבר "אצטדיון פראטר".

היסטוריה
--------

בשנת 1162 נמסר השטח למשפחה בשם דה פראטו (de Prato) על ידי פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. השם "פראטר" מופיע לראשונה בתעודה משנת 1403 בהתייחס לאי בדנובה, הוראת השם התרחבה עם הזמן לשטח הסמוך. בשנת 1560 נרכש השטח על ידי מקסימיליאן השני, שהפך אותו לשטח ציד קיסרי. יורשו, רודולף השני, אסר כניסת אזרחים לשטח. ב-1766 הכריז יוזף השני על השטח כפארק ציבורי פתוח לכל, הוא גם נתן רישיון לפתיחת בתי קפה ובתי בירה בשטח, דבר שסייע להפיכת המקום לאזור בידור ושעשועים. הציד היה מותר בפארק עד 1920. בשנת 1838 נפתחה סמוך לשער הכניסה לפארק תחנת הרכבת הצפונית (Nordbahnhof) ששינתה את שמה ל"כוכב פראטר" (Praterstern) ב-1959.

בשנת 1873 התקיימה בשטח הפארק התערוכה העולמית של וינה (1873) עבורה נבנה מבנה עגול (רוטונדה), שעלה באש בשנת 1937. כיום נמצא במקום זה מרכז התערוכות (Messegelände). ב-1897 הוקם הגלגל הענק, שהפך את הפארק לאטרקציה בקנה מידה אירופאי. בין 2004 ל-2008 נערכו שיפוצים נרחבים בפארק, שכללו הרחבת קו הרכבת התחתית של וינה אל הפארק והקמת שלוש תחנות לאורכו.

פארק השעשועים
-------------

פארק השעשועים נפתח ב-1895 ביוזמתו של גאבור שטיינר עם תצוגה שנקראה "ונציה בווינה" שכללה לגונה מלאכותית ואשר דימתה סיור בעיר. מתכנן התצוגה היה האדריכל הציוני אוסקר מרמורק והצייר מוזר. ב-1897 צורף לתצוגה הגלגל הענק, שהיה הגדול באירופה. בתיאטרון פתוח הוצגו אופרטות של פרנץ להאר ואחרים.

כיום הכניסה לפארק היא חינם, אך יש לשלם בנפרד עבור כל אטרקציה. בנוסף לגלגל הענק מכיל הפארק אטרקציות מקובלות כגון רכבת הרים, רכבת שדים, קרוסלות ופלנטריום. הדמות "קלפאטי" (Calafati), שהיה חלק מקרוסלה בשם "סין הגדולה" בראשית ימי הפארק מהווה את סמלו. מוזיאון קטן מציג את תולדות המקום.

אזכורים בתרבות
--------------

* סצנה ארוכה בסרטו של קרול ריד, בכיכובו של אורסון ולס, האדם השלישי, מתרחשת בפארק.
* בפארק צולמה גם סצנה מהסרט 007 באזור המסוכן.
* מספר סצנות מהסרט לפני הזריחה מתרחשות בפארק.
* הפארק מופיע בסיפורו של ש"י עגנון "הרופא וגרושתו".
* הפארק מאוזכר בסיפורו של דוד פוגל ״חיי נישואים״.
* הפארק נזכר בנובלה ״למות״ מאת ארתור שניצלר.

גלריה
-----

* מראה כללי ממרומי גלגל הענקמראה כללי ממרומי גלגל הענק
* הדמות "קלאפטי"הדמות "קלאפטי"
* וינר ריזנראד]וינר ריזנראד]
* רכבת תיירים בפארקרכבת תיירים בפארק

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פראטר** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פראטר
* אתר פראטר הרשמי (באנגלית) (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ב-1979 השתנה שם התחנה לתחנה הצפונית וב-2007 השתנה שוב לכוכב פראטר.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007556362505171
* GND: 4108812-8
* LCCN: sh93002616
* NKC: ge786028
* VIAF: 235518743
* WorldCat: viaf-235518743

 |
**ניקולאוס קארליס** (ביוונית: **Νικόλαος Καρέλης**; נולד ב-24 בפברואר 1992) הוא כדורגלן יווני המשחק בעמדת החלוץ בפאנטוליקוס.

קריירת מועדונים
---------------

קארליס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ארגוטליס, ב-20 באפריל 2008, ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0-2 נגד סקודה קסנתי, ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר שמשחק במועדון בליגה הבכירה. קארליס יצא להתרשמות במדי ארסנל ועזר לה לזכות בטורניר בו השתתפה, אך בסופו של דבר לא הצטרף לתותחנים. בארגוטליס הרבה לשחק בעיקר במחלקת הנוער, ובקיץ 2012 הוא חתם באמקאר פרם הרוסית. ב-20 ביולי 2013 חתם בפנאתינאיקוס על חוזה לשלוש אחרי שלא זכה לדקות משחק ברוסיה. ב-18 באוגוסט 2013 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0-2 נגד פאנטוליקוס וב-24 בנובמבר 2013, הוא הבקיע את צמד הבכורה שלו בניצחון 1-3 נגד פאס יואנינה. ב-26 באפריל 2014, הוא הבקיע את השער השלישי בניצחון 1-4 נגד פאוק סלוניקי בגמר הגביע היווני.

בינואר 2016 עבר לגנק מליגת העל הבלגית וכבר בהופעת הבכורה בליגה נגד זולטה ורכם כבש שער ניצחון דקות ספורות לפני סוף המשחק.

בקיץ 2018, קארליס הושאל לפאוק סלוניקי.

ב-22 באוגוסט 2019 חתם בברנטפורד.

ב-8 באוקטובר 2020, חתם בדן האג מליגת העל ההולנדית.

ב-31 בינואר 2021, קארליס חתם בפאנטוליקוס מליגת העל היוונית.

קריירה בינלאומית
----------------

קארליס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה של יוון ב-14 בנובמבר 2011 בהפסד 1-0 נגד בוסניה והרצגובינה.

ב-11 באוקטובר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בתיקו 1-1 נגד פינלנד כאשר הוא כבש את שער השוויון שהיה גם שער הבכורה שלו בנבחרת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניקולאוס קארליס** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל, באתר ESPN
**בן צעירי** (נולד ב-17 במאי 1992) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי. אחיו הצעיר של הכדורגלן לירוי צעירי.

קריירה
------

צעירי החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב, וב-9 באפריל 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשפתח בהרכב בניצחון 1–0 נגד הפועל תל אביב. עד תום עונת 2010/2011 שותף בסך הכל בחמישה משחקים בליגת העל, ובעונת 2011/2012 שותף במשחקי הקבוצה בגביע הטוטו, וערך עוד שתי הופעות בליגה. עד לסיום העונה שיחק עוד 4 משחקי ליגה. בינואר 2013 הושאל צעירי להפועל כפר סבא מהליגה הלאומית, במדיה ערך רק הופעה אחת בהפסד 1–2 להכח עמידר רמת גן במחזור הסיום של עונת 2012/2013. בעונת 2013/2014 הושאל להפועל פתח תקווה ובמדיה ערך 32 הופעות בליגה הלאומית וסייע לקבוצה להעפיל לליגת העל.

לקראת עונת 2014/2015 חזר צעירי לסגל בני יהודה, לאחר שירדה לליגה הלאומית. ב-17 באוקטובר 2014 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 4-0 על מכבי אחי נצרת, ובתום העונה העפיל עם הקבוצה בחזרה לליגת העל. בעונת 2015/2016 ערך 22 הופעות בליגת העל, ובעונת 2016/2017 ערך 20 הופעות וזכה עם הקבוצה בגביע המדינה.

ב-6 ביוני 2017 הושאל צעירי למכבי נתניה, במדיה ערך 11 הופעות בכל המסגרות בעונת 2017/2018, ובסופה עזב את הקבוצה ושוחרר מבני יהודה.

ב-27 בדצמבר 2018 חתם בהעברה חופשית בהפועל אשקלון.

ב-26 ביוני 2019 חתם בהפועל אום אל-פחם, העולה החדשה לליגה הלאומית.

תארים
-----

בני יהודה תל אביב
* גביע המדינה: 2016/2017

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בן צעירי** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway

הערות שוליים
------------

1. ↑  מיכאל וייסרמן, בן צעירי חתם בהפועל אשקלון, באתר דאבל פס, 27 בדצמבר 2018
2. ↑  יגאל גולדשטיין, ‏בן צעירי חתם בהפועל אום אל פחם, באתר ערוץ הספורט, 7 ביולי 2019
**דני בנדיקט** (נולד ב-29 בספטמבר 1970) הוא מלחין ג'אז ישראלי, מתופף ואמן כלי הקשה.

ביוגרפיה
--------

בנדיקט נולד וגדל בנהריה ומתגורר בקיבוץ גן שמואל. החל לנגן בגיל 7 על כלי הקשה בתזמורת הנוער העירונית של נהריה, בניצוחו של אריה כפיר. בגיל 10 נסע לראשונה עם התזמורת לסיבוב הופעות בגרמניה. בגיל 12 זנח את המוזיקה, ושישה חודשים לפני שחרורו מצה"ל, חזר לנגן. בגיל 21 החל ללמוד אצל רוני הולן בעקבותיו הגיע לבית הספר "רימון" ברמת השרון. לאחר 3 שנים ברימון זכה במלגת לימודים למכללת ברקלי למוזיקה, בוסטון, מסצ'וסטס. בסוף שנת 1998, חזר דני לארץ לאחר שאביו, יעקב בנדיקט, חלה במחלה קשה.

לאחר חזרתו לישראל, הקים דני את הלהקה "E Legua", שניגנה מוזיקת ג'אז לטיני. בשנת 1999 הלהקה הופיעה בפסטיבל ג'אז בים האדום באילת.

במהלך השנים ניגן דני עם הרכבים ואמנים שונים, ביניהם: חמישיית "מקורות", "שישיית חגיגה" של אלון פרבר, "טריו אורגניק", "מקונדו", איתמר ארז ואנסמבל "אדמה", ג'ון בוסטוק, אמיר פרלמן "אנסמבל שירה חדשה לירושלים", אלברט בגר, איילת רוז גוטליב ועוד.

בשנת 2005 יצא האלבום הראשון של חמישיית "חגיגה", שלימים הפכה לשישייה. האלבום נקרא EXPOSURE, ומתארח בו אבישי כהן.

בשנת 2011 יצא אלבום הביכורים "דני בנדיקט טריו", ובו כל היצירות הולחנו על ידי דני עצמו. באלבום זה השתתפו ענת פורט על הפסנתר וטל רונן על בס. נגנים אורחים: ג'וקה פרפיניאן, אלברט בגר וחגי אמיר.

במהלך 2017 השתתף באלבום השלישי של "שישיית חגיגה". לקח חלק כמלחין, מעבד ונגן. במהלך הוצאת האלבום של השישייה, הם גם הופיעו בהופעות בכורה בפסטיבלי ג'אז שונים: פסטיבל הג'אז הבינלאומי במוזיאון ישראל – ירושלים. פסטיבל הג'אז בסינמטק תל אביב. פסטיבל הג'אז בקופנהגן, דנמרק ופסטיבל הג'אז הבינלאומי באילת.

דיסקוגרפיה
----------

* (2004) - Flower Shop
* (2005) - Exposure
* (2005) - A long way to Makondo
* (2007) - Optimistic view
* (2010) - Peacemaker
* (2011) - Hommage
* (2011) - Dani Benedikt Trio
* (2013) - Roadsides
* (2017) - New directions

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דני בנדיקט (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  גיל יבלי, ‏הרביעי בראשון, באתר גלובס, 20 במרץ 2003
2. ↑  עכבר העיר, ארבע הופעות להרכב הג'ז של אלון פרבר, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2006
3. ↑  בן שלו, "חג הג'ז" בבנימינה בהשתתפות תשעה הרכבים ישראליים, באתר הארץ, 20 במאי 2007
4. ↑  בן שלו, ביתו במדבר, באתר הארץ, 16 במאי 2008
5. ↑  בן שלו, מסע שלא נגמר, באתר הארץ, 16 במאי 2005
6. ↑  ארז שוייצר, "פיסוק רחב"; אמיר פרלמן ואנסמבל "שירה חדשה לירושלים": דם, זרע, דמעות ופסוקי קודש, באתר הארץ, 17 ביוני 2009
7. ↑  בן שלו, אלברט בגר בהופעה: שולח צליל מחושמל, באתר הארץ, 26 באפריל 2010
**מה זה הדבר הזה** הוא אלבומה הרביעי של להקת מרסדס בנד. האלבום יצא בשנת 2019 ובוצע על ידי ההרכב החדש של הלהקה (גל תורן כזמר, אורי גת כמתופף, יוגב גלוסמן כבסיסט ויונתן גלילה כגיטריסט). זהו אלבום פופ רוק ומוזיקה אלקטרונית שיצא בתאריך 11 בינואר 2019 לאחר כמעט שנה של הקלטות על ידי הוצאת נענע דיסק.

האלבום הודפס על גבי תקליט בשנת 2020 ונמכר בפלטפורמה דיסקוגס ב-300 דולרים אמריקאים, אף על פי שמחירו הקמעונאי היה כ-100 שקלים חדשים.

היסטוריה
--------

מאז שנת 2012 ניסו גל תורן, אורי גת, יוגב גלוסמן ויונתן גלילה, להוציא אלבום חדש ללהקתם "מרסדס בנד", אך ללא הצלחה. תורן העיד כי מספר פעמים הוא וחבריו ללהקה היו משתמשים בסמים בזמן היצירה, והקליטו מספר שירים בזמן היותם מסוממים. לאחר שחלפה השפעת הסמים היו החברים מקשיבים להקלטות של עצמם ולא מאמינים שהם עשו "חומר כל כך גרוע שרצינו להקיא על עצמנו". לבסוף הצליחו הלהקה להקליט מספר שירים שקשורים בחייו של אדם בגיל ה-40 לחייו כשהוא סולן של להקת רוק, החברה הישראלית ככלל ומשבר ההזדקנות. בשונה מאלבומיהם הקודמים של הלהקה, שהיו אלבומי רוק כבד, פאנק ומטאל, האלבום הזה הוא בעיקר אלבום פופ רוק ומוזיקה אלקטרונית. עוד דבר שונה באלבום הוא שבאלבומים קודמים סולן הלהקה, גל תורן, שהוא גם כותב השירים, היה כותב על דברים שעשה בצעירותו: סקס, סמים, אלכוהול ואהבה. ואילו באלבום הזה תורן כבר היה אב לשתי בנות, נשוי, בגיל 40. לכן החומר שכתב לאלבום זה היה קשור בנושאים כמו משבר גיל הארבעים, מחשבות והרהורים על הזקנה ומבט לאחור על חייו.

ביקורות
-------

האלבום קיבל ביקורות טובות משלל מבקרי מוזיקה בישראל, אך לא הגיע לחו"ל. האלבום נמכר בארץ במעט עותקים, אך מספר ההורדות שלו באפליקציית "אפל מיוזיק" כבר עברו את ה-10,000. עם זאת, הלהקה החלה להופיע עם שירי האלבום ואפילו קיימו הופעה ארוכה של כשעתיים במועדון בארבי בתל אביב לכבוד האלבום. דודי פטימר מאתר המוזיקה של עיתון מעריב כתב כי "'מה זה הדבר הזה', של להקתו של גל תורן, הוא תקליט רלוונטי שמגיש את המציאות הישראלית היישר לאוזן, במיוחד בתקופת בחירות, בצורה סוערת, פרועה ואוונגרדית". תימורה לסינגר מאתר 'מיסטר G' כתבה כי "מה זה הדבר הזה" הוא תמצית מוזיקלית של הרהורים-ערעורים במצב צבירה שאמור היה כבר לשקף גיל התגברות ולא גיל התבגרות" וגם כי "המרסדסים אינם יהירים. בכנות עולצת הם מצליחים במשימתם, כלומר מתמידים להיות הם - בני עשרים כפול שניים. בראשם גל תורן הסולן והקלידן, שממשיך להפגין נוכחות כריזמטית ופגיעה - מורכבות שמפרנסת אותו כיוצר לצד שאר חברי הלהקה והשותפים לאלבום (אורי גת, אסף גובר, יונתן גלילה, יוגב גלוסמן, יוני כהן ואורן פולק) וכפרפורמר מרהיב ועמוק".

רשימת שירים
-----------


| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | דאווינים | 4:18 |
| 2. | למה מוזר | 3:50 |
| 3. | אמא | 3:38 |
| 4. | מדים | 3:48 |
| 5. | חברים מהקיבוץ | 4:31 |
| 6. | צריך אותך | 2:39 |
| 7. | מה קרה שם | 4:21 |
| 8. | תחזיקי מעמד | 4:18 |
| 9. | שבה הביתה | 4:04 |
| 10. | אור | 4:05 |
| 11. | עוד סיגריה | 2:45 |

קישורים חיצוניים
----------------

* מרסדס בנד – דאווינים, סרטון בערוץ "מרסדס בנד", באתר יוטיוב (אורך: 04:15)
* גל תורן, ‏רוק 40: הסיפור האמיתי מאחורי האלבום החדש של מרסדס בנד, באתר "Time Out ישראל", 20 בפברואר 2019
* תימורה לסינגר, ‏המרסדסים ממשיכים לנגן, ובו זמנית לנהל זוגיות לצד הבלבול, באתר גלובס, 8 בפברואר 2019
* דודי פטימר, ‏"בין השכפ"ץ והבשמים, בין הפטמה והמדים": מרסדס בנד באלבום נוקב, באתר מעריב אונליין, 29 בינואר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mercedes Band – מה זה הדבר הזה, באתר Discogs
אריות ים בסיוולרד
**סיוורלד אורלנדו** (באנגלית: **SeaWorld Orlando**) הוא פארק שעשועים ופארק זואולוגי-ימי הממוקם באורלנדו, פלורידה. הפארק בבעלות חברת סיוורלד אנטאטיינמנט (SeaWorld Entertainment).

בשנת 2013 ביקרו בפארק כ-5.1 מיליון אנשים.

מתחמי הפארק
-----------

סיוורלד הופרד לאזורים שונים, כל אחד מהם בעל נושא ייחודי: 

* **נמל הכניסה:** הכניסה הראשית של הפארק. נמל הכניסה מעוצב בעיצוב אופייני לפלורידה, ויש בו גינון טרופי ומגדלור.
* **ים של הרדודים:**  אזור זה מציג תערוכות בעלי חיים רבות במים רדודים. אזור זה נועד לחקות את העיר קי וסט שבפלורידה.
* **ים של אגדות:** אזור זה, מוקדש למיתוסים מסתוריים וסיפורים על הים. באזור זה יש מתקנים רבים המדברים על העיר האבודה אטלנטיס: רכבת הרים המבוססת על האגדה, אקווריום בעלי חיים בסביבה שמעוצבת כמו העיר אטלנטיס.
* **ים של קרח:** אזור זה מעוצב סביב יבשת אנטארקטיקה. באזור קיימת אטרקציה בודדת בשם: "האימפריה של הפינגווין". הנסיעה במתקן זה היא בחושך, ועוקבים בה אחרי פינגווין צעיר במסע הביתה לאחר סערה קשה.
* **ים של מסתורין:**  באזור זה ישנם בתי צפייה של כרישים מתחת למים. בנוסף, שוכן באזור זה גם תיאטרון וגן ים.
* **ים של כיף:** אזור זה מיועד לילדים וכולל פעילויות שונות כגון: קיר טיפוס, רכבת הרים המיועדת לילדים קטנים.
* **ים של כוח:** אזור זה מודגש להופעות של ליויתנים מסוג "קטלן". בנוסף, אזור זה כולל מתקנים רבים הקשורים ללווייתנים.
* **ים התענוגות:** המתחם מעוצב בסגנון "כפר ים בסגנון ים תיכוני" וכולל חנויות רבות ואת רוב מסעדות הפארק. אזור זה נפתח בשנת 2003.

סערת טיליקוּם ובלאקפיש
----------------------

### טיליקוּם

 ערך מורחב – **טיליקום (קטלן)**  

**טיליקוּם** היה לויתן קטלן שנתפס בהיותו בן שנתיים והובל למספר גני חיות, אך לבסוף הגיע לפארק "סילנד של הפסיפיק (אנ')" ולאחר מכן הועבר לסיוורלד אורלנדו. 

בשנת 1991, שחיינית בת 21 בשם קלטי בירן שעבדה במשרה חלקית בפארק, החליקה לתוך הבריכה בה שחה טיליקום. טיליקום, יחד עם שני קטלנים נוספים, הטביעו אותה למוות. שנה לאחר מכן, טיליקום הועבר לפארק "סיוורלד אורלנדו".

בשנת 1999, מבקר בפארק בשם דניאל דיוקס נשאר בחשאי בשטח הפארק לאחר שעת הסגירה והגיע למיכל הקטלנים. בבוקר שלמחרת, גופתו נמצאה על גבו של טיליקום כשהיא פצועה וחבוטה. סיבת המוות הרשמית הייתה טביעה. 

בשנת 2010, מאלפת ימית בת 40 בשם דון בראנשו (אנ') נהרגה לאחר שבמהלך מופע, טיליקום לכד את זרועה בפיו וגרר אותה אל מתחת למים. סיבת המוות הייתה טביעה וטראומה פיזית.

הנהלת סיוורלד אורלנדו הכריזה על מותו של טיליקום ב-6 בינואר 2017 לאחר שנדבק בחיידק שפגע בריאותיו.

### בלאקפיש

 ערך מורחב – **בלאקפיש**  

טיליקום היה "גיבור" הסרט התיעודי "**בלאקפיש**" משנת 2013. הסרט הכיל צילומי ארכיון של טיליקום וכן ראיונות עם מאלפים לשעבר בפארק סייוורלד אורלנדו, חוקרי לוויתנים ועדי ראיה. פיתוח הסרט החל לאחר מותה של דון בראנשו על ידי טיליקום במהלך מופע ימי בפארק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סיוורלד, אורלנדו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סיוורלד, אורלנדו (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Inside Seaworld - The Tilikum Transaction | A Whale Of A Business | FRONTLINE | PBS, www.pbs.org
**דוידה פטרוצ'י** (באיטלקית: **Davide Petrucci**; נולד ב-5 באוקטובר 1991) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הקשר.

קריירה
------

פטרוצ'י התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של רומא. בקיץ 2008 הצטרף למחלקת הנוער של מנצ'סטר יונייטד תמורת 200 אלף פאונד.

ב-9 בינואר 2013 הושאל לפיטרבורו יונייטד עד לסיום העונה. שלושה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 1–2 לנוטינגהאם פורסט. ב-9 בפברואר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 1–2 על לסטר סיטי.

ב-2 בספטמבר 2013 הושאל לרויאל אנטוורפן מליגת העל הבלגית בחוזה עד לסיום העונה, אך בינואר 2014 שוחרר מהמועדון. ב-27 במרץ הושאל לצ'רלטון את'לטיק.

ב-8 בספטמבר 2014 שוחרר מיונייטד וחתם בצ'.פ.ר. קלוז' מליגת העל הרומנית.

ב-29 באוגוסט 2016 חתם בריזספור מליגת העל הטורקית.

ב-13 ביולי 2019 חזר לאיטליה לאחר 11 שנים, וחתם באסקולי מהסרייה ב'. ב-5 באוקטובר 2020 חתם בקוזטנצה.

ב-11 ביולי 2021 חתם בהפועל באר שבע מליגת העל. בינואר 2022 הוציאה הפועל באר שבע את פטרוצ'י ממצבת הזרים שלה ובמקומו הוחתם גוסטבו מרמנטיני. עם זאת, סירב פטרוצ'י לעבור לקבוצה אחרת ונותר בסגל הקבוצה. ב-2 בפברואר 2023, לאחר שנה שלא שיחק, הגיע עם הקבוצה להסכמה על התרת חוזהו.

תארים
-----

**מנצ'סטר יונייטד עד גיל 21**

* אליפות: 2012/2013

**קלוז'**

* הגביע הרומני: 2015/2016

**הפועל באר שבע**

* גביע המדינה: 2021/2022

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net

הערות שוליים
------------

1. ↑  איציק כלפי, ‏דוידה פטרוצ'י חתם רשמית בבאר שבע לשנתיים, באתר ONE‏, 11 ביולי 2021
2. ↑  מוטי פשכצקי, ‏פטרוצ'י עזב את ישראל: "עדיף שלא אדבר", באתר ערוץ הספורט, 8 במרץ 2022
3. ↑  יניב טוכמן‏, סוף הדרך: הפועל באר שבע התירה את חוזהו של דוידה פטרוצ'י, באתר וואלה!‏, 2 בפברואר 2023
**מוחמד ג'יהאד אחמד ג'יבריל** (בערבית: **جهاد أحمد جبريل**, תעתיק מדויק: ג'האד אחמד ג'בריל; 1961 - 20 במאי 2002) בנו של אחמד ג'יבריל, מייסד החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית.

חייו
----

ג'יהאד למד במכללה הצבאית בלוב בשנים 1981–1983. סמוך להריגתו, ג'יהאד היה מפקד הזרוע הצבאית של ארגונו וסגן האחראי על פיקוד השטח בלבנון ונועד לרשת את מקומו של אביו בראש הארגון. ג'יבריל נהרג מפיצוץ במכוניתו פיז'ו 504 במערב ביירות מחומר נפץ שהוצמד מתחת למכונית. על פי ההערכות הפיצוץ נגרם ממטען של שני קילוגרם חומר נפץ. דובר החזית העממית-המפקדה הכללית, אבו ראשדי, הטיל את האחריות לפיצוץ על המוסד אולם לג'יבריל היו אויבים רבים נוספים בהם המליציות הנוצריות בלבנון ועוד מספר ארגונים לאומנים פלסטינים. אחמד ג'יבריל טען שלמודיעין הירדני היה חלק בהריגה.

ביוני 2006 טענה לבנון שהיא חשפה רשת ריגול ישראלית שחבריה הודו בהריגת ג'יבריל, אולם היו שפקפקו באמינות הפרסום וטענו שמדובר על המצאה של החזבאללה. ביוני 2008 פורסם ששופט חוקר הורה על העמדתו לדין של מחמוד קאסם ראפע באשמת סיוע להריגה.

במאי 2008 נטל ארגון בשם "הבריגדות של ג'יהאד ג'יבריל", המזוהה עם החזית העממית אחריות על ירי רקטות לנתיבות.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Martin Asser, Ahmed Jibril and the PFLP-GC, 20 May, 2002, BBC News Online
2. ↑  סוכנויות הידיעות, בנו של אחמד ג'בריל נהרג בפיצוץ מכוניתו בביירות, באתר ynet, 20 במאי 2002
3. ↑  Jibril: proved evidences on Jordan's involvement in killing Jihad, arabicnews, May 23, 2002
4. ↑  Nicholas Blanford of The Times in Beirut, Lebanon exposes deadly Israeli spy ring, June 15, 2006
5. ↑  2 indicted in death of Palestinian leader's son
6. ↑  Jihad Jibril Brigades attack Netivot, 24 במאי 2008

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1194683487
* VIAF: 65156858607749780007
* WorldCat (עם VIAF): 65156858607749780007

 |
**פארק מושטאידי** (בגאורגית: **მუშტაიდის ბაღი**) הוא פארק בטביליסי גאורגיה שנוסד על ידי מיר-פתה-אר'ה בשנות ה-30 של המאה ה-19. שם הפארק "מושטאידי" הוא מתעתיק רוסי שם שמו של מיר-פתה-אר'ה - מושתהיד (Муштаиди). 

שטח הפארק כולל כ-110,000 מ"ר. בשנת 1853, העבירו השלטונות את החזקה על הפארק לעצמם מתוך מטרה ליצור בה דוגמה לחווה חקלאית. בשנת 1858 הפך הפארק למרכז בילוי, כשהוא כלל, מחוץ למתקנים הרגילים, מסעדה, מזללה, תיאטרון באוויר-הפתוח ועוד, גם תחנת גידול טוואי המשי. תחנת הגידול נבנתה בשנות ה-80 של המאה ה-19 והיא קיימת עד היום. 

ב-13 בספטמבר 1934 שונה שם הפארק ל"פארק סרגו אורדז'וניקידזה", ומאוחר יותר הוחזר השם המקורי. במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 נערכו בפארק קבלות פנים לאורחים רמי דרג. בשנים 1990-1992,היה הפארק סגור עקב המשבר הכלכלי שפקד את גאורגיה, ונפתח מחדש לאחר שיפוץ רק בשנת 1999.

רכבת הילדים
-----------

רכבת הילדים בפארק מושטאידי או בשמה "מסילת הברזל מלאיה טרקסקווקזי" (.Малая Закавказская ж.д), נוסדה ב-24 ביוני 1935 והייתה, על פי הגרסה הרשמית, רכבת הילדים הראשונה בכל רחבי ברית המועצות ולמעשה בעולם כולו. אם כי הסברה המקובלת היא כי רכבת הילדים במוסקבה, שנוסדה בשנת 1932-1933, קדמה לה, ונשמטה מסיבות פוליטיות (העובדה כי סטלין, שמוצאו גאורגי, היה שליט ברית המועצות באותם ימים) או אחרות מההיסטוריה הסובייטית הרשמית. הרכבת פעליה מחודש מרץ ועד נובמבר, ואורך המסילה שלה הוא 1.2 ק"מ. בדרכה היא חוצה מספר גשרים קטנים.

מקורות
------

* Dana Sherry‏, Mosque and State in the Caucasus, 1828-1841, דף המידע על הקווקז ומרכז אסיה, עמ' 3-5, (באנגלית)
* כפירה מוסלמית וכוחות אימפריאליים, מרכז מקמיליאן, (באנגלית)
* רכבת הילדים של טביליסי, ברוסית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פארק מושטאידי** בוויקישיתוף
* גן מושטאידי(הקישור אינו פעיל), בגאורגית
* פארק מושטאידי, באתר עיריית טביליסי, בגאורגית
**My Mine** היא להקת איטלו דיסקו איטלקית שיוסדה בטרני ופעלה בשנות השמונים של המאה העשרים באיטליה וברחבי העולם.

היסטוריה
--------

את הלהקה ייסדו ב-1982 קרלו מאלאטסטה, דנילו רוסאטי וסטפנו מיצ'אלי שנהגו לצאת למועדוני ריקודים בעיר הולדתם ושם הכירו.
הם הבינו כי את אהבתם למוזיקה ניתן ליישם גם באופן עצמאי והקימו להקה. בתחילה ניגנו בסגנון פאנק ובהדרגה עברו לעבר האיטלו דיסקו, והופיעו באזור מגוריהם. לאחר מכן צברו ניסיון והחלו להופיע ברומא. הם הוחתמו בפולידור רקורדס.

הלהיט הגדול ביותר שלהם, "Hypnotic Tango", הגיע לצמרת הגבוהה של מצעדי הפזמונים של שנת 1983 באיטליה, בבריטניה, ביפן, בספרד, בגרמניה, בצרפת ובארצות הברית.

לאחר שזכו בתודעה בבריטניה, הוחתמו ב-1984 על ידי Memory Records. אנשי הלייבל החדש גרמו לעזיבת דנילו רוסאטי, הקלידן המקורי, ומינו לראש הלהקה את דארן ט' האץ', זמר ודוגמן אנגלי, שהיה לפרצוף הלהקה בפרסומים ברחבי העולם. הם החליטו כי יש צורך בזמר עם מבטא בריטי והסבו את סטפנו מיצ'אלי, הסולן המקורי, לשמש כזמר קולות ב'.

בשיאם, מדונה הצעירה, הייתה זמרת החימום שלהם. בין היתר בהופעות במסגרת MTV.

הלהקה התפרקה בשנת 1987 לאחר התגלעות מחלוקות אמנותיות עם מנהלי חברת התקליטים שבה היו חתומים.

### הקמה מחדש

הלהקה הוקמה מחדש על ידי שניים ממייסדיה (דנילו רוסאטי וקרלו מאלאטסטה) בשנת 2016 והופיעה בעיקר באיטליה עם סולנית חדשה בשם אילארה מליס. הלהקה שחררה שני שירים חדשים ובהם קליפ לאחד מהשירים. ב-2018 עזבה הסולנית את הלהקה. 

בספטמבר של 2023, עת חגג להיטם הגדול ביותר 40 שנה, הוציאו הלהקה בציוות עם DJ בני בנאסי ואלברטינו רמיקס שזכה בתוך חודש למעל ל-400,000 השמעות. הלהקה הודיעה כי ב-2024 תשחרר מיני-אלבום בציוות עם AbNormal Music והמפיק האיטלקי D4D (ג'יובאני דה רוסה).

חברים
-----

* איטליהאיטליה סטפנו מיצ'אלי - סולן, נגן קלידים וחצוצרה (1982–1986)
* איטליהאיטליה קרלו מאלאטסטה - שירה וקלידים (1982–1986, 2016–הווה)
* איטליהאיטליה דנילו רוסאטי - קלידים, מקצב, תופים (1982–1986, 2016–הווה)
* בריטניהבריטניה דארן ט' האץ' - סולן ותופים (1984–1986)
* איטליהאיטליה אילאריה מליס - סולנית (2016–2018)

אלבומים
-------

* 1985: Stone
* 1986: Can Delight (יצא רק ביפן בה נהנתה הלהקה משיא הצלחתה)

קישורים חיצוניים
----------------

* My Mine, ברשת החברתית פייסבוק
* My Mine, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* My Mine, ברשת החברתית אינסטגרם
* My Mine, סרטונים בערוץ היוטיוב
* My Mine, באתר Last.fm (באנגלית)
* My Mine, באתר AllMusic (באנגלית)
* My Mine, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* My Mine, באתר דיזר
* My Mine, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb13905193f (data)
* ISNI: 0000 0001 1519 079X
* MusicBrainz: f58773eb-9536-43df-bc87-44a986b8f6d0
* VIAF: 167948452
* WorldCat (עם VIAF): 167948452

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"My Mine"**.