recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
היכולת של האדם לרחף, ואף לעוף, בכוח שריריו בלבד, העסיקה את האדם במהלך הדורות, החל מהמיתוס על דדאלוס ואיקארוס, שבו נעזר האדם בכנפיים מלאכותיות, וכלה בספרו של פבל קוהוט, "ספר לבן", המתאר אדם שגילה כי בכוחו לרחף ללא כל אמצעי עזר. לקוראיו של "ספר לבן" מובן שמדובר בסאטירה בדיונית, משום שהאדם אינו מסוגל לרחף ללא אמצעי עזר. נטילת סמים גורמת לעיתים לתחושה של "ריחוף", אך לתחושה זו אין כל קשר למציאות. חרף כל זאת יש המאמינים בקיומה של תעופה יוגית, המאפשרת לאדם לרחף בכוח תעצומות נפשו בלבד. 

השאיפות של האדם לעוף התבטאו בבניית כדורים פורחים, ובהמשך מטוסים. האדם הגיע ליכולת תעופה בכלי כבד מן האוויר בתחילת המאה ה-20, עת הצליחו האחים רייט לראשונה לעלות לאוויר באמצעות המטוס שבנו. מאז התפתח התחום, וכיום טסים מטוסים רבים מדי יום. 

המטוס הניסיוני גוסאמר אלבטרוס II המונע בכוח האדם בלבד

מיתולוגיה
---------

### דדאלוס ואיקארוס

דדאלוס ואיקארוס, ציורו של צ'ארלס פול לאנדון, שמן על בד
במיתולוגיה היוונית מסופר שדדאלוס הוזמן על ידי מינוס, מלך האי כרתים, לבנות לו לבירינת (בו שוכן המינוטאור נגדו נלחם תזאוס). מינוס החליט לכלוא את דדאלוס ובנו איקרוס במגדל, כדי שלא יגלו את סודו. כדי לברוח, אסף דדאלוס נוצות מציפורים וחיברן בשעווה לכדי שני זוגות כנפיים עם רתמה. דדאלוס ואיקרוס עטו על גופם את הכנפים פרי המצאתו של דדאלוס וכך הצליחו להימלט מכרתים.

לפני שנמלטו דדאלוס ואיקרוס מהאי, הזהיר דדאלוס את בנו שלא יעוף גבוה מדי, כדי שהשמש לא תמיס את השעווה. אולם איקרוס שהיה צעיר ופזיז התלהב מכך שהוא יכול לעוף והמריא גבוה מדי. השמש המיסה את השעווה שחיברה את הכנפיים לגופו, והוא נפל ונהרג.

ספרות ואמנות
------------

### ספרות

פיטר פן היא דמות מפורסמת של ילד בעל יכולת תעופה עצמית. לפני הגעתם לארץ לעולם לא, פיטר פן מלמד את ונדי, מייקל וג'ון לעוף על ידי אבקת הקסמים של הפיה טינקר בל, וכך הם עפים לארץ לעולם לא.

### תרבות פופולרית

דמות שידועה ביכולת התעופה שלה ומופיעה בספרי קומיקס ובקולנוע היא דמותו של סופרמן של DC קומיקס. סופרמן אינו בדיוק אדם (הוא נולד בכוכב קריפטון), אך דמותו דמות אדם, והוא מצויד ביכולת לעוף במהירות גבוהה. דמות קומיקס נוספת היא איירון מן, המופיעה בספרי הקומיקס ובסרטי הקולנוע של מארוול קומיקס. זהו אדם ככל האדם, שהרכיב חליפה בעלת טכנולוגיה משוכללת, המאפשרת לו לעוף ולהילחם.

פרס קרמר
--------

פרס קרמר הוא שמם של שני פרסים שעל הענקתם הודיע התעשיין הנרי קרמר בשנת 1959, לחלוצים בתחום התעופה בכוח שרירי האדם. הפרס הראשון, בסך 50,000 ליש"ט ניתן בשנת 1977 לפול מקקרידי, מתכננו של המטוס גוסאמר קונדור המונע על ידי אדם, שטס מסלול בצורת הספרה 8 בין שני מציינים המרוחקים חצי מייל זה מזה.

הפרס השני, בסך 100,000 ליש"ט ניתן אף הוא לפול מקקרידי (בשנת 1979), לאחר שמטוסו הצליח לטוס מאנגליה לצרפת.

ראו גם
------

* מסוק הממונע בכוח האדם
* טיסה בחליפת כנפיים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תעופת האדם** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 00575403
* NKC: ph622696

 |
**בושטיאן נאכבר** (בסלובנית: **Boštjan Nachbar**; נולד ב-3 ביולי 1980 בסלובן גראדץ(אנ'), סלובניה, יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר סלובני ששיחק רוב הקריירה שלו ב-NBA וביורוליג בעמדות הפאוור פורוורד והסמול פורוורד.
נאכבר, המתנשא לגובה של 206 ס"מ, נחשב לאחד מגדולי הכדורסלנים הסלובנים וסייע לנבחרתו להגיע למקום הרביעי באליפות אירופה בכדורסל בשנת 2009 וזכה במדליית הזהב באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20, בשנת 2000 במקדוניה.

קריירה מקצועית
--------------

נאכבר החל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצת אולימפיה לובליאנה, במדיה שיחק ביורוליג וקבע ממוצעים של 7 נקודות ו-2 ריבאונדים למשחק.

בשנת 2000 זכה עם נבחרת סלובניה עד גיל 20 באליפות אירופה כשבגמר ניצחה נבחרתו את נבחרת ישראל בתוצאה 65–66.

בשנת 2001 חתם בקבוצת בנטון טרוויזו והיה לשחקן הצעיר ביותר בליגה האיטלקית.

בעונתו הראשונה בטרוויזו העמיד ממוצע של 4 נקודות ו-2 ריבאונדים למשחק ביורוליג, אך בעונתו השנייה שיפר את הממוצע ל-13 נקודות ו-4 ריבאונדים והוביל את הקבוצה לפיינל פור.

בשנת 2002 נבחר בדראפט במקום ה-15 על ידי יוסטון רוקטס, במדיה שיחק 3 עונות אך זכה רק ל-10 דקות בממוצע למשחק.

בשנת 2004 עבר לניו אורלינס הורנטס, במדיה קלע 8 נקודות ב-21 דקות למשחק. בעונת 2005–2006, לאחר שהתקשה לתפקד כשחקן ספסל, הועבר בטרייד לקבוצת ניו ג'רזי נטס, בה היה השחקן השישי ועימה הגיע עד חצי גמר המזרח, שם הפסידו לקליבלנד קבלירס.

ב-20 ביולי 2008 חתם נאכבר על חוזה עתק של 9.6 מיליון אירו ל-3 עונות בקבוצת דינמו מוסקבה.

בעונת 2008–2009 שיחק ביורוקאפ והעמיד ממוצעים מרשימים של 16.1 נקודות, 4.8 ריבאונדים, 2.2 אסיסטים ו-1.4 חטיפות למשחק ונבחר לחמישיית היורוקאפ. כבר בסיום עונה זו ניצל נאכבר סעיף יציאה בחוזהו על מנת לחתום לשנתיים בקבוצת אפס פילזן.

בעונתו הראשונה בטורקיה העמיד ממוצע של 6.7 נקודות ו-1.9 ריבאונדים ביורוליג ובעונתו השנייה שיפר את הממוצע ל-8.3 נקודות ו-2.8 ריבאונדים.
ביוני 2011 נאכבר פרסם בטוויטר כי לא ימשיך לעונה נוספת באפס פילזן.

נאכבר החמיץ את פתיחת עונת 2011–2012 עקב פציעה בקרסול ולאחר שלא הצליח להשיג חוזה בקבוצת NBA חתם ב-2012 עד לסיום העונה בקבוצת אוניקס קאזאן אך לא היטיב לשחק במדייה וקלע רק 3.3 נקודות למשחק בליגה הרוסית.

ביולי 2012 חתם נאכבר בקבוצת במברג הגרמנית והוביל אותה לאליפות הליגה המקומית וכן לטופ 16 של היורוליג כאשר הוא מסיים במקום השני ברשימת הקולעים ביורוליג עם 16.1 נקודות למשחק.

בשנת 2013 חתם לשתי עונות בברצלונה וזכה עימה באליפות ספרד.

בשנת 2015 חתם לעונה אחת בקבוצת סביליה אך למעשה שיחק במדייה עד שנת 2017 ובמאי 2018 הודיע על פרישה ממשחק.

נאכבר שיחק בנבחרת סלובניה בכדורסל והשתתף בטורניר אליפות אירופה בכדורסל בשנים 2003, 2005, 2009 ו-2013 ובאליפויות העולם ביפן ב-2006 ובטורקיה 2010.

באליפות אירופה ב-2005 העמיד ממוצע של 11 נקודות ו-5 ריבאונדים.

לאחר סיום אליפות אירופה בכדורסל ב-2013, שנערכה בארץ הולדתו סלובניה פרש נאכבר מהנבחרת הלאומית.

לאחר שפרש ממשחק פעיל נשכר נאכבר על ידי קבוצת דטרויט פיסטונס כסקאוט.

חיים אישיים
-----------

נאכבר נשוי ואב לשתי בנות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בושטיאן נאכבר** בוויקישיתוף
* בושטיאן נאכבר, ברשת החברתית טוויטר
* פרופיל, באתר Basketball-Reference
* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר פיב"א
* פרופיל, באתר ליגת ה-NBA
* פרופיל, באתר היורוליג
* פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית)
פתח הסליק והסולם לירידה לסליק
פתח הכניסה לסליק ממחסן התבואה. הפתח מוסווה על ידי עמוד שלכאורה תמך בתקרה אך ניתן היה להסירו ולחשוף את פתח הפיר
**הסליק בטירת צבי** היה הסליק המרכזי של קיבוץ טירת צבי שבעמק בית שאן. הסליק נבנה ב-1944 מתחת למחסן התבואה ושימש את הקיבוץ לאחסון נשק. הסליק נפתח רק בשנות ה-70, הוגדר כאתר מורשת ונפתח לביקורים.

רקע
---

עם סיום מלחמת העולם הראשונה החל היישוב בארץ לאגור נשק לא חוקי (קנוי וגנוב) בסליקים ישוביים רבים (חלקם הגדול מאולתר) מתוך הבנה שהשלטון הבריטי לא ייתן תמיד מענה ביטחוני ליישוב היהודי. מגמה זו התחזקה ב-1925 כשארגון ההגנה הוקם והחל לבנות סליקים מרכזיים ברחבי הארץ.

גם בקיבוץ טירת צבי, שהוקם ב-1937, החל תהליך התקנה והטמנה של סליקים קטנים בחביות. ב-1944 הוחלט על בניית סליק מרכזי.

ההיסטוריה של הסליק
------------------

הסליק נבנה ב-1944 בעומק של כמטר מתחת למחסן התבואה וקירותיו נוצקו מבטון. הכניסה לסליק הייתה דרך פתח מרובע שנחצב ברצפת המחסן. על הפתח הותקן לוח מתכת ומעליו הוצב עמוד מתכת שהיה דומה לעמודים אחרים באסם שנועדו לתמוך בגג אך את העמוד שמעל פתח הסליק ניתן היה להזיז ממקומו ובכך להגיע ללוח המתכת שכיסה על פתח הסליק. הצינור גם שימש לאוורור הסליק. מעל מכסה הברזל הוערמו שקים של חיטה שהסתירו את הלוח.

לאחר השלמתו שימש הסליק לאחסון הנשק והתחמושת של הקיבוץ. בשבת השחורה ב-1946 ערכו הבריטים חיפוש בקיבוץ אך לא מצאו את הסליק. במהלך מלחמת העצמאות נעשה שימוש בנשק שאוחסן בסליק.

לאחר מלחמת העצמאות
------------------

ב-1950 הועבר מפעל הבשר הקיבוצי ממבנה "הטירה" למחסן התבואות ורצפת המבנה (כולל פתח הסליק) כוסתה בבטון ורוצפה באריחים. ב-1967 הוקם מפעל חדש והמבנה ננטש.

ב-1971 נפרצה רצפת המבנה ונתגלה הסליק. בבניין בו נמצא נפתח מרכז מבקרים בשם "דרך התמר" המספר את סיפורו של עץ התמר ושימושיו והסליק השתלב במרכז זה.

לקריאה נוספת
------------

* ד"ר רפי קיטרון, **ארץ ישראל הנסתרת - סיפורם של הסליקים ותולדותיהם**, הוצאת אריאל, 2010, עמוד 119

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הסליק בטירת צבי** בוויקישיתוף
* הסליק בטירת צבי, באתר "אירוח כפרי בטירת צבי"
* הסליק בטירת צבי, סרטון באתר יוטיוב, 27 במאי 2017

הערות שוליים
------------

1. ↑  מפעל "טיב" הוקם ב-1946

| סליקים בארץ ישראל |
| --- |
| כללי | סליק • פורטל:אתרי מורשת בישראל/סליקים | סליק "השומר" בקיבוץ כפר גלעדיסליק "השומר" בקיבוץ כפר גלעדי |
| אתרי סליקים | **צפון הארץ**: הסליק במזרע • הסליק במרחביה • סליק אבידוב בנהלל • הסליק בעין השופט • הסליק ברמת יוחנן • הסליק בטירת צבי • הסליק בעין המפרץ • הסליק בגבת (תחנת שרה) • הסליקים בבית הספר תל-חי בחיפה • סליק המחסן באיילת השחר • סליק "השומר" בכפר גלעדי • סליק "ההגנה" בכפר גלעדי • הסליק ביגור**מרכז הארץ**: סליק אלדמע (גבעתיים) • סליק ועדי (גבעתיים) • הסליק במשמר השרון • סליק בית החמרה בנען • הסליק ברשפון**דרום הארץ**: |
| אירועים | השבת השחורה |
| אישים | משה אגוזי • יקותיאל שבח • צבי בן-יעקב |
**אטלנטוזאורוס** (שם מדעי: ***Atlantosaurus*** שפירושו "לטאת אטלס)") הוא סוג של דינוזאור זאורופוד ממשפחת הדיפלודוקיים, שחי במשך שלהי היורה שלפני 150 מיליון באמריקה הצפונית. המאובנים שלו התגלו בתצורת מוריסון שבקולורדו והוא הוגדר למדע ב-1877 בידי החוקר עותניאל צ'ארלס מארש וכלל מין אחד - *Atlantosaurus montanus*. עם זאת כיום רואים בו טקסון מוטל בספק.

ממצאי האטלנטוזאורוס התגלה בתצורה בקולורדו על ידי החוקר ארתור לייק במשך מלחמת העצמות שהתחוללה בין עותניאל מארש לאדוארד דרינקר קופ. הדגימות ממנו הועברו לאוניברסיטת ייל בקונטיקט ושם נחקרו בידי מארש. במקור נקרא בשם טיטאנוזאורוס, אך שם זה ניתן לסוג אחר של זאורופוד ומארש החליף את שמו לאטלנטוזאורוס - על שם הטיטאן אטלס שהחזיק את העולם במיתולוגיה היוונית. הוא העריך את אורכו ב-35 מטר בקירוב.

ממצאיו של דינוזאור זה משוערים על סמך החוליות ועצמות החזה הארוכות, ואולם כיום רוב החוקרים רואים בהם שרידים של דינוזאור קרוב - האפטוזאורוס שחי באותו אזור באותו זמן והסוג מוטל בספק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אטלנטוזאורוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**היזק על ידי כלב** בדיני נזיקין בישראל הוא עוולה נזיקית המתארת נזק גופני הנגרם מתקיפה של כלב. הסעיף על פי פקודת הנזיקין מטיל באופן אוטומטי על בעלי הכלב לפצות את הניזוק, מלבד מצבים מסוימים.

שלט בגינה ציבורית המודיע על הקצאת זמן מוגדר בה לשהיית כלבים ומפרט מניעת היזקי הכלבים
עוולת היזק על ידי כלב הוכנסה כתיקון, בשנת 1992, ביוזמתו של ח"כ אברהם בורג, בעקבות שורה של תקיפות של כלבים כנגד ילדים קטנים, שהובילו לפציעות קשות. הדבר הוביל לחקיקת סעיפים 41א-41ג בפקודת הנזיקין שעוסקים בהיזק על ידי כלב, כדי לתת מענה לתופעה. בהליך החקיקה, הייתה התלבטות אם להטיל אחריות רק על בעלי כלבים מועדים או על כל בעלי הכלבים, אך נוכח חומרת התופעה הוכרע כי יש להטיל אחריות על כלל בעלי הכלבים. המחוקק ביקש בכך להיטיב עם הניזוק שנפגע בנזק גוף שנגרם על ידי כלב, ולהפוך את תביעתו לקלה יותר מבלי שיצטרך להוכיח רשלנות של בעל הכלב, הפרת חובה חקוקה וכדומה.

תנאים וסייגים
-------------

היזק על ידי כלב מוגדר בסימן ד'1 לפקודת הנזיקין וקובע כך:

> 
> 41א. נזקים שנגרמו על ידי כלב  
> 
> בתובענה בשל נזק לגוף שנגרם על ידי כלב, חייב בעליו של הכלב או מי שמחזיק בכלב דרך קבע (להלן – הבעלים) לפצות את הניזוק, ואין נפקא מינה אם הייתה או לא הייתה התרשלות מצדו של הבעלים.
> 
> 
> 41ב. הגנות  
> 
> בתובענה לפי סימן זה לא תהא הגנה לבעלים, אלא אם כן הנזק נגרם עקב אחד מאלה –
> 
> 
> (1) התגרות של הניזוק בכלב;
> (2) תקיפת הניזוק את הבעלים, את בן זוגו, הורו או ילדו;
> (3) הסגת גבול של הניזוק במקרקעין של הבעלים.
> 41ג. שמירת דינים  
>  
> אין סימן זה גורע מזכויות אחרות לפי פקודה זו או לפי כל דין אחר.
> 
> 
> 
> 

סעיף 41א קובע מספר תנאים לעוולה: מדובר בנזק גוף, הנזק נגרם על ידי כלב (לא חייבת להיות נשיכה ואף לא מגע), המפצה הוא הבעלים או המחזיק בכלב בדרך קבע, אין חשיבות לעובדה אם הייתה רשלנות. 

סעיף 41ב מגדיר הגנות שכאשר מתקיימת אחת מהן, אין עילה לתביעה דרך "היזק על ידי כלב", אך ניתן לתבוע דרך עוולות אחרות בפקודת הנזיקין או מחוצה לה.

הערות שוליים
------------

1. ↑   חוק לתיקון פקודת הנזיקין (מס' 7), התשנ"ב-1992, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
2. ↑  הצעת חוק לתיקון פקודת הנזיקין (מס׳ 7), התשנ"ב-1992, ה"ח 2104 מ-27 בינואר 1992
הספינה ארגו; צייר: לורנצו קוסטא, תחילת המאה ה-16
**הסלעים הנודדים** (ביוונית: Πλαγκταὶ - "משוטטים") היו במיתולוגיה היוונית קבוצה של סלעים שנעו בלב ים, והמעבר ביניהם היה מסוכן וכמעט בלתי אפשרי. היחידים שהצליחו לעבור בשלום את הסלעים היו יאסון והארגונאוטים, שספינתם הצליחה לנווט ביניהם. על פי הארגונאוטיקה, לאחר שעברה הספינה ארגו את הסלעים הם קפאו לנצח ולא המשיכו להתנגש, אורפאוס, שהיה משורר דגול ושר במהלך המעבר בין הסלעים טען שהסלעים קפאו בעקבות השירה שלו.

במסעם של הארגונאטים, על פי הארגונאוטיקה של אפולוניוס מרודוס, היו למעשה שתי קבוצות סלעים מסוכנים: "הסלעים המתנגשים" - הסימפלגדות (Symplegades), שני צוקי סלע אימתניים, שמקומם היה במצרי בוספורוס, בדרך הלוך, והסלעים הנודדים בדרך חזרה, ככל הנראה בקרבת סיציליה. ליאסון סייעה בניסיונו לחצות את הסלעים הנודדים תטיס, יחד עם שאר נימפות הים, הנראידות.

באודיסיאה להומרוס, מדריכה קירקה את אודיסאוס כי "הסלעים הנודדים" נחצו בשלום רק על ידי ארגו, ספינתו של יאסון, וכי קיימת דרך חלופית להגיע לאיתקה - מעבר דרך מפלצות הים סקילה וכריבדיס. אודיסאוס נענה לעצתה של קירקה, אך שישה מאנשיו מוצאים את מותם במלתעותיה של סקילה.

קיים ויכוח לגבי מיקומם של הסלעים: לפי האודיסיאה, מאחר שסקילה וכריבדיס שכנו במצר מסינה, הרי שהסלעים שוכנים בקרבת סיציליה. לפי גישה אחרת הם שוכנים בצפון מערב יוון, אולי בחופים סלעיים בקרבת האי לפקדה.

ביצירתו יוליסס קרא ג'יימס ג'ויס לפרק העשירי בשם "הסלעים הנודדים", אך ככל הנראה התכוון דווקא לשני הצוקים שבמצר בוספורוס.

קישורים חיצוניים
----------------

* Symplegades: The Other World

הערות שוליים
------------

1. ↑  **המדריך ליוליסס**, 196, וגם ]
**חַנְקַן עֲרָבוֹת** (שם מדעי: *Lanius isabellinus*) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת החנקניים. חנקן הערבות מקנן במונגוליה, דרום רוסיה וצפון סין וחורף באפריקה שמדרום לסהרה ובחצי האי ערב. בישראל הוא חולף וחורף נדיר.

אטימולוגיה
----------

פירוש המילה הראשונה בשמו המדעי של החנקן (LANIUS) הוא קצב או שוחט, בשל מנהגם של החנקנים לשפד את טרפם על קוץ חד ואז, לאחר שהטרף קבוע במקומו ועשוי היטב תחת קרני השמש, החנקן קורע ממנו חתיכות ואוכל אותן בתיאבון רב. פירוש המילה השנייה בשמו של החנקן (isabellinus) הוא תיאור לגוון החום-צהבהב.

בנוסף לכך, קיים סיפור על פירוש אחר למילה הזו. הסיפור מדבר על מלכת קסטיליה, איזבלה הראשונה (1474-1504) אשר נשבעה לא להחליף את תחתוניה עד אשר ספרד תשתחרר מכיבושם של המורים. בשנת 711 לספירה ביקש מושל צפון אפריקה (טנג'ר הברברי טריק אבן זיאד) להיכנס לחצי האי האיברי בעזרת ניצול חולשותם של עמי אפריקה. הם חצו את מיצר גיברלטר אך נתקלו בהתנגדות מועטה ובאותה שנה נפלו טולדו וקורדובה. כעבור כ-5 שנים כל חצי האי האיברי נמצא בשליטה של המורים וכונה "אל אנדלוס". ולבסוף, בשנת 1492 המלכה איזבלה הראשונה הסכימה להחליף סוף סוף את תחתוניה. אזור השת של החנקן מזכירים את התחתונים של המלכה ומכאן קיבל את שמו.

מבנה גוף
--------

אורכו עד 18 ס"מ, גבו בצבע חום-אפור-חיוור, גחונו בצבע צהבהב - שמנת, פס עינו כהה וגבת העין בהירה, ומקור מאונקל המשמש עזר לאכילת הבשר.

מזון
----

חנקן הערבות ניזון מחרקים, ציפורים ויונקים קטנים. אחת ההתנהגויות המאפיינות את חנקן הערבות היא שיפוד הטרף על קוצים. שיטה זו מסייעת לו לחתוך את הטרף לפיסות קטנות יותר וגם לשמור אותו במעין "מזווה" שאליו יוכלו לחזור במועד מאוחר יותר. בנוסף, בעונת החיזור, זוהי דרכם של הזכרים להציג בפני הנקבות את יכולות הציד שלהם, וגם סימון טריטוריה מול זכרים אחרים וכך להרשימן.

ארצות ואזורי מחיה ונדידה
------------------------

תפוצת החנקן היא בשטחים פתוחים, מישוריים ושטחים חקלאיים. החנקן חולף בנופים פתוחים, לעיתים קרובות גם קרוב לבתי גידול לחים.

הוא דוגר בעיקר במרכז אסיה, מאיראן והים הכספי מזרחה עד לסין ולמונגוליה. בחורף הוא נודד דרומה לתת-היבשת ההודית, אפגניסטן, חצי האי ערב וצפון מזרח אפריקה.

### ישראל

בישראל הוא חולף נדיר למדי, בעיקר בין אוקטובר למרץ, ובעיקר לאורך הבקע - בעמק בית שאן, עמק החולה ובערבה הדרומית. בסתיו 2017 וחורף 2017/18 נרשמו בישראל כ־30 שונות בחנקני ערבות - מספר שיא מרשים מאוד. ואפילו אחד באביב - בתל ברוך.

רבייה
-----

חנקן הערבות מתרבה בעיקר במדינות עם אדמה מעובדת בעלת עם שיחים קוצניים.

העונה בעיקרית לרביית החנקנים המצויים היא בין החודשים אפריל ואוגוסט במערב סין, בדרך כלל עם גוזל בודד, אולם בסין ישנם דיווחים על זוג גוזלים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חנקן ערבות** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  חנקן ערבות באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  Reuven Yosef, Iswg International Shrike Working Group, Guy M. Kirwan, Isabelline Shrike (Lanius isabellinus), version 1.0, **Birds of the World**, 2020 doi: 10.2173/bow.isashr1.01
3. ↑  ציפורים, פורטל צפרות - אתר הצפרות הישראלי, באתר www.birds.org.il (באנגלית)
**דייוויד מקליין הייל** (באנגלית: **David Maclain Hale**; נולד ב-1961) הוא דיפלומט אמריקאי שכיהן כתת-מזכיר המדינה של ארצות הברית לעניינים מדיניים בין השנים 2018 ל-2021. קודם לכן כיהן כשגריר בירדן, בפקיסטן ובלבנון, ובמדינות אחרות היה דיפלומט בדרג דיפלומטי נמוך יותר.

ביוגרפיה
--------

הייל נולד במדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית. הוא למד בבית הספר לשירות החוץ באוניברסיטת ג'ורג'טאון, הנחשב לאחד מבתי הספר הטובים ביותר בעולם בכל הקשור למדיניות חוץ.

הייל הצטרף לשירות החוץ של ארצות הברית ב-1985. הוא שירת בנציגויות הדיפלומטיות של ארצו בתוניסיה, בבחריין, בערב הסעודית וכן באומות המאוחדות. בוושינגטון די. סי. שימש סגן עוזר מזכיר המדינה לענייני ישראל, מצרים ואזור הלבנט ובנוסף כמנהל לענייני ישראל והרשות הפלסטינית. הוא אייש שורה של תפקידים בשירות החוץ, ביניהם עוזר בכיר למזכירת המדינה מדליין אולברייט.

הייל היה שגריר ארצות הברית בממלכה ההאשמית של ירדן בשנים 2005–2008. הוא היה השליח המיוחד לשלום במזרח התיכון בשנים 2011–2013 וקודם לכן כסגן השליח מ-2009 עד 2012. הוא שירת כשגריר ארצות הברית בלבנון בשנים 2013–2015.

החל מאוגוסט 2015 עד אוגוסט 2018 היה שגריר ארצות הברית בפקיסטן. במאי 2017 הוא חנך בניין חדש למלחמה בטרור בקראצ'י. ביולי 2018 הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על כוונתו למנות את הייל לתפקיד תת-מזכיר המדינה לעניינים מדיניים. ב-28 באוגוסט אותה השנה אושר מינויו בידי הסנאט של ארצות הברית.

ב-13 בספטמבר 2018 הועלה הייל לדרגת שגריר קריירה - הדרגה הגבוהה ביותר בשירות החוץ האמריקאי. הוא היה לקצין הבכיר ביותר בשירות החוץ.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דייוויד הייל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  רימון מרג'ייה, ארה"ב: "אם הרשות תציג הישג במו"מ - חמאס עשוי להיחלש, באתר nrg‏, 29 באוקטובר 2009

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2014112104
* SNAC: w68735tp
* VIAF: 310627202
* WorldCat: lccn-no2014112104

 |
**דייוויד הקדוש** (בוולשית: **Dewi Sant**, בלטינית: **Davidus**; ‏סביב 500 - 1 במרץ 589) היה נזיר ובישוף וולשי ממינאו שבמפרץ קרווי, דרום ויילס, במהלך המאה ה-6. דייוויד הוא הקדוש פטרון של ויילס וסמל לאומי וולשי חשוב, הוא זכה לקאנוניזציה ב-1123 על ידי האפיפיור קליקסטוס השני.

מעבר לחשיבותו ללאומנות והנצרות הוולשית, דייוויד היה נזיר וצמחוני הדוק אשר על פי המסורת אכל רק כרישה ומים, משום כך נחשב גם לקדוש פטרון של הצמחונים.

קורות חיו
---------

קתדרלת סנט דייוויד בעיר סנט דייווידס שבה היה בישוף וקרויאה על שמו.
דגל דייוויד הקדוש
דייוויד נולד במינאו (Mynyw), כיום סנט דייווידס שבמפרץ קווי בדרום-מערב ויילס (כיום פמברוקשייר). לפי מסורת אחרת, הוא נולד, או בילה חלק מילדותו, בהנוויניו (Henfynyw) שבקרדיגיון. על פי המסורת אימו הייתה נון הקדושה וסבו היה קרדיג מלך קרדיגיון (בנו של קונד'ה), מתוך כך הוא נצר לאחת ממשפחות המלוכה הוולשיות המוקדמות שמקורה מהצפון הקדום (דרום סקוטלנד של ימינו). תאריך הולדתו המשוער נע בין שנת 469 ל-512 אך נחשב להיות סביב שנת 500, על פי חיבור דברי ימי הוולשיים (Annales Cambriæ) מהמאה ה-10 מותו צוין ב-569 אך מחקרים מתארכים את מותו מאוחר יותר ל-601 ו-589 (התאריך המקובל ביותר).

על פי המסורת, דייוויד נולד בקצה צוק בשעת סערה, במקום שכיום מוכר כצוקי נון הקדושה וכולל בית תפילה "קפלת נון הקדוש". לאורך חיו היה מורה ומפיץ נצרות מוכר וחשוב, הוא הקים מספר מנזרים וכנסיות ברחבי ויילס, דומנוניה (דרום-מערב אנגליה) וברטאן - כלל האזורים הקלטים בריטונים (מלבד הצפון הקדום). קתדרלת סנט דייוויד שוכנת כיום במקום בו הקים מנזר בעיר מגוריו, שניהם קרויים על שמו.

הנס המרכזי המיוחס לו על פי המסורת התרחש כאשר העביר דרשה למאמיניו בל'אנד'וי ברווי. כאשר אלו התלוננו שקולו לא נשמע בשורות האחרויות של הקהל, האדמה תחת רגליו עלתה ויצרה גבעה, כשהוא גבוה מהקהל קולו נשמע חזק וברור יותר. הוא ניהל אורך חיים סגפני כנזיר, הוא נמנע מאכילת בשר ודרש לצמחונות והימנעות מצריכת בירה, משום כך הסמל שלו הפך לצמח הכרישה שהוא גם הסמל הלאומי של ויילס. יש לכך אזכור במחזר הנרי החמישי של שייקספיר, כאשר המפקד הוולשי פלול'ן מספר להנרי על כך שהוולשים עונדים את הכרישה כסימן לשירותם, והנרי המחשיב את עצמו וולשי עונה שיענוד אותו גם הוא מתוך כבוד.

מילותיו האחרונות של דייוויד היו בדרשה שאמר למאמיניו בתפילת יום הראשון לפני מותו:

> 
> "Arglwyddi, brodyr, a chwiorydd, Byddwch lawen a chadwch eich ffyd a'ch credd, a gwnewch y petheu bychain a glywsoch ac y welsoch gennyf i. A mwynhau a gerdaf y fford yd aeth an tadeu idi"   
> "אדונים, אחים ואחיות, היו עליזים, שמרו על אמונתכם וצדקת דרככם, ועשו את הדברים הקטנים שראיתם אותי עושה ושמעתם אליהם. ובאשר לי, אני אצעד בדרך שאבותינו צעדו בה לפנינו."
> 
> 
> 
> 

חלק מדרשה זו הפך לפתגם שגור בוויילס, "עשו את הדברים הקטנים בחיים" (מוולשית: "Gwnewch y pethau bychain mewn bywyd").

ראו גם
------

* יום דייוויד הקדוש
* דגל דייוויד הקדוש
* סנט דייווידס, פמברוקשייר
* קתדרלת סנט דייוויד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דייוויד הקדוש** בוויקישיתוף
* דייוויד הקדוש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* עובדות על דייוויד הקדוש באתר 'Visit Wales'.
* אודות דייוויד הקדוש באתר 'Historic UK'.

הערות שוליים
------------

1. ↑  מתוך עובדות אודות דייוויד הקדוש באתר 'Visit Wales'.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 134077180
* SUDOC: 030843995
* VIAF: 203782126
* WorldCat: viaf-203782126

 |
**חנקני הקוקייה** (שם מדעי: **Campephagidae**) היא משפחה של ציפורי שיר הקרובה לחנקניים וקרוביהם וגם לזהבניים.

אלו הם עופות בינוניים החיים ברחבי אפריקה, אסיה ואוסטרליה. הם קרובי החנקניים, אך מראם מזכיר דווקא את הקוקיות שאינן שייכות למשפחה זו. הם בעלי נוצות צבעוניות או שחורות-לבנות וראשיהם בדרך כלל כהים עם מקורים נוקשים. גודלם משתנה מ-16–35 סנטימטרים ומשקלם מ-6 עד 150 גרם. זנבותיהם ארוכים וגופם מעט מוארך.

הם חיים ביערות פתוחים או בשיחים וחורשים. מין אחד מצוי אפילו באזורים יבשים באוסטרליה. הם מצויים על ענפי העצים וצדים חרקים - בעיקר זחלים שעירים, פירות, זרעים ואף חולייתנים קטנים.

חלק ממינים אלה הם מונוגמיים וחיים בקבוצות קטנות. אחרים חיים בלהקות רעשניות.

סוגים
-----

* *Coracina*
* סוג ומין יחיד *Campochaera sloetii*
* *Lalage*
* *Campephaga*
* *Pericrocotus*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חנקני הקוקייה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* חנקני הקוקייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**דיוקן משפחת ונדראמין** הוא דיוקן מעשה ידי האמן מתקופת הרנסאנס טיציאן, שצויר בין השנים 1543–1547. היצירה מוצגת כיום בגלריה הלאומית, בלונדון שבממלכה המאוחדת.

היסטוריה
--------

היצירה הוזמנה על ידי משפחת ונדראמין - ממשפחות האצולה של ונציה. ביצירה מוצגים האחים אנדראה וגבריאל ונדראמין, ושבעת בניו של אנדראה.

שני האחים ניצבים משמאל למזבח שעליו הצלב האמיתי, מימין המזבח מצוירים שלושה מילדיו של אנדראה, ומשמאל לשני האחים ארבעת הבנים האחרים. 

אף שבעת יצירת התמונה הפרש הגילאים בין האחים היה שלוש שנים בלבד, ההפרש המתואר בתמונה בין האחים רב ביותר (האחד מתואר כאיש זקן בעוד שהשני מתואר כאיש צעיר), ולכן לא ברור מי מהאחים הוא אנדראה (הבוגר) ומי הוא גבריאלה (הצעיר).

אזכור הצלב האמיתי בתמונה מזכיר אירוע שהתרחש בשנת 1370. אירוע זה תואר גם על ידי אמנים אחרים בהם ויטוריו קרפאצ'ו וג'נטיל בליני (ציורים המוצגים בגלריית האקדמיה שבוונציה). במהלך תהלוכה דתית נפל רסיס מהצלב האמיתי לתוך אחת מתעלות ונציה. הצלב לא טבע ונשאר לצוף דרך נס (על אף המשקל הרב של כלי הזהב בו הוחזק) אולם אף אחד מהאנשים שקפצו אל המים וניסו להרימו לא הצליח. רק כאשר אנדראה ונדראמין, מאבות אבותיו של מזמין היצירה קפץ למים, הוא הצליח למשות את הצלב.

היצירה נותרה בוונציה עד שנת 1636 עת נרכשה על ידי אנתוני ון דייק, ולאחר מותו של ון דייק נרכשה על ידי רוזן נורת'מברלנד ונשמרה באחוזת הרוזנים עד שנת 1929 עת הועברה לגלריה הלאומית שבלונדון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיוקן משפחת ונדראמין** בוויקישיתוף
* ג'ונתן ג'ונס, "**דיוקן משפחת ונדראמן**" כתבה בעיתון הגארדיאן.

הערות שוליים
------------

1. ↑
**חַנְקָן נוּבִּי** (שם מדעי: *Lanius nubicus*) הוא מין של ציפור שיר מהסוג חנקן ממשפחת החנקניים.

הוא מתרבה בדרום מזרח אירופה ובמזרח אגן הים התיכון, יחד עם אוכלוסייה נפרדת במערב איראן. זהו מין נפוץ בטורקיה, קפריסין, ישראל וסוריה. החנקן הנובי הוא מין נודד בחורף בצפון מזרח אפריקה.

מאחר שמדובר באזור נדידה קטן, פרט שנמצא בסקוטלנד באוקטובר 2004 היה דוגמה יוצאת יוצאת דופן לנוודות (Vagrancy), על אף שמקרה שני התרחש בסיינט מרי'ז באיי סילי בנובמבר 2006.

חנקן נובי מתרבה בשטחי יער שאינם צפופים ובשטחים מעובדים. הקן נבנה על עץ ובכל הטלה ישנן 4–7 ביצים.
החנקן הנובי הוא בעל כיסוי נוצות שחורות ולבנות וצדיה כתומות. ציפור שיר זו, היא הקטנה בחנקניים וגודלה 17–18 ס"מ. חלקיה העליונים, עטרתה וזנבה הארוך בעיקר שחורים; ישנים כתמים לבנים גדולים על הכנפיים, אשר בולטים בתעופה. פניה לבנות, מלבד פס שחור הנמשך לאחור מאזור העיניים. שאר החלקים התחתונים לבנים, והצדדים כתומים.

במהלך ניסוי שבחן 21 ציפורי שיר מהמין חנקן נובי, שעצרו למנוחה בישראל במהלך נדידתן מאפריקה לאירופה, נצפה כי טשטוש הפס השחור באמצעות צבע לבן מיוחד, המתכלה מעצמו לאחר 24 שעות, גרם לציפורים לצוד את טרפן כשגבן מופנה אל השמש. לעומת זאת חנקנים נוביים מקבוצת הביקורת, להם לא טושטש הפס השחור, המשיכו לצוד את טרפם כשפניהם לכיוון השמש. תוצאות הניסוי תומכות בהשערה כי הפס השחור מועיל בין היתר למניעת סינוור מהשמש.

אצל הנקבות והציפורים הצעירות החלקים העליונים בגוון אפור כהה יותר מאשר שחור, והחלקים הכתומים בהירים פחות וקטנים בהיקפם. אצל הפרטים הצעירים יש לאורך גופם פסים צפופים ופתלתלים.

החנקן הנובי ניזון מחרקים גדולים, ציפורים קטנות, נברנים ולטאות, שאותם, בדומה לחנקנים אחרים, משפד על קוצים. השיח שעליו משופד הטרף משמש פעמים רבות כ"מזווה". לעיתים הגוויות המשופדות נשארות זמן רב על השיח, עד שאינן אכילות. על פי מחקר שנערך על ידי פרופסור ראובן יוסף, מומחה לצפרות, השיפוד אינו משמש אך ורק ל"אחסון" המזון, אלא גם להרשמת הנקבות, מעין "תערוכות שיפוד".

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  חנקן נובי באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  נושאו של קטע "הידעת?" בעמוד השער של ויקיפדיה העברית, 30 בספטמבר 2014.
3. ↑  החברה להגנת הטבע - חשבתם שרק הישראלים משפדים?

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חנקן נובי** בוויקישיתוף
**מעבר בנץ** (באנגלית: **Benz Pass**) הוא מעבר הרים צר, בחצי האי טריניטי, שבצפון חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.

מעבר ההרים מפריד בין צוקי מצוק דרנטה, שבקצה הדרומי של מישור לואי פיליפ, לבין פסגת גיגן שבחלק הצפון - מערבי של רמת ארול.

המעבר מצוי 4 קילומטרים מצפון-מזרח למוצאו של קרחון ראסל המזרחי, ומפריד בין הקרחון לבין קרחון ההדום קונוט.

גובהו של המעבר 750 מטרים מעל פני הים.

היסטוריה
--------

### גילוי ומיפוי המעבר

המעבר מופה בהתבסס על סקרים שבוצעו של ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1960–1961.

המעבר צולם מהאוויר על ידי הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957.

לאחר מכן המעבר נסקר על הקרקע על ידי סוקרים מטעם משלחת סקר של סקר שטחי חסות איי פוקלנד, אשר יצאה ממפרץ התקווה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1960–1961.

### מקור השם

שמו של המעבר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.

המעבר נקרא על שמו של קרל בנץ, מהנדס גרמני שבנה את מכונית הבנזין הראשונה בשנת 1885.

השם ניתן למעבר, בהתייחס לשמות אתרים נוספים באזור הקרויים על שם חלוצים בתחום התחבורה.

קישורים חיצוניים
----------------

* מעבר בנץ באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* מעבר בנץ באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* מעבר בנץ באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
*

הערות שוליים
------------

1. ↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
2. 1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
3. ↑  מיקום מצוקי דרנטה
4. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי היסטורי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
5. ↑  לפי מקור אחר גובהו של המעבר 851 מטרים מעל פני הים
**חנקן לודוויקיאנוס** הידוע בשמו העממי "**בוטצ'רבירד**" - "עוף שוחט" (שם מדעי: ***Lanius ludovicianus***) הוא מין ציפור קטנה ממשפחת החנקניים המצויה באמריקה הצפונית: בדרום קנדה, בארצות הברית ובמקסיקו באזורים חמים ויבשים כמו מדבריות כשכמה תת-מינים חיים באיים ליד קליפורניה. לעיתים הוא עף צפונה או מזרחה יותר. חנקן זה הוא קרובם של חנקן בוריאלי (אנ') ושל החנקן הגדול, שבעבר נחשב לתת-מין שלו אך הופרד.

החנקן מגיע לאורך של 18–22 סנטימטרים ולמשקל של 45–60 גרם בממוצע. נוצותיו אפורות-שחורות, בייחוד קצות הכנפיים והזנב והבטן והחזה לבנים. הראש גדול עם לחיים שחורות, סנטר לבן ו"כיפה" אפורה, והמקור שחור ובעל קצה מעוקל. לחנקנים אין הבדלים גדולים בין הזכרים לנקבות, אך מחקרים מראים ששני הזוויגים בעלי גוונים וגודל שונה.

החנקן הוא ציפור טורפת הניזונה ממיני חיות קטנות באזורי המדבר והערבות של אמריקה. בין השאר הוא ניזון מחרקים שונים כמו חגבאים, חיפושיות, עכבישאים, דו-חיים, לטאות קטנות ועכברים וכן ציפורים קטנות אחרות. הוא מחכה לטרף מנקודת תצפית וממנה מנמיך עוף עד הטרף. מאחר שהוא קטן מאוד ובעל טפרים חלשות הוא משתמש בקוצי קקטוסים או ענפים קוצניים ועליהם משחיל את הטרף ואז קורע אותו לפיסות. הוא גם משתמש בקוצים כדי לשמר את הטרף כמזווה לצאצאיו. בנוסף הוא נצפה חומס טרף לעופות אחרים, אפילו לעופות דורסים קטנים.

זוג החנקנים מקנן על קקטוסים או עצים, והקן מכוסה בעשב או בשיער שבני הזוג מוצאים. הנקבה מטילה 4 עד 8 ביצים שמהן בוקעים אפרוחים כעבור 16 יום.

תת-מינים
--------

* *Lanius ludovicianus excubitorides*
* *Lanius ludovicianus migrans*
* *Lanius ludovicianus ludovicianus*
* *Lanius ludovicianus anthonyi*
* *Lanius ludovicianus mearnsi*
* *Lanius ludovicianus grinnelli*
* *Lanius ludovicianus mexicanus*

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **חנקן לודוויקיאנוס** |
| ויקימינים טקסונומיה בוויקימינים: **Lanius ludovicianus** |

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IBC
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  חנקן לודוויקיאנוס באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007534833005171

 |
**הוקון הוקונסון הצעיר** (בנורדית עתיקה: **Hákon Hákonarson hinn ungi**, בנורווגית: **Håkon Håkonsson Unge**;‏ 10 בנובמבר 1232 – 5 במאי 1257) היה בנו של הוקון הרביעי, מלך נורווגיה והחזיק בתואר מלך נורווגיה בכפיפות לאביו מ-1 באפריל 1240 ועד מותו. כינויו "הוקון הצעיר" ניתן לו כדי להבדילו מאביו, שלעיתים מכונה בהתאמה "הוקון הזקן".

חייו
----

הוקון נולד ב-ברגן כבנם השני של הוקון הרביעי ושל רעייתו, מרגרטה. אחיו הבכור מת בינקותו. ב-1239 מרד סבו מצד אמו, סקול ברודסון כנגד חתנו, המלך הוקון, והכריז על עצמו כמלך. מרד זו היה השלב האחרון במלחמת האזרחים הנורווגית. חלק מתגובתו של המלך הוקון למרידתו של סקול הייתה הכרזתו על בנו בן השבע הוקון כמלך-שותף. הכרזה זו התקיימה באספה שכונסה בנידארוס (טרונדהיים) ב-1 באפריל 1240. טקס ההכרזה חזר על עצמו באספה שכונסה בברגן ב-12 באפריל. באופן זה קבע המלך הוקון לתומכיו את זהות יורשו במקרה שהוא עצמו ייפול בקרב כנגד סקול. הוקון המשיך בתהליכי דיכוי המרד וסקול עצמו נהרג בקרב מול אנשיו של הוקון ב-24 במאי אותה שנה.

מינויו של הוקון הצעיר כיורשו בכוח של המלך הוקון הזקן ציין שלב חדש באופן הניהול של סדר הירושה הנורווגי. להוקון הרביעי היה בן מבוגר יותר, בן בלתי חוקי, זיגורד, שבסדר הירושה בוצע דילוג עליו לטובתו של הוקון הצעיר. מהלך זה היווה שבירת מוסכמות קודמות, כאשר שאלת חוקיות לידתו של יורש הכתר לא היוותה שיקול לבחירתו.

למרות שהוא החזיק בתואר מלך, היה ברור שמעמדו של הוקון הצעיר כפוף לאביו. מעמד זה הודגש בטקס ההכתרה של הוקון הרביעי שהתקיים ב-1247, כאשר הוקון הצעיר נשא את הכתר בתהלוכה. הוא עצמו לא הוכתר.

ב-1251, באוסלו, נשא הוקון הצעיר לאישה את ריקיטסה, בתו של השליט בפועל של שוודיה, בירגר יארל, ואחותו של המלך הקטין, ולדמאר, מלך שוודיה. השידוך בין השניים היה תוצאה של פעילות הדיפלומטית של הוקון הרביעי ליצירת ברית בין נורווגיה לבין שוודיה, שהייתה מופנית בעיקר כנגד דנמרק. לזוג נולד בן אחד בשם סבר.

הוקון הצעיר לקח חלק בפעולות הצבאיות של אביו כנגד דנמרק ב-1256 ו-1257, כאשר הם המיטו חורבן על המחוז הדני הלנד (כיום מחוז שוודי). באביב 1257 נפל הוקון הצעיר למשכב כשעמד לצאת מקונגהאלה שבבוהוסלן לכוון אוסלו. הוא הפסיק את מסעו בטונסברג והתאכסן שם במנזר. על פי הסאגה הוא נבדק על ידי רופא ספרדי שהתלווה למשלחת דיפלומטית ספרדית שהייתה שם. בכל אופן, המחלה החמירה והוקון הצעיר מת בטונסברג ב-5 במאי 1257. גופתו נלקחה לאוסלו, שם הוא נקבר בקתדרלת הלווארד הקדוש.

המקור העיקרי אודות חייו של הוקון הצעיר היא הסאגה אודות אביו, שנכתבה על ידי סטורלה תורדארסון בשנות השישים של המאה ה-13. הסאגה מתארת את הוקון הצעיר כ"בעל קומה ממוצעת, חטוב, בעל ארשת פנים נאה, עם שיער נאה ועיניים יפות. הוא היה גבר חזק, מהיר באופן בלתי רגיל וקל תנועה. הוא היה הרוכב הטוב ביותר בנורווגיה של אותה תקופה".

לאחר מותו שבה ריקיטסה לאביה בשוודיה. בנם הצעיר סבר נותר בנורווגיה עם סבו. לא נראה שהוא נחשב כיורש לכתר, שכן אחיו הצעיר של הוקון הצעיר, מגנוס, הוכרז כמלך ב-1257, לאחר מותו של אחיו. סבר מת בצעירותו בשנת 1261.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הוקון הצעיר** בוויקישיתוף
* Narve Bjørgo, Håkon Håkonsson Unge, Norsk biografisk leksikon, (בנורווגית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: nr97018189
* VIAF: 12212506
* WorldCat: lccn-nr97018189

 |
**מירוסלב אנטונוב** (בבולגרית: **Мирослав Антонов**; נולד ב-10 במרץ 1986) הוא כדורגלן בולגרי המשחק בגמונדן בעמדת החלוץ.

קריירה
------

אנטונוב התחיל את הקריירה שלו בקבוצות מונטנה ומיניור בוב דול. בקיץ 2008 הצטרף לספורטיסט סבוגה בה היה מלך שערי הקבוצה עם 15 שערים ב-29 משחקים והיה שותף לעלייה של הקבוצה לליגת העל הבולגרית. אנטונוב שיחק עם הקבוצה גם בליגת העל ועד לינואר הבקיע 5 שערים ב-15 משחקים.

ב-4 בינואר 2010 חתם ל-3 שנים בלבסקי סופיה תמורת 50 אלף אירו. ב-7 במרץ 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בלבסקי בניצחון 1–3 נגד מיניור פרניק. בתחילת עונת 2010 הושאל למונטנה עד לינואר. בינואר 2011 חתם בלודוגורץ ראזגרד מהליגה הבולגרית השנייה בה כבש 3 שערים ב-8 משחקים והיה שותף לעלייה של הקבוצה לליגת העל. בינואר 2012 הושאל למונטנה בה רשם קדנציה שלישית וכבש 7 שערים ב-14 משחקים. בינואר 2013 הצטרף לסלביה סופיה. בקיץ 2013 חזר למונטנה.

בינואר 2014 עזב לראשונה את בולגריה וחתם במכבי יבנה מהליגה הלאומית. ב-20 בינואר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו ביבנה בהפסד 1–4 להפועל בני לוד. ב-3 בפברואר 2014 כבש את שער הבכורה שלו ביבנה בהפסד 1–2 למכבי אחי נצרת. ב-21 במרץ 2014 הבקיע שלושער בניצחון 1–9 נגד מכבי אום אל-פחם.

בקיץ 2014 חזר לקדנציה חמישית במונטנה שירדה לליגה השנייה עונה קודם לכן. אנטונוב הוביל את הקבוצה עם 17 שערים ב-28 משחקים ודורג שני בטבלת מלך השערים של הליגה. בתום העונה מונטנה חזר לליגת העל. בקיץ 2015 חזר אנטונוב ליבנה. אף על פי שהיה סגן מלך שערי הקבוצה עם 16 שערים, יבנה ירדה לליגה א' ואנטונוב שוחרר מהמועדון.

בקיץ 2016 חתם בהפועל בני לוד. בינואר 2017 חתם בהפועל ניר רמת השרון.

ב-24 בינואר 2020, אנטונוב חתם באאוליקוס.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
"**דיוקן אוטו ורבורג**" הוא דיוקן של אוטו ורבורג, שהוגש לו על ידי בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות לרגל יום הולדתו ה-70.

תיאור
-----

את הדיוקן של ורבורג יצר בוריס שץ בשנת 1905 בגרמניה, לרגל מינויו לתפקיד ראש הוועד הפועל של "בצלאל". ורבורג מוצג בפרופיל, ללא התייחסות לרקע. הדיוקן משובץ בתוך מסגרת פליז שעוצבה על ידי זאב רבן ובוצעה במחלקת המקשה של בית-הספר או באחד מבתי-המלאכה הקשורים אליו, באזור שנת 1929. היא מעוצבת כלונטה הנשענת על זוג עמודים. בין בסיסי העמודים, שבהם מופיע דימוי של המנורה וכוכבים, מופיעה כתובת הקדשה שנוסחה הוא: "בני בצלאל, מנהלו, מוריו, פקידיו, תלמידיו, אומניו ופועליו מגישים לך, נשיאנו, ליום הולדתך השבעים, את המתנה והברכה שתזכה לימים ארוכים וטובים, שתזכה להביא את 'בצלאל' מחדש לתחיה ושיהיה לשמחה ללבך ולתועלת לארץ ישראל ולעם ישראל". בלונטה מופיע תיאור של בצלאל בן אורי, בונה המשכן, היושב לצד ארון הברית. מסביב מופיע תיאור של שריגי רימון. תיאור זה של בצלאל מבוסס על עיצובו של אפרים משה ליליין לסמל בית-הספר והופיע גם בפסל "בצלאל בונה המשכן ליד ארון העדות" (1918) של שץ ועל כריכת ספרו של שץ "על אמנות אמנים ומברקיהם: פתגמים ומכתמים" (1924), שעוצב בידי מרדכי נרקיס. הלונטה מוקפת בדגם של מנורה ובבסיסה הכתובת "מבצלאל - לנשיאו פרופ. א. ורבורג". כותרות העמודים מכילות דימוי לא שגרתי ובו מוקפים בניני בצלאל בזוג נחשים. ייתכן כי בכך מובע מצבו הכספי הקשה של בית-הספר, שנסגר בשנה זו.

בשנת 2002 נמכר הדיוקן במכירה פומבית. בשנת 2015 נמכר שנית בעבור סכום של 50,000 דולר.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: שילה-כהן, נורית (עורכת), **"בצלאל" של שץ, 1903-1929**, מוזיאון ישראל, ירושלים, תשמ"ג, עמ' 136.
2. ↑  ראו: פריט 243A, סות'ביס, תל אביב, 30 באוקטובר 2002
3. ↑  ראו: פריט 78, קדם, ירושלים, 2 בדצמבר 2015
**מירון זלטין** (בצרפתית: **Miron Zlatin**;‏ 1904, אורשה - 1944, טאלין) היה חקלאי יהודי צרפתי, שהציל את ילדי איזיו, כמאה במספר, בתקופת מלחמת העולם השנייה. נרצח בשואה.

קורות חיים
----------

### נעורים

משפחתו של מירון הייתה משפחה יהודית שחיה ברוסיה. אביו של זלטין עסק במסחר בעצים על פני נהר הדנייפר. זלטין היגר לצרפת והיה סטודנט לחקלאות באוניברסיטת ננסי. באוניברסיטה הכיר את סבין ובשנת 1927 נישאו השניים. הם הקימו חוות עופות בעיירה לנדה (צר') בצפון צרפת. ביולי 1939 קיבלו מירון וסבין זלטין אזרחות צרפתית.

### בתקופת מלחמת העולם השנייה

 ערך מורחב – **ילדי איזיו**  

בשנת 1940 עברו בני הזוג זלטין למונפלייה ומשם עברו לאיזיו (צר'). במאי 1943 הקימו השניים בכפר איזיו בית ילדים ובו מצאו מחסה עשרות ילדים יהודים, נרדפי הנאצים, שהובאו למקום על ידי האוז"ה. זלטין ניהל את בית הילדים. בית הילדים היה חלק מרשת של בתי ילדים שבחלקם שהו הילדים בתור מסתור, ובחלקם באופן זמני, לפני העברתם אל מעבר לגבול, אל שווייץ או ספרד הנייטרליות. למעלה ממאה ילדים שהו בבית הילדים באיזיו מהקמתו במאי 1943 ועד פשיטת הגרמנים באפריל 1944. חלקם שהו במקום רק מספר שבועות או חודשים.

עם פשיטת הגרמנים על בית הילדים באפריל 1944 נעצר גם זלטין עם יתר אנשי הצוות, שבעה במספר בסך הכל, ועם 44 הילדים ששהו במוסד באותה העת. הוא גורש מתחנת רכבת בבוביני (צר') שבמחוז סן-סן-דני, בטרנספורט 73 (צר') שיצא לטאלין ב-15 במאי 1944 ונרצח באוגוסט 1944 בירי. יתר ילדי איזיו שגורשו, נרצחו באושוויץ. רק אחת מהם, לאה פלדבלום, שרדה.

הנצחה
-----

ביולי 1946 נקרא על שמו של זלטין רחוב בעיירה לנדה (צר') בצפון צרפת, שם חיו מירון וסבין זלטין תקופת מה לפני השואה.

אשתו של זלטין, סבין, פעלה להנצחת ילדי איזיו בשנים שלאחר המלחמה. היא הייתה אחת היוזמות להקמת מוזיאון בבניין ששימש את בית הילדים. בשנת 1987 הוקם, בבניין בו פעל בית הילדים, מוזיאון המנציח את סיפורם של הילדים ואת סיפור הגירוש. 

על שמם של מירון וסבין זלטין קרוי רחוב ברובע השביעי בליון. בשנת 2012 שינתה עיריית ליון את שם הרחוב מ"רחוב סבין זלטין" ל"רחוב סבין ומירון זלטין". 

ב-6 באפריל 2015, במלאת 71 שנה לגירוש, חנך נשיא צרפת פרנסואה הולנד את מוזיאון בית הילדים המחודש באיזיו, לאחר שזה נסגר למספר חודשים לשם שיפוצים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מירון זלטין** בוויקישיתוף
* על בית הילדים באיזיו (MAISON D'IZIEU), באתר יד ושם

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb17735624t (data)
* ISNI: 0000 0004 6510 5460
* VIAF: 8573152865674204940005
* WorldCat: viaf-8573152865674204940005

 |
מגדל אפק, חולש על מעבר אפק מצידו המזרחי.
מבצר אנטיפטריס חולש על מעבר אפק מצידו המערבי.
**מעבר אפק** הוא פרוזדור יבשתי צר, בן כ-3 ק"מ, העובר בין הרי השומרון במזרח וביצות הירקון במערב. היה אחד המעברים החשובים בארץ ישראל בעת העתיקה. כיום בתחום ראש העין.

עוד מהתקופה הפרה-היסטורית שימשה ארץ-ישראל כנתיב עיקרי מאפריקה לשאר יבשות העולם. אזור השרון והשפלה נחשבו חבלי ארץ נוחים למעבר, יחסית למדבריות ערב, ושופעים מקורות מזון ומים. עם זאת המעבר בין השרון לשפלה היה חסום ברובו. ממזרח התנשאו הרי השומרון וממערב נחל הירקון שהיה בעבר הנחל בעל הספיקה הגבוהה מבין נחלי החוף וצפונית ממנו ביצות השרון שהיו קשות מאוד למעבר. הפרוזדור היבשתי היחיד, שנותר נוח למעבר, השתרע בין מעיינות הירקון ומרגלות הרי השומרון. המעבר שימש דרכי מסחר רבות ובהם הידועה ביותר דרך הים הקדומה שחיברה בין מצרים ובין מסופוטמיה.

למעבר ישנה חשיבות אסטרטגית בשל היותו "צוואר בקבוק" גאוגרפי. מסיבה זו הוקמו בסביבתו מבנים שחלשו עליו, ובהם תל אפק(אנטיפטריס) ממערב המעבר ומגדל אפק ממזרח. 

תצפית ממגדל במבצר אנטיפטרוס על מגדל צדק (מגדל אפק) ומעבר אפק בין שני המגדלים
**לאלוויס** (שם מדעי: ***Llallawavis***) הוא סוג נכחד של עוף טורף ממשפחת הפורוסרקוסיים, אשר חי באמריקה הדרומית בתקופת הפליוקן, לפני 3.5 מיליון שנה מהיום. פירוש השם הוא: "עוף מלהיב", מהמילה בשפת הקצ'ואה: "llallawa" - "מלהיב" והסיומת הלטינית: "avis" - "עוף". שמו של המין בסוג הוא על שם החוקר "גלילאו חואן סקאביה" (Galileo Juan Scaglia).

מאובני הלאלוויס נתגלו בשנת 2010 לחופי תצורות לוס לובוס אלו (אנ') שבבואנוס איירס, ארגנטינה והוגדרו ב-2015 בידי החוקר פדריקו דגראנג' (federico degrange).

מאובני עוף זה נמצאו משלד כמעט שלם, לרבות שרידי הגולגולת הכבדה וגם את חלל העיניים, הלסת, תיבת הקול וקשה הנשימה. עוף זה היה קטן יחסית לקרוביו המאיימים והגיע רק לגובה 1.5 מטרים ולמשקל ממוצע של 18 ק"ג. ככל הנראה הוא הותאם לתנאי ריצה מהירה בערבות העשב של ארגנטינה, שם רדף אחרי טרף קטן או בינוני. ממצאים בגולגולת מרמזים שעם אוזניו הוא היה יכול לשמוע תדרי קולות בטווח 380 עד 4,230 הרץ, כנראה כדי להאזין לטרף.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לאלוויס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**הוקו צינור כחול-חזה** (שם מדעי: *Pipile cumanensis*) הוא מין של עוף טרופי הדומה לתרנגול הודו, ממשפחת ההוקיים המצוי ביערות הגשם של אמריקה הדרומית. הוא מצוי בטבע בגיאנה ושכנותיה, סביב האורינוקו בוונצואלה ובדרום קולומביה ועד לצפון ברזיל ודרום פרו, בבוליביה ובפרגוואי.

הוקו הצינור מגיע לאורך 69 ס"מ והוא בעל נוצות כחולות כהות עם ראש ועורף לבנים, עיניים אדומות קטנות ודלדל מתחת למקור. הוא בעל צוואר וזנב ארוכים יחסית, ובעל כנפיים קצרות, לבנות במרכזן. המקור לבן וצר כצבע הראש, ומסתיים בבליטה אפורה בקצה. הרגליים ורודות וחזקות, עם אצבעות ארוכות. בעונת הרבייה עוף זה מריע בקריאות עזות, בעודו מעופף בין הענפים. בשאר השנה הוא שקט בהרבה.

ההוקו פעיל ביער בקבוצות של עד 12 פרטים, למעט בעונת הרבייה, אז הוא מסתובב בזוגות מונוגמיים. עוף זה נע בזריזות על הקרקע או על ענפי העצים ומחפש פירות או פרחים למאכל. הוא מעופף חלש למדי והוא עף רק בעת סכנה או כדי לגרש פולש.

לא ידוע הרבה על חיי הרבייה שלהם. בתצפית מקולומביה נראו הוקוים מתרבים בפברואר ומקננים באזור מאי. הקן נבנה על הענפים הגבוהים בצמרת, והתטולה היא בדרך כלל שלש ביצים כחולות-לבנות.

תת-מינים
--------

למין זה ישנם 2 תת-מינים:

* Pipile cumanensis cumanensis
* Pipile cumanensis grayi

חלק מהחוקרים משייכים את המין הוקו צינור טרינידד (Pipile pipile) למין זה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הוקו צינור כחול-חזה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  הוקו צינור כחול-חזה באתר הרשימה האדומה של IUCN
**מירוסלב הרמשבסקי** (בפולנית: **Mirosław Hermaszewski**; ‏15 בספטמבר 1941 – 12 בדצמבר 2022) היה קוסמונאוט פולני שטס לחלל במסגרת תוכנית אינטרקוסמוס.

ביוגרפיה
--------

ירוסלב הרמשבסקי נולד בכפר בווהלין שהיה באותה תקופה תחת כיבוש של גרמניה הנאצית. אביו היה בין ראשי יחידות ההגנה של הפולנים ובמהלך 1943 לאומנים אוקראינים הרגו את אביו ומספר קרובי משפחה נוספים. לאחר מלחמת העולם השנייה שטח זה הועבר לברית המועצות ומשפחת הרמשבסקי עם פולנים רבים אחרים עברה לשטח פולין והתיישבה ליד ורוצלב.

ירוסלב הרמשבסקי סיים קורס טייס והתגייס לחיל האוויר הפולני בו הוא שירת במספר תפקידים.

בשנת 1976 הוא נכלל ביחידת הקוסמונאוטים הסובייטית ובשנת 1978 ביצע טסת חלל על חללית סויוז 30 לצד פיוטר קלימוק.

בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 הרמשבסקי למד באקדמיה צבאית במוסקבה. בשנת 1981 עם תחילת הממשל הצבאי הוא קיבל פקודה לחזור לפולין אך לא קיבל תפקיד של ממש ובשנת 1982 חזר להמשך הלימודים.

לאחר סיום הלימודים הוא שירת במספר תפקידים ואף קודם לסגן מפקד חיל האוויר הפולני. בשנת 2000 ירוסלב הרמשבסקי עזב את הצבא בדרגת בריגדיר גנרל.

ב-12 בדצמבר 2022 מת הרמשבסקי בגיל 81.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מירוסלב הרמשבסקי** בוויקישיתוף
* מירוסלב הרמשבסקי, באתר ספייספאקטס
* מירוסלב הרמשבסקי, באתר אנציקלפדיית החלל
* מירוסלב הרמשבסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1033004170
* ISNI: 0000 0001 0957 8827
* LCCN: n79016803
* VIAF: 18493050
* WorldCat: lccn-n79016803

 |
**דוֹרבָּן מלאי** (שם מדעי: *Hystrix brachyura*) הוא מין של מכרסם מהסוג דורבן המצוי בדרום-מזרח אסיה ועד לסין ולהודו.

מאפיינים
--------

אורכו של הדורבן 63–72 ס"מ, אורך הזנב 6–11 ס"מ ומשקלו 0.7–2.4 ק"ג. הדורבן בעל פרווה חומה עם ראש גדול ודורבנות לבנים ובקצוות שחורים. הקוצים פונים לאחורי הגוף ומתחילים מהראש. הבטן חשופה ועל הסנטר פס לבן.

הדורבן מתנהל בכבדות ביערות של הודו, נפאל, בנגלדש, דרום סין, תאילנד, קמבודיה, לאוס, וייטנאם, בורמה, סינגפור, מלזיה וכמה מאיי אינדונזיה כמו סומטרה ובורנאו. הוא יכול להימצא הן ביערות טרופיים והן בהרים עד לגובה 1,300 מטר.

הדורבנים מבלים בקבוצות קטנות המחפשות מזון בשעות הערב. מזונם העיקרי הוא שורשים, פקעות ופירות שנפלו והם יכולים לחפור באדמה בחיפוש מהיר אחר מזון. הם יאכלו גם נבלות, חרקים ופירות גדולים מעצי *Chisocheton cumingianus*.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דורבן מלאי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  דורבן מלאי באתר הרשימה האדומה של IUCN

| דורבניים |
| --- |
| דורבן | דורבן מצוי • דורבן הכף • דורבן מלאי • דורבן ג'אווה • דורבן מצויץ • דורבן עב-קוצים • דורבן פיליפיני • דורבן סומטרי |  |
| דורבן עב-זנב | דורבן עב-זנב אסייתי • דורבן עב-זנב אפריקני |
| דורבן ארוך-זנב (סוג ומין יחיד) | דורבן ארוך-זנב |
זוג חליפות מכנסיים
שתי נשים בחליפות מכנסיים ברובע האידיין בתקופת מגפת הקורונה
**חליפת מכנסיים** היא חליפה לנשים הכוללת מכנסיים וז'קט תואם.

היסטוריה
--------

חליפת מכנסיים לגברים הייתה רווחת בתרבות המערב.[דרושה הבהרה]

בשנות ה-20 של המאה ה-20 נשים החלו ללבוש מכנסיים וז'קט. בבריטניה החלו נשים ללבוש חליפות מכנסיים בעת מלחמת העולם הראשונה.

בשנות השישים הפכה חליפת מכנסיים לנשים רווחת, והפכה ללבוש העסקי המקובל לנשים.[דרושה הבהרה]

ב-1964 עיצב מעצב האופנה הבריטי אוסי קלארק חליפת מכנסיים לנשים.

ב-1966 עיצב איב סן-לורן חליפות מכנסיים לנשים להן קרא לה **סמוקינג** (**Le Smoking**) בסגנון הטוקסידו הגברי.

### בארצות הברית

עד 1993 נאסר על נשים ללבוש חליפות מכנסיים בסנאט של ארצות הברית. ב-1993 הסנטוריות ברברה מיקולסקי וקרול מוזלי בראון לבשו מכנסיים בעת הופעתן בסנאט, ומאז הותר לנשים ללבוש חליפות מכנסיים בסנאט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חליפת מכנסיים** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  **Ossie Clark 1965-74**, V&A Publications, 2003
2. ↑  India Opie Meres, The History Of The Pantsuit, Grazia, ‏5 November 2016
3. ↑  Sarah L. Kaufman, 'Pantsuit Power' flashmob video for Hillary Clinton: Two women, 170 dancers & no police, The Sydney Morning Herald, ‏8 October 2016
4. ↑  Sarah L. Kaufman, ‘Pantsuit Power’ flashmob video for Hillary Clinton: Two women, 170 dancers and no police, The Washington Post, ‏7 October 2016
5. ↑  אתר למנויים בלבד הניו יורק טיימס, איך דווקא חליפת מכנסיים לבנה נהפכה לסמל של העצמה נשית?, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2021
ד"ר **הרברט קראוס** (בסרבית קירילית: **Херберт Краус**; ‏13 בפברואר 1910, באצ'ינצי, וויבודינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 12 באפריל 1970, בלגרד, יוגוסלביה) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי, חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה ומאיור-גנרל במערך הרפואה של הצבא העממי היוגוסלבי.

ביוגרפיה
--------

הרברט קראוס נולד בכפר באצ'ינצי אשר בחבל וויבודינה. ב-1936 סיים את הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת זאגרב ובהמשך, הועסק במספר תפקידים במערכת הרפואה הציבורית בזאגרב. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב לשירות צבאי אך שוחרר על רקע היותו יהודי. ב-1941, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הצטרף קראוס לכוחות הפרטיזנים של טיטו וביצע שורת תפקידים כקצין רפואה ביחידות שונות. הוא התקדם לתפקיד סגן מפקד מערך הרפואה של כוחות הפרטיזנים ושירת במטה הכללי של יוסיפ ברוז טיטו.

לאחר שחרור יוגוסלביה המשיך קראוס לשרת בצבא יוגוסלביה ומילא שורת תפקידים במערך הרפואה ובכללם: מנהל בית החולים המרכזי של הצבא ומפקד האקדמיה הצבאית לרפואה. ב-1956 השתחרר קראוס משירותו הצבאי בדרגת גנרל-מאיור. לאחר שחרורו מונה קראוס לממונה על בריאות הציבור במועצה הפדרלית המבצעת של יוגוסלביה(אנ') ובהמשך מילא מספר תפקידי מינהל בכירים במערכת הבריאות היוגוסלבית. ב-1970 נפטר מדום לב בשנתו והוא בן 60 שנים ונקבר בשדרת "האזרחים הנכבדים" של בית הקברות החדש בבלגרד.

הערות שוליים
------------

1. ↑  מקימי השרות הרפואי הפרטיזאני ביוגוסלביה, באתר "ההתנגדות היהודית בשואה", אוחזר ב-29 ביולי 2014.

| גנרלים יהודים בצבא יוגוסלביה יוגוסלביהיוגוסלביה |
| --- |
|  | מישה דאנון • אנדריה דיאק • ארווין זלצברגר • וויו טודורוביץ' • מירקו לוי • סלומון לוי • מירקו נחמיאס • איזידור פאפו • רוזה פאפו • משה פיאדה • הרברט קראוס • סולומון רומנו • בנו רוסו • סטייפן שטיינר |  |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 121230201
* ISNI: 0000 0000 3295 2664
* LCCN: n98081518
* NKC: mub2013786727
* NTA: 188248811
* SUDOC: 189957204
* VIAF: 25453759
* WorldCat: lccn-n98081518

 |
**דוֹרבָּן פיליפיני** או **דורבן פלאוואן** (שם מדעי: ***Hystrix pumila***) הוא מין של מכרסם מהסוג דורבן, שבמשפחת הדורבניים, האנדמי לאי פלאוואן שבפיליפינים ומצוי בסכנה בטבע וכן המין היחיד במשפחתו שמצוי בסכנת הכחדה והבעל טווח התפוצה המצוצם ביותר.

מאפיינים
--------

דורבן זה מגיע לאורך 42–93 ס"מ, זנב באורך 2.5–19 ס"מ ומשקלו 3.8–5.4 ק"ג בממוצע. הדורבן כהה בצבעו וגופו מכוסה קוצים דוקרניים עם קצוות לבנים. לדורבן רגליים קצרות, עיניים שחורות מותאמות לחשיכה וזיפי שפם ארוכים.

הדורבן מצוי ביערות, מורדות הרים במרכז האי והוא משוטט לעיתים במערות ומצוי מתחת לחללי עצים או בחורים טבעיים. בנוסף הוא חי באיים קטנים בקרבת פלאוואן (Busuanga ,Calauit ו-Coron). לדורבן אין טורפים מלבד חקלאים הרודפים אותו, כיוון שהוא מזיק למטעי קוקוס. רדיפה זו והשמדת בתי גידולו הביאה אותו לסכנת הכחדה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דורבן פיליפיני** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ARKive
* ITIS
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  דורבן פיליפיני באתר הרשימה האדומה של IUCN

| דורבניים |
| --- |
| דורבן | דורבן מצוי • דורבן הכף • דורבן מלאי • דורבן ג'אווה • דורבן מצויץ • דורבן עב-קוצים • דורבן פיליפיני • דורבן סומטרי |  |
| דורבן עב-זנב | דורבן עב-זנב אסייתי • דורבן עב-זנב אפריקני |
| דורבן ארוך-זנב (סוג ומין יחיד) | דורבן ארוך-זנב |