recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פירוש נוסף ערך זה עוסק באתר זיכרון במוזיאון יד ושם. אם התכוונתם למוזיאון "יד לילד" בקיבוץ לוחמי הגטאות, ראו בערך בית לוחמי הגטאות.

תבליט של הילד עוזיאל שפיגל בכניסה ליד לילד ביד ושם
**יד לילד** הוא אתר זיכרון המצוי במוזיאון יד ושם בהר הזיכרון שבירושלים, המנציח את זכר הילדים היהודיים שנרצחו על ידי הנאצים ועוזריהם בשואה.

הקמת האתר
---------

אתר "יד לילד" הוקם בשנת 1987, לאחר שינוי שחל בתפיסת ההנצחה של מוסד יד ושם. עד לשנות ה-80 התמקד המוסד בהנצחת זכר הגבורה וההתנגדות לנאצים, והמעיט בהנצחת האנשים שהושמדו.

האתר מנציח את כלל הילדים היהודים שנספו בשואה, אך כיוון שהוא הוקם במימון אידית ואברהם שפיגל, אשר בנם עוזיאל נספה במחנה ההשמדה אושוויץ, הוא אף מנציח את עוזיאל עצמו - תמונתו ושמו חקוקים בכניסה.

תיאור האתר
----------

הכניסה לאתר היא שביל היורד לתוך גבעה. על ראש הגבעה מצויים עמודים לבנים שבורים, אשר בשל שבירתם מגיעים לגבהים שונים. עמודים אלה מסמלים את שבירת חייהם של הילדים וצבעם הלבן מסמל את טוהר הילדים.

משני צידי שביל הכניסה יוצאים מהקירות חוטי ברזל היוצרים הרגשה של מבנה שניזוק במלחמה. שביל היורד לתוך הגבעה בין קירות אבן מזכיר ירידה לקבר עתיק או לבונקר. שביל זה נועד לסמל את הירידה אל השאול או את ההליכה לתאי הגזים. 

הכניסה לאתר מונעת כניסת אור מבחוץ, בשל הפניות החדות והקירות השחורים. המבקרים נכנסים לאולם המרכזי של האתר ובו חמישה נרות זיכרון (נרות נשמה) מוכפלים על ידי מראות רבות המצויות בקירות האולם, והמבקר מרגיש שהוא הולך בין כוכבים - כל כוכב מסמל ילד. קריין וקריינית מקריאים את שמות הילדים שנספו ואת גיליהם ומקומות מוצאם בשלוש שפות: עברית, אנגלית ויידיש.

האתר מנסה להראות מחד את ההמון הרב של ילדים שנספו, ומאידך לתת שם וגיל לנספים אינדיבידואלים.

היציאה מן האתר מובילה למרפסת בה רואים את שכונות ירושלים - יציאה המסמלת את התקומה, ואת האפשרות והיכולת להמשיך הלאה.

לקריאה נוספת
------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יד לילד** בוויקישיתוף
* אייל מירון, **ירושלים וכל נתיבותיה**, הוצאת יד בן צבי, 1996.

קישורים חיצוניים
----------------

* יד לילד באתר יד ושם (פריט 15 במפה)
* מיכאל יעקובסון, סיבוב ביד לילד ביד ושם, בבלוג חלון אחורי
**יער ביקרניקי** (בלטבית:  **Biķernieki**), הוא אחד משני אתרי ההריגה של יהודי ריגה במלחמת העולם השנייה (האתר השני הוא יער רומבולה). הוא נמצא בגבולה הדרומי של ריגה בלטביה.

היסטוריה
--------

בחודש הראשון של הכיבוש החל רצח המוני של יהודים ושריפת בתי כנסת ברחבי ריגה. ב-4 ביולי 1941 הוצת בית הכנסת כורל ברחוב גוגול ונשרף עם מאות יהודים שהיו בתוכו. כל בתי הכנסת בעיר הוצתו ונהרסו פרט לבית הכנסת פייטב שהיה סמוך מידי לבתים. יחידות עזר של לטבים החלו לעצור יהודים ולכלוא אותם במפקדות ובמרתפים של הארגון הפשיסטי הלטבי. לפי דו"ח הסיפ"ו - עד 16 ביולי 1941 נרצחו כ-2,700 יהודים וגופותיהם נקברו ביער ביקרניקי. 2,000 יהודים נשארו בבתי כלא מתוכם שוחררו מספר רופאים ובעלי מלאכה נחוצים והשאר נרצחו בביקרניקי.

לאחר חיסול הגטו הגדול בדצמבר 1941 ביער רומבולה הביאו הגרמנים לגטו שהתפנה כ-16,000 יהודים מארצות הרייך (גרמניה, אוסטריה וצ'כוסלובקיה). הם נרצחו ביער ביקרניקי. במקום נרצחו גם שבויי מלחמה רוסים ואזרחים לטבים מתנגדי השלטון. אין רישום ואומדן מדויק של הנרצחים אבל המספר מתקרב ל-30,000 כשרובם יהודים אבל אין אומדן מדויק על שאר הקבוצות. לפני הנסיגה דאגו הגרמנים לחפור בקברות האחים ולשרוף את הגופות.

לאחר מלחמת העולם השנייה
-----------------------

### אנדרטת ביקרניקי

במשך שנים רבות לא היה שום אזכור לרצח שבוצע ביער. בשנות ה-60 הוצבה במקום אנדרטה צנועה עליה היה כתוב בלטבית ורוסית: "ביער ביקרניקי מ-1941 עד 1944 הכובשים הגרמנים הפשיסטים רצחו באכזריות 46,5000 אזרחים שלווים". לא נכתב כי רוב הנרצחים היו יהודים.
במרכז האנדרטה נמצאת אבן גרניט שחורה מלוטשת כסמל למזבח ועליה חרותה כתובת ברוסית, לטבית, גרמנית ועברית: "ארץ אל תכסי דמי, ואל-יהי מקום לזעקתי" (איוב, ט"ז, י"ח). האנדרטה מוקפת ב-4,000 אבני גרניט בגדלים וצבעים שונים שהובאו מאזור ז'יטומיר ומקנים למקום צורה של בית קברות יהודי עתיק. ליד כל קבוצת אבנים חקוקים על אבן גרניט מלוטשת שמות הערים מהן גורשו הנספים. לצידי השבילים ובורות ההריגה נמצאים עמודי בטון ועליהם חקוקים: מגן דוד - ליהודים, כתר קוצים - לשבויי המלחמה וצלב - לאזרחים. 
האתר מומן על ידי ממשלות גרמניה ואוסטריה ועלה כמליון מארק. טכּס הפתיחה הממלכתי היה ב-30 בנובמבר 2001 במלאת 60 שנה לאקציה הראשונה ביער רומבולה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יער ביקרניקי** בוויקישיתוף
* ריגה, באתר יד ושם
* סיור ביער ביקרניקי, באתר יוטיוב
**היפרטרופיה** (בעברית: **גדילת יתר** או **הגדלת יתר**) של שריר פירושה העלאת מסת השריר ומתייחסת לגדילת השריר באמצעות הגדלת התאים עצמם ולא כמותם. בסוף התהליך מתהווה שריר גדול יותר.

חשיבות ההיפרטרופיה של שריר
--------------------------

העלייה במסת השריר חשובה במיוחד לשם שיפור יכולות ספורטיביות, להגברת חילוף החומרים (המכונה "BMR"), לשיפור האסתטיקה הגופנית, לחיזוק השרירים והעצמות, לשינויים הורמונליים חיוביים והפרשת אנדורפינים תוך כדי אימון ואחריו.

זמן התרחשות ההיפרטרופיה של השריר
--------------------------------

העומס המינימלי אשר יש להפעיל על השריר הוא 40% מהיכולת המקסימלית שלו, בעומס נמוך יותר ההיפרטרופיה לא תתרחש.

יצירת חלבונים בוני שריר
-----------------------

החלבונים הנוצרים משמשים לבניית השריר. סינתזה מוגברת של חלבונים גורמת לתגובת היפרטרופיה שרירית, כלומר עלייה במסת השרירים. לכן, אימונים כבדים המותאמים באופן אישי עשויים להמריץ את סינתזת החלבונים.

חנקן חמצני הוא רכיב המרחיב כלי דם, כמו כן גז זה מסייע להרחבת כלי הדם שבשרירים. מחקרים הראו כי ההורמון IGF-1 מגביר את ניפוח השרירים ואת רמות החנקן החמצני. הגדלת ייצור חנקן חמצני בגוף מרפה תאים אנדותיליים שהייצור שלהם עולה על ידי חומצות האמינו ארגינין וליזין. זה מגביר את זרימת הדם באיברים השונים וברקמות ובכך משפר את זרימת הדם ללב, למוח, לכבד, לכליות ולאברי המין. כמו כן זה עוזר למניעת בעיות הקשורות לוורידים באיברים השונים, משפר את האונות לגברים, מונע הזדקנות מוקדמת, מביא לחידוש כללי של הגוף, לאנרגיה מחודשת וחילוף חומרים תקין, לנורמליזציה של חילוף חומרים, לירידה במשקל, לנורמליזציה של העור והפחתה ברמות הצלוליט.

היפרטרופיה בגילים מבוגרים
-------------------------

בגיל מבוגר חלה ירידה ביכולת הגופנית. בגילי 60-70 ישנה ירידה רבה ביכולת הגופנית, במסת השריר וביכולת האירובית. הזנחה ואי ביצוע של אימונים מתאימים משפיעה על ירידה באיכות החיים ובתפקוד היומיומי. ככל שבן אדם מתבגר ישנו יותר קושי להעלאת מסת השריר בשל ירידה ברמת הטסטוסטרון (ההורמון הגברי). אם רוצים להשיג תוצאות בתחום זה, דרושה הקפדה רבה על משתנים, כגון: צריכת חלבון מספקת, מספר אימונים רב בשבוע (לפחות 3) ותזונה נכונה.

היפרטרופיה של שרירי הלסת
------------------------

הגורם לתופעת גדילת שרירי הלסת אינו ידוע. כאשר התופעה סימטרית מתייחסים אליה כאל חלק מההתפתחות התקינה של הפנים, אך כאשר התופעה מתרחשת בצד אחד היא נחשבת לפתולוגית. הטיפול היעיל ביותר הוא הזרקת רעל הבוטולינום לשריר מוגדל. הבוטולינום מקטין את מסת השריר על ידי הפחתת פעילותו. השפעת הבוטולינום היא זמנית ויש לחזור על ההזרקה כל מספר חודשים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  גְּדִילַת יֶתֶר במילון ביולוגיה כללית (תשס"ט), 2009, באתר האקדמיה ללשון העברית
2. ↑  הַגְדָּלַת יֶתֶר במילון מונחים שונים ברפואה ב (תשע"ד), באתר האקדמיה ללשון העברית
3. ↑  וינגייט, המכללה האקדמית | היפרטרופיה כתוצאה מאימונים אירוביים, באתר www.wincol.ac.il
4. ↑  Infomed.co.il, Infomed
5. ↑  SPORTWEB - היפרטרופיה שרירית - היבטים פיזיולוגיים ואסתטיים, באתר www.sportweb.co.il (ארכיון)
6. ↑  שיבא, היפרטרופיה שרירית Muscular hypertrophy | שיבא-בית החולים של המדינה, באתר www.sheba.co.il

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph636893

 |
**חזית בריאנסק** (ברוסית: **Брянский Фронт**) הייתה חזית, של הצבא האדום אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.

היסטוריה
--------

החזית הוקמה ב-14 באוגוסט 1941, וכמפקדה הראשון מונה אנדריי יריומנקו. החזית נועדה לכסות את הפער שנוצר בין החזית המרכזית לחזית העתודה, והמטה שלה היה בעיר בריאנסק. היא כללה את הארמיות ה-50 וה-13. ב-22 ביולי חידשו שלוש החזיתות, יחד עם החזית המערבית את המתקפה במחוז סמולנסק, שהחלה בצורה מוגבלת כבר ב-16 באוגוסט במטרה ליצור לחץ על קבוצת ארמיות מרכז הגרמנית. ב-26 באוגוסט הורה הסטבקה על פירוק חזית המרכז, והארמיות שלה, ה-13 וה-21, הועברו אל חזית בריאנסק. לאחר כישלון קרב סמולנסק, פתחו הגרמנים במבצע טייפון והצליחו לכתר את חזית בריאנסק. ב-23 באוקטובר, לאחר קרבות קשים, הצליחו חיילי החזית לפרוץ את הכיתור, אולם מרביתם נהרגו בניסיון. המעטים ששרדו נמלטו לכיוון מוסקבה. יריומנקו עצמו נפצע קשה, וב-10 בנובמבר הוכרז רשמית על פירוק החזית.

ב-24 בדצמבר 1941 הוקמה החזית מחדש, וכמפקדה מונה יעקב צ'רביצ'נקו. החזית הורכבה מהארמיות ה-3, ה-13, ה-40 וה-48, מארמיית הטנקים החמישית וארמיית האוויר ה-2. החזית השתתפה בשלב האחרון של הקרב על מוסקבה, במבצע וורונז'-וורושילובגרד ומבצע מקרה כחול. ב-12 במרץ 1943 פורקה החזית בשנית ועל בסיסה הוקמה בשנית חזית העתודה. ב-28 במרץ של אותה שנה הוקמה החזית פעם שלישית על בסיס חזית אוריול וכמפקדה מונה מקס רייטר. החזית השתתפה במבצע קוטוזוב ומבצע בריאנסק. היא פורקה ב-10 באוקטובר של אותה שנה ועל בסיסה הוקמה החזית הבלטית.

מפקדים
------

* אנדריי יריומנקו (14 באוגוסט 1941 - 13 באוקטובר 1941)
* גאורגי זכרוב (13 באוקטובר 1941 - 10 בנובמבר 1941)
* יעקב צ'רביצ'נקו (24 בדצמבר 1941 - 2 באפריל 1942)
* פיליפ גוליקוב (2 באפריל 1942 - תחילת יולי 1942)
* ניקאנדר צ'יביסוב (יולי 1942)
* קונסטנטין רוקוסובסקי (יולי 1942 - ספטמבר 1942)
* מקס רייטר (ספטמבר 1942 - 12 במרץ 1943)
* מקס רייטר (28 במרץ 1943 - יוני 1943)
* מרקיאן פופוב (יוני 1943 - 10 באוקטובר 1943)

קישורים חיצוניים
----------------

* חזית בריאנסק (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מקביל לקבוצת ארמיות בצבאות מערביים
**אלכסנדר איוונוביץ' לבייקין** (ברוסית: **Александр Иванович Лавейкин**; ‏‏נולד ב־21 באפריל 1951) הוא קוסמונאוט סובייטי-רוסי שטס לחלל כחבר צוות תחנת החלל מיר.

קורות חיים
----------

אלכסנדר לבייקין נולד במוסקבה למשפחת גיבור ברית המועצות, גנרל בחיל האוויר הסובייטי. לאחר סיום בית הספר הוא התחיל לימודי הנדסה באוניברסיטה הטכנית הממלכתית של מוסקבה ע"ש באומן. בשנת 1974 לאחר סיום הלימודים הוא התחיל לעבוד בתאגיד הטילים והחלל אנרגיה.

בשנת 1978 אלכסנדר לבייקין התקבל ליחידת הקוסמונאוטים והחל הכנות לטיסה לחלל.

בשנים 1987 אלכסנדר לבייקין שוגר לחלל בחללית סויוז TM-2 לצד יורי רומננקו. החללית התחברה לתחנת החלל מיר. אלכסנדר לבייקין שהה בחלל 174 ימים. במהלך תקופה זו הוא ביצע מספר מחקרים ו-3 פעמים פעילות חוץ רכבית. בעקבות בעיות לב שהתגלו חזר לכדור הארץ לפני המועד המתוכנן. בהמשך התברר שמצבו תקין והוא המשיך הכנות לטיסות המשך.

בשנת 1994 אלכסנדר לבייקין עזב את יחידת הקוסמונאוטים והתחיל לעבוד במוזיאון החלל הרוסי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסנדר לבייקין** בוויקישיתוף
* תקציר נתונים באתר ספייספאקטס
* נתונים מאנציקלפדיית החלל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 3203159035195101380007
* WorldCat (עם VIAF): 3203159035195101380007

 |
**עומאר אבו רקייק** הוא ראש מועצת תל שבע בין השנים 2018–2024.

ביוגרפיה
--------

עומאר למד תואר ראשון בסיעוד באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ותואר שני בניהול מערכות, חינוך ומנהיגות באוניברסיטה הפתוחה. עבד במשך שבע שנים כאח במרכז לבריאות הנפש באר שבע.

לאחר מכן, החל לנהל את מחלקת נוער וצעירים במועצה המקומית תל שבע. כיהן בתפקיד כשנתיים בתקופתו בתפקיד נוצר שיתוף פעולה עם: כנפיים של קרמבו, הנוער העובד והלומד, אג'יאל - החטיבה הערבית בשומר הצעיר ואג'יק - מכון הנגב.

בבחירות לרשויות המקומיות ב-2018 התמודד לראשות המועצה המקומית תל שבע. ראש המועצה המקומית היוצא טואמן אבו רקייק לא התמודד לתקופת כהונה נוספת. איש מבין המתמודדים לא חצה את רף ה-40%, לכן היה אמור להתקיים סיבוב שני בין אבו רקייק שזכה ב-39.41% 2,915 קולות, למוסא אלאעסם שזכה ב-34.11%, 2,523 קולות. בפועל פרש אלאעסם לפני הסיבוב השני אבו רקייק נותר מועמד יחיד לתפקיד וזכה בתמיכה של 1,285 קולות (98.02%) מול 26 מתנגדים.

בבחירות לרשויות המקומיות ב-2024 זכה רק ב-35.6% מקולות הבוחרים והפסיד ליריבו אלאעסם עמאר שזכה ב-50.7 מהקולות.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  חסן שעלאן, ראש המועצה החדש - בן 30 ואח מוסמך, באתר ynet, 7 בנובמבר 2018
**פדות רוטנמר** (נולדה ב-10 בינואר 1994) היא שחקנית ומורה לתיאטרון, נמוכת קומה. מופיעה בישראל ומחוצה לה עם מופע מקורי המבוסס על חייה.

ביוגרפיה
--------

רוטנמר נולדה וגדלה בכפר ארמונייטר, צרפת, לשלמה ולחנה רוטנמר, כבת עשירית מתוך תריסר ילדים. בגיל חמש עלתה עם משפחתה לארץ, ומתגוררת בשכונת נחלאות בירושלים. בילדותה למדה בבית ספר דרך החיים בשכונת הר נוף, והמשיכה ללמוד בתיכון מעלות בירושלים, ולאחר מכן למדה הוראת תיאטרון במגמת תיאטרון בשבילי בית יעקב בירושלים.

לאחר לימודיה החלה לעבוד כשחקנית ומורה לתיאטרון. בנוסף היא מופיעה על במות בישראל ומחוצה לה עם המופע שלה, על ההתמודדות והחלום להיות מורה מול הבלתי אפשרי של הסביבה. בין השנים 2014–2018 היא התנדבה בעמותת זיכרון מנחם, שם העבירה שיעורי תיאטרון לילדים חולי סרטן. כחלק מתרומתה לחברה היא הופיעה בהתנדבות לנוער בסיכון, נוער נושר ולהורים לילדים בעלי צרכים מיוחדים.

ב-14 בספטמבר 2016 נבחרה רוטנמר לתואר אשת חיל, מטעם מגזין "משפחה", בטקס שנערך בבנייני האומה בירושלים.

בשנת 2018 בהשראת המורה בארי ווייט ג'וניור מצפון קרוליינה היא העלתה לרשת סרטון כיפים, לחיצת יד אישית של כל תלמיד, על הדרך בה היא מקבלת את תלמידיה בבוקר, הסרטון זכה לקרוב למיליון צפיות[דרוש מקור], ובעקבותיו מורים בישראל התחילו גם ליישם את לחיצת היד האישית.

באותה שנה נבחרה רוטנמר לאחת מ-50 המורים המשפיעים במדינת ישראל מטעם ידיעות אחרונות והסתדרות המורים. ב-22 בינואר 2019 נבחרה רוטנמר לקבל את פרס פורצת דרך בתחום החינוך בערב של וראייטי ישראל ששודר בערוץ 13.

ב-21 בינואר 2019 הנחתה בכנס ב"מכון מנדל למנהיגות חינוכית", בהשתתפות הנהלת מנח"י ומשרד החינוך.

ב-1 בספטמבר 2019 היא השתתפה בסרט לעיריית ירושלים, בהשתתפות ראש העיר משה ליאון על המורים המשפיעים בעיר.

בשנת 2021 השתתפה בפרסומת למפעל הפיס אשר הגיעה ללמעלה משני מיליון צפיות.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של פדות רוטנמר
* פדות רוטנמר, ברשת החברתית אינסטגרם

* פדות רוטנמר, ברשת החברתית LinkedIn

* פדות רוטנמר, סרטונים בערוץ היוטיוב
* יהודה שלזינגר, קטן עליה, באתר ישראל היום, 15 במרץ 2018
* העולם הבוקר - אחרי שלא התקבלה בגלל גובהה - פדות הפכה למורה מצטיינת עם אברי גלעד
* לירון זייד, ‏המורה שנלחמה בדעות הקדומות, באתר ‏מאקו‏, 3 בדצמבר 2018
* רבקי גולדפינגר, פדות תצמיח, באתר ערוץ 7, מתוך בשבע, 11 בנובמבר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  מערכת תכניות קשת, ‏התשובה של המורה נמוכת הקומה לבתי הספר שדחו אותה: סרטון ויראלי, באתר ‏מאקו‏, 16 בינואר 2018
2. ↑  יהודה שלזינגר, קטן עליה, באתר ישראל היום, 15 במרץ 2018
3. ↑  פדות רוטנמר סמל לכוח רצון | מתוך טקס פרסי וראייטי 2019, באתר חדשות 13, 26 בינואר 2019
4. ↑  *מפעל הפיס- שווים בתעסוקה*, נבדק ב-2021-12-12

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"פדות רוטנמר"**.
עצם האף
**עצם האף** היא אחת משתי עצמות מלבניות קטנות, השונות מאדם לאדם בגודלן ובצורתן**.** שתי עצמות האף ניצבות זו לצד זו ומתחברות ליצירת גשר האף. עצמות אלו משמשות כקבצים מצורפים[דרושה הבהרה] לרקמות הסחוס שיוצרות את צורת האף. לכל אחת מעצמות האף יש שני משטחים וארבעה גבולות.

מבנה
----

המשטח החיצוני של האף, הוא קמור (מתעקם כלפי חוץ) ומכוסה במדחס הנחיר ובשריר הפרוצרוס. במרכז משטח האף יש חור שדרכו עובר וריד קטן. המשטח הפנימי של עצם האף הוא קעור ונע כלפי מטה. יש בו תעלה המאפשרת לאחד את הפיצולים של עצב הנקרא עצב נוססילרי.

שבר בעצם האף
------------

שברים בעצמות האף הם הנפוצים מבין השברים בעצמות הפנים. על-פי מספר מחקרים רטרוספקטיביים, שברים בעצמות האף מהווים כ-50% מכלל שברי הפנים. המטופל הטיפוסי הוא גבר בן 15-30 שנים שהיה מעורב בקטטה, נפל או נפגע בתאונת דרכים.

קירות האף, לרוחב האף, כוללים כל אחד שלושה זוגות של עצמות קטנות, דקות ודמויות צדף: העליון, הבינוני ואחת מקונכיות האף הנחות, אשר יוצרים את המסגרת הרזה של עצם הקונכייה. לרוחב מבנים מעוקלים אלה שוכב הקיר המדיאלי של הסינוס בלסת העליונה.

כ-80% משברי האף מתרחשים בין החלקים הדיסטליים הסמיכים יותר והדקים יותר של עצמות האף. למרות שגורם חזיתי יכול לגרום לשברים בעצמות האף, השפעות לרוחב שכיחות יותר. פציעות השפעה רוחביות אלו גורמות בדרך כלל לשקע של אחד מעצמות האף ועלולות לגרום תזוזה לרוחב של עצם האף הנגדי.

### אבחון שבר בעצם האף

* רוב השברים באף מאובחנים על ידי היסטוריה ובדיקה גופנית.
* ההיסטוריה כוללת בדרך כלל טראומה קיימת, אשר יכולה להיות מלווה בדימום מהאף. הדימום נפסק בדרך כלל עוד לפני הפנייה לאיש מקצוע.
* בדרך כלל אפשר להבחין בנפיחות מעל גשר האף ושינוי במראה או בצורת האף.
* ממצאי בדיקה גופנית כוללים נפיחות בגשר האף וסטייה גסה של עצמות האף.
* צילומי רנטגן רגילים אינם מועילים באבחון או בניהול של שברים באף לפציעת אף מבודדת[דרושה הבהרה].
* טומוגרפיה ממחושבת של עצם האף מועילה אם יש קשר לשברי פנים[דרושה הבהרה].
* יש להשוות את הצורה החיצונית של האף למצבה טרם החבלה כדי לקבוע, אילו תמרונים דורשים תיקון כדי לשחזר את המראה של המטופל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עצם האף** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Written and medically reviewed by the Healthline Editorial Team, nasal bone, Inner Body, ‏12.1.2015
2. ↑  Written by Dr Craig Hacking and Radswiki et al, nasal bone, Health Line, ‏2005-2016
3. 1 2  nasal fracture, Medscape, ‏25.2

עצמות הגולגולת. לקריאה על כל אחת מהעצמות, ניתן להקיש עליהן באיור.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TA98: A02.1.10.001

 |
**פרדריק הילסבורג סורנסן** (בדנית: **Frederik Hillesborg Sørensen**, נולד ב-14 באפריל 1992 בקופנהגן שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק כבלם בטרנאנה מהסרייה ב' באיטליה.

קריירת מועדונים
---------------

סורנסון נולד בקופנהגן. בשנת 2007 הצטרף לקבוצת הנוער של קבוצת לינגבי. באוגוסט 2010 חתם בקבוצת יובנטוס, כחלק מתוכנית פיתוח הנוער של הקבוצה. בעקבות פציעותיהם של לאונרדו רינאדו וזדנק גריגרה צורף לסגל הקבוצה הבוגרת. ב-23 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד בולוניה. בעקבות הצטיינותו זכה להיות חלק מהסגל הפותח הקבוע לאורך המחצית השנייה של העונה. משחקו הטוב ביותר היה הדרבי מול אינטר מילאנו בו הצליח לנטרל את סמואל אטו לאורך כל המשחק וגם בישל את שער הניצחון של קבוצתו.

במאי 2011 נרכש על ידי יובנטוס וחתם על חוזה לארבע עונות. בפתיחת עונת 2011/12 מיעט לקבל דקות משחק ובינואר 2012 הועבר לבולוניה. במהלך העונה שיחק רק בשלושה משחקי ליגה, אך הפך לשחקן משמעותי בעונה לאחר מכן, בה שותף ב-25 משחקים.

את עונת 2013/2014 סיימה בולוניה במקום ה-19 וסורנסון חזר ליובנטוס. באוגוסט 2014 החל להתאמן בקבוצת לידס יונייטד האנגלית, אליה היה אמור להיות מושאל. אי הסכמות בין סוכנו ובין בעלי הקבוצה הובילו לביטול ההשאלה. באוגוסט הושאל לעונה להלאס ורונה, במדיה שותף בעשרה משחקים.

ביולי 2015, לאחר סיום עונת ההשאלה נמכר סורנסון לפ.צ. קלן תמורת 2.5 מיליון אירו וחתם על חוזה ל-4 עונות.

בקיץ 2019 הושאל סורנסן מקלן ליאנג בויז ברן לעונה אחת. בסיום העונה חזק לקלן. הוא שותף בשלושה משחקים בלבד ובינואר 2021 שוחרר מהקבוצה. לאחר השחרור חתם בקבוצת פסקארה מההליגה השנייה באיטליה.

נבחרת לאומית
------------

סורנסון רשם 15 הופעות בנבחרת הצעירה (עד גיל 21) של דנמרק. הוא נכלל בסגל לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21, אך לא שיחק עקב פציעה. ביוני 2015 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת למשחק ידידות מול נבחרת מונטנגרו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרדריק סורנסן** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  יובנטוס השקיעה יותר מ-75 מיליון יורו ברכישת שחקנים, כלכליסט, 2 באוגוסט 2011
2. ↑  Sorensen joins Hellas Verona, Rosseti moves to Atalanta, 29 August 2014
3. ↑  העברות בעולם, 11.7: דרמיאן ביונייטד, ריאל נפרדה מקסיאס, רונאלדיניו חוזר לברזיל, באתר וואלה!‏, 11 ביולי 2015
**קווין מ. "קיד" דוניגן** (באנגלית: **Kevin M. "Kid" Donegan**; נולד ב-1958) הוא קצין בדימוס בדרגת תת-אדמירל בצי ארצות הברית. שירת כמנהל מטה הצי, כמפקד הצי החמישי של ארצות הברית וכמפקד כוחות הצי בפיקוד מרכז של ארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

דוניגן סיים ב-1980 תואר ראשון בהצטיינות בהנדסת תעופה וחלל מאוניברסיטת וירג'יניה. הוא בוגר מצטיין של בית הספר לטייסי ניסוי של הצי, בוגר בית הספר לטיסה קרבית ("טופ גאן"). בוגר בית הספר לכוח גרעיני של הצי, המכללה לפיקוד ומטה של הצי, המכללה למטה של הכוחות השלובים ובוגר תוכנית בכירים בביטחון לאומי ובינלאומי באוניברסיטת הרווארד.

שירת כטייס F/A-18 הורנט בטייסת הצי 131 שהוצבה בנושאת המטוסים "קורל סי" וערך את טבילת האש שלו ב"מבצע קניון אל דוראדו" לתקיפת לוב. בהמשך שירותו שירת כמפקד מחלקה בטייסת הצי 37. שימש טייס ניסוי ופיקד על טייסת הצי 131 במהלך משימות קרביות במפרץ הפרסי.

שירות כעוזר סגן ראש המבצעים הימיים לענייני תכנון ומבצעים, עוזרו של מפקד כוחות נאט"ו בדרום אירופה, קצין קישור של נאט"ו בסרייבו ויועץ לתקיפות האוויריות בבוסניה והרצגובינה במהלך "מבצע כוח מכוון".

פיקד על אוניית לוחמה אמפיבית "USS Coronado". פיקד על נושאת המטוסים "קרל וינסון" בין מאי 2004 לאוקטובר 2006, והוביל אותה במהלך פעילות מבצעית במלחמת עיראק. בדצמבר 2008 מונה למפקד כוח משימה של הצי השביעי וכוח התקיפה 5 בראשות נושאת המטוסים "ג'ורג' וושינגטון" ביפן.

ביוני 2010 מונה לקצין אג"ם של פיקוד מרכז של ארצות הברית. באוגוסט 2012 מונה לראש ענף לוחמה משולבת במטה הצי, במרץ 2013 מונה לראש מחלקת אסטרטגיה ומדיניות במטה הצי. באוגוסט 2013 מונה לראש צוות הכנת התוכנית הארבע-שנתית של הצי במחלקת ההגנה. ביולי 2014 מונה לממלא מקום סגן ראש המבצעים הימיים לענייני תכנון, מבצעים ואסטרטגיה.

בספטמבר 2015 מונה למפקד הצי החמישי של ארצות הברית ומפקד כוחות הצי בפיקוד מרכז של ארצות הברית. שירת בתפקיד עד ספטמבר 2017. בתפקידו הבא מונה למנהל מטה הצי. פרש מהשירות הצבאי באוגוסט 2018.

במהלך שירותו עוטר במדליית השירות המצוין של הצי, במדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה, חמש פעמים באות לגיון ההצטיינות, במדליית השירות הראוי לשבח של משרד ההגנה, ארבע פעמים במדליית השירות הראוי לשבח של הכוחות המזוינים ובמדליית האוויר.

הוא צבר למעלה מ-3,800 שעות טיסה על 31 סוגי מטוסים שונים וביצע למעלה מ-800 נחיתות על נושאות מטוסים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קווין דוניגן** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה באתר הצי

הערות שוליים
------------

1. ↑  This is what a real resume looks like, ‏chronicallybiased.net, ‏17 ביוני 2004
2. ↑  USS CARL VINSON CVN 70
3. ↑  U.S. Naval Forces Central Command Welcomes New Commander, אתר צי ארצות הברית, 3 בספטמבר 2015
4. ↑  Flag Officer Announcements, אתר מחלקת ההגנה, 7 ביוני 2017
**המשכן לאמנות במינכן** (בגרמנית: **Haus der Kunst**, בית האמנות) הוא מוזיאון לאמנות הממוקם בקצהו הדרומי של הגן האנגלי בעיר, ברחוב הראשי פרינצרגנטנשטראסה.

המוזיאון הוקם בהשראתו של היטלר אשר ראה בעצמו כפטרון האמנות והאדריכלות, ובתנאי שתהיה הולמת את תפיסתו וסגנונו.

היסטוריה
--------

המבנה בתכנונו של האדריכל פאול לודוויג טרוסט, נבנה בשנים 1934–1937 על חורבות גלריה לאמנות ששכנה במקום ונשרפה במהומות בשנת 1931.
זהו הבניין הראשון שנבנה בסגנון הנאו קלאסי המאפיין את האדריכלות הנאצית.

המבנה מתאפיין בחזית עמודים קלאסית הבנויה באבן, על בסיס של בטון ופלדה.
המוזיאון נחנך בשנת 1937 ונקרא אז **" המשכן לאמנות גרמנית"** (Haus der deutschen Kunst) ומטרתו הייתה הצגה תעמולתית התואמת את תפיסתו של היטלר בדבר ה"אמנות הגרמנית הנשגבת".

התצוגה
------

התערוכות שהוצגו היו אמנות מגויסת, אשר התאימה לתפיסה הנאצית בדבר טוהר תרבותי הנשען על המקורות העממיים של העם הגרמני.
האמנות שהוצגה עמדה בניגוד לסגנון האמנות מודרנית אשר כונה על ידם "אמנות מנוונת", ואשר דוגמאות ממנה הוצגו במקביל, במוזיאון אחר בעיר.

הסגנון האמנותי המקובל על המשטר כלל בתוכו: תמונות מנופי גרמניה, תמונות המתארות סצנות מלחמה וקרבות גבורה, ציורים המדגישים את חיי המשפחה הארית הטהורה בעיקר כחלק מחיי הכפר, וכמובן פורטרטים של ראשי המשטר והיטלר עצמו במגוון תנוחות ותלבושות.

במוזיאון הוצגו גם פסלים העומדים בדרישות אותו סגנון אמנותי שהיה מקובל על המשטר, בעיקר גוף עירום ומושלם, של גברים, נשים ובעלי חיים, במגוון תנוחות עבודה, מלחמה וספורט, ובהבעות פנים חזקות ונחושות.

בחודש אוקטובר 1939, ומדי שנה לאחר מכן, יזם השלטון הנאצי, כחלק מהמערך התעמולתי של המשטר וכחלק מתהליך החינוך העממי את יום החג במוזיאון לציון" 2000 שנות תרבות גרמנית".
כל בכירי השלטון, כולל היטלר עצמו, נכחו במצעדי ענק של שחקנים המציגים סצנות מאירועים בהיסטוריה הגרמנית.
במהלך היום הוקמו לאורך הרחוב דוכני מכירה לציבור של פריטי אמנות המקובלים על המשטר ובין הקונים הנלהבים, כמובן גם היטלר ואנשיו.
יום האמנות התקיים גם לאורך כל שנות המלחמה.

אחרית דבר
---------

בתום מלחמת העולם השנייה, נתפס המבנה בידי הצבא האמריקני ושימש כחדר אוכל לקצינים המוצבים שם.
בשנים שלאחר מכן, נערכו בו מספר שינויי מבנה פנימיים והוא שימש כאתר תצוגה בתערוכות מסחריות ותערוכות נודדות אחרות.

כיום, לאחר שתערוכות מודרניות שהוצגו בו הועברו למוזיאון הפינקוטק המודרני בעיר, משמש המקום שוב כאתר לאירועים תרבותיים ומסחריים מזדמנים, ובחלק ממנו ממוקם מועדון לילה גדול.

ראו גם
------

* מוזיאון הפיהרר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המשכן לאמנות במינכן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של המשכן לאמנות במינכן (באנגלית)

* אתר האינטרנט הרשמי של המשכן לאמנות במינכן (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007262455205171
* BIBSYS: 90500048
* BNE: XX90287
* CANTIC: a11338842
* CiNii: DA02975238
* GND: 2000891-0
* ISNI: 0000 0001 2155 4166
* LCCN: n50054183
* NKC: kn20030401018
* NLA: 35368428
* NSK: 000706494
* RERO: 02-A003353510
* ULAN: 500258557
* VcBA: 494/14495
* VIAF: 128477586
* WorldCat: lccn-n50054183

 |
**מאוזוליאום הו צ'י מין** הוא אנדרטה בעיר האנוי בירת וייטנאם לזכרו של הו צ'י מין, מנהיג המדינה משנת 1951 ועד 1969.

המאוזוליאום ניצב בכיכר בא דין (Ba Đình) בעיר, שבה קרא הו צ'י מין את הצהרת העצמאות של וייטנאם ב-2 בספטמבר 1945. הקמתו החלה ב-2 בספטמבר 1973 והוא נחנך ב-29 באוגוסט 1975.

המאוזוליאום הוא מבנה רבוע הניצב על גבי בניין בסיס רחב, מצופה אבן גרניט אפורה. גובהו הוא 21.6 מטרים ורוחבו 41.2 מטרים. תכנונו הושפע מהמאוזוליאום של לנין במוסקבה שברוסיה, בתוספת מוטיבים של אדריכלות וייטנאמית. על גבי הפורטיקו של המבנה נכתב "יושב הראש הו צ'י מין". בכרזה המוצגת בצד המבנה נכתב "הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם לתמיד".

באולם המרכזי במבנה, המצופה אבן אפורה, שחורה ואדומה, מוצגת גופתו החנוטה של הו צ'י מין בתוך תיבת זכוכית, כשבצידה משמר כבוד. תור של מבקרים נאסף מדי יום בפתח המאוזוליאום על מנת לעבור על פני התיבה. בתוך האולם נאכפים כללי התנהגות קפדניים.

ממזרח למאוזוליאום נפרשת הכיכר, שחלקה מרוצף וביתרתה מצויים 240 ריבועי דשא המופרדים בשבילים. מעברו האחר של המבנה משתרעים גנים שבהם כ-250 מינים של צמחים ופרחים מחלקיה השונים של וייטנאם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מאוזוליאום הו צ'י מין** בוויקישיתוף
**הרקוויאם של פון סופה** ברה מינור היא יצירה מוזיקלית פרי עטו של המלחין האוסטרי פרנץ פון סופה לטקסט הרקוויאם הקתולי. הרקוויאם של פון סופה הוא אחת מן היצירות החשובות ביותר של פון סופה, אך כמרבית יצירותיו של המלחין, למעט מספר אוברטורות, היא לא מושמעת רבות.

היסטוריה
--------

פרנץ פון סופה היה ידוע בעיקר בהלחנותיו לאופרה, אולם הוא רצה לקחת חלק גם בהלחנת מוזיקה דתית. את הרקוויאם שלו סיים להלחין בשנת 1855 לזכר חברו, במאי ומנהל התיאטרון פרנץ פוקורוני שהיה פטרון של פון סופה וסייע לו בכסף וקשרים; הרקוויאם הולחן ובוצע חמש שנים לאחר מותו של פוקורוני. נוסף להקדשה זו, הוסיף פון סופה לפרטיטורת הרקוויאם הקדשה לאפיפיור באותה עת, פיוס התשיעי שהיה בחיים באותו הזמן. הקדשה נוספת זאת לדמות כה מרכזית מעידה על יומרתו של פון סופה, שהיה מלחין צעיר יחסית באותה התקופה.

הרקוויאם בוצע לראשונה בכנסיית הפיאריסטים בווינה, ב־22 בנובמבר 1855, יום השנה לפטירתו של פוקורוני. בכורת הרקוויאם הייתה הצלחה, אולם כבר זמן קצר לאחר הבכורה התפרסמו ביקורות שליליות על הרקוויאם והוא ירד מהבמות. הביצוע האחרון של היצירה עד לזמננו היה בשנת 1901 ולאחר מכן אבדה הפרטיטורה של היצירה. הפרטיטורה נמצאה בשנת 1988 בספריית וינה, ומאז הרקוויאם מבוצע מדי פעם וזכה אף לכמה הקלטות.

היצירה
------

### מוזיקה ומבנה

הרקוויאם הולחן בסגנון איטלקי שנחשב למיושן בעת הלחנתו. השימוש בסגנון זה היה אחד הדברים שבגינם זכה רקוויאם זה לביקורות קשות. סגנון הרקוויאם עליז יחסית ולא דרמטי ומפחיד כרקוויאמים אחרים שהולחנו באותה התקופה כרקוויאם של ברליוז ושל ורדי. גם הרכב היצירה צנוע יחסית. מבחינות אלו הרקוויאם מזכיר דווקא הלחנות מהתקופה הקלאסית, בעיקר הרקוויאם של אנטוניו סליירי.

ביצוע ממוצע של היצירה אורך כ-75 דקות.

### הרכב

ביצוע היצירה דורש ארבעה סולנים (סופרן, אלט, טנור ובס), מקהלה בת ארבעה קולות המונה לפחות 64 זמרים (פון סופה מציע אפשרות להכפיל את מספר הזמרים במקהלה), ותזמורת הכוללת:

* **כלי קשת** - 24 כינורות, 8 ויולות, 6 צ'לי ו-6 קונטרבסים.
* **כלי נשיפה מעץ** - 2 חלילים, 2 אבובים, 2 קלרינטים ו-2 בסונים.
* **כלי נשיפה ממתכת** - 4 קרנות, 2 חצוצרות ו-2 טרומבונים.
* **כלי הקשה** - מערכת של שלושה תופי טימפני.

### סדר הפרקים

* *Requiem aeternam & Kyrie eleison*
* *Dies irae:*
	+ Dies irae
	+ Tuba mirum
	+ Rex tremendae
	+ Recordare
	+ Confutatis
	+ Lacrimosa
* *Domine Jesu Christe*
* *Hostias*
* *Sanctus*
* *Benedictus*
* *Agnus Dei*

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על הקומפוזיציה "רקוויאם" באתר AllMusic
* מידע בסיסי על הרקוויאם של פון סופה.
* ביקורת על היצירה וביצוע מסוים שלה, מאת מיכאל קוקסון.
* ביקורת על היצירה וביצוע מסוים שלה, מאת ג'רי דובינס.
**ריקרד "ריקי" פוץ' מרטי** (בקטלאנית: **Ricard "Riqui" Puig Martí**; נולד ב-13 באוגוסט 1999) הוא כדורגלן ספרדי-קטלאני, המשחק בעמדת הקשר המרכזי בלוס אנג'לס גלאקסי.

ביוגרפיה
--------

פוץ' נולד ב-13 באוגוסט 1999 במטדפרה, קטלוניה, שבספרד. אביו היה גם כן לכדורגלן. פוץ' הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה ב-2013 בגיל 14. בעונת 2017/2018 היה שותף עם קבוצת הנוער של המועדון בזכייה בליגת האלופות לנוער. באותה עונה ערך את הופעת הבכורה בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון, כשעלה כמחליף במשחק נגד ז'ימנסטיק טרגונה בליגה השנייה ב-24 בפברואר 2018. לצערם של פוץ' וברצלונה, ברצלונה ב' ירדה בסיום העונה לליגה השלישית.

ב-11 ביוני 2018 חתם פוץ' על חוזה מקצועני בברצלונה, המשאיר אותו במועדון עד 2021 ומעלה אותו באופן רשמי לקבוצת המילואים. במקביל לכך ששיחק בקבוצת המילואים, החל פוץ' לקבל הזדמנויות בקבוצה הבוגרת של המועדון, שאומנה על ידי ארנסטו ואלוורדה. ב-5 בדצמבר, במהלך הסיבוב הראשון של גביע המלך, ערך את הופעת הבכורה בברצלונה, כשנכנס כמחליף ובישל את אחד מהשערים לדניס סוארס בניצחון 1–4. ב-14 באפריל 2019 את הופעת הבכורה בלה ליגה, במשחק נגד וסקה. בסיום אותה עונה זכתה ברצלונה באליפות.

בעונת 2019/2020, אחרי שהליגה הופסקה למשך חודשים ספורים בשל מגפת הקורונה, זכה פוץ' לזמן משחק רב יחסית, תחת המאמן קיקה סטיין. הוא פתח בחמישה משחקי ליגה ונכנס כמחליף בארבעה נוספים. במחזור האחרון של העונה, נגד דפורטיבו אלאבס, בישל שני שערים בניצחון 0–5.

בתחילת עונת 2020/2021, מיעט פוץ' לשחק, עקב החלטה של מאמן ברצלונה הנכנס רונאלד קומאן. דווח כי קומאן האשים אותו בהדלפת הרכבי הקבוצה לקראת המשחקים. כשנשאל על כך בפומבי, טען קומאן כי עדיף שפוץ' יושאל לקבוצה אחרת, אך פוץ' בחר להישאר בקבוצה. בחצי גמר הסופר קאפ הספרדי נגד ריאל סוסיאדד, נכנס פוץ' כמחליף בהארכה. לאחר שהמשחק נגמר ב-1–1, בדו-קרב הפנדלים ניצחה ברצלונה 2–3 כשפוץ' כובש את האחרון ומעלה אותם לגמר. ב-24 בינואר 2021 כבש את שער הבכורה שלו בליגה, בניצחון 0–2 על אלצ'ה.

באוגוסט 2022, עזב את ברצלונה וחתם בלוס אנג'לס גלקאסי.

תארים
-----

ברצלונה (נוער)
* ליגת האלופות לנוער: 2017/18

ברצלונה
* אליפות ספרד: 2018/2019
* גביע המלך הספרדי: 2020/2021
* גביע ז'ואן גאמפר: 2020/2021

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריקי פוץ'** בוויקישיתוף
* ריקי פוץ', ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* ריקי פוץ', ברשת החברתית אינסטגרם
* ריקי פוץ', ברשת החברתית טיקטוק
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל, באתר ESPN

* פוץ' אחרון: על דעיכת הפוטנציאל של ברצלונה, באתר ערוץ הספורט, 5 באוגוסט 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  Riqui Puig: un larguero y dos asistencias, ‏ דויד סלינס, ספורט, 19 ביולי 2020
**גיה בּוּרָ'אדְזֶה** ( באנגלית: **გია ბუღაძე**)‏ נולד 24 בספטמבר 1956. הוא אמן גאורגי. הוא היה הרקטור של האקדמיה הממלכתית לאמנויות של טביליסי (אנ') מ-2003 עד 2012.

ביוגרפיה
--------

גיה (גיאורגי) בור'אדזה נולד ב-24 בספטמבר 1956, בטביליסי העתיקה, למשפחת רופאים. מגיל צעיר גילה עניין באמנות. הוא רכש השכלה קלאסית בגאורגיה הסובייטית. הוא למד במכללה לאמנות טביליסי, ולבסוף באקדמיה הלאומית לאמנויות של טביליסי (1977–1981), הסטודיו של גוגי תותיבדזה (אנ') וקוקי מחרדזה בפקולטה לאמנויות יפות. ב-1985 למד באקדמיה לאמנות של ברית המועצות וסיים שם את לימודיו בראשות אוצ'ה ג'פארידזה (אנ').

### חיים וקריירה

הוא מודה שהמורה שלו האמן הגאורגי ג'יבסון חונדדזה, השפיע על תפיסת הצבע שלו כאמן. במהלך הקריירה הוא עבר טרנספורמציה והתבסס בסגנונו האישי, המאופיין בקומפוזיציה של חיים דרמטיים, ותעוזה של יצירות האמנות. הוא הציג תערוכות אישיות בוותיקן - רומא, בזל, ציריך, פראג, קלן, טאלין, מינכן, ברלין, מוסקבה, פאלרמו, ברצלונה, פריז, קאן, ניו יורק, לונדון, וכן השתתף בתערוכות קבוצתיות, פרויקטים בינלאומיים, וכמרצה בפורומים ובכנסים - אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, אוניברסיטת תומאס ג'פרסון - ארצות הברית, אוניברסיטת בזל-שווייץ.

בסוף המילניום פנה לפעילות חינוכית. הוא הצטרף לאקדמיה הממלכתית לאמנויות של טביליסי, בתחילה כמורה, מאוחר יותר כדיקן הפקולטה לאמנויות יפות, ולבסוף כרקטור האקדמיה, בין 2003 ל-2012.

### חיים אישיים

המאפיינים של הנסיבות התרבותיות של מדינות פוסט-טוטליטריות השפיעו גם על האמנויות הגיאורגיות. בתנאים אלה, "הישרדות" של אמן, זיהוי נקודת ההזדהות עם המציאות ובעיקר מימוש עצמי, נראתה כבעיה קשה. הוא תמיד נתמך על ידי בת זוגו - בעלת דעות דומות, היסטוריונית האמנות אני קלדיאשווילי. יש לו שני ילדים, נינו בוגדזה - אדריכל ולאשה בוגדזה - סופרת ומחזאית, נציגת התרבות הגיאורגית החדשה.

### פרסים

הוא זכה בפרסים רבים בתחרויות שונות: בשנת 1985 - יצירת האמנות הטובה ביותר של השנה - הפרס הגדול של התחרות, שנערך על ידי איגוד האמנים הגאורגי; חמש שנים מאוחר יותר - פרס נשיא צרפת לאוסף הלאומי הטוב ביותר, בפסטיבל הבינלאומי בקאן, צרפת; בשנת 1993 - מדליית יעקב גוגבאשווילי, מוענקת על ידי אגודת המחנכים הגיאורגים ומדליית אנטון קתוליקוס (אנטון השני מגאורגיה); בשנת 2001 - מדליית האוניברסיטה הממלכתית של איוונה ג'ווחישווילי (אנ') טביליסי; בשנת 2002 של הוותיקן "קרולוס מגנוס".

### יצירות

גיה בור'אדזה זכה בתהילה מוקדמת עם סדרת הציורים שנקראה "חיי כארתלי" (במילים אחרות - היסטוריה של גאורגיה). מאז, הוא צייר לעיתים קרובות דמויות מיתולוגיות, וההופעה - או התגלמותן, או גלגול נשמות שלהן המדגישות את המיסטיות.

הוא מימש מגוון רחב של פרויקטים של ציורי קיר במקדשים ובמבנים חילוניים: כנסיית מרטין לותר בברלין, וכנסיית נינו הקדושה הגאורגית בפריז; הספרייה ואולם הכנסים של האוניברסיטה הממלכתית של טביליסי, אולמות הכנסים של אוניברסיטת איליה ושל האוניברסיטה הטכנית הגאורגית; לשכת העירייה; "לשכת המלכים" של הפרלמנט הגאורגי, אולם משרד המשפטים של גאורגיה; דירת קלאודיו ברליניירי ברומא; "לשכת חופש הביטוי" באוניברסיטת לואיזיאנה סטייט, ארצות הברית; פאנל אמנותי "טביליסי".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גיה בור'אדזה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Georgian Art Portal
2. ↑  ג'יבסון חונדדזה (בגאורגית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1131281578
* ISNI: 0000 0000 3457 5516
* LCCN: n2002056008
* VIAF: 78138859
* WorldCat: lccn-n2002056008

 |
**בזיליקת נוטרדאם דה ל'אפין** (בצרפתית: **Basilique Notre-Dame de l'Épine**, מילולית: בזיליקת גבירתנו של ל'אפין) היא בזיליקה וכנסייה קתולית בסגנון גותי השוכנת בל'אפין, ליד שאלון-אן-שמפאן שבצרפת. הכנסייה שימשה השראה לסופרים, בהם ויקטור הוגו, אלכסנדר דיומא האב ואחרים.

היסטוריה ומבנה
--------------

בניית הכנסייה החלה בשנים 1405–1406 בסגנון גותי מאוחר, ונמשכה עד 1527. ב-1914 הועלתה לדרגת בזיליקה מינורית. שמה נובע מהערצת פסל של מרים, אם ישו המחזיקה את ישו הילד, שלפי האגדה מהמאה ה-17 נמצא בידי רועים בתוך שיח קוצים העולה באש. ב-1840 הוכרזה כמונומנט לאומי צרפתי.

חזית הכנסייה בנויה בסגנון גותי לוהב ושלושת שעריה מעוטרים בגמלונים. לכנסייה שני מגדלים עם צריחים מחודדים בחזית המערבית. המגדל הימני מתנשא לגובה 55 מטר. הצריח השמאלי שונה ב-1798 כדי לאפשר התקנת טלגרף, ונבנה מחדש ב-1858. מלבד חזיתה המרשימה ידועה הקתדרלה גם בפסלי הגרגויל שלה.

בתוך הכנסייה נמצא סורג מהמאה ה-15, שבגומחה הימנית שבו נמצא פסל מרים שהקנה לכנסייה את פרסומה.

בכנסייה מספר יצירות אמנות ידועות, בהן: פסלים של מרים מ-1300, מרים יושבת (המאה ה-15), סן ז'אק ווד (המאה ה-16); המזבחות הם מ-1542; הטריבונה ותיבת העוגב הן מהמאה ה-16 ובמה המקושטת ב-8 מהשליחים ו-7 אלילים פאגאניים שנוספו ב-1825 על ידי האב בריסון; רוב חלונות הויטראז' לא שרדו והוחלפו במאות ה-19 וה-20, חלקם תוצרת Champigneulle.

גלריה
-----

* מבט מהאווירמבט מהאוויר
* הספינה הראשיתהספינה הראשית
* גרגוילגרגויל
* האפסיסהאפסיס
*

לקריאה נוספת
------------

* *Notre-Dame de L'Epine 1406 - 2006. Actes du colloque international des 15 et 16 septembre 2006*, éd. Jean-Baptiste Renault, *Etudes Marnaises*, t. CXXII (2007) et CXXIII (2008).
* Luc-Benoist, *Notre-Dame de L'Epine*, Paris : Henri Laurens, 1933 (petites monographies des grands édifices de la France).
* Jean-Baptiste Renault, *La basilique Notre-Dame de l'Epine*, Langres : Dominique Guéniot, 2006 (itinéraires du patrimoine).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בזיליקת נוטרדאם דה ל'אפין** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: nr93024659
* VIAF: 151714110
* WorldCat: lccn-nr93024659

 |
**בית אהרונוביץ'** (ידוע גם בשם **הארמון**, ולימים נהפך ל**בית שרה**) היה בית קיץ בסגנון אקלקטי, שהוקם בשנת 1928 על ידי בן ציון ושרה אהרונוביץ'. הבית שימש כעמדה של המושבה בזמן מאורעות תרפ"ט, כמטה של ההגנה במאורעות 1936 והיו בתוכו סליקים. הבית משמש כיום כסניף של ארגון ויצו בשם "בית שרה", על שם שרה אהרונוביץ'. הבית נמצא ברחוב ויצמן 73, כפר סבא.

בשנת 2013, הבית יחד עם 49 מבנים נוספים, אושר לשימור על ידי הוועדה לתכנון ובנייה בכפר סבא.

מבנה הבית
---------

בית אהרונוביץ' בשנותיו הראשונות
הבית נבנה על גבעה בלב פרדסים בהם המשפחה גידלה פירות הדר באמצע שנות ה-20 של המאה ה-20. הבית נבנה בסגנון אקלקטי, צבעו לבן ועליו חלונות בסגנון מזרחי. בחזית הבית היה בוסתן בו המשפחה שתלה וגידלה עצים מקומיים ומיובאים מרחבי העולם. ליד הבית נבנתה בריכה השמשה להשקיה ולשחייה, וכמו כן נבנו מגרשי טניס. בשל ממדיו וסגנון בנייתו, הבית כונה בקרב התושבים "הארמון", כינוי המוכר עד היום.

שימושי הבית
-----------

בשל גודל הבית ומיקמו האסטרטגי, בזמן מאורעות תרפ"ט הבית שימש כעמדה של המושבה. במאורעות 1936 שימש הבית כמטה של ההגנה והיו בו שני סליקים, אחד בבאר ואחד בתוך קיר כפול שהיה בבית.

בסוף שנות העשרים, המשפחה תרמה את הבית לארגון ויצו שהקימה מאשה סקיבין, אחת המתיישבות הראשונות המושבה. הבית הפך למרכז פעילות, בעיקר בסיוע לקליטת עולים ובעזרה לילדים נזקקים.

בעקבות משבר בתחום הפרדסנות, בסוף שנות ה-30 נתרמו חלק מהפרדסים של המשפחה לעיריית כפר סבא, ובמקום הוקם בית החרושת "מיצארון" בו ייצרו מיצים, שימורים וריבות. בשאריות הקליפות של בית החרושת הופק חומר בעירה לרובים.

הבית כיום
---------

שביל הראשונים כפר סבא על רקע בית אהרונוביץ'
הבית כיום משמש כסניף של ארגון ויצו ונקרא בית שרה, על שם שרה אהרונוביץ'.

הבית משמש כתחנה השנייה של שביל הראשונים כפר סבא אשר נחנך בשנת 2009, כמו כן הוא לוקח חלק בסיורים היסטוריים.

בשנת 2017, בעקבות פריצה למתחם הילדים "פנטזיית הג'ונגל" בסמוך לקניון ערים, מבנה הבית נפגע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית אהרונוביץ'** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  היסטוריה בכפר סבא:אושרו 50 מבנים לשימור ברחבי העיר, באתר מוטק'ה
2. ↑  יום בכפר סבא: אומרים שהיה כאן שמח, יפה רזיאל, באתר ynet‏, 28 במרץ 2005
3. ↑  "לוקאל" חוגג 110 לכפר סבא, באתר לוקאל, 18 ביולי 2013
4. ↑  שביל הראשונים - כפר סבא, באתר טבע ונופים בישראל
5. ↑  זוכרים את הארמון? סיורים היסטוריים לכלל תושבי העיר ברחובות כפר סבא, אשר אטדגי, באתר מיינט כפר סבא, 13 ביוני 2019
6. ↑  הארמון בסכנה: בית שרה אהרנוביץ' נפגע בצורה אנושה וקיימת סכנה לשלמותו, יעל שרר, באתר מיינט כפר סבא, 22 באוקטובר 2017
**הספרייה המרכזית על שם זלמן ארן,** היא הספרייה המרכזית של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב בבאר שבע. מבנה הספרייה תוכנן בסגנון הברוטליזם על ידי האדריכלים מיכאל ושולמית נדלר, שמואל ביקסון ומשה גיל.

תולדות הספרייה
--------------

בראשית שנות השישים החלו ההכנות להקמת **המכון להשכלה גבוהה נגב** בבאר שבע, מכון שהפך לימים ל**אוניברסיטת בן-גוריון בנגב**. בבניין הראשון של המכון הוקמה בשנת 1965 ספרייה והמנהלת הראשונה הייתה ד"ר נורית רויטברג. הספרייה החלה את דרכה עם אוסף של כ 1500 ספרים, בעיקר בנושא אזור הדרום, עם השנים גדל אוסף הספרים בספרייה עד שבשנת 1971 מנה כ- 71,000 ספרים ובעשור השני של המאה ה-21 מנה למעלה ממיליון כותרים. גודל הספרייה השפיע על ההחלטה על הפיכת המכון לאוניברסיטה בשנת 1969. קטלוג הספרייה זמין לציבור הרחב באינטרנט.

הספרייה נקראת ע"ש שר החינוך זלמן ארן שהיה בין הדוחפים להקמת האוניברסיטה.

מבנה הספרייה
------------

בסוף שנות השישים התקיימה תחרות לבניית הספרייה שבה זכה משרד "נדלר, נדלר, ביקסון, גיל אדריכלים". קודם לכן תכנן המשרד בבירת הנגב את בניין קולנוע קרן ואת בניין העירייה בעיר. אבן הפינה למבנה הספרייה הונחה בשנת 1971 והבניין נחנך בשנת 1972. הבניין היה המבנה הראשון בקריית האוניברסיטה.

המתכננים רצו להקים ספרייה שמתמודדת עם האקלים והרעיון של הקמת קמפוס אקדמי באמצע המדבר. המבנה בנוי בטון חשוף, בחזיתות הפונות לכיוון דרום ומזרח, החשופות לשמש שעות רבות ביום, עוצב הבטון בצורה ש"תשבור" את קרני השמש ותמנע התחממות מיותרת.

אולם הקריאה המרכזי של הספרייה הוא חלל גדול המחולק למפלסים שונים לקבלת פרטיות מצד אחד והמשכיות מצד שני. בתקרת הספרייה עשרות חלונות המכניסים אור טבעי פנימה ומייתרים את השימוש בתאורה מלאכותית בשעות היום.

אגדה אורבנית טוענת שחזית המבנה אמורה לדמות ינשוף כשזוג חלונות עגולים מדמים עיניים והחלונות שבגג מדמים נוצות.

חדרי קריאה ואוספים מיוחדים
--------------------------

בספרייה קיימים אולמות קריאה לפי נושאים וכן אוספים מיוחדים כגון:

* אולם הקריאה למדעי החברה
* אולם הקריאה למדעי הרוח
* אולם הקריאה למדעי הטבע והנדסה
* אולם הקריאה לתולדות עם ישראל ומדעי היהדות
* הארכיון לתולדות ההתיישבות בנגב ע"ש דוד טוביהו.
* חדר ישעיה ברלין, אוסף ספרים שניתנו לו במתנה ונתרמו לספרייה.
* חדר אמנות, חדר הכולל ספרים וכתבי עת בנושא אומנות.

קישורים חיצוניים
----------------

* תולדות הספרייה, בתוך אתר האוניברסיטה
* חיפוש בקטלוג הספרייה, בתוך אתר האוניברסיטה
* מיכאל יעקובסון, סקירה אדריכלית על הספרייה המרכזית ע"ש זלמן ארן באתר 'חלון אחורי', 15/11/2010.
* יהושע בראון וחיה לוסקי, ‏הארכיון לתולדות ההתיישבות בנגב על-שם דוד טוביהו, **קתדרה** 20, יולי 1981
* מיכאל יעקובסון, סיבוב בארכיון לתולדות ההתיישבות בנגב ע"ש דוד טוביהו באתר 'חלון אחורי', 07/10/2010
* מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית מצולמת של בניין הספרייה, באתר 'חלון אחורי', 27 ביוני 2015

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007365806205171
* VIAF: 162151170947439090668
* WorldCat (עם VIAF): 162151170947439090668

 |
חרדון צב הדור באזור הרי אילת
חרדון צב הדור בהר צפחות, אילת
איור של חרדון צב הדור
**חרדון צב הדור** (שם מדעי: ***Uromastyx ornata***) המכונה גם "**חרדון צב מגוון**", הוא מין של לטאה ממשפחת החרדוניים.
שמו ניתן לו מעצם היותו "הדור", מלא צבע בגוונים כגון: כחול, ירוק, סגול, שחור ולעיתים לזכרים ישנם צבעים אדמדמים. גבו צבוע בנוסף בעיגולים בצבע חום ובפסים בצבע צהוב. לרוב לנקבות גוון דהוי או עמום יותר משל הזכרים והצבע הבולט בגבן הוא צבע חום-שחור. הוא משנה את צבעו בהתאם לטמפרטורה ולעונת הרבייה בה הנקבה מטילה 7–17 ביצים וקוברת אותן באדמה. כעבור כחודשיים בוקעים הצעירים.

לחרדון צב הדור שני תת-מינים:

* HEYDEN 1827 - *Uromastyx ornata ornata*
* PARKER 1938 - *Uromastyx ornata philbyi*

חרדון צב הדור יכול להגיע לאורך מרבי של 37 סנטימטרים. זנבו שטוח, קוצני ומורכב מכ-20 קטעים. הזנב הקוצני מגן עליו מפני עופות טורפים שהם אויביו העיקריים. כמו כן, בעת סכנה הוא נכנס למחילתו כשזנבו נשאר כלפי חוץ ובהתקרב אויב למחילה מכה חזק מצד לצד בזנבו. לכל פרט יש מחילה נפרדת. תקופת הדגירה של הנקבות על הביצים היא כ-70–80 יום.
הוא מין הרבובורי (אוכל עשב). עיקר מזונו שיחי רכפתן מדברי וכן עשב, עלים, פרחים ופירות.

עיקר תפוצתו היא באזור חצי האי סיני, מערב סעודיה וישראל (הרי אילת). ניתן לראות כי הוא מצוי בשטחים מדבריים וחמים כרוב בני משפחתו. שלא כמו החרדון המצוי הוא שוכן בעיקר במדרונות סלעיים.

מין זה בישראל נמצא בסכנת הכחדה ונדיר לראותו בטבע. מצב שימור אזורי: (EN (B,C2a. מצב שימור עולמי למין זה לא הוערך.

לקריאה נוספת
------------

* החי והצומח של ארץ ישראל, הוצאת החברה להגנת הטבע ומשרד הביטחון, כרך 5
* **הספר האדום של החולייתנים בישראל**, הוצאת רשות הטבע והגנים והחברה להגנת הטבע, עמ' 90
* אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, **זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה**, מהדורה שלישית 2022 ISBN 978-965-91880-2-4, עמ' 85-87

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חרדון צב הדור** בוויקישיתוף
* חרדון צב הדור, באתר ITIS (באנגלית)
* חרדון צב הדור, באתר NCBI (באנגלית)
* חרדון צב הדור, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* חרדון צב הדור, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* חרדון צב הדור, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* חרדון צב הדור, באתר GBIF (באנגלית)
* מידע על גידול חרדון צב הדור וצרכיו - באנגלית

הערות שוליים
------------

1. ↑  חרדון צב הדור באתר הרשימה האדומה של IUCN
**בית האופרה המטרופוליטנית** (באנגלית: **Metropolitan Opera House**) היה בית אופרה ששכן ברחוב ברודוויי 1411 בין רחוב 39 ו-40 במנהטן, ניו יורק, ארצות הברית. הוא תוכנן על ידי האדריכל קליבלנד קיידי ושימש כביתה הראשון של המטרופוליטן אופרה. הוא נפתח בשנת 1883 ונהרס בשנת 1967.

היסטוריה
--------

הרסיטל של הפסנתרן יוזף הופמן ב-28 בנובמבר 1937.
בית האופרה המטרופוליטנית, המכונה גם "מט הישנה", נפתח ב-22 באוקטובר 1883, עם העלאת "פאוסט" בחמישה חלקים של שארל גונו. הוא שכן ברחוב ברודוויי 1411, ותפס את כל ה"בלוק" שבין רחוב 39 ו-40 ברובע הטקסטיל (Garment District) במידטאון מנהטן.

ב-27 באוגוסט 1892, נשרף בית האופרה ועקב כך בוטלו כל ההופעות, עד אשר הוא תוקן ונפתח מחדש כבר באותה שנה. בשנת 1903, שופץ פנים הבניין בעיצובם של האדריכלים קררה והסטינגס (Carrère and Hastings).

במהלך השנים הוצעו מספר מקומות שעליהם יוכל להיבנות בית אופרה חדש ובעל קיבולת רבה יותר, כולל הצעה מהאדריכל ג'וזף אורבן (Joseph Urban). חלק מההצעות היו על המגרשים בהם עומדים כיום כיכר קולומבוס ומרכז רוקפלר. כלל ההצעות נדחו עד בנייתו של מרכז לינקולן.

בית האופרה המטרופוליטנית נסגר ב-16 באפריל 1966, וכיון שלא זכה למעמד שימור, הוא נהרס בשנת 1967, לטובת הקמת בניין משרדים בן 40 קומות. בניין המשרדים נמכר מאוחר יותר על ידי אגודת מטרופוליטן אופרה, לחברת 1411 TrizecHahn-Swig LLC.

ביבליוגרפיה
-----------

* Mayer, Martin. The Met: One Hundred Years of Grand Opera. 1983. Thames and Hudson. London.

ראו גם
------

* גורדי שחקים מוקדמים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית האופרה המטרופוליטנית** בוויקישיתוף
* תמונה של בית האופרה המטרופוליטנית משנת 1966 כפי שפורסמה במגזין לייף.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007599547205171
* BIBSYS: 2032173
* BnF: cb13904970r (data)
* CiNii: DA0397422X
* GND: 811056-6
* ISNI: 0000 0001 2112 3366
* LCCN: n84028503
* LNB: 000100652
* MusicBrainz: ff08a478-c4af-40f2-81fd-5421db1c1683
* MusicBrainz: 364049a0-810c-45e4-80ee-666e6da8f76f
* NKC: ko2002149728
* NLA: 35712612
* NSK: 000261818
* RERO: 02-A003587829
* SUDOC: 078771064
* Trove: 1053453
* VIAF: 143766593
* WorldCat: lccn-n84028503

 |
**בנט הויה** (בנורווגית: **Bent Høie**; נולד ב-4 במאי 1971 ברנדברג שבדרום נורווגיה), הוא שר הבריאות של נורווגיה מאז 16 באוקטובר 2013. הוא חבר במפלגת השמרנים הנורווגית ונבחר לראשונה לסטורטינג (הפרלמנט של נורווגיה) בשנת 2001 ומייצג את מחוז רוגלנד. נוסף לכך, הוא מייצג את מפלגתו במועצה העירונית של סטוונגר.

הויה בוגר הפקולטה למשפטים מאוניברסיטת ברגן בשנת 1991 וחינוך בשנת 1993.

הויה הוא הומו גלוי ונשוי לבן זוגו דאג טריה סולבנג.

כראש המשלחת הנורווגית למשחקי החורף הפאראלימפיים שיערכו בסוצ'י שברוסיה ב-2014, הכריז הויה שיגיע ביחד עם בן זוגו לחיים, על אף החוקים ההומופובים ואווירה העוינת כלפי קהילת הלהט"ב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בנט הויה** בוויקישיתוף
* בנט הויה, ברשת החברתית פייסבוק
* בנט הויה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

הערות שוליים
------------

1. ↑  נגד פוטין: השר הנורווגי יגיע לסוצ'י עם בעלו, באתר ynet, 4 בפברואר 2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1275541224
* VIAF: 502149196560674792571
* WorldCat (עם VIAF): 502149196560674792571

 |
מתקני השעשועים בפארק הנוער
ה**פּילבּוֹקס** בחולון הוא מבנה בטון מסוג פילבוקס הנמצא בפארק הנוער על תל גיבורים בשכונת תל גיבורים שבצפון-מערב העיר חולון. המבנה שימש את תושביה הערבים של שכונת א-ריש (אז שכונה ביפו, כיום חלק מחולון) למטרת תקיפת היישובים היהודיים בסביבה (חולון, בת ים, מקוה ישראל) במהלך מלחמת העצמאות. כיום משמש המבנה אתר הנצחה לנופלים בקרב על כיבוש הגבעה.

היסטוריה
--------

הפילבוקס בחולון הוא אחת מעמדות שמירה וירי מבטון הפזורות ברחבי הארץ. רובן נבנו בידי השלטון הבריטי בתקופת המרד הערבי הגדול (1936-1939). עם זאת, לא ברור מתי בדיוק נבנה הפילבוקס בחולון ובידי מי. עמדות שמירה מסוג זה בנויות בצורה גלילית המזכירה קופסת גלולות, ולפיכך כונו באנגלית pill boxes (למרות זאת, ישראלים רבים מבטאים את המילה בפ"א רפה). בדצמבר 1947, בפרוץ מלחמת האזרחים - שלב א' של מלחמת העצמאות, השתלטו על המבנה תושבים ערבים מכפר א-ריש, אז פרבר של יפו, כיום שכונת תל גיבורים בחולון, למרגלות תל א-ריש, 44 מטרים גובהו נישא מעל סביבתו. מהפילבוקס שעל התל, היום פארק הנוער-תל גיבורים, החלו הערבים לירות לעבר בתים בשכונת גרין בחולון וגם יצרו איום על יישובים יהודיים אחרים: בת ים ומקוה ישראל, וכן חלשו על הדרך מיפו אל רמלה (כיום כביש 44) שהייתה אז חלק מהנתיב הראשי מתל אביב למושבות הדרום וירושלים, מציאות שהולידה את הכורח לסלילה של דרך עוקפת היא דרך הביטחון בינואר 1948.

ב-28 באפריל 1948, במסגרת מבצע חמץ, תקפו כוחות גבעתי את הגבעה ואת עמדת הפילבוקס, אך ספגו אבדות כבדות ונאלצו לסגת. עם זאת, בעקבות ניצחונות אחרים במבצע, נאלצו הכוחות הערביים לפנות את האזור כולו, בכלל זה את שכונת א-ריש ואת הפילבוקס. כ-21 חיילים יהודים נהרגו בקרב על הגבעה וכ-100 נפצעו קשה. כיום משמש מבנה הפילבוקס אתר הנצחה לזכרם.

במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 הוקמה על הגבעה שכונת תל גיבורים כשכונה של חולון.

הנצחת האתר כיום
---------------

לאחר המלחמה הקימה עיריית חולון פארק מסביב לאתר הפילבוקס. המבנים ההיסטוריים שבפארק שומרו, והוקם אתר להנצחת הנופלים.

סמוך לפילבוקס שלט המספר את סיפורו של "מבצע חמץ" והקרב הקשה על התל. בנוסף ישנה מפה אשר מתארת את האזור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הפילבוקס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  עיריית חולון - אתרים ומוסדות עירוניים - פילבוקס, באתר www.holon.muni.il
2. ↑  רון פלד, הסיפור שמאחורי תל גיבורים: הקרב על הפילבוקס, באתר ynet, 7 במאי 2008