recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אל-מסילה** (בערבית: **المسيلة**, בברברית: **תִּמְסִילְת**) היא עיר הבירה של מחוז אל-מסילה באלג'יריה, השוכנת על **נהר אל-קסובּ.** בעיר 123,000 תושבים.

כבר בתקופת הכיבוש הרומי נבנו שורה של מבצרים באזור אל-מסילה, מתוך כוונה להגן עליו מפני התקפותיהם של שבטים נוודים.

העיר הוקמה על ידי האימאם הפאטימי מוחמד אלקאים באמר אללה בנו של מייסד השושלת עובייד אללה בן אלחוסיין אלמהדי, כעיר הבירה של זאבּ ארץ הברברים.

כיום ידועה אל-מסילה בעיקר בזכות גידולי החקלאות והעסקים הקטנים שבה. אל-מסילה התפרסמה גם בעקבות תוכנית ממשלתית של ממשלת אלג'יר להעברת אזרחים מחיי נוודות לבתי קבע, שהחלה בה. בעיר נמצאת **אוניברסיטת אל-מסילה**.

לקראת סוף דצמבר 1964 פקדה את אל-מסילה סדרה של רעידות אדמה. כתוצאה מהן נהרגו ארבעה בני אדם, רבים נפצעו, וכ-2500 בתים נהרסו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אל-מסילה** בוויקישיתוף
* האתר של אוניברסיטת אל-מסילה
* אל-מסילה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר המכון הגאולוגי של ארצות הברית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1052615198
* VIAF: 309596768
* WorldCat (עם VIAF): 309596768

 |
**בודזאנוב** (בפולנית: **Bodzanów**) הוא כפר במחוז פלוצק שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

היישוב נזכר לראשונה בתעודות מהמאה ה-12, ובשנת 1351 העניק לו בולסלאב השלישי, נסיך מזוביה, זכויות עיר. המקום נודע בשל ירידי הסוסים שהתקיימו בו, ונחרב בעת הפלישה השוודית לפולין. בשנת 1869 ניטלו מן היישוב זכויות העיר שלו.

יהודי בודזאנוב
--------------

תיעוד ראשון לישיבת יהודים ביישוב הוא מהמחצית הראשונה של המאה ה-18. יהודי המקום התפרנסו מרוכלות וממלאכה, ובסוף המאה ה-19 גדל מספרם, ונבנה במקום בית כנסת. יהודי היישוב נטמנו בבית העלמין של קהילת וישוגרוד הסמוכה.

משנת 1900 ועד שנספה בשואה כיהן כרב הקהילה הרב חנוך נאויירי. יהודי היישוב נפגעו בזמן מלחמת העולם הראשונה, ובשנת 1919 סבלו מהתעמרות חיילי הצבא הכחול.

בשנת 1922 נפגעו יהודי היישוב מעלילה לפיה גרמו לשריפה בכפר. באותן שנים עזבו את הכפר רבים מיהודיו. בשנת 1920 נמנו בכפר כ-1,400 יהודים בעלי זכות בחירה.

בין מלחמות העולם נטו רוב יהודי הכפר לציונים הכלליים, ופעלו במקום גם סניפים של המזרחי ואגודת ישראל.

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בכפר למעלה מ-1,000 יהודים. משנת 1940 הועסקו כמה עשרות מיהודי הכפר במחנה עבודה בבילסק שליד פלוצק, ובתחילת מרץ 1941 גורשו יהודי הכפר יחד עם אלפים מיהודי הסביבה למחוז ראדום, וחלקם הועבר לגטו נובי סבור. גורל יהודי הכפר היה כגורל יתר היהודים במקומות אלו, ורובם נספו במחנה ההשמדה טרבלינקה. בית הכנסת שבכפר נהרס בתקופת המלחמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בודזאנוב** בוויקישיתוף
* בודזאנוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "בודזאנוב", באתר השטעטל הווירטואלי
* "בודזאנוב (מזוביה)", באתר JewishGen (באנגלית)
* בודזאנוב (מדינת מזובייצק, פולין), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007465880805171
* LCCN: no2008102436
* VIAF: 127059055
* WorldCat (עם VIAF): 127059055

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק באזור היסטורי ומחוז ביוון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו אטיקה (פירושונים).

**אָטִיקָה** (ביוונית: **Αττική**, ביוונית מודרנית נהגה "אטיקי", Attikí) הוא חבל ארץ עתיק ביוון, וכיום גם שמו של אחד מ-13 המחוזות של יוון שבתחומו נמצאת בירת יוון, אתונה.

גאוגרפיה
--------

המחוז ממוקם בדרום־מזרח יוון היבשתית, ממש בקצה של חצי אי הנושא גם הוא את השם אטיקה. מלבד השטח שבקצה חצי האי, נכלל בתחומו של המחוז גם החלק המזרחי של מצר קורינתוס, האיים בתוך המפרץ הסרוני, אזור טריבזון שבפלופונסוס והאיים קיתירה ואנטיקיתרה שממוקמים מדרום לפלופונסוס.

גבולותיו המנהלתיים של המחוז הם: מחוז מרכז יוון בצפון וצפון מערב, מחוז דרום הים האגאי במזרח ובדרום מזרח, ומחוז הפלופונסוס במערב.

המחוז מתחלק לשמונה יחידות מנהלתיות: מרכז אתונה (אנ'), צפון אתונה (אנ'), מערב אתונה (אנ'), דרום אתונה (אנ'), פיראוס (אנ'), מזרח אטיקה (אנ'), מערב אטיקה (אנ') ומחוז משנה האיים (אנ').

שטח אטיקה מגיע ל-3,808 קמ"ר, וגודל אוכלוסייתו ל-3,828,434 נפש (נכון ל-2011), מה שהופך אותו למחוז המאוכלס ביותר ביוון. 95% מהאוכלוסייה גרה באזור המטרופולין של אתונה.

ראו גם
------

* לוח השנה האטי

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימסע מדריך למטייל בוויקימסע: **אטיקה** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אטיקה
* עירית רוזנבלום, ‏באטיקה עוד מאמינים ברומנטיקה, באתר ‏מאקו‏, 26 באוקטובר 2016
* אטיקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| מחוזות יוון |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אטיקה • אפירוס • דרום הים האגאי • האיים היוניים • כרתים • מזרח מקדוניה ותראקיה • מערב יוון • מערב מקדוניה • מרכז יוון • מרכז מקדוניה • פלופונסוס • צפון הים האגאי • תסליה | מפת מחוזת יוון |

 |
| **נפות ויחידות משנה • אזורים גאוגרפיים** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ge347522

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בעיר בארגנטינה. אם התכוונתם לנשיא ארגנטינה שעל שמו העיר נקראת, ראו ניקולאס אבז'אנדה.

**אָבֵזָ'אנֵדָה** (בספרדית: **Avellaneda**) היא עיר בפרובינציית בואנוס איירס שבארגנטינה, המשמשת גם בירתה של נפת אבז'אנדה. העיר גובלת בנהרות ריו דה לה פלטה מצפון-מזרח ומטאנסה מצפון-מערב. נהר מטאנסה מהווה את הגבול בינה לבין בואנוס איירס, ומספר גשרים מחברים ביניהן. בנוסף, היא גובלת בערים דוק סוד במזרח, פיניירו וחרלי במערב וסרנדי בדרום. אבז'אנדה היא חלק ממטרופולין גראן בואנוס איירס, ובשנת 2001 התגוררו בה כ-24 אלף תושבים, מתוך כ-316 אלף בנפה כולה.

האזור בו שוכנת העיר נכבש על ידי הספרדים ב-1620. ב-1731 הוקמו במקום מספר צריפים, בסמוך לנמל טבעי בנהר הריו דה לה פלטה. ב-1784 סופח האזור לעיר קילמס, וב-1791 נחנך גשר ראשון מעל נהר מטאנסה, גשר גאלווס, שהקל על המעבר לבואנוס איירס.

ב-7 באפריל 1852 הוקמה העיירה באופן רשמי, בצו של המושל חואן מנואל דה רוסאס, בשם בראקאס אל סור (Barracas al Sur; מילולית: "בקתות הדרום"). העירייה כוננה ארבע שנים מאוחר יותר, ב-1856, וב-23 באוקטובר 1895 ניתן לה מעמד של עיר.

ב-1904 שונה שמה של בראקאס אל סור, והיא נקראה על שמו של ניקולאס אבז'אנדה, נשיא ארגנטינה בין השנים 1874 ל-1880.

אבז'אנדה מהווה מרכז תעשייתי, וככזה היא אחד ממרכזי התעסוקה החשובים במטרופולין. פועלים בה, בין היתר, מפעלי טקסטיל, מפעלים לאריזת בשר, בתי זיקוק, תעשיית מטלורגיה ושווקים לתוצרת חקלאית. כמו כן, היא מרכז תעבורת רכבות.

העיר ידועה גם בשל היותה בית לשניים ממועדוני הכדורגל הגדולים בארגנטינה, אינדפנדיינטה וראסינג קלוב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אבז'אנדה** בוויקישיתוף
* 
* אתר העירייה (בספרדית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007564718705171
* LCCN: n85269394
* MusicBrainz: c00722e2-228c-47ff-bde1-6c202481e28b
* VIAF: 133763647
* WorldCat: lccn-n85269394

 |
פלישת הנאצים לפולין, ב-1 בספטמבר 1939, תפסה את מדריכי תנועת הנוער "דרור" בפולין בעיצומו של סמינר. הנהגת התנועה נמלטה לאזור הכיבוש הסובייטי, והתארגנה לפעילות מחתרתית. לאחר מספר חודשים החליטה הנהגת התנועה לחזור לפולין ולארגן את סניפי התנועה בשטחי הכיבוש הנאצי.

עם הגיעם לוורשה, התמקמו בקומונת "החלוץ" בדז'לנה 34 בגטו, וארגנו את תנועת הנוער במחתרת. בנוסף לפעילות החברתית והחינוכית, הפעילו גני-ילדים ומטבח ציבורי בגטו.
לאחר התבססותו של המשטר הנאצי בשטחי הכיבוש הפולניים, התיר השלטון הנאצי לפולנים לפתוח את בתי הספר, אך אסר זאת על היהודים. בשנת 1940, בסמינר מדריכים שקיימה התנועה במחתרת, הוחלט להקים גימנסיה עברית-אידית בגטו.

הקמת הגימנסיה
-------------

להקמת הגימנסיה המחתרתית בגטו היו שני מניעים מרכזיים: הצורך הדחוף בפעילות חינוכית ולימודית בגטו, המנוון מבחינה ציבורית, וכן הצורך התנועתי בכוחות חינוכיים והדרכתיים.
הגימנסיה החלה לפעול ב-1940 עם 3 תלמידים ו-7 מורים, וצמחה בשיאה ל-120 תלמידים ו-13 מורים.

נאמנה לערכי התנועות המייסדות אותה, פתחה הגימנסיה את שעריה בפני כל ילד וילדה, נער ונערה, מבלי קשר ליכולתו לשלם עבור הלימודים. בתחילה מומנה הגימנסיה בעיקר מתרומות ששלחו מוסדות יהודיים וסיוע ששלחו חברי התנועה מווילנה. המזון היקר שהגיע נמכר, ובכסף קנו לחם למורים, לתלמידים ולבני-משפחותיהם הרעבים. לאחר מכן מומנה הגימנסיה מכספי "החלוץ" ומעבודתם של חברי "דרור".

בגימנסיה למדו את המקצועות המקובלים בלימודי תיכון בפולין, ובנוסף התעמקו בהיסטוריה ותרבות יהודית, סוציאליזם, תולדות תנועת הפועלים, לימודי ארץ-ישראל ועברית. מורי ותלמידי הגימנסיה אף העלו הצגות תיאטרון שהוצגו לתושבי הגיטו. דגש מרכזי ניתן לחינוך הערכי והאידאולוגי, שנעשה באמצעות חוגי פעילות המודרכים על ידי חברי התנועה.

הלימודים נתקיימו בתנאים קשים. בלי חדרי-לימוד, בלי ריהוט, בלי ספרים ומכשירי עזר. התלמידים והמורים נדדו מדירה לדירה, ולמדו בחדר אחד עם בני המשפחה המארחת.
תלמידי הגימנסיה, כחניכים בתנועה, עסקו גם הם בפעילות למען תושבי הגטו, ובעיקר למען הילדים והנוער: לימדו בגני הילדים, ואף העבירו לחבריהם בגיטו שלא למדו באופן מסודר את שלמדו בגימנסיה.

ניהול בית הספר הופקד בידי ועד מצומצם: יוסף סאק, יצחק צוקרמן (מרכז תנועת "דרור" ולעתיד סגנו של מרדכי אנילביץ' במרד גטו ורשה) ומאראק פולמן – מנהל הגימנסיה. הרוח החיה בגימנסיה היה המשורר יצחק קצנלסון. כל המורים בגימנסיה היו מקורבים לתנועה, ופעילותם העמידה אותם ואת בני משפחותיהם בסכנה מתמדת.
עם הקמת אי"ל (הארגון היהודי הלוחם) בגטו, שאיגד את תנועות הנוער החלוציות, ותחילתו של המרד המזוין, השתלבו רוב תלמידי הגימנסיה בפעילות המחתרת הלוחמת, והגימנסיה סיימה את פעולתה.

הנצחה
-----

עמותת דרור בתי חינוך הפועלת למען ילדים ובני נוער נקראת ע"ש הגימנסיה

לקריאה נוספת
------------

חווקה פולמן-רבן, **לא נפרדתי מהם**, לוחמי הגטאות: בית לוחמי הגטאות ('פנקסי עדות'), 1997.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007308880105171

 |
**השעון האסטרונומי בשטרסבורג** הנמצא בקתדרלת שטרסבורג, בעיר שטרסבורג, אלזס שבצרפת הוא אחד השעונים האסטרונומיים הגדולים בעולם. השעון שגובהו 18 מטר נמצא בבית הרוחב הדרומי בקתדרלת שטרסבורג ונבנה בשנים 1838-1843.

השעון הראשון
------------

השעון הקודם נקרא "Dreikönigsuhr" ("שעון שלושת המלכים") של 1352-1354 ומוקם בקיר הנגדי למיקומו הנוכחי של השעון הנוכחי.

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

השעון השני
----------

החל מ-1547 שעון חדש נבנה בידי כריסטיאן הרלין (Christian Herlin) ואחרים, אך הבנייה הופרעה כאשר הקתדרלה הועברה לכנסייה הקתולית. הבנייה חודשה ב-1571 על ידי קונרד דאסיפודיוס (Conrad Dasypodius) והאחים הברכט (Habrecht), ושעון זה הכיל יותר פרטים אסטרונומיים. היו עליו ציורים מאת הצייר השווייצרי טוביאס שטימר (Tobias Stimmer). השעון עבד ותפקד עד לסוף המאה ה-18 וניתן לראותו היום במוזיאון לאמנות דקורטיבית של שטרסבורג.

השעון השלישי
------------

השעון הקיים נבנה בשנים 1838-1843 על ידי ז'אן בפטיסט שווילגואה (Jean Baptiste Schwilgué) בתיבת השעון של דאסיפודיוס עם פחות או יותר אותן פונקציות, אבל מצויד במנגנון מכני חדש לגמרי. שווילגה ערך מחקרים מקדימים שנים לפני הבניה ואף תכנן מנגנון לחישוב תאריך חג הפסחא ב-1817, ובנה אב-טיפוס ב-1821. מנגנון זה יכול לחשב את תאריך חג הפסחא באמצעות כלל גרגוריאני מורכב. 

החלק האסטרונומי מדויק באופן לא רגיל, הוא מראה שנה מעוברת, שוויון יום ולילה, ועוד מידע אסטרונומי ובכך היה מכונת חישוב מורכבת הרבה יותר משעון גרידא. לעיתים קרובות, הפונקציות המורכבות של השעון של שטרסבורג עשו שימוש בידע מתמטי ספציפי ומתקדם.

שעון זה הוא פלא מתמטי ויכול היה לקבוע את ה-computus, תאריך חג הפסחא בלוח השנה הנוצרי, עוד לפני המצאת המחשב. היום תיירים רואים רק את הפסלים והחזית של השעון, אך מאחורי הפנים יש מנגנון יוצא דופן שמייצג את אחד הדברים הנדירים והמיוחדים של הקתדרלה.

הדמויות המונפשות מופעלות בשעות שונות של היום. דמות אחד המלאכים משמיעה צליל בפעמון כאשר אחרת הופכת שעון חול. דמויות שונות, המייצגים שלבים וגילאים שונים בחיים (מילד עד קשיש) רוקדים לפני מלאך המוות. במפלס האחרון נמצאים השליחים, העוברים לפני ישו. השעון מראה הרבה יותר מהזמן הרשמי: הוא מראה גם את הזמן הסולרי, את היום בשבוע (כל יום מיוצג על ידי אל מהמיתולוגיה היוונית), החודש, השנה וכן את המזל האסטרולוגי, את המופע של הירח ואת המקום של מספר כוכבי לכת. כל האוטומטים האלה מופעלים ב-12:30 בצהריים.

לפי האגדה, נוקרו עיניו של יוצר השעון כדי שלא יוכל ליצור פלא דומה. אגדה דומה מסופרת גם על שעונים אחרים, דוגמת השעון האסטרונומי בפראג.

באותו חדר, ישנו פסל של איש המניח את מרפקיו על המעקה. לפי האגדה, זה היה האדריכל היריב לזה שבנה את עמודי המלאכים, סממן אדריכלותי של התקופה, שאמר שעמוד יחיד לא יצליח לתמוך את הקמרון ושהוא יחכה לראות את הכול קורס. [דרוש מקור]

ישנם מספר דגמים של השעון האסטרונומי של שטרסבורג, בדרך כלל עם פונקציות פשוטות יותר. אחד מהם נמצא במוזיאון בית הכוח בסידני, אוסטרליה.

בין השנים 1858-1989 תוחזק השעון על ידי חברת "Ungerer". החברה נוסדה ב-1585 בידי שני אחים שהיו עוזריו של שווילגה. החל מ-1989 השעון מתוחזק על ידי אלפרד פאולימל (Alfred Faullimmel) ובנו לודוביץ. פאולימל היה עובד של אונגרר בין 1955 ל-1989.

ראו גם
------

* השעון האסטרונומי בפראג

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **השעון האסטרונומי בשטרסבורג** בוויקישיתוף
**אלזה** (28 בינואר 1956 – 24 בינואר 1961) הייתה לביאה שגודלה יחד עם אחיותיה "Big One" ו-"Lustica" על ידי פקח שמורות הטבע ג'ורג' אדמסון ואשתו ג'וי אדמסון לאחר שהתייתמו בגיל כמה ימים בלבד. Big One ו-Lustica נמסרו לאחר תקופה לגן החיות ברוטרדם, הולנד, ובני הזוג אדמסון גידלו את אלזה בעצמם ואימנו אותה לשרוד, עד שניתן היה לשחרר אותה לטבע.

סיפורה סופר במספר ספרים של בני הזוג אדמסון, וכן בסרטי קולנוע, בהם "לחופש נולדה" משנת 1966.

חייה
----

אלזה ואחיותיה התייתמו ב-1 בפברואר 1956 לאחר שג'ורג' אדמסון נאלץ להרוג את אמם כשזו תקפה אותו. מאוחר יותר הבין אדמסון שהתקיפה נעשתה בניסיון להגן על גורותיה. עקב כך, אימצו ג'ורג' ואשתו ג'וי את הגורות שהיו בנות ארבעה ימים.

אלזה גדלה במובנים רבים כמו כל חיית מחמד ביתית, אולם ג'וי אדמסון, שבה בטחה אלזה יותר מכולם, התייחסה אליה כשווה אליה עצמה ונוצרה ביניהן תקשורת מפותחת והבנה הדדית. לאחר ששתי אחיותיה נשלחו לגן חיות, הייתה ג'וי נחרצת בנחישותה להעניק לאלזה את האימון שהיא זקוקה לו כדי לחזור לצוד ולחיות בטבע. מאמציה נשאו פרי סיפור חייה המוקדמים של אלזה פורסם בספר "לחופש נולדה".

כשאלזה הייתה בת שלוש, היא הובילה את שלושת הגורים שלה לפגוש את ה"להקה" שבה גדלה - משפחת אדמסון. בני הזוג נתנו לגורים את השמות "ג'ספה" (זכר), "גופה" (זכר) ו"אלזה הקטנה" (נקבה). היא המשיכה לשמור על קשר חם ואוהב עם בני הזוג אדמסון והפגינה כלפיהם חיבה רבה.

חיי אלזה וגוריה מתוארים בספר **חיים בחופש**, שיצא זמן קצר לאחר מכן.

אלזה מתה בזרועותיו של ג'ון, כתוצאה מקדחת הקרצית (אנ'). היא נקברה בפארק הלאומי מרו (אנ') בקניה.

לקריאה נוספת
------------

* לחופש נולדה: סיפורה של הלביאה אלזה, הוצאת אחיאסף, 1988
* ביוגרפיה של לביאה, באתר אנימלס

קישורים חיצוניים
----------------

* מחווה לאלזה (באנגלית) - מידע ורשימות של ספרים, סרטים, תמונות ואפילו מכתבים שנכתבו על ידי ג'וי וג'ורג' אדמסון.
* קרן לחופש נולדה (אנגלית)
* אלזה הלביאה (1961) סרט תיעודי מקורי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: nb2017020065
* VIAF: 31150747056016302654
* WorldCat: lccn-nb2017020065

 |
רבי **ישראל מרדכי טברסקי** (ז' בסיוון ה'תרפ"ט, 15 ביוני 1929 – כ"ב בסיוון ה'תשס"ד, 11 ביוני 2004) היה האדמו"ר מרחמסטריווקה בישראל.

תולדותיו
--------

נולד בירושלים לרבי יוחנן (ר' יוחנטש'ה) ואסתר רבקה בת הרב נחמן יוסף וילהלם. באותו זמן היה רבי אברהם וינברג מסלונים בארץ והוא כובד במילה. אבי סבו, רבי נחום (בן רבי יוחנן הראשון מרחמסטריווקא) כובד בסנדקאות. נקרא ישראל על שם הבעל שם טוב שנפטר בו' בסיוון ועל שם בן דודו של סבו, רבי מרדכי מזלטיפולי שנפטר שבועיים קודם ללידתו.

למד בחיי עולם ולאחר מכן בישיבת שפת אמת. היה נוהג ללמוד בלילות במספר בתי מדרש, בשביל שלא יבחינו שלומד שעות רבות. נישא לשרה גרינא, בתו של הרב סנדר אורי, בעל תשובה חסיד רחמסטריווקא שהיה צאצא של רבי צבי אלימלך שפירא מדינוב ולפני חזרתו ממקימי קיבוץ בית אלפא. לאחר חתונתו המשיך ללמוד בהתמדה והיה יכול לשבת קרוב ליממה רצוף בבית המדרש.

לאחר פטירת סבו רבי דוד (שהיה אדמו"ר יחד עם אחיו רבי אברהם דב עד לפטירת האחרון בשנת תש"ה) קיבל אביו את אדמו"רות רחמסטריווקא עד לפטירתו בשנת תשמ"ב. לאחר מספר שנים רבי ישראל מרדכי עזר לאביו לפתוח את ישיבת מאור עיניים-רחמסטריווקא.

לאחר פטירת אביו סירב לקחת את האדמו"רות ברצותו להמשיך בסדר לימודו כרגיל אך קרוב משפחתו רבי אברהם יהושע העשיל טברסקי ממכנובקה זקן אדמו"רי צ'רנוביל הכריחו לקחת את האדמו"רות באומרו "בין אם ירצה ובין אם לא, יתמנה". כמו כן התבטא עליו: "אף אם היה משמונת בניו של המגיד מצ'רנוביל לא היה מתבייש מהם". הקוויטל הראשון שקיבל היה מחמיו. במקביל קיבל את האדמו"רות אחיו רבי חי יצחק חתנו של רבי יעקב יוסף טברסקי מסקווירא שהיה עד אז ראש ישיבת סקווירא בשיכון סקווירא. כשאחיו היה מגיע לישראל היו מנהלים את הטיש יחד, שניהם ערכו קידוש ואמרו תורה ואת הזמירות שנהגו האדמו"רים להגיד בעצמם אמר רבי חי יצחק. בישיבת מאור עיניים מינה את אחיו לנשיא הישיבה יחד איתו (בלוגו של הישיבה כתוב 'בנשיאות האדמו"רים שליט"א').

אף בהיותו אדמו"ר רוב יומו עסק בלימוד וכך קרא לחסידיו להקדיש את זמנם ללימוד. היה מסיים את הטיש בליל שבת מוקדם ומיד פונה ללימודו, והיה מורה שמי שרוצה ללמוד שלא יגיע לטיש.

בשנת תשנ"א חלה ונחלש ובהמשך הוכרח לשבת על כסא גלגלים עד סוף ימיו. בסוף ימיו החלה החסידות לפרוח ומנתה מאות חסידים, כמו גם בחורים רבים מהישיבה שנהפכו לחסידיו. נפטר ביום שישי כ"ב בסיוון תשס"ד ונקבר באוהל אדמו"רי רחמסטריווקא בהר הזיתים.

משפחתו
------

  
ילדיו:

* רבי דוד. האדמו"ר הנוכחי בישראל. חתנו של הרב משה ניישלאס רב שיכון סקווירא.
* הרב נחמן יוסף, חסיד חב"ד. מכהן כר"מ באהלי תורה בקראון הייטס. חתנו של הרב משה אשכנזי.
* חתנו הרב יהושע מנחם שטרן בנו של רבי יצחק יהודה גאב"ד ביליץ. רב החסידות בבני ברק.
* חתנו הרב שלמה טייטלבוים, מכונה האדמו"ר מאלעסק.
* חתנו הרב בן ציון רבינוביץ', משפיע בישיבת מאור עיניים ובישיבת שערי תורה

קישורים חיצוניים
----------------

* שלמה קוק, האדמו"ר מרחמיסטריווקא, באתר nrg‏, 13 ביוני 2004
* ישראל מרדכי בן יוחנן טברסקי (1929-2004), מרחמיסטריבקה, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309131805171
* ISNI: 0000 0004 0273 1798
* LCCN: no2018070527
* VIAF: 298108554
* WorldCat: lccn-no2018070527

 |
"**הסעודה בבית לוי**" (1573) הוא ציור מאת הצייר פאולו ורונזה.

תיאור
-----

הציור "הסעודה בבית לוי" הוא ציור גדול ממדים, בגובה של 560 ס"מ, וברוחב של 1,039 ס"מ, המתאר את הסעודה האחרונה. ורונזה מיקם את ההתרחשות במעין מרפסת של ארמון מפואר, אליה מוליכים שני גרמי מדרגות שיש. במרכז הציור שולחן אוכל ועליו מפה לבנה בדגם משבצות. סביב השולחן מתוארים ישו, ושנים-עשר השליחים. ישו מאופיין בבגד אדום ובגלימה כחולה, וסביב ראשו אזור בהיר, כמעיין הילה. בצידי ההתרחשות, מתוארות דמויות רבות ובהן חיילים גרמנים, אנשי להטוטנים, ליצנים ועוד, המשקפים משתה בן התקופה. בנוסף, מתאר האמן גם בעלי חיים כגון כלב, הניצב למרגלות שולחן הסעודה האחרונה, וחתול המציץ מתחת למפה. 

המרפסת בה מתרחש התיאור מעוצבת כאכסדרה של שלוש קשתות, הנשענות על עמודים בעלי כותרות בסגנון קורינתי. הקשתות מופרדות זו מזו בעזרת עמודים הנושאים ארכיטרב ובו תבליט צמחי וקרניז. מן המרפסת נשקף נוף עירוני.

היסטוריה
--------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
הציור הוזמן על ידי הדומיניקנים עבור המנזר שלהם שבכנסיית סאן זניפולו (אנ'), על מנת להחליף את ציור "הסעודה האחרונה" מאת טיציאן, שניזוק בשריפה שהתרחשה ב-1571. ורונזה השלים את הציור ב-1573. על חלקם התחתון של שני עמודים, הקבועים במרכז גרמי המדרגות, מופיע תאריך השלמת הציור בלטינית: A. D. MDLXXIII - DIE. XX, APR. (ה-20 באפריל 1573).

על רקע הקונטרה-רפורמציה, העירוב שבין קודש לחול בציור הוביל את הכנסייה הקתולית לערוך חקירה של האינקוויזיציה. בתום החקירה הצטווה ורונזה לתקן את ציורו בתוך שלושה חודשים. עם זאת, ורונזה לא תיקן את הציור, ובמקום זאת שינה את שמו ל"סעודה בבית לוי", נושא המבוסס על הברית החדשה: "בְּבֵיתוֹ עָרַךְ לֵוִי מְסִבָּה גְּדוֹלָה, וְקָהָל רַב שֶׁל מוֹכְסִים וַאֲנָשִׁים אֲחֵרִים הָיוּ מְסֻבִּים עִמָּהֶם." (הבשורה על-פי לוקאס, פרק 5, פסוק 29)

בשנת 1797 הועבר הציור לפריז על ידי נפוליאון. בשנת 1815, הוחזר הציור לאיטליה, מאז הוא נמצא באוסף האקדמיה.

גלריה
-----

* 
* גרם המדרגות הימניגרם המדרגות הימני
* 
* אחת מכתובות התיארוך של הציוראחת מכתובות התיארוך של הציור
* ישו ושולחן הסעודה האחרונהישו ושולחן הסעודה האחרונה
* גרם המדרגות השמאליגרם המדרגות השמאלי
* גרם המדרגות השמאליגרם המדרגות השמאלי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הסעודה בבית לוי** בוויקישיתוף
* הסעודה בבית לוי באתר גלריית האקדמיה (באנגלית)
* יונתן הירשפלד, זו אינה "הסעודה האחרונה"!, ערב-רב, 22 באפריל 2015
* אתר למנויים בלבד יגאל ליברנט, ליל הסדר שלא היה, באתר הארץ, 10 באפריל 2017

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4636218-6

 |
הרב **שלום סעדיה גמליאל** (כונה בתימן: מארי סאלם סעיד אלג'מל; ז' בניסן ה'תרס"ז, 22 במרץ 1907 - ו' בתמוז ה'תשס"א 27 ביוני 2001) היה רב וסופר מיהודי תימן.

נולד בצנעא בירת תימן. למד אצל סבו, הרב אברהם בדיחי, ואצל אחרים. למד לימודי קודש לצד לימודי חול בבית הספר המתוקן ("אלמכתב") בניהול הרב יחיא קאפח ובנו הרב דוד קאפח בעת שלטון האימפריה העות'מאנית בתימן, עד סגירתו עם חזרת האמאם לשלטון. בשנת 1928 הוסמך לרבנות ונבחר לרב בית הכנסת בשכונה הגדולה של צנעא. בשנת 1932 התמנה ליועץ לענייני יהודים של מלך תימן, המלך יחיא. כמו כן שימש כפרנס ("עאקל") הפלג הדרדעי בצנעא, שבין תפקידיו היה תפקיד גביית הג'זיה.

בשנת 1944 עלה לארץ ישראל והחל ללמד בישיבת הרש"ש בירושלים. כעבור שלוש שנים נבחר לראש הישיבה.

ב-1950 מונה למנהל אזור ירושלים, חבל לכיש וחבל עדולם של שירותי הדת במשרד הדתות ושימש בתפקיד עד פרישתו לגמלאות בשנת 1978. בשנת 1950 מונה לרב של מחנה העולים "גאולה" על יד עדן וסייע בעליית יהודי תימן לישראל במסגרת מבצע מרבד הקסמים[דרושה הבהרה].

בשנת 1978 יצא הרב גמליאל לגמלאות וייסד את "מכון שלום לשבטי ישורון" בירושלים. פרסם ספרים מחקריים ותורניים. מרבית ספריו המחקריים מבוססים על מסמכים שהביא עמו מתימן. 

נפטר בגיל 94 ונטמן בהר המנוחות בירושלים, והותיר אחריו ארבע בנות ובן.

מספריו
------

* אורחות תימן - שערים באורחות תימן, לשון, היסטוריה וחברה
* היהודים והמלך בתימן
* חכמי היהודים בתימן
* פעמי העלייה מתימן
* פקודי תימן - מס החסות בתימן
* מגילת הישועה

קישורים חיצוניים
----------------

* שלום בן סעדיה גמליאל (1907-2001), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרב שלום גמליאל מזקני תימן נפטר היום בירושלים בגיל 95, באתר ערוץ 7, 27 ביוני 2001

| תקופת חייו של הרב שלום סעדיה גמליאל על ציר הזמן |
| --- |
| 
ציר הזמןציר הזמן

 |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007261565505171
* BnF: cb14431407s (data)
* ISNI: 0000 0000 6698 5763
* LCCN: n85105645
* NTA: 193259583
* VIAF: 53119436
* WorldCat: lccn-n85105645

 |
משפחה מצטלמת בעזרת מוט סלפי ארוך
**מוט סלפי** (לעיתים נקרא גם "מַקֵּלפי") הוא מוט האוחז בטלפון סלולרי או במצלמה אחרת ומאפשר לצלם האוחז בו ליצור תמונת סלפי.

היסטוריה
--------

שלט במוזיאון האוסר על שימוש במקל סלפי
עם הפצת הטלפונים החכמים, הציבור מרבה לצלם את עצמו והופך מודע יותר לעזרי צילום. עד תחילת העשור הראשון של המאה ה-21, אדם שלא הכיר עזרי צילום, נאלץ לצלם את עצמו בעזרת בקשה מאדם נוסף, בעזרת מראה או בהחזקת המצלמה בקצה יד מתוחה - דבר לא נוח במיוחד, כשמדובר במצלמה כבדה. אנשים פשוטים לא היו מודעים לשני עזרים ותיקים לצילום עצמי - מנגנון השהייה ללחצן המצלמה ומוט סלפי.

שימוש במצלמה כבדה עם מוט סלפי, דרש גם חצובה למצלמה. דבר זה ניתן לראות בסרט "חור בלבנה", שבו אחת הדמויות מצולמת, כאשר היא מצלמת את עצמה, במצלמת קולנוע. בהמשך, התפתחה הטכנולוגיה והומצאו מצלמות דיגיטליות וטלפונים חכמים אשר איפשרו צילום עצמי עם מצלמה קדמית. דבר זה תפס תאוצה ורבים כיום מצטלמים כך, תופעה שנקראת סלפי.

בין שנת 2010 לשנת 2014,[דרושה הבהרה] הומצא מוט סלפי לטלפון חכם אשר מאפשר לצלם תמונת סלפי ממרחק רב יותר מאשר אורך היד ללא עזרה מאדם אחר. הממציא הוא לינוס טורבאלדס,[דרוש מקור] שאחראי גם על עדכון, שיפוץ והפצת ליבת המערכת בקוד פתוח, לינוקס. החל בפעילותו כבר ב-1991.[דרושה הבהרה]

סוגים
-----

קיימים שלושה סוגי מוטות סלפי:

1. באמצעות הבלוטות' - מדליקים בסמארטפון את כפתור Bluetooth, מחברים את המכשיר לקליפס של המוט. על מנת לצלם יש ללחוץ על הכפתור (הנמצא על המוט).
2. בדומה לסוג הראשון, אך במקום כפתור הנמצא על המוט ישנו שלט שבעזרתו אפשר לצלם. היתרון במוט זה הוא שליטה על הצילום מרחוק.
3. מוט המאפשר שליטה אבסולוטית על כל הגדרות המצלמה (בתקריבים).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוט סלפי** בוויקישיתוף
* The rise of the SELFIE STICK: Amateur photographers are taking photos of themselves using 'arm extenders', באתר דיילי מייל, 17 במרץ 2014 (באנגלית)
* אילן גטניו, המכשיר שישפר את צילומי הסלפי, באתר ישראל היום, 30 באוקטובר 2014
* אתר למנויים בלבד ויליאם גריימס, הניו יורק טיימס, נאסר השימוש במוט סלפי במוזיאונים בארצות הברית, באתר הארץ, 22 בפברואר 2015
**נקוובזאורוס** (שם מדעי: ***Nqwebasaurus***) הוא סוג של דינוזאור תרופוד שחי בקרטיקון התחתון. משמעות שמו היא מהשפה Xhosa, של שבט הקוסה הדרום אפריקאי ופירושו "לטאת נקוובה". השם "נקוובה" (Nqweba) הוא השם הישן של תצורות קירקווד (Kirkwood Formation) בדרום אפריקה, בהם נמצא הדינוזאור.

דינוזאור זה נמצא ב-1996 ונמצא ממנו מאובן של שלד יחיד אשר מצוי כיום במוזיאון אלבני שבדרום אפריקה. ככל הנראה המאובן שנמצא השתייך לפרט צעיר, אך אין מאובנים נוספים של מין זה להשוואה כדי שיהיה אפשר לבדוק.

דינוזאור זה השתייך לקבוצה דמויי-אורניתומימיים שהיו דומים במראם ליען והותאמו לריצה מהירה ברחבי מרחבים פתוחים. הוא הגיע לאורך 90 ס"מ ולגובה 30 ס"מ, די קטן ביחס לקרוביו. עם זאת ייתכן שפרט בוגר היה גדול יותר. גם חוליות הזנב לא נמצאו כך שאולי הדינוזאור הבוגר היה גדול יותר. הוא היה בעל לסתות דקות ובתוכם שיניים קטנות שהיו חסרים אצל מינים מפותחים יותר כמו האורניתומימוס. היו לו 3 טפרים בידיו שנבדלו בגודלם ורגליים ארוכות שיועדו לריצה.

באופן ייחודי לדינוזאורים תרופודים נמצאו בבטנו אבני גסטרולית שאולי סייעו לו לעכל מזון קשה. דבר זה אולי מרמז שהיה אוכל-כול ולא טורף. כמו כן ייתכן שהיה מכוסה בנוצות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נקוובזאורוס** בוויקישיתוף
* נקוובזאורוס, באתר GBIF (באנגלית)
**הושץ'** (באוקראינית: **Гоща**, **הושצ'ה**; בפולנית: **Hoszcza**, הושצ'ה; ביידיש: **האשטש**) היא עיירה במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

התיעוד הראשון להושץ' הוא מהמאה ה-12, ובמאה ה-16 קיבלה זכויות עיר. העיירה יושבת על גדת נהר הורין, ושוכנת בסמוך לכביש רובנו-ז'יטומיר-קייב.

אנדרטה לזכר יהודי הקהילה שנרצחו בשואה. בבית העלמין קריית שאול

יהודי הושץ'
-----------

תחילה היו יהודי הושץ' כפופים לקהילת אוסטראה. בזמן פרעות ת"ח ות"ט נפגעה הקהילה בעיירה, אך בהמשך השתקמה. בשנות ה-60 של המאה ה-19 נמנו בעיירה כ-300 יהודים וכ-400 אוקראינים.

במהלך מלחמת העולם הראשונה פונו יהודים רבים מהעיירה, ובמלחמת האזרחים הרוסית סבלו היהודים מהפרעות שהתחוללו אז. עם כניסת החיילים הפולנים לעיירה, התעללו אף הם ביהודיה.

בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, ופעלו בה בית ספר עברי ותנועות נוער ציוניות. בשנים אלה נמנו בעיירה 811 יהודים, מתוך 2,230 תושבים.

### בשואה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לעיירה פליטים יהודים מאזור רובנו. ב-29 ביוני 1941, לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, הופצצה העיירה בידי מטוסים גרמניים, ו-165 יהודים בה נהרגו. ב-4 ביולי נכנסו לעיירה הגרמנים, והחלו לחטוף יהודים בה לעבודות כפייה, תוך ביצוע מעשי רצח. עד מהרה צוו יהודי העיירה לענוד סרט זרוע עם מגן דוד, ומונה בעיירה יודנרט. בהמשך, הועברו יהודי העיירה לגטו פתוח.

באקציה ראשונה שביצעו שוטרים אוקראינים בעיירה, ב-20 במאי 1942, נרצחו בה כ-400 יהודים. באקציה שנייה שנערכה ב-25 בספטמבר 1942 נרצחו כ-350 יהודים. באקציה שלישית שנערכה ב-14 בנובמבר 1942 נרצחו 123 יהודים. כעשרים בעלי מקצוע יהודים שהושארו בעיירה נרצחו ב-17 ביולי 1943.

ב-18 בינואר 1944 שוחררה העיירה בידי הצבא האדום. מיהודי העיירה שרדו כעשרים איש אשר הסתתרו ביערות. בשל גילויי עוינות מצד האוקראינים המקומיים, לא שבו אלו להתגורר בעיירה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הושץ'** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הושץ'
* ספר יזכור לקהילת הושץ', בספריית העיר ניו יורק
* הושץ' באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* הושץ' (Hoszcza), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* "הושץ'", באתר השטעטל הווירטואלי
* אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין (אנ'), הושצ'ה, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1363–1365), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
**גיל לבנדה** (נולד ב-19 בינואר 1973) הוא המנהל מקצועי של מחלקת הנוער של מועדון הכדורגל הפועל פתח תקווה

קריירה
------

לבנדה נולד בפתח תקווה. הוא בנו של אברהם לבנדה, שהיה מראשי קבוצת הפועל פתח תקווה. החל את דרכו כמאמן במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה כשאימן במשך מספר שנים את קבוצות הילדים והנוער של המועדון. בשנת 2008, הצטרף לבנדה למחלקת הילדים והנוער של מכבי חיפה שם אימן במשך תשע שנים קבוצות בגילאים שונים ובשנת 2011 אימן את קבוצת הנוער של המועדון. בשנת 2014, שימש לבנדה כעוזרו של המאמן הסרבי אלכסנדר סטנוייביץ' שאימן בקבוצה במשך כחצי שנה.

ב-17 במאי 2016 נבחר לשמש לראשונה כמאמן קבוצה בוגרת, לאחר שמונה למאמן הפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית. ב-20 בדצמבר, לאחר יכולת ירודה שהציגה הקבוצה, פוטר לבנדה.

בפברואר 2017 מונה לבנדה לתפקיד עוזר המאמן בבית"ר ירושלים והחל לעבוד תחת המאמן שרון מימר. ב-16 באוגוסט, פוטר מימר מאימון הקבוצה ולבנדה מונה לתפקיד המאמן הזמני של הקבוצה. במשחק הבכורה שלו כמאמן ראשי בקבוצה, במחזור הפתיחה של עונת 2017/18, ניצחה בית"ר ירושלים את מכבי תל אביב בתוצאה 3-0. בין ה-3 בספטמבר ועד ה-13 בספטמבר הועסק במועדון אלי כהן כמנהל מקצועי ולבנדה היה כפוף אליו. לאחר שפוטר כהן, המשיך לבנדה לשמש כמאמן זמני עד ל-28 בספטמבר, אז מונה בני בן זקן למאמן הקבוצה ולבנדה חזר לעמדת עוזר המאמן. הנימוק בגינו מונה מאמן חדש לבית"ר במקום לבנדה הוא שללבנדה אין תעודת פרו הנדרשת כדי לאמן בליגת העל. סך הכל שימש לבנדה כמאמן הראשי בבית"ר במשך חמישה מחזורי ליגת העל, בהם רשם 3 ניצחונות ו-2 תוצאות תיקו.

ב-9 ביוני 2018 הוחתם לבנדה כמאמן הפועל איכסל, אשר עלתה לליגה הלאומית בסיום עונת 2017/18. ב-22 בספטמבר 2018 התפטר מתפקידו לאחר חמישה מחזורים, בהם לא צברה הקבוצה אף נקודה. בינואר 2019 מונה לבנדה לעוזרו מאמן עירוני קריית שמונה, תומר קשטן. מחזור לסיום העונה התפטר לבנדה מתפקידו לאחריו פיטוריו של קשטן.

קישורים חיצוניים
----------------

* גיל לבנדה באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  גיא בן זיו, ‏חי את הרגע: לבנדה ובית"ר רוצים לחזור לפסגה, באתר ONE‏, 28 באוגוסט 2017
2. ↑  דורון בן דור, ‏יעד חדש: גילי לבנדה מונה למאמן הפועל איכסל, באתר ONE‏, 9 ביוני 2018
3. ↑  לקח אחריות: גיל לבנדה התפטר מאימון איכסל, באתר ONE‏, 22 בספטמבר 2018
4. ↑  שלום אלבז, ‏גילי לבנדה מונה לעוזר המאמן של קשטן בק"ש, באתר ONE‏, 2 בינואר 2019
5. ↑  שמעון אלבז, ק"ש: גיל לבנדה התפטר, שמעון הדרי יעמוד על הקווים, באתר ynet, 6 במאי 2019
**קומנדו ארייס** אשר הונהג על ידי אס. אס שטורמבאנפיהרר ויקטורס אראייס, הייתה יחידה שהשתייכה למשטרת המתנדבים הלטבית אשר הייתה כפופה לאס דה הנאצי. הקומנדו נכלל בין היחידות היותר ידועות לשימצה במעשי הרג ורצח במהלך השואה.

היסטוריה
--------

ב-1 ביולי 1941, לאחר כניסת האיינזנצקומנדו לריגה בירת לטביה, נוצר קשר בין ויקטורס ארייס לבריגדפיהרר פרנץ ולטר שטאלקר, שהורה לארייס להקים יחידת קומנדו. היחידה כללה סטודנטים וקציני משטרה לשעבר מחוגים בעלי אוריינטציה ימנית קיצונית. כל משרתי הקומנדו היו על תקן מתנדבים, והיו רשאים לעזוב את הכוח מתי שחפצו. ביום שלמחרת ההקמה, ב-2 ביולי, שטאלקר נתן הוראה לקומנדו לבצע פוגרום אכזרי שייראה כאירוע ספונטני.

במהלך שנות קיומו, הקומנדו השתתף באופן פעיל במגוון פעולות זוועה של המשטר הנאצי, כולל רצח יהודים, צוענים וחולי נפש, כמו כן שימש כמוציא לפועל במעשי טבח כלפי אוכלוסיות אזרחים בגבול הלטבי המזרחי על ברית המועצות. הקומנדו רצח כ-26,000 יהודים בתקופת קיומו. המעשה הנודע ביותר לשימצה שבו השתתפו מתנדבי קומנדו ארייס, היה השתתפותו בהוצאה להורג המונית של אלפי יהודים מגטו ריגה ושל כאלף יהודים מגרמניה בטבח יער רומבולה, שהתרחש ב-30 בנובמבר וב-8 בדצמבר 1941, וכן השתתפותו בטבח לייפאיה ב-24 וב-25 ביולי. חלק מאנשי הקומנדו אף שימשו כשומרים במחנה הריכוז סלספילס.

נעשה ניסיון על ידי תומכי הנאצים כיום, לתעד את שואת יהודי המדינות הבלטיות כאזורית ולאו דווקא כחלק מהוראות ישירות של השלטון הנאצי. דוגמה לכך היא שריפת בית הכנסת הגדול של ריגה ב-4 ביולי 1941, שנעשה באופן עצמאי כביכול על ידי הקומנדו. בהקשר זה, תאריך שריפת בית הכנסת נחשב לתאריך הלאומי הרשמי בלטביה כיום הזיכרון לשואת יהודי לטביה.

היחידה מנתה כ-300-500 גברים בתקופה בה השתתפה ברצח אוכלוסיית יהודי לטביה, וגדלה לסדר גודל של כ-1,500 משרתים בשיא פריחתה, בעת תקופת המבצעים ללכידת כוחות פרטיזנים ב-1942. בסופו של דבר הקומנדו התפרק בשלהי מלחמת העולם השנייה ומרבית כוח האדם שלה הועבר ללגיון הלטבי, יחידת ואפן אס אס לטבית.

לאחר המלחמה
-----------

אחרי שחי בזהות בדויה במערב גרמניה במשך מספר עשורים לאחר המלחמה, ויקטורס אראייס נעצר לבסוף' נידון למאסר על פשעיו במהלך המלחמה, ומת בכלא. 

הרברטס צוקורס, מהדמויות הבולטות בקומנדו, נמלט לברזיל, וסוכני המוסד התנקשו בחייו באורוגוואי ב-1965.

קונרדס קאלייס, קצין לשעבר בקומנדו, היגר לאוסטרליה ומשם לארצות הברית. הרקע הנאצי שלו נחשף ב-1984 והוא גורש לאוסטרליה. ניסה להשתקע בקנדה ובבריטניה אך גורש משתיהן, חזרה לאוסטרליה. ב-2000 הגישה לטביה בקשה להסגירו לתחומה כדי להעמידו לדין. קאלייס, שטען שלא היה מעורב בפשעי מלחמה, מת ב-2001 באוסטרליה לפני שהליכי ההסגרה הושלמו.

לקריאה נוספת
------------

* "אנטון קינצלה" וגד שמרון, **חיסול התליין מריגה - הסיפור המלא על המבצע הישראלי היחיד לחיסול פושע נאצי**, הוצאת כתר, 1997.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007390325005171
* GND: 1148299769
* LCCN: no2015064193
* VIAF: 315995469
* WorldCat (עם VIAF): 315995469

 |
**רחמים עמר** (1898 – נובמבר 1975) היה מוזיקאי, מלחין ומנצח ישראלי, מגדולי המלחינים של החזנות הספרדית-ירושלמית במאה ה-20.

קורות חיים
----------

נולד בירושלים למנחם, יליד סלוניקי, ולאסתר לבית משפחת פרנס, דור 18 בירושלים. תחילת דרכו המוזיקלית החלה בעודו צעיר כשהתחבר למוזיקה יוונית וטורקית, ונכנס ללמוד בקונסרבטוריון ירושלים. בהמשך שימש כנגן חצוצרה בתזמורת המשטרה הבריטית, וכשסיים את שירותו החל לנגן בכינור, ואף בנה מספר כלי פריטה מאולתרים בהם ניגן בתחילת דרכו. בהמשך ניגן גם על עוד ומנדולינה, ולמד בכוחות עצמו את תווי הנגינה.

בשנת 1919 נישא למרים לבית מיזאן, ועבד לפרנסתו כנגן בהרכבים מוזיקליים שונים שאת חלקם הקים בעצמו. בשנת 1950 החל לשדר פינה קבועה ברדיו קול ישראל מדי בוקר לפני החדשות, שם ניגן נעימות כינור, לצד נגן העוד והמלחין עזרא אהרון, ואף שימש ככנר הראשי של תזמורת קול ישראל בערבית.

סגנונו המוזיקלי הורכב ממוזיקה יהודית-ספרדית, טורקית, יוונית וערבית, והיה חלק משני תתי-הסגנונות העיקריים המרכיבים את הסגנון הספרדי-ירושלמי. עם זאת, הורגש סגנונו הייחודי ביצירותיו. בשנים שלאחר הקמת המדינה, שילב ביצירותיו אלמנטים מודרניים שהושפעו מהמוזיקה הישראלית של אותם ימים, כשמטרתו הייתה לחשוף ולהביא את סגנון המוזיקה המזרחי בכלל, וסגנונו בפרט, לקהל רחב יותר, ואף להתאימו לריקודי שמחות.

תקופת השיא שלו כמוזיקאי הייתה בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20, ולמרות הפופולריות וההצלחה לה זכה, המשיך להתפרנס מעבודתו ככנר בהרכבים שונים באירועים משפחתיים וציבוריים, עד לפטירתו.

במשך השנים הלחין כ-300 שירים, רבים מהם של המשורר אשר מזרחי, ושיתף פעולה עם מוזיקאים יהודים שונים שעלו לישראל. אוסף לחניו ויצירותיו נמצא כיום במכון רננות, וניתן למצוא בו יצירות רבות הכוללות מערכות תפילה שלמות במקאמים שונים.

את רוב לחניו קיבץ לספר ״נגינות רחמים״, שם נמנים בין היתר לחניו המפורסמים חביבי יה חביבי, נגילה הללויה, אנא בחסדך, יה הצל יונה ועוד.

אחד מהתחומים שעמר תרם לו רבות היה ייסוד מקהלות בבתי הכנסת הספרדיים, כשהקים בשנות ה-40 את מקהלת "נעים זמירות ישראל" לנערים, וקבע בה סטנדרטים חדשים בתחום. היא פעלה בין השאר בבית הכנסת "זכור לאברהם" שבשכונת מחנה יהודה. בהמשך הקים וניהל עוד מספר מקהלות שנחשבו כטובות ביותר בתחומן בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20. האחרונה והידועה שבהן הייתה "צעירי ציון". רבים מתלמידיו במקהלות אלו נמנים עם טובי החזנים והמוזיקאים, בהם דוד ריאחי, יחיאל נהרי, איציק קלה, חנוך אלבלק, מאיר לוי ועזרא ברנע.

הלך לעולמו בנובמבר 1975 (ז' בכסלו ה'תשל"ו) ונקבר בהר המנוחות בירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* רוני איש-רן, רחמים עמר, באתר הפיוט והתפילה
* עזרא ברנע, נעימה ירושלמית, באתר יד יצחק בן-צבי

הערות שוליים
------------

1. ↑  לעיתים "עמאר"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297049405171

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בכלי עבודה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו לום (פירושונים).
פירוק משטח עץ בעזרת לום
**לוֹם** (מהשפות הסלאביות, לדוגמה פולנית **Łom**; על פי האקדמיה ללשון העברית: **קַנְטָר**) הוא מוט ברזל בעל צורה ייחודית המשמש ככלי עבודה. השימושים העיקריים של הלום הם: פירוק ארגזים ומשטחי עץ, סיוע לפירוק והרכבה של חלקי מיכון כבדים ופריצה. 

קיימים סוגים שונים של לומים. הלומים הקצרים (כ-50–80 סנטימטרים) הם לרוב בעלי קצה אחד המכופף בזווית הקרובה לזווית ישרה ובקצהו מעקר - מעין מזלג דו-ראשי המיועד לעקירת מסמרים. קצהו השני של הלום מכופף קלות וקצהו להב שטוח דוגמת מברג.

"תנו לי נקודת אחיזה ואוכל להזיז את העולם"
הלומים הארוכים, העשויים להגיע עד אורך של 1.80 מטר, הם לרוב ישרים. בקצה אחד של הלום קיים להב שטוח והקצה השני הוא לעיתים בצורת המוט, בצורת חוד, או בצורת גולה פחוסה המאפשרת להשתמש בו כעין פטיש.

ביחידות צה"ל שבהן נעשה שימוש בלומים ארוכים מקובל לכנות את הכלי "לום-חש"ן" או "מוט-לום".

הפעולה של הלום מבוססת על עיקרון המנוף, מכשיר המנצל את פעולת המומנט. באמרה המיוחסת לארכימדס נאמר: "תנו לי נקודת אחיזה ואוכל להזיז את העולם". כח הפועל בקצה זרוע ארוכה מאפשר הזזת גוף שמשקלו גדול.

הלום משמש גם ככלי נשק מאולתר לקרב פנים אל פנים.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **לום** |
כרטיסי ז'אקארד
**כרטיס מנוקב** או **כרטיס ניקוב** הוא כרטיס נייר ששימש עד אמצע שנות ה-70 לשמירה של נתונים בכלל וכאמצעי קלט בפרט (ובמידה פחותה - כאמצעי פלט).

מקובל לייחס את המצאת הכרטיסים המנוקבים לתעשיית אריגי המשי בעיר ליון שבצרפת. ב-1801 הציג יצרן האריגים ז'וזף מארי ז'אקאר את נול האריגה האוטומטי התעשייתי הראשון שפעולתו הייתה מבוקרת על ידי כרטיסים מנוקבים מחוברים זה לזה. מחטי האריגה עוברות רק במקום שיש בו נקב, כל כרטיס הכיל הוראות לאריגת שורה אחת, ובשיטה זו אפשר לארוג דוגמאות מורכבות מאוד של בדי ג'קארד (שנקראים על שם הממציא) ובדים עשירים אחרים כדוגמת ברוקד. קדמו לז'קאר מפתחים אחרים בתעשיית האריגים בליון שהשתמשו בכרטיסים מנוקבים, ביניהם בזיל בושון (Basile Bouchon) וז'אק ווקאנסון (Jacques Vaucanson).

הכרטיס המנוקב כאמצעי לעיבוד נתונים הומצא בשנת 1887 על ידי האמריקאי הרמן הולרית', והוא נכנס לשימוש במפקד האוכלוסין שנערך בארצות הברית בשנת 1890. גודל הכרטיס היה זהה לגודלו של שטר של דולר באותה עת, כך שארגזים ומגרות ששימשו לאחסון של דולרים התאימו גם לאחסון כרטיסים מנוקבים שהכילו 24 טורים, 12 שורות בכל טור. 

בשנת 1928 יצרה חברת IBM כרטיס גדול יותר, בן 80 טורים ו-12 שורות. השורות סימנו את עשר הספרות ועוד שתי שורות עיליות, אשר סייעו ביצירת אותיות. צירוף ניקוב של שורות הספרות עם ניקוב השורות העיליות, יצר אותיות וסימנים מיוחדים. קופסה סטנדרטית של כרטיסי ניקוב כללה 2,000 כרטיסים. לאחסון כמויות גדולות של כרטיסים נבנו ארונות מגירות, שבהם מקום לאלפי כרטיסים.

כאמצעי פלט, בכל אחד מ-960 המקומות על הכרטיס ניתן היה למקם סיבית אחת משום שכל מקום כזה יכול היה להיות באחד משני מצבים: מנוקב או לא מנוקב.

כרטיס מנוקב
כרטיס מנוקב - תג עובד של עלית
כרטיס כספומט דגם מוקדם 1970. כרטיס מנוקב ללא פס מגנטי
רישיון נהיגה ישראלי משנת 1964, מהראשונים שהופקו במחשב, מודפס על גבי כרטיס ניקוב

  

נקבניות בעבודתן על מכונות ניקוב מדגם IBM 026
העברת הקלט מטפסים אל כרטיסים מנוקבים נעשתה באמצעות מכונת ניקוב (אנ'). בתפעול מכונות הניקוב עסקו בעיקר נשים, שכונו **נקבניות**.

עד תחילת שנות ה-70 ובעיקר לפני המצאת המחשב, שימשו מכונות מיוחדות (ציוד לעיבוד נתונים) לעיבודם של כרטיסים מנוקבים:

* **ממיינת**: שימשה למיון הכרטיסים בסדר עולה או יורד, בהתאם לטורים בכרטיס שנבחרו למטרה זו.
* **ממזגת**: מכונה שקיבלה כקלט חבילות אחדות של כרטיסים מנוקבים ממויינים לפי טורים מסוימים, ומיזגה אותם לחבילה ממויינת אחת.
* **מלווחת**: מכונה שהדפיסה את תוכנם של הכרטיסים המנוקבים.
* **טבולטור**: מכונה שאפשרה לסכם את המספרים שבחבילת כרטיסים מנוקבים, ולהדפיס את הסיכומים.

עד אמצע שנות השבעים של המאה ה-20 היווה הכרטיס המנוקב את אמצעי הקלט העיקרי למחשב. הוא הוחלף בסוף שנות השבעים על ידי התקליטון, שהביא להיעלמות הכרטיס המנוקב והמכונות שטיפלו בו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כרטיס מנוקב** בוויקישיתוף
* יצחק עמיהוד, **המחשב האלקטרוני ועבוד הנתונים**, הוצאת הוד-עמי, 1968
* מערכות כרטיסים מנוקבים, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548544505171
* GND: 4036113-5
* LCCN: sh85109085
* NARA: 10632701
* NDL: 00569033

 |
צוותי רפואת חירום מחיל האוויר של ארצות הברית בתרגיל המדמה טיפול בנפגעי רעידת אדמה
**רפואת חירום** היא ענף במדעי הבריאות העוסק בטיפול במצבי חירום רפואיים בתנאי שדה, כלומר, שלא במסגרת בית חולים. צוותי רפואת חירום במגזר האזרחי פועלים בעיקר במערכי אמבולנסים ומסוקים של גופי רפואת חירום ממלכתיים ופרטיים, ביחידות חילוץ, בגופים ביטחוניים, וכן במסגרות צבאיות דוגמת חיל הרפואה בצה"ל.

קריאה לעזרה
-----------

 ערך מורחב – **עזרה ראשונה**  

ניידת טיפול נמרץ חדשה עם ציוד רפואי, אמצע שנות ה־80
עזרה-ראשונה היא עזרה המוגשת בשטח, סמוך למועד האירוע, על מנת להציל חיים ולמנוע הידרדרות, אך הטיפול הרפואי הראשוני בנפגע אינו מסתכם בכך. 

מטרת המוקדן במוקד החירום היא לקבל את תמונת האירוע ולהחליט על דרך העזרה הרפואית המתאימה ועל דחיפות המקרה. בהתאם לתמונה המתקבלת יזניק המוקד את הניידות המתאימות וכן גורמי סיוע נוספים במידת הצורך. על-פי אופי המקרה יכול המוקדן להדריך טלפונית את המתקשר בדבר פעולות אשר יכולות לסייע לנפגע עד להגעת העזרה הרפואית.

ערכת עזרה ראשונה
----------------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
בישראל נדרש להתקין "ארגז עזרה ראשונה" בכל מקום עבודה, לפי סעיף 147 (א) וסעיף 151 לפקודת הבטיחות בעבודה (נוסח חדש), התש"ל-1970. אף כי תכולת הארגז קבועה בפקודה, מתריע פרופסור יואל דונחין, מנהל המרכז לבטיחות החולה בבית החולים הדסה עין כרם, כי בפועל נמכרים גם פריטים יקרים שאינם מועילים להצלת חיים. פרופ' דונחין ממליץ להכין בכל בית ארגז ולרשום עליו את מספרי הטלפון של מגן דוד אדום ושל שירותי כבאות והצלה. לטענת פרופ' דונחין:

> 
> מסיכות פשוטות וזולות המאפשרות להנשים כמעט כל אדם מבוגר הן הציוד ההכרחי ביותר בתיבת העזרה הראשונה. הדרך היעילה ביותר לניקוי פצע היא שטיפה במים זורמים. אין כל צורך בתמיסות חיטוי או במריחת תמיסת יוד, שאמנם צובעת את המקום אך ערכה אינו רב. עצירת דמם יעילה נעשית על ידי לחיצה באצבע בחוזקה. שימוש בחוסם עורקים מותר רק למי שהוכשר לכך, מה גם שיעילותו של אמצעי זה אינה ודאית.
> 
> 
> כלומר, להצלת חיים ולהגשת עזרה ראשונה לא נחוץ ארגז המכיל את מה שהחוק קובע, אלא ידע פשוט ומעט אימון, שכמותו אפשר לרכוש בקורסי החיאה בסיסיים. בקורס כזה לומדים כיצד הרמת הלסת מאפשרת לפתוח לרווחה את דרכי האוויר, כיצד עיסוי חזה קונה דקות יקרות מפז ומאפשר לצוות הרפואי להמשיך ולבצע החיאה מוצלחת. את הפדים, המשחות, הפלסטרים והכדורים להקלת כאב ראש אפשר לשמור בכל מקום, בידיעה שהם אינם בגדר עזרה ראשונה כלל ועיקר.
> 
> 
> 
> — פרופסור יואל דונחין, מתוך **ערכת העזרה הראשונה הפכה לערכת קפה**
>

ראו גם
------

* מגן דוד אדום
* הצלה ישראל
* איחוד הצלה
* אירוע רב נפגעים
* החייאה
* פרמדיק
* ATLS
* רפואה טקטית

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **עזרה ראשונה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **רפואת חירום** |

* איתי גל, סיווג שמציל חיים: מהו פצוע קל, בינוני ואנוש?, באתר ynet, 31 ביולי 2014

הערות שוליים
------------

1. 1 2  יואל דונחין, **ערכת העזרה הראשונה הפכה לערכת קפה**, באתר הארץ, 13 באפריל 2008

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4049626-0
* NARA: 10637513
* NKC: ph127566

 |
**תחרות משוכללת** היא מונח בכלכלה המתאר מצב תאורטי של שוק שבו מתקיימים התנאים הבאים:

1. ריבוי מוכרים וקונים שכל אחד מהם קטן מכדי להשפיע לבדו על התנהגות השוק.
2. לכל המוכרים והקונים מידע מלא על כל המתרחש בשוק.
3. כל קונה חופשי להתקשר עם כל מוכר ולהפך.
4. כל היחידות הנמכרות בשוק הן הומוגניות מנקודת מבטם של הקונים.
5. התנהגות רציונלית של המוכרים והקונים.
6. אין התאגדויות של מוכרים או התאגדויות של קונים. כל אחד פועל לבדו.
7. אין השפעות חיצוניות – כל פעילות משפיעה רק על המעורבים בה.

בהתקיים הנחות אלו, על פי הכלכלה הנאו-קלאסית, השוק יתנהל לפי חוקי הביקוש וההיצע, וישאף להגיע לשיווי משקל וליעילות פארטו באמצעות מנגנון "היד הנעלמה". הנחת יסוד, המשמשת הצדקה לתומכי כלכלת השוק, היא שבכלכלת השוק קרובה המערכת הכלכלית למצב של תחרות משוכללת.

מדובר כמובן במודל תאורטי שאינו מתקיים במדויק. המציאות הכלכלית האמיתית, מופרעת בידי הימצאם של מונופולים, קרטלים, התערבות ממשלתית, חסמי כניסה לשוק, מכסים, יצרנים וצרכנים שאינם רציונלים מושלמים, היעדר מידע מלא וסטיות אחרות מהנחות המודל התאורטי. נהוג להניח את קיומה של תחרות משוכללת לשם השגת מודל המהווה קירוב למציאות, וכדי להתבונן בשוק ב"תנאי מעבדה" לצורך התמקדות בבחינת היבטים מסוימים של התנהגותו.

תחרות משוכללת מושפעת בעיקר משני כוחות עיקריים – היצע וביקוש:

* **הביקוש** הוא הצורך של קהל הצרכנים בסחורה מסוג מסוים, והיכולת הכלכלית העומדת לרשותו על מנת לקנות סחורות אלו.
* **היצע** הוא היכולת של היצרנים לספק סחורה מסוג מסוים, והגמול הכספי שהם זקוקים לו על מנת שהדבר ישתלם להם.

בשוק שמקיים תחרות משוכללת, ההיצע והביקוש הם הכוחות העיקריים הקובעים את מחירי הסחורות, ומשפיעים באופן ישיר על עיצוב החברה בפן המבני שלה. כוחות אלו מבוססים על שאיפתו של כל פרט לשפר את **צריכתו**, על ידי צריכת מוצרים ועל ידי הגדלת רווחיו.

ביקורת
------

השימוש במודל המניח תחרות משוכללת ככלי למחקר וגיבוש מדיניות כלכלית ספג ביקורת רבה.
חוקרים בתחום הסוציולוגיה הכלכלית טוענים שהנחות הבסיס של המודל אינן מתקיימות בעולם, בעיקר ההנחה בדבר הסימטריה ביחסי הכוחות בין היצרנים לצרכנים. 
התופעה המכונה קיטוב ההון (polarization of capital) מתארת את המצב שבו מעטים (היצרנים) מחזיקים במרבית ההון, מה שמאפשר להם לנצל את כוחם ולקבוע מחירים גבוהים יותר ממחיר שיווי המשקל.

ביקורת נוספת, מתחום הכלכלה, מתייחסת ליכולת של מודל כלכלי המבוסס על תנאי תחרות משוכללת לייצר תחזית קרובה למציאות. חוקרים אלה טוענים שהכלכלה היא מערכת מורכבת ולכן, כל השמטה של מרכיב מסוים עלולה לגרום לשינוי דרמטי בתחזית הכלכלית. דוגמה לכך היא מחקרו של פרופסור סטיב קין שבו הוא מראה כי השמטה של השפעת החוב מהמודלים, מנעה ממרבית הכלכלנים לחזות את המשבר הכלכלי של 2008.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תחרות משוכללת** בוויקישיתוף
* עמי גינזבורג, שוק משוכלל, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2007

* Hayes, Adam. "Understanding Perfect Competition". *Investopedia* (באנגלית).

הערות שוליים
------------

1. ↑  Yonay, Y. & Breslau, D. "Marketing models: The culture of mathematical economics.", In Sociological forum (Vol. 21, No. 3, pp. 345–386), Kluwer Academic Publishers-Plenum Publishers
2. ↑  מיקי פלד, התסכול עלול להביא לשובו של הפאשיזם, באתר כלכליסט, ‏30-11-2011
**אזיו לואיק** (באיטלקית: **Ezio Loik**;‏ 26 בספטמבר 1919 – 4 במאי 1949), היה כדורגלן איטלקי, ששיחק בעמדת הקשר. היה אחד הקורבנות באסון האווירי בסופרגה.

קריירה
------

לואיק נולד בפיומה שבממלכת קרנארו האיטלקית בשנת 1919. היו לו שני אחים: אגאו, שמת בסוף מלחמת העולם השנייה בזמן ששירת במשמר הרפובליקני הלאומי, וארווינו, שהיה גם כן כדורגלן ושיחק עמו בפיומנה. את תחילת הקריירה ככדורגלן עשה במועדון המקומי פיומנה, שהיה אז בסרייה ג' (הליגה השלישית בחשיבותה באיטליה). בעונת 1936/1937 שיחק הקשר הצעיר 41 משחקי ליגה בהם כבש 12 שערים בקבוצה הבוגרת. לואיק עזב אחרי אותה עונה למילאן, שבה שיחק בסרייה א'. הוא שיחק בסך הכל במדיה 53 משחקים וכבש 10 שערים.

לאחר שלוש שנים במילאנו עבר בקיץ 1940 לונציה, שם עזר לעצב את התקופה המוצלחת ביותר בתולדות המועדון. הקבוצה בראשות ולנטינו מאצולה הצעיר זכתה בגביע האיטלקי בעונת 1940/1941, ובמשחק הגמר החוזר נגד רומא היה זה לואיק שכבש את שער הניצחון ב-0–1 שהעניק לה את התואר. גם עונתו השנייה בוונציה הייתה מוצלחת כשהיא סיימה במקום השלישי בסרייה א', מיקום שיא בהיסטוריה שלה.

לואיק ומאצולה ערכו הופעת בכורה משותפת במדי נבחרת איטליה בשנת 1942 בניצחון 0–4 על קרואטיה. על אף ששניהם הגיעו מאותו רקע עוני, הם היו שונים מאוד: לואיק התאפיין כאדם שקט עם מגננות בעוד שמאצולה כיותר אימפולסיבי וידידותי. בשלב הראשון לא חיבב את מאצולה, ולקח את העתודה שלו כיהירות, אך שניהם מצאו עד מהרה דרך להבין זה את זה. השותפות של שני הקשרים ההתקפיים התבססה על הנדיבות העיקשת של לואיק והכישרון הנדיר של מאצולה. עד מהרה הפכו לצמד השחקנים בין הטובים באיטליה, שהמשיך משם להצליח בטורינו.

בתום עונת 1941/1942 חתם על חוזה במועדון טורינו. בשנים הבאות לואיק היווה שם תפקיד מפתח בהצלחת ה"גראנדה טורינו", תקופת הזהב של המועדון שזכה ב-5 אליפויות איטליה. בין השנים 1942–1949 ערך 176 הופעות ליגה בהן כבש 70 שערים. לואיק כבש את שעריו האחרונים בקריירה ב-3 באפריל 1949, צמד בניצחון 0–4 על נובארה. ב-1 במאי טורינו טסה לליסבון כדי להשתתף במשחק ידידות נגד בנפיקה ליסבון שיתרחש יומיים אחר כך. משחק זה היה גם לאחרון בחייו.

לואיק וחבריו לקבוצה חזרו ב-4 במאי 1949 ממשחק הידידות בליסבון. בדרך חזרה לטורינו המטוס שנשא את כל אנשי הצוות התרסק בסופרגה, וכל אנשי הצוות, כולל לואיק, נהרגו במקום. במותו היה בן 29 בלבד.

תארים
-----

ונציה
* הגביע האיטלקי: 1940/1941

טורינו
* אליפות איטליה (5): 1942/1943, 1945/1946, 1946/1947, 1947/1948, 1948/1949
* הגביע האיטלקי: 1942/1943

אישיים
* הרכב כל הזמנים של רייקה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אזיו לואיק** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams

הערות שוליים
------------

1. ↑  אין טרגדיה ספורטיבית גדולה מזו, באתר וואלה!‏, 7 בספטמבר 2011