recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**שמיל מרקוביץ'** (ברומנית: **Șmil Marcovici**;‏ 23 באפריל 1894 – 10 בנובמבר 1940), היה פעיל קומוניסטי יהודי-רומני, חבר מזכירות המפלגה הקומוניסטית הרומנית, ידוע גם בשם המחתרתי "מורארו" (Moraru).

ביוגרפיה
--------

מרקוביץ' נולד במשפחה יהודית ביאשי, רומניה ולמד שלוש כיתות בית ספר יסודי ולאחר מכן היה לנגר. הוא גויס לצבא רומניה, לרגימנט 13 של חיל הרגלים במלחמת העולם הראשונה. ב-1917 ערק מהצבא והגיע לאודסה, ברית המועצות, שם פעל יחד עם כריסטיאן רקובסקי ומיכאיל גאורגיו בוז'ור בארגון הגדוד המהפכני הרומני. על עריקתו נידון בהיעדרו ל-3 חודשי מאסר. הוא עבר כמה פעמים את הגבול הרומני, כשהוא מעביר חומרי תעמולה מודפסים וסכומי כסף שנועדו לגורמים קומוניסטים במפלגה הסוציאליסטית הרומנית. באחד המעברים נתפס על ידי רב-סמל מיחידתו, אך השתחרר תמורת שוחד. בעזרת הכסף שהעביר צויד בבוקרשט בית דפוס מחתרתי ועל כך נשפט בהיעדרו ב-1919. מרקוביץ' נעצר במאי 1920 ונשפט באשמת ריגול ונידון ל-12 שנות מאסר עם עבודת פרך, אך הצליח להימלט מבית הכלא בז'ילבה על ידי שיחוד השומרים ועבר את הגבול לברית המועצות. בברית המועצות נשלח לבית ספר של הקומינטרן ובסיום הועלה לדרגת מדריך. לאחר החנינה, שהוכרזה ברומניה ב-1929, נשלח אליה בחזרה, כדי לעזור בארגון המפלגה הקומוניסטית המחתרתית שם.

מעצר, משפט וכליאה
-----------------

 ערך מורחב – **משפט קראיובה (1936)**  

בליל ה-12 ביולי 1935 נעצרו על ידי שלטונות רומניה פעילים קומוניסטים. בעקבות ידיעה שקיבלה סיגורנצה, עקבו סוכניה אחר בית בבוקרשט, שנחשד כמקום מפגש והתייעצות של פעילים קומוניסטים. ב-12 ביולי 1935, בסביבות השעה 23.00, עצרו סוכני סיגורנצה שלושה אנשים שיצאו מתוך הבית: אנה פאוקר, דימיטר גנב ושמיל מרקוביץ', שלושתם חברי מזכירות המפלגה הקומוניסטית הרומנית המחתרתית. במהלך המעצר ירו הסוכנים ופצעו את פאוקר ואת גנב. השלושה וקומוניסטים נוספים, שנעצרו בנסיבות אחרות הועמדו למשפט בבוקרשט, אך בגלל ההפגנות הועבר המשפט לקראיובה. מרקוביץ', פאוקר וגנב נמצאו חייבים בדין והוטל על כל אחד מהם עונש של עשר שנות מאסר, קנס בגובה מאה אלף לאי והגבלת זכויות אזרחיות לעשר שנים.

שערורייה והדחה מהמפלגה
----------------------

בעת שהייתו בבית הכלא בשנות השלושים של המאה העשרים קיים מרקוביץ' יחסים הומוסקסואליים עם אסירים אחרים, בעיקר צעירים. בבית הכלא הקימו הקומוניסטים ועדת חקירה שבה היו חברים גאורגה גאורגיו-דז', קיבו סטויקה ודימיטר גנב. הוועדה חקרה והיה מי שהודה במעשים, לכן החליטו להדיח את מרקוביץ' מהמפלגה הקומוניסטית. בין החשודים היה גם ניקולאה צ'אושסקו, שהכחיש את המעשה. מרקוביץ' נהרג ברעידת האדמה ב-1940, כשקירות בית הכלא "דופטנה" (Doftana) במחוז פרחובה התמוטטו עליו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Comuniștii înainte de comunism, Editura universității din București, 2014, עמוד 256
2. ↑  Ceauşescu a fost acuzat de relaţii homosexuale. Dej a condus ancheta (ברומנית)
**שריר הכסל והמותניים** (TA:‏ Musculus iliopsoas) הוא מונח המאחד שני שרירים באזור הבטן והאגן המניעים את הירך. השריר הוא מניע חזק ועיקרי של מפרק הירך לכיוון כיפוף. וכן משמש לשמירה על יציבות מפרק הירך.

תיאור
-----

שריר הכסל והמותניים מורכב משני שרירים, **שריר הכסל** (Musculus iliacus) ו**שריר המותניים הגדול** (Musculus psoas major).

תחילתו של שריר הכסל ברכס הכסל ובגומץ הכסל של עצם הכסל, בכנף של עצם העצה וברצועות העצה והכסל הקדמיות. חלקו המרוחק של השריר נאחז בגיד של שריר המותניים הגדול ובחלק העליון של גוף עצם הירך, מעט מתחת לתל הירך הקטן.

תחילתו של שריר המותניים הגדול בחלק הצידי של חוליות המותן, החל בחוליה החזית השתים עשרה ועד לחוליה המותנית החמישית וכן בחלקם הצידי של הדיסקים שבין החוליות. חלקו המרוחק של השריר נאחז בתל הירך הקטן של עצם הירך.

עצבוב
-----

שריר הכסל מעוצבב על ידי שורשי העצב המותניים השני והשלישי (L2, L3) דרך עצב הירך.

שריר המותניים הגדול מעוצבב על ידי שורשי העצב המותניים הראשון, השני והשלישי (L1, L2, L3), ישירות מהענפים הקדמיים של שורשי העצב.

לקריאה נוספת
------------

* Moore KL, **Clinically Oriented Anatomy**, 3rd Ed. Baltimore, Williams & Wilkins, pp. 385-387, 1992.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שריר הכסל והמותניים** בוויקישיתוף
ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שריר הכסל** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TA98: A04.7.02.002

 |
**לאסלו (בנימין) שטרן** (בהונגרית: **Stern László**); (בודפשט, 12 במרץ 1915 – בודפשט, 12 בספטמבר 1978) היה חזן ראשי בבודפשט, הונגריה, פעל על פי רוב בבית הכנסת ברחוב נַאג' פוּבַארוֹש 4 (Nagy Fuvaros utca 4), שהשתייך לקהילות הסטטוס קוו אנטה. אחד החזנים הגדולים, בנו של החזן ישראל שטרן ואחיו הגדול של החזן יליד הונגריה, משה שטרן. בבית כנסת זה פעל כרב לאסלו שלגו משנת 1945.

ביוגרפיה
--------

לאסלו (בנימין) שטרן נולד בבודפשט בשנת 1915. אביו, ישראל שטרן, היה החזן הראשי של הקהילה היהודית האורתודוקסית בבודפשט כמעט חמישים שנה. בנימין ספג במשפחה של אחד עשר הילדים את ידע החזנות של אביו מילדותו. הוא היה בקושי בן שמונה כשקולו כבר נשמע בבתי הכנסת בבודפשט. עם חלוף השנים הפך קולו לקול ייחודי, לטנור בעל הגוון הרך וגם הקשה לפי אופי התפילה, ולצדו שירתו מקהלות ילדים. הוא עבר את השואה, אך בקושי. חלק מבני משפחתו נרצחו, חלק שרדו. בשנת 1950 הוא התמנה לחזן של בית הכנסת ברחוב נאג' פובארוש ברובע 8 בבודפשט. הוא אף גר באותו בנין מגורים בדירה צנועה בקומה השנייה מעל בית הכנסת במשך שנים רבות. הוא היה הנציג הגדול האחרון של החזנות בהונגריה בסגנון המסורתי הישן, ואחרון שם בשושלת החזנים המפורסמת.

נכדו, פטר שטרן, היה מראשי מועדון הכדורגל מ.ט.ק. (הקבוצה שזוהתה עם יהודי הונגריה במשך עשרות שנים).

הנצחה
-----

רבים מחזני העיר, של כמה עשרות בתי כנסת שפעלו, עזבו את הונגריה במהלך המרד ההונגרי של 1956 או מיד בסמוך אחריו. לאסלו שטרן נשאר כדי לשרת את חברי הקהילה היהודית שנשארו. קולו הרטיט לבבות רבים ובית הכנסת ברחוב נאדי פובארוש 4 היה גדוש בשבתות ובמיוחד בחגים. שטרן נקבר בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.

לקריאה נוספת
------------

* "שבת"-כתב עת יהודי פוליטי-תרבותי:החזן ובעל התפילה (בהונגרית)
* גיורא שרון, חזן ראשי: החזנים (הכמעט) נשכחים בהונגריה (בהונגרית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלפרד שנר: 90 שנה להולדתו של החזן לאסלו שטרן
2. ↑  רשימת בתי הכנסת בהונגריה
בריסטה בעבודתה ליד מכונת האספרסו
בריסטה בעבודתו ליד קרון אספרסו נייד (סקונה, 2013)
**בריסטה** (מאיטלקית: **Barista**) הוא מוזג המתמחה בהכנת משקאות קפה במכונת אספרסו בעיקר. המונח "בריסטה" שאול מן השפה האיטלקית, שבה הוא מציין מוזג באופן כללי - ללא התייחסות לקפה. בחוגים מסוימים נשמר התואר בריסטה אך ורק למי שרכש דרגת מיומנות גבוהה בהכנת קפה, הדורשת ידע נרחב בסוגי הקפה השונים, מותגי הקפה, תערובות של פולי קפה, תכונותיו הגופניות של הקפה, שיטות לקליית קפה והכרה מדוקדקת של מכונת האספרסו ושאר הציוד המשמש להכנת קפה. על פי רוב, בריסטה גם מתמחה בלאטה ארט.

בעולם קיימים בתי ספר המכשירים בריסטי לעבודה. ההכשרה לרוב קצרה מאוד. ישנן תחרויות בריסטי, לאטה ארט וקופיפליירינג המיועדות לבריסטי ומושכות קהל רב.

בישראל, איגוד הקפה הישראלי הוא הגוף המרכזי העוסק בתחרויות בריסטי. הזוכה בתחרות של איגוד הקפה הישראלי נשלח לייצג את ישראל בתחרות הבריסטה העולמית.

ראו גם
------

* בית קפה
* מקינטה
* ציור בקפה
* הפסקת קפה
* קופיפליירינג

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **בריסטה (באנגלית)** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **בריסטה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **בריסטה** |

* אתר של אליפות העולם לבריסטי

הערות שוליים
------------

1. ↑  צורת הרבים של "בריסטה" באיטלקית
**פרנצ'סקו (פרנקו) אנטוניו פאצ'ו** (באיטלקית: **Francesco (Franco) Antonio Faccio**; ‏8 במרץ 1840 – 21 ביולי 1891) היה מלחין ומנצח איטלקי.

ביוגרפיה
--------

פאצ'ו נולד בוורונה ועשה לו שם כמנצח על המוזיקה של ורדי. הוא למד מוזיקה במילאנו ואחרי סיום לימודיו החל בקריירה של מלחין, בחיבור I Profughi Fiamminghi ("הפלמים הנמלטים", מילאנו 1863) ו"אמלטו" (ג'נובה 1865), אחת מאופרות רבות המבוססות על המלט של ויליאם שקספיר. שתי האופרות לא נחלו הצלחה בקרב מבקרי המוזיקה או הקהל הרחב. עם זאת, מארש האבל שנכתב ל"אמלטו" נחשב לדוגמה חשובה לליריות של פאצ'ו. הפופולריות של המארש באה לביטוי ברור בעיבוד שנעשה לו להרכב כלי נשיפה מעץ בשלהי המאה ה-19. את החלק הזה של האופרה אפשר עדיין לשמוע בקורפו בתקופה הפסחא, שם מבצעת אותו תזמורת כלי הנשיפה של "האגודה הפילהרמונית של קורפו" בתהלוכה לכבוד הקדוש של קורפו, סנט ספירידון. מכל מקום, בשנת 2004 ערך המנצח אנתוני בארז את הפרטיטורה של "אמלטו" להצגה, ובכך איפשר הערכה מחודשת של האופרה, שהייתה זנוחה ונשכחת עד לא מכבר.

בשנת 1867 התמנה פאצ'ו למנהל בקונסרבטוריון של מילאנו וב-1872 למנהל לה סקאלה במילאנו. פאצ'ו ניצח על הביצוע הראשון של אותלו מאת ורדי (1887) וכן על הצגת הבכורה של האופרה בלונדון. קודם לכן ניצח על הביצוע הראשון באיטליה של אאידה (1872) ועל הצגת הבכורה של הגרסה המתוקנת של "סימון בוקנגרה" (1881). פאצ'ו מת במונזה בגיל 51.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנקו פאצ'ו** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007406731105171
* BNE: XX4781319
* BnF: cb13531912s (data)
* GND: 115453814
* ISNI: 0000 0000 2856 5979
* LCCN: n85257320
* MusicBrainz: 93805c97-873d-440d-a3a9-99674b5864b6
* NKC: xx0268591
* SNAC: w6rr29hf
* SUDOC: 080667635
* VcBA: 495/141741
* VIAF: 27227494
* WorldCat: lccn-n85257320

 |
**פרנקו עמנואל סרווי** (בספרדית: **Franco Emanuel Cervi**; נולד ב-26 במאי 1994) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקיצוני בסלטה ויגו ובנבחרת ארגנטינה.

קריירת מועדונים
---------------

### רוסאריו סנטראל

סרווי הוא תוצר מחלקת הנוער של רוסאריו סנטראל, שבה שיחק במשך 13 שנים. ב-9 בנובמבר 2014, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון הבית 0–1 על אסטודיאנטס לה פלאטה, כשעלה כמחליף בדקה ה-66. ב-14 בפברואר 2015, הוא כבש את שערו הראשון בליגה נגד ראסינג קלוב.

ב-25 בפברואר 2016, סרווי ערך את הופעת הבכורה שלו בגביע ליברטדורס במשחק נגד נסיונל. את שערו הראשון במפעל כבש בניצחון 1–3 על ריבר פלייט מאורוגוואי.

### בנפיקה

ב-15 בספטמבר 2015, סרווי חתם על חוזה לשש שנים בבנפיקה ליסבון עם סעיף שחרור של 60 מיליון אירו. הוא המשיך לשחק ברוסאריו סנטראל עד עד למאי 2016 וב-24 ביוני הוא הצטרף לבנפיקה. בהופעת הבכורה שלו הוא כבש את השער הראשון בניצחון 0–3 על ספורטינג בראגה במסגרת הסופר קאפ הפורטוגלי, ואף נבחר לשחקן המצטיין במשחק.

ב-29 בדצמבר, סרווי הפך לשחקן הראשון של בנפיקה שמבקיע בכל המסגרות הפורטוגליות באותה העונה - הסופר קאפ הפורטוגלי, ליגת העל הפורטוגלית, הגביע הפורטוגלי וגביע הליגה הפורטוגלית. בנוסף לכך, הוא הבקיע בליגת האלופות.

ב-5 ביולי 2021 חתם בסלטה ויגו הספרדית.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-8 בספטמבר 2018, סרווי ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים בניצחון 0–3 על נבחרת גואטמלה במסגרת משחק ידידות.

תארים
-----

### קבוצתיים

בנפיקה
* אליפות פורטוגל (2): 2016/17, 2018/19
* הגביע הפורטוגלי (1): 2016/17
* הסופר קאפ הפורטוגלי (2): 2016, 2017

### אישיים

* השחקן המצטיין של הסופר קאפ הפורטוגלי: 2016

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנקו סרווי** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרנקו סרווי חותם בבנפיקה ליסבון
2. ↑  סרווי נבחר לשחקן המצטיין במשחק הסופר קאפ הפורטוגלי
**הנסיכה אביגיל ובית החרושת לרגשות** הוא ספר ילדים ונוער צעיר של הכותב ינץ לוי. הספר פורסם לראשונה ביולי 2021, על־ידי כנרת זמורה דביר ואויר על־ידי אבי בלייר.

תקציר העלילה
------------

הסיפור מתאר את חייה המושלמים של הנסיכה אביגיל שהתהפכו ביום שאימה מתה. מרוב צער אביה חלה וזנח את תפקידיו כמלך וכאב לנסיכה. לכן אביגיל נאלצה לדאוג לעצמה, לאביה ולשלום הממלכה. יום אחד הגיע לממלכה אורח מוזר, מר טיקונוביץ, שפניו לא שידרו שום רגש.

האורח הציע למלך עסקה, הוא ישאב ממנו את העצב בעזרת מכונת "שואבורגש אדישי", ובתמורה המלך יאפשר לו לשאוב את הרגשות של כל תושבי הממלכה. המלך הסכים, ואף אביגיל נכנעה לעסקה והשתכנעה שעדיף לחיות בלי רגשות. בעקבות כך, תושבי הממלכה נותרו חסרי רגשות.

מסרים
-----

הספר מעביר את המסר שיש חשיבות לרגשות, לנאמנות בעלי החיים, לעזרתם וליכולתו של האדם לסמוך עליהם. בנוסף, הספר מעביר מסר של העצמה נשית בכך שיש גיבורה בסיפור ולא גיבור, המצילה את הממלכה בזכות עצמה, מבלי גיבור שבא לעזור ולהציל את הממלכה.

מניע עלילתי ואמצעים רטוריים
---------------------------

ינץ לוי, מחבר הספר, הרגיש שמנעד רגשותיו היה מצומצם, למעשה הוא חשב שאינו מרגיש דבר. עד שיום אחד עבר סערת רגשות שהכבידה עליו והכאיבה לו. הדבר גרם לו להביט על שואב האבק כעל בעל מזל שאין לו לב המסבך אותו ברגשות. לוי השתמש בשואב כמטפורה לשאיבת רגשות בעלילה, וכך השתמש באמצעי רטורי מסוג האנשה בסיפרו.

ביקורת
------

לדברי חלק מהמבקרים, הספר "הנסיכה אביגיל ובית החרושת לרגשות" הוא ספר קליל והומוריסטי. הספר עושה תיקון מגדרי לספרי האגדות שאנו כבר מכירים, בהם גיבור מציל את הנסיכה. הספר מכיל את יסודות האגדה המכילה התחלה סוחפת ונגמרת בסוף טוב. בנוסף, הספר עוסק בנושאים חשובים שאינם בהכרח קיימים בחייהם של הילדים. לעומת זאת, יש מבקרים הטוענים כי הספר יוצר עומס ומכביד על הקוראים הצעירים בנושאים כמו עוני, כאב ומוות. כמו כן, הספר אינו מצליח להעביר את ההומור ואת הקלילות הקיימים בספרים האחרים של ינץ לוי.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  הנסיכה אביגיל ובית החרושת לרגשות - ינץ לוי, באתר www.e-vrit.co.il
2. 1 2  הנסיכה אביגיל ובית החרושת לרגשות ינץ לוי, באתר המתלהבת | עטרה אופק
3. ↑  מאירה ברנע גולדברג, ‏6 ספרי ילדים מומלצים שכל ילד וילדה ישמחו לקבל, באתר ‏מאקו‏‏, ‏19 באוגוסט 2021‏
4. 1 2  רחל הלר-אידר, ‏"הנסיכה אביגיל ובית החרושת לרגשות": הריקוד המוזר של הלב, באתר ישראל היום, 9 בנובמבר 2021
5. 1 2  ינץ לוי בריאיון לסיפור חוזר, באתר קבוצת שכולו טוב, ‏16 באוגוסט 2022
6. ↑  מיה מיטב, חכמים בשמש: תשעה ספרי ילדים מומלצים לימי שיא הקיץ, באתר ynet, 12 באוגוסט 2021
7. ↑  כרמית ספיר ויץ, ‏כן, אני פריבילגית, והשגתי זאת דרך עבודה קשה, אמות מידה וחינוך טוב, באתר מעריב אונליין, 25 בספטמבר 2021
8. ↑  אתר למנויים בלבד  מור דבורקין פוגלמן, כשהמסר עומד בדרכו של הסיפור, באתר "ידיעות אחרונות", 20 בספטמבר 2021
**יוני (יהונתן) גטרויר** (מוכר גם בכינוי הבינלאומי **Yeho** - יהו; נולד ב-25 באוקטובר 1977, בתל אביב) הוא זמר ושחקן ישראלי.

ביוגרפיה
--------

נולד בתל אביב כיוני גטרויר.

בשנת 2000 יצא אלבום הבכורה של יוני גטרויר "מדברים על זה" תחת שם הבמה "גטרו" בחסות "מעריב לנוער" ומיקי פלד (כמחצית משירי האלבום כתב והלחין נינו אורסיאנו). בשנים 2000 ו-2001 הופיע בפסטיגלים "צעצוע של פסטיגל" ו"פלאנובלה של פסטיגל", חימם את הופעותיהם בארץ של מלאני סי (ספייס גירלז) בסינרמה, וסטלייף והיי פייב בפארק הירקון והופיע באירועים טלוויזיוניים רבים כדוגמת "טקס מלכות היופי" ו"נערת השנה". בשנים אלו אף שימש כדוגמן הבית של חברת האופנה "ריפליי".

בשנת 2002 החליט יוני לעזוב את ישראל לטובת לימודי משחק בלוס אנג'לס.

בשנת 2006 שב לישראל והוציא סינגל בשם "קורא לך". בהזדמנות זו בחר לשנות את שם הבמה שלו ל"יהונתן". הקליפ הפרובוקטיבי של הסינגל "קורא לך" הגיע למקום הראשון ברשימת המבוקשים של ערוץ המוזיקה. בקיץ 2007 הוציא סינגל נוסף בשם "בלילה חם בקיץ" והקליפ עבור סינגל זה נכנס אף הוא לפלייליסט של ערוץ המוזיקה ושודר ברוטציה גבוהה.

במקביל לפעילות בזירה הישראלית זכו שני הקליפים של יהונתן לחשיפה רבה בחו"ל. המגזין "די. אן. איי מגזין" האוסטרלי ערך תחרות בקרב קוראיו וגולשי האתר של המגזין, והקליפ "בלילה חם בקיץ" נבחר למקום התשיעי ברשימת עשרת הקליפים המובילים של הקהילה הגאה בכל הזמנים.

בשנת 2008 שיחק יוני בסדרת הדרמה של yes הטלוויזיה בלוויין "רביעיית רן". בסדרה גילם את דמותו של נדב, בחור הומוסקסואל שמנהל רומן עם בעלה של נטע (מיכל ינאי), המגולם על ידי עודד לאופולד.

בנוסף שיחק בתפקיד אורח בסדרות "מסכים" (yes), "המלון של פיני" (ערוץ הילדים) ובסרט הקולנוע האמריקאי שצולם בישראל "Delta Force" (גלובוס גרופ).

בשנת 2009 יצא אלבומו הלועזי הראשון "My Turn" ושלושת הווידאו-קליפים מתוך האלבום "Remember When" ,"Just Another Summer" ,"My Turn" כבשו את צמרת מצעד הווידאו-קליפים של MTV Logo בארצות הברית. כמו כן זכה יוני בעקבות הצלחת האלבום לכתבת שער במגזין האמריקאי "Instinct".

בשנת 2013 יצא אלבומו הלועזי השני "Yeho" אשר הוחתם בחברת התקליטים "Violet Friends Music".

קישורים חיצוניים
----------------

* יהונתן גטרו, סרטונים בערוץ היוטיוב
* יהונתן גטרו, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* יהונתן גטרו, באתר Discogs (באנגלית)
* יהונתן גטרו, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)
* טל איתן, הייתי מוכן לשחק את המשחק, באתר GoGay

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007409121405171
* VIAF: 8352154076009611860004
* WorldCat: viaf-8352154076009611860004

 |
**כריברט הראשון** (**Charibert I**;‏ 520/521 - 567) היה שליט פרנקי מהשושלת המרובינגית.

ביוגרפיה
--------

### כנסיך

כריברט היה בנו השני של מלך הפרנקים כלותאר הראשון מאשתו אינגונד. ב-556 שלח אביו אותו ואת אחיו גונתרם נגד שראם, אחיהם הצעיר שפתח במרד. צבאותיהם עמדו לפני קרב כשפרצה סופת רעמים שאילצה אותם לעזוב את השדה. שראם שלח לשניהם מכתבים מזויפים לפיהם כלותאר מת; כריברט וגונתרם מיהרו לחזור לבורגונדיה על מנת לבסס את מעמדם במלחמת הירושה שהיו בטוחים שתפרוץ. לבסוף, הדביר אביהם את המרד לבדו בשנת 561 והוציא את בנו להורג. אך הוא מת מוכה חרטה זמן קצר לאחר מכן.

### עלייתו לשלטון

עם מותו של כלותאר, חילקו בניו את הממלכה ביניהם לפי המנהג הסאלי. כריברט קיבל את נויסטריה ואת חבל אקיטן, וקבע את בירתו בפריז: ממלכתו חפפה בערך לזו של דוד אביו, כילדברט הראשון.

### תקופת מלכותו

כריברט נשא לאישה בת אצולה בשם אינגבורגה, אך לא שמר לה אמונים. הוא החזיק מספר גדול של פילגשים. אינגבורגה הולידה לו ארבע בנות, שאחת מהן, ברתה, נישאה לבסוף לשליט ממלכת קנט. הוא התגרש מאשתו כדי לשאת את מרופלדה, בתו של טווה צמר, שיחד עם אחותה מרקופלדה הייתה בין פילגשיו; הוא התחתן עם השנייה לאחר מות מרופלדה. באותה תקופה פרצה מגפה בארץ: ראשי הכנסייה הקתולית האשימו בה את המלך, שכן האמינו כי זהו עונש מאלוהים על שביצע גילוי עריות כשנישא לאחות אשתו. הבישוף גרמנוס מפריז נידה את כריברט מחיק הכנסייה.

עם מותו, היה למלך מספר גדול של צאצאים, אך כולן היו נשים. עקב כך, לא היה זכר שירש אותו, ואחיו חילקו את ממלכתו ביניהם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריברט הראשון** בוויקישיתוף
* כריברט הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| השושלת המרובינגית |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| כלודיו • מרובך הראשון • כילדריך הראשון (457–481) • כלוביס הראשון (481–511) • כילדברט הראשון (511–558) • כלודומר (511–524) • תיאודריך הראשון (511–533) • תיאודברט הראשון (533–548) • תיאודבלד (548–555) • כלותאר הראשון (511–561) • כריברט הראשון (561–567) • גונתרם (561–592) • כילפריך הראשון (561–584) • כלותאר השני (584–623) • דגוברט הראשון (אנ') (623–634) • תיאודריך השלישי (679–691) • כלוביס הרביעי (690/1–694/5) • כילדברט השלישי (694/5–711) • דגוברט השלישי (711–715) • כילפריך השני (אנ') (715–721) • תיאודריך הרביעי (721–737) • כילדריך השלישי (743–751) |

 |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb177862914 (data)
* GND: 137337604
* ISNI: 0000 0000 5776 6163
* SUDOC: 233344527
* VIAF: 81542029
* WorldCat: viaf-81542029

 |
**פרנקו ג'ורג'ו קניוטו** (באיטלקית: **Franco Giorgio Cagnotto**, נולד ב-2 ביוני 1947) הוא קופץ למים איטלקי בעבר. הוא פעמיים סגן אלוף אולימפי (מינכן 1972 ומונטריאול 1976), בעל 4 מדליות אולימפיות מ-3 אולימפיאדות (השתתף ב-5 אולימפיאדות), בעל מדליית ארד מאליפות העולם (ברלין 1978) ואלוף אירופה (ברצלונה 1970).

ביוגרפיה
--------

קניוטו נולד בטורינו.

באולימפיאדת טוקיו (1964) סיים קניוטו במקום עשירי ממקפצה של 3 מטר ובמקום 23 ממקפצה של 10 מטר. 

באליפות אירופה שנערכה באוטרכט, הולנד באוגוסט 1966 זכה קניוטו במדליית ארד ממקפצה של 3 מטר.

באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) סיים קניוטו במקום חמישי ממקפצה של 3 מטר ובמקום שמיני ממקפצה של 10 מטר.

### אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בברצלונה, ספרד בספטמבר 1970 זכה קניוטו בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, ממקפצה של 3 מטר בתוצאה של 555.21 נקודות, לפני בן ארצו קלאוס דיביאזי (534.72 נקודות) וולדימיר ואסין מברית המועצות (529.80 נקודות) ומדליית ארד, ממקפצה של 10 מטר בתוצאה של 435.36 נקודות, אחרי לותר מאטס ממזרח גרמניה (454.74 נקודות) וקלאוס דיביאזי (444.18 נקודות).

חייו האישיים
------------

קניוטו נישא לכרמן קסטיינר, קופצת למים אולימפית בעבר. בתם טניה קניוטו, היא אלופת העולם (קאזאן 2015) בקפיצה למים ממקפצה של 1 מטר.

תארים והישגים
-------------

* בשנת 1992 זכה קניוטו להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.

ראו גם
------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנקו קניוטו** בוויקישיתוף

קישורים חיצוניים
----------------

* פרנקו קניוטו, באתר olympedia.org
סמל הנסיך הבוחר של סקסוניה מ-1356
**סמל סקסוניה** (בגרמנית: **Landeswappen Sachsens**) הוא סמלה הרשמי של המדינה הגרמנית סקסוניה. הסמל נקבע בחוק המדינה ב-25 באוקטובר 1991.

תיאור
-----

הסמל מורכב ממגן בעל עשרה פסים אופקיים בצבעי זהב ושחור לסירוגין. עליהם מוטען כתר ירוק שפרוש מהפינה השמאלית העליונה לפינה הימנית התחתונה (מנקודת מבטו של הצופה).

היסטוריה
--------

מקורו של הסמל בדוכסות סקסוניה-ויטנברג שהייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה והוא דומה לסמל שהיה ב-1422. מקורם של הפסים בסמלו של בית אסקניה שהיו רוזני העיר בלנסטד (Ballenstedt). בית אסקניה החזיק בכס דוכסות סקסוניה-ויטנברג ובתואר הנסיך הבוחר עד 1422, אז הוחלף על ידי פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה לבית וטין, רוזן מייסן.

סמל בית אסקניה מופיע בשלטי אצולה של נסיכים רבים כדוגמת: נסיך ויילס, הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן וויקטוריה, הנסיכה המלכותית.

ראו גם
------

* דגל סקסוניה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמל סקסוניה** בוויקישיתוף
* סמל סקסוניה, באתר דגלי העולם (באנגלית)

| סמלי גרמניה |
| --- |
| גרמניה | הסמל הלאומי |  |
| סמלי המדינות | באדן-וירטמברג • בוואריה • ברלין • ברנדנבורג • ברמן • המבורג • הסן • חבל הסאר • מקלנבורג-מערב פומרניה • נורדריין-וסטפאליה • סקסוניה • סקסוניה-אנהלט • סקסוניה התחתונה • ריינלנד-פאלץ • שלזוויג-הולשטיין • תורינגיה |
| סמלים היסטוריים | סמל באדן • סמל פרוסיה • סמל גרמניה המזרחית |
סמל הפרנקופנים
ה**פרנקופנים** (בקרואטית: **Frankapani**; בהונגרית: **Frangepán**; בטורקית: **Frangipani**) היו משפחת אצילים קרואטית ידועה ורבת השפעה בסוף המאה ה-14 ועד אמצע המאה ה-17. 

שמם של הפרנקופנים נזכר לראשונה בשנת 1133 כשליטיו של האי קרק ושל חלק מהחופים הסמוכים לו בצפונה של קרואטיה של ימינו. הם פרסמו ב-1287 את ספר החוקים של וינודול (Vinodol), הנחשב לאחד העתיקים באירופה. למרות שהשטחים שהיו בשליטתם היו נתונים להתקפות ולפלישות מצד צבאות שונים, צברה המשפחה כוח והשפעה, ושלטה על שטחים נרחבים שהגיעו במאה ה-17 עד לקרלובץ במזרח. הפרנקופנים באו בבריתות נישואין עם בני בית זרינסקי (Zrinski), ושתי המשפחות נחשבו לחשובות בקרואטיה, גם בעיני בתי האצולה והמלוכה מחוץ למדינה. 

לאחר קנוניית בית זרינסקי והפרקופנים (Urota zrinsko-frankopanska) במהלכה מרדו שתי המשפחות בלאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בין השנים 1664-1670, הוצא מנהיג המשפחה באותה עת, פראן קרסטו פרנקופן (Fran Krsto Frankapan), להורג ב-1671 בווינה. בכך נגדע הענף המשפחתי העיקרי של המשפחה, והנותרים גורשו ממקומות מגוריהם ורכושם הוחרם או נהרס. 

חלק מטירות הפרנקופנים ניצבות עד היום ברחבי האי קרק ומחוז פרימוריה-גורה בקרואטיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנקופנים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1049475305
* NKC: js2013794250
* VIAF: 307313510
* WorldCat: viaf-307313510

 |
שופט (בחולצה הצהובה) מניף כרטיס אדום במהלך משחק כדורגל
כרטיס אדום וכרטיס צהוב
בכדורגל, **כרטיס אדום** הוא כרטיס פלסטיק בצבע אדום ששולף שופט במשחק ספורט על מנת לסמן ששחקן כלשהו מורחק מן המגרש.

הכרטיס האדום נשלף כעונש על עבירה חמורה במיוחד, שתי עבירות בינוניות בחומרתן או התנהגות בלתי נאותה (קללות, אלימות וכו'). כאשר השחקן מורחק מן המגרש, לא יכול שחקן אחר למלא את מקומו והקבוצה שממנה הורחק השחקן נאלצת להמשיך לשחק בלי שחקן. להרחקה בכרטיס אדום במסגרת תחרותית נלווים לרוב גם עונשים משמעתיים: הרחקה ממשחק נוסף והעמדה בפני ועדת משמעת שעשויה לפסוק הרחקה ממשחקים נוספים או קנס. השימוש בכרטיסים אדומים וצהובים הונהג בכדורגל החל משנות ה-70 של המאה ה-20.

ניתן להעניק כרטיס אדום לשחקן השותף במשחק. לאחרונה שונו החוקים וניתן להעניק כרטיסים אדומים גם לאנשי צוות (מאמנים עוזרי מאמנים וכו') בגין התנהגות בלתי ספורטיבית כמו מחאה לא לגיטימית על החלטת שופט. כמו אצל שחקנים החוק של כרטיס צהוב שני שווה אדום תופס גם אצל אנשי צוות.

עם השנים, המונח הפך לביטוי שמשמעותו הרחקת אדם מזירת האירועים עקב התנהגות קלוקלת או טעות שביצע. כך דווח למשל כי הממשל האמריקאי הוציא כרטיס אדום ליאסר ערפאת.

סיבות להרחקה
------------

הכללים להנפת כרטיס אדום רשומים בחוקת משחק הכדורגל שנכתבה על ידי ארגון ה-IFAB, תחת חוק מספר 12: עבירות והתנהגות בלתי הולמת:

> 
> שחקן מורחק מהמשחק ומונף בפניו כרטיס אדום אם הוא מבצע אחת משבע העבירות הבאות:
> 
> 
> 1. אשם בעבירה רצינית.
> 2. אשם בהתנהגות אלימה.
> 3. יורק על שחקן מן הקבוצה היריבה או על כל אדם אחר.
> 4. נוגע בכדור בידיו באופן מכוון, כדי למנוע מן הקבוצה הנגדית הזדמנות ברורה להבקעת שער (למעט השוער בתוך רחבת העונשין).
> 5. מונע מהיריב הזדמנות בטוחה להבקעת שער, כאשר הוא נע כלפי השער בעבירה אשר עליה מענישים בבעיטה חופשית או בעיטת עונשין.
> 6. משתמש בשפה תוקפנית, פוגעת או מעליבה ו/או מלגלג.
> 7. מקבל אזהרה שנייה באותו המשחק.
> 
> 
> שחקן שהורחק חייב לעזוב את תחום הראייה של שדה המשחק והאזור הטכני.
> 
> 
> 
> — תרגום ההתאחדות לכדורגל בישראל לחוק מספר 12
>

ראו גם
------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל כדורגל** |

* כרטיס צהוב

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כרטיס אדום** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  הממשל האמריקני שיגר אזהרה לערפאת: הפסק מייד לחתור תחת אבו מאזן יואב יצחק, Nfc
2. ↑  בסעיף זה, על האזהרה להינתן באמצעות כרטיס צהוב.
**אלנה הייקובה** (בצ'כית: **Alena Hajkova**; ‏11 באוקטובר 1924 – 2 באוגוסט 2012) הייתה חברה במספר ארגוני מחתרת אנטי-פשיסטיים צ'כים והיסטוריונית צ'כית, אשר עזרה ליהודים בגטו במלחמת העולם השנייה.

קורות חיים
----------

אלנה דיבישובה נולדה בפראג בשנת 1924 למשפחה ממעמד הפועלים בוורשוביצה. בגיל 14 היא עזבה את בית הספר והלכה ללמוד לתפור. בעבודתה היא פגשה חבר יהודי, שדרכו הוצגה בפני חוג יהודי של "השומר הצעיר". ביניהם פגשה אלנה את יאני ליבוביץ' ממזרח צ'כוסלובקיה ושניהם התאהבו.

### פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

כבר בשנת 1940 סייעה אלנה בת השש עשרה ליהודים בשליחויות שונות כמו קניות בתקופה שבה אסור היה ליהודים להיכנס לחנויות או במשלוחים למכבסות. כאשר היהודים נדרשו לענוד טלאי צהוב, הדרישה לשירותיה של אלנה גדלה בהתמדה. היא מסרה מכתבים וכסף וחיזקה קשרים שהיהודים כבר לא יכלו לקיים ללא סיכון ניכר. כאשר החלו הטרנספורטים לטרזיינשטט בסתיו 1941, עזרה אלנה למגורשים לקבל פריטים חיוניים עבורם, ולהסתיר חפצים. חייקובה ומשפחתה עזרו למגורשים במזון ובהכנות לטרנספורט.

בהמשך, היא תמכה בחברים היהודים שהתחמקו מטרנספורט בעזרת זהות בדויה ולא יהודית. בין השאר היא השיגה מסמכי זהות עבור היהודים בכך, שנהגה לשלוף אותם מבגדי עובדים שהיו תלויים במלתחות במפעל של אביה. בין אלה שהסתתרו היה גם יאני ליבוביץ'. אלנה השתתפה ב"עזרה לחברים יהודיים" ובהתנגדויות אחרות: בחודשים הראשונים של גטו טרזינשטט היא ביקרה כמה פעמים והביאה אוכל לחבריה.

במרץ 1944 היא נעצרה ונשלחה למבצר הקטן בטרזינשטט וביולי 1944 למחנה הריכוז ראוונסבריק. לפני שחרורה באפריל 1945 היא נאלצה לעבוד בעבודות כפייה עבור תעשיית החימוש הגרמנית, חברת חסאג, במחנות הלוויין שליבן ואלטנבורג של בוכנוואלד. אלנה ברחה באפריל 1945 ממצעד המוות במהלך הפצצה בצוויקאו.

### לאחר המלחמה

עם חזרתה לפראג גילתה אלנה כי ארוסה יאני נעצר יחד עם מרבית חברי "השומר הצעיר" באוגוסט 1944 ונרצח באושוויץ. מאוחר יותר, היא נישאה למילוש האייק ונולדו לה שני בנים.

היא החלה ללמוד בשנת 1945 באוניברסיטה לעניינים פוליטיים וחברתיים, אך לימודיה הופסקו כאשר ילדיה נולדו. אלנה למדה היסטוריה באוניברסיטת צ'ארלס ובשנת 1960 סיימה את הדוקטורט שלה. באותה שנה החלה לעבוד במשרה מלאה כהיסטוריונית.

עבודתה המדעית נחשבה שמאלנית ואנטי-קומוניסטית. היא התמקדה באנשים מסוימים וכתבה על יהודים לוחמי קומוניזם, שלא היו פופולריים מבחינה פוליטית.

נישואיה למילוש הסתיימו בגירושים בשנת 1971.

בשנת 1989 התאחדה אלנה הייקובה עם חבריה היהודים הוותיקים, שהיגרו לישראל וארצות הברית.

אלנה המשיכה לכתוב עד שנות ה-80 לחייה ונפטרה בפראג בשנת 2012. המסמכים שלה נמצאים בארכיון הלאומי של צ'כיה.

הכרה והנצחה
-----------

ב-5 בנובמבר 1991 יד ושם הכיר באלנה הייקובה כחסידת אומות עולם. הטקס התקיים בפראג, צ'כיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלנה חייקובה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  (Hájková Alena (Divišová, באתר "יד ושם" (באנגלית)
2. 1 2  ארכיון יד ושם
3. ↑  Hajkova, Alena, יד ושם

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 130559814
* LCCN: no91008213
* NKC: jn20000401142
* SUDOC: 056868391
* VIAF: 67577352
* WorldCat: lccn-no91008213

 |
**הררים** הם שרידים קטנים של קבוצה ייחודית, שחיה לפני התרבות העירונית והתעשייתית וקיימת מאז שנת 1500. עד 1974 חיו ההררים באופן בלעדי בתוך חומות האבן בעיר העתיקה בהרר, עיר מוסלמית במזרחה של אתיופיה. במשך מאות שנים היו ההררים ממוקמים בעיקר ברכס ההרים שבין ים סוף והרמה האתיופית, שהיה המרכז הדומיננטי של האסלאם בצפון-מזרח אפריקה.

ההררים הם תושבי אתיופיה היחידים שמסחרם מבוסס במרכז גדול עירוני ויחיד. בעקבות מגע עם הקבוצות המתגוררות עמם ההררים ירשו תכונות מסוימות מהם. על מנת לשמר את תרבותם ההררים דוברים כמעט אך ורק בשפה ההררית, שפה שמית. מכיוון שהם קבוצה קטנה מהאוכלוסייה הם מתנגדים בתוקף לנישואי תערובת עם שכניהם.

ההררים נקראים אדארים על ידי שכנים האתניים (הסומלים, האורומו, הארגובים והאמהרים), ואילו הם מתייחסים לעצמם בתור גא אוסא תרגום "אנשי העיר" וקוראים לדרך חייהם גא אדה (תווית העיר). שפתם נקראת בפיהם סינאן (שפת העיר). החברה ההררית מאופיינת בסדרה מסובכת של התחייבויות, שיוצרת תחושה חזקה של אחדות סוציאלית. החברה ההררית נבנית סביב קרבת משפחה, ידידות, או ארגוני קהילה. בנוגע לקרבת משפחה, ההררים אינם מתחתנים עם זרים. האפוצ'ה שהוא ארגון סוציאלי מספק להררים ותמיכה כלכלית כגון חתונות והלוויות. מספר החברים באפוצ'ה שונה והוא נע בין 50 ל 70 חברים ושהם בדרך כלל כוללים דודות, דודים, ובני דודים.

ההררים כולם מוסלמים סונים. חרף לחצים להשתנות, האסלאם חזקה עדיין בין ההררים. העיר הרר ידועה היטב כמרכז לימוד אסלאמי. מסגד ג'אמי שהוא הפוקוס של הקהילה, אף על פי שכמעט כל שכונה קיים מסגד קהילתי. האנשים נוכחים במסגדים באופן קבוע. בעיר הרר קבורים כ 150 צדיקים מוסלמיים, ולכן היא מכונה גם "עיר הצדיקים" כמעט כל המבוגרים בהרר צמים במשך הרמדאן, החודש התשיעי בשנה האסלאמית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הררים** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Harari: Joshua Project

| קבוצות אתניות בפדרציה האתיופית |
| --- |
| דוברי שמית | אמהרים • תגרים • גורגים • וולנים • מריאים • ארגובים • מסקנים • הררים • זוואים |
| דוברי כושית | אורומו • אווים • סומלים • המתים • סידמים • עפרים • האדיים • כמנתים • גאדוים • קמבטים • קונסוים• אלבים • גידולים • בורג'ים • ליבידוים • גוודים • ראשיטים • קאבנים • אירובים • צמים • בוסים • ארבורים • ביסוים |
| דוברי אומוטית | ווליטים • גמוים • קאפים • דווארוים • גופים • ארים • יאמים • באנצים • קורטים • שקצ'וים • בסקטוים • מלים • גאילים • האמרים • שינשים • שאקוים • דורזים • דיזים • מאלוים • אוידים • זאיסים • מאוים • צ'רים • דימים • גנזים • נוים • קצ'מים • באנגים • סאזים • אנפילוים • קרוים |
| דוברי נילו-סהרית | בארטים • גומאזים • סורמים • נוארים • אנוקים • מורסים • קומים • טורקאנים • אודוקים • טופוטים • מג'נגירים • דונירוים • בלים • קונמים • אופוים • שבוים • מורלים • קווגוים • בירלים |
| אחרים | ביתא ישראל • ביתא אברהם • פוגים • ווייטוים • מנג'וים • ותים |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007550739705171
* LCCN: sh85058823

 |
**מועדון הכדורגל סלאבן בלופו** (בקרואטית: **Nogometni Klub Slaven Belupo**) היא קבוצת כדורגל קרואטית מעיר קופריבניצה, המתמודדת בליגת העל הקרואטית. הקבוצה היא אחת מהוותיקות בליגה הקרואטית.

היסטוריה
--------

קבוצת כדורגל ראשונה בעיר נוסדה בשנת 1907 על ידי קבוצת סטודנטים. המועדון במתכונת הנוכחית הוקם בשנת 1912. בשנת 1920 הקבוצה זכתה בתחרות אזורית-קרואטית. במהלך השנים שם הקבוצה השתנה מספר פעמים. תחת השם הנוכחי היא מתחרה החל משנת 1958. המילה "בלאופו" מהווה שם חברת תרופות המתבססת בעיר. 

בשנת 1997 הקבוצה החלה להתחרות בהליגה הקרואטית הראשונה ומאז לא ירדה ממנה. בשנת 2000 היא לראשונה השתתפה בגביע האינטרטוטו. בהמשך היא השתתפה בתחרויות גביע אופ"א והליגה האירופית בעונות 2007/2008, 2008/2009 ו-2012/2013.

בשנים 2007 ו-2016 הקבוצה התחרה בזכייה של הגביע הקרואטי אך הפסידה במשחק הגמר.

בשנת 2008 סלאבן בלאופו הגיע למקום השני בליגה בסוף העונה ובשנת 2013 למקום השלישי.

ליד המועדון פועלת מחלקת הנוער. בין בוגרי המחלקה נמנה בויאן ורוצ'ינה שהיה בין הכוכבי הקבוצה הבוגרת ושיחק בהפועל תל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סלאבן בלופו (בקרואטית)

* פרופיל, באתר אופ"א

* פרופיל, באתר Transfermarkt

* פרופיל, באתר Soccerway

* פרופיל, באתר WorldFootball.net

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 305704938
* WorldCat (עם VIAF): 305704938

 |
**סלאוקוס השביעי** (ביוונית: Σέλευκος) **פילומטור** (Φιλομήτωρ) או **קיביוסאקטס** (Κυβιοσάκτης), היה בן השושלת הסלאוקית ושליט הממלכה הסלאוקית שבסיסה בסוריה.

ביוגרפיה
--------

### מלך סוריה

סלאוקוס השביעי לא היה ידוע עד לאחרונה. ממטבעות שהונפקו על ידו ועל ידי אמו, הנסיכה התלמית קלאופטרה סלנה הראשונה, יש להניח שהוא היה בנה מהמלך אנטיוכוס העשירי אוסבס, ואחיו של המלך לעתיד אנטיוכוס השלושה עשר אסיאטקוס. נראה שהוא "שלט" במהלך כיבוש סוריה על ידי המלך הארמני טיגראנס הגדול (83–69 לפסה"נ). אולם במציאות, רק ערים בודדות היו נאמנות לסלאוקים בתקופה זו.

זמן מה לאחר שטיגרנס כבש את סוריה (83 לפסה"נ), נסעה אמו לרומא כדי שבניה יוכרו כמלכי מצרים, אך ללא הועיל. הם שהו שם לפחות בין השנים 75–73 לפסה"נ, והוכרו כ"מלכי סוריה".

### עוצר-שותף למלוכה של מצרים

המלך הילד הוא כנראה אותו סלאוקוס שלימים הלך להתחתן עם הנסיכה התלמית ברניקי הרביעי (אחות של קלאופטרה השביעית מלכת מצרים) בתאריך לא ידוע כדי להיות עוצר-שותף למלוכה על מצרים, אך לכאורה נרצח על ידי הכלה הלא-מרוצה זמן קצר לאחר נישואיהם, עקב חוסר נימוסיו. הוא נשא את שם הגנאי "קיביוסאקטס", המונח לעבודה הכרוכה בריח רע של חיתוך דגי טונה.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  ברניקי הרביעית
2. ↑  קאסיוס דיו, ספר 39, פרק 57, 1–2.
3. ↑  סטראבון, **גאוגרפיקה**, ספר 17, פרק 1, 11.

| בית סלאוקוס |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| סלאוקוס הראשון • אנטיוכוס הראשון • אנטיוכוס השני • סלאוקוס השני • סלאוקוס השלישי • אנטיוכוס השלישי (הגדול) • סלאוקוס הרביעי • אנטיוכוס הרביעי (אפִּיפָנֶס) • אנטיוכוס החמישי • דמטריוס הראשון • אלכסנדר הראשון • דמטריוס השני • אנטיוכוס השישי • דיודוטוס טריפון • אנטיוכוס השביעי • דמטריוס השני • אלכסנדר השני • קלאופטרה תאה • סלאוקוס החמישי • אנטיוכוס השמיני • אנטיוכוס התשיעי • סלאוקוס השישי • אנטיוכוס העשירי • דמטריוס השלישי • אנטיוכוס האחד עשר • פיליפוס הראשון • אנטיוכוס השנים עשר • סלאוקוס השביעי • אנטיוכוס השלושה עשר • פיליפוס השני פילורומאיוס |

 |
**אלנה** (בבולגרית: **Елена**) היא עיירה במרכז בולגריה ורכס הרי הבלקן, בשטח מחוז וליקו טרנובו, בתוך עמק נהר אלנה וממוקמת 42 קילומטרים דרומית מזרחית מבירת המחוז וליקו טרנובו, 230 קילומטרים מווארנה ו 280 קילומטרים מהבירה סופיה.

היסטוריה
--------

מ-1430 עת שלטה באזור האימפריה העות'מאנית, מוכרת העיירה בשמות **סטרמינה** ו**אליאנה**. אלנה נודעה כמרכז סחר ואמנות במהלך המאות ה-18 וה-19. באמצע המאה ה-19, תקופת התחייה הלאומית הבולגרית נודעה גם כמרכז רוחני אזורי שמרכזו כנסיית ניקולאס הקדוש, אשר נבנתה עוד במאה ה-16. ב-22 בנובמבר 1877, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נערך בסמוך לעיירה קרב עקוב מדם בין כוחות רוסיים ומתנדבי אופלצ'נצי בולגריים לבין הצבא העות'מאני, שהסתיים בניצחון הרוסים והבולגרים. העות'מאנים נקטו במדיניות של אדמה חרוכה, העלו את העיירה באש והיא נשרפה כליל. העיירה שוקמה בעמל רב לאחר המלחמה והפכה חלק מנסיכות בולגריה. בעיירה אלנה נולד תאודור תאודורוב שהיה ראש ממשלת ממלכת בולגריה.

אקלים
-----

בעיירה שורר אקלים ממוזג עם השפעה יבשתית האופיינית לאזורים הרריים, אשר גורמת למזג אוויר להיות גשום מעת לעת גם בעונת הקיץ ולתקופת שלגים מתחילת דצמבר ועד אמצע מרץ.

כלכלה ודמוגרפיה
---------------

30 אחוזים מאוכלוסיית העיירה מוגדרים כמיעוטים, רובם ממוצא טורקי או צועני. בסמוך לעיר עובר הכביש המהיר בין העיר סליבן לרומניה וקו מסילת הברזל לגורנה אוריאחוביצה ומשם לווליקו טרנובו. בעיר קיים מפעל לייצור מוצרי זכוכית, מפעל מזון, מחלבה ומפעל לתיקון מנועים וציוד חקלאי. בשטח הרשות המקומית הכוללת גם מספר כפרים ענף החקלאות מהווה את עיקר התוצר המקומי הגולמי. הגידולים העיקריים הם חיטה, תות שדה, אוכמניות, פטל, תפוח עץ וכרמי ענבי יין. כמו כן מגדלים בעלי חיים לתנובת חלב ובשר וביניהם פרות, עיזים, כבשים וחזירים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **העיר אלנה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אלנה

הערות שוליים
------------

1. ↑  העיר אלנה בבולגריה "סקירה היסטורית", באתר הרשות המקומית אלנה(באנגלית).

| **רשויות מקומיות וערי מחוז וליקו טרנובו שבבולגריה** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| וליקו טרנובו • גורנה אוריאחוביצה • סבישטוב • ליסקובץ • אלנה • סטראז'יצה • פולסקי טרמבש • זלטריצה • סוחינדול • פבליקני | מחוז וליקו טרנובו |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555118605171
* LCCN: n83064070
* NKC: ge681735
* VIAF: 152481150
* WorldCat: lccn-n83064070

 |
**הרש-ליב קז'בר** (ביידיש: **הערש-ליב קאַזשבער**; 1906 – 1942) היה סופר יידי.

ביוגרפיה
--------

קז'בר נולד בשם הרש-ליב ויינשטיין בעיירה קז'בה (מכאן שם העט קז'בר) בבסרביה, היום במולדובה. בעקבות תאונה שהוא עבר בילדותו הוא צלע כל ימיו. הוא למד בגמנזיה רומנית בבלץ, יותר מאוחר הוא עבד בתור מורה בבלץ בית הספר של הבונד. בשנות השלושים של המאה העשרים הוא התגורר בקישינב. 

את הסיפורים הראשונים הוא פרסם בעיתון טשערנאוויצער בלעטער, תחת שם העט קז'בר. הוא גם פרסם סיפורים ומאמרי ביקורת בליטערארישע בלעטער (מחברות ספרותיות, ורשה). ב-1931 הוא ייסד יחד עם יעקב יקיר את כתב העת **אָנזאָג** (בשׂורה), כתב העת הזה נועד לשמש בתור במה לסופרים יידישאיים צעירים שלפני כן פרסמו בכתב עת שויבן שנוסד על ידי יעקב שטיינברג. קז'בר היה חבר בחוג הסופרים היידישאים הצעירים רומניה הצעירה שבו היו חברים גם מוטל סקציאר, יעקב יקיר, הרץ ריבקין, יחיאל שרייבמן, צבי צלמן ואחרים.

ספרו היחיד של קז'בר קאזאניע גימנאזיע (בית ספר ממלכתי) יצא לאור בעיר צ'רנוביץ ב-1937. בכתב העת **אָפגאַנג** (שחר) התפרסם סיפורו בהמשכים חברתע טאניא (החברה טניה).

קז'בר נפטר כתוצאה מרעב לאחר שהתפנה לסמרקנד לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה.

חיבוריו
-------

* **קאַזיאָנע גימנאַזיִע**, צ'רנוביץ, 1937.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007369494505171
* VIAF: 5127150382213013500005
* WorldCat: viaf-5127150382213013500005

 |
**סֵלָאוֹקוּס הֲשִׂישִׂי אַפִּיפַנֵס** (יוונית עתיקה: **Σέλευκος Ἐπιφανής Νικάτωρ**) היה מלך הממלכה הסלאוקית בסוריה בין השנים 96 ו-94 לפנה"ס. היה בנו של אנטיוכוס השמיני ונכדו של תלמי החמישי (מצד אמו). לפי כתביו של אפיאנוס, סלאוקוס היה שליט אכזר אשר הטיל מס יתר לתמיכה במלחמותיו, דבר אשר הביא למרידות בשנה השנייה לשלטונו אשר עלו לו בחייו.

ביוגרפיה
--------

בתקופת שלטון אביו של סלאוקוס, אנטיוכוס השמיני, מרד אחיו של האחרון, אנטיוכוס התשיעי (אאוסבס), אשר התחזק הודות למלחמת אזרחים אשר קדמה בין אחיו השליט והמלכה השותפה (אך לא אשתו) קלאופטרה תאה, מלכת הממלכה הסלאוקית נגד אלכסנדר זבינס; שני הצדדים הצליחו לשמור על אדמתם אך לא הצליחו להתגבר אחד על השני.

בקיץ 96 נפטר אנטיוכוס השמיני. אשתו קלאופטרה סלנה הראשונה התחתנה עם גיסה במטרה לשים סוף לסכסוך. עם זאת, בנה סלאוקוס השישי אפיפנס קיבל על עצמו את כס המלוכה של אביו והמשיך את ענף המשפחה שלו השולט בחלק הצפוני של הממלכה, אך ללא אנטיוכיה.

בתחילת שנת 95 לפנה"ס פגש סלאוקוס את דודו בקרב. הוא ניצח את אנטיוכוס התשיעי וצבאו, אך הממלכה הסלאוקית לא התאחדה מחדש, שכן בנו של אנטיוכוס התשיעי, אנטיוכוס הקסוס אֵוּסֶבֵּס פִילוֹפָּטוֹר, הפך למנהיג הענף הדרומי והמשיך במאבק כאנטיוכוס העשירי.

עם הזמן, לאחר מיסוי יתר של כל השטחים בשליטתו, אזל הכסף, וכאשר הורה סלאוקוס להלחים מטבעות חדשים גרם לאינפלציה שהביאה לקריסת ערך המטבע המדיני ולמשבר כלכלי. בשנת 94 לפנה"ס הטיל אנטיוכוס העשירי מצור על סלאוקוס השישי וכוחותיו במופסטיה אשר בקיליקיה. הוא הבעיר באש את מבצרו של סלאוקוס והאחרון נהרג בשריפה.

ראו גם
------

* אנטיוכוס השמיני
* אנטיוכוס התשיעי
* אנטיוכוס העשירי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סלאוקוס השישי** בוויקישיתוף
* סלאוקוס השישי, ליוויוס

| בית סלאוקוס |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| סלאוקוס הראשון • אנטיוכוס הראשון • אנטיוכוס השני • סלאוקוס השני • סלאוקוס השלישי • אנטיוכוס השלישי (הגדול) • סלאוקוס הרביעי • אנטיוכוס הרביעי (אפִּיפָנֶס) • אנטיוכוס החמישי • דמטריוס הראשון • אלכסנדר הראשון • דמטריוס השני • אנטיוכוס השישי • דיודוטוס טריפון • אנטיוכוס השביעי • דמטריוס השני • אלכסנדר השני • קלאופטרה תאה • סלאוקוס החמישי • אנטיוכוס השמיני • אנטיוכוס התשיעי • סלאוקוס השישי • אנטיוכוס העשירי • דמטריוס השלישי • אנטיוכוס האחד עשר • פיליפוס הראשון • אנטיוכוס השנים עשר • סלאוקוס השביעי • אנטיוכוס השלושה עשר • פיליפוס השני פילורומאיוס |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLP: A36228394
* VIAF: 130149841888502841031
* WorldCat: viaf-130149841888502841031

 |
**סטפורד לירוי אירווין** (באנגלית: **Stafford LeRoy Irwin**;‏ 23 במרץ 1893 - ‏ 23 בנובמבר 1955) היה לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### תחילת דרכו

אירווין נולד ב־23 במרץ 1893 בפורט מונרו שבווירג'יניה, ארצות הברית. הוא היה בנו של מייג'ור גנרל (שני כוכבים) ג'ורג' לירוי אירווין ואשתו מרלה אליזבת. לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1911, נרשם ללימודים באקדמיה הצבאית של ארצות הברית (וסט פוינט). הכיתה שבה למד זכתה לכינוי "כיתת הכוכבים", בשל העובדה שלא פחות מ־59 מחבריו לספסל הלימודים הגיעו לדרגות גנרלים. המפורסמים שבהם: דווייט אייזנהאואר, עומר בראדלי וג'יימס ואן פליט. ב־1915 הוא סיים את לימודיו והתגייס כלוטננט משנה לחיל הפרשים של ארצות הברית. הוא הוצב ברגימנט הפרשים ה־11 והשתתף עמו במעורבות במהפכה המקסיקנית והמרדף אחרי פנצ'ו וייה. עם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, הועבר לתותחנים, והוצב ברגימנט הארטילריה ה־80. במהלך המלחמה הועלה לדרגת מייג'ור, אולם לא השתתף בקרבות בפועל. בין 1919–1920 היה פרופסור לטקטיקות באוניברסיטת ייל, ובין 1920–1924 שימש היה מאמן המשמר הלאומי באוקלהומה. בין 1929–1933 הוא היה מאמן בבית הספר לתותחנות שדה. ב־26 ביוני 1936 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. ב־1 ביוני 1941 מונה למפקד רגימנט התותחנים ה־76, וב־1 ביולי של אותה שנה הועלה לדרגת קולונל.

### מלחמת העולם השנייה

 ערך מורחב – **מלחמת העולם השנייה**  

עם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה בדצמבר 1941, היה אירווין מפקד רגימנט התותחנים ה־76. ב־11 במרץ 1942 הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל (כוכב אחד) ומונה למפקד הארטילריה בדיוויזיה ה־9. הדיוויזיה שלו נחתה באלג'יריה במסגרת מבצע לפיד ב־8 בנובמבר של אותה שנה. לאחר שחרור אלג'יריה הוצבה הדיוויזיה שלו ככוח סיור על הגבול בין מרוקו הצרפתית לסהרה הספרדית. בפברואר 1943 הועברה הדיוויזיה לתוניסיה והשתתפה במערכה כנגד הכוחות הגרמנים והאיטלקים שם. אירווין עצמו הצטיין במהלך קרב מעבר קסרין. ב־3 ביוני 1943 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל (שני כוכבים), וב־1 בספטמבר של אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה ה־5. ביולי 1944, יותר מחודש לאחר הפלישה לנורמנדי, הונחתה הדיוויזיה בחוף יוטה, הדיוויזיה השתתפה במבצע קוברה כחלק מהקורפוס ה־20 של וולטון ווקר, אשר היה חלק מהארמייה השלישית של ג'ורג' פטון. עד נובמבר שחררה הדיוויזיה את שארטר, ריימס ומץ. הדיוויזיה השתתפה בקרב על הבליטה, ולאחר מכן בפריצת קו זיגפריד ובפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה. ב־20 באפריל 1945 החליף את מנטון אדי בתפקיד מפקד הקורפוס ה־12 והשתתף עמו בכיבוש גרמניה.

### לאחר המלחמה

אירווין המשיך לפקד על הקורפוס ה־12 עד 3 בספטמבר 1945, עת הועבר לפקד על פורט בראג בצפון קרוליינה. ב־7 בספטמבר 1946 מונה למפקד הקורפוס ה־5 עד 30 באוקטובר 1948 עת מונה לראש מחלקת המודיעין. ב־1950 מונה למפקד הכוחות האמריקניים באוסטריה, וב־1952 פרש מהצבא מסיבות בריאותיות בדרגת לוטננט גנרל (שלושה כוכבים). הוא נפטר באשוויל, קרוליינה הצפונית ב־23 בנובמבר 1955 בגיל 62.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטפורד לירוי אירווין** בוויקישיתוף
* סטפורד לירוי אירווין באתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה (באנגלית)
* סטפורד לירוי אירווין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16643457n (data)
* ISNI: 0000 0003 7637 8264
* LCCN: no2012086333
* VIAF: 253433840
* WorldCat: lccn-no2012086333

 |
**אנג'לה יואיט** (באנגלית: **Angela Hewitt**; נולדה ב-26 ביולי 1958) היא פסנתרנית קלאסית קנדית.

ביוגרפיה
--------

יואיט היא בת למשפחה מוזיקלית. אביה, גודפרי, היה נגן העוגב של קתדרלת אוטווה. היא החלה ללמוד נגינה על פסנתר בגיל 3 והופיעה בציבור לראשונה כשהייתה בת 4. בגיל 5 זכתה במלגה ראשונה. נוסף על לימודי פסנתר, למדה יואיט לנגן בכינור, חלילית וכן למדה בלט. הרסיטל הראשון שלה נערך בקונסרבטוריון המלכותי למוזיקה כשהייתה בת תשע. שם למדה בשנים 1964–1973. אז נסעה ללמוד אצל הפסנתרן הצרפתי ז'אן-פול סוויליה (Jean-Paul Sevilla) באוניברסיטת אוטווה. היא זכתה במקום הראשון בתחרות ג'יאן בטיסטה ויוטי בשנת 1978 ובשנת 1985 זכתה בתחרות באך לפסנתר הבינלאומית בטורונטו.

יואיט הופיעה ברחבי העולם, הן לבדה והן יחד עם תזמורות ידועות והקליטה יצירות רבות. בשנת 1994 הוחתמה בחברת התקליטים Hyperion להקליט את כל יצירותיו של באך לכלי מקלדת - פרויקט שנמשך זמן רב והניב ארבעה-עשר תקליטורים. יואיט גם הקליטה יצירות של מלחינים אחרים, בהם פרנסואה קופרן, עמנואל שברייה, מוריס ראוול, אוליבייה מסייאן ופרדריק שופן.

יואיט היא המייסדת והמנהלת האומנותית של פסטיבל המוזיקה טרסימנו, אשר נערך מדי שנה, מאז שנת 2005, במג'יונה שבאיטליה.

מאז שנת 1985 היא מתגוררת בלונדון, אך יש לה גם בתים בקנדה ובאומבריה שבאיטליה. בשנת 2000 צורפה למסדר קנדה, וב-17 ביוני 2006 צורפה למסדר האימפריה הבריטית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנג'לה יואיט** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של אנג'לה יואיט
* אנג'לה יואיט, ברשת החברתית פייסבוק

* אנג'לה יואיט, ברשת החברתית טוויטר

* אנג'לה יואיט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* אנג'לה יואיט, באתר ספוטיפיי

* אנג'לה יואיט, באתר AllMusic (באנגלית)

* אנג'לה יואיט, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* אנג'לה יואיט, באתר Discogs (באנגלית)

* אנג'לה יואיט, באתר Songkick (באנגלית)

* אנג'לה יואיט, באתר בילבורד (באנגלית)
* פסטיבל טרסימנו למוזיקה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007422331405171
* BIBSYS: 1022683
* BNE: XX1328072
* BnF: cb138951845 (data)
* CiNii: DA13270507
* GND: 13440534X
* ISNI: 0000 0000 9483 7813
* LCCN: n91099716
* LNB: 000197671
* MusicBrainz: d79b2e2c-2e60-4b60-a077-be40e9b65981
* NKC: xx0100143
* NLA: 49861551
* NTA: 104813369
* RERO: 02-A013080033
* SUDOC: 158026381
* Trove: 1505108
* VIAF: 139693831
* WorldCat: lccn-n91099716

 |
**יוליאנה מניקומדיה** (באיטלקית **Giuliana di Nicomedia**, בספרדית **Juliana de Nicomedia**;‏ 286, קימה, האימפריה הרומית כיום באיטליה או ניקומדיה, האימפריה הרומית כיום בטורקיה - 305, ניקומדיה) מרטירית נוצרית.

המסורות על החיים והמרטיריות של יוליאנה
--------------------------------------

המידע על יוליאנה הוא מועט. ייתכן גם שמדובר בשתי קדושות נפרדות האחת "מערבית" מקימה שבאיטליה והשנייה "מזרחית" מניקומדיה שבטורקיה.

האזכור הראשון של יוליאנה הקדושה הוא ב"לוח המרטירים" (Martyrologium Hieronymianum) (אנ') שנכתב כנראה כבר במאה הרביעית. לפי מקור זה יוליאנה נולדה בקימה שבקמפניה. יוליאנה זו מוזכרת שוב בכתבי האפיפיור גרגוריוס הראשון המספר על גבירה בשם ינואריה מאזור נאפולי שביקשה לקבל, ואף קיבלה, שרידי קדושים של יוליאנה לצורך הקדשת כנסייה שבנתה באחוזתה.

על פי מסורת המופיעה בכתבי בדה ונרביליס (תחילת המאה ה-8) יוליאנה נולדה בניקומדיה. היא הייתה בת לאב פגני בשם אפריקנוס. האב שידך אותה לסנטור בשם אלאוזיוס שהיה מקורב לקיסר יוליאנה סירבה לנישואים אלו מאחר שהמירה בסתר את דתה לנצרות. באותה תקופה הנצרות הייתה עדיין דת נרדפת באימפריה הרומית ויוליאנה עונתה והוצאה להורג. מסורת זו אינה מתייחסת למקום קבורתה. קיימת גם מסורת מרחיבה בה יש פרוט רב של סיפור חייה, מסכת העינויים וההוצאה להורג. על פי מסורת זו בתקופת הקיסר קונסטנטינוס השרידים של יוליאנה הועברו לפוזולי (Pozzuoli)(אנ') שבאיטליה על ידי גבירה בשם סופרוניה. משם הועברו בתחילת המאה ה-13 לנאפולי.

קיימת גם מסורת מצפון ספרד לפיה שרידיה של יוליאנה הובאו במאה ה-10 לסנטיאנה דל מאר על ידי נזירים שהקימו שם מנזר, מנזר שלימים הורחב לכנסייה הקולגיאלית של סנטיאנה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **יוליאנה מניקומדיה** |

* יוליאנה מניקומדיה באתר santie beati (באיטלקית)
* Catholic Encyclopedia יוליאנה מניקומדיה באנציקלופדיה הקתולית (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 131433008
* ISNI: 0000 0000 5163 0038
* LCCN: nb2005011022
* NKC: xx0030159
* SUDOC: 096888202
* VIAF: 48745919
* WorldCat: viaf-48745919

 |
**סטפן אבל סינדינג** (בדנית: **Stephan Abel Sindin**;‏ 1846, טרונדהיים – 1922, פריז) היה פסל נורווגי דני שפיסל בסגנון ריאליסטי וגם בסגנון סימבוליסטי.

חייו
----

סינדינג החל לימודי משפטים באוסלו אבל החליט לעבור לתחום האמנות ולמד באקדמיה לאמנות באוסלו שם למד רישום ומודל, בהמשך למד פיסול אצל הפסל אלברט וולף בברלין.

סינדינג שהה רוב חיו הבוגרים במקומות שונים בעיקר ברומא קופנהגן ולבסוף בפריז.

בין השנים 1874–1875 למד בפריז בסגנון ריאליסטי שם שאב השראה בעיקר מאוגוסט רודן ומפול דובואה.

זכה להכרה מועטה בנורווגיה מאחר שנחשב למודרני מדי. סינדינג עבר בשנת 1883 לקופנהגן שם זכה להכרה. הציג בתערוכה העולמית של פריז (1889) ושימש כפרופסור מיעץ ולימד תלמידים באופן פרטי.

סינדינג עבר בשנת 1910 לפריז שם חי עד ליום מותו שם נקבר בפר לשז.

סינדינג בן למהנדס מכרות אח של המלחין כריסטיאן סינדינג והצייר אוטו סינדינג והיה נשוי לשחקנית אנה אוגוסטה אלגה.

גלריה
-----

* גבר ואישהגבר ואישה
* לילה במוזיאון ני קרלסברג גליפטוטקלילה במוזיאון ני קרלסברג גליפטוטק
* העבד במוזיאון ני קרלסברג גליפטוטקהעבד במוזיאון ני קרלסברג גליפטוטק
* אסירה מניקה במוזיאון ני קרלסברג גליפטוטקאסירה מניקה במוזיאון ני קרלסברג גליפטוטק
* הנריק איבסן לפני התיאטרון הלאומי באוסלוהנריק איבסן לפני התיאטרון הלאומי באוסלו
* פסל ולקיריה בקופנהגן.פסל ולקיריה בקופנהגן.
* פסל הכנר אולה בול בברגןפסל הכנר אולה בול בברגן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטפן אבל סינדינג** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007268266605171
* BnF: cb12561898j (data)
* GND: 117630268
* ISNI: 0000 0000 6677 0818
* KulturNav: 0e6a90c3-d1c0-4e1c-aa86-5785696f8ecd
* LCCN: n2001003948
* NTA: 18642244X
* RKD: 333355
* SNAC: w6r002z1
* SUDOC: 058663266
* ULAN: 500122006
* VcBA: 495/130126
* VIAF: 45085255
* WorldCat: lccn-n2001003948

 |