recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
צפחת מדרום גאליה מסביבות שנת 100 המתארת את הרקולס קוטל את לאומדון (מימין)
**לאומדון** היה מלך טרויה לפני פריאמוס בנו. הוא בנה את החומה הגדולה של טרויה.

הרקולס ולאומדון
---------------

על מנת לבנות את החומה הגדולה של טרויה נעזר לאומדון באלים אפולו ופוסידון. לאחר בניית החומה הוא סירב להעניק להם את הזבח המוסכם, צעד שהוביל להטלת קללות על העיר מידי האלים. אפולו הטיל על העיר מגפה קשה ופוסידון שילח בה מפלצת ים נוראה שקטלה אנשים שירדו אל החוף. בנבואה נאמר ללאומדון כי הוא צריך להקריב את בתו הסיונה למפלצת הים ובכך להסיר את הקללה.

במסעותיו עם הארגונאוטים נתקל הרקולס בהסיונה הכבולה לסלע בים, שחרר אותה והוביל אותה חזרה לטרויה. הוא כרת עם אביה עסקה בה יתן לאומדון את סוסיו בני האלמוות, אותם קיבל מזאוס, בתמורה לכך שהרקולס יקטול את מפלצת הים. הרקולס הרג את המפלצת אך לאומדון סירב לתת את הסוסים. בתגובה, כבש הרקולס את טרויה ולקח את הסיונה איתו. מאוחר יותר, הוא נתן אותה במתנה לחברו טלאמון.

בנו של לאומדון מנימפת מים (Ναϊάδες) (אנ') סטרימו (Στρυμώ) הוא טיתונוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לאומדון** בוויקישיתוף
* לאומדון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**גרוטה ג'יגאנטה**
(למפת איטליה מוגדלת)באריבארי
נאפולינאפולי
בולוניהבולוניה
רומארומא
מילאנומילאנו
טורינוטורינו
קליאריקליארי
פלרמופלרמו
פירנצהפירנצה
ונציהונציה
קטנזארוקטנזארו
**סיציליה**
**סרדיניה**
**קור.**
**צרפת**
**שווייץ**
**אוסטריה**
**סלובניה**
**הונגריה**
**קרואטיה**
**בוסניה  
והרצגובינה**
**מ.**
**תוניסיה**
**אלג'יריה**
**הים  
האדריאטי**
**הים הטירני**
**הים  
הליגורי**
**הים התיכון**גרוטה ג'יגאנטה**גרוטה ג'יגאנטה**(למפת איטליה רגילה)באריבארי
נאפולינאפולי
בולוניהבולוניה
רומארומא
מילאנומילאנו
טורינוטורינו
קליאריקליארי
פלרמופלרמו
פירנצהפירנצה
ונציהונציה
קטנזארוקטנזארו
**סיציליה**
**סרדיניה**
**קור.**
**צרפת**
**שווייץ**
**אוסטריה**
**סלובניה**
**הונגריה**
**קרואטיה**
**בוסניה  
והרצגובינה**
**מ.**
**תוניסיה**
**אלג'יריה**
**הים  
האדריאטי**
**הים הטירני**
**הים  
הליגורי**
**הים התיכון**גרוטה ג'יגאנטה**גרוטה ג'יגאנטה**(למפת פריולי-ונציה ג'וליה רגילה)טריאסטהטריאסטה
אודינהאודינה
פורדנונהפורדנונה
גוריציהגוריציה
מונפאלקונהמונפאלקונה
**סלובניה**
**אוסטריה**
**ונטו**
**מפרץ  
טריאסטה**גרוטה ג'יגאנטה**גרוטה ג'יגאנטה**(למפת פריולי-ונציה ג'וליה מוגדלת)טריאסטהטריאסטה
אודינהאודינה
פורדנונהפורדנונה
גוריציהגוריציה
מונפאלקונהמונפאלקונה
**סלובניה**
**אוסטריה**
**ונטו**
**מפרץ  
טריאסטה**גרוטה ג'יגאנטה**גרוטה ג'יגאנטה**
מראה בגרוטה ג'גאנטה
**גרוטה ג'יגאנטה** (איטלקית **Grotta Gigante** - "המערה הענקית"; גרמנית **Riesengrotte**) היא מערה בחלקו האיטלקי של חבל הקראס, ושוכנת בסמוך לעיירה זגוניקו בצפון נפת טריאסטה. האולם המרכזי במערה משתרע לאורך של 130 מטר, רוחב של 65 מטר, וגובהו 107 מטר, דבר שהביא את ספר השיאים של גינס להעניק לה את תואר המערה התיירותית הגדולה בעולם ב-1995.
במערה תופעות קרסטיות שונות כולל נטיפים וזקיפים בעושר כמותי ואסתטי.

המערה נחקרה לראשונה ב-1840 במטרה לאתר את חלקו התת-קרקעי של נהר טימאבו (Timavo). היא מופתה ב-1897 ונפתחה לקהל הרחב ב-5 ביולי 1908. ב-1957 הותקנה במערה תאורה חשמלית, דבר שהפך אותה לאתר תיירותי חשוב.

ראו גם
------

* קראס
* קרסט

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גרוטה ג'יגאנטה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של גרוטה ג'יגאנטה
תמונה שהופיעה לצד המאמרים
**מתיחת הירח הגדולה** הייתה סדרה של שישה מאמרים שהופיעו בעיתון "ניו יורק סאן" החל ב־25 באוגוסט 1835 ושטענו למציאת חיים על הירח. המאמרים יוחסו לסר ג'ון הרשל, האסטרונום הידוע ביותר של אותה תקופה (שלא כתב אותם).

הכותרת הייתה:

> 
> תגליות אסטרונומיות גדולות  
> שנעשו לאחרונה  
> על ידי סר ג'ון הרשל, L.L.D. F.R.S. &c.  
> **בכף התקווה הטובה**
> 
> — מתוך המוסף של מגזין אדינבורו למדע
> 

המאמרים נכתבו למעשה על ידי ריצ'רד אדמס לוק (Richard Adams Locke‏; 1800–1871); מגזין אדינבורו למדע (*Edinburgh Journal of Science*) היה מגזין אמיתי שהפסיק להתפרסם כמה שנים קודם לכן. לוק אמר מאוחר יותר שכוונתו הייתה סאטירית ולא לערוך תרמית, אלא לצחוק על מדענים ועל מה שלדעתו היו הספקולציות הפרועות שלהם.

המאמרים תיארו חיות פנטסטיות על הירח, בהן ביזונים, עזים, חדי־קרן, בונים דו־רגליים, חסרי זנב והומינידים דמויי עטלף בעלי כנפיים ("*Vespertilio-homo*") שבנו מקדשים. עוד תוארו עצים, אוקיינוסים וחופים. תגליות אלו בוצעו, לכאורה, על ידי "טלסקופ עצום שפועל בעיקרון חדש לגמרי".

התרמית התגלתה כעבור שבועות מספר, אך העיתון לא פרסם תיקון לידיעה.

הרשל עצמו היה משועשע בתחילה, וציין שתגליותיו האמיתיות לעולם לא יכלו להיות כה מדהימות, אבל מאוחר יותר הוא התרגז משום שנאלץ להתמודד עם שאלות מאנשים שלקחו ברצינות את התרמית.

ראו גם
------

* מתיחת מאדים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מתיחת הירח הגדולה** בוויקישיתוף
* The Moon hoax that fooled the world - סרטון מאתר ה-BBC
* מתיחת הירח של 1835
* סדרת המאמרים
	+ המאמר הראשון (25 באוגוסט 1835)
	+ המאמר השני (26 באוגוסט 1835)
	+ המאמר השלישי (27 באוגוסט 1835)
	+ המאמר הרביעי (28 באוגוסט 1835)
	+ המאמר החמישי (29 באוגוסט 1835)
	+ המאמר השישי (31 באוגוסט 1835)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007559213305171
* LCCN: sh2008005485

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בהר בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם לאם התכוונתם להר גרדנר בהרי הנסיך צ'ארלס שבאנטארקטיקה, ראו הר גרדנר (אדמת מק. רוברטסון), אם התכוונתם להר אחר שם זה, ראו הר גרדנר.

**הר גרדנר** (באנגלית: **Mount Gardner**) הוא הר במערב החלק המרכזי של רכס סנטינל, בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.

גובהו של ההר 4,587 מטרים מעל פני הים; ההר מתנשא לגובה של 487 מטרים מעל סביבתו. ההר הוא ההר ה-16 בגובהו באנטארקטיקה.

ההר ממוקם 3 קילומטרים ממערב להר טאיירי.

ההר מתנשא מעל קרחון פאטון שמצפון - מזרח לו.

היסטוריה
--------

### גילוי ההר

ההר התגלה על ידי משלחת החצייה של ארץ מרי בירד, אשר חצתה את ארץ מרי בירד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958 בפיקודו של סי. ר. בנטלי (C.R. Bentley).

### מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.

ההר נקרא על שמו של לוטננט הארווי ל. גרדנר (Harvey L. Gardner), מצי ארצות הברית, שהיה טייס באנטארקטיקה בעונות המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958 ו- 1958–1959. גרדנר נהרג בהתרסקות מטוס DHC-3 Otter בנקודת מארבל, ב-4 בינואר 1959.

לקריאה נוספת
------------

• SAMUEL C. SILVERST, **The American Antarctic Mountaineering Expedition**, ANTARCTIC JOURNAL
• Damien Gildea, **Mountaineering in Antarctica: complete guide: Travel guide**
• Damien Gildea, **Ellsworth Moutains - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide**

קישורים חיצוניים
----------------

* הר גרדנר באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* הר גרדנר באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* הר גרנדר באתר peakbagger
* הר גרדנר באתר peakery (מרחקים לאתרים סמוכים)
* מפת אזור הר גרדנר

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
2. 1 2  מידע גאוגרפי
3. ↑  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
4. ↑  שיאי גובה באנטארקטיקה
**טלי רובין** (נולדה ב-25 ביוני 1982) היא שחקנית ישראלית.

ביוגרפיה
--------

רובין נולדה וגדלה בגבעה הצרפתית בירושלים. בצעירותה התנדבה במד"א כמתנדבת נוער וחובשת ובוגרת במשך 6 שנים, רקדה בלהקות מחול מודרני ובגיל 19 החלה ללמוד משחק, למדה שנה בסטודיו למשחק ניסן נתיב והיא בוגרת בית הספר למשחק של יורם לוינשטיין. בין חבריה לכיתה בסטודיו של יורם לווינשטיין היו רותם זיסמן-כהן, שני כהן, טלי שרון ורינת מטטוב.

קריירה
------

### תיאטרון בית ליסין

ב-2004 רובין שיחקה בהצגה "סינית אני מדברת אליך" (לצד מירב גרובר ושרון אלכסנדר) עליה הייתה מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המבטיחה של השנה (2005), בשנת 2005 שיחקה ב"אונור" (לצד עודד קוטלר וליאורה ריבלין) עליה הייתה מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המבטיחה של השנה (2006), ב־2007 שיחקה בהצגה "ריגוש" (לצד דפנה רכטר ויורם חטב) ו"קפה ערבה" (לצד אסי לוי ויורם טולדנו).

### תיאטרון "הבימה"

ב-2008 שיחקה בהצגה "המחלוקת" (לצד רינת מטטוב ולביא זיטנר), ב־2009 השתתפה בפרויקט שייקספיר בתיאטרון ונציה, ב-2011 שיחקה ב"כתם לידה" (לצד אלכס אנסקי ורובי פורת-שובל) ב־2013 שיחקה בהצגה "את אותו הים" (לצד סנדרה שדה ויואב דונט).

### קולנוע

ב-2005 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "הייתה לי ילדות מאושרת" של אורי סיון לצד אסי לוי, עליו הייתה מועמדת לפרס "השחקנית הדרמטית הטובה ביותר" של פרסי האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה.

### טלוויזיה

בשנת 2000 רובין שיחקה בעונה השנייה של הסדרה "שבתות וחגים", ב-2001 שיחקה במיני-סדרה "כנפיים". ב־2005 שיחקה במשך שתי עונות בסדרה המצליחה "בטיפול" לצד אסי דיין. ב־2010 שיחקה במיני סדרה עטורת השבחים "נבלות", ע"פ ספרו של יורם קניוק לצד יהורם גאון, יוסי פולק, עוז זהבי ומיכאל מושונוב, ובסדרה "גירושים נפלאים" לצד אסי לוי ודב נבון. ב־2011 שיחקה בסדרה "2.3 בשבוע" לצד נועה תשבי ואורי פפר.

### תיאטרון פלייבק

החל משנת 2014 רובין עוסקת בתיאטרון פלייבק עם צוותים רפואיים, חינוכיים וטיפוליים, במסגרת "החברה מאיכילוב".

קישורים חיצוניים
----------------

* טלי רובין, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* טלי רובין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* טלי רובין, בארכיון הבימה
* טלי רובין בסדרה "נבלות"
**אברהם** (אייב) **אלשטיין** (באנגלית: **Abe Ellstein**, נולד ונפטר בניו יורק, 7 ביולי 1907 - 22 במרץ 1963) היה מלחין, מעבד ומנצח יהודי-אמריקאי, שעסק בתחום תיאטרון היידיש ובתחום החזנות בארצות הברית, בתקופת השיא של תיאטרון היידיש בארצות הברית.

תיאטרון יידיש
-------------

אלשטיין נולד וגדל בלואר איסט סייד, למד מוזיקה בבית הספר למוזיקה במנהטן (Third Street Music School Settlement). בהמשך קיבל מלגה לבית הספר ג'וליארד שם למד 4 שנים. בין השנים 1916–1920 היה חבר במקהלת הילדים של המטרופוליטן אופרה. את דרכו כמלחין לתיאטרון החל במוזיקה שכתב למחזה "מאבק" (געראנגעל) והועלה על ידי הלהקה הווילנאית. זה היה הראשון מבין 33 מחזות ביידיש להם כתב מוזיקה. יחד עם אלכסנדר אולשנצקי שלום סקונדה ויוסף רומשינסקי היה מבכירי המלחינים למוזיקת תיאטרון יידיש בשדרה השנייה. אלשטיין הלחין אופרטות ומחזות זמר רבים, וגם את פסקול הסרט "אידל מיטן פידל" שהיה אחד הלהיטים הגדולים של התקופה. אלשטיין הועסק כמלחין הבית בכמה תיאטראות, ועבד עם גדולי התיאטרון היידי של התקופה, בין היתר כתב מוזיקה עבור מולי פיקון.

מוזיקה קלאסית
-------------

כמו מלחינים אחרים בתיאטרון היידי, שאף אלשטיין להיות מוכר כמלחין של מוזיקה קלאסית "רצינית". בין יצירותיו ניתן למצוא 2 אורטוריות, "אודה למלך המלכים" ששר יאן פירס ושודרה ברשת CBS, ו"גאולה" המבוסס על סיפור החנוכה. עוד מיצירותיו: "הנגב" קונצ'רטו לפסנתר, סוויטה לפסנתר, ו"הפטרה", יצירה לכינור ופסנתר. בשנת 1958 הלחין אלשטיין אופרה בת מערכה אחת "הגנב והתליין", ללברית של מורטון ויז'נגרד. האופרה צולמה לטלוויזיה ושודרה ברשת ABC, ואף הוקרנה בפסטיבל זלצבורג. אלשטיין זכה במלגה מטעם קרן פורד על מנת שילחין אופרה חדשה באורך מלא, בעבורה כתב את האופרה "הגולם" המבוסס על סיפור הגולם מפראג. האופרה הוצגה באופרה של ניו יורק סיטי.

חזנות
-----

אלשטיין, כשאר מלחיני התיאטרון היידי באותה תקופה, עסק אף בתחום החזנות. אלשטיין ליווה חזנים בפסנתר ובאורגן ועיבד יצירות לתזמורת ולמקהלה. עבד עם גדולי החזנים באותה תקופה בארצות הברית, ביניהם החזן יוסף רוזנבלט אותו ליווה במסעות הקונצרטים שלו ברחבי העולם, החזנים מרדכי הרשמן, לייבלה וולדמן, משפחת מלבסקי, משה גנטשוף, דוד קוסביצקי, יאן פירס ומוישה אוישר, איתו שיתף פעולה גם בתחום התיאטרון והקולנוע. אלשטיין אף הלחין יצירות חזנות, אם לתיאטרון ואם לשימוש ליטורגי.

קישורים חיצוניים
----------------

* ביוגרפיה והקלטות באתר naxos.com
* שירים להאזנה(הקישור אינו פעיל) בלחניו/עיבודיו של אלשטיין באתר savethemusic.com
* השיר אבינו מלכנו בביצוע מודרני, באתר יוטיוב

* אברהם אלשטיין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* אברהם אלשטיין, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* אברהם אלשטיין, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007311735005171
* BNE: XX921938
* BnF: cb14175051f (data)
* CiNii: DA14874985
* GND: 132679051
* ISNI: 0000 0000 8394 3389
* LCCN: n82118468
* MusicBrainz: f1ee38d6-742d-44aa-904b-3e21248dfaf6
* NDL: 01064325
* NKC: zmp20221166754
* NLA: 35805579
* NLP: A27337467
* NTA: 296671495
* SNAC: w6zw546q
* SUDOC: 087451565
* VIAF: 74061526
* WorldCat: lccn-n82118468

 |
חתימת רבי אברהם אסולין
הרב **אברהם אסולין** (סביב ה'תקכ"ה, 1765 - טבת ה'תקצ"ב, 1832) היה מקובל, פוסק הלכה, אב בית הדין ורבה של מרקש בראשית המאה התשע עשרה.

קורותיו
-------

נולד לאביו רבי שלמה שהיה מקובל מחכמי העיר מרקש. למד אצל חכמי העיר. לא יאוחר משנת ה'תק"פ, צירפו את רבי אברהם לכהן כדיין בבית הדין בראשותו של רבי שלמה אסבאג. חודשים קצרים לאחר מכן רבי שלמה נפטר, ובית הדין עבר להנהגתו של רבי משה אסבאג. לאחר פטירת האחרון בשנת ה'תקפ"ה, רבי אברהם ירש את תפקידו וכיהן כרבה של העיר ואב בית הדין תחתיו. הדיינים שכיהנו בבית דינו של רבי אברהם, היו רבי אברהם פינטו הקטן, רבי דוד צבאח, רבי מימון פינטו ורבי אלעזר חזן.

בית הדין התכתב עם שאר בתי הדין במרוקו, כדוגמת בית הדין בסאלי בראשות הרבנים יעקב ורפאל ביבאס, בית הדין בטנג'יר בראשות רבי אברהם טולידאנו, בית הדין ברבאט בראשות רבי אברהם אביטבול ורבי אהרן אלמליח, בית הדין במקנס בראשות רבי יעקב בירדוגו, בית הדין בפאס.

רבי אברהם עסק בספר הזוהר וספרי קבלה נוספים.

נפטר במרקש בחודש טבת שנת ה'תקצ"ב. נזכר בפיוט לחכמי המערה במרקש.

לאחר פטירתו ירש אותו רבי אברהם פינטו הקטן בתפקיד אב בית הדין ורב העיר.

### משפחתו

ביתו נישאה לרבי אפרים אביטבול, שהיה מחכמי העיר.

חיבוריו
-------

**חידושים על התנ"ך ומאמרי חז"ל** - מקצתם נעתקו בספרים שונים של חכמי מרקש.

**חידושים על הרא"ם** - בכתב יד.

**פסקי דין** - מפוזרים בספרי חכמי מרוקו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ע"פ מצבת קבורתו: "החכם השלם והכולל הדיין המצוין חסידא קדיש (ה)[א] ופרישא המקובל האלהי הרב הכולל כמוהה"ר אברהם בר החכם השלם החסיד העניו המקובל האלהי כמוהה"ר שלמה אסולין זלה"ה".
2. ↑  ראו: שו"ת רבי דוד צבאח ובית דינו אה"ע סימנים א, ד, ח, ט,. חושן משפט סימן ל, ועוד.
3. ↑  ראו 'משפטים צדיקים' ח"א סימנים מא, מב.
4. ↑  ראו: 'משפטים צדיקים' ח"א סימן מד.
5. ↑  ראו משפטים צדיקים ח"א סימן מ.
6. ↑  ראו 'שופריה דיעקב' ח"ב סימן עד-ה.
7. ↑  ראו 'משפטים צדיקים' ח"א סימן לו.
8. ↑  מתוך מצבת קבורתו: "תורת אמת הייתה בפיהו ספר הזוהר וספרא דצניעותא".
9. ↑  ראו: מצבות מראכש עמ' לז.
10. ↑  פרפראות לחכמה עמ' קע"א: "מליצה שיסדתי לבת הרב הכולל כמוהר"ר אברהם אסולין זלה"ה, אשת הה"ר אפרים אביטבול (ע"ע) בפקידת חודשה חדש מרחשון שנת מראשו"ן לפ"ק". [תקצ"ז].
11. ↑  ראו לדוגמה: ס' פרפראות לחכמה עמ' פח: שמעתי מהחכם כה"ר אברהם אסולין נר"ו. ע"כ. מביא חידוש ממנו משכיל לדוד פ' בהעלותך.
12. ↑  כ"י מכון בן צבי 760.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**הרב משה אסבאג** | **רבנים ראשיים של מרקש** | **הבא**:**הרב אברהם פינטו (הקטן)** |
סר **ג'ון גורני** (באנגלית: **Sir John Gurney**;‏ 14 בפברואר 1768 – 1 במרץ 1845), הידוע גם בשם **הברון גורני** (באנגלית: **Baron Gurney**), היה שופט ובריסטר בריטי.

ביוגרפיה
--------

גורני נולד בלונדון ב-14 בפברואר 1768 למשפחה ידועה של סטנוגרפים, ביניהם ג'וזף גורני (אנ') (אביו), ויליאם ברודי גורני (אנ') (אחיו) ותומאס גורני (אנ') (סבו). הוא למד בבית הספר סנט פול (אנ') ואחר כך אצל הכומר סמית' בסאפוק. אחרי שליווה את אביו לבית המשפט התפתח אהבת החוק אצל הברון גורני. כתוצאה מכך, הוא התחיל לעבוד כשופט באינר טמפל ב-3 במאי 1793. לאחר שהבחין במשפט לשון הרע, גורני מונה ליועץ זוטר במגוון משפטים ממלכתיים במהלך שנות ה-90 של המאה ה-18. לאחר מספר מקרים נוספים שהתרחשו בראשית המאה ה-19, הוא מונה לברון ממלכתי (אנ') ב-13 בפברואר 1832.

חודשיים לאחר שהתחיל כפרקליט, הוא נשכר כיועץ זוטר להגן על דניאל איזק איטון בגין לשון הרע לאחר שהסניור שלו לא הצליח להופיע בבית המשפט. הוא כל כך הצליח להגן על דניאל איזק איטון, כך שהוא נשכר כיועץ זוטר במהלך המשפטים של תומאס הדרי (אנ') וג'ון הורן טוקי (אנ') בגין בגידה.

מאוחר יותר, הגן גורני על רוברט תומאס קרוספילד על שותפות בעלילת הפופגן (אנ'), ואז העמיד לדין את תומאס קוקרן בגין הפצת שמועות על מות נפוליאון כדי להרוויח כסף בבורסה. כתוצאה ממקרה זה והתביעה נגד קשר רחוב קאטו (אנ') ב-1820, הוא קיבל את יועץ הממלכה (אנ'), וב-13 בפברואר 1832 קיביל תואר אבירות ומונה לברון ממלכתי (אנ'). בנובמבר 1835 הוא הפך לשופט האחרון באנגליה שהעניק עונש מוות בגין מעשי סדום, והרשיע את ג'יימס פראט וג'ון סמית' לפי סעיף 15 לחוק העבירות נגד האדם 1828 (אנ') (שהחליף את חוק מעשה סדום (אנ') מ-1533).

באוקטובר 1843 התעלם מתחינות הרחמים וגזר את ג'ון יוז (ג'ק ט'אשה) לגלות למשך 20 שנה עבור חלקו במהומות רבקה (אנ') בפונטרדולאיס (אנ'), ולגלות למשך שבע שנים לדוד ג'ונס ולג'ון יו.

גורני צוין כשופט עצמאי ונוקשה, ומילא את התפקיד למעלה מעשור עד שנאלץ להתפטר בינואר 1845 בגלל בריאותו, ונפטר כחודשיים לאחר מכן ב-1 במרץ 1845.

הוא נקבר בקבר גדול בצורת סרקופג בחצר הכנסייה הקדושה סנט פנקראס (אנ') שבלונדון, מצדה המזרחי של הכנסייה, דרומית לאנדרטה הייחודית לסר ג'ון סואן (אנ'), והוא מופיע בכנסיית הזיכרון בורד-קוטס (אנ'). שרידיו הועברו לחלק המערבי של בית הקברות הייגייט ב-1849, שם קבורים גם אשתו ובני משפחה אחרים.

לקריאה נוספת
------------

* Foss, Edward (1870). *A Biographical Dictionary of the Justices of England (1066–1870)*. Spottiswoode and Company. OCLC 181068114.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Foss 1870, p. 318.
2. ↑  Old Bailey Proceedings Online (אורכב 23.10.2020 בארכיון Wayback Machine) (www.oldbaileyonline.org, version 7.0, 08 March 2013), September 1835 (t18350921)
3. ↑  Derek Draisey, The Rebecca Riots within ten miles of Swansea (Draisey Publishing, 2010), p. 44.
4. ↑  Hamilton, J.A. (2004). "Oxford DNB article: Gurney, Sir John (subscription needed)". Oxford University Press. ארכיון מ-2020-05-28. נבדק ב-7 בינואר 2010. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n88255677
* SNAC: w6dn8669
* VIAF: 18788022
* WorldCat: lccn-n88255677

 |
**נָדֶזְ'דָה סְוֶויטוֹסְלָאבוֹבָה וָאסִילֶבָה** (בבולגרית: **Надежда Светославова Василева**‏; 6 באוגוסט 1891, ניקופול, נסיכות בולגריה – ?) הייתה אחות וחסידת אומות העולם מבולגריה.

סיפור ההצלה
-----------

נאדז'דה וסילבה נולדה בעיר ניקופול אשר לגדות הדנובה. היא התייתמה בגיל צעיר וקיבלה סיוע ממשפחות מקרב הקהילה היהודית שבעיר. היא הוסמכה כאחות ובהמשך הועסקה בבית החולים בעיר לום. בראשית חודש מרץ 1943 ביצעו כוחות בולגריים בפיקודו של ירוסלב קאליצין אקציה ברחבי תראקיה המערבית, ועצרו 4,219 מיהודי החבל. בהמשך הועלו על רכבות משא והוסעו אל העיר לום.

המגורשים היו במצב גופני קשה, ונמנעו מהם מזון וטיפול רפואי. רבים מהם זעקו לעזרה וביקשו מזון ומים, בבולגרית, טורקית ולאדינו. למרות איומי השוטרים הבולגרים ניגשה ואסילבה לקבוצת מגורשים, והעניקה להם מים, מזון וטיפול בסיסי. לשוטרים שניגשו אליה ואיימו, אמרה: "אתם יכולים להרוג אותי, אבל לפני כן, תנו לי להשקות את האנשים המסכנים הללו".

יהודי תראקיה הועלו על ארבע מעבורות נהר לכיוון וינה, ממנה הובלו ברכבות לקטוביץ ומשם למלקיניה גורנה ועד למחנה ההשמדה טרבלינקה. כמה עשרות ניצלו מהשמדה.

ב-18 בדצמבר 2001 הוכרה נדז'דה ואסילבה כחסידת אומות העולם.

ואסילבה נפטרה ותאריך פטירתה אינו ידוע.[דרוש מקור]

קישורים חיצוניים
----------------

* נדז'דה ואסילבה, באתר "יד ושם" (באנגלית)
* נדז'דה וסילבה, באתר hera.bg (בבולגרית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  כנרי מוטי, סיפורם הטראגי של יהודי תראקיה, באתר GoTravel.
2. ↑  נדז'דה ואסילבה, באתר "יד ושם" (באנגלית).

| **בולגרים חסידי אומות העולם** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| ספירו דנקוב • רובין דימיטרוב • פאבל גרג'יקוב • ורה איצ'קובה • מלאדן איוואנוב • וסילי איוואנוב • דימו קזאסוב • המטרופוליט קיריל • אטאנאס קוסטוב • מיכאיל מיכאילוב • פטר מיכאלב • איוואן מומצ'ילוב • דימיטר פשב • אנה פופסטפנובה • אנה סרצ'אג'ייבה • אסן סויצ'מזוב • המטרופוליט סטפן • סטנקה סטויצ'בה • נדז'דה ואסילבה • ולדימיר קורטב • |  |

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בבלוטות חָלָב הנמצאות ביונקים. אם התכוונתם לבלוטות חֵלֶב הנמצאות בעור, ראו בערך בלוטת חלב (עור).

**בלוטת חָלָב** היא איבר (בלוטה) הנמצא בגופם של בעלי חיים המשתייכים למחלקת היונקים.

תינוק יונק
בלוטות החלב, שתפקידן העיקרי הוא הנקת ולדות (בעלי חיים בראשית חייהם), מהוות את המאפיין המגדיר החשוב ביותר של מחלקת היונקים (ושם המחלקה נובע ממאפיין זה). בבעלי חיים בוגרים קיימות בלוטות חלב פעילות אך ורק בנקבות. בדרך כלל קיימות בכל יצור בלוטות חלב רבות, והן מתרכזות ב**עטינים**—איברים הנושאים בתוכם את בלוטות החלב והמאפשרים הנקה.

בדומה לשיער, בלוטות החלב ייחודיות ליונקים. הן מופיעות בשני המינים, אולם מפסיקות את התפתחותן אצל הזכר עוד לפני סיום תהליך ההתבגרות המינית. מספר בעלי חיים אחרים מאכילים את צאצאיהם על ידי חומר דמוי-חלב, אולם מקורו של החומר שונה מזה של החלב.

בלוטות החלב הן כנראה בלוטות זיעה "משופרות". לא ידוע מתי לראשונה הן הופיעו בתהליך האבולוציה של חולייתנים, אולם ניתן להסיק שהופעתם מתואמת וקשורה בהתפתחותם של שיני החלב ודפוסי תחלופת השיניים הנראים ברוב מיני היונקים המודרניים. שיני חלב אינן יעילות כשיני בוגר ואינן מותאמות ללעיסה, מאחר שגודלן קטן והן משתנות תדיר במהלך התפתחות היונק. על כן מסתמך היונק הצעיר על מזון עשיר שאופן עיכולו אינו מוכתב בלעיסתו—חלב. החלב מכיל אחוז גבוה של חלבון, שומן וסוכרים (בעיקר לקטוז), וכן כמות מסוימת של ויטמינים ומלחים. זהו מקור מזון עשיר שאחוז מרכיביו משתנה במיני היונקים השונים ובמהלך תקופת ההנקה.

בלוטת חלב מורכבת ממערכת תעלות המפרישות חלב, וסביבן מעטפת מלכדת. הורמון הגדילה וההורמון פרולקטין מעודדים את היווצרות החלב. פעולת היניקה מעודדת את הפרשת ההורמונים. צורת בלוטות החלב שונות בין מיני היונקים: אצל יונקי הביב קיים מצבור רקמות הצמוד לקיר הבטן, החלב מצטבר בגומחות על גבי הפרווה, ומלוקק על ידי היונק הצעיר. במינים רבים ובהם האדם, תעלות החלב מגיחות אל פני השטח בצורת תפיחה בשרית המכונה פטמה. במינים אחרים (אצל פרות למשל) תעלות החלב מפרישות את החומר אל מאגר נוזלים, ומשם מופרשות החוצה דרך פתח יחיד בפטמה.

בלוטות החלב שונות גם במספרן ובמיקומן: המספר נע בין שתי בלוטות (רוב הפרימטים למשל) ל-18 בלוטות (חזיר). הבלוטות ממוקמות לרוב לאורך שני קווים מקבילים בבטן או בחזה של בעל החיים, הנקראים קו החלב.

ראו גם
------

* שד

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **בלוטת חלב** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **בלוטת חלב** |

* בלוטת חלב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* בלוטות חלב (מחלקת היונקים), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007546071705171
* BnF: cb12285824v (data)
* GND: 4169911-7
* LCCN: sh85080275
* NDL: 00568764
* NKC: ph205418
* TA98: A16.0.02.006

 |
**גידולי ההיפופיזה** הם גידולים שפירים ברובם מסוג אדנומה. זהו גידול שפיר, מוגבל היטב, בו התאים דומים לתאים המקוריים. הגידול יכול להיות בצורות שונות מבחינה היסטולוגית: צורה פפילרית, צורת סרטים (ribbon), או צורות אחרות.

גידולים שפירים
--------------

**האדנומה** מוגבלת מיתר רקמת ההיפופיזה, אולם לא על ידי קופסית אלא על ידי יצירת לחץ. הגידול בנוי ממשטח גדול של תאים וביניהם אספקת דם (fibro-muscular core). התאים הומוגניים, ובעלי גרעין קטן ומרכזי, וניתן להבחין בכלי דם באופן בולט. הגידול יכול להפריש הורמונים או שלא. כדי לדעת האם הגידול מפריש הורמונים ניתן להיעזר באימונוהיסטוכימיה (באמצעות נוגדנים להורמונים שונים) או על ידי התבוננות במיקרוסקופ אלקטרוני לזיהוי גרנולות הפרשה. בצביעה לרטיקולין אשר צובע את רשת כלי הדם ניתן להבחין בצביעה המאפיינת את תאי הדם של הגידול. תאי הדם לא גדלים במבנה של קורים כפי שקיים ברקמה התקינה. קיים סוג חודרני של אדנומה (micro invasive adenoma) גידול אשר נחשב לגידול שפיר אולם גבולותיו אינם ברורים, ויש חדירה לתוך הדורה- בעיקר בחלק הקדמי של ההיפופיזה.
גידול שפיר שכיח יחסית הוא קרניופרינגיומה (Craniopharyngioma) מקור הגידול הוא ב-Rhatke pouch המהווה את המקור האמבריונלי ממנו נוצרה ההיפופיזה הקדמית (בלוע העליון). הגידול יכול להגיע לגודל של כ-5 ס"מ (לשם השוואה, גודל ההיפופיזה כ-1 ס"מ) כך שנוצר לחץ על ההיפופיזה. הגידול גדל לאט, מתפשט לאיברים מסביב וחודר לעצם (בגלל ההתפשטות שלו קשה להוציאו בניתוח). חלק מהגידול מצופה ברקמת דורה וחלקו פורץ את הדורה אל ההיפותלמוס. הסימן הראשון לגידול הוא כאבי ראש והפרעות בראייה. מבחינה היסטולוגית, הגידול מאופיין באפיתל עמודי קשקשי, אשר תוחם חללים ציסטיים המכילים נוזל שומני. בנוסף לכך קיימים אזורים בגידול של אפיתל רב שכבתי שטוח. 
גידול זה מלווה פעמים רבות בסוכרת תפלה מרכזית- או כתוצאה מניתוח להסרת הגידול אשר גורם לפגיעה בהפרשת ההורמון ואזופרסין, או כתוצאה מכך שהגידול עצמו מייצר חומר אשר עובד כאנטגוניסט על הקולטן (רצפטור) לווזופרסין.

גידולים ממאירים
---------------

**גידולים ממאירים** של ההיפופיזה הם יחסית נדירים. 

גרורות בהיפופיזה יכולות להגיע מאיברים מאוד מרוחקים כגון כליה, שחלה ואיברים אחרים. הגרורה יכולה להגיע דרך נוזל הלימפה ולחדור אל כלי הדם שבהיפופיזה.
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 

**שטר ושוברו בצידו** הוא ביטוי עברי לפיו יכול אדם ליהנות מיתרונות שמעניקה לו התנהגות מסוימת או מערכת נסיבות מסוימת, אך עליו להכיר בכך שהתנהגות זו או מערכת נסיבות זו יכולה לשלול יתרון המוענק לו או לחייב אותו, בהתקיים תנאים מסוימים, גם אם הדבר יהיה לרעתו.

הדימוי המובע בביטוי הוא כי הנהנה מהיתרונות שמעניקה התמורה לשטר שמסר, צריך לזכור כי בצידו של השטר יש שובר המחייב פרעונו אם וכאשר תתקיימנה הנסיבות המחייבות זאת.

הביטוי התגבש בפסיקה הישראלית לכלל ראייתי לפיו אדם מחויב לגרסה מסוימת אותה מסר, וכי אם גרסה זו מופרכת, הרי שעליו לשאת בתוצאות הנובעות מכך.

בהקשר של המשפט הישראלי, השתמש לראשונה בביטוי השופט משה זילברג בפסק דינו ע"פ 23/58 בעניין היועץ המשפטי נ. בייטנר, פ"ד יב (537), שם דן בעניינו של אדם שנאשם בכך שגרם לילד חבלה חמורה בכך שזרק עליו אבן ופגע בעינו. אותו אדם טען כי זרק את האבן לכיוון שונה לחלוטין, ולא התכוון לפגוע בילד. בית המשפט קבע:

"משנדחתה טענתו של המערער בדבר זריקת האבן בכיוון אחר וזאת לא בשל מהימנות גרסתו של הקטין בלבד אלא מפני שגרסת הנאשם נמצאה per se מבחינת עצמה בלתי מהימנה, הרי שנשבר שוברו של השטר, והחלק הראשון של עדות המערער, קרי השטר, יכול היה לשמש ראיה מסייעת לעדותו של הקטין"
כך, אם נותן הנאשם הסבר "תמים" לעובדה מרשיעה, והסבר זה נפסל (ובלשון הפסיקה "השובר נשבר"), אין ביכולתו להביא הסברים נוספים לעובדה המרשיעה, והעובדה המרשיעה יכולה לשמש כסיוע מקום בו זה נדרש.

קישורים חיצוניים
----------------

* דנ"פ 5343/10 שגיב טיירי נ' מדינת ישראל
**ויליאם סטוט** (באנגלית: **William Stott**;‏ 1857–1900) היה צייר יליד אולדהם, לנקשייר, אנגליה.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד ב-20 בנובמבר 1857, בנו של בעל מפעל כותנה באולדהם.

לאחר שלמד באולדהם ובבית הספר לאמנות של מנצ'סטר  הוא נסע לפריז ולמד אצל הצייר הצרפתי ז'אן-לאון ז'רום. הוא זכה להצלחה מהירה, והציג באופן קבוע בסלון פריז. הוא היה חבר רב השפעה במושבת האמנים בגרז-סור-לוינג שהייתה מלאה באמנים אנגלים, אירים, סקוטים ואמריקאים.

בשנת 1889 הוא ערך תערוכת יחיד בגלריה דוראנד-רואל, המפורסמת בזכות הצגתה את האימפרסיוניסטים הצרפתים. בשובו לאנגליה הוא הפך לחסידו וידידו הקרוב של הצייר ג'יימס אבוט מקניל ויסלר, עד שציורו של פילגשו של ויסלר המתוארת בעירום כ"ונוס נולדה מקצף הים" גרם לקרע ביניהם.

במשך חלק ניכר מהקריירה שלו, סטוט צייר נופים, אך במהלך שנות השמונים המאוחרות החל להתקדם לעבר תמונות הכוללות דמויות קלאסיות ונושאים אלגוריים, כמו ה"נימפה" של 1886 ו"הולדת ונוס" של 1887. הוא עבד בשמנים, בצבעי מים ופסטלים. מדיום המתאים לסגנון הפוסט-אימפרסיוניסטי שלו.

משנת 1882, סטוט תמיד חתם ליד שמו גם את "מאולדהם" - הן כדי להבדיל אותו מהצייר אדוארד סטוט (1855–1918) והן כדי להכיר בשורשיו הגאים באולדהם.

הוא מת באופן בלתי צפוי בזמן שנסע במעבורת מלונדון לבלפסט ב-25 בפברואר 1900.

גלריה
-----

* מקום רחצהמקום רחצה
* פרח ברפרח בר
* סתוסתו
* סתו בחורשסתו בחורש

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויליאם סטוט** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  William Stott of Oldham | Tate, web.archive.org, ‏2016-08-22
2. ↑  "William Stott of Oldham RBA (1857-1900)"
3. ↑  Brown, Roger; McConkey, Kenneth; Oldham), William Stott (of (2003). William Stott of Oldham, 1857-1900: "a Comet Rushing to the Sun".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb146038042 (data)
* GND: 128938625
* ISNI: 0000 0000 6681 2352
* LCCN: nr93001063
* RKD: 75566
* SNAC: w6dc5djc
* SUDOC: 081180667
* ULAN: 500032809
* VIAF: 25669096
* WorldCat: lccn-nr93001063

 |
**ויליאם נֶפְּייר, לורד נפייר ה-9** (באנגלית: **William Napier**, 9th Lord Napier; ‏13 באוקטובר 1786 – 11 באוקטובר 1834) היה קצין בצי המלכותי הבריטי, מדינאי ודיפלומט.

שנותיו הראשונות
---------------

ויליאם נפייר היה בנו של פרנסיס נפייר, לורד נפייר ה-8 (1758-1823). הוא שירת כפרח קצונה בקרב טרפלגר וכלפטננט תחת פיקודו של תומאס קוקריין, ארל דָנדוֹלֶנד ה-10.

קורותיו כמדינאי ודיפלומט
------------------------

האנדרטה לזכרו של נפייר, הונג קונג
מ-1824 עד 1832 שימש נפייר, מתוקף היותו פיר סקוטי, נציג נבחר של סקוטלנד בבית הלורדים הבריטי. 

בדצמבר 1833, עם פקיעת המונופול של חברת הודו המזרחית הבריטית על המסחר עם המזרח הרחוק, מונה לורד נפייר על ידי לורד פלמרסטון, שר החוץ וידיד של משפחת נפייר, למפקח הראשי הראשון על המסחר הבריטי בקנטון (כיום גואנגג'ואו), בסין. הוא הגיע למקאו ב-15 ביולי 1834 ולקנטון עשרה ימים לאחר מכן, כשמשימתו להרחיב את היקף הסחר הבריטי מאזור החוף אל עומקה של סין. נפייר, שהיה חסר את הניסיון הדיפלומטי והמסחרי הדרוש, לא הצליח להשיג את המטרה.

נסיונותיו להסדיר פגישה עם המשנה לקיסר בקנטון לא צלחו, ובשל התנהלותו וחוסר ניסיונו הדיפלומטי נוצר נתק תקשורת מוחלט בינו לבין הממשל הסיני. נפייר, נחוש להשיג את מטרתו ויהי מה, החליט להשתמש בכוח, ושלח את ספינות המלחמה "אנדרומקי" (*Andromache*) ו"אימוג'ין" (*Imogene*) אל מעגן וואמפואה (Whampoa) תוך הפרה מפורשת של צו המשנה לקיסר סין לוּ. כשניסו הספינות לפרוץ בעד הביצורים המגנים על מצר בוקה טיגריס, בשפך נהר הפנינים, נורתה עליהם אש תותחים מן החוף. הלחימה נמשכה תוך אבדות בשני הצדדים אך ללא הכרעה, ונפייר, שחלה בטיפוס, שב בסופו של דבר בספטמבר אל מקאו, שם מת ממחלתו ב-11 באוקטובר. הוא נקבר במקאו, אך לאחר זמן הועברה גופתו ונקברה מחדש באטריק שבסקוטלנד. לאחר מותו הציבה ממשלת בריטניה אנדרטה לזכרו בחזית בניין המכס במקאו. עמוד הזיכרון אבד לזמן מה, ומשנמצא הועבר אל בית הקברות של הונג קונג ואחר כך למוזיאון להיסטוריה של הונג קונג, שם הוא מצוי כיום. 

לורד נפייר נישא לאליזבת קוקריין-ג'ונסטון (1795-1883), בתו של אנדרו קוקריין-ג'ונסטון, ב-1816. לשניים נולדו שני בנים וחמש בנות. בנו הבכור, פרנסיס נפייר, הצטרף גם הוא לשירות הדיפלומטי והקולוניאלי ומילא בהם תפקידים בכירים ביותר. 

נפייר היה הראשון שהציע לקבוע נוכחות בריטית בהונג קונג, שבימיו הייתה עדיין אוסף של כפרי דייגים קטנים.

לקריאה נוספת
------------

* Frank Welsh, Maya Rao (Editor): *A Borrowed Place: The History of Hong Kong*. Hong Kong, 1996.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויליאם נפייר, לורד נפייר התשיעי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb13600875q (data)
* GND: 119291339
* ISNI: 0000 0000 5175 0347
* LCCN: nr95011260
* VIAF: 54954851
* WorldCat: lccn-nr95011260

 |
**בית החולים האנגלו-רוסי** (באנגלית: **Anglo-Russian Hospital**; ברוסית: **Англо-русский военный госпиталь**) היה בית חולים בפטרוגרד, שהוקם בתקופת מלחמת העולם הראשונה ונקרא 'מתנת האימפריה (הבריטית) לבעלת בריתנו הרוסית' ונוסד בשנת 1915. בשל פרוץ המהפכה נסגר בשנת 1918.

ליידי מוריאל פאגט וליידי סיביל גריי סייעו בגיוס הכספים לשמירה על בית החולים, הממוקם במה שנמצא כיום ארמון בלוסלסקי-בלוז'רסקי והקימו כמה בתי חולים שדה לאורך החזית המזרחית. הנוירוכירורג החלוצי ג'פרי ג'פרסון שירת כאן כ-18 חודשים בשנים 1916–1918. בבית החולים ביקרו הצארינה אלכסנדרה ובנותיה ודווח שהנסיך פליקס יוסופוב נאלץ לעבור בבית החולים הליך הוצאת עצם דג מגרונו כמה שעות לאחר רצח רספוטין.

בית החולים נסגר זמן לא רב לאחר מהפכת אוקטובר והצוות האנגלי בראשות דוקטור פלמינג פונה לאנגליה.

לקריאה נוספת
------------

* Harmer, Michael, **The Forgotten Hospital**, Springwood Books, 1982

הערות שוליים
------------

1. ↑  [ АНГЛО-РУССКИЙ ГОСПИТАЛЬ В ПЕТРОГРАДЕ
2. ↑  The Anglo-Russian Hospital in Petrograd
3. ↑  Harmer, Michael, *The Forgotten Hospital*, Springwood Books, 1982, p.117

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 241881389
* WorldCat: viaf-241881389

 |
**גלקסיית סקסטנט A** היא גלקסיה לא-סדורה ננסית שנמצאת בקבוצת הכוכבים סקסטנט במרחק של כ-4.7 מיליון שנות אור ממערכת השמש ונמצאת סמוך לקצה של הקבוצה המקומית. בסביבת הגלקסיה נמצאות גם גלקסיית סקסטנט B, גלקסיית משאבה הננסית ו-NGC 3109 שמהוות ביחד תת-קבוצה של גלקסיות שנקראת **קבוצת NGC 3109** או **קבוצת משאבה - סקסטנט**. גלקסיות הקבוצה נמצאות במרחק של בין 5.2 מיליון שנות אור ל-5.8 מיליון שנות אור ממרכזה של הקבוצה המקומית (גלקסיית סקסטנט A היא הרחוקה ביותר מביניהן) וחלק מהחוקרים רואים בה קבוצת גלקסיות נפרדת מהקבוצה המקומית, כך ששייכותה של גלקסיית סקסטנט A לקבוצה המקומית מוטלת בספק. לגלקסיה בהירות נראית מדרגה 11.9 והיא התגלתה ב-1940 על ידי האסטרונום פריץ צוויקי בצילומים של מצפה הכוכבים פאלומר. הגלקסיה נמצאת כ-6.3 מעלות מדרום-מערב ל-β בסקסטנט וכ-5.8 מעלות מצפון-מזרח ל-γ בסקסטנט, מעט דרומית לקו המחבר את שני הכוכבים. כ-10 מעלות מצפון-צפון-מערב לה נמצאת גלקסיית סקסטנט B שמרחקה ממערכת השמש דומה, כך שהמרחק ביניהן הוא כ-840,000 שנות אור.

מאפיינים
--------

גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-6 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-8,000 שנות אור, מסתה מוערכת בכ-‎109‎ מסות שמש, כרבע אחוז ממסת שביל החלב, אך מסת הכוכבים הנראים שבה היא רק כ-‎4.4×107‎ מסות שמש ובנוסף יש בה יחסית הרבה מימן נייטרלי שמסתו כ-‎7.7×107‎ מסות שמש. שאר מסת הגלקסיה, כ-87%, מורכבת מחומר אפל שטיבו אינו ידוע. בהירותה הנראית הכוללת של הגלקסיה היא פי 41 מיליון מעוצמת ההארה של השמש והמתכתיות הממוצעת של כוכבי הגלקסיה נמוכה למדי ועומדת על כ-3.5% מזו של השמש, מה שמצביע על אוכלוסיית כוכבים זקנה יחסית לזו של שביל החלב, אך למרות זה יש בגלקסיה גם אזורים שבהם קיימת אוכלוסייה של כוכבים חמים וצעירים מסוג ספקטרלי B ו-O שקרינתם החזקה בתחום העל-סגול מייננת את המימן החופשי ויוצרת אזורי H II. אזורים אלה נראים בצורה של כתמים כחולים בולטים על רקע הצבע הצהבהב של רוב כוכבי הגלקסיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גלקסיית סקסטנט A** בוויקישיתוף
* גלקסיית סקסטנט A, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  SIMBAD: Sextans A
2. ↑  NED: Sextans A
3. ↑  A. W. McConnachie: The Observed Properties of Dwarf Galaxies in and around the Local Group, The Astronomical Journal, Vol. 144, Iss. 1, article id. 4, p. 10 (2012)
4. 1 2  M. Bellazzini, G. Beccari, F. Fraternali, T. A. Oosterloo, A. Sollima, V. Testa, S. Galleti, S. Perina, M. Faccini & F. Cusano : The extended structure of the dwarf irregular galaxies Sextans A and Sextans B. Signatures of tidal distortion in the outskirts of the Local Group, Astronomy & Astrophysics, Vol. 566, id. A44, p. 4 (1014)
5. ↑  S. van den Bergh: The Nearest Group of Galaxies, The Astrophysical Journal, Vol. 517, Iss. 2, pp. L97 (1999)
6. ↑  E. Hubble: Problems of Nebular Research, The Scientific Monthly Vol. 51, p. 397-9 (1940) (1940)
7. ↑  A. W. McConnachie: The Observed Properties of Dwarf Galaxies in and around the Local Group, The Astronomical Journal, Vol. 144, Iss. 1, article id. 4, p. 24 (2012)
8. ↑  I. Camacho, M. Garcia, A. Herrero & S. Simón-Díaz: OB stars at the lowest Local Group metallicity GTC-OSIRIS observations of Sextans A, Astronomy & Astrophysics, Vol. 585, id. A82, p. 1-2 (2016)
גלרט, בציורו של צ'ארלס ברטון ברבר
**גלרט** (בוולשית: **Gelert**) הוא כלב מיתולוגי וגיבור סיפור עם וולשי. הוא המזוהה עם העיירה בד'גלרט ("קברו של גלרט") שבצפון ויילס הקרויה על פי המסורת על שמו.

על פי אגדת העם, גלרט היה כלבו הנאמן של ל'ואלין הגדול נסיך ממלכת גוויניד'. גלרט נותר בבית הנסיך ושמר על בנו התינוק, כאשר חזר ל'ואלין ממסע ציד הוא מצא את חדר בנו הפוך ומבולגן, העריסה הפוכה, כתמי דם על פניו של כלבו והתינוק נעלם. ל'ואלין מאמין כי הכלב הרג את בנו ובהתקף זעם שולף את חרבו והורג את גלרט. לאחר שגלרט נהרג שומע ל'ואלין את בנו בוכה ומוצא אותו שוכב מתחת להריסה ובפינת החדר את גופתו של זאב שגלרט הרג, בכך למעשה היה זה גלרט שהציל את בנו מפני הזאב ול'ואלין בהתקף זעם הרג את כלבו הנאמן.

משהבין את טעותו, הצטער ל'ואלין וערך טקס קבורה מלכותי לכלבו הנאמן גלרט. לפי האגדה ל'ואלין מעולם לא חייך אחרי אותו אירוע.

האגדה של גלרט היא וריאציה של אגדת העם במוטיב "הכלב הנאמן" - סיווג ארנה-תומפסון 178A.

קברו של גלרט
------------

קברו של גלרט, סמוך לבד'גלרט.
בסמוך לעיירה בד'גלרט המזוהה עם סיפורו המיתולוגי של ל'ואלין וגלרט מצוי קבר אבן שהפך במשך השנים למוקד תיירות מוכר בצפון ויילס, על הקבר מסופרת אגדת העם של גלרט. כיום מוסכם על ידי רוב ההיסטוריונים כי המקום מכונה "קברו של גלרט" על שם הקדוש קילרט שחי במאה ה-7 וסיפורו של הכלב גלרט נקשר לאזור מאוחר יותר. היה זה בעל מלון מקומי בשם דייוויד פריצ'רד שקשר את אגדת גלרט למקום וחקק את סיפורו על הקבר בסוף מאה ה-18 במטרה להגדיל את התיירות באזור.

כך מתואר סיפורו של גלרט על אבן הקבר:

> 
> במאה ה-13, לל'ואלין, נסיך צפון ויילס הייתה טירה בבד'גלרט. יום אחד הוא יצא לצוד ללא גלרט "הכלב הנאמן" שנעלם. עם חזרתו של ל'ואלין הכלב המוכתם בדם, קפץ וצהל לפגוש את בעליו. הנסיך המבוהל חש לחפש את בנו, ומצא את עריסת הפעוט ריקה, המצעים והרצפה מלאים בדם. האב המבוהל נעץ את חרבו בצידו של כלבו במחשבה שהוא הרג את יורש העצר שלו. זעקתו האחרונה של הכלב נענתה בבכי תינוק. ל'ואלין חיפש ומצא את בנו ללא פגע אבל לידו ראה את גופתו של זאב גדול שגלרט הרג, הנסיך מלא חרטה מעולם לא חייך יותר. הוא קבר את גלרט כאן. מקום זה נקרא בד'גלרט.
> 
> 
> 
>

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **גלרט (כלב מיתולוגי)** |

* אודות אגדת גלרט באתר BBC ויילס.
* אודות אגדת גלרט באתר 'Historic UK'.
**פּוּאֶרְטוֹ דֶּסֶאַדוֹ** (בספרדית: **Puerto Deseado**) היא עיר בפרובינציית סנטה קרוס בארגנטינה. העיר שוכנת על הגדה הצפונית של נהר דסאדו, בקרבת המקום בו הוא נשפך אל האוקיינוס האטלנטי, במרחק של 788 קילומטרים מריו גז'גוס, בירת הפרובינציה, ובמרחק של 2,204 קילומטרים מבואנוס איירס, בירת ארגנטינה.

היסטוריה
--------

האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור היו אנשי המשלחת של פרדיננד מגלן ב-1520.

ב-1586 הפריבטיר של תומאס קוונדיש האנגלי "דיזייר" (Desire, מילולית: תשוקה, חשק), ביחד עם שתי ספינות נוספות, נכנסו לשפך הנהר וחנו שם למספר ימים ואחרי כן המשיכו בדרכם. קוונדיש החליט לקרוא למעגן "פורט דיזייר" (Port Desire), על שם ספינת הדגל שלו. ב-1591 קוונדיש הנהיג משלחת נוספת של 5 ספינות, כשהפעם הוא פיקד על ספינה בשם "לסטר גליאון" ואילו ג'ון דייוויס פיקד על הדיזייר. לאחר שהמשלחת לא הצליחה לעבור את מצר מגלן "דייזייר" וספינה נוספת הצליחו לחזור לפורט דיזייר ב-20 במאי 1592 והמתינו שם לשאר הספינות. לאחר שאלו לא חזרו עד אוגוסט הם החליטו להמשיך במסעם, אך בעקבות מזג אוויר גרוע הם נאלצו להגיע לאיי פוקלנד.

ב-1670 הגיע לאזור ג'ון נרבורו (John Narborough) ותבע את האזור לממלכת אנגליה, אך לא נעשתה פעולה רצינית כלשהי כדי להבטיח את השליטה מול התביעה הספרדית לאזור.

ב-1780 אנטוניו דה ביידמה אי נרבאס (Antonio de Biedma y Narváez) הספרדי ייסד את ההתיישבות הראשונה באזור, אך היא ננטשה ב-1784. ב-1790 הוקם במקום מבצר על ידי החברה הימית המלכותית (Real Compañía Marítima) של קרלוס הרביעי, מלך ספרד. המבצר שימש כבסיס למשלחות שיצאו לצוד לווייתנים באזור עד שהוא ננטש ב-1806. בשלב הזה שם המקום כבר תורגם לספרדית - פוארטו דסאדו.

ב-1882 התבצע באזור סקר הידרוגרפי על ידי אנטוניו אונטו. הוא העביר את מסקנותיו למשרד הפנים הארגנטינאי, ולאחר שנמצא שהמקום מתאים להתיישבות העיר הוקמה ב-15 ביולי 1884.

כלכלה
-----

כלכלת העיר מתבססת על דיג, תיירות והנמל של העיר, מהגדולים באזור.

תחבורה
------

פוארטו דסאדו נמצאת על מסלול הכביש הלאומי מספר 281 שמקשר אותה עם הכביש הלאומי מספר 3, העובר מבואנוס איירס ועד אושואיה בפרובינציית טיירה דל פואגו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פוארטו דסאדו** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007550337705171
* GND: 7520867-2
* LCCN: n79094373
* VIAF: 126658798
* WorldCat: lccn-n79094373

 |
**פובידל** (בצ'כית: **povidla**, בפולנית: **powidła** או '**powidło**, בגרמנית: **Pflaumenmus**) היא מרקחת סמיכה העשויה שזיפים. המרקחת הסמיכה (המכונה בגרמנית "פירה שזיפים") עשויה משזיפים בלבד, ללא תוספת סוכר.

המרקחת נעשית על ידי בישול ארוך (מספר שעות) בטמפרטורה נמוכה של שזיפים בשלים. המרקחת מוכנה לרוב משזיפים הנקטפים בשלהי הסתיו או ראשית החורף, לאחר מספר קרות בהן הטמפרטורות הנמוכות מגבירות את מתיקות הפירות (בדומה ליין קרח).

באוסטריה ובבוהמיה משמשת המרקחת לייצור "עוגת פובידל", למילוי כופתאות מאודות המכונות גרמקנודל, ולמריחה על "בוכטלן" (לחם אופייני למטבח האוסטרי).

פובידל בהלכה
------------

הפובידל מוזכר בדברי הרמ"א בהגהותיו על השולחן ערוך בנוגע לשאלה מה מברכים על פרי שאיבד את צורתו. האם ברכת בורא פרי העץ או ברכת שהכל:

...ולפי זה ה"ה בלטווערן הנקרא **פווידל"א** מברכין עליהם: בורא פרי העץ; ויש אומרים לברך עליהם שהכל (ת"ה סי' כ"ט וב"י בשם הטור), וטוב לחוש לכתחלה לברך שהכל; אבל אם בירך בורא פרי העץ יצא, כי כן נראה עיקר.
הפובידל נזכר גם בדיני שביעית בשאלה האם מותר לעשות ריבה מפירות שביעית. וכך כותב החזון איש:

ומותר לעשות **פובידל** מפירות שביעית ומתרומה.

פובידל בתרבות
-------------

* בספרו של ש"י עגנון - אורח נטה ללון, הוא מספר על כניסתו לעיר הולדתו שבוש (כינוי לבוצ'אץ') בערב יום הכיפורים, ובעת הליכתו לישון במיטתו שבמלון הוא מריח...:

"ריח של פווידל"ה חמה שהטמינו בתנור המתיק את האוויר שבבית...זה הריח של שזיפים בשלים עם תוספת של ריח תנור, שמעלה על הנפש ימים שעברו, שהייתה אמא עליה השלום מורחת את פתי בפווידל"ה המתוקה..."

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **פובידל** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פובידל** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  שולחן ערוך אורח חיים הלכות ברכת הפירות סימן רב סעיף ז
2. ↑  חזון איש, שביעית סי' כ"ה ס"ק ל"ב
3. ↑  ש"י עגמון, אורח נטה ללון, הוצאת שוקן, ירושלים ותל אביב, תשל"ב, עמ' 13
**פוארו** (באנגלית: **Agatha Christie's Poirot**) היא סדרת טלוויזיה בריטית שהחלה ב-1989. הסדרה מבוססת על עלילותיו של הבלש הרקול פוארו כפי שתוארו ונכתבו בידי אגתה כריסטי. שחקנה הראשי של הסדרה הוא דייוויד סושה (הרקול פוארו). שאר השחקנים מתחלפים מפרק לפרק. מהתחלתה של הסדרה נקבע שכל פרק מייצג ספר, ואילו הספר האחרון, "מסך המוות" מ-1974, עובד לתסריט לפרק שסיים את הסדרה סופית. הסדרה זכתה לשבחי הביקורת והייתה מועמדת לפרסים רבים.

עונות 1–8 הופקו בידי קלייב אקסטון ובריאן איסטמן. הם עזבו את תפקידם בשנת 2003, בשל רצונם להתרכז בפרויקטים אחרים, והוחלפו במישל באק ודמיאן טימרמן, שמשכו את הסדרה לכיוון יותר אפל, דתי ומיסטי, השמיטו כמה דמויות מרכזיות ומיעטו להשתמש בהומור. אף הסגנון החזותי שונה מהותית: בעוד שבעונות הקודמות עיצוב הבית של פוארו היה מודרני, בעונות החדשות הוא הפך ליותר עתיק ומפואר.

דייוויד סושה הומלץ לתפקיד על ידי משפחת כריסטי, שהעריכו את הופעתיו הרבות בטלוויזיה. כהכנה לתפקיד, סושה קרא בספרים וניסה לרשום את תכונותיה של הדמות, כדי לעצב את אופייה באופן המדויק והשלם ביותר. מתיו, נכדה של אגתה כריסטי, אמר בראיון כי חבל שלא זכתה לראות את סושה מופיע כפוארו. בשנת 2007 הביע סושה את רצונו לסיים את הסדרה במהירות האפשרית כי נמאס לו. למרות השערות בדבר ביטול מוקדם, בשנת 2012 צולמו פרקי הסדרה האחרונים, ששידורם החל בבריטניה ביוני 2013 ונמשך עד 2014.

שחקנים נוספים שהופיעו בקביעות בסדרה הם יו פרייזר בתפקיד קפטן ארתור הייסטינגנס, פיליפ ג'קסון בתפקיד פקד ג'יימס ג'אפ ופולין מוראן בתפקיד מזכירתו של פוארו, מיס פליסיטי למון. זואי ואנאמייקר השתתפה בסדרה החל מהעונה העשירית בתפקיד אריאנדה אוליבר.

שחקנים ודמויות
--------------

רשימת שחקנים ודמויות| דמות | עונה |
| --- | --- |
| 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| הרקול פוארו | דייוויד סושה |
| קפטן ארתור הייסטינגס | יו פרייזר |  | יו פרייזר |
| הפקד ג'יימס ג'אפ | פיליפ ג'קסון |  | פיליפ ג'קסון |
| פליסיטי למון | פולין מוראן |  | פולין מוראן |  | פולין מוראן |
| Detective Inspector Jameson | ג'ון קורדינג |  |
| הרוזנת ורה רוסאקוף |  | קיקה מרקהם |  | אורלה בריידי |
| סרג'נט קומבס |  | סטיב דילייני |  | דייל רפלי |  |
| אדיראן אוליבר |  | זואי ואנאמייקר |
| ג'ורג' |  | דייוויד ילאנד |
| הפקח הרולד ספנס |  | ריצ'רד הופ |  |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פוארו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פוארו

* "פוארו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "פוארו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "פוארו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**טלי שמש** (נולדה ב-1969) היא במאית סרטים דוקומנטריים ישראלית.

ביוגרפיה
--------

שמש נולדה בירושלים והיא בוגרת מחזור ב' של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ירושלים.

לאחר לימודיה, ביימה עשרות כתבות לתוכניות תחקיר ותעודה, ובהן "עובדה" עם אילנה דיין.
בשנת 1999 ביימה את הסרט התיעודי "**השמנה והיפה**" עבור ערוץ 8.

בשנת 2004 ביימה את הסרט "זהב לבן עבודה שחורה" עבור "עובדה", שעסק בקיפוחם של עובדי הקבלן במפעלי ים המלח, ועורר הדים ציבוריים רבים.

בשנת 2006 ביימה את הסרט התיעודי באורך מלא "מועדון בית הקברות" שפתח את פסטיבל דוקאביב 2006, זכה לשבחים רבים והפך לסרט התיעודי המצליח ביותר בישראל אי פעם. "מועדון בית הקברות" קיבל את פרס מועצת הקולנוע ליוצרת במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות ו "פרס ראש העיר ת"א" ו"פרס הצילום" לצלם שרון דה-מאיו וכן את הפרס הראשון בקטגוריה התיעודית בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בשאנגחאי (האירוע הגדול והחשוב מסוגו במזרח אסיה).

בשנת 2016 ביימה שמש עם בעלה, אסף סודרי, את הסרט התיעודי "מוות בבאר שבע", שעוקב אחר אירועי הפיגוע בתחנה המרכזית של באר שבע ב-2015. במאי 2016 זכה הסרט בשלושה פרסים ובהם פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל דוקאביב. הוא עושה שימוש בצילומי אבטחה ומתמקד במותו של הבטום זרהום.

בשנת 2020 יצרה עם אסף סודרי את הסדרה התיעודית "המניע", העוסקת בפרשת הרצח בעין כרם.

ראו גם
------

* התעוררות
* ההורים שלי

קישורים חיצוניים
----------------

* טלי שמש, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* טלי שמש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* קטע קול קובי מידן, ‏"אנשים בלילה" עם טלי שמש, באתר iCast‏, 29 בנובמבר 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  איתי שטרן, ממש לא בית קברות, באתר nrg‏, 25 באפריל 2007
2. ↑  אמיר בוגן, הזוכה בדוקאביב: סרט על הלינץ' בבאר שבע, באתר ynet, 25 במאי 2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007526548905171
* GND: 159847966
* LCCN: no2017135982
* VIAF: 315204959
* WorldCat: lccn-no2017135982

 |
**טלי ליפקין-שחק** (נולדה ב-27 בינואר 1956) היא עיתונאית וכתבת צבאית.

ביוגרפיה
--------

נולדה בתל אביב כטלי רפופורט. הוריה הם עזריה רפופורט, איש קול ישראל וממקימי הטלוויזיה הישראלית, ורותי לבית זקהיים, שחקנית בהבימה, שניהם מראשוני השדרנים בגלי צה"ל.

סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון עירוני א' בתל אביב בשנת 1974 והתגייסה לצה"ל. שירתה שנתיים בשירות חובה ועוד שנתיים כאזרחית עובדת צה"ל בתפקיד מזכירת ראש אמ"ן וראש לשכת מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.

לאחר שחרורה מצה"ל עבדה בעיתון "דבר" (על פרסומיה חתמה בשמה דאז: טלי זלינגר). בשנת 1982 מונתה לכתבת הצבאית של העיתון, ובכך הייתה לאישה הראשונה בישראל המשמשת ככתבת צבאית. בתפקידה זה סיקרה את מלחמת לבנון הראשונה (החל בתקופה שנשים טרם הורשו להיכנס ללבנון) ואת האינתיפאדה הראשונה.

בשנת 1995 הצטרפה לצוות ההקמה וההפעלה של הרדיו האזורי בתל אביב, עם תוכנית בוקר בענייני היום. בשנת 1997 הצטרפה לצוות הכותבים של "מעריב" בכתבות מוסף ותרבות ובמדור "דעות". בשנת 1998 התחילה בשידור תוכנית טלוויזיה שבועית ב"טלעד" בשם "הזמן השלישי" המיועדת לבני הגיל השלישי.

מאז 1997 היא מעורבת בקבוצת "עזרת נשים" לתמיכה במרכזי הסיוע לנפגעות תקיפה מינית ובקידום המודעות לבעיה; יו"ר חוג הידידים של "מרכז גליקמן" למניעת אלימות במשפחה; בינואר 1999 התמנתה לנשיאת כבוד של אקי"ם.

הייתה מעורבת בעריכה ובהגשה של הסרטים התיעודיים "רגעים באוקטובר" - סיפורים ממלחמת יום הכיפורים (1998), "מלכוד 82" - סדרה של חמישה פרקים על מלחמת לבנון הראשונה (2002) ו"ילדים כותבים לרבין" - סרט העוקב אחר ההשפעה של רצח ראש הממשלה יצחק רבין על ילדים (2003).

בשנים 2009–2010 הנחתה את התוכנית "ערב חדש" בטלוויזיה החינוכית הישראלית, לצדם של דן מרגלית, רונן ברגמן ומיה בנגל.

כיום מנהלת את התוכניות הצבאיות בגלי צה"ל, עורכת ראשית ומגישה את "רצועת הביטחון", את התוכנית "פ.א. פגישה אישית", בה היא מראיינת אנשי צבא וביטחון על הקריירה וחייהם האישיים, ובימי רביעי בלילה את התכנית "24 היום שהיה". בנוסף מגישה מדי פעם משדרי אקטואליה, ומשמשת פרשנית לענייני צבא, ביטחון ומגדר. נחשבת בעלת דעות המשתייכות לשמאל הפוליטי בישראל.

חיים אישיים
-----------

הייתה נשואה לבני זלינגר ולהם בת. בשנות ה-80 נישאה בשנית לאלוף אמנון ליפקין-שחק (לימים הרמטכ"ל), ונולדו להם שני בנים. התאלמנה ב-19 בדצמבר 2012.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טלי ליפקין-שחק** בוויקישיתוף
* טלי ליפקין שחק, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* טלי ליפקין שחק (אורכב 03.06.2020 בארכיון Wayback Machine) באתר הטלוויזיה החינוכית הישראלית
* טלי ליפקין-שחק לבעלה: "אני בת מזל. זכיתי לאהוב אותך", באתר וואלה!‏, 20 בדצמבר 2012.
* אמיר בוחבוט, מיכל רשף‏, טלי ליפקין-שחק לבעלה: "נשארת שלך, עד פגישתנו הבאה", באתר וואלה!‏, 20 בדצמבר 2012.

הערות שוליים
------------

1. ↑  נרי ליבנה ושרה ליבוביץ דר, ציוני כללי, הארץ, ‏ 25.12.1998, כפי שהועלה באתר פרש.
2. ↑  אמיר בוחבוט, מיכל רשף‏, טלי ליפקין-שחק לבעלה: "נשארת שלך, עד פגישתנו הבאה", באתר וואלה!‏, 20 בדצמבר 2012

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007291503505171
* ISNI: 0000 0004 0299 6788
* VIAF: 299094785
* WorldCat: viaf-299094785

 |
**ח'ליל רבאח** (בערבית: **خليل رباح**; נולד ב-1961 בירושלים) הוא אמן רב-תחומי פלסטיני.

בוגר תואר ראשון באדריכלות ואמנות יפה באוניברסיטת טקסס, ארצות הברית (1991). הציג תערוכות יחד ובתערוכות קבוצתיות במגוון של במות, בהן בביאנלה לאמנות בסאו פאולו, בביאנלה של ונציה, בביאנלה של קוואנגג'ו ובביאנלה של איסטנבול.

בנובמבר 1996 הציג במוזיאון ישראל בירושלים את יצירה בצורת קיר בלבן ואפור בכותנה וצמר פלדה, ובכך היה לאמן הפלסטיני הראשון שמציג עבודה במוזיאון ישראל.

שימש כמנהל של ביאנלת ריוואק (رواق) השנייה לאמנות, ארכיטקטורה ועיצוב בשנת 2007. הוא מהמייסדים של עמותת אל מא'מאל (אורכב 01.06.2020 בארכיון Wayback Machine) לקידום האמנות המודרנית בחברה הפלסטינית ושל עמותת ArtSchool Palestine הפועלת לקידום אמנות פלסטינית בלונדון.

רבאח לימד בבצלאל (1997 - 2000) ובאוניברסיטת ביר זית. כיום הוא גר ועובד ברמאללה.

קישורים חיצוניים
----------------

* ח'ליל רבאח, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
* ביוגרפיה ותמונה

הערות שוליים
------------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 277442
* NLI: 987007502515305171
* GND: 123544459
* ISNI: 0000 0000 7867 601X
* ULAN: 500125334
* VIAF: 20592208
* WorldCat: viaf-20592208

 |