recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
באריתמטיקה של שדות, **מספר פיתגורס** של שדה שווה למספר הריבועים הנחוץ להצגת כל סכום של ריבועים בשדה. מקובל לסמן את מספר פיתגורס של השדה F ב-p(F). כתכונות אריתמטיות רבות אחרות, מספר פיתגורס של שדות עשוי להיות קשה לחישוב. הערך של מספר פיתגורס הוא 1 אם ורק אם כל סכום של ריבועים הוא ריבוע, כלומר השדה הוא שדה פיתגורי.

מספר פיתגורס של שדות שאינם סדורים
---------------------------------

אפשר לסדר שדה אם ורק אם 1- אינו סכום של ריבועים. אם השדה F אינו ניתן לסידור, הגובה שלו הוא מספר הריבועים הנחוץ להצגת 1-. ידוע שהגובה, s(F), הוא תמיד חזקה של 2. עבור שדות שאינם ניתנים לסידור, {\displaystyle \ s(F)\leq p(F)\leq s(F)+1}. מספר פיתגורס של שדה טורי לורן {\displaystyle \ \mathbb {C} ((t))} הוא 2.

שדות מקומיים ושדות גלובליים
---------------------------

מספר פיתגורס של שדה המספרים הרציונליים הוא 4 (זהו משפט ארבעת הריבועים של לגרנז', בצירוף העובדה ש-7 אינו ניתן להצגה כסכום של שלושה ריבועים). בכל שדה מקומי, ובכל שדה מספרים שאינו ניתן לסידור, מתקיים {\displaystyle \ p(F)=\operatorname {min} (s(F)+1,4)}. בשדה מספרים K הניתן לסידור, מספר פיתגורס הוא 3 אם לכל ראשוני דיאדי הממד של {\displaystyle \ K\_{P}} מעל שדה המספרים ה-2-אדיים {\displaystyle \ \mathbb {Q} \_{2}} זוגי, ו-4 אחרת.

הרחבות סופיות
-------------

אם K/F הרחבה סופית של שדות ניתנים לסידור, אז {\displaystyle \ 2\leq p(K)\leq [K:F]\,p(F)}.

שדות פונקציות
-------------

ההתנהגות של מספר פיתגורס עם המעבר לשדה פונקציות אינה ברורה. לא ידוע אפילו האם {\displaystyle \ p(K(x))} סופי לכל שדה K שמספר פיתגורס שלו סופי. 

חישוב מספר פיתגורס של שדה הפונקציות {\displaystyle \ {\mathbb {R} }(x\_{1},\dots ,x\_{n})} קשור בבעיה ה-17 של הילברט. ידוע שהמספר הזה אינו עולה על \ 2^{n}; זה נכון לכל שדה שדרגת הטרנסצנדנטיות שלו מעל שדה סגור ממשית (כגון שדה הממשיים \ \mathbb{R}) היא n. ידוע ש-{\displaystyle \ p(\mathbb {R} (x))=2} (ואפילו {\displaystyle \ {\tilde {p}}(\mathbb {R} )=2}, ראו להלן), ו-{\displaystyle \ p(\mathbb {R} (x\_{1},x\_{2}))=4}. עבור n>2 ידוע רק ש-{\displaystyle \ n+2\leq p({\mathbb {R} }(x\_{1},\dots ,x\_{n}))\leq 2^{n}}.

בדומה לזה, ידוע ש-
{\displaystyle \ p({\mathbb {Q} }(x\_{1},\dots ,x\_{n}))\leq 2^{n+1}} לכל n>=2 (Jansen). עבור n=1 ידוע ש-{\displaystyle \ p({\mathbb {Q} }(x))=5} (Pourchet, 1971). באופן כללי יותר, לכל שדה מספרים ניתן לסידור K מתקיים {\displaystyle \ p(K(x))\geq p(K)+1}; ולכל שדה מספרים K שאינו ניתן לסידור, {\displaystyle \ p(K(x))\geq s(K)+1}. עבור {\displaystyle \ F={\mathbb {Q} }\_{\operatorname {pyth} }}, הסגור הפיתגורי של שדה המספרים הרציונליים, {\displaystyle \ p(F(x))\in \{3,4\}}. 

מסמנים ב-{\displaystyle \ {\tilde {p}}(F)} את הסופרימום של מספרי פיתגורס של ההרחבות הטרנסצנדנטיות מדרגה 1 של F. ידוע ש-{\displaystyle \ {\tilde {p}}(F)=s(F)+1} אם F אינו ניתן לסידור; {\displaystyle \ {\tilde {p}}(\mathbb {Q} )\in \{5,6\}} (Pop, 1991); {\displaystyle \ {\tilde {p}}(\mathbb {R} ((t)))=3}.
הסמל הקטן של מקלנבורג-מערב פומרניה
**סמל מקלנבורג-מערב פומרניה** (גרמנית: **Wappen Mecklenburg-Vorpommern**) הוא סמלה הרשמי של המדינה הגרמנית מקלנבורג-מערב פומרניה. הסמל נקבע בחוקת המדינה ב-1990' ועיצובו מתבסס על סמלי הנסיכויות ההיסטוריות שבשטחיהן מתקיימת המדינה כיום.

המגן הגדול מחולק לארבעה חלקים: בחלקים הראשון והרביעי מוצג ראשו הקטוע (הרלדית) של פר שחור עם קרניים כסופות, לשון אדומה וכתר זהוב בשדה זהוב. זהו סמלו ההיסטורי של מחוז מקלנבורג. בחלק השני של המגן מוטען גריפון זקוף אדום בשדה כסוף, סמלה ההיסטורי של פומרניה. בחלק השלישי של המגן מוטען עיט אדום עם כנפיים מעוטרות בתלתן זהוב בשדה כסוף, סמלה ההיסטורי של ברנדנבורג.

המגן הקטן מחולק לשניים: החצי הימני מראה ראש קטוע של פר שחור בשדה זהב. בחציו השמאלי של המגן נמצא גריפון זקוף אדום בשדה כסוף.

המצאות כפולה של ראש פר בסמל נועד לבטא את שתי המדינות ההיסטוריות: מקלנבורג-שטרליץ ומקלנבורג-שוורין.

חלקים המרכיבים את הסמל
----------------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| מקלנבורג | פומרניה | ברנדנבורג |
|  |  |  |

ראו גם
------

* מקלנבורג-מערב פומרניה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמל מקלנבורג-מערב פומרניה** בוויקישיתוף
* הסמל באתר המדינה

| סמלי גרמניה |
| --- |
| גרמניה | הסמל הלאומי |  |
| סמלי המדינות | באדן-וירטמברג • בוואריה • ברלין • ברנדנבורג • ברמן • המבורג • הסן • חבל הסאר • מקלנבורג-מערב פומרניה • נורדריין-וסטפאליה • סקסוניה • סקסוניה-אנהלט • סקסוניה התחתונה • ריינלנד-פאלץ • שלזוויג-הולשטיין • תורינגיה |
| סמלים היסטוריים | סמל באדן • סמל פרוסיה • סמל גרמניה המזרחית |
ונה קונטרקטה
**ונה קונטרקטה** (**vena contracta**) היא תופעה הקיימת כאשר יש אביזרים בזרימה של הצרה או הרחבה בצינור. אביזרים אלו גורמים להפסדי עומד עקב מעבר חד בצינור מאזור רחב לצר או להפך. הקטנת שטח החתך של הצינור מקטינה את שטח החתך של הזורם, שטח החתך הזורם הזה ממשיך לקטון כתוצאה מכוחות האינרציה של הזורם. הנקודה בה שטח חתך הזורם היא הקטנה ביותר נקראת ונה קונטרקטה ובה מהירות הזורם היא הגבוהה ביותר. כתוצאה מההצרה ועקב העובדה שלאחר ההצרה יש מרווח בין הזורם לבין דפנות הצינור, נוצרים אזורים בהם מתפתחות מערבולות במקום זרימה תקינה של הזורם. לאחר נקודה זו שטח חתך הזורם גדל שוב עד שהוא משתווה לשטח חתך הצינור.

לאחר ההצרה יורד הלחץ בצינור עד לערך מינימלי בנקודת הוונה קונטרקטה ולאחר מכן עולה שוב עד לערך הקטן מלחץ הכניסה. מפל הלחץ גדל ככל שמתרחקים מההצרה עד לערך מקסימלי בוונה קונטרקטה לאחר מכן מפל הלחץ קטן באופן מתון עד לנקודה מסוימת.

בעת מעבר הזורם לצינור בעל קוטר גדול יותר נוצרות מערבולות בצינור הרחב מפני שהנוזל אינו ממלא את שטח החתך באופן מיידי. עם ההתקדמות בצינור שטח החתך של הזורם משתווה לזה של הצינור, המערבולות נעלמות והזרימה מתאזנת עד למצב של זרימה מפותחת. בשל ההרחבה הפתאומית נוצר באזור המערבולות תת לחץ בצינור, דבר הגורם לשנות כיוון באופן רגעי. הלחץ בכיוון ההפוך יגיע לערך מינימלי בנקודה מסוימת ומנקודה זו ואילך הזרימה תתגבר על תת-הלחץ והזרימה תשוב למצב של זרימה מפותחת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ונה קונטרקטה** בוויקישיתוף
מספר סיפורים. ציור מאת ג'ון אוורט מיליי, 1870
**מסַפֵּר סיפורים** הוא אומן בהשמעת והצגת סיפורים לקהל מאזינים. תפקידו של המספר קיים מקדמת דנא, בכל תרבויות האנושיות. בטרם ידיעת קרוא וכתוב הייתה נפוצה, שימשו מספרי הסיפורים כלי יחיד כמעט להעברת סיפורי עם, אגדות ומיתולוגיות להמון. על מנת שיוכלו לזכור את סיפוריהם בעל פה פיתחו מספרי סיפורים שיטות מנמוניקה (עזרי זיכרון) כגון שימוש בחרוזים ובמשקל, לשון נופל על לשון, חזרות, סידור במספרים טיפולוגיים וכדומה. כן פיתחו מספרי הסיפורים שיטות רטוריות על מנת לרתק את קהלם, להפתיע אותו ולרגש אותו. בתרבויות מסוימות נהוג שהמספר שר את סיפורו כעין בלדה ובאחרות נהוג יותר סיפור בפרוזה.

לרוב מספרי הסיפורים נדדו בין כפרים וערים ולפיכך לא יכלו לסחוב ציוד רב. לכן עשו שימוש מועט בתפאורה והשתמשו לשם יצירת דרמה וגילום דמויות לרוב בקולם בלבד ולעיתים בתלבושות ועזרים פשוטים ובכלי נגינה קל.

כיום נעשה ניסיון מודע לשמר את אומנות סיפור הסיפורים, באמצעות הקלטה של מספרי סיפורים מסורתיים, לימוד האומנות בקורסים ועריכת פסטיבלים למספרי סיפורים. בישראל פעיל מאז 1993 פסטיבל מספרי סיפורים בתיאטרון גבעתיים מייסודו של יוסי אלפי. כן משתלב הנושא במקצועות כגון טיפול בדרמה, הדרכת טיולים, הוראה, נאום פוליטי ועסקי ועוד.

תוכנית הטלוויזיה "סיפורי עמים" נקראה במקור "The Storyteller", מספר הסיפורים. פירוש שמו של תיאטרון אל-חכוואתי אף הוא "מספר הסיפורים".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מספר סיפורים** בוויקישיתוף
* MARIE L. SHEDLOCK, THE ART OF THE STORY-TELLER, ספר קלאסי בתחום, 1917
* מחקר על מספרי סיפורי-עם באזור הים הבלטי בין המאה ה-16 והמאה ה-19
* אינדקס אתרים בנושא
* יוסי אלפי, טיפ למספר הסיפורים המתחיל
* יוסי אלפי, עקרונות יסוד לסיפורו של מספר הסיפורים
* יוסי אלפי, סיכום עקרונות יסוד לסיפורו של מספר הסיפורים

הערות שוליים
------------

1. ↑  How a 2-Minute Story Helps You Lead

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007536293805171
* BnF: cb13319385h (data)
* LCCN: sh85128406

 |
**אלזה ברג** (בפולנית: **Else Berg**‏; 19 בפברואר 1877 – 19 בנובמבר 1942) הייתה ציירת ממוצא יהודי, ילידת שלזיה שחיה ופעלה בעיקר בברלין ובהולנד. הרבתה ליצור עם בעלה, מומי שוורץ. השניים נספו באושוויץ.

תולדות חייה
-----------

נולדה בעיר רטיבור שבשלזיה למשפחה חילונית בת 6 ילדים. לאבי המשפחה היה בית חרושת לסיגרים ומצבה הכלכלי היה טוב. כבר בגיל צעיר יצאה ברג לבדה ללימודים בברלין, אך לא למדה שם במוסד רשמי, משום שאקדמיות לאמנות בעיר לא נפתחו לנשים עד 1919. בשנת 1905 הגיע לברלין בעקבות עניינו באקספרסיוניזם, מומי שוורץ, צייר יהודי מהולנד. השניים נפגשו ומאז היו לזוג (הם נישאו רק ב-1920). ב-1911 השתקעו השניים בעיירה שורל (Schoorl) שבצפון הולנד וחברו ללאו גסטל וחבורת אמנים שנודעו כ"אסכולת ברגן", שינקה הן מהאקספרסיוניזם הגרמני והן מן הקוביזם. ב-1920 עזבו ברג ושוורץ לאמסטרדם והרבו לצאת למסעות, בהם לטורקיה, הבלקן, ספרד ומיורקה. ב-1924 קיבלה ברג אזרחות הולנדית.

לאחר כיבוש הולנד על ידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה (קיץ 1940), סירבו ברג ושוורץ להסתתר או לענוד טלאי צהוב. הם נתפסו על ידי הגסטפו ב-12 בנובמבר 1942, הובלו למחנה וסטרבורק ומשם לאושוויץ, שם נרצחו מיד עם הגיעם ב-19 בנובמבר.

יצירתה וסגנונה
--------------

סגנונה של ברג מגוון ומושפע מאסכולות שונות באמנות המודרנית של התקופה, אך עם גישה אישית שלה. בין יצירותיה נמצאת השפעות קוביסטיות, אקספרסיוניסטיות, פוסט אימפרסיוניסטיות, לומיניסטיות (גישה קרובה לאימפרסיוניזם של ציור נופים מוצפי-אור, לרוב נופי-ים) ועוד. בניגוד לבעלה, יצירותיה אינן מהוות דוגמה מובהקת ל"אסכולת ברגן".

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלזה ברג** בוויקישיתוף
* מידע על תערוכה מיצירות ברג ושוורץ, המוזיאון ההיסטורי היהודי באמסטרדם (הוצגה במרץ-יוני 2012)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007284515205171
* BnF: cb123906354 (data)
* BPN: 15020591
* GND: 118939289
* ISNI: 0000 0000 6676 352X
* LCCN: n90716877
* NTA: 074753487
* RKD: 6873
* SUDOC: 172591716
* ULAN: 500026213
* VIAF: 75149196513674792038
* WorldCat: lccn-n90716877

 |
גופי חדירה עיקריים: 1 – לקולית; 2 – דייק קטן; 3 – בתולית; 4 – דייק; 5 – סיל; 6 – פקק געשי; 7 – לופולית
**לופולית** הוא מחדר פלוטוני הנוצר מחדירת מאגמה לסלעי הליתוספירה והתגבשותה לסלע פלוטוני. לופוליתים הם גופי חדירה תואמים, כלומר הם חודרים במקביל לשכבות סלעי הסביבה ומתגבשים ביניהם. מקור השם מיוונית: לופאס – צלחת + ליתוס – אבן.

היווצרות
--------

לפולית נוצר בעומק רדוד יחסית על ידי מאגמה צמיגה מאוד, המתגבשת לסלע – לרוב מאפי בהרכבו. המאגמה מתקררת לאטה מתחת לפני השטח – תהליך המאפשר את היווצרותם של גבישים גדולים.

לופולית דומה בהיווצרותו ללקולית, אך שונה ממנו בצורתו. ללפולית צורת משפך רחב, בעוד ללקולית צורת פטריה. צורת המשפך נובעת ממפגש המאגמה בשכבת סלע שאינה מאפשרת לה להתקדם למעלה, ולחץ המאגמה דוחק את שכבות סלעי הסביבה כלפי מטה. עם התגבשות המאגמה פוחת נפחה, מה שעשוי לגרום התמוטטות של שכבות הסלעים מעל הלופולית אל החלל שנוצר.

לופוליתים עשויים להיווצר בגדלים שונים – מקילומטרים ספורים לכמה מאות קילומטרים. במתחם בושוולד בדרום אפריקה – שהיווצרותו מתוארכת לתחילת הרביעון, לפני כ-2 מיליון שנים – מצוי לופולית שכבתי שרוחבו כמה מאות קילומטרים.

תפוצה
-----

מחדר שכבתי במתחם בושוולד
לצד הלופולית במתחם בושוולד קיימים לופוליתים בגדלים שונים במקומות נוספים בעולם:

* במתחם דולות במינסוטה מצוי לופולית גדול, המורכב בעיקר מסלעי גברו.
* באגן סדברי בצפון אונטריו מצוי לופולית, שמקורו בהתכה נרחבת של סלעים בעקבות התנגשות מטאוריט לפני כ-1,850 מיליון שנים.
* במתחם סקארגארד בגרינלנד מצוי לופולית גדול.
* בנבדה מצוי "לופוליט המבולדט" – מחדר שכבתי שנוצר ביורה, המורכב בעיקר מסלעי גברו.

ראו גם
------

* גאולוגיה - מונחים

קישורים חיצוניים
----------------

* לופולית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Collins English Dictionary
2. ↑  Geology: lopolith
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Journals | Publications
קונדוקטוס ב-3 קולות
**קונדוקטוס** (בלטינית: **conductus**) הוא מושג במוזיקה של ימי הביניים, סוג של יצירת קודש ווקאלית שאינה ליטורגית, לקול אחד או יותר. מקור המילה במילה הלטינית conducere (ללוות), וסביר להניח, שהקונדוקטוס הושר בשעת העברתו של ספר ליקוטי התפילות (lectionary) מן המקום שם נשמר באופן קבוע אל עמוד הקריאה לפני עדת המתפללים. הקונדוקטוס היה מן היצירות הווקאליות העיקריות בתקופת הארס אנטיקווה 
של תולדות ימי הביניים.

מקור הצורה, קרוב לוודאי, בדרום צרפת, בסביבות 1150 ולשיא פיתוחה הגיעה בתקופת פעילותה של אסכולת נוטרדאם בראשית המאה ה-13. רוב חיבורי הקונדוקטוס בקובץ הגדול של כתבי יד מנוטרדאם כתובים לשניים או שלושה קולות. ייחודם של הקונדוקטוס ברפרטואר של נוטרדאם הוא בהכנסת מלודיות חילוניות כחומר מקור, אף כי השימוש במלודיות קודש נפוץ גם הוא. נושאים מקובלים לשירים היו חיי הקדושים, חגיגות האדון (ישו), חזיון לידת ישו, כמו גם נושאים שוטפים כגון התנהגות מופתית של עדי האמונה בני התקופה, כמו תומאס בקט. רפרטואר חשוב ומעניין של קונדוקטוס משלהי התקופה מורכב משירים, המותחים ביקורות על מעשי התעללות והשפלה מצד אנשי כמורה, שחלקם שערורייתיים ממש. קשה אומנם לשער ששרו אותם בכנסייה, אבל ייתכן שלרפטואר היה קיום מעבר לשימוש הליטורגי המתועד שלו.

כמעט כל המלחינים אנונימיים. אחדים מן השירים, שכולם כתובים בלטינית, מיוחסים למשוררים כמו פיליפ יועץ הבישוף וג'ון מהאודן.

סגנון הקונדוקטוס היה קצבי, בדרך כלל, כיאה למוזיקה המלווה תהלוכה, וכמעט תמיד צליל-מול-צליל. מבחינה סגנונית היה שונה לחלוטין מן הצורה הפוליפונית הליטורגית העיקרית של התקופה, האורגנום, שבה נעו הקולות בדרך כלל במהירויות שונות; בקונדוקטוס, הקולות זימרו יחדיו, בסגנון הידוע גם כ"דיסקנט".

תאורטיקאים של המוזיקה כוללים בכתביהם על קונדוקטוס גם את **פרנקו מקולון**, שהמליץ להכניס מלודיה יפה בטנור, **יוהנס דה גרלנדיה**, ואנונימוס IV. התאורטיקאי מראשית המאה ה-14 ז'אק מליאז', מליץ יושר נלהב לסגנון הארס אנטיקווה כנגד סגנון הארס נובה החדש, "הלא-מוסרי והתאוותני", קונן על אדישותם לקונדוקטוס של המלחינים בני זמנו. הקונדוקטוס האריך ימים ביותר בגרמניה, שם תועד במאה ה-14.

קונדוקטוס אנגליים מסוף המאה ה-13 וראשית ה-14 משתמשים במקרים רבים בטכניקת הרונדו.

לקריאה נוספת
------------

* "מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים" בעריכת סטנלי סיידי, כרך 20, לונדון, הוצאת מקמילן 1980
* ריצ'רד ה. הופין, "מוזיקה של ימי הביניים", ניו יורק, נורטון ושות' 1978
* ז'אנט נאפ, "קונדוקטוס", מילון גרוב המקוון בעריכת ל. מייסי

* *The New Grove Dictionary of Music and Musicians*, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd. 1980. מסת"ב 1-56159-174-2
* Richard H. Hoppin, *Medieval Music*. New York, W.W. Norton & Co. 1978. מסת"ב 0-393-09090-6
* Janet Knapp: "Conductus", Grove Music Online ed. L. Macy (Accessed February 1, 2005), (subscription access)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קונדוקטוס** בוויקישיתוף
* קונדוקטוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* קונדוקטוס, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007552925905171
* BnF: cb13568634k (data)
* GND: 4148271-2
* LCCN: sh85030811
* NKC: fd980114

 |
**אנטוניו פארנזה, דוכס פארמה** (באיטלקית: **Antonio Farnese**;‏ 29 בנובמבר 1679 - 20 בינואר 1731), היה דוכס פארמה בין השנים 1727–1731.

ביוגרפיה
--------

אנטוניו נולד ב-29 בנובמבר 1679 בפארמה, לראנוצ'ו השני פארנזה, דוכס פארמה ולמריה ד'אסטה, בתם של פרנצ'סקו הראשון ד'אסטה, דוכס מודנה ומריה קטרינה פארנזה. בשנת 1727 מת אחיו פרנצ'סקו פארנזה, דוכס פארמה, ואנטוניו עלה לשלטון במקומו.

אנטוניו היה נהנתן ולא רצה להתחתן, אולם מכיוון שלא היה יורש אחר לדוכסות, כפו עליו ידידיו להתחתן עם אנריקטה ד'אסטה, בתם של רינלדו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה ושרלוטה פליציטס מבראונשווייג-לינבורג, וב-21 ביולי 1728 התחתנו השניים. למרות כל ניסיונותיו לא היו לאנטוניו ילדים, ובעקבות כך הייתה הדוכסות אמורה לעבור לבנה הבכור של אליזבטה פארנזה, האינפנטה קרלוס מספרד. בשנת 1729 שלחה ספרד 6,000 חיילים לפארמה, אולם מאידך, אוסטריה שלחה 40,000 חיילים למילאנו, צפונית לפארמה. בעיצומה של המערכה הדיפלומטית, מת אנטוניו ב-20 בינואר 1731, ולאחר מותו קיבלה אוסטרה את תנאי אמנת לונדון, ואכן קרלוס מספרד קיבל את דוכסות פארמה, עליה נאלץ לוותר בשנת 1735, במהלך מלחמת הירושה הפולנית, לקרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.

אילן יוחסין
-----------


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| קוזימו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה |   | מריה מגדלנה, ארכידוכסית אוסטריה |   | ראנוצ'ו הראשון פארנזה, דוכס פארמה |   | מרגריטה אלדוברנדיני |   | אלפונסו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה |   | איזבלה, נסיכת סבויה |
|   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |
|   |   | מרגריטה דה מדיצ'י |   |   |   | אודוארדו פארנזה, דוכס פארמה |   | מריה קטרינה פארנזה |   |   |   | פרנצ'סקו הראשון ד'אסטה, דוכס מודנה |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   | ראנוצ'ו השני פארנזה, דוכס פארמה |   |   |   |   |   |   |   | מריה ד'אסטה |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | **אנטוניו פארנזה, דוכס פארמה** |
|

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנטוניו פארנזה, דוכס פארמה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16656274m (data)
* GND: 1114292915
* ISNI: 0000 0000 3414 7837
* LCCN: n97865260
* ULAN: 500354415
* VcBA: 495/371864
* VIAF: 65772446
* WorldCat: lccn-n97865260

 |
המונח "סמל נשר" מפנה לכאן. לערך העוסק בסמלם של לגיונות הצבא הרומי, ראו נס הלגיון.

**סמל העיר נשר**, סמלה הרשמי של העיר, עוצב על ידי דוד הולוד ואושר בישיבת המועצה המקומית ב־24 באוקטובר 1962.

תיאור הסמל
----------

הסמל מורכב ממגן בעל מסגרת לבנה ושדה לבן המוטען בציור נוף. מעל הסמל כתר בצורת ציפור נשר בצבע חום או כתום המייצגת את שם העיר. ציור הנוף מורכב מארבע גבעות מצלבות בצבעי ירוק ואדום. ארבע הגבעות מסמלות את הנוף ההררי המקיף את העיר וגם את ארבעת היישובים שהרכיבו את העיר: בן דור, גבעת נשר, תל חנן ויישוב הפועלים "נשר" שהוקם בסמוך למפעל נשר חיפה. הנשר שבראש הסמל "פורש את כנפיו על ארבעת חלקי היישוב" ומסמל את אחדותם.

בחזית הסמל ציורי מבנים:

* משמאל, מפעל וארובה שמסמלים את הייסוד התעשייתי של היישוב ובעיקר את מפעל המלט.
* מימין, בתי מגורים הבנויים על הגבעות ומעל חומת לבנים הרוסה, המסמלות את הקמת העיר, כבתי שיכון לעולים שהוקמו על חורבות הכפרים שקדמו להם.

במרכז הסמל עץ בעל עלים לבנים שמסמל את צמיחתה והתפתחותה של העיר.

פירוט משמעויות סמל העיר

היסטוריה
--------

הסמל נבחר על ידי אמן בשם דוד הולוד לאחר תחרות לעיצוב הסמל. את הסמל אישרה המועצה המקומית בישיבתה ב־24 באוקטובר 1962. את פירוט הסימל תיאר ראש המועצה באותה תקופה, יצחק רוט:

> 
> חברי המועצה מצאו שהשרטוט שלך הוא מוצלח ומשקף נאמנא את הרכב היישוב המקומי – במציאות: אספקלריא של נשר הפורש את כנפיו על ארבע חלקי היישוב המקובצים יחדיו, בן-דור, תל-חנן, נשר וגבעת נשר, בתהליך של התפתחות בהקמת בתי שיכון לעולים על גבי חורבות וכוכים הרוסים, וארובות של מפעלי מלאכה ותעשייה ההולכים ומוקמים בשטח בנוף יפה ובנתונים נוחים.
> 
> 
> 
> — מכתבו של יצחק רוט ראש המועצה לאמן מ-10 בדצמבר 1962
>

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמל העיר נשר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  סמל העיר, באתר עיירית נשר
2. ↑  מכתבו של יצחק רוט ראש המועצה לאמן, 10 בדצמבר 1962 (עיינו בגוף הערך)

| דגל ישראלדגל ישראל סמלי מחוז חיפה |
| --- |
| ערים | חיפה • אום אל-פחם • אור עקיבא • באקה אל גרביה • חדרה • טירת כרמל • נשר • קריית אתא • קריית ביאליק • קריית ים • קריית מוצקין | מפת מחוז חיפהמפת מחוז חיפה |
| מועצות מקומיות | בנימינה-גבעת עדה • ג'סר א-זרקא • דלית אל-כרמל • זכרון יעקב • כפר קרע • עספיא • פרדס חנה-כרכור • קריית טבעון |
| מועצות אזוריות | אלונה • זבולון • חוף הכרמל • מנשה |
| מחוז הצפון • מחוז חיפה • מחוז תל אביב • מחוז המרכז • מחוז ירושלים • מחוז הדרום • מחוז יהודה ושומרון |
**האי מוזמביק** (פורטוגזית **Ilha de Moçambique**) הוא אי השוכן בין מצר מוזמביק למפרץ מוסוריל (Baía de Mossuril) בנפת נמפולה (província de Nampula) בצפון-מזרח מוזמביק. האי שימש משך כ-400 שנים כנמל פורטוגזי חשוב באוקיינוס ההודי וכבירת המושבה הפורטוגזית של מוזמביק. הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1991.

גאוגרפיה ואוכלוסייה
-------------------

קפלת גבירתנו דה בלוארטה
האי שנוצר מאלמוגים משתרע על שטח של 1.5 קמ"ר בלבד והוא ארוך וצר - אורכו כ-3 ק"מ ורוחבו נע בין 200 ל-500 מטר. כמעט כל שטחו בנוי והוא מחובר אל היבשה בגשר צר שאורכו כ-3 ק"מ והמותר לנסיעה לכלי רכב פרטיים בלבד.

האי מחולק לשני חלקים - בחלקו הצפוני, "עיר האבן" (cidade de pedra), כ-400 מבנים הכוללים את עיקר אתרי העניין באי, ובחלקו הדרומי, המכונה "עיר הקנים" (cidade de macuti), כ-1,200 מבנים רעועים העשויים מקירות קנים או מכוסים בגג קנים. באי שוכנים מצודה, כנסיות וקפלות (ראו להלן), וכן מספר מסגדים ומקדש הינדו.

באי מתגוררים כ-14,000 תושבים, עובדה שמשמעותה, לאור ממדיו הצנועים, היא שצפיפות האוכלוסייה בו עומדת על יותר מ-9,000 איש לקמ"ר.

היסטוריה
--------

קפלת סאו אנטוניו
האי שימש כנמל וכמספנה ערביים זמן רב לפני שואסקו דה גאמה פקד אותו ב-2 במרץ 1498. דה גאמה התקבל על ידי המקומיים ושליטם בסבר פנים יפות, שכן סברו שהפורטוגזים הם מוסלמים. הפורטוגזים ביססו באי נמל ובסיס ימי ב-1507, וזה היה לאחד הנמלים החשובים בדרכם להודו. קפלת גבירתנו דה בלוארטה (Nossa Senhora de Baluarte) מ-1522 נחשבת למבנה האירופי העתיק באי ובחצי הכדור הדרומי כולו.

ב-1558 נבנה מבצר סאו סבסטיאו (Fortaleza de São Sebastião) בקצהו הצפוני של האי, והוא היה לבירת מזרח אפריקה הפורטוגזית ולמוקד מסיונרי חשוב. בשנים 1607 ו-1608 נהדפו התקפות הולנדיות על האי, והוא שמר על מעמדו כנמל חשוב בדרך לאסיה שדרכו עברו, בין היתר, זהב, שנהב ותבלינים. המושבה במקום החלה לשקוע בסוף המאה ה-17, אך זכתה לפריחה מחודשת במאה שלאחר מכן בזכות הפיכתה למרכז לסחר עבדים.

עם פתיחתה של תעלת סואץ ירדה חשיבותו של האי לחלוטין. ב-1898 הוא איבד את מעמדו כבירה לטובתה של לורנסו מרקס, כיום מפוטו בירת מוזמביק. באמצע המאה ה-20 נפגע גם מעמדו של האי כנמל, כאשר את מקומו ירש נמל נקאלה (Nacala) הסמוך.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזמביק** בוויקישיתוף
* תמונות מהאי מוזמביק
* היסטוריה של האי מוזמביק (פורטוגזית)
* מוזמביק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4822016-4
* VIAF: 315129671
* WorldCat (עם VIAF): 315129671

 |
**סמל ולנסיה** הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית ולנסיה שבספרד.

הסמל יורש את עיצובו מסמלו של פדרו הרביעי, מלך אראגון והוא מורכב ממגן זהב שעליו ארבעה פסים אדומים - סמלה של ממלכת אראגון. המגן מוטה ב-45° שמאלה (לעין הצופה, בהרלדיקה זוהי נטייה ימינה) ומעליו מותקנת קסדה כסופה שהמצחה שלה סגורה. לקסדה מעטה כחול מצידו האחד ואדום מצידו השני, ועל הצד הכחול צלב איניגו אריסטה (Iñigo Arista; צלב פאטה שמזרועו התחתונה בולט משולש צר) כסף. מעל הקסדה, מופיע כתר אראגון העשוי זהב ולו שמונה פרחי חבצלת ושמונה פרחים מעוטרים בפנינים. בסיס הכתר מקושט בפנינים, אבני אודם וברקת. הציצה היא דרקון זהב שכנפיו פרושות, שיניו לבנות ולשונו אדומה.

הסמל לא היה בשימוש במהלך שלטונו הרודני של פרנסיסקו פרנקו שניסה לאחד את כל חלקי ספרד ולא התיר גילויי ייחודיות ועצמאות. לאחר הקמת הקהילה האוטונומית, הוא נקבע בחוק ב-13 בדצמבר 1984.

ההבדלים העיקריים בין הסמל הנוכחי לסמלו של פדרו הרביעי הם בקסדה ובעטרה שהיו אז בסגנון שנחשב מלכותי וכעת הם "פשוטים" יותר.

סמל פדרו הרביעי, מלך אראגון

ראו גם
------

* דגל ולנסיה

קישורים חיצוניים
----------------

* הסמל בחוק, סעיף 3, ויקיטקסט (בספרדית)

| סמלי ספרד |
| --- |
| ממלכת ספרד | סמל ספרד |  |
| הקהילות האוטונומיות | אזור מורסיה • אנדלוסיה • אסטוריאס • אקסטרמדורה • אראגון • גליסיה • האיים הבלאריים • האיים הקנריים • ולנסיה • חבל הבסקים • לה ריוחה • נווארה • מדריד • קטלוניה • קנטבריה • קסטיליה-לה מנצ'ה • קסטיליה ולאון |
| הערים האוטונומיות | סאוטה • מלייה |
**הנס הרצוג** (בגרמנית: **Hans Herzog**;‏ 28 באוקטובר 1819 – 2 בפברואר 1894) היה איש צבא שווייצרי, אשר היה אחד מארבעת האנשים היחידים בהיסטוריה שקיבלו דרגת גנרל בצבא שווייץ.

ביוגרפיה
--------

הרצוג נולד ב-28 באוקטובר 1819 באראו שבשווייץ. הוא למד פיזיקה וכימיה באוניברסיטת ז'נבה, אולם לאחר מכן החל לעבוד כסוחר בעסק של אביו. ב-1839 התגייס לצבא שווייץ במסגרת גיוס חובה, ולאחר מכן עבר לשירות קבע. הוא שרת בכוחות הארטילריה, וב-1847 השתתף במלחמת הזונדרבונד. ב-1860 כבר מונה למפקד כל כוחות הארטילריה בצבא שווייץ. בתפקידו זה הוא ארגן מחדש את חיל הארטילריה, ואף השפיע רבות על ארגונם של חילות אחרים. עם פרוץ מלחמת צרפת–פרוסיה ביולי 1870, גבר בשווייץ החשש שהמלחמה תגלוש לשטחה. לפיכך, הצבא גויס על הגבול, והרצוג מונה למפקדו העליון. במסגרת זו הוא הועלה לדרגת גנרל. דרגה זו מוענקת בשווייץ רק בעתות משבר, והיא מבוטלת כאשר המשבר מסתיים. בעתות שלום הדרגה הגבוהה ביותר בצבא שווייץ היא "מפקד קורפוס".

לקראת סופה המלחמה אכן גלשה לשווייץ, כאשר ארמיית המזרח הצרפתית אשר כללה 87,000 חיילים בפיקודו של שארל דניס בורבאקי נמלטה לשווייץ מאימת הפרוסים. הרצוג החל להזיז את כוחותיו לכיוונם. בורבאקי חשש שעומדים להסגיר את אנשיו לפרוסים, וניסה להתאבד, אולם נכשל בכך. הרצוג הגיע להסכם עם מחליפו, יוסטין קלינצ'ט על פיו החיילים הצרפתים יניחו את נשקם ויפוזרו בקנטונים שונים. עמותות שונות קמו בשווייץ במטרה לסייע לחיילים הצרפתים. עם סיום המלחמה במרץ 1871, הוחזרו הצרפתים חזרה למולדתם. לאחר סיום המלחמה, חזר הרצוג לתפקידו הקודם כמפקד הארטילריה, והוא נותר בתפקיד זה עד מותו בעיר הולדתו אראו ב-2 בפברואר 1894. הוא היה בן 74 במותו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנס הרצוג** בוויקישיתוף
* הנס הרצוג במילון ההיסטורי של שווייץ (בגרמנית) (זמין גם בצרפתית ואיטלקית)
* הנס הרצוג בביוגרפיה הגרמנית הכללית (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 139764240
* HDS: 023779
* ISNI: 0000 0001 0787 2416
* LCCN: no2010203602
* VIAF: 102613777
* WorldCat: lccn-no2010203602

 |
**סמל ויקטוריה** הוא הסמל הרשמי של מדינת ויקטוריה שבאוסטרליה.

היסטוריה
--------

ויקטוריה הייתה הראשונה מבין מדינות אוסטרליה שקיבלה סמל רשמי. הסמל הוענק למדינה ב-6 ביוני 1910 על ידי המלך ג'ורג' החמישי. הסמל הוענק בעקבות בקשה של ממשלת המדינה למשרד המושבות בשנת 1909. במסגרת מכתב הבקשה, ביקשה המדינה כי הסמל ישלב אלמנטים שסימלו את המדינה מאז שנת 1877 - ובהם הצלב הדרומי. כמו כן ראש ממשלת המדינה, ג'ון מוריי, ביקש כי בסמל יעשה שימוש בכתר ה"אימפריאלי" (ככל הנראה מאחר שחשב שמדובר בכתר של האימפריה - ואולם מדובר בסמל מתקופת בית טיודור, שאין לו כל קשר לאימפריה הבריטית. על פי הנוהג, נעשה שימוש בסמלים בכתר אדוארד הקדוש, כאשר בכתר אדוארד הקדוש חצאי הקשת עולים משולי הכתר ואז יורדים לעבר מרכז הכתר למקום חיבורם מתחת המונד, בעוד שבכתר אימפריאלי חצאי הקשת עולים לעבר מקום המפגש במרכז הכתר למקום חיבורים מתחת המונד.

בשנת 1958 הפך האימפרסה (Epacris impressa Labill) לפרח הרשמי של המדינה, והוחלט לשלבו בסמל.

ב-28 במרץ 1973 חתמה המלכה אליזבת השנייה מלכת אוסטרליה על צו מלכותי המוסיף את הפרח לגבעת הדשא שבבסיס הסמל, משני צידי שלט האצולה.

במסגרת צו זה נקבע שהכתר שיחזיק הקנגורו יהיה כתר אדוארד הקדוש, כמקובל.

תיאור הסמל
----------

במרכז הסמל שלט אצולה כחול שעליו חמישה כוכבים לבנים המסמלים את הצלב הדרומי.

בציצת הסמל, מעל הקסדה חצי קנגורו מחזיק בידיו את כתר אדוארד הקדוש.

משני צידי שלט האצולה שני תומכים: השמאלית - אישה לובשת גלימה כחולה, המחזיקה ענף עץ זית בידה המרוחקת משלט האצולה (היד הימנית), לראשה זר עלי דפנה, והמסמלת שלום; והימנית - אישה הלובשת גלימה אדומה המחזיקה בידה המרוחקת משלט האצולה (היד השמאלית) קרן שפע, לראשה זר עשוי שיבות, והמסמלת רווחה.

מתחת לסמל מופיע מוטו המדינה באנגלית: שלום ורווחה. מוטו זה, היה המוטו הראשון של גוף ממשלתי באוסטרליה שעשה שימוש בשפה האנגלית.

ראו גם
------

* סמל אוסטרליה
* דגל ויקטוריה

קישורים חיצוניים
----------------

* סמל ויקטוריה באתר ממשלת ויקטוריה (באנגלית)
* סמלי מדינות אוסטרליה באתר ממשלת אוסטרליה (באנגלית)

| סמלי אוסטרליה |
| --- |
| דגלים לאומיים | סמל אוסטרליה | סמל אוסטרליה |
| סמלי המדינות | אוסטרליה הדרומית • אוסטרליה המערבית • ויקטוריה • טסמניה • ניו סאות' ויילס • קווינסלנד |
| טריטוריות | הבירה האוסטרלית • הטריטוריה הצפונית • אי חג המולד • איי קוקוס • נורפוק |
**מוזיקת שלאגר** (באופן מילולי: "מוזיקת להיטים") הוא תת-ז'אנר של מוזיקה פופולרית אירופאית, המהווה בדרך כלל ליווי אינסטרומנטלי קליט לקטעים ווקאליים של מוזיקת פופ עם מילים פשוטות, בעלי משמעות של אושר ורגש.

שירים מהתת-ז'אנר הן בדרך כלל בלדות סנטימנטליות עם מנגינה פשוטה וקליטה, לפעמים אפילו עם אלמנטים של מוזיקת פופ קלילה. מילות השיר מתמקדים מבדרך כלל באהבה, מערכות יחסים ורגשות. גרסה נוספת של מוזיקת שלאגר, שבה מילות השיר מתמקדות בנושאים מלנכוליים ואלגיות, נפוצה בעיקר בפינלנד, אם כי נפוצה גם במדינות הנורדיות ובמדינות הסלאביות, וכן בשירי עם מזרח אירופאיים. מבחינה מוזיקלית, ישנם קווי דמיון בין מוזיקת שלאגר למוזיקה קלה.

קיים ייצוג תדיר של תת-ז'אנר זה בתחרות הזמר של האירוויזיון.

ראו גם
------

* מוזיקה גרמנית
* אסטרדה
* מוזיקה עכשווית למבוגרים
* דאנס-פופ

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיקת שלאגר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Raykoff, Ivan; Deam Tobin, Robert (2007). *A Song for Europe: Popular Music and Politics in the Eurovision Song Contest*. London England and Burlington, Vt. USA: Ashgate Publishing, Ltd. pp. 37–58. ISBN 9780754658795.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4179673-1

 |
**הנס דה זאלנגרה-דראבה** (בגרמנית **Hans de Salengre-Drabbe**;‏ 21 באוקטובר 1894 – 25 באוגוסט 1944) היה גנרלוטננט בוורמאכט אשר פיקד על דיוויזיה במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### תחילת דרכו

זאלנגרה-דראבה נולד ב-21 באוקטובר 1894 בעיר זיגמרינגן שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. ב-7 במרץ 1914 התגייס כצוער לצבא הקיסרות הגרמנית. הוא הוצב ברגימנט חי"ר ה-28 (הריין ה-2 - פון גייבן), ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נשלח לחזית כנהג רכבת צבאית. ב-24 בדצמבר 1914 קודם לדרגת לוטננט, ושימש כמפקד מחלקה ברגימנט. לקראת סוף המלחמה הוא מונה לשליש בבריגדה ה-30, וב-18 באוקטובר 1918 הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט. במהלך המלחמה הוא נפצע מספר פעמים ולפיכך קיבל פרט לשתי דרגות של צלב הברזל גם את אות הפציעה בכסף. בתחילת 1919 הוא הצטרף לרייכסווהר ומונה לשליש הרגימנט ה-28. הוא מילא תפקידי פיקוד ומטה, וב-1 ביולי 1927 הועלה לדרגת האופטמן. עם הפיכתו של הרייכסווהר לוורמאכט ב-1934, מונה למפקד גדוד, וב-1 באוגוסט 1937 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט. ב-15 באוגוסט 1938 מונה לשלישו האישי של ראש מחלקת החימוש.

### מלחמת העולם השנייה

 ערך מורחב – **מלחמת העולם השנייה**  

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה זאלנגרה-דראבה בעל תפקיד בכיר במחלקת החימוש. ב-1 ביוני 1940 הועלה לדרגת אוברסט. ב-5 באוקטובר של אות שנה מונה למפקד רגימנט החי"ר ה-457 שהוצב בפולין. במהלך מבצע ברברוסה לחם הרגימנט שלו בדרום רוסיה כחלק מהדיוויזיה ה-257. בקיץ 1942 שונה שם הרגימנט לרגימנט הגרנדירים ה-457 והוא הועבר לצרפת. הוא מילא תפקידי מטה ופיקוד שונים וב-22 בפברואר 1943 הוענק לו צלב האבירים של צלב הברזל, על פעילויותיו כמפקד הרגימנט ועל "הנהגה אמיצה ועמידה איתנה למופת", לנוכח התקפות מתחדשות מצד כוחות משוריינים של הצבא האדום. ב-24 בפברואר של אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה ה-384. ב-1 במאי של אותה שנה הועלה לדרגת גנרל-מיור, וב-1 בינואר 1944 הועלה לדרגת גנרלוטננט. בנובמבר אותה שנה הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרבות באוקראינה כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה ולאחר מכן כחלק מהארמייה השישית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות ברומניה, וב-27 בינואר 1944 קיבל זאלנגרה-דראבה את הצלב הגרמני בזהב. ב-25 באוגוסט 1944, במהלך מבצע יאשי-קישינב, הוא נהרג בקרב ליד טירספול.

קישורים חיצוניים
----------------

* הנס דה זאלנגרה-דראבה באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
**סמל ונקובר** הוענק לעיר ונקובר שבפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה על ידי "מכללת שלטי האבירים" ב-31 במרץ 1969.

תיאור הסמל
----------

במרכז הסמל מופיע שלט אצולה שבחלקו העליון, משמאל ומימין, שני פרחי מורן המסמלים את הפרובינציה (ומופיעים גם על סמל קולומביה הבריטית). במרכז שלט האצולה מופיע משולש ירוק המסמל את היערות הרבים שסביב העיר, ובמרכזו עמוד טוטם המסמל את תרבות האינדיאנים המקומית. משני צידי המשולש הירוק מצוירים גלים בכחול ולבן המסמלים את האוקיינוס השקט ואת הנהרות שסביב העיר. 

מעל שלט האצולה מופיע ציצה שעליה מופיע כתר המסמל את העיר עצמה וספינה המסמלת את חשיבות הסחר הימים לכללת העיר והיות הסחר הימי והנמל הטבעי הסיבה להקמת העיר. 

לשלט האצולה שני תומכים - חוטב עצים ודייג המסמלים את שני ענפי הכלכלה המסורתיים העיקריים עליהם התבססה כלכלת העיר. 
מתחת לשלט האצולה מופיע המוטו של העיר: "בים, ביבשה ובאוויר אנו משגשגים" (באנגלית: By Sea Land and Air We Prosper).

היסטוריה
--------

סמל זה הוא השלישי מבין הסמלים של העיר ונקובר. הסמל הראשון של העיר היה בשימוש בין השנים 1886–1903. סמל זה הוחלף בשנת 1903 בסמל שהיה בשימוש עד שנת 1969 הדומה לסמל בו נעשה שימוש כיום בהבדלים הבאים: המשולש במרכז שלט האצולה היה צבוע באדום במקום בירוק, במקום עמוד הטוטם היה מצויר מטה הרמס, לא הייתה לסמל ציצה ופרחים, ומוטו העיר לא כלל את המילה "אוויר".
בשנת 1928 נעשה ניסיון לרשום את סמל העיר ברישומי מכללת האבירים, אולם התברר שהסמל אינו תואם את כללי ההרלדיקה[דרושה הבהרה] ולא ניתן לרושמו. ועדה שהוקמה על מנת לפתור בעיה זו דנה בבעיה ארבע שנים ולא מצאה פתרון. בשנת 1962 הוקמה ועדה נוספת ברשות מזכיר העירייה. לוועדה הכינה ארבע סקיצות לדגל אשר נדנו על ידי מועצת העיר. בשנת 1964 הגישה המועצה את העיצוב הנוכחי למכללת האבירים, אשר אישרה את הסמל וכן את "תג" (Badge) העיר הכולל כתר ובו משוט וגרזן המסמלים את העיר וענפי כלכלתה העיקריים. התג מופיע על דגל העיר.

ראו גם
------

* דגל ונקובר

קישורים חיצוניים
----------------

* תיאור סמל העיר באתר העירייה

| סמלי קנדה |
| --- |
| סמלים כלליים | סמל קנדה |
| סמלי פרובינציות וטריטוריות | אונטריו • אלברטה • אי הנסיך אדוארד • הטריטוריות הצפון-מערביות • יוקון • מניטובה • נובה סקוטיה • נונאווט • ניופאונדלאנד ולברדור • ניו ברנזוויק • ססקצ'ואן • קוובק • קולומביה הבריטית |
| סמלי ערים | אדמונטון • אוטווה • ויניפג • טורונטו • מונטריאול • קלגרי • ונקובר |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בביטוי סלנג עברי. אם התכוונתם לסדרת טלוויזיה ישראלית, ראו תעשה לי ילד (סדרת טלוויזיה).
"**תעשה לי ילד**" הוא ביטוי סלנג ישראלי מודרני, שבא להביע התלהבות מאדם והערצה לו, על מעשה מסוים שעשה או על מכלול הישגיו. ההערצה מתבטאת במשמעותו המילולית של הביטוי, המביעה רצון (לעיתים רבות הומוריסטי בלבד) שמושא הביטוי יהיה אבי הילד של אומרת הביטוי. ניתן למצוא גם שימוש אירוני באותו הביטוי כאשר הוא מופנה על ידי גבר אל גבר אחר, ולא רק בפנייה של אישה אל גבר. הביטוי עם משמעות זהה קיים גם בפנייה אל אישה: "תעשי לי ילד". 

כביטוי סלנג, הביטוי כולל את הצורה הלא תקנית של ציווי - "תעשה", ולא את הצורה התקנית, "עשה". בנוסף מהווה הביטוי דוגמה נוספת לכך שבעברית ישראלית תפס הפועל "עשה" את מקומם של פעלים רבים, ממוקדים יותר - הביטוי הוא "תעשה לי ילד" ולא "תוליד לי ילד".

גרסה מוגברת של הביטוי היא הצורה "תעשה לי תאומים" ואף "תעשה לי שלישייה" ו"תעשה לי רביעייה", ובהכללה "תעשה לי ילדים". 

הביטוי משמש כשמן של שתי סדרות טלוויזיה ישראליות:

* "תעשה לי ילד" - שודרה בערוץ הוט 3 של חברת הטלוויזיה בכבלים HOT בשנת 2008 ובמרכזה הלהקה הבדיונית "ההסתדרות".
* "ליהיא גרינר תעשי לי ילד" - שודרה בשנת 2013 ועקבה אחר הריונה של הידוענית ליהיא גרינר.

הביטוי אף מופיע כשם השיר של מאור גולדשטיין ועידו פרנקל "אני הולך לי ברחוב, היא ניגשת די קרוב הכל נהיה לחוץ אני פשוט מתחיל לרוץ נאור תעשה לי ילד", בשירו של שלמה ארצי "נצמדנו" "ולפעמים היית לוחשת לי, בין אנשים / בוא נתחתן, תעשה לי ילד, ותכתוב לי שיר", בשיר "רק אני" של יפתי ומירית שם אור "כל הבנות רצות לקנות רוצות לראות סמל מין 'יפתי תעשה לי ילד'" ובשיר "יונתן שפירא" של הזמרת איה כורם "יונתן שפירא", תעשה לי ילדים".

הערות שוליים
------------

1. ↑  הביטוי מופיע ב"מילון הצירופים", שיצא לאור ב-2009, אך לא במילונים שקדמו לו
2. ↑  כפשוטו מופיע הביטוי בשירו של שלמה ארצי, "נצמדנו", בשורות "ולפעמים היית לוחשת לי, בין אנשים / בוא נתחתן, תעשה לי ילד, ותכתוב לי שיר"
3. ↑  מילות השיר "תעשה לי ילד", באתר שירונט
4. ↑  מילות השיר "נצמדנו", באתר שירונט
5. ↑  מילות השיר "רק אני", באתר שירונט
6. ↑  מילות השיר "יונתן שפירא", באתר שירונט

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"תעשה לי ילד"**.
**הנס היינריך זיקסט פון ארמין** (בגרמנית: **Hans-Heinrich Sixt von Armin**‏; 6 בנובמבר 1890 – 1 באפריל 1952), היה גנרל בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

פון ארמין נולד ב-6 בנובמבר 1890 בשטטין, והיה בנו של גנרל פרידריך זיקסט פון ארמין. בשנת 1909 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1915 הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט, ובשנת 1917 הוא הועלה לדרגת האופטמן. לקראת סוף המלחמה הוא מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-26, ועל פעולותיו בקרבות הוא קיבל עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה ואת אות הפציעה בשחור.

לאחר המלחמה הצטרף פון ארמין לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1932 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט, ב-1 באוקטובר 1934 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 במרץ 1938 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור.

### מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה מונה פון ארמין לראש מטה הארמייה החמישית, וב-25 בספטמבר 1939 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-95, עמה לחם במהלך המערכה על צרפת כחלק מהארמייה הראשונה. ב-1 במרץ 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט, ובמהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-51 במסגרת הארמייה השישית. ביולי 1941 הוא נתן הוראות להרוג 200 יהודים, בטענה על פגיעה בחיילים גרמנים, וב-22 בספטמבר 1941 הוא קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-10 במאי 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-113, ובמהלך מבצע מקרה כחול לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה השישית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב סטלינגרד, וב-31 בינואר 1943 הוא נכנע עם שרידי הדיוויזיה לכוחות הצבא האדום. פון ארמין נשלח למחנה השבויים בקרסנוגורסק, שם מת ב-1 באפריל 1952.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנס היינריך זיקסט פון ארמין** בוויקישיתוף
* הנס היינריך זיקסט פון ארמין באתר feldgrau (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1019632100
* VIAF: 232417675
* WorldCat (עם VIAF): 232417675

 |
**שריר הסוליה** (TA: Musculus soleus) הוא שריר רחב ושטוח הנמצא בחלקה האחורי של השוק. שמו ניתן לו בזכות הדמיון בצורתו לדג הסולית השטוח. יש המסווגים את שריר הסוליה ביחד עם שריר הסובך כשריר יחיד בשם שריר הסובך השלש ראשי.

שריר הסוליה הוא כופף כפי עיקרי של הקרסול הפועל בעת פעולות כגון הליכה ועמידה. הרכב השריר העשיר בסיבי שריר איטיים מאפשר לשריר לתפקד כמייצב של הקרסול, המונע נפילה קדימה. לשריר תפקיד נוסף ומשמעותי במערכת ההחזר הוורידי, שכן כיווציו פועלים כמשאבת שריר ומניעים דם ורידי מחלקם התחתון של הרגליים לכיוון הלב.

תיאור
-----

שריר הסוליה ממוקם במדור האחורי השטחי של השוק.

תחילתו של השריר בחלקו האחורי של ראש השוקית, בחלקו האחורי של הרבע העליון של גוף השוקית, בקו הסוליה ובגבול התיכון של השוקה.

חלקו התחתון של השריר נאחז בעצם העקב דרך גיד אכילס.

עצבוב
-----

שריר הסוליה מעוצבב על ידי שורשי העצב של העצה הראשון והשני (S1, S2) דרך **עצב השוקה**.

תמונות נוספות
-------------

* עצמות השוק הימנית במבט אחורי. מסומנים באדום אזורי אחז של שרירים.עצמות השוק הימנית במבט אחורי. מסומנים באדום אזורי אחז של שרירים.
* אנטומיה טופוגרפית של גפה תחתונהאנטומיה טופוגרפית של גפה תחתונה

ראו גם
------

* אנטומיה - מונחים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שריר הסוליה** בוויקישיתוף
* שריר הסוליה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4239863-0
* TA98: A04.7.02.047

 |
**ועד ראשי השוחטים של פולין וליטא** הייתה ועידה בראשות שבעה רבנים שפיקחה על 3,500 שוחטים בפולין וליטא של לפני השואה.

הקמת הוועד
----------

הועד נוסד באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי גדולי הרבנים בפולין ובליטא, כולל רבי חיים עוזר גרודזנסקי, רבי אברהם מרדכי אלתר, רבי שלמה חנוך רבינוביץ, רבי דוד בורנשטיין ועוד.

בכדי שהוועד יהיה מקובל על כל פלגי יהדות פולין ויהדות ליטא סוכם כי הוועד יכלול שבעה רבנים מחוגים שונים. בנוסף, הוחלט בעת ייסוד הוועד שהוא יכיל מספר אי-זוגי של רבנים בכדי שלא יהיה תיקו בהצבעה. מיד עם הקמת הוועד הסכימו שבעת חבריו להיפגש בוורשה באופן קבוע.

תפקיד הוועד
-----------

קהילות יהודיות רבות היו קטנות ועניות מכדי להרשות לעצמם משכורת של רב בעל ידע, והתוצאה הייתה רמת כשרות ירודה בכפרים קטנים רבים. יתרה מזאת, כתוצאה מתהליך התיעוש שעבר על אירופה, הנסיעות הפכו זריזות וזולות יותר. תופעה זו שינתה את עולם השחיטה באופן דרמטי. לפני כן, כל הבשר שנמכר בכל עיירה נשחט על ידי שוחט באותה עיירה ספציפית שנבחר על ידי הרב של אותה עיירה, ולאחר התיעוש נוצרה תופעה חדשה של בשר מיובא. הוועד נוצר במטרה לכפות ולפקח על סטנדרט גבוה של כשרות השחיטה.

התפרקות הוועד
-------------

עם פלישת הנאצים לפולין, ב-26 באוקטובר 1939, נאסרה השחיטה והועד פורק. במהלך השואה 90 אחוזים מיהדות פולין וליטא הושמדו. מספרם הזעיר של הניצולים היגר כמעט בשלמותו, כולל הרב שלמה זאב צווייגענהאפט,  היחיד מרבני הוועד ששרד את המלחמה.

קישורים חיצוניים
----------------

* Polish Senate Passes Shechita Bill; Becomes Law Jan. 1,‏ 29 במרץ 1936, באתר jta.org (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑   United States Holocaust Museum
2. ↑   Holocaust Encyclopedia
3. ↑   מגדל דוד - מהדורה חדשה, דף צ’
**שריר הכנפה התיכון** (או השריר הכנפי הפנימי), הוא שריר עבה ומרובע ואחד משרירי הלעיסה.
סעיף הלסת התחתונה של עצב הגולגולת החמישי, העצב המשולש, מעצבב את שריר הכנפה התיכון.

נקודת המוצא והאחיזה של השריר
----------------------------

השריר עשוי משני ראשים.

* החלק הגדול ממנו יוצא כראש עמוק מהמשטח התיכון של הלוח ההפטריגואידית הצדדית (הלטרלית).
* הראש השני השטחי והקטן יותר, יוצא מהגבשושית המקסילרית והזיז הפירמידי של עצם החך.

הסיבים שלו עוברים למטה צדדית ולאחורה, ונאחזים על ידי למינה גידית, לחלק התחתון והאחורי של גוף הלסת התחתונה (הרמוס) והזווית האחורית של הלסת התחתונה, באותו גובה של פתח הלסת התחתונה. האחיזה הזאת כוללת גם את שריר המלעס ובכך מייצרים רצועה גידית משותפת שמאפשרת לשריר הכנפה התיכון ולשריר המלעס לתפקד ביחד להרים את הלסת.

עצבוב
-----

בניגוד לשריר הכנפה הצידי ושאר שרירי הלעיסה שמעוצבבים על ידי ההסתעפות הקדמית של עצב הלסת התחתונה של העצב המשולש, שריר הכנפה התיכון מעוצבב על ידי העצב הראשי של עצב הלסת התחתונה של העצב המשולש (V) לפני ההסתעפות.

תנועות
------

כיוון שהמוצא של השריר מהמשטח התיכון של הלוח ההפטריגואידית הצדדית והמאחז שלו הוא בחלק הפנימי של גוף הלסת התחתונה, התפקיד שלו כולל:

* הרמת הלסת התחתונה (סגירת הפה)
* סיוע מזערי בקידום הלסת התחתונה.
* עוזר בלעיסה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שריר הכנפה התיכון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TA98: A04.1.04.009

 |
**הרמן פרידירך פון שטאבס** (בגרמנית: **Hermann Friedrich von Staabs**;‏ 11 במרץ 1859 – 7 בספטמבר 1940) היה גנרל גרמני, ומפקד כוחות במהלך מלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייו

שטאבס נולד ב-11 במרץ 1859 באאכן, ובשנת 1877 הוא התגייס לצבא הפרוסי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-62 (שלזיה העילית ה-3), ומאוחר יותר הוא הועבר לרגימנט הרגלים ה-59 (פוזן ה-4 - הילר פון גרטרינגן). בשנת 1913 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-37, וקיבל מהקיסר וילהלם השני את תואר האצולה "פון שטאבס".

### מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון שטאבס מפקד הדיוויזיה ה-37, אשר הייתה חלק מהקורפוס ה-20 בפיקוד פרידריך פון שולץ, אשר היה חלק מהארמייה השמינית. הדיוויזיה לחמה נגד הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית, והשתתפה בקרב גומבינן, ולאחר מכן השתתפה בקרב טננברג. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרב הראשון על האגמים המזוריים, וביוני 1915 מונה פון שטאבס למפקד הדיוויזיה ה-3, עליה פיקד עד ליולי 1916. לאחר מכן הוא מונה למפקד קורפוס המילואים ה-39, ולחם עמו בקרבות ברומניה כחלק מהארמייה התשיעית, וקיבל על פעולותיו את עיטור הפור לה מריט.

ב-3 בדצמבר 1917 הועלה פון שטאבס לדרגת גנרל חיל הרגלים, ובאביב 1918 לחם עם כוחותיו במתקפת האביב הגרמנית כחלק מהארמייה השנייה. מ-17 במרץ עד 22 במאי 1918, היה פון שטאבס גם מפקד הקורפוס ה-13, וב-15 במאי 1918 הוענק לו גם תוספת עלי האלון לעיטור הפור לה מריט על הישגי כוחותיו. לאחר המלחמה פרש פון שטאבס מהצבא וחי בקאסל, עד מותו ב-7 בספטמבר 1940.

קישורים חיצוניים
----------------

* הרמן פון שטאבס באתר prussianmachine

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 14333672X
* VIAF: 163173577
* WorldCat: viaf-163173577

 |
**שריר העכוז האמצעי** (TA: Musculus gluteus medius) ממוקם בחלקו העליון והצידי של העכוז, חלקו העליון שטחי לעור וכשני שלישים ממנו מתחת לשריר העכוז הגדול. השריר הוא מניע חזק של הירך לכיוון צידי (הרחקה) ומסובב פנימה את הירך, ומאידך משמש כמייצב של האגן בזמן הליכה. על פי מספר ממצאים, השריר פועל יותר כמיצב של מפרק הירך בזמן הליכה מאשר כמניע של הירך.

פעולת השריר מונעת את נפילת האגן מטה בצד הנגדי (קונטרה-לטרלי) לצד של הרגל נושאת המשקל. פעילות יתר של השריר תרים את האגן בצד הנגדי ותאפשר את מעבר הרגל הנגדית מבלי שתתנגש בקרקע, פעילות יתר של השריר בהליכה אופיינית כתנועה מפצה על ליקויים שונים במפרקי הגפה התחתונה.

חלקו העליון והשטחי לעור של השריר משמש כאתר בטוח לזריקות תוך שריריות שכן אין בעומקו מבנים אנטומיים כגון כלי דם ראשיים ועצבים העלולים להיפגע מהזריקה.

תיאור
-----

לשריר העכוז האמצעי מבנה דמוי מניפה משולשת המשתרעת מהאגן לעצם הירך.

תחילתו של השריר בפן החיצוני של עצם הכסל, בין קו העכוז האחורי לקו העכוז הקדמי.

השריר נאחז בחלק הצידי של תל הירך הגדול.

עצבוב
-----

שריר העכוז האמצעי מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי (L5) ועל ידי שורש העצב של העצה הראשון (S1) דרך **עצב העכוז העליון** (Nervus gluteus superior).

תמונות נוספות
-------------

* מבט צידי אל עצמות האגן ואל אזורי החיבור של השרירים הנאחזים בהןמבט צידי אל עצמות האגן ואל אזורי החיבור של השרירים הנאחזים בהן
* שרירי העכוז וירך במבט אחורי, שריר העכוז הגדול ורובו של שריר העכוז האמצעי הוסרושרירי העכוז וירך במבט אחורי, שריר העכוז הגדול ורובו של שריר העכוז האמצעי הוסרו
* ציון השרירים הנראים במבט אחורי על הגוציון השרירים הנראים במבט אחורי על הגו

ראו גם
------

* אנטומיה - מונחים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שריר העכוז האמצעי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Gottschalk F, Kourosh S, Leveau B. **The functional anatomy of tensor fasciae latae and gluteus medius and minimus.**קובץ PDF *Journal of anatomy*. 1989 Oct;166:179-89. PMID 2621137
2. ↑  כך למשל תזוהה חולשת שריר עכוז אמצעי בצד ימין: בזמן הדריכה על רגל ימין, ישמט מטה יתר על המידה צידו השמאלי של האגן. נפילת הצד הנגדי של האגן מטה מכונה סימן טרנדלנבורג חיובי.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TA98: A04.7.02.007

 |
**הרמן (צבי חיים) רֶקֶנדורף** (בן שלמה) (בגרמנית: **Hermann Reckendorf**;‏ 1825 – 1875) היה סופר והבראיסט יהודי-גרמני, מומחה להיסטוריה של עם ישראל ולשפות שמיות. מחבר הספר "מסתרי היהודים" (*Geheimnisse der Juden*) שתורגם כ"זכרונות לבית דוד", ומתרגמו הראשון של הקוראן לעברית.

קורות חיים
----------

רקנדורף נולד בעיר טרביץ' שבמוראביה (כיום בצ'כיה), האימפריה האוסטרו-הונגרית, בן לר' שלמה מטרביץ' (י' באב ה'תקל"ז - י"ג בתשרי ה'תר"ז). הוא למד היסטוריה ושפות שמיות והיה לפרופסור באוניברסיטת היידלברג. ב-1856 עבר ללייפציג, שם שאב השראה מספרו של אז'ן סי "מסתרי פריז" וכתב סדרת סיפורים שלהם קרא "מסתרי היהודים" (*Geheimnisse der Juden*) ששילבו הרצאה היסטורית מבוססת עִם סיפור בדיוני סוחף. הספר יצא לאור בסדרת כרכים בין השנים 1856 ל-1857. הספר תורגם לעברית וידוע, כאמור, בשם "זכרונות לבית דוד".

ב-1857 פרסם גם את עבודת התרגום שלו לקוראן, המהווה את התרגום העברי הראשון בדפוס לספר הקדוש המוסלמי. בהקדמה שכתב פרס את ההיסטוריה הקדם-איסלמית של חצי האי ערב, ביוגרפיה של מוחמד, היסטוריה של האסלאם לאחר מות מוחמד, סקירה על הקוראן ושפתו ועוד. שפת התרגום הייתה עברית מקראית, אך בהקדמה לתרגום הקוראן של אורי רובין כתב רובין שסגנונו של רקנדורף קולח ובהיר.

ב-1868 פרסם את הספר "חיי משה" (*Das Leben Mosis*) – ביוגרפיה של משה רבנו על סמך המקרא ומקורות חיצוניים.

בנו, הרמן סולומון רקנדורף (1863–1923), היה אף הוא מזרחן.

ארכיונו האישי של הרמן רקנדורף שמור במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.

כתביו
-----

* זכרונות לבית דוד שתורגם לעברית על ידי אברהם שלום פרידברג. 1893–1895

* + *Die Geheimnisse der Juden. Band 1*. Leipzig 1856.
	+ *Die Geheimnisse der Juden. Band 2*. Leipzig 1857.
	+ *Die Geheimnisse der Juden. Band 3*. Leipzig 1857.
	+ *Die Geheimnisse der Juden. Band 4*. Leipzig 1857.
	+ *Die Geheimnisse der Juden. Band 5*. Leipzig 1857.
	+ *Der Koran*. Leipzig 1857.
	+ *Das Leben Mosis*. Leipzig 1868.

קישורים חיצוניים
----------------

- ויקיטקסט צבי חיים רקנדורף, באתר ויקיטקסט

* צבי חיים הרמן רקנדורף (1825-1875), דף שער בספרייה הלאומית
* 
* הקוראן בתרגום הרמן רקנדורף במאגר פרויקט בן-יהודה
* איזידור זינגר, מקס זליגסון, ‏הרמן (חיים צבי בן שלמה) רקנדורף, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
* רשימת הפרסומים של הרמן רקנדורף, בקטלוג הספרייה הלאומית
* כתבי הרמן רקנדורף בארכיון האינטרנט

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורי רובין, הקדמה לתרגום הקוראן.
2. ↑  הרמן סולומון רקנדורף, בספרייה היהודית המקוונת (באנגלית).
3. ↑  ארכיון **אוסף הרמן סולומון רקנדורף**, בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007462981305171
* GND: 136537170
* ISNI: 0000 0000 5556 0620
* LCCN: nb2008021452
* NTA: 40845573X
* SELIBR: 86386
* VIAF: 21678302
* WorldCat: lccn-nb2008021452

 |