recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**נמרוד חיֵיט** (נולד בשנת 1991), הוא שיאן ישראל בשחייה וחבר נבחרת ישראל. מחזיק בשיאי הנוער (גילאי 18 ומטה) בסגנונות הפרפר והמעורב אישי (בריכה אולימפית). סגן אלוף אירופה לנוער (2009) במשחה ל-200 מטר פרפר. אלוף המכביה השמונה-עשרה (2009) במשחים ל-200 מטר פרפר ול-200 מטר מעורב אישי.

ביוגרפיה
--------

חייט החל לשחות בגיל שמונה במועדון מכבי פארק מים רעות ומשם עבר לאגודת הפועל דולפין נתניה בקיץ 2013. כבר בגיל 10 החל לזכות במדליות ולשבור שיאי גילאים בסגנונות הפרפר והמעורב. 

באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה במרץ 2007 זכה חייט בשתי מדליות ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.82 שניות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.13 דקות. 

בתחרות השחייה "גביע קומן" (תחרות שחייה לנוער של מדינות אגן הים התיכון) אותה שנה שנערכה בקפריסין זכה חייט במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר, במדליית כסף במשחה ל-100 פרפר ובמקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.

באולימפיאדת הנוער האירופית שנערכה בבלגרד, סרביה אותה שנה הגיע חייט למקום החמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי, במקום השישי במשחה ל-200 מטר פרפר, ובמקום השמיני במשחה ל-200 מטר מעורב אישי. 

באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בבלגרד בשנת 2008 סיים חייט במקום ה-9 במשחה ל-200 פרפר בתוצאה של 2:02.75 דקות (15 מאיות השנייה איטי מהעלייה לשלב הגמר). בשלב המוקדמות הוא עלה מהמקום השישי וקבע תוצאה של 2:02.69 דקות. בנוסף, הוא סיים במקום ה-12 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:31.41 דקות, במקום ה-18 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.56 שניות, במקום ה-29 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 31.31 שניות, במקום ה-35 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.07 שניות ובמקום ה-37 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:00.70 דקות. 

באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בפראג, צ'כיה בשנת 2009, זכה חייט במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר, בשיא ישראלי חדש של 1:57.97 דקות שיפור לשיא שנקבע רק שלושה ימים קודם לכן על ידי גל נבו (1:58.81 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.65 שניות ובמקום השמיני במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.79 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 24.62 שניות ועלה מהמקום השישי. 

נמרוד חייט במכביה ה-18, 22 ביולי 2009
בתחרויות השחייה של המכביה השמונה-עשרה אותה שנה זכה חייט ב-4 מדליות. שתי מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:00.47 דקות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא מכביה חדש של 2:03.39 דקות. מדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 4:23.83 דקות ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.38 שניות.

בגיל 17.5 עבר חייט ללמוד ולהתאמן בפנימיית פדי  בניו ג'רזי, ארצות הברית.

בנובמבר 2009 הוחתם חייט על ידי מכללת אובורן , אלופת המכללות בשחייה לשנת 2009, שבה שחו בעבר יואב ברוק, איתן אורבך ושי לבנת.

תארים והישגים
-------------

חייט זכה בפרס שרת התרבות והספורט לספורטאים מצטיינים לשנת 2009.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נמרוד חייט** בוויקישיתוף
* נמרוד חייט, באתר *Swimrankings* (באנגלית)
פירוש נוסף ערך זה עוסק בתסריטאי. אם התכוונתם לזמרת, ראו יובל דיין.

**יובל שמעון דיין** (נולד ב-4 באפריל 1968) הוא יועץ אסטרטגי ותסריטאי ישראלי. בשנות ה-90 חזר בתשובה והפך לאחד ממנהיגי תנועת התשובה בחסידות ברסלב[דרוש מקור], עד 2016, אז יצא בשאלה.

ביוגרפיה
--------

נולד ביישוב דקלה ליעקב וליעל דיין, משפחה חילונית. דודתו היא השחקנית תיקי דיין. כשהיה בן 12 עברה המשפחה לרמת גן. למד בתיכון בליך והיה חבר בתנועת הנוער "הצופים העבריים".

למד קולנוע בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ועבד כתסריטאי בערוץ הילדים ובערוץ 2. במהלך לימודיו חלק דירת שותפים עם נועה ירון, והם היו זוג. הם החלו יחד תהליך של חזרה בתשובה במהלכו נפרדו, אך לבסוף התחתנו והתקרבו יחד לחסידות ברסלב. הם התגוררו 16 שנים ברמת בית שמש ונולדו להם שבעה ילדים.

בשנת 2007 יצא לאור הספר "מקימי" מאת נועה ירון דיין, שיובל היה שותף לתהליך כתיבתו. ב-2013 יצר (לצד נועה ירון דיין, תמר מרום ורם נהרי) את סדרת הטלוויזיה "מקימי" ששודרה ב-HOT3. הסדרה היא עיבוד לספר המבוסס על סיפור התקרבותם המשותפת אל הדת ותהליך חזרתם בתשובה. גיבורת הסדרה היא עלמה, מנחת טלוויזיה ושדרנית רדיו, שמואסת בהצלחתה ובחיים החילוניים, ומוצאת משמעות בחסידות ברסלב.

בשנת 2000 הקים את מרכז התהוות בתל אביב שם עסק בהעברת שיעורי תורה וקבלה ובמתן הרצאות ובין השאר החזיר בתשובה את לינור אברג'יל ואיה קרמרמן.

במקביל שימש כמנטור וכיועץ אסטרטגי בין השאר לחברות אורקל, טמפו משקאות ו-WeWork.

ב-2014 השתתף לצד אשתו בסדרה "6 אימהות".

בשנת 2016 החל תהליך של יציאה בשאלה, וב-2018 הוא ואשתו נועה התגרשו.

ב-2019 החל שידור הסדרה "יס מן" בהנחיית חנוך דאום, שבה השתתפו יובל ונועה ירון דיין.

ביולי 2021 התחתן בשנית עם בת זוגו, סיוון.

כיום הוא מעביר סדנאות כתיבה, ושותף בחברה העוסקת במסחר אינטרנטי ושיווק דיגיטלי.

קישורים חיצוניים
----------------

* יובל דיין, ברשת החברתית פייסבוק
* יובל דיין, סרטונים בערוץ היוטיוב
* יובל דיין, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* יובל דיין, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* שיעורים של הרב יובל דיין באתר "שורשים"
* אתר למנויים בלבד גילי איזיקוביץ, יובל דיין ונועה ירון, פעם ברנז'אים והיום עושים יהדות רוקנרול, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2013
* אורי מלמד, "רבותיי, אפשר להיות יהודי מאמין בתל אביב", באתר ynet, 27 במרץ 2017
* אתר למנויים בלבד גבי בר-חיים, חורבן הבית, באתר "ידיעות אחרונות", 24 באוקטובר 2019
* ערוץ אורות - הקיצונים - אורי מלמד בשיחה עם יובל דיין, סרטון באתר יוטיוב
* אתר למנויים בלבד גבי בר-חיים, "הריאליטי פירק אותי. הייתי בדיכאון שאי־אפשר לתאר. פתאום לא ראיתי תקווה. היה שם חושך", באתר "ידיעות אחרונות", 19 בפברואר 2021
* אתר למנויים בלבד שירה מאקין, לעיר הכי מגניבה בארץ יש סוד, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑   התהוות, ברשת החברתית פייסבוק
2. ↑  ארי ליבסקר, מיומנו של שכיר חרב אינטרנטי, באתר כלכליסט, 18 בינואר 2019
3. ↑  אחרי שטלטל את עולם החזרה בתשובה; יובל דיין התחתן, באתר סרוגים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007590893805171
* BnF: cb170784040 (data)
* ISNI: 0000 0004 5974 5824
* VIAF: 13147869403674980448
* WorldCat: viaf-13147869403674980448

 |
**ג'ון צ'ארלס דמרס** (באנגלית: **John Charles Demers**; נולד ב-21 בספטמבר 1971) הוא משפטן אמריקאי, המכהן כעוזר התובע הכללי של ארצות הברית באגף לביטחון לאומי של מחלקת המשפטים. דמרס כיהן כתובע הכללי של ארצות הברית בפועל במשך שעות אחדות ב-20 בינואר 2021 בעקבות תום כהונתו של ג'פרי רוזן, עד אשר חתם נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן על צו נשיאותי שמינה את מונטי וילקינסון לתובע הכללי בפועל בהמשך אותו היום.

ביוגרפיה
--------

דמרס נולד בעיר גוביו, השוכן במחוז אומבריה שבאיטליה, בנם של פרנסס ג'. וג'וזפה פ. דמרס. בשנת 1993 קיבל תואר בוגר בהיסטוריה ממכללת הצלב הקדוש, מכללה ישועית בווסטר שבמסצ'וסטס. במשך שנתיים, מאוגוסט 1994 ועד אוגוסט 1996, עבד ב"מרכז הארצי להתמכרויות ולחומרים מסוכנים" באוניברסיטת קולומביה, כעוזר מחקר מיוחד עבור נשיא המרכז ג'וזף קליפנו, לשעבר מזכיר הבריאות, החינוך והרווחה. בשנת 1999 השלים לימודי תואר שני בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.

לאחר סיום לימודי המשפטים, החל להתמחות כעוזר משפטי עבור השופט דיארמויד או'סקנליין בבית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית, מאוגוסט 1999 עד אוגוסט 2000. בשנים 2000–2003 עבד במשרד עורכי דין פרטי בבוסטון. ביוני 2003 הצטרף דמרס לראשונה אל מחלקת המשפטים של ארצות הברית, ועבד כתובע במשרד היועץ המשפטי של המחלקה עד יוני 2005, אז עזב כדי לעבוד כעוזרו של אנטונין סקאליה, שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית מיולי 2005 עד אוגוסט 2006.

מספטמבר 2006 עד ינואר 2009 היה דמרס חבר בצוות ההנהגה הראשון של האגף לביטחון לאומי במחלקת המשפטים. הוא שימש כיועץ בכיר לעוזר התובע הכללי של ארצות הברית ולאחר מכן כסגן עוזר התובע הכללי באגף למשפט ולמדיניות מאוקטובר 2007 עד השבעתו של ברק אובמה לנשיאות. במרץ 2009 החל את תפקידו כסגן נשיא ועוזר היועץ המשפטי של תאגיד בואינג, שם הועסק ד חזרתו אל השירות הציבורי ב-2017. כמו כן, הוא מרצה מן החוץ למשפט הביטחון הלאומי בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון.

ב-22 בפברואר 2018, דמרס הושבע לתפקידו כעוזר התובע הכללי באגף לביטחון לאומי של מחלקת המשפטים. במרץ 2020 ביטלה מחלקת המשפטים את כתב האישום נגד החברה הרוסית "קונקורד ניהול וייעוץ". כתב האישום הוגש מלכתחילה במסגרת חקירתו של רוברט מולר על אודות התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016. דמרס וטיומתי שאה, התובע הפדרלי במחוז קולומביה, טענו כי בעוד ש"התביעה נפתחה כהלכה בראשיתה", המשך קיומו של התיק "עלול לחשוף את הכלים והטכניקות של רשויות אכיפת החוק".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון דמרס** בוויקישיתוף
* דסטין וולץ, ‏ארה"ב הגישה כתבי אישום נגד שישה סוכני ביון רוסים באשמת האקינג, באתר גלובס, 20 באוקטובר 2020
* הוושינגטון פוסט, ‏שישה מדענים סינים נחשדים בריגול בארה"ב, בעיתון מקור ראשון, 6 בדצמבר 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  אוון פרז, Trump's acting attorney general leaves without creating controversial special counsels, באתר CNN‏, 20 בינואר 2021 (באנגלית)
2. 1 2 3  מאט בוינג, Assistant Attorney General, National Security Division: Who Is John Demers?, באתר AllGov‏, 7 בנובמבר 2017 (באנגלית)
3. ↑  Two Bush Veterans Said to Be Top Contenders for Justice Department Posts, באתר וול סטריט ג'ורנל, 2 במאי 2017 (באנגלית)
4. ↑  ג'וש גרסטיין, Justice Department drops plans for trial over Russian interference in 2016 U.S. election, באתר פוליטיקו, 16 במרץ 2020 (באנגלית)
**שווה כסף** היה מגזין כלכלי-צרכני, ששודר בערוץ 13 החל מ-17 בנובמבר 2019 ועד ה-5 במרץ 2020. את המגזין הנחה שרון גל.

היסטוריה
--------

לפני עליית התוכנית שודרה התוכנית "ברקוד" בערוץ 13.

ב-22 בספטמבר 2019 פורסם שנגה ניר נאמן (מגישת "ברקוד") הודיעה על רצונה לעזוב את תפקידה.

ב-25 בספטמבר 2019 פורסם ששרון גל יגיש את התוכנית במקום נגה ניר נאמן.

ב-17 בנובמבר 2019 עלתה התוכנית בערוץ 13. התוכנית משתמשת באריזה גרפית שונה, אך באותה מוזיקת נושא ששימשה את "ברקוד".

התוכנית האחרונה שודרה ב-5 במרץ 2020 ושרון גל החל להגיש את התוכנית "חמש עם שרון גל". במקום התוכנית שודרה תחילה המהדורה המוקדמת של חדשות 13. ב-10 במאי 2020 חזרה לשידור התוכנית "לפני החדשות" עם הילה קורח לאחר הפסקה ושובצה מחדש במשבצת השידור של "שווה כסף".

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של שווה כסף
* נדב מנוחין‏, התוכנית הכלכלית החדשה של שרון גל פוסחת על מה שחשוב, באתר וואלה!‏, 18 בנובמבר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  רן בוקר, נגה ניר נאמן עוזבת את "ברקוד", באתר ynet, 22 בספטמבר 2019
2. ↑  קרן מרציאנו במתח: שרון גל יגיש את מגזין הצרכנות "ברקוד", באתר מעריב אונליין, 25 בספטמבר 2019
שגיאות פרמטריות בתבנית:עיתון   
שימוש בפרמטרים מיושנים [ תמונה ] 

**הזמן הזה** הוא כתב עת למחשבה פוליטית, תרבות ומדע הרואה אור בהוצאת מכון ון ליר בירושלים. כתב העת ראה אור לראשונה באוגוסט 2018, הוא יוצא פעמיים בשנה ומופץ בכתשעים אלף עותקים למנויי עיתון "הארץ". מדי כשבוע מתפרסמים מאמרים חדשים באתר כתב העת.

כתב העת מוקדש לדיון ציבורי אינטלקטואלי בישראל, ומתפרסמים בו מאמרים מקוריים ותרגומים מכתבי עת בעולם. כתב העת עוסק בנושאים כגון דת וחילוניות, נאו-ליברליזם וכלכלה פוליטית, משבר האקלים, דמוקרטיה בישראל, הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ציונות ולאומיות, פמיניזם, ספרות עכשווית ומגוון סוגיות פוליטיות, תרבותיות ומדעיות.

היסטוריה
--------

כתב העת הושק תחילה בגרסה מקוונת. במאי 2020, ראה אור הגיליון הראשון של כתב העת אשר צורף לגיליון סוף השבוע של "הארץ". מודל הפצה זה הוא ייחודי בנוף כתבי העת הפוליטיים-תרבותיים החדשים, שלרוב נשענים על בסיס מנויים. כל גיליון כולל כחמישה מאמרים ומסות רחבי יריעה. עם הכותבים והחוקרים שמאמריהם התפרסמו בכתב העת נמנים חוה יבלונקה, הלל כהן, דני פילק, ראיף זריק, אברהם סלע, אורלי בנימין, אלי קוק, יפעת וייס, אסף שגיב, אריה דובנוב, ועוד. כתב העת מפרסם גם מאמרים מתורגמים, בין היתר של חוקרים כגון סמואל מוין, ננסי פרייזר, ליאורה בטניצקי, פנקג' מישרה, אנדריאה לונג-צ'ו, אדם קוצקו, יאן-ורנר מולר ואחרים.

אסף שטול-טראורינג היה העורך המייסד של הזמן הזה. כיום עורך את כתב העת עפרי אילני, ועורך המשנה הוא עמית לין. במערכת כתב העת חברים ראש מכון ון ליר שי לביא, חגי בועז, אסף דוד, כפיר כהן לוסטיג, טל כוכבי ויוכי פישר.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של הזמן הזה
* ראיון עם חוה יבלונקה בעקבות המאמר "המינים שעלינו לייחס להם תודעה", בתוכנית "חדשות הלילה", ערוץ 10.
* ראיון עם ראיף זריק בעקבות מאמרו, "השיח המשטרי החדש של הימין המתנחלי", בתוכנית "סוכן תרבות", כאן 11.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אריאל הורוביץ, "תחיית כתבי העת: 'אי אפשר לבנות זהות בטוויטר'", "מקור ראשון".
2. ↑  דף האודות  באתר הזמן הזה.
**קרולין ברדואה** (גרמנית: **Caroline Bardua** ‏; 11 בנובמבר 1781 – 2 ביוני 1864) הייתה ציירת גרמנית. היא הייתה אחת הנשים מהמעמד הבינוני שהצליחה ליצור לעצמה קיום בסיסי כאמנית עצמאית.

ביוגרפיה
--------

קרולין ברדואה הייתה בתם של יוהאן אדם ברדואה, משרתם של אלכסיוס פרידריך כריסטיאן, הדוכס מאנהלט-ברנבורג, וסופי סבין קירשנר.

לימוד האמנות הראשון שלה היה בין השנים 1805–1807 אצל הנס היינריך מאייר בויימאר. שם היא הכירה את יוהאן וולפגנג פון גתה, שאת דיוקנו היא ציירה. בין השנים 1808–1811 היא, יחד עם לואיז סיידלר, הייתה תלמידתו של גרהרד פון קיגלגן בדרזדן. בסדנתו היא ותלמידים אחרים הפיקו עותקים של ציורים. היא התוודעה גם לאנטון גרף ולקספר דויד פרידריך, שהיה אז לא ידוע. לאחר סיום הלימודים קרולין ואחותה, הזמרת וילהלמין ברדואה, נסעו יחד לפריז ולפרנקפורט.

בשנת 1819 הגיעו שתי האחיות, שנותרו לא נשואות כל חייהן, לברלין, שם ניהלו סלון. אחד האורחים היה המשורר אוגוסט פרידריך ארנסט לנגביין. בהתחלה עבודתה של קרולין הייתה מבוקשת מאוד בברלין, אך מצב זה השתנה במהרה לרעה.

תערוכה בשנת 1822, בה הוצגו עבודותיה של קרולין יחד עם עבודותיו של וילהלם פרידריך שדו, הייתה אחד הגורמים העיקריים לנפילתה. דיוקנאותיה של הנסיכה אלכסנדרין מפרוסיה, והנסיך ובני משפחה אחרים ספגו ביקורת קשה בהשוואה לציורים של שדו שבניגוד לברדואה קיבל הכשרה אקדמית.

בשנת 1827 נאלצו שתי האחיות לוותר על מגוריהן בברלין מסיבות כלכליות.

לאחר מכן הן ניהלו אורח חיים נוודי, ולעיתים קרובות עברו בין ערים קטנות כמו היידלברג או קרפלד, ונמנעו מכל תחרות. שתי האחיות המשיכו לחיות יחד.

לאחר מותה של קרולין בשנת 1864 פרסמה וילהלמין ביוגרפיה של אחותה ואז נפטרה כעבור שנה בשנת 1865.

קרוליין ברדואה הייתה בעיקר ציירת פורטרטים. נושאי הדיוקנאות שלה כוללים את קספר דייוויד פרידריך, קרל מריה פון ובר, ניקולו פאגאניני, יוהאן וולפגנג פון גתה, אשתו כריסטיאן פון גתה, ויוהנה שופנהאואר.

גלריה
-----

* מרינה רודיוסמרינה רודיוס
* יוהאנה שופנהאואריוהאנה שופנהאואר
* דיוקן של אשהדיוקן של אשה
* קספר דויד פרידריךקספר דויד פרידריך

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרולין ברדואה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kovalevski, Baerbel (1997). "Bardua, Caroline". Dictionary of Women Artists: Artists, J-Z. By Gaze, Delia. Gaze, Delia (ed.). Fitzroy Dearborn Publishers. pp. 209-212. מסת"ב 978-1-88496-421-3. Retrieved 4 April 2017.
2. ↑  Wilhelmine Bardua: Jugendleben der Malerin Caroline Bardua. Mit dem Bildniß der Caroline Bardua. Nach einem Manuskript ihrer Schwester Wilhelmine Bardua herausgegeben von Walter Schwarz. Hoffmann, Breslau 1874.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb148029978 (data)
* GND: 116056363
* ISNI: 0000 0000 6676 7336
* LCCN: nr00000216
* NLP: a0000001744188
* RKD: 4404
* ULAN: 500070092
* VIAF: 40120282
* WorldCat: lccn-nr00000216

 |
חברי המכון האמריקאי לברזל ופלדה על "רציף הזהב" בקליבלנד, אוהיו.
**המכון האמריקאי לברזל ופלדה** הוא האגודה של יצרני הפלדה בצפון אמריקה. יחד עם ההתאגדויות שקדמו לו, הוא אחד מאגודות המסחר הוותיקות בארצות הברית שנוסדו עוד בשנת 1855.

הצורך בקיום ארגון שייקח על עצמו את ביצוע כל הפעילות כדי לקדם את האינטרסים של תעשיית הברזל, הביאו להקמת האיגוד האמריקאי לברזל בשנת 1855. בשנת 1864, עם ההתוודעות לתהליך בסמר, החליטה הנהלת הארגון שישבה בפילדלפיה, על שינוי השם לאיגוד האמריקאי לברזל ופלדה. בתחילת המאה ה-20, לאחר יותר משלושים שנה של שגשוג מתמיד של התעשייה, ראו ראשי הארגון צורך להשלים את עבודות הסטטיסטיקה שביצע האיגוד. צורך זה הביא בשנת 1908 להקמת המכון האמריקאי לברזל ופלדה. עד שנת 1912 פעלו המכון והאיגוד זה לצד זה, ובינואר 1913 התמזגו שני הגופים הללו לשם הנוכחי, ומקום מושבו של המכון עבר לניו יורק.

השפל הגדול שהחל בשנת 1929, ולאחר מכן מלחמת העולם השנייה, העלו את קרנו של המכון בעקבות הנחיצות שלו לריכוז הצרכים בתעשייה כלפי הממשל הפדרלי, והמכון עצמו זכה לפריחה גדולה מבחינת היקף העבודה שלו והמועסקים על ידו. בשנת 1974 עבר המכון על כל מחלקותיו לוושינגטון הבירה, למעט המשרד לתקני בנייה אזוריים שנשאר בניו יורק.

ראו גם
------

* פלדה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המכון האמריקאי לברזל ופלדה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של המכון האמריקאי לברזל ופלדה (באנגלית)
* המכון האמריקאי לברזל ופלדה, ברשת החברתית פייסבוק

* המכון האמריקאי לברזל ופלדה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  A History Spanning More Than 160 Years, American Iron and Sreel Institute
2. ↑  שיפור תהליך הפקת הפלדה, טִיוּב איכותה והוזלתה בצורה משמעותית.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007257756005171
* GND: 944-1
* ISNI: 0000 0001 0668 750X
* LCCN: n80087696
* VIAF: 144181990
* WorldCat: lccn-n80087696

 |
הנשיא רוזוולט נואם בפני שני בתי הקונגרס את "נאום הקלון" בו הוא ביקש מהקונגרס להכריז מלחמה על יפן, 8 בדצמבר 1941.
טיוטת נאומו של נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט, מה-8 בדצמבר 1941, לאחר המתקפה על פרל הארבור ובו הודיע על כניסת ארצות הברית למלחמה כנגד מדינות הציר.
**נאום הקלון** הוא נאום שנשא הנשיא ה-32 של ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט, בישיבה של הקונגרס של ארצות הברית ב-8 בדצמבר 1941, יום אחרי המתקפה על פרל הארבור, הוואי והפיליפינים, והכרזת המלחמה של האימפריה היפנית על ארצות הברית והאימפריה הבריטית. הנאום זכור בשל השורה הראשונה שלו: "אתמול, 7 בדצמבר 1941 - יום אשר ייזכר לדיראון עולם...".

נוסחו של נאום הקלון, שהשתמש בעיקרון הקיירוס (אנ'), נועד לחזק את טענת ארצות הברית כי היא קורבן של התגרות ותוקפנות יפנית שפנתה לפטריוטיות ולא לאידיאליזם. לדברי הסופרת סנדרה זילברשטיין, נאום הקלון היה נאום עוצמתי וחשוב מבחינה רטורית באומרה: "[איך] באמצעות מוסכמות רטוריות, הנשיאים מקבלים סמכויות יוצאות דופן בתפקידם כמפקד העליון, מצמצמים התנגדויות, אויביהם מושמצים, ונאבדים חיים בהגנה אחת על אומה ששוב מתאחדת תחת האל."

לנאום הייתה תגובה חיובית מיידית. נאום הקלון הוא אחד מהנאומים המפורסמים ביותר בפוליטיקה האמריקאית. נאום הקלון, אשר שודר בשידור חי ברדיו, בשיאו הגיע למספר המאזינים הגדול ביותר בתולדות הרדיו האמריקאי (למעלה מ-81%). זמן קצר לאחר הנאום אישר הקונגרס כמעט פה אחד הכרזת מלחמה נגד האימפריה היפנית. מאוחר יותר, הבית הלבן קיבל מספר מברקים המשבחים את עמדתו של רוזוולט. מאז שימש הנאום בסרטים שונים. תיאורו של ה-7 בדצמבר 1941 כ-"יום אשר ייזכר לדיראון עולם" הושווה ל-22 בנובמבר 1963 (יום רצח קנדי), ל-11 בספטמבר 2001 (פיגועי 11 בספטמבר), ול-6 בינואר 2021 (יום ההסתערות על הקפיטול).

שעה לאחר הנאום, אישר הקונגרס את הכרזת המלחמה של ארצות הברית נגד האימפריה היפנית.

ראו גם
------

* ציר זמן מאוחד לתקופת הרייך השלישי ומלחמת העולם השנייה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נאום הקלון** בוויקישיתוף
* Day of Infamy Speech, הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם פרנקלין דלאנו רוזוולט
* Speech by Franklin D. Roosevelt (Transcript), ספריית הקונגרס

הערות שוליים
------------

1. ↑  Roosevelt 1942, pp. 411—413.
2. ↑  Silberstein 2002, pp. 15–17.
**TRUMPET** היא סדרת לווייני ריגול של ארצות הברית בתחום מודיעין אותות. השיגורים החלו בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20. הלוויינים החליפו את הלוויינים מסדרה Jumpseat. הלוויינים פועלים באחריות משרד הסיור הלאומי.

את היעוד המדויק ותכונות טכניות של הלוויינים נחשבים לסוד. דווח שלוויינים מסוגלים לנתר שיחות תוך שימוש באנטנה בקוטר של 150 מ'. 3 לוויינים של הדור הראשון היו במשקל של כ-6,000 ק"ג. הלוויינים פועלים במסלול מולניה.

עלות של הלוויין הראשון הייתה כ-3 מיליארד $ (במחירי 2023)

לווייני הדור השני היו קלים יותר (כ-3,500-4,000 ק"ג). על הלוויינים היו מותקנים בין היתר מכשירים של מערכת SBIRS שמספקת התרעה על שיגורי טילים ומערכות לחקר מגנטוספירה.

שיגורים
-------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| תאריך שיגור | שם הלוויין | אתר שיגור/משגר |
| 3 במאי 1994 | USA-103 | נמל החלל קייפ קנוורל טיטן 4 |
| 10 ביולי 1995 | USA-112 | נמל החלל קייפ קנוורל  טיטן 4 |
| 8 בנובמבר 1997 | USA-136/NROL-4 | נמל החלל קייפ קנוורל  טיטן 4 |
| 28 ביוני 2006 | USA-184/NROL-22 | בסיס חיל האוויר ונדנברג דלתא 4 |
| 13 במרץ 2008 | USA-200/NROL-28 | בסיס חיל האוויר ונדנברג  אטלס 5 |
| 13 בדצמבר 2014 | USA-259/NROL-35 | בסיס חיל האוויר ונדנברג אטלס 5 |
| 24 בספטמבר 2017 | USA-278/NROL-42 | בסיס חיל האוויר ונדנברג  אטלס 5 |

קישורים חיצוניים
----------------

* תיאור לוויין NROL-42
* תיאור לוויין NROL-35
* מידע על הלוויינים
* מידע על השיגורים

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑
**"אלי, עזור לי לשרוד את האהבה הקטלנית הזו"**
אמן: דמיטרי ורובל
  

שנה: 1990
  

מיקום: מזרח ברלין, גרמניה
  

בעלות: ציבורית

**אלי, עזור לי לשרוד את האהבה הקטלנית הזו** (רוסית: «Господи! Помоги мне выжить среди этой смертной любви», גרמנית: Mein Gott, hilf mir, diese tödliche Liebe zu überleben) הוא שמו של ציור גרפיטי שצויר על ידי דמיטרי ורובל על חומת ברלין, ואחד הציורים הידועים בגלריית איסט סייד. הציור צויר בשנת 1990 ומתאר את מנהיג גרמניה המזרחית, אריך הונקר, ואת נשיא ברית המועצות, ליאוניד ברז'נייב, מתנשקים בפה עם הלשון. הציור מבוסס על תמונה שצולמה בשנת 1979, ביום השנה השלושים לייסוד הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית.

התמונה
------

התמונה האייקונית שהנציחה את החיבוק המפורסם צולמה על ידי רג'יס בוסו (אנ') בברלין המזרחית ב-7 באוקטובר 1979. ברז'נייב ביקר במזרח גרמניה לרגל חגיגות ה-30 לייסודה כמדינה קומוניסטית. יומיים לפני כן, ב-5 באוקטובר, חתמו מזרח גרמניה וברית המועצות על הסכם לעשר שנים של תמיכה הדדית, ובו מזרח גרמניה תספק אוניות, מיכּון וציוד כימי לברית המועצות, ובתמורה תספק ברית המועצות דלק וטכנולוגיה גרעינית למזרח גרמניה. הזכויות על התמונה נתונות בידי תאגיד קורביס(אנ').

הציור
-----

ורובל יצר את הציור בשנת 1990. כמו ציורי קיר אחרים בקטע חומה זה, הציור לא הוסר לאחר נפילת החומה, אבל ונדליזם ופגעי מזג האוויר הובילו בהדרגה להרעת מצב הציור. במרץ 2009 הוסר הציור מהחומה בלחץ אדים, יחד עם ציורים מפורסמים אחרים, על מנת לאפשר לאמנים המקוריים לציירם מחדש בצבעים עמידים יותר. ורובל הוזמן לצבוע מחדש את עבודתו. את 3000 הפאונד שקיבל מעבודה זו החליט לתרום לטובת פרויקט אמנות חברתי ברובע מרצאן בברלין.

לפני תחילת עבודתו המחודשת של ורובל על ציור הקיר, נפגשו הוא וצלם התמונה וצולמו יחדיו ב-16 ביוני 2009 עם העתקים של יצירותיהם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלי, עזור לי לשרוד את האהבה הקטלנית הזו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  התמונה המקורית בוויקיפדיה האנגלית
2. ↑  , ‏28 במרץ 2009
3. ↑  Russian artist Dmitry Vrubel (R) and photographer Regis Bossu, ‏16 ביוני 2009
**דרקון מים סיני** או **חרדון מים סיני** (שם מדעי: ***Physignathus cocincinus***) הוא מין זוחל מהסוג דרקון מים שבמשפחת החרדוניים החי בסין ובדרום-מזרח אסיה.

מאפיינים
--------

דרקון המים הסיני מגיע לאורך של עד מטר אחד ושוקל 250–600 גרם בממוצע. הוא בעל קשקשים קוצניים בולטים בצבע ירוק בהיר, בעל זנב ארוך שמפוספס בשחור בקצהו, רגליים קצרות ורעמת קשקשים צהובים לאורך הגב. הראש גדול עם גולגולת בצורת משולש והוא בעל עיניים צהובות, עין הקודקוד קטנה בין העיניים, לסתות חזקות וסנטר דמוי-זקן, המזכיר את עור הסנטר של האיגואנה. דרקון המים יכול לחיות 10–15 שנים בטבע.

דרקון המים הסיני חי על ענפי העצים ביערות הגשם של דרום-מזרח אסיה, בתאילנד, קמבודיה, וייטנאם, לאוס, בורמה ובסין והוא הופץ כמין פולש להונג קונג. הוא חי לאורך גדות אגמים וביצות ובעת סכנה הוא קופץ למים ושוחה במהירות בעזרת זנבו הרחב. דרקון המים הוא אוכל-כול, הניזון בעיקר מצמחייה אך מגוון בחרקים ופרוקי-רגליים שונים ואף בדגים, לטאות ומכרסמים קטנים שהוא מאתר.

דרקון המים הסיני מגודל כחיית מחמד בתוך אקווריום בבתים רבים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דרקון מים סיני** בוויקישיתוף
* דרקון מים סיני, באתר ITIS (באנגלית)
* דרקון מים סיני, באתר NCBI (באנגלית)
* דרקון מים סיני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* דרקון מים סיני, באתר GBIF (באנגלית)

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
*

הערות שוליים
------------

1. ↑  דרקון מים סיני באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph459469

 |
**הדס מורין** (נולדה ב-30 ביוני 1999) היא כדורגלנית ישראלית, המשחקת כקשרית באוניברסיטת אלבמה(אנ') שבבהאנטסוויל.

ביוגרפיה
--------

מורין נולדה וגדלה בירושלים. למדה בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה בעיר.

כילדה נהגה לשחק במתנ"ס השכונתי בירושלים, וכשהייתה בכיתה ו' עברה לשחק בקבוצת הילדות של אס"א תל אביב. מורין המשיכה לשחק במועדון גם בקבוצת הנערות ובעונת 2014/2015, בגיל 15, עלתה לקבוצת הבוגרות. בסך הכל שיחקה מורין עשר עונות במדי אס"א תל אביב (למעט השאלה לחצי עונה להפועל רעננה בעונת 2018/2019). זכתה עם הקבוצה באליפות המדינה בעונת 2014/2015 ובגביע המדינה בעונת 2016/2017. כמו כן לקחה חלק בשני קמפיינים של אס"א תל אביב במוקדמות ליגת האלופות בשנים 2015 ו-2019.

בינואר 2020, לאחר שסיימה את שירותה הצבאי, עברה ללמוד לשחק במכללת צ'ארלסטון בדרום קרוליינה, ארצות הברית. לאחר שנתיים בצ'ארלסטון, היא הצטרפה לאוניברסיטת אלבמה בהאנטסוויל.

מורין השתייכה לנבחרות הצעירות של ישראל עד גיל 15, עד גיל 17 ועד גיל 19. בעונת 2017/2018 הייתה שותפה לעלייתה של נבחרת ישראל עד גיל 17 לשלב העילית של מוקדמות אליפות אירופה. בסך הכל צברה 17 הופעות בנבחרות הצעירות.

ב-23 בנובמבר 2023 ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת, במשחק מול קזחסטן במסגרת ליגת האומות, ונכון לדצמבר 2023 צברה 3 הופעות במדי הנבחרת.

תארים
-----

### אס"א תל אביב

* אליפות המדינה: 2014/2015
* גביע המדינה: 2016/2017

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל באתר אופ"א

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"הדס מורין"**.




1. ↑  רשימת משחקים לשחקנית, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
סמל הממלכה המאוחדת עם המוטו Dieu et mon droit
**אלוהים וזכותי שלי** (בצרפתית: **Dieu et mon droit**; **דְיֶה אֶה מֹון דְרוּאָה**) הוא המוטו של המלוכה הבריטית, אשר הונהג על ידי הנרי השישי (1422–1471).

משמעותו של המוטו היא שהמלך אחראי רק כלפי האל ולא כלפי כל מלך או כוח ארצי אחר; אאמין באלוהים אך אעמוד על זכותי עלי אדמות.

במקור היה הכתיב "**Dieu et mon droict**". מאוחר יותר הושמטה ה־c מן המלה droict, בהתאם לשינויים בכתיב הצרפתי. כיום חקוק המוטו על סמל הממלכה המאוחדת.

המוטו כתוב בצרפתית, משום שהאנגלית התקבלה כשפת יום־יום בקרב המעמד השליט בבריטניה רק בעת החדשה המוקדמת. הנרי השישי דיבר צרפתית והוכתר כמלך צרפת וכמלך אנגליה גם יחד. גם המוטו של מסדר הבירית, שהוקם על ידי אדוארד השלישי בשנת 1348, "Honi soit qui mal y pense" (הבוז למי שיהגה בו רעה), הוא בצרפתית.

כבר כמאתיים שנה לפני קבלתו הרשמית של המוטו, השתמש בו ריצ'רד לב הארי, מלך אנגליה בקרב נגד פיליפ השני, מלך צרפת.

ראו גם
------

* באל נשים מבטחנו, המוטו הרשמי של ארצות הברית

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **מוטואים לאומיים** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אלוהים וזכותי שלי** |
**טיקופיה** (**Tikopia**) הוא אי גבוה בדרום מערב האוקיינוס השקט, במדינת איי שלמה.

היסטוריה
--------

האי מיושב ברציפות כ-3,000 שנה. לאחר הגעת התושבים הפולינזים הראשונים לאי, נכחדו מינים מקומיים רבים של בעלי חיים עקב ציד. לאחר מספר דורות, נאלצו המקומיים ליצור מערכות חקלאות רבות ולהגביל את הילודה. ניצול המקום באי הזעיר (5 קמ"ר שטח) היה כה יעיל עד שהאי תמך בכ-1,000 תושבים. המערכת החקלאית מתבססת על עצי פרי גבוהים, בעיקר על עץ הלחם, דקל הסאגו ודקל הקוקוס, אבל גם על מינים נוספים דוגמת מין שקד מקומי (*Canarium harveyi*), שקד טרופי (*Terminalia catappa*) וערמון טהיטי (*Inocarpus fagiferus*), על עצים קטנים יותר דוגמת דקל הבֶּטֶל (*Spondias dulcis*) ו-*Antiars toxicara*, עץ שקליפתו משמשת לייצור אריגים, ועל גן ירק שבו מגדלים יאם, מניהוט, בננה וטארו הביצות הענק (*Cyrtosperma merkusii*). בשנת 1600 לערך, אף הוחלט להרוג את כל החזירים באי מכיוון שצרכו מזון שבני האדם יכלו לצרוך. האירופים הראשונים הגיעו לאי ב-22 באפריל 1606 כחלק מהמשלחת של פדרו פרננדס דה קיירוס (Pedro Fernandes de Queirós).

גאוגרפיה
--------

האי, הוא אי גבוה, שריד מהר געש רדום. המקום הגבוה ביותר באי הוא הר ראני (Reani) שפסגתו בגובה 380 מטרים. בלוע הר הגעש יש כיום אגם טה רוטו (Te Roto) שעומקו 80 מטרים.

הקטנת האוכלוסייה
----------------

בעקבות המחסור בשטח ובמשאבים בטיקופיה הוחלט על הגבלת הילודה. לכך, פיתחו המקומיים שיטות רבות. למשל, הנחת אבנים חמות על בטן נשים הרות ואו לחיצה חזקה על בטנן כשיטות להפלה. כמו כן, המקומיים השתמשו גם ברצח תינוקות.

בנוסף לשיטות אלה, ההתאבדות רווחה גם היא. למעשה, במהלך 23 שנים (1929–1952) תועדו שבעה מקרי תליה, 12 מקרי שחייה לאוקיינוס וכ-80 מסעות ימיים חסרי סיכוי במטרה להתאבד.

למרות שהדבר נשמע מחריד לאוזניים מערביות, יש לזכור שזו הייתה הדרך היחידה למנוע מוות ברעב של תושבי האי. הטקטיקות הללו יצאו משימוש לאחר המרת הדת לנצרות של תושבי האי.

לקריאה נוספת
------------

* ג'ארד דיימונד, התמוטטות, תרגם עמנואל לוטם, 2008, עמ' 265-258

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טיקופיה** בוויקישיתוף
* טיקופיה באקו-ויקימפת האיהמקום הנידח ביותר בעולם - טיקופיה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007536386605171
* GND: 4119614-4
* LCCN: sh85135341
* VIAF: 238408488
* WorldCat (עם VIAF): 238408488

 |
**אריק לורנס לייבלי** (באנגלית: **Eric Lawrence Lively**; נולד ב-31 ביולי 1981) הוא שחקן עבר אמריקאי. אחיה הגדול של בלייק לייבלי.

ביוגרפיה
--------

אריק לייבלי נולד באטלנטה, ג'ורג'יה ב-31 ביולי 1981 למשפחה שעוסקת בתעשיית הבידור. יש לו שלוש אחיות, בלייק, לורי ורובין, וכמו כן אחיו הגדול ג'ייסון שיחק בסרט "חופשה מטורפת באירופה" (1985).

### קריירה

כאשר לייבלי היה תינוק הוא הופיע בסרטו הראשון, "סערת מוחין" (1983), אשר היה סרטה האחרון של נטלי ווד. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, עבר לייבלי לניו יורק כדי ללמוד צילום, התשוקה הראשונה שלו. הוא למד ב"Parsons The New School for Design" בניו יורק. באותה תקופה הוא דגמן לאברקרומבי אנד פיץ'.

כאשר היה בן 13 הופיע לייבלי בתפקיד אורח בסדרה "צער גידול בנות".
לאחר מכן, הוא חזר ללוס אנג'לס בסוף שנות ה-90 והופיע בתפקיד קטן באמריקן פאי (1999).
הוא הופיע בסדרת הטלוויזיה "So Weird" מ-2000 ועד 2001. הוא למד לנגן בגיטרה בשביל התפקיד שלו בסדרה. ב-2003, הופיע לייבלי בקומדיית המצבים, "A Minute With Stan Hooper".

בנוסף, שיחק לייבלי בסדרה "Modern Men" ממרץ עד חודש מאי 2006, ובמקביל שיחק בסרט "אפקט הפרפר 2" את הדמות הראשית, ובסרט האימה "הזן" לצד מישל רודריגז. 

ב-2008 שיחק במותחן הפעולה "חורף מסוכן" לצד קלאן לוץ. ב-2009, הוא הופיע בסדרת הטלוויזיה 24 ובסרט הסדרה 24: גאולה. בשנת 2012 התארח בסדרה "רשימת הלקוחות" בכיכובה של ג'ניפר לאב יואיט. ב-2013 השתתף בסרטו של טיילר פרי, "חג המולד של מדיאה".

קישורים חיצוניים
----------------

* אריק לייבלי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אריק לייבלי, באתר AllMovie (באנגלית)
* אריק לייבלי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb15883157v (data)
* GND: 142855189
* ISNI: 0000 0001 0653 9283
* LCCN: no2006122061
* NTA: 303021489
* SUDOC: 140815503
* VIAF: 39714171
* WorldCat: lccn-no2006122061

 |
**ארמון בלוו** (בגרמנית: **Schloss Bellevue**, "שלוס בלוי") הוא ארמון המצוי במרכז ברלין, בצידו הצפוני של פארק הטירגארטן בקרבת נהר השפרה, ובסמוך לעמוד הניצחון של ברלין. מאז שנת 1994 מהווה הארמון מקום מגוריו הרשמי של נשיא גרמניה.

הארמון נקרא "בלוו" (בצרפתית: "נוף יפה") בשל הנוף הנשקף אליו מכיוון נהר השפרה.

היסטוריה
--------

הארמון נבנה בשנת 1786 עבור הנסיך פרדיננד מפרוסיה, אחיו הצעיר של המלך פרידריך השני. הארמון תוכנן על ידי האדריכל פיליפ דניאל באומן כארמון קיץ, ונבנה במקום בו עמד קודם לכם בית אחוזה שנבנה בשנת 1743 על ידי גאורג ונצסלאוס פון קנובלסדורף. ארמון בלוו היה המבנה הראשון בגרמניה שנבנה בסגנון נאו קלאסי.

ב-3 בספטמבר 1870 נחתם בארמון החוזה אשר סיים את מלחמת צרפת–פרוסיה.

הארמון שימש כמקום המגורים הרשמי של יורש העצר הגרמני עד שנת 1918. בשנות ה-30 של המאה ה-20 שימש הארמון כמוזיאון לאתנוגרפיה. בתקופת השלטון הנאצי שימש המבנה כבית אירוח רשמי עבור השלטון הנאצי.

מאז שנת 1957 שימש הארמון כמקום מגורים עבור נשיא גרמניה בעת שהותו בברלין (כאשר מקום המגורים הרשמי של הנשיא היה בוילה האמרשמידט בבון). בשנת 1987 שופץ המבנה ולאחר איחוד גרמניה המערבית עם גרמניה המזרחית הפך, בשנת 1994, למקום המגורים הנשיאותי הרשמי. בשנים 2004–2005 נערכו במבנה שיפוצים נוספים ובאותה עת התגורר הנשיא בארמון שרלוטנבורג.

לארמון מבנה מרכזי המעוטר בעמודים קורינתיים, ושני אגפים צידיים ("אגף הנשים" ו"אגף השפרה").

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **ברלין** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארמון בלוו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ארמון בלוו (בגרמנית)
* תיאור המבנה באתר Berlin Tourism

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007287159505171
* GND: 4811105-3
* LCCN: sh2006007542
* NKC: uk2014824185
* VIAF: 188025178
* WorldCat: viaf-188025178

 |
**אלפרד מוֹשר באטְס** (באנגלית: **Alfred Mosher Butts**; ‏13 באפריל 1899 - 4 באפריל 1993) היה אדריכל אמריקאי וממציא משחק הלוח "שבץ נא" בשנת 1938.

חיים אישיים
-----------

באטס נולד בניו יורק, לאליסון באטס, עורך דין, ולארי אליזבת מושר, מורה בבית ספר תיכון. באטס היה אמן חובב, ושישה ציורים שלו נרכשו על ידי מוזיאון המטרופוליטן לאמנות.

שבץ נא
------

בתחילת שנות השלושים באטס, שסיים את הכשרתו כאדריכל, היה מובטל והחליט לתכנן משחק לוח חדש. הוא חקר את שוק משחקי הילדים והגיע למסקנה שכל המשחקים נופלים לאחת משלוש קטגוריות: משחקי מספרים – כגון קוביות ובינגו, משחקי מהלכים – כגון שחמט ודמקה, ומשחקי מילים – כגון אנגרמה. באטס היה תושב של מחוז ג'קסון הייטס, קווינס, ושם פיתח את משחק השבץ נא. להנצחת זכרו ופועלו קיים שלט בפינת השדרה ה-35 ורחוב 81 בעיר המציג את פינת הרחובות באמצעות אותיות שבץ נא.

באטס החליט ליצור משחק שיעשה שימוש באוצר המילים של השחקן אך גם במזל, ושילב בין אנגרמות לבין תשבצים. השחקנים מקבלים שבע אותיות אקראיות מבנק אותיות בכל תור, ועליהם ליצור מילים חדשות על גבי הלוח. באטס ניתח את השפה האנגלית וניתוח זה סייע לו בתכנון המשחק. הוא סקר את העמוד הראשי של הניו יורק טיימס במשך תקופה כדי להבין את תדירות השימוש בכל אות בשפה. כך קבע סולם ניקוד לכל אות: אותיות התנועה (a,e,i,o,u) בהן נעשה שימוש כמעט בכל מילה באנגלית קיבלו ניקוד נמוך, ואילו אותיות נדירות כגון X או Z קיבלו ניקוד גבוה. כמו כן, הוא קבע שהאות S תופיע במשחק 4 פעמים בסך הכל, כך שיהיה קשה ליצור את צורת הריבוי באנגלית.

באטס קרא למשחק תחילה בשם "לקסיקו", ובהמשך שינה את השם ל"קריס קרוס וורדס" והחל לחפש קונה למוצר. מעצבי ויוצרי המשחק הראשונים שאיתם חתם על חוזה דחו את הרעיון, אך באטס היה עיקש. לבסוף, מכר את הזכויות על המשחק ליזם בשם ג'יימס ברונוט, ששינה את עיצוב המשחק והעניק לו את השם "סקראבל" (מילה ששאולה מגרמנית ופירושה "לגשש בטירוף").

בשנת 1948 המשחק קיבל סימן מסחרי וג'יימס ברונוט ואשתו הפכו בית ספר נטוש בניוטאון (קונטיקט) למפעל שבץ נא. עד לשנת 1949 בני הזוג ייצרו 2,400 ערכות של המשחק, אך הפסידו 450 דולר. המשחק הלך וצבר אהדה, והזמנות למוצר הגיעו אף ממייסיס. כבר בשנת 1952, בני הזוג לא יכלו לעמוד בביקוש הגובר למשחק ופנו ליצרן המשחקים "סלצ'או ורייטר" כדי שישווק ויפיץ את המשחק. עד היום נמכרו מעל 150 מיליון ערכות של המשחק "שבץ נא" (לוח ואותיות משחק) ברחבי העולם, וכ-2 מיליון ערכות נמכרות בכל שנה בצפון אמריקה לבדה.

באטס תכנן משחק לוח נוסף במהלך חייו, שנקרא "המשחק האחר של אלפרד", אך משחק זה מעולם לא זכה להצלחה מסחרית כמו זו של "שבץ נא".

קישורים חיצוניים
----------------

* תמונה של אלפרד מושר באטס (באנגלית)
* אלפרד מושר באטס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2021055783
* ULAN: 500235745
* VIAF: 172583477
* WorldCat: lccn-no2021055783

 |
**מנחם (מני) פיליפ** (נולד ב-24 בינואר 1968) הוא במאי קולנוע ישראלי, זמר לשעבר בתחום המוזיקה החסידית.

ביוגרפיה
--------

פיליפ גדל כילד במשפחה חרדית מרובת ילדים בפתח תקווה.
את שנות הישיבה הגדולה, עשה בישיבת תושיה, שבמושב תפרח.
בגיל 20 התחתן, ולאחר חתונתו לימד שלש שנים בישיבת דיסקין בירושלים. לאחר מכן פרש ללימודי פיתוח קול וקריירה מוזיקלית בתחום המוזיקה החסידית. את תחילת דרכו עשה בהופעה בחתונות ובהמשך החל להפיק אלבומים, בשנת 1997 הוציא את אלבומו הראשון "האדם" שנבחר לאלבום השנה במצעד הזמר החסידי, אלבומו השני "שומר ישראל" יצא בשנת 1998 ונבחר גם הוא לאלבום השנה. בהמשך הוציא פיליפ אלבומים נוספים, בהם: עד עלות השחר, עלות השחר 2, עלות השחר 3.

פיליפ התפרסם במיוחד בשיריו "יערב", "עבדי זמן" "שומר ישראל" ו"שבת אחים".

בשנת 1996 הוא התגרש, ובשנת 2000 החל בתהליכים של יציאה בשאלה, כתוצאה מכך הוא התרחק מהחברה החרדית והקריירה שלו כזמר חסידי מוערך הגיעה לקיצה. הוא החל ללמוד קולנוע ב"קמרה אובסקורה" ובהמשך ב"מנשר לאמנות" בתל אביב.

סרטו "החתונה של יעלי" השתתף בפסטיבל דוקאביב 2007 במסגרת סרטי הסטודנטים.

סרטו הדוקומנטרי "ויהי חושך ויהי אור", אותו ביים במשותף עם הבמאי נעם ראובני, השתתף בפסטיבל ירושלים 2007 ושודר בערוץ 8. הסרט עוקב אחר המהפכים בחייו של פיליפ, ובחייהם של עוד ארבעה מאחיו שיצאו בשאלה.

סרט הגמר שלו, חוטא (28 ד') זכה בפרס הסרט האירופי הטוב ביותר בפסטיבל ונציה 2009, והיה מועמד לסרט הקצר הטוב ביותר בפרס האקדמיה האירופית לקולנוע והשתתף בכ-50 פסטיבלים בינלאומיים.

ב-2010 הוציא אלבום מוזיקה יהודית בשם "ידיד נפש".

מינואר 2011 ועד מאי 2013 הופיע בהצגה "כי בנו בחרת" בתיאטרון הבימה (מחזה מאת: יוכי ברנדס, מוזיקה: אורי וידיסלבסקי, בימוי: איציק ויינגרטן), ההצגה רצה כ-320 פעם בתיאטראות ברחבי הארץ.

הוצג בעבר על ידי FDD פרודקשיין.

ראו גם
------

* ויהי חושך ויהי אור

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מנחם פיליפ

* מנחם פיליפ, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית

* מנחם פיליפ, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* מנחם פיליפ, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי

* מנחם פיליפ, באתר AllMovie (באנגלית)

* מנחם פיליפ, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

* מנחם פיליפ, דף שער בספרייה הלאומית

* מנחם פיליפ, בארכיון הבימה
* אלון הדר, אבודים, באתר הארץ, 25 ביולי 2007
* יואב פרידמן, חוזר למקורות, באתר ynet, 5 באוגוסט 2010
* "כי בנו בחרת" באתר הבימה.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007301087405171
* ISNI: 0000 0001 0835 1487
* VIAF: 160841709
* WorldCat: viaf-160841709

 |
הרב **יצחק שמואל אהרן לעזער** הוא משפיע ברסלבי, תלמידו של הרב אליעזר שלמה שיק המוהרא"ש. לאחר פטירת רבו קיבלו אותו חלק מתלמידיו כמנהיגם, בתמיכת רוב רבני בית ההוראה המקומי ושאר תלמידים ותיקים כהרב יואל ראטה והרב דניאל בוים.

ביוגרפיה
--------

נולד בשכונת פלטבוש בניו יורק לבנימין בייניש לעזער, בבית ממוצא חסידי-גליציאני. הוא צאצא של רבי אלימלך מליז'נסק ורבי מנחם מענדל לעזער אב"ד סטריזוב וטארנא בעל ה"שובע שמחות". למד בישיבת פונוביז' בבני ברק.

בחנוכה ה'תשל"ו (דצמבר 1975) הכיר את הרב שיק והפך לתלמידו. האחרון הפקיד בידו את עריכת שיחותיו שהודפסו לאחר מכן בספר "תוך הנחל" ובספר "שיחות מוהרא"ש". רבו הפקיד בידו, את עריכת שיחותיו שהודפסו לאחר מכן בספר "תוך הנחל" ובספר "שיחות מוהרא"ש" - יצויין, כי הרב שלל כל מסירה של דברים בשמו על ידי אנשים אחרים, מלבד המאמרים המובאים בספרים אלו.

הוא התגורר בשכונת בורו פארק בברוקלין, עד שנת תשפ"א.

במהלך שנת תשע"ה (2015) מינו אותו בהדרגה חלק מתלמידי הרב שיק לממשיכו[דרוש מקור] ונפתח בית מדרש בראשותו בשכונת מגוריו בברוקלין. בהילולת רבי נחמן מברסלב ביבנאל בשנת תשע"ו הכתירו הרב דניאל בוים. אל המינוי הצטרפו רבני בית ההוראה של חסידי ברסלב ביבנאל. הרב לעזער עצמו סירב לקבל את המינוי ובמשך תקופה הפסיק הגיע לישראל. לאחר כמה חודשים הסכים להיות "משפיע רוחני" בלבד לבאים אליו, ללא עיסוק בהנהגת הקהילה. במחלוקת על נכסים ביבנאל בין בנו של הרב שיק, משה, ובין אחרים בקהילה, פעל הרב לעזער להשכין שלום בין הצדדים.

הוא מרבה לדבר על "החיים הטובים" האמתיים שלהם זוכה מי שמתנהג על פי הדרכותיו של רבי נחמן, כולל לימוד תורה, התבודדות והקפדה יתרה על שלום בית וכבוד האישה.

בשנת תשע"ח חנך בית כנסת בביתו. 

בסביבות שנת תשפ"א קבע את מושבו בעיר יבנאל שבצפון, שם פתחו חסידיו בית כנסת, ורוב חסידי ברסלב בעיר משתייכים כיום לקהילתו.

ספריו
-----

* **אשיב לאיש** - תשובות לשאלות שנשאל
* **אשי ישראל** - שיחותיו השבועיות לתלמידיו בארץ
* **עומר לאיש** - על ספירת העומר
* **לחמי לאשי** - על התורה
* **בתוך הנחל** - רשימות דרשותיו בשבת
* **שיחות איש** - שיחותיו לתלמידיו
* **אשיר עזך** - על שיר השירים
* **ישא ברכה** - על מסכת ברכות
* **ספור הנסיעה לאומן בשנת התשל"ז** -סיפור הנסיעה לקיבוץ בראש השנה.
* **אשוב לאיש** - על חודש אלול
* **קרן השור** - על החנוכה
* **מעשה איש** - על ספורי מעשיות
* **שמחה לאיש** - על המועדים
* **לחמי לאשי** - על נביאים וכתובים

**ספרים שחיבר על רבו המוהרא"ש:**

* **שיחות מוהרא"ש** - שיחות בנושאי החיים
* **חיי מוהרא"ש** - ביוגרפיה
* **תוך הנחל** - דרשות שנאמרו בסעודות שבת

קישורים חיצוניים
----------------

* "ברסלב שלי", בנשיאותו של הרב לעזער
* יצחק שמואל אהרן לעזער, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ברסלב שלי, באתר breslevsheli.co.il
2. ↑  הכתרת הרב לעזער
3. ↑  יוסף גרינבוים, בית המשפט הכריע: נכסי מוהרא"ש שיק זצ"ל ינוהלו בידי בנו רבי משה, 28 בינואר 2016, באתר חרדים10
4. ↑  הספר חיי מוהרא"ש לקריאה והורדה באתר היברובוקס, באתר היברו בוקס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007307911005171
* LCCN: nr91040452
* VIAF: 268461119
* WorldCat (עם VIAF): 268461119

 |
"מאתינה" ציור צבעי מים מעשה ידי תומאס בוק בשנת 1842 עת הייתה בת שבע. 
**מאתינה** (באנגלית: **Mathinna**;‏ 1835–1852) הייתה נערה אבוריג'ינית אוסטרלית, שאומצה, ולאחר מכן ננטשה על ידי מושל טסמניה, סר ג'ון פרנקלין. היא מתה בגיל צעיר, שרידי גופתה כנראה הוצאו מהקבר, נבדקו על ידי חוקר בריטי ונלקחו לאוניברסיטת מלבורן, לכאורה לצורכי מחקר. לימים הפכה לסמל של ההתייחסות הרעה של הבריטים והלבנים האוסטרליים לאבוריג'ינים.

קורות חיים
----------

מאתינה נולדה באי פלינדרס, נקרא בשם "מרי" והייתה הבת של טואוגרר, צ'יף שבט לואורין ורעייתו וונגרניפ. בשנת 1833 נאסרו כל אנשי השבט על ידי ג'ורג' אוגוסטוס רובינסון, ראש הרשות האחראית על האבוריג'ינים. לאחר שנתפסה, בהיותה בת שש, שונה שמה ל"מאתינה" והיא נשלחה על ידי רובינסון כמתנה למושל סר ג'ון פרנקלין ורעייתו ליידי ג'יין, ואומצה על ידם. מאתינה גדלה בבית המושל לצד בתו של המושל אלינור.

מאתינה התקשתה להסתגל למעבר מהכפר הקטן באי פלינדרס לבית המושל. באחד המכתבים שכתבה היא תיארה איך כואבות לה הרגליים בשל הגרביים והנעליים שאמרו לה ללבוש, אך היא מודה לאביה המאמץ על שנתן לה אותם.

כאשר סר ג'ון פרנקלין נקרא חזרה לאנגליה בשנת 1843, הם השאירו את מתינה בבית יתומים בהוברט, בהיותה בת שמונה. מאתינה התקשתה להסתגל למעבר מבית המושל לבית היתומים. היא נשלחה חזרה לאי פלנדרס בשנת 1844, ושנה לאחר מכן בגיל 9 נשלחה שוב לבית היתומים. בשנת 1851, כאשר הייתה בת שש עשרה נשלחה אל היישוב האבוריג'יני אויסטר קואוב ממערב להובארט.

ב-1 בספטמבר 1852 מאתינה מתה בטביעה בבור מים בגיל 17 או 18.

מאתינה נקברה, ככל הנראה, בבית הקברות האבוריג'יני של הכפר. גופתה הוצאה מקברה, לצד כל שאר האבוריג'ינים הקבורים בבית הקברות, על ידי ויליאם קראות'ר בשנת 1907 ונלקחה לאוניברסיטת מלבורן, לכאורה לצורכי מחקר.

מאבק ציבורי שנערך בשנת 1985, על ידי האבוריג'ינים הטסמנים הביא להשבת שרידי הגופות ושריפתן בטקס לוויה.

הנצחה
-----

העיירה מאתינה בטסמניה נקראת על שמה, כמו גם הפטרייה *Entoloma mathinnae*.

אזכורים תרבותיים
----------------

מאתינה אוזכרה במספר יצירות ספרותיות ותיאטרליות ובהן:

* 1954: בלט שהופק על ידי לורל מרטין - והוא אחת היצירות האוסטרליות הראשונות, העוסקת בנושא אוסטרלי מקורי (ונועז מאוד בהתייחס לתקופה בה יוצר).
* 1967: סיפור ילדים היסטורי בשם "אנשיה של מאתינה" מאת נאן צ'ונסי.
* 2008: בלט בשם "מאתינה" בכוריאוגרפיה מאת סטיבן פייג', עבור להקת המחול באנגארה, בהשראת עבודתה של לורל מרטין.
* 2008: רומן בשם "Wanting" מאת ריצ'רד פלאניגן.

ראו גם
------

* שרה סארטי בארטמן

קישורים חיצוניים
----------------

* גירוש האבוריג'ינים מטזמניה, וסיפורה של מאתינה

הערות שוליים
------------

1. ↑  קורות חייה של מאתינה והפיכתה לסמל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 195148389200910710328
* WorldCat: viaf-195148389200910710328

 |
**אמיל מוריס** (בגרמנית: **Emil Maurice**‏; 19 בינואר 1897 – 6 בפברואר 1972) היה מחבריה הראשונים של המפלגה הנאצית ונמנה עם מייסדי האס אס. מוריס היה חבר של אדולף היטלר, שדאג להעניק לו מעמד "ארי לשם כבוד" על אף מוצאו היהודי החלקי.

ביוגרפיה
--------

מוריס היה שען במקצועו, והיה חבר קרוב של היטלר; עוד משנת 1919 החלו היחסים האישיים ביניהם. עם ייסוד האס אה בשנת 1920, מוריס היה מפקדו הראשון של הארגון.

בשנת 1923, מוריס היה למפקד דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה, יחידת אס אה שהייתה אחראית על אבטחת היטלר בכנסים ובעצרות של המפלגה הנאצית. הוא נאסר יחד עם היטלר ורודולף הס בכלא לנדסברג לאחר הפוטש במרתף הבירה. בעודו כלוא העלה על הכתב את הפרקים הראשונים של הספר מיין קמפף, עד שהוחלף בהס. ב-1925, שנתיים לאחר ניסיון הפוטש הכושל, מוריס והיטלר הקימו מחדש את יחידת הלייבשטנדרטה וכן את האס אס. בזמנו, היטלר היה החבר מספר 1 באס אס וחברו נעשה למספר 2 ברשימה. מוריס קיבל דרגת אס-אס-פיהרר בארגון החדש, אם כי הפיקוד על האס אס ניתן לראשונה ליוליוס שרק. מוריס נעשה לנהגו של היטלר. היו שמועות על כך שהסיבה לכך שאיבד את המשרה לבסוף הייתה פרשת אהבים עם גלי ראובל, אחייניתו של היטלר.

כאשר האס אס התארגן מחדש והתרחב בשנת 1932, מוריס קיבל דרגת אוברפיהרר. אף כי הוא מעולם לא קיבל תפקיד בכיר באמת, הרישום שלו כמספר 2 ברשימת הארגון העניק לו יוקרה בקרב הארגון, לדוגמה, היינריך הימלר שהיה הרבה יותר בכיר ממנו, היה רק מספר 168 ברשימה.

לאחר שהימלר מונה למפקד העליון של האס אס, נאלץ מוריס לעמוד בתקנות שקבע הרייכספיהרר לטוהר הגזע של המשרתים. ב-1935, לפני שנישא, היה עליו להציג מסמכים לגבי ההיסטוריה של משפחתו. כל קציני האס אס היו צריכים להוכיח שלא היה פגם באילן היוחסין שלהם עד 1750. למוריס היו שורשים יהודיים: שארל מוריס שוורצנברגר (1805–1896), המייסד של תיאטרון תַליה (אנ') בהמבורג, היה אבי-סבו. מבחינה גזעית, הוא היה שמינית-יהודי. לדבר לא היו השלכות מבחינת חוקי נירנברג (שסיווגו רק רבע-יהודים ומעלה והתעלמו מפחות מכך), אולם הימלר ביקש לסלקו מהאס אס בהתאם לתקנות, יחד עם אחרים ממשפחתו. אך היטלר תמך בחברו הוותיק. במכתב חשאי שנכתב ב-31 באוגוסט 1935, היטלר הורה להימלר לחרוג מן החוקים בנוגע למוריס ולאחיו. הם הוכרזו "ארים של כבוד" והותר להם להישאר באס אס.

ב-29 במרץ נעשה לחבר ברייכסטאג מטעם המפלגה הנאצית, ובשנת 1937 מונה ליושב-ראש איגוד בעלי המלאכה במינכן. בשנים 1940 עד 1942 הוא שירת בלופטוואפה כקצין.

לאחר המלחמה בשנת 1948 הוא נידון ל-4 שנים במחנה עבודה, אך שוחרר מוקדם.

לקריאה נוספת
------------

* Anna M. Sigmund, **Des Führers bester Freund**, Heyne, 2003.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמיל מוריס** בוויקישיתוף
* אמיל מוריס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 128442166
* ISNI: 0000 0000 5543 777X
* LCCN: nr2003041261
* NKC: mzk2005309073
* NTA: 292004060
* VIAF: 30588814
* WorldCat: lccn-nr2003041261

 |
**ג'רי דאגלס** (באנגלית: **Jerry Douglas**;‏ 12 בנובמבר 1932 – 9 בנובמבר 2021) היה שחקן יהודי-אמריקאי. היה מוכר בשל גילום דמותו של ג'ון אבוט באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח", שם הוא שיחק במשך יותר מ-30 שנים עד להופעתו האחרונה ב-2016.

ביוגרפיה
--------

דאגלס נולד בשם ג'רלד רובינשטיין בצ'לסי (אנ') שבמסצ'וסטס, שם גדל וחונך. הוריו היו מהגרים יהודים ממזרח אירופה. בשנת 1950 סיים את לימודיו בתיכון המקומי בצ'לסי, ומשם המשיך לאוניברסיטת ברנדייס, שם רכש תואר ראשון בכלכלה. דאגלאס המשיך ללימודי משפטים במנהטן, אך פרש לאחר שמונה חודשים בלבד, והחל להיבחן לתפקידי משחק, בתקווה להיות שחקן. חוסר הידע שלו במשחק תסכל אותו והוא עזב עם משפחתו את ניו יורק לעמק סן פרננדו שבמחוז לוס אנג'לס, קליפורניה, שם החל דאגלס לעבוד כסוכן ביטוח. בלילות לקח שיעורי משחק.

קריירת משחק
-----------

בהמשך ללימודיו, זכה דאגלס בתפקיד במחזה, עליו קיבל ביקורת מצוינת. אירוע זה הוביל אותו להשתמש בשירותיו של סוכן שחקנים.

במשך מספר שנים, הופיע דאגלס בסדרות טלוויזיה שונות, דוגמת "משימה בלתי אפשרית", בהן שיחק בדרך כלל את הנבל.

בשנת 1982, לוהק דאגלס לתפקיד ג'ון אבוט, הפטריארך של משפחת אבוט, והמייסד של תאגיד הקוסמטיקה "ז'בו" באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח". דאגלס שיחק בסדרה במשך 24 שנים, עד תום החוזה שלו בשנת 2006. עם זאת, גם לאחר תום החוזה שלו הוא שב להופיע בסדרה כשחקן אורח.

קודם להופעתו באופרת הסבון המצליחה, וגם במקביל אליה הופיע דאגלס בעשרות סדרות וסרטים.

קריירת זמר
----------

בנוסף לקריירת המשחק, דאגלס היה גם זמר שהופיע בבתי קזינו ואולמות ברחבי ארצות הברית וקנדה.

דיסקוגרפיה
----------

בשנת 2007, הוציא לאור אלבום: "The Best Is Yet to Come", הכולל שירי ג'אז ושירים מהופעותיו.

חיים פרטיים
-----------

אשתו הראשונה הייתה השחקנית ארלין מרטל, ולהם בת ובן. בשלב מסוים, החליטה אשתו לעבור ממחוז לוס אנג'לס להתגורר בעיר כרמל, בצפון מדינת קליפורניה, ולקחה איתה את ילדיהם. דאגלס, שלא רצה לוותר על משפחתו, עזב את לוס אנג'לס והצטרף אליהם. בני הזוג התגרשו בכל זאת, ודאגלס חזר ללוס אנג'לס במטרה להמשיך בקריירת המשחק שלו. דאגלס ואשתו ניהלו קרב משפטי על אחזקת ילדיהם, בו הוא ניצח.

בשנת 1985, נישא דאגלס לקימברלי בנקיר, הצעירה ממנו בכעשרים שנה, ולשניים בן משותף.

דאגלס נפטר ב-9 בנובמבר 2021, בגיל 88, אחרי מחלה קצרה. הותיר אשה, בת, נכדים ונינים.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ג'רי דאגלס (באנגלית)

* ג'רי דאגלס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* ג'רי דאגלס, באתר AllMovie (באנגלית)

* ג'רי דאגלס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* ג'רי דאגלס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Petski, Denise. (November 10, 2021)/ Jerry Douglas Dies: Longtime ‘The Young And The Restless’ Actor Was 88. Dead;line Hollywood. Retrieved November 11, 2021

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2011147890
* VIAF: 250740134
* WorldCat: lccn-no2011147890

 |