recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
האולם הפנימי באתנאול רומן, בבוקרשט
**הפסטיבל הבין-לאומי ג'ורג'ה אנסקו** (ברומנית: **Festivalul George Enescu**) הוא פסטיבל מוזיקה קלאסית ותחרות בינלאומית על שם המלחין הרומני ג'ורג'ה אנסקו, שמת ב-4 במאי 1955 לאחר מותו התייעצו שלטונות רומניה עם חשובי המוזיקאים הרומנים, בהם ג'ורג'ה ג'ורג'סקו, יון דומטרסקו, פאול קונסטנטינסקו, יאן קירסקו, גאורגה דומיטרסקו, סאבין דרגוי, טיבריו ברדיצ'אנו, אלפרד מנדלסון, ג'ורג'ה בריאזול ויוסיף פרונר באשר לתשתיות לקיום פסטיבל מוזיקה שינציח את זכרו.

ההכנות נמשכו שלוש שנים, בזהירות רבה לקביעת ההקשר הפוליטי והפיננסי הבעייתי ברומניה של אותה תקופה. הפסטיבל הראשון נפתח ב-5 בספטמבר 1958 והיווה הצלחה גדולה לתרבות המוזיקה הרומנית בהקשר בינלאומי, שמצאה את מקומה ברשימת הפסטיבלים הגדולים בעולם, כגון פסטיבל ביירוית, פסטיבל זלצבורג, פסטיבל גסטאד, פסטיבל אלדבורו, פסטיבל מוסקבה, פסטיבל באדן באדן, פסטיבל בזאנסון, טנגלווד, פסטיבל המוזיקה של אספן ופסטיבל רוויניה.

נשיא הוועדה המארגנת היה טראיאן סבולסקו, שהיה גם נשיא האקדמיה הרומנית. האירוע נערך באתניאום הרומני ובבית האופרה והבלט של בוקרשט. בין המבצעים הבולטים שהוזמנו להופיע בפסטיבל היו אורחים מחו"ל, בהם קלאודיו אראו, מוניק האס, הלינה צ'רני שטפנסקה, יעקב זק, אנדרה גרטלר, יהודי מנוחין ודוד אויסטרך, שניגנו את הקונצ'רטו הכפול של יוהאן סבסטיאן באך, והמנצח סר ג'ון ברבירולי. בין השאר הוצגה בפסטיבל הראשון האופרה היחידה של אנסקו, "אדיפה", בניצוח קונסטנטין סילבסטרי.

פסטיבל ג'ורג'ה אנסקו התקיים שוב בשנים 1961, 1964, 1967, 1970, 1973, 1976, 1979, 1981, 1985, 1988, 1991, 1995, 1998, 2001, 2003 2005, 2007, 2009, 2011, 2013 ו-2015. כיום מתקיים הפסטיבל כל שנתיים, בחודש ספטמבר. פסטיבל אנסקו הוא פסטיבל המוזיקה הקלאסית הגדול ביותר ברומניה ומן הגדולים ביותר במזרח אירופה. התחרות נמשכת כשבוע, בשלוש קטגוריות שונות: הלחנה, פסנתר וכינור, ומושכת אליה מספר רב של מתמודדים. באופן מסורתי אירועי הפסטיבל נפתחים על ידי התזמורת הפילהרמונית ג'ורג'ה אנסקו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הפסטיבל הבין-לאומי ג'ורג'ה אנסקו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הפסטיבל הבין-לאומי ג'ורג'ה אנסקו (ברומנית ובאנגלית)

* Official Festival website
* The largest Festival venue
* The most famous classical concert venue in Bucharest
* Accommodation for Enescu Festival
**גד רשף** (ספטמבר 1946 – 7 באוקטובר 1973) היה רב-סרן ישראלי אשר נפל במלחמת יום הכיפורים בעת שפיקד על מעוז ליטוף בתעלת סואץ. על לחימתו הוענק לו עיטור המופת.

ביוגרפיה
--------

רשף נולד בספטמבר 1946 בהונגריה כבן יחיד לאנה ופרנץ קרקש, ניצולי שואה. בשנת 1957 עלתה משפחתו לישראל בשל גילויי אנטישמיות, והתמקמה בירושלים. רשף נשלח לפנימייה, ולמד בבית הספר התיכון בבן-שמן.

הוא התגייס לנח"ל המוצנח, והתמנה למפקד מחלקה.

לאחר שחרורו החל ללמוד חקלאות באוניברסיטה העברית בירושלים, וסיים בהצטיינות את לימודיו לתואר הראשון ולתואר השני. בשנתו הרביעית ללימודים נישא לחנה, ולזוג נולד בן, נועם. הם התגוררו בראשון לציון.

במסגרת שירותיו במילואים קודם לדרגת סרן ומונה למפקד פלוגה. בסוף ספטמבר 1973 גויס למילואים והוצב כמפקד מעוז ליטוף ליד תעלת סואץ.
י
ביום הכיפורים ה'תשל"ד, 6 באוקטובר 1973, יום פריצת מלחמת יום הכיפורים, נפגע רשף מכדור מצרי בעת הגנתו על המעוז. הוא המשיך להילחם ולפקד כשהוא פצוע, וחייליו נאלצו להכריח אותו להיכנס לבונקר, כדי שיקבל טיפול רפואי. בשכבו פצוע המשיך לתת הוראות ולעודד את רוח חייליו. בבוקר המחרת הוא פונה לבסיס רפידים, שם נפטר. הוא נקבר בבית הקברות הצבאי בהר הרצל.

במאי 1975 הוענק לו עיטור המופת על ידי הרמטכ"ל מרדכי גור:

> 
> רס"ן גד רשף ז"ל היה מפקד מעוז "ליטוף" שבגזרה הדרומית של תעלת סואץ. מעוז זה הותקף חזיתית על ידי כוח מצרי גדול. רס"ן גד רשף ז"ל ארגן את אנשיו לתקיפה, כשהוא עצמו משמש דוגמה אישית בהילחמו פנים-אל-פנים עם הכוח התוקף, עד שנהדף. בהתקפה זו נפצע קשה, אולם הוא המשיך לעודד את חייליו עד לרגע פינויו. בדרכו לביה"ח - נפטר. במעשיו אלה גילה אומץ לב, תושייה ודוגמה אישית למופת.
> 
> 
> 
> 

הותיר אחריו אישה וילד.

קישורים חיצוניים
----------------

* גד רשף, באתר יזכור

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"גד רשף"**.
**The Night They Drove Old Dixie Down** הוא אחד משיריהם המפורסמים של להקת הבנד. השיר נכתב על ידי רובי רוברטסון ופורסם באלבומם השני בשנת 1969.  גרסת הכיסוי לשיר שביצעה ג'ואן באאז בשנת 1971 עלתה לרשימת חמשת הלהיטים הגדולים באותו זמן.

תוכן השיר
---------

השיר נכתב על ידי רובי רוברטסון. מילות השיר מתארות את הימים האחרונים של מלחמת האזרחים האמריקאית ואת סבלם של תושבי הדרום הלבנים עם התבוסה במלחמה, שנצרבה בזיכרון. השיר מתאר במילים מרגשות את קורותיו של חייל בצבא הקונפדרציה, כאילו מדובר במלחמה שהסתיימה זה עתה. המילים "בחורף 65'" שעשויות לכאורה לדבר על תאריך שהיה שנים ספורות לפני כתיבת השיר, מדבר למעשה על חורף שנת 1865, התבוסה במלחמת האזרחים, מאה שנה לפני כתיבת השיר. השם דיקסי (Dixie) הוא הכינוי שנתנו אנשי הצפון למדינות הקונפדרציה (בדומה לכינוי הצפוני יאנקי). השיר מתאר את חייל הקונפדרציה וירג'יל קיין המשרת במסילת הרכבת שמריצ'מונד לדנוויל, ומלווה באירועים היסטוריים.

השיר מתחיל במילים "קוראים לי וירג'יל קיין, שירתתי על קו הרכבת מריצ'מונד לדנוויל' / עד שהפרשים של סטונמן הגיעו וחיבלו שוב במסילה. / בחורף 65' רעבנו כמעט למוות. ב-10 במאי ריצ'מונד נפלה. / אני זוכר זאת היטב:  הלילה שבו הכריעו את דיקסי הזקנה".   

רוברטסון סיפר שהמוזיקה הייתה בראשו עוד קודם אך רק בהמשך חשב על הרעיון לשיר, ואז עשה מחקר נוסף. חבר להקת הבנד, לבון הלם, יליד ארקנסו, הצהיר כי הוא סייע במחקר לצורך כתיבת המילים. בספרו מ-1993 This Wheel's on Fire, כתב הלם:"רובי ואני עבדנו על המילים "בלילה שבו דיקסי הזקנה נפלה",  אני זוכר שלקחתי אותו לספרייה, כדי שיוכל לחקור את ההיסטוריה וגאוגרפיה של אותם זמנים, ולכתוב על הגנרל רוברט אי לי בצורה ראויה". 

להקת הבנד ביצעה את השיר בהופעות לעיתים קרובות, והוא נכלל בשני אלבומי רוק של הלהקה. 

הפעם האחרונה בה ביצע לבון הלם את השיר הייתה בהופעה  The Last Waltz  בשנת 1976. 

מילות השיר דנות בהריסות מסילת הרכבת של דאנוויל, שבה הועברה אספקה לכוחות הקונפדרציה.

גרסת הכיסוי של ג'ואן באאז
-------------------------

גרסת הכיסוי המצליחה ביותר של השיר בשפה האנגלית הייתה גרסה ידי ג'ואן באאז שפורסמה בשנת 1971.  גרסה זו הגיעה לשיא בהשמעות והשיר דורג במקום השלישי בבילבורד הוט 100 של אותה שנה, הופיע חמש פעמים במצעדי הפזמונים בארצות הברית כשיר המושמע ביותר, וזכה באלבום זהב.

ביקורת
------

עם הזמן עלתה גם ביקורת על השיר, המתאר את התושבים הלבנים בדרום ארצות הברית ומתייחס לתקופה כנוסטלגית, מבלי להתייחס לסבלם של השחורים, ששועבדו ועברו מאות שנים של עבדות ופגיעה בזכויות האדם.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "The Night They Drove Old Dixie Down" באתר מיוזיק בריינז

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 30475ee9-ac59-4c07-bc00-7e664dc752a3

 |
מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, ישראל **פינתה התנחלויות** בשטחים שכבשה במלחמה. שני הפינויים הגדולים שבוצעו היו:

* פינוי כל ההתנחלויות הישראליות בסיני בשנים 1980–1982 כתוצאה מהסכם השלום בין ישראל למצרים. התנחלויות אלו כללו 19 יישובים שהכילו כ-4,300 איש.
* פינוי כל ההתנחלויות הישראליות ברצועת עזה (אשר כללו את 17 יישובי גוש קטיף, את שלושת יישובי התוחמת הצפונית, ואת שני יישובי מרכז הרצועה) וארבעה יישובים בצפון השומרון בממסגרת תוכנית ההתנתקות בקיץ 2005. בתוכנית זו פונו מבתיהם למעלה מ-9,000 ישראלים.

בשני המקרים הללו, לאחר פינוי ההתנחלויות הרסה ישראל את המבנים שבהן.

פינוי התנחלויות קטנות יותר
--------------------------

במסגרת הסכמי אוסלו, פונו שתי היאחזויות נח"ל שבצפון השומרון - נח"ל גינת ונח"ל עירית. כיום שטח זה הוא חלק משטח A של הרשות הפלסטינית.

המאחז עמונה פונה באופן חלקי (כתשעה בתי קבע) לראשונה ב-2006 ובאופן מלא ב-1 בפברואר 2017. זאת כתוצאה מפסיקת בג"ץ בנוגע למעמדה החוקי של הקרקע.

ב-2 בספטמבר 2012 פונה המאחז מגרון שבמועצה אזורית מטה בנימין. במאחז התגוררו כ-200 נפשות.

באפריל 2017 פונה מאחז הבלאדים שבמדבר שומרון. מאז התקיימו מספר פעמים לשקמו.

ב-2 ביולי 2021 פונה המאחז אביתר במסגרת פשרה עם רשויות המדינה. המדינה הכריזה כי תבחן את הסדרת ההתיישבות במקום בעתיד. טרם הפינוי, התגוררו ביישוב כ-53 משפחות.

פינוי התנחלויות בעתיד
---------------------

פינוי התנחלויות נחשב לאמצעי אפשרי עתידי כחלק מיישומו של פתרון שתי המדינות והקמתה של מדינה פלסטינית בשטחי יהודה ושומרון. יש התומכים בפינוי של חלק מההתנחלויות, ובסיפוח של גושי ההתיישבות הסמוכים לקו הירוק. ארגוני שמאל התומכים בהקמת מדינה פלסטינית תומכים גם בפינוי התנחלויות, ובהם: יוזמת ז'נבה, תנועת מאבק סוציאליסטי, שלום עכשיו ותראבוט. גם מפלגות השמאל השונות (העבודה, מרצ וחד"ש) תומכות בפינוי חלקי או מלא של ההתנחלויות.

מנגד, הימין הפוליטי בישראל מתנגד לפינוי שכזה וחלקים מגוש זה אף תומכים בפתרון הפוך - סיפוח יהודה ושומרון למדינת ישראל.

פינוי התנחלויות בעיניי הציונות הדתית
------------------------------------

בעיניי הציונות הדתית, פינוי התנחלויות מנוגד למצוות יישוב ארץ ישראל. הרב בניהו ברונר התייחס לסוגייה זו: "רק לעם ישראל יש זכויות מדיניות בארץ ישראל ולכן מדינה זרה בתוך תחומי ארץ ישראל היא קריסת מימוש ההבטחה של הקב"ה לאברהם אבינו "לזרעך אתן את הארץ". מי שמאמין בקב"ה ובתורתו לא יכול לחשוב על כך שקיימת אפשרות לריבונות זרה בארץ ישראל שאינה לזרעו של אברהם, וזרעו של אברהם הוא יצחק בלבד "כי ביצחק יקרא לך זרע" ולא ישמעאל."

ראו גם
------

* פינוי חבל ימית
* התנחלות
* מועצת יש"ע

הערות שוליים
------------

1. ↑  נתונים – התנחלויות שיפונו, באתר יוזמת ז'נבה
2. ↑  תנועת מאבק סוציאליסטי, על מה אנחנו נאבקים ונאבקות?, באתר Socialism.org.il
3. ↑  Shabtay Bendet, מפת התנחלויות 2023, באתר שלום עכשיו, ‏2023-01-09
4. ↑  התחברות – تـــرابـــط, באתר www.tarabut.info
5. ↑  מפלגת העבודה, באתר camp.mini-sites.net
6. ↑  מצע מרצ
7. ↑  Felix007.com, חד"ש | מצע חד"ש, באתר hadash.org.il
8. ↑  מגורים בהתנחלות, באתר כיפה, 26 ביוני 2003.
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 


אלת הניצחון ויקטוריה על גבי קשת ולינגטון
מדבקות פגוש (סטיקרים) עם הכיתוב "אנחנו ננצח", מעל איור של דגל ישראל. צולם בזמן מלחמת חרבות ברזל 2023.
**ניצחון** הוא מונח המתייחס בדרך כלל למלחמות, ומתאר הצלחה בהשגת המטרות והבסת האויב, או הבסת היריב בתחרויות. הצלחה במערכה צבאית תוקפנית נקראת "ניצחון אסטרטגי", וניצחון בהיתקלות עם האויב (התגוננות מוצלחת) נקראת "ניצחון טקטי".

מבחינה רגשית, לניצחון מתלווה תחושה של התרוממות רוח, וברוב התרבויות הוא מתבטא בתנועות ובתנוחה המשדרות תוקפנות. ריקודי ניצחון וזעקות ניצחון, בדומה לריקודי מלחמה וזעקות מלחמה מבוצעים לפני שמתקיים קרב אלים. דוגמה היסטורית ראשונית לריקוד ניצחון היא ריקודם של הלומברדים והודייתם לאודין לאחר ניצחונם בקרב בשנת 579. הם שחטו עז וסביב ראשה הכרות חגו במעגל ושרו שיר ניצחון. 

בימי הרפובליקה הרומית, ניצחונות נחגגו על ידי מצעד ניצחון, שער ניצחון והקמת אנדרטות ניצחון. בימי עבר, המנצחים בקרב היו לוקחים שלל מהמובסים, כגון נשקו של האויב לשימוש משני, או חלקים מגופותיהם.

במיתולוגיה היוונית ניקה היא אלת הניצחון ובמיתולוגיה הרומית היא נקראה ויקטוריה, ומכאן מקור המילה ניצחון בשפות הלטיניות (Victory) והשמות ויקטוריה וויקטור. בספרות ובאגדות שבאו לאחריהן הניצחון מיוצג על ידי גיבור שהורג מפלצת בקרב פנים אל פנים (גאורגיוס הקדוש, אינדרה, תור שהורג את יורמנגנד ועוד). סול אינוויקטוס, אל השמש "הבלתי מנוצח" מהמיתולוגיה היוונית, נהפך לשמו של ישו במיתולוגיה הנוצרית. פאולוס תיאר את תחיית ישו כניצחון על המוות והחטא.

המילה הלטינית לניצחון, ויקטורי, החלה להחליף את מקבילתה באנגלית עתיקה, sige. התחילית "זיג" הייתה נפוצה במשפחת השפות הגרמאניות ושאריותה בימינו הן שמות כמו, זיגפריד, זיגמונד, זיגברט, זיגורד ועוד.

יום הניצחון
-----------

 ערך מורחב – **יום הניצחון**  

מדינות שונות נוהגות לציין את יום הניצחון שלהן. כלומר, היום בו הושג ניצחון צבאי או אסטרטגי משמעותי, אשר הכריע או סיים מלחמה בעלת חשיבות במהלך ההיסטוריה של אותן מדינות.
למשל, יום הניצחון לציון כניעתה של גרמניה מצוין במדינות המערב ב-8 במאי (יום הניצחון באירופה) ואילו בגוש המזרחי, ב-9 במאי, כ"יום הניצחון בחבר המדינות". גם בישראל הוא מצוין ב-9 במאי, בהגדרה "יום הניצחון על גרמניה הנאצית". כמו כן, יום השחרור וההצלה מצוין מדי שנה בכ"ו באייר לציון ניצחון בעלות הברית על גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.

סימן הניצחון
------------

 ערך מורחב – **סימן V**  

נערות מציגות את סימן הניצחון בהפגנה למען העתיד בברלין
**סימן V** או **סימן הניצחון** היא מחווה גופנית הנעשית באמצעות כף יד המופנית קדימה, שבה האצבע המורה ואצבע האמה מתוחות ומופרדות אחת מהשנייה, בעוד האצבעות האחרות קמוצות. המחווה נועדה ליצג את האות הלטינית V.

ראו גם
------

* ניצחון פירוס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניצחון** בוויקישיתוף
**שירות הסרטים הישראלי** הוא יחידה במנהל התרבות של משרד התרבות והספורט. השירות מפיק סרטים תיעודיים ומספק שירותי הפקה למשרדי הממשלה ולמוסדות ציבור.

פעילות
------

החל מהקמתו, בשנת 1956, קידם ופיתח השירות עשייה דוקומנטרית מקורית העוסקת בהיסטוריה, חברה ותרבות. רבים מסרטיו שודרו והוקרנו בארץ ובעולם, ביניהם: 'בירושלים', 'ששת הימים', 'גבעת התחמושת-טייק 3', 'יומן ראש ממשלה', 'בגלל המלחמה ההיא', 'הרצל', 'פה-לן-יה' ו'מה שראיתי בחברון'. סרטים אלה ורבים אחרים שמורים בארכיון שירות הסרטים ונגישים לקהל הרחב.
ראשיתו של השירות בפעילות של ייצור סרטים במנהל ההסברה שליד משרד ראש הממשלה, עליה היה אחראי, יגאל אפרתי. משנת 1960 נודע השירות כ"רשות הסרטים" של מרכז ההסברה בשנת 1965 הפיקה הרשות כ-35 סרטים. מאמצע שנת 1967 הוא נקרא 'שירות הסרטים הישראלי.. בשנת 1968 הפיק השירות את הסרט 'ששת הימים' שעלה כ-200,000 ל"י והכניס מעל מיליון לירות. בשנת 1972 הפיק השירות כ-180 סרטים ובהם סדרה בת 35 פרקים 'השבוע לפני 25 שנה' על 35 השבועות הראשונים של מלחמת העצמאות.

בשנת 1970, עם הטמעת מרכז ההסברה במשרד החינוך עבר איליו השירות ולאחר מכן עבר למינהל התרבות. מאז התמקדה פעילות שירות הסרטים בהפקת סרטי שירות לגופים ממלכתיים ובהפקת סרטים תעודיים יזומים על ידי השירות עצמו. עד שנת 2000 השירות היה מבוסס על מבנה תפעולי מצומצם ששוכר את השירותים והכוחות האמנותיים מהשוק הפרטי. צוות מצומצם של כשבעה מפיקים, מחלקת כספים והפצה העסיקו מתוקף חוזה חד-פעמי מאות אנשי מקצוע בענף הקולנוע.

השירות הפיק עד ראשית שנות ה-2000 כ-4,000 סרטים, סדרות טלוויזיה ותשדירי שירות. אחת מהסדרות הבולטות ביותר שהפיק השירות הייתה "דלת הקסמים", אשר שודרה בטלוויזיה הלימודית. רבים מהסרטים הוקרנו במסגרות מסחריות, בפסטיבלים, בתוכניות טלוויזיה שונות בארץ ובעולם, וחלקם זכו בפרסים ישראליים ובינלאומיים. בין הסרטים שזכו בפרסים ניתן למנות את "דיוקנו של מרסל ינקו" שזכה בפרס ראשון בפסטיבל הבינלאומי במרכז פומפידו בפאריס בשנת 1981. כמו כן הוקרנו חלק מהסרטים על ידי משרד החוץ כפעילות הסברה והצגת תרבות ישראלית במדינות העולם. 

ארכיון שירות הסרטים מנגיש בהדרגה את אוסף הסרטים שבבעלות המדינה באמצעות ובשיתוף אתר ארכיון הסרטים הישראלי-סינמטק ירושלים. אוסף הקולנוע הדוקומנטרי שתחילתו בשנות החמישים של המאה העשרים מציג תיעוד עשיר ומגוון של היסטוריה, חברה ותרבות ישראלית.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של שירות הסרטים הישראלי
* שירות הסרטים הישראלי, ברשת החברתית פייסבוק

* שירות הסרטים הישראלי, ברשת החברתית אינסטגרם

* שירות הסרטים הישראלי, סרטונים בערוץ היוטיוב

* "שירות הסרטים הישראלי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* צפייה בסרטי שירות הסרטים באתר ארכיון ישראלי לסרטים
* קטלוג שירות הסרטים הישראלי

הערות שוליים
------------

1. ↑  הוצגו ארבעה סרטונים חדשים, דבר, 10 ביולי 1956
2. ↑  הצגת סרטי תעודה, מעריב, 24 באוקטובר 1960
3. ↑  זאב רב נוף, סרטי מרכז ההסברה - ב"קו עולה", דבר, 31 בדצמבר 1965
4. ↑  ארבע הקרנות בכורה ל-22 סרטים קצרים, מעריב, 21 במאי 1967
5. ↑  ששת הימים הכניס כמליון לירות, דבר, 7 ביוני 1968
6. ↑  שירות הסרטים הפיק 180 סרטי תעודה, דבר, 10 במאי 1973
7. ↑  נתן ויעקב גרוס, **הסרט העברי-פרקים בתולדות הראינוע והקולנוע בישראל**, ירושלים: מהדורה מוגבלת בהוצאת המחברים, 1991
8. ↑  המפיק יגאל אפרתי הובא למנוחות, מעריב, 27 במרץ 1987
9. ↑  זכה בפרס בפסטיבל לסרטי אמנות, דבר, 5 בנובמבר 1981
**הפגזת אלג'יר ב-1784** הייתה סדרת הפגזות של העיר אלג'יר על ידי מדינות אירופאיות שהתרחשה בין 12 ל-21 ביולי 1784. צי ספרדי-נפוליטני-מלטזי-פורטוגלי משותף בפיקודו של האדמירל הספרדי אנטוניו ברצלו הפגיז את העיר, שהייתה הבסיס העיקרי של הקורזארים הברבריים, במטרה לאלץ את העיר להפסיק את פעילותם. הזו הייתה הפגזה שנייה בעקבות מתקפה דומה בשנה הקודמת. ההפגזה הייתה חלק מקמפיין ממושך של מעצמות אירופאיות ובהמשך גם ארצות הברית לעצור את הפשיטות של שודדי ים ברברים על ספינות סוחר מערביות לשם מכירת אנשי הצוות כעבדים ברחבי העולם הערבי והאימפריה העות'מאנית.

באוגוסט 1783, בתגובה למעשי פיראטיות שיצאו מהעיר, צי ספרדי בהשתתפות מלטזית בפיקודו של אנטוניו ברצלו הפגיז את אלג'יר במשך 8 ימים. המבצע הצבאי הסתיים בכישלון עם כמה נפגעים, הוצאה עצומה של תחמושת וללא השפעה מדינית. תומכי המצבע ביצעו תעמולה כדי להציג את המתקפה כהצלחה, אך היא גרמה רק לנזקים קלים והיא ותוארה על ידי בית המשפט הספרדי כ"פסטיבל יקר מידי של זיקוקים וארוך מדי עבור מעט הבידור שהוא סיפק למורים".

בתגובה, בספטמבר 1783 חמישה פריבטרים אלג'יריים תפסו שתי ספינות סוחר ספרדיות ליד פאלמוס (Palamós) בספרד כמחווה של התרסה. הגנות אלג'יר תוגברו במבצר חדש של 50 תותחים, באנטוליה גויסו 4,000 חיילים מתנדבים טורקים, ונשכרו יועצים אירופאים לסייע בבניית הביצורים והסוללות. בנוסף, לפחות 70 כלי שיט הוכנו להדוף את הספרדים, ופרס של אלף זהב הוצע על ידי ה-דיי לכל מי שיכבוש ספינה מהצי התוקף.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Grammont, Henri Delmas de (2002). *Histoire d'Alger sous la domination turque : 1515-1830*. Saint-Denis: Bouchene. p. 328. ISBN 2-912946-53-0. OCLC 401732039.
2. ↑  Black 2019, p. 59.
3. 1 2  *Don Antonio Barceló, el "Capitán Toni".*
4. ↑  Fernández Duro pg. 346
**חוק בייס** (או: **נוסחת בייס**; באנגלית: **Bayes' theorem**) הוא תוצאה בתורת ההסתברות המאפשרת לחשב הסתברות מותנית של מאורע כאשר יודעים את ההסתברויות המותנות ההפוכות. הוא נוסח על ידי המתמטיקאי האנגלי תומאס בייס, במאמרו "מאמר על פתרון בעיה בתורת הסיכויים" (Essay Towards Solving a Problem in the Doctrine of Chances), אשר פורסם ב-1764, לאחר מותו של בייס.

ניסוח פורמלי
------------

"ההסתברות המותנית של מאורע A בהינתן מאורע B" היא הסיכוי להתרחשותו של A, בהנחה ש- B אכן התרחש. קיום ההנחה מצמצם את מרחב המדגם. **מרעיון זה נובעת הנוסחה להסתברות המותנית:** {\displaystyle \ P(A|B)={\frac {P(A\cap B)}{P(B)}}}.

חוק בייס מאפשר לחשב את ההסתברות המותנית **ההפוכה**: ההסתברות המותנית של B בהינתן A:

{\displaystyle P(B|A)={\frac {P(A|B)\cdot P(B)}{P(A)}}}.

ניסוח אחר למשפט: אם {\displaystyle \left\{B\_{i}\right\}\_{i\in K}} חלוקה של מרחב המדגם, שבה לכל אחד מהחלקים הסתברות חיובית, אז לכל מאורע A בעל הסתברות חיובית ולכל k, מתקיים:

{\displaystyle P(B\_{k}|A)={\frac {P(A|B\_{k})P(B\_{k})}{\sum \_{i}P(A|B\_{i})P(B\_{i})}}}.

ניסוח זה נובע ישירות מהניסוח הראשון בשילוב עם נוסחת ההסתברות השלמה.

דוגמה
-----

במדינה מסוימת יש שתי קופות חולים; 75% מהתושבים חברים בגדולה מבין השתיים, והשאר בקטנה. סקרי שביעות רצון העלו ש-90% מן החברים בקופת החולים הקטנה מרוצים מן הקופה, בעוד רק 80% מהחברים בקופת החולים הגדולה מרוצים ממנה. על-כן מפרסמת החברה הקטנה מודעות ענק שלפיהן "אם אתם מרוצים, כנראה שאתם חברים שלנו". חוק בייס מאפשר לבחון את נכונות הטענה:

לצורך הדוגמה, קבוצת האנשים בעלי התכונה "האדם חבר בקופה הקטנה" תסומן ב-S, והקבוצה המשלימה ("האדם חבר בקופה הגדולה") תסומן ב-{\displaystyle \ S^{c}}

אם כן:

{\displaystyle \ P(S)=0.25}

{\displaystyle \ P(S^{c})=0.75}. 

כמו כן, התכונה "האדם מרוצה" תסומן ב-H. לפי הסקר:

{\displaystyle \ P(H|S)=0.9}

{\displaystyle \ P(H|S^{c})=0.8}. 

לפי נוסחת ההסתברות השלמה:

{\displaystyle \ P(H)=P(H|S)\cdot P(S)+P(H|S^{c})\cdot P(S^{c})=0.9\cdot 0.25+0.8\cdot 0.75=0.825}. 

לכן, הסיכוי של אדם מרוצה להשתייך לקופה הקטנה שווה ל:

{\displaystyle \ P(S|H)={\frac {P(S\cap H)}{P(H)}}={\frac {P(H|S)P(S)}{P(H)}}={\frac {0.9\cdot 0.25}{0.825}}\approx 0.273}.

אם כן, טענת הפרסומת שקרית: אם אדם מרוצה הוא כנראה חבר בקופת החולים הגדולה. באופן דומה, ניתן להראות שגם אם הוא לא מרוצה הוא כנראה חבר בקופת החולים הגדולה.

ראו גם
------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיספר ספר לימוד בוויקיספר: **הסתברות/מבוא/נוסחת בייס** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **חוק בייס** |

* הסתברות
* הסתברות מותנית
* רשת בייסיאנית

קישורים חיצוניים
----------------

* "An essay towards solving a Problem in the Doctrine of Chances": המאמר המקורי כפי שפורסם לאחר מותו של תומאס בייס בכתב העת Philosophical Transactions of the Royal Society of London.
* יוסי לוי, הכוכב, הסמים והכומר - סקירה של משפט בייס, באתר "נסיכת המדעים"
* חוק בייס, באתר MathWorld (באנגלית)
* שרון מקגריין, The Theory That Would Not Die: How Bayes' Rule Cracked the Enigma Code, Hunted Down Russian Submarines, and Emerged Triumphant from Two Centuries of Controversy. Yale University Press, Hardcover Spring 2011.
* הסבר ויזואלי של החוק באתר 3Blue1Brown
* חוק בייס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4144221-0

 |
**רוברט ובר** (באנגלית: **Robert James Weber**; נולד ב-12 באפריל 1947, ניוארק) הוא מתמטיקאי אמריקאי המתחמה בתורת המשחקים בה פיתח בין היתר קבוצת ובר.

ביוגרפיה
--------

רוברט ובר נולד בניוארק. לאחר סיום בית הספר הוא למד באוניברסיטת פרינסטון בה סיים תואר ראשון בשנת 1969 ותואר שני בשנת 1972. ובר המשיך ללימודי דוקטורט באוניברסיטת קורנל וקיבל את התואר בשנת 1974.

לאחר סיום הלימודים רוברט ובר החל ללמד באוניברסיטת ייל. בשנת 1979 הוא הצטרף לצוות של אוניברסיטת נורת'ווסטרן ובשנת 1982 מונה לפרופסור בקבלת החלטות.

בשנת 1982 הוא היה שותף לפול מילגרום בכתיבת ספר A Theory of Auctions and Competitive Bidding. בהמשך הוא היה יועץ במספר פרויקטים של ממשלת ארצות הברית.

בשנת 1971 הוא הציע שיטת הצבעת אישור בבחירות בהם משתתפים יותר משני מועמדים. רוברט ובר עשה גם מספר מחקרים בתחום ניהול משא ומתן.

קישורים חיצוניים
----------------

* רוברט ובר, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה

* אתר אישי באתר האוניברסיטה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 170716074
* MGP: 99106
* VIAF: 198952628
* WorldCat: viaf-198952628

 |
**שנג'ואו 16** (בסינית: **神舟十六号**, פיניין: **Shénzhōu 16**) היא טיסת חלל סינית ששוגרה ב-30 במאי 2023. החללית נושאת שלושה טייקונאוטים בטיסה לתחנת החלל טיאנגונג לשהייה של כחצי שנה. לראשונה בטיסה השתתף אזרח ולא טייס צבאי.

המשימה כללה ביקור בתחנת החלל, פירוק חלליות מטען,פעילות חוץ-רכבית וביצוע מחקרים.

לפני השיגור חללית שימשה חללית חירום לשנג'ואו 15.

צוות
----

* ג'ינג האיפנג - מפקד הצוות
* צ'ז'ו יאנצ'ז'ו(אנ') - מהנדס טיסה
* גוי האיצ'או (אנ')- מומחה מטען

תיאור משמימה
------------

החללית שוגרה ב-30 במאי 2023 מכן שיגור מס' LA-4 במרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ואן בעזרת משגר מדגם צ'אנגג'נג 2F. לאחר כ-6 שעות החללית התחברה לתחנת החלל. בהמשך נפתחו הפתחים וצוות החללית עבר לתחנת החלל. באותה עת בתחנת החלל שהה צוות של חללית "שנג'ואו 15". החל העברה מסודרת של אחריות על תחנת החלל לצוות החדש. ב-3 ביוני חללית "שנג'ואו 15" עם צוותה עזבה את תחנת החלל. צוות "שנג'ואו 16" החל בעבודה הסדירה.

לראשונה צוות תחנת החלל כלל אזרח - גוי האיצ'או הוא פרופסור למדעי החלל באוניברסיטת בייג'ינג.

במשך פעילות הצוות לתחנת החלל הייתה מחוברת חללית מטען Tianzhou-6 וצוות פעל לפירוק המטען שלה. היא עזבה את תחנת החלל בינואר 2024.

ב-20 ביולי 2023 ג'ינג האיפנג וצ'זו יאנצ'ז'ו ביצעו פעילות חוץ-רכבית שנמשכה כ-8 שעות. במהלך פעילות הותקנו מצלמות נוספות בחלק החיצוני של תחנת החלל.

ב-12 בספטמבר מתחנת החלל התנתקה חללית מטען Tianzhou-5 והיא נשרפה בכניסה לאטמוספירה.

ב-26 באוקטובר לתחנת החלל הגיע חללית שנג'ואו 17. החל תהליך מסודרת של העברת אחריות על תחנת החלל צוות החדש. 

ב-31 באוקטובר חללית התנתקה מתחנת החלל ונחתה בהצלחה באזור מדבר גובי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שנג'ואו 16** בוויקישיתוף
* תיאור המשימה באתר spacefacts
* סרטון על פעילות חוץ רכבית

| תוכנית שנג'ואו |
| --- |
| משימות לא מאוישות | שנג'ואו 1 • שנג'ואו 2 • שנג'ואו 3 • שנג'ואו 4 • שנג'ואו 8 | דגל סין העממית |
| משימות מאוישות | שנג'ואו 5 • שנג'ואו 6 • שנג'ואו 7 • שנג'ואו 9 • שנג'ואו 10 • שנג'ואו 11 • שנג'ואו 12 • שנג'ואו 13 • שנג'ואו 14 • שנג'ואו 15 • שנג'ואו 16 • שנג'ואו 17 • שנג'ואו 18 |
**גנאדי איוואנוביץ' ינאייב** (ברוסית: Геннадий Иванович Янаев; ‏26 באוגוסט 1937 – 24 בספטמבר 2010) היה פוליטיקאי רוסי, קומוניסט, שמרני דוקטרינרי, שעמד בשנת 1991 בראש הפיכת ינאייב (הפוטש של אוגוסט) להפלת שלטונו של מיכאיל גורבאצ'וב.

ביוגרפיה
--------

גנאדי ינאייב היה פעיל בתנועת הנוער הקומוניסטי ה"קומסומול" ומזכיר המועצה של תנועות הנוער הסובייטיות בשנים 1963–1970.

בשנים 1986–1990 כיהן כיושב-ראש של האיגודים המקצועיים הסובייטים.

בין החודשים ינואר ליולי 1991 כיהן כחבר הפוליטבירו של המפלגה הקומוניסטית.

בין דצמבר 1990 לאוגוסט 1991 שימש כסגן נשיא ברית המועצות.

באוגוסט 1991 עמד בראש הפיכת ינאייב – הפיכה שביצעו החוגים הקומוניסטים השמרנים, שנועדה להדיח את שליט ברית המועצות מיכאיל גורבאצ'וב בשל הרפורמות הליברליות שהנהיג במדיניות הגלאסנוסט ("פתיחות") והפרסטרויקה ("בנייה מחדש") שלו ובשל ניסיונו להגיע לברית פדרלית חדשה, שבה תהיינה המדינות עצמאיות, אבל לברית יישארו נשיא, צבא משותף ומדיניות חוץ משותפת. ההסכם היה אמור להיחתם ב-20 באוגוסט 1991, אולם ב-19 באוגוסט הדיחו ינאייב וחבריו הקושרים את מיכאיל גורבאצ'וב. ינאייב עמד בראש הגוף שהקימו הקושרים שנקרא "ועדת החירום הלאומית" ומונה על ידם כנשיא בפועל של ברית המועצות. ההפיכה ארכה שלושה ימים בלבד, ונכשלה עקב התנגדות עממית שבראשה עמד בוריס ילצין.

ינאייב הועמד לדין על חלקו בקשר ונדון למאסר ממושך, אולם לאחר פירוק ברית המועצות זכה ב-1994 לחנינה מידי הפרלמנט הרוסי, הדומה. בערוב ימיו עסק ינאייב בייעוץ לגמלאים ולבעלי מוגבלויות.

ב-20 בספטמבר 2010 אושפז ינאייב במצב קשה, ואובחן אצלו סרטן ריאות במצב מתקדם. טיפולי הכימותרפיה כשלו וינאייב נפטר לאחר ארבעה ימים, ב-24 בספטמבר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גנאדי ינאייב** בוויקישיתוף
* גנאדי ינאייב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 126688370
* ISNI: 0000 0001 1781 8405
* LCCN: n2010063862
* NKC: js20101007005
* NLP: a0000002860152
* SUDOC: 149750234
* VIAF: 156181812
* WorldCat: lccn-n2010063862

 |
**לואיג'י אפיזיו מאראס** (באיטלקית: **Luigi Efisio Marras**;‏ 2 באוגוסט 1888 – 29 בינואר 1991) היה גנרל איטלקי אשר שימש כנספח הצבאי האיטלקי בגרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר מכן שימש כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 1950-1954.

ביוגרפיה
--------

מאראס נולד וגדל בעיר קליארי שבסרדיניה. ב-1906 הוא התגייס לצבא המלכותי האיטלקי ושרת בחיל התותחנים. הוא לחם במלחמה האיטלקית-עות'מאנית והשתתף בכיבוש הדודקאנס. במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוא השתתף בלחימה בחזית המקדונית. לאחר המלחמה הועסק במחלקת המבצעים של המטה הכללי האיטלקי. ב-1926 הוא החל לשרת בגדוד ארטילריה בליבורנו, ובמקביל שימש כמורה בבית הספר הצבאי בעיר. ב-1931 הוא הועלה לדרגת קולונלו וב-1936 מונה למפקד גדוד ארטילריה.

החל מאוקטובר 1936, מאראס שימש כנספח הצבאי בשגרירות האיטלקית בברלין. הוא היה מעורב רבות בתיאום הקשרים הדיפלומטיים והצבאיים בין איטליה הפשיסטית לגרמניה הנאצית. הוא סייע בתיאום הפעילות המשותפת במהלך מלחמת האזרחים בספרד ומלחמת העולם השנייה.

לאחר שאיטליה בחרה להיכנע לכוחות בעלות הברית בספטמבר 1943, מאראס נותר נאמן לממשלה החדשה בראשות פייטרו באדוליו. בעקבות, כך הוא נכלא בידי הגרמנים. במרץ 1944 מסרו אותו הגרמנים לידי הרפובליקה של סאלו, ממשלת הבובות ששלטה מטעמם בצפון איטליה. הוא הועבר בין בתי כלא שונים ברחבי המדינה, ובאוגוסט הצליח להימלט לשווייץ, שם נותר עד סוף המלחמה.

לאחר סיום המלחמה, הוא חזר לאיטליה והתגייס מחדש לצבא האיטלקי. הוא מונה למפקד הפיקוד הטריטוריאלי של מילאנו, וניהל את המשא ומתן על כניסתה של איטליה לנאט"ו. ב-1 בדצמבר 1950 הוא מונה לראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). הוא כיהן בתפקיד עד 15 באפריל 1954, אז פרש מהצבא. הוא נפטר ברומא ב-29 בינואר 1991.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לואיג'י אפיזיו מאראס** בוויקישיתוף
* לואיג'י אפיזיו מאראס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb13191352x (data)
* GND: 129410780
* SUDOC: 035466006
* VIAF: 52767338
* WorldCat: viaf-199803496

 |
קוריאהקוריאה זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא קים. 
**קים אונג-יונג** (בקוריאנית: **김웅용**; נולד ב-8 במרץ 1962) הוא ילד פלא לשעבר ממוצא קוריאני. קים החזיק בתואר בעל ה-IQ הגבוה ביותר בספר השיאים של גינס, אשר העריך אותו בכ-210.

חייו
----

כבר בגיל שנתיים הציג קים שליטה יוצאת דופן בקוריאנית, יפנית, פורטוגזית, גרמנית, ואנגלית. הוא למד אלגברה, ובגיל 5 החל להופיע בטלוויזיה היפנית ולפתור בעיות דיפרנציליות ואינטגרליות מסובכות. הוא היה תלמיד אורח לפיזיקה באוניברסיטה בגילאי 7-4. בגיל 8 הוזמן על ידי נאס"א ללמוד בארצות הברית, שם סיים את לימודיו. בשנת 1974 החל לעבוד במחקר בנאס"א עד שחזר לקוריאה בשנת 1978. הוא החליט לעבור מפיזיקה להנדסה אזרחית, וקיבל דוקטורט בתחום זה, כשהיה בן 16 בלבד.

בסך הכול פרסם קים כ-90 מאמרים בנושא הידראוליקה בכתבי עת מדעיים, ומשמש כפרופסור באוניברסיטת צ'ונבוק שבקוריאה.

ביבליוגרפיה
-----------

* World's Highest Iq באתר Reference.com
* Top 10 Child Prodigies: Kim Ung-Yong באתר דיסקברי
* 16 Of The Smartest Children In History: Kim Ung-Yong באתר Buisness Insider,‏ 15 ביוני 2011
* Who has the World’s Highest IQ? It’s Kim Ung-Yong(הקישור אינו פעיל), באתר whatsthelatest.net,‏ 10 באפריל 2009

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1210598019
* ISNI: 0000 0004 7913 7324
* LCCN: no2013020032
* NLK: KAC201955887
* VIAF: 2598152331601503260006
* WorldCat: lccn-no2013020032

 |
**תומאס ארתור דארוויל** (באנגלית: **Thomas Arthur Darvill**; נולד ב-17 ביוני 1982) הוא שחקן וזמר אנגלי. עיקר פרסומו מגילום דמותו של רורי ויליאמס בסדרת המדע הבדיוני "דוקטור הו" ובגילום ריפ האנטר בסדרה "אגדות המחר".

ביוגרפיה
--------

### תחילת דרכו

בגיל עשר הצטרף דארוויל ללהקת תיאטרון צעירים בשם Stage2, בה היה חבר בשנים 1991–2000. בשנת 2000 הופיע במשך כשנה בערוץ הטלוויזיה האנגלי לילדים CITV בקריינות קישור בין התוכניות. לאחר שעזב, ייסד להקת תיאטרון בשם "הגברים של פואגו" (2001) אשר הופיעו באזור מרכז אנגליה. בגיל 18 עבר דארוויל עם ארבעה מחברי הלהקה להתגורר בעיר הלבנה שבלונדון, ולמד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.

הופעתו המקצועית הראשונה הייתה במחזה Terre Haute מאת אדמונד וייט, אשר הוצג בפסטיבל אדינבורו. הופעתו זכתה לשבחים בעיתונות. בהמשך הופיע במחזה במסגרת תיאטרון הווסט אנד אולפני טרפלגר, הופעה עליה היה מועמד לפרס השחקן הצעיר לשנת 2007 מטעם ה-London Evening Standard.  

בשנת 2007 גילם דארוויל את רוב במונולוג "**סטייסי**", תפקיד שתואר בטיימס כ"משכנע". מאוחר יותר באותה שנה הופיע דארוויל בגרסת תיאטרון לסרט הקולנוע לשחות עם כרישים.

### דוקטור הו ואחריה

קארן גילאן ודארוויל בכנס קומיקון 2012
בעונה החמישית של סדרת המדע הבדיוני דוקטור הו (2010) גילם דארוויל את רורי ויליאמס, אשר בעונה השישית הפך לדמות קבועה. באמצע העונה השביעית הדמות אותה גילם הוחזרה בזמן על ידי המלאכים הבוכים וכיוון שכך בהווה הסדרה הוא נחשב מת כביכול והופסקה הופעתו.  

במקביל להופעתו בסדרה, שיחק דארוויל במחזה דוקטור פאוסטוס שהועלה בתיאטרון הגלוב, ובסדרת הטלוויזיה הבריטית ברודצ'רץ', בה גילם את הכומר פול קואטס.

פילמוגרפיה
----------

### טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | סוטי | טום |  |
| 2008 | דוריט הקטנה | אדוארד "טיפ" דוריט |  |
| 2010–2012 | דוקטור הו | רורי ויליאמס |  |
| 2012 | גן עדן לנשים | ברדלי בורוס |  |
| 2013 | ברודצ'רץ' | הכומר פול קואטס |  |
| המלכה הלבנה | הנרי סטאפורד, הדוכס השני מבקינגהאם |  |
| 2016- | אגדות המחר | ריפ האנטר |  |
| 2019 | עולם בלהבות | ורנון האנטר | 3 פרקים |

### תיאטרון

| שנה | מחזה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1996 | חנות קטנה ומטריפה | סימור קרלבורן |  |
| 2007 | סטייסי | רוב |  |
| לשחות עם כרישים | רקס |  |
| 2011 | דוקטור פאוסטוס | מפיסטופלס |  |
|

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארתור דארוויל** בוויקישיתוף
* ארתור דארוויל, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* ארתור דארוויל, ברשת החברתית אינסטגרם
* ארתור דארוויל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ארתור דארוויל, באתר AllMovie (באנגלית)
* ארתור דארוויל, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* ארתור דארוויל, באתר Metacritic (באנגלית)
* ארתור דארוויל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* ארתור דארוויל, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ארתור דארוויל, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987011827479005171
* BIBSYS: 13020953
* BNE: XX5711135
* GND: 1227018770
* ISNI: 0000 0003 7206 6802
* LCCN: no2009145512
* MusicBrainz: fe9a723e-5d69-400d-a039-67837f024af7
* SUDOC: 232670331
* VIAF: 50149106196268491608
* WorldCat: lccn-no2009145512

 |
יפןיפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא יושיזאווה. 
**אקירה יושיזאווה** (ביפנית: **吉澤 章** ‏; 14 במרץ 1911 - 14 במרץ 2005) נחשב לגדול אמני האוריגמי.

ביוגרפיה
--------

יושיזאווה נולד למשפחה של חקלאים ביפן. בגיל 13 עבר לטוקיו ועבד כפועל במפעל ובמקביל למד והפך לשרטט טכני, תוך שימוש באוריגמי היפני המסורתי כדי להבין ולפתור בעיות גאומטריות. בשנת 1937 הוא עזב את עבודתו במפעל למען העיסוק באומנות האוריגמי וזכה להכרה ראשונית בתחום. 

בשנת 1954 פרסם שיטה לרישום תהליכי הקיפול באוריגמי אשר גרמה למהפכה בתחום והפכה לסטנדרט. לאחר פרסום הספר יושיזאווה הקים את המרכז הבינלאומי לאוריגמי בטוקיו ויצא לסדרה של תצוגות בעולם כולו אשר גרמו לפרסום האוריגמי במערב ולפריחתו בעולם.

יושיזאווה המציא מעל ל-50,000 דגמי אוריגמי חדשים, שיטות חדשניות לקיפול ואף שיטות חדשות לייצור נייר המתאים יותר לאוריגמי. יצירותיו מזוהות בעיקר עם סוגת הקיפול הרטוב, שהיא שיטת לגימור הקיפולים, על ידי הרטבת הנייר. והוא בין האבות המייסדים שלה. 

יושיזאווה זכה בפרסים רבים, נבחר לאיש השנה של הניו יורק טיימס ואף קיבל ב-1983 תואר חברות במסדר השמש העולה מאת הקיסר היפני.

נפטר ביום הולדתו ה-94 בשנת 2005.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אקירה יושיזאווה** בוויקישיתוף
* על חייו של יושיזאווה בלונדון טיימס
* מאמרים על יושיזאווה בניו יורק טיימס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* CiNii: DA09791812
* GND: 129978566
* ISNI: 0000 0000 5858 9808
* LCCN: no2016135395
* NDL: 00098125
* NKC: jo2008409672
* NLK: KAC2018J4231
* NTA: 353308242
* RKD: 270127
* SUDOC: 190456019
* VIAF: 79192501
* WorldCat: lccn-no2016135395

 |
**דיאגרמת מודי**, (באנגלית: **Moody Diagram**), היא תרשים גרפי למציאת מקדם החיכוך בזרימה בצינור. מקדם החיכוך מתקבל כתלות בחיספוס היחסי של דופן הצינור ומספר ריינולדס. מקדם החיכוך משמש לחישוב מפל הלחץ בזרימה בצינור לפי משוואת דרסי ויסבך. השימוש בדיאגרמה הוא כללי ואינו מוגבל לזורם מסוים. מודי פרסם את הדיאגרמה בנובמבר 1944 בפרסום של איגוד מהנדסי המכונות של ארצות הברית.

הדיאגרמה מראה מספר תחומים בזרימה בצינור והם:

* זרימה למינרית, בה מתקיים f = 64 / Re כאשר *f* הוא מקדם החיכוך ו-*Re* הוא מספר ריינולדס
* אזור קריטי בו הזרימה אינה מוגדרת
* אזור מעבר בו מקדם החיכוך מוגדר על ידי החספוס היחסי ומספר ריינולדס
* אזור הזרימה הטורבולנטית המלאה בו מוראה מקדם החיכוך כקו אופקי לפי החספוס היחסי של דופן הצינור

מפל הלחץ בזרימה בצינור
----------------------

 ערך מורחב – **משוואת דרסי ויסבך**  

דיאגרמת מודי נותנת את מקדם החיכוך בזרימה בצינור לחישוב מפל הלחץ בזרימה לפי משוואת דרסי ויסבך:

{\displaystyle h\_{f}=f\cdot {\frac {L}{D}}\cdot {\frac {V^{2}}{2g}}}
* *hf* מפל העומד עקב הזרימה בצינור
* **f** מקדם החיכוך בזרימה בצינור המתקבל **בדיאגרמת מודי**
* *L/D* אורך הצינור מחולק בקוטר הפנימי של הצינור
* *V* מהירות הזרימה בצינור
* *g* תאוצת הכובד

מספר ריינולדס
-------------

מספר ריינולדס הוא מספר חסר ממדים המאפיין את הזרימה בצינור.

{\displaystyle {\mathit {Re}}={\rho v\_{s}L \over \mu }}
או

{\displaystyle {\mathit {Re}}={v\_{s}L \over \nu }\;}
* *v*s - מהירות ממוצעת בחתך הצינור
* *L* - אורך אופייני ( L = 2*r* שווה לקוטר הצינור כאשר החתך של הצינור הוא עגול)
* μ - צמיגות דינמית
* ν = μ / ρ
* ν צמיגות קינמטית
* ρ - צפיפות הזורם

חספוס יחסי
----------

חספוס יחסי של דופן הצינור הוא מספר חסר ממדים המאפיין את השפעת הצינור בזרימה. החספוס היחסי מתקבל על ידי המנה של החיספוס e בקוטר הפנימי של הצינור D.

משוואת קולברוק
--------------

 ערך מורחב – **משוואת קולברוק**  

משוואת קולברוק מטיבה לתאר את דיאגרמת מודי. אחד חלקי שורש f מופיע בשני צידי המשוואה ונדרש פתרון נומרי איטרטיבי או על ידי פונקציית W של למברט(אנ').

{\displaystyle {\frac {1}{\sqrt {f}}}=-2log({\frac {e}{3.7D}}+{\frac {2.51}{Re{\sqrt {f}}}})}
* *f* - מקדם החיכוך בזרימה
* *e* - חיספוס של הדופן הפנימית של הצינור
* *D* - קוטר פנימי של הצינור
* *e/D*- החיספוס היחסי של דופן הצינור
* *Re* - מספר ריינולדס

הדיאגרמה
--------

דיאגרמת מודי

מקורות
------

* 1982 Handbook of Hydraulics by Ernest F. Brater and Horace Williams King.Sixsth Edition. McGraw-Hill Book Company. ISBN 0-07-007243-4, פרק 6.


---

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיאגרמת מודי** בוויקישיתוף
* דיאגרמת מודי
* דיאגרמת מודי בקובץ פי די אף
* התאוריה של מפלי הלחץ

| חישוב מפל לחץ בזרימה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| משוואת דרסי-ויסבך • משוואת היזן ויליאמס • משוואת מנינג • משוואת סווימי ג'יין • משוואת קולברוק • דיאגרמת מודי • הלם מים |

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בדרך מסחר עתיקה בלבנט. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו דרך המלך (פירושונים).
דרך הים (סגול), דרך המלך (אדום), ודרכי מסחר עתיקות נוספות. 1300 לפנה"ס בערך
**דרך המלך** חומוס ובמבה הייתה דרך מסחר עתיקה בלבנט. הדרך החלה במצרים וחצתה את סיני, הנגב והערבה, אל עבר הירדן המזרחי. היא המשיכה צפונה לאורך קו פרשת המים של עבר הירדן המזרחי, דרך מואב והגלעד, אל רמת הגולן ודמשק, והלאה ממנה אל תדמור ואל ארם נהריים.

הדרך כיום
---------

כיום עובר כביש 35 הירדני לאורך תוואי הדרך, וכל עריה הגדולות של ממלכת ירדן נמצאות לאורכה (מדרום לצפון): עקבה, מען (פטרה), כרכ, עמאן, זרקא ואירביד. הדרך מתחברת לדרך הים בחמת גדר. בכל הערים הללו שכנו מצודות להגנה על נוסעים ולגביית מסי מעבר.

בשל הקניונים העמוקים החורצים את הרמה הירדנית לכיוון בקעת הירדן, המעבר מערבה, לכיוון ארץ ישראל, אפשרי רק באזור הנגב והערבה, ואכן באזור זה נמצאות דרכי מסחר עתיקות לכיוון באר שבע ועזה. המעבר האפשרי היחיד מצפון לים המלח הוא בירידה אל בקעת הירדן לגשר אדם וממנו, דרך נחל תרצה, אל שכם.

שמות נוספים
-----------

דרך המלך נקראת גם המְסִלָה (ללא ניקוד "המסילה") ובחלקה הדרומי היא מכונה "דרך אדום" או "דרך מדבר אדום". שמות נוספים של הדרך הם דרך הנחושת או דרך הברונזה. היא קיבלה את השם "דרך הנחושת" משום שעברה בערבה באזור מכרות הנחושת, כגון חבל פונון, שם כרו נחושת עוד בסוף האלף השלישי לפנה"ס.

מקור השם התנ"כי
---------------

על פי המסופר בתנ"ך, כאשר בני ישראל הגיעו לגבולה של ארץ אדום, פנה משה למלך אדום במילים:

> 
> "נַעְבְּרָה-נָא בְאַרְצֶךָ, לֹא נַעֲבֹר בְּשָׂדֶה וּבְכֶרֶם, וְלֹא נִשְׂתֶּה מֵי בְאֵר. **דֶרֶךְ הַמֶלֶךְ נֵלֵךְ**, לֹא נִטֶה יָמִין וּשְׂמֹאל, עַד אֲשֶׂר-נַעֲבֹר, גְבֻלֶךָ... וַיֹּאמְרוּ אֵלָיו בְּנֵי-יִשְׂרָאֵל, **בַּמְסִלָה נַעֲלֶה**..."
> 
> 
> 
> — במדבר כ, יז; כ, יט
> 

גם כאשר הגיעו לארץ האמורי, פנה משה לסיחון מלכם במילים:

> 
> "אֶעְבְּרָה בְאַרְצֶךָ, לֹא נִטֶּה בְּשָׂדֶה וּבְכֶרֶם לֹא נִשְׁתֶּה מֵי בְאֵר. **בְּדֶרֶךְ הַמֶּלֶךְ נֵלֵךְ** עַד אֲשֶׁר נַעֲבֹר גְּבֻלֶךָ"
> 
> 
> 
> — במדבר כא, כב
> 

בהשאלה משמש הביטוי "דרך המלך" ככינוי לדרך הנכונה והישירה, בניגוד לדרכים עוקפות ועקלקלות, או ככינוי לדרך הפעולה העיקרית והמקובלת.

לקריאה נוספת
------------

* יוחנן אהרוני, "דרך הים", **ארץ ישראל בתקופת המקרא : גאוגרפיה היסטורית**, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1987, עמ' 41–43

| דרכי מסחר עתיקות |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| דרך הים • דרך המלך • דרך ארץ פלשתים • דרך ההר • סחר אשורי קדום עם אנטוליה • המסחר הפיניקי בים • דרך המלך הפרסית • דרך הבשמים • דרך עזה • דרך המשי • הדרכים ברומא העתיקה • סחר חוצה סהרה • נתיב התבלינים • דרך הדואר • דרך הענבר • דרב אל־ארבעין • מערכת הדרכים של האינקה |  |

 |
**ולאדאס דרופאס** (בליטאית: **Vladas Drupas;**‏ 2 בספטמבר 1922- 25 באפריל 2019), מהנדס ליטאי, טייס שכיהן כיו"ר פדרציית הטיסה של רפובליקת ליטא. סייע ליהודים בליטא במהלך מלחמת העולם השנייה. בעקבות פעילות זו, זכה לאות חסיד אומות העולם.

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
--------------------------------

ולאדאס דרופאס היה בן 19, כאשר נכבשה קובנה בידי הנאצים ב-24 ביוני 1941, ולאחר שב-15 באוגוסט נכלאו יהודי קובנה בגטו, החל ולאדאס יחד עם דודו יוזס דפקוס, להעביר יהודים לבתי מסתור של קרוביו וחבריו, לאחר שהסתירם בדירתו שהייתה קטנה מדי. ולאדאס עמד בקשר קבוע עם עו"ד דאנוטה ואנצלאוסקיאטה, אשר סיפקה ליהודים שהסתיר תעודות זהות מזויפות. במהלך 'אקציית הילדים' שהחלה ב-5 בנובמבר 1943, הוציא ולאדאס מן הגטו אם ובת, אותן העביר לידי האיכר אנטנאס מטוצבצ'יוס. בשנת 1945, התגייס בעל כורחו לצבא הרוסי, ממנו שוחרר בשנת 1946.

לאחר המלחמה
-----------

לאחר המלחמה שב ולאדאס לליטא, שם החל ללמוד בניין במכללה הפוליטכנית של קובנה. את לימודיו סיים ב-1952 והחל בקריירה מצליחה של ניהול פרויקטים בתחום הבנייה. בנוסף לעבודתו בניהול פרויקטים, ולאדאס למד לטוס וכיהן כיושב ראש הפדרציה לטיסה ספורטיבית של רפובליקת ליטא. בשנות ה-80 עבר ולאדאס לגור בישראל. כך חילק את זמנו בין ישראל לליטא לסירוגין, עד שעקב מחלה ב-2018, שב והשתקע בליטא. דרופאס נפטר ב-25 באפריל 2019.

הכרה והנצחה
-----------

בשנת 1981, הוכר ולאדאס דרופאס כחסיד אומות העולם, על ידי יד ושם וניטע עץ לזכרו בגן חסידי אומות העולם ביד ושם, ירושלים. בשנת 2022 הוקדש עבורו פרק בסדרה "Righteous Among the Nations", של תאגיד השידור הליטאי **RLT**, אשר הביאה את סיפורם של חסידי אומות העולם ליטאים. על מצבתו של דרופאס, נכתב אודות פועלו לאחר המלחמה- "ספורטאי תעופה, טייס חיל האוויר הליטאי, ולאדאס דרופאס".

קברו אותר בליטא במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב).

לקריאה נוספת
------------

גרשון פינצ'בסקי, חסד אחרון :סיפורם של חסידי אומות העולם בישראל, ירושלים, יד ושם, עמ' 89.

הערות שוליים
------------

1. ↑  מכתב מאת סוניה קוזלובסקי ליד ושם, 18 ביוני 1979, תיק מספר M.31/2890, ארכיון יד ושם
2. ↑  פינצ'בסקי, גרשון, **חסד אחרון/סיפורם של חסידי אומות העולם בישראל**, ירושלים: יד ושם, 2023, עמ' 89
3. ↑  Pasaulio teisuoliai. Vladas Drupas buvo ne tik aviacijos legenda: vyras išgelbėjo dešimtis žydų, lrt.lt, ‏2020-02-22 (בליטאית)
4. ↑  קברו של דרופאס, בית העלמין שבקובנה, ליטא (מתוך הערך "ולאדאס דרופאס"- יד ושם).
**ארמון התרבות והמדע** (פולנית: **Pałac Kultury i Nauki**), המכונה בקיצור ה**פאלאץ קולטורה**, הוא גורד שחקים הנמצא במרכז העיר ורשה והמבנה השני בגובהו בפולין אחרי Varso Tower.

היסטוריה
--------

הבניין נבנה בתקופת פולין הקומוניסטית בין השנים 1952 ל-1955 כמתנה לעם הפולני ביוזמת יוסיף סטלין, שליט ברית המועצות, והוא נקרא תחילה "ארמון יוסיף סטלין לתרבות ומדע". עם התעוררות הדה-סטאליניזציה בפולין בשנות ה-50 הוסר שמו מכותרת הבניין ושמו אף נמחק פיזית מהשילוט בבניין בו הופיע.

הבניין תוכנן בסגנון האדריכלות הסטליניסטית בדומה למספר רב של מבנים שנבנו בברית המועצות באותה תקופה, שהידועים שבהם הם "שבע האחיות" (המכונות גם "עוגות החתונה של סטלין"). את התכנון ביצעו אדריכלים סובייטים ורובה ככולה של הבנייה בוצעה על ידי 3,500 פועלים סובייטים. הפולנים, שראו תחילה בבניין סמל לסטאליניזם ואחר כך גם סמל לשליטה הסובייטית בפולין, נוהגים לבוז למבנה בכנותם אותו "הפין של סטלין" או "פֶקין" על שם ראשי התיבות של המרכז (PKiN). כמו כן, נוהגים להתייחס למצפה הנמצא בקומה ה-30 כמקום היפה ביותר בוורשה משום שזו הנקודה היחידה שממנה לא ניתן לראות את המגדל עצמו. ההתייחסות השלילית לבניין, שנבעה בעיקרה מסמליותו ולא מאופיו האדריכלי, פחתה בשנים האחרונות כאשר פולין הצטרפה לגוש המדינות המערבי והמשטר הסוציאליסטי נפל בפולין.
מרבית מאנשי פולין המבוגרים מעוניינים שבניין זה ייהרס, מכיוון והוא מסמל את תקופת השלטון הקומוניסטי בפולין. בניין זה נשאר על תילו על מנת לשמור על הסטטוס קוו עם רוסיה. אנשי פולין הצעירים, שלא היו בזמן הקומוניסטית, לרוב בעד השארת הבניין על תילו מכיוון שהפך לאחד מהסמלים של ורשה. הצעירים מקיימים בלובי הבניין את פסטיבל מוסטאז.

נתונים
------

הבניין מאכלס כיום קומפלקס משרדים ומארח תערוכות שונות בקומות הבסיס שלו. כמו כן הוא משמש לשידור רדיו וטלוויזיה. גובהו, לרבות האנטנה באורך 49 מטר, הוא 237 מטר. יש בו 3288 חדרים על פני 42 קומות. שטחו הכולל של הבניין הוא 123,000 מ"ר והוא כולל גם אולמות קולנוע ותיאטראות, מוזיאון, משרדים, חנויות ואולם כנסים המכיל מקומות ל-3,000 אנשים. בקומה ה-30 בבניין יש מרפסת תצפית הפתוחה לציבור.

גלריה
-----

* פסל בבניין המחזיק ספר ועליו חרוטים השמות: מרקס, אנגלס ולנין. שמו של סטלין נמחק מן הספרפסל בבניין המחזיק ספר ועליו חרוטים השמות: מרקס, אנגלס ולנין. שמו של סטלין נמחק מן הספר
* קטע מתקרה ונברשות באחד מהאולמותקטע מתקרה ונברשות באחד מהאולמות
* ארמון התרבות והמדעארמון התרבות והמדע
* אחד מבניני שבע האחיות במוסקבה-בניין הדירות גדות קוטלנישסקאיהאחד מבניני שבע האחיות במוסקבה-בניין הדירות גדות קוטלנישסקאיה

ראו גם
------

* כיכר המצעדים
* סטליניזם
* קלסיציזם סטליניסטי (אדריכלות סטאליניסטית)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארמון התרבות והמדע** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של ארמון התרבות והמדע
* ארמון התרבות והמדע, ברשת החברתית פייסבוק

* ארמון התרבות והמדע, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* ארמון התרבות והמדע, ברשת החברתית אינסטגרם
* מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית מצולמת על ארמון התרבות והמדע, באתר 'חלון אחורי', 2 במרס 2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7679451-9
* ISNI: 0000 0001 2293 5227
* NKC: kn20080120035
* VIAF: 143273800
* WorldCat: lccn-n2013023177

 |
**אורי-ישראל פרַנד** (19 בנובמבר 1937 – 24 באוקטובר 1973) היה רופא ישראלי בעל עיטור המופת ממלחמת ששת הימים, נהרג בתפקידו כרופא במלחמת יום הכיפורים.

קורות חיים
----------

קברו של ד"ר אורי פרנד בבית הקברות נחלת יצחק
אורי פרנד היה בן יחיד לחוה וד"ר יעקב פרנד. למד בבית הספר אחד העם ובתיכון עירוני א בתל אביב. גויס לצה"ל ב-1954 במסגרת העתודה האקדמית אך במהלך הטירונות שוחרר בגלל סיבות רפואיות. החל ללמוד רפואה בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים וסיים בשנת 1960. בתקופת מלחמת סיני התנדב לשרת בצבא, אף על פי שהיה פטור, ופעל במסגרת חיל הרפואה בעזה.

ב-1960 נישא לחברתו לספסל הלימודים, מירה, (קרדיולוגית ילדים) ונולדו להם בן ובת. ב-1962, לאחר השתדלויות רבות, ניאות צה"ל לגייסו. הוא שירת שנתיים כקצין רפואה של גדוד חה"ן 601.

### מלחמת ששת הימים

במלחמת ששת הימים שימש ד"ר פרנד מפקד תאג"ד של גדוד 66 בחטיבה 55. תחנת האיסוף בפיקודו קלטה וטיפלה ביותר מ-100 נפגעים מהקרב על גבעת התחמושת. הוא טיפל בנפגעים תחת אש והצליח לדלג את התאג"ד תחת אש לפי התפתחות הקרב. כאשר חדרו הצנחנים לעיר העתיקה התנדב תחת אש לסייע ליולדת מקומית, שלאחר מעשה שהתברר שהיא יהודייה שהתאסלמה. הוא כונה על ידי החיילים: "רופא הצנחנים" ו"הדוקטור מגבעת התחמושת". על תפקודו במלחמה זו קיבל צל"ש ממפקד החטיבה, מוטה גור.

באפריל 1973 עוטר בעיטור המופת על תפקודו זה בקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים.

עבד בבית החולים תל השומר. ב-1969 יצא להשתלמות בארצות הברית במחלות ריאה. ב-1971 התמנה לסמנכ"ל משרד הבריאות.

### מלחמת יום הכיפורים

ד"ר פרנד יצא מרצונו לשירות מילואים במלחמת יום הכיפורים למרות בריאותו הלקויה. הוא פיקד על הפלוגה הכירורגית של גר"פ (גדוד רפואה) 283 באוגדה 162.

ב-19 באוקטובר 1973 צלח עם אנשיו את תעלת סואץ והצטרף לבית החולים הצבאי בפאיד. בית החולים מוקם בהאנגרים של שדה התעופה פאיד שננטש על ידי הצבא המצרי.

ב-24 באוקטובר 1973 נקרא ד"ר פרנד וצוותו לטפל בנפגעים הרבים מקרב העיר סואץ. לאחר טיפול פונו הפצועים על מסוק יסעור. המסוק נורה מהקרקע, נפגע והתרסק בקרבת הקילומטר ה-101 בכביש סואץ-קהיר. שמונה לוחמים - צוות אוויר וצוות רפואי בפיקודו של ד"ר פרנד, נהרגו.

בית החולים בפאיד בו נערכו הדרכות והשתלמויות לצוותים הרפואיים נקרא עד לפינויו: "בית הספר לרפואה גושן על שם אורי פרנד". לאחר מותו הועלה לדרגת רב-סרן.

ד"ר פרנד נקבר בחלקה הצבאית בבית הקברות נחלת יצחק.

לקריאה נוספת
------------

* דניאל נדב, **רפואה בשישה ימים - חיל הרפואה במלחמת ששת הימים**, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, עמ' 141–146, 2007
* דניאל נדב, **ימים של דם והקרבה - חיל הרפואה במלחמת יום הכיפורים**, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2014

קישורים חיצוניים
----------------

* ד"ר אורי פרנד, באתר יוטיוב
* דני רכט, בתי פינס (דירת ד"ר פרנד), באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
* קורות החיים של ד"ר אורי פרנד, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
* עיטור המופת לסגן ד"ר אורי פרנד, באתר הגבורה

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר זיכרון לזכרם של הרופאים שמצאו את מותם במערכות ישראל ובמדי צה"ל; הוצאת ההסתדרות הרפואית בישראל סניף תל אביב, עמ' 86, 2000
2. ↑  הפלת יסעור 949
**קומונדור** (**Komondor**) הוא כלב שמירה הונגרי, הנמצא רבות בשימוש לשמירה על עדרים מפני טורפים. זהו כלב מאסיבי, חזק ונאמן לבעליו. חיצוניותו של הקומונדור הבוגר מטעה טורפים לחשוב שהוא כבשה, כך שהוא מאפשר להם להתקרב לעדר ואז תוקף.

היסטוריה
--------

מוצאו של הקומונדור הוא מכלבים טיבטים שהובאו להונגריה על ידי הקומנים השחורים במאה התשיעית לספירה לערך. ההונגרים פיתחו את הכלב במשך השנים כדי שיתאים להגנה על העדרים שלהם מפני הטורפים שהיו נפוצים אז במרכז אירופה, כדוגמת זאבים ודובים. ב-1920 הכלב הוצג לראשונה בתערוכות ובעקבות זאת הוצאו פריטים מהונגריה למדינות אירופאיות אחרות ולארצות הברית.
הקומונדור משמש עד היום בתפקידו המקורי הן בהונגריה והן בארצות אחרות.

הופעה
-----

הקומונדור מזכיר בהופעתו כלב הונגרי אחר, הפולי אם כי גדול ממנו משמעותית. הקומונדור הוא מאסיבי ושרירי, בעל ראש גדול ואף קצר, הגם שאינו פחות. אוזניו קטנות ולהן צורה של האות U. לקומונדור זנב קצר ותלוי.

לקומונדור שתי שכבות של פרווה שמתחברות יחדיו, מה שמאפשר לכלב לחיות בתנאי אקלים קשים. הפרווה, המזכירה בצורתה ראסטות, אשר מתחילות להיווצר בגיל שנתיים ומגיעות לאורכן הסופי בגיל חמש. בבגרות אורך הפרווה עשוי להגיע ל-30 ס"מ. צבע פרוות הקומונדור הוא לבן.

מזג
---

ככלב שמירה הקומונדור חשדן ואגרסיבי כלפי זרים, בין אם בני אדם או בעלי חיים. הוא טריטוריאלי מאוד, לא יסבול זרים המתקרבים לאזור מחייתו או בית בעליו. הוא עשוי לתקוף אנשים המתקרבים לבני המשפחה אם הוא חושב שהם באים לתקוף אותם. לפיכך, יש לדאוג לאילופם של גורי קומונדור, ובכל מקרה רצוי להימנע מלשחרר את הקומונדור בקרבת כלבים אחרים.

לקומונדור יש נטייה להיות עצלן מאוד, הוא יעדיף לישון כאשר איננו עובד. נטייה זו עלולה להביא לבעיות של משקל עודף אצל כלבים המוחזקים בדירה.

תוחלת חיים ובעיות בריאות
------------------------

הקומונדור חי בין 10 ל-12 שנים, לגזע יש בעיות של היפ דיספלסיה וכן בעיות עור נפוצות יחסית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קומונדור** בוויקישיתוף
* קומונדור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007545972905171

 |