recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מצר האסקל** (באנגלית: **Haskell Strait. Antarctica**) הוא שמו של מעבר אוקיינוס בדרום מצר מקמרדו, הנמשך בין כף ארמיטאז', האי רוס וכף ספנסר-סמית, וייט איילנד, אנטארקטיקה. מבחינה אוקיינוגרפית, הוא מבדיל את מצר מקמרדו מאגן האוקיינוס (מכתש מדף הקרח) מתחת למדף הקרח רוס. רוחב המצר עצמו הוא בסביבות 25 ק"מ ועומקו מגיע במקומות מסוימים ליותר מ-900 מטרים. זרמים של קרוב לחצי קשר נמדדו במצר, אף כי זרמים טיפוסיים נמוכים יותר. המצר מכוסה ברובו הקרח ממדף הקרח מקמרדו וקרח מוצק בדרום מצר מקמרדו. לעיתים רחוקות נפרץ הקרח וחושף את הפינה הצפון-מערבית של מימי המצר, ואז יכולים כלי שיט לעגון ממש ליד בסיס סקוט.

היסטוריה
--------

המצר היה זירת דרמה כבירה בתקופת העידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה. אפסלי צ'רי-גארארד מתאר את מאמצי האנשים בקבוצות המשלחת של סקוט להעביר את עצמם ואת סוסי הפוני שלהם מעבר לקרח עם מתפורר, על פני מארבים של לווייתנים קטלניים ומעלה אל חומת הקרח. בסיס סקוט, תחנת המחקר המדעי של ניו זילנד, נוסד במהלך השנה הגאופיזית הבינלאומית 1957 ומשקיף אל מצר האסקל.

### מקור השם

המצר נקרא ב-2009 על שם ד"ר טימותי ג. האסקל, מדען קוטב ניו זילנדי. לא ברור מדוע לא כונה קודם כמצר. ייתכן, שהסיבה היא שהמצר מכוסה על פי רוב בקרח וחוסה בצל חומת מדף הקרח מקמרדו. עם זאת, הוא עולה במידה רבה בגודלו על מצרים אחרים באזור.

אוקיינוגרפיה
------------

בהיותו אחד המצרים הגדולים הדרומיים ביותר בעולם, מצר האסקל מושפע במידה רבה מאוד מסיבוב כדור הארץ. הוא גם המוצא המערבי אל מכתש מדף הקרח רוס - גוף מים ענקי, בלתי נודע מעיקרו. המכתש הוא מקור עיקרי של מים בצינון-על, כלומר, מים שהצטננו בעומק רב מתחת למדף הקרח ובהשתחררם נמצאים קרים יותר מן הטמפרטורה המקפיאה. מים כאלה משפיעים על צמיחת קרח ים המשפיע, בתורו, על תהליכים אקלימיים בסדר גודל כלל-עולמי.

מראה פנורמי של מצר האסקל בכיוון דרום, עם בסיס סקוט (שמאל רחוק), כף ספנסר-סמית (מרכז רחוק) וגבעת התצפית (ימין למטה)

מראה פנורמי של מצר האסקל בכיוון דרום, עם בסיס סקוט (שמאל רחוק), כף ספנסר-סמית (מרכז רחוק) וגבעת התצפית (ימין למטה)

קישורים חיצוניים
----------------

* מצר האסקל באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  אפסלי צ'רי-גארארד, (1989), [1992], "המסע הגרוע ביותר בעולם", לונדון: קרול וגראף. מסת"ב 978-0-88184-478-8. OCLC
3. ↑  סטיבנס, ק. ל. רובינזון, מ. ג. ויליאמס, מ. ג. מ. והאסקל, ט. ג.: תצפיות התערבלות מתחת לקרח ים בדרום מצר מקמרדו, אנטארקטיקה, "מדעי האוקיינוס", 5, 445-435, 2009.
4. ↑  מאהוני, א. ר. א. ג. גאף, פ. ג. לאנגהורן, נ. ג. רובינזון, ק. ל. סטיבנס, מ. מ. ג. ויליאמס ו-ט. ג. האסקל (1011), "ההופעה העונתית של מימי מדף קרח באנטארקטיקה החופית והשפעתה על צמיחת מדף הקרח", J. Geophys. Res. 116, C11032, doi:10.1029/2011JC007060
העתק של רימון השנהב
ציור של הכתובת. האותיות החסרות מצוירות בצבע דהוי
**רימון השנהב** הוא פריט ארכאולוגי בגודל אצבע שנרכש על ידי מוזיאון ישראל. בניגוד למשתמע משמו, הרימון אינו עשוי משנהב אלא מעצם של היפופוטם. בעת רכישתו נחשב לפריט הארכאולוגי היחיד שנמצא עד אותה עת מבית המקדש הראשון, אולם בשנת 2004 הועלו חשדות שהפריט מזויף והוא הוסר מהתצוגה.

הפריט נושא את הכתובת "לבי (תיהו) ה קדש כהנם" ("לבית ה' קודש כהנים"), והוא זוהה כחלק משרביט ששימש את כוהני בית המקדש הראשון. קוטרו המרבי הוא כ-2 ס"מ וגובהו כ-4 ס"מ.

הראשון שחקר את הפריט היה הפרופסור הצרפתי אנדרה למר (André Lemaire) (צר'), אשר נתקל בו אצל סוחר עתיקות ירושלמי בתחילת שנות השמונים. הוא פרסם את הממצאים במאמר בשנת 1984. לאחר מכן הוצג הפריט במוזיאונים שונים ברחבי העולם. הרימון נרכש בשנת 1988 על ידי מוזיאון ישראל. הוא נרכש מסוחר עתיקות אנונימי בעבור 600 אלף דולר, אשר התקבלו מתורם שווייצרי.

לאחר רכישת הפריט החל להתעורר חשד כי הפריט מזויף. ועדת מומחים של רשות העתיקות בהשתתפות פרופ' יובל גורן קבעה בשנת 2004 כי הרימון הוא זיוף והוא הוסר מתצוגת המוזיאון. באותה שנה, משטרת ישראל הגישה כתבי אישום פליליים נגד עודד גולן, באשמת זיוף עתיקות. זו הייתה הפעם הראשונה שבית המשפט דן במקרה של זיוף עתיקות. ב-14 במרץ 2012 גולן זוכה מכל אשמה, מחמת הספק. בין הפריטים בהם דן בית המשפט היה גם רימון השנהב.

בחודש מאי 2007 שלושה מחברי ועדת המומחים המקורית בדקו מחדש את הכתובת שעל הרימון. שמואל אחיטוב, אהרון דמסקי ויובל גורן שינו חלק קטן מהמסקנות של הוועדה המקורית, אך בסופו של דבר דבקו במסקנה שמדובר בזיוף. פרופסור למר דבק בעמדתו לפיה הרימון הוא אותנטי.

בשנת 2008 הגיש פרופסור יצחק רומן חוות דעת מומחה, לפיה הרימון אינו מזויף. לדבריו טעתה ועדת המומחים מ-2004 כשטענה שמדובר ברימון עתיק שהוסיפו לו כיתוב לאחרונה. רומן בדק את הרימון באמצעות מיקרוסקופ אלקטרונים וגילה שהן הרימון והן הכיתוב עתיקים באותה מידה, מכיוון שקווי השבר העתיקים ברימון חוצים את האותיות. כמו כן הוא גילה שהפטינה שנמצאת בתוך האותיות לא הודבקה אליהן, אלא האותיות חרוטות לתוך החומר ולכן הפטינה טבעית.

ראו גם
------

* רשימת ממצאים מרכזיים בארכאולוגיה מקראית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רימון השנהב** בוויקישיתוף
* תמונת הפריט המקורי
* עמירם ברקת, האם גם הפריט היחיד מבית ראשון מזויף?, באתר הארץ, 25 במרץ 2004
* Analysis of Microscope Photographs: The Ivory Pomegranate Inscription—Preserved And Missing באתר Biblical Archaeology Society

הערות שוליים
------------

1. ↑   - חוות דעת מומחה - רימון ITM 070106ir], מאת פרופ' יצחק רומן.
**פרנק ברידג'** (באנגלית: **Frank Bridge**;‏ 26 בפברואר 1879 - 10 בינואר 1941) היה מלחין, ויולן ומנצח בריטי.

ביוגרפיה
--------

ברידג' נולד בעיר ברייטון. אביו היה מוזיקאי ומנצח על תזמורות תיאטראות וממנו למד נגינה בכינור. בשנת 1896, בגיל 17, נתקבל לקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון. הוא למד שם כינור ופסנתר וסיים את לימודיו בהצטיינות.

באותה תקופה החל לכתוב מוזיקה, בעיקר מוזיקה קאמרית לכלי מיתר והתפרנס ככנר וויולן בהרכבים שונים וכמנצח. יצירותיו הבולטות באותה תקופה הן הפואמה לתזמורת **הים** (1911) ו**שישיה לכלי קשת** (1912). הוא גם כתב מספר יצירות למקלה למילים של מארי אליזבת קולרידג'

ברידג' היה פציפיסט והביע את דעותיו בתקופת מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה חלה ירידה בהצלחת יצירותיו והוא פנה יותר לשטח של לימוד קומפוזיציה. אחד מתלמידיו היה בנג'מין בריטן. ברידג' חשוך הילדים פיתח עם בריטן יחסים מיוחדים וראה בו כבן מאומץ. בריטן גמל לו בכך שבשנת 1937 הלחין את יצירתו **וריאציות על נושא מאת פרנק ברידג' אופוס 10**. הנושא נלקח מתוך האידיליה השנייה מיצירתו של ברידג' **שלוש אידיליות לרביעית כלי מיתר (1906)**. בריטן גם הפך לפציפיסט מושבע בהשפעתו של ברידג'.

בשנת 1922 הכיר ברידג' את אליזבת ספארג קוליג', אמריקאית עשירה ותומכת אמנים. בעזרתה הכספית התפנה להלחנה וערך מספר מסעות קונצרטים בארצות הברית.

בשנת 1941 נפטר לפתע מהתקף לב ולא הספיק לסיים את יצירתו האחרונה **אלגרו מודראטו לתזמורת כלי קשת**.
לאחר מותו נשכחו רוב יצירותיו ולהנצחתו הוקמה **קרן פרנק ברידג'** השוקדת על פרסום יצירותיו.
כמו כן, לאחר מותו הצ'לן ג'וליאן לויד ובר גילה בארכיון הקולג' המלכותי בלונדון, יצירה לא ידועה של ברידג' - **סקרצטו לצ'לו ופסנתר** [דרוש מקור].

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנק ברידג'** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של פרנק ברידג'

* פרנק ברידג', באתר ספוטיפיי

* פרנק ברידג', באתר AllMusic (באנגלית)

* פרנק ברידג', באתר MusicBrainz (באנגלית)

* פרנק ברידג', באתר Discogs (באנגלית)

* פרנק ברידג', באתר Songkick (באנגלית)
* סקרצטו לצ'לו ופסנתר של פרנק ברידג', סרטון באתר יוטיוב
* פרנק ברידג', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* פרנק ברידג', באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007282839205171
* BNE: XX5307044
* BnF: cb13891849m (data)
* CiNii: DA11144330
* GND: 118857142
* ICCU: REAV098330
* ISNI: 0000 0001 0878 5613
* LCCN: n81009699
* MusicBrainz: 9e42300c-959a-4f73-89cd-8003b71eb85a
* NDL: 01061657
* NKC: xx0053538
* NLK: KAC199603417
* NTA: 073745189
* SELIBR: 42907
* SNAC: w6417r3h
* SUDOC: 081260458
* Trove: 1223700
* VIAF: 22326671
* WorldCat: lccn-n81009699

 |
**לוסיאן פיסארו** (באנגלית: **Lucien Pissarro**‏; 20 בפברואר 1863 – 10 ביולי 1944) היה צייר נוף, מדפיס, חרט עץ ומעצב ספרים. עד 1890 עבד בצרפת, אך לאחר מכן התגורר בבריטניה.

ביוגרפיה
--------

פיסארו נולד ב־20 בפברואר 1863 בפריז. הוא היה הבכור מבין שבעה ילדים; בנם של הצייר האימפרסיוניסטי קאמי פיסארו ואשתו ז'ולי. הוא למד אצל אביו. כמו אחיו ז'ורז' ופליקס, הוא בילה את שנותיו המעצבות כשהוא מוקף על ידי אמנים עמיתים של אביו, כמו קלוד מונה ופייר-אוגוסט רנואר, שהגיעו לביתו של פיסארו. הוא הושפע מז'ורז' סרה ופול סיניאק.

הוא ביקר בבריטניה לראשונה בשנים 1870–1871 במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה. הוא שב לצרפת בשנים 84–1883 ובשנת 1890 התיישב לצמיתות בלונדון.

ב־10 באוגוסט 1892 התחתן בריצ'מונד עם האמנית אסתר פיסארו (אסתר לוי בן שושן). ב-8 באוקטובר 1893 נולדה ילדתם היחידה, אורובידה קאמי פיסארו. אורובידה גם הפכה לאמנית. בשנת 1894 ייסד את ההוצאה לאור Eragny וניהל אותה עם אשתו והדפיס ספרים עד לסגירתה בשנת 1914.

פיסארו נקשר לוולטר סיקרט ברחוב פיצרוי, ובשנת 1906 הפך לחבר במועדון האמנות החדש, הוא היה ממקימי קבוצת קמדן טאון שיזם סיקרט.

בשנים 1913–1919 צייר נופים של דורסט, ווסטמורלנד, דבון, אסקס, סורי וסאסקס.

בשנת 1916 הפך פיסארו לאזרח בריטי.

בשנת 1919 הקים את קבוצת מונארו עם ג'יימס בוליבר מנסון כמזכיר בלונדון ומזכיר נוסף היה בפריז, במטרה להציג אמנים בהשראת הציירים האימפרסיוניסטים, קלוד מונה וקאמי פיסארו. הקבוצה התפרקה שלוש שנים לאחר מכן.

בשנים 1922–1937 צייר באופן קבוע בדרום צרפת, ושילב יציאות לציור לדרבישייר, דרום ויילס ואסקס.

בשנים 1934–1944 הציג באקדמיה המלכותית בלונדון.

הוא נפטר ב־10 ביולי 1944, בהווד, דורסט.

גלריה
-----

* האקליפטוס האקליפטוס
* בבית בבית
* קוטפת הפרחים קוטפת הפרחים
* רגע רומנטי רגע רומנטי
* נוף בסטרטפורד נוף בסטרטפורד
* בסטודיו בסטודיו
* דיוקן של אסתר, אשת הצייר דיוקן של אסתר, אשת הצייר
* נוף אנגלי נוף אנגלי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוסיאן פיסארו** בוויקישיתוף
* לוסיאן פיסארו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* כתבי לוסיאן פיסארו בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  David Fraser Jenkins, Helena Bonett, **Lucien Pissarro 1863–1944**, Tate, 2012-05-01, מסת"ב 978-1-84976-385-1. (באנגלית)
2. ↑  Guide to the Eragny Press records, 1920-1923, www.oac.cdlib.org
3. ↑  Tate, James Bolivar Manson 1879–1945, Tate

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007463622905171
* AGSA: 3509
* BIBSYS: 1035047
* BNE: XX1072198
* BnF: cb12452586k (data)
* CANTIC: a11665579
* GND: 119220555
* ISNI: 0000 0001 1472 194X
* KulturNav: 5d8f8833-3e1d-4d7d-9aba-3febe5f605cb
* LCCN: n50010996
* NGV: 1170
* NTA: 068268742
* RKD: 63700
* SNAC: w6z89g2c
* SUDOC: 027559629
* Trove: 947872
* ULAN: 500028996
* VIAF: 49320353
* WorldCat: lccn-n50010996

 |
**אישה תחת השפעה** (באנגלית: **A Woman Under The Influence**) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1974, אשר נכתב ובוים על ידי ג'ון קסאווטס. הסרט מתמודד עם התמוטטותה הנפשית של אשה קשת יום ותאבת חיים שאינה מסתגלת לקודים המקובלים בחברה של מעמד הפועלים. הסרט מציג את הפוליטיקה המגדרית בחברה האמריקאית. גישתו ההומניסטית של הבמאי מצליחה להביא למרקע מורכבות של יחסים ואהבה בצורה ריאליסטית ומרגשת. בזכות גישות חדשות של בימוי שחקנים, סגנון ריאליסטי היוצר תחושה כמו-תיעודית, ואמצעי הפקה והפצה עצמאיים, נחשב הסרט ליצירת מופת קולנועית עד היום.

תקציר העלילה
------------

מייבל לונגטי היא עקרת בית מסורה בפרברי לוס אנג'לס, שאוהבת ומוקירה את בעלה פועל הבניין ושלושת ילדיה. ניק בעלה הוא חברותי ואהוד על עמיתיו עובדי העירייה, בעל נאמן ואוהב המתקשה לרדת לסוף דעתה של אשתו – אישה כנה, ישירה ונוירוטית שקשייה להתמודד עם תסכול חיי היומיום, הרגישות והרצון שלה לשאת חן בעיני כולם, מובילים אותה להתנהגות חריגה בעיני בני משפחתה וחבריה הקרובים. ניק מגיע למסקנה כי מייבל מסוכנת לעצמה ולילדיהם ומחליט לאשפז אותה במוסד פסיכיאטרי למשך שישה חודשים. בתקופת העדרה מגלה ניק כי המציאות בלעדיה אינה קלה יותר, ומתקשה לתפקד כהורה "נורמלי" יותר מאשתו.

הפקה
----

ג'ון קסאווטס כתב תסריט למחזה על פי בקשתה של אשתו - ג'ינה רולנדס (אשר מככבת בסרט בתפקיד הראשי) והחליט לעבד אותו לסרט קולנוע. כשניסה לגייס כספים נאמר לו שוב ושוב כי אף אחד אינו מעוניין לראות אישה משוגעת בגיל העמידה. קסאווטס משכן את ביתו ולווה כספים ממשפחתו ומכריו, כולל חברו פיטר פאלק אשר שיחק לצידו ובבימויו בעבר, וגם בסרט זה מגלם את התפקיד הראשי. פאלק תרם מכספו האישי חצי מיליון דולרים. חברי הצוות היו חבריו, עמיתיו, וסטודנטים לקולנוע. ג'ינה רולנדס דאגה לאיפור ולתלבושות. מלבד הדמויות הראשיות השתתפו גם אמו של קסאווטס ואביה של רולנדס בתפקידים המשניים. תהליך ההפצה גם הוא נתקל בקשיים, חברות ההפצה סירבו להסתכן והוא פרסם והפיץ את הסרט בעצמו. הוא התקשר ישירות לבתי הקולנוע ושכנע אותם להציג את סרטו, הקרין את הסרט בבתי אמנות וקמפוסים של מכללות לקולנוע, וקיים דיון עם הקהל לאחר ההקרנה. הסרט הוקרן בפסטיבל סן סבסטיאן (שם זכתה ג'ינה רולנדס בפרס השחקנית והוא עצמו בפרס הבימוי). רק שנתיים מאוחר יותר החל הסרט "להמריא". הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים בניו יורק וזכה לתשומת לב.

קישורים חיצוניים
----------------

* "אישה תחת השפעה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "אישה תחת השפעה", באתר נטפליקס
* "אישה תחת השפעה", באתר AllMovie (באנגלית)
* "אישה תחת השפעה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "אישה תחת השפעה", באתר Metacritic (באנגלית)
* "אישה תחת השפעה", באתר אידיבי
* "אישה תחת השפעה", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית)
* "אישה תחת השפעה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16712948c (data)
* GND: 4643615-7
* SUDOC: 178148539
* VIAF: 308790337
* WorldCat (עם VIAF): 308790337

 |
**סרג'יו ויצמן** (בפורטוגזית: **Sérgio Waismann**; נולד ב-7 באוגוסט 1955) הוא שחיין ברזילאי-יהודי לשעבר, סגן אלוף המכביה השמינית (1969), אלוף ושיאן ברזיל שייצג את מדינתו במשחקים האולימפיים (מינכן 1972).

ביוגרפיה
--------

ויצמן נולד וגדל בריו דה ז'ניירו. הוא התאמן במועדון השחייה של מועדון הספורט פלמנגו (Clube de Regatas do Flamengo).

### 1969

בתחרויות השחייה של המכביה השמינית שנערכו בבריכת גלי גיל ברמת גן לעיני אלפי צופים, בסוף יולי 1969, זכה ויצמן במדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא ברזיל חדש של 18:13.3 דקות, אחרי רוברטו שטראוס ממקסיקו (17:58.0 דקות) ולפני לי צ'סנאו מארצות הברית (18:28.2 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:03.5 דקות ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:22.5 דקות.

### 1972

באולימפיאדת מינכן (1972) סיים ויצמן במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא דרום אמריקה חדש של 3:57.89 דקות, כשחיין שלישי הוא שחה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 57.99 שניות ובמקום 12 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.07 שניות.

### 1973

באליפות העולם שנערכה בבלגרד 1973 סיים ויצמן במקום 21 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.88 דקות ובמשחה ל-200 מטר פרפר הוא נרשם אך לא השתתף.

קישורים חיצוניים
----------------

* סרג'יו ויצמן, באתר olympedia.org

הערות שוליים
------------

1. ↑  משפחת ספיץ השתלטה על "גלי גיל" במשחה המהיר ביותר בישראל, דבר, 31 ביולי 1969
2. ↑  שפיץ חתר 100 מטר ב-52.9 ש' בשליחים, דבר, 3 באוגוסט 1969
3. ↑  טוביס של זהב, על המשמר, 4 באוגוסט 1969
4. ↑  יעקב ברוש, ביום האחרון של תחרויות השחייה הושג רק שיא לאומי... ברזילאי, מעריב, 4 באוגוסט 1969
**הנריק האיוש** (במקור **גוטמן**, בהונגרית: **Hajós Henrik**;‏ 21 ביולי 1886 – 30 בדצמבר 1963) היה שחיין יהודי-הונגרי, אלוף אולימפי (אתונה 1906), 7 פעמים ברציפות אלוף הונגריה במשחה למייל אחד חופשי (1905 - 1911), במשחה ל-440 יארד חופשי (1911), במשחה ל-880 יארד חופשי (1905 ו-1911) ובמשחה בנהר (1907).

ביוגרפיה
--------

האיוש נולד בבודפשט. היה אחיו הצעיר של אלפרד האיוש, האלוף האולימפי הראשון בעידן המודרני.

באליפות הונגריה שנערכה בשנת 1905 זכה האיוש ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-880 יארד חופשי בתוצאה של 12:39.6 דקות ובמשחה ל-1 מייל חופשי בתוצאה של 25:54.2 דקות. מדליית כסף במשחה ל-440 יארד חופשי, אחרי זולטאן הלמיי (5:50.6 דקות).

באולימפיאדת אתונה (1906)זכה האיוש במדליית זהב במשחה שליחים 4x250 מטר חופשי בתוצאה של 16:52.4 דקות, לפני גרמניה (17:16.2 דקות) ובריטניה.

באליפות הונגריה שנערכה בשנת 1906 זכה האיוש ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה ל-1 מייל חופשי בתוצאה של 25:38.6 דקות. מדליות כסף במשחה ל-440 יארד חופשי אחרי גזה קיש (5:53.0 דקות), ובמשחה ל-880 יארד חופשי אחרי אוטו שיף מאוסטריה (12:11.0 דקות)

באליפות הונגריה שנערכה בשנת 1907 זכה האיוש ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-1 מייל חופשי בפעם השלישית ברציפות בתוצאה של 24:56.8 דקות ובמשחה בנהר בתוצאה של 1:05:59 שעות. מדליית כסף במשחה ל-880 יארד חופשי, אחרי אימרה זכר (11:53.4 דקות).

באולימפיאדת לונדון (1908) סיים האיוש במקום תשיעי במשחה ל-400 מטר חופשי, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 6:19.8 דקות ובמקום 27 במשחה ל-100 מטר חופשי.

בשנת 1963 נפטר האיוש בבודפשט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנריק האיוש** בוויקישיתוף

* הנריק האיוש, באתר olympedia.org

הערות שוליים
------------

1. ↑  אליפות הונגריה בשחייה 1905, באתר ויקיפדיה ההונגרית
2. ↑  אולימפיאדת אתונה שנערכה בשנת 1906, נחשבה באותו הזמן, כאולימפיאדה הרביעית לכל דבר והשנייה שנערכה באתונה. היה זה אירוע חגיגי לציון עשור למשחקים האולימפיים בעידן המודרני. הוועד האולימפי הבינלאומי הכיר בה אך אינו מחשיב אותה כיום במניין האולימפיאדות. אף על פי שמדליות הוענקו בה הן לא נספרות במניין המדליות הרשמי של המשחקים האולימפיים ואינן מוצגות עם אוסף המדליות במוזיאון האולימפי בלוזאן, שווייץ.
3. ↑  אליפות הונגריה בשחייה 1906, באתר ויקיפדיה ההונגרית
4. ↑  אליפות הונגריה בשחייה 1907, באתר ויקיפדיה ההונגרית
**פרנץ פרנטישק גטרויר** (בצ'כית: **Franz František Getreuer**; ‏18 בדצמבר 1906 – 6 בפברואר 1945) היה שחיין ושחקן כדורמים צ'כוסלובקי-יהודי. הוא קבע 25 שיאי צ'כוסלובקיה בשחייה, זכה עם קבוצתו ב-4 תוארי אליפות צ'כוסלובקיה בכדורמים (1928, 1935 - 1937) וייצג את ארצו בכדורמים באולימפיאדת אמסטרדם (1928). נרצח על ידי הגסטפו במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

גטרויר גדל בפראג והתאמן בשחייה וכדורמים בקבוצת הגיבור פראג.

### שחקן כדורמים אולימפי

באולימפיאדת אמסטרדם (1928) סיים גטרויר עם נבחרת צ'כוסלובקיה בכדורמים במקום תשיעי. הוא שיחק משחק אחד שבו הנבחרת שלו הפסידה לנבחרת בריטניה 2–4. לצידו בנבחרת שיחקו 6 שחקנים, שלושה מהם יהודים: קורט אפשטיין, פבל שטיינר ופרנטישק שולץ.

באליפות צ'כוסלובקיה שנערכה בשנת 1930 זכה גטרויר ב-4 מדליות זהב במשחים ל-200 מטר חופשי, 400 מטר חופשי, 1500 מטר חופשי ושליחים 4x200 מטר חופשי.

באליפות אירופה השלישית בשחייה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 1931 סיים גטרויר במקום רביעי.

בשנת 1935 השתתף גטרויר במכביה השנייה וזכה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא מכביה חדש של 5:18.0 דקות, לפני ג'ורג' שיינברג מארצות הברית ואיליה שרייבמן מפולין, במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא מכביה חדש של 21:33.0 דקות, לפני פאול ואגו מאוסטריה (22:11 דקות) וג'ורג' שיינברג מארצות הברית (22:53 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא מכביה חדש של 10:22.0 דקות. נוסף לכך, הוא זכה במדליית זהב בכדורמים, לפני אוסטריה וארץ ישראל.

מותו
----

גטרויר נרצח על ידי הגסטפו במלחמת העולם השנייה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרנטישק גטרויר, באתר olympedia.org
* Franz František Getreuer, באתר Geni (באנגלית)
* JAN ŠTUMBAUER, The contribution to the history of the jewish sports in Czechoslovakia in the years 1918–1939 (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  בספורט - ב) התחרות על הגביע גטרויר ז"ל, באתר הארץ, 5 באוקטובר 1945
2. ↑  מסביב למכביה השניה,  הירדן, 7 באפריל 1935
3. ↑  לקראת התחרויות השחייה במכביה השניה, דואר היום, 17 בפברואר 1935
4. ↑  טבלאות ושיאים של השגי 6 המכביות ושל ישראל, מעריב, 22 באוגוסט 1965
5. ↑  הישגי המכביה השנייה (סכום שלישי), דואר היום, 17 במאי 1935
6. ↑  חלוקת פרסים של המכביה, דבר, 12 באפריל 1935
7. ↑  סיום המכביה בחיפה, דואר היום, 12 באפריל 1935
מחית תפוחי אדמה
"גבינת תפוחי אדמה" מהמטבח האוסטרי/בווארי
**מחית תפוחי אדמה** המוכרת גם בשם **פירה** (מצרפתית: **Purée**, מחית) היא אחת הדרכים הנפוצות ביותר להגשת תפוחי אדמה ומקובלת כתוספת למנות עשירות בחלבון כמו שניצל.

מחית תפוחי אדמה מופקת ממעיכת תפוחי אדמה מבושלים בלי קליפתם. לעיתים מוספים למחית תפוחי אדמה מרכיבים אחרים, כמו חלב, שמנת, חמאה, שמן צמחי, בצל מטוגן, שום, גבינה, קוביות קותל חזיר או שמנת חמוצה. באחת מגרסאות המטבח הצרפתי למאכל, מוסף חלמון לתערובת, והיא מועברת דרך כף מיוחדת בעלת חורים, אשר יוצרת מעין "סרטים".

בנוסף להגשת מחית תפוחי אדמה כמנה בפני עצמה, היא משמשת גם כחומר גלם למאכלים אחרים. בישראל יש המכינים לביבות ממחית (בשונה מלביבות המוכנות מתפוח אדמה טרי מגורר). בסיס הניוקי האיטלקיים הוא מחית תפוחי אדמה. במטבח האוסטרי והבווארי מקובל ממרח המכונה "גבינת תפוחי אדמה" (בגרמנית: "Kartoffelkäse"), העשוי ממחית תפוחי אדמה, בצל מרוכך ושמנת חמוצה המעובדים לכדי ממרח. למאכל זה מוסיפים לעיתים אורגנו, כמון, בצל, עירית, פטרוזיליה וכדומה.

הברכה על אכילת מחית תפוחי אדמה
------------------------------

בשו"ע מבואר שברכת פירות שהתרסקו אינה משתנית, כיוון שרושם הפרי המקורי ניכר, ולכן המשנה ברורה פסק שהברכה על אכילת פירה היא בורא פרי האדמה וכן הוא המנהג. אך הרב בן-ציון אבא-שאול פסק כשהוא נסמך על דיוק בדברי הרמב"ם שרק כשמעך את הפרי ביד מברך את ברכתו המקורית, אך פרי שנמעך לחלוטין בכלי נחשב שצורתו נשתנתה ולכן יש לברך על אכילתו שהכל נהיה בדברו.

לגבי מחית או חטיף פרינגלס שנעשה מאבקת תפוחי אדמה (אינסטנט), דעת הרב עובדיה יוסף והרב ניסים קרליץ שכיון שבזמן היותו אבקה בטלו ממנו טעם ומראה של תפוח אדמה, אז אף כשחוזר וניכר עדיין נחשב כדבר חדש ואינו חוזר למצבו הראשון וברכתו שהכל נהיה בדברו. לעומת זאת, דעת הרב שלמה זלמן אוירבך ובעל ספר וזאת הברכה שברכתו בורא פרי האדמה, כיוון שניכר כעת שהוא עשוי מתפוחי אדמה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מחית תפו"א** |

* ירון שלו, בסך הכל תפוח אדמה מעוך, באתר ynet, 10 בפברואר 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  שולחן ערוך או"ח סי' ר"ב, סעיף ז'
2. ↑  משנה ברורה סי' ר"ב סעיף קטן מ, וכן פסק בספר דעת תורה סימן ר"ב, ס"ז
3. ↑  אור לציון חלק ב' סימן י"ד, אות ב'
4. ↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות ברכות, פרק ח', הלכה ד'
5. ↑  מעין אומר ח"א פרק י סימן ד.
6. ↑  חוט שני ברכות ס"ק כ"ב, אות ו'
7. ↑  הליכות שלמה פסח פרק י' הע' מ"א.
8. ↑  ספר וזאת הברכה עמוד 251

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4196560-7

 |
|  |
| --- |
| **יש לערוך ערך זה**. ייתכן שהערך סובל מבעיות ניסוח, סגנון טעון שיפור או צורך בהגהה, או שיש לעצב אותו, או מפגמים טכניים כגון מיעוט קישורים פנימיים. |
| אתם מוזמנים לסייע ולערוך את הערך. אם לדעתכם אין צורך בעריכת הערך, ניתן להסיר את התבנית. |

איור של מירגאיה
**מירגאיה** (שם מדעי: *Miragaia*) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הסטגוזאוריים שחי בתקופת יורה עליון לפני כ-150 מיליון שנה. מאובניו נמצאו בפורטוגל. הוא קרוי על שם מירגאיה, אחת הפרגזיות של העיר פורטו, שם נמצאו מאובניו. הוא היה קרוב משפחה של הסטגוזאורוס הענקי.

המירגאיה היה בעל הצוואר הארוך ביותר במשפחת הסטגוזאוריים. אורכו הכולל היה כ-5.5 עד 6.5 מטרים, והוא שקל כ-2 טונות. צווארו הארוך הכיל 17 חוליות, יותר מחוליות הצוואר של מרבית הזאורופודים. הייתה לו לסת ארוכה, רגליים ארוכות ולאורך גופו היו פרושות לוחיות גדולות עם כתפיים גבוהות שבקצותן בלטו זוג דוקרנים. מאחורי גבו האמצעי בלטה שורת קוצים ארוכים שהסתיימה בקצה הזנב. קוצים אלה שימשו כנראה להגנתו.

לא ברור למה שימש הצוואר הארוך, שהיה קצר מצווארי הזאורופודים אך ארוך יותר מצווארי סטגוזאורים שחיו בתקופתו, דבר המטיל ספק בשימושו לאכילת עלים מצמרות עצים. ייתכן שאורך הצוואר קשור בברירה זוויגית ונועד למשוך את הנקבות.

המירגאיה נכחד לאחר תור היורה בדומה להרבה מהסטגוזאורים.

בתרבות
------

דינוזאור זה הופיע בסדרה מהפכת הדינוזאורים ובמשחק Jurassic World: Alive.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מירגאיה** בוויקישיתוף
* מירגאיה, באתר GBIF (באנגלית)
**פוליסולפון** (**PES**) הוא שם כולל למשפחה של פולימרים תרמופלסטיים. פולימרים אלו ידועים בתכונות הקשיחות שלהם והיציבות בטמפרטורות גבוהות. המונומר (היחידה החוזרת של הפולימר) היא aryl-SO2-aryl שזו למעשה יחידת ה**סולפון**. פולמרים אלו סונתזו לראשונה בשנת 1965 על ידי Union-Carbide.

ייצור
-----

תגובה אופיינית לייצור היא תגובה בין דיפנול והחומר bis(4-chlorophenyl) sulfone תגובה היוצרת פוליאתר תוך הוצאת נתרן כלורי.

n HOC6H4OH + n (ClC6H4)2SO2 + n Na2CO3 → [OC6H4OC6H4SO2C6H4]n + 2n NaCl + n H2O + n CO2

תגובה כזו דורשת מונומר יחסית טהור על מנת לקבל תוצר בעל משקל מולקולרי גבוה יחסית.

תכונות כימיות ופיזיקליות
------------------------

פולימרים תרמופלסטיים בכלל והפוליסולפון בפרט הם קשיחים, חזקים ובעלי טווח טמפרטורות נרחב מאוד.

הטמפרטורה הזכוכיתית של החומר היא בסביבות 150 מעלות צלזיוס. כמו כן הוא עמיד בפני התקפה כימית נרחבת כמו: בסיסים, מינרלים, ואלקטרוליטים וכן ישנה עמידות בפני גורמים מחמצנים וכן לחומרים פעילי שטח ולשמנים הידרוקרבוניים.

כמו כן, ישנו טווח גדול של pH- בין 2 ל-13.

לעומת זאת, הפוליסולפונים **אינם** עמידים לממסים אורגניים א-פולריים כמו קטונים, הידרוקרבוניים ארומטיים וכו'.

ישנה מסיסות טובה בדיכלורומתאן וכן במתילפירולידין.

יישומים
-------

ישנו שימוש נרחב בממברנות. בעל תכונה חשובה בתחום: יכולת שליטה על גודל הפורות. ממברנות מפוליסולפון משמשות בהמודיאליזה, שפכים תעשייתיים, תעשיית המזון וכן להפרדת גזים.

ניתן לחזק עוד יותר את הפולימר על ידי צילוב עם סיבי זכוכית. חומר מרוכב זה הוא בעל מודול יונג מוגדל פי שלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פוליסולפון** בוויקישיתוף
* פוליסולפון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**יוז'ף גריינר** (בהונגרית: **Greiner József**; זאלהסנטגרוט, 12 ביולי 1901 – ברית המועצות, 16 בינואר 1945), ובשמו הבדוי **ארנה שטיינר** (**Steiner Ernő**), היה עיתונאי, עובד מפלגה, עורך עיתון, פקיד יהודי-הונגרי. הוצא להורג בברית המועצות לאחר "משפט ראווה".

ביוגרפיה
--------

יוז'ף גריינר נולד במשפחה יהודית כבנם של לאסלו גריינר, סוחר יליד צ'אברנדק ושל רוז'ה שטרן, תופרת ילידת 1872, שאביה היה יחזקאל שטרן, חקלאי. אחיו הגדול היה פרנץ גריינר. יוז'ף למד בבית ספר יסודי בזאלהסנטגרוט ולאחר מכן הפך לעובד במזקקה המקומית כמנהל חשבונות. הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP) ב-1917, וב-25 באוקטובר 1918 הקים בכפר הולדתו את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית המקומית והפך למזכיר שלה. מיומו הראשון (של הקמתו) ב-1919 נטל חלק בעבודתו של העיתון "עיתון זאלהוולדי (Zalavölgyi Hírlap) כעורכו ולאחר מכן במחצית השנייה של השנה נטל חלק בארגון מפלגת הקומוניסטים של ההונגריה (KMP) ולמעשה בארגון מדור הנוער שלה. הוא ארגן את עבודתו של "ברית הקומוניסטים הצעירים של הונגריה" (KIMSZ) בזאלהסנטגרוט, אך לאחר נפילת הרפובליקה נתפס. הוא ואחיו נמלטו וחיו בבודפשט באופן בלתי חוקי.

### אחרי נפילת הרפובליקה

עד מהרה היגר לווינה, שם לקח חלק בעבודת ה-KMP, כולל הובלת עלונים להונגריה, והשתייך לסיעת לנדלר. בשנת 1921 נסע להונגריה בשליחות בלתי חוקית, שם נטל חלק בהקמת הארגונים ההונגריים של ה-KMP, וכן השתתף בהפצה ובפרסום של כלי תקשורת קומוניסטיים בלתי חוקיים, כמו "הקומונה" או "הפרולטריון הצעיר". בין היתר, משימתו הייתה לארגן שירות שליחים סדיר בין בירת הונגריה לבין אוסטריה. עם זאת נעצר שוב ב-1923 ונידון ל-13 שנות מאסר, אך בנובמבר של השנה שלאחר מכן הורשה לצאת לברית המועצות כחלק מחילופי השבויים ההונגרי-סובייטי*,* שם בברית המועצות ערך את כתב העת Za industrializaciju. מאוחר יותר פעל כעורך הראשי של Nachrichten בשפה הגרמנית. משנת 1934 היה העורך הראשי של "גודוק" עיתון של עובדי הרכבת ולאחר מכן כראש חברת הוצאת העיתונים של הרכבות בברית המועצות. הוא הפך לקורבן של משפט ראווה.

ראו גם
------

* Nagy Csaba: A *magyar emigráns irodalom lexikona*. Bp. Argumentum Kiadó-Petőfi Irodalmi Múzeum és Kortárs Irodalmi Központ, 2000. (צ'אבה נאג': לקסיקון של ספרות מהגרים הונגרית. Bp. Argumentum Kiadó-Petőfi המוזיאון הספרותי והמרכז לספרות העכשווי, 2000).

לקריאה נוספת
------------

* Munkásmozgalom-történeti lexikon. (לקסיקון תנועת הפועלים. עורך ארנה קאבוש. 1972)
* HU BFL - VII.102.a - אסיר - 1922 - 5772 (רשימות השבטיים)
* יוז'ף גריינר. אינדקס ביוגרפי הונגרי. המוזיאון הספרותי פטפי
* לקסיקון ביוגרפי של מחוז זאלה. עורך אנדרה ג'ימשי. זאלאגרסג, השלטון המקומי של מחוז זאלה, 1994.
* לקסיקון ביוגרפי הונגרי I-II. עורך ראשי. אגנש קניירש. Bp. Akadémiai Kiadó, 1967-1969.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a zalaszentgróti polgári házassági akv. 41/1896. folyószáma alatt".
**ארמין הלפגוט** (בהונגרית: **Helfgott Ármin**; אויפשט, 25 במאי 1878 – מוסקבה, 28 בדצמבר 1942) היה מהנדס כימיה יהודי-הונגרי, חבר ופעיל המפלגה הקומוניסטית ההונגרית.

ביוגרפיה
--------

### לימודים ומשפחה

ארמין הלפגוט נולד במשפחה יהודית כבנם של בעל המלאכה בתחום העורות ליפוט הלפגוט ושל יוזפה רוזנפלד. לאחר בית הספר היסודי סיים את לימודיו בגימנסיה ריאלית. מכיוון שמצבו הכלכלי היה די קשה, הוא נתן שיעורים פרטיים כדי לעזור להוריו בנשיאת נטל לימודיו. לאחר סיום בחינות הבגרות למד ב"אוניברסיטת יוזף המלכותית לטכנולוגיה" שנקראת היום אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה, שם סיים בשנת 1901 תואר בהנדסה כימית. הוא למד באוניברסיטה אצל פרופסור וינצה ורטה, "שאף על פי שהיו רק שני סטודנטים בכיתתו, עדיין חשב שכדאי להעביר את כל ההרצאה כשהוא מדבר בקול רם, כאילו קבוצה שלמה של סטודנטים נמצאת שם." - ציטוט מפי ארמין הלפגוט. הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית בגיל צעיר מאוד.

אחרי סיום לימודיו באוניברסיטה, עבד זמן מה בברלין, ואחר כך חזר להונגריה והתקבל ב"נורות ליבון וחשמל מאוחדת". הוא דיבר גרמנית טובה, גם צרפתית וקצת אנגלית. עבודתו בנורות ליבון וחשמל מאוחדת זכתה לשבחים רבים. הוא היה מהנדס מיומן ביותר. הוריו קיוו שימצא שידוך טוב, אך הוא התחתן עם נערת פועלים ענייה. ב-9 בדצמבר 1916 התחתן באויפשט עם צציליה ארדש, בתם של אנדראש ארדש ואגנש וארו. (עוד לפני נישואיו, אחותו הצעירה של ארמין הלפגוט התחתנה עם אחיו של ליפוט אשנר, מנכ"ל "נורות ליבון וחשמל מאוחדת", וזה עורר עניין גדול באותה תקופה).

לארמין הלפגוט ואשתו נולדו שלושה ילדים בהונגריה: גזה הלפגוט בשנת 1910, מיקלוש הלפגוט בשנת 1912 וויקטור הלפגוט בשנת 1914 ושני ילדים נוספים נולדו בברית המועצות: פאל הלפגוט וקלרה הלפגוט. בשנת 1917 הוא היה מייסד האיגוד הלאומי לפקידי התעשייה והתחבורה (IKTOSZ), ומאוחר יותר כיהן כנשיא הארגון. כחבר בחוג גלילאו השתתף בעבודתם של מה שכונה "סוציאליסטים מהפכניים".

### מהפכן וקומוניסט

הוא נלכד בינואר 1918 בגלל תועמלנות אנטי-מיליטריסטית ושוחרר במהלך מהפכת החרציות. באותה שנה הצטרף למפלגת הקומוניסטים של הונגריה (KMP) ולמועצת הפועלים של בודפשט, משם גירשו את הקומוניסטים ב-28 בינואר 1919. הוא ארגן את ה"התאחדות לאומית של מהנדסים שכירים" (AMOSZ), ומאוחר יותר הפך למנהיג שלה. במהלך הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, היה קומיסר הייצור של "נורות ליבון וחשמל מאוחדת" ושימש חבר הדירקטוריום (מועצה מקומית בת שלושה חברים) של אויפשט. לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית נידון ל-4 שנות מאסר, אך בשנת 1922 נשלח לרוסיה הסובייטית במסגרת חילופי האסירים הסובייטי-הונגרי. שם עבד בתפקיד כלכלי. בשנת 1933 מונה למנהל תשלובת נורות הליבון של לנינגרד. הוא נעצר בשנת 1938 באשמה מפוברקת ונידון למוות. הוא מת בכלא.

לקריאה נוספת
------------

* "ארמין הלפגוט". *המוזיאון הספרותי פטפי*.
* לקסיקון ביוגרפי הונגרי ארמין הלפגוט
* לקסיקון תולדות תנועת הפועלים.
* למהפכה הסוציאליסטית. בודפשט 1975. עמודים 245–246. מסת"ב 963 09 0243 5
* לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש. עורך ראשי. לאסלו מרקו. מועדון ספרים הונגרי
* דיולה הבשי: מהנדס במהפכה. 1959
* דיולה הבשי: האינטלקטואלים הטכניים והמדעיים שלנו בתנועה המהפכנית. מדעי הונגריה, 1959
* האינטלקטואלים הטכניים ההונגרים והאוניברסיטה הטכנית בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. 1960
* מסמכים נבחרים על תולדות תנועת הפועלים ההונגרית. כרך א' 1956–1969

הערות שוליים
------------

1. ↑  "ארמין הלפגוט". *המוזיאון הספרותי פטפי*.
2. ↑  A házasságkötés bejegyezve Budapest IV. ker. 420/1916. folyószám alatt.
**אוגנדה הבריטית** הייתה מדינת חסות של האימפריה הבריטית משנת 1894 עד שנת 1962. בשנת 1893 חברת מזרח אפריקה הבריטית העבירה את השליטה על שטח שתאם בקירוב ל**בוגנדה** למשטר הבריטי. בשנת 1894, השטח של טריטוריה זו הורחב מעבר לבוגנדה לטריטוריה שזהה כמעט ל**אוגנדה** של היום.

היסטוריה
--------

בשנותיה הראשונות של מדינת החסות היו סכסוכים דתיים רבים בין פרוטסטנטים, קתולים, ומוסלמים. בסופו של דבר, החל משנת 1890, שלטו מנהיגים פרוטסטנטיים. בחוזה בשנת 1900, הבריטים מינו שבט פרוטסטנטי שישלוט על אוגנדה. הבריטים העדיפו שבט זה גם בשל דתו וגם בשל יכולותיו השלטוניות המרשימות, מה שנתן אוטונומיה יחסית גבוהה לאוגנדה הבריטית, בניגוד לקולוניות שוכנות. עדיין, לשליטה הזרה, שנבעה ממניעים כספיים זרים, הייתה השפעות שליליות רבות על אוגנדה.

בשנות החמישים המוקדמות, מעמד השלטון החל להתערער. בשנת 1952 רפורמות שלטוניות הקימו אב טיפוס למערכת השלטונית של היום באוגנדה. בריטניה העניקה לאוגנדה ממשלה עצמאית לראשונה ב-1961, הבחירות נערכו ב-1 במרץ. בנדיקטו קיוואנוקה מהמפלגה הדמוקרטית נבחר לשר הראשי הראשון. אוגנדה שמרה על חברותה בחבר העמים הבריטי.

ב-25 באוקטובר 1962 הצטרפה אוגנדה לאומות המאוחדות כחברה ה-110. המלכה הבריטית, אליזבת השנייה, נשארה ראש המדינה בתפקיד מלכת אוגנדה עד לניתוק הקשר עם המלוכה הבריטית ב-9 באוקטובר 1963, והקבאקה (מלך) של אוגנדה, אדוארד מוטסה השני, נהיה לנשיא הראשון של אוגנדה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוגנדה הבריטית** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  נתונים דמוגרפיים על אוגנדה, האו"ם
2. ↑  Michael Twaddle, "The Bakungu chiefs of Buganda under British colonial rule, 1900–1930." *Journal of African History* 10#2 (1969): 309-322.
3. ↑  M. Wright, *Buganda in the Heroic Age,* (Oxford UP, 1971)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007558584205171
* LCCN: sh85139285

 |
הרב **מסעוד חזן** (1910–1962) היה רב וראש ישיבה באל-קלעה (אנ') שבמרוקו, רב מושב נועם ורבה הראשון של העיירה שלומי.

ביוגרפיה
--------

נולד בשנת 1910 בכפר דגאנה. למד בישיבתו של רבי יעקב דהאן במרקש. לאחר גמר לימודיו התמנה למלמד תינוקות בכפר סמוך לאל-קלעה, ולפרנסתו עסק בתפירת כפתורים. לאחר פטירת הרב יהודה אלמליח, התמנה תחתיו כרבה של אל-קלעה, ועמד שם בראשות ישיבה גדולה. על תלמידיו נמנה הרב אברהם אלמליח.

בשנת 1955 עלה עם משפחתו לארץ, וב-1956 החל לכהן כרב מושב נועם שבחבל לכיש. הוא היה חבר בוועדה מיוחדת לענייני דת באזור חבל לכיש (שפעלה מטעם מועצה אזורית שפיר), והיה אחראי מטעמה לפקח על צורכי הדת במושבים זבדיאל, זרחיה, כרמון, מנוחה, רווחה ונועם

בשנת 1959 התמנה לרבה של שלומי. נהג להעביר שיעורים לרבני הגליל המערבי.

נפטר בפתאומיות בה' בתשרי ה'תשכ"ג, 3 באוקטובר 1962, ונקבר לבקשתו בהר המנוחות בירושלים. לאחר פטירתו התברר כי משרד הדתות לא שילם עבורו את תשלומי הביטוח הלאומי, ולכן אלמנתו לא קיבלה קצבאות כנהוג.

בנו דוד חזן כיהן כראש מועצת שלומי בין 1969 ל-1983.

שמו הונצח ברחוב בשלומי. יורשו בתפקיד, הרב מסעוד ריוח, ייסד ישיבה על שמו בשלומי.

קישורים חיצוניים
----------------

* קברו באתר BillionGraves.
* הרב אליהו אברז'ל,  ביוגרפיה של הרב מסעוד חזן רבה של אלקלעה ובארץ רבה של שלומי, סרטון באתר יוטיוב
* הרב אברהם אסולין,  ביוגרפיה הרב מסעוד חזן והרב מסעוד ריווח, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  כ.פ. אלכסנדרוני, ביישובי תורה ועבודה, הצופה, 6 בפברואר 1956
2. ↑  מ. צ. כנס לעניני דת בישוב איזור שפיר, הצופה, 27 ביוני 1957
3. ↑  דבורה רוזנברג, טכס מפואר בביה"ס הממ"ד בשלומי, הצופה, 6 ביולי 1959
4. ↑  הרב מסעוד חזן ז"ל למנוחות בירושלים, הצופה, 9 באוקטובר 1962
5. ↑  חיים פיקרש, הרבנים בוועידתם, הצופה, 7 ביוני 1963

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987012249869405171

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "אדמירל הצי", העוסק בדרגה נמוכה יותר בצי הבריטי.

אדמירל הצי ג'ורג' דיואי, האדם היחיד שהחזיק בדרגה זו. התמונה צולמה בשנת 1899 על גבי הסיירת הממוגנת אולימפיה (אנ').
**אדמירל הצי** (באנגלית: **Admiral of the Navy**) היא דרגה היסטורית שהנה הדרגה הבכירה ביותר בצי ארצות הברית. האדם היחיד שהחזיק בדרגה זו היה ג'ורג' דיואי, החל משנת 1899, כהערכה על ניצחונו המוחץ בקרב מפרץ מנילה בשנה הקודמת. מאז מותו של דיואי ב-1917 הדרגה לא הוענקה עוד. בהחלטת הקונגרס על כינון דרגת אדמירל צי נקבע כי היא זוטרה לדרגת אדמירל הצי.

בדומה לדרגה גנרל הצבאות, הועלתה במהלך מלחמת העולם השנייה הצעה להעניק מחדש את הדרגה כדרגה שוות ערך לדרגת שישה כוכבים, ולקרוא לה אדמירל הדגל. למשך זמן קצר נשקלה מועמדותו של צ'סטר נימיץ, אולם ההצעה בוטלה על ידי מחלקת הצי של ארצות הברית לפני סיום המלחמה, ולא הועלתה מאז פעם נוספת.

ראו גם
------

* גנרל הצבאות - הדרגה המקבילה בצבא ארצות הברית.
* אדמירל - להשוואה בין דרגות קציני צי בכירים בציים שונים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  למעשה היא הדרגה הבכירה ביותר של קצין-ים בעולם, מכיוון שאין לה דרגה מקבילה באף צי אחר, ראו טבלה משווה בערך אדמירל.
**מפלגת הדרך הנכונה** (טורקית **Doğru Yol Partisi, DYP**) היא מפלגה ימנית-שמרנית וחילונית בטורקיה אשר קמה ב-1983 ושלטה במדינה במהלך שנות התשעים. המפלגה נחשבת לממשיכת דרכן של המפלגה הדמוקרטית ו"מפלגת הצדק", וב-27 במאי 2007 שבה ושינתה את שמה ל"מפלגה הדמוקרטית".

מפלגת הצדק בראשות סוליימאן דמירל שלטה בטורקיה עד ההפיכה הצבאית השלישית במדינה ב-1980. מיד לאחר ההפיכה נאסר קיומן של כל המפלגות בטורקיה, ועם ביטול האיסור הקים דמירל את "מפלגת הדרך הנכונה" שהייתה מפלגת המשך ל"מפלגת הצדק" ואף אימצה את לוגו הסוס של האחרונה. עם זאת המפלגה נותרה באופוזיציה עד 20 בנובמבר 1991, עת ניצחה בבחירות ודמירל הקים את הממשלה הראשונה בראשות המפלגה (לו עצמו הייתה זו הכהונה השביעית במספר). עם מותו הפתאומי של טורגוט אזאל, נשיא טורקיה השמיני ב-1993, מונה דמירל בידי האספה הלאומית הגדולה של טורקיה לנשיא התשיעי, ואת מקומו בראשות המפלגה ובראשות הממשלה תפסה טנסו צ'ילר שהייתה לאישה הראשונה בתולדות המדינה שכיהנה כראש ממשלה. צ'ילר עמדה בראשן של שלוש ממשלות, עד שהמפלגה הפסידה בבחירות שנערכו בסוף 1995, וב-6 במרץ 1996 מסרה צ'ילר את השלטון לידי מסוט ילמז מ"מפלגת המולדת". המפלגה לקחה חלק בשתי ממשלות קואליציה עד שנת 1997 ומאז לא שבה לקחת חלק בשלטון במדינה. צ'ילר עצמה פרשה מהנהגת המפלגה ב-2002. 

לקראת הבחירות שנערכו בטורקיה ב-2007 הוכרז כי המפלגה תתאחד עם "מפלגת המולדת" ויחד יקראו "המפלגה הדמוקרטית", אולם האיחוד לא יצא אל הפועל, וב-27 במאי 2007 שינתה רק "מפלגת הדרך הנכונה" את שמה למפלגה הדמוקרטית. בבחירות שנערכו ב-22 ביולי 2007 לא עברה המפלגה את אחוז החסימה ונותרה ללא ייצוג כמפלגה באספה הלאומית.

ראו גם
------

* המפלגה הדמוקרטית (טורקיה, 1946)
* מפלגת הצדק
* שערוריית סוסורלוק

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מפלגת הדרך הנכונה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n86098575
* VIAF: 153457904
* WorldCat: lccn-n86098575

 |
**שוקי ריבק** (נולד ב-4 במאי 1975) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, בתפקידו האחרון שימש כראש תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קחצ"ר. קודם לכן שימש מפקד חטיבת עודד, סגן מפקד חטיבת גולני ומפקד גדוד 51.

שירותו הצבאי
------------

ריבק נולד וגדל בחיפה ולמד בישיבה התיכונית נתיב מאיר ולאחר מכן בישיבת מרכז הרב. התגייס לצה"ל והתקבל לסיירת גולני. עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. היה מפקד מחלקה, מפקד פלוגה רובאית ומפקד פלגה ג' ביחידת אגוז. לאחר מכן מונה למפקד בית הספר להכשרות ביחידה זו בתקופת מרדכי כהנא. לאחר נפילתו של רועי קליין במלחמת לבנון השנייה, מונה תוך כדי לחימה, לשמש כמחליפו בתפקיד סגן מפקד גדוד 51. 

בשנת 2008 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 51, והוביל אותו בלחימה במבצע עופרת יצוקה, שימש בתפקיד עד שנת 2010. לאחר מכן מונה לראש ענף חי"ר במרכז לאימונים טקטיים (מא"ט) במל"י בשנים 2010–2012. בשנים 2012–2013 היה מפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי. לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת גולני בשנים 2013–2014, בין היתר במהלך מבצע צוק איתן. לאחר תום המבצע החליף ריבק את פיני יוסף, ושימש מ"מ מפקד יחידת אגוז עד להחלמת המפקד, יונתן רום. בשנת 2015 לאחר שהשתלם במב"ל, הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עודד, עד שנת 2017. ביולי 2017 מונה לראש תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קחצ"ר. ריבק שימש בתפקיד עד שנת 2019, כאשר הוחלף על ידי שרון אלטיט.

קישורים חיצוניים
----------------

* שרה ב"ק, ‏התדרוך המלא של מג"ד 51, באתר ‏מאקו‏, 26 בינואר 2009.
* חנן גרינברג, "עכשיו אני מכוון על אור", הדגים החייל - והרג חבר, באתר ynet, 19 באוגוסט 2009.
* שוש מולא, המג"דים מדברים, ידיעות אחרונות מוסף "**7 ימים**", ‏ 1 במאי 2009, כפי שהועלה באתר פרש.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אמיר בוחבוט, עשרת הקצינים הדתיים המבטיחים -פרוייקט חד פעמי, באתר nrg‏, 11 בפברואר 2007.
2. ↑  עשהאל לובוצקי, **מן המדבר והלבנון**, הוצאת ידיעות ספרים, 2008. עמוד 84.
3. ↑  אבי יששכרוף, מבצע "עופרת יצוקה" | באנו, הפצצנו, הרתענו - עכשיו, החוצה, באתר הארץ, 15 בינואר 2009.
4. ↑  אמיר בוחבוט‏, בתחבולה תעשה לך מלחמה. או שלא, באתר וואלה!‏, 18 באפריל 2015.
5. ↑  ורד תללה חניכי קורס מח"טים לומדים על חיל-האוויר, אתר חיל האוויר, ‏ 22.03.2015.
6. ↑  שורת מינויים בצה"ל, ערוץ 7, 26 בספטמבר 2016.
**TMS** הוא הרכב מוזיקלי אנגלי המורכב מטום 'פרו' בארנס, בנג'מין קון ופיט 'מרף' קלהר. ההרכב המוזיקלי כתב והפיק מספר רב של שירים למספר אמנים, בין היתר ללואיס קפלדי, ג'יימס ארתור, סיגמא, לואיזה ג'ונסון, ג'ס גלין, דאפי, אלה הנדרסון, אמילי סאנדיי טום גרנן, ליטל מיקס, אן-מארי, נייל הורן, ליאם פיין, דיקסי ד'אמליו, דואה ליפה, דין לואיס, ג'ון לג'נד, The Vamps, מארון 5, ג'י-איזי וביבי רקסה.

קריירה
------

ב-2011, הם היו אחד מהכותבים של השיר "Read All About It, Pt. III" של אמילי סאנדיי. השיר הופיע בטקס הסיום של אולימפיאדת לונדון.

ב-2012, הם היו אחד מהכותבים והמפיקים של השיר "DNA" של ליטל מיקס.

ב-2013, הם היו אחד מהכותבים והמפיקים של השיר "Little Me" של ליטל מיקס.

ב-2014, הם היו אחד מהכותבים והמפיקים של השיר "Salute" של ליטל מיקס, ושל השיר "Changing" של סיגמא ופאלומה פיית'.

ב-2015, הם היו אחד מהכותבים והמפיקים של השיר "Higher" של סיגמא ולאברינת', של השיר "Me, Myself & I" של ג'י-איזי וביבי רקסה, ושל השיר "Coming Home" של סיגמא וריטה אורה.

ב-2018, הם היו אחד מהכותבים והמפיקים של השיר "Someone You Loved" של לואיס קפלדי, שהיה לסינגל הנמכר ביותר באותה שנה בבריטניה.

ב-2019, הם היו אחד מהכותבים והמפיקים של השיר "Before You Go" של לואיס קפלדי.

ב-2020, הם היו אחד מהכותבים והמפיקים של השיר "Naughty List" של ליאם פיין ודיקסי ד'אמליו.

ב-2021, הם היו אחד מהכותבים והמפיקים של השיר "Let's Go Home Together" של אלה הנדרסון וטום גרנן, של השיר "Confetti" של ליטל מיקס, של השיר "Our Song" של אן-מארי ונייל הורן, ושל השיר "Don't Break the Heart" של טום גרנן.

קישורים חיצוניים
----------------

* TMS, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* TMS, באתר AllMusic (באנגלית)
* TMS, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* TMS, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Dua Lipa". *GRAMMY.com* (באנגלית). 2021-04-22. ארכיון מ-2020-11-25. נבדק ב-2021-06-15.
2. ↑  "Hipgnosis buys music catalog from British songwriting team TMS". *Music Business Worldwide* (באנגלית אמריקאית). 2018-12-07. ארכיון מ-2020-09-25. נבדק ב-2020-10-29.
3. ↑  "Official Charts Company". *www.officialcharts.com*. ארכיון מ-2020-03-08. נבדק ב-2021-01-15.
4. ↑  Ormsby, Avril (2012-08-07). "London 2012 opening ceremony draws 900 million viewers". *Reuters* (באנגלית). ארכיון מ-2019-04-04. נבדק ב-2020-10-29.
5. ↑  "Lewis Capaldi | full Official Chart History | Official Charts Company". *www.officialcharts.com*. ארכיון מ-2021-01-05. נבדק ב-2021-01-06.
6. ↑  "Lewis Capaldi". *GRAMMY.com* (באנגלית). 2020-11-23. ארכיון מ-2020-11-16. נבדק ב-2021-01-06.
7. ↑  "Brit awards 2020: Lewis Capaldi tops winners alongside rap triumphs". *the Guardian* (באנגלית). 2020-02-18. ארכיון מ-2021-01-09. נבדק ב-2021-01-06.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: d2f27332-85fe-4f61-9849-59be697e6a24
* VIAF: 260495811
* WorldCat: viaf-260495811

 |
**חיוך** הוא סרט אמריקאי מ-1975, הסרט מהווה קומדיה סאטירית על תחרות יופי וכיצד היא משפיעה על העיירה בה נערכת התחרות. הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים של ניו יורק. הוא עובד למחזמר בעל אותו שם בברודוויי.

עלילה
-----

ביג בוב פרילנדר הוא סוכן במכוניות ומשמש כיושב ראש חבר השופטים של תחרות היופי "מיס אמריקאית צעירה" (Young American Miss Pageant) הנערכת בסנטה רוזה. ברנדה דיקרלו היא מנהלת התחרות ובעלה אנדי הוא אלכוהוליסט.

שלושים ושלוש בחורות מרחבי ארצות הברית מגיעות לעיר על מנת להשתתף בתחרות, ביג בוב, בנו של בוב הגדול, מבצע תחבולות על מנת לצלם את המתמודדות במצבים שונים שהן אינן לבושות, והוא מצלם אותן במקלחות של האודיטוריום בו נערת התחרות, אך נתפס על ידי ווילסון, מפיק התחרות.

המתמודדות רובין גיבסון נותנת לשותפתה לחדר דוריה טיפים להצטיינות וביניהם מריחת וזלין על השפתיים כדי לשפר את החיוך שלה.

קישורים חיצוניים
----------------

* "חיוך", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "חיוך", באתר נטפליקס
* "חיוך", באתר AllMovie (באנגלית)
* "חיוך", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "חיוך", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**כיכר פירדוס** (בערבית: **ساحة الفردوس**) היא כיכר עירונית מרכזית בבגדאד, בירת עיראק.

שם הכיכר מבוסס על המילה הפרסית **פירדוס**, שפירושו "גן עדן". מסביב לכיכר ממוקמים מספר מבנים מרכזיים בבגדד, ביניהם מסגד ה-17 לרמדאן ושני המלונות המפורסמים ביותר בבגדד, מלון פלסטין ומלון שרתון קריסטל גרנד אישתר. 

על גבי מעגל התנועה במרכז הכיכר ניצבו לאורך השנים מספר מונומנטים ציבוריים מרכזיים. הראשון בהם היה אנדרטת קשת החייל האלמוני, אשר הוצבה בשנת 1959. בחודש אפריל 2002 הוחלפה הקשת בפסל עצום ממדים של שליט עיראק, סדאם חוסיין, אשר בתורו נהרס על ידי אזרחים עיראקים לאחר כיבוש בגדד במלחמת עיראק בשנת 2003, אירוע שזכה לתהודה ציבורית ותקשורתית רחבה.

מלון פלסטין (מימין) ומלון שרתון קריסטל גרנד אישתר (משמאל)לאחר הפלת פסלו של סדאם חוסיין הוצב בכיכר פסל חדש שנועד לסמל את החופש המחודש לו זכו אזרחי עיראק לאחר הפלת משטרו הרודני של סדאם חוסיין. בשנת 2009 הביע האדריכל המקורי של האנדרטה לזכר החייל האלמוני, ריפעת צ'אדרג'י, עניין בשחזור האנדרטה המקורית במתחם. בשנת 2013 הוסרו פסלו של אל-דוויירי והעמודים שמסביבו מן הכיכר.

אירועים בכיכר
-------------

### הריסת פסלו של סדאם חוסיין

 ערך מורחב – **הריסת פסלו של סדאם חוסיין**  
הצילום המפורסם מאפריל 2003 של הפלת פסלו של סדאם חוסיין בכיכר
באפריל 2002 הוצב בכיכר פסל בגובה 12 מטר של שליט עיראק, סדאם חוסיין, לרגל ציון יום הולדתו ה-65.

זמן קצר לאחר תחילת מלחמת עיראק בשנת 2003, הופל הפסל ארצה על ידי אזרחים עיראקים, בסיוע של חיילי צבא ארצות הברית, מול קהל צופים רחב ותוך תיעוד חי בטלוויזיה ובאמצעי התקשורת. הצלם רוברט פיסק תיאר את האירוע כ"צילום המבוים המשמעותי ביותר מאז איוו ג'ימה".

לאחר הפלת פסלו של חוסיין הוצב במקום פסל חדש, המבוסס על אלמנט הצבע הירוק, שנועד לסמל "חופש". הפסל החדש תוכנן על ידי הפסל באסם חמד אל-דוויירי.

### מחאת 2005

ב-9 באפריל 2005, יום השנה השני לתחילת פלישת כוחות הקואליציה לעיראק, התקיימה בכיכר הפגנה רחבה כנגד שלטון הכיבוש האמריקאי בעיראק, בהשתתפות של עשרות אלפי אזרחים עיראקים. ההפגנה אורגנה על ידי מוקתדא א-סאדר, כהן דת שיעי, וזכתה גם לתמיכתו של השייח' עבד אל-זהרא אל-סוויד, תומך של מפלגת הירוקים[דרושה הבהרה]. סוויד נתן דרשה בכיכר במהלך ההפגנה, וצוטט קורא למפגינים: "ההפגנה חייבת להישאר שלווה. אתם צריכים לדרוש את נסיגת כוחות הכיבוש, וללחוץ על קיום הליך משפטי מהיר יותר כנגד סדאם חוסיין ועוזריו בפני בית משפט עיראקי."

### הפיגוע בכיכר (2005)

ב-24 באוקטובר 2005 נערכה בכיכר מתקפת טרור משולבת, שכללה שימוש במשאית תופת ובשתי מכוניות תופת. מטרת ההתקפה היו שני המלונות המרכזיים בכיכר, מלון פלסטין ומלון שרתון קריסטל גרנד אישתר, בהם התארחו מספר רב של אזרחים זרים, כמו גם עיתונאים ונציגים של כלי תקשורת. במתקפה נהרגו למעלה מ-20 אנשים.

ראו גם
------

* מלחמת עיראק

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כיכר פירדוס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ynet (2013-10-03). "מפיל פסל סדאם מתחרט: "כלום לא השתנה"". *Ynet*. נבדק ב-2018-01-27.
2. ↑  Famed Iraqi architect rebuilds Baghdad landmark
3. ↑  Fall of Saddam Hussein’s Statue
4. ↑  Doctored Photo from the London Evening Standard
5. ↑  Lights, camera, rescue
6. ↑  Radical cleric urges protest at square where Saddam's statue was toppled
7. ↑  איי.פי (2005-10-24). "לפחות 20 הרוגים במתקפת טרור בלב בגדד". *Ynet*. נבדק ב-2018-01-27.
**בית הדר דפנה** הוא בניין משרדים שחזיתו פונה לשדרות שאול המלך בתל אביב. שמו נגזר מהצטלבות הרחובות בה הוא שוכן - רחוב דפנה ורחוב הנרייטה סולד, אשר בעת הקמת הבניין נקרא רחוב הדר.

המבנה
-----

המבנה הברוטליסטי בסגנונו, תוכנן על ידי האדריכלים דב כרמי ובנו רם. הוא נבנה על ידי קבלני הבניין אריה פילץ ובנו אברהם, והקמתו הסתיימה בשנת 1971. המבנה בנוי בצורת משטח מוארך בן שתי קומות הנמתח לאורכן של שדרות שאול המלך. על המשטח ניצבים ארבעה מגדלים מדורגים וצמודים זה לזה - המגדל המערבי הוא הנמוך ביותר ובו 9 קומות והמזרחי הוא הגבוה בהם ובו 13 קומות. מגדל זה גדול מהיתר גם בשטחו, והוא משתרע צפונה לאורך רחוב הנרייטה סולד. במבנה שני מגרשי חניה - האחד תת-קרקעי והאחר שוכן על גג בניין המסד והגישה אליו היא באמצעות מעליות לכלי רכב. בעבר נשא המבנה יריעות בטון אשר סיפקו הצללה מפני אור השמש, אך אלה פורקו מסיבות בטיחותיות. לאחרונה נצבע בית הדר דפנה בלבן, דבר המרכך מעט את הרושם הברוטליסטי שהוא מותיר.

המבנים בבעלות מינהל הדיור הממשלתי, דן חברה לתחבורה ציבורית, עמידר וחברת משולם לוינשטיין.

שימושים
-------

משרדים רבים שוכנים בבניין, לרבות פרקליטות מחוז תל אביב ומחוז מרכז (פלילי). עוד שוכנות בבניין הנהלת דן חברה לתחבורה ציבורית ומרפאות המחלקה לפסיכוגריאטריה של המרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי. במקום שכן מטה המוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים.

השרפה
-----

ב-21 בנובמבר 1978 פרצה שרפה בפיר בתוך המבנה הצפוני. עשן סמיך כיסה את הקומות העליונות. מסוק של חיל האוויר הישראלי הוזנק למקום ולוחם היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669) שולשל בכבל מהמסוק לקומות העליונות עם מסכות עשן. באמצעות סולם חבלים שהועבר לגג המבנה, חולץ אדם שישב על מפתן החלון בקומה 12 אל הגג. האירוע כולו הסתיים בשלום וללא נפגעים משמעותיים.

גלריה
-----

* חזית הבניין מכיוון שדרות שאול המלךחזית הבניין מכיוון שדרות שאול המלך
* בית הדר דפנה מכיוון צפוןבית הדר דפנה מכיוון צפון
* הכניסה לבנייןהכניסה לבניין

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הדר דפנה** בוויקישיתוף
* בית הדר דפנה באתר אמפוריס

הערות שוליים
------------

1. ↑  רחוב זז. המדריך 2014
2. ↑  אלעזר לוין, בנייני הדר-דפנה ישופצו ב-4 מיליון שקל, אתר News1, 30 באפריל 2008

**שדרות שאול המלך** ו**רחוב קפלן**  
ניתן ללחוץ על הקישורים לשמות המקומות.| 

1 לונדון מיניסטורס, 2 בית אמות משפט, 3 מגדל מרגנית, 4. מגדל המטכ"ל, 5. תחנת הרכבת תל אביב השלום,
6. גשר עזריאלי, 7. מגדל היובל, 8. המשכן לאמנויות הבמה, 9. ספריית בית אריאלה, 10. מוזיאון תל אביב לאמנות,
11. היכל המשפט, 12. מגדל המוזיאון, 13. בית אסיה, 14. מגדל אמות השקעות, 15. בית אמריקה,
16. בית אירופה, 17. בית הדר דפנה, 18. בית ציוני אמריקה, 19. מכון תל אביב לחזנות,
20. בית העיתונאים על שם סוקולוב, 21. בית הסופר, 22. מגדל דניאל פריש, 23. בית שלום עליכם,
24. התיאטרון הקאמרי, 25. תחנת שאול המלך, 26. בית וילהלם אברלה, 27. מגדלי דה וינצ'י |