הבזיליקה ומגדל הפעמונים
פנים הבזיליקה
העוגב
פסל הרונימוס בבזיליקה
**מנזר סנט אטיין** הוא שמו של מתחם נוצרי-קתולי סמוך לשער שכם בירושלים, המנציח את זכרו של המרטיר הראשון סטפנוס הקדוש ("סנט אטיין", בצרפתית: **Saint Étienne**).

היסטוריה
--------

### התקופה הביזנטית

מנזר סנט אטיין נבנה בתקופה הביזנטית על ידי יובנליס, הבישוף של ירושלים, במימונה של הקיסרית הביזנטית אאודוקיה. המקום נקרא על שם סטפנוס, המרטיר הראשון בנצרות, שעל פי המסורת הנוצרית נסקל ונהרג על ידי יהודים במקום זה, סמוך לשער שכם עקב ויכוח שפרץ בינו לבין יהודים שטענו כי במילותיו ביזה את בית המקדש ואת תורת ישראל (מעשי השליחים פרק ו', הברית החדשה). למרבית האירוניה, יש הטוענים שזהו אחד מהאתרים, בין אתרים אחרים, שייתכן שאליו הועברו כלי קודש שהיו במקדש, ואשר התגלגלו לפני כן מרומא לקרתגו - ולאחר מכן לקונסטנטינופול, בירת הקיסרות. העברת שרידים קדושים אלה, מתקשרת אולי לנסיעתה של אאודוקיה לירושלים, בין השנים 438–439.

הכנסייה הגדולה נחנכה בשנת 439 בנוכחותו של קיריליוס, הפטריארך של אלכסנדריה. במהלך הטקס העביר קריליוס לכנסייה באופן רשמי את שרידי עצמותיו של סטפנוס, שנשמרו מאז גילוין ב-415 בכנסיית ציון על הר ציון.

כעשרים שנה מאוחר יותר החליטה הקיסרית אאודוקיה להגדיל את הכנסייה, ולבנות בה מנזר המורכב ממספר בניינים. העבודה נמשכה לאורך שנים, ואאודוקיה, שחששה שלא תאריך ימים עד גמר המלאכה, ערכה טקס הקדשה רשמי ב-15 ביוני 460, בטרם הסתיימה המלאכה. היא מינתה את האח גבריאל, נזיר מלומד ששלט ביוונית, בלטינית ובארמית-סורית, לעמוד בראש המנזר. לאחר מותה של אאודוקיה באוקטובר אותה שנה, היא נקברה בקריפטה של הכנסייה.

### בתקופה הפרסית והצלבנית

בשנת 614 כבשו הפרסים את ירושלים והרסו את המקום. לאחר גירוש הפרסים בידי הביזנטים הקימו הנוצרים במתחם ההרוס קפלת תפילה קטנה, סמוך לאטריום (החצר הקדמית) המקורי, ששימשה מצורעים מקומיים.

מיד לאחר כיבוש ירושלים בידי הצלבנים בשנת 1099 שופצה הכנסייה מן היסוד, אולם במהלך כיבוש ירושלים ב-1187 על ידי צלאח א-דין, נהרסה הכנסייה שוב בידי צבאו, שביקש להשתמש בשטח הקרוב כל כך לשער שכם למטרת כיבוש העיר.

### במאה ה-19

המנזר נבנה מחדש בשלהי המאה ה-19 ביוזמה משותפת של האב אלפונס רטיסבון והרוזן דה פיילא עבור המסדר הדומיניקני. המקום נחנך ב-15 במאי 1900, במטרה לשמש גם את בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה (École Biblique et Archéologique Française), שהוקם על ידי הדומיניקנים ב-1890.

לבזיליקת סנט אטיין בנויה שלוש אפסידות קדמיות, בדומה לכנסייה רומנסקית קלאסית. עם זאת, שולבו בה מוטיבים אדריכליים מתקופות אחרות, מה שהופך אותה לאקלקטית בסגנונה: בגובה קירות אולם התווך קבועים חלונות עגולים הסוגרים על רוזטות ויטראז' בסגנון גותי; העמודים המפרידים בין אולם התווך והסטראות עשויים שיש אדום, ותומכים בקשתות המורכבות מתשליבי אבן אדומה ולבנה בסגנון אבלק מזרחי; הכותרות בראש העמודים הן בסגנון "העלים הנופלים" האופייני לאדריכלות הצלבנית; אלמנט צלבני נוסף הוא "קשתות החצי" בגובה אולם התווך, בו הקשת אינה מגיעה עד הרצפה, וכן "הקשתות הדואות" התומכות את המבנה מבחוץ, ואופייניות לקתדרלות צלבניות גותיות.

מול האפסיס המרכזי ישנה במה מוגבהת, תחתיה קבור האב מארי-ז'וזף לגראנז' (Marie-Joseph Lagrange), מייסד בית הספר הצרפתי למקרא וארכאולוגיה, שעבד במתחם במשך שנים רבות. בחזית האפסיס המרכזי מופיע טריפטיכון שנעשה בשנת 1997 ובו במרכז דמותו של ישו, משמאל - יוחנן המטביל ומימין - סטפנוס הקדוש. בראש האפסיס הימני ניצב פסל של המדונה והילד, ובראש האפסיס השמאלי ניצב פסלו של אב הבזיליקה הירונימוס.

בחזית הבזיליקה מבחוץ ישנו אטריום - חצר קדמית, המשמשת את הקהל בהיכנסו ובצאתו מן הבזיליקה. במרכז האטריום ניצב על עמוד גבוה פסלו של סטפנוס הכורע על ברכיו בעת סקילתו, כמתואר בברית החדשה בספר מעשי השליחים פרק ז':

> 
> "וַיִּתְנַפְּלוּ עָלָיו כֻּלָּם יָחַד, וַיִּדְחָפֻהוּ חוּצָה לָעִיר וַיִּסְקְלוּ אֹתוֹ בָּאֲבָנִים, וְהָעֵדִים פָּשְׁטוּ אֶת בִּגְדֵיהֶם... וַיִּסְקְלוּ אֶת סְטֵפָנוֹס וְהוּא מְשַׁוֵּעַ. וְיאֹמֵר: אֲדֹנִי יֵשׁוּעַ, קַבֵּל אֶת רוּחִי! וַיִּכְרַע עַל בִּרְכָּיו וַיִּזְעַק בקוֹל גָּדוֹל: ה', אַל תִּשְׁמֹר לָהֶם אֶת הַחֵטְא הַזֶּה! וַיְהִי אַחֲרֵי דַבְּרוֹ כַּדָּבָר הַזֶּה וַיִּישָׁן (וימות)."
> 
> 
> 
>

ממצאים ארכאולוגיים
------------------

המתחם החדש מן המאה ה-19 משלב בתוכו כמה פריטים ארכאולוגיים, בעיקר מן המאה ה-5, שנמצאו באתרם: האטריום החדש מכסה על בור מים ענק, שהשתמר כמעט במלואו, כולל הקשתות התומכות. בור זה, שחלק מריצופו המקורי מן התקופה הביזנטית עוד קיים, מתמלא עדיין במים, דבר המוכיח כי מערכת הניקוז שלו לא נפגעה, אף על פי שחלפו כ-1,500 שנה מאז נבנתה.

בתוך הבזיליקה, ברצפת האכסדרה הימנית (הדרומית) השתמר קטע פסיפס ביזנטי, המציג דגמים גאומטריים. קטע פסיפס זה מכוסה בשטיחים, אותם ניתן להרים כדי לראות את הפסיפס.

בחלק הצפוני של הבזיליקה השתמרה מצבת אבן הנושאת את הכיתוב היווני: "זהו קברו הפרטי של הדיאקון נונוס אונסימוס (Nonnus Onesimus), של כנסיית עליית אדוננו ושל מנזר זה."

### מערות הקבורה

בשנת 1885, במהלך הכשרת השטח לבנייתו המחודשת של המתחם, נחשפה במקום מערכת קבורה קדומה, המיוחסת לתקופת הברזל II על פי סגנון הקבורה. מדובר במערכת חללים רבועים תת-קרקעיים, שנחצבו כולם בסלע האם. סגנון החציבה המוקפד, תוך יצירת חדרים מסודרים וכוכי קבורה מפוארים, מעיד על עושרם הרב של הנקברים, אולם לא נתגלו כל כתובות המעידות על זהותם. המאפיינים האדריכליים של חדרי הקבורה כוללים אלמנטים שיובאו לארץ ישראל מאשור, דבר המסייע לתארך את מערכת הקבורה לסוף המאה ה-8 לפנה"ס. מערות הקבורה אלו הן מהגדולות ביותר הידועות לנו מתקופת הברזל II (תקופת המלוכה בארץ ישראל). שטחה של מערה מס' 1 הוא כ 78 מ"ר, וניתן היה לקבור בה 23 נפטרים בעת ובעונה אחת ואילו שטחה של מערה מס' 2 הוא כ-94 מ"ר, ובה מקום ל-28 נפטרים. מערות אלה כה מפוארות, עד כי חוקרים אחדים חשבו אותן למערות הקברים של מלכי יהודה המאוחרים. 

עם גילוייה של מערכת הקבורה, היא הפכה לחלק בלתי נפרד ממתחם סנט אטיין. חללים חדשים נחצבו לצדה, ובתוכם נקברו רבים מחבריו של המסדר הדומיניקני.

ראו גם
------

* בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה
* מארי-ז'וזף לגראנז'
* המתחם הצרפתי בירושלים
* גן הקבר

לקריאה נוספת
------------

* ג' ברקאי, "בתי קברות בירושלים בימי בית ראשון", בתוך **עידן** כרך 15, הוצ' יד בן צבי, ירושלים 1993

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מנזר סנט אטיין** בוויקישיתוף
* אודות המקום באתר הרשמי של בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה
* מיכאל סטון ודוד עמית, ‏הכתובות הארמניות החדשות בירושלים, **קתדרה** 83, אפריל 1997, עמ' 44-27
* ברוך גיאן, על מנזרים וספרים (א): בית הספר הצרפתי למקרא, בבלוג "עונג שבת", אוקטובר 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  גבריאל ברקאי, "בתי הקברות של ירושלים בימי בית ראשון", בתוך: **ירושלים בימי בית ראשון : מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר**, עורכים: דוד עמית ורבקה גונן, יד יצחק בן-צבי, 2001, עמוד: 115

|  אתרים נוצריים בארץ ישראל |
| --- |
| 

| הצפון |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אזור הכנרת | הר נחום • כנסיית הר האושר • דומוס גלילאה • כנסיית הלחם והדגים • כנסיית DUC IN ALTUM • מגדלא • כנסיית הבכורה של פטרוס • כפר נחום • כנסיית בית פטרוס • כנסיית שנים-עשר השליחים • הסירה מגינוסר • כורסי • כנסיית פטרוס הקדוש (טבריה) • תל בית צידה • ירדנית • שביל ישו |
| נצרת | הכנסייה האנגליקנית • כנסיית בית הכנסת • כנסיית הבשורה • כנסיית גבריאל הקדוש • כנסיית ההשלכה • כנסיית יוסף הקדוש • כנסיית מנזה כריסטי • המנזר הפרנציסקני • הכנסייה הסלזיאנית • מעיין מרים • הר הקפיצה |
| אזור הצפון | כנסיית בית ברתולומאוס השליח • כנסיית החתונה • כנסיית יוחנן הקדוש (עכו) • כנסיית אנדראס הקדוש (עכו) • מנזר וכנסיית אחיות נצרת • כנסייה ביזנטית בנהריה • קרן הכרמל • מעלול • מנזר ההשתנות • לאורת נטופה • כנסיית ההשתנות • כנסיית בן האלמנה • מנזר המלאך גבריאל |
| חיפה | בית החסד • כנסיית אליהו הנביא • כנסיית יוחנן הקדוש • כנסיית יוסף הקדוש • מנזר גבירתנו של הכרמל • מנזר זאווארא • מנזר סטלה מאריס • קתדרלת אליהו הנביא |

 |

 |
| 

| השפלה |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| יפו | כנסיית אנטוניוס הקדוש • כנסיית גאורגיוס הקדוש • כנסיית מאר מיכאל • כנסיית עמנואל • כנסיית פטרוס הקדוש (אבו כביר) • כנסיית פטרוס הקדוש • מנזר אנטוניוס הקדוש (מרוני) • מנזר אנטוניוס הקדוש (קופטי) • מנזר ניקולאס הקדוש • הכנסייה האנגליקנית |
| השפלה | בית השלום (אמאוס) • כנסיית גאורגיוס הקדוש קוטל הדרקון • מנזר השתקנים • מנזר ניקודמוס הקדוש • אמאוס ניקופוליס |

 |

 |
| 

| ירושלים |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| העיר העתיקה בירושלים | חדר הסעודה האחרונה • כנסיית הניאה • כנסיית מרים של הגרמנים • כנסיית המשיח • כנסיית סנט מרק • הפטריארכיה הארמנית • קתדרלת יעקב הקדוש • דיר אל-עדס • מנזר האחיות ציון • כנסיית גבירתנו הדואבת • כנסיית סנטה אנה • קפלת ההלקאה • קפלת ההרשעה וכפיית הצלב • כנסיית אלכסנדר נבסקי • מנזר דיר אנטוניוס • כנסיית הגואל • הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית • כנסיית יוחנן המטביל • מנזר סן סלוודור • הפטריארכיה הלטינית • אכסניית קאזה נובה • כנסיית הקבר • גבעת הגולגולתא • דיר א-סולטאן • ויה דולורוזה • חצר אלכסנדר • קשת אקה הומו |
| ירושלים | אכסניית סנט פאולוס • חקל דמא • מנזר מאר אליאס • מנזר סנט אטיין • קתדרלת סנט ג'ורג' • כנסיית אבינו שבשמים • בית פגי • כנסיית דומינוס פלוויט • כנסיית כל העמים • כנסיית וירי-גלילאי • מערת הבגידה • כנסיית מריה מגדלנה • כנסיית העלייה • כנסיית העלייה הרוסית • קבר מרים • הכנסייה האוונגלית הבינלאומית • מנזר אום ליסאן • מנזר האחיות הבורומאיות • אחיות הרוזרי • הכנסייה הרומנית • מנזר המצלבה • הקתיסמה • כנסיית הדורמיציון • כנסיית השילוש הקדוש • כנסיית סנט פול • כנסיית פטרוס אין גליקנטו • מנזר הלזריסטים • מנזר סן ונסן דה פול • מנזר סן ז'וזף • מנזר סן סימון • מנזר סנט אנטוניו • מנזר סנט קלייר • מנזר רטיסבון • המתחם הצרפתי בירושלים • נוטרדאם דה ז'רוזלם • כנסיית אנדרו הקדוש • חצר אליזבטה • חצר סרגיי • בית עניה • כנסיית סנט לזרוס (קתולים) • כנסיית סנט לזרוס (אורתודוקסים) • מנזור מודוסטוס (אבו תור) • גן הקבר • קִידָאנֵה מִהְרַת • המנזר הפולני (דום פולסקי) |

 |

 |
| 

| יהודה |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| הרי יהודה | מנזר גורני • כנסיית הביקור • כנסיית יוחנן בהרים • מנזר האחיות ציון (עין כרם) • מעיין מרים (עין כרם) • מנזר סנט וינסנט (עין כרם) • כנסיית יוחנן המטביל (עין כרם) • כנסיית אל-קובייבה • בית ג'מאל • כנסיית גבירתנו של ארון הברית • דיר ראפאת • מנזר יוחנן במדבר • המנזר הבנדיקטיני באבו גוש • מנזר כרמיזן • נזירות בית לחם של עליית הבתולה השמיימה והקדוש ברונו • מנזר תיאודוסיוס (אנ') • מנזר סנט ג'ורג' (אל חאדר) (אנ') |
| בית לחם | כנסיית המולד • כנסיית קתרינה הקדושה • מערת החלב • כנסיית שדה הרועים |
| מדבר יהודה | קאסר אל-יהוד • מנזר אותימיוס • דוק • דיר אל-קרנטל • דיר חג'לה • חריטון • מנזר פרן • מנזר מר סבא • מנזר מרטיריוס • נזורה במדבר יהודה • מנזר סנט ג'ורג' • נחל פרת |

 |

 |
| 

| אחר |
| --- |
| כנסיית הרועה הטוב • כנסיית המשפחה הקדושה • מנזר השילוש הקדוש בחברון • כנסיית ג'ורג' הקדוש (ג'נין) (אנ') • כנסיית פורפיריוס הקדוש

---

 |

 |
| פורטל נצרות |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 160929133
* WorldCat: viaf-160929133

 |