**בארולו** (באיטלקית: **Barolo**) הוא יין אדום המסומן ב"ציון מקור מבוקר ומובטח" (DOCG-Denominazione di Origine Controllata e Garantita) המיוצר במחוז פיימונטה בצפון איטליה. הוא עשוי מענבי נביולו ומתואר לעתים קרובות כאחד היינות הגדולים של איטליה, אם לא הגדול שבהם.

אזור הייצור משתרע לתוך הקומונות של ברולו, קסטיליונה פאלטו, סראלונגה ד'אלבה וחלקים מהקומונות של קראסקו, דיאנו ד'אלבה, גרינזאנה קאבור, לה מורה, מונפורטה ד'אלבה, נובלו, רודי, ורדונו, כולם בנפת קונאו, מדרום-מערב לאלבה (איטליה). למרות שקודי הייצור תמיד קבעו שכרמים חייבים להיות ממוקמים על גבעות, העדכון האחרון של קוד הייצור שפורסם ב-2010 הולך רחוק יותר, ו**אינו כולל** באופן קטגורי את תחתיות העמקים, אזורים לחים ושטוחים, אזורים ללא מספיק אור שמש ואזורים החשופים לנוף צפוני מלא (דהיינו באיזורים אלה לא יגודלו גפנים מהם מותר לייצר ברולו).

ברולו מתואר לעתים קרובות כבעל ניחוחות של זפת וורדים, והיינות ידועים ביכולתם להתיישן ולרוב מקבלים גוון אדום חלודה כשהם מתבגרים. יש ליישן בארולו לפחות 36 חודשים לאחר הבציר לפני הביקבוק, מתוכם לפחות 18 חודשים בחביות עץ. כאשר הוא מיושן לפחות חמש שנים לפני הביקבוק, ניתן לתייג את היין כ"יין רזרב" (באיטלקית: Riserva).

בעבר, יינות ברולו נטו להיות עשירים בטאנין. יכול היה לקחת יותר מ-10 שנים עד שהיין התרכך והיה מוכן לשתייה. התססת יין בכלל והברולו בפרט מבוססת על השארת התירוש עם קליפות הענבים לפחות שלושה שבועות, והתהלך מוציא כמויות עצומות של טאנינים. לאחר מכן היין מיושן בחביות עץ גדולות במשך שנים. על מנת לפנות לטעמים בינלאומיים מודרניים יותר, ואלה המעדיפים סגנונות יין פירותיים יותר, מוכנים מוקדם יותר לשתייה, החלו מספר יצרנים לקצץ את זמני התסיסה לעשרה ימים לכל היותר וליישן את היין בחביות עץ אלון צרפתיות חדשות (חביות קטנות). ה"מסורתיים" טענו כי היינות המיוצרים בדרך זו אינם ניתנים להגדרה כברולו וטעמם יותר של עץ אלון חדש מאשר של יין. המחלוקות בין מסורתיים ומודרניסטים כונו "מלחמות ברולו".

היסטוריה
--------

 בנוסף להיותו דמות בולטת איחוד איטליה ה"ריסורג'ימנטו", הרוזן קמילו בנסו די קאבור מילא תפקיד משמעותי בהתפתחותו של הברולו המודרני.
עד לאחרונה האמינו שעד אמצע המאה ה-19, בארולו היה יין מתוק. זה יוחס לעובדה שעינב הנביולו מבשיל בסוף אוקטובר שפירושו היה שהטמפרטורות ירדו בהתמדה עד הבציר. בחודשים נובמבר ודצמבר הטמפרטורות באזור פיימונטה קרות מספיק כדי לעצור את התסיסה, ולהשאיר כמות משמעותית של שאריות סוכר ביין (שתגרומנה למתיקות של היין). אמונה פופולרית נוספת הייתה שבאמצע המאה ה-19, הרוזן קמילו בנסו די קאבור, ראש עיריית Grinzane Cavour, הזמין את האונולוג הצרפתי לואי אודאר (Louis Oudart) לאזור ברולו כדי לשפר את טכניקות ייצור היין של היצרנים המקומיים. תוך שימוש בטכניקות שהתמקדו בשיפור ההיגיינה של מרתף היין, הצליח אודאר להתסיס את הענבי הנביולו עד להעלמות הסוכר והפיכת היין ליבש לחלוטין, מה שיצר את הברולו המודרני הראשון. היין האדום החדש וה"יבש" הזה הפך עד מהרה לחביב בקרב האצולה של טורינו ובית סבויה השלטוני, מה שהביא לתיאור הפופולרי של ברולו כ"יין המלכים, מלך היינות" ובלטינית: **Vinum Regum - Rex Vinorum**. בתיאור זה מכונים כמה יינות בעולם, ביניהם למשל הטוקאי אסו ההונגרי (שהיה היין המועדף על לואי ה-14 שרכש כל שנה כמעט את כל היבול ממנו).

הרעיון שברולו היה פעם יין מתוק ושנדרש אונולוג צרפתי כדי להפוך אותו ליין יבש, אותגר לאחרונה, בהתבסס על מחקר חדש, על ידי קרין אוקיף. על פי עדכון זה של ההיסטוריה של ברולו, פאולו פרנצ'סקו סטאליאנו (Paolo Francesco Staglieno) היה אחראי לגרסה היבשה המודרנית. הוא היה מחברו של מדריך לייצור יין, Istruzione intorno al miglior metodo di fare e conservare i vini in Piemonte, שפורסם ב-1835. היה זה סטאליאנו שנקרא על ידי קמילו בנסו, קונטה די קאבור, אשר מינה אותו לתפקיד האונולוג באחוזתו בגרינזנה בין השנים 1836 ל-1841. המשימה שלו הייתה לייצר יינות איכותיים המיועדים ליישון ויציבים דיים לייצוא. סטאליאנו התסיס את היינות יבשים, דבר שכונתה בזמנו כ"שיטת סטאליאנו". אודאר היה סוחר ענבים ויין, לא אונולוג, שבתחילת העשור הראשון של המאה ה-19 עבר לג'נובה והקים יקב, Maison Oudard et Bruché. כשאודאר הופיע באלבה, המלך קרלו אלברטו, מלך סרדיניה וקאבור כבר מילאו אחר ההנחיות של סטאליאנו ושניהם ייצרו יינות יבשים. גרסה מתוקנת זו של ההיסטוריה של ברולו התקבלה בחיוב על ידי מומחים אחרים. 

### מלחמות בארולו

בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, הטרנדים בשוק העולמי העדיפו יינות פירותיים יותר, פחות טאנינים, שניתן לצרוך אותם כבר בגיל צעיר יותר. קבוצה של מפיקי ברולו, בראשות בית צ'רטו, פאולו קורדרו די מונטזמולו ואחרים, החלה לייצר סגנונות מודרניים ובינלאומיים יותר של ברולו על ידי שימוש בתקופות קצרות יותר לשְׁרִיָה (ימים בניגוד לשבועות) ותסיסה (בדרך כלל 48 – 72 שעות או לכל היותר 8 – 10 ימים), פחות זמן יישון בחביות עץ אלון קטנות חדשות ותקופה ממושכת של יישון בבקבוק לפני השחרור. על ידי שימוש בטכנולוגיה מודרנית, כולל מיכלים מיוחדים המאפשרים לשאוב את היין מתחת למכסה הקליפות ולאחר מכן לשאוב מעליו, הם מצאו דרכים למקסם את מיצוי הצבע ולמזער טאנינים קשים. לפני התנועה ה"מודרניסטית" הזו (כלומר אצל המסורתיים), הנביולו נבצר לעתים קרובות מעט בוסר מה שהותיר לענבים טאנינים ירוקים קשים שלא הספיקו להתפלמר במלואם. כדי למקסם את מיצוי הצבע, היצרנים הכפיפו את היין לתקופות ממושכות של שריה, שנמשכו עד מספר שבועות, ולאחר מכן כמה שנים יישון בחביות עץ אלון גדולות כדי לרכך את היין. בתהליך האיטי הארוך של החמצון-חיזור, עצמת הטאנינים פחתה (כמו שמתרחש בעת הזלפת יין בדקנטר), אך גם הפרי עצמו היה דוהה ומתחמצן. הירידה הזו באיכות הפרי לא הייתה עוד לאזן את הטאנינים הקשים שנותרו, ותותיר יין מר, עפיצי (תחושת יובש או חספוס בפה). כדי להתמודד עם השינוי הזה, חלק מהיצרנים היו ממזגים זני ענבים אחרים כמו ארנייס וברברה כדי להוסיף צבע, פרי או רכות ליין.

 השימוש בחביות קטנות מעץ אלון צרפתי הוא טכניקת ייצור יין הקשורה ליצרני ברולו "מודרניסטיים"

אקלים וגיאוגרפיה
----------------

 כרמים בקומונה של Serralunga d'Alba
אזור ברולו ממוקם 3 ק"מ דרומית מערבית לאזור ברברסקו עם רק הכרמים של דיאנו ד'אלבה נטועים בזן ענבים דולצ'טו משתרע בין שני מעוזי הנביולו. בהשוואה לאזור ברברסקו, אזור ברולו קריר יותר וממוקם גבוה יותר, ועולה כמעט ב-50 מטרים מעל הברברסקו. הבציר של ענבי הנביולו המבשילים מאוחרים מתרחש בדרך כלל בתחילת עד אמצע אוקטובר, אם כי חלק מהיצרנים מתנסים בטכניקות גידול גפנים המאפשרות בציר מוקדם יותר בסוף ספטמבר.

אזור יין
--------

 כרמים בקומונה של ברולו
 כרם נביולו על מורדות גבעת קנובי
אזור בארולו של היום ממוקם קצת יותר מ-11 ק"מ מדרום מערב לאלבה. למרות שהוא כמעט פי שלושה מגודלו של אזור ברברסקו הסמוך, הוא עדיין קטן יחסית והוא רק 8 ק"מ רחב בנקודה הרחבה ביותר שלו. בשנת 1896, משרד החקלאות האיטלקי תחם את אזור הייצור של ברולו כך שיכלול את הקומונות ברולו, לה מורה, קסטיליונה פאלטו, סראלונגה ד'אלבה והחצי הצפוני של מונפורט ד'אלבה. 

בנוסף להגבלות על יבול ורמות אלכוהול, כדי להיות מסומן DOCG, Barolo היין חייב להיות מיושן לפחות שלוש שנים (מינימום 38 חודשים מה-1 בנובמבר שנת הבציר), מתוכם מינימום 18 חודשים בחביות עץ. עבור יינות המסומנים Barolo Riserva, נדרשות חמש שנות יישון כולל (מינימום 62 חודשים מה-1 בנובמבר שנת הבציר), שוב עם מינימום של 18 חודשים בחביות.

הפקה
----

שורה של בצירים נוחים בסוף שנות ה-90 הובילה לעליית מחיר עבור כל סוגי הברולו, עליית המחירים הובילה להגדלת הנטיעות. בין 1990 לבין 2004 חלה עלייה של 47% בנטיעות ענבי נביולו באזור ברולו עם 17,340 לגפן ממין זה. הייצור גדל לאחר מכן מ-7 מיליון בקבוקים באמצע שנות ה-90 ל-10.25 מיליון בקבוקים באמצע העשור הראשון של המאה ה-21. המהירות להגדלת הנטיעות גזחו שטחים שבעבר שחמשו את יינות הברברה והדולצ'טו. נותר רק לראות אם האתרים הללו יצליחו להניב מספיק נביולו איכותי כדי לייצר ברולו איכותי כדי להצדיק את המחיר הגבוה של היין. כמה מומחים חוזים "תיקון שוק" דומה למה שקרה בשנות ה-80, כאשר צבר של בצירים גרם להתייצב המחירים.

זיווג למזון
-----------

 כוס ברולו עם גווני הצבע הלבנים האופיינים סביב השפה (מפגש היין עם הזכוכית)
יין גדול, עוצמתי וטאניני , כמו הברולו צריך להתאים למאכלים בעלי משקל דומה. בשילוב עם מנות קלות דלות בחלבון, כמו ירקות מאודים, ברולו יכריע את האוכל. הטאנינים שלו יגיבו עם החלבונים בלשון ובצידי הפה, ידגישו את המרירות וייבשו את החך. בפיימונטה, היינות משתדכים לרוב עם מנות בשריות, פסטות כבדות וסוגי ריזוטו עשירים בטעמים; הטאנינים נקשרים לחלבוני המזון וכך הם הופכים רכים יותר.

ראו גם
------

* ברברסקו

הערות שוליים
------------

לקריאה נוספת
------------

קישורים חיצוניים
----------------

* Consorzio Tutela Barolo Barbaresco Alba Langhe E Roero
* תרשים וינטג' עבור ברולו עד בציר 2006
* סרט תיעודי של נערי ברולו על המחלוקת בין ברולו מודרני למסורתי

1. 1 2  Teague, Lettie, *Food & Wine* (בספטמבר 2007). "Is Barolo Still Italy's Greatest Wine?". `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. 1 2 3 4 5 6  K. O'Keefe *Barolo and Barbaresco: the King and Queen of Italian Wine* California University Press 2014 מסת"ב 9780520273269
3. 1 2 3 4  J. Robinson (ed) *"The Oxford Companion to Wine"* Third Edition pg 63-65 Oxford University Press 2006 מסת"ב 0-19-860990-6
4. ↑  H. Johnson *Vintage: The Story of Wine* pg 419 Simon and Schuster 1989 מסת"ב 0-671-68702-6
5. ↑  Speller, Walter, *JancisRobinson.com* (בינואר 2015). "Debunking Barolo Myths". `{{cite web}}`:  (עזרה)
6. ↑  McCarthy, Ed, *WineReviewOnline.com* (בספטמבר 2014). "A Great, New Book on Barolo and Barbaresco". אורכב מ-המקור ב-2015-09-06. `{{cite web}}`:  (עזרה)
7. ↑  A. Domine (ed) *Wine* pg 360-361 Ullmann Publishing 2008 מסת"ב 978-3-8331-4611-4
8. 1 2  K. MacNeil *The Wine Bible* pg 327-330 Workman Publishing 2001 מסת"ב 1-56305-434-5
9. ↑  M. Ewing-Mulligan & E. McCarthy *Italian Wines for Dummies* pg 42-46 Hungry Minds 2001 מסת"ב 0-7645-5355-0
10. ↑  "Disciplinare di produzione DOCG Barolo" (PDF). *regione.piemonte.it*. Regione Piemonte. נבדק ב-15 במרץ 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה)
11. ↑  E. Goldstein *Perfect Pairings* pg 18–19 University of California Press 2006 מסת"ב 978-0-520-24377-4