recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**סיפורים מאליס איילנד** (בצרפתית: **Recits D`Ellis Island**), עדויות על נדודים ותקווה, הוא ספר תעודי של ז'ורז' פרק ורוברט רובר (Robert Bober). הספר נכתב במקור בצרפתית ויצא לאור בצרפת בשנת 1980. הספר יצא לאור גם בישראל, בעברית בהוצאת בבל בשנת 2009.

ז'ורז' פרק היה סופר, מחזאי ופובליציסט צרפתי ממוצא יהודי. נחשב לאחד מחשובי הסופרים בעולם לאחר מלחמת העולם השנייה והמפורסם בחברי קבוצת אוליפו. ז'ורז' פרק כתב: "מה שאני, ז'ורז' פרק, באתי לחקור כאן, זה את הנדודים, את הפזורה, את הגלות. אליס איילנד בשבילי הוא המקום של הגלות, כלומר המקום של העדר המקום, הלא-מקום, השום מקום".

בשנת 1979 נסע ז'ורז' פרק עם רובר בובר, במאי סרטים דוקומנטריים, לניו יורק, כדי לצלם סרט תיעודי על תופעת ההגירה לאמריקה. זו גם נסיעה שלהם אל עצמם ואל יהדותם. הסרט התמקד בגל העצום של ההגירה שהתרחשה בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20. הספר סיפורים מאליס איילנד מתאר את ההיסטוריה של אליס אילנד, את תהליך הצילומים, מראה תמונות מהם, מספר על המחשבות שליוו את עשיית הסרט, מגולל את ההיסטוריה של האי ושל ההגירה לאמריקה ומביא שורה ארוכה של ראיונות מרתקים שערך פרק עם מהגרים יהודים ואיטלקים שהגיעו לאמריקה בראשית המאה ה-20 ועברו דרך אליס איילנד.

אליס איילנד הוא אי מלאכותי הנמצא בנמל ניו יורק בשפך נהר הדסון. האי שימש מרכז של מחלקת ההגירה של ארצות הברית. דרך אליס אילנד עברו מרבית המהגרים שהגיעו לארצות הברית מסוף המאה ה-19 ועד תחילת המאה ה-20. ב-1 בינואר 1892 נפתחה באי תחנת קליטת מהגרים של השלטון הפדרלי. התחנה פעלה עד ה-20 בנובמבר 1954, כאשר ל-98% מהבאים הותר להיכנס לארצות הברית. כשני האחוזים הנותרים הוחזרו למדינות מוצאם מנימוקים רפואיים וכלכליים, על חשבון קווי הספנות שהביאו את העולים.

פקידי ההגירה העבירו את המהגרים במעין סרט נע כאשר המהגר עבר מפקיד לפקיד ואלה נהגו לסמן בגיר את המהגרים באותיות על בגדיהם, אותיות שציינו את הסיבות למניעת הכניסה לארצות הברית. היו מהגרים שהצליחו להיכנס לארצות הברית על ידי מחיקת הסימנים. כיום פועל באי מוזיאון ההגירה האמריקאי. ניתן להגיע לאליס אילנד במעבורות היוצאות מפארק באטרי בקצהו הדרומי של מנהטן או באלה המגיעות מג`רזי סיטי, ניו ג'רזי.

פרק מנסה לשחזר את זהותו היהודית שאבדה בשואה, זו שנשכחה בנקודת המעבר ומרכז המעצר הזה שבין העולם ישן והחדש. במעמד הגורלי מול פקידי ההגירה, התבצע תהליך מהיר של "סלקציה" עוד לפני שזו הופעלה על ידי הנאצים. פרק עומד נבוך אל מול השאלות שנועדו לנפות את המהגרים "בני החיים", אלו שהתקבלו לחיות באמריקה. אליס איילנד כונה בפי המהגרים "אי הדמעות";

לקריאה נוספת
------------

* ז'ורז' פרק, רובר בובר, **סיפורים מאליס איילנד**. תרגמה מצרפתית: נורית פלד-אלחנן. הוצאת בבל, 2009. 177 עמודים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אליס איילנד, בית חרושת לייצור אמריקאים
* שירה סתיו, אי של אפשרות | "סיפורים מאליס איילנד", באתר הארץ, 17 ביוני 2009
* פאר פרידמן, על "סיפורים מאליס איילנד" מאת ז'ורז' פרק עם רובר בובר
* ז'ורז' פרק עם רובר בובר אי הדמעות מתוך סיפורים מאליס איילנד, מכונת קריאה בבל
* ז'ורז' פרק עם רובר בובר סיפורים מאליס איילנד: עדויות על נדודים ותקווה
* מראה על אליס איילנד מגשר ברוקלין(הקישור אינו פעיל)
* ז'ורז' פרק באתר הוצאת בבל

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb17862858r (data)

 |
**הרב יוסף המדאני כהן** היה רבה הראשי של איראן בין השנים 1993 - 2007.

קורות חייו
----------

הרב יוסף המדאני כהן נולד בפברואר 1922 במשפחה דתית מסורתית ביזד, איראן.

אביו, אור חיים המדאני כהן, לימד תורה ופסק בענייני הלכה. גם סבו, חג' הילל, היה איש דת ידוע ביזד.

יוסף המדאני כהן התחיל ללמוד תורה תחת הדרכת אביו וסבו, והמשיך את לימודיו בישיבה "מולה דוד" בה הוא הצטיין. בגיל שמונה עשרה עבר לשיראז שם המשיך בלימודי הסמכה לרבנות ולתפקיד של שוחט. בתום לימודיו חזר ליזד שם עסק בהוראה.

בשנת 1946 נישא לנרג'יס לבית ריחניאן ונולדו לו שלושה בנים ושלוש בנות.

בשנת 1977 עבר עם משפחתו לטהראן והתיישב בשכונת פול צ'ובי. הוא שימש במשך שנים רבות כרב בית הכנסת באג' סבא וכשוחט.

פעילותו כרב ראשי
----------------

בשנת 1993, לאחר שהרב הראשי של יהדות איראן, אוריאל דוידי, עזב את איראן, מועצת המנהלים של ועד יהודי איראן מינה לתפקיד זה את הרב יוסף המדאני כהן, בנוסף לתפקידיו כאב בית הדין, חבר במועצת הרבנים וראש המועצה ליישוב סכסוכים.

בחודש אוגוסט 2000, הרב המדאני כהן נפגש עם נשיא איראן, מוחמד חאתמי, בפעם הראשונה. ב-2003, הרב המדאני כהן נפגש פעם נוספת עם ח'אתמי בבית הכנסת "סוכת שלום" שבשכונת יוסף-אבאד בטהראן. זו הייתה הפעם הראשונה שנשיא איראן מבקר את הקהילה היהודית מאז המהפכה האיראנית. הרב המדאני כהן אף כיבד את חאתמי לפתוח את ארון הקודש ונשא ביחד איתו תפילה.

הרב המדאני כהן נפטר בטהראן בשבת כ"ז באדר ב' תשע"ד (29 במרץ 2014) לאחר מחלה קשה. את ההודעה על פטירתו מסר מנהיג הקהילה היהודית בפרלמנט האיראני.  הוא נקבר בכ"ט אדר ב' תשע"ד בבית הקברות "בהשתייה" שבטהראן. דברי ההספד נאמרו בבית הכנסת באג' סבא בו הוא כיהן כרב במשך שנים רבות, בנוכחות כהל רב.

הממשל האיראני שהיה בקשרים טובים עם הרב המדאני כהן שיגר להלוויה זרי פרחים לאות השתתפות באבל.

אחרי פטירתו של הרב המדאני כהן שינו יהודים איראניים רבים את הסטטוס שלהם בפייסבוק ל"כתר שלנו הוסר"

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוסף המדאני כהן** בוויקישיתוף
* כתבה על פטירת הרב המדאני כהן באתר כיכר השבת
* אלירן אהרן, רבה הראשי של איראן הלך לעולמו, באתר ערוץ 7, 30 במרץ 2014
* יונה שוב, אבל בטהרן: הרב הראשי של איראן הלך לעולמו, באתר בחדרי חרדים
* דר משה חי הגיגת‏, מת יוסף המדאני כהן, הרב הראשי של איראן, באתר וואלה!‏, 30 במרץ 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  User@Editor, Rabbi Yosef Haim Hamadani Cohen, Iranian Jewish Culure, ‏2023-10-29 (באנגלית בריטית)
2. ↑  Iran Chief Rabbi Yosef Hamadani Cohen Dies at 98, The Forward, ‏2014-03-31 (באנגלית)
3. ↑  خبرگزاری فارس - مراسم درگذشت رهبر دینی یهودیان ایران برگزار شد, خبرگزاری فارس, ‏2014-04-01

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**הרב אוריאל דוידי** | **רבני איראן** 1994–2007 | **הבא**:**הרב מאשאללה גולסתאנינז'אד** |
**Agoda.com** היא חברה להזמנת מלונות אונליין ברחבי העולם. המטה הראשי של החברה ממוקם בסינגפור, משרדיה הגדולים פרוסים בבנגקוק, קואלה לומפור, טוקיו, סידני, הונג קונג ובודפשט ובנוסף יש לה נציגויות קטנות בערים גדולות אחרות ברחבי אסיה, אפריקה, המזרח התיכון, אירופה ואמריקה.

היסטוריה
--------

החברה נוסדה בסוף שנות ה-90 בפוקט, תאילנד ונקראה בשם PlanetHoliday.com במטרה לנצל את הצמיחה של מנועי החיפוש באינטרנט ולספק ללקוחות מלונות אונליין ומידע תיירותי. ב-2003 נוספה PrecisionReservations.com כשותפה ושתי החברות התמזגו לחברה בשם Agoda Company Pte. Ltd ב-2005, שנרשמה בסינגפור.

רכישה
-----

בנובמבר 2007 Agoda.com נרכשה על ידי קבוצת פרייס-ליין (Nasdaq: PCLN), החברה הגדולה בעולם למכירת מלונות באינטרנט, והפכה לחברה הבינלאומית השלישית שנרכשה בידי קבוצה זו. נכון לאמצע שנת 2013, Agoda.com מעסיקה למעלה מ-1200 עובדים ב-20 מדינות שונות ואתר החברה נגיש ב-38 שפות הכוללות בין היתר, סינית (פשוטה ומסורתית), אנגלית, צרפתית, גרמנית, ספרדית, יפנית, רוסית, תאילנדית ועברית.

מדיניות החברה
-------------

Agoda.com מציעה יותר מ-385,000 מלונות ללקוחותיה, עם ביקורות אותנטיות שנכתבו על ידי הלקוחות עצמם. שירות הלקוחות זמין 24 שעות ביממה, 365 ימים בשנה ב-38 שפות שונות וניתן לפנות אליו דרך הטלפון או באמצעות דוא"ל.
בנוסף ל־Agoda.com ישנן אפליקציות ל-iOS ואנדרואיד אשר מציעות גישה נוחה ומותאמת לאתר. שימו לב יש מנהג לאתר להציג מחירים ללא מיסים, לחייב כולל מיסים, ולא להעביר את הכסף למלון שם תידרשו לשלם אותם.

פרסים
-----

Agoda.com זכתה בפרס האתר המועדף ביותר למלונות ב- Travelmole Web Awards Asia ב-2008 וב-2012.

חברות בארגונים
--------------

Agoda.com חברה בארגון PATA משנת 2006, ובארגון GSTC משנת 2019.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Agoda** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Agoda (באנגלית)
* Agoda, ברשת החברתית פייסבוק

* Agoda, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* Agoda, ברשת החברתית אינסטגרם

* Agoda, ברשת החברתית LinkedIn

* Agoda, סרטונים בערוץ היוטיוב
* אתר Agoda.com
* אתר למנויים בלבד הדר קנה, "מחירי הטיסות והמלונות הם כמעט כמו מניות — משתנים כל דקה", באתר TheMarker‏, 26 בנובמבר 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  Priceline.com acquires asian online hotel reservation service co Agoda, ‏30 בנובמבר 2007
2. ↑  agoda.com Launches Android App for Easy Mobile Hotel Booking, ‏7 בספטמבר 2011
3. ↑  Agoda.com makes mobile booking even easier with its app for iPad, ‏10 בדצמבר 2012
4. ↑  Favorite Online Travel Site (OTA)
**פ.צ. אנרגי קוטבוס** (בגרמנית: **FC Energie Cottbus**) הוא מועדון כדורגל גרמני מהעיר קוטבוס שבחבל לאוסיץ אשר במדינת ברנדנבורג. המועדון שיחק בעונת 2018/19 בליגה הגרמנית השלישית אך לאחר עונה זו ירד לליגה אזורית צפון-מזרח.

רשמית, נוסד המועדון ב-1963 תחת השם אס-צה (SC) אנרגי קוטבוס, ולאחר גלגולים שונים קיבל ב-1990 את שמו הנוכחי. אך במובנים מסוימים ניתן לזהות את שורשיו המוקדמים כבר ב-1919. קנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל היא חברת כבוד במועדון.

היסטוריה
--------

### 1919-1933: שורשים

ב-1919 ייסדו כורי פחם מהעיירה מארגה, מועדון כדורגל בשם גליקאאוף מארגה (Glückauf Marga). המועדון התפרק ב-1925 ותחתיו הקימו הכורים מועדון חדש בשם אף-אס-פאו שטורם מארגה (FSV Sturm Marga). ב-1933 עלתה המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה, ובמסגרת מלחמתה באיגודי עובדים ושאר התארגנויות פוליטיות, אסרה על פעילותו של המועדון.

### 1949-1966: כדורגל ופוליטיקה

המועדון שב לפעילות לאחר מלחמת העולם השנייה, ב-1949, תחת השם פרנץ מרינג מארגה (Franz Mehring Marga), שבחלוף שנה הוחלף לבה-אס-גה אקטיפיסט בריסקה-אוסט (BSG Aktivist Brieske-Ost). שמו של המועדון שונה שוב ב-1954 לאס-צה אקטיפיסט בריסקה-זנפטנברג (SC Aktivist Brieske-Senftenberg). 
במהלך שנות ה-50 התמקמה הקבוצה בדרך כלל במרכז הטבלה של הליגה המזרח-גרמנית.

בתחילת שנות ה-60 התדרדר המועדון עד לליגה הרביעית. שלטונות מזרח-גרמניה, שנהגו להתערב בענייניהן של אגודות הספורט משיקולים פוליטיים שונים, הורו ב-1963 להעביר את כל השחקנים למועדון אס-צה אנרגי קוטבוס, שאך זה נוסד.

באמצע שנות ה-60 יזמו השלטונות ארגון מחדש בכדורגל המזרח-גרמני, במסגרתו הופרדו קבוצות כדורגל מאגודות הספורט שבתוכם פעלו. קבוצת הכדורגל של אס-צה אנרגי התהוותה מחדש תחת השם בה-אס-גה פון בודו קראוץ
(BSG Von Bodo Krautz), אך ב-31 בינואר 1966 שונה שמה לבה-אס-גה אנרגי. תאריך זה נחשב כיום למועד הייסוד הרשמי של המועדון.

### 1966 ואילך: מהליגה המזרח-גרמנית לבונדסליגה

מ-1966 עד 1990 העביר המועדון את זמנו בין הליגה המזרח-גרמנית הראשונה לשנייה. עם איחוד גרמניה ב-1990 שונה שמו בפעם האחרונה לאף-צה אנרגי קוטבוס, והוא מצא את עצמו בליגה הגרמנית השלישית. ב-1997 העפילה הקבוצה לליגה השנייה (הבונדסליגה השנייה), ובשנת 2000 הצליחה להגיע לראשונה לליגה הבכירה. לאחר שלוש עונות בבונדסליגה הראשונה התדרדרה הקבוצה שוב לבונדסליגה השנייה, והחמיצה הזדמנות לעלות שוב בעונה שלאחר מכן, תוך שהיא נאלצת לראות את מיינץ 05 מעפילה על חשבונה רק בזכות הפרש שערים עדיף. 

בסיום עונת 2005/2006 הצליחה קוטבוס לחזור לבונדסליגה הראשונה, ואת עונת 2006/2007 סיימה במקום ה-13 תוך שהיא מבטיחה לעצמה עונה נוספת בין 18 הגדולות של גרמניה. בעונת 2008/2009 ירדה הקבוצה לליגת המשנה הגרמנית. בסיום עונת 2013/2014 רשמה הקבוצה ירידת ליגה נוספת, כשירדה לליגה השלישית בגרמניה. בסיום עונת 2015/2016 הקבוצה ירדה לליגות האזוריות, שהן הדרג הרביעי בחשיבותו בגרמניה, לראשונה מאז איחוד גרמניה. בעונת 2017/18 העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הגרמנית השלישית. בעונת 2020/21 היא משחקת בליגה אזורית צפון-מזרח.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנרגי קוטבוס** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של אנרגי קוטבוס (בגרמנית)
* אנרגי קוטבוס, ברשת החברתית פייסבוק

* אנרגי קוטבוס, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* אנרגי קוטבוס, ברשת החברתית אינסטגרם

* אנרגי קוטבוס, סרטונים בערוץ היוטיוב

* פרופיל, באתר Transfermarkt

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 10329879-4
* VIAF: 141518312
* WorldCat: viaf-141518312

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "אלתר אלעזר מנחם בידרמן".

רבי **אלעזר מנחם מנדל בידרמן** (תקפ"ז, 1827 - ט"ז באדר ב' תרמ"ג, מרץ 1883) היה האדמו"ר השלישי מלעלוב.

ביוגרפיה
--------

בנם של רבי משה בידרמן ורבקה רחל בתו של "היהודי הקדוש" מפשיסחה. נישא למאטיל פייגא בתו של רבי צבי בן החוזה מלובלין. בשנת תרי"א (1850) עלה אביו לארץ ישראל. חמיו של רבי אלעזר התנגד לעלייתו, אך הוא החליט שיש לעלות לארץ ישראל במסירות נפש, וקיבל על כך את הסכמתו של רבי שלום מבעלז. אביו נפטר כחודשיים לאחר שעלה לארץ ישראל ורבי אלעזר מנדל הוכתר כממלא מקומו. הוא עמד בראש היישוב החסידי בירושלים, כשלצידו עומד אחיו רבי יצחק דוד.

נהג ללכת מדי יום לכותל המערבי. כמו כן הלך רבות לקבר שמעון הצדיק.

עמד בקשר קרוב עם הרב אברהם אבלי קוסובסקי, ראב"ד בבית הדין של הזית רענן, ולמד עמו יחד בבית הכנסת החורבה. מסופר עליו שלא הסכים לאכול בפסח מחוץ לביתו, מחשש חמץ. המקום היחיד שבו הסכים לאכול, היה בביתו של ידידו הראב"ד אברהם אבלי קוסובסקי. בדומה לכך מסופר על רבי אברהם אבלי שהקפיד בחג הסוכות של לצאת מסוכתו כלל, ואפילו את התפילות היה עושה במנין בתוך סוכתו. המקום היחיד שאליו הסכים ללכת בחג היה לסוכת של הרבי מלעלוב, כדי לדבר איתו בדברי תורה.

נפטר במהלך סעודת פורים שנמשכה למוצאי פורים. דברי תורתו יצאו בספר "ליקוטי דברי דוד", ירושלים תשכ"ח.

חיים אישיים
-----------

בניו היו רבי דוד צבי שלמה בידרמן, רבי ירחמיאל יוסף מללוב ורבי אלתר אברהם בצלאל מסוסנוביץ. חתניו היו רבי יהושע אהרן אדלר ורבי שמואל שמלקה הורוביץ.

לקריאה נוספת
------------

* יצחק אלפסי, **אנציקלופדיה לחסידות - אישים**, בערכו.[דרושה הבהרה]

הערות שוליים
------------

1. ↑  התפרסם בהמבשר תורני, גיליון 618, סוכות תשפ"א.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 297563336
* WorldCat (עם VIAF): 297563336

 |
**קרן בת שבע דה רוטשילד** היא קרן למחקר מדעי. יעדיה הם לקדם את המדע בישראל למען תושבי ישראל. הנהלת הקרן מונה חמישה חברים, ואת "פעילותה המדעית מכוון חבר יועצים המורכב ממדענים ישראלים בכמה תחומי דעת. נשיא הקרן הוא נשיא האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים".

הקרן הוקמה על ידי הברונית בת שבע דה רוטשילד, לאחר שנוכחה לדעת בצורך בקרן מחקר מדעי בישראל, בעקבות מפגשים ושיחות שקיימה עם פרופ' אפרים קציר ומדענים ישראלים נוספים, בביקוריה בישראל בשנות החמישים של המאה ה-20. דה רוטשילד ייסדה את "קרן בת שבע דה רוטשילד" כ"קרן פרטית שמורה" בניו יורק בשנת 1958. בשנת 1965 נרשמה הקרן גם בישראל. ובשנת 1993 העבירה דה רוטשילד את הקרן לניהולה של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.

בראשית המאה ה-21, תומכת הקרן במגוון תחומי מחקר, כגון מחקר מחקר רפואי, מחקר גנום האדם, השפעות קרינה ומחקר כדור הארץ. הקרן תומכת גם בתוכניות מפגשי מדענים בישראל, הקרויות על שמה, בהם: "סמינרי בת שבע" ו"סדנאות בת שבע"; בהזמנת מדענים מחוץ לארץ להרצות בארץ בתוכנית "עמיתי בת שבע"; וב"מלגות אהרן ואפרים קציר" למדענים במכון ויצמן.

פעילות הקרן הופסקה באופן זמני, ולא יפורסם קול קורא של קרן בת שבע לפעילויות לשנת 2024.

קישורים חיצוניים
----------------

* קרן בת-שבע דה רוטשילד באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: באתר הקרן.
2. ↑  ראו: באתר הקרן.
**אסטרומטריה** היא ענף באסטרונומיה המשמש למדידת מרחקים בין גרמי השמיים ולמדידת שינויי המיקום שלהם.

היסטוריה
--------

ההיסטוריה של האסטרומטריה קשורה לקטלוגי כוכבים, אשר נתנו לאסטרונומים נקודות התייחסות עבור גרמי השמיים כך שיוכלו לאתר את תנועותיהם, כבר בשנת 190 לפנה"ס השתמש היפרכוס בקטלוגי כוכבים קדומים יותר כדי לגלות את הנקיפה של כדור הארץ.

במאה ה־16 השתמש טיכו ברהה בכלי מדידה משוכללים, כגון מדי־זווית קיריים, כדי למדוד את מיקומי הכוכבים בצורה מדויקת ביותר (דיוק של כ־15 עד 35 ארקסק – 1/3600 המעלה).

בשנת 1729 ניסה ג'יימס בראדלי לראשונה בעולם למדוד פרלקסות בין כוכבים. אמנם לא הצליח להבחין בפרלקסות באמצעות הטלסקופ שלו, אך בכל זאת גילה את האברציה הכוכבית. עד המאה ה-19 נראו רק כ־60 פרלקסות כוכביות.

בשנים 1989–1993 לקח הלוויין "היפרכוס" של סוכנות החלל האירופית את האסטרומטריה צעד קדימה, הוא היה במקום בו הוא פחות הושפע מהכוחות המכניים של כדור הארץ ומההפרעות האופטיות של האטמוספירה שלו וכך יכול היה למדוד זוויות בשמיים, מיקומים ותנועות של כוכבים בדיוק חסר-תקדים.

יישומים
-------

מלבד מסגרת ההתייחסות שאסטרומטריה נותנת לאסטרונומים בעת דיווח על התצפיות שלהם, אסטרומטריה גם עוסקת בנושאים כמו מכניקה שמימית, דינמיקה כוכבית ואסטרונומיה גלקטית. 

טכניקות באסטרומטריה עוזרות לזהות עצמים כוכביים על פי תנועותיהם הייחודיות. אסטרומטריה היא צעד חשוב בסולם המרחקים הקוסמי משום שהיא מאפשרת לבסס מרחק של פרלקסות ביחס לכוכבים בגלקסיית שביל החלב ומחוצה לה. משתמשים באסטרומטריה למדידת קואורדינטות שמימיות, תנועות כוכבים וזוויות. 

ישנם שבטים באזור האוקיינוס השקט שמשתמשים באסטרומטריה ככלי ניווט כשהם מפליגים בים, הם יודעים את מיקום הכוכבים בלילה ומפליגים בלי שום מצפן או כלי ניווט אחר, רק התבוננות בכוכבים משמשת אותם ככלי לניווט בים.

סטטיסטיקות
----------

חלק חשוב באסטרומטריה הוא תיקון שגיאות. פעמים רבות נתון מצב בו ישנה טעות חישובית, אשר מובילה לתוצאות שגויות. ניתן לצמצם את היווצרות השגיאות הללו על ידי שיפור הציוד ואיזון התוצאות.

כיום, רמת הדיוק במדידת זוויות כוכבים גדלה בקצב מהיר. אחת ממשימות החלל החשובות שמדדה בצורה חסרת-תקדים זוויות בחלל היא משימת "גאיה" של סוכנות החלל האירופאית. משימת חלל נוספת שהייתה אמורה למדוד זוויות בחלל בדיוק רב, אך בוטלה, היא משימת SIM של נאס"א.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אסטרומטריה** בוויקישיתוף
* Astrometry, באתר Planetary
* Astrometry, באתר scholarpedia

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007295075605171
* BnF: cb11944346s (data)
* GND: 4207657-2
* LCCN: sh85008942
* NDL: 00564316
* NKC: ph134720

 |
**קרייטון המרשים** (באנגלית: **The Admirable Crichton**) הוא מחזה שכתב בשנת 1902 ג'. מ. בארי. על פי המחזה הזה נוצר סרט בריטי באותו שם, שהוקרן בישראל בשנת 1957 בשם **אישיותו של מלצר**.

בסרט כיכבו השחקנים קנת מור, סאלי אן האוס וססיל פארקר. לסרט זה היו עוד שתי גרסאות קודמות, משנת 1919 ומשנת 1934.

עלילה
-----

הסרט הוא קומדיה בריטית במיטב הז'אנר, שגיבורה, מר קרייטון, הוא רב-שרתים בביתו הלונדוני של לורד לואם. הלורד סבור, שהחלוקה למעמדות בחברה הבריטית מלאכותית מעיקרה, אך בעיני קרייטון זו "התולדה הטבעית של חברה תרבותית". כאחראי העליון על הנהלת בית הלורד, הוא מקפיד על קלה כחמורה. כל בוקר נפתח במגש ארוחת הבוקר של הלורד, המובא מן המטבח שבמרתף בידי נערת שרת קטנה, עד לידי רב השרתים. זה מקפיד להגיש את עיתון הבוקר המקופל על המגש אל לחיו כדי לוודא, שהעיתון חומם כיאות לפני שיגיע לידי הלורד. עם זאת, מר קרייטון הרם והנישא מואיל לשבת, ברגעי הפנאי המעטים שלו, על המדרגות האחוריות עם אותה משרתת מטבח קטנה, לשיחת חולין חביבה.

מבין שלוש בנותיו של הלורד, שתיים מאורסות, כיאה וכנאה, לבני אצולה, אבל הצעירה שבשלוש מסתבכת בהפגנת סופראז'יסטיות, נעצרת ומובאת הביתה בחרפה. הלורד, הבנות וארוסיהן והאחות הבכירה, רואים חובה לעצמם להתרחק מן העיר, עד שיישכח הקלון. הפתרון הוא לצאת להפלגה ביאכטה המשפחתית, עם רב השרתים ועם המשרתת הקטנה, העולה לדרגת חדרנית לבנות הלורד. ההפלגה מתנהלת תחילה כשורה, אלא שאז פורצת סערה גדולה, האונייה טובעת והמשפחה עם אנשי הצוות יורדים אל סירות הצלה. רגע לפני שהסירה ניתקת מן האונייה הטובעת, מבחין מר קרייטון שאילייזה, המשרתת הקטנה, חסרה. הוא ממהר לרדת אל תאה ומוצא אותה ישנה שנת ישרים, כשהמים גואים והולכים סביב מיטתה. כשהוא חוזר לסיפון, עם הנערה המבוהלת בזרועותיו, הוא מגלה, שסירת הצוות, שבה אמורים היו לשוט, כבר התרחקה מן האונייה ואין להם בררה אלא להיכנס לסירת המשפחה האצילה, מה שאיננו נראה לו כלל וכלל.

אחרי שעות של שיט בלב ים, בלי צל של מושג לגבי מיקומם ובלי קשר עם סירת ההצלה השנייה, הם מגיעים לבסוף אל אי בודד. כאן מסתבר, שהיחיד שמחונן בכישורי הישרדות הוא רב השרתים החסון והפיקח. גם אם ארוסיהן של הבנות אינם מתפעלים מן הצורך להישמע להוראותיו, אין להם ברירה, אם הם רוצים לשרוד. אין ספק, סדר המעמדות השתנה.

עברו שנים אחדות, והנה הגיע בוקר יום השנה להגיעם אל האי. בהשכמת הבוקר יוצא כבוד הלורד מסוכת המטבח, מגש בידיו ועליו עיתון האי, על גבי קליפת עצים, ואותו הוא מקרב אל לחיו לוודא, שהוא מחומם כיאות. הוא עושה את דרכו אל סוכה מוגבהת, עולה במדרגות ומניח את המגש הערוך לפני מושל האי - הלא הוא מיודענו מר קרייטון.

מתברר לנו, שלא רק כאן השתנו סדרי עולם. מרי, האחות הבכירה, בלונדית קרירה ויהירה, אל-תגע-בי טיפוסית, מתאהבת ברב-השרתים שהיה למושל, ואילייזה הקטנה נשארת זנוחה וגלמודה. אלא שאז קורה הנס - אונייה עוברת לא הרחק, משואת האש המוכנה למקרה כזה מזעיקה אותה אל האי, ותושביו נפרדים ממנו, מי בשמחה ומי (מרי) בצער.

הלורד מציע לקרייטון משרה רמה יותר, אך קרייטון מסרב בתודה ומציג לפניו את שקית הפנינים, שדלה במשך השנים ממצולות הים.

מרי, אשת חברה מעשית, יודעת מה צפוי לה בלונדון. היא נפרדת בצער מאהובה, וזה חוזר לזרועות אילייזה הנאמנה שלו. סוף טוב, הכול טוב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרייטון המרשים** בוויקישיתוף
* "קרייטון המרשים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
"קול שוועת בת יהודה", שקלוב תקס"ד (1804)
**יהודה ליב בן-נח נווחוביץ'** (או: נבחוביץ'; ברוסית: לב ניקולאייביץ' נבחוביץ', Лев Николаевич (Лейб Бен Ноах) Невахович;‏ 26 ביוני 1776 - 13 באוגוסט 1831), מראשוני המשכילים באימפריה הרוסית, מחבר "קול שוועת בת יהודה"; לאחר שהמיר דתו, מחזאי ומתרגם רוסי.

נולד בעיירה לטיטשב בפודוליה. בגלל קרבתה של העיירה לתחומי גרמניה, קיבל השכלה מודרנית יחסית ולמד גרמנית ורוסית. היה מורהו וידידו של אברהם פרץ בבית חותנו, יהושע צייטלין בשקלוב. הוא עבר עם פרץ לעיר הבירה סנקט פטרבורג ושם עסק במסחר, ובמקביל שימש מתרגם מסמכים מעברית לרוסית עבור הממשלה; בין השאר תרגם תעודות הנוגעות למעצרו של "בעל התניא", רבי שניאור זלמן מלאדי ב-1797. 

ב-1803, על רקע הדיונים בעניין מעמדם החוקי של היהודים באימפריה הרוסית, הוציא חוברת ברוסית בשם Вопль дщери иудейской ("זעקת בת יהודה") ובה קריאה נגד שנאת היהודים ובעד סובלנות דתית. ב-1804 תרגם ועיבד את החוברת לעברית בשם "קול שוועת בת יהודה", עם הוספות המיועדות לקוראים היהודים. בחיבור זה, הראשון מסוגו ברוסיה ובשפה הרוסית, טען שהיהודים יכולים להיות אזרחים נאמנים של האימפריה, וקרא לסובלנות מצד האזרחים הרוסים כלפי היהודים. הוא אף דרש בשבחם של האימפריה הרוסית ושל הצאר אלכסנדר הראשון. בהשקפתו המובעת בחוברת היה מושפע מהשכלת ברלין, ובפרט ממנדלסון ומווייזל, וכן מן הנאורות האירופית הלועזית ובפרט מלסינג.

ב-1809 היה בין החתומים על ההוצאה החדשה של "המאסף", אך בסביבות אותה שנה המיר את דתו, ביחד עם ידידו אברהם פרץ, לנצרות לותרנית. לאחר המרתו חדל מעיסוק ביהדות ובעברית; הוא חיבר דרמות ברוסית ותרגם ספרות יפה מגרמנית לרוסית, וכן עסק בפקידות ובמסחר. ב-1817 עבר לוורשה; ב-1831 חזר לסנקט פטרבורג לקראת העלאת אחד ממחזותיו על הבמה, ושם מת באותה שנה.

נכדו (בן בתו) הוא המדען זוכה פרס נובל איליה מצ'ניקוב.

נווחוביץ', פרץ וידידם נתן נטע נוטקין היו ההופעות המוקדמות ביותר של תנועת ההשכלה בתחומי מזרח אירופה, והם החלוצים של העברת ההשקפות והחיבורים של השכלת ברלין אל תחומי האימפריה הרוסית. המרת דתם הוסיפה לתדמיתה השלילית של ההשכלה כתנועה שסופה המרת דת. מלבד פעילות הבוסר של רבי מנשה מאיליה, חדירה ממשית יותר של ההשכלה לרוסיה באה רק עם פעילותו של יצחק בר לווינזון בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-19.

לקריאה נוספת
------------

* דפוס צילום של "קול שועת בת יהודה", עם מבוא מאת בן ציון כ"ץ, **העבר** ב תרע"ח, עמ' 197 - 201
* יוסף קלוזנר, **היסטוריה של הספרות העברית החדשה**, כרך ג, ירושלים תשי"ג, עמ' 20 -24

קישורים חיצוניים
----------------

* כתבי יהודה ליב נווחוביץ' בפרויקט בן-יהודה
* ליב נווחוביץ', במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007506209605171
* VIAF: 315535522
* WorldCat (עם VIAF): 315535522

 |
**נמל תעופה וחלל מוהבי** (באנגלית: **Mojave Air and Space Port**) הוא מתחם להמראות ונחיתות של מטוסים וספינות חלל. הוא כולל 3 מסלולי נחיתה.

היסטוריה
--------

שדה תעופה במקום הוקם בשנת 1935 במטרה לשרת מתקני תעשייה ומכרות באזור. הוא כלל 2 מסלולים. בשנת 1941 לאחר המתקפה על פרל הארבור חיל הנחתים של ארצות הברית קיבל שליטה על המתקן והרחיב אותו. במהלך מלחמת העולם השנייה במתחם היו ממוקמות יחידות רבות. בשיא הפעילות באתר פעלו 145 מטוסים, רובם מטוסי אימון. לאחר סיום המלחמה המתחם עבר לצי ארצות הברית ונסגר בשנת 1947. לאחר תחילת מלחמת קוריאה פעילות באתר חודשה.

בשנת 1951 בוצעו פעולות הרחבה משמעותיות של האתר והוא חזר לשרת את חיל הנחתים של ארצות הברית. בשנת 1961 המתחם עבר לידיים אזרחיות והוקמה מנהלת East Kern Airport District (EKAD) לניהול האתר. בשנות ה-70 של המאה ה-20 התקיימו טיסות אזרחיות ללוס אנג'לס.

החל משנות ה-70 באתר התקיימו תחרויות טיס רבות. בעקבות קירבה לבסיס חיל האוויר אדוארדס באתר החל לפעות בית ספר לאומי לטייסי ניסוי.

בעקבות פיתוח תעשיית החלל הפרטית חברות החלו למקם את פעילותם במתחם. בין היתר באתר פעלה חברות שהתמודדו על Ansari X Prize. בשנת 2004 בוצע טיסה ראשונה של ספייס שיפ 1 ובשנת 2004 טיסה בה הוא זכה בפרס Ansari X.

בשנת 2005 באתר החלו טיסות של בואינג X-37.

בשנת 2018 VSS Unity יצאה מהמתחם לטיסה תת-מסלולית הראשונה שלה.

בשנת 2020 בוצע טיסה ראשונה של Launcher One.

מתקני האתר
----------

באתר מופעלות 3 מסלולי נחיתה:

* 12/30 באורך 3,811 מ'
* 08/26 באורך 2,149 מ'
* 04/22 באורך 1,447 מ'

בנוסף קיימות מתקני עזק, מתחמי תחזוקה, מתקני בקרה וכו'.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נמל האוויר והחלל מוהאבי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של נמל האוויר והחלל מוהאבי (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2013097543
* VIAF: 305279993
* WorldCat (עם VIAF): 305279993

 |
**בית דין לביקורת משמורת של שוהים שלא כדין** הוא בית דין ישראלי מיוחד שתפקידו לקיים ביקורת שיפוטית על החלטות הממונה על ביקורת הגבולות במשרד הפנים להוציא צווים להחזקת שוהים שלא כדין במשמורת. בסמכותו של ממונה הביקורת להוציא צווים מסוג זה עד ליציאתו של השוהה שלא כדין מישראל או עד שחרורו בערובה.

מעמד בית הדין
-------------

בתי הדין הוקמו בשנת 2001, במסגרת תיקון מס' 9 לחוק הכניסה לישראל, שנחקק בעקבות עתירה של האגודה לזכויות האזרח לבג"ץ, שבה נטען שלא ניתן לשלול את חירותם של מי ששוהים שלא כדין בישראל בלא לקיים ביקורת שיפוטית על ההחזקה במשמורת של אדם, כמו גם על הצורך והאפשרות לשחרר את המוחזק בערבות, עד ליציאתו מהארץ, ולחלופין, עד להסדרת מעמדו. בית הדין אינו מהווה חלק ממערכת בתי המשפט בישראל, כללי סדר הדין ודיני הראיות אינם חלים עליו, ותפקידו מוגבל לנושא מצומצם יחסית. למעשה, הוא מהווה שלב ביניים בביקורת שיפוטית על החלטות של גוף מינהלי, שכן החלטותיו ניתנות לערעור בפני בית משפט לעניינים מינהליים. בתחילה, היו בתי הדין חלק ממשרד הפנים, וב-2004 עברו למשרד המשפטים.

בבית הדין לא מכהנים שופטים שמונו על ידי הוועדה לבחירת שופטים, כי אם דיינים שמונו על ידי שר המשפטים. עם זאת, כשיר להתמנות כדיין בבתי דין אלה רק מי שכשיר לשמש כשופט שלום.

סמכויות בתי הדין
----------------

לפי סעיף 13יד לחוק הכניסה לישראל, שוהה שלא כדין שהושם במשמורת חייב להיות מובא בפני בית הדין בתוך ארבעה-עשר ימים. אם לא הובא בפני בית הדין בתוך פרק זמן זה, יש לשחררו. לפי הנחיית היועץ המשפטי לממשלה, נהוג להביא את השוהים שלא כדין בפני בית הדין בתוך ארבעה ימים. כך, מובטחת הביקורת השיפוטית על החלטתו של ממונה ביקורת הגבולות. בסמכותו של בית הדין לאשר את צו המשמורת, לשנותו או לבטלו. כן, יש בסמכותו להורות על שחרור בערובה.

הן ממונה ביקורת הגבולות, והן השוהה המוחזק במשמורת, רשאים לפנות לבית הדין בכל עת ולבקשו לקיים עיון חוזר בהחלטותיו.

בתי הדין שהוקמו
---------------

לפי החוק, על הדיונים להתקיים במקום המשמורת. בתי הדין הוקמו במרכזים מיוחדים למשמורת שוהים שלא כדין שקמו בישראל - גבעון (רמלה) ובית סוהר סהרונים.

ב-2014 הוקם בית הדין לעררים כערכאת ביקורת שיפוטית על החלטות של רשות האוכלוסין וההגירה, בענייני הסדרת מעמד ושהייה בישראל. בית הדין הוקם בשל תיקון 22 לחוק הכניסה לישראל שנתקבל בשנת 2011. בתי דין אלה הוקמו בירושלים, תל אביב והמרכז, באר שבע והדרום וחיפה והצפון. ב-2015 הוחלט לאחד מנהלתית את שני בתי הדין, והדיינים משמשים כדיינים בשני בתי הדין.

קישורים חיצוניים
----------------

* בתי הדין למשמורת באתר משרד המשפטים
* בתי הדין לאוכלוסין והגירה באתר משרד המשפטים
* בתי הדין לביקורת משמורת של שוהים שלא כדין ושל "מסתננים" - דוח של המוקד לפליטים ולמהגרים

| בתי דין בישראל |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| בית דין רבני • בית דין שרעי • בית הדין לעבודה • בית דין צבאי • בית הדין לענייני מים • בית דין לביקורת משמורת של שוהים שלא כדין |  |

 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראש בתי הדין לאוכלוסין והגירה: חנניה גוגנהיים, באתר ערוץ 7, 10 בינואר 2024
**רישאר סומה** (בצרפתית: **Richard Soumah**; נולד ב-6 באוקטובר 1986) הוא כדורגלן עבר גינאי ששיחק בעמדת הקשר.

קריירת מועדונים
---------------

סומה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של קרטיי. בגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של סטאד רן בה שיחק לצידם של שחקנים בכירים כגון יואן גורקוף, סילבן מרבו ומוסה סואו. בגיל 18 הצטרף לגנגאן, ממנה גם הגיע לקריירת בוגרים.

ב-2 באוקטובר 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה במסגרת משחק ליגה בליגה השנייה. ביוני 2006 חתם על החוזה הראשון שלו בקריירה. בעונת 2008/2009 זכה עם גנגאן בקופה דה פרנס. בתום עונה זו, שמו של סומה הוזכר כמועמד להצטרף לאחד ממועדוני הפאר בליגה הראשונה כמו: פ.ס.ז'. מרסיי וליון.

ב-2 באוגוסט 2010 חתם בברסט מהליגה הראשונה בצרפת תמורת חצי מיליון אירו. חמישה ימים לאחר מכן, סומה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-0 לטולוז. ב-9 בינואר 2012 הושאל לאנז'ה עד לסיום העונה. לאחר חצי עונה באנז'ה, סומה חזר לברסט אמנם הוא לא הצליח לתפוס מקום בהרכב הקבוצה שירדה לליגה השנייה בתום העונה. בסיום העונה סומה עזב את המועדון.

ב-14 באוגוסט 2013 סומה עזב לראשונה את צרפת, וחתם במונס מליגת העל הבלגית. ב-26 בדצמבר 2013 הבקיע את השער היחיד במשחק הליגה נגד גנט.

בעונת 2014/2015 סומה לא שיחק עבור אף קבוצה, ובקיץ 2015 חתם באמיין. סומה היה שותף לעלייה הראשונה של המועדון לליגה הראשונה בצרפת בסיום עונת 2016/2017.

ב-13 ביוני 2017 חתם במכבי פתח תקווה עד לסיום העונה.

ב-14 ביולי 2018 חתם סומה באפולון לימסול הקפריסאית לשנתיים.

קריירה בינלאומית
----------------

אף על פי שנולד בצרפת, בחר סומה לנצל את שורשיו הגינאים ולייצג את נבחרת גינאה. ב-9 בפברואר 2011 סומה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 3-0 לסנגל.

תארים
-----

גנגאן
* קופה דה פרנס: 2008/2009

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל, באתר ESPN

הערות שוליים
------------

1. ↑  מוטי פשכצקי, ‏הקשר ריצ'רד סומא חתם לעונה במכבי פ"ת, באתר ערוץ הספורט, 12 ביוני 2017
לוחיות סימון על גדת התמזה בגריניץ' למפלס המים בשיטפונות שפקדו את האזור. הלוחית המתייחסת לשיטפון 1928 נראית מימין
**השיטפון בתמזה** היה אירוע שהתרחש בליל ה-7 בינואר 1928, כאשר נהר התמזה במרכז לונדון עלה על גדותיו והציף בה אזורים נרחבים. כתוצאה מן ההצפות נספו 14 בני אדם, אלפים איבדו את בתיהם ונגרם נזק כבד. היה זה השיטפון הגדול האחרון שפקד את מרכז לונדון עד כה.

הגורמים לשיטפון
---------------

בחג המולד 1927 ירד שלג כבד בגבעות הקוטסוולד שבדרום-מזרח אנגליה, במקום בו נובעים מקורות נהר התמזה. בערב השנה החדשה חלה הפשרה פתאומית של השלג ולאחריה ירד גשם כבד. מאורעות אלו הביאו להכפלת נפח המים שזרמו במורד התמזה. במקביל, עקב גאות ונחשול סערה שהגיע מן הים הצפוני עלה מפלס המים בשפך הנהר ב-1.5 מטרים מעל למפלס הרגיל. זרימת המים במורד הנהר ממערב למזרח העלתה את המפלס בו עוד יותר.

מצב ההצפה בנהר הוחמר עוד יותר כתוצאה מעבודות חפירה באפיק הנהר, שנערכו מאז 1909 והעמיקו אותו בשני מטרים במטרה לאפשר לאוניות בעלות שוקע נמוך להגיע אל נמל לונדון. תוצאת הלוואי של העמקת האפיק הייתה שלמי ים קל היה יותר לזרום במעלה הנהר במהלך גאות, באופן שמפלס המים בו במהלכה עלה ב-70 סנטימטרים.

השיטפון
-------

כתוצאה מפעולת הגורמים שנמנו עלה מפלס המים בנהר לשיא של כל הזמנים מאז החל התיעוד שלו. בשעה 01:30 בליל ה-7 בינואר הגיע המפלס ל-5.55 מטרים מעל קו האפס. התוצאה הייתה הצפות נרחבות של גדות הנהר לאורך כ-12 קילומטרים במרכז לונדון, מפאטני והמרסמית' במערב לונדון, דרך אזור הסיטי של לונדון, ועד הרובע המלכותי של גריניץ' שבמזרח לונדון ואף מזרחה ממנו לכיוון שפך הנהר. 

התוצאה החמורה ביותר של השיטפון הייתה באזור מילבנק, שבו התמוטט קטע של 25 מטרים ברציף צ'לסי ושילח גל של מים על בתי העניים באזור. 14 איש טבעו שם בבתיהם – בעיקר מרתפים - בטרם הספיקו להיחלץ מהם. 4,000 איש הפכו לחסרי בית לאחר שמפלס המים ברחובות עלה לגובה של 1.2 מטרים. גלריית טייט הוצפה במים שהגיעו לגובה של עד 2.8 מטרים וגרמו נזק חמור לאוספיה. הוצפו גם חלקים מארמון וסטמינסטר והפרלמנט הבריטי שבו, וכן קווים ותחנות של הרכבת התחתית של לונדון. החפיר של מצודת לונדון התמלא מים לראשונה מזה יותר מ-80 שנה. הוצפו גם מנהרות רות'רהית' ובלאקוול. 

עד צאת היום אמנם ירד מפלס המים לרמתו הרגילה, אך זמן רב בהרבה נדרש על מנת לשאוב את המים מן המנהרות והמרתפים הרבים שהוצפו.

לאחר השיטפון
------------

תיקון נזקי השיטפון ארך מספר שנים. המבנים באזור שנפגע במילבנק נהרסו ברובם וניבנו מחדש. בין המבנים החדשים שניבנו שם בעקבות השיטפון היה בית התמזה, לימים מטה שירות הביטחון הבריטי. גשר למבת' נבנה מחדש, רציפי הנהר הוגבהו וחוזקו לאורך קטעים ארוכים של הנהר. 

השיטפון, ביחד עם שיטפון הים הצפוני ב-1953 ועליית מפלס המים בנהר ב-1947 וב-1959, הביאו לעליית המודעות לצורך בהתגוננות מפני סכנת ההצפה של מטרופולין לונדון. אי הרצון להגביל את גודל האוניות שיוכלו לגשת אל נמל לונדון עיכב בשנים רבות את הקמתה של מערכת מגן נגד הצפות. בעקבות העתקת מרבית הפעילות לנמל טילברי שבמזרח התמזה הוקמה המערכת לבסוף והגיעה לשיאה ב-1984 עם חנוכת מחסום התמזה.

קישורים חיצוניים
----------------

* ידיעה על השיטפונות בבריטניה ובלונדון, 7 בינואר 1928, באתר הגארדיאן
* השיטפון בגלריית טייט, באתר הטייט

הערות שוליים
------------

1. ↑  שיטפון הים הצפוני ב-1953 הציף מספר אזורים נמוכים בעיר והעלה את מפלס המים בתמזה עד למילימטרים בודדים משפות הרציפים באזורים אחרים.
**חזית התחייה הלאומית** (ברומנית: **Frontul Renașterii Naționale**) הייתה מפלגה רומנית, שנוסדה ביום 16 בדצמבר 1938 על ידי קרול השני, מלך רומניה, במטרה שתחליף את כל המפלגות הרומניות ותהיה מפלגה יחידה ברומניה.

בצו-חוק מספר 4,321 מיום 15 בדצמבר 1938, נקבע בסעיף מספר 1 שחזית התחייה הלאומית היא הארגון הפוליטי היחיד במדינה ובסעיף מספר 7 נקבע שכל פעילות פוליטית אחרת תיחשב בלתי חוקית ופעיליה ייענשו.

חוקת רומניה 1938 אושרה ב-20 בפברואר 1938 על ידי מועצת השרים של רומניה, והועמדה לאישור במשאל עם ב-24 בפברואר 1938. במשאל העם הצביעו בעד 4,297,221 ונגד 5,843. אישור חוקת 1938 ביטל את חוקת רומניה 1923 ושינה את המשטר ברומניה ממונרכיה חוקתית עם משטר רב מפלגתי, לדיקטטורה מלכותית וביטול כל המפלגות, פרט למפלגה שהקים המלך. החוקה פורסמה ונכנסה לתוקף ב-27 בפברואר 1938.

מפלגת חזית התחייה הלאומית הייתה המפלגה המונופוליסטית הראשונה בהיסטוריה של רומניה והיו לה אפיונים פשיסטיים, דומים למשטר של איטליה הפשיסטית.

מנהיגי מפלגת חזית התחייה הלאומית לבושים מדים ומצביעי במועל יד
במאי 1939 שונה גם חוק הבחירות, זכות הבחירה הותנתה בגיל מעל 30, האזרחים חולקו לקבוצות לפי עיסוקם ועוד. לאחר בחירות יוני 1939, בהם זכתה המפלגה היחידה, היא שינתה את שמה ל"מפלגת האומה" וחבריה חויבו ללבוש מדים.

ב-22 ביוני 1940 שונה שם המפלגה ל-Partidul Națiunii (מפלגת האומה)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חזית התחייה הלאומית** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Frontul Renaşterii Naţionale,partid unic şi totalitar (ברומנית)
2. ↑  LEGISLAȚIA ÎNFIINȚĂRII ȘI ORGANIZĂRII FRONTULUI RENAȘTERII NAȚIONALE (ברומנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 134069134
* WorldCat: lccn-no2007041941

 |
**ליאל אל-אחתיאר** (בערבית: **ليال الاختيار**) היא אשת תקשורת לבנונית.

ביוגרפיה
--------

ליאל אל-אחתיאר סיימה את לימודיה במכללה לרפואה עם התמחות ברדיולוגיה, לאחר מכן למדה מנהל עסקים לפני שעברה ללימודי תקשורת בלונדון, ונכנסה לתחום התקשורת.

ליאל אל-אחתיאר נשואה ויש לה בן אחד.

קריירה בתקשורת
--------------

ליאל אל-אחתיאר עבדה במספר ערוצי טלוויזיה לבנוניים וערבים מאז שנכנסה לתחום התקשורת. היא ניהלה דיאלוגים פוליטיים מיוחדים ב-OTV בין 2017 ל-2018, ואז ב-2018 פנתה לתאגיד השידור הלבנוני (LBC), שם עבדה בהכנת והגשת עלוני חדשות והגישה מספר תוכניות, כולל "נהרקום סעיד" לפני שהגישה את התפטרותה מהתאגיד ב-29 בנובמבר 2020 אז עברה לערוץ אל-חורה, בו הגישה את התוכנית "הסצנה הלבנונית" לפני שהגישה את התפטרותה ממנה ב-14 בינואר 2022 כדי לעבור ממנה לערוץ אל-ערביה המשודר מדובאי שם היא מגישה מספר תוכניות.

ב-5 באוקטובר 2021, היא נבחרה במקום השני ברשימת אנשי התקשורת המשפיעים בעולם הערבי לשנת 2021.

### איומים והאשמות

בציוץ ברשת טוויטר מיוני 2021 כתבה אל-אחתיאר שהיא מקבלת איומים ברצח ממקורבים למיליציות לבנוניות ובעיקר מכיוון של תנועת חזבאללה עקב אמירות שלה כנגד תנועות אלו.

במהלך מלחמת חרבות ברזל ראיינה את דובר צה"ל בערבית, אביחי אדרעי, מה שהביא לקמפיין תקשורתי נגדה. התביעה הצבאית בלבנון הגישה נגדה תביעה משפטית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  כתבה על אנשי התקשורת המשפיעים בתקשורת הערבית, באתר ARAB NEWS.
2. ↑  ליאור בן ארי, "מר אדרעי": לבנונית ראיינה את דובר צה"ל בערבית - ונתבעה על ידי המערכת הצבאית, באתר ynet, 19 בנובמבר 2023
**השלישי** הוא רומן דיסטופי מאת הסופר הישראלי ישי שריד, אשר יצא לאור בשנת 2015, בהוצאת עם עובד.

זהו ספרו הרביעי של הסופר. הספר הוכרז כזוכה בפרס ברנשטיין לשנת 2016.

תוכן הספר
---------

  

הספר מבוסס על עתיד דיסטופי, המתאר כיצד מדינת ישראל, הנוטה לתבוסתנות ולחולשה למול אויביה החיצוניים, נופלת בעקבות מתקפת פתע הרסנית, הכוללת שימוש בנשק לא קונבנציונלי כנגד יישובי מישור החוף, מה שמוביל להשמדתם המוחלטת של יישובים אלו, לרבות תל אביב, וכמעט מכלה את האוכלוסיה החילונית בישראל.

בעקבות נפילתה של מדינת ישראל, בעלת האוריינטציה החילונית והחופשית, השורדים מבין תושבי המדינה מתלכדים מאחורי קצין צה"ל צעיר בשם יהועז, שנוקט יוזמה ומארגן מחדש את שרידי הצבא על מנת להגן על אזור ארץ ישראל ההררי, הכולל את ירושלים וסביבותיה. בעקבות הלהט הדתי-משיחי, הנובע מההלם בו מצויים השורדים כתוצאה מנפילת מדינת ישראל, מצליח יהועז להגן על אזורים אלו, ואף לכבוש מחדש את אזור יהודה ושומרון, וחלקים מאזור הגליל, ולגרש באופן שיטתי את תושביהם העמלקים (המאופיינים בדומה לעם הערבי). בהמשך, ובתגובה למחאה העולמית שמתעוררת בעקבות הגירוש, מתלכדים אנשיו של יהועז סביבו, מכתירים אותו כמלך החדש של ממלכת יהודה, שזה עתה קמה לתחייה, ומקימים את בית המקדש **השלישי**. ממלכה זו מתנהלת בפועל כתיאוקרטיה יהודית.

חרף ניצחונה במערכה, לכאורה, של ממלכת יהודה, היא נאלצת להתמודד עם חרם כלל עולמי מקיף, בגלל גירוש העמלקים. כתוצאה מהחרם, וכן בשל האוריינטציה הדתית-משיחית של הממלכה החדשה, שגורמת לצעירים להזניח את לימודי המדע והטכנולוגיה ולהתמקד בלימודי דת (למורת רוחו של המלך יהועז), מתדרדר כוחה הצבאי של הממלכה במלחמה נגד העמלקים שסביבה, ומצבה הכלכלי הולך ומתדרדר, מה שמדגיש את הפער בין שכבת האצולה החדשה, החיה בעושר יחסי, ובין חלק הארי של נתיני הממלכה.

העלילה מורכבת מתיאור זיכרונותיו של הנסיך יהונתן, בנו של מלך יהודה יהועז, אשר נלכד על ידי הפולשים העמלקים, בעקבות נפילתה של ממלכת יהודה. יהונתן, שהופקד על ניהולו השוטף של בית המקדש השלישי, ששימש מרכז החיים בממלכת יהודה, חי במתחים בין אמונתו באלוהים ונאמנותו לאביו המלך, על רקע התנהגויות אכזריות שהוא רואה אצל המאמינים, ושמועות על חורבן קרב.

לקריאה נוספת
------------

* Alfred Bodenheimer, "Der eingesperrte Gott: Das Heiligtum als Blasphemie in Yishai Sarids Roman ‘The Third’", in Wüthrich, M. D. Mohn, J. and Gockel, M. (eds.), **Blasphemie: Anspruch und Widerstreit in Religionskonflikten**, Tübingen: Mohr Siebeck (Religion: Debatten und Reflexionen), 2020, pp. 223–232.

קישורים חיצוניים
----------------

* הספר "השלישי" באתר הוצאת עם עובד
* הספר "השלישי", באתר "סימניה"
* משה ניסים, ממלכה ללא נביא | על "השלישי" מאת ישי שריד, 20 ביולי 2015
* ארנון סגל, בנו של יוסי שריד: הדתיים יביאו גאולה ויחריבו את המדינה, באתר nrg‏, 21 ביולי 2015
* אתר למנויים בלבד מאיה גז, "השלישי": חזון אחרית הימים של ישי שריד, באתר הארץ, 24 ביולי 2015
* משה ניסנבוים, ישי שריד: עם יד על הלב, מי רוצה בית מקדש?, באתר ynet, 26 ביולי 2015
* יורם אורעד, "מלכות הרשע של ממלכת יהודה החדשה", באתר סלונט, 16 ביוני 2017
* עופרה עופר אורן, "השלישי": מה יקרה כשבית המקדש ייבנה?, בבלוג "סופרת ספרים", 27 ביולי 2015
* יובל אביבי, חורבן בית המקדש השלישי, באתר אל-מוניטור, 24 בנובמבר 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  גילי איזיקוביץ, זוכי פרס ברנשטיין: הסופר ישי שריד והמחזאית מירי פריי כהן, באתר הארץ, 2 ביוני 2016
**בן מיטלמן** (נולד ב-27 באפריל 1985) הוא עיתונאי ישראלי ששימש בעבר ככתב ספורט, טכנולוגיה וכמגיש לשעבר בחברת חדשות 12. כיום איש יחסי ציבור בגוגל ישראל.

ביוגרפיה
--------

מיטלמן נולד וגדל בפתח תקווה למשה ולעידית, ולו שתי אחיות. בצעירותו כתב במקומונים בפתח תקווה בעיקר על כדורגל ישראלי, וגם ידוע באהדתו לקבוצת הכדורגל הפועל פתח תקווה.

שירת בגלי צה"ל ככתב תרבות, כמגיש תוכניות וכחבר מערכת בתוכנית "בילוי נעים" עם מולי שפירא. עם סיום שירותו הצטרף לערוץ הספורט ככתב וכשדר קווים. שימש ככתב הספורט של חדשות ערוץ 2 מאז 2008 ונמנה עם צוות המגישים של התוכנית "החדשות הלילה". משנת 2017 עבר לעבוד בקשת 12, באותם תפקידים.

שימש מגיש ב"שלוש" וב"מהדורה ראשונה", וכן, ככתב ופרשן בדסק הספורט ובנושאי תרבות, מדע וטכנולוגיה.

היה שליח חברת החדשות למונדיאל 2010 בדרום אפריקה, לאולימפיאדת לונדון 2012, למונדיאל 2014 בברזיל, לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016, למונדיאל 2018 ברוסיה ולאולימפיאדת טוקיו 2020. מיטלמן ראיין דמויות בולטות בעולם הספורט כגון נשיא פיפ"א ספ בלאטר, נשיא אופ"א מישל פלאטיני, והאתלט קרל לואיס.

עד מאי 2019, הגיש את הפודקאסט "עושים ספורט-קאסט", שהיה חלק מרשת הפודקאסט "עושים היסטוריה".

באוגוסט 2022 עזב את משרתו בחדשות 12, לטובת עבודה בגוגל ישראל בתחום יחסי הציבור.

מיטלמן נשוי לשירה הכט, ואב לשלושה בנים.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* בן מיטלמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* בן מיטלמן, ברשת החברתית אינסטגרם
* עושים ספורט-קאסט (אורכב 12.06.2018 בארכיון Wayback Machine) פודקאסט ספורט ישראלי ועולמי בהגשת בן מיטלמן, באתר עושים היסטוריה

הערות שוליים
------------

1. ↑  ערן סויסה, כתב הספורט הוותיק של חדשות 12 עוזב ועובר להייטק, באתר ישראל היום, 4 באוגוסט 2022
**צבי נחום בנימיני** (1875 – 1964) היה יושב ראש הוועד של רמת השרון בין 1928 ל-1949, וראש המועצה המקומית הראשון שלה, בין 1949 ל-1955.

ביוגרפיה
--------

בנימיני נולד בביאליסטוק שבגוברניית גרודנו, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בפולין) בשנת 1875. הוא למד קרוב לשנה בישיבת וולוז'ין. בשנת 1925 עלה לארץ ישראל, והתיישב ברמת השרון (שנקראה אז "עיר שלום"), ב-1927, וכבר באותה שנה נבחר ליו"ר הוועד. 

באותה העת התגוררו ביישוב כ-50 תושבים, ורבים מבעלי הקרקעות נמנעו מלהתיישב בהן. בהנהגתו שינה הוועד את התקנון שלו, ונקבעה הוראה כי בעלי קרקעות שלא יתיישבו בהן יחויבו למכור אותן. ב-1929 כבר עמד מספר התושבים על כ-200, וב-1934 הגיע לכ-400. כן שונה שמה, ב-1932, מ"עיר שלום" ל"רמת השרון". בנוסף, פותחה תשתית מים יעילה יותר, שמנעה את הצורך להביא מים בחביות מהיישובים הסמוכים. כדי לסייע לתושבים שנקלעו לקשיים כלכליים, בנימיני הקים בנק שהעניק הלוואות לתושבים.

ב-1949, עם כינונה של המועצה המקומית, מונה לעמוד בראשה, וב-1950 נבחר לתפקיד בבחירות הראשונות שנערכו. במהלך כהונתו הוקמה מעברת רמת השרון בחלקה המזרחי של המושבה, והוחל ביישוב תושביה בשכונת קבע, שכונת מורשה. כן הוקמו שכונות נווה מגן ואזור התעשייה הסמוך לה. בשלהי כהונתו נאבק, ללא הצלחה, ביוזמה להקמת מחנות גלילות בשטחי הכפר אג'ליל, אותם ראה כהמשך לשטחים החקלאיים של המושבה.

ב-1955, כשהיה כבן 80, פרש מהתפקיד ולא התמודד על כהונה נוספת. באותה העת הגיע מספר התושבים ברמת השרון לכ-8,000. שנים ספורות אחר כך נכתב עליו בעיתון דבר:

> 
> לא בנקל עלתה לו פרישתו, שכן ראה בתפקידו לא שררה, אלא שליחות לאומית. אכן, זכויות רבות לצבי בנימיני בפיתוחה ושגשוגה של המושבה. ביזמתו הוקמו בה מוסדות כלכליים שונים. הוא ייסד, בין היתר, את הלוואה וחסכון חקלאי, הבנק הראשון, שניהל אותו הרבה שנים ללא כל תמורה, וסייע לכלל ולפרט להשתרש בחיי העבודה והמשק במושבה. הוא לא ידע על גינוני טקסים, נהג בעבודתו הציבורית בצניעות, והיה חס על כספי הציבור כעל ממונו שלו.
> 
> 
> 
> — דבר, 4 במאי 1961
> 

ב-1964 הלך בנימיני לעולמו. על שמו של בנימיני קרויים הקונסרבטוריון של רמת השרון ורחוב ברובע אלון.

הותיר חמישה בנים: חיים, ברוך (בני), יצחק, שמחה  ואליהו. 

יצחק שמחה ואליהו, הקימו את חברת "האחים בנימיני, חברה לחקלאות בעם", ונודעו כמפתחי החקלאות בישראל

קישורים חיצוניים
----------------

* ה. י. ייבין ואליהו בנימיני, **תמול שלשום - פרקי זכרונות מימים עברו לרבי צבי נחום בנימיני**, באתר האינטרנט של פרויקט "מנהרת הזמן בית ברל - מאגר הזיכרונות של תושבי הארץ", המכללה האקדמית בית ברל, 29 בדצמבר 1997

  


| ראשי עיריית רמת השרון  |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **כמועצה מקומית** | צבי בנימיני | יצחק כספי | דוד רשף | שמואל חכם | פסח בלקין | מנחם שרמן | משה ורבין | אפרים חירם | גבי פארן |
| 1955-1949 | 1959-1955 | 1961-1959 | 1969-1961 | 1978-1969 | 1984-1978 | 1989-1984 | 1998-1989 | 2002-1998 |
|  |
| **כעירייה** | גבי פארן | יצחק רוכברגר | שירה אבין (ממלאת מקום) | אבירם גרובר |
| 2003-2002 | 2013-2003 | 2016-2013 | 2016 ואילך |

 |
**הסכמי ציריך ולונדון** (ביוונית:**Συμφωνίες Ζυρίχης–Λονδίνου**, בטורקית:**Zürih ve Londra Antlaşmaları**, באנגלית:**London and Zürich Agreements**) היו הסכמים ששאפו לפתור את שאלת קפריסין על ידי הענקת עצמאות לאי על בסיס חוקה מוסכמת. אחרי שבסתיו 1958 הודיע הארכיבישוף מקאריוס השלישי שנמצא בגלות באתונה שהוא מוכן לשקול הכרזת עצמאות קפריסין כחלופה לאיחוד עם יוון ("אנוסיס") היסוד להבנות נבנה במפגש בציריך בין ראש ממשלת יוון, קונסטנדינוס קרמנליס וראש ממשלת טורקיה, אדנאן מנדרס.
. "הסכמי הברית והערבות בציריך" נחתמו ב-11 בפברואר 1959 בציריך, בעוד שב-19 בפברואר נחתם בלנקסטר האוס בלונדון הסכם לונדון בין טורקיה, יוון, הממלכה המאוחדת ומנהיגי הקפריסאים היוונים (הארכיבישוף מקאריוס) והטורקים (ד"ר פזיל קוצ'וק) קפריסין הייתה אמורה להכריז עצמאות ב-16 באוגוסט 1960.
אחרי כישלון הסכם ב-1963, בשנת 1974 ארגנה הכת הצבאית ביוון הפיכה שהדיחה את הארכיבישוף מקאריוס מתוך כוונה לאחד את האי עם יוון וגררה כיבוש צפון קפריסין על ידי צבא טורקיה.
ממשלת קפריסין באזור המאוכלס בעיקר על ידי היוונים דבקה עדיין בחוקת 1960, אולם בינתיים תחת הכיבוש הצבאי הטורקי בשנת 1983 האזור הצפוני הכריז על הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין.

ב-10 בפברואר 1959 בציריך:חותמי הסכמי ציריך ולונדון לגבי קפריסין, משמאל לימין - ראש ממשלת יוון קונסטנדינוס קרמנליס, שר החוץ הטורקי זורלו, ראש הממשלה של טורקיה אדנאן מנדרס, שר החוץ של יוון, אוונגלוס אוורוף

הסכמי הברית והערבות בציריך
--------------------------

הסכם הערבות נועד לשמור במסגרת מדינה קפריסאית עצמאית אחת על דו הקיום בשלום (bi-communal consociational state) בין שתי הקהילות האתניות הגדולות של קפריסין, היוונית שהיוותה 82% מהאוכלוסייה והקהילה הטורקית שהיוותה 18% מהאוכלוסייה. קפריסין, והמעצמות הערבות - הממלכה המאוחדת, יוון וטורקיה הבטיחו לאסור על איחוד קפריסין עם כל מדינה אחרת או על חלוקת האי.
הסעיף 4 בהסכם הערבות ציין ש"במקרה שפעילות משופת או מוסכמת לא תהיה אפשרית, כל אחת מהמעצמות הערבות שומרת לעצמה את הזכות לפעול במטרה להחזיר את המצב לזה שנוצר על ידי הסכם זה".

הערות שוליים
------------

1. ↑  R.Clogg 1991 עמ' 154-153
2. ↑  Treaty of Guarantee of Republic of Cyprus סעיף 4 באתר משרד החוץ היווני
הדמיה של שדה עיוות. הספינה נחה בבועה של מרחב חלל-זמן נורמלי
**מנוע עיוות** או **מנוע פיתול** (באנגלית: **Warp drive**) הוא מערכת הנעה היפותטית בעלת יכולת לנוע במהירות הגבוהה יותר ממהירות האור, אשר נמצאת ביצירות מדע בדיוני רבות, בעיקר ב**מסע בין כוכבים**. חללית המצוידת במנוע עיוות יכולה לטוס, לכאורה, במהירויות הגדולות מזו של אור, תוך עקיפת הבעיה היחסותית של התארכות הזמן. למעשה החללית עצמה עומדת במקום כאשר החלל מלפניה מתכווץ בעוד שהחלל מאחוריה מתרחב וכך היא משנה את מיקומה בחלל הרגיל מבלי לנוע בעצמה. מנוע העיוות אינו מתיר נסיעה מיידית בין שתי נקודות. טכנולוגית מנוע העיוות יוצר "בועה" מלאכותית של מרחב-זמן רגיל, שמקיף את החללית. כתוצאה מכך, חללית במהירות עיוות יכולה להמשיך ולקיים אינטראקציה עם אובייקטים ב"חלל הנורמלי".

מנוע עיוות הוא אחד המאפיינים הבסיסיים של זיכיון מסע בין כוכבים ואחת הדוגמאות הידועות ביותר של מנוע עיוות בסיפורת. פרק הפיילוט הראשון של מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית, הוא מכונה "היפרדרייב". מנוע העיוות במסע בין כוכבים הוא אחת הטכנולוגיות הבדיוניות המפורטות ביותר שיש. בהשוואה לדחפי ההיפר-חלל של יקומים בדיוניים אחרים, היא שונה בכך שספינת חלל אינה עוזבת את רצף המרחב-זמן הרגיל ובמקום זאת המרחב-זמן עצמו מעוות, כפי שמתאפשר בתורת היחסות הכללית.

העיקרון הפונקציונלי הבסיסי של מנוע העיוות במסע בין כוכבים זהה לכל ספינות החלל. מקור אנרגיה חזק, בדרך כלל מה שנקרא ליבת עיוות או לפעמים תא תערובת, מייצר פלזמה בעלת אנרגיה גבוהה. פלזמה זו מועברת אל מה שנקרא מחוללי שדה עיוות באמצעות צינורות. הגנרטורים הללו הם בעצם סלילים בנבכי עיוות הבולטים מהחללית. אלה מייצרים שדה תת-חלל, מה שנקרא שדה עיוות או בועת עיוות, המעוותים את המרחב-זמן ומניעים את הבועה והחללית בבועה קדימה.

ניתן לעצב את ליבת העיוות בצורות שונות. בני אדם ורוב הגזעים הבדיוניים האחרים משתמשים בתגובה מתונה של אנטי-דאוטריום ודאוטריום. האנרגיה המופקת עוברת דרך מטריצה, העשויה מיסוד כימי בדיוני, הנקרא דיליתיום. עם זאת, נראה כי מינים אחרים משתמשים בשיטות שונות להנעה מהירה מהקל. הרומולאנים, למשל, משתמשים בחורים מיקרו-שחורים מלאכותיים הנקראים סינגולריות קוונטית.

בין היצירות הבדיוניות אשר עושות שימוש בטכנולוגית מנוע העיוות: "סטארקראפט", "לוחמי החלל" ו"דוקטור הו".

ראו גם
------

* מיגל אלקוביירה - פיזיקאי שעסק בפיתוח מודלים תאורטיים בנושא.

קישורים חיצוניים
----------------

* עפר מתוקי, מנוע עיוות - צעדים ראשונים, באתר סטארבייס972, 11 בנובמבר 2012

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1141813335

 |
פסל של עשרת הדיברות בטקסס
**המסורת היהודית-נוצרית** או **יודאו-נצרות** הוא מונח שמשמש משנות החמישים לתיאור המכנה המשותף בין היהדות לנצרות, כגון עשרת הדיברות. המונח משמש כדי לקבץ את הנצרות והיהדות יחדיו, בין אם בהתייחס לגזירה של הנצרות מהיהדות, להכרה של הנצרות בתנ"ך כמהווה את הברית הישנה, או לערכים שאמורים להיות משותפים לשתי הדתות.

למסורת היהודית-נוצרית יש מקום מרכזי בדת האמריקאית (אנ') ומשתמשים ברעיון של המסורת היהודית-נוצרית בשביל לקדם מניעים בין דתיים. בשנים האחרונות ישנה תנועה אשר מנסה להכליל גם את האסלאם, תחת הקטגוריה של דתות אברהמיות.
המונח גם שימש חוקרים כדי לדבר על הקשרים בין היהדות לנצרות בתקופת בית שני. כאשר משתמשים במושג בשביל לדבר על דתות אשר התפצלו מהיהדות ומהנצרות, משתמשים גם בדתות אברהמיות בצורה בעלת משמעות זהה.

היסטוריה של המונח
-----------------

השימוש הראשון במונח "יהדות-נצרות" במובן ההיסטורי מתוארך לשנת 1839 ביומנו של ג'וסף וולף. לפני כן ניתן לראות שימושים תאולוגיים במונח, אשר דברו לרוב על ההפיכה התפלגות של הנצרות מהיהדות. לעומת זאת, המונח יהדות נוצרית שימש כבר בשנת 1644 בתור שם תואר, ובשנת 1841 שימש כבר לתיאור של אורחות חיים המשותפות ליהדות ולנצרות.

מערכת אתית משותפת
-----------------

ההתייחסות הראשונה לאתיקה המשותפת בין היהדות לנצרות הייתה ב-27 ביולי 1939. בשנות הארבעים של המאה ה-20 המושג צבר תהודה ברחבי אמריקה, כאשר ניסו להיפטר מהאנטישמיות בידי ביטוי של ערכים אמריקאיים, ופחות דתיים. בשנת 1952 ציטט דווייט אייזנהאואר את האבות המייסדים:

> 
> "כול האנשים חוננו בידי יוצרם" במילים אחרות, לשיטת השלטון שלנו אין משמעות אלא אם היא מושתתת על אמונה דתית חזקה, וזה לא משנה מה היא. אצלינו כמובן היא תהיה ה**יהדות-נצרות**, אבל זאת חייבת להיות דת בה כול האנשים נבראו שווים.
> 
> 
> 
>

בסיס לדמיון בין היהדות לנצרות
-----------------------------

|  |  |
| --- | --- |
|  |  ראו גם – **שבע מצוות בני נוח** |

תומכים ברעיון היהדות-נצרות מצביעים על הטענה הנוצרית כי הנצרות נתמכת ומתקיימת בתור דת התלויה בתנ"ך. למרות שבברית החדשה ישנם טקסטים אשר לא מופיעים בברית הישנה וסדרם של הטקסטים שונים, כול הטקסטים שמופיעים בברית הישנה נמצאים בברית החדשה. למעשה, רוב הטקסטים בברית החדשה ובנצרות מקורם בברית הישנה ובכתבים יהודיים. דוגמה לגיבור יהודי אשר נפוץ גם בעולם הנוצרי הוא משה.

ראו גם
------

* עדי יהוה
* יהדות משיחית