recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
'*לאו פוהר היילדה* (בנורווגית: **Leo Fuhr Hjelde**; נולד ב-26 באוגוסט 2003 בנוטינגהאם שבאנגליה) הוא כדורגלן נורווגי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת לידס יונייטד מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.

חיים אישיים
-----------

היילדה נולד בנוטינגהאם שבאנגליה כאשר אביו יון אולאב היילדה (אנ') שיחק בנוטינגהאם פורסט.

קריירת מועדונים
---------------

היילדה גדל במחלקות הנוער של טריג/לאדה, רוזנבורג וסלטיק. ב-22 בינואר 2021 הושאל היילדה לרוס קאונטי מליגת העל הסקוטית עד לתום עונת 2020/2021. ב-23 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 5-0 לגלאזגו ריינג'רס במסגרת המחזור ה-25 בליגה. ב-6 במרץ הבקיע את שערו היחיד במועדון, בניצחון 3-2 על קילמרנוק במסגרת המחזור ה-31 בליגה. בסך הכל ערך 11 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שער אחד.

ב-27 באוגוסט 2021 חתם היילדה על חוזה לארבע שנים בלידס יונייטד מהפרמייר ליג. ב-9 בינואר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-0 לווסטהאם יונייטד במסגרת המחזור השלישי בגביע ה-FA לעונת 2021/2022. ב-16 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 3-2 על וסטהאם יונייטד במסגרת המחזור ה-22 לעונת 2021/2022.

ב-12 בינואר 2023 הושאל היילדה לרות'רהאם יונייטד מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ עד לתום עונת עונת 2022/2023 בצ'מפיונשיפ. ב-14 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-0 על בלקברן רוברס במסגרת המחזור ה-27 בליגה.

קריירה בינלאומית
----------------

היילדה היה חלק מסגל נבחרת נורווגיה עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2023, וערך הופעה אחת בטורניר.

קישורים חיצוניים
----------------

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ross County add Celtic teenager Leo Hjelde on loan באתר BBC, ‏ 22 בינואר 2021 (באנגלית)
2. ↑  Millers secure loan for Leo from Leeds United באתר הרשמי של רות'רהאם יונייטד, 12 בינואר 2023 (באנגלית)
**וולטר אדריאן שטרן** (באנגלית: **Walter Adrian Stern**; נולד ב-16 בנובמבר 1965 במרילבון, לונדון) הוא במאי וידאו קליפים אנגלי.

ביוגרפיה
--------

וולטר שטרן נולד ב-1965 לאב אוסטרי-יהודי ולאם אנגלייה. הוא החל להתעסק בצילום והתמקצע בבימוי וידאו קליפים.

קריירה
------

שטרן החל את הקריירה שלו בבימוי קליפים בקונטרול, חברת הפקות קטנה שבסיסה בלונדון.

ב-1993 עבר לחברת ההפקה סרטי סטיגמה שם ביים לראשונה קליפ ללהקת הפרודיג'י. שיתוף הפעולה ביניהם נמשך לאורך אמצע עד סוף שנות ה-90, כולל שני קליפים עטורי שבחים ועטורי פרסים ב-1996: "Firestarter", שזכה בפרס *NME* בקטגוריית "הקליפ הטוב ביותר" לשנת 1996, ו-"Breathe", שזכה באותה הקטגוריה בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה.

שטרן הצטרף לחברת ההפקה סרטי האקדמיה בשנת 1997, שם עשה את בכורתו עם בימוי הקליפ ל-"Bitter Sweet Symphony" של The Verve. באותה שנה הוא החל בשיתוף פעולה נוסף, הפעם עם להקת מאסיב אטאק. שיתוף פעולה עסקי זה יצר שרשרת של שיתופי פעולה נוספים: "Risingson" (1997), "Teardrop" ו-"Angel" (שניהם מ-1998). "Teardrop" זכה בפרס בקטגוריית "הקליפ הטוב ביותר" בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה 1998 והיה מועמד פרס המוזיקה הבריטית ופרס לעיצוב ואמנות בימוי. הוא גם עבד עם אמנים שונים כמו מדונה ("Drowned World/Substitute for Love"), דייוויד בואי, ניין אינץ' ניילז ו-Stereo MCs.

ב-2006 ביים קליפ לשיר"The Prayer" של בלוק פארטי וב-2009 חזר לשתוף פעולה עם הפרודיג'י בבימוי הקליפ של "Take Me to the Hospital".
**מיכל אקרמן פרקש** (נולדה ב-30 במאי 1970) היא מחזאית, תסריטאית, במאית ומפיקה ישראלית.

ביוגרפיה
--------

אקרמן פרקש נולדה בתל אביב. את הכשרתה האקדמאית החלה באוניברסיטת תל אביב שם למדה בימוי. בהמשך סיימה בהצטיינות את התואר הראשון במכללה למנהל. כחלק מהכשרתה המקצועית השתלמה בקורסים ובסדנאות רבות בהם: משחק מול מצלמה של רותי דייכס, משחק עם יורם לוינשטיין, כתיבה דרמטית בבית הספר לכתיבה בניהולו של יובל המון, כתיבה עם גורן אגמון, כתיבת סיפור עם רוברט מקי, דרמטורגיה עם אבישי מילשטיין, תסריטאות עם שבי גביזון וכן בכיתות אמן עם במאים מובילים.

אקרמן פרקש מתארת את עצמה בראיונות כמי שההטרדה המינית שעברה הובילה אותה לעבד את החוויה לעולם היצירה ולתסריט הקולנועי שכתבה לסרט "סדקים".

מיצירותיה
---------

בשנת 2013 העלה תיאטרון גבעתיים עיבוד שלה למחזה "בדמי ימיה", על פי הסיפור של ש"י עגנון, בבימוי של יוסי אלמוג. באותה שנה עלה עיבוד שלה לספר "התחלה של משהו יפה", שכתבה ליזי דורון, בבית הספר למשחק של יורם לוינשטיין.

בשנת 2015 כתבה את המחזמר "גולדי חזיות" בכיכובה של חני נחמיאס, שזכה במקום הראשון בתחרות חג המחזמר 2015.

בשנת 2016 הועלה המחזה המקורי פרי עטה, "לכודים", בתיאטרון הקאמרי, בהשתתפות מרינה שויף, נטלי עטיה ודן תורג'מן,, בבימויו של ניר ארז וכן עיבוד מוזיקלי ל"סיפור פשוט", על פי סיפורו של ש"י עגנון בכיכובו של ערן צור.

בשנת 2019 עלה במרכז סוזן דלל המופע "לא נגענו", אותו כתבה והפיקה.

בשנת 2017 עלה למסך הסרט שכתבה אקרמן פרקש, "סדקים", בכיכובם של צופית גרנט, שמואל וילוז'ני ושלומי קוריאט. הסרט זכה בביקורות מעורבות. מצד אחד יש שראו ובו סרט הסברה נגד הטרדה מינית, ומהצד השני עורר התנגדות מסוימת בשל ההתמקדות שלו בקושי שעוברת משפחתו של המטריד.

פעילות חברתית
-------------

אקרמן פרקש משלבת את פעילותה כתסריטאית ומחזאית עם פעילות חברתית, בעיקר בתחום המגדר וכן עם בני נוער ועם קהילת יהודי אתיופיה. בשנת 2010 יזמה ופיתחה פרויקט לבני נוער שמטרתו קידום יצירות הווי יהודי לבני הנוער. במסגרת יוזמה זו כותבת ומפיקה מופעים של יוצרים כגון, ש"י עגנון, חיים נחמן ביאליק ובשביס זינגר. זאת, במטרה לעורר סקרנות ליוצרים הקלסיים שנשכחו עם השנים.

בשנת 2011, פיתחה ויזמה את מיזם "גבול", שמטרתו פיתוח מודעות לחוק מניעת הטרדה מינית; פעילות המיזם השתלבה בצה"ל, משטרת ישראל, הכנסת, משרד ראש הממשלה וכן בבנקים וחברות הייטק. כחלק מפעילותה נטלה חלק בוועדה מייעצת למשרד מבקר המדינה בכול הקשור להתנהלות רשויות מקומיות בהקשר לחוק מניעת הטרדה מינית.

קישורים חיצוניים
----------------

* כתבה על ההצגה "לכודים" במעריב
* ראיון על ההצגה לכודים עם נטלי עטיה
* ביקורת על ההצגה לכודים
* בדמי ימיה - עיבוד לסיפור מאת שי עגנון. בהפקת תיאטרון גבעתיים בשנת 2013
* ראיון באתר סרט - מיכל אקרמן, 17 במרץ 2019
* טליה לוין, "סדקים": הטרדה מינית היא אירוע שכל אחד מפרש אחרת, באתר Onlife, ‏16 במרץ 2019
* ליאת רון, ‏"מי-טו סיים את עבודתו. אנחנו לא רוצים לקרבן נשים, אלא להעצים אותן", באתר גלובס, 15 במרץ 2019
**פטר טרדוש** (בהונגרית: **Tardos Péter**; ברטיואויפאלו, 15 באוגוסט 1924 – בודפשט, 25 באוקטובר 1984) היה עיתונאי, מלחין, פזמונאי, קומיקאי, עורך בטלוויזיה וברדיו יהודי-הונגרי.

ביוגרפיה
--------

קברו בבודפשט בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה: 5B-9-39.
אין פרטים ביוגרפיים על פטר טרדוש עד סיום מלחמת העולם השנייה. לאחר 1945 עבד בסוכנות הידיעות ההונגרית, מילולית "משרד הטלגרף ההונגרי" (Magyar Távirati Iroda), מאוחר יותר הפך לעורך של מחלקת המוזיקה של הרדיו ההונגרי (Magyar Rádió). הוא ערך את התוכניות "רק לצעירים" ו"קוקטייל מוזיקת הריקודים", וכן עבד בהפקת תוכניות מוזיקה קלה של הטלוויזיה ההונגרית. הוא ערך גם את המדור "ביט-פופ-רוק" של ה"מגזין הנוער" (Ifjúsági Magazin), וכן את תוכניות המוזיקה של הרדיו ההונגרי. הוא הלחין כמה שירים לריקודים, וכן היה הפזמונאי של שירים נוספים לריקודים. אלבומו הגדול יצא בשנת 1984 לפני מותו. בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 כתב את התרגום ההונגרי של שירים לריקודים מהשפה האנגלית. הוא היה המלחין והתמלילן של כמה חלקים של הסרט "הקנגורו" שהיה סרט הונגרי מוזיקלי משנת 1975.

את הופעת הבכורה שלו כקומיקאי ערך בשנת 1951 ב"נפ-וואריאטה" ובבמה העליזה. שמו הופיע כמחבר ביצירות שונות שהועלו בתיאטראות השונות בודפשט כמו: וריאטה בודפשט, הווריאטה הקאמרי וקברט תאליה. הוא עבד גם עבור הקרקס ההונגרי וכתב בדיחות עבור הליצנים.

מאז 1960 היה אחד המחברים הקבועים של המגזין ההיתולי לודאש מתי, ומאוחר יותר גם של הרדיו והטלוויזיה. הוא המציא את דמותו המפורסמת של ג'רג' בארדי, "גוּדְיֶארַאק". טרדוש הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.

מספר הופעות בכורה שלו שנרשמו במאגר התיאטרון: כמחבר / מחבר משותף - **25** ; כפזמונאי- **4**.

עבודותיו
--------

### להיטים

* כפזמונאי
	+ המנון לקיץ (לחן: פאל גאבור)
	+ נודד, איך הדרך? (לחן: גאבור נמט)
	+ ירח חשוף (לחן: טיבור קונץ)
	+ כמה מילים כנות (לחן: אוטו שק)
	+ נשף בסגנון הישן (לחן: מיקלוש פנייה)
	+ נוסטלגית בוגי-וווגי (לחן: פטר מאטה)
* כמלחין
	+ זה הכל (גם הפזמונאי)
	+ איווט הקטנה (מלים: סילארד דרוואש)
	+ המתן עד שמחשיך (מילים: אריקה הוסאר)
	+ רק פרח כחול (מלים: אריקה הוסאר)
	+ איפה הזמנים (מילים: אישטוואן נאג')
	+ הספינה הפליגה (מילים: אריקה הוסאר)
	+ כשתגיע אליי (מילים: אריקה הוסאר)
	+ אין מילים (מלים: אריקה הוסאר)
	+ לאן אתה הולך (מילים: אריקה הוסאר)
	+ מועדון הלבבות הבודדים (גם הפזמונאי)

### ספריו

* פליקס פול: סין; דו"ח מאת פטר טרדוש; 1956 (מה בעולם הגדול? חוברות מדיניות חוץ של המועצה הלאומית לשלום)
* Beat '70 (הוצאת מוזיקה, 1970)
* לקסיקון קטן beat (הוצאת מוזיקה, 1971)
* ביט-פופ-רוק (הוצאת מוזיקה, 1972)
* קוקטייל מוזיקה קלה (מדי שנה, 1972–1979)
* לקסיקון רוק (1980) מסת"ב 9633304369
* לקסיקון רוק; קריקטורות ג'רג' בודולה; מהדורה שנייה 1982

צליל ותמונה
-----------

* זה הכל. ממבצעת אירן פשוטה.

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון ביוגרפי הונגרי (1978–1991).
* עורך לקסיקון הומור: מיקלוס קפושי (2001) מסת"ב 963 86162 3 7
* מאגר תיאטרון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פטר טרדוש** בוויקישיתוף

* פטר טרדוש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* פטר טרדוש, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  2012. március 14-i lekérdezés

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 7992 8952
* LCCN: n81072226
* NLP: a0000002638481
* VIAF: 43160564
* WorldCat: lccn-n81072226

 |
**נתן חץ** (נולד ב-7 באוקטובר 1952) הוא יזם נדל"ן ישראלי. משמש כמנכ"ל של חברת אלוני חץ, הנמצאת בבעלותו ובבעלות משפחת ורטהיים.

ביוגרפיה
--------

נולד וגדל ברמת גן כנתן חייצ’וק. שירת כטייס קרב בחיל האוויר. סיים תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן, ובעל תואר ראשון בחשבונאות באוניברסיטת תל אביב, אותו סיים בשנת 1980.

החל את דרכו בעולם העסקים כחשב בקבוצת כלל. לאחר מכן מונה לסמנכ"ל הכספים ובהמשך למנכ"ל של קבוצת אקרשטיין תעשיות. 
בשנת 1989 הקים את חברת אלוני חץ העוסקת בהשקעות נדל"ן. בשנת 1993 החלה החברה להיסחר בבורסה ובשנת 1996 נכנס אליה מוזי ורטהיים כשותף. ביחד מחזיקים השניים בכ-45% מהשליטה החברה, בעוד שהציבור שולט בשאר המניות. כיום לחברה נכסים במערב אירופה, בישראל ובצפון אמריקה. בשנת 2005 רכשה החברה כ-80% ממניות אמות השקעות, אשר כיום משמש חץ כיו"ר שלה.

חץ משמש כחבר בוועד הפועל איגוד החברות הציבוריות והוא חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב. בעבר שימש כדירקטור בבנק המזרחי. נשוי לקלרה ומתגורר ברמת גן.

קישורים חיצוניים
----------------

* עירית אבישר, ‏נתן חץ: "אין בישראל הנהגה כלכלית שמסתכלת למציאות בעיניים", באתר גלובס, 7 באוקטובר 2012
* קרן צוריאל הררי, נתן חץ: "יש סם כלכלי באוויר", באתר כלכליסט, 25 בדצמבר 2012
* קובי ישעיהו, ‏נתן חץ: "מאז 2012 יש רואי שחורות שצופים עודף היצע במשרדים", באתר גלובס, 24 במאי 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  יורם גביזון, נתן חץ שחקן הברידג' קר הרוח נגד אספן האמנות ממיאמי, באתר TheMarker‏, 2 בפברואר 2006
2. ↑  אריק מירובסקי, "לקחנו חברה רדומה והתחלנו לעבוד", אומר מנכ"ל אמות, באתר TheMarker‏, 11 ביוני 2007
פירוש נוסף ערך זה עוסק בשיר של יהונתן גפן. אם התכוונתם לשיר של יסמין מועלם, ראו יהיה טוב (שיר של יסמין מועלם).
**יהיה טוב** הוא פזמון שנכתב על ידי יהונתן גפן, הולחן ובוצע על ידי דויד ברוזה ועובד על ידי דני סנדרסון. השיר יצא לאור בשנת 1978.

רקע
---

השיר נכלל במופע "שיחות סלון" בהשתתפות יהונתן גפן, דויד ברוזה ויעל לוי. השיר אף הוקלט באלבום שתיעד את המופע. השיר נקרא באלבום "יהיה טוב (שיר שלום מס' 349/א)".

"יהיה טוב" נכתב לרגל המשא ומתן על הסכם השלום בין ישראל למצרים וביקור נשיא מצרים סאדאת בישראל. ביקורו של אנואר סאדאת אף מוזכר בשיר.

דויד ברוזה הקליט ביצוע מחודש לשיר עבור אלבום הבכורה שלו שהוציא ב-1980, בתוספת בית חדש שלא היה בגרסה המקורית. בהמשך הקליט ברוזה גרסה לשיר עם התזמורת הפילהרמונית של לונדון.

לרגל המחאה החברתית בשנת 2011 כתב יהונתן גפן גרסה מחודשת לשיר שאותה ביצע ברוזה באחת ההפגנות.

ב-27 באפריל 2023 בוצע השיר על ידי אביב גפן, בנו של יהונתן, יחד עם חברי קאסט "ארץ נהדרת", לרגל סיום עונה 20 של התוכנית.

קישורים חיצוניים
----------------

* מילות השיר, באתר שירונט
* דויד פרץ, יהיה טוב, באתר תרבות.il
* עופרה עופר אורן, סיפורו של השיר "יהיה טוב", בבלוג "סופרת ספרים", 4 באפריל 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  מיכל בן דוד, יהיה טוב? אוסף חדש לדויד ברוזה, באתר הבמה, 4 ביולי 2004
2. ↑  אסף נבו, ‏דויד ברוזה - "יהיה טוב" של "מחאת האוהלים", באתר ‏מאקו‏, 31 ביולי 2011
3. ↑   סוגרים עונה עם אביב גפן "יהיה טוב", סרטון בערוץ "ארץ נהדרת", באתר יוטיוב (אורך: 04:18)
**מורטוריום** (**Moratorium**) פירושו עיכוב או השהייה של פעילות, והוא מיושם בתחומים שונים.

בתחומי שמירת הטבע והסביבה
-------------------------

פעילים למען זכויות בעלי חיים פועלים לעיתים להשגת מורטוריום של פעילות דיג או ציד באזורים מסוימים, כהגנה על מינים שונים של בעלי חיים בסכנת הכחדה. 

מורטוריום יכול להתבצע בעניין פעילות תעשייתית כגון כרייה, או ניסויים גרעיניים.

אחר דליפת הנפט במפרץ מקסיקו (2010) הכריז שר הפנים של ארצות הברית על מורטוריום של קידוחי נפט תת-מימיים, למשך 6 חודשים.

בתחום המשפט
-----------

בארצות הברית מקובל להשתמש במונח "מורטוריום" בהקשר של עונש מוות. במקרים של ספק משפטי קל, נידונים למוות מקבלים מורטוריום, וביצוע גזר הדין נדחה במספר שנים, עד לבירור הספקות. כמו כן, מדינות רבות בארצות הברית (בהן קולורדו, אוקלהומה, אורגון, פנסילבניה ווושינגטון) הכריזו על מורטוריום כללי ללא הגבלת זמן, ובמדינות אלה מזה שנים רבות לא בוצע גזר דין מוות.

מקרה נוסף הוא עיכוב של הליכי גבייה. לדוגמה: גורם משפטי נותן צו עיכוב של תשלום בשל נסיבות מקלות.

בפוליטיקה
---------

כחלק מהמחאה בארצות הברית נגד מלחמת וייטנאם, התרחשה ב-1970 שביתת סטודנטים שנקראה "המורטוריום לסיום המלחמה בווייטנאם" (Moratorium to End the War in Vietnam). השביתה התרחשה בתאריך ה-15 בכל חודש, עד לסיום המלחמה.

בפסיכולוגיה
-----------

בפסיכולוגיה משמש המונח, שהוצע על ידי הפסיכואנליטיקאי והתאורטיקן אריק אריקסון. מושג המורטוריום מתייחס לשלב החמישי בתאוריה הפסיכוסוציאלית של אריקסון- השלב של גיבוש זהות אל מול טשטוש/בלבול זהות. המושג מתייחס לשמיטת חובות של בן הנוער בגיל ההתבגרות ללא כל שפיטה או ביקורת עליו. הורים שיאפשרו זאת בשלב זה יגרמו לבן הנוער לחפש את זהותו ללא תחושת אשמה. בן הנוער בשלב החמישי יבדוק מה מתאים לו, מי קבוצת השווים שאליה יתחבר, בן הנוער יתנסה בדברים שונים-חיוביים או שליליים ולמעשה כך יבסס את זהותו. אריקסון מזכיר מושג נוסף בתקופה זו והוא 'זהות שאולה', רוצה לומר, בן הנוער "שואל" זהותם של החברים, בדרך כלל אנשים מוכרים ומשמעותיים עבורם (מפורסמים, שחקנים, זמרים) וכך מייחס לעצמו תכונות של אותם אנשים ומחליט לבסוף מה לאמץ לעצמו ומה לא. אלו למעשה מתארים את שלב "פסק הזמן" המתרחש בגיל ההתבגרות. בתקופה זו מקבלים המתבגרים חופש להתנסות בתפקידים חברתיים ואישיים שונים כאשר רק חובות מעטות מוטלות עליהם, על מנת שיוכלו לגבש את זהותם לאור התנסויותיהם. ההורים והחברה אמורים לאפשר למתבגר בתקופה זו מרחב של תמרון ובדיקה עצמית. אם פסק הזמן לא יתאפשר עלול הדבר לפגוע בגיבוש הזהות של המתבגר.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4659982-4

 |
שמו של פרוקופי קובאל מונצח על קיר הכבוד לחסידי אומות העולם ביד ושם
**פרוקופי קובאל יוספוביץ'** (ברוסית: **Коваль Прокопий Иосифович**; נולד ב-1886) היה רופא שיניים אוקראיני, מחסידי אומות העולם, שהציל במלחמת העולם השנייה שלושה יהודים ממוות בידי הנאצים.

ביוגרפיה
--------

פרוקופי נולד בשנת 1886 במחוז קייב, שבאוקראינה, ולאחר מכן גר בוולדיווסטוק. לאחר השלמת לימודיו התיכוניים, החל לעבוד במרפאת שיניים. הוא התחתן והביא לעולם שני ילדים. פרוקופי נעצר על ידי הנ.ק.ו.ד. ב-25 ביולי 1938 מסיבה לא ידועה, ולאחר כשנה כשתיקו ניסגר, הוא שוחרר ונשלח לעיירה אוצ'קקן (אנ') באזור הרי הקווקז לשיקום. פרוקופי התגורר באוצ'קקן עד שנת 1945, ואז שב לוולדיווסטוק. תאריך מותו לא ידוע.

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
--------------------------------

ב-16 באוגוסט 1941, יצאה הרכבת האחרונה מדניפרופטרובסק, לפני כיבוש העיר על ידי כוחות הוורמאכט ב-25 באוגוסט. על הרכבת עלו פולינה פאקול, בתה - סבטלנה, ואמה - ליובוב. כעבור מספר ימים הרכבת נעצרה, והן הובאו בכרכרות סוסים לעיירה אוצ'קקן באזור. פולינה מצאה עבודה כמורה להיסטוריה וגאוגרפיה בבית ספר בעיירה, בה התגורר פרוקופי קובאל, שעבד בבית החולים המקומי.

לאחר שנודע לפולינה על כיבוש דניפרופטרובסק, היא ניסתה לחפש דרך לברוח עם משפחתה מזרחה, אך נאלצה להישאר באוצ'קקן. באותה תקופה, עברה בעיירה שמועה שהנאצים יחוסו על חייהם של יהודים שנשואים לגויים. פרוקופי הציע לפולינה ולמשפחתה לעבור לגור בדירתה ולרשום נישואים פיקטיביים. פולינה הסכימה, והמשפחה עברה לדירתו. פרוקופי חפר בור בחדרו וכיסה אותו בעזרת קרשים וארון. הבור יועד לסבטלנה וליובוב שמצאו בו מסתור למשך כשנה, כשפרוקופי ופולינה מספקים להם שאריות מזון. כחודש לאחר שהנאצים הגיעו לאוצ'קקן, הם מינו נציג יהודי מהאזור והורו לו לערוך מפקד אוכלוסין לכל היהודים באזור קיסלובודסק לצורך סימונם בטלאי צהוב ורישומם. באוגוסט 1942, החלו הנאצים להוציא את היהודים להורג, על פי רשימות אלו. פולינה ומשפחתה לא נרשמו במפקד והסתתרו בדירתו של פרוקופי, וכך ניצלו חייהם.

לאחר המלחמה
-----------

עם סיום המלחמה, פרוקופי שב לוולדיווסטוק, והמשיך לשמור על קשר מכתבים עם פולינה. לאחר זמן, עקבותיו נעלמו. פרוקופי נפטר בתאריך ובנסיבות לא ידועים. ב-1945 עברו פולינה ומשפחתה לחרקוב והמשיכו בשגרת חייהם. ליובוב נפטרה ב-30 ביוני 1969, וב-1996 עלו פולינה וסבטלנה לישראל. פולינה נפטרה מסרטן שלושה חודשים לאחר מכן, ב-25 ביולי, והיא הובאה למנוחות בעיר באשקלון.

הכרה והנצחה
-----------

בעקבות פנייה של סבטלנה לארגון יד ושם, התקבלה בקשתה, וב-2011, הוכר פרוקופי קובאל כחסיד אומות העולם, ושמו צורף לקיר הכבוד שבגן חסידי אומות העולם ביד ושם.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Koval Prokofiy, The Righteous Among the Nations Database
2. 1 2 3 4  תיק M.31.2/11986, חסיד אומות העולם פרוקופי קובאל, ארכיון יד ושם

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"פרוקופי קובאל"**.
**דונה לין דיקסון** (באנגלית: **Donna Lynn Dixon**; נולדה ב-20 ביולי 1957) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית.

ביוגרפיה
--------

דיקסון נולדה באלכסנדריה שבווירג'יניה, ארצות הברית. ב-1975 סיימה תיכון, והחלה ללמוד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון אך לאחר מכן עזבה את הלימודים, היא החלה בקריירת דוגמנות ונבחרה ל"מיס וירג'יניה" 1976, והתמודדה בתחרות מיס ארצות הברית באותה שנה. היא גם נבחרה ל"מיס וושינגטון הבירה", בתחרות הבוחרת את נציגת ארצות הברית למיס עולם.

ב-1981 הופיעה בשני פרקים של ספינת האהבה.

מ-1980 ועד 1982 שיחקה את מושא אהבתו של טום הנקס בקומדיית המצבים "Bosom Buddies".

ב-1983 שיחקה בסרט "דוקטור דטרויט" שם הכירה את בעלה לעתיד דן אקרויד, באותה שנה שיחקה גם בסרט "אזור הדמדומים: הסרט" המבוסס על הסדרה באותו שם.

ב-1992 הופיעה בסרט עולמו של ויין, ב-1995 שיחקה בפרק של הסדרה נני.

ב-1983 נישאה לדן אקרויד ולהם שלוש בנות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דונה דיקסון** בוויקישיתוף

* דונה דיקסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* דונה דיקסון, באתר AllMovie (באנגלית)
* דונה דיקסון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1740631
* BnF: cb14172186n (data)
* GND: 140910794
* ISNI: 0000 0000 7827 1899
* LCCN: no2011180886
* VIAF: 107880765
* WorldCat: lccn-no2011180886

 |
**London Review of Books** (בקיצור: **LRB**) הוא כתב עת בריטי של מסות ספרותיות המתפרסם מדי שבועיים.

היסטוריה
--------

LRB נוסד ב-1979

כשפרסומו של The Times Literary Supplement הופסק עקב סגירתו של הטיימס למשך שנה.

העורכים המייסדים הם קרל מילר, פרופסור לאנגלית מהקולג' האוניברסיטאי של לונדון; מארי-קיי וילמר, לשעבר עורכת ב-The Times Literary Supplement; וסוזנה קלאפ. במרוצת שישת החודשים הראשונים לפרסומו הוא הופיע בתוך The New York Review of Books.

במאי 1980, ‏London Review of Books נהפך לפרסום עצמאי. אלן בנט, אחד הכותבים הבולטים בו, תיאר אותו כ"רדיקלי באופן עקבי".

בשונה מה-The Times Literary Supplement ‏(TLS), רוב המאמרים המתפרסמים ב-LRB (ממוצע של 15 לגיליון) הם מסות ארוכות. חלק מהמאמרים בכל גיליון אינם מתבססים על ספרים, בעוד שישנם מאמרים קצרים הדנים בסרטים ובתערוכות. מערכת המגזין יושבת בבלומסברי, לונדון.

מארי-קיי וילמרס התמנתה לעורכת ב-1992. התפוצה הממוצעת לגיליון ב-2016 הייתה 70,468.

ב-2010 ה-London Review of Books היה שקוע בחובות של 27 מיליון פאונד לקרן הנאמנות של משפחת וילמרס, על אף שלקרן לא הייתה כל כוונה לבקש מהלווה את החזר ההלוואה.

ב-2011, פאנקאיי מישרה (אנ') מתח ביקורת על ספרו של ניל פרגוסון "ציוויליזציה: המערב וכל השאר"; פרגוסון איים עליו בתביעת דיבה.

חנות הספרים של London Review of Books נפתחה בבלומסברי במאי 2003 ובית הקפה הסמוך אליה נפתח בנובמבר 2007. חנות הספרים מהווה מקום להרצאות ודיונים ספרותיים.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של London Review of Books (באנגלית)

* אתר האינטרנט הרשמי של London Review of Books
* London Review of Books, ברשת החברתית פייסבוק

* London Review of Books, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* London Review of Books, ברשת החברתית אינסטגרם

* London Review of Books, ברשת החברתית LinkedIn
* האתר הרשמי של כתב העת
* חנות הספרים

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אליזבט דיי, האם LRB הוא כתב העת הטוב בעולם ?, גארדיאן, 9 במרץ 2014
2. 1 2 3  אודות ה-LRB
3. ↑  ויליאם גריימס, ויטני אלסוורת', המו"ל הראשון של הניו יורק רוויו, הלך לעולמו בגיל שבעים וחמש", הניו יורק טיימס, 20 ביוני 2011
4. ↑  Bennett, Alan, July 1996, in the Foreword to Jane Hindle (editor) London Review of Books: An Anthology, Verso, 1996. מסת"ב 1-85984-860-5 "The LRB has maintained a consistently radical stance on politics and social affairs"
5. ↑  "כולל גומרים את ההלל על ה-LRB שעושה כבוד לעולם הספרות", גארדיאן, 9 במרץ 2014
6. ↑  פול האריס, "ניל פרגוסון מתנצל על הערותיו בדבר גייז וחסרי ילדים", אובזרבר, 4 במאי 2013
7. ↑  פאנקאיי מישרה, "הסתכלו על האיש הזה", London Review of Books, כרך 33, מס. 21, 3 בנובמבר 2011

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 315654728
* WorldCat: viaf-315654728

 |
**פידו** (באנגלית: **Fido**;‏ 1851 בערך – 1865) היה כלבו המעורב של אברהם לינקולן, והיה בבעלות משפחתו במשך מספר שנים לפני בחירתו של לינקולן לנשיאות, ולאחר מכן הפך לחיית מחמד נשיאותית למרות שנשאר בספרינגפילד, אילינוי.

פידו היה המועדף ביותר על לינקולן ובניו הצעירים, ויליאם וטד, ידוע שפידו חיכה ללינקולן מחוץ למספרה ולפעמים היה נושא חבילה בפיו כשהלך עימו הביתה.

ביוגרפיה
--------

### בחירתו של לינוקלן לנשיאות

לאחר שנבחר לינקולן, פידו נרתע מההמונים שקיבלו את פני הנשיא הנבחר, הזיקוקים ותשומת הלב המוגברת סביב אדונו. בעת שפידו ראה את ההמולה בוושינגטון, לינקולן ואשתו, מרי, החליטו להשאיר את פידו בספרינגפילד, שם התגוררה המשפחה, ולא להביאו איתם אל הבית הלבן.

### שנותיו האחרונות ומותו

פידו טופל על ידי חבר המשפחה ג'ון רול. לינקולן נתן לרול ספה ישנה שהייתה אהובה על פידו, והשאיר הוראות לפיו מותר לפידו לנהל את הבית, לא לנזוף בו ולאפשר לו להסתובב סביב שולחן האוכל המשפחתי ולהאכיל אותו בשאריות הארוחה.

פידו נשאר בבעלות רול עד סוף חייו. עם הירצחו של לינקולן באפריל 1865, רול הביא את פידו להלווייתו של לינקולן.

באותה שנה פידו מת, בנו של רול דיווח לעיתון באילינוי כי פידו נדקר על ידי אדם שיכור בשם צ'רלי פלאנק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פידו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  editor, The death of Fido, the Lincoln family dog, SangamonLink, ‏2015-07-19 (באנגלית אמריקאית)
2. 1 2  Kate Kelly, Abraham Lincoln's Dog, Fido, America Comes Alive, ‏2020-08-18 (באנגלית אמריקאית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2015001601
* VIAF: 313288485
* WorldCat: lccn-n2015001601

 |
**תלמה דיי דרייק** (באנגלית: **Thelma Day Drake**; נולדה ב-20 בנובמבר 1949) היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של קהיליית וירג'יניה בשנים 2005–2009. דרייק, חברת המפלגה הרפובליקנית, כיהנה טרם היבחרה אל הקונגרס של ארצות הברית כחברת בית הנבחרים המדינתי של ויר'גיניה.

ביוגרפיה
--------

דרייק נולדה בשם **תלמה מרי דיי** בעיר אלירייה (Elyria) שבאוהיו, שם למדה גם בבית הספר התיכון הקתולי של העיר. בגיל 17 עזבה את אוהיו ועברה לנורפוק שבווירג'יניה, שם הוצב בעלה במסגרת שירותו בצי ארצות הברית. בהמשך למדה באוניברסיטת אולד דומיניון השוכנת בנורפוק. בשנת 1995 נהפכה דרייק לאדם השני מהמפלגה הרפובליקנית שייצג ת העיר נורפוק בבית הנבחרים המדינתי של וירג'יניה, מאז תקופת השיקום. במשך תשע שנים ייצגה את מחוז הבחירה ה-87 בבית תחתון זה של בית המחוקקים. בין היתר הייתה דרייק יושבת ראש ועדת השיכון של וירג'יניה וחברה בנציבות מפרץ צ'ספיק.

בבחירות 2004 נבחרה דרייק אל בית הנבחרים של ארצות הברית, כנציגת מחוז הקונגרס השני של וירג'יניה, אשר שוכן במזרח וירג'יניה ובתוכו נמצאות הערים וירג'יניה ביץ', ויליאמסבורג וחלקים מנורפוק. דרייק נכנסה למירוץ על בית הנבחרים לאחר שנציג המחוז המכהן, אד שרוק, פרש מהחיים הפוליטיים וקטע את מסע הבחירות שלו לתקופת כהונה נוספת. ביום הבחירות הכלליות גברה על דייוויד אש, מועמד המפלגה הדמוקרטית, והייתה לאישה השלישית שייצגה את וירג'יניה בקונגרס אחרי לזלי בירן (אנ') וג'ו אן דייוויס (אנ'). בבית הנבחרים הייתה תומכת נלהבת של מדיניות הפנים ומדיניות החוץ של ממשל ג'ורג' ווקר בוש, והתנגדה לסיום מלחמת עיראק.

בבחירות אמצע הכהונה של 2006 נבחרה דרייק מחדש לתקופת כהונה שנייה ברוב דחוק, עם 51% מקולות הבוחרים לעומת 49 האחוזים שגרף יריבה הדמוקרטי פיליפ קלם. עם זאת, בשנת 2008 הובסה דרייק על ידי גלן ניי, וכהונתה תמה בראשית ינואר 2009.

לאחר שעזבה את הקונגרס מונתה דרייק למנהלת מחלקת הרכבות והתחבורה הציבורית בווירג'יניה על ידי מושל וירג'יניה בוב מקדונל, ובהמשך הפך לעוזרת מנהל אגף התחבורה הציבורית בעיריית נורפוק. לזמן מה אף התמקצעה בעולם הנדל"ן. ב-15 בפברואר 2018 הועמדה דרייק בידי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לניהול מנהל התעבורה הפדרלי (FTA). ב-3 בינואר 2019, בעקבות התכנסות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, פג המינוי. ב-16 בינואר 2019 הועמדה דרייק מחדש למשרה. עם זאת, שוב המינוי לא קרם עור וגידים וב-3 בינואר 2020 תהליך המינוי נקטע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תלמה דרייק** בוויקישיתוף
* תלמה דרייק באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  DRAKE, Thelma D. באתר ההיסטוריה, האמנות והארכיונים של בית הנבחרים של ארצות הברית (באנגלית)
2. ↑  ג'ורדן פסקייל, Norfolk's Thelma Drake nominated to lead Federal Transit Administration in trying time for transit, באתר The Virginian-Pilot‏, 13 בפברואר 2018 (באנגלית)
3. ↑  Trump nominates Drake to serve as FTA administrator, באתר Progressive Railroading‏, 15 בפברואר 2018 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2019014157
* SNAC: w6wt9jr2
* US Congress: D000605
* VIAF: 7361154923716963780002
* WorldCat: lccn-no2019014157

 |
**מרדכי (מוטל) צ'צ'יק** (11 בנובמבר 1914 – 27 בפברואר 2003) היה רופא ישראלי, פנימאי, נפרולוג, מנהל מחלקה פנימית ג' בבית החולים הדסה תל אביב, הקים בשנת 1965 את היחידה הנפרולוגית בבית החולים "הדסה תל אביב" אשר שירתה את כל שלושת בתי החולים העירוניים-ממשלתיים (איכילוב, הדסה, בית יולדות הקריה). היה הנפרולוג הראשון של בתי החולים העירוניים-ממשלתיים של תל אביב.

ביוגרפיה
--------

צ'צ'יק נולד ברוסיה ב- 1914 ועלה לארץ ישראל בשנת 1925 עם משפחתו. למד בבית הספר לבנים אחד העם ואת לימודיו התיכוניים עשה והשלים בגימנסיה העברית רחביה בירושלים. עוד כתלמיד התנדב ל"הגנה" ושירת כקשר במפקדה בירושלים.

למד רפואה במונפלייה וליון, צרפת. בתום לימודיו חזר לארץ ישראל.

בספטמבר 1939, בתחילתו של מלחמת העולם השנייה, התגייס לצבא הבריטי, תחילה כרופא אזרח, ובהמשך סיים קורס קצינים ושירת כרופא צבאי. במסגרת המערכה במזרח אפריקה צורף ליחידת הגרילה בפיקודו של צ'ארלס וינגייט שפעלה באתיופיה שם נרקמו יחסי ידידות בינו לבין יורש העצר בן הקיסר היילה סילאסי בסוף 1944 הועבר לעזה ולאחר מכן צורף לדיוויזיה המוטסת השישית (ה"כלניות") שחנתה בדרום הארץ. סיים את שירותו בדרגת סרן.

במלחמת העצמאות שירת בצה"ל כקצין רפואה בחזית הדרום בדרגת רב-סרן.

לאחר שירותו התמחה בבית החולים הדסה תל אביב ברפואה פנימית במחלקתו של הפרופ' גאורג צונדק. כיהן כעשר שנים כסגן מנהל מחלקה פנימית.

בשנת 1964 יצא לקליבלנד שבארצות הברית להשתלמות בנפרולוגיה, מקצוע רפואי שעד לתקופה ההיא לא היה קיים בבתי החולים העירונים בתל אביב, ובעולם היה בחיתוליו.

בסוף שנת 1965 התמנה למנהל מחלקה פנימית ג', ובנוסף הקים וניהל את היחידה לנפרולוגיה בבית החולים "הדסה", יחידה ששירתה את כל שלושת בתי החולים העירוניים-ממשלתיים בתל אביב.

בשנת 1980 פרש לגמלאות. לאחר פרישתו, היה במשך מספר שנים רופא של בית הספר התיכון תיכון חדש, בתל אביב.

בשנת 1996 הוענק לו אות יקיר העיר תל אביב-יפו.

מתלמידיו: פרופ' דוד מודעי.

צ'צ'יק היה נשוי לשושנה ואב לשלושה. התגורר ב"שיכון הקצינים" בתל אביב. נפטר ב-27 בפברואר 2003 ונטמן בבית העלמין קריית שאול.

מפרסומיו המדעיים
----------------

* ממאמריו של צ'צ'יק מ. (אתר pubmed)

לקריאה נוספת
------------

* "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, ערך: מרדכי (מוטל) צ'צ'יק, עמוד 358

הערות שוליים
------------

1. ↑  מרכז רפואי עירוני ממשלתי ביה"ח ע"ש איכילוב, ביה"ח "הדסה", בית היולדות ע"ש אשרמן, ת"א יפו, "ספר השנה 1971-1972", הוצאת המחלקה ליחסי ציבור של בתי החולים העירוניים-ממשלתיים, העורך: אריה תורג'מן, עמודים 96–98
2. ↑  ד"ר צ'צ'יק מרדכי - יקיר תל אביב לשנת 1996 (קורות חיים) / עיריית תל אביב
3. ↑  "רופאיה של ארץ ישראל 1948-1799" נסים לוי, יעל לוי, איתי בחור הוצאה לאור, מרץ 2012, עמוד 358 "צ'ציק (מוטל) מרדכי"
4. ↑  יקירי תל אביב-יפו לשנת תשנ"ו (1996) - ד"ר מרדכי צ'צ'יק
5. ↑  "נוה דוד - שיכון הקצינים" דני רכט, האנציקלופדיה העירונית, תל אביב 100
**פיליפ "פיל" ג. סויר** (באנגלית: **Phillip "Phil" G. Sawyer**) (נולד ב-7 בינואר 1961) הוא קצין בדימוס בדרגת תת-אדמירל בצי ארצות הברית. בתפקידו האחרון שירת כקצין אג"ם ותכנון של הצי.

ביוגרפיה
--------

סויר גדל בפיניקס שבאריזונה. ב-1983 סיים תואר ראשון בהנדסת מערכות מהאקדמיה הימית של ארצות הברית, התגייס לצי והוכשר כקצין צוללות. 

שירת כקצין קשר, קצין בקרה רדיואקטיבית וקצין תדלוק בצוללת התקיפה "בלופיש". ב-1988 מונה למדריך במרכז ללוחמה נגד צוללות של הצי האטלנטי. ב-1991 הוצב כקצין הנדסה בצוללת הטילים הבליסטיים "פלורידה". בשנים 1994–1996 שירת בענף שיבוץ צוותי צוללות בלשכת כוח האדם של הצי. באוגוסט 1996 מונה לסגן מפקד צוללת התקיפה "סולט לייק סיטי". באפריל 1998 מונה לעוזר סגן מפקד צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית. במאי 2001 מונה למפקד צוללת התקיפה "לה ג'ולה". תפקידים נוספים אותם מילא הם מפקד פלגת הצוללות 15 בגואם, ראש ענף לוחמה בטרור ואבטחה במטות המשולבים, שירות במטה הפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית ופיקוד על כוח הצוללות בפיקוד כוחות הצי.

ב-2010 הועלה לדרגת אדמירל משנה ומונה לסגן מפקד פיקוד המיקוש הימי והלוחמה נגד צוללות, בתפקידו הבא שימש מפקד כוח המשימה 74/54 בצי החמישי. באוגוסט 2013 מונה למפקד צי הצוללות בפיקוד האוקיינוס השקט. בספטמבר 2015 מונה לראש מטה סגן מפקד כוחות הצי בפיקוד האוקיינוס השקט. 

באוגוסט 2017 מונה למפקד הצי השביעי, חודש לפני המועד המתוכנן לכניסתו לתפקיד. קידומו בדרגה וכניסתו לתפקיד התרחשו בעקבות הדחתו של תת-אדמירל ג'וזף אוקוין לאחר שתי התנגשויות של משחתות הצי באוניות אזרחיות, תקריות בהן נהרגו 17 מלחים. הוא סיים את תפקידו בספטמבר 2019. באוקטובר 2019 מונה לקצין אג"ם ותכנון של הצי. כיהן בתפקיד עד פרישתו ב-2021.

סויר בעל תואר שני בניהול הנדסי מאוניברסיטת אולד דומיניון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיליפ סויר** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה באתר צי ארצות הברית
* פיליפ סויר בחוברת החלפת הפיקוד על הצוללת לה ג'ולה
**פדילה דז'יריה** (בערבית: **فضيلة الدزيرية**, תרגום מילולי: "פדילה האלג'ירית";‏ 25 ביוני 1917 – 6 באוקטובר 1970) הוא שם הבמה של **פדילה מדאני**, אשר הייתה זמרת ומוזיקאית אלג'יראית שהתמחתה בפרט בהוזי (حوزي), סגנון של מוזיקה אלג'יראית קלאסית.

ראשית חייה ותחילת דרכה המוזיקלית
--------------------------------

פדילה נולדה בעיר אלג'יר ב-1917 להורים מהדי בן אבדרחמן ופטומה ח'לפאוי. היו לה אחות וחצי-אח. מגיל צעיר היא התעניינה במוזיקה והחלה לשיר ולנגן בעוד, במיוחד בסגנון האוזי (צר') (حوزي), סגנון של מוזיקה אלג'יראית קלאסית.

פדילה קיבלה הכרה ציבורית לראשונה כשהופיעה בתוכנית הרדיו של מלחין ומנצח אלג'יראי ידוע, פרופ' חדאד אל ג'ילאלי, שאחר כך גם כתב עבורה הרבה מהשירים שהיא ביצעה והקליטה.

נישואין והמשך הקריירה
---------------------

בגיל 13 חיתנו אותה לגבר בן 30. היא ילדה ילד שמת בגיל צעיר. בעלה היה מובטל, ובמהלך הנישואין היא הייתה המפרנסת העיקרית.

בעלה נפטר ומעט לאחר מכן, בת 18, היא עברה לצרפת. בצרפת היא המשיכה להופיע, במיוחד בהתכנסויות ומסיבות של מהגרים מאלג'יריה - אבל גם בקברט. כעבור תקופה, היא חזרה לאלג'יריה והחלה לעבוד עם כמה מהמוזיקאים המובילים של התקופה. בין היתר, היא הצטרפה להרכב של הפסנתרן מוסטפא סקנדרני ולהרכב של מרים פקאי. פדילה ואחותה גוסם הקימו הרכב ביחד עם רנט ל'אוראנז, הזמרת היהודיה המפורסמת. במקביל, היא החלה להופיע גם כשחקנית תיאטרון ומאוחר יותר, כשהצרפתים הביאו לאלג'יריה את הטלוויזיה, היא הופיעה גם שם.

בזמן מלחמת העצמאות של אלג'יריה, חברה פדילה לאחותה האקטיביסטית בפעילות פוליטית. היא ניצלה את כשרונותיה כדי לאסוף כספים, ושלחה אותם לאנשי המחתרת שהתחבאו בהרים בכדי לממן תחמושת. בעקבות זאת, אסרו אותה הצרפתים, והיא נשפטה וישבה בכלא סרקאז'י בצפון אלג'יריה.

אחרי שהשתחררה מהכלא, פדילה הקימה הרכב משלה והמשיכה להופיע ולהקליט. פדילה נפטרה בביתה בשנת 1970.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פדילה דז'יריה** בוויקישיתוף

* פדילה דז'יריה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* פדילה דז'יריה בספוטיפיי
* פדילה דז'יריה באפל מיוזיק

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ecouter musique Fadila Dziria - فضيلة الجزائرية mp3 - télécharger music Hiba mp3, www.hibamusic.com
2. ↑  admin, Fadhila Dziria la chanteuse au bon cœur, Babzman, ‏2018-01-10 (ב־)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb13816559n (data)
* ISNI: 0000 0003 6821 7225
* VIAF: 5116200
* WorldCat: viaf-5116200

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בפעיל בכיר בחמאס. אם התכוונתם לראש הזרוע הצבאית הראשון של החמאס, שנהרג בשנת 1993, ראו עימאד עקל (ג'בליה).
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**עימאד עקל** (בערבית: **عماد عقل**, תעתיק מדויק: **עמאד עקל**), הוא פעיל בכיר בזרוע הצבאית של חמאס, ומשתמש בתפקידו כאיש חבלה בכיר, המסייע רבות באימון והכנת אמל"ח לאנשי ועדות ההתנגדות העממיות. 

ב-9 באוקטובר 2002 חוליה בראשותו של עימאד עקל חיסלה את ראג'ח אבו אל-יחיא, מפקד משטרת ההפגנות בעזה. אל-יחיא, בן 47, נסע במכוניתו עם שומרי ראשו בעיר עזה כאשר באחד הצמתים הומי האדם פתחה לפתע קבוצה של רעולי פנים בירי לעבר המכונית. אל-יחיא נהרג מיד, ושומרי ראשו נפצעו. גופתו של אל-יחיא נלקחה לבית החולים "שיפא" בעזה. חולית החמאס לבשה מדים של הביטחון הלאומי הפלסטיני ושל המודיעין הצבאי. לאחר החיסול דרשה המשטרה הפלסטינית להסגיר לידיה את אנשי החוליה שביצעו את הרצח ובראשם עימאד עקל.

על ההתנקשות נטלו אחריות בני חמולת עקל, שאחד מבניה הוא אחד מששת ההרוגים שנורו על ידי שוטרים פלסטינים סמוך לאוניברסיטה האיסלאמית. האירוע התרחש במהלך פיזור הפגנת תמיכה באוסאמה בן לאדן בעקבות פיגועי 11 בספטמבר. בני משפחת עקל טענו כי הרשות הפלסטינית לא הגיבה לרצח המפגינים, ולא טיפלה כלל בנושא. 

ב-20 באוקטובר 2003 נעשה ניסיון לחסל את עימאד עקל, מסוקי צה"ל שיגרו טילים אל טנדר פז'ו במרכז עזה. ברכב נסעו שני בכירים בזרוע הצבאית של החמאס, וכן נהג הרכב, שנהרגו מהירי. בתקיפה נפצעו 11 בני אדם, בהם חמש נשים ושני ילדים. מקורות פלסטיניים מסרו כי המכונית שהותקפה שייכת לפעיל החמאס עימאד עקל, אולם הוא לא נהרג. אל הרכב שנפגע חשו עשרות פלסטינים, ובהם צוותי רפואה. אז ירו המסוקים שני טילים נוספים, מהם נהרגו 5 אזרחים, בהם רופא, וכ-50 בני אדם נפצעו.

עימאד עקל מעורב בניסיון הפיגוע במעבר קרני ב-26 באפריל 2006. הפיגוע בוצע על ידי חוליית מחבלים המשתייכים לפלג ועדות ההתנגדות העממית מעזה בראשות מומתאז דוע'מוש.

ב-2 בינואר 2009, במסגרת מבצע עופרת יצוקה, הפציץ חיל האוויר הישראלי את ביתו שבמחנה הפליטים נוסייראת. בתקיפה נהרגו שלושה מחבלים, אך עקל, שלא שהה בביתו בעת התקיפה, לא נפגע.

קישורים חיצוניים
----------------

* מוחמד דחלאן מאיים על עימאד עקל

הערות שוליים
------------

1. ↑  IAF Strikes Additional Hamas Targets, Operation Continues, אתר דובר צה"ל, 2.1.2009
קיטלוג של כמה המינים המכאיבים ביותר במדד שמידט, ביניהם: הצרעה *Synoeca surinama*, נמלת הקליע (*Paraponera clavata*), שני מיני צרעת טרנטולה (*Pepsis*) וצרעת ענק אסייתית.
**מדד שמידט לדירוג כאב מעקיצות** (באנגלית: **Schmidt sting pain index**) הוא דירוג סולם כאב של הכאב היחסי מעקיצות של חרקים מסדרת הדבוראים. המדד הוא בעיקר פרי עבודתו של האנטומולוג האמריקאי ג'סטין שמידט (Justin Orvel Schmidt; 1947-2023) במרכז מחקר הדבורים על שם קרל היידן (Carl Hayden) באריזונה. שמידט פרסם מספר מחקרים בנושא, וטען כי נעקץ על ידי מרבית החרקים העוקצים המשתייכים לסדרת הדבוראים.

המאמר המקורי שלו ב-1983 ניסה לקבוע שיטה ולהשוות את התכונות ההמוליטיות (תמס דם) של ארס החרקים. המדד הכלול במאמר התחיל מ-0 עבור עקיצות שהיו בלתי יעילות לחלוטין כנגד בני אדם, התקדם למדד 2 של הכאב המוכר כמו עוקץ דבורת הדבש או מין הצרעות הנפוץ (*Vespula vulgaris*) וסיים במדד 4 עבור העקיצות הכואבות ביותר. הצרעה מהסוג *Synoeca*, נמלת הקליע והצרעה מסוג *Pepsis* הם החרקים היחידים בדרגה זו. לסיכום, חלק מהתיאורים של הדוגמאות הכואבות ביותר מוצגות במאמר, לדוגמה עקיצת נמלת הקליע מחוללת כאב מידי מייסר וחוסר תחושה ועד לחץ דומה לחוד עפרון, כמו גם רעידה בצורת רצון בלתי נשלט לנער את האיבר הפגוע.

בהמשך חידד שמידט את הסולם, כשהשיא היה מאמר שפורסם ב-1990, המסווג עקיצות של 78 מינים ו-41 סוגים של דבוראים. שמידט תיאר בפרוטרוט באופן ססגוני חלק מחוויותיו.

במאמריו שמידט לא נקב במדד שונה מחמשת הערכים (בין 0 ל-4), אבל במאמר שהופיע בכתב העת Outside מ-1996 הוא ציין דרגות ביניים כדוגמת 1.2 עבור נמלת האש. בטור "The Straight Dope" מהעיתון Chicago Reader מ-2012 ציין עורך הטור ססיל אדמס כי שוחח עם שמידט והלה הודה שדרגות ביניים אלו "הוצאו ממנו בעורמה" על ידי כתב ה-Outside.

בספטמבר 2015 הוענק לשמידט במשותף עם מייקל סמית (שחקר השפעת עקיצת דבורים על חלקים שונים בגוף) פרס איג נובל בפיזיולוגיה ואנטומולוגיה בשל מחקרם על הדבוראים.

קישורים חיצוניים
----------------

* העקיצה הכי מכאיבה בעולם

* The Chemical Compositions of Insect Venoms - Includes a graphical representation of the index
* The Schmidt Insect Sting Pain Index
* May Berenbaum. A Stinging Commentary(הקישור אינו פעיל)". *American Entomologist*. 2003
* Richard Conniff. "Stung: How tiny little insects get us to do exactly as they wish". *Discover*. June 2003

הערות שוליים
------------

1. ↑  Schmidt, Justin O.; Blum, Murray S.; Overal, William L. (1983). "Hemolytic activities of stinging insect venoms". *Archives of Insect Biochemistry and Physiology*. **1** (2): 155–160. doi:10.1002/arch.940010205.
2. ↑  Schmidt, Justin O. (1990). "Hymenoptera Venoms: Striving Toward the Ultimate Defense Against Vertebrates". In D. L. Evans; J. O. Schmidt (eds.). *Insect Defenses: Adaptive Mechanisms and Strategies of Prey and Predators*. Albany, New York: State University of New York Press. pp. 387–419.
3. ↑  Cecil Adams (May 11, 2012) *Did the creator of the Schmidt Sting Pain Index volunteer to get stung by everything on earth?*, *The Straight Dope*
|  |
| --- |
| ערך זה עוסק בהר געש מתפרץ או כזה שהתפרץ לאחרונה. |
| הערך נערך לאחרונה ב-13 ביוני 2023. הנתונים בנושא זה משתנים במהירות, ועל כן ייתכן שהם חלקיים, לא מדויקים או לא מעודכנים. הנכם מוזמנים להוסיף מקורות עדכניים. |

**מאיון** (**Mayon**) הוא הר געש בדרום-מזרח האי לוזון שבפיליפינים. גובהו 2,463 מ' מעל פני הים, והוא הר הגעש הפעיל ביותר בפיליפינים - ב-400 השנים האחרונות נרשמו 48 התפרצויות משמעותיות שלו, האחרונה שבהם ב-2008.

הר הגעש ממוקם כמה עשרות קילומטרים מערבית לתעלת הפיליפינים, המהווה גבול בין שני לוחות טקטוניים, הלוח הפיליפיני והלוח האירואסייתי. באזור זה, שבו הלוח הפיליפיני הוא אוקייני בעוד הלוח האירואסייתי הוא יבשתי, מדובר בסגירת אוקיינוס - יבשה, והלוח הפיליפיני שוקע מתחת ללוח האירואסייתי. סלעי המשקע הימיים מותכים במפגש עם הסלעים היבשתיים והופכים למאגמה, שמתפרצת במספר נקודות. אחת הנקודות היא הר הגעש מאיון.

גובהו של הר הגעש 2,463 מ' צורתו סימטרית למדי, והוא בולט על רקע האזור המישורי בו הוא נמצא. ההר ממוקם כ-70 ק"מ צפונית-מערבית להר הגעש בולוסן.

בסמוך להר נמצא הר געש נוסף, הר מאסאראגה.

התפרצויות
---------

מאז 1616 נרשמו 48 התפרצויות משמעותיות של הר הגעש. בהתפרצות שאירעה ב-1 בפברואר 1814, פלט ההר טפרה שכיסתה לגמרי את העיירה קגסאווה, ורק מגדל הכנסייה שלה נותר בולט מעל פני השטח. כ-2,200 בני אדם מצאו את מותם בהתפרצות זו. ב-23 ביוני 1897 החלה התפרצות שנמשכה שבוע, במהלכה כוסה הכפר בקקאי בלבה בעומק של כ-15 מ'. עננים סמיכים של אפר געשי נישאו למרחק של כ-160 ק"מ, וכ-400 בני אדם נספו. ב-1984 פונו מבתיהם 73 אלף בני אדם, וכתוצאה מכך לא נרשמו אבדות בנפש במהלך ההתפרצות. ב-1993 גרמו זרמים פירוקלסטיים למותם של 77 בני אדם. באוגוסט 2006 שוב פונו מבתיהם עשרות אלפי בני אדם במהלך התפרצות הר הגעש. ב-30 בנובמבר אותה שנה יצרה הסופה הטרופית דוריאן מפולות בוץ באפר הגעשי שהצטבר במורדות ההר בהתפרצות של אוגוסט. למעלה מ-1,200 בני אדם מצאו אתם מותם במפולות הבוץ. ב-7 במאי 2013 התפרץ ההר, וחמישה מטפסי הרים שהיו עליו באותה עת נהרגו. ב-12 ביוני 2023 החל ההר לפלוט לבה ו-13,000 תושבים פונו מסביבות ההר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מאיון** בוויקישיתוף
* יובל נעמן, ‏טיול באזור הר הגעש מאיון, באתר GoTravel
* מאיון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

  

* התפרצות הר הגעש ב-1928התפרצות הר הגעש ב-1928
* זרמים פירוקלסטיים בהתפרצות של 1984זרמים פירוקלסטיים בהתפרצות של 1984
* 
*

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר Global Volcanism Program
2. ↑  "הר הגעש הפיליפיני מאיון בהתפרצות קטלנית", BBC (אנגלית),‏ 7.5.2013.
3. ↑  Mayon: Thousands evacuated as Philippine volcano oozes lava
**M-50** הוא תותח מתנייע ישראלי המבוסס על תובת טנק שרמן. ה-M-50 פותח על ידי חיל החימוש בשנות ה-60 בעקבות המחסור בתותחים מתנייעים. התומ"ת נכנס לשירות בשנת 1967 והשתתף במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים.

פיתוח
-----

ה-M-50 פותח בצה"ל בעקבות המחסור בתותחים מתנייעים. עד אז נבנה חיל התותחנים הישראלי בעיקר על בסיס תותחים נייחים הנגררים על ידי משאיות, אולם עם התפתחות חיל השריון כחיל היבשה העיקרי וכחלק מלקחי מלחמת סיני, נוצר הצורך במערך תותחים מתנייעים שיוכל להתקדם בעקבותיו.

ה-M-50 פותח על ידי חיל החימוש בשנות ה-60. הוא מבוסס על תובת טנק שרמן, עליה הוצב תותח 155 מ"מ מודל 50 (Obusier de 155 mm Modèle 50) מתוצרת צרפת, אשר היה בשימוש בצה"ל. תובת השרמן נחתכה כדי להתאים לתותח. התותח המותקן באחורי הכלי חייב הזזת המנוע לקדמת התובה.

ברשות צה"ל היו כ-150 תותחים מסוג זה.

שירות מבצעי
-----------

ה-M-50 נכנס לשירות ב-1967 וסוללות M-50 השתתפו בירי על בתי הזיקוק בסואץ (מבצע אבוקה) באותה שנה. ה-M-50 שירת בחיל התותחנים במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים בכל החזיתות. ה-M-50 הוצא משימוש בצה"ל בשנת 1983.

ה-M-50 היווה את עמוד השדרה של חיל התותחנים הישראלי בשנות ה-70 עד כניסתם לשירות של התותחים המתנייעים האמריקאים המתקדמים, כדוגמת ה-M-109 ("רוכב").

גלריה
-----

* התותח הצרפתי המקורי "מודל 50" 155 מ"מהתותח הצרפתי המקורי "מודל 50" 155 מ"מ
* M-50 מהחזיתM-50 מהחזית
* ה-M-50 בבית התותחן, זכרון יעקבה-M-50 בבית התותחן, זכרון יעקב
* ה-M-50 מאחורה-M-50 מאחור
* תותחי M-50 במצעד יום העצמאות ה-18 בחיפה, 1966תותחי M-50 במצעד יום העצמאות ה-18 בחיפה, 1966
* תותח M-50 בזמן ירי בסיני במהלך מלחמת יום הכיפוריםתותח M-50 בזמן ירי בסיני במהלך מלחמת יום הכיפורים

ראו גם
------

* תותחים מתנייעים בצה"ל

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תותח מתנייע M-50** בוויקישיתוף
* תותח M-50, באתר חיל התותחנים
הרב **ישעיהו ליברמן** הוא איש חינוך חרדי ליטאי, מנהל מרכז בית יעקב למורות (המכונה גם "הסמינר החדש"), שברחוב מלכי ישראל בירושלים ומנכ"ל תנועת הנוער החרדית בנות בתיה. בשנת 2015 זכה בתואר יקיר העיר ירושלים.

תולדותיו
--------

התחנך בירושלים. בשנת 1970 הקים וניהל עסק עצמאי של גרפיקה בירושלים.

עם הקמת מרכז בית יעקב על ידי אביו הרב הלל ליברמן הצטרף הרב ישעיהו ליברמן להקמת המוסד, תחילה נכנס כחבר הנהלה ובהמשך מונה למנכ"ל. עם כניסתו להנהלת המוסד הטמיע תוכניות ארוכות טווח ובהן הקמת שלוחות לסמינר במספר יישובים והפיכתו לרשת של מוסדות, כמו כן עסק ליברמן בהשמה של בוגרות ובפיתוח מסלולים להוראת חינוך מיוחד ואף עסק בעצמו בשילוב של ילדים עם קשיי למידה מהקהילה החרדית במסגרות לימוד רגילות, בקהילה, ובפעילויות התנדבותיות. ליברמן פעל גם להקמת המוסד בית חם בו היו פעילות בוגרות הסמינר שבניהולו.

שמו של ליברמן נקשר כמי שמוסדותיו נוקטים אפליה בקבלת תלמידות ממוצא מזרחי, ליברמן עצמו הכחיש את הדברים. עם זאת, חלק מהסמינרים שנמצאים ברשת הסמינרים שבהנהלתו מיועדים לבנות ספרדיות בלבד.

בשנת 2015 זכה ליברמן בתואר יקיר העיר ירושלים אולם נמתחה ביקורת על מעניקי התואר בשל העובדה שהסמינר שהוא עומד בראשותו הפליית תלמידות ממוצא מזרחי בעת הקבלה לסמינר. עו"ד יואב ללום יו"ר עמותת "נוער כהלכה" פנה לליברמן בבקשה לוותר על התואר, אולם בית המשפט המחוזי בירושלים אליו הוגשה עתירה לביטול התואר דחה את העתירה על הסף.

### משפחתו

בנו של ליברמן, ישראל ליברמן, משמש כיום כמנהל בפועל של מרכז בית יעקב. בתו הניה נשואה לרב רפאל פרוידיגר ומשמשת בתפקיד אמרכלית כתות יג' - יד'. וכן בתו יוכבד הייתה נשואה לרב אברהם מאיר לוין (1960–2020) שהיה ר"מ בישיבת באר המלך בבית שמש.

ראו גם
------

* מרכז בית יעקב למורות
* סמינר בית יעקב
* בנות בתיה

הערות שוליים
------------

1. 1 2  יקירי ירושלים לשנת תשע"ה | עיריית ירושלים, באתר www.jerusalem.muni.il
2. ↑  הרב ישעיהו ליברמן על האפליה בסמינרים: "מדובר בעלילת שווא" – JDN – חדשות
3. ↑  הגר"ש כהן מכריע באלעד: "ייפתח בעיר רק סמינר ספרדי אחד" - בחדרי חרדים, באתר חדרי חרדים
4. ↑  "הפלה נערות מזרחיות" ויקבל את עיטור יקיר ירושלים, באתר וואלה! יהדות, ‏2015-01-26
5. ↑  הרב ליברמן, ותר על אות ‘יקיר ירושלים’, באתר חרדים10, ‏2015-01-28
6. ↑  נדחתה עתירת ללום נגד הרב ליברמן, באתר כיכר השבת
7. ↑  בד"ה: המתמיד משכונת רמות נפטר מדום לב, באתר בחדרי חרדים, 21 בספטמבר 2020.
**כנעאן מקייה** (בערבית: **كنعان مكية**, נולד ב-1949 בבגדאד) הוא אינטלקטואל עיראקי ופרופסור ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת ברנדייס.

ביוגרפיה
--------

נולד בבגדאד למשפחה שיעית ולמד בתיכון בעיר שהופעל על ידי ישועים מארצות הברית. הוא הצטיין במתמטיקה ובאנגלית, ובשנת 1967 התקבל ללימודי ארכיטקטורה בMIT ועזב את עיראק לצורך הלימודים. ב-MIT הוא החל להתעניין בפוליטיקה, ושם הוא פגש את עמנואל פרג'ון, דוקטורנט למתמטיקה שהיה פעיל שמאל מרקסיסטי והושפע רבות מהרעיונות הפוליטיים שלו. בסיום לימודיו הוא הצטרף לחברת "מקייה ושותפים" ותכנן פרויקטים במזרח התיכון. בשנת 1974 למד בבית הספר לכלכלה של לונדון והשלים שם תואר שני בתכנון אורבני.

ב-1981 עזב את משרתו והחל לכתוב ספר אודות עיראק, "רפובליקת של פחד: הפוליטיקה של עיראק המודרנית", שתיאר את משטר של סאדם חוסיין ומפלגת הבעת' בעיראק, שפורסם ב-1989, ונהיה לרב-מכר. את הספר פרסם תחת השם הבדוי סמיר אל-ח'ליל, מחשש שסאדם יפגע בבני משפחתו שעדיין בעיראק. 

בשנת 1991 בעקבות המרידות הכורדיות בעיראק, מקייה ביקר בצפון בעיראק. בשנת 1992 יצא ספרו "שדות ההרג של סדאם", שבו תיאר את הטיהור האתני שסדאם ניסה לעשות לכורדים במדינה. לאחר הפלתו של סדאם על ידי האמריקאים בשנת 2003 מקייה החל לפעול למען הנצחת קורבנות משטר חוסיין. ביוני 2003 הוא הקים את "קרן הזיכרון העיראקי" (Iraq Memory Foundation). 

הוא משמש כפרופסור ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת ברנדייס ועמית במרכז ללימודי מזרח-תיכון באוניברסיטת הרווארד.

מקייה כתב בעבור הניו יורק טיימס, The New York Review of Books, והלונדון טיימס.

בשנת 2003 הוענק לו דוקטור כבוד לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, בשנת 2007 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד באוניברסיטה העברית בירושלים.

מספריו
------

* **Republic of fear: the politics of modern Iraq**, University of California Press, 1989
* **Republic of fear: the inside story of Saddam's Iraq**, Pantheon Books, 1990
* **The monument: art, vulgarity, and responsibility in Iraq**, University of California Press, 1991
* **Cruelty and silence: war, tyranny, uprising and the Arab world**, Cape, 1993
* **The rock: a tale of seventh century Jerusalem**, Constable, 2002

קישורים חיצוניים
----------------

* דף פרטים באתר אוניברסיטת ברנדייס
* דף אישי באתר אוניברסיטת ברנדייס
* ריאיון עם מקייה
* איתמר ענברי, כבוד אקדמי למתנגדו של סדאם חוסיין, באתר nrg‏, 4 ביוני 2007

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007264949705171
* GND: 1170914578
* ISNI: 0000 0004 5515 551X
* LCCN: nr91021826
* VIAF: 209426524
* WorldCat: lccn-nr91021826

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**שמואל** (**סם**) **אהרנסון** (1883, זכרון יעקב – 1950, חיפה) היה אגרונום יהודי מארץ ישראל, בנם של אפרים-פישל ומלכה אהרנסון, ממייסדי זכרון יעקב, ואחיהם של אהרֹן, צבי, אלכסנדר, שרה ורבקה.

ביוגרפיה
--------

לפי מספר מקורות, שמואל היה בנה הראשון של המושבה זכרון יעקב. שמואל אהרנסון למד בבית הספר העממי שבמושבה, שנוסד על ידי הברון רוטשילד, ולאחר מכן בבית הספר החקלאי של כל ישראל חברים שבמקווה ישראל (בין השנים 1896–1898 לערך). עם סיום לימודיו אלו נסע לאלג'יריה הצרפתית על מנת ללמוד בבית הספר הגבוה לחקלאות ברואיבה, שם קיבל תואר אגרונום. לאחר תום לימודיו חזר לזכרון יעקב ועבד במשק החקלאי של הוריו. כמו כן, פעל כיזם וכסוחר. בין השאר ייצא סוסים ערביים אצילים מהאזור לאירופה.

בשנת 1910 נשא לאישה את מרים (מרי) שטרנברג (נולדה בשנת 1888 בזכרון יעקב), ולאחר נישואיו החל לעבוד בתחנת הניסיונות החקלאיים בעתלית (חוות אהרנסון), שהוקמה על ידי אחיו הבכור אהרן באותה שנה. יחד עם אחיו הצעיר אלכסנדר נמנה עם ראשי אגודת הגדעונים, שהוקמה בשנת 1913 בהשראת אהרן. כמו אחותו רבקה לא הצטרף למחתרת ניל"י, ובזמן מלחמת העולם הראשונה נסע לארצות הברית. עם זאת, הוא תמך בפעולות אחיו הבכור אהרן כמנהיג ניל"י, ובין השאר היה מעורב עמו בהכנה, "מאחורי הקלעים", של הצהרת בלפור.

אחרי כיבוש הארץ על ידי הבריטים חזר עם משפחתו לזכרון יעקב, וניסה לשקם את תחנת הניסיונות בעתלית. בשנת 1920 נבחר מטעם רשימת התאחדות האיכרים לאספת הנבחרים הראשונה. בהמשך, הקים מחלבה מתקדמת ופעל כיזם כלכלי בתחומים אחדים. בשנת 1938 עבר עם משפחתו לחיפה. נולדו לו שני בנים: ידידיה (יליד 1912) ואהרן (יליד 1925), שאביו שמואל קראו על שם אחיו הבכור הנערץ.

לקריאה נוספת
------------

* רן אהרנסון, "בית אהרנסון השני", אריאל 123-122 (אוג' 1997), עמ' 114–119

Efraim Halevi, Balfour 100 | ‘Mack’: Aaron Aaronsohn, the NILI intelligence network and the Balfour Declaration, Fathom, summer 2017
**מזרקת טריטון** (באיטלקית: **Fontana del Tritone**) היא מזרקה בפיאצה ברבריני ברומא, ליד ארמון ברבריני. המזרקה נוצרה ב-1643 על ידי ג'ובאני לורנצו ברניני לכבוד פטרוניו האפיפיור אורבנוס השמיני ומשפחת ברבריני.

המזרקה מתארת טריטון, אל ים ושליח המצולות (בנו של פוסידון, אל הימים והאוקיינוסים, ושל הנימפה אמפיטריטה) - בן-ים, בעל פלג גוף עליון של אדם ופלג גוף תחתון של דג הניצב על צדפת-ענק הנישאת על זנבותיהם של ארבעה דולפינים. ראשו של הטריטון מונף אל על והוא לוגם מקונכייה שהוא מגיש אל שפתיו. לפי האמונה, הקונכייה היא כשופר, ותפקידה לשכך סופות וסערות. כאשר החלה סופה או סערה, נפטון היה פוקד על טריטון להרגיעה, והוא היה עושה זאת באמצעות תקיעה בשופר הקונכייה. מיתוס זה בא להסביר את תפקידו הפונקציונלי של האל ושליחו וסיועם לבני האדם. בין זנבות הדולפינים נמצא שלט האצולה של משפחת ברבריני (שלוש דבורים), עם נזר אפיפיורי ושני המפתחות מסמל הוותיקן. מי המזרקה מגיעים מאקוודוקט (אמת מים) אקווה פליצ'ה (Acqua Felice) ששוקמה בהוראת אורבנוס השמיני.

המזרקה נתנה את השראתה לפרק השני ("בוקר במזרקת טריטון") מן הפואמה הסימפונית "מזרקות רומא" מאת אוטורינו רספיגי (1916).

מעבר לכביש נמצאת מזרקה נוספת שנבנתה גם כן על ידי ג'ובאני לורנצו ברניני ובמימון האפיפיור אורבנוס השמיני, מזרקת הדבורים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מזרקת טריטון** בוויקישיתוף
* גלריית האמנות ברשת

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4230576-7

 |