recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ניו פרובידנס** (באנגלית: **New Providence**) הוא האי המאוכלס ביותר באיי הבהאמה ומתגוררים בו כמעל ל-70% מאוכלוסיית המדינה. כמו כן, באי שוכנת בירת האיים והעיר הגדולה בהם - נאסאו. שלוש הרשויות השולטות באיי הבהאמה יושבות באי - הרשות המחוקקת, הרשות המבצעת והרשות השופטת. האי משמש גם כמרכז הסחר המרכזי של האיים ויושבים בו מעל ל-400 בנקים וקרנות נאמנות. כשני שלישים מהתיירות הנכנסת באיי הבהאמה מגיעים לניו פרובידנס.

אדמת האי מורכבת בעיקר מחול אלמוגים, והגובה המרבי בשטחו הוא כ-5 מטרים, מה שיוצר מקווי מים רבים באי. אורכו הוא כ-34 קילומטרים ורוחבו הוא כ-11 קילומטרים. באי מתגוררים קרוב ל-250,000 תושבים, 85% מהם שחורים, 12% לבנים ו3% היספנים, אסייתים ואחרים. ממזרח לאי ממוקם האי אליוטרה וממערבו האי אנדרוס.

השם ניתן לאי על ידי מושלו מן המאה ה-16, שניצל מטביעת ספינתו וביקש להודות להשגחה השמיימית (באנגלית: Divine **Providence**) ששמרה עליו. תוספת ה״ניו״ (בעברית: חדש) ניתנה לו על מנת להבחין אותו מהאי פרובידנסיה הממוקם לחופי ניקרגואה.

היסטוריה
--------

שליטיו הראשונים של האי היו הספרדים, שהגיעו אליו בתחילת המאה ה-16 בעקבות תגליותיו של כריסטופר קולומבוס. למרות הבעלות עליו, הממשל הספרדי מעולם לא הביע עניין רב באי ניו פרובידנס או באיי הבהאמה בכלל.

הבירה נסאו הוקמה על ידי הבריטים ב-1666 והייתה ידועה כצ׳ארלסטאון. ב-1670 כבר התגוררו בעיר כ-900 אנשים, רובם סוחרי מלח, וסוחרים רבים אחרים עברו באי בדרכם מאיי טרקס וקייקוס ומהאי אינגואה. העיר ידעה מצוקות רבות לאחר שהותקפה רבות על ידי אוניות צרפתיות וספרדיות והייתה יעד בולט לפשיטות של שודדי ים. בסופו של דבר העיר נשרפה עד היסוד במתקפה ספרדית בשנת 1684. העיר ומבצר חדש הוקמו כשנתיים לאחר מכן על ידי מתיישבים בריטיים מהאי ג'מייקה, וב-1695 העיר נקראה בשמה הנוכחי נאסאו כהוקרה לבית אוראניה-נאסאו, אליו השתייך מלך אנגליה החדש ויליאם השלישי.

גם המבצר החדש נפגע קשות במתקפה ספרדית בשנת 1700 והוא ננטש לחלוטין ב-1703 לאחר מתקפה צרפתית-ספרדית נוספת. בעקבות התערערות הכוח הצבאי באי, הוא הפך למקלט לשודדי ים, שהגיעו אליו בעקבות קרבתו למיצרי פלורידה ולמעבר וינדוורד, בו עברו ספינות ספרדיות רבות שנשאו כסף, זהב ואוצרות טבע נוספים מהעולם החדש לעבר המולדת. בשנת 1713 כבר התגוררו באי מעל ל-1,000 שודדים לצד 500 מתושביו המקוריים. ב-1718 מונה מושל חדש לאי, אשר הביא לגירושם של שודדי הים.

בפברואר 1776, במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית כ-250 מארינס אמריקאים התקיפו את האי במטרה לשדוד את מצבורי הנשק שהיו בו. בינואר 1782 כבשו האמריקאים את האי בסיוע ספרדי מקובה. לאחר המלחמה הגיעו לאי מספר משפחות של לויאליסטים (מתיישבים מצדדי הממלכה המאוחדת) בתקווה להקים בו מחדש את המשקים החקלאיים שאבדו להם, אולם בעקבות מחסור במשקעים ואדמה לא פורייה הוא ננטש וחזר לבעלות הבריטית.

בשנות ה-20 של המאה ה-20 הפך האי לאתר נופש פופולרי בארצות הברית, במיוחד בעקבות חוק היובש שחל באותה התקופה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניו פרובידנס** בוויקישיתוף
* ניו פרובידנס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007529297105171
* LCCN: sh85091389
* VIAF: 235217587
* WorldCat: viaf-235217587

 |
איור המראה את קו הראייה של הפורטיה
**פורטיה** (שם מדעי: *Portia*) הוא סוג של עכבישים ממשפחת הקופצניים החיים באזורים הטרופיים והסובטרופיים של העולם הישן, לרבות באפריקה, מדגסקר, הודו וסביבותיה, סין, דרום-מזרח אסיה ואוסטרליה. עכבישים אלה ידועים במזונם העיקרי - מיני עכבישים אחרים שבמקרים רבים גדולים מהם בהרבה.

אלו עכבישים קטנים יחסית. אורך הנקבות 5-10 מ"מ ואורך הזכרים רק 5-7 מ"מ. הם בעלי עיניים גדולות ומורכבות ובעלי ניבים ארסיים. הם אינם טווים קורים והם מכוסים בחומר דמוי שערות על גופם. עכבישים אלו יכולים לקפוץ לגובה פי 50 מאורך גופם.

הם צדים עכבישים אחרים במספר שיטות. עכבישים אלה נחשבים לבעלי אינטליגנציה גבוהה מאוד ביחס לחסרי חוליות ויכולים לראות את העולם באופן תלת-ממדי, כך שכשהם נפגשים עם עכביש בקורים הם יכולים לקפץ מעלה העומד מעל הקור היישר אל העכביש שבמרכז הרשת, אך דרך זו נרכשת במהלך דרך של ניסוי וטעייה. כמו כן הם יכולים לפתות את העכביש על ידי התחזות לחרק הנלכד בקור. כשהעכביש בא לצוד את ה"חרק" הוא נטרף. הם יכולים להתחזות למשך זמן רב עד שהעכביש מתפתה לחקור את הפיתיון. הם יודעים לצוד אפילו עכבישים מהמשפחה יורקניים (Scytodidae) שהורגים את טרפם באמצעות יריקת קורים דביקים מפיותיהם על טרפם שבמקרים רבים כולל עכבישים קופצניים. הפורטיות צדים אותם על ידי מעקב מאחוריהם וקפיצה עליהם כשדעתם מוסחת.

כמו הרבה מיני עכבישים הפורטיות הם קניבלים והנקבות הענקיות טורפות את הזכרים לאחר ההזדווגות או אף לפניה.

### מיני הפורטיה

* Portia africana
* Portia albimana
* Portia assamensis
* Portia crassipalpis
* Portia fimbriata
* Portia heteroidea
* Portia hoggi
* Portia jianfeng
* Portia labiata
* Portia orientalis
* Portia quei
* Portia schultzi
* Portia songi
* Portia strandi
* Portia taiwanica
* Portia wui
* Portia zhaoi

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פורטיה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007565788605171

 |
סמל **אהרן גרושקביץ** (14 בספטמבר 1920 – 18 בנובמבר 1943) היה צעיר ארץ ישראלי, שהתגייס לשירות בחילות האוויר של צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. הוא שירת בזירה האירופית עד שנפל בקרב. עוטר במדליית האוויר.

ביוגרפיה
--------

אהרן גרושקביץ נולד בעיר ורשה בירת פולין. עלה לארץ ישראל עם משפחתו בגיל חמש. חי בחיפה. יצא להכשרה בקיבוץ חפציבה ובימי מאורעות 1936 השתתף בפעולות הגנה. בשנת 1939 יצא ללימודים בארצות הברית. שם גם פעל במסגרת הנוער החלוצי והחל ללמוד טיסה.

### במלחמת העולם השנייה

לאחר שנודע על פעולות גרמניה הנאצית נגד יהודי אירופה התנדב גרושקביץ לשירות צבאי בחילות האוויר של צבא ארצות הברית. יחידתו נשלחה לחזית האירופית והוצבה בבריטניה. הוא שימש כמקלען במפציץ מדגם ליברייטור והשתתף במשימות הפצצה מעל שטח אירופה הכבושה.

ב-18 בנובמבר 1943, בעת שמטוסו נמצא בשמי הים הצפוני בדרכו חזרה מגיחת הפצצה, הוא הופל על ידי מטוס קרב גרמני. גרושקביץ נהרג וגופתו לא נמצאה.

גרושקביץ עוטר במדליית האוויר.

הנצחה
-----

שמו של אהרן גרושקביץ הונצח באנדרטה לנעדרים בבית הקברות הצבאי האמריקאי בקיימברידג' שבבריטניה, בגן הנעדרים שבבית הקברות הצבאי בהר הרצל ובאנדרטת מתנדבי היישוב במלחמת העולם השנייה שם. בשנת תשי"ט הוציאו הוריו לאור לזכרו חוברת בשם **בן יקיר**.

קישורים חיצוניים
----------------

* אהרן גרושקביץ, באתר יזכור
* אהרן גרושקביץ, באתר הוועדה האמריקנית למצבות קרב (באנגלית)
* אהרן גרושקביץ (ארכיון), באתר Honorstates (באנגלית)
* אהרן גרושקביץ, באתר מוזיאון האוויר האמריקאי בבריטניה (באנגלית)
* פרטי החוברת "בן יקיר", בקטלוג הספרייה הלאומית

ראו גם
------

* נח לוין-אפשטיין

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007504559805171

 |
**מנדיקנטים** (**Mendicant**; הקרויים גם "מסדרי קבצנים"; "מסדרי יחפים"; "נזירים יחפים"; "נזירים קבצנים") הם נזירים המתקיימים כבודדים או כקבוצות מתרומות המושגות על ידי קיבוץ נדבות ומסתמכים באופן בלעדי על צדקה כדי לשרוד.

מנדיקנטים קיימים בדתות שונות ומובדלים מנזירים המתקיימים מתרומות המגיעות אליהם על ידי המאמינים, בלי צורך בפעולה אקטיבית להשגת תרומות. למשל נזירים המתקיימים מתכולת קופות צדקה אליהן משלשלים המאמינים כספים אינם נחשבים כקבצנים.

מנדיקנטים, כעיקרון, אינם בעלי קניין או רכוש משל עצמם, הם נוטלים על עצמם את נדר העוני, על מנת שכל זמנם ומרצם יושקעו בתרגול או הטפה דתית או דרך חיים המשרתת עניים.

מסדרי מנדיקנטים קיימים אצל הנוצרים הקתולים (למשל הפרנציסקנים, האוגוסטינים, הדומיניקנים והכרמליתים), אצל ההינדים, הבודהיסטים והג'יינים. דרווישים מהאסלאם הסופי, וכן לפרק זמן של תקופת צליינות בכנסייה האורתודוקסית.

האינקוויזיטורים היו בדרך כלל נזירים חברי המסדרים המנדיקנטים.

חלק מהמסדרים המנדיקנטים הם גם מסדרי הוראה (Teaching order).

לקריאה נוספת
------------

* אורה לימור, **בין יהודים לנוצרים**, כרך ג', עמודים 104-95

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מנדיקנטים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb133187930 (data)
* GND: 4145088-7
* HDS: 026999
* NKC: ph127915

 |
כפות רגליים נשיות לאחר טיפול פדיקור.
צביעת ציפורניים במהלך טיפול פדיקור.
**פדיקור** (נגזר מהמילים הלטיניות: **Pedis**, כלומר "כף הרגל", ו**Cura**, כלומר "טיפול"). הוא טיפול קוסמטי של כפות הרגליים וציפורני הרגליים, המקביל למניקור, הנעשה בכפות הידיים. פדיקור נעשה למטרות קוסמטיות, או טיפוליות. טיפולי הפדיקור פופולריים מאוד ברחבי העולם, במיוחד בקרב נשים.

הפדיקור כולל טיפול לא רק עבור הציפורניים. במהלך פדיקור לעיתים משפשפים ומקלפים תאי עור מתים בסוליות כפות הרגליים באמצעות אבן גסה (לעיתים קרובות אבן פומיס). טיפוח העור במהלך טיפול הפדיקור מסופק לעיתים קרובות עד הברך, וכולל קילוף עור, לחות ועיסוי.

היסטוריה
--------

טיפולי פדיקור תועדו בקרב בני האדם לפני למעלה מ-4,000 שנים. בדרום בבל השתמשו בני המעמדות הגבוהים בכלי עבודה מזהב כדי לתת לעצמם מניקור ופדיקור. ביצוע ליטוש וצביעת הציפורניים נעשה אף בתקופה קדומה יותר. מקורו בסין בשנת 3000 לפנה"ס, כאשר צבע הציפורניים הצביע על מעמד חברתי, כך על פי כתבי יד של שושלת מינג. ציפורניים מלכותיות נצבעו בשחור ואדום.

ציור של מניקור ופדיקור מוקדמים נמצא על חריטה מקבר פרעה, והמצרים היו ידועים בכך שייחדו תשומת לב מיוחדת לרגליהם ולכפות רגליהם. המצרים גם צבעו את ציפורניהם, תוך שימוש בצבע האדום כדי להצביע על אצילות ועל המעמד החברתי הגבוה ביותר. בכתבים עתיקים נאמר כי ציפורניה של המלכה קלאופטרה היו צבועים בצבע אדום כהה, ואילו המלכה נפרטיטי הלכה עם גוון אדום בהיר. במצרים העתיקה וברומא, צבעו המפקדים הצבאיים את ציפורניהם כך שיתאימו לשפתיהם לפני שיצאו לקרב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פדיקור** בוויקישיתוף
* גאיה קורן, יצאנו לבדוק: מכוני הפדיקור-מניקור, באתר ynet, 29 באפריל 2008
* מאיה אשר‏, פדיקור: נסו את זה לבד בבית, באתר וואלה!‏, 18 באפריל 2012
* עדי רשף, הנה הן באות, כפות רגליים חשופות. זה הזמן לטפח וכך תעשי זאת בקלות, באתר Xnet‏, 31 במרץ 2016
* ניצן סניור‏, הכיני כפותייך לקיץ: הדור החדש של הפדיקור, באתר וואלה!‏, 16 באפריל 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph138065

 |
רבי **אהרן בכור אלחדיף** (מכונה "**אב"א**"; ה'תקצ"ה - ה'תרס"ט; 1835–1909) היה רב ושד"ר, שכיהן כרב הראשי והחכם באשי של טבריה וכרב הראשי לצפת.

ביוגרפיה
--------

נולד בשנת ה'תקצ"ה בטבריה, לרב חיים אלחדיף. נשא לאישה את בתו של המקובל הרב יעקב שאלתיאל ניניו.

בחודש סיוון ה'תרל"ו (1876) יצא בשליחות מטעם הקהילה בטבריה. בשנת 1896 החל לכהן כרבה של צפת במקום הרב יוסף יהודה חכים אך משלא קיבל מינוי רשמי של "חכם באשי" המקנה לו סמכויות בקהילה, שב לטבריה לאחר כשלוש שנים, ובשנת ה'תרנ"ח החל לכהן כחכם באשי של טבריה. בשנותיו הראשונות היה במחלוקת על התפקיד עם הרב שלמה רחמים אבולעפיה (בנו של החכם באשי רבי יוסף דוד אבולעפיה), כאשר הראשון לציון הרב יעקב שאול אלישר הכריע לטובת הרב אבולעפיה, אך החכם באשי של האימפריה העות'מאנית, משה הלוי ובעקבותיו השלטונות העות'מאניים, קבלו את מינויו של הרב אלחדיף בסוף שנת 1900.

השיב לשאלות הלכתיות שהופנו אליו ממקומות שונים. היה עשיר גדול ובעל אדמות חקלאיות ובית קיץ בפקיעין.

נפטר בט"ו באב ה'תרס"ט.

משפחתו
------

בנו היה רבי חיים אלחדיף, מחבר הספר "יצב גבולות" שנבחר ב-1913 לתפקיד החכם באשי של טבריה, אך לא כיהן בו בשל מחלוקת. נכדו, זאכי אלחדיף, היה ראש העירייה היהודי הראשון בארץ ישראל. הוא כיהן בראשות עיריית טבריה משנת 1928 עד הירצחו בשנת 1938.

מספריו
------

* **מפי אהרן**
* **כפי אהרן** - שו"ת
* **ראש אהרן** - על שולחן ערוך אורח חיים
* **מצח אהרן** - על שולחן ערוך יורה דעה
* **תנוך אזן אהרן** - על שולחן ערוך אבן העזר
* **בשנה יראה** - על התנ"ך
* **והניף אהרן** - דרושים
* **ויקרא אהרן** - על התורה
* **זכות יוסף**
* **זכר עשה**

הערות שוליים
------------

1. ↑  טבריה, השקפה, 9 באפריל 1897
2. ↑  ראו מכתבו של הרב הלוי לרב אלחדיף מיום ה' בכסלו ה'תרס"א (27 בנובמבר 1900), בגיליון "חבצלת" מיום / בפברואר 1901.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007475092105171
* VIAF: 298483793
* WorldCat (עם VIAF): 298483793

 |
**פרשת וינשל** הוא סרט דרמה ישראלי משנת 1979 בבימויו של אברהם הפנר שגם כתב את התסריט.

זה סרטו השלישי הארוך של הפנר ובמרכזו עומדת עיתונאית שיוצאת לחקור פרשת רצח של יהודי אנגלי אשר ביתו בחיפה היווה מקום מפגש לאינטלקטואלים, אמנים ופוליטיקאים בשנות השלושים של המאה הקודמת. הפרשה דומה מאוד לפרשת רצח ארלוזורוב שגם היא לא פוענחה עד היום ועודנה סלע מחלוקת בין שמאל לימין.

אברהם הפנר היה מועמד לפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בשיקגו ב-1979.

זהו הסרט הישראלי היחיד לו כתבה נעמי שמר את הפסקול.

תקציר העלילה
------------

אילנה לוין (טל נתיב), היא עיתונאית כבת 30 בעיתון דבר. חיי הנישואים שלה עם אלכס (עודד קוטלר) נמצאים במשבר בעיקר בגלל חוסר יכולתה להרות.

אילנה נוסעת לחיפה שם מאושפז אביה, ברוך ויגוצקי, (דב פייגין) בבית החולים רמב"ם. מתלווה אליה חברתה הטובה ג'ודי (אתי זבקו) שהיא צלמת עיתונות.

לחדר האשפוז מכניסים אדם מבוגר וברוך אומר לבתו כי זה עו"ד יחיאל זכאי (שמעון פינקל) שהיה אדם חשוב מאוד במפא"י וייצג בפרשת רצח ארתור וינשל את אירמה, בת זוגו של וינשל. זכאי מתחיל לספר לאילנה פרטים על הפרשה אבל הוא נפטר לפני שהסתיימה החקירה שלה.

חוש הסקרנות העיתונאית מתעורר באילנה והיא מחליטה לחקור את הפרשה אולי תגיע לפתרון כמו בספרים של אגתה כריסטי. עורך דבר השבוע מאני (אהד זמורה) מסתייג בתחילה מכך אבל לבסוף מאשר לה לבצע את התחקיר.

בליל סילבסטר, 1936 נרצח לורד ארתור וינשל, יהודי אנגלי עשיר שגר בווילה על הכרמל. אילנה וג'ודי מתחילים לחטט בפרשה הזאת שמעורבים בה אנשי מפא"י, הציונות רוויזיוניסטית והפ.ק.פ.

טלי וג'ודי מבקרות בווילה העזובה ונפגשות עם אירמה (טובה פירון) שהייתה בת זוגו הצעירה של וינשל המבוגר. היא זיהתה בזמנו את זוסקינד הרוויזיוניסט (שמואל מורבסקי) כמי שראתה אותו בורח עם אקדח, אך הוא זוכה.

אילנה מגלה שלוינשל היה קשר טוב עם צעיר בשם מוניה כוגן שמתברר שנשלח בשעתו מרוסיה לפקח על חברי הפ.ק.פ. מוניה נקרא לחזור לרוסיה לאחר הרצח ושם חוסל. כן מגלה אילנה שלוינשל ואירמה הייתה בת שנמסרה לאימוץ בגבעת ברנר אך נפטרה בגיל צעיר. ידידיה כוגן אחיו של מוניה, מוסר לאילנה תמונות של אחיו (למעשה אלה תמונות של השחקן אברהם בן-יוסף).

לבסוף מתפרסמת הכתבה בדבר השבוע ורופאה בשם דלוז'ינסקי(דבורה קסטלנץ) מתקשרת לעיתון ורוצה למסור עדות על ימיו האחרונים של וינשל בבית החולים. היא מספרת שמוניה שאל אותו בצרפתית:מדוע? דבר שמעלה אצל אילנה השערה שהמדובר בהתאבדות.

עם גמר תחקיר מקבלת אילנה בשמחה תשובה בדיקה חיובית להריון וממהרת להודיע זאת לאלכס.

שחקנים
------

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
| טל נתיב | אילנה ילין |
| אתי זבקו | ג'ודי |
| עודד קוטלר | אלכס ילין |
| דב פייגין | ברוך ויגוצקי, אבא של אילנה |
| נאוה שאן | אמא של אילנה |
| שמעון פינקל | זכאי |
| טובה פירון | אירמה, אהובתו של וינשל |
| דבורה קסטלנץ | ד"ר דלוז'ינסקי |
| נתן מייזלר | ידידיה כוגן |
| אהד זמורה | עורך "דבר השבוע" |
| שמואל מורבסקי | יצחק זוסקינד, רוויזיוניסט שנחשד ברצח |
| חזי כרמל | שייקה, בעלה של ג'ודי |
| ד"ר אילן קוץ | רופא |

קישורים חיצוניים
----------------

* "פרשת וינשל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "פרשת וינשל", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "פרשת וינשל", באתר אידיבי
* "פרשת וינשל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* סרטים - פרשת וינשל, מסמך באתר ארכיון המדינה
חילמי שושא
**פרשת חילמי שושא** היא פרשת מותו של חילמי שישא (1986 – 27 באוקטובר 1996), ילד פלסטיני בן 11 מחוסאן, אשר נהרג בידי נחום קורמן, רכז הביטחון של הדר בית"ר.

קורמן סיפר כי ראה קבוצת נערים פלסטינים משליכה אבנים לעבר כלי רכב ישראלים, והוא בתגובה רדף אחריהם ותפס את שושא. לפי גרסתו של קורמן הוא ראה את שושא נופל לאחור באזור מכוסה אבנים וברזלים ומאבד את הכרתו, והחל לבצע בו החייאה. עדים פלסטינים שהיו במקום טענו שקורמן הכה את שושא, בעט בו, הפיל אותו לאדמה, והכה בראשו באקדח. שושא פונה להדסה עין כרם שם מת כתוצאה משטף דם במוחו.

הפרשה משכה תשומת לב תקשורתית רבה. בשונה מהסיקור הרגיל בתקשורת הישראלית של מותם של ילדים פלסטינים בסכסוך הישראלי-פלסטיני, במקרה זה פורסמו תמונתו ושמו של ההרוג.

נחום קורמן הועמד לדין באשמת הריגה. בית המשפט המחוזי זיכה אותו בשנת 1999, תוך דחיית עדותו של פרופ' יהודה היס, שלפיה שושא מת כתוצאה מבעיטה בצווארו, וקבלת טענות מומחים רפואיים מטעם ההגנה, לפיה ייתכן שהחבלה שגרמה לשטף הדם נגרמה עקב מום מולד, וייתכן שפעולות ההחייאה של קורמן או עצמים שהיו בשטח גרמו לחבלות אחרות. 

הפרקליטות ערערה על פסק הדין לבית המשפט העליון, שביטל ב-12 בנובמבר 2000 את הזיכוי והרשיע את קורמן בהריגה. השופטות דליה דורנר, דורית ביניש ואילה פרוקצ'יה קבעו כי הגרסה שמסר קורמן אינה מתקבלת על הדעת, אך ציינו שההריגה בוצעה בקלות דעת, ללא כוונה או רצון להביא למותו של שושא, והתחשבו בכך שקורמן ביצע החייאה בשושא. הדיון הוחזר לבית המשפט המחוזי לקביעת גזר הדין, ובעסקת טיעון, שאישרה השופטת רות אור, נקבע כי קורמן ירצה שישה חודשי עבודות שירות, ויוטלו עליו 15 חודשי מאסר על תנאי.

בעקבות פסק הדין הראשון של בית המשפט המחוזי, שזיכה את קורמן, האגודה לזכויות האזרח מתחה ביקורת על תקופת מעצרו הממושכת של קורמן עד לתום ההליכים המשפטיים (כ-9 חודשים).

פרופ' אליאב שוחטמן מתח ביקורת על הרשעתו של קורמן בידי בית המשפט העליון אשר הפך את החלטת בית המשפט המחוזי, וטען כי "פרשת הרשעתו של נחום קורמן בהריגת הילד חילמי שושא, מעוררת חששות כבדים, שמא הורשע כאן אדם על לא עוול בכפו".

ב-1997 פרסמו אריאלה אזולאי וחיים דעואל לוסקי חוברת בנושא: "חילמי שושא מגש הכסף".

סרט הסטודנטים התיעודי משנת 2006, "חילמי שושא מת מעצמו" של הבמאית עידית אברהמי, עוסק בפרשה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  נירית אנדרמן, מכה פה ומכה פה, ו... נגמר, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2006
2. ↑  ע"פ 6359/99 מדינת ישראל נ' נחום קורמן, פסק דינו של בית המשפט העליון   
 ענת רואה, נחום קורמן הורשע בהריגת הילד חילמי שושא, באתר ynet, 12 בנובמבר 2000
3. ↑  ללא עילה באתר האגודה לזכויות האזרח (אורכב 02.12.2010 בארכיון Wayback Machine)
4. ↑  אליאב שוחטמן, צדק צדק תרדוף, נתיב, אוגוסט 2001
5. ↑  אילן גור זאב, "תפילה חילונית", מאמר על חוברת המחאה "חילמי שושא מגש הכסף"
**צִפָּרְנִית** (שם מדעי: *Silene*; נכתב גם **ציפורנית**, **צפורנית**) הוא סוג צמח פורח ממשפחת הציפורניים.

מאפיינים
--------

הצפרנית היא סוג הכולל כ-400 מיני צמח עשבוני רב-שנתיים, עם מיעוט של בני-שיח. מיני הצפרנית צומחים באלומות בודדות או במקבצים גדולים. כל המינים בעלי פרחים עם חמישה עלי כותרת, ובמינים רבים עלי הכותרת חצויים לשתי אונות לאורכם, בעומק משתנה. בכל המינים שלושה עמודי עלי. צבע הפרחים במינים השונים מצוי בטווח בין אדום עמוק ללבן, וכולל גוני וורוד וסגול (למרבית המינים פרחים בגוון בודד). הפרחים בעלי חמישה עלי גביע המוחזקים בדור בודד, המאוחה בבסיסו לצינור ומפורץ בשוליו.

הפרי הוא הלקט כדורי דמוי ביצה. פירות הצפרנית מפוזרים על ידי הצמח ומשמשים כמזון לבעלי חיים שונים, וכך מפוזרים בטווח גדול עוד יותר. הצמח עצמו משמש מאכל לזחלי עשים ופרפרים שונים, בין השאר עש הכרוב. הפרחים מניצים לרוב בתקופת החורף (וכך מינים כגון ציפורנית מצרית פורחים בחודשים נובמבר-אפריל) ונושאים פרי לפני האביב.

תפוצה
-----

הצפרנית נפוצה בכל אירופה וחלקים נרחבים מאסיה ואפריקה וצפון אמריקה. מספר מינים נפוצים של ציפרנית הגיעו לאוסטרליה יחד עם המשלחת האירופאית בסוף המאה ה-18, ונחשבים כיום במינים מאוקלמים.

שימושים
-------

הצמח *Silene capensis* משמש מספר שבטים באפריקה כמקור לסם הזיה: שורש הצמח נטחן ונאכל, והדבר מדרבן חלימה צלולה אצל האדם שניזון ממנו למשך ימים ספורים.

החייאה
------

מספר פירות של המין *Silene stenophyll*a נתגלו במחילת סנאי הקבורה תחת האדמה בסיביר, ותוארכו כבני 32,000 שנה לערך. מתוך רקמות הפרי הצליחו חוקרים להנביט צמח ציפרנית בריא, ששונה במקצת מהמין הקיים כיום. זהו הפרי המבוגר ביותר שהצליח להנביט בידי המדע (הזוכה הקודם היה דקל שהוצמח מפרי תמר שנמצא במצדה).

בישראל
------

בארץ ישראל צומחים בר 40 מיני ציפורנית:

|  |  |
| --- | --- |
| * ציפורנית מעורקת
* ציפורנית נפוחה
* ציפורנית מחורטת
* ציפורנית גדולת-שיניים
* ציפורנית בשרנית
* ציפורנית מפושקת
* ציפורנית מצוירת
* ציפורנית גדולה
* ציפורנית דנא
* ציפורנית הלבנון
* ציפורנית מצויצת
* ציפורנית איטלקית
* ציפורנית שנונת-כותרת
* ציפורנית צרת-עלים
* ציפורנית אפורה
* ציפורנית ענפה
* ציפורנית מגוונת
* ציפורנית מקופחת
* ציפורנית אלכסנדרונית
* ציפורנית דקיקה
 | * ציפורנית חופית
* ציפורנית מצרית
* ציפורנית זעירה
* ציפורנית החולות
* ציפורנית שחומה
* ציפורנית אדמומית
* ציפורנית ערבית
* ציפורנית ארץ-ישראלית
* ציפורנית דמשקאית
* ציפורנית הוסון
* ציפורנית מדברית
* ציפורנית דביקה
* ציפורנית כרסנית
* ציפורנית צרפתית
* ציפורנית שרונית
* ציפורנית עבת-עוקץ
* ציפורנית חדת-שיניים
* ציפורנית משוננת
* ציפורנית לילית
* ציפורנית תל אביבית
 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ציפרנית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  צפורנית מצרית, באתר "צמח השדה"
2. ↑  ציפרנית - Silene Capensis – IsraHerb
3. ↑  Ice Age Flower, Silene Stenophylla, Becomes Oldest Plant To Be Revived

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007532152805171

 |
**דגל המושל הכללי של קנדה** הוא דגלו האישי של המושל הכללי של קנדה. עיצובו הוא כחול כאשר במרכזו ציצת שלט האצולה המלכותי של קנדה. הדגל הונף לראשונה בשנת 1901 אולם במרוצת השנים שונה עיצובו אשר קיבל את עיצובו הנוכחי בשנת 1981.

תיאור הדגל
----------

הדגל הנוכחי אומץ בשנת 1981. במרכז הדגל מופיע הסמל המלכותי הקנדי - אריה שלראשו כתר האחוז בכפתו עלה עץ אדר (מייפל) אדום, על רקע כחול. עלה עץ האדר משמש כסמל לאומי של קנדה. האריה עומד על עטרה בצבעים הלאומיים הרשמיים של קנדה (אדום ולבן).

דגל זה שונה מהדגלים של המושלים הכלליים של יתר ממלכות חבר העמים הבריטי בכך שהדגל אינו כולל את שם הממלכה, ובכך שהדגל כולל סמלים וצבעים לאומיים. קודם לשנת 1981 כלל הדגל את שם הממלכה, בדומה ליתר דגלי המושלים הכלליים, ולא כלל את עלה עץ האדר או את העטרה.

שימושים
-------

דגל זה מקבל עדיפות על הדגל הלאומי של קנדה אך פחות בחשיבותו מהדגל המלכותי של קנדה. כאשר מבקר המושל הכללי במגורי המשנה למושל של אחת הפרובינציות מקבל דגל המשנה למושל עדיפות על דגל זה, וכן במקרים בהם המשנה למושל משמש בתפקיד נציג המלוכה הקנדית מקבל דגל המשנה למושל עדיפות על דגל זה.

דגל המושל הכללי של קנדה מונף על מגורי המושל הרשמיים (אחוזת רידו ולה סיטדל) וכן על בניינים אחרים בהם מבקר המושל הכללי של קנדה. הדגל מונף על מכוניתו של המושל הכללי. בעת ביקורים בארצות אחרות, משתמש המושל הכללי של קנדה בדגל הלאומי הקנדי.

התפתחות הדגל
------------

* 1901-19211901-1921
* 1921-19311921-1931
* 1931-19811931-1981
* 1981-1999, 2002 - היום1981-1999, 2002 - היום
* 1999-20021999-2002

דגל המשנה למלך הראשון אומץ בשנת 1901. עיצובו של דגל זה היה דומה לעיצוב דגלי המשנים למלך ברחבי האימפריה הבריטית: יוניון ג'ק שבמרכזו סמל המדינה - במקרה זה סמל קנדה. הדגל שונה בשנת 1921 בהתאם לעדכונים שנעשו לסמל קנדה, ובשנת 1931 שונה הדגל בהתאם להצהרת בלפור משנת 1926 בו הפך המושל הכללי לנציג המלוכה הקנדית (במקום המלוכה הבריטית). הדגל משנת 1931 זהה בעיצובו ליתר דגלי המושלים הכלליים של ממלכות חבר העמים הבריטי.

בעת כהונתו של רומאו לבלן כמושל כללי בוצעו מספר שינויים בדגל - ובהם הוסרו טופריו והלשון של האריה (שנראה כאילו הוא מוציא לשון). השינויים בוצעו לבקשת המושל על מנת "להעניק לאריה מראה קנדי יותר". שינוי זה בוטל בשנת 2002.

ראו גם
------

* הנס המלכותי של קנדה
* דגלי המשנים למושל קנדה
* דגל קנדה

קישורים חיצוניים
----------------

* המושל הכללי של קנדה, באתר דגלי העולם (באנגלית)
* סמלים קנדיים ידועים באתר המושל הכללי של קנדה (באנגלית)

|  דגלי קנדה |
| --- |
| דגלים לאומיים | **דגל קנדה** • הנס המלכותי • דגל האיחוד המלכותי • נס קנדה האדום |  |
| דגלי ממשל | דגל המושל הכללי • דגלי המשנים למושל קנדה |
| פרובינציות | אונטריו • אי הנסיך אדוארד • אלברטה • מניטובה • נובה סקוטיה • ניו ברנזוויק • ניופאונדלאנד ולברדור • ססקצ'ואן • קוויבק • קולומביה הבריטית |
| טריטוריות | הטריטוריות הצפון-מערביות • נונאווט • יוקון |
| דגלי ערים מרכזיות | אדמונטון • אוטווה • ויניפג • ונקובר • טורונטו • מונטריאול • קלגרי • ת'אנדר ביי |
**ויקטור גונארסון** (בשוודית: **Victor Gunnarsson**‏; 31 במרץ 1953 – 3 או 4 בדצמבר 1993) היה פעיל ימין קיצוני שוודי. ב-1986 התפרסם בתור חשוד ברצח ראש הממשלה אולוף פלמה. היגר לארצות הברית ושם נרצח בידי שוטר אמריקני.

רצח אולוף פלמה
--------------

ב-28 בפברואר 1986 נרצח ראש הממשלה אולוף פלמה ביריות במרכז סטוקהולם. הרוצח נמלט ולא הותיר עקבות. בימים הבאים, משטרת שוודיה ביצעה גל מעצרים. ב-8 במרץ נעצר גונארסון לראשונה לאחר שעדי ראייה טענו שראו אותו בזירת הרצח. בדירתו נמצאו עלונים נגד פלמה וממשלתו. גונארסון שוחרר עד מהרה לאחר סכסוך בעניינו בין המשטרה לפרקליטות. עם זאת, משטרת שוודיה המשיכה לעקוב אחריו ולהאזין לטלפונים שלו. בהתאם למדיניות התקשורת השוודית של אי-חשיפת שמות חשודים, הוא נודע לציבור בשם הקוד "הבן ה-33" (33-åringen). בשלב מסוים, גונארסון מאס בתשומת הלב הציבורית והמשטרתית, והיגר לארצות הברית.

מותו
----

גופתו הכמעט עירומה של גונארסון נמצאה באזור מיוער בשם דיפ גאפ (Deep Gap) במרחק של כ-138 ק"מ מדירתו בסולסברי, צפון קרוליינה. הוא נורה פעמיים בראשו. תאריך הרצח נקבע ל-3 או 4 בדצמבר 1993.

החקירה התמקדה בשוטר לשעבר בשם למונט סי אנדרווד. אנדרווד היה מאורס בזמנו לאשה בשם קיי וודן, אשר עזב אותו לטובת גונארסן. זמן קצר לפני כן, אנדרווד רצח גם את קתרין מילר, אמה של קיי. הוא נידון למאסר עולם פלוס 40 שנה.

בינואר 2010, שופט בבית המשפט המחוזי במחוז המערבי של צפון קרולינה קבע כי אנדרווד סבל מייעוץ לא יעיל והורה להעניק לו משפט חדש או לשחרר אותו מהכלא תוך 180 יום. החלטה זו בוטלה והמשפט החדש נדחה על ידי בית המשפט לערעורים בארצות הברית בינואר 2011. בית המשפט לערעורים קבע כי גם אם עורכי דינו של אנדרווד היו לא יעילים כפי שטען, הראיות נגדו היו כה מכריעות עד שחוסר הכשירות, לכאורה, של עורכי הדין, לא היה רלוונטי. אנדרווד היה כלוא עד מותו ב-23 בדצמבר 2018.

הערות שוליים
------------

1. ↑  SOU 2002:87 Rikets säkerhet och den personliga integriteten
2. ↑  "De olika spåren i Palmeutredningen: 33-åringen var misstänkt"
3. ↑  "NO. COA98-648, North Carolina Court of Appeals, Filed: 17 August 1999"
4. ↑  "Ex-officer convicted in 1993 slaying of Swedish man dies, State Region AP, journalnow.com".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: nb2009026408
* VIAF: 101450358
* WorldCat: lccn-nb2009026408

 |
**ויקטור ברגנר ברומר** (בדנית: **Viktor Bregner Bromer**; נולד ב-20 באפריל 1993) הוא שחיין דני, הוא אלוף אירופה (ברלין 2014) ומקום חמישי באליפות העולם (דוחא 2014 וקאזאן 2015) במשחה ל-200 מטר פרפר.

ביוגרפיה
--------

ברומר נולד באורהוס.

### 2014

#### אלוף אירופה

באליפות אירופה, שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2014 זכה ברומר במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:55.29 דקות, לפני בנץ ביצזו מהונגריה (1:55.62 דקות) ופבל קורז'ניובסקי מפולין (1:55.74 דקות).

### 2015

באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט, נתניה בדצמבר אותה שנה זכה ברומר במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 1:51.62 דקות, אחרי לאסלו צ'ה מהונגריה שקבע שיא אירופה חדש של 1:49.00 דקות, ולפני סימון שדין משוודיה (1:52.89 דקות).

שיאים אישיים
------------

### בריכה אולימפית

* 100 מטר פרפר: 52.53 שניות (2015)
* 200 מטר פרפר: 1:54.47 דקות (2015), **שיא דנמרק**

### בריכת 25 מטר

* 100 מטר פרפר: 51.83 שניות (2014), **שיא דנמרק**
* 200 מטר פרפר: 1:51.62 דקות (2015), **שיא דנמרק**

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויקטור ברומר** בוויקישיתוף
* ויקטור ברומר, ברשת החברתית פייסבוק
* ויקטור ברומר, ברשת החברתית אינסטגרם
* ויקטור ברומר, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* ויקטור ברומר, באתר olympedia.org
* ויקטור ברומר, באתר Swimrankings
* ויקטור ברומר, באתר SwimSwam
**לוּגַנְדַה**, לעיתים מוכרת כ"גַנְדַה", היא אחת השפות העיקריות של אוגנדה. למעלה משלושה מיליון אזרחים באוגנדה דוברים את השפה, בעיקר אלו החיים בממלכה המסורתית בוגנדה הכוללת את עיר הבירה האוגנדית קמפלה. הלוגנדה משתייכת לשפות הבנטו שהן ענף ממשפחת השפות של ניז'ר-קונגו.

עם 100,000 דוברים אותה כשפה שנייה, הלוגנדה היא השפה השנייה במספר דובריה באוגנדה אחרי האנגלית. בתי ספר עממײם באזור בוגנדה משתמשים בשפה לפני שהילדים לומדים אנגלית.

השפה היא שפה טונאלית, בדומה לרוב שפות הבנטו. בלוגנדה קיימת הבחנה בין טון גבוה לטון נמוך ובין תנועות קצרות וארוכות, אך הבחנה זו לא מתבטאת בכתיבה.

הגיית השפה וכתיבתה
------------------

פונמות בלוגנדה|  | וילוני | חכי | מכתשי | שפתי(־שִנִּי) |
| אפי | ŋ |  | ɲ |  | n |  | m |  |
| סותם | g | k | ɟ | c | d | t | b | p |
| מחוכך |  |  |  |
| חוכך |  |  | z | s | v | f |
| מקורב(צדי) | w |  | j |  |  |  |
| ‏ |  | ~lr |  |  |
| רוטט |  |  |  |

תנועות בלוגנדה|  | אחורית | קדמית |
| סגורה | u |  |  | i |
| חצי־סגורה | o |  |  | e |
| פתוחה | ‏a |

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיפדיה ויקיפדיה בשפה זו: **לוגנדה** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb119380817 (data)
* NDL: 00562223
* SUDOC: 027310884

 |
לוטננט גנרל **ריימונד מק'ליין** (באנגלית: **Raymond McLain**; ‏4 באפריל 1890 – 14 בדצמבר 1954) היה קצין בכיר בצבא ארצות הברית. גנרל הצבא ג'ורג' מרשל אמר עליו, ריימונד מק'ליין "הביא הצטיינות גדולה למונח "אזרח חייל", על ידי ששירת את המדינה והאומה יותר מארבעים שנה".

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייו

ריימונד מק'ליין נולד במחוז וושינגטון, קנטקי, לתומאס ולוסטה מק'ליין. הוא סיים את לימודיו במכללת עסקים היל אוקלהומה סיטי ב-1909, ולאחר מכן עבד בתור פקיד נדל"ן במשרד, ולאחר מכן עבד כעורך תקצירים. בו זמנית הוא הצטרף בשנת 1912 למשמר הלאומי של אוקלהומה, והגיע בו לדרגת סמל.

בדצמבר 1914, במהלך מלחמת העולם הראשונה (אם כי ארצות הברית הייתה עדיין נייטרלית בשלב זה), הוא קיבל דרגת קצונה, של לוטננט משנה במשמר הלאומי של אוקלהומה, אחרי שהוא למד בבית הספר של הרובאים בפורט סיל, אוקלהומה. בשנה לאחר מכן הוא קודם שוב לדרגת לוטננט. בעקבות המשלחת נגד פנצ'ו וייה בשנת 1916, הוא שירת על גבול מקסיקו.

לאחר שארצות הברית הצטרפה למלחמת העולם הראשונה ב-6 באפריל 1917, שימש ריימונד כמפקד פלוגת מקלעים בדיוויזיה ה-36, ולחם עמה בחזית המערבית עם חיל המשלוח האמריקאי (AEF) תחת הגנרל ג'ון פרשינג עד 1919. לאחר החזרה הביתה, הוא המשיך את שירותו במשמר הלאומי של אוקלהומה, ולאחר מכן חזר לקריירה העסקית.

בשנת 1937, בזמן שקידם את הקריירה שלו בעסקים, הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל במשמר הלאומי של אוקלהומה, והשתתף בקורס פיקוד ומטה של הצבא בפורט לוונוורת', קנזס. לאחר לימודיו הוא הוצב בדיוויזיה ה-45, אשר כללה את כוחות המשמר הלאומי של אוקלהומה. בספטמבר אותה שנה הוא מונה למפקד הארטילריה של הדיוויזיה ה-45.

### מלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא פיקד על הארטילריה של הדיוויזיה ה-45, ופיקד עליה במהלך פלישת בעלות הברית לסיציליה ביולי–אוגוסט 1943, שם הוא קיבל את צלב השירות המצוין. לאחר מכן הוא פיקד על הארטילריה במהלך פלישת בעלות הברית לאיטליה בספטמבר, בשלבים המוקדמים של המערכה האיטלקית, ולאחר מכן הוא נשלח לאנגליה. במהלך המערכה בנורמנדי באוגוסט 1944, מק'ליין קיבל לזמן קצר את הפיקוד על הדיוויזיה ה-90, אשר סבלה מבעיות פיקוד. מק'ליין הוביל את הדיוויזיה בלחימה ברחבי צרפת ובקרבות מפריז אל הריין, כחלק מקרבות החזית המערבית. באוקטובר הוא מונה למפקד הקורפוס ה-19, ופיקד עליו עד סוף המלחמה. בכך הוא היה איש המשמר הלאומי שפיקד על גיס בקרב במהלך מלחמת העולם השנייה.

### לאחר המלחמה

כהוקרה על שירותו המהולל במלחמה, הוא קיבל דרגת קבע של בריגדיר גנרל, ומאוחר יותר הוא הפך לחשב של הצבא, והיה המבקר הראשון של הצבא. בזמן מותו ב-14 בדצמבר 1954 הוא כיהן בוועדת האימונים לביטחון לאומי של הנשיא דווייט אייזנהאואר.

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n94092546
* NARA: 10574901
* SNAC: w6ms53xk
* VIAF: 11541640
* WorldCat: lccn-n94092546

 |
**אנדרה-גאסטון פרטלה** (בצרפתית: **André-Gaston Prételat**;‏ 14 בנובמבר 1874 – 6 בדצמבר 1969) היה גנרל בצבא הצרפתי במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

פרטלה נולד ב-14 בנובמבר 1874 בווסי, שמפאן, ובשנת 1894 התגייס לצבא צרפת. בין השנים 1910 עד 1912, הוא שירת כנספח צבאי בטנג'יר. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא היה ראש מטה הדיוויזיה ה-70 (1915) ואחר כך של הקורפוס ה-23 (1916), לפני שהפך למפקד הרגימנט ה-159 וסגן ראש מטה הארמייה הרביעית בפיקודו של אנרי גורו (1917) ולבסוף לראש מטה הארמייה הרביעית. לאחר שביתת הנשק הוא הפך לראש מטה צבא אלזס (1918), כוחות הכיבוש באלזס-לורן (שסופחה על ידי צרפת מגרמניה).

### בין המלחמות

לאחר המלחמה הוא חזר למושבות צרפת, ושימש כראש מטה בלבנט בשנים 1919–1923, אחר-כך שימש כראש מטהו של גורו במשך ארבע שנים משנת 1923. לאחר מכן פיקד על הדיוויזיה ה-1 (1927 עד 1930), האזור הצבאי ה-11 (1930) ולבסוף על האזור הצבאי פריז (המכונה גם האזור הצבאי השני, משנת 1930 עד 1934). משנת 1934 לפרוץ מלחמת העולם השנייה היה חבר במועצת המלחמה העליונה.

בשנת 1938 הוא מונה למפקד של הארמייה השנייה, ובאותו תפקיד הוא ערך תרגילים באותה שנה שגילו כי הארדנים לא היו יכולים להגן מפני פלישה גרמנית, אך הואשם בפסימיות. הוא ציין את חולשות הביטחון בביצור ההגנתי בגבול הצפון-מזרחי של צרפת בדצמבר 1938 וניסה לטפל בהן בשיפורים שתכנן באפריל 1939, אך כמעט שלא נעשו מאמצים בעניין זה עם תחילת המלחמה בספטמבר 1939.

### מלחמת העולם השנייה

פרטלה התנגד בגלוי לכניסה למלחמה עם גרמניה יחד עם חבר אחד נוסף במועצת המלחמה, אך עם זאת שלח את קבוצת הארמיות השנייה למתקפה נגד קו זיגפריד הגרמני בחבל הסאר ב-8 בספטמבר. המתקפה הופסקה ארבעה ימים בלבד לאחר שהחלה בהוראת ראש המטה הצרפתי מוריס גמלאן, ופרטלה משך את קבוצת הארמיות השנייה אל מאחורי קו מאז'ינו, בגזרה הצפונית-מזרחית של החזית הצפונית הצרפתית, שם נשארו עד פרוץ המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה ב-10 במאי 1940.

תחילה השמיט פרטלה את כוחותיו, שלא היו מספקים במספרם למשימה שעמדה לרשותה, אולם כבר בשבוע השני פרס פרטלה יחידות ישירות מול המתקפה הגרמנית בצפון-מערב עם 20 מתוך 30 הדיוויזיות שלו. ב-26 במאי, מחשש שהכוחות הגרמניים יאגפו את כוחותיו מעורפם, ביקש פרטלה רשות לסגת אך לא קיבל אישור לכך. כוחותיו נשארו על כנם עד שהקריסה של הכוחות החלה, וב-12 ביוני הצטווה לסגת. כוחותיו הוקפו זמן קצר לאחר מכן על ידי חיילים גרמנים, אך הם המשיכו במאמציהם לזמן קצר גם לאחר הסכם הכניעה הצרפתית ב-22 ביוני 1940.

לאחר מכן פרש פרטלה מהצבא והתגורר בפריז, עד מותו ב-6 בדצמבר 1969.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרה-גאסטון פרטלה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Benoit Lemay (19 ביולי 2010). *Erich Von Manstein: Hitler's Master Strategist*. Casemate Publishers. p. 133. ISBN 978-1-935149-26-2. נבדק ב-27 בינואר 2011. `{{cite book}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb171436204 (data)
* GND: 1037145372
* ISNI: 0000 0003 9858 3189
* Léonore: 19800035/978/13322
* SUDOC: 103935029
* VIAF: 208990067
* WorldCat: viaf-208990067

 |
**אוסטרלפס** (שם מדעי: ***Austrelaps***) הוא סוג של נחשים ארסיים ממשפחת הפתניים החיים ביבשת אוסטרליה. בסוג זה 3 מינים. מכונים "ראשי נחושת", בדומה למוקסין הנחושת האמריקאי שאיננו קרוב אליהם.

נחשים אלה בעלי קשקשים שחורים עד אפור, צהבהב ואדמדם. אורכם הממוצע 1.4-1.7 מטר ולעיתים רחוקת גם 1.8 מטר.

הם חיים סביב דרומה של אוסטרליה ביערות, ערבות ממוזגות ובמקווי מים שונים. הם פעילי יום ברובם, אז הם מחפשים טרף של צפרדעים וזוחלים אחרים, אם כי הם יצודו כל טרף מתאים. בעת שהצפרדעים נדירות אוכלוסיית הנחשים פוחתת.

הנחש קטלני לבני אדם אך יימנע מתקיפה ויעדיף לברוח מהאדם. הניבים החלולים שלו מזריקים ארס רב, הדומה לזה של קוברה הודית ויכול להרוג בקלות. לארס זה אין נוגדן אך נוגדן של נחש טיגריסי יעיל עבורו.

מינים
-----

* *Austrelaps labialis*
* אוסטרלפס רמזי (*Austrelaps ramsayi*)
* אוסטרלפס סופרבוס (*Austrelaps superbus*)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוסטרלפס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |
"**פרהויזיה**" (1980) היא פעולה אמנותית שיצר האמן הישראלי דב אור-נר.

תיאור
-----

בשנת 1980, תחת חסות קבוצת "המשותף - קיבוץ" (מס' 2), שקיבלה את גלריה הקיבוץ למשך כחודשיים, יצר אור-נר את העבודה "פרהויזיה". הייתה זו פעולת המשך לעבודות שונות שעסקו ביחס שבין האדם לטלוויזיה על רקע החברה הקיבוצית. בעבודות אלו בדק אור-נר את עמדת הצופה הפסיבי, כמטאפורה ליחס שבין היחיד לחברה. מקורות נוספים לעבודה היו, כנראה, מיצגים כגון "זאב ערבות: אני אוהב את אמריקה ואמריקה אוהבת אותי" (1974) מאת יוזף בויס או "פרויקט הכבשים: הטבע כאמנות והאמנות כטבע" (1978) מאת מנשה קדישמן.

במסגרת העבודה "פרהויזיה", שהתקיימה בין התאריכים 4 ביוני 1980 - 15 ביוני 1980, הובאה לגלריה פרה בשם 'ארנונה', מרפת במושב ביצרון. הפרה הייתה מיועדת לשחיטה, בשל תנובת חלב נמוכה.

אור-נר שהה ביחד עם הפרה בגלריה וחלב אותה מדי בוקר. בנוסף, הקרין עבורה את שידורי 'ערוץ 1' בטלוויזיה שהובאה לגלריה. בכך ביקש "לתעד היבטים בחיי הקיבוץ ולנוכחות הפרה יש משמעות כפולה - גם חקלאית וגם חלק של מסר חברתי, הקשור למחאה נגד 'עריצות' אמצעי התקשורת". על פי טליה רפופורט העבודה ביקשה למחות כנגד חיסול הרפתות שנובע מאי מתן סובסידיות לענף החלב לצד העלאה מחודשת של מעמדו האובייקט האמנותי. "מסתבר", כתבה, כי "מבחינה כלכלית שוב אין זה כדאי היום להחזיק פרה - חוץ מאשר בגלריה".

בביקורת אודות התערוכה ציין אדם ברוך כי "מה שעושה, איפה, תצוגה זו לאפשרית או לסבירה, היא תמימותו של אור-נר, המבקש להעביר תחושות של טבע מסורס, כליאה, נעגניזציה של הטבע, סטריליזציה של האמנות, החזרת ה'טבע' לאמנות".

בחלק נוסף של הגלריה אצר אור-נר את התערוכה הקבוצתית "אורח חיים ודפוסי תרבות בקיבוץ", ובה הוצגו יצירות שנשלחו אל הגלריה בדואר על ידי כ-50 אמנים חברי התנועה הקיבוצית. בין המשתתפים: מוניקה הדרי, יעקב לייבל, פנינה ייני, ידיד רובין, יובל דניאלי ואחרים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: שפירא, יניב, מה המשותף?, מארב, 14 במאי, 2009
2. 1 2  ראו: בר-קדמה, עמנואל, "מן הרפת אל התערוכה", ידיעות אחרונות, 5 ביוני 1980
3. ↑  רפופורט, טליה, "דב אור-נר, המשותף קיבוץ", גזיר עיתון ללא מקור, ארכיון דב אור-נר, המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית
4. ↑  ברוך, אדם, "בשבך בתמימות", **ידיעות אחרונות**, 13 ביוני 1980
**אריאלה קנול לזרוביץ'** (נולדה ב-12 בינואר 1976) היא קצינת צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף שכיהנה כיועצת הכספית לרמטכ"ל וראש אגף התקציבים במשרד הביטחון מאז ספטמבר 2017 ועד יולי 2021.

קנול לזרוביץ' היא האישה הראשונה בתפקיד היועץ הכספי לרמטכ"ל והאישה הרביעית בתולדות צה"ל החברה בפורום מטכ"ל.

ביוגרפיה
--------

קנול לזרוביץ' נולדה ברומניה. היא בוגרת בית הספר הריאלי העברי בחיפה במחזור ע"ה (1994).

היא שימשה בין היתר כראש מחלקת תקציבי יבשה ביחידת היועץ הכספי לרמטכ"ל (2015-2017), ראש ענף תכנון ובקרה באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (2012-2015), וראש ענף תקציבי לוגיסטיקה ורפואה באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (2008-2012).

בספטמבר 2017 היא מונתה לתפקיד היועצת הכספית לרמטכ"ל והיא האישה הראשונה בתפקיד זה. ביולי 2021 סיימה את תפקידה והוחלפה על ידי גיל פנחס.

בינואר 2022 מונתה לדירקטורית בחברת ב. יאיר.

השכלה וחיים אישיים
------------------

בוגרת תואר ראשון בכלכלה מהטכניון, בעלת תואר שני במדעי המדינה בהתמחות בדיפלומטיה וביטחון מאוניברסיטת תל אביב. בעלת תואר שני במנהל עסקים משלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל.

קנול לזרוביץ' מתגוררת בחיפה והיא אם לשתיים.

לקריאה נוספת
------------

* הערך "אריאלה קנול לזרוביץ'" בלקסיקון **החיפאים**, אישים ודמויות בחיפה, מאת ד"ר שי חורב, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 320, 2018, חיפה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אריאלה לזרוביץ'** בוויקישיתוף
* קורות חיים

הערות שוליים
------------

1. ↑  טלי חרותי-סובר, לראשונה: יועצת כלכלית לרמטכ"ל, באתר TheMarker‏, 27 ביולי 2017

| יועצים כספיים לרמטכ"ל (יועכ"ל)  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| כתריאל שלמון • צבי שריב • איסר פן • יהודה אריה רוזן • משה קשתי • ראובן כרי • יהודה ניצן • יעקב חפץ • נחמיה קין • יצחק אלרון • יוחנן גור • צבי שור • ראובן הרשקו • מיכאל נבון • מוטי בסר • שמואל בן צבי • משה ליפל • מהרן פרוזנפר • ראם עמינח • ששון חדד • אריאלה לזרוביץ' • גיל פנחס |

 |
**פרואלה הראשון, מלך אסטוריאס** (או **פרוילה הראשון**), (בערך 722 – 14 בינואר 768) המכונה **האכזר**, היה מלך אסטוריאס משנת 757 ועד מותו, אז נרצח.

ביוגרפיה
--------

פרואלה היה בנו הבכור של אלפונסו הראשון והמשיך בעבודתו של אביו. פלאיו היה סבו מצד אמו.

הוא דיכא התקוממות של הבסקים, מהם לקח את האצילה מוניה (או מונינה), לה נישא מאוחר יותר. או לפי קשריהם המוכרים חודשה ברית נישואים רגילה בין משפחותיהם, שהתפרשה בחצר אסטוריאס כניצחון דיפלומטי על הדוכסות הבסקית העצמאית; או, שיתוף פעולה נחוץ מאוד בין שני הבתים כדי לצמצם פלג מתנתק של הבסקים אלאוסים המסכן בעריקתם לבאנו קאסי למטה בעמק אברו, עם ידה של בת דודתו מוניה *כפרס*. אם הנישואים כללו את אדמות אלאווה או באסקים אחרים כנדוניה, לא ברור, אבל בתי אסטוריאס ופמפלונה ייאבקו על השליטה באזור זה של מחוזות הגבול המשתנים שלהם במשך מאות שנים, בהיותם תרבותית יותר בסקית עד לימים מאוחרים יותר שבהם אצילי האזור היו בעלי ברית לכתר קסטיליה, לבסוף תחת שושלת חימנס. מוניה הייתה אמו של יורשו של פרואלה, אלפונסו. לפי האגדה, היא הייתה גם אמו של חימנה, אמו של גיבור הרומנטיקה האגדי ברנרדו דל קרפיו.

בתקופת שלטונו נוסדה העיר אוביידו, ב-25 בנובמבר 761, כאשר אב המנזר מאקסימו ודודו פרומסטנו הקימו שם כנסייה לכבוד סנט וינסנט. תחת פרואלה, היחסים הטובים בין הכנסייה והמלך נמשכו כמו בתקופת שלטונו של אביו - אלפונסו "הקתולי".

פרואלה לא סיים את שלטונו בשמחה. לאחר שרצח את אחיו וימרנו, והותיר את האצילים חסרי מנוחה, הוא מינה כיורשו את ברמודו (לא להתבלבל עם בן דודו של פרואלה ברמודו הראשון), בנו של וימראנו. לרוע המזל נוצרה נגדו מזימה, שהסתיימה בהתנקשות בפרואלה בקנגס דה אוניס, בירתו, ובן דודו אורליוס הועלה לכס המלכות במקומו.

גופותיהם של פרואלה ואשתו מוניה קבורות בקתדרלה של אוביידו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרואלה הראשון, מלך אסטוריאס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1017516308
* VIAF: 200743073
* WorldCat: viaf-200743073

 |
**מחמוד אבו שקרה** הוא רופא ערבי ישראלי, פרופסור בראומטולוגיה, מומחה ברפואה פנימית, מומחה בראומטולוגיה, מנהל מחלקה פנימית ד' במרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה ומרצה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון.

ביוגרפיה
--------

אבו שקרה סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1985 ואת ההתמחות ברפואה פנימית במחלקה פנימי ד' במרכז הרפואי סורוקה בשנת 1990. את תת-ההתמחות בראומטולוגיה סיים באוניברסיטת טורונטו בשנת 1994.

משנת 1995 משמש אבו שקרה כסגן מנהל מחלקה פנימית ד' בסורוקה. משנת 2005 הוא מנהל את המרפאה הראומטולוגית ומשנת 2011 מנהל את מחלקה פנימית ד' בסורוקה.

אבו שקרה הוא פרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון ופעיל בהוראת סטודנטים ובהכשרת רופאים בפקולטה.

אבו שקרה חבר באיגוד הישראלי לרפואה פנימית ובאיגוד הישראלי לריאומטולוגיה. משמש בתפקיד יושב ראש ועדת הבחינות של האיגוד הישראלי לראומטולוגיה, ויושב ראש האיגוד הישראלי לראומטולוגיה משנת 2017.

מחקריו של אבו שקרה מתמקדים בביטויים קליניים, ביטויים מעבדתיים ובהישרדות של מגוון מחלות מפרקים ובמיוחד זאבת, דלקת מפרקים שגרונית, ואסקוליטיס וסקלרודרמה וכן בטיפולים חדישים במחלות מפרקים.

אבו שקרה נשוי ואב לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

* מחמוד אבו שקרה, באתר המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה

* מחמוד אבו שקרה, באתר גוגל סקולר
* ראיון אישי עם פרופ' מחמוד אבו שקרה(הקישור אינו פעיל) באתר *InfoDent* ‏9 ביולי 2009
* פרופ' מחמוד אבו שקרה, סיקור כללי - אנקילוזינג ספונדיליטיס באתר *עינבר, עמותה ישראלית לנפגעים במחלות ראומטיות*
* פרופ' מחמוד אבו שקרה, דלקת מפרקים הקשורה בספחת באתר *הרופא - האתר למקצועות הרפואה בישראל*
* פרופ' מחמוד אבו שקרה, זאבת אדמנתית מערכתית באתר *TheMEDICAL*,‏ *ראומטולוגיה*
* פרופ' מחמוד אבו שקרה, תופעות ראומטיות וממאירויות באתר *Medical Media*,‏ *ראומטולוגיה*
* פרופ' מחמוד אבו שקרה, הגישה לחלוקה ולאבחון ואסקוליטיס באתר *Medical Media*,‏ *ראומטולוגיה*
* פרופ' מחמוד אבו שקרה, הגישה לאבחון וטיפול במחלות מפרקים באתר *Medical Media*,‏ *The Israeli Journal of Medicine*
* פרופ' מחמוד אבו שקרה וד"ר לונה אבנון, מעורבות הצדר בדלקת מפרקים ראומטואידית באתר *Medical Media*,‏ *ראומטולוגיה*

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009537929705171

 |
**פרה מאורו** (באיטלקית: **Fra Mauro**;‏ 1385 בערך – 1459) היה נזיר וקרטוגרף ונציאני בן המאה ה-15, איש המסדר הקמלדולסי, שהכין וייצר את מפותיו במנזר סן מיקלה באי מוראנו בלגונה של ונציה. ב-1457 הוא שרטט מפה מדויקת להפליא של העולם הישן והוסיף לה הערות רבות, המשקפות את הידע הגאוגרפי של זמנו. המפה ידועה כיום בשם "מפת פרה מאורו". מהדורה מוערת שלה הוצאה לאור ב-2006 על ידי פיירו פלקטה (Piero Falcheta).

מפת 1459
--------

פרה מאורו הכין את המפה באישורו של אפונסו החמישי, מלך פורטוגל. אנדראה ביאנקו, ספן וקרטוגרף שיצר ב-1436 אטלס ובו מפה הקרויה על-שמו "מפת ביאנקו", השתתף עם פרה מאורו בהכנת המפה, כפי שמעידים רישומי התשלומים שקיבל בין השנים 1448 ו-1459. המפה הושלמה ב-24 באפריל 1459 ונשלחה לפורטוגל אך לא שרדה עד ימינו. אל המפה צורף מכתב משליט ונציה אל הנסיך אנריקה הספן, דודו של אפונסו החמישי. המכתב מחזק את ידי אנריקה ומפציר בו להמשיך לממן מסעות מחקר. פרה מאורו נפטר שנה אחר כך, ב-1460, בעודו מכין העתק מן המפה עבור הסניוריה של ונציה, והמלאכה הושלמה על ידי אנדראה ביאנקו. מדליה הונפקה לכבודו של פרה מאורו עוד בימיו ובה הוא מכונה "Geographus incomparabilis" ("גאוגרף שאין שני לו").

המזרח הרחוק
-----------

מפת פרה מאורו הושפעה מן הגאוגרפיה הסינית, כפי שעולה מדבריו של ניקולו דה קונטי, ונציאני גם הוא. השפעות אלה כוללות כפי הנראה גם טעויות, כמו הנהר העצום הזורם ממרכז אפריקה אל הים האדום.

מפות אחרות
----------

ידוע כי שרדו לימינו שני העתקים בלבד ממפותיו האחרות של פרה מאורו. אחת היא מפה פורטולנית המצויה בספריית הוותיקן (Codice Borgiano V), שהוצאה לאור ב-1944 על ידי רוברטו אלמאיה (Roberto Almagià). השנייה זוהתה על ידי אנטוניו ראטי כהעתק מ-1541 של מפה אבודה של פרה מאורו שהכין ג'ורג'ו קלפודה מקנדיה; מפה זו נמכרה ב-1984 במכירה פומבית במילנו לאספן פרטי, וכפי הנראה נמצאת כיום בצרפת.

הוקרה לפועלו
------------

מכתש פרה מאורו ותצורת פרה מאורו בירח נקראים על שמו, שאסטרונאוטים מן החללית אפולו 14 ביקרו בהם. צוות אפולו 13 ניסה גם הוא להגיע אליהם, אך נאלץ לשוב על עקבותיו בשל תקלה טכנית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרה מאורו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Paul K. Manansala Nicolo de Conti, in *Quests of the Dragon and Bird Clan* website, accessed 2008-03-17
2. ↑  Roberto Almagià, *Monumenta cartographica vaticana*, (Rome 1944) I:32-40; Heinrich Winter, "The Fra Mauro Portolan Chart in the Vatican" *Imago Mundi* **16** (1962), pp. 17-28.
3. ↑  Galleria Salomon Agustoni Agrati, 24 October 1984, 40,000,000 lire .
4. ↑  Antonio Ratti, "A Lost Map of Fra Mauro Found in a Sixteenth Century Copy" *Imago Mundi* **40** (1988), pp. 77-85..

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007265287005171
* BnF: cb154040146 (data)
* DSI: 5769
* GND: 100857353
* ICCU: PUVV242472
* ISNI: 0000 0003 6264 6125
* LCCN: n87863364
* NLG: 94134
* NTA: 073132721
* SELIBR: 399433
* SNAC: w6rn75zg
* SUDOC: 113889364
* ULAN: 500336389
* VIAF: 226746684
* WorldCat: viaf-226746684

 |
מֶחמֶד סַאוְופֶט פַאשָה (בטורקית: **Mehmed Esat Safvet Paşa**;‏ 1814 - 1883) היה מדינאי עות'מאני-טורקי והווזיר הגדול ב-1878.

ביוגרפיה
--------

מחמד נולד בסורמנה (Sürmene) שעל חוף הים השחור. בגיל 17, לאחר שסיים את לימודיו במדרסה באיזיט, הצטרף למועצה האימפריאלית של האימפריה העות'מאנית. הוא היה מזכירו של הסולטאן אבדילמג'יט הראשון, לאחר מכן שר המסחר ועבודות קהילתיות. לאחר ששהה כשליח בפריז, בתפקידו כשר החינוך לאחר מכן שינה ב-1866 את בית הספר האימפריאלי של ארמון גלאטסראיי לשיטת הלימוד הצרפתית. כמו כן באותו התפקיד בתקופת הטנזימאט ביצע רפורמות רחבות בחינוך כולו.

בהמשך היה שר המשפטים ושר החוץ. היה בעל דעות ליברליות ופרו-מערביות. שיתף פעולה עם מידהט פאשה.

בדצמבר 1876 ניהל התייעצויות בוועידת קונסטנטינופול והיה לדיפלומט מוכר. ביולי 1877 התפטר בעקבות חילוקי דעות עם הוזיר הגדול אדחם פאשה על הסכם שלום עם האימפריה הרוסית. בפברואר 1878 שוב מונה להיות שר החוץ וחתם על חוזה סן סטפנו. ביוני אותה השנה מונה להיות הווזיר הגדול אך כבר באוקטובר נשלח כשגריר לפריז.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 233534728
* WorldCat: viaf-233534728

 |
מרכז הכפר מהאוויר
**הולוקה** (הונגרית: **Hollókő**) הוא כפר אתנוגרפי פאלוצי (Palóc) במחוז נוגראד בצפון הונגריה, השוכן במרחק של כ-90 ק"מ צפונית-מזרחית לבירה בודפשט. הכפר, שמשמעות שמו הוא "אבן העורב", הוכרז על ידי אונסק"ו בשנת 1987 כאתר מורשת עולמית, בהיותו דוגמה יוצאת דופן להתיישבות אנושית מסורתית.

היסטוריה
--------

טירת הולוקה
הריסות הכפר הישן והטירה שוכנים כחצי קילומטר דרומית-מערבית למרכז הכפר. הטירה נזכרה לראשונה בשנת 1310 אך הוקמה במאה ה-13 לאחר פלישת המונגולים. לטירה נודע תפקיד חשוב במאבקים שבין ההוסיטים והפאלוצים שהתגוררו בהולוקה, ואשר מצאו בה הגנה ומסתור. בסוף הכיבוש עות'מאני ב-1683, ננטשו הטירה והכפר הישן, והטירה חרבה בתחילת המאה ה-18.

הכפר הנוכחי החל להתפתח סביב רחובו הבודד, והדורות הבאים הקימו את בתיהם בעורף החלקות המשפחתיות ובצמוד לבתים הקיימים. כך נוצרו בתי המגורים הארוכים האופייניים לכפר. האסמים ומבני החווה האחרים נבנו מחוץ לאזור המגורים, בשולי השדות. לפי מסמך מ-1782 הכפר עדיין שמר על מבנהו המקורי, שכלל רחוב בודד באותה עת. מאוחר יותר התפתח רחוב נוסף ממזרח לראשון, ולקראת אמצע המאה ה-19 קיבל המקום את מראהו הנוכחי, וכל האדמה הניתנת לעיבוד נוצלה. ב-1960 החל הכפר להתפתח שוב באופן מוגבל, אך כיום הוא מתפתח באופן מבוקר לפי כללי השימור שהתקבלו לגביו. צעדי השימור הראשונים ננקטו בהולוקה ב-1972 והוחמרו ב-1977 וב-1981. הכפר נהרס מספר פעמים בשל שריפות, שכן בניית בתים שלא מעץ הייתה כפופה לאישור. השריפה האחרונה התחוללה ב-1909, ולאחריה נבנו בתי הכפר מחדש בהתאם למסורת, אך קירותיהם הוקמו מלבנים וגגותיהם מרעפים בלתי דליקים.

הכפר
----

הכפר מונה 126 בתים ומבני חווה, ובשנת 2001 התגוררו בו 470 איש בלבד. רק 67 מהבתים בכפר, הניצבים סביב הרחוב ההיסטורי, כלולים בתחומי האזור המוגן. הכפר מוקף בגפנים, מטעים, כרי מרעה וביערות המכסים שטח של 141 הקטאר. הבתים עשויים משילוב של אבן ועץ, וקירותיהם צבועים בלבן. בחזיתותיהם מרפסות מקורות שגגותיהן נתמכים בקורות עץ.

הכנסייה הקתולית, שלה מגדל פעמונים, ניצבת מאז 1889 במרכזו של הכפר, במקום בו הרחוב המקורי יוצר מעין כיכר סביבה, והיא דומה מבחינת מאפייניה לבתי המגורים. בטירה שוכן מוזיאון קטן המציג כלי נשק וכתובות שנמצאו בהולוקה, ושני מוזיאונים נוספים בכפר מוקדשים לתרבות המקומית ולהתפתחות הדואר. הכפר אינו מוזיאון או סקאנסן אלא מקום יישוב, וחלק מהבתים מציעים שירותי לינה והסעדה למבקרים. הוא נחשב לכפר היחיד שבו עדיין מתגוררים הפאלוצים בהתאם למסורתם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הולוקה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הולוקה
* הולוקה באתר המורשת העולמית ההונגרית (הונגרית)
* תמונות מהולוקה
* תמונות תלת-ממד של הכפר (דרושים משקפי תלת-ממד)

| דגל הונגרידגל הונגרי סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בהונגריה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| בודפשט, כולל גדות הדנובה, גבעת הטירה בבודפשט ושדרות אנדראשי • הנקרופוליס הנוצרי המוקדם בפץ' (סופיאנה) • נוף התרבות בנויזידלרזה/פרטה טו (עם אוסטריה) • הפארק הלאומי הורטובאג' • מנזר המילניום של פאנונהאלמה וסביבתו הטבעית • כפר הולוקה וסביבתו • הנוף ההיסטורי של אזור היין בחבל טוקאי • מערות הקארסט באגטלק ובקארסט הסלובקי (בשיתוף עם סלובקיה) |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007559790805171
* GND: 4288239-4
* LCCN: n84211078
* VIAF: 155994054
* WorldCat (עם VIAF): 155994054

 |