recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
גלעד לשלושת הנרצחים בשמורת אלוני יצחק
**רצח השלושה מגבעת עדה** הוא מעשה רצח של שלושה צעירים, שהתרחש ביוני 1938. שלושה צעירים בני המושבה גבעת עדה נחטפו ולאחר מכן נרצחו על ידי ערבים. גופותיהם נמצאו כעבור שנתיים.

במחצית השנייה של 1938, הגיע הטרור הערבי לשיא. המושבה גבעת עדה הייתה מבודדת ומוקפת בכפרים ערביים. המקום היה בשליטתו של יוסוף חמדאן מאום אל-פחם, סגנו של יוסוף אבו דורה.

בצהרי 23 ביוני 1938 יצאו מגבעת עדה שלושה צעירים כדי להעמיס עגלת חציר: יצחק קרופיק בן 19, דוד אוורבוך בן 14 ודוד פרנק בן 21. כעבור זמן מה נתגלתה עגלת החציר במרחק קילומטר מהמושבה, במקום שבו נמצאת כיום שמורת אלוני יצחק. הצעירים נעלמו והחיפושים אחריהם החלו, על ידי מתנדבים, גפירים ושוטרים בריטיים, אך החיפושים לא העלו דבר. הועלתה אף שאילתה בנושא זה בבית הנבחרים הבריטי.

רק כעבור שנתיים בעזרת מידע שנקנה בכסף ממודיע ערבי, נמצאו הגופות בתוך בור בכפר זלפה וזוהו על ידי קרובי המשפחות. הסתבר שלמרות ההוראות הם יצאו לשדה ללא נשק או אבטחה. שם ארבו להם, חטפו אותם והביאו אותם למטהו של יוסוף אבו דורה. שם הועמדו בפני מין "בית דין צבאי" וכעבור שבועיים הם הוצאו להורג ביריות.

הם הובאו לקבורה בגבעת עדה ב-8 באפריל 1940. בינואר 2011 נחנך אתר הנצחה לשלושה במקום חטיפתם, בשמורת אלוני יצחק, בטקס בהשתתפות המשפחות השכולות.

מעודד מ"ניצחונו" תכנן יוסוף חמדאן, התקפה גדולה על גבעת עדה. זו הייתה מושבה מבודדת, לא מוקפת בגדר תיל, מוקפת מצפון וממזרח ביער אלונים שנתן אפשרות להגיע לקרבתה ולא להתגלות. הפועלים הערביים במושבה סיפקו לו ידיעות על סדרי השמירה במושבה. ההתקפה החלה ב-10 ביולי 1938 בשעה 19:15, לפני צאת השומרים והנוטרים לעמדותיהם. בהתקפה השתתפו כ-100 ערבים. הם פתחו בהתקפת הסחה מערבית למושבה וכעבור זמן קצר חדרו למושבה ממזרח. הנוטרים פתחו באש ובזריקת רימונים, אבל הערבים חדרו למושבה פרצו לבית משפחת גולדברג, הרגו את האם ועמדו לקחת את בנותיה כבנות ערובה. המגינים נלחמו בהם ביריות ובזריקת רימונים. הנשים והילדים פונו לבית העם והמגינים תכננו לסגת אליו כעמדה אחרונה. תוך זמן קצר הגיעה תגבורת של אנשי פו"ש והערבים נסוגו. כתוצאה מחילופי האש, נהרגו 11 ערבים. מתושבי גבעת עדה נהרגו האם רבקה גולדברג והמגינים שמעון מרגלית ויצחק קומורניק.

יצחק שדה הגיע למושבה והרגיע את תושביה. הוא הביא למקום 30 אנשי הגנה כתגבורת לשמירה וקבע עמדות במרחק 500 מטר מהמושבה. כעבור מספר ימים הגיעה למקום קבוצת אנשי פו"ש מובחרים שהשתכנו במושבה ויצאו לסיורי לילה. פעולה זו חיזקה את הביטחון במושבה.

לקריאה נוספת
------------

* **ספר תולדות ההגנה**, כרך ב' חלק שני, 1973

קישורים חיצוניים
----------------

* טקס חנוכת גלעד החטופים בגבעת עדה
* חיפושי החטופים נמשכים במרץ, דבר, 27 ביוני 1938
* שאלות בבית הנבחרים על חטופי גבעת עדה, דבר, 6 ביולי 1938
* כיצד הותקפה גבעת עדה, דבר, 11 ביולי 1938
* מצבות מדברות-ההתקפה על גבעת עדה
**ולדימיר ולדימירוביץ' מארושבסקי** (ברוסית: **Влади́мир Влади́мирович Маруше́вский**;‏ 12 ביולי 1874 – 24 בנובמבר 1951) היה לוטננט גנרל רוסי אשר שימש כראש המטה הכללי האחרון של הצבא הרוסי לפני מהפכת אוקטובר. לאחר מכן שימש כמושל צפון רוסיה וכמפקד הצבא הצפוני במהלך מלחמת האזרחים הרוסית.

ביוגרפיה
--------

מארושבסקי נולד ב-12 ביולי 1874 למשפחת אצולה בסנט פטרבורג. הוא למד בגימנסיה בסנט פטרבורג, ולאחר מכן בבית הספר להנדסה באקדמיית המטה הכללי "ניקולייב". ב-1896 הוא סיים את לימודיו והתגייס לצבא האימפריה הרוסית. ב-1898 הועלה לדרגת לוטננט, וב-1902 הועלה לדרגת קפטן. ב-1904 מונה למפקד פלוגה. הוא לחם במלחמת רוסיה-יפן כקצין למבצעים מיוחדים במפקדת הקורפוס הסיבירי ה-4. לאחר מכן שרת במפקדת הארמייה המנצ'ורית ה-1. לאחר סיום המלחמה שרת במחוז הצבאי סנט פטרבורג. ב-1908 הוא הועלה לדרגת פודפולקובניק, וב-1911 הועלה לדרגת פולקובניק. בדצמבר 1913 מונה לראש מטה בריגדת הרובאים הפינית ה-2. 

בתחילת מלחמת העולם הראשונה הוא לחם בהצטיינות בקרב גליציה. ב-23 ביוני 1915 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים הפיני ה-7. ב-6 בדצמבר של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל-מאיור. ב-24 במאי 1916 הוא מונה למפקד הבריגדה ה-3, ויחד עמה נשלח לסייע לכוחות מדינות ההסכמה בחזית המערבית. באביב 1917 הוא השתתף בקרבות בצפון צרפת. במאי של אותה שנה הוא מונה למפקד הדיוויזיה המיוחדת ה-1, שגם כן הוצבה בחזית המערבית. כעבור שבוע הוא נקרא חזרה לרוסיה. ביולי הוא החל למלא תפקיד בכיר במחוז הצבאי סנט פטרבורג. ב-26 בספטמבר 1917 מינה אותו אלכסנדר קרנסקי לראש המטה הכללי הרוסי. 

בעקבות מהפכת אוקטובר הוא הודח מתפקיד הרמטכ"ל. הוא נשפט על קשירת קשר נגד השלטון הבולשביקי ועל משא ומתן עם גרמניה. הוא נכלא בכלא קרסטי, אולם שוחרר על תנאי כעבור זמן קצר, ונמלט לפינלנד ומשם לסטוקהולם.

ב-2 באוגוסט 1918, כוחות רוסיים אנטי-בולשביקים ביצעו הפיכה בארכנגלסק. באזור הוקמה ממשלה זמנית בתמיכת בריטניה וצרפת, והוקם הצבא הצפוני במטרה להתנגד לשלטון הבולשביקי. נציגים בריטים וצרפתים פנו אל מארושבסקי בבקשה שינהיג את המרד הצפוני. מארושבסקי נענה לבקשה, וב-19 בנובמבר מונה למושל הכללי של אזור הצפון ולמפקד הצבא הצפוני. הוא הקים צבא שכלל 20,000 לוחמים, מתוכם כמה אלפי חיילים בריטים, ולחם כנגד הצבא האדום. בינואר 1919, הוא העביר את תפקיד המושל לידי הגנרל יבגני מילר. מארושבסקי נותר מפקד הצבא הצפוני, אך בפועל תפקד כעוזרו של מילר.

במאי 1919 הוא הועלה לדרגת גנרל-לוטננט, ובאוגוסט של אותה שנה עזב את הצבא מסיבות בריאותיות. בספטמבר הוא עזב את רוסיה ועבר לשוודיה ומשם ליוגוסלביה. הוא נפטר בזגרב ב-24 בנובמבר 1951.

קישורים חיצוניים
----------------

* ולדימיר מארושבסקי באתר המוקדש לצבא הרוסי במלחמת העולם הראשונה
* ולדימיר מארושבסקי באתר כרונוס, העוסק בהיסטוריה צבאית רוסית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* Léonore: 249246

 |
**אלכסיי יגורוב** (ברוסית: **Алексей Егоров**;‏ 1776 – 22 בספטמבר 1851) היה צייר רוסי, שרטט ופרופסור לציור היסטורי.

ביוגרפיה
--------

הוא נלקח בשבי על ידי קוזקים בילדותו ולאחר מכן התגורר בבית היתומים במוסקבה. מעט ידוע על מוצאו, אם כי, בהתבסס על כמה מזיכרונותיו המוקדמים, האמינו שהוא ממוצא קלמיקי. 

בשנת 1782, הוא נרשם לאקדמיה הקיסרית לאמנויות, שם למד אצל איוואן אקימוב וגריגורי אוגריומוב. הוא סיים את לימודיו ב-1797 והיה לאקדמאי ב-1803, ונשלח לעבוד ברומא ונכנס לתחום השפעתו של וינצ'נזו קמוצ'יני, אשר שיבח את פשטות העיצוב והצבע שלו.  בהיותו גדול גוף יותר מהאיטלקי הממוצע, הוא זכה לכינוי "הדוב הרוסי". משערים שהאפיפיור פיוס השביעי ביקש ממנו להישאר כצייר חצר, אך הוא סירב להצעה בנימוס.

ב-1807 הוא חזר לסנט פטרסבורג והפך לעוזר פרופסור באקדמיה. הוא גם נתן שיעורי ציור פרטיים לאליזבת אלכסייבנה ואלכסנדר הראשון, שהעניקו לו כינוי, "הנודע", לאחר שהשלים פרסקו עם למעלה ממאה דמויות ("שגשוג עולמי") בצארסקויה סלו במשך 28 יום. כאדם בעל אמונה דתית עמוקה, הוא תמיד ראה בציוריו הדתיים את יצירתו החשובה ביותר, אם כי הוא הפיק דיוקנאות של אנשים רבים באצולה לצורך פרנסה ומעמד. אביה של אשתו היה הפסל איוון מרטוס.

כמורה, הוא ניסה להיות חבר וגם חונך באותה העת, ולעיתים רחוקות דיבר בצורה עניינית וקצרה, בדרך כלל עם מורים מאותה תקופה. כאבא, הוא סירב להעניק לבנותיו חינוך והיה ביקורתי מאוד כלפי המחזרים שלהן, וגירש אחד מהם מהבית כשחשד שהוא שייך לבונים החופשיים, פשוט בגלל הדרך שבה הוא השתמש בסכין והמזלג שלו. 

בשנת 1840, הוא הודח על ידי הצאר ניקולאי הראשון, שלא היה מרוצה מהתמונה של השילוש הקדוש שצייר עבור קתדרלת קתרין. עם זאת, הוא קיבל 1,000 רובל בשנה כפנסיה. למרות הניתוק מהאקדמיה, תלמידיו לשעבר עדיין הגיעו אליו כדי לקבל הדרכה, להביע את דעותיו על יצירותיהם החדשות ולהביא את תלמידיהם לייעוץ. כתוצאה מכך, הוא הצליח להישאר עסוק עד סוף חייו. עם זאת, הוא נעשה קמצן, חשדן ומוזר בדרך כלל.

הוא היה אביו של האמן אבדוקים אלכסייביץ' אגורוב.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסיי יגורוב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Работы на сервере, www.artonline.ru
2. 1 2  Kenneth, Alexei Yegorov, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית)
3. ↑  *Знаменитые россияне 18-19 веков. Биография и портреты* (Famous Russians of the 18th and 19th Centuries. Biographies and Portraits) — Saint Petersburg, Лениздат, (1996), pg.764.
4. ↑  Maria Kamenskaya, Воспоминания (Memories): Художественная литература, (1991)
5. ↑  Evdokim Alekseevich Egorov | British Museum, archive.ph, ‏2021-05-08

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14973353v (data)
* ISNI: 0000 0001 2135 9539
* LCCN: n80116876
* ULAN: 500190261
* VIAF: 61822130
* WorldCat: lccn-n80116876

 |
**סונדובה וישנייה** (באוקראינית: **Судова Вишня** - **סודובה וישנייה**; בפולנית: **Sądowa Wisznia**; ביידיש: **סאַנדאָווע ווישניע**) היא עיירה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

סונדובה וישנייה נזכרת לראשונה בשנת 1230, ובשנת 1368 הוענקו לה זכויות עיר. בשנים 1504 ו-1624 נהרסה העיירה בידי הטטרים. מסוף המאה ה-19 פעלו בעיירה מספר מפעלי תעשייה קטנים.

בחלוקת פולין הראשונה, בשנת 1772, נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית, ובשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי העיירה
------------

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1547, ובסוף המאה ה-19 נמנו בה כ-1,300 יהודים. בשל הגירה, הצטמצם מספר יהודי העיירה, ובין מלחמות העולם נותרו בה כ-900 יהודים, פחות מרבע מתושביה. מראשית המאה ה-20 התקיימה בעיירה פעילות ציונית.

בתחילת מלחמת העולם השנייה נכבשה העיירה בידי הגרמנים למשך זמן של שבועיים, בו רצחו 18 מיהודיה. במהלך מבצע ברברוסה, בסוף יוני 1941, שבו הגרמנים לעיירה. ב-15 באפריל 1942 ערכו הגרמנים אקציה בעיירה, בה שילחו כ-450 גברים יהודים למחנה ינובסקה. באוקטובר שלאחר מכן שילחו הגרמנים את רוב יהודי העיירה הנותרים למחנה ההשמדה בלז'ץ. יהודים מעטים שעוד הושארו בעיירה גורשו ממנה בדצמבר 1942 לגטו יבורוב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סונדובה וישנייה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סונדובה וישנייה
* סונדובה וישנייה באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "סונדובה וישנייה", באתר השטעטל הווירטואלי
* "סונדובה וישנייה", באתר JewishGen (באנגלית)
* סונדובה וישניא (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007557520905171
* LCCN: n83144317
* VIAF: 127880483
* WorldCat (עם VIAF): 127880483

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"סונדובה וישנייה"**.
"רדוגה" Kh-15
**רדוגה Kh-15** (ברוסית X-15 ולפי קוד דיווח נאט"ו "AS-16 "Kickbak) הוא טיל אוויר-קרקע שפותח עבור המטוס טופולב Tu-22M ולמפציצים אחרים של הצבא הסובייטי. במקור, הטיל תוכנן לשאת ראשי קרב גרעיניים בתור מענה לטיל האמריקאי AGM-69 SRAM. בנוסף, פותחו גרסאות נוספות לנשיאת ראש נפץ קונבנציונליים. הטיל נכנס לשירות מבצעי בשנת 1980.

פיתוח
-----

בשנת 1967, משרד התכנון רדוגה החל לפתח את הטיל Kh-2000 בתור תחליף לטיל Kh-22 ("קיטשן", קוד נאט"ו AS-14), טיל כבד נגד ספינות. פיתוח הטיל Kh-15 החל בתחילת שנות השבעים. התחכום שבעיצובו הקנה לו יכולות נוספות, וכתוצאה החלו לפתח גם גרסה לטיל המסוגלת לשאת ראש נפץ גרעיני. פיתוח שדרוג נוסף של הטיל בוטל בשנת 1991 עם התפרקות ברית המועצות, אך לפי דיווחים משנת 1998 פותחה גרסה משודרגת של הטיל עבור מטוס הקרב הרב-משימתי סוחוי Su-35.

עיצוב
-----

הטיל Kh-15 מורם לגובה של כ-40,000 מטרים וממנו מוטל לעבר המטרה. בנפילתו הוא מאיץ עד למהירות של 5 מאך, עובדה זו הופכת אותו לטיל המהיר ביותר שמשוגר ממטוסים.

היסטוריה מבצעית
---------------

הטיל נכנס לשירות בשנת 1980. ניתן להתקינו על גבי מטוסים מהדגם סוחוי Su-33, Su-34, טופולב Tu-95, טופולב Tu-22M3 וטופולב Tu-160.

גרסאות
------

* (Kh-15 (RKV-15 - גרסת הטיל המקורית בעל ראש קרב גרעיני ומערכת ניווט אינרציאלית.
* Kh-15P - בעל מערכת נעילה פסיבית, משמש כטיל נגד קרינה
* Kh-15S - בעל מכ"ם אקטיבי, משמש כטיל נגד ספינות

מפעילים
-------

בהווה: חיל האוויר הרוסי.  

בעבר: חיל האוויר הסובייטי ונגזרותיו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Kh-15** בוויקישיתוף
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**ברנרד (ברני) הירשוביץ** (באנגלית: **Hirshowitz Bernard**, נולד ב-1923) הוא כירורג פלסטי, פרופסור לכירורגיה פלסטית, מייסד ומנהל המחלקה לכירורגיה פלסטית בבית החולים רמב"ם, מחלוצי הכירורגיה הפלסטית בישראל.

ביוגרפיה
--------

הירשוביץ נולד בלונדון. בהיותו בן שנה חזרה משפחתו לדרום אפריקה שם גדל. את לימודי הרפואה סיים באוניברסיטת ויטווטרסראנד ביוהנסבורג. בשלהי מלחמת העולם השנייה נוצר מחסור חמור ברופאים בבתי החולים באנגליה ולקראת 1945 יצא קול קורא שכתב כירורג חזה ד"ר פאטי (Fatty) אשר התריע על מחסור חמור ברופאים. בינואר 1946 הגיע הירשוביץ, בעקבות קול קורא זה, לעבוד בבתי חולים בלונדון. פרופ' הירשוביץ עבד 4.5 שנים במחלקות הכירורגיות בלונדון וזכה שם לתואר FRCS. עוד בשהותו באנגליה פגש את ד"ר חיים שיבא שהגיע מישראל והלה דיווח לו שצוותים רפואיים בראשותו של ד"ר ג'ק פן מגיעים מדרום אפריקה לישראל על מנת לתמוך בצוותים הרפואיים הקיימים.

במדינת ישראל
------------

עם חזרתו של הירשוביץ ליוהנסבורג יצר קשר עם ד"ר ג'ק פן. קשר זה היה החשיפה המשמעותית הראשונה לתחום הכירורגיה הפלסטית ולאחר תקופה בה היה לאסיסטנט של ד"ר פן, הצטרף ב-1951 למשלחת השנייה של ג'ק פן לישראל.

בתקופה זו הקים ד"ר ליאו בורנשטיין את המחלקה הראשונה לכירורגיה פלסטית ב בית החולים תל-השומר, והירשוביץ הצטרף כדי לטפל בנפגעי מלחמה, כוויות ופצעי לחץ.

בסוף 1952 עבר הירשוביץ לבית החולים רמב"ם על מנת להניח את היסודות למה שתהיה המחלקה לכירורגיה פלסטית. ניתנו לו רק שתי מיטות ומשרד מרפאה קטן שם בדק את המטופלים. במהלך מבצע סיני ב-1956,
התרכזו מטופלים עם כוויות קשות בתל-השומר והוחלט להעביר מספר ניפגעים גם לרמב"ם בחיפה. בהמשך נפתחה גם יחידה לטיפול בכוויות.
הנחיצות במחלקה לכירורגיה פלסטית מסודרת ותיקנית קיבלה תמריץ נוסף במהלך מלחמת ששת הימים כאשר מספר רב של ניפגעים הגיעו לבי"ח רמב"ם. בתקופה זו המחלקה כללה 22 מיטות למטופלים ורק ב-1973, לאחר מלחמת יום כיפור החלה התמחות פורמלית.

במלחמת יום כיפור, המחלקה הפלסטית קלטה פצועים רבים. הירשוביץ פיתח במהלך המלחמה שיטת שיקום לנפגעי כוויות, באמצעות תזונה שכללה בין היתר 35 ביצים ביום.

ראשוני המתמחים במחלקתו של הירשוביץ היו קאטי קאופמן ודן מלר.

הירשוביץ חבר באגודות רפואיות בתחום הכירורגיה הפלסטית.

בשנת 1967 כיהן הירשוביץ כיושב ראש העמותה לניתוחים פלסטיים אסתטיים.

בשנת 1998 פיתח צוות מדענים מהטכניון שכלל את פרופ' הירשוביץ, פרופ' אלה לינדבאום וד"ר ירון הר-שי כרית סיליקון לטיפול לצלקות מוגדלות שנותרו כתוצאה מניתוחים או מנזק לעור כגון כויות או חתכים, אושרה לטיפול בארצות הברית על ידי ה-F.D.A.

ממחקריו
-------

הירשוביץ פרסם כ-130 מאמרים מקצועיים.

הוא כתב חמישה פרקים בספרים מקצועיים העוסקים בכירורגיה פלסטית

* ממחקריו של הירשוביץ באתר PubMed

ראו גם
------

* רמב"ם - הקריה הרפואית לבריאות האדם

לקריאה נוספת
------------

* דור המייסדים - האיגוד הישראלי לכירורגיה פלסטית, פרופ' ברנרד הירשוביץ(הקישור אינו פעיל)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר אסתטיקה - פרופ' ברנרד הירשוביץ
2. ↑  Fellowship of the Royal Colleges of Surgeons - חבר אגוד המנתחים המלכותי
3. ↑  שבעים שנה לרמב"ם, פרק שני: שנים של צמיחה 1953-1972
4. ↑  אחיה ראב"ד, צפו: כך נראו השנים הראשונות של ביה"ח רמב"ם, באתר ynet, 19 בדצמבר 2013
5. ↑  העמותה הישראלית למנתחים פלסטים אסתטיים, רשימת יושבי ראש האיגוד מ-1965
6. ↑  דוד חיון, ‏כרית-סיליקון לצלקות מוגדלות שפותחה בטכניון אושרה ב-F.D.A, באתר גלובס, 22 ביולי 1998
אסתר הרגיטאי
**אסתר הרגיטאי** (נולדה ב-1973 בבודפשט, הונגריה) היא סוציולוגית ומומחית אמריקאית לתקשורת, פרופסור לתקשורת באוניברסיטת ציריך (החל מ-2016).

ביוגרפיה
--------

אסתר הרגיאטי נולדה ב-1973 בבודפשט כבת לכימאי ולהיסטוריון של המדע אישטוואן הרגיטאי ושל אשתו, הכימאית מגדולנה הרגיטאי. 
הרגיטאי סיימה ב-1996 את התואר הראשון שלה בסוציולוגיה בקולג' סמית' שבמסצ'וסטס, ארצות הברית. סיימה באוניברסיטת פרינסטון תואר שני בשנת 2000 ודוקטורט ב-2003, ומאז היא מלמדת וחוקרת באוניברסיטת נורתווסטרן. ב-2008 קיבלה מעמד של פרופסור חבר, ומאז 2013 היא פרופסור מן המנין.

כיום היא חברת צוות בפרויקט מחקר בתחום האינטרנט באוניברסיטה זו. מחקריה מתמקדים בפערים הנוצרים בחברה כתוצאה מהשימוש במידע המועבר דרך טכנולוגיות תקשורת שונות.

הרגיטאי פרסמה 44 מאמרים ו-19 פרקים בספרים, וערכה ארבעה ספרים.

מחקר על הפער הדיגיטלי
---------------------

הרגיטאי חוקרת בין השאר את השכבות השונות הקיימות בחברה מבחינת מאגר הידע של האנשים בהן. בניגוד למחקרים רבים הבודקים את הפער הדיגיטלי בהקשר של קיום או אי קיום של גישה לאינטרנט, מחקרה של הרגיטאי נועד לבחון את שאלת המיומנות הדיגיטלית - היכולת למצוא מידע ברשת ביעילות ומהירות רבה.

המחקר נעשה דרך תצפיות על אנשים בגילאי 18–81 ובהם התבקשו לענות על שאלות בנושאים הבאים בעזרת האינטרנט: אירועי תרבות מקומית, מוזיקה און ליין, אתרי השוואה בין מצעי פוליטיקאים, טופסי מיסים ממשלתיים, ואמנות ילדים.

ממצאי המחקר מעלים שונות גדולה בין הנבדקים בזמן שנדרש להם להשלמת המשימה. צעירים הצליחו יותר ממבוגרים, ואלו שטרם סיימו קולג' נמצאו בעלי התוצאות הטובות ביותר (רובם צעירים וחשופים לטכנולוגיות רוב חייהם), ומלבדם בעלי השכלה גבוהה הצליחו יותר ממשוללי השכלה גבוהה. ניסיון קודם עם הטכנולוגיה ולאורך יותר שנים תרם לתוצאות, אך בקרב אלו שמשתמשים בה, לא ניכר הבדל מבחינת זמן השימוש ליום.

על פי הרגיטאי, המחקר מלמד כי מי שכיום מיומן פחות, עם הזמן יכול להשתפר ולצבור ידע רב בטכנולוגיה החדשה, אך יש סיכוי רב כי אנשים שלא יסתדרו עם הטכנולוגיה בהתחלה, יירתעו ממנה ויפסיקו להשתמש בה ובכך הפער בינם לאנשים המיומנים ברשת, ילך ויגדל. בנוסף נטען כי מדינות, ממשלות, עיריות ובתי ספר, צריכים להנהיג מדיניות ברורה ויעדים מוגדרים על מנת לגשר על הפער הדיגיטלי בין האוכלוסיות השונות בחברה ובכך להקטין את פערי הידע: אין זה מספיק להעניק את הכלים הטכנולוגיים, אלא נדרשים גם הסברים והנחיות כיצד להשתמש בהם.

לקריאה נוספת
------------

* Hargittai, E. (2002). Second-Level Digital Divide: Differences in People's Online Skills. First Monday. 7(4

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של אסתר הרגיטאי (באנגלית)
* אסתר הרגיטאי, באתר אוניברסיטת נורתווסטרן (באנגלית)
* אתר פרויקט Web Use (באנגלית)
* אסתר הרגיטאי, Life beyond Google,‏ 2004, באתר BBC (באנגלית)
* אסתר הרגיטאי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

הערות שוליים
------------

1. ↑  כספי, ד. (1995) "תקשורת המונים", כרך ב', עמודים 82–90. האוניברסיטה הפתוחה: תל אביב.
2. ↑  Hargittai, E. (2002). Second-Level Digital Divide

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007594543605171
* GND: 173506216
* ISNI: 0000 0000 4608 2583
* LCCN: no2003073054
* LNB: 000242078
* NKC: utb2017971279
* NTA: 217882757
* ORCID: 0000-0003-4199-4868
* SUDOC: 168953579
* VIAF: 29224189
* WorldCat: lccn-no2003073054

 |
**פרס אוסקר הנדלר** הוא פרס בתחום האמנות המוענק על ידי קיבוץ לוחמי הגטאות ומשפחת הנדלר מדי שנה, מאז 1985.

טקס הענקת הפרס נערך בגלריה בקיבוץ ומלווה בתערוכה מיצירות האמן הזוכה, הפתוחה שבועות מספר.

אוסקר הנדלר, ממייסדי קיבוץ לוחמי הגטאות, היה שוחר אמנות, טיפח אמנים רבים ותמך בהם. קרן לזכרו הוקמה בשנת 1985 על ידי חברי הקיבוץ. הקרן מעניקה מדי שנה את הפרס הכספי על שמו של הנדלר לאמן צעיר הנמצא בשלבים מוקדמים של דרכו האמנותית ועבודותיו נושאות חותם אישי ומאופיינות בטיב ביצוען. העבודות הזוכות אמורות להוות תרומה לאמנות הפלסטית בישראל או להצביע על הבטחה לתרומה כזאת בעתיד.

הגלריה בקיבוץ לוחמי הגטאות
--------------------------

הגלריה בקיבוץ לוחמי הגטאות הוקמה בתחילת שנות ה-80 ביוזמתו של חבר הקיבוץ אבי הורביץ, בתמיכת הצייר משה קופפרמן, חבר הקיבוץ וחתן פרס ישראל לציור לשנת 2000. מטרתה לקרב לאמנות את חברי הקיבוץ ואת ילדיו ולהביא אמנות מודרנית לתושבי אזור הגליל המערבי ולמבקרי הקיבוץ. במקום מוצגות בדרך קבע תערוכות של אמנים מוכרים לצד תערוכות של אמנים בראשית דרכם.

רשימת הזוכים בפרס
-----------------

* 1985 - יעקב דורצ'ין
* 1986 - יאן ראוכוורגר
* 1987 - פסח סלבוסקי
* 1988 - מירי נשרי
* 1989 - יצחק גולומבק
* 1990 - דליה אמוץ
* 1991 - מורן שניר
* 1992 - מאירה שמש
* 1993 - נעמי סימן-טוב
* 1994 - יואב אפרתי
* 1995 - מרילו לוין
* 1996 - צוקי סרפר
* 1997 - חגית רובינשטיין
* 1998 - גלעד קידר
* 1999 - סיגלית בקר
* 2000 - טליה סידי
* 2001 - טל מצליח
* 2002 - רוני טהרלב
* 2003 - מיכל חלבין
* 2004 - אדם רבינוביץ
* 2005 - דניל גרטמן
* 2006 - זיו בן דב
* 2007 - שרון פוליאקין
* 2008 - שחר סריג
* 2009 - עדה עובדיה
* 2010 - מאיה אטון
* 2011 - מריק לכנר
* 2012 - אורלי סבר
* 2013 - טל שושן
* 2014 - נדב ויסמן
* 2015 - נעה רז מלמד
* 2016 - מאשה גלוזמן
* 2017 - פאטמה אבו רומי
* 2018 - יורי כץ
* 2019 - עידו מרקוס
* 2020 - הדר סייפן
* 2021 - נעמה הדני
* 2022 - אמירה זיאן
* 2023 - בועז לוונטל

קישורים חיצוניים
----------------

* דף הגלריה, באתר האינטרנט של קיבוץ לוחמי הגטאות

הערות שוליים
------------
המונח "קוזושווילי" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו קוסאשווילי.

**בני קוזושווילי** (נולד ב-19 בספטמבר 1967) הוא כדורגלן עבר ישראלי, שיחק לרוב בעמדות מגן ימני ובלם. ידוע בכינוי **קוזו**. את מרבית שנותיו ככדורגלן העביר בהפועל פתח תקווה, מרביתן כקפטן הקבוצה.

קריירה
------

קוזושווילי החל את דרכו בקבוצת הילדים של הפועל פתח תקווה. את הופעת הבכורה בבוגרים רשם לקראת סוף עונת 1984/1985. שימש במשך שנים רבות כקפטן הקבוצה והיה שותף ברצף שלוש הסגנויות בשנים 1989-1991. זכה עם הקבוצה בגביעי טוטו ב-1990 ו-1991, ובגביע המדינה ב-1992. בתום עונת 1998/1999 שוחרר מהקבוצה ועבר לבני יהודה. לאחר עונה אחת בבני יהודה, בה היה שותף במאבק על הישארותה בליגה שהסתים בהצלחה, עבר בין מספר קבוצות מהליגות הנמוכות עד שפרש. בין לבין שיחק בעירוני פתח תקווה בכדורגל אולמות, ובליגת הוותיקים. שותף ב-4 משחקים בנבחרת ישראל.

בעונת 2004/2005 מונה קוזושווילי כעוזר מאמן הפועל פתח תקווה תחת פרדי דוד, עד שדוד הוחלף באמצע העונה בדרור קשטן, שלא היה מעוניין בעוזר מאמן, ועבר לאמן במחלקת הנוער של המועדון.

פוליטיקה
--------

לקראת הבחירות המקומיות בפתח תקווה ב-2023 (שנדחו בהמשך ל-2024) הוצב קוזושווילי במקום ה-13 ברשימת "התחדשות" של ראש העיר רמי גרינברג. הרשימה זכתה ב-13 מנדטים והוא נבחר למועצת העיר.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* בני קוזושווילי, באתר מוזיאון הפועל פתח תקווה





1. ↑  מתן דויטש, שחקן חיזוק: בני קוזשווילי מצטרף לרשימה של רמי גרינברג, באתר mynet‏ פתח תקוה, 27 באוגוסט 2023
**אַקִיהְקוֹ הושידֶה** (ביפנית: **星出彰彦**; נולד ב־28 בדצמבר 1968) הוא מהנדס ואסטרונאוט יפני בשירות הסוכנות היפנית לחקר החלל. ב־30 באוגוסט 2012, הושידה הפך לאסטרונאוט היפני השלישי שהלך בחלל.

ביוגרפיה
--------

הושידה נולד בטוקיו, שביפן וגדל בניו ג'רזי. בשנת 1987 למד במכללת יונייטד וורלד שבדרום מזרח אסיה (United World College of South East Asia) ולאחר שסיים את לימודיו הוא קיבל דיפלומה. בשנת 1992 למד באוניברסיטת קיו וקיבל תואר ראשון בהנדסת מכונות ובשנת 1997 קיבל תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה מאוניברסיטת יוסטון.

### קריירה

הושידה מצלם סלפי במהלך פעילות חוץ־רכבית ב־5 בספטמבר 2012, על רקע השמש. בשנת 1992, הצטרף הושידה ל־NASDA, סוכנות פיתוח החלל הלאומית (כיום: הסוכנות היפנית לחקר החלל) ועבד על פיתוח רכב השיגור H-II במשך שנתיים. בשנת 1999 הוא נבחר על ידי הסוכנות היפנית לחקר החלל כאחד משלושת המועמדים היפנים לתחנת החלל הבינלאומית. הוא החל את תוכנית ההכשרה הבסיסית באפריל 1999 והוסמך כאסטרונאוט בינואר 2001. מאז אפריל 2001, הוא לקח חלק בתוכניות הכשרה מתקדמות ועזר בפיתוח החומרה וההפעלה של החללית H-II Transfer Vehicle והמעבדה היפנית קיבו (אנ').

במאי 2004, הוא השלים סדרת אימוני הנדסת טיסה בחללית סויוז־TMA במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים שבעיר הכוכבים, מאוחר יותר עבר למרכז החלל ג'ונסון. לאחר הכשרה בנאס"א, הוא שובץ לצוות משימת STS-124 במאי 2008, אחת משלוש המשימות שנשאו עמם רכיבים אל תחנת החלל הבינלאומית על מנת להשלים את בניית המעבדה היפנית קיבו.

לאחר שחזר בהצלחה לכדור הארץ ממשימת STS-124, הושידה העביר הרצאות בפני תלמידים בבתי ספר שונים בארצות הברית אודות משימתו. ב־15 ביולי 2012, הוא חזר שוב לתחנת החלל הבינלאומית על פני החללית סויוז במשימת TMA-05M. הוא היה חבר במשלחת 32 ו-33. במהלך שהייתו, הקליט הושידה את קולו עבור הופעת אורח בסדרת המאנגה היפנית *Space Brothers*, הפרק שודר ב־4 בנובמבר 2012. תמונות סלפי רבות שצילם במהלך שהייתו בתחנת החלל הבינלאומית הגיעו לרשימות הסלפים הטובים ביותר.

באפריל 2021 הושידה טס לחלל בחללית הדרגון C206 אנדוור במסגרת משימה SpaceX Crew-2. במהלך משימתם בת ששת החודשים הוא היה בין חברי משלחת מס' 65 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד שאנון ווקר ולאחר שבוע מונה למפקד הצוות. לאחר סיום פעילות המשלחת הוא היה חלק של משלחת מס' 66 בפיקוד תומא פסקה. במהלך שהות בחלל הוא ביצע פעילות חוץ רכבית באורך של כ-7 שעות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אקיהקו הושידה** בוויקישיתוף
* אקיהקו הושידה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* ביוגרפיה באתר הסוכנות היפנית לחקר החלל
* ביוגרפיה

הערות שוליים
------------

1. ↑  NASA (29 באפריל 2008). "NASA – Preflight Interview: Mark Kelly, Commander". NASA. ארכיון מ-2013-02-03. נבדק ב-31 באוגוסט 2012. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  William Harwood (30 באוגוסט 2012). "Spacewalkers run into major snag replacing power unit". Spaceflight Now. ארכיון מ-2013-12-03. נבדק ב-1 בספטמבר 2012. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "Astronaut Hoshide to Record Space Brothers Cameo from Space". Anime News Network. 14 ביולי 2012. ארכיון מ-2013-10-22. נבדק ב-30 באוגוסט 2012. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* CiNii: DA18003100
* ISNI: 0000 0003 9978 9883
* NDL: 001115992
* VIAF: 295045247
* WorldCat: viaf-295045247

 |
**מאיר יזרעאלי** (תרפ"ט, 1929 - כ"ח בתשרי תשע"ה, 21 באוקטובר 2014) היה אמן ואיש תיאטרון ישראלי.

ביוגרפיה
--------

יזרעאלי נולד בירושלים, דור רביעי לילידי הארץ. בשנים 1932–1942 התגורר עם משפחתו בכפר חסידים. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים למד הוראה בסמינר "מזרחי". היה חבר בארגון "ההגנה" והשתתף במלחמות ישראל.

יזרעאלי עבד במשך שנים רבות בהסתדרות הציונית בתחום הארגון ואחר כך בעלייה. למד משחק אצל המורה פניה לוביץ'. השתלם בבימוי אצל משה הלוי וצבי פרידלנד (תיאטרון הבימה).

יחד עם חבריו הקים את תיאטרון "אורות", שהעלה כ-40 הצגות. עקב היותו שומר מצוות לא הצליח להסתדר עם החזרות וההופעות בשבת, והחל לעסוק בהוראת משחק. יזרעאלי פרסם מספר סיפורים במוספי הספרות של העיתונים היומיים. במשך כשנתיים כתב את סיפורו החשוב ביותר, "סטולרק הזקן ואני", שפורסם על ידי אברהם שלונסקי בינואר 1955 בספר "אורלוגין 11".

ב-1975 נסע יזרעאלי לאיטליה ללימודי בנייה ועיצוב בובות תיאטרון ולימוד גילוף עץ. חזר לארץ והקים את ה"סדנא הירושלמית לגילוף ויציקה". באותה שנה הצטרף לסגל עובדי מוזיאון ישראל - בית טיכו.

ב-1985 הקים את "גלריה בית דוד" בירושלים בהנהלת אשתו, תקווה יזרעאלי.

פרסם שלושה ספרים, "אגרת תק"ח" (1977), "משפחתנו" (1981), ו"החסידים הראשונים ביישוב ארץ ישראל" (1995).

יזרעאלי היה בין ראשוני משתתפי "המרכז ליודאיקה" שהוקם בגוש עציון בשנת 1995.

ב-1996 הקים את הסטודיו שלו ביישוב אלעזר שבגוש עציון, ובנה שם גם את ביתו.

ערך 15 תערוכות (יחיד וקבוצתי).

יזרעאלי הרבה להופיע כמרצה בנושא "אמנות יהודית".

מאיר יזרעאלי נפטר בכ"ח בתשרי תשע"ה, 21 באוקטובר 2014 באלעזר שבגוש עציון.

הותיר אחריו ארבעה ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* גלריית בית דוד - מאיר יזרעאלי, באתר תיירות גוש עציון
* ספרי מאיר יזרעאלי בגוגל ספרים
* רשימת הפרסומים של מאיר יזרעאלי, בקטלוג הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  האלמונים באתר "חנות הספרים של איתמר"
2. ↑  קובי פינקלר, טיולים בעריכת קובי פינקלר, באתר ערוץ 7
3. ↑  הוצאת תקוה
4. ↑  הוצאת תקוה
5. ↑  הוצאת ראובן מס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298862205171
* LCCN: n85281819
* VIAF: 3924442
* WorldCat: lccn-n85281819

 |
**צ'ארלס "צ'ארלי" סאונג-הי לי** (באנגלית: **Charles "Charlie" Seung-hee Lee;** נולד ב-30 ביוני 1971 בעיר צ'ונגג'ו בקוריאה הדרומית) הוא שחקן קוריאני-אמריקני המוכר מקצועית בשם **סי. אס. לי** (באנגלית: **C. S. Lee**).

ביוגרפיה
--------

משחק נעשה תשוקתו העיקרית של לי כבר בשנתו האחרונה בבית הספר התיכון Hudson's Bay High School בוונקובר, וושינגטון, בתקופה בה שיחק פוטבול. הוא למד ב"מכללת קורניש לאמנויות" (Cornish College of the Arts) על מלגת משחק וסיים עם תואר בוגר באמנויות (Bachelor of Fine Arts). לי המשיך את לימודי המשחק בבי"ס ייל לדרמה (Yale School of Drama) שם סיים תואר מאסטר באמנויות (Master of Fine Arts). לאחר מכן בילה את שמונה השנים הבאות בניו יורק, שם לקח חלק בקבוצות תיאטרון שונות כמו גם בטלוויזיה ובקולנוע.

הוא נשוי ללארה צ'ו.

קריירה
------

ב-2006, בעונה הראשונה של סדרת המתח "דקסטר", קיבל לי תפקיד מרכזי כווינסנט מסוקה, מדען משפטי (מז"פ) הידוע בשל חוש ההומור הגס שלו. לי שיחק גם את ד"ר בא בסדרת הדרמה של רשת HBO "הסופרנוס". בסרט המתח "The Unborn" (משנת 2009) שיחק לי את ד"ר לסטר קלדוול.

תפקידי משחק נוספים שלו כללו הופעות חוזרות בסדרת המשטרה "חוק וסדר" כאיש המז"פ טורוט, כרוקח וכקני צ'ן (בין השנים 1998-2002). לי הופיע גם בסדרה "חוק וסדר: כוונה פלילית" (Law & Order: Criminal Intent) בתור; הבלש צ'וי, הבלש מאט סח והבלש מייק לאו (בין השנים 2004-2006).
הוא הופיע בתור הארי טאנג, קולגה של צ'אק, בקומדיית הריגול של רשת NBC, "צ'אק". כסגן של מונק, בפרק "מר מונק במנוסה (חלק ראשון)" בסדרה "מונק". בסדרה "היחידה" (The Unit) של רשת CBS, שיחק לי תפקיד משני כצוללן דרום קוריאני בפרק 13, עונה שנייה. 

בשנת 2019 שיחק בסרט "בואו איך שאתם" את דמותו של רוג'ר. בשנת 2020 גילם את האב צ'י בסרט "ועכשיו כולם ביחד".

בשנת 2022 שיחק בתפקיד אורח של לי ג'ונג לי בעונה השלישית של סדרת המדע בדיוני "עבור כל האנושות" מבית אפל TV פלוס; שנה לאחר מכן, ב-2023, שב לתפקיד מרכזי יותר בעונה הרביעית.

בשנת 2023 ביצע הופעת אורח בסדרת המדע-בדיוני "זינוק לאתמול" (אנ') המהווה גרסה מחודשת לסדרה באותו שם ששודרה בשנות התשעים ברשת NBC.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סי. אס. לי** בוויקישיתוף

* סי. אס. לי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* סי. אס. לי, באתר AllMovie (באנגלית)
* סי. אס. לי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1102928321
* LCCN: no2008159081
* NLK: KAC2020N2687
* Trove: 606246
* VIAF: 4757882
* WorldCat: lccn-no2008159081

 |
**משה מלר** (נולד ב-1944) הוא קצין צה"ל במיל' בדרגת אלוף-משנה. פיקד על גדוד 61 בחטיבת אגרוף הברזל במלחמת יום הכיפורים ועוטר בעיטור המופת. 

מלר נולד בקיבוץ בית הערבה. במלחמת העצמאות היה בן 4 כשפונה מהמקום עם שאר חברי הקיבוץ. משפחתו עברה לקיבוץ כברי בו גדל.

שירות צבאי
----------

עם גיוסו לצה"ל ב-1962 התגייס לנח"ל, עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בתום הקורס שב לנח"ל והיה למפקד מחלקה. לאחר מכן החליט לעבור הסבה לשריון ובסופה שירת כסגן מפקד פלוגה בגדוד 82 של חטיבה 7. לאחר שחרורו למד הנדסה בטכניון ובתחום לימודיו עבד שם כחוקר. במלחמת ששת הימים גויס למילואים ופיקד על פלוגת טנקי צנטוריון 5 בגדוד 125 של חטיבת אגרוף הברזל. הוא לחם בחזית המצרית והשתתף בקרבות בגזרת ג'בל ליבני. במהלך המלחמה נפצע מספר פעמים. 

במלחמת יום הכיפורים פיקד על גדוד 61, גדוד טנקי צנטוריון בחטיבת אגרוף הברזל. תחת פיקודו לחם הגדוד בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן. ב-19 באוקטובר סבל מהתייבשות ובמקומו מונה למפקד הגדוד הקמב"ץ אורי גולדפרב, הגדוד סייע לכוחות הצנחנים בכיבוש אום בוטנה. במהלך הקרב נטל מלר חזרה את הפיקוד על הכוח שסייע בחילוץ יחידת חרמ"ש והיה תחת מתקפת נגד של הסורים. מלר סייע בחילוץ הכוחות עד שהטנק שלו נפגע, גולדפרב נהרג והוא נפצע. לאחר שהשתחרר מבית החולים חזר לפקד על הגדוד שעבר לחזית המצרית. על פועלם במלחמה עוטרו מלר בעיטור המופת וגולדפרב בעיטור העוז. 

לאחר המלחמה היה מלר ממובילי תנועת המחאה וממייסדי תנועת "תמורה - ארץ ישראל שלנו". הוא חזר לשירות הקבע ופיקד על חטיבת הראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* עיטור המופת שהוענק למשה מלר, באתר "בעוז רוחם" של אגף כוח האדם בצה"ל
* משה מלר, באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוד (דודו) הלוי, **כנגד כל הסיכויים**, הוצאת מודן והוצאת משרד הביטחון, 2019, עמוד 209.
2. ↑  דוד (דודו) הלוי, **כנגד כל הסיכויים**, הוצאת מודן והוצאת משרד הביטחון, 2019, עמודים 257-256.
בפסיכואנליזה, **השלכה** (פרויקציה) היא מנגנון הגנה אישי, המשמש אדם כדי להשליך את הצדדים השליליים באישיותו על העולם שמחוצה לו - קרי, לייחס אותם לזולת, ועל ידי כך להימנע מהכרה בתכונותיו ובדחפיו השליליים שלו עצמו. הפסיכולוג אריק אריקסון טען כי אף שההשלכה בדרך כלל מעוותת ומלאה איבה ופחד, יש בה גרעין של משמעות עמוקה שהאדם המשליך מייחס לאובייקט המושלך.

פסיכולוגים פיתחו כמה שיטות של אבחון ההשלכה באמצעות הצגת גירוי רב משמעי שעל הנבחן להציג לו פירוש, כאשר ההנחה היא שהפירוש ישקף דבר-מה על נותן הפירוש. רוב מבחני ההשלכה מבוססים על הפסיכולוגיה הפסיכואנליטית. הם מורכבים מגירויים מעורפלים, המאפשרים לאדם מרחב תגובה גדול. הנחת היסוד במבחנים אלה גורסת כי רגשותיו של האדם, יצריו, עמדותיו, משאלותיו וצרכיו מושלכים על הגירויים העמומים, ותגובותיו הן לפיכך ביטוי לעולמו הפנימי והלא מודע.

בתרפיה התבנית מבית מדרשו של פרידריך פרלס, החלום מוצג כתהליך של השלכה, כך שהדמויות בחלום מסמלות צדדים שונים באישיותו של החולם. פרלס איננו רואה בחלום מבחן אישיות, אלא מנצל אותו כנקודת מוצא להגברת המודעות העצמית של האדם. פרופ' יצחק לוין טוען כי אפשר לראות בחלום מבחן השלכה אידיאלי, מכיוון שהחולם מספק הן את הגירוי והן את תגובתו לגירוי.

אוסוואלד שפנגלר, ובעקבותיו אריק אריקסון, סברו כי תופעת האנטישמיות היא בעיקרה עניין של השלכה. אנשים שיש להם חלומות של כיבוש העולם ושליטה בו מאחורי מסווה של עליונות אינטלקטואלית, כמו הגרמנים הנאציונל-סוציאליסטים והרוסיים הבולשביקים, משליכים תפיסה זו על היהודים.

ראו גם
------

* מנגנוני הגנה
* הזדהות השלכתית
* מוקד שליטה
* העברה (פסיכולוגיה)
* מבחן השלכה
* כל הפוסל במומו פוסל

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **השלכה (פסיכולוגיה)** |

* השלכה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* השלכה (פסיכולוגיה), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  יצחק לוין, **הפסיכולוגיה של החלום**, עמ' 112
2. ↑  אריק אריקסון, ילדות וחברה, עמ' 266 ואילך

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007538597405171
* BnF: cb119365814 (data)
* LCCN: sh85107378
* NKC: ph964175

 |
**הלן מארי פרי** (באנגלית: **Helen Murray Free**;‏ 20 בפברואר 1923 – 1 במאי 2021) הייתה כימאית אמריקאית, הידועה בהמצאה של שיטה זולה, זמינה וקלה לבדיקה עצמית של מחלת הסוכרת.

השכלה
-----

הלן מארי פרי נולדה בפיטסבורג, פנסילבניה, התחילה את לימודיה בבית ספר ציבורי בינגסטאון וסיימה את לימודי התיכון בפולנד, אוהיו בשנת 1941 כתלמידה מחוננת. היא החלה את הקריירה שלה כמורה לאנגלית. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, החל מחסור בגברים מדענים, ובעקבות כך נשים עודדו ללמוד תחומים מדעיים. פרי בחרה בתחום הכימיה. היא השלימה תואר ראשון בכימיה במכללת ווסטר (אנ') בשנת 1944, ותואר שני בניהול מאוניברסיטת מרכז מישיגן (אנ') בשנת 1978.

היא התחילה כחוקרת ביעילות ואיכות הוויטמינים במעבדות מיילס (אנ') באלקהארט, אינדיאנה (אנ'). אחר כך החלה לעבוד במעבדה תחת הביוכימאי אלפרד פרי (Alfred free). אחרי שנתיים השניים נישאו, ובהמשך נולדו להם ששה ילדים.

קריירה מדענית
-------------

פרי עבדה עם בן זוגה על מגוון פיתוחים רפואיים. אחד הפרויקטים שפיתחה עם בעלה הוא שיפור בדיקת הקליניטסט (Clinitest). זוהי בדיקת זיהוי אישית, הבודקת את כמות הגלוקוז באמצעות איסוף שתן. השיפור שפיתח הזוג אפשר לחולה לבצע את הבדיקה הזאת בביתו. בני הזוג פתחו גם את תרופת האסאסט (Acetest).

בשנת 1981, השניים פיתחו את בדיקת המולטיסטיקס (Multistix) המאפשרת אבחון של 10 מחלות.

בשנת 1982 יצאה פרי לפנסיה. עם זאת, היא לא הפסיקה לעבוד, והמשיכה כיועצת בחברת באייר עד שנת 2007. כמו כן, בתקופת הפנסיה עסקה בהדרכה לצורך העלאת מודעות לבריאות, ובשנת 1995 קיבלה על כך את פרס אאוטריץ' (outreach award) מהאגודה האמריקנית לכימיה.

פרי עמדה בראש האגודה האמריקנית לכימיה בשנים 1993–2002.

פרי יזמה תוכניות דרכן היא עודדה נשים וילדים שמצבם הסוציו-אקונומי ירוד ללמוד תחומים מדעיים, ובהן: התוכניות "ילדים וכימיה" (Kids and Chemistry) ו-"מרחיבים את אופקיך" ("Expanding your Horizons").

בשנת 1996 היא קיבלה את פרס קילבי (אנ') למפעל חיים על עבודתה.

בשנת 2010 היא קיבלה את המדליה הלאומית לטכנולוגיה ולחדשנות (אנ') מנשיא ארצות הברית, ברק אובמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הלן מארי פרי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ריאיון עם הלן מארי פרי משנת 2013
2. ↑  מחקר תואר שני
3. ↑  The Frees revolutionized diagnostic urine testing with their invention of a chemically coated paper dipstick.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 97031733
* GND: 1232803138
* ISNI: 0000 0000 6388 7367
* LCCN: n89621045
* NLA: 35101587
* NTA: 13071982X
* SUDOC: 235345067
* Trove: 826847
* VIAF: 271869515
* WorldCat: lccn-n89621045

 |
**גדעון רייס** (נולד ב-18 בספטמבר 1943) הוא ספורטאי ישראלי לשעבר. היה ארבע פעמים אלוף ישראל (1966, 1970–1972) ואלוף המכביה השמינית (1969) בקפיצה לרוחק. כדורסלן מצטיין בקבוצת הפועל גבעת ברנר (קלע 3,855 נקודות) ששיחקה בליגה הראשונה. נוסף לכך, היה סרן (במילואים) בשריון, נפצע במלחמת יום הכיפורים ובעל עיטור המופת ממלחמה זו.

ביוגרפיה
--------

רייס נולד וגדל בקיבוץ גבעת ברנר, בנם של פאולה ואיזי רייס. הוא בן למשפחה בת שלושה אחים, כולם ספורטאים מצטיינים ושחקני כדורסל בהפועל גבעת ברנר מהליגה הראשונה. זאב, אלוף ושיאן ישראל בקפיצה משולשת, ויהודה. הוא התאמן בהדרכתו של גלעד ויינגרטן.

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בסוף יוני 1966 זכה רייס במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.83 מטר, לפני ישי ויתקין מהפועל רמת השופט (6.81 מטר) ומיכאל הר-פז מהפועל חיפה (6.42 מטר).

### אלוף המכביה

בתחרויות האתלטיקה של המכביה השמינית שנערכו באוגוסט 1969 זכה רייס במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.23 מטר, לפני חגי עינת מישראל (7.09 מטר) וג'פרי גבל מארצות הברית (6.94 מטר).

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1970 זכה רייס בפעם השנייה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.07 מטר, לפני ישי ויתקין מהפועל העמקים (6.91 מטר) ומיכאל בן-עמי ממכבי תל אביב (6.72 מטר).

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 1971 זכה רייס בפעם השלישית מדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.03 מטר, לפני עמיר כחולי (6.69 מטר) וישי ויתקין (6.68 מטר).

באליפות ישראל שנערכה באצטדיון רמת גן ביולי 1972 זכה רייס בפעם הרביעית במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.00 מטר, לפני לבקוביץ' מהפועל רמת גן (6.67 מטר) וישי ויתקין מהפועל עמק חפר (6.66 מטר). ראשון בתחרות היה טומי היינס מארצות הברית (7.34 מטר).

בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשיעית שנערכו ביולי 1973 זכה רייס במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.15 מטר, אחרי וקסמן מארצות הברית (7.23 מטר) וצבי עמלי מישראל (7.17 מטר).

ביומה השלישי של מלחמת יום הכיפורים נפצע רייס ברמת הגולן, לאחר שטיל סאגר פגע בטנק שלו. הוא איבד שתי אצבעות ביד ימין ואת עין שמאל. על גבורתו במלחמה קיבל את עיטור המופת. תקופת ההחלמה שלו ארכה כשנה, שבה שימש מספר חודשים כמאמן הפועל גבעת ברנר.

רייס ששיחק כדורסל ביד שמאל המשיך את הקריירה הספורטיבית שלו עד סוף שנות ה-70. הוא פרש לאחר שקבוצתו גבעת ברנר/נען ירדה ליגה. הוא נמצא במקום ה-40 ברשימת הקלעים של כל הזמנים, עם 3,854 נקודות.

חיים אישיים
-----------

במאי 1969 התחתן ולזוג נולדו ארבעה ילדים. בשנת 1985 עבר עם משפחתו להתגורר בניו ג'רזי שבארצות הברית וניהל עסק לייבוא רהיטי משרד מישראל ומבולגריה.

שיאים אישיים
------------

* קפיצה לרוחק: 7.23 מטר (1969)

קישורים חיצוניים
----------------

* אלופי ואלופות ישראל באתלטיקה באתר *gbrathletics* (באנגלית)
* קלעי כל הזמנים - גדעון רייס, באתר מנהלת הליגה
* גדעון רייס באתר סיפורי גבעת ברנר
* אשר גולדברג, חסרות לי שתי אצבעות, אבל אל תדאגו. אני קולע ביד שמאל, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2004

הערות שוליים
------------

1. ↑  גברים, מעריב, 30 ביוני 1966
2. ↑  אברהם פז, חמישה שיאי מכביה ושיא ישראלי ביום השני של תחרות האתלטיקה, מעריב, 5 באוגוסט 1969
3. ↑  יעקב פתאל, שיא חדש של גונטובניק בברזל -16.28 מ', דבר, 5 ביולי 1970
4. ↑  מתתיהו ברוש, שני שיאים ישראלים מרשימים באתלטיקה, דבר, 11 ביולי 1971
5. ↑  יעקב פתאל, אכזבה גם ביום ה-2 באתלטיקה, דבר, 10 ביולי 1972
6. ↑  יורם רייס, שיאי המכביה החדשים בא"ק לא חיפו על הרמה הירודה, דבר, 16 ביולי 1973
**מלון א-דיירה עזה פלסטין** (בערבית: **فندق الديرة غزة فلسطين**) הוא בית מלון חוף הממוקם בעזה. בית המלון הוקם בשנת 2000 וכולל כ־22 חדרים. המלון משמש בקביעות עיתונאים זרים הבאים לסקר את רצועת עזה.

בית מלון מתואר כבעל "אלגנטיות עות'מאנית". שמשלב ארכיטקטורה מרוקאית וערבית מסורתית עם השפעות עיצוביות מודרניות, אדריכל בית המלון היה רשיד עבד אל-חמיד.

המלון זכה למספר ביקורות חיוביות בהם במגזין "Time", ועל ידי הוצאת מדריכי הטיולים "לונלי פלאנט" שתיאר את המלון כ"מסוגנן ופועל בחוזקה.

בשנת 2010 ביקרו במלון מספר שגרירי רצון טוב של האו"ם בהם השחקנית האמריקאית מיה פארו והשחקן המצרי מחמוד קביל.

ב־16 ביולי 2014, במהלך מבצע צוק איתן, נהרגו מכטב"מים חמושים של צה"ל ארבעה ילדים בני 9–11 ששיחקו כדורגל על החוף מול המלון, לעיני עיתונאים זרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלון א-דיירה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  McGirk, Tim (1 ביולי 2009). "The Gaza Strip's Diamond in the Rough". *Time*. אורכב מ-המקור ב-12 ביולי 2010. נבדק ב-5 ביולי 2010. `{{cite news}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Foreigners kidnapped in Gaza, West Bank," 14 March 2006, Forbes.
3. ↑  *Lonely Planet Israel and the Palestinian Territories,* Michael Kohn, Lonely Planet, 2007, p. 362.
4. ↑  "UN Goodwill Ambassadors at Al Deira Hotel". Aldeira. אורכב מ-המקור ב-14 במאי 2013. `{{cite web}}`:  (עזרה)
5. ↑  *Washington Post*, *Israeli strike kills four children on a Gaza beach*
סמל משפחת גרייסי הנחשב גם לסמל של הג'וג'יטסו הברזילאי
**משפחת גרייסי** (**Gracie**) היא משפחה ברזילאית מפורסמת המוכרת בהישגיהם הספורטיביים במספר ענפי ספורט לחימה, החשוב שבהן הוא אמנות לחימה וספורט שפיתחו בני המשפחה הנקרא ג'ו ג'יטסו הברזילאי. בני המשפחה זכו להצלחה גם בתחום אמנויות הלחימה המשולבות ובג'ודו.

הראשונים לפתח את אמנות הלחימה המשפחתית היו האחים הליו, אוסוואלדו, ג'ורג', קרלוס וגסטאו הבן, הנחשבים גם לאגדות ספורט בברזיל. בניו של הליו, ובראשם רויס ורוריון, הפכו את אמנות הלחימה למפורסמת בעולם, באמצעות אליפות הלחימה האולטימטיבית וענף האמנויות לחימה המשולבות שהיו ממקימיו ומאלופיו הראשונים.

ג'ו ג'יטסו
----------

גָסטאוֹ גרייסי, נכדו של ג'ורג' גרייסי, נישא לססארינה פּסוֹאה וואסקונסלוס, בת למשפחה עשירה ממחוז סיארה ובשנת 1901 מחליט להתיישב בעיר בלם. שם נהיה גסטאו שותף עסקי בית קרקס מקומי בשם "הקרקס האמריקאי". ב-1916 קרקס ארגנטינאי נודד בשם "האחים קירולו" העלה מופע בבית בקרקס של גרייסי ובו הופיע מיטסוּיוֹ מַאֵדַה, מהגר יפני חלוץ הג'ודו באמריקה הלטינית שאף זכה בתארים במספר תחרויות לחימה ברזילאיות שונות. שנה מאוחר יותר, קרלוס גרייסי, בנו הבכור של גסטאו גרייסי, החליט כי ברצונו ללמוד את רזי הג'ודו בעקבות הדגמה שערך מאדה בקרקס אביו ומאדה קיבל אותו כתלמיד. גרסאות אחרות מלמדות כי קרלוס גרייסי למד אצל תלמידים ברזילאים של מיטסויו מאדה. בשנת 1921 החליט גסטאו גרייסי לשוב עם משפחתו לעיר מולדתו, ריו דה ז'ניירו, בעקבות פטירתו של אביו, פדרו גרייסי.
קרלוס לימד את האומנות שלמד ממאדה את אחיו הקטנים אוסוואלדו, גסטאו הבן, וג'ורג'. לפי הליו גרייסי, הוא היה צעיר מדי באותה תקופה והיה חולני בילדותו, עובדה שמנעה ממנו להתאמן עם אחיו הגדולים. למרות זאת, הוא היה נחוש להשתתף באימונים כצופה, ולבסוף התגבר על מגבלותיו הגופניות והחל ליצור שיטת לחימה המותאמת למבנה גופו הקטן ולמגבלות הגופניות שלו. שיטה זו נקראה גרייסי ג'ו ג'יטסו ומאוחר יותר ג'יו ג'יטסו ברזילאי, והליו נחשב בפי רבים אחד האבות המייסדים של שיטה זו.

בקרב קהילת הג'ו ג'יטסו הברזילאי נחשב לעיתים רולס גרייסי לאבי השיטה. הוא הגיע למעמד זה לאחר שהתחרה בג'ודו, בסמבו ובהיאבקות. הוא אף שימש מורה למוצלחים מבני משפחת גרייסי, כגון ריקסון גרייסי, רוילר גרייסי, ריליון גרייסי וקרלוס גרייסי ג'וניור. 

האלוף האחרון ממשפחה זו הוא רוג'ר גרייסי. הוא מחזיק בתואר אלוף העולם של התאחדות הג'ו ג'יטסו הברזילאית במשקל סופר-כבד, אלוף התחרות הפאן-אמריקאית במשקל פתוח ואלוף עולם במשקל כבד ובמשקל פתוח של מועדון הקרב אבו דאבי (אליפות העולם בגראפלינג). בן המשפחה המפורסם ביותר הוא רויס גרייסי, שזכה בשלוש מתוך ארבע אליפויות ה־UFC הראשונות בזכות האומנות המשפחתית. לאחר זכייתו ב־UFC פתח בישראל מועדון בראשות דוד בנימין אשר מלמד את אמנות הג'ו ג'יטסו.

ראו גם
------

* ג'יו ג'יטסו ברזילאי
* MMA
* UFC

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משפחת גרייסי** בוויקישיתוף
* Origins of the Gracie Family Rediscovered.

הערות שוליים
------------
עמק חרוד מצולם מפסגת הר הגלבוע
**עמק חרוד**, הוא עמק בצפון ארץ ישראל, המהווה את החלק המזרחי של עמק יזרעאל, ומשתרע בינו ובין עמק בית שאן. העמק קרוי על שם מעיין חרוד הנובע בשוליו, לרגלי הגלבוע, ואשר נזכר בתנ"ך בספור גדעון (ספר שופטים, פרק ז'). על שמו נקרא גם קיבוץ עין חרוד.

גאוגרפיה
--------

עמק חרוד נמצא מזרחית לבקעת מגידו, המהווה את החלק המערבי של עמק יזרעאל, ומופרד ממנה על ידי קו פרשת המים הארצי. מדרום לו הרי הגלבוע, ממזרח לעמק חרוד נמצאת עמק בית שאן, כשכגבול בין האזורים מקובל קו ניר דוד-שדה נחום, ומצפון רמת יששכר ורמת צבאים.

שטח העמק כ-40 קמ"ר. העמק משופע קלות מגובה פני הים במערבו ועד ל-100 מטר מתחת פני הים בצדו המזרחי, ומנוקז על ידי נחל חרוד, לעבר נהר הירדן.

ההתיישבות בעמק חרוד
-------------------

ההתיישבות בעמק חרוד החלה כבר בתקופת האבן. בתקופה מאוחרת יותר הוקמה העיר יזרעאל, הנמצאת בין עמק חרוד לעמק יזרעאל, ליד "דרך הים" אשר הובילה לדמשק. יזרעאל אף התפתחה לבירת ממלכת ישראל בתקופת שלטונם של עמרי ובנו אחאב.

קיבוץ בית אלפא
בראשית המאה ה-20 היה העמק ביצה גדולה ובה התיישבות ערבית דלילה. בעמק עברה מסילת רכבת העמק ופרט אליה כמעט לא היו דרכי מעבר בעמק. ב-1909 רכש יהושע חנקין אדמות ליד הכפר אלפולה (עפולה), עליהן הוקמה הקואופרציה במרחביה. ב-1920 הצליח לרכוש את אדמות "גוש נוריס" - 51,000 דונם עליהם הוקמו עין חרוד, כפר יחזקאל, גבע ותל יוסף (1921), בית אלפא, חפציבה (1922) ובית השיטה (1928).

בשנת 1933 יזם צבי דר (אז פרנץ לדרר) מקבוצת בית אלפא קידוח לרגלי הגלבוע בו התגלו מים בשפע. ללא תקדים, נמסרו המים גם ליתר הקיבוצים של עמק חרוד וחולקו ביניהם לפי "המפתח ההתיישבותי". לשם כך הוקמה "אגודת המים השיתופית של עמק חרוד" שדר עמד בראשה והמהנדס שמחה בלאס התקבל על ידו להיות היועץ והמתכנן שלה.

שדה חרוש בעמק חרוד עם הכתובת "50 למעלה גלבוע"
בשנת 1936 הוכרז העמק, יחד עם עמק בית שאן כאזור חיוני להתיישבות ביטחונית וכך הוקם במרכזו קיבוץ ניר דוד, הראשון בהתיישבות חומה ומגדל כן הוקמו שדה נחום, מולדת (1937) ורמת צבי (1942).

במסגרת פעולות ההתיישבות נוקזה הביצה הגדולה לתוך ערוץ נחל חרוד ונחשפו שטחי חקלאות פוריים, אשר הושקו בשפע המים. בשטחים בהם לא התאפשרה חקלאות הוקמו בריכות דגים שאליהן הוזרמו מים מליחים מקידוחים וממעיינות.

לאחר קום המדינה הוקמו בעמק קיבוץ יזרעאל (1948) ומושב העולים גדעונה ליד מעיין חרוד (1949) ומעלה גלבוע. ב-1962 הוקמה בסמוך לעמק, על מורד הגלבוע היאחזות הנח"ל מעלה גלבוע עקב כך שהאזור היה חשוף להסתננויות מכיוון הגבול עם השומרון. כיום מצוי במקום קיבוץ דתי.

**איזכורים בזמר העברי**

בעמק חרוד נוצרו שירים רבים, שנעשו לנכסי צאן וברזל בזמר העברי. ביניהם "זמר" של אברהם שלונסקי, על ימיו בעין-חרוד, "שיר האשכולית" של זאב חבצלת מבית-אלפא, "ים השיבולים" של יצחק קינן ולהקת הגבעטרון מקבוצת גבע, "החיטה צומחת שוב" של דורית צמרת מבית השיטה, לזכר אחד עשר הנופלים של הקיבוץ במלחמת יום הכיפורים, ועוד שירים רבים.

לקריאה נוספת
------------

* שמחה בלאס, **מי מריבה ומעש**, מסדה, 1973 (פרק 22: עמק חרוד, ע' 93 - 105)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עמק חרוד** בוויקישיתוף
* עמק חרוד (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑   עמ' 19
2. ↑  שמחה בלאס, "מי מריבה ומעש" ע' 93 -94.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007463868405171
* VIAF: 316601297
* WorldCat (עם VIAF): 316601297

 |
**אירוס השומרון** (שם מדעי: *Iris lortetii, var. samaria*) הוא גאופיט בעל קני שורש הבא ממשפחת האירוסיים בסוג אירוס.

סיווג
-----

מבחינה בוטנית אירוס השומרון הוא תת-מין של האירוס ההדור. אנשי השדה טוענים כי אירוס השומרון הוא מין בפני עצמו, עם נוכחות וייחודיות משלו.

תפוצה
-----

אירוס השומרון הוא צמח נדיר ואנדמי לארץ ישראל, מקום תפוצתו של אירוס השומרון באזור המערבי של הרי השומרון, ממזרח לקו פרשת המים. הוא צומח בריכוזים בשכונת הנקודה ביישוב איתמר, מעל העיר שכם- בחלק הדרומי של הר עיבל, על הר כביר בתחתית המדרון הצפוני, מעל נחל תרצה, ובין הר עיבל לסרטבה בריכוזים קטנים.

תיאור
-----

מבנה הצמח של אירוס השומרון דומה למבנה האירוס ההדור בשורשים, בקני השורש ובעלים. גבעולי הצמח נמוכים יותר, בדגלים ובשפיות, גוון הרקע ורוד אפרפר והניקוד עליהם סגול כהה יותר מזה של האירוס ההדור. מועד הפריחה של האירוס זהה למועד הפריחה של האירוס ההדור, בחודש אפריל ולעיתים מסוף מרץ עד תחילת מאי, מועד הפריחה תלוי בכמות המשקעים של אותה שנה. לאורך עונת הפריחה יש אירוסים המקדימים את מועד פריחת האירוס ההדור.

זיהוי ופעילות האדם
------------------

אירוס הדור התגלה לראשונה בשומרון במורדות הצפוניים של רכס הכביר, ב-1912 על ידי הבוטנאי האמריקאי דינסמור (Dinsmor), והוגדר כתת-מין: אירוס השומרון. האירוס המיוחד לשומרון נמצא שוב על ידי טוביה קושניר, בוטנאי צעיר איש הפלמ"ח שנפל עם לוחמי "שיירת הל"ה" בדרכם לגוש עציון הנצור בחודש שבט תש"ח.

קושניר ושני סטודנטים נוספים הגיעו לשכם בחפשם אחרי "איריסים". איש בולשת בריטי הוביל אותם אחר כבוד לתחנת משטרה בריטית בשכם, שם נחקרו ארוכות ורק אחרי שהפגינו בקיאות בוטנית מרשימה האמינו להם שהם אכן בוטנאים. אבל, שלחו אותם חזרה לאוניברסיטה בירושלים. סופו הטוב של הסיפור ומציאת אירוס השומרון היה בזכות הקצין הראשי אשר שלח אותם לנקודה שבה הראה לו חוקר אנגלי את הפריחה המרשימה.

סלילת ציר אלון בשנות ה-70 פגעה בתפוצה של אירוס השומרון. 

בסמוך למקום פריחתם של האירוסים ביישוב איתמר הוקמה בריכה על שמו של הפרח הנדיר: "בריכת אירוס השומרון".

גלריה
-----

* 
* פריחת אירוס השומרון באש קודשפריחת אירוס השומרון באש קודש
* ריכוז פריחה של אירוס השומרוןריכוז פריחה של אירוס השומרון

לקריאה נוספת
------------

* עזריה אלון (עורך), **איריסים**, פרק איריס שומרוני, עמ' 133–134.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אירוס השומרון** בוויקישיתוף
* אירוס השומרון, באתר GBIF (באנגלית)

* אירוס השומרון, באתר GBIF (באנגלית)

* אירוס השומרון, באתר IPNI (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  עזריה אלון, איריסים שבים אל אחיהם, למרחב, 30 באפריל 1968
2. ↑  עזריה אלון, איריס הדור, דבר, 7 באפריל 1972
3. 1 2 3  עזריה אלון, איריס שומרוני, **איריסים**, ישראל: משרד הביטחון-ההוצאה לאור, 1992, עמ' 133-134, מסת"ב 965-05-0624-1
4. 1 2  אל תפספסו: אירוס השומרון הנדיר החל לפרוח, באתר סרוגים, ‏2015-04-01
5. ↑  שמעון כהן, לפני שהם נעלמים: בקרו את אירוס ההיכל בשומרון, באתר ערוץ 7, 7 באפריל 2014
6. ↑  מיכאל עוזרמן, אירוס בעל זקן, דבר, 30 במרץ 1983