recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מונוכרומטיות** היא תכונה של מקורות אור מסוימים. אור מונוכרומטי הוא גל אלקטרומגנטי בעל אורך גל יחיד. במציאות לא ייתכנו מקורות אור שהם מונוכרומטיים לגמרי, בגלל עיקרון אי הוודאות של הייזנברג, אלא רק מקורות שהם קוואזי־מונוכרומטיים, כלומר כמעט מונוכרומטיים: הספקטרום שלהם מוגבל לתחום צר מאוד של אורכי גל סביב אורך גל מרכזי. בפועל הבחנה זו אינה מאוד נפוצה ובדרך כלל מתייחסים למקור מונוכרומטי גרידא.

אור עשוי להיות מונוכרומטי מבלי שיהיה קוהרנטי זמנית או מרחבית. לדוגמה, אור לבן שעובר דרך מסנן צר סרט הופך לאור מונוכרומטי, למרות שאין קשר בין הפאזות של הגל בשני מקומות שונים על חזית הגל או בשני זמנים שונים. עבור אור קוהרנטי הנוצר בעזרת לייזר, קשר כזה כן קיים.

ייחודו של אור מונוכרומטי הוא בכך שהאנרגיה של כל הפוטונים שלו היא שווה. מכך נובעים השימושים שבהם נדרש אור מונוכרומטי, שבהם בדרך כלל משתמשים באור לתהליכים שמשפיעים על חומר, לדוגמה בתהליכי קירור לייזר, שבהם דרושה אנרגיה מוגדרת של הפוטונים.

צבע מונוכרומטי
--------------

מונוכרומטיות היא גם שימוש בצבע יחיד בסולם גוונים בהיר עד כהה שלו בציור, צילום, ביגוד או עיצוב מסוים. כך למשל מונוכרומטיות של אדום, תשלב גם בורדו, ארגמן או ורוד.

שימוש מונוכרומטי נוסף יכול להיות בצבעים כמו אפור וחום ובגוונים שלהם על־מנת ליצור אשליה של תבליט או פסל אשר נקרא גריזיי (Grisaille).

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר למנויים בלבד שי פוגלמן, כן, לא, שחור לבן. למה אנחנו מעדיפים את המציאות שלנו כל כך חדגונית?, באתר הארץ, 24 באוקטובר 2014
פירוש נוסף ערך זה עוסק במנהיגות. אם התכוונתם לספר של חיים לסקוב, ראו מנהיגות צבאית (ספר).
ג'ורג' פטון, מפקד ומצביא אמריקאי במלחמת העולם השנייה, שהיה מנהיג צבאי שנוי במחלוקת
ל**מנהיגות הצבאית** פנים רבות והגדרות רבות, אך באופן עקרוני ניתן להגדירה כיכולת המפקד להניע את פקודיו לביצוע משימות. הגדרה זו רחבה באופן מכוון כיוון שמנהיגות צבאית אינה עוסקת אך ורק בעיתות מלחמה אלא גם בעיתות שלום ורגיעה.

ייחודה של המנהיגות הצבאית בעת מלחמה (להבדיל ממנהיגות עסקית, לדוגמה) הוא בכך שסכנת מוות מרחפת על המונהגים. על האדם הלוחם שורה פחד מפני מוות, נכות או שבי, פחד המניע אותו לא לבצע משימות שעלולות לסכן את חייו.

יצר החיים הטמון באדם עשוי פעמים רבות לגבור על רצונו לבצע משימה שהוטלה עליו. מתוקף אחריותו של מפקד ניתנת לו סמכות ויכולת לנקוט באמצעי משמעת, אך זו לבדה לרוב אינה מספיקה, ואף פוגמת ביחסי המפקד והפקוד. ההיסטוריה מלאה בדוגמאות למרידות בסמכותם של מפקדים.
קושי נוסף במנהיגות צבאית הוא הקושי לקיימה גם בעיתות שגרה מעבר לשעות החירום.
מפקדים רבים בהיסטוריה הצבאית גורסים כי חלק משמעותי במנהיגות צבאית הוא אמון וביטחון במפקד. לפי טענה זו, כאשר לחייל יש ביטחון בכך שמפקדו מחויב לו ודרכו ברורה, ביצוע משימות מסכנות חיים הופך עבור החייל קל יותר מבחינה מנטלית.

סוגיה חשובה במנהיגות הצבאית היא העדר זהות מוחלטת בין מפקד למנהיג. ישנם מפקדים רבים, בכל דרגי הפיקוד שיכולת המנהיגות שלהם נמוכה. מאידך גם לחייל הפשוט ביותר עשויה להיות יכולת להוביל את חיילי מחלקתו לביצוע משימות.

מנהיגות בצה"ל
-------------

המנהיגות בצה"ל מוגדרת כ"היכולת להניע פקודים לאורך זמן לביצוע משימות".

המנהיגות הצבאית בצה"ל נסמכת על דוגמה אישית. הקריאה "אחרי" ודמות המפקד בראש, והאתוס שנוצר בעקבות זאת, היא שנוסכת ביטחון בחייל.
בשנים האחרונות גובשה בצה"ל תפיסת מנהיגות כתובה, לאחר שהורגש בה צורך במשך שנים רבות. מספר מודלים שאולים כדוגמת פירמידת הצרכים של מאסלו שימשו לפיתוח מנהיגות.
מבנה התפיסה מנסח הגדרה כללית, מציג מספר מתחים בהם נתקל המפקד ומספר עקרונות מנחים:

* הקפדה על דרכי פעולה מוסריות
* הקפדה על נגישות המפקד (שיהיה כתובת לפקודיו)
* קביעת גבולות ושימוש בסמכות ותגמול לשמירה עליהם
* אומץ וקור רוח
* העברת מסרים ברורים
* מקצועיות והעצמת פקודים

בצה"ל קיים בית ספר לפיתוח מנהיגות העוסק במנהיגות צבאית בזירות השונות: יחידות לוחמות, פרופסיונליים ויחידות מיוחדות. תהליך פיתוח המנהיגות, המתבצע בסיוע יועצי בית הספר (ביסל"ם), מהווה חלק בלתי נפרד מתהליכי ההתפתחות של המפקד.
בהכשרה - פיתוח המנהיגות מתקיים לאורך כל הקורס וכולל עבודה עם מפקד המסגרת, הסגל וחניכי הקורס. בשטח- פיתוח המנהיגות כולל עבודה עם מפקד המסגרת והפורום המוביל שלה.

לקריאה נוספת
------------

* "**אתגרי המנהיגות בעימות המוגבל**", בתוך: "**על מנהיגות צבאית**", אוניברסיטה משודרת הוצאת משרד הביטחון, 2007.
* שני אלמוג, **השתקפויות של החברה בישראל בפקודות המנהיג הצבאי:** **ניתוח מקרה הרמטכ"ל****,** מערכות, מרץ 2022

קישורים חיצוניים
----------------

* דורון אלמוג, ‏מקום המפקד בקרב, **מערכות** 443, יוני 2012
* אורן אבמן וקרולין לוי זעירא, דור ה-Y והמנהיגות הקרבית בצה"ל, **מערכות** 454, אפריל 2014
* רועי אלקבץ ומאיה פקר-רינת, ‏מנהיגות צבאית - הפיקוד הטקטי בעימות המוגבל ובלחימה אסימטרית, **מערכות** 409-410, דצמבר 2006
תהלוכה ססגונית בפסטיבל אינטי ריימי (2007)
מראה ממעל על השחזור ההיסטורי של הטקסים הדתיים
**אינטי ריימי** (בקצ'ואה: **Inti Raymi**; בתרגום חופשי: פסטיבל השמש) הוא פסטיבל המתקיים מדי שנה ב-24 ביוני במבצר סקסייוומאן שבעיר קוסקו. פסטיבל זה הוא החשוב מבין פסטיבלי האנדים והוא השני בגודלו באמריקה הדרומית (הראשון הוא הקרנבל הברזילאי בריו דה ז'ניירו). הפסטיבל, ששורשיו בתקופת האינקה, מביא מאות אלפי מבקרים לעיר. הוא נחוג לכבוד היום הקצר ביותר בשנה המסמן את היום הראשון של ראש השנה בלוח השנה של האינקה. היום הקצר ביותר חל אמנם ב-21 ביוני, אך לפי מסורת האינקה, השמש נשארת באותו מקום עד ה-24, ובסופו של דבר היא עולה.

החגיגות מבוססות על טקסים דתיים מימי אימפריית האינקה בהם חולקים כבוד לאל השמש "אינטי" אשר מאמינים כי העניק חיים לראשוני שבט האינקה. בתקופת האימפריה הפסטיבל נמשך תשעה ימים ונהרו אליו אנשים מרחבי האימפריה שהשתרעה על פני פרו, אקוודור, בוליביה וחלקים מצ'ילה ומארגנטינה של ימינו. 

הטקס החל שלושה ימים לפני תחילת החגיגות, והמשתתפים בו עברו תקופת טיהור בה אכלו רק סוג מסוים של תירס לבן. משתתפי הטקס היו מנהיגי האינקה, האצולה ואנשי הצבא. ביום המרכזי היה על המנהיגים לעלות על במה לפני עולי הרגל ולשתות צ'יצ'ה, משקה המבוסס על תירס, לכבודו של אינטי. גברים ונשים צבעו את פניהם בצהוב ולבשו ראשי איילים שקרניהם שימשו כלי נגינה. למות שחורות נחתכו בעזרת סכין טקסית, ואיבריהן שמשו כלי לחיזוי העתיד. בסוף החגיגה מנהיג האינקה שב לארמונו בעוד הנשים השליכו עליו פרחים אדומים ונוצות בשלל צבעים.

הפעם האחרונה בה נחגג הפסטיבל תחת אימפריית האינקה הייתה בשנת 1535 שלאחריה דוכא בעקבות הכיבוש הספרדי והכנסייה הקתולית בטענה כי הוא טקס פגאני ואינו עולה בקנה אחד עם הדת הקתולית.

הגרסה המודרנית של הפסטיבל, המתארת אירועים בהיסטוריה ובמיתולוגיה של האינקה, נחגגה לראשונה בשנת 1928. האירוע כולל ריקודים ותחרויות שונות, וכן הקרבה סמלית של למה. האירוע מתחיל בהכרזתו של הקיסר במקדש השמש ומשם יוצאת תהלוכה לכיוון הכיכר בה נערך הטקס שבסיומו התהלוכה ממשיכה אל אתר העתיקות סקסאיוומאן. משתתפי התהלוכה לבושים בגלימות אדומות ונושאים דגלים בצבעי הקשת המסמלים את האימפריה, ולאחר מכן מתחילות החגיגות. 

בשנת 1944 נערך שחזור היסטורי של הטקס הדתי על בסיס כתביו של אינקה גרסילאסו דה לה וגה ומאז הוא נחגג במתכונתו הנוכחית. הטקס נחשב גם כסמל להתנגדות הילידים למאות שנים של קולוניזציה ודיכוי תחת שלטון האימפריה הספרדית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אינטי ריימי** בוויקישיתוף
* מולי שאול, ‏פולחן השמש העתיק בדרום אמריקה, "מסע אחר", 116
* Inti Raymi, The Celebration of the Sun
מרקל ואחיזת היהלום המפורסמת שלה.
**אחיזת היהלום של אנגלה מרקל** היא מחווה גופנית שנעשתה על ידי הנחת 2 הידיים על הבטן אחת ליד זו כך שקצות האצבעות של 2 הידיים נפגשות והאגודל ואצבע המרה יוצרת צרובעת הדומה לצורתו של יהלום. מחווה גופנית זו נתפסת כסימן ההיכר הבולט ביותר של קנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל ונחשבת אחת ממחוות הידיים המוכרות ביותר בעולם.

כאשר מרקל נשאלה כיצד יצרה את הסימן כסימן ההיכר שלה, היא הצהירה כי היא עשתה זאת מכיוון שחיפשה היכן להניח את ידיה וכך זה נוצר. מרקל אף הודתה שהדבר מעיד על חיבתה לסימטריה. אף על פי זאת, המחווה הפך במהרה למושא של תאוריות קונספירציה בנוגע לחלקה של מרקל ב"סדר עולמי חדש" או באילומינטי.

שימוש על ידי תומכים ומתנגדים
----------------------------

מחוות היד שימשה לא פעם את מתנגדי של מרקל וגם את מבקריה. מלבדם, גם קומיקאים רבים שחיקו אותו, עשו את אחיזת היהלום, ובשילוב של המעילים הצבעוניים שהיא בדרך כלל לובשת. מלבד זאת, גם מפלגתה של מרקל (המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית) משתמשת במחווה כסמל פוליטי להנהגתה של מרקל.

ב-2 בספטמבר 2013, מספר ימים הבחירות שנערכו באותו החודש חשפה המפלגה הנוצרית-דמוקרטית כרזה ענקית בתחנת הרכבת ברלין האופטבנהוף, שכללה פסיפס תמונות שבנוי מ-2150 תמונות של תומכי המפלגה עושים את "אחיזת היהלום". לצד הפסיפס, נכתבה סיסמה "לשים את עתידה של גרמניה בידיים טובות". באופוזציה מתחו ביקורת על הכרזה וטענו כי היה מדובר בקמפיין "פולחן אישיות מפלצתי". המפלגה עשתה שימוש ב"אחיזת היהלום" גם לקראת הבחירות שנערכו ב-2017. המפלגה פתחה בקמפיין בו פורסמו ברחבי גרמניה כרזות של מרקל ואחיזת היהלום לצד הסיסמה "I love Raute". בנוסף לכך, המפלגה עודדה את תומכיה להעלות תמונות שלהם לצד סיסמה זו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אחיזת היהלום של אנגלה מרקל** בוויקישיתוף
* AFP, גרמניה נפרדת מ"אחיזת היהלום" של מרקל, באתר ynet, 21 בספטמבר 2021

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "'Merkel diamond' takes centre stage in German election campaign". *The Guardian*. 3 בספטמבר 2013. נבדק ב-8 בספטמבר 2013. `{{cite news}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Merkel mag die tiefe Stimme von Männern und beneidet sie ums Holzhacken". *Focus Online* (בגרמנית). 2 במאי 2013. נבדק ב-8 בספטמבר 2013. `{{cite news}}`:  (עזרה)
3. ↑  Wittrock, Philipp (3 בספטמבר 2013). "Angela Merkel Gets Super-Sized". *Spiegel Online*. נבדק ב-8 בספטמבר 2013. `{{cite news}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Wahlkampf mit der "Merkel-Raute"". *Deutsche Welle* (בגרמנית). 5 בספטמבר 2013. נבדק ב-8 בספטמבר 2013. `{{cite news}}`:  (עזרה)
5. ↑  "Galerie". *Ich unterstütze Merkel*. CDU. אורכב מ-המקור ב-30 באוגוסט 2017. נבדק ב-30 באוגוסט 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
bitwarden- מנהל סיסמאות פופולרי בקוד פתוח.**Bitwarden**- מנהל סיסמאות פופולרי בקוד פתוח מוצג בדפדפן.
**מנהל סיסמאות** (בלועזית: **Password Manager**) הוא תוכנה, יישום או אתר אשר מאגד, מנגיש, מייצר ומנהל את סיסמאות המשתמש.

בשל המידע הרגיש אשר מאוגד בהם והשימוש היום יומי, שמים מנהלי הסיסמאות דגש גדול בעיקר על אבטחה וזמינות.

  

קיימים סוגים ושירותים רבים של מנהלי סיסמאות, חלקם אף בקוד פתוח וללא גישה מובנית לשירותי ענן.

מאפיינים
--------

לתוכנות מסוג זה יש מאפיינים רבים ושונים אך לרוב הן בעלות:

* זמינות במגוון רחב של פלטפורמות ושימוש בשירותי ענן לנוחיות המשתמש בהזנת הסיסמה באופן אוטומטי.
* הצפנה במאגרי מידע למקרה של זליגת מידע או פריצה.
* אמצעי כניסה מאובטחים כגון אימות רב שלבי (MFA).
* שירות יצירת סיסמאות חזקות ושונות (בעלות אנטרופיה גבוהה).
* מילוי הסיסמאות באופן אוטומטי בכניסה.

בנוסף הן יכולות להכלל בתוך שירות/תוכנה אחר (כגון להיות מובנים בדפדפן).

יתרונות
-------

לאדם הממוצע כיום יש מספר רב של חשבונות, ומטעמי אבטחה מומלץ ורצוי שבכל אחד מהם תהיה סיסמה טובה ושונה מסיסמאות בחשבונות אחרים.

על מנת לעמוד בכך, על המשתמש הממוצע לחשוב ולזכור בעצמו בכל פעם את הסיסמאות, דבר שנהפך קשה עד בלתי אפשרי לאחר מספר רב של חשבונות, ולכן הרוב המוחלט בוחר למחזר סיסמאות (כמו להוסיף אות או סימן בסוף או אף להשתמש בסיסמה גנרית), מה שמאפשר פריצה בקלות, במיוחד לאחר זליגות מידע או שימוש בהנדסה חברתית.

מנהל הסיסמאות מציג פתרון לבעיה זו בכך שהוא מאפשר ליצור סיסמה חזקה (בדר"כ בעלת אנטרופיה גבוהה, שכן המשתמש לא צריך לזכור אותה בע"פ) ושונה בכל פעם שנוצר חשבון, לאחר מכן על המשתמש רק לזכור את הסיסמה למנהל הסיסמאות עצמו (אשר מכיל את הסיסמאות הרצויות) ובכך יוכל לגשת לחשבונותיו השונים.

חסרונות
-------

מנהל סיסמאות הוא עדיין נקודת תורפה גדולה שכן אם מתגלה הסיסמה אליו כל הסיסמאות של המשתמש יהיו חשופות (במידה ואין אימות רב שלבי), כמו כן אם החברה עצמה נפרצת ולא נקטה אמצעים כמו מדיניות אפס אמון והצפנות, הסיסמאות עלולות לדלוף.

בנוסף, מנהל הסיסמאות אינו מגן מפני הנדסה חברתית.

ראו גם
------

* סיסמה
* סיסמה חד פעמית
**אוזרפטור** (שם מדעי: ***Ozraptor***; מילולית: "שודד אוסטרלי") הוא סוג של דינוזאור תרופוד מקבוצת הצרטוזאורים שחי באוסטרליה של היורה לפני 169 מיליון שנה מזמננו. הוא התגלה בתצורת אבן חול קולאלורה (אנ') שבאוסטרליה המערבית.

מאפיינים
--------

השלדים הראשונים של הדינוזאור התגלו ב-1967 בידי קבוצת ילדים ליד ג'רלדטון, ואלה נחקרו בידי אוניברסיטת אוסטרליה המערבית ולאחר מכן בידי המוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון. הממצאים הזכירו לחוקרים הראשונים עצמות צבים, אך החוקרים ראלף מולנר (אנ') וג'ון א. לונג (אנ') ראו בהם שרידי עצמות ירך של תרופוד גדול. הוא נקרא "שודד" עקב דמיונו לרפטור, אף שלא היה קרוב לאלה כלל. משמעות המין היחיד שנמצא - *Ozraptor subotaii* קרויה על שם דמות הגנב הקשת סאבוטייל (Subotai) מהסרט קונאן הברברי.

דינוזאור זה היה קרובו של הצרטוזאורוס, אך היה קרוב מעט גם לקרנוטאורוס עם עצם שוק באורך 17 עד 20 סנטימטרים, ממנה נראה שאורך הדינוזאור השלם הגיע לשני מטרים. לצידו של הרואטוזאורוס הוא נחשב לאחד מהדינוזאורים הוותיקים ביותר באוסטרליה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוזרפטור** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בעיר בתקופת המקרא. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו קנת (פירושונים).
מפת הדקאפוליס
**קְנָת** הייתה עיר באזור הבשן המזרחי בתקופת המקרא, המשנה והתלמוד.

בספר במדבר מסופר כי בתקופת ההתנחלות נכבשה על ידי בני שבט מנשה, ובראשם נֹבח, אשר קרא לה על שמו:

"וַיִּתֵּן מֹשֶׁה אֶת הַגִּלְעָד לְמָכִיר בֶּן מְנַשֶּׁה וַיֵּשֶׁב בָּהּ: וְיָאִיר בֶּן מְנַשֶּׁה הָלַךְ וַיִּלְכֹּד אֶת חַוֹּתֵיהֶם וַיִּקְרָא אֶתְהֶן חַוֹּת יָאִיר: וְנֹבַח הָלַךְ וַיִּלְכֹּד אֶת **קְנָת** וְאֶת בְּנֹתֶיהָ וַיִּקְרָא לָה נֹבַח בִּשְׁמוֹ."

בספר דברי הימים מסופר כי היא הייתה בידי בני שבט יהודה, אולם אחר כך נכבשה על ידי הארמים במערכה צבאית:

"בְּנֵי יְהוּדָה עֵר וְאוֹנָן וְשֵׁלָה ... וְתָמָר כַּלָּתוֹ יָלְדָה לּוֹ אֶת פֶּרֶץ וְאֶת זָרַח כָּל בְּנֵי יְהוּדָה חֲמִשָּׁה: בְּנֵי פֶרֶץ חֶצְרוֹן וְחָמוּל: ... וְאַחַר בָּא חֶצְרוֹן אֶל בַּת מָכִיר אֲבִי גִלְעָד וְהוּא לְקָחָהּ וְהוּא בֶּן שִׁשִּׁים שָׁנָה וַתֵּלֶד לוֹ אֶת שְׂגוּב: וּשְׂגוּב הוֹלִיד אֶת יָאִיר וַיְהִי לוֹ עֶשְׂרִים וְשָׁלוֹשׁ עָרִים בְּאֶרֶץ הַגִּלְעָד: וַיִּקַּח גְּשׁוּר וַאֲרָם אֶת חַוֹּת יָאִיר מֵאִתָּם אֶת **קְנָת** וְאֶת בְּנֹתֶיהָ שִׁשִּׁים עִיר כָּל אֵלֶּה בְּנֵי מָכִיר אֲבִי גִלְעָד."

בתקופת שיבת ציון הייתה קנת בגבולם המזרחי של השבים.

בתקופה ההלניסטית והרומית
------------------------

 ערך מורחב – **קנטה**  

בהתקופה ההלניסטית הייתה קנת, שנקראה קנתה או קנטה, אחת מערי הדקאפוליס
בתקופה הרומית התנהלה בקנת עיר גדולה.
יוסף בן-מתתיהו הזכיר את סביבות העיר כזירת קרבות בין כוחותיו של המלך הורדוס לבין הערבים.

במאה ה-20 הציעו חוקרים לזהות את קנת בכפר הדרוזי קַנַואת.

לקריאה נוספת
------------

* הערך: קְנָת, **לכסיקון מקראי**, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 790.
* הערך: קנת, **אנציקלופדיה מקראית**, כרך ז, 1976. עמ' 204–205.
* יוחנן אהרוני, **אטלס כרטא לתקופת המקרא**, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974.

קישורים חיצוניים
----------------

* שלמה מונק, **פלשתינה**, עמ' 96, באתר hebrewbooks

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר במדבר, פרק ל"ב, פסוקים מ'–מ"ב.
2. ↑  ספר דברי הימים א', פרק ב', פסוקים ג'–כ"ג.
3. ↑  ראו: ירושלמי, מסכת שביעית, ו, א.
4. ↑  יוסף בן-מתתיהו, **מלחמות היהודים**, א, י"ט.
**זדנקה הונסובה** (בצ'כית: **Zdenka Honsová**; ‏3 ביולי 1927 – 16 במאי 1994) הייתה מתעמלת צ'כוסלובקית, אלופה אולימפית (לונדון 1948) בתחרות הקבוצתית בהתעמלות.

ביוגרפיה
--------

הונסובה נולדה וגדלה בייהלבה.

באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה הונסובה יחד עם חברותיה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית לפני הונגריה וארצות הברית, מתוך 11 נבחרות. באולימפיאדה זו לא חולקו מדליות אישיות לנשים. השתתפותה הייתה מצוינת והיא דורגה במקום הראשון מתוך 90 המשתתפות בתחרות עם 54.85 נק' (ראשונה בקורה - 23.40 נק', ראשונה בטבעות (התקיים רק תרגיל חובה) - 9.60 נק', עשירית בקפיצות - 21.85 נק'), לפני אדית פריני-וקינגר מהונגריה (54.25 נק') ולאורה מיקלי מאיטליה (53.65 נק'). אחת מחברות הנבחרת, אלישקה מיסקובה, חלתה בשיתוק ילדים כבר ביום הראשון לבואן ללונדון והוחלפה על ידי ורה רוז'יצ'קובה. באותו היום שבו הן התחרו, נפטרה חברתן, אלישקה מיסקובה. למחרת, בטקס חלוקת המדליות, הונף דגל צ'כוסלובקיה עם סרט שחור סביבו.

קישורים חיצוניים
----------------

* זדנקה הונסובה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* זדנקה הונסובה, באתר olympedia.org
**אוח וראוקס** (שם מדעי: *Bubo lacteus*) הוא מין של אוח החי ברחבי אפריקה והוא אחד מדורסי הלילה הגדולים ביותר בעולם.

אוח זה הוא המין הכבד ביותר של אוח לאחר המינים אוח מצוי, אוח בלקיסטון (Bubo blakistoni) וקטופה כתומה (Bubo flavipes) - כולם שייכים לסוג אוח, המכונה גם "ינשוף עיטי". כמו כן הוא הינשוף הארוך ביותר לאחר אוח מצוי, אוח בלקינסטון ולילית אפורה. אורכם הממוצע של אוחים אלה 60-66 ס"מ ומוטת כנפיים של 140 ס"מ. משקלו של האוח 1,600-2,000 גרם בזכרים. הנקבות גדולות מהזכרים ושוקלות 2,500-3,150 גרם. הזנב מגי לאורך 22.5-27 ס"מ וכפות הרגל מגיעות לאורך 8 ס"מ.

האוחים הם חומים-אפורים במראם עם אזור עיניים מאופיים בסימונים שחורים והעיניים שחורות. המקור לבן והכנפיים חומות מנומרות בעלות כתמים לבנים קטנים. הבטן ואזור הרגליים לבנים והכפות אפורות עם קצוות שחורים. מו מיני אוחים אחרים הוא משמיע קריאות גרוניות עמוקות. הם מאותתים בכך אחד לשני, כלומר לבני זוגם, על סכנה או על תפיסת טרף (אותה מבצע בעיקר הזכר).

הינשוף מצוי בטבע בערבות והחורשים הפתוחים של אפריקה וכן באזורים יבשים ותת-מדבריים, ביצות וגדות נהר וכן בהרים, אך נעדר מיערות גשם סבוכים. ייתכן שהוא חי גם במזרח התיכון.

אלה עופות לילה הנחים במרומי הצמרות במשך היום, אך יתעוררו כשיפריעו להם. הם חיים בזוגות עם צאצאים ויוצאים לצוד בלילה.

האוח הוא טורף על בתחומי מחייתו ויוצא לצוד בלילות ובין הערביים, אם כי נצפו גם בשעות היום לעיתים נדירות. האוח יושב על ענף ומקשיב לרחשים של טרף המצוי על הקרקע או בין העצים, באמצעות אוזניים הענקיות. בשעה שהוא עט על הטרף הוא לא משמיע כמעט צלילים עקב נוצותיו המיוחדות. הטרף נתפס באמצעות הטפריו הגדולים ומומת על ידי המקור. המזון העיקרי הוא יונקים קטנים עד בינוניים כמו קופים, פדטים, ארנבות, גחנים, נמיות, שפנים, עטלפים, סנאים ומכרסמים קטנים והם לא יהססו להתקיף גם קיפודים. בנוסף ליונקים הם טורפים עופות כמו ברווזים, אנפות, חובתיים, פניניות, פרנקולין, ציפורי שיר שונות כמו אורגיים, אסטרילדיים, רמיזיים (Remizidae) ואף דורסי יום ולילה קטנים יותר וכן אפרוחים של עופות שונים כולל אפרוחי יען. בנוסף הוא יאכל זוחלים, דו-חיים, דגים וחסרי חוליות גדולים. הם יכולים לתפוס טרף גדול כמו גורי חזיר יבלות או חובת דנהם.

למרות שהוא בראש שרשרת המזון, עופות דורסים אחרים הפעילים ביום כמו נשרים, עיטים ועיטי כתר חוטפים להם את מזונם. הם גם נטרפים על ידי תנים ועיטים גדולים, אך רק לעיתים נדירות. בנוסף לטורפים, לעיתים הם מופרעים בעת הקינון וכן נפגעים מהרעלת מזון אך הם אינם בסכנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוח וראוקס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

ראשו של אוח וראוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  אוח וראוקס באתר הרשימה האדומה של IUCN
**"אנרגטיק מינסק** (רשמית: "אנרגטיק-BDU"; בבלארוסית: **Энергетык-БДУ**) הוא מועדון כדורגל בלארוסי מהעיר מינסק, שנוסד בשנת 1996. מארח את משחקיו באצטדיון "BDU". הישג השיא של המועדון הוא מקום 10 בליגת העל (בעונת 2020) והעפלה לחצי גמר גביע בלארוס.

שמות הקבוצה
-----------

* 1996–1997 – זבזדה
* 1998–2004 – זבזדה-VA-BDU
* 2005–2017 – זבזדה-BDU
* 2017–הווה – אנרגטיק-BDU

היסטוריה
--------

המועדון נוסד בשנת 1996 ונכנס לליגה השנייה, משם כעבור כמה שנים עלתה לליגה הראשונה, ולאחר מכן לליגת העל. המועדון בילה ארבע שנים בליגה הבכירה. המועדון כל הזמן נאבק על הירידה ולבסוף ירד לליגה השנייה, שם שיחק בשנים 2008-2013.

בעונת 2013 נאבק המועדון על העפלה לליגה הראשונה. בסוף העונה איבד את המקום השני לקבוצת "נאמן מוסטי" והוא עצמו סיים במקום השלישי. עם זאת, לאחר שנמאן סירבה לעלות בפברואר 2014, מועדון אנרגטיק עדיין קיבל את ההזדמנות לשחק בליגה הראשונה. במרץ 2014 המועדון נרשם לליגה הראשונה.

בעונת 2014 הרכב הקבוצה נותר כמעט ללא שינוי מהעונה הקודמת והקבוצה סיימה את העונה במקום התשיעי. בעונת 2015 נוספו לקבוצה מספר שחקנים מנוסים. הקבוצה פתחה את העונה בביטחון והייתה בין מוליכות הטבלה, אך אז המשחק החל לדעוך והמועדון סיים את העונה במקום העשירי. בשנת 2017 הקבוצה שינתה את שמה ונודעה בשם "אנרגטיק-BDU". בעונת 2018 הקבוצה סיימה במקום השני בליגה הראשונה, ובכך זכתה שוב בכרטיס לליגה הבכירה בבלארוס. בעונת 2019 הקבוצה סיימה במקום ה-12 בליגה העליונה ועונה לאחר מכן סיימה במקום העשירי.

בעונת 2022 סיימה כסגנית אלופת הליגה, במה שהיה להישג השיא בתולדותיה.

אצטדיון הקבוצה
--------------

המועדון מארח את משחקי הבית שלו באצטדיון המרכז הרפובליקני לאימונים אולימפיים בכדורגל של אוניברסיטת בלארוס. הקיבולת שלו עומדת על 1,500 מושבים. במאי 2020, המועדון עבר לארח באופן זמני במגרש מולודצ'נו.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אנרגטיק מינסק (ברוסית)

* פרופיל, באתר Transfermarkt

* פרופיל, באתר WorldFootball.net

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Звезда-БГУ" переименована в "Энергетик-БГУ"
2. ↑  «Звезда-БГУ» может выступить в первой лиге в сезоне-2014
3. ↑  Всем 16 командам первой лиги сегодня были выданы лицензии для участия в чемпионате Беларуси
4. ↑  РЦОП по футболу БГУ (Минск)

| בלארוסבלארוס ליגת העל הבלארוסית בכדורגל, עונת 2022 |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| איסלץ' • אנרגטיק מינסק • ארסנל דזיארז'ינסק • באטה בוריסוב • דינמו ברסט • דינמו מינסק • רוך ברסט • הומל • הרדזיה • ויטבסק • טורפדו ז'ודינו • מינסק • נמאן גרודנו • סלוצק • סלביה מאזיר • שחטיור סליהורסק |

 |
**רוזנות פפאלץ-זימרן** (בגרמנית: **Pfalz-Simmern**) הייתה ענף זוטר גרמני - בווארי של בית ויטלסבאך. הרוזנות הייתה אחת משושלות העזר של נסיכות הבוחר מפפאלץ. היא הפכה לענף הראשי בשנת 1559.

סקירה כללית
-----------

קו נסיכות הבוחר מפפאלץ של בית ויטלסבאך חולק לארבעה ענפים לאחר מותו של רופרכט השלישי ב-1410, כולל ענף פפאלץ-זימרן עם בירתו בזימרן. קו זה נכחד בשנת 1685 עם מותו של קרל השני, וקו בית פפאלץ-נויבורג ירש את נסיכות הבוחר.

מייסד הענף פפאלץ-זימרן, שטפן, רוזן פפאלץ-זימרן-צווייבריקן הוא גם מייסד הענף פפאלץ-צווייבריקן והענפים הזוטרים שלו. הזכויות על רוזנות ולדנץ וחלק מרוזנות שפונהיים, שנמסרו על ידי אשתו של שטפן, אנה מולדנץ, הוחזקו על ידי שושלות אלו.

נכון להיום (2023), אלו המופיעים בסדר הירושה של המלוכה הבריטית הם פרוטסטנטים צאצאיה של סופיה מהנובר, אשר הייתה בתו של פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ ואליזבת סטיוארט, נסיכת אנגליה וסקוטלנד שנהייתה לאחר מכן אשת הנסיך הבוחר מהנובר

רוזני פפאלץ-זימרן
-----------------

 טירת זימרן 1648
* שטפן 1410–1444
* פרידריך הראשון 1444–1480
* יוהאן הראשון 1480–1509
* יוהאן השני 1509–1557
* פרידריך השני 1557–1559

נסיכי הבוחר מפפאלץ
------------------

* פרידריך השלישי 1559–1576
* לואי השישי 1576–1583
* פרידריך הרביעי 1583–1610
* פרידריך החמישי 1610–1623
* קרל הראשון לודוויג 1649–1680
* קרל השני 1680–1685

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוזנות פפאלץ-זימרן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "The Act of Settlement". 23 במרץ 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  Rodrigues, Ana Maria S. A.; Silva, Manuela Santos; Spangler, Jonathan W. (19 באוגוסט 2019). *Dynastic Change: Legitimacy and Gender in Medieval and Early Modern Monarchy*. ISBN 9781351035125. `{{cite book}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 123425417
* VIAF: 10753772
* WorldCat (עם VIAF): 10753772

 |
**אוזנן חום** (שם מדעי: *Plecotus auritus*) הוא מין של עטלף ממשפחת הנשפוניים בעל אוזניים ענקיות שמהם קיבל את שמו.

מאפיינים
--------

אורכו של האוזנן 24–29 ס"מ ואורך האוזניים עד 3 ס"מ. משקלו מגיע ל-5–11 גרם. הם בעלי פרווה חומה, אוזניים גדולות וראש קטן והשפתיים מזכירות שפתיים של ארנבת, הזנב קצר וכך גם הרגליים ובין שניהם ישנו קרום גדול. עטלפים אלה פעילים בלילה ובניגוד לשאר העטלפים הקטנים הם לא צריכים להשתמש באקולוקציה.

העטלפים מצויים בכל רחבי אירופה למעט האזורים הצפוניים ומצויים גם בכמה מאיי הים התיכון. הם ישנים ביום במערות או בחללי עצים או מבנים ובלילות יוצאים לטרוף חרקים. הם ניזונים בעיקר מעשים וחוטפים אותם הן בתעופה והן כשהם נחים על עלים. העטלף יכול לשמוע את החרק בעודו על העלה כל עוד הוא זז אך לפעמים מתנפל מהצד השני של העלה ונותן לעש לברוח. 

כמה עשים מתגברים על התקיפה על ידי קיפאון ברגע שהם שומעים עטלף. אפשרות נוספת שלהם היא לברוח במהירות לבין זלזלים קטנים או פתחים שהעטלף אינו יכול להגיע אליהם אך העטלף יעוף יותר מהר מהעשים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוזנן חום** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* אוזנן חום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אוזנן חום באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555703305171
* GND: 4402431-9
* NKC: ph378913

 |
**תַּת הַכָּרָה נִפְתַּחַת כְּמוֹ מְנִיפָה** הוא ספר שיריה של המשוררת יונה וולך, שראה אור לאחר פטירתה, בעריכתה של הלית ישורון. הספר ראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בסדרת "סימן קריאה" (בעריכתו של מנחם פרי), בתל אביב בשנת תשנ"ב 1992.

חטיבות הספר
-----------

בספר כונס מבחר משירתה של וולך בשנים 1963–1985, שראתה אור בכותרים: "דברים", "שני גנים", "שירה", "אור פרא", "צורות" ו"מופע", אליהם נוספה החטיבה: "רציתי יותר", אשר כוללת שירים שנותרו בעיזבונה, מהם פורסמו כתב העת "חדרים".

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * איי החיים
* הלכתי אצל מי שהציע לי יותר חיים
* מחוץ לגוף
* בקן זר
* האיש עם הרוח
* עין טובה
* עכשיו לאהלה פוחדת
 | * צבעים יוצאים
* איזה אכזריות
* בשפיותי
* שוב אינני אוהבת כל כך לפחד
* הכל
* לא בשבילי
 | * אני לא מרגישה
* והיות אני עצמי
* את גרגר האני
* גם הים נסוג
* שים סכר גדול
 |

תכנים ואמירות
-------------

שלושה מנושאי שירתה של וולך מופעים בהרחבה בספר שירתה זה: 

* הקיום האנושי ומצבי התודעה של האדם, או האמן, כמסמנים את משמעות החיים וכיווני החיים.
* המיניות והחוויה המינית, וולך מתארת שלל צורות של מיניות שלא בהכרח חוותה אותם, אלא שהיא טוענת להמצאם כחלק מהמיניות האנושית, וממקדת בשירתה את משמעותם בתוך התודעה העצמית וחוויית "האני". בין קשת החוויות המיניות שמתארת וולך נמצאות הטרנס-מיניות, ההתעמרות בשותף או השותפה למעשה המיני, ובקצהּ האַל-מיניות. בנוסף, וולך מנסה לצלם את המיניות מבעד להווייה היהודית-הישראלית כגון הדת והלכה.
* מצבי הנפש, הטירוף והשפיות. אם השפיות היא מצב הנפש הנכון או בריאות הנפש, הרי וולך מערערת על הקונקרטיות של כלליה המקובלים בתרבות המערב, או בכל תרבות אחרת, כאשר היא עלול לפרוץ ניגוד בינה לבין האוטונומיה של חיי הנפש הפנימיים-העצמיים.

**כותר הספר** נלקח משירה ללא כותרת, שהתפרסם בקובץ שיריה: "שירה", המתחיל במילים:  

"תַּת הַכָּרָה נִפְתַּחַת כְּמוֹ מְנִיפָה  

עֲדַיִן הִיא סוּס כֵּהֶה עֲדַיִן לֹא לְבָנָה  

הַמֹּחַ צָף בִּי כְּמוֹ עַל מַיִם, שׁוֹשַׁנָּה לְבָנָה  

וּבָאֹפֶק מִזְדַּמְּרִים כַּמָּה רוֹפְאִים, סִטְרָא אַחְרָא  

תָּמִיד לִוְּתָה אוֹתִי, הִתְגַּלְּמוּת שֶׁל חֲבֵרָה  

קוֹלוֹת שִׁבְרָהּ, שׁוּב בָּאַתְנִי אוֹתָהּ צָרָה, אֶצְבָּעָהּ  

זִכָּרוֹן שֶׁל מַשֶּׁהוּ בִּי, עֲדַיִן חַיָּה עֲצֵלָה,  

מִתְנוֹדֵד, רוֹשֵׁם חַיִּים אֲחֵרִים בִּי, גַּם בָּאַהֲבָה  

עוֹשֶׂה מֵחַיַּי חַיִּים אֲחֵרִים, אֲבָל גְּבוּרָה  

וְשֵׂכֶל מִתְמוֹדְדִים עָלַי – כְּבָר מֵעֵבֶר לַבֶּהָלָה וְרֵיחָהּ  

כְּמוֹ שְׂדֵה קֶטֶל בִּי, חֶלְקִי כְּמוֹ צְוָחָה,  

עוֹפוֹת טוֹרְפֵי נְבֵלוֹת, כְּאִלּוּ שֶׁבָּאָה הַשָּׁעָה  

..."

בקטע שירי זה מבטאת וולך רצף תחושות וחוויות הקשורות למוות ולמה שנתפס על ידי סביבתה כמחלת נפש והטיפול בה באמצעות נזעי חשמל. הסגנון השירי משוחח עם ספרות יהודית קדומה: הביטוי "סטרא אחרא", והפיוט העברי, בחריזה בקמץ באות שלפני האחרונה, והאותיות ה"א או אל"ף לאחריה.

לקריאה נוספת
------------

* רפי וייכרט, אין שליטה על הדם : על מבחר שיריה של יונה וולך "תת הכרה נפתחת כמו מניפה", **מאזניים**, 10, תשנ"ב-תשנ"ג, עמ' 35-32.

קישורים חיצוניים
----------------

* 
* תת הכרה נפתחת כמו מניפה, באתר OCLC (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  רן יגיל, יונה וולך ב"סדנת הקריאה" של המשורר יובל גלעד. (על "איי החיים"), באתר nrg.
2. ↑  על השיר, ראו:תת-הכרה נפתחת כמו מניפה, באתר newlibrary.
**אורי יצחקי** (נולד ב-27 בפברואר 1981) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדות הרכז והקלע.

בעונת 1998/99 יצחקי הופיע לראשונה במסגרת הליגה הישראלית הראשונה (הליגה הלאומית, דאז), במועדון הכדורסל בני הרצליה. במועדון שיחק עד שנת 2000, ואז עבר למכבי רעננה, ועונה מיד אחר כך, עונת 2001/02, עבר למדיה של הפועל ירושלים, עימה הגיע לגמר גביע המדינה ולחצי גמר הפלייאוף של ליגת העל. עונה לאחר מכן עבר לאוניברסיטת קלמסון, אך לא שותף עקב איסור על שיתוף שחקנים מקצוענים. מסיבה זו חזר לישראל ושיחק במדיה של עירוני רמת גן. בעונת 2003/04 עבר לשחק במדיה של א.ס. רמת השרון, ועונה לאחר מכן חזר למועדון שבו גדל, בני הרצליה, שהתאחדה עם מכבי רעננה והפכה לקבוצה מאוחדת וחדשה שנקראה, בני השרון. לאחר עונה עבר לאירופה, לקבוצת לאשקו הסלובנית, עונה לאחר מכן שיחק בדינמו סנקט פטרבורג ועירוני נהריה אך שוחרר מהקבוצה והחליט לחזור בעונת 2007/08 לבני השרון למשך שנתיים.

בעונת 2008/09 רשם ממוצעים של 8.5 נקודות, (43% הצלחה מהשדה), 1.2 כדורים חוזרים וכאסיסט בממוצע למשחק. יצחקי סיים עם קבוצתו בעונה הסדירה במקום השישי בליגת העל, ועלה עימה לרבע גמר הפלייאוף ללא יתרון ביתיות נגד מכבי חיפה.

בעונת 2010/11 שיחק יצחקי בברק נתניה, אך לאחר חמישה משחקי ליגה נפצע בגבו ונאלץ לפרוש מכדורסל.

קישורים חיצוניים
----------------
**טל קלר** (נולד ב-1972) הוא עורך קולנוע ישראלי.

קריירה קולנועית
---------------

טל קלר הוא בוגר החוג לקולנוע בקמרה אובסקורה. הסרט הראשון באורך מלא שערך היה הסרט "הירושה הגדולה" שביים ויקטור בראון. עריכת הסרט נעשתה עוד בזמן הלימודים. הסרט היה מועמד בתחרות אופיר בקטגוריית הסרט הטוב ביותר.

הסרט השני באורך מלא שערך היה המותחן הפסיכולוגי "ימים קפואים" שהופק כסרט עצמאי דל-תקציב בעלות של 25,000 דולר בלבד. הסרט, שבויים על ידי הבמאי דני לרנר בכיכובם של ענת קלאוזנר, אולי שטרנברג וסנדרה שדה, הוקרן בהקרנת בכורה ב-2005 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, שם זכה בפרס "הסרט העלילתי הישראלי הטוב ביותר". בהקרנו בישראל היה מועמד לשני פרסי אופיר (בעבור הופעתה של קלאוזנר והצילום).

הסרט השלישי בעריכתו היה סרט הפעולה "קירות". הסרט, אף הוא בבימויו של דני לרנר הופק כקופרודוקציה ישראלית-צרפתית בתקציב בן 2 מיליון דולר.

הסרט הרביעי שערך היה "סרק סרק" בבימויו של חיים בוזגלו משנת 2012 אשר זכה בפרס העריכה הטובה ביותר ובפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל סירקיוז בניו יורק 2011.

הדרמה "מרחב מוגן" בבימויו של אורן גוילי, זכתה בפסטיבל חיפה בפרס קרן תרבות בשנת 2008. הסרט זכה בפרס הדרמה הטובה ביותר בתחרות פרסי אופיר לטלוויזיה של האקדמיה הישראלית 2009. ובפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל במקסיקו.

הסדרה "סרוגים" שערך בבימויו של לייזי שפירא זכתה בפרס הסדרה הטובה ביותר בפרס אופיר והייתה מועמדת לפרס על העריכה הטובה ביותר.

הסרט "איפה שנעצרים השמיים" בבימוים של ג'קי ברמן וגלעד כהן זכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל חיפה 2013

הסרט "מקום אחר" בבימויה של מיכל זילברמן השתתף בפסטיבל ירושלים בשנת 2013

הסרט "דינה ונואל" בבימוין של סיוון לוי ונטלי מלמד השתתף בפסטיבל ברלין 2013.

פילמוגרפיה
----------

* הירושה הגדולה, במאי ויקטור בראון, 2003
* ימים קפואים, במאי דני לרנר, 2005
* מפגש, במאי ירון מאירי, 2007
* סרוגים עונה 1, במאי לייזי שפירא, 2008
* מרחב מוגן, במאי אורן גוילי, 2008
* קירות, במאי דני לרנר, 2009
* עבודה זמנית, במאי עמי לבנה, 2009
* חצויה עונה 2, במאי ציון רובין, 2010
* משמרת לילה, במאי סלבה לסוב, 2010
* איך שיר נולד, במאית שירה גפן, 2011
* סרק סרק, במאי חיים בוזגלו, 2012
* רוק בקסבה (עריכת אסמבלי), במאי יריב הורביץ, 2012
* רב"ט דניאל, במאי גיא נאור, 2012
* מקום אחר, במאית מיכל זילברמן, 2012
* חלונות, במאי איילי יעקוב, 2013
* פנסיון פראכט, במאית תמר ירום, 2014
* ביקור בית, במאי שאול בצר, 2013
* איפה שנעצרים השמיים, במאים ג'קי ברמן וגלעד כהן, 2013
* שניצל, במאי אסף אפשטיין, 2013
* דינה ונואל, במאיות סיוון לוי ונטלי מלמד, 2013

קליפים
------

* "my friend" – נינט טייב
* "נעים בגב" – אוהד בן אבי
* "איש גדול מאוד" - עינן פרל
* "מאורתם של יוניפלו"
* "מים" – דודי לוי
* "נסיכה"- אבי סינואני
* "גלים"- הדר עוזרי
* "בשבילי"- הדר עוזרי
* קליפ לשיר מתוך הסרט "וסרמיל"
* "עדיף" - דניאל סלומון

טריילרים ופרסומות
-----------------

* "בורות"
* "וסרמיל"
* "קרן גשר" (הוקרן במסגרת 10 שנים לחוק הקולנוע בכנסת 2011)
* "בשביס זינגר" טריילר לגיוס כספים
* פרסומת לאגודת אלצהיימר ששודר בערוצים 2 ו- 10
* פרסומת אינטרנט לקזינו
* פרסומות אינטרנט לחברת "מיטב"

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של טל קלר

* טל קלר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית

* טל קלר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* טל קלר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* טל קלר באתר קולנוען
**מיכאיל אוליאנוב** (ברוסית: **Михаил Ульянов**; ‏20 בנובמבר 1927, מחוז אומסק– 26 במרץ 2007, מוסקבה) היה שחקן תיאטרון וקולנוע רוסי וסובייטי. הוא זכה בפרס לנין ופרס ברית המועצות ובשנת 1969 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות. על פעילותו בתחום התיאטרון הוא קיבל מספר עיטורים כולל גיבור העמל הסוציאליסטי בשנת 1986.

חייו
----

מיכאיל אוליאנוב נולד בכפר במחוז אומסק למשפחת יושב ראש הקולחוז המקומי. בשנת 1942 מיכאיל החל להשתתף בחוג לתיאטרון שארגנה קבוצת שחקנים שנמלטו משטח שנכבש על ידי הגרמנים. בשנת 1944 הוא התחיל ללמוד משחק בסטודיו ליד התיאטרון העירוני של אומסק. לאחר שנתיים של לימודים הוא החליט לנסוע למוסקבה והתקבל לבית הספר למשחק ליד תיאטרון וכטנגוב. בשנת 1950 לאחר סיום קורס לימודים אוליאנוב התקבל ללהקת התיאטרון. בתיאטרון וכטנגוב אוליאנוב פעל כל השנים ובשנת 1987 אף התמנה למנהל האמנותי של התיאטרון.

במקביל לעבודה בתיאטרון, החל משנת 1954 אוליאנוב היה מלמד בבית הספר למשחק ליד התיאטרון.

בשנת 1953 אוליאנוב לראשונה השתתף בסרט קולנוע. בשנת 1966 הוא גילם תפקיד ראשי של יושב ראש קולחוז בסרט "היושב ראש" (Председатель). על תפקיד זה אוליינוב זכה בפרס לנין. בשנת 1969 הוא השתתף בסרט של איוואן פירייב "אחים קרמזוב". לאחר פטירת הבמאי, אוליינוב ביחד עם קיריל לברוב השלימו את בימוי הסרט.

בשנת 1968 אוליאנוב גילם בסרט השחרור את דמות של גאורגי ז'וקוב. הוא גילם תפקיד זה גם בהמשך, בסך הכול ב-15 סרטים. במהלך הקריירה אוליינוב השתתף ב-69 סרטים (אחרון בשנת 2004).

אוליאנוב היה פעיל בחיים הציבוריים. הוא מונה למספר תפקידים במנגנון איגוד עובדי תעשיית הקולנוע, איגור עובדי התיאטרון וכו'. בהיותו חבר מפלגה פעיל הוא אף נבחר לחבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.

אוליאנוב הפסיק להופיע על במת התיאטרון בשנת 2005. מיכאיל אוליאנוב נפטר ב-26 במרץ 2007 במוסקבה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.

התיאטרון העירוני באומסק נקרא על שמו וכל שנה במחוז אומסק מוענק פרס על שמו עבור פעילות בתחום התיאטרון.

קברו של מיכאיל אוליאנוב בבית העלמין נובודוויצ'יה שבמוסקבה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיכאיל אוליאנוב** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מיכאיל אוליאנוב

* מיכאיל אוליאנוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* מיכאיל אוליאנוב, באתר AllMovie (באנגלית)

* מיכאיל אוליאנוב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

* מיכאיל אוליאנוב, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אתר לזכרו (ברוסית)
* מיכאיל אוליאנוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007329314505171
* BIBSYS: 9025684
* BNE: XX1719200
* BnF: cb14046312t (data)
* GND: 121662977
* ISNI: 0000 0001 1055 2915
* LCCN: n82221109
* LNB: 000028506
* MusicBrainz: 7a31e7f9-cb79-4c4e-991a-32b57d7ecb19
* NKC: js20020925241
* NTA: 074824120
* SUDOC: 161598110
* VIAF: 37118213
* WorldCat: lccn-n82221109

 |
שלט אצולה של בית הוהנצולרן בויטראז' בחלון טירת הוהנצולרן
טירת נירנברג
טירת הרוזן
טירת קאדולצבורג (מ-1260 מושבו של הרוזן)
**רוזנות העיר נירנברג** (בגרמנית: **Burggrafschaft Nürnberg**) הייתה מדינה של האימפריה הרומית הקדושה מתחילת המאה ה-12 עד שלהי המאה ה-15. בתחילה שלטו הרוזנים על העיר נירנברג, אולם לאחר כ-200 שנה איבדו הרוזנים את שליטתם בעיר, והיא הפכה לעצמאית בשנת 1219. בסופו של דבר, חולקה הרוזנות לברנדנבורג-אנסבך וברנדנבורג-ביירוית.

היסטוריה
--------

נירנברג נוסדה כנראה בסביבות המאה ה-11, והאזכור הראשון של העיר הוא מ-1050, על מיקום הטירה הקיסרית בין פרנקיה המזרחית לבין המרקיזות הבווארית של נורדגאו. בין השנים 1050–1571, העיר התרחבה באופן דרמטי בשל מיקומה החשוב על נתיבי הסחר. קונרד השלישי, מלך גרמניה הקים את הפרקלאב הראשון שניהל את בתי המשפט מסביב לשטחים הקיסריים. הרוזנים הראשונים היו מבית ראבס האוסטרי, אולם לאחר שהוא נכחד בסביבות 1190, עברה הרוזנות לבית הוהנצולרן. אולם, מסוף המאה ה-12 עד תקופת האינטרגנום (1254-73), כוחם של רוזני העיר פחת ככל שקיסרי בית הוהנשטאופן העבירו לידי האצולה העירונית את הסמכויות האזרחיות, שכללו את הנהלת העיר, ובתי המשפט לידי ראש העיר הקיסרי. רוזן העיר ניהל את האדמות שמסביב נירנברג, הטיל מיסים והיווה את בית המשפט הגבוה ביותר בעניינים הנוגעים לציד וחקלאות. בנוסף, הוא גם היה המגן הממונה של המוסדות הכנסייתיים השונים, הכנסיות והמנזרים, ואפילו של הבישוף של במברג. זכויות היתר של רוזן העיר הועברו לעיר במהלך המאה ה-14 ותחילת המאה ה-15. היחסים המתוחים בין אצולת העיר לרוזן התפרצו לבסוף לאיבה גלויה, שהשפיעה רבות על ההיסטוריה של העיר.

נירנברג מכונה לעיתים קרובות כעיר הבירה הלא רשמית של האימפריה הרומית הקדושה, בעיקר בגלל הדיאטות הקיסריות (*Reichstage*), אשר התקיימו בטירת נירנברג. הדרישה הגוברת של בית המלוכה והחשיבות ההולכת וגוברת של העיר משכה את הסחר והמסחר לנירנברג, הנתמכת על ידי קיסרי הוהנשטאופן. פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה העניק את **Großen Freiheitsbrief**, הכולל את זכויות העיר הקיסרית המיידיות (*Reichsfreiheit*), את הזכות להטבעת מטבעות ומדיניות מכס עצמאית, והסירה את העיר כמעט לחלוטין משליטת רוזני העיר. עד מהרה הפכה נירנברג, יחד עם אאוגסבורג, למרכז מסחר על המסלול בין איטליה לצפון אירופה.

שליטי נירנברג
-------------

### בית ראבס

* גוטפריד השני מראבס (1105–1137)
* קונרד הראשון מראבס (1137–1143)
* גוטפריד השלישי מראבס (1143–1160)
* קונרד השני מראבס (1160—1191)

### בית הוהנצולרן

* פרידריך הראשון (1192–1204).
* פרידריך השני (1204–1218).
* קונרד הראשון (1218–1261).
* פרידריך השלישי (1262–1297)
* יוהאן הראשון (1297–1300).
* פרידריך הרביעי (1297–1332).
* יוהאן השני (1332–1357)
* פרידריך החמישי (1357–1397)
* יוהאן השלישי (1397–1420).
* פרידריך השישי (1398–1427).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוזנות העיר נירנברג** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  (בגרמנית) Nürnberg, Reichsstadt: Politische und soziale Entwicklung (Political and Social Development of the Imperial City of Nuremberg), *Historisches Lexikon Bayerns*
2. ↑  תבנית:Cite Catholic Encyclopedia

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4042743-2
* VIAF: 247631107
* WorldCat: viaf-247631107

 |
הבניין בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20
בניין ג׳נרלי בלילה גשום
**בניין ג'נרלי** הוא בניין משרדים ומסחר, השוכן במפגש הרחובות יפו ושלומציון המלכה במרכז ירושלים.

היסטוריה
--------

בשנת 1931, במלאת מאה שנים להקמת החברה, החליטה חברת הביטוח האיטלקית "אסיקורציוני ג'נרלי" (ביטוחים כלליים) לייסד פעילות בירושלים, שהתפתחה כלכלית במהירות תחת שלטון המנדט. לשם כך רכשה החברה מגרש ברחוב יפו, ששימש עד אז חניון אוטובוסים, מידי הממשל הבריטי. לתכנון הבניין נשכר בתחילה האדריכל הארצישראלי ריכרד קאופמן, מתכנן שכונות הגנים בירושלים, אך תוכניתו, שכללה מבנה בן שבע קומות בסגנון הבינלאומי עם פינה מעוגלת במפגש הרחובות, נדחתה על ידי מנהלי החברה. התכנון הופקד בידי האדריכל האיטלקי מרצ'לו פיאצ'נטיני, דמות מרכזית באדריכלות הפאשיסטית (אנ'), שתכנן בניין בעל צורה משולשת, בסגנון שהיה מקובל אז באיטליה הפאשיסטית ושילב מאפיינים נאו קלאסיים עם סגנון מודרניסטי מאופק. הבנייה החלה ב-1934 על ידי חברת "דה פארו" האיטלקית והבניין נחנך בשנת 1935.

בקומת הקרקע פעלו בתי מסחר וחנויות, ומשרדי חברת הביטוח תפסו את הקומה המרכזית בבניין; שאר השטחים הושכרו לשימוש כמשרדים.

הבניין הוא אחד מארבעה מבני ציבור שנבנו בחלק המזרחי של רחוב יפו בשנות השלושים (בניין בנק אנגלו-פלשתינה, בניין הדואר המרכזי, ובניין עיריית ירושלים ההיסטורי).

בשנת 1947 נכלל הבניין באזור הביטחון הבריטי "בווינגרד" ושימש מרכז אפסנאות של הצבא הבריטי. במלחמת העצמאות תפסו לוחמי האצ"ל את הבניין במסגרת מבצע קלשון. כיום שוכנים בבניין חנויות ומשרדי ממשלה.

בתחילת העשור השני של המאה ה-21 הקימה העירייה בכיכר מול הבניין מיצב הכולל ספסלים צבעוניים ומעוגלים ורסס מים הנפלט מהרצפה מדי כמה דקות.

פסל האריה
---------

סימן ההיכר של הבניין הוא פסל האריה המכונף בראש הבניין אשר עוצב על ידי הפסל דוד אוז'רנסקי. האריה הוא סמלו של מרקוס הקדוש, פטרון העיר ונציה וסמל העיר עצמה. האריה אוחז בספר בו כתוב בלטינית: "שלום עליך מרקוס האוונגליסט שלי". לרגליו חקוקה בספרות רומיות שנת הייסוד של חברת ג'נרלי - 1831.

* פסל האריה בחזית הבניין, תחתיו הכיתוב בספרות רומיות MDCCCXXXI - 1831פסל האריה בחזית הבניין, תחתיו הכיתוב בספרות רומיות MDCCCXXXI - 1831
* זווית נוספתזווית נוספת

מדידות מטאורולוגיות
-------------------

ב-1949 הוקמה על גג הבניין תחנת מדידה מטאורולוגית. ב-1993 הוקמה בצד התחנה הסטנדרטית גם תחנה אוטומטית הפועלת בצורה ממוחשבת.

בינואר 1974 נמדד בתחנה שעל הבניין משב רוח במהירות של 159 ק"מ לשעה - משב הרוח החזק ביותר שנמדד אי-פעם בישראל.

|  |
| --- |
| **רחוב יפו, ירושלים** |
|  |
| **אתרים לאורך רחוב יפו** |
| (1) התחנה המרכזית | (2) תחנת הרכבת | (3) שוק מחנה יהודה | (4) מרכז כלל | (5) מדרחוב בן-יהודה | (6) נחלת שבעה  (7) בניין ג'נרלי | (8) כיכר ספרא | (9) העיר העתיקה | (10) ממילא | (11) שער יפו ומגדל דוד(A) כיכר הדוידקה | (B) - כיכר ציון | (C) - כיכר צה"ל |

לקריאה נוספת
------------

* דוד קרויאנקר, **רחוב יפו ירושלים, ביוגרפיה של רחוב - סיפורה של עיר** - הוצאת כתר, 2005.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בניין ג'נרלי** בוויקישיתוף
* בניין ג'נרלי, באתר המועצה לשימור אתרים
* תוכנית בניין ג'נרלי - חלוקה לחללים של קומה א' וב' כפי שהוגש בשנת 1933, הארכיון הציוני המרכזי

הערות שוליים
------------

1. 1 2  ירושלים, מרכז (ירושלים ג'נרלי), באתר השירות המטאורולוגי הישראלי
**בניין גוסטרוי** הוא בניין במוסקבה, בתוך טבעות הגנים והשדרות, ברחוב דמיטרובקה הגדולה 24, שנבנה בשנת 1885 ומשמש כחלק מקומפלקס המבנים של מועצת הפדרציה של רוסיה, הבית העליון בפרלמנט הרוסי.

היסטוריה
--------

הבניין מהווה חלק ממתחם הבניינים של מועצת הפדרציה - הבית העליון של האספה הפדרלית (הכולל מבנים ברחוב דמיטרובקה הגדולה 24/1, 24/1 א, 24, 26).

מתחם הבניינים הוקם בשנת 1983 על פי פרויקט של האדריכלים איגור פוקרובסקי ויורי סברדלובסקי. הבניין השמאלי, המשתרע לאורך הרחוב, נבנה מחדש; הימני שופץ מבניין קיים (במקור - אחוזת לבה, שנבנתה על פי פרויקט של פאבל זיקוב בשנים 1884–1885, היא נבנתה מחדש ועוצבה מחדש ברוח הקונסטרוקטיביזם בשנים 1933–1937). בבניין השמאלי שכנה ועדת הבינוי הממלכתית של ברית המועצות; מימין — הוועדה הממלכתית לאדריכלות. בבית מספר 24 ברחוב שוכנת מערכת מגזין אקדמיה. אדריכלות ובנייה. בשנים 1924–1931 שכן בו מוזיאון לנין.

בשנת 2019, עברה למבנה האקדמיה הרוסית למדעי אדריכלות ובנייה.

לקריאה נוספת
------------

* Бусева-Давыдова И. Л. Нащокина М. В. Астафьева-Длугач М. И. Москва: Архитектурный путеводитель. — М.: Стройиздат, 1997. — 512 с. — מסת"ב 5-274-01154-3.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בניין גוסטרוי** בוויקישיתוף
* בתים היסטוריים // בניין גוססטרוי
* הבניינים לשעבר של גוססטרוי

הערות שוליים
------------

1. ↑  Бусева-Давыдова и др. 1997.
צבי ענבל
**הרב צבי ענבל** (יליד 1946) הוא כימאי ישראלי, חוזר בתשובה חרדי, מראשוני המרצים בתנועת התשובה, ממקימי ארגון "ערכים" להחזרה בתשובה ומבכיריו.

ביוגרפיה
--------

אביו היה ארנסט ענבל, מנהל התנועה והמסחר ברכבת ישראל. ענבל הוא בעל תואר שני בכימיה מטעם הטכניון. חזר בתשובה במהלך שירותו הצבאי, בתהליך שהחל בשנת 1972. במלחמת ששת הימים שימש (עד פציעתו במלחמה) כקצין בחטיבת חרמ"ש, ובמלחמת יום הכיפורים פיקד על מעבדה כימית ניידת של צה"ל[דרושה הבהרה].

עד חזרתו בתשובה השתייך לסיעת ליברלים עצמאיים בחיפה, והיה פעיל בליגה נגד כפייה דתית. לאחר חזרתו בתשובה נעשה לאחד מאנשי התל"ת "תנועה להפצת תורה", ניסה להקים יישוב חרדי בגוש שגב, ניסיון שנכשל והביא לסגירת הארגון.

ענבל למד תורה במשך כמה שנים בישיבת כנסת חזקיהו ברכסים. לאחר מכן המשיך את לימודיו בכולל אברכים. הוא הושפע רבות מהרב משה שפירא ומהרב בן מנת.

ענבל השתתף בהרצאות של "אל המקורות", ועם הזמן היה ממקימי ארגון "ערכים" להפצת תודעת היהדות ולהחזרה בתשובה. ענבל משמש כמרצה ב'ערכים' בישראל ובעולם, תחום הרצאותיו העיקרי: התנגדות לתורת האבולוציה, דת ומדע ומסתרי לשון הקודש. הרצאותיו משודרות בערוץ "הידברות" ונמכרות במשרדי "ערכים". ענבל נחשב בעיני רבים כחוד החנית האינטלקטואלי של "ערכים", ומתנגדי החזרה בתשובה מתפלמסים איתו רבות: באתר "חופש", רבקה גרינבוים בספרה 'אל תאמינו להם', ועוד. אלונה איינשטיין העידה כי הרצאה בת ארבע שעות של ענבל הניעה אותה לחזור בתשובה.

בכנסייה הגדולה הששית של אגודת ישראל, שהתקיימה בבניני האומה בירושלים בשנת תש"מ, נשא ענבל נאום שכונה 'דבר תנועת התשובה'..

מלבד הרצאותיו, עוסק ענבל למחייתו בכימיה, בעיקר ככימאי מזון.

בנו הרב אוריה ענבל הוא מייסד "בית מדרש הגר"א". בנו הרב יהושע ענבל הוא ראש כולל במודיעין עילית ומחבר ספרים.

לקריאה נוספת
------------

* "ללא לאות, צבי ענבל", בתוך: אל המקורות.

קישורים חיצוניים
----------------

* צבי ענבל, באתר "ערכים"
* צבי ענבל, חידת הבחירה החופשית(הקישור אינו פעיל), באתר "על טבעי"
* צבי ענבל, אוהב לא אוהב חלק א', באתר "על טבעי"

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר ערכים
2. ↑  "ממחבואם ביערות באו אנשי שגב, ואמרו לכתבים זו מלחמת החירות שלנו", מעריב 24 ביולי 1975
3. ↑  מיכל פלטי, עיניים פראיות מחפשות תשובה, באתר הארץ, 9 בינואר 2006
4. ↑  ספר הכנסייה הגדולה, משה עקיבא דרוק

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987010831524005171
* VIAF: 16164600518337672214
* WorldCat (עם VIAF): 16164600518337672214

 |
**EL/M-2090 TERRA** הוא מכ"ם AESA (ראשי תיבות באנגלית: Active Electronically Scanned Array (אנ'), בעברית: מערך תר אלקטרונית פעיל) קרקעי, המפותח ומיוצר על ידי מפעל אלתא של התעשייה האווירית.

המכ"ם נועד לתת התראה מוקדמת לטווח ארוך מאוד ברמה האסטרטגית. המכ"ם פועל בשני תדרים ומורכב בעצם משני מכ"מים שונים: "EL/M-2090U ULTRA", הפועל על תדרי Ultra High Frequency (ר"ת: UHF), ומיועד להעניק את הזיהוי הראשוני של שיגור הטיל או מטוס ומכ"ם ה-"EL/M-2090S SPECTRA", הפועל בתדר S-Band ומספק רזולוציה גבוהה יותר. שני המכ"מים נותנים יחד כיסוי של 320 מעלות ויכולים לפעול סמוך זה לזה פיזית או במרחק אחד מהשני מכיוון שאת מכ"ם הספקטרה ניתן להרכיב גם על גבי כלי שיט. כל אחד משני המכ"מים בנוי מאלפי יחידות קולטות/משדרות שעושות שימוש בטכנולוגיית גליום ניטריד על מנת להעצים את היעילות שלהן. 

המערכת נמכרה ל-2 לקוחות מחוץ לישראל, ואינה נמצאת בשירות צה"ל, על אף שהיא יכולה להתחבר לכל מערכות היירוט של ישראל.

מידות המערכת
------------

* EL/M-2090U ULTRA:
	+ רוחב: 30 מטר
	+ גובה: 10 מטר
	+ משקל: 280 טון
* EL/M-2090S SPECTRA:
	+ רוחב: 15 מטר
	+ גובה: 9 מטר
	+ משקל: 130 טון

קישורים חיצוניים
----------------

* המכ"ם, באתר התעשייה האווירית
* יואב זיתון, רואה כל טיל: נחשף מכ"ם ישראלי ענק, באתר ynet, 15 בנובמבר 2015

| מכ"מים מתוצרת אלתא |
| --- |
| מכ"ם קרקעי | אורן ירוק • אורן אדיר • מערכת טרה • ר"ז • מכ"ם בוהה • מעיל רוח |
| מכ"ם אווירי | טכסאר • פלקון • EL/M-2083 |
| מכ"ם ימי | EL/M-2238 STAR • אדיר • אלפא |
**אמן העם של הפדרציה הרוסית** (ברוסית: **Народный артист Российской Федерации**) הוא תואר כבוד הגבוה ביותר של הפדרציה הרוסית, מוענק על הישגים יוצאי דופן בתחום אמנות התיאטרון, מוזיקה, קרקס, אסטרדה וקולנוע. כלול במערכת פרסי המדינה של הפדרציה הרוסית.

סיבות להענקה
------------

התואר "האמן העם של הפדרציה הרוסית" מוענק לאמנים רוסים, כוריאוגרפים, מנצחים, מחזאים, מלחינים, במאים, מנהלי מקהלות, מבצעים מוזיקליים שיצרו תמונות אומנותיות, יצירות מוזיקליות, תוכניות קונצרטים וקרקסים, תיאטרון ותפקידים קולנועיים אשר תרמו תרומה יוצאת דופן בפיתוח ושימור תרבות האמנות הרוסית, גיבוש דור צעיר של אמנים וזכו להכרה רחבה מצד הציבור והקהילה המקצועית.

תואר הכבוד "אמן העם של הפדרציה הרוסית" מוענק, ככלל, לא לפני 10 שנים אחרי קבלת תואר הכבוד "אמן הכבוד של הפדרציה הרוסית".

הענקה
-----

נשיא הפדרציה הרוסית מוציא צו על הענקת תואר הכבוד "אמן העם של הפדרציה הרוסית" אחת לשנה ערב חגיגת יום עובד התרבות (25 במרץ).

ראו גם
------

* אמן העם
* אמן העם של ברית המועצות
* אמן הכבוד של הפדרציה הרוסית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמן העם של הפדרציה הרוסית** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Указ Президента Российской Федерации от 7 сентября 2010 г. N 1099 "О мерах по совершенствованию государственной наградной системы Российской Федерации". ‏15 בספטמבר 2010
"**אמן -> חברה -> אמן: אמנות על חברה בישראל, 1978-1948**" הייתה תערוכה שהוצגה בשנת 1978 במוזיאון תל אביב ועסקה בהצגתה של החברה באמנות הישראלית.

תיאור
-----

התערוכה "אמן -> חברה -> אמן" הוצגה בקיץ 1978 במוזיאון תל אביב. התצוגה חולקה לארבעה פרקים שהציגו, בצורה כרונולוגית, היבטים חברתיים שונים באמנות הישראלית, נושא שהיה מוצנע בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, ביחס לעיסוק בהיבטים פנים-אמנותיים. 

ארבעת פרקי התערוכה היו: "הריאליזם של שנות החמישים"; "החברה בראי אמנות הפופ"; "מגמות מעורבות בשנות השבעים" ו"חברה נאיבית". הפרק הראשון בתערוכה תיאר את הציור הריאליסטי הישראלי בשנות ה-50 של המאה ה-20, שבו הופיעו ביטויים חברתיים ופוליטיים רבים. במידה רבה היה זה החלק ההומוגני ביותר, בשל האחידות הסגנונית היחסית בין האמנים השונים. הפרקים הבאים בתערוכה הכילו תערובת של מדיה אוונגרדיות שונות לבד מציור מסורתי, ובהן פיסול, צילום ועוד. 

בין העבודות שהוצגו בתערוכה "שבת בקיבוץ" (1949) מאת יוחנן סימון ו-"לשכת עבודה" (1956) מאת גרשון קניספל, "תמונת מחזור" (1965) מאת ציונה שמשי, "דיוקן האמן כלוחם צעיר" (1966) ו-"הוא הלך בשדות" (1967) מאת יגאל תומרקין, המיצב "יד ענוגה" (1978) מאת משה גרשוני, "העיניים של המדינה" (1975) מאת מיכל נאמן, גרסה מקבילה של העבודה "מהאטלס (ים המלח)" (1976) מאת דגנית ברסט, "החלפת אדמות" של מיכה אולמן מתוך "פרויקט מצר-מסר" (1972), מודעות אבל (1975) של גדעון גכטמן ועוד.

### רשימת האמנים שיצירותיהן הוצגו בתערוכה

מיכה אולמן, משה אלנתן, ביאנקה אשל-גרשוני, יוסי אשר, דגנית ברסט, שמואל בק, יוסל ברגנר, יאיר גוטמן, תמר גטר, גדעון גכטמן, אהרון גלעדי, יאיר גרבוז, משה גרשוני, משה גת, מיכאל דרוקס, יוכבד וינפלד, מרסל ינקו, גבריאל כהן, פנחס כהן גן, כומר ומלמד, רפי לביא, אורי ליפשיץ, חיים מאור, מיכל נאמן, אברהם נתון, יוחנן סימון, עודד פיינגרש, יורם רוזוב, מנשה קדישמן, גרשון קניספל, רן שחורי, רות שלוס, ציונה שמשי, יגאל תומרקין
רבי **צבי מנחם אוירבוך (אווערבוך)** (מכונה: **צבי מנחם מאניפולי** ו**רבי הירש מענדל**; ה'תק"י 1750– כ"ח בטבת ה'תקע"ד 1814), בנו של רבי משולם זושא מאניפולי. היה רב ואדמו"ר חסידי, השני בשושלת אניפולי.

ביוגרפיה
--------

צבי מנחם נולד בשנת ה'תק"י בגליציה לרבי משולם זושא מאניפולי (תלמידו של המגיד ממזריטש). נישא בזיווג ראשון ללאה בתו של רבי משה מאיבניץ ובזיווג שני נישא לסימא בתו של רבי דב בער מאולינוב (בנו של רבי צבי בן הבעל שם טוב). בצעירותו התגורר רבי צבי מנחם בעיר ברודי שבאוקראינה, שם למד אצל רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב ולאחר מכן נסע ללמוד אצל רבי משה סופר מפשווארסק. מאוחר יותר חזר לאניפולי בה נתמנה לכהן כראב"ד. עם פטירת אביו בב' בשבט ה'תק"ס מונה במקומו לאדמו"ר באניפולי. בשנותיו האחרונות העביר את חצרו לעיר דינוביץ.

רבי צבי מנחם נפטר בכ"ח טבת ה'תקע"ד בעיר דינוביץ שם נטמן.

דברי תורתו מודפסים בספרי מנורת הזהב, שפתי צדיקים ושפתי קדושים.

צאצאיו
------

מזיווג ראשון:

* רבי אלימלך אוירבוך (נישא לאחותו החורגת אדל ליבא בתה של סימא מבעלה הראשון).

מזיווג שני:

* רבי יחיאל מיכל אוירבוך מקורימא, (תקמ"ה-תרט"ז) כיהן כאדמו"ר השני מאניפולי בדינוביץ. בשנת ה'ת"ר נאסר ועונה למשך שנתיים. אחר הוברח לרימנוב ומשם לקורימא (Kurima(אנ')) שבהונגריה (כיום סלובקיה).
* בתו אשת רבי יוסף בן רבי זאב וולף מזיטומיר (מחבר הספר 'אור המאיר')

הערות שוליים
------------

1. ↑  **תורת הרמ"ז**, מכון פינת יקרת, ירושלים תשע"ו, עמ' תלא
2. ↑  כן חותם את עצמו בהסכמה לספר "אור פני משה".