recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
זשערמינאל
**זשערמינאל** היה עיתון אנרכיסטי ביידיש שיצא בלונדון ונערך על ידי רודולף רוקר שנולד בגרמניה. הוא הופיע בין 1900 עד 1903 ואחרי כן, שוב, בין 1905 ל-1908.

ב- 1898 שכר העיתון ארבעטער פריינד את רודולף רוקר, שלא היה יהודי ורק התחיל ללמוד יידיש, להיות עורכו. אבל, למרות התערבותה של אמה גולדמן ומסירותם של פעילים רבים שניסו להציל את העיתון הוא נאלץ להיסגר בשל סיבות כלכליות בינואר 1900. אבל האנרכיסטים היהודים שהוציאו לאור את ארבעטער פריינד לא רצו להישאר בלי אמצעי להפיץ את המסר שלהם. לכן, רוקר בעזרתו של מדפיס צעיר הידוע בשם נרודיצקי (Narodiczky) ייסד כתב עת שמנה 16 עמודים ויצא לאור פעם בשבועיים. הוא נקרא על שם ספרו של אמיל זולה ז'רמינל. בהשוואה לארבעטער פריינד הוא היה מכוון לקהל אינטלקטואלי יותר ודן בפילוסופיה וספרות כשהוא משתמש במושגים ליברטיניים כדי לנתח אותם. ב-1903 גם הוא נאלץ להיסגר בשל מחסור בכסף.

בינואר 1905 חידשו רוקר וחבריו את זשערמינאל. תנועת העבודה היהודית אנרכיסטית בלונדון גדלה וכך יכול היה העיתון להגיע לביקוש של 2500 מנויים בסוף השנה והוא התרחב ל-48 עמודים. פרסום ארבעטער פריינד חודש ב-1903 וכך היה לזשערמינאל תפקיד של המקבילה היותר אינטלקטואלית לעיתון שהיה עכשיו נפוץ יותר מבין השניים.

השפעתו של העיתון הגיעה הרחק מעבר ללונדון. ברוב הערים בעולם בהן היו יישובים משמעותיים של מהגרים יהודים מרוסיה ופולין היו קוראים לזשערמינאל. כך בכל הערים הגדולות בארצות הברית, פריז, ברלין, בוקרשט, סופיה, קהיר, אלכסנדריה, יוהנסבורג, קייפטאון ובואנוס איירס. 

העיתון פסק מלהופיע ב-1908.

קישורים חיצוניים
----------------

* (הספר בקטלוג ULI)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Fishman William, Jewish Radicals: From Czarist Stetl to London Ghetto. New York, Pantheon Books, 1974, pp. 243-244; Wienand Peter. Der "geborene" Rebell: Rudolf Rocker - Leben und Werk. Berlin, Karin Kramer Verlag, 1981, pp. 243-244
2. ↑  Fishman 1974, pg. 261.
3. ↑  Fishman 1974, pg. 327.
**יאפ פנראט** (בהולנדית: **Jaap Penraat**;‏ 1918 – 2006) היה פעיל המחתרת ההולנדית בתקופת מלחמת העולם השנייה וחסיד אומות העולם מהולנד.

ביוגרפיה
--------

פנראט נולד באמסטרדם. בילדותו סייע לשכניו היהודים בתור גוי של שבת. הוא היה אדריכל במקצועו.

פעילותו בתקופת השואה להצלת יהודים
---------------------------------

עם כיבוש הולנד על ידי הוורמאכט במלחמת העולם השנייה סייע ליהודים להסתתר וזייף עבורם מסמכים שהציגו אותם כארים. בנוסף הבריח כ-400 יהודים לספרד הנייטרלית באמצעות הסוואתם כפועלים עבור החומה האטלנטית.

פנראט נתפס, נכלא ועונה, אך לא חשף את דבר פעילותו. לאחר שחרורו מהמעצר המשיך לפעול להצלת יהודים עד 1944. כאשר עמדה פעילותו בסכנת גילוי, נמלט והסתתר עד שחרור הולנד בתחילת 1945.

### לאחר המלחמה

פנראט הפך למעצב נודע באמסטרדם, ובשנת 1958 עבר לארצות הברית, שם המשיך בפעילותו האמנותית.

פנראט מת בגיל 88 בביתו בהרי קטסקיל בניו יורק, שלוש שנים לאחר מות אשתו, ג'טי. הוא הותיר אחריו שלוש בנות: מרג'לין, מיר, ונואל.

הנצחה
-----

בשנת 1997 העניק יד ושם לפנראט את התואר חסיד אומות העולם.

ראו גם
------

* הצלת יהודים במהלך השואה

קישורים חיצוניים
----------------

* פועלו של פנראט להצלת יהודים, באתר "יד ושם" (באנגלית)
* יאפ פנראט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007266313905171
* BPN: 23534464
* ISNI: 0000 0001 2365 227X
* LCCN: n99265963
* NTA: 305344757
* RKD: 107839
* ULAN: 500286800
* VIAF: 173568679
* WorldCat: lccn-n99265963

 |
**אשלי ארול ויליאמס** (באנגלית: **Ashley Errol Williams**, נולד ב-23 באוגוסט 1984) הוא כדורגלן עבר אנגלי-ולשי ששיחק בעמדת הבלם.

קריירת מועדונים
---------------

ויליאמס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של וסט ברומיץ' אלביון, אותה עזב כשהיה בן 16. לאחר מכן הוא עבר לשחק בהאדנספורד טאון. כעבור שנתיים במועדון הוא עבר לסטוקפורט קאונטי בה הפך לקפטן כבר בהופעת הבכורה שלו במועדון. במרץ 2008, ויליאמס הושאל לסוונסי סיטי עד לסיום העונה עם אופציה לרכישת כרטיס השחקן שלו. בסיום העונה עלתה סוונסי לפוטבול ליג צ'מפיונשיפ לראשונה מזה 24 שנים וכרטיסו של ויליאמס נרכש על ידי המועדון תמורת 400 אלף פאונד, סכום שיא בתולדות המועדון באותה תקופה. ב-16 בספטמבר 2008, ויליאמס הבקיע את השער הראשון שלו בסוונסי בתיקו 1-1 נגד דרבי קאונטי. בנובמבר 2009 זכה בתואר "הכדורגלן הוולשי של השנה". בתום עונת 2009/2010 נכלל בנבחרת השנה של הליגה, כאשר הוא היה שחקן הרכב משמעותי במערך של המועדון שספג רק 37 שערים ב-46 משחקים. בעונת 2010/2011 ערך את הופעתו ה-106 ברציפות במדי המועדון ובכך השווה את שיא המועדון. בתום העונה העפילה סוונסי לפרמייר ליג. ב-24 בספטמבר 2011, ויליאמס הבקיע את שער הבכורה שלו בפרמייר ליג בהפסד 4-1 לצ'לסי. באוקטובר 2012, ויליאמס חתם על חוזה לשלוש שנים נוספות בסוונסי. בעונת 2012/2013 זכה עם סוונסי בגביע הליגה האנגלי. ב-19 באפריל 2015 נכלל בהרכב העשור של המועדון.

ב-10 באוגוסט 2016 חתם לשנתיים באברטון. ב-20 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 2-1 על וסט ברומיץ' אלביון. ב-13 בדצמבר הבקיע את שערו הראשון בניצחון 2-1 על ארסנל. ב-2 באוגוסט 2018 הושאל לסטוק סיטי מהצ'מפיונשיפ לעונה אחת. ב-23 באוגוסט 2019 חתם בבריסטול סיטי לעונה אחת.

קריירה בינלאומית
----------------

ויליאמס אמנם נולד בוולברהמפטון הנמצאת במחוז אנגליה, אך בסופו של דבר החליט לייצג את ויילס מאחר שסבו מצד אמו הגיע משם. ב-26 במרץ 2008 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ויילס. ב-14 בנובמבר 2009 ענד לראשונה את סרט הקפטן של הנבחרת בניצחון 0-3 נגד סקוטלנד. ב-11 באוגוסט 2010 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-5 נגד לוקסמבורג. באוקטובר 2012 מונה לקפטן הנבחרת באופן רשמי.

תארים
-----

סוונסי סיטי
* פלייאוף העלייה לפרמייר ליג: 2010/2011
* גביע הליגה האנגלי: 2012/2013

אישיים
* נבחרת השנה בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ: 2009/2010, 2010/2011

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אשלי ויליאמס** |

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל השחקן באתר הרשמי של סוונסי סיטי

| **נבחרת ויילס – יורו 2016** |
| --- |
| 1 הנסי • 
2 גאנטר • 
3 טיילור • 
4 דייוויס • 
5 צ'סטר • 
6 א. ויליאמס • 
7 אלן • 
8 קינג • 
9 רובסון-קאנו • 
10 ראמזי • 
11 בייל • 
12 פון ויליאמס •
13 ויליאמס • 
14 אדורארדס •
15 ריצ'רדס •
16 לדלי •
17 קוטריל •
18 ווקס •
19 קולינס •
20 ג'. ויליאמס •
21 וורד •
22 ווהן •
23 קראוץ' •
מאמן: קולמן | ויילסויילס |
ראוסון
**ראוסון** (בספרדית: **Rawson**, במקור בוולשית: **Trerawson**) היא בירת פרובינציית צ'ובוט בארגנטינה. גרים בה בערך 26,000 תושבים (לפי מפקד ב-2001). למרות שהיא הבירה הפרובינציאלית, אוכלוסייתה קטנה יותר מערים אחרות בצ'ובוט, בהן קומודורו ריבדביה, טרלאו, פוארטו מדרין ואסקל. נהר צ'ובוט (אנ') חוצה אותה, והיא נמצאת במרחק של 1,360 ק"מ מהבירה בואנוס איירס.

היסטוריה
--------

ההתיישבות הראשונה באזור יוסדה על ידי הנרי ליבנוס ג'ונס, מגלה ארצות וסוחר בקר ולשי שחי בבואנוס איירס מ-1810. ב-1854 הוא הקים מוצב באזור כבסיס למשלחות ציד ואיסוף בקר בר בגבול צ'ובוט.

המבנים הלא-יציבים ננטשו במהרה, אך נמצאו ונוצלו על ידי מתיישבים ולשים שירדו מהספינה "מימוסה" בפוארטו מדרין ב-1865.

העיירה הוקמה באופן רשמי בספטמבר באותה שנה, על ידי קולונל חוליאן מורגה, ויושבה במהרה על ידי מהגרים חדשים מוויילס. הם קראו לעיר טְרֵרַאוסון (בוולשית: עיירתו של ראוסון) על שם ד"ר גיז'רמו ראוסון, שר הפנים הארגנטינאי באותה תקופה, שתמך בהתיישבות הוולשית בארגנטינה. למרות שהתחילית "טרה" הושמטה, התושבים דוברי הוולשית וחלק מהתושבים הוותיקים עדיין משתמשים בשם המקורי.

ב-1955 הוכרזה הקמתה של פרובינציית צ'ובוט, עם ראוסון כבירתה.

במהלך שנות ה-70 הייתה בנייה מסיבית של בניינים בולטים ובהם בנייני ממשלה, מה שגרם לכך שהעיר כונתה "ברזיליה הקטנה של פטגוניה".

כלכלה
-----

ספינות דיג בנמל ראוסון
בעיר יש נמל דיג, שנקרא פוארטו ראוסון, על חוף האוקיינוס האטלנטי, כ-5 ק"מ במורד נהר הצ'ובוט. כלכלת העיר מסתמכת בעיקר על הנמל ועל השלטון הפרובינציאלי.

תחבורה
------

שדה התעופה אלמירנטה מרקו אנדרס סר ממוקם כ-20 ק"מ מראוסון באזור טרלאו ומשרת את שתי הערים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ראוסון** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ראוסון
* ראוסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555072405171
* LCCN: n80094180
* VIAF: 131348721
* WorldCat: lccn-n80094180

 |
"ילדים וארוחת צהריים", 1857
**מארק לואי בנז'מן ווֹטְיֶיה**, (27 באפריל 1829 – 25 באפריל 1898) היה צייר שווייצרי שתיאר בציוריו את חיי הכפר. נמנה עם אמני אסכולת דיסלדורף.

ביוגרפיה
--------

נולד בעיירה מורז' שבקנטון וו, בו דוברים צרפתית. ב-1845, בהיותו בן 16, עבר ללמוד בבית הספר לאמנויות בז'נבה. ב-1850 עבר לדיסלדורף ולמרות מנהגיו ה"צרפתיים" הצליח להתקבל חברתית בין האמנים המקומיים בשל אופיו החברותי. ב-1853 יצא למסע לימודי עם חברו לודוויג קנאוס ליער השחור, למרכז שווייץ, ולהרי קנטון ברן. חיי הכפריים הפכו לנושא הציור המועדף שלו, כמו של קנאוס. ב-1856 ביקר שוב בשווייץ ולאחר מכן בפריז, שם חש חסום יצירתית בשל התקף ראומטיזם שתקף אותו ובשל אכזבתו מהאווירה הפריזאית, ובחר להתיישב סופית בדיסלדורף.

ב-1858 נשא לאישה את ברתה לואיזה אוֹילֶר, בתו של עורך דין ופוליטיקאי ליברלי מפורסם בדיסלדורף. לזוג נולדו ארבעה ילדים, שניים מהם עתידים היו להיות לציירים - קארל ז'וזף בנז'מן (נולד ב-1860) ואוטו אדולף פאול (נולד ב-1863).

הציור "בכנסייה", שהחל לצייר בפריז והציג בתערוכה בינלאומית במינכן ב-1858, בישר את הצלחתו. ציוריו נמכרו במחירים גבוהים בגרמניה, אך לא היו מוכרים כמעט בפריז או בשווייץ. ב-1873 הוצג בתערוכה בינלאומית בווינה ציורו "קבורה בכפר", שהביא להכרה בו כאחד מראשוני האמנים הגרמנים המתמחים בתיאור חיי הכפר.

אשתו נפטרה ב-1886. האובדן השפיע הן על בריאותו והן על טיב יצירתו, שהידרדר בהמשך חייו. לאחר מותו נערכה לכבודו תערוכה רפרוספקטיבית על ידי האקדמיה של ברלין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מארק לואי בנז'מן ווטייה** בוויקישיתוף
* אודות מארק לואי בנז'מן ווטייה וגלריית עבודותיו, באתר המכון השווייצרי לחקר האמנות (בצרפתית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007293092405171
* BIBSYS: 6030558
* BnF: cb17028196m (data)
* GND: 118767402
* HDS: 022681
* ISNI: 0000 0000 6677 988X
* KulturNav: 408fd340-56c2-4ee0-9531-ff5e1c16a406
* LCCN: no2005034642
* NKC: mzk2012705719
* NTA: 104159014
* RERO: 02-A023066020
* RKD: 79541
* SIKART: 4022960
* SUDOC: 190867655
* ULAN: 500032929
* VIAF: 59879923
* WorldCat: lccn-no2005034642

 |
**דג הלש** המכונה גם **ברמה** או **אברומה** (שם מדעי: **Abramis brama**) הוא מין של דג ממשפחת הקרפיוניים אשר חי במים מתוקים ברחבי אירופה ומגודל בחוות דגים בעולם למאכל. דג זה יחידי בסוג *Abramis*.

מאפיינים
--------

תפוצתו הטבעית של הדג היא מצפון הרי האלפים והרי הפירנאים עד לאזור חבל הבלקן ומגיע במזרח עד הים הכספי, ימת אראל והים השחור. הוא חי באזורי אגמים, נהרות איטיים ותעלות מים ויכול לשרוד גם במים מליחים ואף במי חופים. הוא נוטה לשכון באזורי מלאי בוץ ואצות ובהם שפע חומרי מזון.

דג זה מגיע לאורך ממוצע של 30–55 ס"מ ואורכו המרבי הוא 90 ס"מ. המשקל הוא 2–4 ק"ג ויכול להגיע למשקל 9.1 ק"ג. צבע הדג אפור-כסוף והסנפירים כהים עד שחורים. הוא בעל גוף מוגבה מאוד עם ראש קטן בעל שפתיים משורבבות וזוג בינים בקצותיהם. הדג מגיע לבגרות מינית בגיל 3–4.

דג זה הוא אוכל כל הניזון מפלנקטון נהרות, זחלי יתושים וחרקם מימיים נוספים, צדפות, תולעים וחלזונות קטנים וכן מדגיגים. בנוסף הוא ניזון מכמה צמחי מים. המזון האהוב עליו הוא הדפניה. הדג מסנן את המזון מהמים באמצעות תזונה בסינון ולעיתים יתקבץ בלהקות לשם כך.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לש** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* לש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  לש  באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph487815

 |
בית הדפוס בפתח תקווה - שיחזור ציורי הקירות
בית הדפוס בפתח תקווה - מכונת הדפוס המשוחזרת
**בית הדפוס** הוא אתר מורשת ברחוב חובבי ציון 14 בפתח תקווה ששימש בעבר בית דפוס עבור המושבה והתמחה בהדפסת הניירות לאריזת התפוזים. המקום עבר שחזור ושיפוץ על ידי העירייה.

ההיסטוריה של המקום
------------------

המקום נבנה זמן קצר לאחר הקמת המושבה בשנת 1878 כבית מגורים עבור חיים זלמן פישצנר ומשפחתו (בנו הוא עמנואל זמיר). לאחר מספר שנים בנתה המשפחה בית גדול יותר בקרבת מקום ועברה אליו (בית פישצנר). ב-1932 רכש את המקום שמואל לייב גרינבוים והפך את המקום לבית דפוס. לשם כך רכש גרינבוים מכונת דפוס גרמנית והציב אותה במקום. בבית הדפוס הודפסו מגוון של חומרים אולם פרסומה בא לה מהדפסת דפי האריזה של תפוזי ג'אפה ששימשו את בתי האריזה ברחבי הארץ. בשנות ה-60 הפסיקה משפחת גרינבוים את פעילות ההדפסה והמשיכה בפעילות חיתוך נייר.

לאחר מספר שנים ובעקבות שרפה במקום סגרה המשפחה את המפעל. לאחר סגירתו פרצו במקום שרפות נוספות (האחרונה ב-2006) וכן סבל המקום מפריצות וונדליזם.

מבנה האתר
---------

הבית, בן 2 החדרים, נבנה משלד של קורות עץ שנתקעו בקרקע. הקירות החיצוניים נבנו מלבנים שיוצרו מבוץ וקש על ידי יציקת התערובת הרטובה לתבניות וייבושה. לאחר הנחת לבני הבוץ טויחו הקירות ונצבעו. הקירות הפנימיים נבנו מלוחות עץ וביניהם מולאו שברי אבנים. רצפת המבנה רוצפה במרצפות צבעוניות שהיו נפוצות באותה תקופה. המבנה כוסה ברעפים.

שחזור האתר
----------

ההחלטה על שחזור הבית התקבלה ב-2005. תהליך השחזור הושלם ב-2009 והמקום נחנך באוקטובר 2009. השלב הראשון של השחזור היה לימוד שיטות הבניה המקוריות. לימוד זה הביא לייצור לבני בוץ וקש בשיטות המקוריות על מנת להשלים חלקי קירות שנהרסו. במהלך ניקוי הקירות התגלו עליהם ציורי קיר שהיו נפוצים בתקופת הקמתו. ציורים אלו קולפו בתקופת השחזור והוחזרו לאחר השיפוץ תוך שהמשפצים משתמשים בדוגמאות שנמצאו על מנת לקשט את הקירות. עוד פריט שהתגלה במהלך השחזור היה לוחית סימן אש של חברת ביטוח מטריאסטה. כחלק מהתהליך שופצה גם מכונת הדפוס שפעלה במקום.

לאחר השלמת השיפוץ נפתח המקום לסיורים היסטוריים וסדנאות בנושא דפוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הדפוס** בוויקישיתוף
* אפי אליאן, סיפורו של בית הדפוס ההיסטורי פתח תקווה (אורכב 17.06.2016 בארכיון Wayback Machine), באתר "מפה", 20 במרץ 2015
* עבודות שימור שיקום ושיפוץ בית הדפוס ההיסטורי פתח תקווה, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  נועם דביר, בית הדפוס ההיסטורי של פתח תקווה נחנך מחדש כמרכז מבקרים, 14 באוקטובר 2009

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"בית הדפוס (פתח תקווה)"**.
הרב יצחק משה קאסוטו 
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
הרב **יצחק משה קסוטו** (1 בספטמבר 1896 – 21 בפברואר 1996) היה רבה של העיר לאריסה ביוון, ממצילי יהודי העיר במהלך שואת יהודי יוון.

ביוגרפיה
--------

יליד סלוניקי. רכש השכלה תורנית, לצד ידיעות בשפות (עברית, טורקית, יוונית, לאדינו צרפתית, ספרדית ואיטלקית). נישא לדיזי עמנואל (אחותו של הרב יצחק שמואל עמנואל). בשנת 1930 או 1931 עבר ללאריסה, שבה החל ללמד עברית, ושימש בה החל מ-1941 כרב, חזן, מוהל ושוחט.

### בשואה

בשנת 1941 לאחר פרוץ המערכה על יוון במלחמת העולם השנייה, הופצצה לאריסה על ידי כוחות לופטוואפה. הרב קאסוטו התחבא עם משפחתו במקומות שונים בעיר ומחוצה לה, בהם באורוות סוסים, מאימת ההפצצות. בסוף השנה הם שבו לביתם, אך מכיוון שההפצצות נמשכו, הם בילו זמן רב במקלט ציבורי. הוא הופקד על ידי השלטונות היווניים על אספקת המזון לאזרחי העיר. כשהגיעו הגרמנים לעיר, הוא נדרש להביא לידיהם את רשימת כל יהודי לאריסה ומקומות מחבואם, אולם הוא טען כי הוא רק מורה ואין בידו כל רשימה, וגם כשהפעילו עליו לחצים ואיומים, הוא סרב. באותו היום, הזהיר אותו ראש העיר מהתכנית לשלח את היהודים למחנות. הרב קאסוטו יידע את היהודים על כך, ועודד אותם לברוח ולהסתתר בהרים, תוך שהוא משתף פעולה עם הפרטיזנים היווניים. כ-950 מתוך כ-1,200 יהודי לאריסה נמלטו בעצתו, ובסיוע חסידי אומות העולם מקומיים, ניצלו. הוא עצמו נמלט עם משפחתו וספר תורה קטן למנזר מבודד, ששעריו נפתחים פעם בשנה בלבד שם הסתתרו עד תום המלחמה. לאחר המלחמה נחשף לעובדה כי רבים מבני משפחתו, בהם אמו, אחיו, אחותו, גיסיו ואחייניו נספו.

### לאחר המלחמה

לאחר המלחמה שב ללאריסה והמשיך להנהיג את שרידי הקהילה, עד לשנת 1948, אז היגר לארצות הברית, וכיהן כרב בקהילות ספרדיות באינדיאנפוליס, בניו יורק ובמיאמי ביץ'. נפטר ב-21 בפברואר 1996, קרוב לגיל 100, ונקבר בבית הקברות ניו מונטיפיורי (אנ') בלונג איילנד, ניו יורק.

בשנת 2020 זכה באות המציל היהודי.

ראו גם
------

* צבי קורץ
* משה שמעון פסח
* אליהו ברזילי

קישורים חיצוניים
----------------

* הרב קסוטו יצחק משה - מויס, באתר "המציל היהודי".
* כתבה על הגעתו לארצות הברית, בעיתון The Jewish Post, אינדיאנפוליס, 20 בפברואר 1948, עמ' 10 (באנגלית)
* Lena Goren Shares Harrowing Journey at JSA Event (סיפור המשפחה מפי בתו, לנה גורן) (באנגלית)
* עדות בתו לנה גורן באתר "Remember The Holocaust" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מכתבו לגיסו הרב יצחק עמנואל, "זיכרון שלוניקי", חלק א, עמ' 262
2. ↑  רשימת מקבלי האות בשנים 2011-2020, באתר הוועדה להוקרת גבורתם של המצילים היהודים בשואה
**גל פרציגר** (נולד ב-20 ביוני 1982) הוא שחקן טלוויזיה ותיאטרון ישראלי.

ביוגרפיה
--------

פרציגר נולד בקיבוץ נירים בנגב וכשהגיע לגיל 8 עברה משפחתו להתגורר בכרכור. פרציגר עשה שנת שירות בשומר הצעיר ולאחר מכן התגייס לצה"ל ושירת כחייל קרבי בעורב נח"ל. הוא בוגר סטודיו למשחק ניסן נתיב ובמהלך לימודיו שיחק במחזות: "שבת ראשון שני", "אידיוט" (על פי הספר המפורסם), "עד בלי ירח", "הלוויה חורפית", ו"שרופים".

הוא שיחק במספר סרטי גמר, כגון: "מילה" ו"איך להפסיק לנשום ולהישאר בחיים" (בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה), "שיח" (קמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות), "משקפיים צהובים" (מעלה - בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות) ו"נוגע לא נוגע" (מכללת אריאל).

פרציגר שיחק בכמה מחזות. בתיאטרון חני –העמותה לקידום תיאטרון מובחר, שיחק ב"תתחילי לחייך". הוא שיחק במחזה "ליפול ברשת" של תיאטרון אורתו-דה ותיאטרון ארצי לנוער. בתיאטרון הקאמרי שיחק במחזה "לילה לא שקט". בתיאטרון תמונע שיחק במחזות "זריחה" ו"גן ריקי". בתיאטרון הבימה שיחק במחזה "של מי החיים האלה בעצם?".

בטלוויזיה שיחק בשנת 2008 בסדרת הנעורים "הנפילים". בשנת 2010 לוהק לגלם את דמותו של אסף בסדרת הדרמה "סרוגים". בשנת 2012 שיחק בתפקיד אורח, את דמותו של עידו בסדרת הדרמה "חטופים". בדצמבר 2014 החל לגלם את דמותו של עידן ורשבסקי בסדרת הנעורים של ניקלודיאון בהוט "שכונה".

קישורים חיצוניים
----------------

* גל פרציגר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* גל פרציגר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  איריס אברמוביץ', התנועה הקיבוצית, באתר ynet‏, 3 במרץ 2010
**בית הדין הרבני ביוהנסבורג** (באנגלית: **Johannesburg Beth Din**) הוא בית דין רבני של אגודת הקהילות (באנגלית: **Union of Orthodox Synagogues**, בקיצור **UOS**) שהיא הארגון היהודי האורתודוקסי ביוהנסבורג. בית דין זה מקובל גם במדינות נוספות באפריקה.

לצד שירותי בית דין כערכאה משפטית, וסידורי מעמד אישי כסידור חופה וקידושין, נישואים וגירושין (עריכת גט), מפעיל בית הדין גם מערכת כשרות.

בית הדין מפעיל מערכת לרישום נישואין, ואולמות בתי הכנסת האורתודוקסיים בדרום אפריקה, מתנים את קיום השמחה באישור רשמי מבית הדין על כשרותם של הנישואין.

בית הדין מפעיל עמוד אינטרנט במסגרת האתר של אגודת הקהילות, באמצעות דף זה, יכולים הגולשים לקבל תשובות בנושאי: אימוץ, גיור, גיטין, נישואין, ודין תורה.

חברי בית הדין
-------------

* הדיין ד"ר שלמה גליקסברג
* הדיין דוד בדיאל
* הדיין יואל סמיט

חברי בית הדין לשעבר
-------------------

* הדיין יצחק קוסובסקי - ראש בית דין
* הדיין יחיאל מיכל קוסובסקי
* הדיין ירמיהו אלאי
* הדיין ישראל סולובייצ'יק בן אחיו של חיים סולובייצ'יק
* הדיין ד"ר דניס אייזקס
* הדיין ברוך רפופורט
* הדיין צדוק סושרד
* הדיין משה קורצטג - ראש בית דין

רבנים
-----

* הרב הראשי ד"ר וורן גולדשטיין

קישורים חיצוניים
----------------

* ביוגרפיות קצרות של הדיינים ותמונותיהם באתר אגודת הקהילות

הערות שוליים
------------

1. ↑  **מתחתנים** באתר "אוקספורד-שול"
**צ'יטיפטי** (שם מדעי: *Citipati*; מהינדית: "מוקד הלווית הלורד") הוא סוג של דינוזאור מתור הקרטיקון שחי במונגוליה. מאובניו התגלו במדבר גובי ב-2001 ומאובניו נמצאו בצורה משומרת כולל עם מאובני קנים. מקור השם ההינדי הוא על שם "רוחות הצ'יטיפטי" (אנ') הטיבטים, המתאר זוג נזירים שנהרגו בעת מדיטציה עמוקה, והפכו לזוג שלדים מרקדים בלהבות. המאובנים המושלמים של הדינוזאור גרמו לדמיון זה.

הוא דמה במראהו לאובירפטור שהיה קרוב משפחתו וקל להתבלבל ביניהם. דינוזאור זה הגיע לאורך 3 מטר והגיע לגודל של אמו. בקצה גולגולתו בלטה קסדה קטנה. הוא היה מכוסה נוצות ככל הנראה בדומה לאובירפטור. אורח חייו גם דמה לעופות מעט בגלל צורת הקינון שלו והמבנה גופו - הוא הכיל עצמות קלות יחסית, מקור קרני וכמעט חסר שיניים שהזכיר מקור תוכי וזנב קצר בעל מעט עצמות. מאובני הדינוזאור נמצאו יחדיו בקן עם עוברים בביצים, כך שהוא שמר על ביציו ולא עזב אותם. ביצים אלה היו הגדולות ביותר ביחס לבני המשפחה והגיעו לאורך 18 ס"מ.

פעם חשבו שדינוזאור זה היה שודד ביצי פרוטוצרטופס עקב דמיון בין עוברי הפרוטוצרטופס לעוברי הצ'יטיפטי. בהמשך עלו על דמיון בצורת העוברים והבינו שהדינוזאורים דגרו על ביציהם. מאובנים של בירונוזאורוס (Byronosaurus) נמצאו בסמוך וכנראה שהם שדדו מביצי הדינוזאור או שצעירים שלו שימשו לטרף לצ'יטיפטי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'יטיפטי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**אנפילד 8000** (באנגלית: **Enfield 8000**) הוא רכב חשמלי מונע מצבר, המיועד ל-2 נוסעים (נהג+נוסע), המוגדר כמכונית מיקרו, שיוצר בבריטניה על ידי חברת **"Enfield Automotive"** בשנת 1973.

יוצרו 120 רכבים מדגמי "אנפילד 8000", מתוכם 65 הוגדרו כרכב חשמלי מונע מצבר.

גוף הדגם בנוי מאלומיניום.

מתלי ה-"הילמן אימפ" הורכבו ברישיון בדגמי "אנפילד 8000".

חברת "Enfield Automotive"
-------------------------

חברת ייצור המכוניות החשמליות "Enfield Automotive" היא בבעלותו של היווני "Giannis Goulandris". בעל החברה, Giannis Goulandris איחד את חברת "Enfield Automotive" עם חברת "Giannis Goulandris" אשר ממוקמת ביון ב-"Ermoupoli".

מנוע וסוללות דגם "אנפילד 8000"
------------------------------

מנוע 8.0 כ"ס (6kw) (סוג המנוע: 72 volt DC series wound).

8 סוללות - 12 וולט, 55 אמפר, (סוג הסוללה: Flooded lead acid 220Ah).

טווח הסוללה - 80-145 ק"מ.

תצורות "אנפילד 8000
-------------------

* גג סגור
* קבריולה

תמונות
------

* אנפילד 8000 אנפילד 8000
* אנפילד 8000 אנפילד 8000
* אנפילד 8000 אנפילד 8000
* אנפילד 8000 אנפילד 8000
* אנפילד 8000 (צולם ברחוב דאונינג 10, לונדון) אנפילד 8000 (צולם ברחוב דאונינג 10, לונדון)
* אנפילד 8000 אנפילד 8000

* אנפילד 8000 קבריולט אנפילד 8000 קבריולט
* אנפילד 8000 קבריולט אנפילד 8000 קבריולט

ראו גם
------

* רכב חשמלי מונע מצבר
* מכונית מיקרו

לקריאה נוספת
------------

* אנפילד 8000

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנפילד 8000** בוויקישיתוף
* אנפילד 8000 (12:01 דקות), יו-טיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנפילד 8000 אתר flux-capacitor
2. ↑  אנפילד 8000
3. ↑  אנפילד 8000 The Rivals : Enfield Automotive 8000 - AROnline
|  |
| --- |
| **עליית יהודי אתיופיה** |
| **עליית ביתא ישראל**:* מסע אבא מהרי (1862)
* 1948–1978
* מבצע אחים
	+ נשק תמורת יהודים
	+ דרך סודאן
		- הטיסות האזרחיות
		- מבצע אליהו
		- חיל הים(1983-1981)
		- חיל האוויר(1984-1982)
		- מבצע משה
		- מבצע שבא
		- חיל האוויר(1990-1987)
* מבצע פדיון שבויים
* מבצע שלמה
* עליית יהודי קווארה

**עליית הפלאשמורה**:* מבצע כנפי יונה
* מבצע יהודית
* מבצע צור ישראל
 |

**מבצע שבא** (אנגלית: **Operation Sheba**) או **מבצע יהושע** (**Operation Joshua**) היה מבצע שהתרחש בימים 28 - 29 במרץ 1985 במסגרת עליית ביתא ישראל, שבו הועלו כחמש מאות יהודים מאתיופיה שנותרו במחנות הפליטים בסודאן, ברכבת אווירית מסודאן לישראל.

רקע
---

פרטים על מבצע משה שהחל ב-22 בנובמבר 1984 החלו לדלוף לעיתונות יומיים לפני המבצע עצמו והתעצמו עם הזמן. הראשונים לחשוף את המבצע בעקבות הדלפה היו עיתונים בארצות הברית, ולאחר מכן עיתונים ישראלים וסוכנות הידיעות AP ורויטרס. ב-4 בינואר 1985 אישר ראש ממשלת ישראל, שמעון פרס את קיומו של המבצע. בעקבות זאת דרשה סודאן מישראל לסיים את המבצע באופן מידי. המבצע הסתיים בסביבות 20 בינואר 1985 ולאחריו נותרו עדיין יהודים רבים במחנות הפליטים.

מבצע שבא
--------

לאחר המבצע הודיע נשיא סודאן, ג'עפר נומיירי, כי היהודים יכולים לעזוב את המדינה, אך לא לישראל. בעקבות זאת כתב ארגון AAEJ מכתב שבו קרא לנשיא ארצות הברית להתערב בנושא היהודים שנותרו. המכתב נשלח לסנאטור אלן קרנסטון שהחתים עליו 80 סנאטורים. בנוסף נשלח מכתב אחר שביקש מהסנאטורים לשמור על כך בסוד, וכל 100 הסנאטרים הסכימו. הנושא הועלה בפני סגן הנשיא ג'ורג' בוש שהשיב כי ארצות הברית תטפל בעניין. במרץ יצא בוש לסודאן כדי לשוחח עם נשיא סודאן ועם אישורו של הנשיא רונלד רייגן הועלה גם נושא היהודים. נומיירי הסכים למבצע אווירי, חד פעמי, שייקח את כל יהודי המחנות ואשר יבוצע רק על ידי האמריקאים, ללא מעורבות ישראלית, ושהטיסות לא יצאו ישירות לישראל. ההסכמה של סודאן כללה שחרורם של כספי הסיוע הבינלאומי בסך של 215 מיליון דולר שאותו עצר הקונגרס.

ב-28 במרץ יצא המבצע לפועל כאשר יהודים אתיופים מישראל שעבדו עם "המוסד" הגיעו למחנות כדי לאתר יהודים. שישה מטוסי הרקולס של חיל האוויר האמריקאי שהגיעו מבסיסם שבפרנקפורט נחתו לא רחוק מגדריף והללו הטיסו את היהודים, שלהם הונפקו ויזות למדינות אירופה. המטוסים נחתו למחרת, 29 במאי, בבסיס חיל האוויר הישראלי רמון (כנף 25). ההערכות דיברו על כ-2,000 יהודים שנותרו, אך במסגרת המבצע נמצא שהיו רק 494 יהודים. שלושה מטוסי הרקולס חזרו ריקים לבסיסם.

מספר ימים לאחר המבצע, ב-4 באפריל הודח נשיא סודאן בעקבות שיתוף הפעולה שלו עם ישראל, והוצאה הוראה שאמרה כי מי שהיה שותף בעניין היהודים יוצא להורג או ייאסר.

לקריאה נוספת
------------

* Mitchell G. Bard, **From Tragedy to Triumph: The Politics Behind the Rescue of Ethiopian Jewry**, 2002, מסת"ב 9780275970000

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mitchell G. Bard, **From Tragedy to Triumph: The Politics Behind the Rescue of Ethiopian Jewry**, 2002, מסת"ב 9780275970000, p. 153 - 155
2. 1 2  Bard, p. 165
3. ↑  Bard, p. 166
אנפת הומבולט במדגסקר.
**אנפת הומבולט** (שם מדעי: ***Ardea humbloti***) היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים החיה במקווי מים לאורך החופים של מדגסקר (אם כי נמצאה גם באגם אלאוטרה (אנ')) וגם בקומורו, אלדברה והאי מיוט שבהאוקיינוס ההודי. אנפה זו מצויה בסכנת הכחדה בטבע. השם המדעי של האנפה ניתן לכבוד החוקר לאון הומבולט (אנ'), אשר כיהן גם כמושל איי קומורו.

אנפה זו דומה מעט לאנפה שחורת-ראש וצבעה אפור כמעט לגמרי. היא מגיעה לגובה 90 ס"מ ונחשבת לאחת מהגדולות שבעופות מדגסקר הקיימים. האנפה בעלת מקור ארוך וחזק, איתו היא צדה בעלי חיים קטנים במים. צווארה ארוך ורגליה הארוכות אפורות-חיוורות. העיניים צהובות והחלק העליון של הראש כהה וכך גם החלק התחתון של הכנפיים ושל הזנב.

אנפה זו חיה לבדה או בקבוצות קטנות לאורך אגמים ולאורך החופים, בעיקר סמוך לשורשי מנגרובים במזרח מדגסקר ובאיים סביבו. היא מקננת במושבות צפופות על העצים, לפעמים לצד אנפה אפורה, מה שגורם לבלבול ביניהם. האנפה לא מרבה לנדוד, למעט בעתות יובש ורעב.

האנפה כמעט נכחדה בטבע עקב ציד של התושבים שלה ושל ביציה וכן עקב זיהום מקווי מים, בהם האנפה ניזונה ומכריתת עצים עליהם היא מקננת. כיום מעריכים את מספרה בטבע ב-1,000 עד 3,000 פרטים בוגרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנפת הומבולט** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנפת הומבולט באתר הרשימה האדומה של IUCN
**גלב וסילייביץ' פילארטוב** (1901, מחוז פרם – 1979, מוסקבה) היה מדינאי סובייטי, ראש הגולאג של הנ.ק.ו.ד. של ברית המועצות (1938–1939).

ביוגרפיה
--------

נולד במחוז פרם.

בשנת 1917 התגייס לצבא האדום, השתתף במלחמת האזרחים. בשנת 1922 הצטרף למפלגה הקומוניסטית. הוא עבד כמהנדס רכבת.

משנת 1925 שימש כמזכיר ועדת המפלגה במפעל קרבאש. מאז שנת 1927, סגן מנהל המפעל המכני בנוויאנסק ובשנת 1929 היה למנכ"ל, ומאז 1931 סגן ראש איגוד "תעשיית הפיצוץ" לייצור חומרים נפיצים. מאז 1937, מנהל מפעל איזוליטור במוסקבה. בוגר האקדמיה התעשייתית על שם ל. מ. קגנוביץ'

מאז ינואר 1938, סגן שר הפנים, ומחודש ספטמבר 1938 המפקח העממי על התעשייה ברוסיה הסובייטית.

מ-4 באוקטובר 1938 עד 17 בפברואר 1939, סגן המשנה לשר הפנים של ברית המועצות. מ-16 בנובמבר 1938 עד 18 בפברואר 1939, שימש כראש מערך הגולאג של ברית המועצות.

בשנים 1939–1942 שימש כמנהל מכון כלי המכונות במוסקבה. בשנת 1943 גורש מהמפלגה.

הוא נקבר בבית הקברות נובודביצ'י.

לקריאה נוספת
------------

* Петров Н. В. Скоркин К. В. Кто руководил НКВД 1934—1941, Москва, 1999 - מסת"ב 5-7870-0032-3

קישורים חיצוניים
----------------

* ספר על תולדות המפלגה הקומוניסטית וברית המועצות 1898-1991

הערות שוליים
------------

1. ↑  תיתכן טעות בתאריך המוות ובמקום הקבורה, מאחר שקבורה שם אישיות בשם מלא עם תאריך לידה שונה.
לוגו התרופה אנפלייט**אנפלייט** (באנגלית: **NPLATE**) הוא חלבון הנועד לטפל ברמת טסיות נמוכה בחולים בארגמנת תרומבוציטופנית חיסונית, שספירת הטסיות בדמם נמוכה מ-30,000. החלבון פותח על ידי חברת אמג'ן (Amgen) ומכיל את החומר הפעיל **רומיפלוסטים** (**Romiplostim**). אנפלייט מאושר לשימוש על ידי ה-FDA משנת 2008 וכלול בסל התרופות במדינת ישראל.

התוויה
------

התכשיר מיועד לשימוש במטופלים מעל גיל 18 לאחר שעברו כריתת טחול וטופלו בסטרואידים ובאימונוגלובולינים ולא הושגה תגובה. הוא מתאים גם למטופלים עם Chronic ITP שעבורם ניתוח הסרת טחול אינו אפשרי.

מנגנון פעולה
------------

מנגנון הפעולה של אנפלייט מושתת על גירוי מח העצם ליצירת טסיות דם והפחתת הרס הטסיות בטחול. הוא פועל במנגנון דומה לטרומבופואטין הטבעי בגוף, אך אינו זהה לו ברצף חומצות האמיניות. בכך הטיפול מוביל לעלייה משמעותית במספר טסיות הדם.
לאנפלייט מבנה ייחודי, הנקרא **PEPTIBODY** ((חלבון מהונדס), אשר מאפשר לו להיקשר לרצפטור של הטרומבופואטין TPO)), גורם גדילה אשר באמצעות קשירה לרצפטור מווסת ומעודד את הייצור של טסיות הדם במח העצם ומפחית את פירוק טסיות הדם בטחול. הPEPTIBODY מורכב משני חלקים: החלק החלבוני נקשר לרצפטור של הטרומבואטין ומדמה את תפקודו, והחלק הקבוע, שמאריך את זמן מחצית החיים שלו.

אופן מתן
--------

אנפלייט ניתן בזריקה תת-עורית, ואינו עובר דרך מערכת העיכול, ולכן ספיגת החומר הפעיל אינה מושפעת ממזון.

תופעות לוואי
------------

תופעות הלוואי השכיחות בטיפול עם אנפלייט הן כאבי ראש, סחרחורת,
נימול בידיים וברגליים ואדמומיות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנפלייט** בוויקישיתוף
* 
* ynet, כל מה שרציתם לדעת על: ארגמנת תרומבוציטופנית חיסונית (ITP), באתר ynet, 21 בנובמבר 2012
* הערך "אנפלייט", באתר ויקירפואה

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**גלאצו ויסקונטי השני** (באיטלקית: **Galeazzo II Visconti**;‏ סביב 1320 - 4 באוגוסט 1378) היה שליט פאביה ומערב לומברדיה מבית ויסקונטי והיה אביו של ג'אן גלאצו ויסקונטי, שהיה דוכס מילאנו הראשון.

תולדות חייו
-----------

גלאצו נולד במילאנו לבית ויסקונטי. אביו היה שליט מילאנו, סטפאנו ויסקונטי. האב נפטר כאשר גלאצו היה בן שבע. השלטון בעיר נמסר לידי דודו, ג'ובאני. 

בשנת 1343 ערך גלאצו מסע צליינות לארץ ישראל. בשנת 1345 הפך אותו דודו ג'ובאני לשליט בולוניה. ב-1350 נשא לאשה את ביאנקה מסבויה. עם מותו של ג'ובאני ב-1354 ירש גלאצו את השלטון על מילאנו יחד עם אחיו מתאו וברנבאו ויסקונטי. לפי התכנון המקורי בחלקו של גלאצו נפלו האדמות המערביות והעיר פאביה, השלטון במילאנו עצמה אמור היה להתחלק לסירוגין בין האחים לפי תקופות. ב-1355 הורעל מתאו בזמן ארוחת ערב, ככל הנראה על ידי אחיו. גלצאו ירש את חלקו של מתאו (לודי, פיאצ'נצה, פארמה ובולוניה) וביצר את כס שלטונו בפאביה. ברנבאו נותר שליט יחיד על מילאנו. 

ב-1356 הוביל גלאצו את הצבא המשותף לו ולאחיו כנגד משפחות אסטה מפרארה וגונזגה ממנטובה.

בניגוד לאחיו הרצחני היה גלאצו פטרון אמנות ומדע. הוא היה פטרונו של פטררקה ומייסד אוניברסיטת פאביה. אך עם זאת היה שותף לפרסום תוכנית העינויים של אחיו ה-quaresima.

חייו הפרטיים
------------

גלאצו היה מסור ונאמן לרעייתו. את שערו הזהוב לא סיפר ונהג לקלוע בו צמות ארוכות. 

בתו, ויולנטה, נישאה לליונל מאנטוורפן, דוכס קלרנס (בו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה). טקס הנישואין נערך ברוב פאר במילאנו והחגיגות נמשכו מספר חודשים. במסגרת החגיגות הוגשו המנות לשולחן מוזהבות באמצעות משחה של חלמון, זעפרן וקמח מעורב בעלי זהב אמיתיים. למוזמנים חולקו מתנות כגון סוסים, כלבי ציד, שריונות, גלימות יקרות ועוד. עם המוזמנים נמנו המשוררים פטרקה וג'פרי צ'וסר וההיסטוריון ז'אן פרואסאר. במשך חמש שנים שילם גלאצו 10,000 פלורינים בחודש על מנת לכסות את הוצאות החתונה, פרט לנדוניה בת 200,000 פלורינים זהב. ארבעה חודשים בלבד לאחר החתונה, מת ליונל בעודו באיטליה. לאחר מכן נישאה ויולנטה למרקיז ממונפרה שהיה בן שבע-עשרה ונהג לחנוק במו ידיו משרתים סוררים. לאחר מותו נישאה לבן-דודה (ברנבאו), לודביקו ויסקונטי. היא נפטרה בגיל 31.

בנו, ג'אן גלאצו ויסקונטי נישא לאיזבל לבית ולואה, בתו של ז'אן השני, מלך צרפת.

לקריאה נוספת
------------

* ברברה טוכמן, **ראי רחוק: המאה ה-14 הרת הפורענויות**, דביר, 1995 עמ' 243-246 גרסה מקוונת, Google Books
* ג'ון אדינגטון סימונדס, Renaissance in Italy: The age of despots עמודים 136-137

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גלאצו ויסקונטי השני** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ברברה טוכמן, **ראי רחוק**, עמוד 244
2. ↑  ברברה טוכמן, **ראי רחוק** עמ' 245-246

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1353449
* GND: 14397159X
* ISNI: 0000 0001 1872 315X
* LCCN: nr00005482
* SNAC: w66b4fm3
* VcBA: 495/159940
* VIAF: 2304876
* WorldCat: lccn-nr00005482

 |
**אנפת אגמי** (שם מדעי: *Agamia agami*) היא מין של אנפה גדולה החיה בביצות אמריקה המרכזית והדרומית והיא המין היחיד בסוגה.

אנפה זו מגיעה לאורך 66-76 ס"מ. היא אנפה צבעונית ורבגונית בעלת צוואר וגחון ערמוניים עם פס לבן באמצע הגרון. הכנפיים ירוקות-כחולות, הבטן אדומה והרגליים קטנות וצהובות-חיוורות. הראש, צידי הצוואר והגב בעלי נוצות תכולות והמקור החום, קצר יחסית אך עדיין חד מאוד. 

אנפה זו חיה בטבע בביצות וביערות מוצפים באמריקה הטרופית המרכזית והדרומית. היא מקננת במושבות גדולים על העצים בביצה ומטילה בקנים על העצים 2 ביצים בממוצע. הם מקננים גם עם מגלני שני ומגלנים לבנים ועם חסידות עצים. 

זו אנפה שקטה שנמצאת הרבה מזמנה בין השיחים והענפים ביערות ולא משמיעה הרבה רעש אלא אם כן זו משפחה עם אפרוחים. היא מדשדשת בים ושולה דגים קטנים, צפרדעים וחרקים וכן יצורי יבשה קטנים שונים.

היא נדירה יחסית עקב הפגיעה ביער והיא גם לא מאוד בולטת ביער ונמצאת בטבע בסכנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנפת אגמי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנפת אגמי באתר הרשימה האדומה של IUCN
**איתי ליבוביץ** הוא אלוף ישראל בלחימת ג'יו ג'יטסו ברזילאי ובשאי-הון.

ביוגרפיה
--------

בגיל 18 קיבל ליבוביץ' את החגורה השחורה (דאן 1). לאחר מכן השתתף באליפות הארץ בשאי-הון וזכה במקום הראשון.

בשנת 2003 למד בלונדון תואר ראשון בפסיכולוגיה ויחסים בינלאומיים. שם החל להתאמן בג'יו ג'יטסו יפני והתקדם לחגורה סגולה בפחות משנה וחצי. בלונדון זכה 4 פעמים באליפות בריטניה בג'יו ג'יטסו יפני, היה חבר בנבחרת קרבות הקרקע שזכתה במקום הראשון בליגת-לונדון וזכה שנתיים ברציפות בגביע ה-MVP שניתן לספורטאי הבולט ביותר באוניברסיטה.

בשנת 2006 חזר לישראל ובשנת 2007 החל להתחרות בקרבות MMA ולהתאמן בג'יו ג'יטסו ברזילאי תחת משה קיץ. 

בשנת 2008 החל את לימודיו לתואר שני וקיבל את החגורה הכחולה בג'יו ג'יטסו ברזילאי. 

ליבוביץ' ערך את בכורתו המקצועית בקרבות MMA בתחרות Desert Combat 7 וניצח בסיבוב הראשון באמצעות חניקה.

בשנת 2009 השתתף בכל תחרויות הג'יו ג'יטסו הברזילאי שנערכו בישראל וזכה בכולן במקום הראשון וכן עבר את המבחן לדאן 3 בשיטת שאי הון. 

בסוף שנת 2009 השתתף בקורס מדריכי הג'יו ג'יטסו הברזילאי הראשון שנערך תחת מכללת וינגייט.

בשנת 2016 קיבל ליבוביץ' את החגורה השחורה

קישורים חיצוניים
----------------

* המאמן - איתי ליבוביץ באתר האקדמיה הישראלית לגרייסי ג'יו ג'יטסו

* איתי ליבוביץ, באתר שרדוג

הערות שוליים
------------

1. ↑
**גלבוע** הייתה מכונית משפחתית בעלת ארבע דלתות העשויה מפיברגלס מתוצרת יצרנית הרכב הישראלית **אוטוקרס**. עשר יחידות בסך הכל יוצרו והורכבו בטירת כרמל בשנת 1966. הדגם נקרא על שם הר הגלבוע.

היסטוריה
--------

יצחק שובינסקי, מנכ"ל אוטוקרס, בישר את תוכניותיה של החברה לשנת 1967 לעיתונאים שהתכנסו בבית סוקולוב ביום רביעי ה-15 ביוני 1966. ביריד המזרח, שעמד להיפתח תוך מספר ימים בגני התערוכה בתל אביב, תשיק אוטוקרס שני מוצרים חדשים: **טנדר סוסיתא 12** ומכונית משפחתית בת ארבע דלתות בשם **גלבוע**.

משנת 1966 פקד את ישראל מיתון קשה. היקף ההזמנות מהמפעל ירד, וייצורם של דגמים חדשים כמו ה"גלבוע" נכשל בשווקים. מחירה של ה-קונטסה 900 שהיה הדגם השלישי הנמכר ביותר בישראל עמד על 8,995 ל"י, זול משמעותית מדגם ה"גלבוע", מחירה של הקונטסה 1300 המכונית הנמכרת ביותר בשנת 1965 היה זול יותר, ומחיר ה-פיאט 850 שהייתה המכונית הנמכרת השנייה בישראל היה יקר ב-500 ל"י ממחיר ה"גלבוע".

ה"גלבוע" דמתה מאוד לדגם הכרמל עם זוג דלתות נוסף, עם תוספת של מגני פגוש, מגוון "אביזרי נוחות" שכללו דיפוני עץ בדלתות, רדיו ומכשיר חימום, תאי אחסון בדלתות, מושבים מסיביים יותר וצלחות גלגלים מקושטות, כמו גם מנוע "פורד 1500" סמ"ק כאופציה.

המשקוף שבין הדלת הקדמית והאחורית לא חובר לשלדה, והיה מתכופף תוך זמן קצר ומונע את סגירתן האטומה של הדלתות. הפתרון – ביטולן של הדלתות האחוריות – לא תרם למכירות. מאוקטובר 1966 יוצרו רק עשר יחידות.

אוטוקרס שרדה עד סוף 1965, אז נכנסה לשותפות עם "ליילנד-טריומף" אשר דאגה לשיפור הסדרה כולה, לציידה במנוע הרלד 12/50 1146 סמ"ק וכן ברכיבים קטנים אחרים מתוצרת טריומף. 

**אוטוקרס חברה בע"מ** הייתה באופן רשמי "חברת-בת טריומף" כאשר הוצגה ה"גלבוע", אשר הורכב בה מנוע 1,146 סמ"ק ועד 1968 מנוע ה-1146 סמ"ק הוחלף ביחידת הרלד 13/60 1296 סמ"ק מודל ה-1296 סמ"ק סומן בסימן "13/60".

גרסאות "גלבוע"
--------------

* גלבוע 12/50
* גלבוע 13/60

מחירי דגמי "גלבוע"
------------------

* גלבוע 1200 (מנוע 1,146 סמ"ק) - 11,450 ל"י בשנת 1966.
* גלבוע 1300 (מנוע 1,296 סמ"ק) - 12,450 ל"י בשנת 1966.

ראו גם
------

* תעשיית רכב בישראל
* כרמל
* רום כרמל 1300
* רום כרמל 1301

לקריאה נוספת
------------

* גלבוע 1966, אנטומיה של כישלון - The Israel Motor Industry
* סיפורה של אוטוקרס הישראלית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גלבוע** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  עלון תעשיית המכוניות בישראל, 16 בדצמבר 2014, באתר התאחדות בולאי ישראל
2. ↑  "קונטסה ובריסקה" בני אביעד - מאמרים מקצועיים - קונטסה ובריסקה
3. ↑  עמוס כרמלי, "אוטוקרס" בבעלות חדשה, דבר, 8 בדצמבר 1965
**אנפה נמרית גסת-פסים** (שם מדעי: ***Tigrisoma lineatum***) היא סוג של אנפה מהסוג אנפה נמרית, השוכנת בטבע לאורך אזור הטרופי של אמריקה הדרומית והקצה הצפוני של אמריקה המרכזית. אנפה זו נקראה בידי החוקר האנגלי ויליאם ג'ון סווינסון ב-1827 ושמה המדעי מלטינית: "lineatum" פירושו: מסומנת בפסים, זאת עקב הפסים הרחבים שעל ראשה וצווארה. אנפה זו בעלת תפוצה רחבה ואינה בסכנה בטבע.

תיאור
-----

האנפה מגיעה לאורך ממוצע של 66 עד 76 סנטימטרים ולמשקל ממוצע של 630 עד 980 גרם. היא בעלת נוצות גוף חומות-כתומות כשהראש, הצוואר והחזה בעלי גוון אדום-כהה והמקור אפור וארוך. הכנפיים אפורות והבטן לבנה כשאזור החזה, הגרון והסנטר כתומים-אדמדמים עם נוצות מסורטטות בשחור-לבן מצידי מרכז הצוואר. האנפות הצעירות בעלות גוונים צהובים-כהים יותר והראש והצוואר בעלי צבע כמו של שאר הגוף המסורטט כמעט לחלוטין בצהוב-שחור (המשמש להסוואה).

האנפה מצויה לאורך גדות נהרות וביצות טרופיים או סובטרופיים ברחבי אמריקה הדרומית ודרום אמריקה המרכזית, עד לגובה 1,500 מטרים ולרוב גם מתחת ל-500 מטרים מגובה פני הים. האנפה היא ציידת מהירה של טרף קטן כמו דגים או דו-חיים, סרטנים וחרקים גדולים כמו חיפושיות, שפיראים וחגבאים.

בדומה לקרובותיה גם אנפה זו חיה ביחידות וכמעט ולא נראית בקבוצות, למעט באזורים שופעים במיוחד במזון.

תת-מינים
--------

לאנפה זו ישנם 2 תת-מינים:

* *T. l. lineatum*
* *T. l. marmoratum*

בעבר גם המין אנפה נמרית רצועת-פסים השתייך למין זה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנפה נמרית גסת-פסים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IBC
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנפה נמרית גסת-פסים באתר הרשימה האדומה של IUCN
מדינות שאשררו את האמנה  מדינות שחתמו על האמנה אך טרם אשררו אותה
**האמנה בדבר חימוש מצרר** (באנגלית: **Convention on Cluster Munitions**) היא אמנה בינלאומית האוסרת כל שימוש, העברה, ייצור ואגירה של חימוש מצרר, סוג תחמושת וצורת חימוש שבה יחידת חימוש אחת אוגדת בקרבה מספר רב של פצצות קטנות המכונות "פצצונות" ומתעתדת לפזרן במרחב אחד. בנוסף, האמנה קובעת מסגרת לתמיכה בסיוע לקורבנות, פינוי אתרים מזוהמים, חינוך להפחתת סיכונים והרס מאגרים קיימים של חימוש מצרר. האמנה אומצה ב-30 במאי 2008 בדבלין, ונפתחה לחתימה ב-3 בדצמבר 2008 באוסלו. היא נכנסה לתוקף ב-1 באוגוסט 2010, שישה חודשים לאחר שאושררה על ידי 30 מדינות. נכון לפברואר 2022, בסך הכל 123 מדינות מחויבות למטרה של האמנה, כאשר 110 מדינות אשררו את האמנה, ו-13 מדינות חתמו על האמנה אך טרם אשררו אותה.

מדינות שאשררו את האמנה התחויבו לעולם בשום פנים ואופן:

1. לא להשתמש בתחמושת מצרר;
2. לא לפתח, לייצר, לרכוש, לאגור, לשמור או להעביר לכל אחד, במישרין או בעקיפין, תחמושת מצרר;
3. לא לסייע, לעודד או לגרום לכל אחד לעסוק בכל פעילות האסורה למדינה שהיא צד לאמנה.

בין המדינות שטרם חתמו על האמנה או הודיעו כי לא יחתמו עליה, נמצאות היצרניות הגדולות של פצצות מצרר: ארצות הברית, רוסיה, הרפובליקה העממית של סין, הודו, פקיסטן, ברזיל וישראל.

ראו גם
------

* הקואליציה למאבק בפצצות מצרר
* האמנה לפיקוח על סחר בנשק
* אמנה בדבר כלי נשק קונבנציונליים מסוימים

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אמנה בדבר חימוש מצרר (באנגלית)
* יוסף אלגזי, תצטרף ישראל לאמנה הבינלאומית לאיסור השימוש בפצצות מצרר, באתר "העוקץ", 23 בפברואר 2008
* שירי קרבס, "היום שאחרי הפצצה" – ישראל והאמנה הבין-לאומית החדשה נגד פצצות מצרר, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 6 במרץ 2010
* אמנה בדבר חימוש מצרר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מירון רפופורט, יותר ממאה מדינות הסכימו על אמנה נגד פצצות מצרר, באתר הארץ, 30 במאי 2008
2. ↑  AP, מאה מדינות יאשררו האמנה נגד פצצות המצרר, באתר ynet, 3 בדצמבר 2008
3. ↑  נטשה מוזגוביה, ארה"ב לא תחתום על אמנה נגד פצצות מצרר, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2008
4. ↑  אתר למנויים בלבד יוסי מלמן, האם הרומן האסור של ישראל עם פצצות מצרר עושה סיבוב נוסף?, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2020

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: unn2013757488

 |
**אנפית מפוספסת-גב** (שם מדעי: *Ixobrychus exilis*) היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים החיה באמריקה הדרומית ובטרינידד והיא קרובתה של אנפית גמדית אמריקאית.

תיאור
-----

אנפה זו היא אחת מהקטנות שבבני משפחתה והיא מגיעה לאורך ממוצע של 28 עד 33 ס"מ ולמשקל ממוצע של 73 עד 103 גרם בלבד, ללא דו-צורתיות זוויגית. צבע נוצותיה בגב ובכנפיים חום כהה עם פסים לבנים-חומים לאורך הגב ופס שחור יורד החלק העליון של הראש עד הזנב. הבטן חומה בהיר ומפוספסת בפסים לבנים והרגליים צהובות. הצוואר והחזה גם בעלי פסים חומים בהירים וציצות נוצות פרועות לאורכם. המקור בינוני באורכו וצהוב וגם העיניים צהובות.

האנפית חיה לאורך מישורים, ערבות עשב לחות וביצות לאורך צפון אמריקה הדרומית בקולומביה, ונצואלה, גיאנה, סורינאם, גיאנה הצרפתית ובטרינידד ואוכלוסייה נפרדת מצויה בדרומה של אמריקה הדרומית בצפון ארגנטינה, צ'ילה, דרום ברזיל ובפרגוואי ואורוגוואי. בין שני המיקומים מספר אנפיות נודדות במספרים קטנים לאורך ברזיל, פרו ואקוודור.

האנפה חיה בבדידות או בזוגות סביב לצמחייה גבוהה בקרבת המים. היא ניזונה מטרף שהיא חוטפת עם מקורה המורכב מדגים קטנים, סרטנים, שפיריות ומחיפושיות מים. בתורה היא עלולה להיטרף בידי עופות דורסים, תנינים או נחשים גדולים ולהגנה היא מאמצת תנוחה נוקשה המסווה אותה ביעילות על רקע הקנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנפית מפוספסת-גב** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנפית מפוספסת-גב באתר הרשימה האדומה של IUCN
**דאגפין אורשקוג** (בנורווגית: **Dagfinn Aarskog**; ‏10 בדצמבר 1928 - 27 במאי 2014) היה רופא ילדים וגנטיקאי נורווגי.

ביוגרפיה
--------

דאגפין אורשקוג נולד בעיר אולסונד שבנורווגיה. למד רפואה באוניברסיטאות אוסלו וברגן. סיים עם תואר דוקטור ברפואה בשנת 1956. בהמשך התמחה ברפואת ילדים בקליניקה הפדיאטרית ב"האוקלנד סיקהוס" בברגן. בשנת 1965 סיים שם את הדוקטורט במדעי הרפואה. בשנים 1964–1965 השתלם במחקר בבית החולים ג'ונס הופקינס בבולטימור.

בשנת 1964 היה למומחה ברפואת ילדים וב-1974 מומחה בגנטיקה רפואית. החל משנת 1971 התמנה לפרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת ברגן. למשך 28 שנה הוא ניהל קליניקה פדיאטרית ואת המכון הפדיאטרי של אוניברסיטת ברגן. מתוקף תפקידיו הוא תרם תרומה חשובה בפיתוחו של בית החולים האוקלנד. בשנים 1985–1988 כיהן כפרו-דקאן ובשנים 1988–1992 כדקאן של הפקולטה.

פעילותו המדעית
--------------

אורשקוג פרסם כ-300 מאמרים מדעיים.
תחומי עיניינו של אורשקוג כללו את האנדוקרינולוגיה סב-לידתית (פרינאטאלית), המטבלוזים של הסידן, הגדילה, דיסמורפולויגה וציטוגנטיקה.
בשנת 1970 תיאר אורשקוג לראשונה את התסמונת המולדת הידועה כתסמונת אורשקוג-סקוט.

אורשקוג הלך לעולמו בעיר ברגן בשנת 2014. הוא היה נשוי לאודרון והותיר אחריו ילדים ונכדים.

פרסים ואותות כבוד
-----------------

* היה יושב ראש החברה האירופית לאנדוקרינולוגיה הפדיאטרית
* חבר לשם כבוד של איגוד רופאי הילדים בפינלנד
* 1991 - חבר לשם כבוד של החברה הגרמנית לרפואת ילדים
* 1992 - קיבל את עיטור המסדר אולב הקדוש בדרגת אביר

ספרים
-----

* *"Cortisol in the Newborn Infant*. Doktorarbeit" (הקורטיזול אצל הילוד) - עבודת דוקטורט, אוניברסיטת ברגון, 1964.
* *"Clinical and Cytogenic Studies in Hypospadias"* (מחקרים קליניים וציטוגנטים בהיפוספדיאס), 1970.

קישורים חיצוניים
----------------

* כתבת הספד בכתב העת הרפואי הנורווגי Legelivet (בנורווגית) (ספטמבר 2014)

הערות שוליים
------------

1. ↑  2014 Legelivet
2. ↑  2014 Leveliget

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 90350165
* GND: 1069411124
* ISNI: 0000 0000 2719 2939
* LCCN: n82141444
* NTA: 067592112
* VIAF: 55195755
* WorldCat: lccn-n82141444

 |
**מכון קליי למתמטיקה** (באנגלית: **Clay Mathematics Institute**; בראשי תיבות: **CMI**) הוא מכון מחקר פרטי, ללא כוונת רווח, הנמצא בקיימברידג', מסצ'וסטס. המכון עוסק בקידום הידע המתמטי ובהפצתו. לשם כך הוא מעניק פרסים וחסויות למתמטיקאים מבטיחים.

המכון נוסד בשנת 1998 על ידי איש העסקים לנדון תומאס קליי (אנ'), שמממן את פעילות המכון, והמתמטיקאי מאוניברסיטת הרווארד, ארתור יפה (אנ'). מועצת המנהלים של המכון כוללת את בני משפחת קליי, ולצידה פועלת מועצה מייעצת של מתמטיקאים, ובהם אנדרו ויילס.

פרסומו העיקרי של המכון נובע מהכרזתו, ב-24 במאי 2000, על בעיות המילניום של מכון קליי, שבע בעיות מרכזיות במתמטיקה, שלכל המספק לראשונה הוכחה לאחת מהן יינתן פרס בסך מיליון דולר.

בנוסף לפרס, המכון מעניק מלגות לעמיתי מחקר, לתקופה של שנתיים עד חמש שנים, ומיועדות למתמטיקאים צעירים, ומלגות לטווח קצר יותר, למחקר מסוים או לכתיבת ספר. כמו כן מארגן המכון כנסים, סדנאות והרצאות.
בין עמיתי קליי מצויים זוכי מדליית פילדס: טרנס טאו, אילון לינדנשטראוס ומרים מירזאח'אני.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מכון קליי למתמטיקה (באנגלית)
* בעיות המילניום של מכון קליי, באתר של מכון קליי (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007578741905171
* BIBSYS: 3056494
* CiNii: DA16792611
* GND: 10038010-4
* ISNI: 0000 0004 1429 0387
* LCCN: no2001095932
* SUDOC: 182824454
* VIAF: 149343337
* WorldCat: lccn-no2001095932

 |
**אנפית פון-שרנק** (שם מדעי: ***Ixobrychus eurhythmus***) היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים ומהסוג אנפית החיה במזרח אסיה ודרום-מזרח אסיה. האנפית תוארה ב-1873 בידי החוקר האנגלי רוברט סווינהו (אנ') והיא קרויה על שם החוקר הרוסי לאופולד פון-שרנק (אנ').

תיאור
-----

אנפית זו היא מהקטנות שבבני משפחתה והיא מגיעה לאורך ממוצע של 33 עד 38 סנטימטרים. הזכרים בעלי הנוצות חומות ערמוניות על הגב והכנפיים, בעוד הבטן והחזה בהירים עד קרם. הנקבות והצעירים בעלי נוצות חומות מנומרות בלבן בכנפיים ומסורטטות בחום על רקע לבן לאורך הצידיים, החזה והבטן. קצות הכנפיים והזנב שחורים והמקור ארוך וצהוב.

האנפית מצויה ברחבי ביצות ובריכות לאורך מזרח אסיה מדרום סיביר וסין וביפן, בהם היא מקננת בין מרץ לאוגוסט, כשביפן מאוחר יותר משאר המדינות. בחורף האנפית נודדת דרומה לדרום-מזרח אסיה באינדונזיה, הפיליפינים, סינגפור ולאוס. בתצפית בודדת התגלתה אנפית באיטליה, אך לרוב היא אינה תושבת באירופה.

אנפית זו מתבודדת ולרוב פעילה בין הערביים, אז היא מהלכת בין צמחייה כמו קנים ומחפשת טרף של דגים קטנים, צפרדעים, סרטנים וחרקים שהיא לוכדת במקורה הארוך. בעת סכנה היא מאמצת תנוחה זקופה בצמחייה ומשתמשת בהסוואתה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנפית פון-שרנק** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנפית פון-שרנק באתר הרשימה האדומה של IUCN
**מכון סוורדלין להיסטוריה ותרבות של אמריקה הלטינית** הוא מכון מחקר המתמקד בחקר ההיסטוריה של אמריקה הלטינית ותרבותה. המכון השייך לבית הספר להיסטוריה ע"ש זלמן ארן בפקולטה למדעי הרוח ע"ש לסטר וסאלי אנטין שבאוניברסיטת תל אביב.

היסטוריה
--------

באפריל 1999 אישר סנאט אוניברסיטת תל אביב את הקמת **המכון להיסטוריה ותרבות של אמריקה הלטינית** ובראשו פרופסור צבי מדין. הקמת המכון נעשתה בד בבד עם קיומו של קונגרס עולמי של הפדרציה העולמית ללימודי אמריקה הלטינית והקריביים באוניברסיטה. תחת הכותרת "הים התיכון ואמריקה הלטינית" התכנסו כ-400 חוקרי אמריקה הלטינית והקריביים בכינוס ראשון מסוגו ובהיקפו בישראל. מאז גדל המכון והתפתח וכיום הוא אחד המכונים הפעילים והפוריים ביותר באוניברסיטה. לאחר תקופה ארוכה בה עמד בראש המכון פרופסור רענן ריין, עברה ראשות המכון בשנת 2005 לידי דוקטור חררדו לייבנר. במאי 2008 נקרא המכון על שם משפחת סוורדלין.

על אף פעולתו במסגרת בית הספר להיסטוריה מהווה המכון מסגרת רב-דיסציפלינרית שמטרתה היא קידום לימודי אמריקה הלטינית וספרד באוניברסיטה ופיתוח המחקר אודות חלקי עולם אלו. לשם כך מקיים המכון מגוון פעילויות, עליהן ניתן למנות את קיומו של סמינר מחלקתי שנתי; עשרות הרצאות פתוחות לקהל הרחב בשנה; הקרנות סרטים המלוות בהרצאות רקע שונות; הזמנת מומחים בינלאומיים מרחבי העולם להרצאות וכנסים בארץ; מתן מלגות לתלמידי אוניברסיטה שמחקרם מתמקד בתחומי עיסוקו של המכון לשיפור מיומנויות שפה ונסיעות מחקר הדרושות להשלמת תארים מתקדמים; הרחבת אוסף הספרים האוניברסיטאי אודות אמריקה הלטינית על מנת לשפר את יכולות המחקר ובעיקר קיטלוגו של אוסף וודרו בורה, שנתרם למכון עם מותו של החוקר.

נוסף על פעילויות אלו מקיים המכון מדי שנה כנס בינלאומי המביא לארץ עשרות מומחים בתחום מסוים של לימודי אמריקה הלטינית וחצי האי האיברי, המאפשר גם לחוקרים ישראלים להציג את מחקרם בפני הקהל הרחב ועמיתיהם מחו"ל. החל משנת 2003 נקרא גם כנס זה על שם וודרו בורה. החל משנת 2004 מקיים המכון, בשיתוף עם החוג ללימודים ספרדיים ולטינו-אמריקאים של האוניברסיטה העברית בירושלים ובתמיכת שגרירות ספרד בישראל ומכון סרוונטס, כנס ארצי תחת הכותרת "מחקרים חדשים בהיסטוריה ותרבות של ספרד ואמריקה הלטינית". כנס זה מהווה במה ייחודית להצגת תחום לימודים זה בעברית ובישראל.

המכון מוציא לאור את סדרת הספרים איברו-אמריקה בעריכת צבי מדין ורענן ריין, המוקדשת כולה למחקר מקורי, ישראלי ומתורגם כאחד. נוסף על כך מוציא המכון לאור את כתב העת Estudios Interdisciplinarios América Latina y el Caribe, הרואה אור באנגלית, ספרדית ופורטוגזית החל משנת 1990 (טרם ייסוד המכון).

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מכון סוורדלין להיסטוריה ותרבות של אמריקה הלטינית
* El Mediterráneo y América Latina עמוד כינוס הפדרציה העולמית ללימודי אמריקה הלטינית והקריבים בתל אביב 1999 באתר FIALC (בספרדית)
* אתר כתב העת Estudios Interdisciplinarios de América Latina y el Caribe