recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**עקדת יצחק** (באיטלקית: **Sacrificio di Isacco**) הוא שמם של שני ציורי שמן מעשה ידי הצייר קאראווג'ו.
הציור הראשון צויר בשנת 1598 ומוצג באוסף פיאסקה ג'ונסון (Piasecka-Johnson Collection) בפרינסטון, ניו ג'רזי.
הציור השני צויר בשנת 1603 ומוצג בגלריית אופיצי בפירנצה.

הסיפור המקראי
-------------

הציור מציג את הרגע בו קיבל אברהם את ההוראה, מן השמיים, של מלאך האלוהים לעצור, הוראה אשר מסיחה את דעתו ומונעת ממנו לשחוט את בנו יצחק (ספר בראשית, פרק כ"ב, פסוק י"א).

גרסת פרינסטון
-------------

היצירה מוארת תוך שימוש בטכניקת הטנבריזם (קיארוסקורו ניכר במיוחד, תוך יצירת ניגודים חריפים של אור וצל) שבעזרתה חולל קאראווג'ו מהפכה באמנות הציור בעולם המערבי. פניהם של אברהם ויצחק מוצלים אך חושפים רגשות עזים. מחוות הידיים רהוטות, ידו של המלאך מונחת על ראשו של האַיִל בצורה המחקה את הצורה שבה ידו של אברהם מונחת על ראשו של יצחק. ידו השנייה של אברהם אוחזת במאכלת אבל האחיזה נחלשת כשהוא מקשיב למלאך. שלוש הדמויות והאַיִל מצוירות על רקע שחור ללא הקשר נוסף.

גרסת גלריית אופיצי
------------------

לפי הביוגרף ג'ובאני בלורי, קאראווג'ו צייר גרסה זו עבור הקרדינל מפאו ברבריני, לימים האפיפיור אורבנוס השמיני. קאראווג'ו צייר בשנת 1598 פורטרט של מפאו ברבריני, ושביעות הרצון של הקרדינל הביאה להזמנה הנוספת. בדיקות בקרני רנטגן גילו שקאראווג'ו השתמש באותו מודל עבור יצחק ועבור המלאך, אך מאוחר יותר שינה את פרופיל המלאך ושיערו כדי להסתיר את הדמיון.

ציור זה הוא אחד הנדירים מבין ציורי קאראווג'ו שבהם יש נוף ברקע. הנוף זוהה לאחרונה עם קסטל סן פייטרו סבינו (Castel san Pietro sabino), במחוז לאציו שבו שוכנת רומא. הציור משתייך מבחינה סגנונית לתקופת רומא המוקדמת של הצייר, ונטול ניגודי אור וצל (קיארוסקורו) חריפים הקיימים בציורים מאוחרים יותר. הקומפוזיציה היא פירמידלית שמוקדה הוא ראשו של אברהם.

הדרמה מתרכזת בהבעת היאוש וההפתעה בפניו של הקורבן, כלומר יצחק. פניו החמורות של אברהם מנוגדות לפניו האנושיות של המלאך.

כמו בעקדת יצחק של רמברנדט, המלאך אינו מסתפק במתן הוראה "מן השמיים" ככתוב במקרא, אלא מונע באופן פיזי מאברהם לשחוט את בנו. ידו הימנית של המלאך אוחזת בחוזקה בידו של אברהם האוחזת במאכלת. בו בעת, ידו השמאלית מצביעה על הקורבן האמיתי, האַיִל.

היצירה נתרמה לגלריה אופיצי בשנת 1917.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עקדת יצחק** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "עקדת יצחק". *גלריית אופיצי*.

| קאראווג'ו |
| --- |
| יצירותיו | ארוחת ערב באמאוס • בכחוס • בכחוס החולה • דוד עם ראשו של גוליית • הירונימוס הקדוש כותב • יהודית והולופרנס • מאסרו של ישו • מגדת העתידות • מדוזה • המדונה של עולי הרגל • המוזיקאים • המרמים במשחק הקלפים • נער עם סל פירות • נער הננשך על ידי לטאה • סלסלת פירות • עקדת יצחק • עריפת ראשו של יוחנן המטביל • שבעת מעשי החסד • שלומית עם ראש יוחנן המטביל (לונדון) |  |
| ראו גם | בארוק • גלריה בורגזה • גלריית אופיצי |
גנרל **ריכרד שטמפל** (בגרמנית: **Richard Stempel**;‏ 18 ביוני 1891 – 26 בינואר 1943), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, והתאבד במהלך קרב סטלינגרד.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

שטמפל נולד ב-18 ביוני 1891 בחמניץ, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1910 התגייס שטמפל לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-104 (הסקסוני המלכותי ה-5 - נסיך הכתר), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף שטמפל לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בספטמבר 1925 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט, וב-1 באפריל 1937 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-10.

### מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה שטמפל מפקד רגימנט הרגלים ה-10, אשר היה חלק מהדיוויזיה ה-4, ולחם עמו כחלק מהקורפוס הממונע ה-15 במסגרת הארמייה העשירית. ב-25 באוקטובר 1939 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-108, אשר היה חלק מהדיוויזיה ה-38, ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת. ב-15 באוגוסט 1940 הוא מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-14, וב-1 באפריל 1941 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. במהלך מבצע ברברוסה לחם שטמפל עם חטיבתו כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-14 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, וב-5 באוקטובר 1941 מונה למפקד הדיוויזיה ה-183 עמה לחם במהלך הקרב על מוסקבה. ב-1 באפריל 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-371, וב-11 באפריל קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב. הדיוויזיה לחמה במתקפת הקיץ הגרמנית, כחלק מהקורפוס ה-4 במסגרת הארמייה ה-17, ולאחר מכן במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית. בהמשך לחמה הדיוויזיה יחד עם הקורפוס ה-4 בקרב סטלינגרד במסגרת הארמייה השישית, וב-1 בדצמבר 1942 הועלה שטמפל לדרגת גנרל לויטננט. ב-26 בינואר 1943 נכנעו שרידי הדיוויזיה לכוחות הצבא האדום, וכעבור זמן קצר התאבד שטמפל.

קישורים חיצוניים
----------------

* ריכרד שטמפל באתר feldgrau (באנגלית)
* ריכרד שטמפל באתר muzeum-slask1939 (בגרמנית)
**דונלד השני** (באנגלית: **Donald II**, בגאלית סקוטית: **דומנל מק קאוסנטין**- **Domnall mac Causantín** באיות עתיק, באיות מודרני: **Dòmhnall mac Chòiseim**, כלומר "דונלד בנו של קונסטנטין"; נפטר בשנת 900), המכונה "המשוגע" (**Dásachtach**), היה מלך סקוטלנד משנת 889 ועד מותו.

קורות חיים
----------

דונלד היה בנו של קונסטנטין הראשון (קאוסנטין מק קינאדה), וזכה לכינוי "המשוגע" (*dásachtach*) בנבואת ברכאן - תיאור הניתן לאדם בעל התנהגות משתנה ואלימה, או אדם שאינו אחראי למעשיו.

דונלד עלה לשלטון לאחר מותו או הדחתו של גיריק (גיריק מק דונגייל) בתאריך שאינו ידוע בוודאות (ככל הנראה בשנת 889. על פי "דברי ימי מלכי אלבה" הוא מלך 11 שנים (עד שנת 900), ובתקופת מלכותו פשטו "אנשי הצפון" (הויקינגים) על ממלכתו מספר פעמים. דונלד לחם נגד הדנים וניצח בקרב, אולם נהרג באופידום פות'ר (Opidum Fother) - כיום דאנוטאר על ידי עובדי אלילים - ככל הנראה במהלך מתקפתו של האראלד בהיר השער. לפי מקורות אחרים נפטר בפורס במהלך קרב עם גאלים.

יש מלומדים הסבורים כי דונלד היה הראשון שכונה "מלך אלבה" - שינוי שהיה צעד ראשון בגיבושן של ממלכות הפיקטים לממלכת סקוטלנד (אולם מרבית המלומדים מתארכים שינוי זה לתקופת מלכותו של קונסטנטין השני (קאוסאנטין מק אייד).

על פי דברי ימי מלכי אלבה מלך אחריו אחיינו, קונסטנטין השני. ובנו, מלקולם מלך לאחר מכן.

על פי נבואת ברכאן מצוינת מלכותו של מלך אחר בין דונלד לקונסטנטין אשר מלך זמן קצר. תיאור זה מופיע גם בכרוניקון סקוטורום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דונלד השני, מלך סקוטלנד** בוויקישיתוף
* דברי ימי אלסטר ודברי ימי טיגרנאך
* דברי ימי מלכי אלבה
* דונלד השני, מלך סקוטלנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| מלכי סקוטלנדהמלכים הפיקטים → **בית אלפין** ← בית דאנקלדקנת הראשון (834–858) |
| --- |
| דונלד הראשון | קונסטנטין הראשון | אייד' | גיריק | דונלד השני | קונסטנטין השני | מלקולם הראשון | אינדלף |
| 858–862 | 862–877 | 877–878 | 878–889 | 889–900 | 900–934 | 934–954 | 954–962 |
| דאב | קולן | קנת השני | אמלאיב | קנת השני | קונסטנטין השלישי | קנת השלישי | מלקולם השני |
| 962–967 | 967–971 | 971–973 | 973–977 | 977–995 | 995–997 | 997–1005 | 1005–1034 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1023259168
* VIAF: 316739284
* WorldCat (עם VIAF): 316739284

 |
מפה של נדודי בני ישראל משנת 1641
**רִתְמָה** הוא אתר מקראי, מתחנות נדודי בני ישראל במדבר. שמו מופיע בספר במדבר, פרק ל"ג, פסוקים י"ח–י"ט. בני ישראל הגיעו אל ריתמה מחצרות והמשיכו במסעם לרימון פרץ.

מיקומה
------

רתמה נמצאת במדבר פארן וזאת על פי ספר במדבר. בפרק ל"ג, פסוק י"ח, רשומה רתמה ברשימת תחנות מסעם של בני ישראל במדבר לאחר חצרות, שם לקתה מרים בצרעת, והעם נאלץ להמתין שבעה ימים עד שנרפאה. מרים נרפאה מצרעת.

מנשה הראל סבר שריתמה נמצאת כ-20 ק"מ צפונית-מזרחית לג'בל סין בישר, שבאגן ואדי סודר בסיני, שם יש מעין ששמו הערבי "עין רתימה".

מקור שמה
--------

צמח הרותם במדבר, אשר יש הטוענים כי שם האתר רתמה נגזר משמו.
יש הסוברים כי רתמה קרויה על שם צמח הרותם הגדל במדבר. ממדבר פארן נשלחו המרגלים לתור את הארץ. רש"י קושר את שם המקום עם לשון רמייה, ' "וַיַּחֲנוּ, בְּרִתְמָה". על שום לשון הרע של המרגלים (במדבר, י"ג). שנאמר : "מַה-יִּתֵּן לְךָ וּמַה-יֹּסִיף לָךְ לָשׁוֹן רְמִיָּה. חִצֵּי גִבּוֹר שְׁנוּנִים עִם גַּחֲלֵי רְתָמִים" (ספר תהילים, פרק ק"כ, פסוקים ג'–ד')'. כלומר, רתמה אינו שמו של האתר אלא כינוי שניתן למקום כדי לסמל את דברי המרגלים אשר הוציאו את דיבת הארץ.

רבי מאיר קושר את המקום בזיהוי צמח הרותם לפי הפסוק בבראשית אשר תחתיו ישב ישמעאל כשהגר צופה בו מרחוק כאשר גורשה מבית אברהם, ומכאן שם המקום רתמה.

ביאורים
-------

1. ↑  קואורדינטות: 29.74056, 33.03028

הערות שוליים
------------

1. ↑  מנשה הראל, **קדמוניות נופי ארץ ישראל : הביוגרפיה של העם על פי הגאוגרפיה של הארץ**, תל אביב, כנרת זמורה ביתן, 2005, עמ' 571.
2. ↑  זהר עמר, **צמחי המקרא : בחינה מחודשת לזיהוי כל הצמחים הנזכרים בתנ"ך לאור מקורות ישראל והמחקר המד**עי, ירושלים, ראובן מס, 2009, עמ' 148.
3. ↑  ספר במדבר, פרק ל"ג, פסוק י"ח
4. ↑  אברהם גרוסמן, **רש"י : רבי שלמה יצחקי**, ירושלים, מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, 2006, עמ' 164.
5. ↑  ספר בראשית, פרק כ"א, פסוק ט"ו
6. ↑  נגה הראובני, **שיח ועץ במורשת ישראל**, תל אביב, נאות קדומים בע"מ, 1984, עמ' 31.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **קודמת**:**חצרות** | **נדודי בני ישראל במדבר** | **הבאה**:**רימון פרץ** |
**תל-ברושים** הייתה חווה חקלאית שנוסדה על ידי תנועת החלוץ באיטליה לצורך הכשרת בני נוער לעבודה חקלאית לקראת העלייה לארץ ישראל.

היסטוריה
--------

גבעת הברושים (באיטלקית: La collina dei cipressi) היא גבעה הנמצאת מול היישוב צ'בולי כ-30 ק"מ מהעיר פיזה באיטליה. על גבעה זאת נבנתה בימי הביניים כנסייה שנודעה תחת השם סן מרקו סוביליאנה (איט').

ליד הכנסייה נבנתה אחוזה מפוארת עבור הבישוף, שכללה קרקעות חקלאיות רבות. במרוצת השנים, לאחר שחשיבותה של הכנסייה פחתה, האדמות החקלאיות נמכרו והאחוזה עברה לבעלותה של משפחת רוקח, משפחה יהודית עמידה מפירנצה.

חוות ההכשרה תל ברושים
---------------------

יואל (ג'וליו) רקח (באיטלקית: Giulio Racah**),** ציוני נלהב, עלה לארץ ישראל בשנת 1939 והתמנה לפרופסור מן המניין לפיזיקה עיונית בחוג לפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. עם הקמת תנועת החלוץ באיטליה בשנת 1946, הוא העמיד לרשות התנועה את מתחם המגורים ואת המשק החקלאי לצורך הקמת חווה חקלאית להכשרת בני נוער לקראת העלייה לארץ ישראל.

החווה, שכונתה בעברית "תל ברושים", פעלה בין השנים 1947 – 1958 והייתה חוות ההכשרה הידועה ביותר באיטליה.  פעילות ההכשרה מומנה על ידי איגוד הקהילות היהודיות של איטליה,

הצעירים עברו הכשרה של כשנה וחצי לחיי קיבוץ, למדו עברית וציונות, עבדו בחקלאות, ניהלו משק כלכלי קטן, והשתתפו והפיקו אירועים וכנסים ציוניים ברחבי איטליה. הם ערכו והוציאו לאור עיתון ציוני בשם "החלוץ", שהופץ ברחבי הקהילות היהודיות באיטליה. העיתון סיפר על הנעשה בארץ ישראל ואף הכיל מדור לילדים. עם סיום ההכשרה, חולקו הצעירים לגרעינים, ועלו במספר מחזורים אל ארץ ישראל והצטרפו לקיבוצים קיימים: רוחמה, רגבים וגבעת ברנר.

חוויות מתקופת ההכשרה בתל ברושים מובאות בספרו של ישראל דה בנדטי "שנים של זעם ותקוות, 1938 - 1949 *"*  ומספקות הצצה נדירה לתקופה זאת שלא זכתה לתיעוד נרחב.

בין השנים 1990 - 2015 בית האחוזה שימש כבית מלון יוקרתי.

במתחם נשארו ציורי קיר שצוירו על ידי חניכי ההכשרה. מאחורי בית האחוזה אפשר עדיין לראות את שרידי הכנסייה.

נכון לספטמבר 2016 המתחם נעזב וננעל לציבור.

* תל ברושים 2016 – שדרת הברושים העולה לבית האחוזהתל ברושים 2016 – שדרת הברושים העולה לבית האחוזה
* בית החווהבית החווה
* שער הכניסה הנעול למתחם תל-ברושיםשער הכניסה הנעול למתחם תל-ברושים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תל ברושים** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  San Marco a Sovigliana: "la collina dei cipressi", da Matilde di Toscana ai kibbutz di Palestina, Il Gazzettino delle Colline di Lari, ‏2021-01-19 (ב־)
2. ↑  Marcella Simoni, "Young Italian Jews in Israel, and back. Voices from a generation (1945-1953),", **Italian Jewish Networks from the Seventeenth to the Twentieth Century**, 2018-01-01
3. ↑  Tel Broshim Haggadah, www.moija.org
4. ↑  Marcel Simono - Arturo Marzano, Roma e Gerusalemme" : Israele nella vita politica e culturale italiana (1949-2009)
5. ↑  manuel, Corrado Israel De Benedetti, Israele.net, ‏2004-07-01 (באיטלקית)
**עקדת יצחק** (באיטלקית: **Sacrificio di Isacco**) הוא פסל שיש של הפסל דונטלו, שהושלם בשנת 1421 ומתאר את עקדת יצחק. הוא נחצב בגודל טבעי (188x56 ס"מ) ומוצג במוזיאון הדואומו בפירנצה.

היסטוריה
--------

החוזה להזמנת הפסל עבור מגדל הפעמונים קמפנילה די ג'וטו בקתדרלה של העיר פירנצה נחתם ב-1421 עם דונטלו ועוזרו נני די ברטולו, אולם מרבית ההיסטוריונים מייחסים את עיקר העבודה, אם לא את כולה, לדונטלו.

הפסל הוא אחד מארבעת הפסלים שהוצבו בגומחה בצדו המזרחי של מגדל הפעמונים. שלושת הפסלים האחרים היו הנביא חסר הזקן והנביא המהורהר, שניהם של דונטלו, והנביא המזוקן של נני די ברטולו.

פסלי הגומחות הועברו למוזיאון בשנת 1937 ובמקומם הוצבו עותקים.

תיאור היצירה
------------

הפסל מציג את הרגע בו קיבל אברהם את ההוראה, מן השמיים, של מלאך האלוהים לעצור, כפי שמסתמן ממבטו כלפי מעלה, הוראה אשר מסיחה את דעתו ומונעת ממנו לשחוט את בנו יצחק (ספר בראשית, פרק כ"ב, פסוק י"א).

שתי הדמויות צמודות זו לזו בהתאמה לממדי הגומחה ובעלות קומפוזיציה דינמית מלאת חיים, המושגת על ידי הפיתול והאנטומיה של גופן, ולא באמצעות הלבוש כמו בפסלי הנביאים האחרים. כאמור, אברהם מביט מעלה, רגלו הימנית מונחת על עצי העולה, ידו הימנית אוחזת בסכין שחיטה הקרובה לצווארו של יצחק וידו השמאלית אוחזת בשערו. יצחק מוצג עירום, ראשו נוטה בשלווה שמאלה, כף רגלו חורגת מבסיס הפסל כדי להגביר את האינטראקציה עם הצופים, וגופו שרירי.

אחת הבעיות המרכזיות של אמני הפיסול בתחילת המאה ה-15 הייתה טכנית, חוסר הביטחון בתכונות הפיזיות של השיש וחוסר הרצון לגרום נזק בלתי הפיך לשיש היקר, גרם לאותם אמנים ליצור פסלים שטוחים ככל האפשר, עם חציבות מינימליות לצורך תיאור הגפיים וקפלי הבגדים. כתוצאה מכך הפסלים באותה תקופה נראו קפואים ומוגבלים. פסל זה הוא דוגמה למציאות אחרת לגמרי, כאן הדגש הוא על הבעה ועל תנועה. לצורך כך נעשה שימוש בטכניקה חדשה: במקום איורים נעשה שימוש במודלים תלת־ממדים העשויים שעווה או חרס. קרוב לוודאי שהיה זה לורנצו גיברטי שהמציא את הטכניקה הזאת, ודונטלו היה אחד הראשונים להשתמש בה. טכניקה זו אפשרה לאמנים יותר חופש פעולה, הם יכלו עתה ליצור פסלים המבטאים תנועה רבה יותר של הגפיים ומשטחים יותר מורכבים. עקדת יצחק, הפסל המונומנטלי רב הדמויות הראשון של תקופת הרנסאנס, הוא דוגמה לכך. אשליית התנועה החזקה של הפסל נוצרה על ידי חציבה עמוקה בשיש, כך שידיו המסיביות של אברהם יראו נעות באופן נפרד מתנועת פלג הגוף העליון

לקריאה נוספת
------------

* Rolf C. Wirtz, *Donatello*, Könemann, Colonia 1998. מסת"ב 3-8290-4546-8

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עקדת יצחק** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  
"Donatello, "Sacrificio di Isacco", 1421". viv-it.org. (באיטלקית)
2. ↑  
"The Magic Of Donatello, Andrew Butterfield" (PDF). harvard.edu. (באנגלית)
**ריכרד תומאלה** (בגרמנית: **Richard Thomalla**;‏ 23 באוקטובר 1903 – 12 במאי 1945) היה קצין אס אס בגרמניה הנאצית. כמהנדס אזרחי היה מראשי תוכנית לובלין בפולין הכבושה. תומאלה הוא מן האחראים הראשיים להקמת מחנות המוות בלז'ץ, סוביבור וטרבלינקה בעת השואה.

מבצע ריינהרד
------------

 ערך מורחב – **מבצע ריינהרד**  

תומאלה נולד באננהוף, שלזיה עילית, שבאימפריה הגרמנית. בשנת 1932 הצטרף למפלגה הנאצית כחבר מספר 1,238,872 ולאס אס כחבר מספר 41,206.

מחנה המוות הראשון שהוקם תחת פיקוחו היה מחנה בלז'ץ. הקמת המחנה החלה ב-1 בנובמבר 1941 והסתיימה במרץ 1942, אז החל לפקח על הקמת מחנה סוביבור. הפועלים שהקימו את המחנות היו אסירים שנלקחו מכפרים ומערים סביב שטחי המחנות. תומאלה קיבל את הפיקוד על הזונדרקומנדו בסוביבור, חיילי יחידה זו מנו כ-80 אסירים יהודים מן הגטאות סביב המחנה שהובאו למחנה לצורך עבודת פרך. כיתה של 10 אוקראינים שאומנו במחנה טרווניקי הוכנסו למחנה כדי לפקח על האסירים היהודים. עם השלמת בניית המחנה כל היהודים בזונדרקומנדו חוסלו והפיקוד על המחנה הועבר מידיו של תומאלה לידי פרנץ שטנגל מאפריל 1942. תומאלה המשיך לפקח ולהקים את מחנה המוות טרבלינקה שהיה העתק כמעט מושלם של סוביבור.

איש האס אס ארווין למברט, שלקח חלק בתוכנית T4 - אותנסיה והיה אחראי על תאי הגזים שהותקנו בטרבלינקה העיד על תומאלה:

> 
> אני והנגס - אנשי אותנסיה - הגענו לטרבלינקה ברכב. אס-אס האופטשטרומפיהרר ריכרד תומאלה היה מפקד המחנה. מחנה טרבלינקה היה עדיין בשלבי הקמה. תומאלה נכח בטרבלינקה במשך כארבעה עד שמונה שבועות. צוותתי לאחד מצוותי הבנייה שם. תומאלה נכח שם לזמן קצר ופיקח על עבודות הבנייה של מחנה ההשמדה. באותו זמן שום פעולות חיסול לא התרחשו במחנה. אז הגיע ד"ר אירמפריד אברל
> לפקד על המחנה. תחת פיקודו - אקציית ההשמדה של היהודים החלה.
> 
> 
> 
> 

בין יולי 1942 עד אוקטובר 1943, קרוב ל-850,000 איש נרצחו בטרבלינקה. לפי הדיווחים, תומאלה הוצא להורג על ידי הנ.ק.ו.ד. (משטרת ברית המועצות) בצ'כיה ב-12 במאי 1945.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריכרד תומאלה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ריאיון עם פושעי המלחמה מבלזץ', סוביבור וטרבליקה
2. ↑  ריכרד תומאלה - מידע נוסף
רתמה לטיפוס וגלישה
**רתמה** (באנגלית: harness, בצרפתית: baudrier) היא מערך של רצועות התפורות יחד כך שאדם יכול להיתלות בהן על חבל. קיימות רתמות לטיפוס, רתמות לעבודה, רתמות חזה ורתמות גוף מלא. ניתן לבנות רתמה מאולתרת מרצועה או חבל בעזרת קשרים.

מרבית הרתמות מיוצרות מניילון ומיעוטן מדיינימה. בעת רכישת רתמה רצוי לבדוק שהיא נוחה, גם לאורך זמן וגם כאשר תלוי עליה ציוד רב.

חלקי הרתמה
----------

הרתמה מורכבת מרצועות ועוביין וריפודן משתנה לפי יעודן. רתמות טיפוס תהיינה לרוב קלות, בעוד שרתמות לעבודה הן מאסיביות ומרופדות. מרבית הרתמות המיועדות לטיפוס וגלישה מורכבות מ:

* רצועות נושאות עומס - המהוות את גוף הרתמה.
* אבזמים - לכוונון של רצועות המתניים ו/או של לולאות הרגליים של הרתמה.
* לולאות לאיבטוח ותליה - בעזרתן מתחברים אל החבל
* לולאות לציוד - המאפשרות תליית ציוד וגישה מהירה אליו.

רתמות לטיפוס וגלישה
-------------------

קיימות רתמות במידה קבועה ורתמות מתכווננות. ככל שהרתמה מתכווננת יותר, כך היא כבדה יותר (כי יש בה רצועות ארוכות יותר ואבזמים).

### רתמה לטיפוס אלפיני ולמסלולים ארוכים

רתמות אלה ניתן ללבוש מעל בגדים, בלי להכניס את הרגליים (על מנת שיהיה ניתן ללבוש ולפשוט אותן עם קרמפונים - מערכת קוצים המורכבת על הנעל להגברת היציבות על קרח ושלג) ללולאות הרתמה. תכונה נוספת היא שניתן לפתוח את לולאות הרגליים ולהוריד את המכנסיים, בלי להתנתק מן החבל, דבר היכול להיות שימושי במסלולים ארוכים ובסביבה אלפינית.

### רתמה לטיפוס ספורטיבי

רתמות לטיפוס ספורטיבי הן לרוב קלות במשקל ופשוטות במבנה. רתמה כזו לרוב אינה מתכווננת שכן היא מיועדת לשימוש על ידי אדם אחד, ולכן מתאימה לו. לרתמות ספורטיביות יש רצועות צרות, מעט ריפוד ואבזמים קטנים, כדי לחסוך משקל. בשנים האחרונות משתמשים יותר ויותר בחומרים קלים. דיינימה הופך פופולרי כי הוא חומר קל וחזק, למרות שדיינימה אינו עמיד בשחיקה ורתמות המיוצרות מחומר זה מתבלות במהירות רבה יותר.

רתמות גוף מלא
-------------

רתמת גוף מלא
רתמת גוף מלא היא רתמה שנקודת התליה שלה גבוהה יותר. השימוש ברתמת גוף מומלץ במקרים בהם מרכז הכובד גבוה: אנשים גדולים וכבדים וילדים קטנים. קיימות גם רתמות חזה שניתן לשלבן עם רתמה רגילה ליצירת רתמת גוף.

### רתמה לילדים

רתמה לילדים היא רתמת גוף מלא עם נקודת תליה גבוהה יותר. אצל ילדים הראש גדול ביחס לגוף ולכן מרכז הכובד גבוה יותר. אצל ילדים קיימת סכנת התהפכות גבוהה יותר ולכן החשיבות של נקודת החיבור המוגבהת.

### רתמות עבודה

רתמות עבודה הם רתמות המשמשות לעבודה בגבהים: ניקוי חלונות ושיפוצים בגורדי שחקים, לדוגמה. כיוון שסוג עבודה זה משלב שהייה של זמן ארוך ברתמה, חישבות הנוחות בה גדולה ולכן רתמות עבודה הן רתמות גוף מלא. רתמות אלא לרוב מאסיביות ומרופדות יותר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רתמה** בוויקישיתוף
* הערך "רתמות" באנציקלופדיית הטיפוס
**רבקה רבינוביץ** היא חוקרת בתחומי הפלאונטולוגיה, ארכאוזואולוגיה, טפונומיה ותהליכי שימור עצם. רבינוביץ חוקרת במכון למדעי כדור הארץ ובמכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית בירושלים ומשמשת כאוצרת האקדמית של אוספי ארכאוזואולוגיה, אוסטאולוגיה ופלאונטולוגיה באוספי הטבע הלאומיים שבאוניברסיטה.

ביוגרפיה
--------

רבינוביץ עלתה בגיל צעיר עם הוריה מרומניה וגדלה בבת ים. היא מתגוררת במבשרת ציון ונשואה לפרופ' יובל גורן מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ולהם בת ובן.

תחומי מחקר
----------

רבינוביץ חוקרת עצמות בעלי חיים כסמן להתנהגות אנושית בעבר, השלכות פלאונטולוגיות וטקסונומיות של מכלולי בעלי חיים מאתרים פרהיסטוריים באזור הלבנט הדרומי, דפוסי ניצול של בעלי חיים במהלך התקופה הפלאוליתית בדרום הלבנט, טפונומיה של חולייתנים, הגדרות זוויג, גיל וטקסונומיה של ממצאי פאונה ארכאולוגיים כסמן לניצול אנושי, עונתיות ושינויי אקלים, מחקרים ניסיוניים בפעילות טורפים ומכרסמים, ניסויי ביתור וניצול ותזונה באגן הים התיכון. בתחום הגאולוגיה והפלאונטולוגיה היא עוסקת בנושאים הבאים - שחזור פלאו-גאוגרפי של שולי ים טטיס בתצורת מנוחה מגיל סנטון (קרטיקון עליון) בנגב הדרומי מתוך גישה רב תחומית, התנאים הפיזיים, האקלימיים והסביבתיים של מעבר חולייתנים גדולים דרך מסדרון הלבנט במהלך תקופת המיוקן ואתר הפילים בגשר (ערק אל אחמר, עמק הירדן התיכון) ואפשרות היותו אתר הפעילות הקדום ביותר של הומינידים מחוץ לאפריקה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופ' רבקה רבינוביץ באתר החוג לארכאולוגיה וללימודי המזרח הקרוב הקדום באוניברסיטה העברית בירושלים.
* פרופ' רבקה רבינוביץ באתר המכון למדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית בירושלים.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007576375905171

 |
**רתניה פרואנית** (שם מדעי: ***Krameria lappacea***) היא מין צמח שמקורו בהרי האנדים של בוליביה, אקוודור, צ'ילה, פרו וצפון-מערב ארגנטינה השייך לסוג (טקסונומיה) *Krameria (אנ')*, הסוג היחיד במשפחה Krameriaceae.

תיאור
-----

זהו שיח שגדל לגובה של 20 עד 100 סנטימטרים. מערכת השורשים חסונה עם שורש ראשי ארוך בעובי של כ-5 עד 10 סנטימטרים ושורשי משנה מסועפים ארוכים מאוד בעובי של כ-3 סנטימטרים. הענפים שחוחים ואורכם מגיע עד 1 מטר. העלים קטנים, מסורגים, סגלגלים ויושבים (חסרי פטוטרת), אורכם 1 סנטימטרים, רוחבם 3 עד 4 מילימטרים. הם תמימים, קוצניים ומכוסים בפלומה אפורה משיית.

הפרחים בעלי הגבעול יוצאים מחיק של שני עלי חפה בקצה הנצרים הקצרים. הפרחים הדו-מיניים הם ארבעה עם עטיף כפול. ארבעת עלי הגביע הצרים דמויי ביצה, אינם שווים, גונם אדמדם-סגול, ומכוסים פלומה משיית, והם נושרים מוקדם. ארבעת עלי הכותרת הקטנים יותר, אדמדמים, לא שווים ועבים נושרים גם הם מוקדם, שניים קטנים בהרבה, קצרים יותר, מעוגלים וקשקשיים מבחוץ, הארוכים יותר צרים, דמויי מרית ומחודדים. יש רק שלושה אבקנים קצרים עם זירים עבים, בשרניים, אדמדמים ומאבקים בצורת כד הנפתחים עם נקבובית בקודקוד. שני עלי שחלה מתמזגים לשחלה עילית, פשוטה ושעירה.

הפרי קטן, קוצני ושעיר, עצי עד דמוי עור, מעוגל מכיל רק זרעים סגלגלים דחוסים מעט.

שימושים
-------

שורשי השיח האדומים-חומים משמשים ברפואת צמחי מרפא (תרופה: Ratanhiae radix) כחומר עפיץ בצורת תמיסה. זה משמש עבור דלקת של החניכיים, דלקת של הפה והגרון, כגון סטומטיטיס (אנ') או דלקת גרון, בדרך כלל כגרגור או צחצוח. תמיסת Ratanhiatin מעורבת לעיתים קרובות עם תמיסת מור לשימוש.

קליפת השורש בטעם מעט מריר מכילה עד 15% טאנינים וכן פרואנתוציאנידינים (אנ') וחומרים מקבוצת הליגנן (אנ'). אם התרופה מאוחסנת לפרק זמן ארוך יותר, חמצון ועיבוי של המרכיבים מייצרים צבע אדום, מה שנקרא "אדום רתניה" מקבוצת הפלובפן (אנ').

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רתניה פרואנית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TPL
* EOL
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |
**רפאל אברהם שלם** (1888 – 1986) היה אמן ישראלי יליד יוון.

תיאור
-----

רפאל אברהם שלם נולד בסלוניקי, יוון, בשנת 1888. בשנת 1909 הוא הגיע לירושלים ביחד עם קבוצה של 12 בחורים ולמד כשנה בבית הספר 'תורה ומלאכה', שהיה שייך ל'אליאנס'. בין השנים 1913–1918 למד בבצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות. הוא נבחר לשמש כמשגיח בבית הספר. שלם עסק בהדפס וכן יצר עיטורים בבאטיק על מתכת. בין השאר יצר עיטורים למנורה בבית הכנסת "יגע כפיים" בירושלים. בנו, שמעון שלמה שלם, נפל כחייל מילואים בשנת 1964.

שלם פרסם כמה חיבורים בתחום מחשבת ישראל. בשנת 1948 פרסם את החיבור "על גאולת ישראל: הערכה ואומדנה על שבעה סימנים שבספר דניאל", את הספר "ספר מנחל בדרך: השלמה לקונטרס הראשון על גאולת ישראל ... חידושי תורה וליקוטי מדרשים" (תשי"ב) ובשנת 1968 פרסם את "בית המקדש: 12 שרטוטים של הר הבית והמקדש לחלקיו - על פי תיאור בהלכות בית הבחירה להרמב"ם עם באורים ומראי מקומות" (תשכ"ז).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רפאל אברהם שלם** בוויקישיתוף
* רפאל אברהם שלם, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
* י. אבן חן, ציר ובעל חלומות הגאולה, הצופה, 17 ביוני 1956
* י. אדי, אל מול פני המקדש, הצופה, 26 בינואר 1968

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: קורות החיים של שמעון שלמה שלם, באתר "יזכור" של משרד הביטחון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 278636
* NLI: 987007465469205171
* LCCN: n96066752
* VIAF: 308268731
* WorldCat: lccn-n96066752

 |
**פרידריך אריך ולתר** (בגרמנית: **Friedrich Erich Walther**;‏ 5 באוגוסט 1903 – 26 בדצמבר 1948) היה גנרל צנחנים גרמני במהלך מלחמת העולם השנייה, אשר עוטר בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות של גרמניה הנאצית.

היסטוריה
--------

### ראשית חייו

ולטר נולד ב-5 באוגוסט 1903 בגורדן, שהשתייכה לקיסרות הגרמנית. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, ולטר הצטרף למשטרת ברלין ב-1 באפריל 1924, שם סיים את הכשרתו עד אמצע מאי 1928. לאחר מכן עבד מ-16 ביוני 1928 עד 24 בפברואר 1933 במטה המשטרה באופולה, ולאחר מכן במטה בברלין. ב-25 בפברואר 1933 הצטרף למשטרת וקה כמפקד מחלקה והועלה לדרגת אובר-לויטננט ב-21 במרץ 1933.

ב-1 באוקטובר 1935 עבר ולטר ללופטוואפה בדרגת האופטמן ושירת שם עד ה-30 בספטמבר 1937 כמפקד פלוגה בגדוד היגר ה-1 של רגימנט הלופטוואפה "גנרל גרינג". לאחר מכן כיהן באותו תפקיד בגדוד הצנחנים ה-4 של הרגימנט עד סוף מרץ 1938, ולאחר מכן פיקד על הגדוד ה-1 במשך שנה. מאפריל 1939 ועד תחילת מלחמת העולם השנייה הועסק ולטר בפיקוח על חיילי הצנחנים במשרד התעופה של הרייך, וב-10 בנובמבר 1939 מונה כמפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הצנחנים ה-1.

### מלחמת העולם השנייה

באפריל 1940 השתתף ולטר במערכה בנורווגיה, במאי 1940 הוא השתתף במתקפה המוטסת בהולנד וב-19 ביוני 1940 הועלה לדרגת מיור. במאי 1941 הוא השתתף בהתקפה המוטסת על האי כרתים, וב-24 במאי 1941 קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. מאז ספטמבר 1941 לחם ולטר בחזית המזרחית, ונלחם ליד לנינגרד, וב-1 בינואר 1942 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט. ולטר הוביל את הגדוד בחזית המזרחית עד 22 באפריל 1942, וב-31 במרץ 1942 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-17 בספטמבר 1942 מונה למפקד רגימנט הצנחנים ה-4, וביולי 1943 לחם עמו באי סיציליה ולאחר מכן באיטליה היבשתית. ב-2 במרץ 1944 הוא קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובספטמבר אותה שנה פיקד על צוות קרב במהלך הקרב על ארנהם. ב-24 בספטמבר 1944 מונה ולטר למפקד דיוויזיית פאנצר מוצנחת השנייה הרמן גרינג ולחם עמה בפרוסיה המזרחית, וב-30 בינואר 1945 הועלה לדרגת גנרל-מיור והועבר לעתודת המילואים. ב-1 בפברואר 1945 הוא קיבל תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-27 במרץ 1945 הוא מונה שוב למפקד דיוויזיית פאנצר מוצנחת השנייה הרמן גרינג ופיקד עליה עד לכניעה ללא תנאי של הוורמאכט ב-8 במאי 1945.

### אחריתו

ב-5 בנובמבר 1945, ולטר נעצר על ידי ה-NKVD ושבוע לאחר מכן נידון ל-25 שנות מאסר על השתתפותו במלחמה נגד ברית המועצות. דרך מחנות סובייטים שונים הגיע למחנה מיוחד מס' 2 בוכנוואלד, שם מת מרעב ושחפת ב-26 בדצמבר 1948.

ב-23 בינואר 1996, זוכה ולטר על ידי משרד התובע הכללי של הפדרציה הרוסית.

קישורים חיצוניים
----------------

* אריך ולטר באתר tracesofwar
**רשת שותפים** (באנגלית: Affiliate Network) היא רשת אשר משמשת כמתווכת בין שותפים-מפרסמים (סוחרים) לבין שותפים-משווקים. המפרסמים הם מציעי המוצר או השירות,והשותפים-משווקים הם בעלי נכסים דיגיטליים, המקדמים עבורם את המכירות בעזרת המדיה הפרסומית.

תוכניות שיווק שותפים הן כלי תיווך המציע פלטפורמה טכנולוגית, באמצעותה מעלים המפרסמים דרישות לקמפיינים פרסומיים או לתוצאותיהם, והמשווקים מקדמים את הקמפיינים ומקבלים תשלום על התוצאות המבוקשות. התשלום נקבע לפי סוג הפרויקט.

מקובל לקבוע סכום מסוים עבור כל ליד (פרטי יצירת קשר עם לקוח פוטנציאלי) שמתקבל על ידי המשווק, אך יש מודלים נוספים כמו תשלום לפי פעולה, תשלום לפי לחיצה, ועוד.

רשת שותפים היא סוג של שיווק שותפים (Affiliate Marketing), ויתרונה בכך שהיא מאפשרת למפרסם לקדם את עסקיו באמצעות מספר רב של שותפים ובאפיקים רבים ושונים. כיום רשת שותפים היא בראש ובראשונה פלטפורמה טכנולוגית, המאפשרת למפרסמים להגדיר את תנאי הקמפיינים הפרסומיים, כגון אפיקי הפרסום, התוצרים בהם הם מעוניינים, אופי קהלי היעד, ואת סוג המדיה שייעשה בה שימוש - עמודי נחיתה, פרסומות קופצות, באנרים או סרטי וידאו.

רשת שותפים מאפשרת לבעלי נכסים דיגיטליים כמו אתרי אינטרנט וערוצים במדיה החברתית לאתר ולהשתתף בתוכניות שיווק המתאימות למוצרים שלהם, ולייצר הכנסה פסיבית כתוצאה מתוכניות שיווקיות אלו. מהצד השני היא מאפשרת למפרסמים להגיע לקהלי יעד רחבים על ידי הפעלת השותפים כמקדמי מכירות באפיקים שונים, בהשקעה כספית מוקדמת זניחה, הכוללת רק את דמי ההרשמה והעמלה למשווקים ולרשת השותפים.

רשתות תשלום לפי רכישה
---------------------

רשתות שותפים מסורתיות מאפשרות למפרסמים להציע למשווקים נתח מכל הכנסה שנוצרת כתוצאה ממבקרים בנכס של המשווק (תשלום עבור רכישה).

לרוב תוכניות המסחר יש מודל של שיתוף רווחים, בניגוד למודל תשלום עמלה בגין פעולה. עבור המפרסמים, השירותים והיתרונות של רשת שותפים יכולים לכלול טכנולוגיית מעקב נתונים, כלי דיווח, עיבוד תשלומים, וגישה למאגר גדול של מקדמי מכירות. עבור המשווקים, השירותים והיתרונות יכולים לכלול פישוט של תהליך הרשמה לאחד או יותר מרשתות השיתוף המסחריות, כלי דיווח, גישה לממשק תכנות יישומים, וצבירת הכנסות ממקורות שונים.

בדרך כלל, שותפים-משווקים רשאיםלהצטרף לרשת שותפים בחינם, בעוד שהמפרסמים המשתתפים ידרשו לשלם עמלה עבור ההשתתפות. רשתות שיתוף מסורתיות יכולות לגבות עמלת הקמה, ו/או עמלת חברות קבועה. כמו כן מקובל כי רשתות השותפים יגבו ממפרסמים אחוז מהעמלות אותן הם מעבירים לשותפים.

רשתות תשלום לפי פעולה
---------------------

בנוסף לרשתות המסורתיות, קיימות גם "רשתות לייצור לידים" ורשתות תשלום לפי פעולה. רשתות לייצור לידיים הן רשתות שבנוסף לביצועים מבוססי קידום (רשת שותפים) מציעות גם פרסום חזותי מבוסס עלות לחשיפה או תשלום לפי לחיצה. לעומתן, רשתות תשלום לפי פעולה נקראות לעיתים "שותפי-על", והן עצמן שותפות של סוחרים באמצעות רשתות שותפים מסורתיות.

דוגמה לרשת שותפים
-----------------

ב-16 באפריל 2013 הודיעה חברת גוגל על הפסקת פעילות רשת השותפים שלה.

עם זאת, גם Google AdSense היא דוגמה לתוכנית שותפים, אולי הגדולה בעולם, המאפשרת לשותפים בעלי אתרי תוכן להציג פרסומות באתר שלהם. הפרסומות מוצגות באמצעות רכיב תוכנה המושתל בקוד האתר ומציג מסגרת טקסט, שבתוכה מוצגות פרסומות הקשורות לתוכן העמוד, כפי שהוגדרו על ידי המפרסמים.

כך לדוגמה, בעמוד תוכן העוסק בריצה ומשתתף בתוכנית, ייתכן שתוצג פרסומת לנעלי ריצה.

ראו גם
------

* רשת פרסום
* שיווק שותפים
גנרל **אריך יאשקה** (בגרמנית: **Erich Jaschke**;‏ 11 במאי 1890 – 16 באוקטובר 1961) היה מפקד בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

יאשקה נולד ב-11 במאי 1890 בדנציג, ובשנת 1909 הוא התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-132 (אלזס העילית ה-1). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא סופח לגדוד ארטילריית המבצרים ה-9, ולחם עמו במהלך הקרבות בדרגת אובר לויטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, עיטור צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף יאשקה לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1922 הוא הועלה לדרגת האופטמן, וב-1 במרץ 1938 הוא הועלה לדרגת אוברסט.

### מלחמת העולם השנייה

בפרוץ המלחמה מונה יאשקה לראש המטה של מפקח הרגלים ב-OKH, וב-1 במרץ 1941 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-90, שהיה חלק מהדיוויזיה הממונעת ה-20 ולחם עמו במהלך מבצע ברברוסה. ב-1 באוקטובר 1941 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-4 בדצמבר אותה שנה הוא קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-12 בינואר 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-20, עמה לחם במהלך הקרב על לנינגרד, וב-1 בינואר 1943 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-10 במרץ 1943 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-55, וב-1 במאי אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. בקיץ אותה שנה הוא פיקד על כוחותיו במהלך מבצע קוטוזוב, וב-7 בספטמבר הוא קיבל על פעולותיו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-12 באוקטובר 1943 הוא מונה לתפקיד בכיר ב-OKH, ובסוף המלחמה הוא נפל בשבי צבא ארצות הברית.

### לאחר המלחמה

ב-30 ביוני 1947 שוחרר יאשקה מהשבי, ולאחר שחרורו הוא התגורר בהמבורג עד מותו ב-16 באוקטובר 1961.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אריך יאשקה** בוויקישיתוף
* אריך יאשקה(הקישור אינו פעיל) באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
**אריך פרובסט** (בגרמנית: **Erich Probst**;‏ 5 בדצמבר 1927 – 16 במרץ 1988) היה כדורגלן אוסטרי, ששיחק בעמדת החלוץ.

ביוגרפיה
--------

פרובסט נולד ב-5 בדצמבר 1927 בווינה שבאוסטריה. הוא החל את דרכו באדמירה ויין שם תפס מקום קבוע בקבוצה בגיל 17 בלבד. בקיץ 1950 עבר פרובסט לראפיד וינה לאחר ששיחק זמן קצר בווינה הראשונה, והוא זכה עימה באותה עונה בתואר האליפות בו הוא ורוברט דינסט, מלך שערי הליגה לאותה עונה, היוו חלק משמעותי בזכייה. בנוסף לכך היה שותף להצלחה הגדולה שלה עם הזכייה בגביע זנטרופה בו לקח חלק עם חמישה שערים בשתי הופעות. עונת 1951/52 הצליחה עבור פרובסט גם כן עם זכייה נוספת באליפות כשהוא כובש 28 שערים ב-18 הופעות בלבד. ב-9 באוגוסט 1951 כבש את השער 2,600 של הקבוצה בליגה מאז הקמתה בניצחון 0–4 על שטורם גראץ. למרות כי גם עונה אחר כך הציג יכולת כיבושים טובה מעולם לא זכה בתואר מלך שערי הליגה כי ארנסט סטויזפל ורוברט דינסט סיימו לפניו. פרובסט יצר לעצמו שם בינלאומי גדול אך נשאר נאמן לראפיד עד 1956, אז עבר לשחק בגרמניה.

במדי נבחרת אוסטריה ערך פרובסט 19 הופעות וכבש 17 שערים בין השנים 1951–1960. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות במאי 1951 נגד סקוטלנד. במונדיאל 1954 שנערך בשווייץ היה פרובסט בין החלוצים המובילים של הטורניר כשכבש 6 שערים וסיים עם אוסטריה במקום השלישי. הוא גם כבש שער אחד במשחק בין אוסטריה לשווייץ המארחת, במשחק שזכור עם כמות השערים הרבה ביותר בהיסטוריית המונדיאל, 12 שערים. הוא סיים במקום השני מבחינת כיבושים יחד עם מקס מורלוק הגרמני ויוזף הגי השווייצרי. את משחקו האחרון בנבחרת שיחק ביורו 1960, היורו הראשון בהיסטוריה, נגד צרפת. פרובסט נפטר ב-16 במרץ 1988 היכן שנולד בגיל 60.

תארים
-----

ראפיד וינה
* אליפות אוסטריה (4): 1951, 1952, 1954, 1956
* גביע זנטרופה: 1951

נבחרת אוסטריה
* מקום שלישי בגביע העולם: 1954

אישיים
* מלך השערים בגביע מיטרופה: 1951

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
**אתינגאנים** (ביוונית: **Ἀθίγγανοι**) היו כת בנצרות שפעלה בקיסרות הביזנטית ואימצה כמה ממנהגי היהדות.

לפי המקורות העתיקים האתינגאנים היו כת נוצרית של מתייהדים שאימצו כמה ממנהגי היהדות, הם קיימו את "חוקי משה" ושמרו את יום השבת אולם מנגד הם לא נהגו למול את בניהם והעדיפו במקום לקיים את טקס הטבילה. ההשפעה היהודית מיוחסת לקהילה היהודית שחיה בקרבתם ואף נאמר שלכל משפחה אתינגאנית היה יהודי שתפקידו היה להיות מדריכם בענייני הדת היהודית. 

המקורות מציגים את האתינגאים כיורשיהם של המלכיצדיקאים אולם דבר זה לא וודאי, בהשקפת עולמם הם היו קרובים לפלגיאנים והתנגדו לפולחן האיקונין. יש חוקרים המפקפקים במידת ההשפעה שהמקורות הכנסייתים מייחסים ליהודים על האתינגאים, מכיוון שלכותבים הכנסייתים יש נוהג להאשים את היהודים בכל צרות הנצרות.

האתניגאנים התגוררו בפריגיה שבאסיה הקטנה, האזכור הראשון שלהם בהיסטוריה הוא כתומכיו של המועמד לעלות לכס הקיסרות ניקופורוס ולאחר עלייתו הוא נהג בסובלנות בבני הכת, אולם מדיניות זאת השתנתה בזמנו של יורשו מיכאל הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית. קיסר זה היה נתון להשפעה הקנאית של פטריארך קונסטנטינופול ובהשפעתו הוציא פקודה שגזרה דין מוות על כל בני הכת, אם כי יותר מאוחר הומתק העונש להחרמת רכושם והגלייתם של בני הכת. כתוצאה מכך חלק מהם עזבו לפרובינקיות המערביות של הקיסרות והתיישבו בעיר אגינה.

למרות הגזרות הקשות הכת המשיכה להתקיים בפריגיה ויש ידיעות על קהילה משגשגת של אתינגאנים בימי שלטונו של מיכאל השני. בימי שלטונו של קונסטנטינוס השביעי פורפירוגניטוס ההתקפות על האתינגאנים התחדשו והם הואשמו בעיסוק בכישוף ובזימון שדים, ההתקפות עליהם היו חלק ממערכה כוללת כנגד זרמים נוצרים לא-אורתודוקסים ששכנו בקיסרות. קיומם מתועד עד המאה ה-11.

לקריאה נוספת
------------

* Elli Kohen, **History of the Byzantine Jews**, University Press of America, 2007, pages 75-77
* Joshua Starr, "An Eastern Christian Sect: The Athinganoi: To the Memory of Prof. Andréas Michael Andréadès (1877-1935)". *The Harvard Theological Review*, Vol. 29, No. 2 (Apr. 1936), pp. 93-106
שער ספר מרפא לשון לרבי רפאל ארדיט
רבי **רפאל ארדיט** היה רב באזמיר במאה ה-18. מחבר ספר **מרפא לשון**.

תולדותיו
--------

בנו השני של הרב שלמה ארדיט. היה מגדולי תלמידיו של הרב רפאל יוסף חזן. סבו היה הרב יצחק ארדיט, שנפטר בירושלים.

רבני עירו משבחים אותו ואת מידותיו:"המשמח אלוקים ואנשים מתוך רוב שמחה, דמפיק מליבא יגון ואנחה, בנועם שיח חן שפתיו... מעלת החכם השלם והכולל עצום ורב אין גומרים עליו את ההלל כמוה"ר רפאל ארדיט ז"ל לשון הזהב ענותן כהלל" (הסכמת שני המאורות הגדולים, הרב חזן והרב מאיו לספרו.)

אחיו של הרב יצחק ארדיט, מחבר ספר יקר הערך על מסכת ערכין, אותו הרב רפאל מזכירו רבות בספרו.

תשובה ממנו נדפסה בספר שפת הים לרבי יצחק מאיו. לא ידועה לנו שנות לידתו ופטירתו של הרב.

חיבורו
------

ספרו **מרפא לשון** (שאלוניקי תקפ"ו) - שיטה על מסכת שבועות שחיבר בימי בחרותו, וחידושים על הרמב"ם. בסוף הספר נדפסו שתי דרשות. נערך על ידי הרב יצחק נאבארו. לספרו הסכימו רבני אזמיר הרב רפאל אשכנזי והרב דוד אמאדו.

לקריאה נוספת
------------

* שמעון ואנונו, אנציקלופדיה לחכמי טורקיה, עמ' 419

הערות שוליים
------------

1. ↑  מרפא לשון, הסכמה
2. ↑  אריה ליב פרומקין, תולדות חכמי ירושלים, ג, עמ' 101 והערת המו"ל שם.
3. ↑  לדוגמה: מרפא לשון, הלכות שכנים, דף ל"ו עמוד ב'
4. ↑  מרפא לשון דף כ"ט עמוד ב'

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 308275316
* WorldCat (עם VIAF): 308275316

 |
**תותח 7.5 ס"מ KwK 40** ‏ (ר"ת של *Kampfwagenkanone 40* - תותח רכב קרבי) היה תותח טנקים גרמני מתקופת מלחמת העולם השנייה, אשר שימש כנשק העיקרי של הטנק הבינוני פאנצר סימן 4 (החל מדגם F2 והלאה) ותותח הסער שטוג סימן 3 (מדגם F והלאה). כאשר הותקן על תותח סער, נקרא התותח Sturmkanone 40 ‏ (Stuk 40 בקיצור). ה-KwK 40 פותח על בסיס ה-PaK 40, תותח נ"ט נגרר, כתוצאה מלקחי הקרבות בחודשים הראשונים לפלישה הגרמנית לברית המועצות, ואי יכולתם של תותחי הטנקים הגרמנים להתמודד עם הטנקים הסובייטים מדגם T-34 ו-KV. התחמושת קוצרה באורכה כדי לאפשר אחסון קל ונגיש יותר בטנקים. ל-KwK 40 שתי גרסאות: ה-L/43 בעל קנה באורך 43 קליברים (3.225 מטר), וה-L/48 בעל קנה באורך 48 קליברים (3.6 מטר). יחד עם ה-PaK 40, ה-KwK 40 היה לתותח הנ"ט הנפוץ ביותר בצבא הגרמני.

ה-L/43 הותקן על הפאנצר 4 ועל השטוג 3 לזמן קצר מפברואר 1942 עד לאוגוסט 1942. ה-L/48 שהיה בעל קנה ארוך יותר ובעל ביצועים מעט יותר עוצמתיים הפך לנשק סטנדרטי מיוני 1942 עד לסיומה של המלחמה. חמישה סוגים של מפצה סטייה הוצגו ב-KwK 40.

ה-L/48 על הפנצר 4.
רשימת הכלים ודגמיהם השונים שנשאו את ה-L/48:

* פנצר 4: כ-6,000 יחידות בערך (דגם J,H,G).
* שטוג 3: 7,720 מדגם G ‏, 246 מדגם F ‏, 250 מדגם F/8.
* שטוג סימן 4: כל 1,139 הכלים.
* מארדר 3: 175 מדגם H, כל 975 הכלים מדגם M.
* יאגדפנצר 4: 780 יחידות (מתוך 1998 שנבנו).

**טבלת חדירה של תותח ה-7.5 ס"מ L/48 (הנתונים מתייחסים לחדירה של פלדה בזווית של 30 מעלות מהאנכי)**:

|  | פגז חודר שריון Pzgr. 39  משקל הפגז 6.8 ק"ג  מהירות לוע 750 מטר לשנייה | פגז חודר שריון Pzgr. 40  משקל הפגז 4.1 ק"ג  מהירות לוע 930 מטר לשנייה |
| --- | --- | --- |
| מ-100 מטר | 106 מ"מ | 143 מ"מ |
| מ-500 מטר | 96 מ"מ | 120 מ"מ |
| מ-1000 מטר | 85 מ"מ | 97 מ"מ |
| מ-1500 מטר | 74 מ"מ | 77 מ"מ |
| מ-2000 מטר | 64 מ"מ |  |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תותח 7.5 ס"מ KwK 40** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Jentz, Thomas; Hilary Doyle. **PanzerKampfwagen IV Ausf.G, H and J 1942-1945**, Osprey Publishing 2001. עמ' 18
**רעשי הרחוב חודרים אל הבית** הוא ציור שמן על בד מאת הצייר אומברטו בוצ'וני משנת 1911, המדגים את הזרם הפוטוריסטי.

בציור נראית אישה ניצבת על המרפסת ומשקיפה לרחוב. הצופה בתמונה נמצא, כביכול, יחד אתה במרפסת וצופה איתה על המתרחש ברחוב. הציור מתאר את הרחוב, או העיר, בתהליך בנייה. האישה מתבוננת על העיר העתידית: מתוארים מבנים, סביבם פיגומים ועליהם פועלים. אופי הציור מאוד רועש, ויש בו תנועה רבה וצבעוניות.

האישה בתוך הבית מסמלת את העבר, את האישה האיטלקייה המסורתית, המביטה החוצה אל עבר העתיד, הקדמה. בכך מסמל הציור את השינוי הגדול שעובר על נשים מסורתיות. הרס העבר מתואר על ידי בוצ'וני באמצעות תיאור הבניינים כקורסים, הכול נראה כאילו נופל אל תוך תהום בה שולטים הצהוב האלים והאדום הלוהט. העתיד מוצג רוגש ודינמי. הצבעים הקרים, הקדמה, שבחוץ, חודרים אל גוף האישה כחרבות ופוצעים אותה. 

בוצ'וני מבטא בציור את עמדתו הכפולה כלפי העתיד: חיובית מצד אחד, אך מצד שני מאיים על הביתיות והמשפחתיות.

בוצ'וני משתמש בציור בשתי שפות אמנותיות:

* קוביזם – תורם לתחושת השבירה, החדות וחוסר היציבות.
* פוביזם – תורם לתחושת הרגש באמצעות ההתנגשויות בין הצבעים.

הקומפוזיציה סגורה, מרכזית ועמוסה – מעגל אחד שנשאב פנימה. תפיסת החלל היא שטוחה יחסית, המישורים נראים זה מעל זה. פני השטח נשארים לא מעובדים, משיכות המכחול גסות, דבר התורם לתחושת הרעש שבציור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רעשי הרחוב חודרים אל הבית** בוויקישיתוף
* רעשי הרחוב חודרים אל הבית, באתר מוזיאון ספרנגל (בגרמנית)
**מרדכי נדיבי** (כונה גם **מוטק'ה**; 20 בנובמבר 1924 - 20 באפריל 1971) היה פעיל ההגנה, עסק בעליה הבלתי-לגלית (עלייה ב'), היה מהמפקדים הראשונים של חיל הרגלים בצה"ל, סיים את חייו בעלותו על מוקש במהלך סיור כמפקד מחוז דן, בדרגת אלוף-משנה, והיה לאחד מחללי צה"ל הבכירים ביותר שנפלו בעת מילוי תפקידם.

חייו
----

בן אלימלך ונחמה. נולד בבן שמן. אביו, אלימלך אבנר, היה בין מעצבי "ההגנה" במאבק נגד הבריטים ומראשוני האלופים בצה"ל. לאחר לידתו עברה המשפחה לקבוצת גבע, שם גדל. למד בבית החינוך בצפון תל אביב (במחזור הראשון) ובבית-הספר "תיכון חדש" בתל אביב. לאחר סיום בית-הספר התיכון, הוא החל ללמוד בטכניון העברי בחיפה. הוא גויס לחי"ש, עשה תפקידי אימון והדרכה והגיע לדרגת מ"מ.

בשנת 1946, לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, הוא נשלח לגרמניה, מטעם ה"הגנה", כדי לסייע במאמצי העלייה הבלתי-ליגלית. הוא שהה בגרמניה כשנתיים במסגרת זו.

עם פרוץ מלחמת העצמאות חזר מרדכי לישראל, גויס כאחד מראשוני חיל הרגלים והגיע לתפקיד מפקד פלוגה בחטיבת גבעתי. בתום המלחמה הוא שוחרר מצה"ל, אך כעבור תקופה קצרה נקרא שוב לצבא הקבע.

במרץ 1951 נשא אישה. באותה השנה הוא עבר קורס מג"דים ומילא תפקידי הדרכה וחינוך. הוא עסק בקליטת העולים החדשים בצבא. בשנת 1955 שירת במחלקת ההדרכה במטה הכללי. באוקטובר 1958 סיים את בית-הספר לפיקוד ומטה ולאחר-מכן היה קצין מבצעים בחטיבת ירושלים ובהמשך מג"ד בחטיבה. עם סיום תפקידו בירושלים עבר לבית-הספר לקצינים בדרגת סגן-אלוף.

במלחמת ששת הימים היה מפקד גדוד והשתתף בכיבוש השומרון. לאחר המלחמה נתמנה למדריך ראשי בבית-הספר לפיקוד ומטה.

במאי 1970 הוענקה למרדכי דרגת אלוף-משנה והוא התמנה למפקד מחוז דן.

ב-20 באפריל 1971 (כ"ה בניסן תשל"א) נהרג בעלותו על מוקש בשעת סיור מוקדם לאיתור שטחים לאימון. בסיור נהרגו 2 קצינים נוספים ונפצעו 3 חיילים. הוא הניח אישה וארבעה ילדים והובא לקבורה בבית-הקברות הצבאי בקריית שאול.

באפקה הוקם בית על-שם אביו, האלוף אלימלך אבנר. בבית זה יוקדש חדר לזכר בנו מוטק'ה.

ראו גם
------

* אלימלך אבנר

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות החיים של מרדכי נדיבי, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
* 3 קציני צה"ל נהרגו, 4 חיילים נפצעו, מעריב, 21 באפריל 1971 באתר הספרייה הלאומית
* מורן אריה, "דרך המוזיקה אני מצליח לשמר את זכרו של אבי", באתר ynet, 1 במאי 2006
לוגו האתר עם הקמתו
"**אימגו – מגזין מאמרים**, כתב עת בנושאי תרבות ותוכן" (בכתב לטיני: **e-mago**) הוא אתר אינטרנט ומגזין רשת ישראלי, הפועל מאז שנת 2003 ומפרסם מאמרים המקיפים מכלול רחב של נושאים. בהם, אמנות, ספרות, תיאטרון, היסטוריה, פילוסופיה, מיתוסים ופולקלור, פמיניזם, צבא וגאופוליטיקה, מדע, ביקורת חברתית ואקטואליה.

עורכי האתר, יעקב עיון, תומר ריבל ומירב גולן, מצהירים שאין לו אג'נדה מכל סוג שהוא, אינטלקטואלית או פוליטית מלבד אמון בחשיבותה של הביקורת האינטלקטואלית, התרבותית והפוליטית-חברתית ושהוא פתוח לדעות מכל קצווי הקשת המחשבתית והפוליטית כאשר הפרמטרים היחידים לקבלה ופרסום של מאמר הם איכות (רמת כתיבה גבוהה ועניין לקוראים) והקפדה על עריכה מקצועית. עם הקמתו כלל האתר בנוסף למגזין גם מערכת פורומים.

עם יסוד האתר נכתב בו: "אימגו היא מקום מפגש, פונדק דרכים, בזאר בו ניתן לרכוש ולקנות רעיונות להחליף דעות ולחרוט חותם אישי".

בנוסף למאמרים מגזיניים מתפרסמים באימגו מאמרים מקצועיים, טורי דעה קצרים, בהם כאלה המפתחים דיון פולמוסי עם מאמרי דעה קודמים ואירועים כגון תערוכות והרצאות.

עם הכותבים הבולטים נמנים אורי קציר, בלפור חקק, דוד אדלר, דן לחמן, הרצל חקק, יערה בן דוד, מנחם פאלק, משה גנן ועדינה בר-אל.

כמות התוספות לאתר פחתה בסוף העשור השני של המאה ה-21.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר אימגו
* רוני שני, e-mago: חנונים לעניין, באתר ynet, 20 באוקטובר 2004

הערות שוליים
------------

1. 1 2  דוגמת האתר בספטמבר 2003

| דגל ישראלדגל ישראל אתרי חדשות בישראל |
| --- |
| אקטואליה | ישראל היום • ynet • מעריב אונליין • וואלה! • דבר העובדים בארץ ישראל • מגפון ניוז • News1 מחלקה ראשונה • N12 • מאקו • מידה • שיחה מקומית • רוטר.נט • חדשות 0404 • הארץ • כאן חדשות • חדשות 13 • המקום הכי חם בגיהנום • שקוף |
| המגזר הדתי והחרדי | בחדרי חרדים • כיפה • סרוגים • ערוץ 7 • הקול היהודי • JDN • כיכר השבת • חרדים10 • המחדש |
| המגזר הערבי | א-סנארה • אל-ערב • פאנט • בוקרא תקשורת |
| בידור ופנאי | פנאי פלוס • ישראל בידור • Xnet • אימגו • חורים ברשת |
| מדע וטכנולוגיה | הידען • מזבלה • Geektime • HWzone |
| שונות | תיק דבקה • ביזפורטל • WDG • ONE • GoGay |
**אלחנן הלפרן** (19 בנובמבר 1914 – 6 באפריל 1995) היה צייר ומורה לציור ישראלי. פעיל הלח"י וברית הבריונים בצעירותו. יו"ר אגודת הציירים והפסלים בישראל בשנים 1967-1963.

קורות חיים
----------

לוחית זיכרון על ביתו של אלחנן הלפרן ברח' יהודה המכבי 1 בתל אביב, שנקבעה ב-1 באפריל 2012
הלפרן נולד בעיירה גוֹניוֹנְדְז (Goniądz) שבפולין ב-1914, ועלה לארץ ישראל, לתל אביב, עם משפחתו, בשנת 1921. למד בבית ספר יסודי "תחכמוני" ואחר כך ב"תיכון אליאנס", שניהם בתל אביב. כבר בתקופה זו החל לצייר כאוטודידקט. בשנת 1932 החל ללמוד בסמינר בית הכרם בירושלים, שם השתתף בכיתת ציור של אהרן שאול שור.

בשנת 1933, בן 19 הצטרף הלפרן ל"ברית הבריונים" ובהמשך היה לאחד מלוחמי הלח"י. כחבר הלח"י הוא אף נכלא במחנה המעצר בלטרון ואחר כך בכלא עכו.

בין השנים 1948-1945 שימש כעורך לילה בביטאון האצ"ל, "חרות".

בשנת 1950 החל לעבוד במרכז החקלאי, שם המשיך במשך כעשרים וחמש שנים, עם הפסקות קצרות כאשר שימש כשליח מטעם הסוכנות היהודית בתוניס וכשנסע לפריז, צרפת, ב-1953, להשתלם בציור. כשחזר מפריז היה ממקימי "קבוצת העשרה", שניסתה דרך אלטרנטיבית לציור המקומי, מול קבוצת אופקים חדשים, שדגלה בציור אוניברסלי ומופשט.

ב-1960 זכה בפרס דיזנגוף.

בין השנים 1967-1962 כיהן כיו"ר אגודת הציירים והפסלים בישראל ובין השנים 1967-1963 היה חבר נבחר בוועד הציירים הבינלאומי שעל יד אונסק"ו.

ב-1975 פרש מעבודתו במרכז החקלאי והתמסר לציור.

הוא לימד ציור במדרשה לאמנות ברמת השרון ובמכון אבני. עבד בטכניקות האקוורל והשמן וצייר בעיקר ציורי נוף של ארץ ישראל.

לקריאה נוספת
------------

* **אלחנן הלפרן**; עריכה והפקה: רמי הלפרן; תצלומים: רובין טרי, ישראל: המשפחה, 1997. (יצא לאור לזכרו על ידי בניו ובנותיו: רמי הלפרין, לאה שחם, ציפי שפירא ואפי הלפרין.)

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על אלחנן הלפרן בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית
* אלחנן הלפרן, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
* אלחנן הלפרן, באתר עיריית תל אביב-יפו

הערות שוליים
------------

1. ↑  בבית זה - סיור עצמאי: הצפון החדש א', באתר עיריית תל אביב-יפו.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 273693
* NLI: 987007289163505171
* ISNI: 0000 0000 3392 2598
* LCCN: n97118565
* ULAN: 500484822
* VIAF: 58372514
* WorldCat: lccn-n97118565

 |
**באלאז' ג'וג'אק** (בהונגרית: **Balázs Dzsudzsák**; נולד ב-23 בדצמבר 1985) הוא כדורגלן הונגרי המשחק בדברצן בעמדת הקיצוני. ביחד עם גאבור קיראי, ג'וג'אק הוא שיאן ההופעות של נבחרת הונגריה בכל הזמנים.

קריירת מועדונים
---------------

ג'וג'אק גדל במחלקת הנוער של דברצן, ובשנת 2004 עלה לקבוצה הבוגרת ושיחק 2 משחקים. בעונתו השנייה בקבוצה הבוגרת הוא שותף בעשרה משחקים והבקיע שני שערים. בעונתו השלישית בקבוצה הפך לשחקן הרכב ועם 7 שערים ב-23 משחקים, עזר לקבוצה לזכות באליפות שלישית ברציפות כאשר זו האליפות הראשונה שבה ג'וג'אק מהווה גורם משמעותי.

ב-24 באוקטובר 2007 חתם בפ.ס.וו. איינדהובן. על פי ההסכם המקורי, הוא היה אמור להצטרף בסיום העונה, אבל בסופו של דבר הצטרף למועדון בינואר 2008. ב-12 בינואר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 0–1 נגד פיינורד. מחזור לאחר מכן הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בהולנד בתיקו 1-1 נגד ולנו. עד לסיום העונה הוא כבש עוד 4 שערים וזכה עם פ.ס.וו. באליפות. את עונת 2008/2009 סיים כמלך הבישולים עם 15 בישולים, וסגן מלך השערים של הליגה עם 17 שערים אחרי לואיס סוארס.

ב-12 ביוני 2011 חתם ג'וג'אק באנז'י מחצ'קלה הליגת העל הרוסית ל-4 שנים תמורת תשלום שלא פורסם. ב-6 באוגוסט 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 0–2 נגד טום טומסק. ב-27 באוגוסט 2011 שבר את עצם הבריח במהלך משחק הליגה נגד רוסטוב, וגמר את העונה.

ב-12 בינואר 2012 חתם ג'וג'אק חתם בדינמו מוסקבה תמורת 19 מיליון אירו, ובכך הפך לשחקן ההונגרי היקר ביותר אי פעם. ב-9 במרץ 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד צסק"א מוסקבה. את שער הבכורה שלו עבור דינמו הוא הבקיע נגד טרק גרוזני. ב-26 באוגוסט 2012 הבקיע שער ובישל שניים נוספים בניצחון 2–3 נגד לוקומוטיב מוסקבה.

באוגוסט 2015 עבר לבורסאספור.

קריירה בינלאומית
----------------

ג'וג'אק ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הונגריה ב-2 ביוני 2007 במשחק ידידות נגד יוון. ב-24 במאי 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2–3 נגד אותה יוון. ב-12 באוקטובר 2010 הבקיע את שער הניצחון עבור נבחרתו בדקה ה-94 נגד פינלנד.

תארים
-----

דברצן
* אליפות הונגריה: 2004/2005, 2005/2006, 2006/2007
* הסופר קאפ: 2005, 2006, 2007

פ.ס.וו. איינדהובן
* אליפות הולנד: 2007/2008
* מגן יוהאן קרויף: 2008

אישיים
* שחקן השנה בהונגריה: 2007
* נבחרת השנה בליגה ההולנדית: 2009
* מלך הבישולים בליגה ההולנדית: 2009

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **באלאז' ג'וג'אק** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של באלאז' ג'וג'אק

* פרופיל, באתר Transfermarkt

* פרופיל, באתר Soccerway

* פרופיל, באתר WorldFootball.net

* פרופיל, באתר National Football Teams

* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

| **נבחרת הונגריה – יורו 2016** |
| --- |
| 1 קיראי • 
2 לאנג • 
3 קורהוט • 
4 קדאר • 
5 פיולה • 
6 אלק • 
7 ג'וג'אק • 
8 נאג' • 
9 סאלאי • 
10 גרה • 
11 נמאת' • 
12 דיבוס •
13 בדה • 
14 לוברנצ'יץ' •
15 קליינהייזלר •
16 פינטר •
17 ניקוליץ' •
18 שטיבר •
19 פרישקין •
20 גוזמיץ' •
21 בשה •
22 גולאצ'י •
23 יוהאס •
מאמן: שטורק | הונגריההונגריה |