recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**פאולה אהרונסון** (27 בנובמבר 1908 - 9 באוקטובר 1998) הייתה אמנית קרמיקה ילידת גרמניה, מחלוצות אמנות הקרמיקה הישראלית.

ביוגרפיה
--------

פאולה אהרונסון נולדה בשנת 1908 בהמבורג, גרמניה למשפחה מסורתית. את הכשרתה האמנותית הראשונה קיבלה בבית הספר לאמנות שימושית בהמבורג, שם למדה אורנמנטיקה במשך שלוש שנים אצל פרידריך אדלר. לאחר שלוש שנים בבית הספר למדה, בהשפעת משפחתה, במשך סמסטר בבית הספר למסחר בעיר ועבדה בחנות לעיצוב פנים. בחנות זו נחשפה לכלי קרמיקה בעיצובו של אוטו דוגלס דוגלס-היל (Otto Douglas Douglas-Hill), שהשפיעו על החלטתה ללמוד עיצוב קרמי. אהרונסון למדה באופן חלקי באקדמיה לאמנות בברלין אצל דוגלס-היל, אולם לאחר כתשעה חודשים נרשמה ללימודים מלאים בבית הספר לקרמיקה הלה, בו לימדו מרגרט פרידלנדר (Marguerite Friedlaender) ופרנץ וולדנהיים (Frans Wildenhain), זוג אמני קרמיקה, מבוגרי המחזור הראשון של באוהאוס. שיטת הלימוד בהלה הושפעה מאוד מרוח הבאוהאוס ויצרה סינתזה בין אומנות מסורתית לתעשייה. 

בשנת 1932 ביקרה בארץ ישראל, ופגשה את חוה סמואל. בשנת 1933 עלתה לארץ והצטרפה לבית המלאכה של סמואל בירושלים. לאחר תקופה עבורו השתיים לראשון לציון, שם הקימו מפעל לייצור קרמי בשם "כד וספל", שהיה המפעל הראשון בארץ ישראל לייצור כלי קרמיקה. תוצרת המפעל כללה מגוון של כלים שימושיים וחפצי נוי, שנעשו בטכניקות שונות שהמרכזיות בהן היו יציקה קרמית בתבנית ועיצוב ועיטור כלים העשויים באובניים. בעוד אהרונסון התמחתה בשימוש באובניים ויצרה כלים שונים, בהשפעת הפונקציונליות של תנועת הבאוהאוס, סמואל התמחתה בעיטורם בסצנות בעלות גוון מזרחי. בשנת 1936 עברה עם בעלה רודי אהרונסון לתל אביב והפסיקה את עבודתה במפעל. בשנת 1951 חזרה לעבוד בשותפות עם סמואל. בראשית שנות החמישים עבדה עם אהרון כהנא, שהקים בית מלאכה בשם "בית היוצר". 

בשנת 1960 החלה ללמד קדרות וקרמיקה בתיכון עירוני מקצועי י"ד - ויצו צרפת בתל אביב. היא המשיכה בהוראה עד לשנת 1971. לאחר מות בעלה, בשנת 1961, הקימה בדירתה בתל אביב סטודיו לקרמיקה, בו פעלה עד לשנותיה האחרונות. 

בנה הבכור הוא פרופ' נדב אהרונסון.

לימודים
-------

* אורנמנטיקה, אצל פרידריך אדלר, בית הספר לאמנות שימושית, המבורג
* בית ספר למסחר, המבורג
* לימודי קרמיקה, אקדמיה לאמנות, הרדנברג שטראסה, ברלין
* בית הספר לקרמיקה, Burg Giebichenstein Art School, האלה
* 1933 הכשרה כמתנדבת במחלקת הגבס, בית החרושת אקבי (Ekeby), אופסולה, שוודיה
* הוראה, הטכניון, חיפה

הוראה
-----

* 1960-1971 בית הספר ויצו צרפת

לקריאה נוספת
------------

* "פאולה אהרונסון", **קדרות**, מס' 3, פברואר 1977, עמ' 24–28

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 553247

 |
**כביש בין-מדינתי 64** (Interstate 64) הוא כביש בין-מדינתי במזרח ארצות הברית. בגבול המערבי שלו, מצטלב הבין-מדינתי 64 עם כביש בין-מדינתי 70, כביש 40 וכביש 61 בעיר וונטזביל, מיזורי. בגבול המזרחי הוא מצטלב עם הבין-מדינתי 264 והבין-מדינתי 664 בצ'ספיק, וירג'יניה.

תיאור המסלול
------------

### מיזורי

הבין-מדינתי 64 מתחיל במחלף עם כביש בין-מדינתי 70, כביש 40 וכביש 60 במחוז סנט צ'ארלס. מכאן ממשיך הכביש למחלף עם כביש 94, חוצה את נהר המיזורי על גשר דניאל בון, ונכנס למחוז סנט לואיס.

הכביש עובר בעמק צ'סטרפילד (Chesterfield Valley) הדחוס, שם הוא נפרש ל-4 נתיבים. לאחר מכן עובר הכביש דרך האזורים העשירים של הערים פרונטנק ולדו, ומשם לכיוון העיר סנט לואיס.

הבין-מדינתי 64 עובר דרך השכונות הוותיקות ונכנס לעיר סנט לואיס, ולאחר מכן עוקף את הקצה הדרומי של הפורסט פארק. 

בהמשך חוצה הכביש את נהר המיסיסיפי בגשר פופלר סטריט ומצטרף לכביש בין-מדינתי 55 ולבין-מדינתי 70 במחלף בלתי גמור, אם כי לבין-מדינתי 64 אין גישה ישירה לשאר הכבישים. כאן נכנס הבין-מדינתי 64 לאילינוי.

### אילינוי

הבין-מדינתי 64 נכנס לאילינוי מהעיר סנט לואיס דרך גשר פופלר סטריט. לאחר שחצה את העיר איסט סנט לואיס ואת שאר הפרברים של מחוז סנט קלייר, ממשיך הבין-מדינתי 64 לכיוון דרום-מזרח דרך החלק הדרומי, הכפרי, של אילינוי, ולאחר מכן עובר דרך מחוז קלינטון ומחוז וושינגטון. 

ליד העיר מאונט ורנון נפגש הבין-מדינתי 64 עם כביש בין-מדינתי 57 והשניים חופפים לאורך 5 מייל. הכביש ממשיך מזרחה לכיוון אינדיאנה ועובר דרך המחוזות ג'פרסון, ויין וווייט.

סמוך לעיירה גרייוויל, חוצה כביש בין-מדינתי 64 את נהר וובש (Wabash) ונכנס לאינדיאנה.

### אינדיאנה

### קנטקי

### וירג'יניה המערבית

### וירג'יניה

היסטוריה
--------

הצטלבויות עיקריות
-----------------

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כביש בין-מדינתי 64** בוויקישיתוף
* מפה של הכביש הבין-מדינתי 64 (באנגלית).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 316747089
* WorldCat: viaf-316747089

 |
**פרידריך פאול תומאן** (בגרמנית: **Friedrich Paul Thumann**;‏ 5 באוקטובר 1834 – 19 בפברואר 1908) היה מאייר וצייר גרמני.

ביוגרפיה
--------

הוא היה בנו של מורה. במקור, הוא התכוון לפתוח בקריירה במדעים ולמד בבית הספר להנדסה בגלוגאו. תחומי העניין שלו פנו במהרה לאמנות, ובשנת 1854 עד 1856 הוא למד באקדמיה הפרוסית לאמנויות בברלין. עד 1860 עבד באולפניו של יוליוס הובנר בדרזדן. לאחר שנתיים בלייפציג הוא נכנס לבית הספר לאמנות של ויימאר, שם למד בהדרכתו של פרדיננד פאוולס. הוא הפך לפרופסור שם בשנת 1866.

במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה הוא היה שרטט במטה הצבא השלישי של פרוסיה. בשנת 1875 הוא מונה לפרופסור באקדמיה לאמנויות בברלין ומילא תפקיד זה עד 1887.

הוא נסע רבות במהלך חייו: ביקר בהונגריה ובטרנסילבניה ובילה קצת זמן בלימודים באנגליה, בנוסף לסיורים הרגילים הקשורים באמנות באיטליה ובצרפת. בין השנים 1887–1891 הוא התגורר באיטליה. הוא השתלט על סטודיו המאסטר של פרופסור יוליוס שרדר בשנת 1892.

הוא עבד בעיקר כמאייר, והפיק גלופות לספרים מאת גתה, טניסון, היינה ורבים אחרים. האלגנטיות של האיורים שלו משכה מעריצים רבים.

הוא התחתן עם אישה מהאצולה האנגלית. אחת מבנותיו התחתנה עם אחיו של המשורר אלגרנון סווינבורן.

בשנת 1893 הציג תומאן את עבודתו בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו, שם קיבל את הצעת של חברה למים מינרליים, שרכשו את זכויות ההעתקה של ציור תומאן לשימוש כחלק מהלוגו עבור המים המינרליים שלהם.

גלריה
-----

* הסירנותהסירנות
* קיץקיץ
* דיוקן אשהדיוקן אשה
* שלושת הגורלותשלושת הגורלות
* איור לספראיור לספר
* איור לספראיור לספר
* איור לספראיור לספר
* איור לספראיור לספר
* איור לספראיור לספר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאול תומאן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Master Paintings of the World - Friedrich Paul Thumann, www.iment.com
2. ↑  John Mariani, Meet the Sexiest Soda Babe Alive, Esquire, ‏17 באוקטובר 2011 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007409171105171
* BIBSYS: 90673016
* CANTIC: a11428971
* GND: 117360090
* ISNI: 0000 0000 8087 8008
* LCCN: nr89011335
* LNB: 000058372
* NKC: mub2016927947
* NTA: 070567026
* RKD: 232925
* SUDOC: 113572794
* ULAN: 500174726
* VcBA: 495/210517
* VIAF: 8163613
* WorldCat: lccn-nr89011335

 |
**פני הדור כפני הכלב** הוא ניב המופיע במשנה כחלק מתיאור של דור חוטא ורשע בעקבתא דמשיחא (לפני ימות המשיח): "בֵּן מְנַבֵּל אָב, בַּת קָמָה בְאִמָּהּ, כַּלָּה בַּחֲמֹתָהּ, אֹיְבֵי אִישׁ אַנְשֵׁי בֵיתוֹ. פְּנֵי הַדּוֹר כִּפְנֵי הַכֶּלֶב, הַבֵּן אֵינוֹ מִתְבַּיֵּשׁ מֵאָבִיו" (משנה, מסכת סוטה, פרק ט', משנה ט"ו).

רש"י מציע שני פירושים לביטוי, האחד - כפשוטו, שדומים ממש לכלב; והאחר - כמשל, "שלא יתביישו זה מזה". פירוש נפוץ, שהביא הרב אלחנן וסרמן בשם רבי ישראל סלנטר, רואה את הביטוי כביקורת על הנהגה לקויה, שאינה מובילה את הציבור, אלא הציבור הוא שמוביל אותה. ההנהגה במטפורה זו נמשלת לכלב, שאמנם הולך לפני בעליו, אך ללא הרף מביט לאחור כדי לדעת לאן בעליו רוצה שילך.

הרב וסרמן הביא פירוש נוסף, שאותו ייחס לחפץ חיים בשם רבי יצחק מוולוז'ין:

מטבעו של הכלב, שאם סוקלים אותו באבן, מיד הוא מתנפל על האבן לנשכה. בשעה שקם על ישראל איזשהו "המן" יש לדעת, כי הוא אינו אלא מקל השלוח מן השמים לחבוט בנו, וכדברי הכתוב: "הוי אשור שבט אפי" (ישעיה). אין שום טעם להילחם עם המקל, כי כלום חסרים מקלות בשמים. "הרבה שלוחים למקום". יש לנקוט באמצעים שמהשמים ימנעו מלהקים "מקלות" עלינו.
ברומן "תמול שלשום" כלל ש"י עגנון ביטוי זה באחד מרגעי השיא של רומן, בדרשתו של רבי גרונם יקום פורקן:

> 
> ועכשיו מורי ורבותי, מה נאמר ומה נדבר שאנו רואים את פני הדור כפני הכלב. ולא ככלב סתם אלא ככלב שוטה, ולא עוד שהם גרועים מכלב שוטה, שהרי הם סבורים על עצמם שהם חכמים גדולים פילוסופים בעלי הגיון ורוצים לפרוס מצודתם על כל ישראל. ... ואילו הכלב השוטה, מורי ורבותי, טוב מהם, שהרי הוא מכריז על עצמו שהוא שוטה. ... הוא שאני אומר פני הדור כפני הכלב. ולא ככלב סתם, אלא ככלב משוגע.
> 
> 
> 
> 

יושב ראש הכנסת, רובי ריבלין, התייחס בהרחבה לביטוי זה בנאומו, תוך שהוא מתאר את התנהגותו של כלבו להמחשת העניין.

ראו גם
------

* חבלי משיח
* עקבתא דמשיחא

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **פני הדור כפני הכלב** |

* הלל מאירס, מה הכוונה "פני הדור כפני הכלב"?, באתר "הידברות", 29 בדצמבר 2020
* "פני הדור כפני הכלב", באתר "מורשת"

הערות שוליים
------------

1. ↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף צ"ז, עמוד א'
2. ↑  אלחנן וסרמן, עקבתא דמשיחא, עמ' 29, באתר "דעת"
3. ↑  אלחנן וסרמן, עקבתא דמשיחא, עמ' 29–30, באתר "דעת"
4. ↑  ש"י עגנון, **תמול שלשום**, הוצאת שוקן, תשכ"ז, עמ' 586
5. ↑  משל הכלב של ריבלין: "העם מוביל את המנהיג", באתר ynet, 14 בדצמבר 2010
**שרלוטה טילה** (בגרמנית: **Charlotte Thiele**;‏ 6 ביוני 1918, ברלין – 6 במאי 2004) הייתה שחקנית קולנוע גרמנייה.

קריירת משחקה
------------

טילה עשתה את לימודיה בבית הספר לדרמה של תיאטרון ברלין.
הופעת הבכורה שלה כשחקנית הייתה בשנת 1938 באחת מעבודות בימוי הראשונות של הבמאי קורט הופמן, סרט קצר של סופ"ש השלום בברלין.

בשנת 1939, בסרט "רוקדים מסביב לעולם" עם איירין פון מיינדורף, קרולה הון וקרל רדץ, מוקמה תשומת הלב בטילה ובתפקידה כמנהיגת קבוצת הרקדנים.

בסרט הקולנוע "אדם הולך שולל" קיבלה טילה תפקיד לצד השחקן האנס אלברס בשנת 1940.

בעקבות התנהגותה על הסט ומחוצה לו, נבחרה טילה לעיתים קרובות לתפקיד הבלונדינית הקרירה.

בשנת 1941 עבדה טילה על תפקיד בסרט התעמולה השנוי במחלוקת "אני מאשים" (*Ich klage an*) של הבמאי וולפגנג לייבניינר (Liebeneiner), ובתפקיד משני בסרט התעמולה הנאצי "טיטניק" בשנת 1943 בתמיכתו של שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס.

חייה הפרטיים
------------

נישואיה הראשונים היו לוולפגנג וולגמות, ולאחר כמה שנים בשנת 1944 לדיפלומט הקרואטי בראנקו בוז'אק. לאחר שעברה לגור עם הזמן לארגנטינה לדנמרק ושוודיה, חזרה טילה בשנת 1954 להתגורר בגרמניה.

קישורים חיצוניים
----------------

* שרלוטה טילה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* שרלוטה טילה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007319745805171
* GND: 1062238982
* ISNI: 0000 0000 4389 1035
* LCCN: no2006109969
* VIAF: 44062365
* WorldCat: lccn-no2006109969

 |
**פאול שפיגל** (בגרמנית: **Paul Spiegel**; ‏31 בדצמבר 1937 וארנדורף (מינסטרלנד), גרמניה - 30 באפריל 2006 דיסלדורף), עיתונאי ויזם גרמני שהיה נשיאה של המועצה המרכזית של יהודי גרמניה.

ביוגרפיה
--------

שפיגל נולד למשפחה של סוחרי בקר בנורדריין-וסטפאליה. לאחר עליית הנאצים לשלטון נמלטה משפחתו לבריסל. שפיגל שרד את השואה בפלנדריה, שם החביאה אותו משפחת איכרים. אחותו, אשר נעצרה לפני כן בפשיטה של הנאצים בבריסל, נרצחה במחנה ריכוז. את האירועים האלה תיאר בספרו "?Wieder zu Hause" (שוב בבית?). 

בשנת 1958 התחיל להתנדב ב"Allgemeine Jüdische Wochenzeitung" (השבועון היהודי הכללי) בדיסלדורף, שבו נשאר כעורך עד 1965. בשנות השישים עבד גם בשירותם של עיתונים אחרים. 

בשנת 1964 נישא לגיזלה שפאץ, ולבני הזוג נולדו שני ילדים.

מאז שנת 1986 ניהל שפיגל סוכנות אמנים ותקשורת בדיסלדורף. 

בשנת 1993 הצטרף לוועד הפועל של המועצה המרכזית של יהודי גרמניה, אחר כך היה למשנה לנשיא המועצה, ובעקבות מותו של איגנץ בוביס ב-13 באוגוסט 1999 מונה ב-9 בינואר 2000 לנשיא המועצה. ב-11 בפברואר 2004 העניקה לו אוניברסיטת היינריך היינה בדיסלדורף תואר דוקטור לשם כבוד. עיר הולדתו וארנדורף (Warendorf) העניקה לו אזרחות של כבוד. שפיגל היה דמות מוכרת בציבוריות הגרמנית, ונחשב לאחרון נשיאי המועצה המרכזית של יהודי גרמניה שחווה את אימי השואה. 

בשנת 2001 קרא לצמצם את מספר המהגרים בגרמניה ולבחון את "רמת הגרמנית" של מהגרים יהודים מחבר המדינות.

נפטר ב-30 באפריל 2006 לאחר אשפוז בן חודשיים בעקבות התקף לב, שבמהלכו הורדם. כלי התקשורת בגרמניה הבליטו את הידיעות על מותו בכותרות הראשיות. שרלוטה קנובלוך החליפה אותו בתפקיד נשיאת המועצה המרכזית של יהודי גרמניה.

ספריו
-----

* ?Wieder zu Hause (הוצאת Ullstein, שנת 2003)
* ?Was ist koscher (הוצאת Ullstein, שנת 2003)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאול שפיגל** בוויקישיתוף
* פאול שפיגל בויקיציטוט בגרמנית

הערות שוליים
------------

1. ↑  יאיר שלג, ראש הקהילה היהודית בגרמניה: לצמצם מספר המהגרים, באתר הארץ, 24 ביוני 2001

|  |
| --- |
| **נשיאי המועצה המרכזית של יהודי גרמניה** |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| היינץ גלינסקי | הרברט לווין | ורנר נחום | היינץ גלינסקי | איגנץ בוביס | פאול שפיגל | שרלוטה קנובלוך | דיטר גראומן | יוסף שוסטר |
|  1954‑1963 | 1963‑1969 |  1969‑1988 | 1988‑1992 | 1992‑1999 | 2000‑2006 | 2006‑2010 | 2006‑2014 | 2014- |
|

 |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007406282905171
* GND: 123284384
* ISNI: 0000 0000 8356 7280
* LCCN: n94013819
* NKC: xx0009371
* NLP: A23075351
* NTA: 31667298X
* SUDOC: 060979453
* VIAF: 10750133
* WorldCat: lccn-n94013819

 |
סר **ברנרד שרייר** (28 במרץ 1918 – 1 ביוני 2013) היה איש עסקים ומיליונר יהודי ישראלי-בריטי-הונגרי, בעל חברת CP Holdings ויו"ר הדירקטוריון של חברת זוקו שילובים (יבואנית קטרפילר בישראל ומספקת כלי צמ"ה וציוד הנדסי לצה"ל). ב-2009 ה"סאנדיי טיימס" העריך את הונו ב-182 מיליון לירה שטרלינג. שרייר שירת בצה"ל כמפעיל ציוד מכני הנדסי (צמ"ה) בחיל ההנדסה במלחמת העצמאות ובהמשך שמר על קשר עם חיל ההנדסה.

ביוגרפיה
--------

שרייר נולד בכפר באוסטריה, בנו של איש עסקים שעסק בטקסטיל. בעקבות עליית היטלר לשלטון בגרמניה הנאצית וסיפוח אוסטריה עלה שרייר לארץ ישראל ובה פגש את אשתו לעתיד. 

ב-1948 גויס לצה"ל שזה עתה קם, ושירת כמפעיל ציוד מכני הנדסי. במסגרת שירותו היה מעורב בבניית הדרך לאילת. ב-1951 נאלץ לסיים את שירותו.

לאחר השחרור המשיך שרייר לעסוק בתחום ההנדסה והקים עם עוד שלושה קציני הנדסה לשעבר חברת בנייה. ב-1955 קיבל הצעה גדולה לבנייה בטורקיה אך ויתר עליה לאחר שקיבל בקשה מיוחדת לסייע לצה"ל בהכנות למבצע קדש. לאחר שלושה וחצי חודשים בהם סיים לעזור לצה"ל, חזר לעסקים. שרייר עבר לגור בבריטניה ב-1957 הקים את חברת CP Holdings והרחיב את עסקיו גם לתחום המלונאות ותעשיית הרכב בהונגריה. שרייר הצליח בתחום המלונאות והפך לבעל רשת המלונות הגדולה בהונגריה, ובכך תרם ליחסי הונגריה-הממלכה המאוחדת. על תרומה זו זכה בתואר אבירות ממלכת הממלכה המאוחדת.

ב-1989 רכש שרייר את החברה הישראלית לטרקטורים וציוד בע"מ, יבואנית כלי צמ"ה תוצרת קטרפילר (בעיקר, אך גם תוצרת חברות אחרות) בישראל, וב-2001 מיזג את החברה עם זוקו שילובים שבבעלותו. בתור מנכ"ל חברת CP Holdings שימש שרייר גם כיושב ראש הדירקטוריון של חברת זוקו שילובים. באמצעות חברת-הבת טרקטורים וציוד ITE, סיפקו שרייר וזוקו שילובים כלי צמ"ה לצה"ל, בהם דחפורי די-9, והחברה סייעה בהסבתם לשירות צבאי (כגון סיוע בתכנון וייצור השריון) ואחזקתם.

כן היה מבעלי מרכנתיל דיסקונט, שותף בקבוצת גרנית הכרמל, והחזיק במניות "בנק לאומי בריטניה" ובמניות "בנק לאומי שווייץ".

שרייר תרם להקמת ביתן הנצחה לחיל ההנדסה הקרבית באנדרטה של החיל בין היישוב משמר דוד ליער חולדה.

קישורים חיצוניים
----------------

* "תואר בהנדסה" ראיון עם סר ברנרד שרייר באתר זרוע היבשה בתאריך 17 בספטמבר 2010, בארכיון האינטרנט
* האתר של זוקו שילובים
* האתר של טרקטורים וציוד I.T.E

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Jewish Chronicle: 2013-08-09 - Sir Bernard Schreier
2. ↑  גיא לשם, החברים של סרברוס, באתר TheMarker‏, 12 במרץ 2007
3. ↑  דפנה צוקר, ‏בנק לאומי רכש מברנרד שרייר 20% בלאומי בריטניה ב-160 מיליון שקל, באתר גלובס, 23 בפברואר 2003
**נח גורדון** (באנגלית: **Noah Gordon**; ‏11 בנובמבר 1926 – 22 בנובמבר 2021) היה סופר יהודי אמריקאי.

ביוגרפיה
--------

גורדון נולד בווסטר שבמסצ'וסטס, ארצות הברית, בנם השני של רוברט ורוז גורדון, הוא נקרא על שם אביה של רוז, נח מלניקוף. בתקופת מלחמת העולם השנייה שירת בצבא ארצות הברית, למד רפואה ואז גילה משיכה לכתיבה ולמד גם עיתונאות. ב-1950 קיבל את התואר הראשון שלו בעיתונאות, ממנו המשיך לתואר שני בכתיבה יוצרת ובאנגלית.

לאחר נישואיו והולדת בנו הראשון ולאחר תקופת מגורים בניו יורק, עבר לבוסטון והשתקע בה. במשך שנים ארוכות התפרנס מעבודתו בבוסטון הראלד (אנ'). רומן הביכורים שלו שבא אחרי סיפורים קצרים שפרסם בבמות שונות, היה ספרו "הרבי" (The Rabbi; בעברית בהוצאת לוין אפשטיין, תשכ"ט), שזכה להצלחה רבה מיד עם צאתו ועמד ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס במשך 26 שבועות ברציפות. הרומן עוסק בשלושה דורות של יהודים בארצות הברית מנקודת מבטו של הנכד, רב בכמה קהילות רפורמיות, למן ילדותו המוקדמת ועד לחייו הבוגרים.

ספרו "הרופא" (The Physician) שראה אור ב-1986, ראשון בטרילוגיה על משפחת קול, שושלת רופאים בדיונית, פרסם אותו מאוד באירופה, בעיקר בגרמניה ובאיטליה.

בשנת 2000 הוציא לאור את ספרו "אחרון היהודים" (The Last Jew, בעברית בהוצאת כתר, 2007), רומן היסטורי על חיי האנוסים תחת שליטת האינקוויזיציה הספרדית.

ספרו האחרון, "היינן" או "הקטלוני" (באנגלית: בשמות "The Winemaker" (היינן), "The Bodega" (הבודגה (אנ')). בגרמנית: "Der Katalane" (גר')) מתרחש בין לנגדוק שבצרפת ובין כפר בדיוני בקטלוניה במחצית השנייה של המאה ה-19.

גורדון נפטר ב-22 בנובמבר 2021 בגיל 95 בבית האבות שבו התגורר בשנותיו האחרונות עם אשתו לוריין. הוא הניח אחריו שלושה ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נח גורדון (באנגלית)
* נח גורדון, ברשת החברתית טוויטר

* נח גורדון, ברשת החברתית Goodreads
* נח גורדון (1926-), דף שער בספרייה הלאומית
* אלכסנדרה קראפט, ריאיון עם נוח גורדון, באתר השבועון שטרן (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007261942405171
* BIBSYS: 90067890
* BNE: XX956463
* BnF: cb120909134 (data)
* CiNii: DA07608438
* GND: 115429417
* ISNI: 0000 0000 8360 2963
* LCCN: n85266625
* LNB: 000084704
* MusicBrainz: 59f3d57e-2f7e-45e1-b552-e5ef2a2b0d0b
* NDL: 00847957
* NKC: xx0003149
* NLG: 72717
* NLK: KAC201506781
* NSK: 000058870
* NTA: 073215015
* RERO: 02-A003309142
* SUDOC: 029241898
* VIAF: 17250078
* WorldCat: lccn-n85266625

 |
**קוקטייל חנקן נוזלי** הוא קוקטייל המכיל חנקן נוזלי. קוקטיילים אלו שנויים במחלוקת מכיוון שטמפרטורת הניזול של החנקן הנוזלי היא 195.65°C- ובליעתו עלולה להיות קטלנית. עם זאת, חנקן נוזלי אינו חומר בפיקוח.

השימוש בחנקן נוזלי בתחום המזון מוזכר כבר בשנת 1980 בספר מתכונים שנקרא "קרח מהודר" ונכתב על ידי אגנס מרשל, אך הפך לפופולרי בשנים האחרונות במטבח המולקולרי לצורכי הכנת קינוחים קפואים כגון גלידה ומקצפת ליד שולחן הסועדים.

בקוקטיילים משתמשים בחנקן הנוזלי כדי להקפיא את הכוס של הקוקטייל, את מרכיביו, כדי ליצור אפקט של עשן או אפקט של בעבוע.

בגלל הטמפרטורה הנמוכה של החנקן הנוזלי, הוא עלול לגרום לנזק רב לגוף האדם ולרקמות בפה ובמערכת העיכול, בעיקר לכוויית קור. חנקן נוזלי רותח בטמפרטורת נמוכות מאלה של הגוף ויגדיל את נפחו מאות מונים בסביבת הגוף, תופעה זו כשלעצמה מהווה סכנת מוות משמעותית מפגיעה בלתי הפיכה ברקמות שלא ישאו בלחץ הרב.

התקרית בלנקסטר
--------------

הנזקים שטמונים בשתיית קוקטיילי חנקן נוזלי זכו לפרסום בגלל תקרית שהתרחשה באנגליה. ב-4 באוקטובר 2012 נערה כבת 18 אושפזה בבית החולים בעקבות כאבי בטן חזקים וקוצר נשימה לאחר ששתתה קוקטייל חנקן נוזלי במסיבת יום ההולדת שלה בבר בלנקסטר. הצוות הרפואי ביצע בה גסטרקטומיה שבמהלכו קטעו את קיבתה כדי להציל את חייה.

ראו גם
------

* קוקטיילי שלהבת

קישורים חיצוניים
----------------

* אורן דותן, ‏הקיבה של הנערה הוסרה אחרי ששתתה קוקטייל עם חנקן נוזלי, באתר ‏מאקו‏‏, ‏9 באוקטובר 2012‏
* יעל רייף, איקס מיקס דרינקס: הקוקטיילים עולים כיתה, באתר nrg‏, 28 באוגוסט 2012
* קוקטיילים מולקולריים באתר www.winet.co.il

| קוקטיילים |
| --- |
| סוגי קוקטיילים | קוקטייל יין • קוקטיילי שלהבת • קוקטיילי חנקן נוזלי • סאוור • פונץ' |  |
| ציוד וכלים לקוקטיילים | שייקר • כפית בר • מבחש • מסננת קוקטיילים • מגרסת קרח • ג'יגר |
| עיטורי קוקטייל | דובדבן מסוכר • מטריית קוקטייל • קשית שתייה |
| סירופים וציוד נוסף | מי סוכר • גרנדין • מכונת קפה • מסחטה • בלנדר |
| כוסות לקוקטיילים |  כוס מרטיני •  כוס אולד פאשנד •  כוס ברנדי סניפטר •  כוס הייבול •  כוס יין •  כוס מרגריטה •  כוס קולינס •  כוס שמפניה |
| אחר | בר • מסיבת קוקטייל • פליירינג • מוזג • איגוד הברמנים הבינלאומי • אנגוסטורה ביטרס • שמלת קוקטייל |

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**המאור** היה כתב עת תורני שיצא לאור כירחון בברלין ובהמשך בסדרה חדשה בתל אביב בשנות ה-30 של המאה ה-20.

עורך כתב העת היה הסופר מרדכי ליסמן, שעלה לארץ ישראל עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933, וחידש את הדפסת כתב העת בתל אביב.

תכנים
-----

במשך שנות פעילותו פרסם כתב העת כתבי יד רבים של רבי יעקב לורברבוים (ה"נתיבות") ושל רבי עזריאל הילדסהיימר, וכתבי יד של רבנים מפורסמים אחרים. ד"ר אברהם חיים פריימן פרסם בו מתשובותיהם של מהר"ם מרוטנבורג, הרא"ה, חסדאי קרשקש וראשונים נוספים.

משתתפים בולטים אחרים בגליונות כתב העת: הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב חיים העליר, הרב שמואל יצחק הילמן, פרופ' שאול ליברמן, הרב יחיאל יעקב וינברג, הרב בן ציון חי עוזיאל, הרב חיים טוביאס מקרשאנוב, הרב שלמה יוסף זוין, הרב מאיר סטולביץ, הרב אליעזר יהודה וולדנברג, ד"ר שמואל ביאלובלוצקי והרב פתחיה מנקין.

לקריאה נוספת
------------

* הרב אבא זיונס, **המאור (ברלין)**; יהודה רובינשטיין, **המאור (תל אביב)**, בתוך: יצחק לוין (עורך), **אוצר כתבי־עת תורניים: ביבליוגרפיה של כתבי עת תורניים... בשנות תנ"א – תש"ח**. ניו יורק: דפוס האחים שולזינגר, תש"מ עמ' 171–173.

קישורים חיצוניים
----------------

* ****המאור** - כרך של גליונות כתב העת, בברלין ובתל אביב, החל משנה א גליון ב**, ברלין - תל אביב, תרצ"ג-תרצ"ו, 1933–1936, באתר אוצר החכמה
**ביר אל-עזב** (בערבית: **بير العزب**) פירושו: "באר הרווק", היא שכונה בעיר צנעא שבתימן, צמודה לחומת העיר העתיקה ממערב. כיום נקראת השכונה "בוסתאן אלכ'יר" (בערבית: بستان الخير).

היסטוריה
--------

לאחר שהאימפריה העות'מאנית כבשה את צנעא בשנת ה'רצ"ח (1538), נבנתה השכונה על ידי אנשי הממשל הטורקי, שלא רצו לגור בצפיפות בתוך העיר העתיקה, והעדיפו שכונה רחבה עם גנים ופרדסים.

בשנת ה'תקע"ז (1817) בנה האימאם אלמהדי חומה מסביב לשכונה.

לאחר מלחמת האזרחים של צפון תימן, נהרסה החומה המפרידה בין העיר העתיקה של צנעא לבין שכונת ביר אל-עזב.

מבנה השכונה
-----------

למרות שהשכונה נמצאת מחוץ לעיר העתיקה, בתי השכונה בנויים באותו סגנון אדריכלות של בתי העיר העתיקה.

השכונה מרווחת, שלא כמו העיר העתיקה, ויש בה גינות רבות ופרדסים.

ראו גם
------

* צנעא
* קאע אל-יהוד
* אלסאילה

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוד חוברי, **ההיסטוריה של יהודי תימן - שובם של גולי מוזע**, באתר האגודה לטיפוח חברה ותרבות
2. ↑  גוגל מפות
3. ↑  הרב עמרם קורח, **סערת תימן**, ירושלים, ה'תשי"ד (1954), עמוד י"ב
4. ↑  הרב עמרם קורח, **סערת תימן**, ירושלים, ה'תשי"ד (1954), עמוד כ"ה
**ביר אל-עבד** (בערבית: **بئر العبد**) היא עיירה במחוז צפון סיני שבמצרים. העיירה נמצאת על כביש החוף הבינלאומי המצרי, כ-80 ק"מ ממערב לבירת המחוז, אל עריש, מדרום לסבחת ברדוויל. במפקד 2006 היו בנפת דיר אל-עבד, המשתרעת על שטח של 5,234 קמ"ר, 33,788 תושבים.. מאז גדלה אוכלוסיית הנפה במידה ניכרת.

גאוגרפיה
--------

ביר אל-עבד היא נאת המדבר הגדולה ביותר בצפון סיני.

היסטוריה
--------

ממגורות שנחשפו בחפירות ביר אל-עבד בשנות ה-70
### בעת העתיקה

במקום עברה דרך הים העתיקה, שחלק ממנה מכונה בתנ"ך "דרך ארץ פלשתים".

בעשור הראשון של המאה ה-20 סקר את האזור הארכאולוג הצרפתי ז'אן קלדא (צר') ומצא בביר אל-עבד שרידים של אתר רומי[דרוש מקור].

בזמן השלטון הישראלי בסיני (1980-1967), נערכו במקום חפירות ארכאולוגיות על ידי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב בראשות אליעזר אורן. בסקר נמצאו 21 אתרים בסמוך לביר אל-עבד ונתגלו בהם ממצאים מתקופת הברזל. בחפירות באתר המרכזי שהשתרע על שטח של 50 דונם נמצאו שרידי תחנת דרכים, שבה נמצאו שרידי מצודה מתקופת הממלכה החדשה, ארבעה אסמים גדולים שעל רצפת שלושה מהם התגלו גרגירי תבואה. במקום התגלו גם סימנים לבריכת אגירה. שרידים אלה מעידים על תפקידה של תחנה בדרך הים:

1. מתן הגנה באמצעות מצודה.
2. אספקת מזון על ידי אסם.
3. אספקת מים מבריכה.

בממצאים נכללו חרפושיות וכן ידיות של קנקני אגירה ועליהן טביעת חותם של סתי הראשון.

### בעת החדשה

ב-9 באוגוסט 1916, כחלק מהמערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, נערך קרב ביר אל-עבד (Battle of Bir el Abd) בין הצבא העות'מאני ובין כוחות מחטיבת אנזא"ק והחטיבה החמישית הרכובה שהשתייכו לחיל המשלוח המצרי. הכוח הטורקי נסוג לביר אל-עבד, לאחר שנוצח בקרב רומני שלושה ימים לפני כן, והתארגן להגנה על המתחם. כוח אנזא"ק שהמשיך בהתקדמותו מזרחה, נהדף בביר אל-עבד על ידי הכוח הטורקי ונגרמו לו האבדות הבאות: 73 הרוגים, 243 פצועים ו-6 נעדרים. לאחר יומיים נוספים בהן החזיק הכוח הטורקי בנקודה, הוא נסוג מזרחה וכוחות האימפריה הבריטית השתלטו על המתחם.

בהסכם השלום בין ישראל למצרים מ-1979, נקבע קו A שממזרחו רשאית מצרים להכניס רק כוחות שיטור. ביר אל-עבד נמצאת בצפון הקו הזה והוא ממשיך ממנה דרומה, דרך ביר גפגפה ועד ראס מוחמד.

ב-24 בנובמבר 2017, בזמן תפילות יום שישי במסגדים, התרחש הפיגוע במסגד א-ראודה הממוקם כ-32 ק"מ מזרחית לעיירה. בפיגוע המשולב, שכלל פיצוץ מטעני חבלה וירי, נרצחו לפחות 305 אנשים, ומאות נוספים נפצעו.

דמוגרפיה
--------

האוכלוסייה הבדווית באזור כוללת שלושה מטות:

* סווארכה - המטה הגדול בחצי האי סיני, הכולל 10 שבטים. אנשיו עסקו עד שנות ה-70 של המאה ה-20 בחקלאות, בגידול עיזים ובדיג.
* צוואע'רה - מטה קטן יחסית. אנשיו עסקו עד שנות ה-70 בגידול עיזים וגמלים ובדיג.
* ביאדין - מטה קטן יחסית. אנשיו עסקו עד שנות ה-70 בגידול עיזים, בגידול תמרים, ובדיג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ביר אל-עבד** בוויקישיתוף
* עזרא ינוב, הקו החדש ינתק צרכי המסחר של הבדווים בסיני, מעריב, 18 בספטמבר 1975

הערות שוליים
------------

1. ↑  SĪNĀ' ASH-SHAMĀLIYAH The population of the governorate and the districts, באתר Citypopulation.de
2. 1 2  אירית יזרסקי,
 "תולדות צפון סיני בתקופת הברזל", ינואר 2003, עמ' 170
3. ↑  אירית יזרסקי,
 "תולדות צפון סיני בתקופת הברזל", ינואר 2003, עמ' 74
4. ↑  אלי אשד, כשהשלום יקרוס: שדה הקרב העתידי בין ישראל ומצרים, באתר nrg‏, 2 בינואר 2016
5. 1 2 3  יצחק ביילי, נתונים אודות אוכלוסי צפון סיני, פברואר 1980
**טורניאריה** (שם מדעי: ***Tornieria***) הוא סוג של דינוזאור ענקי ממשפחת הדיפלודוקיים אשר חי ביורה העליון במזרח אפריקה. הוא כלל מין יחיד - *Tornieria africana*, אשר תואר בידי החוקר ריצ'רד שטרנפלד ב-1911. דינוזאור זה קרוי על שם החוקר הגרמני גוסטב טורניאר (אנ'). לאורך השנים הועבר מין זה לסוגים שונים.

הטורניאריה היה דינוזאור גדול ממשפחת הדיפלודוקיים, בה נכללו הדיפלודוקוס, האפטוזאורוס והבארוזאורוס. עצם הירך הענקית שלו הגיע לאורך 138 סנטימטרים ואורכו הכולל הגיע ל-26 מטרים ומשקלו ל-23 טונות. הוא היה בעל צוואר וזנב ארוכים, אך בניגוד לקרוביו היה בעל רגליים קצרות באופן יחסי ובעל מבנה חוליות זנב שונות מעט. הוא קרוב בעיקר אל הדינהרוזאורוס האירופי.

מיון ושמות
----------

הממצאים הראשונים שלו הגיעו מתצורות טנדגורו (אנ') שבטנזניה שנחפרו ב-1907 בידי החוקר אברהרד פראס (אנ'). הממצאים כללו שלד ובו עצמות רבות, מעל 650, אשר ייתכן שהשתייכו רק לפרט אחד. עם זאת מרביתם הושמדו במהלך הפצצה אווירית באזור במלחמת העולם השנייה. מהדינוזאור נותרו רק 150 עצמות.

העצמות ששרדו את ההפצצות נחשבו לממצאים מסוג גיגנטוזאורוס (*Gigantosaurus*) ובו של שלושה מינים שונים: *G. africanus* ,*G. robustus* ומין שלישי בשם *G. dixeyi*. ואולם המינים הועברו לסוג אורניתופסיס, אך הוא נחשב בטל וגם הגיגנטוזאורוס התבטל.

השם שנתן שטרנפלד נחשב לשם זהה לבארוזאורוס, אליו הועבר המין *G. africanus*. מין שני הועבר לסוג ג'ננסיה והמין *G. dixeyi*, משויך כיום לסוג מלאוויזאורוס. עם זאת בשנת 2006 ממחקרים שנעשו על הבדלים העצמות בין הבארוזאורוס האמריקני לאפריקני, החוקר קריסטיאן רמס החליט להפריד את הטורניאריה לסוג עצמאי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טורניאריה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
אדוארד ריגבי קלובר
ג'ורג' ווינסנט
**ג'וזף קלובר** (באנגלית: **Joseph Clover**‏; 1779 – 1854) היה צייר פורטרטים אנגלי וחבר בבית הספר לציירים באסכולת נוריץ'.

ביוגרפיה
--------

קלובר נולד בשנת 1779 בעיירה אולשאם הקטנה בנורפוק, שם הוטבל ב-19 בספטמבר על ידי הוריו תומאס ואן קלובר. הוא החל את הקריירה שלו כחרט אך החליט לוותר על החריטה בעקבות הערותיהם של אנשים שהעריכו את כישרונו כצייר. לאחר שצייר דיוקן של דודו קיבל השראה והחליט לפנות לציור פורטרטים.

קלובר התגורר בנוריץ' וגם בלונדון. ב-1806 הוצג קלובר בפני המשורר ריצ'רד קומברלנד, שהזמין אותו לביתו ברמסגייט, עיירה בקנט, והזמין אותו לצייר דיוקנאות. הוא חזר לבקר במקום במהלך חודשי הקיץ במשך ארבע עשרה שנים.

בלונדון היה קלובר חבר בולט באגודת שווידנבורג, כיהן בה במשך כמה שנים ומונה לאחד מנאמני רכוש האגודה בשנת 1834. בין פטרוניו של קלובר היו המרקיז של סטפורד, הלורד לוויסון גובר והרוזנת דה גריי.

עבודתו
------

ציוריו של קלובר קיימים באוספים ציבוריים ברחבי בריטניה, כולל הקולג' המלכותי של הרופאים (לונדון), אולם סנט אנדרו בנוריץ', אוספי המוזיאונים של נוריץ' בטירת נוריץ', ומוזיאון הגלריה לאמנות בוויילס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'וזף קלובר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Uncle Joseph, Joseph T Clover
2. ↑  Chambers, John (1829). *A general history of the county of Norfolk*. Norwich: published for J. Stacey
3. ↑  Walpole, Josephine, **Art and artists of the Norwich School**, Antique Collectors' Club, 1997, מסת"ב 1-85149-261-5

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 122203151
* ISNI: 0000 0000 6684 4688
* LCCN: n97860127
* RKD: 17324
* ULAN: 500021823
* VIAF: 77191141
* WorldCat: lccn-n97860127

 |
**ייראנגרפיורד** (בנורווגית: **Geirangerfjord**) הוא פיורד הנמצא בחלק הדרומי ביותר של מחוז מרה ורומסדל (Møre og Romsdal), אשר בנורווגיה. אורכו של הפיורד 15 ק"מ והוא שלוחה של סטורפיורד (Storfjord – "הפיורד הגדול"). ייראנגרפיורד הוא מהמקומות המתויירים ביותר בנורווגיה, ובשנת 2005 הוכרז יחד עם נרייפיורד כאתר מורשת עולמית.

לצידי הפיורד הצר מצויים מפלים רבים, בהם "דה סיב ססטרנה" (De syv søstrene – "שבע האחיות"), "ברודסלרט" (Brudesløret – "הינומה") ו"סואיטור" (Suitor – "המחזר"). כמו כן, ישנן מספר חוות ישנות, רובן נטושות, אשר פזורות לאורך הפיורד. בפיורד נמצא הסלע פלידאלשובט (Flydalsjuvet), בו צולמה התמונה הקלאסית המופיעה בעלוני פרסומות רבים ובגלויות. בתמונה רואים את הסלע ועליו ניצבת דמות המביטה מטה אל עבר הפיורד וספינות הטיולים שבו.

את ייראנגרפיורד חוצה מעבורת, המקשרת בין העיירות ייראנגר והלסילט. בשנה ממוצעת פוקדים את העיירה ייראנגר כ-600,000 תיירים ויותר מ-150 ספינות טיולים, מספר עצום יחסית לעיירה של כ-210 תושבים בלבד.

גלריה
-----

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ייראנגרפיורד** בוויקישיתוף
* ייראנגרפיורד באתר נורווגיה
* אתר לשכת התיירות המקומית

| דגל נורווגיהדגל נורווגיה סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בנורווגיה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| בריגן • אמנות הסלע באלטה • עיר המכרות בררוס • כנסיית קורות העץ באורנס • ארכיפלג וגה • הפיורדים הנורווגיים המערביים - ייראנגרפיורד ונרייפיורד • הקשת הגאודזית של שטרובה (עם תשע מדינות אחרות) • אתר המורשת התעשייתית בריוקאן-נוטודן |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4823072-8
* SUDOC: 174581289
* VIAF: 246310916
* WorldCat (עם VIAF): 246310916

 |
**צ'צ'לקה מנומרת** (שם מדעי: *Ortalis guttata*) הוא מין של עוף קרקע מהסוג צ'צ'לקה שבמשפחת ההוקיים. המין נפוץ ביערות גשם במדינות ברזיל, בוליביה, קולומביה, ונצואלה, פרו ואקוודור עד לגובה של 1,700 מטר מעל לגובה פני הים. היא תוארה בידי החוקר יוהאן בפטיסט פון שפיקס בשנת 1825.

מאפיינים
--------

אורכו של הצ'צ'לקה המנומרת הוא 40 עד 60 סנטימטרים ומשקלו 500 עד 600 גרמים.

צבעו של העוף חום למעט הראש האפור והזנב השחור. צבע הנוצות משתנה בין תת-המינים השונים.

העוף שוכן עצים ושם מחפש פירות, זרעים וחרקים למאכל. העופות מזדווגים בין אוקטובר לנובמבר ובונים קנים כ־2 מטרים מעל לקרקע.

מין זה מוגדר על ידי הרשימה האדומה של IUCN כמין שאינו בסיכון בשל יכולתו להסתגל גם לבתי גידול שנפגעו בידי האדם (כמו יערות האמזונאס) ועקב גודלו הקטן יחסית למיני הסוג הוקו, שרבים מהם מצויים בסכנה בטבע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'צ'לקה מנומרת** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  צ'צ'לקה מנומרת באתר הרשימה האדומה של IUCN
**לטימריה** (שם מדעי: *Latimeria*) הוא סוג של דג נדיר המוגדר לעיתים קרובות כמאובן חי, בשל היותו הסוג החי היחידי ששרד בסדרת הצלקנתאים - דגי גרם בעלי סנפירים בשרניים שמאובנים שלהם נפוצים מתור הדבון ועד תור הקרטיקון, לפני כ-66 מיליון שנה.

בסוג זה 2 מינים חיים:

* לטימריה אפריקנית (*Latimeria chalumnae*) - נתון בסכנת הכחדה חמורה.
* לטימריה אינדונזית (*Latimeria menadoensis*) - נתון בסכנת הכחדה.

אורכם של הדגים עד 150 ס"מ ומשקלם עד 80 ק"ג. הם ניזונים משבלולים קטנים, וחיות ימיות אחרות.

סדרת הצלקנתאים נחשבה עד לפני כ-70 שנים לקבוצה שנכחדה לחלוטין. גילויו של סוג חדש השייך לקבוצה זו בדרום אפריקה ב-22 בדצמבר 1938, הייתה פריצת דרך מדעית. הדגים נתגלו בעומק של עד 700 מטרים גם בארכיפלג קומורו בשנת 1952, שם הוא ידוע בשם "גומבסא", ונצפה גם במקומות אחרים במצר מוזמביק וסביב למדגסקר. ב-18 בספטמבר 1997 נתגלה במנאדו, באינדונזיה, ובשנת 1998 זוהה המין האינדונזי כמין לטימריה שני. למקומיים הוא היה מוכר בשם "ראג'א לאות", במלאית: "מלך הים".

סוג הלטימריה נקרא על שמה של מרג'ורי קורטני-לטימר, מנהלת המוזיאון של איסט לונדון בדרום אפריקה בשנות ה-40 של המאה ה-20, אשר גילתה את הדגים לאחר שנלכדו ברשתות של דייגים מקומיים. היא הראתה אותם לפלאונטולוג ג'יימס לאונרד בריירלי סמית', אשר זיהה את שייכותם לסדרת הצלקנתאים.

מספר פלאונטולוגים במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 שיערו שהצלקנתאים היו קבוצת הדגים מהם התפתחו החולייתנים היבשתיים בעלי ארבע רגליים. סיבת ההשערה זו הייתה סנפירי החזה והאגן השריריים במאובני הצלקנתאים, אשר נראו כמתאימים להליכה על הקרקע. השערה חלופית של פלאונטולוגים אחרים זיהתה את מוצא החולייתנים היבשתיים בסדרה האחות של הצלקנתאים, דגי הריאות, אשר בשנים אלו כבר היו מוכרים למדע גם ממאובנים וגם מדגים חיים המסוגלים להתקיים ביבשה בעזרת ריאות. מחלוקת זו הייתה אחת הסיבות להתרגשות הרבה שגרם גילוי הצלקנתאים החיים. הסתבר כי דגי הלטימריה אינם הולכים על היבשה, אך הם משתמשים בסנפיריהם השריריים ל"הליכה" על קרקע הים. חקר הלטימריה נראה בתחילה כמפריך את השערת כמה מן הפלאונטולוגים לפיה היו לצלקנתאים המאובנים ריאות בדומה לדגי הריאות. אך גילוי מפתיע בשנת 2015 מצא ריאות תפקודיות בעוברי לטימריה. עם זאת, חקר רצף ה-DNA של הלטימריה קבע סופית כי דגי הריאות אכן קרובים יותר מן הצלקנתאים לבעלי ארבע הרגליים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לטימריה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* הלטימריה: מחקר חדש שופך אור על חיי המין של דג המעמקים הנדיר, מאת "הזנב הארוך" 20 בספטמבר 2013

הערות שוליים
------------

1. ↑  תבליטו על מטבע 5 פרנקים של רפובליקת איי קומורו מהשנים 1984 ו-1992, כאן:
2. ↑  תבליטו על מטבע 20000 פרנקים מזהב, של רפובליקת איי קומורו משנת 1976, כאן:
3. ↑  התמונה הראשונה: מארק ארדמאן ותגליתו, דג לטימריה מת בשוק דגים במנאדו תוא:  מאמר - החלק הראשון בלבד.
4. ↑  תמונתו על בול דואר אינדונזי, הנושא את שם הדג במאלאית IKAN RAJA LAUT, שמשמעו: "דג מלך הים".
5. ↑  Cupello. C. et al (2015) "Allometric growth in the extant coelacanth lung during ontogenetic development" **Nature Communications**, Vol. 6, Article No:8222, doi:10.1038/ncomms9222

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007556541105171
* BnF: cb122949483 (data)
* LCCN: sh98000327

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בשומר ראשו של נפוליאון. אם התכוונתם למשורר והמחזאי הצרפתי, ראו אדמון רוסטאן; לבנו, הביולוג והסופר, ראו ז'אן רוסטאן.
רוסטאן
**רוסטום ראסמאדזה** (בארמנית: **Ռուստամ Ռազա**, בסביבות 1782–1845), או בכינוייו **רוסטאן** (Roustan) וכן **רוסטאם ראזה** (Roustam Raza), היה שומר הראש הממלוכי האישי המפורסם של נפוליאון בונפרטה. נחשב אתנית לגאורגי ו-ארמני.

רוסטאן היה ממלוכי מצרי שנולד בטביליסי, כבן השישי, לסוחר ארמני, רוסטום אוּנאן, ואם גאורגית. כשהיה בן שנתיים חזר אביו לעיר הולדתו אפרחאן שבארמניה, ושם גדל עד הגיעו לגיל 13. במהלך המלחמה הפרסית-ארמנית התפצלה משפחותו, והוא נמכר לעבדות, מאז נמכר שוב שבע פעמים. בפעם האחרונה הוא נרכש על ידי סאלא-ביי, אחד מ-24 מושלי מצרים, והועבר לקונסטנטינופול, מתוך מטרה להפוך אותו לחייל במיליציה הממלוכית של נפוליאון בונפרטה. בשנת 1798 נתן אל-בקרי שייק, השייח של קהיר, סוס ערבי כמתנה לקיסר חברו. באותה הזדמנות הציג את העבד הצעיר בפני נפוליאון בונפרטה. הקיסר התרשם מרוסטאן ולכן כשעזב נפוליאון לצרפת נתן לו אותו ואת איברהים, ממלוכי אחר, במתנה. לימים הפך איברהים להיות שומר ראשה של מאדאם בונפרטה, תחת השם עלי, ורוסטאן הפך לשומר ראשו של הקיסר. רוסטום שינה את שמו לרוסטאן בשפה הצרפתית.

רוסטאן הפך לבן לוויה הכרחי בכל מסעותיו של נפוליאון בציבור; הוא ליווה אותו בכל המשלחות, בכל התהלוכות והמצעדים ובכל הקרבות. אומץ ליבו ונאמנותו לקיסר הייתה ידועה ברבים. רוסטאן המשיך לתפקד כשומר ראשו של נפוליאון עד לשנת 1814, שבה נשא את מדמואזל דואוויל, שהייתה משרתת של ג'וספין, לאישה וסירב להתלוות לנפוליאון לאי אלבה, בנימוק שמשפחתו קושרת את ידיו מלעזוב את צרפת ושהוא לא יכול לעזוב את משק הבית שלו.

לאחר יציאתו לגמלאות, רוסטאן ורעייתו עברו לעיר דורדאן (Dourdan) שבחבל אסון (Essonne) בצרפת, שם נקבר לאחר פטירתו ב-1845.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוסטאן** בוויקישיתוף
* עמוד 33 בספר "Recollections Of The Private Life Of Napoleon "(באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007595265505171
* BnF: cb17054790v (data)
* GND: 118973916
* ISNI: 0000 0001 1758 1161
* LCCN: nr90003122
* NKC: mzk20201083668
* NTA: 153202637
* SNAC: w6g183s3
* SUDOC: 104561858
* VIAF: 36764764
* WorldCat: lccn-nr90003122

 |
**רוסטיסלב גולדשטיין** (רוסית: **Ростислав Эрнстович Гольдштейн**; נולד ב-15 במרץ 1969) הוא פוליטיקאי יהודי רוסי, המכהן כממלא מקום מושל המחוז היהודי האוטונומי. בעבר כיהן כחבר מועצת הפדרציה של האספה הפדרלית של הפדרציה הרוסית, מטעם המחוז היהודי האוטונומי מספטמבר 2015 עד דצמבר 2019.

כיהן כחבר הדומה הממלכתית, במושב החמישי ובמושב הששי מטעם סיעת "רוסיה המאוחדת". כיהן בעבר כסגן יו"ר מועצת המדינה של רפובליקת קומי (2007).

קורות חיים
----------

הוא סיים את לימודיו בבית ספר תיכון בסחלין. ב-1986, הוא עבד כמכונאי בתחנת הכוח של סחלין. בשנים 1987–1989 שירת בצבא. אחרי שירותו בצבא המשיך לעבוד בתחנת הכוח בסחלין ולאחר מכן עבד בחברת "Energomontazh". לאחר המעבר לעיר אוחטה, עבד כנהג בחברת Serverprogress (1990-1991) ובמיזם המשותף "AmKomi" (1991-1992).

ב-1990, התחתן ויחד עם אשתו, היה מעורב בעסקים פרטיים. ב-1995, הוא סיים את לימודי ההשכלה הגבוהה באקדמיה לכלכלה ומשפט (בעיר ריאזאן). בשנים 2001–2004 — הקים ועמד בראש בית המסחר "גולדשטיין".

ב-2003 הוא נבחר לכהן כסגן יו"ר מועצת המדינה של הרפובליקה של קומי על ידי מחוז טימאן מספר 23 ומ-23 בספטמבר 2004 עמד בראש ועדה של מועצת המדינה של הרפובליקה של קומי לענייני מדיניות חברתית. ב-2007 הוא נבחר לכהן כחבר במועצת המדינה של רפובליקת קומי.

בדצמבר 2007 נבחר כחבר בדומה החמישית מתוך רשימת "רוסיה המאוחדת". כיהן כסגן יו"ר הוועדה לענייני ומזרח הרחוק.

ב-2007 הוא השלים לימודיו באוניברסיטה הרוסית לחינוך אקדמי, בשנת 2009 למד גם באקדמיה של מחוז צפון-מערב לשירות המדינה.

בדצמבר 2019, לאחר התפטרות המושל הקודם, מונה לממלא מקום מושל המחוז היהודי האוטונומי.

חייו האישיים
------------

גולדשטיין נשוי. על פי נתונים רשמיים, בשנת 2011, היו לגולדשטיין ולאשתו הכנסה של 29.6 מיליון רובל. בבעלות המשפחה 4 חלקות אדמה עם שטח כולל של מעל 17 אלף מ"ר, 5 דירות מגורים ושטח של 11.3 אלף מטרים רבועים, 38 מכוניות וכלי רכב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוסטיסלב גולדשטיין** בוויקישיתוף
* רוסטיסלב גולדשטיין, ביישום טלגרם
* רוסטיסלב גולדשטיין, ברשת החברתית אינסטגרם
* רוסטיסלב גולדשטיין, ברשת החברתית VK
* ביוגרפיה בפורטל הרשמי של הרפובליקה של קומי (אורכב 17.05.2018 בארכיון Wayback Machine)
* מידע באתר הדומה הממלכתית

הערות שוליים
------------

1. ↑  Совет Федерации пополнился 16 новичками — Известия
2. ↑  Биография на сайте регионального отделения партии «Единая Россия» по Республике Коми
3. ↑  Биография на сайте партии «Единая Россия» по Республике Коми
4. ↑  "Гольдштейн Ростислав Эрнстович". Государственная дума Российской Федерации. אורכב מ-המקור ב-2012-12-17. נבדק ב-2012-12-13.
**לטיפה אבן זיאתין** (בערבית: لطيفة بن زياتين; נולדה ב-1 בינואר 1960, בתטואן שבמרוקו) היא פעילה חברתית צרפתייה-מרוקאית, אמו של עימאד אבן זיאתין (נולד ב-1981), שבמהלך שירותו כחייל בצבא צרפת, נרצח באירוע טרור במרץ 2012. לזכרו של עימאד, הקימה לטיפה עמותת שלום הנושאת את שמו.

ביוגרפיה
--------

לטיפה, שגדלה בתרבות דתית מוסלמית, היגרה בגיל 17 ממרוקו לצרפת בשביל לחיות עם בעלה – אחמד, שבאותה תקופה גר בטולוז והיה פעיל בחברת הרכבות הצרפתית SNCF. נולדו להם ארבעה בנים ובת אחת, ביניהם עימאד איבן זיאתין שנרצח בגיל 30 על ידי הטרוריסט המוסלמי-צרפתי מוחמד מרה.

בעקבות הסבל והטראומה שחוותה לאחר מות בנה, ובהשפעת רצונה הרב למנוע מקרים נוספים של שנאה וטרור בעולם, החליטה אבן זיאתין להקים עמותת שלום בשם "עימאד – ארגון למען הנוער והשלום" (בצרפתית: IMAD - Association pour la jeunesse et la paix), אותה הקימה ב-20 באפריל 2012 – כחודש לאחר רצח בנה. עמותה זו פועלת למען קידום השיח ההדדי בין בני נוער מתרבויות שונות, דתות שונות, לאומים שונים ומרקעים חברתיים נבדלים. במקביל, היא פועלת למען שיקום אוכלוסיות של בני נוער הנמצאים במצוקה כלכלית-חברתית.

בפברואר 2017 הוצא לפועל פרויקט "חיים ביחד" (Vivre Ensemble) בחסות הארגון, שבמסגרתו יצאה משלחת של 30 בני נוער ישראלים ופלסטיניים – יהודים, נוצרים וערבים, למסע חינוכי ייחודי בפריז שהפגיש ביניהם, גיבש אותם יחדיו וחשף בפניהם את העושר התרבותי של שלוש הדתות. במהלך הביקור אירח את המשלחת נשיא צרפת לשעבר – פרנסואה הולנד, שהביע את תמיכתו בחברי המשלחת ואת הערכתו כלפי פעילות הארגון.

אבן זיאתין משקיעה רבות בקידום הערכים ההומניסטיים בהן דוגלת, ומבקרת יום-יום במוסדות חינוך שונים, בהם מציגה את תפיסת עולמה שמבוססת על ערכים כגון אמפתיה, כבוד, קבלת האחר ואהבת הזולת. לדעתה של לטיפה, המגוון התרבותי שמאפיין את עולמנו הוא סגולה שיש להיטיב ממנה, ולא דבר שאמור להוות גורם לשנאה ולסכסוכים קשים בין עמים. לדבריה, בני הנוער הם אלו שיקבעו את העתיד ולפיכך נחוץ להשקיע בחינוכם על מנת ליצור עולם טוב יותר, בו לאלימות ולטרור אין מקום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לטיפה אבן זיאתין** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של לטיפה אבן זיאתין
* לטיפה אבן זיאתין, ברשת החברתית טוויטר

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ondine Millot, Latifa Ibn Ziaten
2. ↑  "Hollande encourage de jeunes Israéliens et Palestiniens à porter un « message de paix »". *The Times of Israël* (בצרפתית). נבדק ב-2017-06-03.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16691005v (data)
* ISNI: 0000 0004 0999 7011
* SUDOC: 17047111X
* VIAF: 304286363
* WorldCat: viaf-304286363

 |
נוף בדנובה עם טירה מאת אלברכט אלטדורפר
סצנה מתוך קרב איסוס מאת אלטדורפר
**אסכולת הדנובה** (בגרמנית: **Donauschule** או: **Donaustil**) הוא הכינוי לסגנון יצירתם האמנותית של מספר ציירים מתחילת המאה ה-16 אשר התרכזו באזור בואריה, צפון אוסטריה ולאורך נהר הדנובה. עבודתם של הציירים הללו הייתה בעלת סגנון אמנותי משותף הנחשב כחוליה מקשרת בין סגנון התקופה הגותית המאוחרת והרנסאנס. הם נחשבים גם בין הראשונים לאמץ את סגנון נופי עולם.

מקור השם
--------

המונח "אסכולת הדנובה" נטבע לראשונה בשנת 1892 על ידי היסטוריון האמנות תיאודור פון פרימל (Theodor von Frimmel) בסקירה ביקורתית שהעביר על הדיסרטציה של ההיסטוריון ומבקר האמנות מקס יקוב פרידלנדר (Max Jakob Friedländer), אודות יצירתו של הצייר אלברכט אלטדורפר. פרימל ראה בציורי הנוף של אזור הדנובה, חלק מופרד ומובחן של האמנות הגרמנית ובעיקר בעבודתו של אלטדורפר עצמו. בשנים הבאות התרחב השימוש במונח לתיאור היצירה האומנותית המובחנת של ציורי הטבע הנוף אך בשנת 1922 קרא פרידלנדר לקביעת מונח פחות עמום.

המאפיינים האמנותיים
-------------------

הסגנון האמנותי של אסכולת הדנובה התאפיין בחידוש הבלתי מוכר עד אז של יצירת תחושה טבעית ושילוב של הצופה בו. הוא צומח במקביל לציירי נופי בארצות השפלה, כמו יואכים פטיניר, שנחשב למייסד הסגנון ״נופי עולם.״ הנוף והטבע בציורים מקבל חיים בלתי תלויים משלו, והופך למרכזה ומהותה של היצירה האמנותית. לעיתים קרובות נוצרת בצופה תחושת ההשתלבות של עצמו בתוך נוף הניחן באור טבעי משלו. השמיים בתמונות מכוסים בדרך כלל בעננים כהים היוצרים תחושה קודרת, ובחלק מן התמונות משולבות סצינות של אירועים מתוך הסיפורים בכתבי הקודש.
הנופים כשלעצמם בדרך כלל ללא דמויות, ומציגים את יערות הדנובה העליונה. את מקומה של דמות חזיתית תופס לעיתים קרובות עץ בודד, נוסחה שהמציא אלברכט אלטדורפר, ומשמש, בעיקר בציורים והדפסים, מאת וולף הובר ואוגוסטין הירשפוגל. עבודות חדשניות אחרות הראו תצוגות מקרוב של יער צפוף כמעט ללא נוף מרוחק או אפילו ללא שמיים, אך רבים מהנופים הם פנורמיים בגרסה של הסגנון ההולנדי, והנהר המתפתל מחוץ לטווח הראייה מחליף בדרך כלל את הים התופס את האופק ביצירות הולנדיות רבות. הנופים המצוירים של אלטדורפר הם בדרך כלל אנכיים. 

אסכולת הדנובה משתמשת בציורי הטבע והנוף כאמצעים אומנותיים סימבוליים. מבקרי אומנות מודרניים מוצאים בה מאפיינים של האקספרסיוניזם תוך שימוש במונחים שנכנסו לשימוש גם בשפה יומיומית כגון **"אייקון נוף"**, **"אווירה כפרית"** וכדומה.

בין האמנים המזוהים ביותר עם סגנון אסכולת הדנובה נמנים: אלברכט אלטדורפר, לוקאס קראנאך האב, וולף הובר, קריסטוף שווארץ, אוגוסטין הירשפוגל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אסכולת הדנובה** בוויקישיתוף
* אסכולת הדנובה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12538128h (data)
* GND: 4150414-8
* LCCN: sh2007001526
* SUDOC: 034647538

 |
"**מהאטלס (ים המלח)**" (1976) היא סדרת תצלומים מעובדים שיצרה האמנית הישראלית דגנית ברסט ומתארים את ים המלח במפות.

תיאור
-----

העבודה "מהאטלס (ים המלח)" היא סדרה של שישה תצלומים שיצרה דגנית ברסט בשנת 1976. בשנים 1976-1975 הרבתה ברסט להשתמש בדימוי המפה ביצירותיה. בין היתר יצרה את "אטלס פיזי, מדיני וכלכלי בעריכת ד"ר משה ברור, מהדורה שישית (אטלס ישראל)", המקבילה לעבודה זו, ואת "מפת ארץ ישראל עם גבול מעוין". 

ששת התצלומים בסדרה מציגים דימוי זהה של ים המלח, שנלקח מתוך מהדורת שנת 1963 של האטלס שיצר משה ברור. אולם, בכל תצלום השתמשה ברסט בתיאור של ים המלח מתוך מפה אחרת בו. השימוש בקנה מידה שונה של כל מפה והדפסת התצלומים בגודל אחיד של גובה של 60 ס"מ וברוחב של 43 ס"מ הצריך שימוש בתקריב (זום) הולך וגדל שיצר טשטוש של הדימוי. בתצלום האחרון בסדרה, לדוגמה, מופיע ים המלח כסימן מטושטש הדומה למספר 8 או לסמל האינסוף (\infty). 

רועי רוזן תיאר את העבודה כמבטאת את קריסת הדימוי אל תוך כתם מטושטש וחסר משמעות, בו בעת שהיא מבטאת השהיה של האמון בתרבות ובמדע ובכלים שהם מספקים לאדם המודרני. ניתוח זה התבסס על הפילוסופיה של ז'אן בודריאר אודות הסימולאקרה.
דוד גינתון (2013) ראה בפעולה זו כייצוג של דחף אל אינסוף מתמטי. דחף זה עשוי להוליך "אל קצה ההכרה, אל אבדנה ואולי גם אל המוות".

העבודה הוצגה בתערוכת היחיד "דגנית ברסט: חקירת לוך נס" (1989) במוזיאון ישראל, בתערוכה "גבולות השפה" (1998) ובתערוכת היחיד הרטרוספקטיבית של ברסט "דגנית ברסט: המזימה של הטבע, עבודות, 2013-1973" (2013) במוזאון תל אביב לאמנות ונמצאת כיום באוסף מוזיאון זה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  כיום (2017) העבודה נמצאת באוסף עיתון "הארץ". ראו: **Bad Taste: השנה החמישים לכיבוש, מתוך אוסף "הארץ"**, גלריה מינוס 1, תל אביב, 2017, עברית / אנגלית
2. ↑  ראו: בר אור, גלי, **Blow-up: בין צילום לציור**, משכן לאמנות ע"ש חיים אתר, עין חרוד, [1993]
3. ↑  רועי רוזן, "מוטציה, מים, מין, מקום: ארבעה פרקים על דגנית ברסט", **סטודיו** 70, מרץ-אפריל 1996, עמ' 39-38
4. ↑  דוד גינתון, "מים רבים לא יוכלו לכבות את האהבה", בתוך: גינתון, אלן (אוצרת), **דגנית ברסט: המזימה של הטבע: עבודות 2013-1973**, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 2013, עמ' 36
כתובת גרפיטי מפומפיי, בשפה לטינית וולגרית
**לטינית וולגרית** הקרויה גם **לטינית עממית** (לטינית: **Vulgare latinum** או **Latinum vulgare**; תרגום המילה 'וולגרי': עממי, מצוי), היא השם הכולל לניבים העממיים השונים של השפה הלטינית המדוברת, אשר שימשו את ההמונים ברחבי האימפריה הרומית, כולל רומא, עד לנפילתה. ניבים אלו התקיימו לצד הלטינית הקלאסית ששימשה בעיקר כשפת הכתב ושפת ההוראה בבתי הספר. מניבים אלו התפתחו לבסוף השפות הרומאניות השונות.

התפתחותה של הלטינית הוולגרית
----------------------------

הלטינית הוולגרית התפתחה מן השפה הלטינית הקלאסית. היא שימשה בצורות שונות בארצות השונות שברחבי האימפריה הרומית, ניבים שהתפתחו עם הזמן לשפות הרומאניות - הנפוצות שבהן: ספרדית, איטלקית, צרפתית, רומנית, קטלאנית ופורטוגזית.

תושבי רומא עצמה לא דיברו לטינית קלאסית וגם האריסטוקרטים השתמשו בזו כשפת הכתב. לטינית וולגרית היוותה את שפת הדיבור ונוכחותה תועדה מעט בכתבים מן התקופה. בכמה מן ההתכתבויות האישיות של קיקרו ניתן למצוא שימוש בשפה המדוברת של בני רומא, לטינית שאינה פורמלית במבנה או מלוטשת כלטינית הקלאסית. עדות נוספת ניתן למצוא ב"סטיריקון" של פטרוניוס, בחלק המתאר את משתה טרימלכיו.

את היווצרותה של הלטינית הוולגרית מן הלטינית הקלאסית ניתן ליחס לשלושה גורמים מרכזיים: ההתפתחות הטבעית המואצת יותר של שפת הדיבור ביחס לשפת הכתב; השימוש בלטינית בקרב חיילים שגויסו מכל רחבי האימפריה, עיוותו את מבנהּ ותיבלו אותה בביטויים התואמים את שפת האם שלהם; התפשטות השפה הלטינית כחלק מהתרחבות האימפריה הרומית, אל עמים דוברי שפות אחרות, שתרמו גם הם להתפתחותה.

עם הזמן שכיחות ונפיצות השימוש בלטינית הוולגרית הביאו לדחיקת הלטינית הקלאסית אל התחום האקדמי והדתי ולמותה כשפה מדוברת של ממש. התפתחות הניבים של הלטינית הוולגרית עצמם, באופן מקומי, חרצו הבדלים עצומים יותר ויותר בין הללו, וכבר במאה השישית לספירה לא יכלו אנשים מאזורים שונים להבין זה את זה. לבסוף נעלמה גם הלטינית הוולגרית והוחלפה בשפות הרומאניות.

הבדלים בין הלטינית הקלאסית ללטינית הוולגרית
-------------------------------------------

בהיות הלטינית הוולגרית השפה המדוברת, נעשו בה כמה הפשטות ושינויים ביחס לשפה הכתובה, כגון השמטת אותיות ומילות סיום והפחתת השימוש במילות יחס. בנוסף, מילים גבוהות הוחלפו בה בביטויים נפוצים יותר או במילות סלנג. את התפתחות ההבדלים בין השפות ניתן להעריך מקריאה בנספח פרובוס (המאה ה-3 עד ה-4 לספירה), המציג 227 'תיקונים' למילים מן השפה המדוברת.

לקריאה נוספת
------------

* The Latin Language, by L. R. Palmer. University of Oklahoma Press, 1988. (Copyright 1954)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לטינית וולגרית** בוויקישיתוף
* לטינית וולגרית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* שפות לטיניות, וולגר, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007558168305171
* BnF: cb11932234t (data)
* GND: 4120386-0
* LCCN: sh85074964
* LNB: 000119195
* NKC: ph821539

 |