recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**רעידת האדמה במונטנה 1925** התרחשה ביום 27 ביוני 1925 בשעה 17:21:12 זמן מקומי. מוקד הרעידה היה ליד העיר טאונסנד (אנ'). גודלה היה 6.9 בסולם גלי השטח. העוצמה הסייסמית המקסימלית הייתה IX (אלים) בסולם רוסי-פורל ונצפתה בסמוך לאפיצנטר. 3 שעות לאחר הרעידה העיקרית, נרשמה רעידת עוקבת חזקה בעוצמה לא ידועה שגרמה אף היא לנזק.

הריסות כנסייה בעיירה Three Forks הנמצאת בעמק קלארקסטון בסמוך למוקד הרעידה.
מוקד הרעידה היה בתוך עמק (עמק קלארקסטון) המוקף בהרים בעלי מסלע מתקופת המזוזואיקון ואשר מוגבל במזרח על ידי העתק פוסט מִיוקני שעל מישורו ככל הנראה התרחשה רעידת האדמה. מכיוון שמדרום לאפיצנטר נמצאים מישורים וולקניים בעלי סלעים בצפיפות גבוהה מאד, הרעידה הורגשה בעיקר מצפון, ממערב וממזרח לאפיצנטר במדינות אורגון, איידהו, וויומינג, ווושינגטון בארצות הברית ופרובינציות קולומביה הבריטית, ססקצ'ואן ואלברטה שבקנדה, וכמעט לא הורגשה במדינות שמדרום למונטנה. המפה האיזוסייסמית ששורטטה לרעידת האדמה הזו, אכן מראה ניחות גדולה מאד של העוצמה הסייסמית לכיוון דרום.

למרות גודל רעידת האדמה, לא היו מקרי מוות עקב שעת ההתרחשות בשעות בין הערביים כשבתי הספר והכנסייה שנהרסה ריקים, והיות האזור מיושב בדלילות. הנזק לרכוש לא עלה על 150,000 דולר. עיקר ההרס נגרם למבני בתי ספר וכנסייה בעמק שנבנו מלבנים. מבנים אחרים בעלי עמידות טובה יותר, כמו בטון מזוין, לא נפגעו כלל, פרט לקריסת ארובות. מפולות סלעים גרמו לניתוק המסילה הצפון הפסיפית (אנ') בסמוך לנהר המיזורי, ולהפסקה זמנית של תנועת הרכבות באזור. שינויים בנביעת מעיינות נצפו באזור העמק: חלקם הפסיקו לנבוע, וחלק אחר הגבירו את הנביעה. מי בארות נעכרו.

רעידת אדמה בגודל כזה במרכז היבשת, ובמרחק רב מגבול בין לוחות טקטוניים אינה שכיחה ביותר, אך מאז תחילת המאה התרחשו במונטנה 12 רעידות אדמה בגודל שבין 6 ל-7 ורעידת אדמה אחת מעל מגניטודה 7, זו האחרונה הקרויה Hebgen Lake התרחשה בשנת 1959(אנ'). רעידות אלה מיוחסות לחגורה סיסמית המכונה Intermountain Seismic Belt, שמשתרעת דרך מערב מונטנה, מאזור אגם פלטהד (אנ') בפינה הצפון מערבית של המדינה ועד לאזור הפארק הלאומי ילוסטון, בו נפגשים הגבולות של מונטנה, איידהו ו-וויומינג.

ראו גם
------

* רשימת רעידות אדמה במונטנה (אנ')

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6  J. T. Pardee, THE Montana Earthquake of June 27, 1925, USGS
2. ↑  J. T. PARDEE, THE Montana Earthquake of June 27, 1925, USGS, Plate 3
3. 1 2  Clarkson Valley Earthquake – Montana – June 27, 1925, Devastating Disasters
4. ↑  1925 Clarkston Valley Earthquake, The Great Montana Shake Out
5. ↑  Vanessa Locampo, Are There Earthquakes in Montana? Here’s What You Need to Know, Discovering Montana, February 27, 2023
6. ↑  Seismicity in Montana—Intermountain Seismicity Belt, Montana Technological University & MBMG
הפגנה ב-8 בספטמבר 1978. הכיתוב על הכרזה: "אנחנו רוצים ממשלה איסלמית בראשות האימאם ח'ומייני
**יום שישי השחור** הוא הכינוי שניתן לתאריך 8 בספטמבר 1978 (על פי לוח השנה הפרסי: 17 בחודש שהריוור, 1357), במהלכו נורו מפגינים על ידי כוחות ביטחון איראניים בכיכר ז'אלה שבטהראן, בירת איראן. יום זה הוגדר ברבות השנים כאירוע מכונן במהפכה האיראנית, והוריד לטמיון כל תקווה לפשרה בין תנועות המחאה לבין משטר השאה.

מאורעות היום
------------

עם החרפת ההתנגדות לשלטון השאה באיראן במהלך 1978, הכריזה ממשלת איראן על משטר צבאי בשטח המדינה. ב-8 בספטמבר באותה השנה נערכה הפגנת ענק בעיר הבירה טהראן. על פי עדויות של גורמים אנטי-ממשלתיים, צבא איראן עשה שימוש בכוח רב, שכלל טנקים ומסוקי קרב, על מנת לפזר את קהל המפגינים. גורמי אופוזיציה ועיתונאים מערביים דיווחו כי צבא איראן ביצע טבח במפגינים, והדיווחים אודות מניין ההרוגים נעו בין 95 ל-3,000 נפש. ההנהגה הדתית, מצדה, דיווחה בעקבות האירוע כי "אלפים נטבחו בידי כוחות ציוניים" (רמז להיותו של השאה נתון להשפעות חיצוניות).

השלכות
------

התגובה האלימה של הממשל האיראני עוררה התנגדות רבה בקרב העם האיראני, כמו גם בקרב גורמים מחוץ לאיראן - בכללם גורמים שזוהו כתומכי השאה. למשל, הזמר מוחמד רזא שג'ריאן פרסם מכתב בכתב ידו שבו הודיע כי לא יופיע עוד ברדיו ובטלוויזיה הממלכתיים.

ההפגנות באיראן נמשכו כ-4 חודשים לאחר יום שישי השחור, במהלכן הוכרזה שביתה כללית בחודש אוקטובר. השביתה כללה בין היתר השבתה של תעשיית הנפט באיראן, שהייתה חשובה מאוד להישרדות מוסדות השלטון. הפגיעה במעמדו של השאה בעקבות הטבח, הן פנימית והן בינלאומית, הייתה בבחינת הכנת השטח לקראת המהפכה האיראנית, ואכן בתוך פחות משנה התרחשה המהפכה האיראנית והאייתוללה רוחאללה ח'ומייני תפס את השלטון.

לאחר המהפכה
-----------

עם סיום המהפכה שונה שם הכיכר בה התרחש האירוע ל"כיכר השאהידים" (میدان شهداء). בדוחות רשמיים שפורסמו לאחר סיום המהפכה נכתב כי ביום שישי השחור נהרגו ונפצעו 15,000 איש. עם זאת, על פי מחקרים שנערכו על ידי מכוני מחקר, עולה כי בכיכר עצמה נהרגו 64 איש בלבד, וברחבי העיר נהרגו באותו היום 24 איש נוספים בהתנגשויות עם כוחות הביטחון.

ראו גם
------

* המהפכה האיראנית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יום שישי השחור** בוויקישיתוף
* כתבה אודות "יום שישי השחור" ב-BBC  (בפרסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Abrahamian, Ervand, History of Modern Iran, Cambridge University Press, 2008, p.160-1
2. ↑  Cyrus Kadivar,‏ A Question of Numbers, באתר "Emad Baghi",‏ 8 באוגוסט 2003 ‎(לקוח מכתב העת Rouzegar-Now גיליון אוגוסט)
3. ↑  The Islamic Revolution מאת Mohammad Mehdi Khorrami (מסמך WORD)
4. ↑  Taheri, The Spirit of Allah (1985), p. 223.
**הולי מארי קומבס** (באנגלית: **Holly Marie Combs**) (נולדה ב-3 בדצמבר 1973) היא שחקנית אמריקנית שידועה בעיקר בשל תפקידה כפייפר האליוול, בסדרת הטלוויזיה מכושפות. תפקיד עיקרי נוסף היה כקימברלי ברוק בסדרת הטלוויזיה סודות העיר (אנ').

ביוגרפיה
--------

קומבס, בת יחידה, נולדה בסן דייגו בקליפורניה שבארצות הברית. אמה, השחקנית לורליי קומבס, הייתה בת 15 כשילדה אותה, ואביה של קומבס היה בן 17. הוריה התחתנו לאחר הולדתה, אך התגרשו אחרי שנתיים. כשהייתה בת שנתיים מעדה קומבס ובנפילתה פגעה בשולחן שיש. הפגיעה הותירה צלקת מעל הגבה הימנית, שנעשתה מעין סימן היכר עבורה.

בשנת 1993, כשהייתה בת 19, התחתנה קומבס עם השחקן בריאן סמית' לאחר היכרות של 8 ימים. הם התגרשו בשנת 1997. ב-14 בפברואר 2004 נישאה לדייוויד דונהיו, שעמו חיה מאז 2001. ב-26 באפריל 2004 ילדה קומבס את בנה הראשון, פינלי ארתור דונהיו. ב-26 באוקטובר 2006 ילדה את בנה השני, ריילי אדוארד דונהיו.

קריירה
------

כבר מגיל צעיר השתתפה קומבס בפרסומות וכיכבה במודעות פרסום ברחבי העיר. היא למדה בבית-ספר למשחק בניו-יורק והחלה לעסוק במקצוע בעיקר בגלל נחישותה של אמה להכניס אותה לעסקי השעשועים.

קומבס הופיעה בטלוויזיה בשנות ה-80 בתפקידים קטנים. בשנת 1988 שיחקה בסרט "ריקוד המתוקות (אנ')", בתפקיד דבס בון, ביתה של סנדרה (סוזן סרנדון). הפריצה הגדולה שלה התרחשה בשנת 1992 בסדרת הדרמה הטלוויזיונית "סודות העיר", שם גילמה את הדמות "קימברלי ברוקס" במשך ארבע שנים. התפקיד זיכה אותה בפרס השחקנית הצעירה הטובה ביותר לשנת 1993. בשנת 1992 כיכבה קומבס בסרט האימה "ד"ר גיגלס (אנ')" בתפקיד ג'ניפר קמפבל.

בשנת 1997 שיחקה בסרט הטלוויזיה של רשת NBC; "*Love's Deadly Triangle: The Texas Cadet Murder*" בתפקיד של דיאן זמורה. בשנת 1998 נבחנה קומבס עם חברתה הטובה מאז תחילת שנות ה-90, שאנן דוהרטי, לסדרת טלוויזיה חדשה מבית היוצר של אהרון ספלינג, מכושפות, שעמדה לעלות לאוויר. קומבס נבחרה לגלם את תפקיד האחות האמצעית, פייפר האליוול. היא שיחקה תפקיד זה במשך שמונה השנים שבהן שודרה הסדרה. החל מעונתה החמישית של הסדרה בשנת 2002 הפכה קומבס להיות גם אחת ממפיקות הסדרה יחד עם שותפתה לסדרה, אליסה מילאנו. הסדרה הגיעה לסיומה ב-2006. בשנת 2010 החלה לגלם את אמא של אריה (לוסי הייל), אחת הדמויות הראשיות, אלה מונטגומרי, בסדרה "שקרניות קטנות", עד לסיום הסדרה ב-2017.

בשנת 2019 שיחקה בתפקיד אורח בעונה ה-16 של הדרמה הרפואית "האנטומיה של גריי".

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **הולי מארי קומבס** |

* הולי מארי קומבס, ברשת החברתית פייסבוק
* הולי מארי קומבס, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* הולי מארי קומבס, ברשת החברתית אינסטגרם
* הולי מארי קומבס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* הולי מארי קומבס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* הולי מארי קומבס, באתר AllMovie (באנגלית)
* הולי מארי קומבס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* הולי מארי קומבס, באתר Metacritic (באנגלית)
* הולי מארי קומבס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

* אתר מעריצים של הולי מארי קומבס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1393275
* BnF: cb14043381x (data)
* GND: 1241349886
* ISNI: 0000 0000 5936 3587
* LCCN: no2005092319
* NLP: a0000001286807
* SUDOC: 203900839
* VIAF: 34658789
* WorldCat: lccn-no2005092319

 |
שמואל סטולר - 1950
ראש הממשלה לוי אשכול מעניק לשמואל סטולר את פרס ישראל, 6 במאי 1965
**שמואל סטולר** (27 באוגוסט 1898 – 6 במרץ 1977) היה אגרונום ופעיל ציוני. חתן פרס ישראל לחקלאות לשנת תשכ"ה (1965).

קורות חיים
----------

סטולר נולד בשנת 1898 במוסקבה לחנה ואלעזר. בשנת 1915 סיים את לימודיו התיכוניים, והחל ללמוד היסטוריה ובלשנות באוניברסיטת מוסקבה. בפברואר 1917 גויס לשורות צבא האימפריה הרוסית, ממנו ערק לאחר מהפכת אוקטובר ועבר עם משפחתו לקרים שבדרום אוקראינה.

בקרים למד באוניברסיטת סימפרופול לימודי חקלאות ומדעי הטבע. בשנת 1920 נישא ליונה לבית מרק. יונה ושמואל סטולר עלו באותה השנה לארץ ישראל כחלק מהעלייה השלישית, והיו חברים בגדוד העבודה ובחבורת הקרימצ'קים - חבורה שבראשה עמד יצחק שדה. אלה ש"באו לארץ ישראל לבנות ולהבנות בה". סטולר עבד בסלילת כבישים, עד לקבלתו לקבוצת כנרת שהייתה אז בחצר כנרת. סטולר התמסר לחקלאות ולמחקר חקלאי, ומשנת 1938 עמד בראש ועדת הניסיונות של עמק הירדן, והיה אחראי לפיתוח שיטות השקיה, חקלאות שלחין ומטעים. סטולר היה אחראי על הבאתם, פיתוחם, והתאמתם לתנאי הארץ של זני בננה, תמר וגפן חדשים. על עבודתו זאת הוענק לסטולר פרס ישראל לחקלאות בשנת תשכ"ה-1965. בעקבות עבודתו על פיתוח זני תמרים ושימור פרי התמר נוסד בית האריזה לתמרים בצמח.

סטולר התמסר גם לחינוך והוראה, ובשנת 1946 היה ממייסדיו ומנהלו של בית הספר החקלאי בית-ירח.

פעילותו החלוצית וחשיבות עבודתו המחקרית הביאו להצעה למנותו לנשיא המדינה, לה סירב בטענה ש"לא הגיע ארצה לעסוק בזוטות".

באוקטובר 1951 נפטרה בתו דינה בן נבט שחלתה במחלת הסרטן, בגיל 24.

לשמואל ויונה סטולר משפחה ענפה - נולדו להם שלושה בנים וחמש בנות. הם חיו בקבוצת כנרת עד לפטירתם, ונקברו בבית הקברות כנרת.

ספריו
-----

* **זני גפן חדשים**, תש"ב
* **מחקרים על הבננה**, הוצאת ספרית השדה, תשי"ב
* **זני תמר בישראל**, הוצאת ספרית השדה, תשי"ג
* **מסעות בן ציון ישראלי**, הוצאת ספרית השדה, תשי"ט
* **רשימות ומחקרים**, הוצאת ספרית השדה, תש"ך (אסופת מאמרים לכבודו ולציון שנת החמישים לייסוד חוות כנרת)
* **פירות ארץ ישראל: תולדות ומקורות**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ד
* **שיבת התמר לארץ ישראל: מסעות בנציון בעיראק, איראן ומצרים**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ז
* **שיבת התמר לארץ ישראל**. ספריית עופרים.
* **גידול התמר בארץ ישראל**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ז
* **בטרם.** זכרונות, המרכז החקלאי 1977
* **עדות: לבטים בהקמת משק בבקעת כנרת**, הוצאת המרכז החקלאי, תש"ם

הנצחה
-----

בבאר שבע נקרא רחוב על שמו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שמואל סטולר** בוויקישיתוף
* דוד תדהר (עורך), "שמואל סטולר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ט (1958), עמ' 3351
* יונה סטולר - יזכור, קבוצת כנרת
* שמואל סטולר - יזכור, קבוצת כנרת
* אסף ענברי - על בית-הספר התיכון האזורי, בית-ירח
* דקל - אנציקלופדיה יהודית דעת
* אתר למנויים בלבד אביבה לורי, מאגר הדנ"א של עמק הירדן, באתר הארץ, 24 בינואר 2013
* **מזכרונותיו של שמואל סטולר, הקלטות זיקני היישוב בגליל - ארכיון יבנאל, 1975**
* שמואל סטולר מספר - 1
* שמואל סטולר מספר - 2
* שמואל סטולר מספר - 3
* שמואל סטולר מספר - תמלול
* שמואל סטולר (1898-1977), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  דינה בן-נבט, באתר קבוצת כנרת

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007491758005171
* ISNI: 0000 0000 6693 8051
* LCCN: nr91022255
* VIAF: 9700887
* WorldCat: lccn-nr91022255

 |
**פִּיָאוּאִי** היא מדינת מחוז השוכנת באזור הצפון מזרחי של ברזיל. גבולה הצפוני הוא רצועה בת 66 ק"מ על חוף האוקיינוס האטלנטי. ממזרח היא גובלת במדינות סיארה ופרנמבוקו, בדרום ובדרום מזרח בבאהיה, בדרום מערב בטוקנטינס ובמערב וצפון מערב במרניאו. היא משתרעת על פני 252,378 קמ"ר ובירתה היא העיר תרזינה, שהיא הבירה היחידה באזור שאינה שוכנת על החוף האטלנטי.

הערים הגדולות ביותר בפיאואי הן תרזינה, פרנאיבה, פיקוס ופלוריאנו.

היסטוריה
--------

פיאואי משופעת באתרים ארכאולוגיים, ביניהם הפארק הלאומי קאפיברה, והללו מעידים על קיומן של ציוויליזציות אינדיאניות פרה-היסטוריות. המתיישבים האירופאים הראשונים הגיעו לפיאואי במאה השש-עשרה: היו אלה פורעי חוק שנמלטו מסאו פאולו. במאה השבע-עשרה הצטרפו אליהם אצילים שירדו מנכסיהם, כמרים ישועיים ועבדים אפריקאיים ואינדיאנים. יישובה האינטנסיבי יותר של הטריטוריה החל, שלא כרגיל, דווקא בפנים הארץ, לשם הגיעו חוואים, בעיקר מבאהיה, בחיפוש אחר מרעה. בשנת 1718 עבר האזור משליטתה של באהיה לזו של מרניאו. בשנת 1811 ניתן לפיאואי מעמד של מחוז. השנים הבאות היו שנים של אי יציבות: ב-1822, במהלך מלחמת העצמאות של ברזיל, השתלטה על העיר פרנאיבה יחידה של חיילים נאמני פורטוגל; הללו הובסו וגורשו בשנה שלאחר מכן. קבוצות של מורדים חמושים פקדו את פיאואי מעת לעת גם בהמשך.

בשנת 1852 הפכה העיר תרזינה לבירת המדינה, לאחר שנטלה את הבכורה מן העיר אוייראס. תרזינה היא העיר הברזילאית המתוכננת הראשונה, והיא נבנתה בהשראת לוח שחמט. עד היום היא ידועה כעיר ירוקה בשל עצי המנגו הרבים הנטועים ברחובותיה.

עידן הרפובליקה הביא לפיאואי יציבות פוליטית יחסית, אם כי בתחום הכלכלי - חברתי היא ניצבה תמיד בפני קשיים ניכרים: פיאואי היא הענייה שבמדינות ברזיל. אף שכמחצית מן האוכלוסייה מתגוררת בערים, כלכלתה של המדינה מתבססת על חקלאות, בעיקר על גידול בקר, ואין בה תעשייה של ממש.

דמוגרפיה
--------

בשנת 2008 התגוררו במדינה 3,164,000 תושבים, מתוכם 60.7% מתגוררים בערים. 71.8% מהאוכלוסייה מגזעים מעורבים, 23.36% לבנים, 4.6% שחורים, 0.17% ממוצא אסייתי ו-0.05% ממוצא אמריקני.

כלכלה
-----

פיאואי היא אחת המדינות העניות ביותר של ברזיל. מגזר השירותים הוא המרכיב הגדול ביותר בתוצר ב-60.1%, ולאחר מכן ענף התעשייה ב-27.3%. החקלאות מהווה 12.6% מהתמ"ג. 

בשנת 2004 הכלכלה המקומית היוותה 0.5% מהתמ"ג הארצי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיאאוי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פיאאוי
* פיאאוי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| מדינות ברזיל |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אלגואס • אמאפה • אמזונאס • אספיריטו סאנטו • אקרי • באהיה • גויאס • טוקנטינס • מאטו גרוסו • מאטו גרוסו דו סול • מינאס ז'ראיס • מרניאו • סאו פאולו • סֵיארה • סנטה קטרינה • סרז'יפה • פאראיבה • פארה • פיאאוי • פרנה • פרנמבוקו • רונדוניה • רוריימה • ריו גראנדה דו נורטה • ריו גראנדה דו סול • ריו דה ז'ניירו

---

המחוז הפדרלי של ברזיל |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007564350405171
* BnF: cb11951530f (data)
* GND: 4115961-5
* LCCN: n79064830
* MusicBrainz: ae67512d-8256-4b13-bb2a-98e2859dc7cd
* VIAF: 143054038
* WorldCat: lccn-n79064830

 |
**מועדון הכדורגל סושו-מונבליאר** (בצרפתית: **Football Club Sochaux-Montbéliard**) הוא מועדון כדורגל צרפתי שנוסד בעיר מונבליאר המשחק בליגה הצרפתית השלישית. הקבוצה משחקת את משחקי הבית שלה באצטדיון אוגוסט בונאל שבמונבליאר. המועדון העפיל לחמישה משחקי גמר של הגביע הצרפתי וזכה בשניים. כמו כן, זכתה הקבוצה בשתי אליפויות הליגה הראשונה ובשתי אליפויות הליגה השנייה.

היסטוריה
--------

המועדון הוקם בשנת 1928 כקבוצת כדורגל לפועלים ממפעל פג'ו הסמוך. בשנה לאחר מכן הקבוצה כבר החלה למשוך כדורגלנים מוכשרים מכל רחבי אירופה שרצו לשחק במועדון מקצועי כמו סושו. התוצאות לא איחרו לבוא ובעונות 1935 ו-1938 הקבוצה זכתה באליפויות הליגה הראשונה.

לאחר מלחמת העולם השנייה הקבוצה נחלשה מעט, ומקבוצת ראש-טבלה היא ירדה לאמצע הטבלה ונשענה יותר על קבוצת הנוער המוכשרת במקום להשקיע רק בקבוצה הבוגרת. אף על פי שהקבוצה לא ירדה לליגה השנייה, היא לא הגיעה להישגים משמעותיים, עד לזכייה בגביע הליגה הצרפתית בעונת 2004.

הקבוצה השתפרה בשנים האחרונות ומתברגת בחצי העליון של טבלת הליגה הצרפתית הבכירה וכן קבוצת הנוער של המועדון מספקת שחקנים מוכשרים שמשחקים בקבוצות המובילות בצרפת. למרות השיפור, בסיום עונת 2013/2014 ירדה הקבוצה לליגה הצרפתית השנייה לאחר שסיימה במקום ה-18.

בסיום עונת 2022/2023 בליגה השנייה, הקבוצה מוקמה תשיעית בטבלה, אך עקב בעיות כלכליות הורדה לליגה השלישית.

הישגים
------

ליגה 1
* אליפויות (2): 1935, 1938
* מקום שני (3): 1937, 1953, 1980

ליגה 2
* אליפות (1): 1947, 2001

הגביע הצרפתי
* זכייה (2): 1937, 2007
* סגנות (3): 1959, 1967, 1988

גביע הליגה הצרפתית
* זכייה (1): 2004
* סגנות (1): 2003

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סושו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סושו (בצרפתית)
* סושו, ברשת החברתית פייסבוק

* סושו, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* סושו, ברשת החברתית אינסטגרם

* פרופיל, באתר אופ"א

* פרופיל, באתר Transfermarkt

* פרופיל, באתר Soccerway

* פרופיל, באתר WorldFootball.net

* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

| צרפתצרפת ליגת המשנה הצרפתית בכדורגל, עונת 2022/2023 |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אמיין • אנסי • בורדו • בסטיה • גנגאן • גרנובל פוט •דיז'ון • ואלנסיין • לה האבר • מץ • נים • סושו • סטאד לאבאל • סנט אטיין • פו • פריז • קוויווילי-רואן • קן • רודז • שאמו ניור |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12987067m (data)
* SUDOC: 027799875
* VIAF: 123142565
* WorldCat: viaf-123142565

 |
**אצבעות קסם** (או **אצבע אלוהים**) הוא משחק אסטרטגיה מתמטי לשני שחקנים, המבוסס על פעולת החיבור, ובגרסאות מתקדמות יותר על פעולת המודולו. המשחק מצריך ראייה קדימה של מספר צעדים מראש, בדומה למשחק השחמט. המשחק מהווה משחק ידיים כמו גם משחק נסיעה.

כללי המשחק
----------

כלי המשחק הם ידי המשתתפים, כאשר מספר האצבעות הפשוטות מסמל את מספר האצבעות שיש לשחקן באותה יד. מטרת המשחק להביא את מספר האצבעות של השחקן השני לאפס.

המשחק נפתח כאשר שני השחקנים מושיטים אצבע בכל אחת מידיהם. לפי תור, על כל שחקן לגעת באמצעות אחת מידיו באחת מידיו של השחקן השני. על השחקן שננגע (השחקן הפסיבי בתור) לחבר את מספר האצבעות שביד הנוגעת למספר האצבעות שביד שננגעה, ולהציג מספר זה באמצעות היד שנגעו בה. למשחק כמה גרסאות, הנבדלות זו מזו בשלוש נקודות:

1. **הוספת אצבעות**:

* גרסת החיבור הפשוט - מספר האצבעות ביד הנוגעת נוסף למספר האצבעות ביד שבה נגעו.
* גרסת החיבור המודולרי - מספר האצבעות ביד הנוגעת נוסף למספר האצבעות ביד שבה נגעו; מן המספר הזה מותירים את השארית בחלוקה ל-5.

1. **איפוס יד**:

* יד המתבקשת להציג יותר מחמש אצבעות (לדוגמה, אם היו בה 3 אצבעות ונגעו בה ביד שבה 4 אצבעות) - מציגה אפס.
* יד המתבקשת להציג חמש אצבעות או יותר - מציגה אפס.

1. **העברת אצבעות מיד ליד**:

* אסורה
* מותרת אם ביד אחת אין אצבעות, ובשנייה מספר זוגי. תוצאת ההעברה היא חלוקה שווה של האצבעות בין הידיים.
* מותרת בכל מקרה

פעולה של העברת אצבעות מיד ליד מוגדרת כמהלך, כלומר באה במקום נגיעה ביד של השחקן היריב. אפשר להוסיף אצבעות ליד של היריב, רק כאשר היא מציגה אצבעות (אחת או יותר). 

**ניצחון במשחק**: שחקן ששתי ידיו מציגות אפס אצבעות, הפסיד.

### דוגמה

(הדוגמה מתייחסת לגרסת החיבור הפשוט, כאשר יד המתבקשת להציג 5 אצבעות או יותר מתאפסת, והעברת אצבעות מותרת בכל מקרה)

השחקנים A ו- B מתחילים את המשחק עם אצבע אחת בכל יד. A נוגע ביד אחת של B, העובר ממצב של (1,1) למצב (1,2). B נוגע ביד שבה 2 אצבעות באחת מידי A, העובר למצב (1,3). אז נוגעת ידו המציגה 3 אצבעות של A בידו המציגה אצבע אחת של B, ומעבירה את B למצב (4,2). בתשובה, נוגע B בידו המציגה 4 אצבעות, בידו המציגה אצבע אחת של A - יד זו מתאפסת, ו- A עובר למצב (0,3). A נוגע באחת מידיו של B ומאפס אותה, אבל B נוגע בו ביד הנותרת, ומנצח.

ניתוח המשחק
-----------

בגרסת החיבור הפשוט, כאשר יד המתבקשת להציג 5 אצבעות או יותר מתאפסת, והעברת אצבעות מותרת בכל מקרה, המשחק פתור:

העמדה ההתחלתית, שבה כל שחקן מציג אצבע אחת בכל יד, היא עמדת הפסד: הצד הראשון יפסיד בתוך 26 צעדים (בהנחה שהשחקן המפסיד ישתדל לדחות את קצו, והשחקן המנצח יעשה כל שביכולתו לקרב אותו). כאן "צעד" הוא מחצית התור.

מן העמדה (1,1) כנגד (1,2) שתופיע אחרי הצעד הראשון, יוכל השחקן השני לכפות עמדה של (1,1) (ידי הראשון) כנגד (0,4) (לשני), ואז כנגד (1,4), ואז כנגד (3,3) - כל מעבר בשני צעדים. אחר-כך הוא יוכל לכפות (0,1) כנגד (0,3) בארבעה צעדים, ואז (0,1) כנגד (2,2) או (1,3) בשניים (השחקן הראשון יוכל לבחור את ההסתעפות), וכנגד (2,3) בעוד שניים, בשני המקרים. משם יגיעו השחקנים לעמדה של (0,1) כנגד (3,3) בארבעה צעדים, ואז כנגד (0,2) בשני צעדים, כנגד (1,2) בשניים, וכנגד (0,4) בשניים נוספים. בעמדה זו ינצח השחקן השני על ידי מגע ידו המציגה 4 אצבעות בידו האחת של השחקן הראשון.

ראו גם
------

* מלחמת אגודלים
שופט מניף כרטיס צהוב במהלך משחק כדורגל
כרטיס אדום וכרטיס צהוב
בספורט תחרותי, **כרטיס צהוב** מבטא אזהרה בפני שחקן, שאם וכאשר יבצע עבירה נוספת על חוקי המשחק כמפורט להלן, הוא יראה את הכרטיס פעם נוספת, ומיד לאחר מכן יורחק מתחומי המגרש בכרטיס אדום, וזכותו להשתתף במשחק הבא תישלל. שחקן שכבר ספג כרטיס צהוב ובאותו המשחק מבצע עבירה שעליה שולפים כרטיס אדום ישירות – הכרטיס האדום יישלף לעברו מיידית ללא צהוב שני.

בנוסף, בחלק מהמסגרות, לאחר מספר מסוים של כרטיסים צהובים שצבר שחקן באותה מסגרת, הוא לא יוכל להשתתף במשחקה הבא של קבוצתו.

הכרטיס הצהוב נמצא בשימוש בענפי ספורט רבים, ביניהם: כדורגל, כדוריד, רוגבי, בדמינגטון, אתלטיקה, כדורעף, כדורמים, הוקי שדה, MMA ובנדי. השימוש בכרטיס משתנה בהתאם לחוקים הנהוגים בכל ענף, אך לרוב הוא מבטא אזהרה.

הכללים להנפת כרטיס צהוב רשומים בחוקת משחק הכדורגל שנכתבה על ידי ארגון ה-IFAB, תחת חוק מספר 12: עבירות והתנהגות בלתי הולמת:

> 
> שחקן מקבל אזהרה ומונף בפניו כרטיס צהוב אם הוא מבצע אחת משבע העבירות הבאות:
> 
> 
> 1. אשם בהתנהגות לא ספורטיבית.
> 2. מביע התנגדותו במילים או במעשים.
> 3. עובר על חוקי המשחק באופן עקבי.
> 4. מעכב את חידוש המשחק.
> 5. מסרב להקפיד על המרחק הנדרש, כאשר משחק מחודש על ידי בעיטת קרן או בעיטה חופשית.
> 6. נכנס או חוזר אל שדה המשחק מבלי לקבל את רשות השופט.
> 7. עוזב במכוון את שדה המשחק מבלי לקבל את רשות השופט.
> 
> 
> 
> — תרגום ההתאחדות לכדורגל בישראל לחוק מספר 12
> 

ניתן לשלוף כרטיס צהוב לשחקנים על המגרש, מחליפים, ומ-2019 גם לאנשי צוות.

היסטוריה
--------

עד 1966 נהג השופט להרחיק שחקן על ידי שריקה לעבירה והצבעה אל מחוץ למגרש לכיוון קו האמצע שבין ספסלי הקבוצות. שחקן שעבר עבירה חמורה שלא חייבה הרחקה נרשם בפנקסו של השופט כך שלאחר עבירה דומה נוספת יכול היה השופט להרחיקו. רוב השחקנים והשופטים דיברו באותן שנים רק את שפת האם שלהם. הרעיון להשתמש בכדורגל בכרטיסים צבעוניים המובנים בכל שפה כדי להעביר את כוונותיו של השופט הועלה על ידי השופט האנגלי קן אסטון (אנ'). אסטון מונה לוועדת שופטי פיפ"א והיה אחראי לכל השופטים במונדיאל 1966. ברבע הגמר שיחקה אנגליה מול ארגנטינה באצטדיון ומבלי, במשחק בו פרצה מהומה לאחר שהשופט הגרמני הרחיק שחקן ארגנטינאי וזה סירב לרדת מהמגרש במשך דקות. לאחר המשחק דיווחו בעיתונים כי השופט רודולף קרייטליין הזהיר את האנגלים בובי וג'ק צ'רלטון (ללא שידעו על כך גם לאחר המשחק), וכן הרחיק את אנטוניו ראטין הארגנטינאי. השופט לא הבהיר את החלטותיו במהלך המשחק. תקרית זו גרמה לאסטון לחשוב על דרכים להבהיר את החלטות השופט הן לשחקנים והן לצופים. אסטון סבר כי שיטת קידוד לפי צבעים המבוססת על אותו עיקרון כמו בשימוש ברמזורים תתגבר על מחסומי השפה ותבהיר באם שחקן הוזהר או הורחק. שיטה זו התקבלה וכתוצאה מכך, במונדיאל 1970 הונהג לראשונה כרטיס צהוב לציון אזהרה וכרטיס אדום (בו לא נעשה שימוש באותו טורניר) לציון הרחקה.

פרט לכרטיס הצהוב ולכרטיס האדום קיימים סוגים נוספים של כרטיסי ענישה ואזהרה בענפי ספורט שונים: כרטיס לבן, כרטיס ירוק, כרטיס כחול וכרטיס שחור.

ראו גם
------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל כדורגל** |

* כרטיס אדום

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **כרטיס צהוב** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **כרטיס צהוב** |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בכפר לשעבר בדרום רמת הגולן. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו פיק (פירושונים).

**פִיק** (בערבית: **فيق**) היה יישוב סורי בדרום רמת הגולן, סמוך למקום בו הוקם לימים קיבוץ אפיק. עד למלחמת ששת הימים, אז נעזב, שימש הכפר בירתה של נפת פיק, הנפה הדרומית של מחוז קוניטרה. בשנת 1966 גרו ביישוב 2,769 תושבים, והוא היה אחד היישובים הגדולים ברמת הגולן ערב המלחמה.

היסטוריה
--------

אוסביוס באונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה) זיהה כאן את מקומה של העיר המקראית "אפק", הנזכרת במלכים א: "וַיְהִי לִתְשׁוּבַת הַשָּׁנָה וַיִּפְקֹד בֶּן הֲדַד אֶת אֲרָם וַיַּעַל **אֲפֵקָה** לַמִּלְחָמָה עִם יִשְׂרָאֵל".

אחרי המרד הגדול הוקמה בפיק ככל הנראה מושבת חיילים משוחררים (וטרנים) רומאים.

בתלמוד הירושלמי נזכר יישוב בשם "כפר אפיק": "בימי ר' אמי נפלה דליקה ב**כפר אפיק** רבי אימי כרוז בשוקי דארמאי ומר מאן דעבד לא מפסיד".

מדרום להריסות הכפר נמצא בית קברות יהודי ששירת את היישוב אפק/אפיק הקדום, אשר במרכזו גם נבנה בית כנסת. ברחבי אזור הכפר נתגלו עמודים ואבני בזלת עם סמלים יהודיים, כמו עמוד בעל חריטה של המנורה.

בסקר של המהנדס הגרמני גוטליב שומאכר ברחבי הגולן בסוף המאה ה-19, הוא תיאר את פיק בתור כפר חצי עזוב, ורשם חלק מהפריטים הארכאולוגים באתר. בין העתיקות, גילה שומאכר עמוד אבן עם חריטת המנורה וכתובת, אותה תיעד בציור מפורט. לימים פוענחה הכתובת: "אנה יהודה חזאנה", כלומר "אני יהודה החזן". לאחר מלחמת ששת הימים, כאשר הגיעו חיילי צה"ל לעיר קוניטרה, נמצא אותו עמוד שגילה שומאכר בכפר פיק, אך בבית הקברות הצבאי של קוניטרה, כשהוא משמש לעיטור בית הקברות.

אוכלוסיית היישוב ערב מלחמת ששת הימים עסקה בגידולים חקלאיים שונים, בהם דגנים וקטניות שונים, שומשום, תאנה, זית, כמו גם גידולי צאן ובקר. ביישוב היו שלושה בתי בד, מרפאה ומספר בתי ספר בהם בית ספר תיכון.

* 
* עין פיק למרגלות הכפרעין פיק למרגלות הכפר
*

ראו גם
------

* עין פיק

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיק** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Apheka, הערה 63 לאונומסטיקון של אוסביוס
2. ↑  ספר מלכים א', פרק כ', פסוק כ"ו.
3. ↑  זאב ספראי ואיל רגב, **ארץ ישראל בתקופת בת שני, המשנה והתלמוד**, הוצאת כרטא, ירושלים, 2011, עמ' 74.
4. ↑  תלמוד ירושלמי, מסכת שבת, פרק ט"ז, הלכה ז'.
5. ↑  דפנה מאיר, מסלול עין פיק קובץ PDF. (ארכיון האינטרנט)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 22155409714008741992
* WorldCat (עם VIAF): 22155409714008741992

 |
**נפת פלרמו** (באיטלקית: **Provincia di Palermo**) הייתה נפה במחוז האוטונומי סיציליה שבאיטליה, שבירתה הייתה העיר פלרמו. ב-4 באוגוסט 2015 היא הוחלפה על ידי יחידה מנהלית חדשה: העיר המטרופולינית של פלרמו.

גאוגרפיה
--------

הנפה השתרעה על שטח של 4,992 קמ"ר, ובשנת 2005 התגוררו בה 1,239,272 נפש. בירתה של הנפה בעיר פלרמו המשמשת גם כבירת המחוז. הנפה שכנה בצפון-מערבה של סיציליה, וגבלה בנפת טרפאני מערב, בנפת אגריג'נטו מדרום; בנפת מסינה ממזרח, ובים הטירני מצפון. שמה נגזר משם השבט היווני "פאנורמוס" (יוונית *Πάνορμος*) שמשמעו "נמל הכל".

הערים העיקריות בנפה, נוסף על פלרמו, היו בגרייה (Bagheria), מונריאלה ופרטיניקו (Partinico). האי אוסטיקה (Isola di Ustica) היה שייך גם הוא לנפה. נהר האימרה מרידיונלה (Imera Settentrionale) היה הנהר הארוך ביותר בנפת פלרמו, ואורכו 144 ק"מ. הנהרות האחרים בנפה היו הבליצ'ה (Belice) שאורכו כ-77 ק"מ, הבליצ'ה דסטרו (Belice destro) באורך של 45,5 ק"מ ונהר הבליצ'ה סיניסטרו (Belice sinistro) באורך של 42 ק"מ.

הגידולים החקלאיים בנפה היו זיתים, דגנים, שקדים, תאנים, הדרים, גפנים, כותנה ועוד. משק החי כולל גידול כבשים, עזים ובקר. בנפה הייתה גם תעשייה פטרוכימית.

בתחומי הנפה מספר פסיפסים ביזנטיים ידועים הנמצאים בקתדרלת מונריאלה, בקתדרלת צ'פלו, בכנסיית סנטה מריה דל'אמיראליו, ובקפלה פלאטינה שבפאלאצו דיי נורמני בפלרמו.

ראו גם
------

* קסאטה סיצ'יליאנה
* לימונצ'לו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פלרמו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פלרמו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562004005171
* BnF: cb11945598t (data)
* GND: 4226110-7
* LCCN: n82040102
* MusicBrainz: b92d4b0a-faab-4206-bbe0-a226383a2c09
* NARA: 10036700
* WorldCat (עם LCCN): n82-040102

 |
שמות רחובות יהודים, המוזיאון היהודי בברלין
 מקס ליברמן *היודנגאסה באמסטרדם*, 1908, Städelsches Kunstinstitut
ברבות מן הערים באירופה, **רחוב היהודים** (בגרמנית: **Judenstrasse**) או **סמטת היהודים** (Judengasse) הוא כינוי לרחוב שבו התרכזה האוכלוסייה היהודית בעיר, ובו היו מוסדות הקהילה היהודית. לעיתים נאסר על היהודים להתגורר מחוצה לו, וכך הוא תפקד כמעין גטו. בערים רבות באירופה קרוי רחוב זה "רחוב היהודים" עד היום.

מטרתו
-----

המגורים ברחוב נפרד נועדו, בין היתר, לאפשר לשליט המקומי להגן על יהודי החסות תושבי העיר מהגויים. בשל כך, פעמים רבות היו לרחוב היהודים שערים שנסגרו בשעות הלילה או בחגי הנוצרים. עם זאת, לעיתים גרו ברחוב זה גם נוצרים.

'רחוב היהודים' היה קיים בערים רבות במדינות ארופיות מאז ימי הביניים, ובחלקן הוא קרוי כך עד היום. רבעים סגורים בהם גרו יהודים מכונים גם גטו.

יש ערים בהן לרחוב קראו בשם רשמי כלשהו – למשל בפריז רחוב הוורדים (צר') ובפירנצה רחוב רמליאנטי (איט') – אך כינויו הנפוץ היה רחוב היהודים.

בכל אזור מגורים יהודי היה בית כנסת עם בית ספר, מקווה, בית חולים ובית קברות יהודי. עקב הלכות הכשרות זכו היהודים בשוחטים ואופים משלהם.

רחובות יהודים מפורסמים בגרמניה
------------------------------

* יודנשטרסה (ברלין)
* יודנגאסה בקלן (גר')
* יודנגאסה בפרנקפורט (גר')
* נורדשטראסה בהנאו (גר')
* יודנגאסה (ברלין)

ראו גם
------

* רשימת רחובות יהודים בגרמניה (יודנגסן) (גר')

קישורים חיצוניים
----------------

* ד"ר קציעה אביאלי-טביביאן, רחוב היהודים, הספרייה הווירטואלית של מטח
**דראווידר קזגאם** (בטמילית: **திராவிடர் கழகம்**, מילולית: הליגה הדראווידית) היא תנועה חברתית טמילית שהייתה בסיס למפלגות הפוליטיות העיקריות של טאמיל נאדו.

דרראוויר קזגאם הוקמה על ידי פרייאר, מנהיג טמילי שכיהן כנשיא מפלגת הצדק מ-1938. ב-1944 קיימה המפלגה ועדה בסילם (אנ'), בה התחלקה המפלגה בין הרדיקליים והשמרנים. הרדיקליים, שנשאו עיניהם לנשיא המפלגה פרייאר ומזכירה כ. מ. אננאדוראי, קידמו החלטה לשנות את שם המפלגה לדראווידר קזגאם, שפרשה מפעילות פוליטית. השמרנים הקימו מפלגה מתחרה בשם מפלגת הצדק, שהתקיימה לשנים מספר. הארגון, שחתר למדינה דראווידית עצמאית, התנגד להשתתפות בפוליטיקה מחשש שהפוליטיקה תגבר על האידאולוגיה.

ב-1946 הקים פרייאר זרוע מילטנטית בשם חיל מתנדבי החולצות השחורות. עם הזמן, החלו תומכי פרייאר לדרוש כי כלל חברי המפלגה ילבשו חולצות שחורות, דבר שהביא למתחים בינן לבין אננאדוראי. הארגון הוצא מחוץ לחוק במאי 1946 על ידי ממשלת נשיאות מדראס, שהייתה בשליטת הקונגרס.

הגישות השונות בתוך המפלגה בלטו גם על רקע עצמאות הודו ב-15 באוגוסט 1947. פרייאר, שהלך והקצין בהגותו הדראווידית, קרא לתומכי התנועה לראות ביום חילופי השלטון יום אבל, ומעבר משליטה קולוניאלית בריטית לשיטה ארית. לעומתו, אננאדוראי ראה ביציאת הבריטים אירוע משמח, ויציאת אחד מאויבי הדראווידים. הוא גם טען שתמיכה בעצמאות תסייע לְהָזֵם את טענות הקונגרס שהתנועה אוהדת את הבריטים ולחיזוק התנועה. במוסדות המפלגה נמצאה תמיכה לגישתו של פרייאר, אך אננאדוראי השתמש בשליטתו בעיתוני התנועה כדי לקבוע את גישתו בהם.

ויכוח נוסף בין המחנות היה על דמוקרטיה פנים-מפלגתית. בעוד שבאופן רשמי התקיימו בתנועה גופים נבחרים, בפועל מרבית הסמכויות היו בידי פרייאר, ואננאדרואי ותומכיו התנגדו לגישתו האוטוקרטית.

ביוני 1949 הודיע פרייאר על מינויה של מנייאמי למהיגת המפלגה, החלטה שנפלה כהפתעה על מנהיגי המפלגה. מיד לאחר מכן נודע כי פרייאר מתכנן להינשא למנייאמי. ההחלטה גרמה לפיצול המפלגה, כשאננאדוראי מהקים את דראווידה מונטה קזגאם, היה למעורב בפוליטיקה הרשמית, והפך לאחת המפלגות העיקריות בטאמיל נאדו.

הארגון היה מעורב גם במרד הטמילי בסרי לנקה ותמך בטיגריסי השחרור של טאמיל אילם.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של דראווידר קזגאם
* דראווידר קזגאם, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  Y. M. Marican, The Genesis of the DMK, **Asian Studies**
2. ↑  17th September 1949: Political Party Dravida Munnetra Kazhagam (DMK) was Founded, Maps of India
**וָטֶרלוֹ** (בולונית: Waterlô, בצרפתית והולנדית: Waterloo) היא רשות מקומית ולונית, הממוקמת במחוז ברבנט הוולונית, בלגיה. נכון לשנת 2006, ברשות חיים כ-29,315 איש. סך הכול שטחה הוא 21.03 קילומטרים רבועים, בצפיפות של כ-1,394 איש לכל קמ"ר.

אף על פי שווטרלו היא רשות עצמאית, היא משמשת בפועל כפרבר אמיד של בריסל. כרבע מתושבי העיר אינם בלגים, ויש בעיירה קהילה גדולה של דוברי אנגלית. רבים מהתושבים הזרים עובדים בבריסל, המרכז המנהלי של האיחוד האירופי. וטרלו היא מקום מושבו של בית ספר סנט ג'ון הבינלאומי, אחד מבתי הספר הוותיקים והגדולים בבלגיה. מטהו האירופאי של מסטרקארד גם הוא ממוקם בווטרלו.

קרב ווטרלו
----------

 ערך מורחב – **קרב ווטרלו**  

וטרלו ידועה בעיקר בזכות **קרב ווטרלו** שנערך בה ב-18 ביוני 1815, בין הקיסרות הראשונה של נפולאון בונפרטה לבין הקואליציה האנטי-צרפתית השביעית (הממלכה המאוחדת, פרוסיה, אוסטריה ואחרות), בפיקודם העיקרי של ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון וגבהרד לברכט פון בליכר. בעיירה ישנה מצבה בצורת אריה (המביט לכיוון צרפת), לזכר הקרב הנקרא **תל האריה** (צרפתית: La Butte du Lion). אטרקציות אחרות בעיירה הקשורות לקרב הן מוזיאון ולינגטון והכנסייה הקתולית של יוסף הקדוש, בה נאמר שוולינגטון התפלל לפני צאתו לקרב. כיום, נמצאים בכנסייה לוחות זיכרון לזכר הנופלים ההולנדים והאנגלים בקרבות.

אטימולוגיה
----------

שמו של המקום, ממקור הולנדי, ככל הנראה לקוח מהמילה "Water", שמשמעותה מים, והמילה Lo, שמשמעותה העתיקה היא יער. ככל הנראה, ההתיישבות המוקדמת באזור הייתה ליד יער ביצתי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וטרלו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של וטרלו (בצרפתית)
* וטרלו, ברשת החברתית פייסבוק

* וטרלו, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* וטרלו, ברשת החברתית אינסטגרם

* וטרלו, ברשת החברתית LinkedIn

* וטרלו, סרטונים בערוץ היוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562190505171
* BnF: cb11972577r (data)
* GND: 4064838-2
* ISNI: 0000 0001 0599 7426
* LCCN: n81053448
* LNB: 000290270
* MusicBrainz: 70be0a34-8410-4577-8e49-0a0f1ebcb544
* NKC: ge629389
* SUDOC: 027749673
* VIAF: 162695587
* WorldCat: lccn-n81053448

 |
**סולֶנודון קובני** (שם מדעי: *Solenodon cubanus*) הוא מין של אוכל חרקים ממשפחת הסולנודונים. המין הגדול ביותר במשפחתו ובסדרתו. הוא אנדמי לאי קובה שבאיים הקריביים.

מאפיינים
--------

אורכו של הסולנודון הוא 41–55 ס"מ, ומשקלו עד 1 ק"ג. הוא הגדול שבאוכלי החרקים, והוא מזכיר במראהו את הטנרקיים. הוא בעל פרווה חמה ושעירה, ראש גדול עם חוטם מגודל ורדרד ועירום משיער, זיפי שפם בקצה החוטם, וזנב ארוך ורוד וחסר שיער. הוא מצוי הן על הקרקע והן על העצים.
הוא פעיל בלילה ויוצא לרחרח ביעילות אחר מזונו, הכולל פירות, שורשים, פירות יער וחרקים. עם זאת, בזכות טפריו וארסו החזק הוא יכול לטרוף גם לטאות, עופות קטנים וגוזלים ואפילו מכרסמים קטנים. הסולנודון אגרסיבי ויתקוף גם סולנודונים מסיגי גבול.

הסולנודון, שהוא אנדמי לקובה, נפגע מאוד מפעילות האדם וגם מהבאת מינים פולשים טורפים כגון נמייה אסייתית קטנה לאי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סולנודון קובני** בוויקישיתוף
* סולנודון קובני, באתר ITIS (באנגלית)
* סולנודון קובני, באתר NCBI (באנגלית)
* סולנודון קובני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* סולנודון קובני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* סולנודון קובני, באתר GBIF (באנגלית)
**קרפלדר פוסבול-קלוב אורדינגן 05** (בגרמנית: **Krefelder Fußball-Club Uerdingen 05**) הוא מועדון כדורגל מרובע אורדינגן שבעיר קרפלד שבמחוז נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה. נכון לעונת 2023/2024, המועדון משחק באוברליגה צפון שהיא הליגה ה-5.

היסטוריה
--------

המועדון הוקם בנובמבר 1905 בעיר קרפלד, ובמהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 שיחק בעיקר בליגות אזוריות שונות. בשנת 1953 חבר המועדון למועדון הכדורגל של קונצרן התרופות הגרמני באייר, ושם הקבוצה הפך לבאייר אורדינגן. המועדון שיחק רוב שנותיו בליגות הנמוכות של גרמניה עד אשר העפיל בשנות ה-60 לליגה השלישית. בשנת 1971 עלה המועדון לליגה השנייה בפעם הראשונה בתולדותיו, ולאחר שסיים את עונת 1974/1975 במקום השני קודם לראשונה לבונדסליגה אך לאחר עונה אחת בלבד שב לליגה השנייה. לאחר שלוש עונות שב המועדון לליגה הבכירה. עיקר הצלחתו של המועדון היה בשנות ה-80 של המאה ה-20, כאשר שיחקו בו שחקנים כמו וולפגנג פונקל, מתיאס הרגט ושטפן קונץ. בזמן זה רשם המועדון את התקופה הטובה ביותר שלו כאשר זכה בגביע הגרמני בעונת 1984/1985, בפעם היחידה בתולדותיו, וסיים במקום השלישי בבונדסליגה בעונת 1985/1986. באותה עונה אף הגיע המועדון לחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע, שם הודח על ידי אתלטיקו מדריד, כאשר ברבע הגמר, המועדון זכה בניצחון יוקרתי במיוחד על דינמו דרזדן מליגת העל המזרח-גרמנית בתוצאה 7-3. בעונה הבאה, הקבוצה הצעירה של המועדון הייתה לקבוצה הראשונה שזוכה בבונדסליגה עד 19 ובבונדסליגה עד גיל 17. 

בשנות ה-90 התנדנד המועדון בין הבונדסליגה לבונדסליגה השנייה, ושחקניו העיקריים היו ברנד דרהר השוער, הלמוט ראנר, מוסטפא דואן והזר יאן היינצה מדנמרק. בשנת 1995 חברת באייר משכה את שמה משם המועדון, ושמו שונה לשם המקורי, KFC אורדינגן 05. עונת 1995/1996 הייתה העונה האחרונה שמועדון זה שיחק בבונדסליגה, ולאחר ירידת ליגה זו, המועדון נקלע לקשיים כלכליים, בעיקר עקב הפסקת הסיוע הכלכלי מחברת באייר. קשיים אלו הובילו להידרדרות הקבוצה עד לליגות האזוריות של גרמניה. בשנת 2018 ניצחה אורדינגן 05 את ולדהוף מנהיים בפלייאוף והעפילה אל הליגה הגרמנית השלישית.

תארים
-----

* הגביע הגרמני: 1984/85
* אליפות הבונדסליגה השנייה: 1991/92

שחקנים בולטים
-------------

* מנפרד בורגסמולר
* מתיאס הרגט
* רודולף בומר
* ברנד דרהר
* שטפן קונץ
* וולפגנג פונקל
* וולפגנג רולף
* אוליבר בירהוף
* יאן היינצה
* מוסטפא דואן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אורדינגן 05** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של אורדינגן 05 (בגרמנית)

* פרופיל, באתר Transfermarkt

* פרופיל, באתר Soccerway

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 2043554-X
* VIAF: 126494466
* WorldCat: viaf-126494466

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק ברב שנרצח בציריך. אם התכוונתם לראש ישיבת נהורא, ראו אברהם יצחק גרינבוים.

הרב **אברהם גרינבוים** (ה'תר"צ, 1930 - י"ז בסיון ה'תשס"א, 7 ביוני 2001) היה רב אורתודוקסי וראש ישיבה בבני ברק. מותו הוא אחד ממקרי הרצח שעדיין לא נפתרו בשווייץ.

ביוגרפיה
--------

גרינבוים נולד בשנת 1930 בפולין. הוא שרד את מלחמת העולם השנייה במחנה עבודה בסיביר, בעוד הוריו נרצחו על ידי הגרמניה הנאצית, במולדתו פולין.

בביקור בשווייץ, ביום חמישי, נורה גרינבוים סמוך לשעה 22:00 בכביש ווברשטראסה ליד כיכר האלוויל, כשהיה בדרכו לתפילת ערבית. שני הכדורים, שנורו ממרחק של פחות משני מטרים, פגעו בגרינבוים בפלג גופו העליון. מעטפה שהכילה יותר מ-1,000 פרנקים שווייצרים שקיבל מתרומות שאסף לכולל ביבנה, כמו גם כרטיסי הטיסה שלו, נמצאו על גופתו.

יש הטוענים כי ברצח היו מעורבים קבוצת הטרור הימנית הגרמנית NSU, אולם, נכון לשנת 2017, לא הייתה כל הוכחה לקשר כזה. הרדיו בציריך הודיע כי הרוצח הוא ככל הנראה ממוצא טורקי או בוסני. המשטרה בציריך מעריכים כי הוא נרצח מסיבות אנטישמיות או לאומניות. בנוסף, שגריר ישראל בשווייץ, יגאל ענתבי, מסר כי באותו היום בו נרצח גרינבוים, הגיעו מכתבים אנטישמיים רבים לשגרירות.

ב-10 ביוני 2001, הוא הובא למנוחות בישראל.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  ניצן הורוביץ, הרצח בציריך: אברהם גרינבוים נורה פעמיים, אך לא נשדד, באתר הארץ, 10 ביוני 2001
2. ↑  משטרת שוויץ עצרה חשוד ברצח הרב גרינבוים, באתר ynet, 10 ביוני 2001
3. 1 2  הרב גרינבוים שנרצח בשוויץ הובא למנוחות בישראל, באתר ערוץ 7, 11 ביוני 2021
פירוש נוסף ערך זה עוסק במילת סלנג. אם התכוונתם למערכת הפעלה למחשב, ראו DOS.
**דּוֹס** הוא כינוי סלנג עברי ליהודי חרדי או דתי. כינוי למשהו שהולך לתל אכסנייה באמצע הלילה

אטימולוגיה
----------

האטימולוגיה למילה היא תוצאה מהגיית המילה "דתי" בהגייה אשכנזית-חסידית הנשמעת כ"דוסי", כאשר הד' נהגה בחולם והת' הרפויה נהגית כס', צורת היחיד של המילה איבדה את היו"ד.

שימוש וקונוטציה
---------------

הכינוי "דוס" הוא כינוי שמובא מהשפה יידיש ומשמעות המילה היא דת, והוא מיוחס בעיקר לחרדים ולעיתים לדתיים-לאומיים.

לפעמים משמשת המילה לאופי נייטרלי או חיובי, דוגמה לכך ניתן למצוא בקיומם של מספר גופים ואתרי אינטרנט חרדים או דתיים המשתמשים במילה דוס כחלק אינטגרלי משמם. לדוגמה: אתר שידוכים "דוסידייט" (הלחם של דוס ודייט), אתר אירועים לדתיים "דוסילנד" (על משקל דיסנילנד), "דוסיבות" (מסיבות לציבור הדתי, הלחם של "דוסים" ו"מסיבות"), ההרכב הקומי אנדרדוס (על משקל אנדרדוג), אתר פרויקט ההסברה החרדי "דוסים", ודף הפייסבוק "דוסים מצייצים".

"דוס מחמד"
----------

בעבר טבע אורי אורבך את הביטוי "דוס מחמד", המוכר גם כ"דתי מחמד". לדברי אורבך (בריאיון ל-nrg) דוס מחמד "נוצר ככינוי גנאי לחילונים שמתגאים בחבר הדתי היחיד שלהם ומרגישים בכך שהם פתוחים וסובלניים. אבל הביטוי קם על יוצרו, שזה אני, וכיום משמש ככינוי לדתיים עצמם, תחליף ל"עלה תאנה". תרומתי הדלה לשיח הישראלי".

ראו גם
------

* עגה חרדית
* חוק הדתיים השלובים

לקריאה נוספת
------------

* אורי אורבך, **סבא שלי היה רב**, 2002, הוצאת כתר.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר דוסים
2. ↑  דף הפייסבוק דוסים מצייצים
3. ↑  שפרה ארליך, שליפות עם אורי אורבך, באתר nrg‏, 2 באוגוסט 2005
**יוסף גרודזינסקי** (נולד ב-1953) הוא מתרגם, פסיכולוג, פובליציסט, בלשן וחוקר מח ישראלי. פרופסור מן המניין במרכז אדמונד ולילי ספרא לחקר המוח, האוניברסיטה העברית בירושלים, ופרופסור אורח במכון לרפואה ומדעי עצב, מרכז המחקר יוליך, גרמניה. מחקריו עוסקים בקשרים בין מבנה המוח ליכולות השפה האנושית.

אודות
-----

סיים תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בשנת 1981, וסיים דוקטורט באוניברסיטת ברנדייס בשנת 1985. נושא עבודתו היה "Language deficits and linguistic theory". משם עבר להשתלמות פוסט-דוקטורט במרכז למדעי הקוגניציה של המכון הטכנולוגי של מסצ׳וסטס. אחרי כן שימש בפרופסור מן המניין במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב ופרופסור מן המניין וראש הקתדרה לנוירו-בלשנות במחלקה לבלשנות ובמחלקה לנוירולוגיה/נוירוכירורגיה של אוניברסיטת מקגיל. בנוסף, הוא לימד במחלקה לנוירולוגיה (נוירופסיכולוגיה) בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת בוסטון. 

מחקריו עוסקים בפסיכו-לינגוויסטיקה וחקר הבסיס הביולוגי של השפה והוא נחשב למומחה בעל שם עולמי בתחום. הוא ערך מחקרים העוסקים באפאזיה, מחלה נוירולוגית הגורמת לאובדן או פגיעה של יכולת השימוש בשפה. ערך מחקרים המנסים לשפר את הטיפול הניתן לאנשים הסובלים מבעיות מוחיות על ידי בדיקת הבסיס הנוירולוגי של הפגיעות. כיום הוא חוקר את הקשר המוחי בין יכולת לשונית ויכולת לוגית.

היה בין יוזמי "מכתב המאה", יוזמת הסירוב הקולקטיבית הראשונה בתולדות מדינת ישראל שנמסר ללשכת ראש הממשלה ב-21 באוגוסט 1978 במחאה על הוצאת שאלת עתיד ההתנחלויות מההסכם השלום עם מצרים על ידי ממשלת בגין.

בשנת 1998 יצא ספרו "חומר אנושי טוב: יהודים מול ציונים". ספר הבוחן את יחסה של התנועה הציונית ליהודי אירופה בשנים שבין תום מלחמת העולם השנייה להקמת המדינה.

מספריו
------

* **Theoretical perspectives on language deficits**, MIT Press, 1990, 2010
* **Broca's region, Oxford University Press US**, 2006, Editor with Katrin Amunts
* **In the shadow of the Holocaust: the struggle between Jews and Zionists in the aftermath of World War II**, Common Courage Press, 2004

* **פסיכולוגיה ושפה - הקשרים**, הוצאת הקיבוץ המאוחד
* **חומר אנושי טוב: יהודים מול ציונים, 1945-1951**, הוצאת מעריב, 1998

קישורים חיצוניים
----------------

* דף אישי באתר האוניברסיטה העברית
* אני דווקא מדגיש שואה, באתר הארץ, 11 באפריל 2007
* צה"ל חסר השכלה, באתר הארץ, 25 בינואר 2007
* תועמלנים, לא היסטוריונים, באתר הארץ, 9 באפריל 2002
* מדענים, שקרנים, גזעניים, על ספרו של סטיבן ג'יי גולד "אין מידה לאדם", באתר סנונית
* שי זמיר, בין פוליטיקה לבלשנות: מיהו נועם חומסקי?, באתר ynet, 17 במאי 2010
* "על מדעי הקוגניציה",באוניברסיטה הפתוחה, הרצאה באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורן פרסיקו, ‏למה?, באתר גלובס, 25 באוקטובר 2002

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007305845205171
* BIBSYS: 90396430
* BnF: cb129798104 (data)
* CiNii: DA04171264
* GND: 172106559
* ISNI: 0000 0000 8082 2573
* LCCN: n88219960
* NSK: 000559053
* NTA: 072774819
* ORCID: 0000-0002-9912-7196
* RERO: 02-A003321617
* SUDOC: 057073112
* VIAF: 2604111
* WorldCat: lccn-n88219960

 |
**נפת קונאו** (באיטלקית: **Provincia di Cuneo**) היא נפה במחוז פיימונטה. היא גובלת במערב בצרפת, בצפון בנפת טורינו, במזרח בנפת אסטי ובדרום במחוז ליגוריה. בשנת 2006 התגוררו בנפה 572,972 תושבים, והיא משתרעת על שטח של 6,903 קמ"ר.

הנפה היא העתיקה ביותר באיטליה. היא נוסדה בשנת 1859. עד שנת 1947 היא גם הייתה הגדולה ביותר. מאז גדולות ממנה נפת דרום טירול ונפת פוג'יה. בשל כך הוא מכונה בפיימונטה **הגדולה** (la Granda).

גאוגרפיה
--------

האלפים הימיים והאלפים הקוטיים מקיפים את הנפה, ממזרח ומדרום. בהרי המזרח, מתחיל עמק נהר טנרו, היוצר מעין שער בין ההרים. בתחילתו הוא יוצר מעין משטח נמוך של הרים לעומת סביבתו. עמק הנהר מתרחב במורד, לכיוון מערב ויצר את שפלת הנהר פו הרחבה והארוכה. לנפה יש מבנה אליפטי קיצונית. בחלקו העליון, נהר הפו זורם בשפיעה גבוהה, 3,841 מ³ לשנייה. בנפה זורמים יובלי נחלים רבים היוצרים עמקים. 50.8% משטח הנפה הוא הררי, 26.6% גבעות ורק 22.6% מישור.

תחבורה
------

הנפה סובלת מקשיים בתחבורה: הכבישים לא תואמים את צורכי התחבורה. הנפה משמשת אזור מעבר בין מחוזליגוריה לבין צרפת. במרוצת השנים (נכתב בשנת 2007) נסלל הכביש המהיר בין אסטי לבין קונאו והוא מתחבר לכביש המהיר טורינו סבונה (Savona) שנפתח בשנת 2005. בנפר עובר גם קו הרכבות טורינו - סבונה, אחד מקווי הרכבות הישנים באיטליה. התוכנית לבניית מנהרה נוספת בין איטליה "מרקנטור" Mercantour וצרפת עדיין לא מתממשת בשל קשיים כספיים וכן תוכניות לחיבור ערים נוספות לכביש המהיר.

כלכלה
-----

כלכלת הנפה מבוססת באופן מסורתי על גידול שדה ועל בגידול בעלי חיים. בין התעשיות המפורסמות של הנפה בקני מידה לאומי ובינלאומי:
מפעלי טקסטיל "מירוליו" (*Miroglio*) בעיר "אלבה", יצרני ה-*comparto* הגדולים באיטליה. קיימים גם מפעלי צעצועים, דברי מאפה. קיים מפעל מוביל לייצור כלים להובלת מוצרים חקלאיים בשם *Merlo Spa di San Defendente di Cervasca*. מפעל לייצור זכוכיות, פלסטיקה ואביזרים ספורטיביים.

עיריות עיקריות
--------------

| שם העירייה | השם באיטלקית | מספר התושבים |
| --- | --- | --- |
| קונאו | Cuneo | 54,914 |
| "אלבה" | Alba | 30,083 |
| "ברה" | Bra | 28,819 |
| "פוססנו" | Fossano | 24,198 |
| "מנדובי" | Mondovì | 22,068 |
| "סוביליאנו" | Savigliano | 20,456 |
| "סלוצו" | Saluzzo | 16,153 |
| "בורגו סן דל מצו" | Borgo San Dalmazzo | 11,000 |
| "רקוניגי" | Racconigi | 10,500 |
|
| "בוסקה" | Busca | 9,500 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קונאו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קונאו (באיטלקית)

* אתר מידע של הנפה
* עיתון יומי של העיר
* אתר מידע נוסף


| מחוז פיימונטה |
| --- |
| בירת המחוז | טורינו |  |
| ניב מקומי | פיימונטית |
| נפות | אלסנדריה • אסטי • ביאלה • ורבנו-קוזיו-אוסולה • ורצ'ילי • טורינו • נוברה • קונאו |
| ערים | איווריאה • אלסנדריה • אסטי • ביאלה • ורצ'ילי • מונדובי • סאלוצו • קארמניולה • קונאו • קזאלה מונפראטו • קראסקו |
| אתרים יהודיים | יהדות פיימונטה • יהדות אסטי • יהדות קזאלה מונפראטו |
| אתרי טבע | נהר טנרו • נהר בורמידה • נהר צ'רבו • אגם אורטה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007554965805171
* BnF: cb12001193s (data)
* GND: 4357180-3
* LCCN: n50000488
* MusicBrainz: 64797416-6437-48a7-8d3d-050162fd169b
* SUDOC: 028727649
* VIAF: 147713441
* WorldCat: lccn-n50000488

 |
הרב **יצחק פרידמן** (ה'תר"ס, 1900 לערך – ט' באלול ה'תשכ"ח, 2 בספטמבר 1968) היה האדמו"ר האחרון בשושלת הוסיאטין.

תולדות חייו
-----------

נולד בהוסיאטין שבאוקראינה לרבי יעקב פרידמן, לימים האדמו"ר השלישי מחסידות הוסיאטין, בנו של ר' יצחק פרידמן מבוהוש, וחתנו של ר' ישראל פרידמן מהוסיאטין האדמו"ר השני מהוסיאטין, שהיה נכדו של ר' ישראל מרוז'ין. מצד סבתו (אם אביו) היה צאצא של ר' מנחם מנדל הגר מקוסוב, ר' משה לייב מסאסוב ואדמו"רים נוספים. מצד אמו היה צאצא של השרף ממוגלניצא, המגיד מקוז'ניץ ועוד. נקרא בשם "יצחק" על שם סבו מצד האב, מייסד חסידות בוהוש, שנפטר 4 שנים לפני לידתו.

חסידיו מספרים כי עוד מילדותו שקד על לימוד התורה. כל חייו חי ופעל בסמיכות אל סבו ואביו האדמו"רים מהוסיאטין.

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה והקרבות בגליציה עבר עם אביו וסבו לעיר באד הומבורג הסמוכה לפרנקפורט, ולאחר מכן לווינה. גם לאחר המלחמה נותר יחד עימם בווינה.

בטבת תרצ"ז (1937) עלה לארץ ישראל עם אביו וסבו, והתגורר בתל אביב ברחוב ביאליק 19, שם היו גם בית הכנסת ובית מדרשו של סבו ולאחר מכן של אביו.

בי"ח בחשוון תשי"ז נפטר אביו ובצוואתו לא מינה אדמו"ר ממשיך. ר' יצחק סירב להפצרות החסידים לכהן כאדמו"ר ועל כן אמו החלה לקבל את החסידים ולשמש מעין אדמו"ר. לאחר פטירתה בי"ג בכסלו תשי"ט נענה לבקשות החסידים והחל לכהן כאדמו"ר הרביעי והאחרון לחסידות הוסיאטין.

ר' יצחק היה צנוע בהליכותיו, ובשל היותו רווק גם לא חבש את השטריימל הרוז'ינאי הידוע לראשו.

ר' יצחק לא נישא מעולם, ולאחר פטירתו חדלה להתקיים שושלת אדמו"רי הוסיאטין.

ר' יצחק נפטר בט' באלול תשכ"ח (1968) ונקבר בבית הקברות היהודי העתיק בטבריה בסמוך לקבר אביו וסבו.

לאחר פטירתו ניהל את החסידים אחיינו, ר' מרדכי באומינגר שהיה מתוועד עימם בימי היארצייט של אבותיו ונושא שיחות משלו.

כתביו
-----

תורותיו של ר' יצחק כונסו על ידי חסידיו לספר **שיח יצחק** שמכיל (דרשות) לימי היארצייט של אבותיו וחגים, שנשא מתקופת עלייתו לכהן כאדמו"ר (החל מחנוכה תשי"ט, בחודש הראשון לעלייתו לכהן כאדמו"ר) ועד פטירתו. מנהג אדמור"י בית הוסיאטין היה שלא לומר דברי תורה בפומבי, ור' יצחק המשיך את מסורת אביו שחידש אמירת דברי תורה בימי הילולה של אבות השושלת, כתיווך בין מסורת בית הוסיאטין שלא לומר בכלל לבין מסורת בית בוהוש מצד אביו שם נהגו לומר דברי תורה כל שבת.

התורות מבוססות על מחברות שבהן רשם ר' יצחק את דבריו, בתוספת עריכה מעטה.

הספר יצא בשתי מהדורות, האחרונה שבהם משנת תשפ"ב (2022).

לקריאה נוספת
------------

* יצחק אלפסי, **"אנציקלופדיה לחסידות - אישים"** כרכים א-ג, הוצאת מוסד הרב קוק, 1986, 2000, 2004.
* **במלכות הקדושה** - הרב יהודה ברנדס, הוצאת תבונות, אלון שבות, תשס"ו (2006).
* **אמרו צדיק** - הרב מאיר צבי גרוזמן, רמת גן, תשס"ו (2006).
* הרב מאיר צבי גרוזמן (עורך), **"ראיתי צדיק"**, תשע"ו (2016).

| שושלת אדמו"רי הוסיאטין |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| מרדכי שרגא פרידמן • ישראל פרידמן • יעקב פרידמן • יצחק פרידמן |

 |

  



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007305889305171
* ISNI: 0000 0004 0210 5711
* VIAF: 7193160667675003560006
* WorldCat (עם VIAF): 7193160667675003560006

 |