**מאריה מגדלנה ("מַרְלֵנֶה") דיטריך**, הידועה יותר כ**מרלן דיטריך** (**Marlene Dietrich**;‏ 27 בדצמבר 1901 – 6 במאי 1992) הייתה שחקנית קולנוע וזמרת ילידת גרמניה. דיטריך נשארה פופולרית לאורך הקריירה שלה על ידי גילום מגוון רחב של דמויות. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 היא שיחקה בתיאטרון ובסרטים אילמים. הופעתה בסרטו של הבמאי יוזף פון שטרנברג, "המלאך הכחול", בתור "לולה-לולה" זיכתה אותה בהצלחה בינלאומית וחוזה עם חברת ההפקה, "סרטי פרמאונט". סרטים כמו "שנגחאי אקספרס" ו"תשוקה" ביססו את מעמדה בהוליווד כאחת השחקניות המרוויחות ביותר בתקופתה. בשנת 1939 דיטריך קיבלה אזרחות אמריקאית, ובמהלך מלחמת העולם השנייה היא התנדבה לבדר חיילים בשדות הקרב. למרות הופעותיה בסרטים, במהלך שנות ה-50 ועד שנות ה-70 של המאה ה-20 היא בעיקר התמקדה בקריירת המוזיקה שלה.

ב-1999, מכון הסרטים האמריקאי דירג אותה כשחקנית התשיעית הטובה ביותר בכל הזמנים.

קורות חיים
----------

### ילדות

**מאריה מגדלנה דיטריך** נולדה ב-27 בדצמבר 1901 ב-Leberstrasse 65, ‏ Rote Insel, שנברג - כיום מחוז בברלין, גרמניה, כשנה אחרי אחותה היחידה, אליזבת. היא בתם של לודוויג אריך אוטו דיטריך ווילהלמינה אליזבת יוזאפינה פאלסינג שהתחתנו ב-1898. אמה של דיטריך באה ממשפחה מבוססת בעלת חברת שעונים ואביה היה קצין במשטרה. הוא נפטר ב-1907. בשנת 1916 אמה של דיטריך, וילהלמינה, נישאה בשנית לאדוארד פון לוסך. פון לוסך מת מפציעה במלחמת העולם הראשונה. אדוארד פון לוסך מעולם לא אימץ את בנותיה של וילהלמינה ולכן דיטריך לא השתמשה בשמו. בגיל 11 היא שילבה את שני שמותיה וכך נוצר הכינוי "מרלן".

דיטריך למדה בבית ספר לבנות "אוגוסטה-ויקטוריה" בין השנים 1907–1917. בשחרותה, היא ניגנה בכינור והתעניינה בשירה ותיאטרון. היא רצתה להפוך להיות נגנית מקצועית אך היא נפצעה בפרק כף ידה. ב-1922 היא ניגנה בלהקה של סרטים אילמים, מה שהפך לעבודתה הראשונה, אך היא פוטרה לאחר ארבעה שבועות בלבד.

### קריירה מוקדמת

אפילו בתחילת דרכה דיטריך לבשה בגדים גבריים, מה שנתן לה חזות אנדרוגינית.
הופעתה המקצועית הראשונה של דיטריך הייתה בתור נערת מקהלה במספר להקות בברלין. ב-1922 היא ניסתה ללא הצלחה לקבל תפקיד בהפקתו של מקס ריינהרדט. לבסוף היא קיבלה תפקידים קטנים בהפקותיו מבלי למשוך תשומת לב בהתחלה. באותה שנה היא קיבלה תפקיד משני בסרט "So sind die Männer".

דיטריך פגשה את בעלה לעתיד, רודולף סייבר, על הסט של סרט נוסף שצולם באותה שנה, "Tragödie der Liebe". והם נישאו בטקס נישואים אזרחי ב-17 במאי 1923 בברלין. ילדתה היחידה, מריה אליזבת סייבר, נולדה ב-13 בדצמבר 1924.

במהלך שנות ה-20, דיטריך המשיכה לשחק בסרטים ומחזות ברחבי ברלין ו-וינה. בתיאטרון היא שיחקה בהצגות חשובות - "קופסת פנדורה" (של פרנק ודקינד), "אילוף הסוררת", "חלום ליל קיץ" (של ויליאם שייקספיר), "Back to Methuselah" ו-"Misalliance" (של ג'ורג' ברנרד שו). אולם הופעותיה במיוזיקלים פרצו את הדרך להופעות נוספות בסרטים כמו - "Café Elektric" ‏ (1927), "Ich küsse Ihre Hand, Madame" ‏ (1928) ו-"Das Schiff der verlorenen Menschen" ‏ (1929).

### פריצתה בסרט "המלאך הכחול"

בשנת 1930 זכתה בתפקיד מרכזי בסרט הקולנוע הגרמני "המלאך הכחול" בבימויו של יוזף פון שטרנברג. תפקידה בסרט זה היה של נערת קברטים בשם "לולה לולה", המביאה לאובדנו של מורה מבוגר ושמרן (שאותו גילם השחקן אמיל יאנינגס). הסרט זכה להצלחה רבה והביא את מרלן דיטריך למעמד של כוכבת בגרמניה. בנוסף, בסרט היא שרה את השיר "Falling in Love Again" שהתחיל את קריירת המוזיקה שלה.

### בחברת ההפקה "פרמאונט"

תמונה מתוך הסרט "שנגחאי אקספרס" (1932). הבמאי יוזף פון שטרנברג השתמש באפקטי צילום מיוחדים כדי להדגיש את קווי המתאר של דיטריך. צילום זה היווה השראה לעטיפת האלבום "Queen II".
בעקבות ההצלחה המסחררת, קיבלו פון שטרנברג ודיטריך בשנת 1932 הצעה מאולפני "סרטי פרמאונט" ונסעו לארצות הברית. דיטריך שווקה כתשובה הגרמנית לשחקנית השוודית של אולפני "מטרו גולדווין מאייר", גרטה גרבו.

דיטריך שיחקה בשישה סרטים של פון שטרנברג באולפני "פרמאונט" בין השנים 1930 עד 1935. פון שטרנברג עיצב את דמותה הקולנועית של דיטריך בתור פאם פאטאל. הוא עודד אותה לרזות ואימן אותה כשחקנית. והיא בתמורה שיתפה פעולה עם דבריו למרות הביקורות שהופנו אליהם.

בסרט האמריקאי הראשון שלהם, "מרוקו", דיטריך שיחקה זמרת קברטים. הסרט זכור בעיקר עקב תלבושתה הגברית ונשיקתה לאישה, דבר שלא היה מקובל באותה תקופה. בסרט זה דיטריך זכתה במועמדותה היחידה לפרס אוסקר.

לאחר מכן היא שיחקה "הקלון", "בלונד ונוס" ו"שנגחאי אקספרס" (שהפך לסרט המצליח ביותר של דיטריך ופון שטרנברג). "השטן הוא אישה" ו"הקיסרית האדומה" היו פחות מוצלחים אף על פי שדיטריך ציינה שבראשון היא הייתה בשיא הקריירה שלה.

פון שטרנברג השתמש בטכניקות צילום מיוחדות של אור וצל. שיא הטכניקות האלו הוצגו בסרט "שנגחאי אקספרס" שזכה בפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר. מבקרים טענו שלדיטריך יש חלק ניכר בשימוש בהם. אבל כש"פרמאונט" פיטרו את פון שטרנברג וכתוצאה מכך הם הפסיקו לעבוד יחדיו הקריירה של שניהם דעכה.

הסרט הראשון של דיטריך ללא פון שטרנברג היה סרטו של פרנק בורזייגי "תשוקה", שהיה הצלחה כלכלית וגרם לדיטריך להשתתף בסרטים רומנטיים נוספים. מנגד, סרטה הבא "אהבתי חייל" נחל כישלון עקב מחלוקות בינה לבין הבמאי.

### כישלון כלכלי בקופות

משכורות עתק הוצעו לדיטריך כדי לעבור מ"פרמאונט". היא שיחקה בסרטו של המפיק העצמאי דייוויד או. סלזניק "גנו של אללה" (1936) שעליו היא קיבלה משכורת של 200,000 דולר. בנוסף, היא שיחקה בסרטו של אלכסנדר קורדה "אביר ללא שריון" (1937) שעליו היא קיבלה משכורת של 450,000 דולר. למרות שמשכורותיה היו גבוהות הסרטים נחלו כישלון כלכלי והיא הוגדרה כ"רעל לקופות" (ביחד עם פרד אסטר, ג'ואן קרופורד, מיי וסט, דולורס דל ריו וקתרין הפבורן).

עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה, ניסו ראשי הנאצים יוזף גבלס ויואכים פון ריבנטרופ להניעה לחזור לגרמניה ולהירתם למכונת התעמולה הנאצית, במה שקיוו להציג כניצחון הרייך השלישי הארי על הוליווד היהודית. בהיותה אנטי נאצית דיטריך סירבה לחזור. בעקבות כך כינוה הנאצים "בוגדת שקשריה הממושכים עם היהודים השפיעו על אופייה והפכו אותו ללא-גרמני".

דיטריך חזרה לשחק ב"פרמאונט" בסרטו של ארנסט לוביטש "מלאך" (1937) שזכה לביקורות פושרות. כשסרטים נוספים שלה נכשלו היא יצאה עם משפחתה לחופשה באירופה.

### הקאמבק ב"שובו של דיסטרי"

ב-1939, דיטריך הסכימה לשחק במערבון של ג'ו פסטרנק, "שובו של דיסטרי", אחרי שנתיים הפסקה ממשחק. בסרט היא מגלמת את דמותה של פרנצ'י לצד ג'יימס סטיוארט. הסרט נחל הצלחה ושיר הנושא מהסרט שבוצע על ידה "The Boys in the Back Room" הפך ללהיט. היא שיחקה גם במערבונים "שבעת החוטאים" ו-"המקלקלים", שניהם לצד ג'ון ויין.

### במלחמת העולם השנייה

בשנת 1939 היא קיבלה אזרחות אמריקאית ויצאה לחופשה בדרום צרפת. אך אז פרצה מלחמת העולם השנייה, ודיטריך פתחה את שערי ביתה בפני גולים מאירופה ובייחוד מגרמניה ומפריז לכשנכבשה על ידי הנאצים. אחד הגולים היה השחקן הצרפתי ז'אן גאבן שאיתו היא ניהלה רומן שנאלץ להיפסק כשגאבן התגייס למלחמה בנאצים כחלק מכוחות צרפת החופשית של דה גול.

מרלן דיטריך מעודדת חיילים בבלגיה (1944).
מרלן דיטריך בביקור בישראל מנשקת את המספר המקועקע על ידה של ניצולת שואה
כאזרחית אמריקאית, ביקשה דיטריך לתרום את חלקה במלחמה מול הנאצים. עם הצטרפותה של ארצות הברית למלחמה, הצטרפה למיזם הוליוודי שנקרא "הקנטינה של הוליווד" שבידר את החיילים האמריקאים טרם צאתם למלחמה. בהמשך דיטריך הופיעה באירועים ברחבי אמריקה למכירת אגרות מלחמה, אך כל אלו לא סיפקו את רצונה לתרום למאמץ המלחמתי, ודיטריך יצאה להופיע כבדרנית וזמרת מגויסת בפני חיילי בעלות הברית. היא הופיעה באלג'יריה, בסיציליה ובאיטליה. אז עברה לחזית הצפונית והופיעה בפני הכוחות בגרינלנד, איסלנד, בריטניה וצרפת. היא הביעה את רצונה להיות חלק מהכוחות הלוחמים ולא "נציגה הוליוודית" שבאה לביקור קצר, והכוחות הלוחמים הביעו את הערכתם אליה כל אותה העת ועד מותה. היא גם שידרה בשטח תוכניות רדיו לחיילים הלוחמים שבחזית.

לבקשת ה-OSS (גוף הביון שקדם ל-CIA), דיטריך הקליטה מספר שירי תעמולה בשנת 1944 וביניהם גם להיטה "לילי מרלן". התוכניות שודרו כנגד הצבא והעם הגרמנים במאמץ לשכנע אותם לשים קץ למלחמה ולהיכנע ועוררו הדים רבים בגרמניה. לאחר מכן חזרה דיטריך להופיע בחזית שפרצה לגרמניה, וניצלה בקרב הארדנים שהפתיע את הכוחות. לאחר הקרב היא התבקשה לחזור לארצות הברית, אך סירבה וביקשה להיכנס עם הכוחות הלוחמים לגרמניה, ושם, בברלין, התאחדה עם משפחתה.

בזמן שהותה בצרפת, הפכה דיטריך אחת החברות הטובות ביותר של זמרת השאנסונים הצרפתייה המפורסמת אדית פיאף. ב-1946, לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, כתבה פיאף את המילים לאחד השירים המפורסמים ביותר בעולם דאז - la vie en rose, שבהמשך דיטריך ופיאף שרו יחד באנגלית.

על פעולתה ההתנדבותית במהלך המלחמה העניק לה משרד המלחמה האמריקאי ב-18 בנובמבר 1947 את עיטור החירות. צרפת, בלגיה וישראל העניקו לה אף הן עיטור דומה מטעמן.

### חזרה להוליווד

למרות הצלחתה היחסית, דיטריך מעולם לא שבה למעמדה משנות ה-20 וה-30. חרף זאת, היא המשיכה לשחק בסרטים של במאים כמו בילי ויילדר, פריץ לאנג, אלפרד היצ'קוק ואורסון ולס - "רומן זר" (1948), "פחד במה" (1950), "ראנצ'ו נוטוריוס" (1952), "עד התביעה" (1957) ו-"מגע של רשע" (1958). סרטה הבא, "משפטי נירנברג" (1961) היה אתגר קשה בעיניה, היות שהתפקיד שהיא שיחקה היה בניגוד מוחלט לדעותיה. עם זאת, היא שכתבה קטעים מהתסריט, וכתבה "לא ידענו" בהקשר של ידיעת הגרמנים את מה שנעשה ליהודים במהלך המלחמה.

### במה וקברט

ציור של דיטריך במהלך הופעתה (1957).
דיטריך בירושלים (1960).
מתחילת שנות ה-50 ועד אמצע שנות ה-70 עברה דיטריך כאמנית קברט והופיעה בתיאטראות בכל רחבי העולם.

ב-1953 הוצע לדיטריך 30,000$ כדי שתופיע במשך שבוע במלון סהרה בלאס וגאס. תלבושתה החושפנית עוררה הדים. ההופעה הצליחה ודיטריך חתמה חוזה להופיע גם ב"קפה דה פריז" שבלונדון.

במהלך שנות ה-50, דיטריך העסיקה את ברט בכרך כמנהלה המוזיקלי וביחד הם תכננו את הופעותיה. ההופעות כללו שירים מפורסמים מסרטים. בכרך אימן את דיטריך לפתח קול וחזות דרמטית בהופעותיה. ביחד הם חיברו ארבעה אלבומים וכמה סינגלים בין השנים 1957 ל-1964.

במהלך הופעותיה היא החליפה את בגדיה משמלות למלבושי גברים, מה שאיפשר לה לשיר שירים גבריים כמו "One for My Baby (and One More for the Road)" ו-"I've Grown Accustomed to Her Face".

בגרמניה שלאחר המלחמה הייתה בציבור התנגדות ניכרת לדיטריך. 15 שנים אחרי תום המלחמה, ב-1960, יצאה דיטריך לסיבוב הופעות בגרמניה. בברלין היא התקבלה בגלים של אהדה, אך מחוץ לברלין היא זכתה לקבלת פנים צוננת ובדרכה לאחת ההופעות פרצה נערה את המחסומים וירקה בפניה. דיטריך לא הרגישה יותר שייכת לגרמניה, האשימה את התקשורת הגרמנית בעוינות, והחליטה שהיא לא תחזור לשם יותר, וכך עשתה עד מותה.

במהלך שנות ה-60 דיטריך ביקרה בישראל פעמיים. ביקורה הראשון נערך סמוך לסיומו של משפט אייכמן ב-1960. בביקורה השני נפגשה עם נשיא המדינה, זלמן שזר. גיורא גודיק הביא אותה להופעות ויוסי גרבר שימש בהן כמנחה. היא הופיעה בפני יוצאי גרמניה, ביניהם גם ניצולי השואה רבים. ההופעות התקבלו בברכה ולאחר אישור הקהל, היא אף שרה מספר שירים בגרמנית למרות הטאבו נגד השפה באותה תקופה. מסופר שהיא הפסיקה את הופעתה ושאלה את הקהל: "לא חשבתי שבישראל יבקשו ממני לשיר בגרמנית. אני מוכנה. אבל אם יש אדם אחד באולם שמתנגד אני אמשיך באנגלית". בשנת 1964 בהופעה של דיטריך בלונדון היא שרה בעברית את "שיר התן" שכתבו משה סחר ויוחנן זראי. שיר זה אף יצא בתקליט ההופעה שלה מלונדון בהוצאת חברת פיליפס.

ב-1964 וב-1965 הופיעה דיטריך בפסטיבל אדינבורו. לאחר מכן היא הופיעה בברודוויי פעמיים וזכתה בפרס טוני מיוחד על הופעתה. בנובמבר 1972 צולמה גרסה של ההופעה שלה בלונדון. דיטריך קיבלה 250,000$ אך לא הייתה מרוצה מהתוצאה. ההופעה שודרה בארצות הברית ובבריטניה בינואר 1973.

בשנות ה-70, הדרדרה בריאותה של דיטריך. בשנת 1965 היא החלימה מסרטן צוואר הרחם. כתוצאה מכך, היא הרבתה להשתמש במשככי כאבים ואלכוהול. ב-1973 במהלך הופעה היא פצעה את ירכה ושנה לאחר מכן היא שברה את רגלה. בראיון מפורסם הודתה דיטריך שהיא ממשיכה להופיע רק בשביל הכסף.

### שנים אחרונות

קברה של דיטריך בברלין.
קריירת עסקי השעשועים של דיטריך נפסקה ב-29 בספטמבר 1975, כאשר שברה את רגלה במהלך הופעה באוסטרליה. ב-1979 שיחקה תפקיד משנה בסרטה האחרון "רק ג'יגולו", לצד דייוויד בואי בבימויו של דייוויד המינגס. בסרט היא שרה את שיר הנושא.

לעת זקנה חדלה מלהופיע בסרטים, וב-16 שנותיה האחרונות הסתגרה בביתה בפריז מרצון, ללא מגע עם הציבור מלבד קשרי מכתבים וטלפון. היא פרסמה אוטוביוגרפיה בשם "Nehmt nur mein Leben" (בתרגום לאנגלית: Just Take My Life) בשנת 1979. במהלך שנות ה-80 כתבה ותרמה למספר ספרים.

בשנת 1982, דיטריך הסכימה להשתתף בסרט דוקומנטרי על חייה בשם "מרלן", אך היא סירבה להצטלם. במאי הסרט, מקסימיליאן של, הקליט אותה והשתמש בהקלטות בסרטו. הסרט זכה בכמה פרסים אירופיים ובמועמדות לפרס אוסקר לסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר.

בשנותיה האחרונות, היא התחברה לדייוויד ברט שהיה מהאנשים האחרונים מחוץ למשפחתה שאיתם נפגשה. בנוסף, היא הייתה בקשר מתמיד עם בתה. בבדידות זו נפטרה ב-6 במאי 1992 לאחר סיבוך בכליות. היא הובאה לקבורה בברלין. ב-2004, הלמוט ניוטון נקבר לצידה.

את ארכיונה העשיר הותירה בעיזבונה לעיריית ברלין, והוא מוצג שם כיום. עם חלוף השנים הפשיר היחס כלפיה בגרמניה, וכיום היא נחשבת לאחת מגדולות השחקניות הגרמניות. הדואר הגרמני אף הוציא בול לזכרה.

חייה האישיים
------------

מרלן דיטריך שמרה על חייה הפרטיים הרחק מאור המצלמות. בהיותה ביסקסואלית היא הייתה שייכת לקהילה הגאה של ברלין במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20.

במאי 1923 נישאה דיטריך לרודולף סייבר, עוזר במאי (שהפך מאוחר יותר לבמאי בחברת סרטי פרמאונט). נישואיה לסייבר היו למעשה נישואים פתוחים. סייבר נפטר מסרטן ב-24 ביוני 1976. בתה היחידה של דיטריך, מריה אליזבת' סייבר, נולדה ב-13 בדצמבר 1924. ב-1948 נולד לדיטריך נכד ראשון.

במהלך חייה דיטריך ניהלה מספר רומנים מחוץ לנישואיה. בעת צילומי הסרט "מרוקו" היא ניהלה רומן עם גרי קופר (שניהל רומן במקביל עם לופה ולז). במהלך צילומי הסרט "שובו של דיסטרי" היא ניהלה רומן עם ג'יימס סטיוארט שנגמר לאחר סיום הסרט. ב-1938 היא ניהלה רומן עם הסופר אריך מריה רמארק וב-1941 עם השחקן הצרפתי ז'אן גאבן. בשנות ה-40 היא ניהלה מערכת יחסים עם הסופרת הלסבית מרסדס דה אקוסטה שהייתה גם מאהבתה של גרטה גרבו. בשנות ה-50 של המאה ה-20, היא ניהלה רומן עם יול ברינר שנמשך למעלה מעשור.

דיטריך הייתה פרוטסטנטית במהלך חייה, אך בעת מלחמת העולם השנייה היא איבדה את אמונתה באלוהים.

דמותה של דיטריך
---------------

מרלן דיטריך הייתה אייקון אופנה שהפך למודל של מעצבי בגדים ושחקניות. תדמיתה אף הייתה מושפעת ממיניות וביסקסואליות. דמותה הקולנועית של דיטריך הצטיירה כאב טיפוס לדמות האישה המניפולטיבית כפאם פאטאל.

בשנת 1992, במקום הולדתה נחשפה לוחית לזכרה. באוגוסט 1997 גרמניה הוציאה בול דואר מיוחד הנושא את דמותה. בנוסף, חברת העטים "Montblanc" הוציאה מהדורה מיוחדת של עטים לזכרה.

ב-1996 נעשה ניסיון לקרוא לרחוב הולדתה על שמה, אך מספר זקנים במקום התנגדו בתוקף מפני שהחשיבו אותה לבוגדת בגלל תמיכתה בבעלות הברית במלחמת העולם השנייה. ברם, שנה לאחר מכן נחנך מרכז לזכרה. בשנת 2002 היא אף נעשתה אזרחית כבוד של העיר ברלין.

בשנת 2000 יצא לאקרנים סרט ביוגרפי גרמני על חייה של דיטריך בשם "מרלן" בבימויו של יוזף פילסמאייר (Joseph Vilsmaier), והשחקנית קטיה פלינט בתור דיטריך.

פילמוגרפיה
----------

| שנה | סרט | תפקיד | במאי הסרט | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **1919** | *Im Schatten des Glücks* | ללא קרדיט | רוברט לפלר | סרט אילם |
| **1923** | *The little Napoleon* | קתרין | גאורג יאקובי |
| *Man by the Wayside* | קרמרסטושר | ויליאם דיטרלה |
| *Love Tragedy* | לוסי | ג'ו מאי |
| **1924** | *Der monch from Santarem* | ללא קרדיט | לותאר מנדז |
| *Der Sprung ins Leben* | מאדכן אם סטרנד | יוהאנס גוטר |
| **1925** | *Der Tänzer meiner Frau* | רקדנית | אלכסנדר קורדה |
| **1926** | *Manon Lescaut* | מיכאליין | ארתור רוביסון |
| *Madame wünscht keine Kinder* | רקדנית (ללא קרדיט) | אלכסנדר קורדה |
| **1927** | *Eine Dubarry von heute* | קוקוט |
| *Der Juxbaron* | סופי | וילי וולף |
| *Kopf hoch, Charly* | אדמה מראשנד |
| *His Greatest Bluff* | אייבט | הארי פיל |
| *Cafe Elektric* | ארני | גוסטב אוטשיצקי [uˈtʃitski] |
| **1928** | *Prinzessin Olala* | שרלוט דה גוסטון | רוברט לנד |
| **1929** | *Dangers of the Engagement Period* | אבלין | פרד זאוור |
| *Ich küsse Ihre Hand, Madame* | לורנאס גארנד | רוברט לנד |
| *The Woman One Longs For* | סטשה | קרטיס ברנהרד |
| *The Ship of Lost Men* | את'ל מארלי | מוריס טורנר |
| **1930** | המלאך הכחול | לולה-לולה | יוזף פון שטרנברג | הופעתה הראשונה של דיטריך בסרט מדבר |
| מרוקו | מדמוזל אמי ג'ולי | מועמדותה היחידה לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר |
| **1931** | הקלון | מארי קולבר |
| **1932** | שנגחאי אקספרס | שנגחאי לילי | הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר |
| בלונד ונוס | הלן פארדי |
| **1933** | שיר השירים | לילי זקנאק | רובן ממוליאן |
| **1934** | הקיסרית האדומה | יקטרינה הגדולה | יוזף פון שטרנברג |
| **1935** | השטן הוא אישה | קונצ'ה פרז |
| **1936** | אהבתי חייל | אנה סאדלק | הנרי האת'וויי |
| תשוקה | מדלין דה בופרה | פרנק בורזייגי |
| הגן של אלה | דומיני אנפילאן | ריצ'רד בולסלבסקי |
| **1937** | אביר ללא שריון | אלכסנדרה ולדינוף | ז'אק פיידה |
| מלאך | מריה ברקר | ארנסט לוביטש |
| **1939** | שובו של דיסטרי | פרנצ'י | ג'ורג' מרשל | מועמדות לרשימת הגיבורים של מכון הסרטים האמריקאי |
| **1940** | שבעת החוטאים | ביג'ו בלאנש | טיי גראנט |
| **1941** | השלהבת של ניו אורלינס | קלייר לדוקוס | רנה קלייר |
| כוח אדם | פיי דאבל | ראול וולש |
| **1942** | הגבירה מוכנה | אליזבת' מאדן | מיטשל לייסן |
| המקלקלים | שרי מאלוט | ריי אנרייט |
| פיטסבורג | ג'וסי וינטר | מיטשל לייסן |
| **1944** | קיסמט | ג'אמילה | ויליאם דייטרל |
| לעקוב אחרי הילדים | עצמה | אדוארד סאתרלנד |
| **1946** | החדר למעלה | בלאנש פרנרד | ז'ורז' לקומב |
| **1947** | עגילי זהב | לידיה | מיטשל לייסן |
| **1948** | רומן זר | אריקה פון סכלוטאו | בילי ויילדר |
| **1949** | ג'יגסו | ללא קרדיט | פרשר מייקל |
| **1950** | פחד במה | שרלוט ינווד | אלפרד היצ'קוק |
| **1951** | ללא דרך בשחקים | מוניקה טסדייל | הנרי קוסטנר |
| **1952** | ראנצ'ו נוטוריוס | אלטר קיין | פריץ לאנג |
| **1956** | מסביב לעולם בשמונים יום | ללא ציון קרדיט | מייקל אנדרסון | הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר |
| **1957** | סיפורה של המונטה קרלו | מריה דה כויראור | סמואל טיילור |
| עד התביעה | כריסטין וול | בילי ויילדר | מועמדות יחידה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה  מועמדות לרשימת הנבלים של מכון הסרטים האמריקאי |
| **1958** | מגע של רשע | טניה | אורסון ולס |
| **1961** | משפטי נירנברג | גברת ברטהולט | סטנלי קריימר | זכייה מיוחדת בפרס דוד דה דונטלו |
| **1962** | קופסה שחורה: עלייתו ונפילתו של אדולף היטלר | קריינית | לואיס קלייד סטומן | הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר |
| **1964** | נוצצים בפריז | עצמה | ריצ'רד קוויאן |
| **1979** | רק ג'יגולו | הברונית פון שסמרינג | דייוויד המינגס |
| **1984** | מרלן | עצמה | מקסימיליאן של | הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר |

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **מרלן דיטריך** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מרלן דיטריך** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מרלן דיטריך (באנגלית)
* מרלן דיטריך, סרטונים בערוץ היוטיוב

* מרלן דיטריך, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* מרלן דיטריך, באתר AllMovie (באנגלית)

* מרלן דיטריך, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* מרלן דיטריך, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

* מרלן דיטריך, באתר אייטונס (באנגלית)

* מרלן דיטריך, באתר ספוטיפיי

* מרלן דיטריך, באתר Last.fm (באנגלית)

* מרלן דיטריך, באתר AllMusic (באנגלית)

* מרלן דיטריך, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* מרלן דיטריך, באתר Yandex.Music (ברוסית)

* מרלן דיטריך, באתר Discogs (באנגלית)

* מרלן דיטריך, באתר Songkick (באנגלית)

* מרלן דיטריך, באתר Genius

* מרלן דיטריך, באתר SecondHandSongs

* מרלן דיטריך, באתר טיידל (באנגלית)

* מרלן דיטריך, באתר אמזון מיוזיק
* דן לחמן, מרלן דיטריך - דיוות האינטליגנציה
* צפריר כהן, מרלנה דיטריך בת מאה, באתר הארץ, 27 בדצמבר 2001
* על מרלן דיטריך בתוך כתבה על אנשי קולנוע גרמניים שהיגרו לארצות הברית לפני מלחמת העולם השנייה, באתר יד ושם
* עופר אדרת, ברלין תחנוך השבוע שדרת כוכבים: מרלן דיטריך תהיה השחקנית הראשונה שתונצח, באתר הארץ, 8 בפברואר 2010
* מרדכי חיימוביץ, ‏120 שנה להולדתה של מרלן דיטריך: השחקנית הגרמנייה שהתנגדה לנאצים והפכה למיתוס, באתר מעריב אונליין, 25 בדצמבר 2021
* קטע קול גיבור תרבות: תוכנית רדיו המוקדשת למרלן דיטריך, בהגשת ד"ר דן ערב, ד"ר דוד גורביץ' ויונתן גת
* הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון יום הולדתה ה-116 של מרלן דיטריך, באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית)
* [https://www.findagrave.com/memorial/1991 1991 מרלן דיטריך], באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* [https://www.britannica.com/biography/Marlene-Dietrich biography/Marlene-Dietrich מרלן דיטריך], באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* הבלתי חשובים | מרלן דיטריך - פרק 11, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 33:11)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תום שגב, **המיליון השביעי: הישראלים והשואה**, ו, 3, עמ' 359.
2. ↑  ynet, מרלן דיטריך בישראל, באתר ynet, 7 במאי 2008

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260462105171
* BIBSYS: 90122240
* BNC: 000043214
* BNE: XX1162531
* BnF: cb12013957t (data)
* CANTIC: a19254222
* CiNii: DA03486350
* GND: 118525565
* ICCU: CFIV066279
* ISNI: 0000 0001 2144 7133
* LCCN: n50032559
* LNB: 000094976
* MusicBrainz: 191cba6a-b83f-49ca-883c-02b20c7a9dd5
* NARA: 10580325
* NDL: 00465606
* NKC: jn20000700400
* NLA: 35955072
* NLG: 64197
* NLK: KAC2020L1645
* NLP: a0000001178650
* NSK: 000044391
* NTA: 068439687
* RERO: 02-A003180323
* SELIBR: 238817
* SNAC: w6h814p7
* SUDOC: 027561844
* TePapa: 61097
* Trove: 1161527
* ULAN: 500330915
* VIAF: 97773925
* WorldCat: lccn-n50032559

 |