recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**גרשון דרור** (**שוולבה**) (1911 - 2 בינואר 1986) היה הצנזור הצבאי הראשי הראשון. הוא כיהן בתפקיד בשנים 1948–1951.

ביוגרפיה
--------

דרור שירת כפקיד צנזורה בכיר עוד בממשלת המנדט הבריטי ולאחר קום מדינת ישראל מונה ב-18 ביולי 1948 לצנזור הצבאי הראשי שלה.

ב-1951 הודח דרור מתפקיד הצנזור הצבאי הראשי ואת מקומו תפס סגן-אלוף אבנר בר-און. דרור נשאר בצנזורה והופקד על מדור צנזורה לדואר ומברקים של אזרחים. בעוד שני המדורים האחרים שהרכיבו בשעתו את הצנזורה הצבאית – מדור צנזורה לעיתונות ומדור צנזורה לדואר חיילים, הועברו לאחריות בר-און.

הרקע להדחתו של דרור היה זעם הולך וגובר של העיתונות בשל פסילות הצנזורה ועונשים שהוטלו על העיתונים כאשר לא צייתו להוראותיה, ששיאו בפרישתו של העיתון "מעריב" מהסכם הצנזורה ובעתירתו לבג"ץ שבו דרש כי הצנזור הצבאי הראשי ינמק מדוע לא יבטל את האיסור שהטיל על פרסום מאמר על שדרות האקליפטוסים, שהוחל אז בנטיעתן לאורך הכבישים הראשיים של המדינה, לנוכח העובדה שהדבר כבר שודר ברבים על ידי ראש אגף יחסי ציבור של משרד הביטחון יצחק זיו-אב בתוכניתו השבועית ב"קול ישראל". מערכת הביטחון לא הייתה מוכנה להסביר כיצד עובד בכיר במשרד הביטחון יכול לפרסם דבר הפוגע בביטחון המדינה ולא הייתה מוכנה להיחקר על שיקוליה של הצנזורה, והיא נאלצה להסכים לפתיחת משא ומתן להסכם צנזורה חדש, ובתמורה ביטל "מעריב" את העתירה.

על תפקודו של דרור כצנזור צבאי ראשי סיפר מחליפו בתפקיד, אבנר בר-און:

> 
> גרשון דרור היה מבכירי העובדים בצנזורה המנדטורית - נמצא למן יומו הראשון תחת לחץ כבד של מפקדי הצבא, שתבעו ממנו במפגיע להטיל איפולים בתואנה של פגיעה בביטחון. ומחוסר ניסיון לבור את התביעות הכנות מתביעות הסרק – ומתביעות בעלות "עוקץ" פוליטי – קיבל את רובן. כאשר עברתי על תיק-הפסילות משנות הצנזורה הראשונה מצאתי בו פסילות שלא יכולתי להבין את מניעיהן בשום פנים ואופן.
> 
> 
> 
> — אבנר (וולטר) בר-און, **הסיפורים שלא סופרו – יומנו של הצנזור הראשי**, ספרי ידיעות אחרונות/הוצאת עידנים, ירושלים, 1981
> 

כך למשל, הוטל איפול על פגישה בין ראש הממשלה דוד בן-גוריון וסגן-אלוף משה דיין, וכן על משחק כדורגל שנערך באצטדיון ימק"א בירושלים בין חיילי צה"ל למאבטחים של חיל הנחתים האמריקני ששמרו על הקונסוליה האמריקנית.

בר-און נוכח לדעת, לדבריו, כי דרור מפרש "פגיעה בביטחון" בדרך-כלל כפרסום שאחד מקציני צה"ל הבכירים מתנגד לו. בר-און סיפר כי מפקדי חילות וחזיתות הרבו להתערב בעבודתו של דרור וכי מצא עשרות מכתבים שלהם שיועדו לדרור בהם נטען כי ידיעות שהתפרסמו בעיתונות גרמו נזק כבד לחיל. לדברי בר-און, הידיעות עסקו באירועים לא חיוביים בתוך היחידות, וניכר היה בהן שנמסרו מתוך היחידה, אך ברוב המקרים לא הצליח להבין כיצד עלולים היו הפרסומים להזיק.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "גרשון דרור התאבד במכון ויצמן", עיתון "מעריב", 3 בינואר 1986

| הצנזור הצבאי הראשי  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| גרשון דרור • אבנר בר-און • אורי וולש • אבנר בר-און • יצחק שני • רחל דולב • מירי רגב • סימה וואקנין-גיל • אריאלה בן-אברהם • אייל סמואלוב (ממלא מקום) • דורון בן ברק • קובי מנדלבליט |

 |
מפת זרמי הים בעולם. הזרם הקנרי מסומן בימין האוקיינוס האטלנטי
**הזרם הקנרי** הוא זרם ים קר עד חמים בצפון-מזרח האוקיינוס האטלנטי.

הזרם מקבל את מימיו מחלקים של זרם האזורים (אנ'), זרם פורטוגל (אנ') ועליית מי העומק הקרים והעשירים בחומרי מזון, שיש להם תפקיד מפתח ביצרנות ראשונית. מים עמוקים אלה הם הסיבה העיקרית לטמפרטורה הנמוכה יחסית של האיים הקנריים. הוא זורם על פני השטח ומגיע לעומק מרבי של כ-500 מטרים. הזרם הקנרי גדול מאוד (ברוחב עד 1,000 קילומטרים) ואיטי מאוד, עם מהירויות ממוצעות בין 10 ל-30 סנטימטרים בשנייה. הוא זורם תחילה לכיוון דרום ואחר כך לכיוון דרום-מערב לאורך חוף צפון-מערב אפריקה במקביל לחופי מרוקו, מאוריטניה וצפון סנגל, בין קו רוחב 30° צפון לקו רוחב 15° צפון. באיי כף ורדה הוא פונה מערבה והופך לזרם המשווה הצפוני (אנ'). הזרם קרוי על שם האיים הקנריים. הארכיפלג חוסם חלקית את זרימת הזרם הקנרי.

הזרם הקנרי הוא חלק ממערבולת הזרמים הצפון אטלנטית (אנ') הגדולה המורכבת מזרם פורטוגל, הזרם הקנרי, זרם המשווה הצפוני, זרם האנטילים, זרם פלורידה, זרם הגולף והזרם האטלנטי הצפון-מזרחי.

משערים שזרם רחב ואיטי זה נוצל בניווט וההתיישבות הפיניקים הקדומים לאורך חופי מערב מרוקו. הפיניקים הקדומים לא רק ניצלו את אזורי המדגה הרבים באזור זה, אלא גם הקימו מפעל באיים שמול אסואירה של ימינו (Iles Purpuraires) להפקת ארגמן צורי מארגמון חד קוצים (*Bolinus brandaris*), מין חילזון ימי טורף.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הזרם הקנרי** בוויקישיתוף
* הזרם הקנרי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

* Ocean Currents: Canary Current
* Ocean Gyres
* Encyclopedia of Earth: Canary Current
* Canary Current Large Marine Ecosystem (CCLME) project
**החברה האורניתולוגית של המזרח התיכון** (באנגלית: **Ornithological Society of the Middle East**, בראשי תיבות **OSME**) הוא מועדון צפרות ואורניתולוגיה שבסיסו בבריטניה לאנשים המתעניינים בעופות של המזרח התיכון, הקווקז ומרכז אסיה. המועדון הוקם באפריל 1978 כארגון יורש לאגודת הצפרות של טורקיה, ובשנת 2001 הורחב גם לאזור מרכז אסיה והקווקז.

מטרותיו של המועדון הן לאסוף ולפרסם נתונים אודות אורניתולוגיה, לעודד עניין בעופות האזור ובשימורן, לסייע לארגוני סביבה ושימור אזוריים ולאגודות צפרות.

בין היתר, OSME מפרסם את כתב העת "*Sandgrouse*"(אנ').

מדינות חברות
------------

הטריטוריות הבאות הן האזורים במזרח התיכון בהן OSME פעיל:

* איחוד האמירויות הערביותאיחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
* איראןאיראן איראן
* בחרייןבחריין בחריין
* ג'יבוטיג'יבוטי ג'יבוטי
* הרשות הפלסטיניתהרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
* טורקיהטורקיה טורקיה
* ירדןירדן ירדן
* ישראלישראל ישראל
* כוויתכווית כווית
* לבנוןלבנון לבנון
* מצריםמצרים מצרים
* עומאןעומאן עומאן
* ערב הסעודיתערב הסעודית ערב הסעודית
* עיראקעיראק עיראק
* קטר (מדינה)קטר (מדינה) קטר
* קפריסיןקפריסין קפריסין
* תימןתימן תימן

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של החברה האורניתולוגית של המזרח התיכון
**ז'אן-מארי לקלר**, הידוע בכינוי "הבכור" (בצרפתית: **Jean-Marie Leclair**;‏ 10 במאי 1697 – 22 באוקטובר 1764) היה כנר ומלחין מתקופת הבארוק. נחשב למייסד אסכולת הכינור הצרפתית. אחיו, ז'אן-מארי לקלר הצעיר (1703–1777), פייר לקלר (1709–1784) וז'אן-בנואה לקלר (1714 - אחרי 1759) היו גם הם מוזיקאים.

ביוגרפיה
--------

לקלר נולד בליון, אבל יצא ללמוד ריקוד וכינור בטורינו. ב-1716 נשא לאישה את מארי-רוז קסטאני (Marie-Rose Casthanie), רקדנית, שמתה ב-1728. לקלר חזר לפריז ב-1723, שם ניגן בקונסרט ספיריטואל, סדרת המוזיקה העיקרית הפתוחה-למחצה לציבור. יצירותיו כוללות מספר קבצים של סונאטות לכינור ובאסו קונטינואו וכמה סונאטות לחליל.

ב-1730 נישא לקלר בפעם השנייה. אשתו החדשה הייתה לואיז רוסה (Louise Roussel), שעסקה בחריטה והכינה לדפוס את כל יצירותיו, מאופוס 2 ואילך. לקלר, שלואי החמישה-עשר מינה אותו בשנת 1733 לממונה על המוזיקה בחצרו, פרש ממשרתו בשנת 1737 אחרי סכסוך עם גידו בשאלת השליטה במוזיקה המלכותית.

הנסיכה מאורנז', צ'מבליסטית מוכשרת, תלמידתו לשעבר של הנדל, שכרה את שירותיו של לקלר ומשנת 1738 עד 1743 עבד שלושה חודשים בשנה בחצרה. בשאר חודשי השנה עבד בהאג כמאסטרו די קאפלה פרטי. בשנת 1743 חזר לפריז. האופרה היחידה שלו, "סקילה וגלוקוס", בוצעה לראשונה ב-1746 והושבה לחיים בימינו. מ-1740 עד למותו בפריז עבד בשירות הדוכס מגראמון.

לקלר עשה לו שם ככנר וכמלחין. הוא הסתמך בהצלחה על כל הסגנונות ששלטו בארצות אירופה השונות. סוויטות, סונאטות וקונצ'רטי רבים שרדו עד ימינו, יחד עם האופרה שלו, ואילו מספר יצירות ווקאליות, בלטים ויצירות אחרות לבמה אבדו.

יחד עם ז'אן-ז'וזף דה מונדונוויל וז'אק אובר, הביא לקלר את מאפייני הווירטואוזיות הכנרית של איטליה אל תפריט המוזיקה הצרפתית של תקופתו.

רצח
---

ב-1758, אחרי כישלון נישואיו השניים, רכש לקלר בית קטן בשכונה פריזאית מסוכנת, שם נמצא דקור למוות ב-1764. אף כי הרצח נשאר בחזקת תעלומה, קיימת אפשרות, שאשתו לשעבר עמדה מאחוריו, מתוך מניע של רווח כספי, אך החשד המוצק ביותר הוטל על אחיינו, גיום-פרנסואה ויאל.

בין אם האחראי לרצח היה קרוב משפחה או מוזיקאי אחר, שקינא בכישרונו, העובדה היא שב-23 באוקטובר 1764 נמצא ז'אן-מארי לקלר מת מדקירה בגבו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אן-מארי לקלר** בוויקישיתוף

* ז'אן-מארי לקלר, באתר ספוטיפיי
* ז'אן-מארי לקלר, באתר AllMusic (באנגלית)
* ז'אן-מארי לקלר, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ז'אן-מארי לקלר, באתר Discogs (באנגלית)
* ז'אן-מארי לקלר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ז'אן-מארי לקלר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007264203405171
* BIBSYS: 3107615
* BNE: XX1574573
* BnF: cb138964471 (data)
* CiNii: DA06140807
* GND: 103777377
* ICCU: ATMV002544
* ISNI: 0000 0001 0904 522X
* LCCN: n79100668
* LNB: 000039272
* MusicBrainz: ce47f247-a086-481c-93cc-0a5459ef8ff1
* NDL: 01118215
* NKC: jn20000603688
* NLK: KAC199616199
* NLP: A11998672
* NTA: 073242403
* SELIBR: 206906
* SNAC: w6w95jjp
* SUDOC: 028621476
* Trove: 996369
* VIAF: 56796764
* WorldCat: lccn-n79100668

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בהיסטוריון וחוקר תלמוד. אם התכוונתם לקצין בצה"ל, ראו גרשון הכהן.

**גרשון דוד כהן** (באנגלית: **Gerson David Cohen**;‏ 26 באוגוסט 1924 – 15 באוגוסט 1991) היה היסטוריון, חוקר תלמוד ורב קונסרבטיבי אמריקאי. פרופסור באוניברסיטת קולומביה ובבית המדרש לרבנים באמריקה, ונשיא בית המדרש לרבנים בשנים 1972–1986.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד בניו יורק בשנת 1924 למשפחה אורתודוקסית ציונית ממוצא רוסי וסיים את לימודיו בסיטי קולג' של ניו יורק בשנת 1944. במהלך לימודיו היה חבר באחוות הסטודנטים פי בטא קפא. כהן קיבל תואר ראשון, תואר שני וסמיכה לרבנות (1948) מבית המדרש לרבנים באמריקה, שם הנחו אותו אלכסנדר מרכס, שאול ליברמן ואליהו ביקרמן. הוא קיבל את הדוקטורט שלו בשפות שמיות באוניברסיטת קולומביה בשנת 1958, על תזה בנושא "ספר הקבלה" של הראב"ד הראשון. לימים הוציא מהדורה מדעית באנגלית של "ספר הקבלה".

כהן שימש כמרצה לסורית ולערבית באוניברסיטת קולומביה, ועם פרישתו של שלום בארון בשנת 1963 מונה לפרופסור חבר להיסטוריה יהודית, וב-1970 לפרופסור מן המניין. ניהל את המכון לחקר היהדות וישראל בקולומביה. במקביל שימש במספר תפקידים בבית המדרש לרבנים. בין השאר היה ספרן (1950–1957), מרצה (1957–1960), "פרופסור משנה" אורח (Assistant Professor, מקביל לדרגת מרצה בכיר בישראל; 1961–1964), פרופסור אורח (1964–1970), ופרופסור להיסטוריה (1970–1991). הוא נבחר לתפקיד נשיא בית המדרש בשנת 1972.

כהן ידוע כמי שהסמיך את הרבה הראשונה ביהדות הקונסרבטיבית בשנת 1985. כנשיא בית המדרש לרבנים הוא מינה ועדה מיוחדת לחקר נושא הסמכת נשים לרבנות בשנת 1977.

כהן נפטר בניו יורק בשנת 1991.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* גרשון כהן, באתר Academia.edu
* גרשון דוד כהן (1924-1991), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Scheindlin, Raymond P. (1992). "Gerson D. Cohen (1924-1991)". *Proceedings of the American Academy for Jewish Research*. **58**: 15–18. ISSN 0065-6798. JSTOR 3622622.
2. ↑  "Cohen New JTS Chancellor, President; Mandelbaum Named President Emeritus". *Jewish Telegraphic Agency* (באנגלית אמריקאית). 1972-05-24. נבדק ב-2020-05-03.
3. ↑  Goldman, Ari L. (19 באוגוסט 1991). "Gerson D. Cohen Is Dead at 66; Ex-Chancellor of Jewish Seminary". *The New York Times*. `{{cite news}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007259872105171
* BnF: cb12752578g (data)
* GND: 137442858
* ISNI: 0000 0001 0987 807X
* LCCN: n83127214
* NTA: 153121068
* SUDOC: 030141370
* VIAF: 73978429
* WorldCat: lccn-n83127214

 |
ז'אן-לואי אבנעזר רנייה
הרוזן **ז'אן-לואי אבנעזר רנייה** (בצרפתית: **Jean Louis Ebénézer Reynier**;‏ 14 בינואר 1771 – 27 בפברואר 1814) גנרל שווייצרי בצבא נפוליאון.

חייו
----

רנייה נולד בלוזאן בשווייץ. בצעירותו התלהב מרעיונות המהפכה הצרפתית והתנדב לצבא הצרפתי בשנת 1792. הוא שירת בתקופת המלחמות המהפכניות וזכה להכרה בכשרונותיו הצבאיים.

בשנת 1798 הצטרף אל נפוליאון בונפרטה במסעו במצרים ובארץ ישראל. השתתף בקרב הפירמידות, ולאחר מכן הצטרף לנפוליאון בדרכו לארץ ישראל. הדיוויזיה עליה פיקד יצאה ב-6 בפברואר 1799 ככוח חלוץ לסיני וקיבלה את המשימה לכבוש את אל עריש על מנת לאפשר לשאר הכוחות מנוחה והתרעננות במהלך חציית המדבר. כשל מודיעיני גרם לכך שרנייה לא ידע כי העיר מבוצרת ומוחזקת בידי 1,500 חיילים. רנייה צר על מצודת אל עריש במשך אחד עשר יום, בפברואר 1799, ורק לאחר ששאר הכוחות הגיעו, נפלה העיר.

לאחר מכן השתתף רנייה במבצעי נפוליאון במסע בארץ ישראל, לרבות השתתפות במצור הכושל על עכו.

עם שובו של נפוליאון לצרפת באוקטובר 1799 שב רנייה עמו. רנייה נשלח אל איטליה ועסק שם בפעולות של דיכוי ההתנגדות העממית לשלטון הצרפתי. ב-4 ביולי 1806 עמד רנייה בראש כוח בן 6,000 חיילים אשר התעמת עם המפקד הבריטי ג'ון סטיוארט, בעיר מאידה באיטליה. מערכת מאידה, בה נחל רנייה תבוסה, הייתה הפעם הראשונה במלחמות הנפוליאוניות בה עמד כוח אנגלי כנגד כוח צרפתי, ויכל לו, אך מבחינה אסטרטגית הייתה תבוסה זו חסרת משמעות. רנייה המשיך לפעול באיטליה, בממלכת נאפולי שניתנה לאחיו של נפוליאון, ז'וזף בונפרטה.

ב-1810 נשלח רנייה לספרד, ושירת שם במערכה הרת האסון של הגנרל אנדרה מאסנה כנגד ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון. רנייה היה אחד ממפקדי הדיוויזיות של מאסנה בתבוסה בהר בוסקה בפורטוגל ב-27 באוקטובר 1810.

רנייה קיבל את התואר "רוזן של הקיסרות" בשנת 1811, ולאחר מכן קיבל את הפיקוד על הכוחות של ממלכת סקסוניה, ו"ייעוץ" לכוחות האוסטרים שצורפו ל"גרנד ארמה" בפלישה הרת האסון לרוסיה. צבאו של רנייה היה באגף הימני של הכוחות, ולא השתתף במסע האומלל למוסקבה. הצבא הגיע עד לאזור ווהלין (כיום באוקראינה), ומשם נסוג תוך אבדות קשות דרך פולין עד לעיר דרזדן. שרידי הכוח השתתפו בקרב האומות בלייפציג ב-19 באוקטובר 1813, ובמהלך התבוסה, שהייתה התבוסה האיומה ביותר שספג נפוליאון אי פעם, נתפס רנייה בידי האויב ונפל בשבי.

רנייה שב לצרפת במסגרת חילופי שבויים בפברואר 1814, אך מת בפריז שבועיים לאחר שחרורו, ונטמן בפנתאון של פריז, בו טומנת האומה הצרפתית את גדולי בניה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אן-לואי אבנעזר רנייה** בוויקישיתוף
* ז'אן-לואי אבנעזר רנייה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* כתבי ז'אן-לואי אבנעזר רנייה בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb13774372w (data)
* GND: 140511075
* HDS: 024197
* ISNI: 0000 0003 6440 8454
* The Léonore id LH//2312/76 is not valid.
* NLP: A26001135
* NTA: 15246008X
* SNAC: w6md6dxw
* SUDOC: 135526515
* VIAF: 225751432
* WorldCat: viaf-225751432

 |
**פרסאוס ואנדרומדה** (באנגלית: **Perseus and Andromeda**) הוא ציור של הצייר והפסל הבריטי פרדריק לייטון. הציור הושלם בשנת 1891, אז גם הוצג באקדמיה המלכותית לאמנויות שבלונדון. הציור מציג תמונה של סצנה מאגדת אנדרומדה הלקוחה מהמיתולוגיה היוונית. הציור, שהוא בעל מאפיינים גותיים, הוא באורך 235 סנטימטרים ורוחבו 129.2 סנטימטרים (שמן על קנבס) והוא מוצג בווקר ארט גלרי שבליברפול.

האגדה
-----

לפי המיתולוגיה היוונית, ממלכת אתיופיה נשלטה בידי המלכה היפה והיהירה קסיופאה ואילו זו טענה כי יופייה נעלה על יופיין של נימפות הים. כאשר הנימפות שמעו על כך, הן הלכו למחות בפני אביהן, פוסידון, שהיה מלך הים. פוסידון זעם וקרא למפלצת הים סיטוס לעלות מהמעמקים ולתקוף את ממלכת אתיופיה. המפלצת זרעה הרס וחורבן בחופי הממלכה, הרגה אנשים שנקרו בדרכה וגרמה להצפות. קסיופאה ובעלה קפאוס היו חרדים לגורל ממלכתם והם הסכימו לתנאי האכזרי שהעמיד פוסידון לסיום המתקפה – הקרבת בתם אנדרומדה למפלצת. קפאוס כבל את בתו לסלע והשאיר אותה למפלצת הים (סלע אנדרומדה ביפו הוא הסלע המדובר לפי המיתוס). תפנית בעלילה חלה כאשר למקום הזדמן פרסאוס, אשר זה עתה נלחם במפלצת אחרת – מדוזה - והביס אותה. פרסאוס, אשר שב הביתה בעוד הוא רוכב על סוסו המעופף פגסוס, הבחין באנדרומדה וחש להצילה. פרסאוס חיסל את המפלצת והתיר את הכבלים. אנדרומדה התאהבה בו ועל אף שהייתה מאורסת לפינאוס, העדיפה להינשא לו. בחתונה התגלע עימות בין פרסאוס לפינאוס, אשר הסתיים במותו של האחרון. פרסאוס ואנדרומדה נישאו והקימו משפחה.

הציור ויצירות נוספות
--------------------

הסצנה אותה בחר לצייר לייטון מציגה את הנסיכה אנדרומדה העירומה למחצה – סדין לבן נכרך בקושי סביב מותניה – כבולה אל הסלע ונעטפת על ידי המפלצת הגדולה שפניה פונים לשמיים ופיה רושף אש. מעליהם, באוויר, מצוי פרסאוס אשר רוכב על סוס לבן בעל כנפיים (פגסוס) ומכוון קשת אל עבר המפלצת, בה נעוץ חץ שזה עתה נורה. פרסאוס מוקף הילה לבנה, המים מקיפים את הסלע ובצדדים שני צוקים. גופה הנפתל של אנדרומדה התמימה הכרוך בסדין לבן שורטט כניגוד המוחלט למפלצת השחורה והאיומה. הצבע הלבן מסמל תום ואילו ההילה מסמלת טוב.

לייטון יצר ציור נוסף המציג את פרסאוס רוכב על סוסו המעופף וכן ארבעה פסלים עשויים ברונזה בצבעי כסף וזהב, האחד מציג את פרסאוס רוכב על סוסו, השני מציג את מפלצת הים, השלישי מציג את אנדרומדה הכפותה ופסל רביעי מציג שילוב של הארבעה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרסאוס ואנדרומדה, ציורים של אמנים נוספים** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט של קבוצת המוזיאונים הלאומיים של ליברפול

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרסאוס ואנדרומדה באתר Art UK
2. ↑  לפי גרסה אחרת טענה המלכה כי בתה אנדרומדה היא זו שיופייה נעלה.
3. ↑  פרסאוס ואנדרומדה בארכיון LOGGIA
4. ↑  פסלים בנושא פרסאוס ואנדרומדה באתר האקדמיה המלכותית לאמנויות
צילום רנטגן המדגים הצטברות דם בצדו השמאלי של החזה
**חזה דם** ׁׁ(בלועזית: **Hemothorax**, בתעתיק לעברית: **המוטורקס**) הוא מצב רפואי בו מצטבר דם בחלל האדר (בין שני הקרומים של האדר). חזה דם נגרם כתוצאה מפגיעת טראומה קהה או חודרת, לעיתים נדירות מאוד הוא מתרחש באופן ספונטני. הסיבה השכיחה לחזה דם היא דימום מעורק בין צלעי.

מכיוון שחזה דם נגרם כתוצאה מטראומה, לעיתים החבלה גורמת במקביל גם לחזה אוויר, מצב זה מכונה **פניאוהמוטורקס** (Pneumohemothorax).

הצטברות הדם פוגעת בתהליך הנשימה, בכל ריאה יכולים להצטבר קרוב ל-3 ליטר של דם, בדרך כלל סיבת המוות בחזה דם מאסיבי הוא כתוצאה מאיבוד דם.

אבחנה
-----

ניתן לאבחן חזה דם באמצעות האזנה לקולות הנשימה (הם נחלשים בחזה דם), והחזר עמום בניקוש. במקרה של דימום ממושך המטופל יציג סימני הלם.

בצילום חזה ניתן לראות עכירות המופיעה תחילה בבסיס הריאה ואחר כך הולכת וגדלה (בצילום בשכיבה העכירות מתפשטת על פני כל הריאה ובישיבה ניתן לראות נוזל בחלק התחתון של הריאה).

טיפול
-----

הטיפול בחזה דם כולל החדרת נקז חזה רחב לבית החזה, ושאיבה רציפה של הדם. אצל מרבית החולים הדימום פוסק באופן עצמוני ולכן די בטיפול זה. אם הדימום אינו נעצר (או שקצב הדימום הוא יותר מ-100–200 סמ"ק לשעה), יש לבצע טורקוטומיה (ניתוח הריאה בשיטה פתוחה) ולקשור את כלי הדם המדמם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חזה דם** בוויקישיתוף
* חזה דם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
עצי הטירגארטן
שדרת עצים בטירגארטן
**טירגארטן** (בגרמנית: **Tiergarten**; קיצור של **Großer Tiergarten**) הוא פארק גדול הממוקם ברובע טירגארטן של העיר ברלין, בירת גרמניה.

גאוגרפיה
--------

הפארק ממוקם דרומית לנהר השפרה, והוא גדול מעט יותר מההייד פארק שבלונדון. משמעות שמו של הפארק בגרמנית הוא "גן חיות", שכן הפארק גובל בגן החיות העירוני של ברלין (Zoologischer Garten) בעבר היה הפארק אזור ציד של האלקטורים של ברנדנבורג. הפארק תוכנן בשנות ה-30 של המאה ה-19 על ידי מעצב הנוף פטר יוזף לנה. בתוך הפארק אגמים ושבילים רבים, יערות קטנים ואזורי דשא ופרחים והוא גובל בשער ברנדנבורג במזרחו. במרכז הפארק נמצאת כיכר "הכוכב הגדול" (Großer Stern), ובאמצעה עמוד הניצחון של ברלין (Siegessäule).

בחלקו הצפוני של הפארק נמצא בית תרבויות העולם (Haus der Kultur der Welten). את הפארק חוצה רחוב 17 ביוני (Straße des 17. Juni), המקשר בין שער ברנדנבורג וכיכר הכוכב הגדול, ברחוב עוברות תהלוכות ופסטיבלים רבים, הידוע בהם הוא מצעד האהבה השנתי (Love Parade).

פארק טירגארטן נפגע קשות במהלך מלחמת העולם השנייה, במיוחד בלחימה העזה סביב ברלין בשנה האחרונה למלחמה, וגם סבל בצורה דרמטית בעקבות המלחמה. אל מול מחסור חריף בפחם בחורף 1945/6 כרתו הברלינאים את מה שנשאר מעצי הפארק כדלק, וכמעט כיערו את כל האזור. פארק טירגארטן הוקם מחדש עם עצים משנת 1949, בעיקר הודות לתרומות רבות של עצים מרחבי גרמניה.

בסמוך לפארק ממוקמים המשרדים החדשים של קנצלר גרמניה והבניין הרייכסטאג – הפרלמנט הגרמני. הפארק מוזכר רבות בכתבי וולטר בנימין.

ראו גם
------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **ברלין** |

* מגדל הנ"מ בטירגארטן
* רחוב טירגארטן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טירגארטן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Tiergarten Berlin’s green lung, visitBerlin

| פארקים בברלין |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| גן בריץ • הגן הבוטני • גני העולם • פארק ארנסט תלמאן • לוסטגארטן • פארק החומה • אי הטווסים • טירגארטן • פארק טרפטו • פארק ויקטוריה |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4209681-9
* VIAF: 126678363
* WorldCat: viaf-173133155

 |
**חזה מרפרף** (פלייל צ'סט **Flail chest**) הוא מצב בו קטע מכלוב הצלעות נשבר כתוצאה מטראומה גופנית ומתנתק מדופן בית החזה.

חזה מרפרף מתרחש כאשר כמה צלעות סמוכות (לפחות 2) נשברות במספר מקומות (לפחות שני מקטעים בכל צלע) מה שגורם לכך שחלק מדופן בית החזה נע באופן עצמאי. הדבר ניכר בכך שהקטע המנותק נראה כמתנועע בכיוון הפוך לשאר דופן החזה: כשבית החזה עולה המקטע נותר למטה וכשבית החזה שוקע המקטע נותר למעלה, מצב זה מכונה: **נשימה פרדוקסאלית**.

סימנים ותסמינים
---------------

חזה מרפרף נגרם כתוצאה מטראומה התסמינים העיקריים הם כאבים בחזה וקשיי נשימה. סימן מובהק נוסף הוא הנשימה הפרדוקסאלית (עם זאת הנשימה הפרדוקסאלית עלולה להיווצר בשלב מאוחר יותר, כך שהעדרה אינו מהווה הוכחה לשלילת חזה מרפרף).

התנועה המתמדת של הצלעות השבורות מסיבה למטופל כאבים עזים, הותרת המצב ללא טיפול עלול להוביל לדום נשימה (בנוסף ייתכנו פגיעות נוספות כתוצאה מהחבלה שהובילה לשברים בצלעות).
הקצוות השבורים החדים של הצלעות עשויים לנקב קרומי הפלאורה והריאות ולגרום לפנאומותורקס או פנאומומדיאסטינום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חזה מרפרף** בוויקישיתוף

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**Diseases Database** (בעברית: מאגר המידע של מחלות) הוא מאגר מידע המשרת אתר אינטרנט חופשי לציבור ובו מידע על היחס שבין מצבים רפואיים שונים, תסמינים, ותרופות. מאגר המידע מנוהל בידי חברת Medical Object Oriented Software Enterprises Ltd אשר פועלת מלונדון, בריטניה.

מטרתו הרשמית של האתר היא: "חינוך, מתן חומר רקע לקריאה ועניין כללי" וקהל היעד למידע הוא "רופאים, בעלי מקצועות רפואיים אחרים ותלמידים במקצועות אלה". העורך הראשי של האתר, מלקולם ה. דאנקן, הוא רופא במקצועו.

ארגון
-----

מאגר המידע של מחלות, מאורגן סביב אוסף מונחים המתייחסים לרפואת האדם. מונחים אלה כוללים שמות מחלות, תרופות, תסמינים, סימנים גופניים ותוצאות מעבדה חריגות. המאגר מתייחס למונחים אלה כאל "פריטים" (items). קיימים כ-8,000 "פריטים" במאגר המידע.

כדי לקשר בין הפריטים עצמם ובינם לבין מקורות מידע חיצוני נוצרו שלוש מערכות של מטה-דטה במאגר המידע.

ראשית, לכל פריט במאגר המידע של מחלות קיימים יחסים שונים, לדוגמה על סוכרת סוג 2 נקבע "גורם סיכון ל-" מחלת לב איסכמית. באופן זה מאגר המידע עושה שימוש במודל ישות-תכונה-ערך כאשר ה"פריטים" מהווים ישויות וערכים. היחסים במאגר המידע הם דו-צדדים, כך למשל לקביעה כי "התקף לב עשוי לגרום לכאב בחזה", קיימת מקבילה ולפיה "כאב בחזה עשוי להיגרם על ידי התקף לב". יחסים אלה נאגרים במאגר המידע ומאפשרים יצירת רשימות, לדוגמה, רשימת פריטים שעשויים לגרום לכאב בחזה, או רשימת פריטים שעשויים להיגרם כתוצאה מהתקף לב.

שנית, לרוב פריטי מאגר המידע משויכים קישורים למקורות מידע נוספים ברשת הכוללים את OMIM, eMedicine ועוד.

שלישית, רוב פריטי מאגר המידע של מחלות ממופים למונחים במערכת UMLS (באנגלית: Unified Medical Language System; "מערכת השפה הרפואית המאוחדת"). הקישור למערכת UMLS מאפשר תצוגת הגדרות תמציתיות, או כותרות נושאים רפואיים (Medical Subject Headings). מיפוי ב-UMLS מאפשר גם קישורים לסיווגים רפואיים ומינוחים רפואיים, כגון ICD-9.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Diseases Database
**דאפאונג** (בצרפתית: **Dapaong**) היא עיר בצפון טוגו ובירת מחוז סאוואן.

על פי מפקד האוכלוסין לשנת 2016, מתגוררים בעיר 64,800 תושבים. העיר ממוקמת 638 קילומטרים צפונית לבירה לומה, ליד הגבול עם בורקינה פאסו.

גובהה של העיר הוא 306 מטרים מעל פני הים.

החשמל בעיר מסופק מסכר אקוסומבו, אולם היא נתקלת בקשיים גדולים בתברואת המים ובבריאות הציבור.

כל בתי הספר בעיר הם בתי ספר ציבוריים.

בעיר נמצא נמל התעופה ג'נגו.

מועדון הכדורגל של העיר משחק באליפות טוגו בכדורגל.

כלכלה
-----

לדאפאונג יש תפקיד אסטרטגי חשוב במסחר של מערב אפריקה, מכיוון שהיא נמצאת באזור בו מעבירים סחורות רבות לבורקינה פאסו, ניז'ר ובנין. המרכז הכלכלי של העיר הוא שוק עם חנויות שונות המוכרות בעיקר בדים, דוחן וכבשים. מקורות ההכנסה העיקריים בעיר הם ממסחר, בעלי חיים וחקלאות (בעיקר כותנה, דוחן, תירס, עגבניות וג'טרופה). מאז שנות האלפיים, גידול העגבניות התעצם, עקב הגדלת ייצוא העגבניות ללומה.

אוכלוסייה
---------

מספר התושבים בעיר| שנה | אוכלוסייה | עלייה במספר | עלייה באחוזים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1981 | 16,939 |  |  |
| 2003 | 49,000 | 22,061 | 45 |
| 2010 | 58,071 | 9,071 | 18.5 |
| 2016 | 64,800 | 6,729 | 11.6 |

גילם של רוב מכריע מהתושבים בעיר הוא מתחת ל-20.

נכון לשנת 2010, העיר היא העיר השישית בגודלה בטוגו, מבחינת אוכלוסייה.

משנת 1981, אחוז העלייה השנתי הוא 3.81%.

ערים תאומות
-----------

* צרפתצרפת איסי-לה-מולינו, צרפת (מ־1989)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דאפאונג** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוח נסיעה TOGO - כפרי מכשפות וסחר בעבדים במושבה הגרמנית לשעבר - סוון לוקה וורלד, באתר Sven Luca World, ‏2018-10-15
2. 1 2 3 4  Togo: Regionen, Städte & urbane Orte - Einwohnerzahlen, Karten, Grafiken, Wetter und Web-Informationen, www.citypopulation.de
3. ↑  Jumelages et partenariats internationaux d'Issy-les-Moulineaux, data.issy.com (בצרפתית)
**Dirt** (תרגום מילולי לעברית: **עפר**) הוא האלבום השני של להקת הגראנג' אליס אין צ'יינס.

הפקה
----

זהו אלבום הפריצה של הלהקה ולדעת רבים אלבומה הטוב ביותר. האלבום נחשב לאחד מהאלבומים שהביאו את הגראנג' אל הזרם המרכזי של הרוק האמריקאי ולקלאסיקה של הז'אנר. Dirt כונה בשם "אלבום דיכאון" בפי רבים, בגלל הטקסטים האפלים שלו, שהושפעו ממוזיקת ההבי מטאל שהזרם המרכזי עדיין לא היה מורגל אליה. האלבום הגיע למקום השישי במצעדי המכירות ועם הזמן הגיע למעמד של פלטינה מרובעת. לדברי חברי הלהקה, האלבום עוסק בכל חוויה אפלה שהם התנסו בה מאז ומעולם, כמו טראומת ילדות, אהבה אבודה, הרואין, אלכוהול, דיכאון וזעם.

הווידאו קליפ שצולם עבור השיר "?Would" זכה להצלחה ב-MTV וגרר אחריו השמעות מרובות בתחנות הרדיו. השיר נכתב לזכרו של אנדרו ווד (סולן להקת הגראנג' מאת'ר לאב בון)
שמת כתוצאה ממנת יתר של הרואין. הוא נכלל גם בפסקול הסרט סינגלס והפך ללהיט הראשון מתוך האלבום.

האלבום הוקלט בתקופה שבה נאבק סולן הלהקה ליין סטאלי בהתמכרותו להרואין והוא מכיל שירים שבהם מתאר סטאלי את חוויותיו כמכור לסם, כמו "Sickman" ,"Junkhead" ו-"Dirt". סטאלי אף הלחין באלבום זה מספר שירים. השיר "Rooster" מתאר את חוויותיו של אביו של ג'רי קאנטרל כחייל במלחמת וייטנאם, שם כינויו היה "Rooster" (תרנגול). הרצועה "Iron Gland" מופיעה לפני השיר "Hate to Feel" אך איננה מוזכרת ברשימת השירים שעל העטיפה ומתארח בה סולן סלייר טום אראיה, כאשר הוא מבצע את הצרחה המפורסמת שאותה ביצע במסגרת השיר "Angel of Death" של סלייר. השיר "Sickman" עוסק בחוויותיו של סטאלי כמכור להרואין ("מה אני לעזאזל? מרבה עיניים, זבוב. או אז אהיה בר-מזל, ביום מותי. איש חולה. אני יכול להרגיש את ההגה אך איני יכול לנווט, כשמחשבותי הופכות לפחדי הגדול ביותר").

קטע מן השיר Them Bones שימש בתוכנית הטלוויזיה הסאטירית הישראלית "הרצועה" החל מעונתה השלישית כקטע הפתיחה והמעבר של התוכנית.

רשימת השירים
------------


| Dirt |
| --- |
| מס' | שם | כותב(ים) | משך |
| 1. | Them Bones | ג'רי קאנטרל | 2:30 |
| 2. | Dam That River | קאנטרל | 3:09 |
| 3. | Rain When I Die | קאנטרל, ליין סטאלי, שון קיני, מייק סטאר | 6:01 |
| 4. | Sickman | קאנטרל, סטאלי | 5:29 |
| 5. | Rooster | קאנטרל | 6:15 |
| 6. | Junkhead | קאנטרל, סטאלי | 5:09 |
| 7. | Dirt | קאנטרל, סטאלי | 5:16 |
| 8. | God Smack | קאנטרל, סטאלי | 3:56 |
| 9. | Intro (Dream Sequence)/Iron Gland (לעיתים נקרא גם "Untitled")  | טום אריאה, קאנטרל | 0:43 |
| 10. | Hate to Feel | סטאלי | 5:15 |
| 11. | Angry Chair | סטאלי | 4:48 |
| 12. | Down in a Hole | קאנטרל | 5:38 |
| 13. | Would? | קאנטרל | 3:28 |
| **משך כולל:** | **57:37** |

* סדר השירים שלהלן מופיע בגרסאות שהופצו באוסטרליה ובאירופה (כולל בישראל). בשאר העולם הופצה גרסה בה השיר "Down in a Hole" מופיע כשיר הרביעי.
* "Iron Gland" איננו מוזכר ברשימת השירים שעל עטיפת האלבום. שם זה הופיע לראשונה בקופסה Music Bank מ-1999.

קישורים חיצוניים
----------------

* MusicBrainz Dirt באתר MusicBrainz
* Discogs Dirt באתר Discogs
* AllMusic Dirt באתר AllMusic

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 92d8f0c4-8c64-3bee-bee1-812a70e77efa

 |
חדר המוואקיט באוניברסיטת אל-קרוויין, בפאס, מרוקו
**דאר אל-מוואקיט** (בערבית: **دار المؤقت**) הוא חדר או מבנה המלווה במסגד ששימש את האחראי על זמני התפילות. שומר זה שימש בתור קצין המופקד על שמירת זמני התפילה הנכונים והודעתם למואזין במסגד. מונח זה היה המונח הערבי שניתן מבנים כאלה שנוספו במסגדים רבים במרוקו בתקופת השושלת המרינית וגם בתקופת האימפריה העות'מאנית. במקומות בהם העות'מאנים שלטו נודעה המקבילה למבנים כאלה בשם "מובאקיתהאנה" (Muvakkithane - "אכסניית המוואקיט").

מוסלמים המקיימים את "הסלאח" שהיא התפילה הטקסית היומית בזמנים שנקבעו על בסיס החדית' או המסורת של מוחמד (בשנים 570–632 לערך). בכל יום מתקיימות חמש תפילות חובה עם טווחים ספציפיים של זמנים מותרים שנקבעים על ידי תופעות אסטרונומיות יומיומיות. לדוגמה, זמן תפילת המגריב מתחיל לאחר השקיעה ומסתיים כאשר הדמדומים האדומים נעלמו. מכיוון שזמני ההתחלה והסיום לתפילה קשורים לתנועת השמש השמשית, הם משתנים לאורך השנה ותלויים בקו הרוחב ובאורך המקומי כאשר הם באים לידי ביטוי בזמן המקומי. המושג: "מיקאט" במובן של "זמן תפילה" מופיע בקוראן ובחדית' אם כי הקוראן אינו מגדיר במפורש את אותם זמנים. המונח: "אילם אל-מיקאט" מתייחס לחקר קביעת זמני התפילה בהתבסס על מיקום השמש והכוכבים בשמיים ותועד עוד מימי האסלאם הראשונים.

החובה העיקרית של המוואקיט הייתה תזמון זמן והסדרת זמני התפילה היומיים במסגדים, מדרסות או מוסדות אחרים המשתמשים באסטרונומיה ובמדעים מדויקים אחרים. בשיאה בתקופת המאה ה-14 והמאה ה-15 המסגדים הגדולים העסיקו לעיתים קרובות אסטרונומים בולטים בתור תפקידי מוואקיטים בנוסף לוויסות זמני התפילה, הם כתבו חיבורים על אסטרונומיה, במיוחד על תזמון ושימוש בכלים נלווים כגון רביעיות ושעוני שמש. הם היו אחראים גם לעניינים דתיים אחרים הקשורים למומחיותם האסטרונומית, כגון שמירת לוח השנה האיסלאמי וקביעת הצ'יבלה (הכיוון למכה המשמש לתפילות).

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **דאר אל מוואקיט** |
גנרל של דיוויזיה **ז'אן-מארי ז'וזף דגוט** (בצרפתית: **Jean-Marie Joseph Degoutte**;‏ 18 באפריל 1866 – 31 באוקטובר 1938) היה מפקד בכיר בצבא צרפת אשר פיקד על הארמייה השישית במלחמת העולם הראשונה, ולאחר המלחמה היה מאבות קו מאז'ינו.

ביוגרפיה
--------

### תחילת דרכו

דגוט נולד ב-18 באפריל 1866 למשפחת איכרים במחוז רון שהשתייך אז לקיסרות הצרפתית השנייה. ב-7 במרץ 1887, הוא התגייס לצבא צרפת והוצב ברגימנט התותחנים ה-30. ב-1888 למד באקדמיה הצבאית סן-סיר, וב-1890 סיים אותה במקום התשיעי מתוך 435 במחזורו. בין השנים 1891-1894 הוא הוצב בגדוד זואבים בתוניסיה. בשנת 1895 הוא הגיש בקשה להצטרף אל המשלחת השנייה למדגסקר, אולם נדחה. הוא לא ויתר, והתגנב לספינה אזרחית של מסדר הישועים עד מדגסקר. ב-1896 הוחזר לתוניסיה והועלה לדרגת קפטן. בין 1899-1901 שרת בסין. ב-21 במרץ 1911 הועלה לדרגת לוטננט קולונל, וקיבל פיקוד על רגימנט הרגלים ה-163. הרגימנט שלו נחת בקזבלנקה במהלך משבר אגאדיר באותה שנה. שנות השירות שלו ברחבי העולם, הביאו לכך שהוא ידע שפות רבות.

### מלחמת העולם הראשונה

 ערך מורחב – **מלחמת העולם הראשונה**  

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה דגוט מפקד רגימנט הרגלים ה-163. הרגימנט שלו לחם בכמה קרבות שוליים בחזית המערבית, בתחילה כחלק מהדיוויזיה ה-44 ולאחר מכן מהדיוויזיה ה-76. ב-1 בנובמבר של אותה שנה הוא הועלה לדרגת קולונל, ומונה לראש מטה הקורפוס ה-4. הוא השתתף עם הקורפוס בקרב אלברט ובקרב שמפאן השני. על חלקו בזה האחרון, קיבל ב-10 באפריל 1915 דרגת קצין בלגיון הכבוד. ב-25 במרץ 1916 הועלה לדרגת גנרל של בריגדה, וב-3 באוגוסט של אותה שנה הוא מונה למפקד הדיוויזיה המרוקאית. הוא פיקד על הדיוויזיה במהלך הקרב על הסום וקרב ורדן, וב-9 במאי 1917 הועלה לדרגת מפקד בלגיון הכבוד. ב-1 בספטמבר של אותה שנה מונה למפקד הקורפוס ה-21, וב-1 בנובמבר הועלה לדרגת גנרל של דיוויזיה. הוא לחם עם הקורפוס במהלך הקרב השלישי על האן, וב-10 ביוני 1918 מונה למפקד הארמייה השישית, ופיקד עליה במהלך הקרב השני על המארן ומתקפת מאה הימים. ב-11 בספטמבר של אותה שנה פורקה הארמייה. כאשר נחתמה שביתת הנשק, היה דגוט אחראי על ניסוח תנאי חוזה ורסאי.

### אחריתו

ב-29 בדצמבר 1918, הועלה לדרגת קצין גבוה בלגיון הכבוד. באוקטובר 1919 מונה למפקד כוח הכיבוש הצרפתי בריינלנד, ובינואר 1920 הצטרף למועצה העליונה למלחמה. ב-1923, בעקבות כישלונה של רפובליקת וויימאר לעמוד בתשלומי הפיצויים שהושתו עליה לאחר המלחמה, הוביל דגוט את הכוחות הצרפתיים שכבשו את חבל הרוהר. על חלקו בכיבוש הרוהר קיבל דגוט את הצלב הגדול של לגיון הכבוד. הכוחות הצרפתיים נשארו ברוהר עד 1925. דגוט היה אחד מהאבות הרעיוניים של קו מאז'ינו, אשר נועד לאבטח את הגבול הצרפתי מפני פלישה גרמנית בעתיד. ב-1925 הוא קיבל פיקוד על הקו האלפיני - קו ביצורים דומה לקו מאז'ינו אשר נועד לאבטח את הגבול הצרפתי-איטלקי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אן-מארי דגוט** בוויקישיתוף
* ז'אן-מריה דגוט (בצרפתית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16208611k (data)
* GND: 13331314X
* ISNI: 0000 0001 1935 5301
* LCCN: n2011034885
* The Léonore id LH//689/77 is not valid.
* SNAC: w6jm676v
* SUDOC: 147109221
* VIAF: 65192578
* WorldCat: lccn-n2011034885

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בזמר ישראלי. אם התכוונתם לזמרת ישראלית שנולדה בשם זה, ראו דנה אינטרנשיונל.

**ירון כהן** (נולד ב-1976) הוא זמר, מלחין ופזמונאי ישראלי במוזיקה המזרחית. אחיו הוא הזמר משה כהן.

חייו
----

כהן נולד באזור, אחיו הוא הזמר משה כהן.
בתחילת דרכו שר כהן בז'אנר הטורקי ששלט בזמנו במדינה, והוציא בשנות ה-90 מס' אלבומים כגון "ימים של בדידות", "תפילת הלב" ו"האש בדמי" - שכלל דואט עם אחיו משה.
כמו כן כתב שירים לזמרים אחרים. לאחר מכן חזר לשיר בשנת 2001 לאחר הדואט "האישה של חיי" עם שלומי שבת, שיצא באלבום "חברים" וזכה להצלחה רבה.

בין הזמרים להם כתב כהן ניתן למצוא את אייל גולן ("דברי איתי", "צליל מיתר", "הריקוד הוא שלך", "אמרי לי", "האור שבעיניים" "מנגינת הלב", "המציאות שלך"), שלומי שבת ("מתוקה שלי", "בשם האהבה", "את"), שרית חדד ("אל תבקש משאלות"), מאיה בוסקילה ("סיפור מכור" מתוך סיפור מכור) זהבה בן ("תשמור על עצמך"), קובי פרץ ("אני זקוק לך") ואבי פרץ.

בשנת 2003 יצא לאור אלבומו שנקרא "מלאך שלי". האלבום כלל עשרה שירים, ששמונה מתוכם כתב והלחין כהן. הלהיט הגדול ביותר באלבום היה "חולה עלייך". פרט לו בלטו גם הדואט "את המלאך שלי" עם שלומי שבת ו"מתחמק משיגעון".

ב-2005 הוציא כהן סינגל ראשון לקראת אלבומו הבא, "בלעדייך". הסינגל השני יצא ב-2007 ונקרא "אחים לנשק", המוקדש לשלושת החיילים החטופים אהוד גולדווסר, אלדד רגב וגלעד שליט. בשנת 2016, הלחין עבור עדן בן זקן את הלהיט "הייתי חוזרת", שנכלל באלבומה השני, תאמין לי.

קישורים חיצוניים
----------------

* ירון כהן, באתר שירונט
* ירון כהן, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ירון כהן, דף שער בספרייה הלאומית
* ערן סויסה, יאללה תשמיעו: ראיון עם ירון כהן, nrg ‏, 10/11/2009

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300586605171
* MusicBrainz: 87e32135-8642-4d39-bd0a-5a7891f1ec8c

 |
**דאקית** היא השפה שדוברה על ידי אנשי דאקיה העתיקים. השפה שייכת למשפחת השפות ההודו-אירופיות ויש השמים אותה לעיתים תחת אותו הענף המשפחתי עם התראקית.

מקורות כתובים על השפה
---------------------

לא נשארו עדויות רבות לקיום השפה הדאקית. נותרו מספר מקורות שניתן ללמוד מהם על השפה:

* שמות מקומות באזור דאקיה; שמות מתועדים של מלכים, שליטים ואנשים מהשבטים הדאקיים; רשימה של כחמישים צמחים בדאקית ממקורות יווניים ורומיים.
* רומנית ואלבנית נמצאות בשימוש באזור הגאוגרפי של דאקיה והושפעו מהדאקית.
* מספר כתבים קצרים בשפה הדאקית שנמצאו באזור שבו הייתה דאקיה.

קשר משפחתי
----------

יש המקשרים את הענף של השפה הדאקית לענפים אחרים במשפחת השפות ההודו אירופיות והם:

* תראקית
* אלבנית
* שפות סלאביות
* שפות בלטיות
* לטינית

דוברי השפה הדאקית האחרונים
--------------------------

לא ידוע מתי בדיוק נכחדה הדאקית. השפה הייתה בשימוש בעת שדאקיה הייתה תחת שלטון רומי. ישנן עדויות לכך ששבטים דאקיים באזור רפובליקת מולדובה של היום דיברו בשפה גם במאה ה-4 לספירה. מאוחר יותר התפתחה באזור השפה הרומנית הראשונית בהשפעת הלטינית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דאקית** בוויקישיתוף
**ז'אן-פיליפ לואה דה שסו** (צרפתית: **Jean-Philippe Loys de Chéseaux**‏ 4 במאי 1718 - 30 בנובמבר 1751) היה אסטרונום שווייצרי שהתפרסם לאחר שגילה בשנת 1743 שביט שנודע לאחר מכן בתור השביט הגדול של שנת 1744 (נקרא גם שביט שסו או שביט קלינקנברג-שסו על שם מגליו), שהיה שביט בהיר וגדול עם שישה זנבות. הוא גילה מספר צבירי כוכבים וניסח גרסה מוקדמת של הפרדוקס של אולברס.

קורות חייו
----------

שסו נולד למשפחת אצולה מהעיירה שסו-סור-לוזאן שבקנטון וו, ליד העיר לוזאן שבשווייץ, ולמד מתמטיקה ופילוסופיה בעזרת סבו מצד אמו, ז'אן-פייר דה קרוסאז. לאחר לימודיו בנה מצפה כוכבים בשטחים שליד הטירה המשפחתית ועסק בתצפיות בשמים ובמדידות שבעזרתן מיפה מחדש את הקנטון. ב-13 בדצמבר 1743 הוא גילה את השביט C/1743 X1 (שלמעשה התגלה 4 ימים קודם לכן על ידי דירק קלינקנברג) וחישב את מסלולו. הוא המשיך לצפות בשביט ופרסם את תצפיותיו וכאשר השביט הפך לבהיר במיוחד, עד שניתן היה לראותו באור יום, נעשה מזוהה איתו כך שהשביט נקרא לעיתים קרובות על שמו. בשנת 1746 הוא גילה שביט נוסף (C/1746 P1) שלא היה מרשים כמו קודמו. בעקבות פרסומו הוא נהיה חבר באקדמיות של פריז, סנקט פטרבורג, סטוקהולם, גטינגן וכן בחברה המלכותית של לונדון. בשנת 1746 הוא הציג לאקדמיה הצרפתית למדעים רשימה של 21 ערפיליות ש-8 מתוכן היו תגליות מקוריות שלו (ועוד 3 מהן הוא גילה בלי שידע שכבר התגלו בעבר). בשל קשריו החברתיים בפריז הוא עבר להתגורר שם, אך נפטר בגיל 33 זמן קצר לאחר מכן. לאחר מותו התפרסם מחקר שערך בנושא הכרונולוגיה המקראית בניסיון לתארך במדויק את התאריך של צליבת ישו באמצעות אירועים אסטרונומיים שמוזכרים בספר דניאל.

תגליותיו
--------

* שביט C/1743 X1 שנקרא גם השביט הגדול של שנת 1744 וכן שביט שסו או שביט קלינקנברג-שסו
* שביט C/1746 P1
* הצבירים הפתוחים M16‏, M17‏, M25‏, M35‏, NGC 6633 ו-IC 4665
* הצבירים הכדוריים M4 ו-M71
* ניסוח מוקדם של הפרדוקס של אולברס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אן-פיליפ דה שסו** בוויקישיתוף
* ז'אן-פיליפ דה שסו באתר SEDS

הערות שוליים
------------

1. ↑  SEDS: רשימת 21 הערפיליות של דה שסו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb133196302 (data)
* GND: 117683353
* HDS: 015895
* ISNI: 0000 0000 8079 4138
* LCCN: n88638185
* NTA: 333626672
* SUDOC: 077322258
* VIAF: 154510
* WorldCat: lccn-n88638185

 |
מכשיר למדידת צפיפות עצם
**בדיקת צפיפות עצם** מאפשרת לאמוד את צפיפות העצמות בגוף. תוצאות הבדיקה מזהות את קיומה של מחלת דלדול עצם ומנבאות את ההסתברות לשברים. מבין השיטות הקיימות למדידת צפיפות עצם הכוללות שימוש באולטרה סאונד, טומוגרפיה ממוחשבת כמותית (quantitative computed tomography), קרני רנטגן וטכניקות אחרות, בדיקת DXA (**Dual energy X-ray absorptiometry**)‎, המכונה גם DEXA, היא הנפוצה ביותר וכן נחשבת למדד הזהב.

DXA
---

במהלך בדיקת DXA מכוונות שתי אלומות קרני רנטגן בעלות רמות אנרגיה שונות אל עצמות הנבדק ונספרים הפוטונים שחלפו דרך הגוף מבלי להיספג ברקמות. השימוש בשתי אלומות שונות מאפשר לקזז מהתוצאה את הקרינה שנספגה ברקמות הרכות ולחשב את צפיפות העצם.

לרוב נבדקים צוואר הירך וחוליות עמוד השדרה אך הבדיקה יכולה להיערך גם בעצמות אחרות כגון העצם החישור ועצם העקב.

צפיפות עצם, כפי שמכשירי DXA מודדים, מתארת את כמות המינרלים בשטח שנסרק ומבוטאת ביחידות של גרם לסנטימטר מרובע. התוצאות אינן משקפות במדויק את צפיפות העצם שכן הן אינן מתארות את צפיפות החומר האמיתית או את מסת המינרלים של העצם בנפח מסוים (שתבוטא ביחידות של גרם לסנטימטר מעוקב), אך הן מדויקות דיין לצרכים קליניים.

פירוש התוצאות
-------------

| ערכי הבדיקה | אבחנה |
| --- | --- |
| {\displaystyle \ Tscore>-1.0} | תקין |
| {\displaystyle \ -1.0>Tscore>-2.5} | חוסר מינרלים בעצם |
| {\displaystyle \ -2.5>Tscore} | דלדול עצם |

תוצאות הבדיקה מושוות לממוצע צפיפות העצם באוכלוסייה צעירה (בגילאים בהם מסת העצם נמצאת בשיאה) ומחושב ההפרש מהממוצע במספר סטיות התקן המכונה T-score. תוצאה חיובית משמעה שצפיפות העצם שנבדקה גבוהה מהממוצע ותוצאה שלילית משמעה שצפיפות העצם נמוכה מהממוצע. הבדל של סטיית תקן אחת עד שתיים וחצי סטיות תקן (מינוס) מפורש כחוסר מינרלים בעצם (osteopenia) והבדל הגדול משתיים וחצי סטיות תקן (מינוס) מפורש כאבחנה של דלדול עצם. דרך נוספת להערכת התוצאה היא השוואתה לממוצע צפיפות העצם באוכלוסייה דומה לנבדק מבחינת גיל ומין ותיקנונה (Z-score).

דיוק התוצאות ירד במקרים כגון שברי דחיסה של החוליות, דלקת מפרקים ניוונית  או אנשים גבוהים ונמוכים (להם נמדדים ערכים גבוהים מדי או נמוכים מדי בהתאמה).

בדיקת צפיפות עצם בסל הבריאות בישראל
-----------------------------------

החל מינואר 2000 נכללת בדיקת צפיפות עצם בסל הבריאות. זכאים לבדיקה:

* נשים מעל גיל 60 (פעם בחמש שנים)
* נשים מעל גיל 50 (פעם בשנתיים) העומדות באחד התנאים הבאים:
	+ להן או לקרובי משפחתן מדרגה ראשונה שבר עקב דלדול עצם
	+ משקל גופן נמוך ביחס לגובהן (BMI<19)
	+ מטופלות בביספוספנטים או בתרופות סלקטיביות בהשפעתן על קולטני אסטרוגן (SERM).
* זכאים לבדיקה ללא מגבלות גיל ותדירות הם גברים או נשים החולים במחלה עם סיכון להתפתחות דלדול עצם או המטופלים בקורטיקוסטרואידים מעל לשלושה חודשים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בדיקת צפיפות עצם** בוויקישיתוף
* על בדיקת צפיפות העצם, אתר של חברת התרופות MSD

* Bone density, University of Washington
* About Bone Densitomerty, Integrity Medical Systems, Inc.

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**דאצ'יה ספרינג** **אלקטריק** (באנגלית: **Dacia Spring Electric**) היא מכונית חשמלית קומפקטית במרכב קרוסאובר בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי דאצ'יה משנת 2021. היא נחשפה באוקטובר 2020, ויצאה למכירה באירופה במרץ 2021. במרץ 2020 הציגה דאצ'יה את דגם הקונספט המקדים.

הספרינג היא המכונית החשמלית הראשונה של דאצ'יה, וגם היא המכונית החשמלית הזולה ביותר באירופה. היא מיועדת בעיקר לעבודה בעיר.

מחיר הדגם בצרפת יחל ב-12,403 אירו (49,000 שקל).

מפרט טכני
---------

היא כוללת מנוע חשמלי המספק כ-44 כ"ס ומומנט מרבי של 12.7 קג"מ. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 19.1 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 125 קמ"ש. סוללת ליתיום יון בקיבולת 27.4 קוט"ש המספקת טווח נסיעה חשמלי של 230 ק"מ, או בנסיעה עירונית בלבד 305 ק"מ.

ישנה אפשרות ללחוץ על כפתור במכונית המגביל את הספק המנוע ל-30 כ"ס ואת המהירות ל-100 קמ"ש ובכך ישנה אפשרות להגדיל את טווח הנסיעה בעוד כמה עשרות ק"מ.

דאצ'יה יעדה את המכונית לנסיעה עירונית (בתוך העיר), לכן שמה בה מנוע מאוד חלש.

גלריה
-----

* מבט אחורימבט אחורי
* מבט קדמימבט קדמי
* מבט לפנים המכוניתמבט לפנים המכונית
* שקע הטעינהשקע הטעינה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דאצ'יה ספרינג** בוויקישיתוף
 אתר האינטרנט הרשמי של דאצ'יה ספרינג (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  דאצ'יה ספרינג נחשף 2021, באתר פורטל הרכב גיר, ‏18 באוקטובר 2020
2. ↑  החשמלית הזולה ביותר באירופה יוצאת לדרך: דאצ'יה ספרינג, באתר קארטיוב, ‏11 במרץ 2021
3. ↑  דאצ'יה חושפת קרוסאובר חשמלי קטן וזול, באתר קארטיוב, ‏04 במרץ 2020
4. ↑  דאצ'יה ספרינג נחשף: הרכב החשמלי הראשון של דאצ'יה, באתר קארטיוב, ‏15 באוקטובר 2020
**אוגו פריג'ריו** (באיטלקית: **Ugo Frigerio**;‏ 16 בספטמבר 1901 – 7 ביולי 1968) היה אתלט איטלקי. הוא ההלך השני המעוטר ביותר במשחקים האולימפיים, בעל 4 מדליות אולימפיות (אנטוורפן 1920, פריז 1924 ולוס אנג'לס 1932), מהן 3 מדליות זהב, אחרי רוברט קוז'ניובסקי הפולני. מאחר שלא נערכו תחרויות הליכה כלל באמסטרדם 1928 נמנע ממנו לזכות במדליות נוספות.

פריג'ריו זכה לכבוד לשאת פעמיים את הדגל האיטלקי בטקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים.

ביוגרפיה
--------

פריג'ריו נולד במילאנו.

### אלוף אולימפי

באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכה פריג'ריו בשתי מדליות זהב, בתחרות הליכה ל-3 ק"מ בתוצאה של 13:14.2 דקות, לפני ג'ורג' פרקר מאוסטרליה (13:19.6 דקות) וריצ'רד רימר מארצות הברית (13:22.2 דקות) ובתחרות הליכה ל-10 ק"מ בתוצאה של 48:06.2 דקות, לפני ג'וזף פירמן מארצות הברית (49:40.2 דקות) וצ'ארלס גאן מבריטניה (49:43.9 דקות). בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 47:06.4 דקות.

באולימפיאדת פריז (1924) זכה פריג'ריו לכבוד לשאת את דגל איטליה בטקס הפתיחה. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב בתחרות הליכה ל-10 ק"מ בתוצאה של 47:49.0 דקות, לפני גורדון גודווין מבריטניה (48:37.9 דקות) וססיל מקמסטר מדרום אפריקה (49:08.0 דקות) ובכך הגן על תוארו. לצערו, לא נערכה תחרות הליכה למרחק של 3 ק"מ וכך לא היה יכול להגן גם על תוארו זה.

פריג'ריו לא השתתף במשחקים האולימפיים שנערכו באולימפיאדת אמסטרדם (1928) מאחר שלא נערכו תחרויות הליכה כלל ולכן נמנע ממנו להגן על תואריו.

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה פריג'יו לכבוד לשאת את דגל איטליה בטקס הפתיחה בפעם השנייה. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית ארד בתחרות הליכה ל-50 ק"מ בתוצאה של 4:59:06 שעות, אחרי טומי גרין מבריטניה (4:50:10 שעות) ויאניס דלינש מלטביה (4:57:20 שעות).

ב-7 ביולי 1968 נפטר פריג'ריו בגארדה.

תארים והישגים
-------------

* בסך הכל זכה פריג'ריו ב-10 תוארי אליפות איטליה: 7 תארים בתחרות הליכה ל-10 ק"מ, בשנים 1919–1924 ו-1931, 2 תארים בתחרות הליכה ל-3 ק"מ בשנים 1921–1922 ותואר אליפות בתחרות לשעה הליכה בשנת 1920.
* בשנת 1925 קבע פריג'ריו 6 שיאי עולם בתחרויות הליכה באולם שנערכו ברחבי ארצות הברית.

שיאים אישיים
------------

* 10 ק"מ הליכה: 44:38.0 דקות (1925)
* 50 ק"מ הליכה: 4:59:06 שעות (1932)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוגו פריג'ריו** בוויקישיתוף

* אוגו פריג'ריו, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* אוגו פריג'ריו, באתר olympedia.org
* אוגו פריג'ריו, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* אוגו פריג'ריו, באתר Track and Field (גברים)
* סרטונים אוגו פריג'ריו, מנצח בהליכה באולימפיאדת אנטוורפן 1920 באתר *YouTube* (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb166300746 (data)
* World Athletics: 14558712
* ISNI: 0000 0004 5098 5979
* VIAF: 316737894
* WorldCat: viaf-316737894

 |
**נִיָה פָּארְקֵן** (בשוודית: **Nya Parken**, "הפארק החדש", לפעמים נקרא "הפארק") הוא אצטדיון כדורגל הנמצא בעיר נורשפין שבשוודיה. האצטדיון הוא המגרש הביתי של מועדון הכדורגל אִי אֵף קוֹהַּ נורשפין, ומכיל כ-16,000 מקומות ישיבה. במקור נבנה האצטדיון גם לאירוח ענפי ספורט נוספים כמו הוקי-קרח, טניס ואתלטיקה. האצטדיון אירח מספר טורנירים בינלאומיים, בהם גם טורניר הגביע העולמי בכדורגל 1958, אליפות אירופה בכדורגל 1992 וכן מעל לכ-150 משחקים בינלאומיים (במסגרת קבוצת הכדורגל המקומית). בשנת 2009 האצטדיון שופץ.

שטחו הכללי של האצטדיון הוא כ-50,000 מטרים רבועים.

שם האצטדיון
-----------

בעת בניית האצטדיון ב-1903 ניתן לו השם "היכל הספורט של נורשפין" (או "מרכז האתלטיקה של נורשפין"; Norrköpings Idrottspark), אך בפי אוהדי המועדון המקומי, וציבור חובב הכדורגל בשוודיה בכלל, נודע המגרש בשם "הפארק" (Den Parken, או בפשטות Parken). לאחר שיפוץ נרחב שעבר האצטדיון במהלך 2008–2009 בעלות של כ-300 מיליון קרונור, שם האצטדיון שונה באופן רשמי ל"ניה פארקן", דהיינו "הפארק החדש", ובכך ניתנה חותמת רשמית לשמו המסורתי של האצטדיון, ואוהדי הכדורגל המשיכו לכנותו הן "הפארק" והן "הפארק החדש". במהלך העשור השני והשלישי של המאה ה-21 נרכשו זכויות שמו של האצטדיון על ידי חברות מסחריות שונות, וכך שונה שמו של האצטדיון מדי מספר שנים, כשפעם אחת נקרא "אסטרייטאפורטן" (Östgötaporten) בין השנים 2016–2020, ופעם אחרת "פלאטינום קארס ארנה" (PlatinumCars Arena) החל מ-2020.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניה פארק** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  מידע על האצטדיון, (בשוודית).
בנצרות, **נידוי** (ביוונית: Ανάθεμα, אנתמה; בלטינית: excommunicatio) הוא הכרזה הבאה להשעות או להוציא אדם מן הקהילה הדתית אליה השתייך, הכרוכה בגינוי רוחני של האדם, או הקבוצה המנודה. 
מקורותיו של הנידוי בכתבי הברית החדשה. באיגרת אל הגלטים נאמר: "אֲבָל גַּם־אֲנַחְנוּ אוֹ־מַלְאָךְ מִן־הַשָּׁמַיִם אִם־יָבוֹא לְבַשֵׂר אֶתְכֶם בְּשׂוֹרָה מִבַּלְעֲדֵי זֹאת אֲשֶׁר בִּשַׂרְנוּ אֶתְכֶם חֵרֶם יִהְיֶה". ובאיגרת הראשונה אל הקורינתים נאמר: "מִי שֶׁלּא יֶאֱהַב אֶת־הָאָדוֹן יֵשׁוּעַ הַמָּשִׁיחַ יָחֳרָם מָרַן אֲתָא".

בברית החדשה מספר מועט של דוגמאות לנידוי. בבשורה על-פי מתי מסופר שישו הורה להתייחס לאנשים הפוגעים שוב ושוב באחרים כאל גוי או מוכס: "וְאִם־לֹא יִשְׁמַע אֲלֵיהֶם וְהִגַּדְתָּ אֶל־הַקָּהָל וְאִם־לֹא יִשְׁמַע גַּם־אֶל־הַקָּהָל וְהָיָה לְךָ כְּגוֹי וּכְמוֹכֵס". באיגרת אל הרומאים כותב פאולוס: "וַאֲנִי מַזְהִיר אֶתְכֶם אַחַי לָשׂוּם פְּנֵיכֶם בִּמְשַׁלְּחֵי מְדָנִים וּמִכְשׁוֹלִים שֶׁלּא כַלֶּקַח אֲשֶׁר לְמַדְתֶּם וְסוּרוּ מֵהֶם׃", ובאיגרת יוחנן השנייה נאמר: "איש אם יבוא אליכם ולא יביא את התורה הזאת, אל תקבלו אותו הביתה ואל תאמרו לו "שלום"; כי המברך אותו בברכת שלום משתתף במעשיו הרעים".

הכנסייה הקתולית
---------------

על פי הכנסייה הקתולית, הנידוי איננו עונש, אלא הכרזה דתית רשמית על מצב קיים: הכנסייה נצרכת להכריז על נידוי, כאשר חבר בכנסייה (תהא דרגתו אשר תהא) עושה מעשה אשר מוציא אותו מקהילת המאמינים; ההכרזה נדרשת במיוחד כאשר אותו אדם, בדבריו או במעשיו, "מפיץ מחלוקת ומבוכה בקהל המאמינים", ובפרט כאשר הוא משמש דוגמה לציבור. במצבים מעין אלה, הכנסייה מיידעת את ציבור המאמינים שאין עוד לציית לאדם זה, ומודיעה לאנשי הכמורה כי אותו אדם הוציא עצמו במזיד מן הכנסייה, וכי אין לשתף אותו עוד בסקרמנט, עד למועד שבו תהיה השלמה. יש ובהכרזה ניתנים התנאים להשלמה לצורך השבת המנודה לחיק הכנסייה ואף מוגדרת סמכותו של המחליט על ההשלמה, בין אם זה בישוף או האפיפיור. הנידוי משמש בכנסייה הקתולית ככלי "מרפא", אמצעי לחץ על האדם לשנות את התנהגותו או הצהרותיו, להתוודות על חטאיו ולשוב כחבר מלא בקהילה.

חרם ונידוי
----------

בכנסייה האורתודוקסית המזרחית קיים הבדל בין נידוי (בלטינית: excommunicatio) לבין חרם (anathema, מן היוונית: ανάθεμα). בעוד הנידוי אוסר על אדם לכהן בפולחן הדתי ולקבל את הסקרמנטים, החרם מוגדר כהרחקה מוחלטת של האדם מן הקהילה ואיסור קיומם של קשרים אתו. הנידוי בדרך כלל מוגבל בזמן, והמנודה רשאי להשתתף בתפילות בכנסייה. החרם, לעומת זאת, משמעו ניתוק מוחלט מן הכנסייה, והוא מתבטל אך ורק באמצעות חרטה שלמה מצד המוחרם. במאה החמישית לספירה יצרה לראשונה גם הכנסייה הקתולית הבחנה בין נידוי לבין חרם.

ראו גם
------

* חרם ונידוי ביהדות
* אוסטרקיזם
* תשמיס
* חרם חברתי
* גלות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נידוי** בוויקישיתוף
* נידוי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  האיגרת אל הגלטים, פרק א', פסוק 8
2. ↑  האיגרת הראשונה אל הקורינתים, פרק ט"ז, פסוק 22
3. ↑  הבשורה על-פי מתי, פרק י"ח, פסוק 17
4. ↑  האיגרת אל הרומאים, פרק ט"ז, פסוק 17
5. ↑  איגרת יוחנן השנייה, פרק א', פסוקים 10–11

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562706305171
* GND: 4153322-7
* HDS: 009625
* LCCN: sh85046257
* NDL: 00576644
* NKC: ph1017328

 |