recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**קוליברי אדום-חזה מצוי** (שם מדעי: *Archilochus colubris*) הוא מין של עוף קטן גוף ממשפחת הקוליבריים שבסדרת הקוליבראים.

מאפיינים
--------

אורכו בין 7 ל-9 סנטימטרים, מוטת כנפיו בין 8 ל-11 סנטימטרים והוא שוקל בין 2 ל-6 גרמים בלבד.

צבע גבם של פרטים בוגרים הוא ירוק מתכתי עד כחלחל, ואילו בטנם וגחונם בצבע לבן עד אפרפר. כנפיהם ישרות, קצרות ורזות. לזכרים בוגרים גרון, צוואר וחלק מהחזה בצבע אדום או כתום בוהק (וזהו גם מקור שמם), וזנב שחרחר המתפצל מכמה נוצות בצורת מזלג. לנקבה זנב שחור המעוגל בקצותיו וצווארה וחזה לא צבועים באדום, אולם לפעמים נראים נקודות לבנות על צווארה.

בטבע, נפוץ הקוליברי אדום-החזה במרחבים פתוחים ברוב הערבות שבמזרח ומעט במערב אמריקה הצפונית וקנדה, וזהו הקוליברי היחיד הנפוץ במזרח אמריקה הצפונית. הנקבה בונה קן באזור קשה יחסית לגישה כדי למנוע את כניסתם של טורפים, על שיח או עץ. גם הנקבה וגם הזכר מגנים על נחלתם בתוקפנות ומנסים עד כמה שהם מסוגלים, בהתחשב בממדי גופם, למנוע מפולשים להתקרב אל הקן ואל נחלתם. התוקפנות מורגשת במיוחד לקראת סוף הקיץ או תחילת הסתיו, כשהם משתדלים לאגור כמה שיותר מזון ולהשמין כהכנה לנדידה לאזורים חמים.

הקוליברי אדום-החזה נודד, ומבלה את החורף במקסיקו ובמרכז אמריקה; זאת בשל תנאי המחיה הקשים בחורף הקר של אמריקה הצפונית. במהלך הנדידה, חלק מהקוליברים עוברים מרחק של כ-965 ק"מ ללא עצירה לאורך מפרץ מקסיקו, מפנמה לפלורידה. הקוליברים מתרבים ביערות נשירים במזרח ארצות הברית ובדרום קנדה, במיוחד באונטריו.

הקוליברי אדום-החזה ניזון בעיקר מצוף פרחים, מחרקים קטנים ומעכבישים, שאותם הוא תופס בעזרת לשונו הארוכה. אף על פי שהקוליבריים ידועים כשותי צוף, פרוקי-רגליים מהווים אצל פרטים בוגרים מקור חשוב לחלבונים, ויטמינים ומינרלים.

בשל ממדי גופם הזעירים, הקוליברי אדום-החזה נטרף על ידי בעלי חיים רבים, ואף על ידי ציפורי שיר גדולות, שרוב תזונתם מורכבת מחרקים. למרות זאת, רק טורפים זריזים ביותר יכולים לתפוס קוליברי כשהוא עף; הקוליברים מהירים מדי עבור רוב הטורפים.

בשל כמות האנרגיה הרבה שהקוליברי מוציא כשהוא עף, הקוליברי אוכל בתכיפות גדולה מאוד במהלך היום. כשהטמפרטורות נמוכות, במיוחד בלילות קרים, הקוליברי נכנס למצב של מעין "תרדמת חורף".

הנקבה מטילה 2 ביצים (אף על פי שמספרן עשוי לעיתים להיות 1 או 3), שמהן בוקעים 1–2 גוזלים; היא דוגרת עליהן במשך 12–14 ימים. הגוזלים עוזבים את הקן ועפים לראשונה בגיל 18–22 יום.

גלריה
-----

* 
* קוליברי צעירקוליברי צעיר
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוליברי אדום-חזה מצוי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IBC
 |

* גלריית תמונות של קוליבריים שונים, ביניהם הקוליברי אדום-החזה
* תפוצת הקוליברי אדום-החזה

הערות שוליים
------------

1. ↑  קוליברי אדום-חזה מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007553731205171

 |
**קוליברי אדום** (שם מדעי: *Phaethornis ruber*) הוא מין של עוף ממשפחת הקוליבריים החי באמריקה הדרומית. הקוליברי תואר בידי החוקר השוודי קארולוס ליניאוס ב-1758.

מאפיינים
--------

אורכו של הקוליברי האדום הוא 8 עד 9 סנטימטרים ומשקלו 1.8 עד 3 גרמים. הקוליברי בעל גוף אדמדם-חום וזה מקור שמו. הקוליברי האדום חי ביערות הגשם של אמריקה הטרופית במדינות ברזיל, בוליביה, אקוודור, קולומביה, ונצואלה, גיאנה, סורינאם, פרו וגיאנה הצרפתית וניזון כמו שאר הקוליבריים מצוף פרחים. עונת הרבייה של הקוליברי האדום משתנה בין מאי לאוקטובר בצפון לאוקטובר עד פברואר בדרום. הקן הוא בצורת חרוט ומורכב מסיבי צמחים, טחבים, חזזיות וקורי עכביש. הנקבה מטילה 2 ביצים ודוגרת עליהן לבדה. מצב השימור של הקוליברי האדום על פי הרשימה האדומה של IUCN הוא ללא חשש עקב טווח תפוצה רחב ונוכחתו באזורים מוגנים רבים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוליברי אדום** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  קוליברי אדום באתר הרשימה האדומה של IUCN
איור של הדג

  

**קימוליכתיס** (שם מדעי: ***Cimolichthys***; מילולית: "דג קירטון") הוא סוג נכחד של דג גרם מקרין סנפיר, שחי במהלך סוף הקרטיקון לפני 83.5–70.6 מיליון שנה מזמננו.

מאפיינים
--------

דג זה הוגדר לראשונה בשנת 1857 בידי החוקר ג'וזף ליידי והוא משויך כיום לסדרה דגי-לטאים. המאובנים שלו התגלו באמריקה הצפונית (בארצות הברית וקנדה) ובאירופה, באנגליה והולנד. התגלו מינים רבים של הדג, חלקם נקראו בידי ליידי וחלקם בידי אדוארד דרינקר קופ.

דג זה הגיע לאורך 1.5–2 מטרים בממוצע והוא נחשב לקרובם של הלטנוניים המודרניים, אם כי במבנה גופו דמה יותר לזאב נהרות מודרני או לברקודה. הוא היה מצופה בקשקשים עבים דמויי לוחיות, בעיקר סביב צידי הגוף והבטן. הסנפירים של הדג היו קצרים, עם סנפיר גבי נמוך בקרבת הזנב, והזנב היה ארוך ושרירי.

דג זה היה מותאם למארב לטרף בצמחייה. הלסתות היו ארוכות ומחודדות ובלסת התחתונה היו שורות צפופות של שיניים חדות. המבנה עזר לדג זה להאיץ ולהרוג טרף מיד. בדיקה של תכולת הקיבה העלתה שאריות של דגים ודיונונים שלא עוכלו. ממצא אחד כלל פרט שבבטנו פרט תוסוטאותיס (או אנצ'וטאותיס), אשר ייתכן שגרם למותו של הדג מחנק.

ראו גם
------

* אנכודוס - דג-לטאי בן אותה תקופה בעל ניבים גדולות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קימוליכתיס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**ערן זילברברג** (נולד ב-1 בנובמבר 1969) הוא בסיסט, יוצר ומפיק ישראלי.

השכלה מוזיקלית
--------------

זילברברג החל את הכשרתו כמוזיקאי בשנת 1978 בקונסרבטוריון גבעתיים, שם למד עד שנת 1985. בין השאר למד כינור ממורים כמו ולריה (ולי) בלוטנר וורה ויידמן, תאוריה של המוזיקה מצבי צרי ועוד. בין השנים 1983–1987 במגמת מוזיקה בבית הספר התיכון תלמה ילין והתמחה ככנר. במהלך לימודיו ביקש להחליף את תחום התמחותו לבס, כלי אותו למד אצל המורה קרלוס בן ארי. הבקשה נחשבה יוצאת דופן, אך זכתה לתמיכת צוות בית הספר. זילברברג היה התלמיד השני בהיסטוריה של בית הספר שניגש לרסיטל ג'אז לבגרות (הראשון היה אריה וולניץ, לימים ראש מגמת הבס בבית הספר רימון), מה שהוביל בהמשך להקמת מגמת הג'אז בתלמה ילין.

כשנה לאחר המעבר לבס, ובעקבות מחסור בנגן קונטרבס בתזמורת הסימפונית של בית הספר, החל זילברברג לנגן גם בכלי זה, וחזר לנגן מוזיקה קלאסית. בין השנים 1986–1996 למד לנגן בקונטרבס אצל אלי מגן, שניגן באותה תקופה בתזמורת הפילהרמונית הישראלית.

שירות צבאי
----------

זילברברג שירת כבסיסט במספר להקות צבאיות, בין השאר בלהקת פיקוד הצפון, יחד עם אחינועם ניני, איילת זורר ודני שטג; צוות הווי חינוך עם אורי בנאי וערן מיטלמן; ובצוות הווי הנח"ל, שם שירת עם דנה ברגר, אורי הוכמן ותומר שרון.

קריירה מקצועית
--------------

### מוזיקה קלאסית

בין השנים 1997-1991 ניגן זילברברג בתזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה, מתוכן שלוש שנים כנגן קונטרבס ראשון מוביל. לאחר מכן ניגן כשנתיים נוספות בקאמרטה רמת השרון. במקביל שימש כנגן קונטרבס מחליף בתזמורות רבות בישראל, כמו גם בתיאטראות "הבימה" ו"הקאמרי", במחזות זמר כמו "כנר על הגג" ו"כמעט נורמלי".

### כבסיסט

זילברברג שימש כבסיסט במספר רב של הפקות. בין השנים 1991–1993 ניגן עם איריס ועופר פורטוגלי, וב-1992 הצטרף ללהקת איזי והפתולוגים.

בין השנים 1994–1999 ניגן זילברברג בלהקת הבית של התוכנית "בשידור חי עם דן שילון".

משנת 1998 משמש זילברברג כבסיסט הקבוע בלהקת ההופעות של הזמר אייל גולן. ב-2008 כתב והלחין את השיר "עולם מושלם" אותו ביצע גולן באלבום "הוזה אותך מולי".

בשנת 2001 יצא לאור אלבומה הראשון של להקת "טקסי" (במקור "זילברבנד"), אותה הקים זילברברג בשנות ה-90. זילברברג החליט לשנות את שם הלהקה מ"זילברבנד" ל"טקסי" משיקולים מסחריים.

זילברברג עבד כבסיסט מלווה עם שורה ארוכה של אומנים נוספים, בין השאר ירמי קפלן, דני רובס, דני סנדרסון, עדי רן, זהבה בן, יותם שכטר, זאב טנא.

### הפקות ועיבודים

בין השאר הפיק את האלבום "הכל במקום" של זאב טנא (1998), "לרע ולטוב" של ירמי קפלן (1998), "טקסי" של להקת טקסי (2001) ואת "פרויקט המרה השחורה" של איזי והפתולוגים (2004). בשנת 2003 הקים זילברברג את אולפן "The Bridge", ובו הוא עובד כמפיק מוזיקלי.

בנוסף ביצע עיבודי מיתרים באלבומים של אומנים כמו נורית גלרון ("המקום ההוא", 1997), יותם שכטר ("Undo 1997"), שרית חדד ועוד.

חיים אישיים
-----------

זילברברג מתגורר ברמת גן, נשוי לשרית ואב לשניים.

קישורים חיצוניים
----------------

* ערן זילברברג, ברשת החברתית פייסבוק
* ערן זילברברג, באתר שירונט
* ערן זילברברג, באתר Discogs (באנגלית)
* ערן זילברברג, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אריה וולניץ, באתר רימון בית ספר למוסיקה
2. ↑  "עולם מושלם", באתר "שירונט"
3. ↑  להקת "טקסי" באתר Qube
רומניות רוקדות בחג הסנזיינות בפסטיבל קריקאו, ב-2013
**סנזיינה** (ברומנית: **Sânziană**), המכונה גם דרגאיקה (Drăgaica), היא יצור מיתולוגי רומני, קוסמת טובה מהסוג המכונה יילה, שהופכת לקוסמת רעה, אם לא מכבדים את יום חגה ב-24 ביוני.

ההתייחסות לסנזיאנות היא בדרך כלל קבוצתית, אך יש גם אחת הזוכה להתייחסות פרטיקולרית, יאנה סנזיאנה. לפי המסורת הסנזיאנות לובשות יה, לכן חג הסנזיאנות נקבע גם כיום החג של החולצה הרומנית יה.

סנזיאנה הוא גם שמו של צמח בעל פריחה צהובה-מוזהבת הפורח בתקופת חג הסנזיאנות, אשר פרחיו משמשים לחליטת תה ולהאכלת בעלי חיים. הצמח גדל גם בישראל ושמו דבקה אמיתית (Galium verum). בחג נוהגים לקשט את חזיתות הבתים בזרים של פרחי סנזיאנה.

אטימולוגיה
----------

בנצרות 24 ביוני הוא יום חגו של יוחנן המטביל ומכאן נגזר השם sanctus Joannes (יוחנן הקדוש בלטינית), ששובש בהמשך, sînt Joane, sînjuene, sînziene. ביום חג זה רוקדות האיכרות, והצעירה שנבחרת לרוקדת המצטיינת קרויה Drăgaica (דרגאיקה), שם שנגזר מהמילה dragă, שפירושו "יקירה".

מקורות ומנהגים
--------------

על פי האתנולוגים הרומנים המנהג הזה קדם לנצרות ומקורו בחג של אל השמש, שנחוג בתקופה בה השמש בשיא חוזקה (לקראת היום הארוך ביותר בשנה) והסנזיינות היו כוהנות השמש, שחיו ביערות ושרתו את אלת הציד דיאנה. הסנזיינות עוברות בלילה ונותנות כוח לאנשים, בעלי חיים וצמחים.

על פי המנהג, מפרחי הסנזיינות קולעים זרים וזורקים אותם אל גגות הבתים. אם הזר נשאר על הגג, זה מבשר חיים ארוכים ואם הוא נופל מהגג יש בכך בשורה רעה. מי שאינו מכבד את הסנזיינות על ידי לקיחת חלק במנהגים יענש על ידן בסופות, ברד והרס התבואה. את פרחי הסנזיינה יכולים לאסוף רק ילדים או נשים אחרי גיל הבלות, אחרת הם מאבדים את התכונות המגינות.

בחבל מרמורש הבחורות מתרחצות לקראת החג במים זורמים ולקראת בוקר מרטיבות את גופן העירום בטל הבוקר - מנהג זה מבטיח להן שיהיו להן ילדים. צעירות לא נשואות שמות על ראשן זרי סנזיינה, כדי שבשנתן יחלמו על המיועד להן. במרמורש מקובל גם לקלוע זרי סנזיינות בצורת צלב, לקדש אותם בכנסייה ולאחר מכן להניח אותם בצמתים בקרבת הכפר, כדי להבטיח צמיחת התבואה.

קישורים חיצוניים
----------------

* "Du-te Soare, vino Lună, Sânzienele îmbună…" (ברומנית)
* 24 IUNIE: Naşterea Sfântului Ioan Botezătorul - Sânzienele (ברומנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  רומניה מתכוננת לחגוג את היום הבינלאומי של היה! (ברומנית)
2. ↑  VIDEO Superstiţii de Sânziene: Fetele se tăvălesc goale în roua dimineţii. Află de ce! (ברומנית)
**רמזי ריצ'רד ריינאגל** (באנגלית: **Ramsay Richard Reinagle**;‏ 19 במרץ 1775 – 17 בנובמבר 1862) היה צייר דיוקן, נוף ובעלי חיים אנגלי, ובנו של פיליפ ריינאגל.

ביוגרפיה
--------

רמזי ריצ'רד ריינאגל היה תלמידו של אביו פיליפ ריינאגל, שאת סגנונו הוא למד, והציג באקדמיה המלכותית כבר בשנת 1788. בהמשך נסע לאיטליה, ולמד ברומא בשנת 1796. הוא ביקר בהולנד על מנת ללמוד מהמאסטרים ההולנדיים. לאחר שובו הביתה צייר זמן מה בפנורמה של רוברט בארקר בכיכר לסטר, ולאחר מכן נכנס לשותפות עם תומאס אדוארד בארקר, בנו הבכור של רוברט, שלא היה אמן, על מנת להקים בניין מתחרה בסטרנד. הם הפיקו תמונות פנורמה של רומא, מפרץ נאפולי, פירנצה, גיברלטר, מפרץ גיברלטר ופריז, אך ב-1816 מכרו את התערוכה שלהם להנרי אסטון בארקר וג'ון ברפורד.

ב-1805 נבחר ריינאגל למקורב של אגודת הציירים בצבעי מים, ובשנת 1806 לחבר. הוא הפך לגזבר שלה בשנת 1807, והיה נשיא בשנים 1808 עד 1812 בין 1806 ל-1812 הוא שלח לתערוכות שלה שישים ושבעה רישומים, בעיקר נופים איטלקיים ונופים של האגמים האנגלים. באותה תקופה הציג דיוקנאות ונופים בשמן באקדמיה המלכותית, שבה הפך למקורב ב-1814, ולאקדמאי ב-1823.

בשנת 1848 הוא שלח לתערוכת האקדמיה המלכותית בתור עבודתו, תמונה קטנה של מזג אוויר גשום מטירת הרסט, שצוירה על ידי אמן צעיר בשם J. W. Yarnold, שאותה הוא רכש בחנות תיווך. הוא עשה שינויים קלים בתמונה ושלח אותה כעבודתו. שהתגלתה הרמאות, אחרי בירור מלא שנערך על ידי האקדמיה, הוא נקרא להתפטר מתעודתו כצייר אקדמאי מלכותי. בשנת 1850 הוא ניסה ללא הצלחה לפטור את עצמו מאחריות לזיוף, במכתבים שפורסמו בעיתון.

הוא המשיך להציג באקדמיה עד 1857, אך בשנותיו האחרונות שקע בעוני, ונעזר בפנסיה מכספי האקדמיה. הוא מת בצ'לסי ב-17 בנובמבר 1862.

ציוריו של ריינאגל נכללים באוספים של מספר מוסדות בריטיים כולל שפילד, רות'רהאם, דונקסטר וגלריה לאמנות דרבי ובאוסף האמנות הממשלתי.

### משפחה

ריינאגל התחתן עם אוריאנה בולפינץ' בשנת 1801. נולדו להם שלושה בנים, מתוכם ג'ורג' פיליפ ריינאגל הצייר, שהיה הצעיר ביותר, ובת אחת, אוריאנה ג'יין, שנישאה לסופר פיליפ דוטין.

גלריה
-----

* נער קוראנער קורא
* אורתינולוגאורתינולוג
* תומאס קוקתומאס קוק
* עדר בקרעדר בקר
* נוף נהר ורועהנוף נהר ורועה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רמזי ריצ'רד ריינאגל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Graves, R. E. (1896). "Reinagle, Ramsay Richard (1775–1862), portrait, landscape, and animal painter". Dictionary of National Biography Vol. IIL. Smith, Elder & Co
2. ↑  Art UK | Search Search, artuk.org (באנגלית)
3. ↑  Corley, T. A. B. "Reinagle, Ramsay Richard". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007434634105171
* BNE: XX5436163
* GND: 1037236793
* ISNI: 0000 0000 6704 5968
* LCCN: n88058327
* NLA: 36139497
* RKD: 66116
* SNAC: w6dn4r2m
* TePapa: 16872
* Trove: 1218912
* ULAN: 500030154
* VIAF: 21223938
* WorldCat: lccn-n88058327

 |
גנרל **מוריץ פון דרבר** (בגרמנית: **Moritz von Drebber**; ‏ 12 בפברואר 1892 – 30 במאי 1968), היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, ונפל בשבי בקרב סטלינגרד.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

דרבר נולד ב-12 בפברואר 1892 באולדנבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1911 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-91 (אולדנבורג). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועבר דרבר לרגימנט המילואים ה-79, ובספטמבר 1914 הוא נפצע בקרבות. לאחר החלמתו פיקד דרבר על פלוגת מקלעים, ובהמשך הוא הועבר לגדוד הסער ה-17. בשנת 1918 חזר דרבר לרגימנט הרגלים ה-91, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-19, ולחם עמו עד תום המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל דרבר את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף דרבר למשטרה, ומילא בה תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בנובמבר 1932 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 בינואר 1934 הוא מונה למדריך באקדמיה המשטרתית. ב-1 באוקטובר 1934 עבר דרבר לוורמאכט, וב-1 ביוני 1935 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-15 באוקטובר 1935 הוא מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-58, וב-1 בינואר 1938 הוא מונה למפקד בסיס האימונים בקוזל.

### מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה מונה דרבר למפקד רגימנט הרגלים ה-327, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-239, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס ה-8. ב-20 באפריל 1940 הועלה דרבר לדרגת אוברסט, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עם הרגימנט כחלק מהדיוויזיה ה-239 במסגרת הקורפוס ה-33. במהלך מבצע ברברוסה לחם דרבר עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-239 במסגרת הקורפוס ה-11, וב-1 באוגוסט 1941 הוא נפצע קשה בראשו. ב-2 באוקטובר 1941 הוא מונה שוב למפקד רגימנט הרגלים ה-327, וב-26 בדצמבר 1941 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-20 בינואר 1942 מונה דרבר למפקד רגימנט הרגלים ה-523, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-297, וב-30 ביוני אותה שנה הוא קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מתקפת הקיץ הגרמנית בשנת 1942, לחם דרבר עם כוחותיו יחד עם שאר הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-51, ולאחר מכן כחלק מקורפוס הפאנצר ה-24 במסגרת הארמייה השישית. בספטמבר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-4 שהיה חלק מארמיית הפאנצר הרביעית, והחל מדצמבר חלק מהארמייה השישית, ולחמה בקרב סטלינגרד. ב-17 בינואר 1943 מונה מקס פפר למפקד הקורפוס ה-4, ודרבר מונה במקומו למפקד הדיוויזיה ה-297. ב-21 בינואר הועלה דרבר לדרגת גנרל מיור, וב-25 בינואר נכנע דרבר יחד עם שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.

### לאחר המלחמה

באוקטובר 1949 שוחרר דרבר מהשבי, ולאחר מכן הוא התגורר באולדנבורג, עד למותו ב-30 במאי 1968.

קישורים חיצוניים
----------------

* מוריץ פון דרבר באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
**סנוסרת השלישי** (ססוסתריס השלישי) היה מלך מצרים בין השנים 1862–1843 לפנה"ס. 

סנוסרת היה בנו של מלך מצרים סנוסרת השני ואשתו חנומתנפרדג'טוורט. כיהן כמלך החמישי בשושלת ה-12 של הממלכה התיכונה במצרים.   

ערך לפחות ארבעה מסעות צבאיים לתוך נוביה, בשנה ה-8, ה-10, ה-16 וה-19 למלכותו. במסעות הצבאיים סיפח את האזורים שכבש בנוביה למצרים, ובכך הרחיק את גבול הממלכה דרומה. 
על מנת לשלוט בנוביה הקים מצודות בשטחה כמו בוהן, סמנה ותושקה. בסמנה הציב מצבות המתארות את ניצחונותיו באזור, וגם קורא לבנו שישלוט אחריו, להמשיך להחזיק בנוביה שאותה כבש.  
 
מסעו האחרון לנוביה, בשנה ה-19 למלכותו, לא היה מוצלח מכיוון שהצבא המצרי נלכד בשטח עוין, בעקבות ירידה של מפלס מי הנילוס, ולכן נאלץ לסגת.  
 
מתקופתו התגלתה אסטלת חו-סבך. חו-סבך היה איש צבא ששירת בתקופתם של סנוסרת השלישי ובנו אמנמחת השלישי. הוא מתאר קרב נגד האמו במקום שנקרא שכם, שם עליה מצור וכבש אותה. בעקבות נפילת שכם "נופלת כל ארץ רצנו העלובה". ישנם חוקרים שסבורים שמדובר בעיר שכם שבשומרון, ואם כך הדבר, זהו התיאור היחידי הוודאי מהממלכה התיכונה של כיבוש עיר בארץ ישראל על ידי הצבא המצרי.

פרט למסעות צבאיים נקט במדיניות פנים שחיזקה את שלטונו. הוא חילק את מצרים לשלושה אזורים מנהליים: צפון, דרום, אלפנטין ונוביה התחתונה. חלוקה זו הקטינה את כוחם של השליטים המקומיים, בכך שכל אזור היה כפוף לשליט מטעם המלך.  
 
בשנה ה-8 למלכותו תיקן תעלת מים מדרום לאסוואן, סמוך לאי סהל, שנחפרה במקור בממלכה הקדומה. הקים מקדש בעיר אבידוס ומקדש בעיר מדאמוד. את הפירמידה שלו הקים בדחשור, ובסמוך לה נקברו גם נשותיו, שהידועות בהן נקראו מרת, וסית-חתחור שהייתה כנראה גם אחותו.  
 
בשנה ה-20 למלכותו מינה את בנו אמנמחת השלישי כמלך שותף לשלטונו. יש חוקרים הסבורים ששני המלכים, האב והבן שלטו יחד במשך כעשרים שנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סנוסרת השלישי** בוויקישיתוף
* על סנוסרת השלישי (באנגלית)
* סנוסרת השלישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* סנוסרת השלישי, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Baines, J. 1987, 'The Stela of Khusobek: Private and Royal Military Narrative and Values', *Form und Mass*, ed. J. Osing and G. Dreyer: 43-61, Wiesbaden

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**סנוסרת השני** | **פרעוני מצרים** | **הבא**:**אמנמחת השלישי** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007440321805171
* GND: 118764780
* LCCN: n91120610
* RERO: 02-A011838192
* SELIBR: 271412
* SUDOC: 083207708
* VIAF: 141474370
* WorldCat: viaf-141474370

 |
**איסמעיל פהמי** (בערבית: **إسماعيل فهمي**; 2 באוקטובר 1922 – 21 בנובמבר 1997) היה דיפלומט ופוליטיקאי מצרי. כיהן כשר החוץ של מצרים בשנים 1973–1977 וכסגן ראש ממשלת מצרים בין השנים 1975–1977.

ב-1977 התפטר פהמי מחברותו בממשלת מצרים, במחאה על ביקור הנשיא סאדאת בישראל. החל מנקודת זמן זו, אף שהיה תומכו ואיש אמונו של נשיא מצרים, אנואר סאדאת, מתח פהמי ביקורת חריפה על מדיניותו של סאדאת, ועל קבלת ההחלטות של ממשלתו.

ביוגרפיה
--------

איסמעיל פהמי נולד ב-1922, אביו שימש תובע ציבורי בקהיר. הוא השלים תואר במדעי המדינה באוניברסיטת קהיר בשנת 1945.

שנה לאחר מכן הצטרף למשרד החוץ המצרי, בין השנים 1949 ו-1957 היה חלק מהמשלחת המצרית לאומות המאוחדות. ועד שנת 1959 במשלחת המצרית לסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית.

ב-1968 התמנה כשגריר מצרים באוסטריה, וכעבור שנה, ב-1969, כשגריר מצרים בצרפת. ב-1971 חזר לקהיר, כדי לשמש בתפקיד סגן שר החוץ, תפקיד אותו מילא עד נובמבר 1973.

בעקבות מלחמת יום הכיפורים מינה אותו הנשיא המצרי אנוואר סאדאת לתפקיד שר החוץ של מצרים, בתפקידו פעל להידוק יחסי ארצות הברית–מצרים והפחתת התלות המצרית בברית המועצות. בעקבות ביקור הנשיא סאדאת בישראל, שפהמי האמין כי יפגע ביחסי מצרים עם יתר מדינות ערב ויהרוס את ההגמוניה של מצרים בעולם הערבי, התפטר פהמי מתפקידו. מאז עסק בכתיבת ספרים ובפעילות אקדמית, שהתמקדה בעמדה המצרית לכינון שלום במזרח התיכון. ב-1984 הוא ניסה ללא הצלחה לחזור לפוליטיקה.

פהמי נפטר ב-21 בנובמבר 1997 בגיל 75.

בנו, נביל פהמי, שירת בעקבות אביו בשירות החוץ המצרי, בין היתר כשגריר מצרים ביפן ובארצות הברית, וכיהן אף הוא כשר החוץ של מצרים בממשלת המעבר של חאזם אל-בבלאווי לאחר הדחת הנשיא מוחמד מורסי (2013–2014).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איסמעיל פהמי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007275643905171
* GND: 1158806906
* ISNI: 0000 0001 2136 1882
* LCCN: n83071694
* NARA: 10569491
* NTA: 070361231
* SUDOC: 057277389
* VIAF: 62920299
* WorldCat: lccn-n83071694

 |
**מוריץ ריטר פון אופנברג** (בגרמנית: **Moritz Ritter von Auffenberg**;‏ 22 במאי 1852 – 18 במאי 1928) היה גנרל אוסטרו-הונגרי, מפקד הארמייה הרביעית בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה בקרב גליציה.

קורות חייו
----------

### קריירה מוקדמת

פון אופנברג נולד בטרופאו. בשנת 1871 התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי והחל ללמוד באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט, ובשנת 1878 השתתף בכוח שכבש את בוסניה.

פון אופנברג מילא תפקידי פיקוד ומטה שונים, בשנת 1905 מונה למפקד הדיוויזיה ה-36, בשנת 1909 מונה למפקד הקורפוס ה-15. בשנת 1911 מונה לשר המלחמה של האימפריה, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1912, תוך שבמהלך תפקידו פעל רבות לייעול הצבא האוסטרו-הונגרי ולקידומו.

### מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, קיבל פון אופנברג את הפיקוד על הארמייה הרביעית, ופיקד עליה בקרב גליציה. בתחילה נחל פון אופנברג ניצחון גדול בקרב קומרוב, אולם בהמשך נחל תבוסה משפילה בקרב רווה. לאחר כישלונו בקרב רווה, הודח פון אופנברג מתפקידו ב-30 בספטמבר 1914, ומסר את הפיקוד על הארמייה ליוזף פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, למרות שההוראה להחלץ לעזרת הארמייה השלישית הגיע ממפקד החזית קונרד פון הצנדורף.

### אחרית ימיו

ב-22 באפריל 1915 קיבל פון אופנברג מהקיסר תואר אצולה **גראף פון קומרוב** כאות הוקרה על ניצחונו בקרב. במאי 1915 נשפט פון אופנברג על הדלפת מידע סודי כשכיהן כשר המלחמה, אך זוכה מכל האישומים על ידי היינריך קומר פון פאלקנפלד. לאחר המלחמה התגורר פון אופנברג בווינה וכתב 2 ספרים על המלחמה. ב-18 במאי 1928 נפטר פון אופנברג בווינה בגיל 76.

ראו גם
------

* קרב גליציה

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מוריץ פון אופנברג** |

* Moritz von Auffenberg na stranici Firstworldwar.com באנגלית
* Moritz von Auffenberg na stranici Field commanders of Austria-Hungary באנגלית
* מוריץ פון אופנברג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb149783652 (data)
* GND: 118848615
* ICCU: NAPV202668
* ISNI: 0000 0000 2056 5771
* LCCN: no2016136281
* NKC: uk20191025671
* NLP: A17778591
* NTA: 159815142
* SUDOC: 161696856
* VIAF: 18019519
* WorldCat: lccn-no2016136281

 |
**איספא - איגוד ישראלי לספורט ביליארד** (באנגלית: **ISPA - Israel Snooker and Pool Association**) הוא הגוף הרשמי המייצג את ענף הביליארד בישראל.

ארגון
-----

האיגוד הוא מוסד ללא כוונת רווח שנוסד בשנת 2004. איספא רשומה כחוק ברשם העמותות כעמותה, ופועלת מכוח "חוק הספורט" (התשמ"ח - 1988). איספא הוא ארגון ספורט מוכר על ידי משרד התרבות והספורט, והוא נתמך כלכלית בין היתר על ידי המועצה להסדר ההימורים בספורט ומינהל הספורט. 

האיגוד הוא הגוף האחראי והמפקח על פעילות ספורט הביליארד במדינת ישראל, ומאז הקמתו הוא מאוגד תחת ארגוני הביליארד האירופאים והעולמיים:

* בתחום הסנוקר: ה-EBSA, ה-WSF וה-IBSF
* בתחום הפול אמריקאי: EPBF וה-WPA
* בקארמבול: UMB וה-CEB

איספא מוכר גם על ידי ההתאחדות העולמית לספורט הביליארד.

איספא נוסד על ידי בעלי מועדוני ביליארד לקידום קיומו של ספורט נגיש, תוך מחויבות לקוד האתי, על יד שיתופם של כל עוסקים בדבר, באמצעות ארגון חזק, פעיל, דינמי, פורץ דרך בחברה, בתרבות ובספורט.

יושב ראש ההנהלה הראשונה של האיגוד היה ישראל פנחס. בשנת 2008 נבחר שי איזנבר לתפקיד היו״ר. בשנת 2016 ניבחר שי ארמה ליו״ר האיגוד, בשנת 2017 נבחר שרון מזרחי ובשנת 2019 נבחר דוד אסולין ליו״ר החדש.

אירועים מרכזיים המאורגנים על ידי האיגוד
---------------------------------------

* אליפויות ישראל בכל הענפים
* גביעי מדינה בכל הענפים
* ליגות בכל הענפים

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של איספא - איגוד ישראלי לספורט ביליארד
* איספא - איגוד ישראלי לספורט ביליארד, ברשת החברתית פייסבוק
* איספא - איגוד ישראלי לספורט ביליארד, באתר "גיידסטאר ישראל"
גנרל **מוריץ פון פאבר דו פאור** (בגרמנית: **Moritz von Faber du Faur**;‏ 1 בספטמבר 1886 – 4 במרץ 1971), היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

פון פאבר דו פאור נולד ב-1 בספטמבר 1886 בשטוטגרט, בירת ממלכת וירטמברג, שהייתה חלק מהאימפריה הגרמנית. בשנת 1904 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-26 (וירטמברג ה-2 - מלך), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-27 בינואר 1915 הועלה לדרגת האופטמן, וב-22 ביולי 1917 מונה לשלישו של מפקד חטיבת הפרשים ה-26. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה. כאחד ממליוני הגרמנים ותיקי מלחמת העולם הראשונה, זכה גם הוא בצלב הכבוד שניתן בשנות השלושים על ידי נשיא גרמניה הינדנבורג.

לאחר המלחמה נשאר פון פאבר דו פאור ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 ביוני 1927 הועלה לדרגת מיור, וב-1 בנובמבר 1931 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה למפקד גדוד ברגימנט הרגלים ה-9 (הפרוסי). ב-1 באוקטובר 1933 מונה למפקד רגימנט הפרשים ה-8 (הפרוסי), וב-1 באפריל 1934 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באוקטובר 1935 מונה לנספח הצבאי בבלגרד, וב-1 בינואר 1937 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 באפריל 1939 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-21 באוגוסט אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-13.

### מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה פון פאבר דו פאור מפקד הדיוויזיה הממונעת ה-13, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס הממונע ה-14, במסגרת הארמייה העשירית, אולם ב-6 בספטמבר מונה למפקד האזור הצבאי האחורי ה-588. לאחר המערכה על צרפת מונה למושל העיר בורדו, ובינואר 1942 מונה למפקד האזור הצבאי האחורי ה-593. ב-1 במאי 1943 מונה למפקח הצבאי באזור אינסברוק, ובסוף אוקטובר 1944 הועבר לעתודת המילואים, ולא קיבל עוד תפקיד פיקודי עד סוף המלחמה.

### לאחר המלחמה

באפריל 1946 נעצר פון פאבר דו פאור על ידי כוחות הכיבוש הצרפתיים, והוחזק במעצר 3 שנים על פשעי מלחמה. ב-1 ביוני 1949 הוא שוחרר לאחר שזוכה במשפט, ולאחר שחרורו התיישב בעיירה גרפלינג, שם גר עד למותו ב-4 במרץ 1971.

קישורים חיצוניים
----------------

* מוריץ פון פאבר דו פאור באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb11990258k (data)
* GND: 118685635
* ISNI: 0000 0000 8368 6650
* VIAF: 30330979
* WorldCat: viaf-30330979

 |
**קרלוס מרטינס דיאס** (בספרדית: **Carlos Martínez Díez**; נולד ב-9 באפריל 1986 בלודוסה שבנווארה, ספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת בורגוס מהליגה השלישית בספרד.

קריירת מועדונים
---------------

מרטינס נולד בלודוסה שבנווארה, ספרד. בצעירותו שיחק בקבוצה המקומית, איסארה, ובגיל 13 עבר לריאל סוסיאדד. בעונת 2004/2005 הוא החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ריאל סוסיאדד ב', אשר שיחקה בליגה הספרדית השלישית. בעונת 2007/2008, בה שיחקה ריאל סוסיאדד בליגת המשנה הספרדית לאחר 40 שנים בליגת העל, החל לשחק מרטינס בקבוצה. ב-26 באוגוסט 2007 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בהפסד הקבוצה לקאסטיון בתוצאה 2-0, וב-25 בנובמבר 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 3-0 על מאלגה. בעונת 2009/2010, בה סיימה ריאל סוסיאדד במקום הראשון בליגת המשנה ועלתה לליגת העל, שיחק מרטינס ב-23 משחקים, מתוכם פתח בהרכב ב-22. את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ערך ב-29 באוגוסט 2010 כששיחק 90 דקות בניצחון 1-0 נגד ויאריאל.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
הרב ד"ר **שלום (מירוסלאב) פרייברגר** (בסרבו-קרואטית: **Miroslav Šalom Freiberger**;‏ 9 בינואר 1903, זאגרב, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 7 במאי 1943, מחנה ההשמדה אושוויץ) היה הרב הראשי האחרון ליהודי זאגרב בתקופה שקדמה לשואה ונרצח במחנה ההשמדה אושוויץ.

קורות חייו
----------

שלום פרייברגר נולד בזאגרב לאנטון שהיה נגר במקצועו והיגר לזאגרב מקרלובץ ולאנה לבית קאופמן. לשלום פרייברגר היו שתי אחיות: הילדה וליוביצה.

פרייברגר רכש השכלה אקדמית בברלין ובתקופה זו השתמש בשם הפרטי פריץ, שהיה בעל קונוטציה גרמנית. הוא למד משפטים ובהמשך ב-1927, רכש תואר דוקטור לתאולוגיה באוניברסיטת וירצבורג. לאחר תום לימודיו שב לזאגרב. בין 1929–1936 כיהן כסגן הרב הראשי ליהודי אוסייק תחת שמעון אונגר. הוא נישא לאירנה לבית שטיינר ולזוג נולד בן אחד, ראובן. ב-1936 התמנה לרב הקהילה בזאגרב שהייתה השנייה בגודלה בממלכת יוגוסלביה. בתקופה זו גם הוציא לאור שני ספרי היסטוריה על תולדות עם ישראל.

ב-1941, התמנה לרב הראשי של העיר זאגרב. ב-1941, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה הוחל ברדיפות יהודים. הרב פרייברגר לו היו קשרים עם ראשי הכנסייה הקתולית בזאגרב ועם ראשי קהילות יהודיות מחוץ ליוגוסלביה ובכלל זה ועדת העזרה וההצלה בבודפשט, פעל להצלת בני קהילתו באמצעותם. כפועל יוצא מפעולותיו נשלחו 11 ילדים ובני נוער להונגריה ולטורקיה ומשם עלו חלקם לארץ ישראל המנדטורית. בין העולים היה בנו ראובן.

הרב עצמו סירב לעזוב את קהילתו ולתקופה מסוימת מצא מחסה בביתו של הארכיהגמון אלויזיה סטפינאץ.
באביב 1943 נעצר הרב פרייברגר וב-5 במאי הועלה על הטרנספורט האחרון מזאגרב לאושוויץ. ב-7 במאי בעת הגיעו לאושוויץ, נורה הרב פרייברג למוות משום שמָחָה על היחס שניתן לבני קהילתו שהגיעו עמו. רעייתו אירנה נרצחה בהמשך. 

בנו יחידו של הרב פרייברגר, ראובן ירון שהיה מלחין, מנצח, מוזיקאי ומראשוני מקהלת רינת, נהרג ב-1956 במהלך מבצע קדש.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "הקול" - ביטאון הקהילה היהודית בזרגרב, גיליון 113, 2013, עמודים 12 - 14, אוחזר ב-13 באוגוסט 2015 (בקרואטית).
2. ↑  **הקהילה היהודית באוסייק**, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 29.
3. ↑  הקהילה היהודית בזאגרב, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, עמוד 138.
4. ↑  קרואטיה העצמאית, באתר יד ושם, אוחזר ב-15 בספטמבר 2014.
5. ↑  **הקהילה היהודית בזאגרב**, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, עמוד 143.
6. ↑  **מבוא**, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, עמוד 21.
7. ↑  ראובן ירון, באתר זמרשת, אוחזר ב-18 בספטמבר 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0003 9784 7146
* NSK: 000110071
* NTA: 117778508
* RERO: 02-A018392191
* SUDOC: 114974772
* VIAF: 306187840
* WorldCat: viaf-306187840

 |
מנעולי אהבה על גשר פון דז אר בפריז
מנעולי אהבה על גשר בקוריאה הדרומית
**מנעול אהבה** הוא מנעול שזוגות נאהבים תולים על גשר, גדר או מתקן דומה, כסימן לנעילת אהבתם, ולכך שאהבתם תישאר נצחית. לעיתים בני הזוג כותבים את שמם על המנעול או את ראשי התיבות של הזוג, המועד בו נתלה המנעול, ולעיתים גם מסר קצר. יש המשליכים את המפתח לאחר מכן לנהר או למקום דומה.

מתחילת המאה ה-21 נפוצו מנעולי האהבה. מקורו של מנהג זה קצת מעורפל, הוא הופיע במזרח אירופה בשנות 1980 ו-1990 ולאחר מכן התפשט לאירופה המערבית בשנות ה-2000. מנהג זה קיים גם בסין, שם המנעולים נתלים על הר קדוש, על ידי זוגות שזה עתה התחתנו, מתוך אמונה שהזוגיות שלהם תהיה מוצלחת ומאושרת. בפריז התפרסמו גשר פון דז אר, שאף קרס בחלקו מגודש המנעולים וגשר נוטרדאם. בקלן התפרסם גשר הוהנצולרן. במקומות אלו לאורך הגשר ישנם אלפי מנעולים בגדלים שונים. בישראל ישנם מנעולי אהבה שנתלים על גשרים מעל נחל הירקון ליד מתחם נמל תל אביב.

יש עיריות או רשויות המסתייגות מהמנהג, והן מסירות את המנעולים שנתלו (למשל משיקולי בטיחות), ולעומתן ישנן אחרות שמעודדות את הרעיון, ומסדרות מיקומים מתאימים לתליית מנעולי האהבה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מנעול אהבה** בוויקישיתוף
* אתר למנויים בלבד משה גלעד, איך נהפכו המנעולים לסמל האהבה הפופולרי ביותר, באתר הארץ, 13 בפברואר 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  יותר מדי אהבה: חלק מגשר המנעולים קרס, באתר ynet, 9 ביוני 2014  
גל מור, האם באמת גשר פריזאי קרס מכובד משקלם של "מנעולי האהבה", באתר "חורים ברשת", 10 ביוני 2014
2. ↑  אתר למנויים בלבד אברהם בלבן, עד שהחלודה תפריד בינינו: מנעולי האהבה הגיעו לירקון, באתר הארץ, 15 במרץ 2015  
גשר האוהבים. בתל אביב שלי – בלוג צילום
3. ↑  המסורת נקטעת: פורקו המנעולים מ"גשר האוהבים" בפריז, באתר וואלה!‏, 1 ביוני 2015
**מורלנד הילס** (באנגלית: **Moreland Hills**) הוא כפר קטן באוהיו, ארצות הברית, הממוקם בפרוורי קליבלנד. נכון למפקד האוכלוסין מ-2010, אוכלוסיית היישוב מונה 3,320 איש. היישוב ידוע כמקום הולדתו של ג'יימס גרפילד, נשיא ארצות הברית ה-20.

ההתיישבות במקום החלה בשנת 1815 באזורים בהם הכביש שהפך לכביש 87 של אוהיו חוצה את נהר צ'אגרין. המשפחות של סרנו ברנט, סי. ג'קסון וסת' מאפ היו בין המתיישבים הראשונים. בשנת 1831 נולד ג'יימס גרפילד, בנו השני של אברם גרפילד, במורלנד הילס בבקתת עץ שהייתה לבית המשפחה והייתה מקורבת לכבישי ג'קסון. במהלך המאה ה-19, היה הכפר ידוע במנסרות הקיטור שלה, במפעלי הגבינות ובחוות החקלאיות הגדולות שלה.

החל משנת 1897 תרמה מסילת קליבלנד-צ'אגרין פולס לפיתוח הפרברים של מורלנד הילס, והביאה את התושבים הלוך ושוב לתעסוקה בקליבלנד. הכפר החל להשתנות מפרבר מגורים קטן עם חלוקת בתים בשנת 1935 על ידי מפתח הנדל"ן רוברט ל. שטרן. האוכלוסייה בשנת 1930 הייתה 141; בשנת 1940, זה היה 561. עד 1956 עלתה האוכלוסייה ל-1,700; בשנת 1990 היא הגיעה ל-3,354, ובשנת 2018 עמדה האוכלוסייה על 3,305. ילדי מורלנד הילס לומדים בבתי הספר המקומיים אורנג' או מפלי צ'אגרין.

בנוסף להכלת גן שעשועים, כנסיות, שדות פולו ושבילי רכיבה, מורלנד הילס הוא מיקומו של מחנה בית חירם (Hiram House). שמורת דרום צ'אגרין של המטרופולין של קליבלנד עוברת בכפר לאורך עמק הצ'אגרין. פארק החווה אברם גרפילד מנציח את מקום הולדתו של הנשיא גרפילד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מורלנד הילס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מורלנד הילס (באנגלית)
* על אודות מורלנד הילס (About Moreland Hills)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007557725905171
* LCCN: n85308046
* VIAF: 148998404
* WorldCat: lccn-n85308046

 |
**שלום פרץ דורון** (11 במאי 1917 – 22 במאי 2011) היה משפטן ומומחה לשוק ההון. היה מנכ"ל ויו"ר הכשרת היישוב בהיותה חברה בבעלות הסוכנות היהודית וריכז את ההכנות לוועידה הכלכלית העולמית הראשונה בשנת 1968.

ביוגרפיה
--------

שלום פרץ (דיק) דורון, בן לאון דיקמן וסופי לבית רפפורט, נולד בשם פריץ דיקמן למשפחה ציונית, אשר החזיקה בבעלותה טחנת קמח. נולד בווינה אוסטריה, לשם היגרה המשפחה בזמן מלחמת העולם הראשונה. גדל בעיר סטניסלבוב שבאוסטרו-הונגריה (כיום שונה שמה לאיוונה פרנקובה והיא שייכת לאוקראינה). אחיו הבכור יעקב (קובה) דיקמן, נולד ב-1914.

דורון היה פעיל בתנועת הצופים היהודית ובעקבות כך עזב את בית המשפחה ועלה לארץ ב-1936 (בהיותו בן 18) למורת רוחם של הוריו, מתוך אידאולוגיה ציונית. עלייתו התאפשרה הודות לאישור עליה, "סרטיפיקט", מהאוניברסיטה העברית בירושלים, שם התקבל ללימודי היסטוריה ויחסים בינלאומיים. בהמשך עבר ללמוד משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים בירושלים, שם סיים את לימודי והוסמך כעורך דין.

בשנת 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, התגייס יחד עם נוער בני ברית לצבא הבריטי כדי להילחם בנאצים. יצא לקורס קצינים ושירת כסגן מפקד מחנה שנלר בדרגת סרן.

שלום פ' דורון (שני מימין) לצד לוי אשכול, הוועידה הכלכלית העולמית הראשונה, אפריל 1968
בתום המלחמה חזר ללימודים ועבד כשומר לילה במלון וינה, ואז התקבל לעבוד בבנק פויכטוונגר בירושלים, שם קודם לתפקיד מנהל הסניף ונשאר בעבודתו זו בבנק עד שנת 1963. את השכלתו הכלכלית רכש באופן בלתי פורמלי ממנהלי הבנק, פרנץ וינקלר ויעקב לאו פויכשטוונגר, ומחותנו שמחה גליקסון שהיה ברוקר בבורסה בתל אביב.

בשנת 1963 הצטרף לחברת הכשרת היישוב, ובשנת 1965 מונה למנכ"ל החברה. בשנים 1986–1988 שימש יו"ר הכשרת היישוב. בשנת 1968 מונה דורון על ידי ראש הממשלה לוי אשכול להיות מרכז ההכנות לוועידה הכלכלית הראשונה.
  

דורון היה נשיא לשכת ההגנה של בני ברית, יזם ופעל להקמת המרכז העולמי של בני ברית בירושלים, היה יושב ראש המרכז העולמי במשך שנים רבות, עמד בראש הוועד המנהל של מוסד בני ברית לילדים בבית וגן בירושלים ויזם את הקמת בית הלל באוניברסיטה העברית בהר הצופים.  

דורון היה פעיל שנים רבות בהסברה ובפרשנות של הנעשה בשוק ההון בכלל ובבורסה, בין השאר לחברי ועדות הכספים והכלכלה של הכנסת.
היה בעל פינה קבועה בתוכנית כלכלית ברדיו לסיכום השבוע בבורסה, חבר דירקטוריון של החברה הממשלתית למדליות, חבר בית הדין לענייני עבודה בירושלים, חבר בית דין לחוזים אחידים, חבר בית דין לחוק עובדי המדינה וקונסול כבוד של אסווטיני בישראל בשנים 1977–2009.

### חיים אישיים

התחתן בשנת 1952 עם כרמלה גליקסון. התגוררו בירושלים והביאו לעולם שני בנים (1956, 1959).

תארים
-----

* אות יקיר ירושלים – 1998
* עמית כבוד מהאוניברסיטה העברית – 1995
* יקיר בני ברית – 2000

הערות שוליים
------------

1. ↑  יצחק בן (עורך), "מי ומי בישראל"1972-1971", הוצאת ברונפמן כהן, 1971, עמ' 83
2. ↑  סיני לייכטר וחיים מילקוב, "ספר עולי הסרטיפיקאטים", ירושלים תשנ"ג, הוצאת מאגנס, עמ' 25-19
3. ↑  אוסף שלום פ. דורון - הוועידה הכלכלית, באתר ארכיון המדינה, ‏4 בספטמבר 2018
4. ↑  שלום פ. (דיק) דורון ז"ל, באתר אבלים האוניברסיטה העברית בירושלים, ‏22 במאי 2011
5. ↑  מיקי גרינפלד, חפירות באחוזת בית: סיור עתיקות בשוק ההון הישראלי, באתר כלכליסט, ‏13 במאי 2016
**קרלוס מנואל דה סספדס דל קסטיליו** (בספרדית: **Carlos Manuel de Céspedes del Castillo**;‏ 18 באפריל 1819 - 27 בפברואר 1874) היה לוחם חופש קובני, הנחשב לאבי האומה הקובנית.

ביוגרפיה
--------

דה סספדס נולד בעיר ביאמו שבמזרח קובה. בנעוריו למד בתיכון בבירה הוואנה, שבמערב המדינה, ומשם המשיך ללימודים באוניברסיטת הוואנה. לאחר מכן למד באוניברסיטאות ברצלונה ומדריד והשלים דוקטורט במשפטים. לאחר שלקח חלק בהתקוממות שנכשלה נגד השלטון בספרד, נאלץ לעזוב את המדינה, ובתום שנה של נדודים באירופה שב לקובה ב-1844 והתיישב בעיר הולדתו.

בקובה הושפע מאווירה אנטי-ספרדית, ובשל התבטאויות אנטי-ספרדיות משלו ריצה תקופת מאסר וגורש מעירו. ב-10 באוקטובר 1868 הכריז דה סספדס על עצמאותה של קובה ממקום מושבו באחוזתו לה דמאחאגווה (La Demajagua) בעיירה יארה שבמזרח קובה, שבה היו לו מטעי קנה סוכר. הכרזה זו נודעה בשם "קריאת יארה" (Grito de Yara). דה סספדס שחרר את עבדיו והזמינם להצטרף להתקוממות נגד ספרד, ובמנשר שפרסם קרא לעצמאות מלאה לקובה, זכות בחירה לכל ושחרור העבדים. הוא אף ציין שהממשלה הספרדית היא שעוררה בהתנהגותה את התקוממות, בין השאר בשל המיסוי המופרז שהנהיגה, שחיתותה, הדרתה את הקובנים ממשרות ממשלתיות ופגיעתה בחופש הדת. בכך ירה את יריית הפתיחה של מלחמת עשר השנים עם ספרד. דה סספדס כיהן כנשיא וכראש המטה הכללי בממשלה הזמנית שהוקמה לאחר מכן, וב-10 באפריל בשנה הבאה נבחר לנשיא הרפובליקה של קובה עם כינונה.

בראשית המלחמה הייתה יד המתקוממים על העליונה, אך עם הזמן גברו עליהם הספרדים. דה סספדס הודח מתפקידו עקב מחלוקות פנימיות בהפיכה ב-1873, וכעבור כשנה נקלע למארב של חיילים ספרדים, ונהרג. המלחמה הסתיימה עם הסכם סנחון (Zanjón) ב-1878. המורדים לא השיגו עצמאות, ואף לא את שחרור העבדים, למעט אלה שלחמו בשורותיהם.

לדה סספדס היו שבעה ילדים משלוש נשים שונות. בנו השני מאשתו השנייה, קרלוס מנואל דה סספדס אי קווסאדה (Carlos Manuel de Céspedes y Quesada), כיהן תקופה קצרה כנשיא קובה בשנת 1933.

דיוקנו של דה סספדס מתנוסס על שטר של מאה פסו קובני, ובמחוז קמגואיי ישנה עיירה הנקראת על שמו: קרלוס מ. דה סספדס Carlos M. de Cespedes, Cuba.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרלוס מנואל דה סספדס** בוויקישיתוף
* דה סספדס באתר history of Cuba (באנגלית)
* קרלוס מנואל דה סספדס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007424848705171
* BNE: XX903532
* BnF: cb120544983 (data)
* CANTIC: a10391009
* GND: 12873261X
* ISNI: 0000 0001 1026 9802
* LCCN: n85280051
* NKC: ola2002158959
* NTA: 071353178
* SNAC: w67x9tb4
* SUDOC: 066877121
* VcBA: 495/146509
* VIAF: 54167686
* WorldCat: lccn-n85280051

 |
**סדרה לוגית** היא סדרה של עצמים המוצגת כמשימה במבחן אינטליגנציה או כחידה, שבה נדרש הנשאל לציין את האיבר הבא בסדרה, בהתאם לעיקרון שלפיו נבנתה הסדרה. הסדרה הלוגית היא לעיתים סדרה של מספרים, אך נפוצות גם סדרות אחרות, כגון סדרה של סימנים גרפיים.

דוגמאות:

* 1, 4, 7, 10 – האיבר הבא הוא 13, משום שזו סדרה חשבונית שהמרחק בין שני איברים סמוכים בה הוא 3.
* 1, 1, 2, 3, 5, 8, 13 – האיבר הבא הוא 21, משום שזו סדרת פיבונאצ'י.
* 1, 0, 4, 5, 7, 3 – האיבר הבא הוא 8, משום שמוצגות כאן הספרות (החל מ-0) מסודרות בסדר אלפביתי לפי שמן בעברית: אחת, אפס, ארבע, חמש, שבע, שלוש, שמונה. אף שמוצגת כאן סדרה של ספרות, העיקרון המסדר אותה הוא עיקרון מילולי, ולא עיקרון אריתמטי.
* א, ש, ש, א, ח, ש – האיבר הבא הוא ש, משום שהסדרה משקפת את האות הראשונה של המילים המייצגות את המספרים הטבעיים הראשונים.
* חיטה, שעורה, גפן, תאנה – המילה הבאה היא "רימון", משום שזו הסדרה של שבעת המינים, כפי שהם מפורטים בספר דברים.

למעשה נדרש הנשאל לזהות את העיקרון שהנחה את מחבר השאלה, ולא בהכרח עיקרון מוחלט, ולכן ייתכן שהנשאל יציג פתרון נכון (כזה שבו האיבר הבא מבוסס על עיקרון פשוט המאגד את כל איברי הסדרה), אך כזה שאינו קולע לפתרון שהנחה את מחבר השאלה (ראו חוק המספרים הקטנים).

בספרות
------

סדרה לוגית נמצאת בלבם של הספר "רציחות נוסח אוקספורד" והסרט "רציחות באוקספורד" שהופק בעקבותיו. הספר והסרט עוסקים ברוצח סדרתי בעל חיבה לסדרות לוגיות, המלווה את מעשיו בפתקים שעליהם סדרת ציורים. העוסקים בפענוח מעשי הרצח מנסים לנחש מה האיבר הבא, כדי למנוע את הרצח הבא. בסרט מסביר הלוגיקן ארתור סלדום למפקח פיטרסן: "סדרה לוגית היא סדרה של אלמנטים שבאים זה אחר זה לפי כלל מסוים. למשל: 4-3-2-1, או מספרים זוגיים: 8-6-4-2". בעקבות לודוויג ויטגנשטיין אומר סלדום: "תמיד אפשר למצוא כלל או הצדקה שמאפשרים להמשיך סדרה באמצעות כל מספר. זה תלוי רק ברמת המורכבות של הכלל".

ראו גם
------

* האנציקלופדיה המקוונת לסדרות של מספרים שלמים

לקריאה נוספת
------------

* רומה פלק, **אתגרים לתאים האפורים**, הוצאת ספרית פועלים והקיבוץ המאוחד, 2004, חידות 1, 11-14, 33, 36, 63, 92 ופתרונותיהן.
פירוש נוסף ערך זה עוסק ברכיב אופטי. אם התכוונתם לצורה גאומטרית, ראו מנסרה (גאומטריה).

המחשה של שבירת אור בידי מנסרה
**מנסרה** (גם: **פְּרִיזְמָה**) באופטיקה היא רכיב אופטי המשמש לשבירת והחזרת קרני אור ולעיתים גם לפירוק האור לספקטרום אורכי הגל השונים שלו. עקרון הפעולה של המנסרה מבוסס על החזרות ושבירות שנובעות מכך שמקדם השבירה שלה גדול יותר מזה של האוויר. מנסרות רבות עשויות מחומרים בהן יש תופעת נפיצה: מקדם השבירה תלוי באורך הגל (לחלופין: בתדירות) של האור הפוגע, וכתוצאה מכך אורכי גל שונים נשברים בצורה שונה.

למנסרה האופטית כמה יתרונות על מראות:  

1.למראה יש בלאי גדול יותר של פני השטח.  

2.את המנסרה קל לייצר בצורה שתקל על הנחתה במערכת האופטית בצורה יציבה.  

3.למנסרה לרוב איבוד אור קטן יותר בכל החזרה.

מאפיינים של מנסרות
------------------

* מקדם השבירה n
* יחס נפיצה: כיצד משתנה מקדם השבירה כתלות באורך הגל.
* המבנה הגאומטרי
* זווית ההסטה: הזווית בין קרן האור הפוגעת במנסרה לבין קרן האור היוצאת ממנה אחרי שעברה שבירות והחזרות. זווית זו תלויה באיזה חלק של המנסרה פוגע האור.

סוגי מנסרות נפוצים
------------------

זוג פריזמות פורו
### מנסרה ישרת זווית

מנסרה בעלת זוויות 45, 45, 90 מעלות כך שהאור נכנס דרך אחת השוקיים, עובר שיקוף דרך הבסיס ויוצא בהסטה של 90 מעלות.

### מנסרת פורו

מנסרה זו דומה למנסרת זווית ישרה אך בה האור נכנס דרך הבסיס, מוחזר דרך שתי השוקיים ויוצא חזרה דרך הבסיס. הפריזמה יוצרת היפוך עם הסטה של 180 מעלות.

מקובל להשתמש גם בזוג מנסרות פורו מאונכות אחת לשנייה. הפריזמות יוצרות היפוך של האור ללא הסטה.

### מנסרת דוב

מנסרה בצורת טרפז שהאור נכנס אליה דרך אחת השוקיים מוחזר דרך הבסיס ונשבר חזרה החוצה דרך השוק השנייה. הפריזמה יוצרת שיקוף ללא סטייה של הקרן.

### מנסרת גג

פריזמה הדומה בצורתה לפריזמת ישרת זווית אבל בסיסה מורכב משתי פאות מאונכות.

### מנסרת פינת קובייה

מנסרה בצורת פינת קובייה. האור נכנס דרך הבסיס, מוחזר דרך שלוש הפיאות הנוספות ויוצא חזרה דרך הבסיס. הפריזמה יוצרת היפוך והסטה של 180 מעלות. המיוחד בפריזמה זו הוא שהיא מחזירה כל קרן בכיוון ממנו הגיעה. ראו גם מחזיר פינתי.

### מנסרת יתד

מנסרה בעלת זווית ראש קטנה בעלת זווית הסטה של {\displaystyle \ (n-1)q} כאשר q היא זווית הראש ו-n מקדם השבירה של המנסרה ביחס לאוויר.

המנסרה באומנות
--------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פריזמה** |

המנסרה הופיעה על האלבום המצליח "The Dark Side of the Moon" של פינק פלויד,

ובשם אלבומה של הזמרת קייטי פרי, "Prism".

ראו גם
------

* דיסק ניוטון

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 00569221

 |
סנורקה ב"פארק המומינים" בפינלנד
**סנורקה** (בשוודית: **Snorkfröken**, בפינית: **Niiskuneiti**) היא דמות ספרותית ואחת מהדמויות המרכזיות בסדרת ספרי "המומינים" מאת המאיירת והסופרת השוודית-פינית טובה ינסן.

אנו פוגשים לראשונה את סנורקה בספר המומינים השני שנקרא "כוכב השביט מגיע לעמק המומינים" והיא מופיעה כמעט בכל הספרים הבאים.

בגרסה העברית של סדרת האנימציה "המומינים", אשר זכתה לפופולריות רבה בישראל, ליליאן ברטו, חני נחמיאס, אורנה לביא-פלינט ואיריס זינגר דיבבו את קולה של סנורקה.

אישיות
------

סנורקה היא נערה שמחה ומלאת מרץ, למרות שהרגלה לשנות את דעתה תכופות מרגיז לעיתים את הסובבים אותה.

סנורקה נהנית לחלום בהקיץ, ולעיתים קרובות מדמיינת איך נראה נסיך החלומות שלה. היא גם קצת גאוותנית ופלרטטנית, אך יכולה להיות מאוד יצירתית במצבים קשים. למשל בספר "כוכב השביט מגיע לעמק המומינים", סנורקה מוצאת דרך להיפטר מתמנון שאיים על חיי מומינטרול על ידי סנוורו בעזרת מראה.

מראה חיצוני
-----------

מראה החיצוני של סנורקה דומה לזה של יתר המומינים - דמותה כשל טרול לבן וקטן בעל אף גדול המזכיר היפופוטם. צורתה עדינה ועגלגלה. כמו אצל שאר המומינים - עיניה גדולות ואוזניה קטנות, וציצית בקצה זנבה.

על מצחה של סנורקה פוני, שתמיד מסורק ומסודר בקפידה. על רגלה, היא עונדת אצעדה זהובה.

משפחת המוצא
-----------

סנורקה היא אחותו של סנורק. סנורקה ואחיה הם סנורקים (Snorks), זן שונה במקצת מהמומינים. תכונה מיוחדת של סנורקים היא שהם משנים את גוון עורם לפי מצב רוחם. כאשר סנורקה עצובה או מאוכזבת, צבע עורה נעשה ירוק בהיר. בסדרת הספרים לא מוצגים קרובי משפחתם או הוריהם של סנורק וסנורקה.

יחסיה עם מומינטרול
------------------

בסדרת הספרים נרמז מספר פעמים כי מומין מאוהב בסנורקה, אותה פגש לראשונה כאשר הציל אותה מצמח קטלני בספר "כוכב השביט מגיע לעמק המומינים". ניתן לראות את סנורקה בתור חברתו של מומין, אולם יחסיהם אינם מתוארים כך בסדרת הספרים. בסדרת האנימה לעומת זאת סנורקה היא חברתו של מומין, השניים אוהבים אחד את השנייה מאוד, ונהנים לבלות זמן יחדיו.


| המומינים |
| --- |
| יוצרים ומפתחים | טובה ינסון • לארס ינסון |  |
| משפחת מומין | מומינטרול • מומינאבא • מומינאמא |
| העולם של המומינים | עמק המומינים • בית המומינים • סניף • סנופקין • מאי הקטנה • סנורקה • סנורק • הגרוק • השמנטפים • דמויות נוספות |
| ספרי הסדרה | משפחת המומינים והשיטפון הגדול (1945) • כוכב השביט מגיע לעמק המומינים (1946) • משפחת המומינים - הסיפור על מגבעת המכשף (1948) • ספר הזכרונות של מומינאבא (1950) • קיץ מסוכן בעמק המומינים (1954) • משפחת המומינים - חורף קסום (1957) • הילדה הבלתי נראית (1962) • מומינאבא והים (1965) • עמק המומינים בנובמבר (1970) |
| ספרי תמונות וקומיקס | הספר על בימבל, מומינטרול ומאי הקטנה (1952) • מי יעודד את רשוש? (1960) • המסע המסוכן (1977) • אורח לא רצוי (1980) • שירים מעמק המומינים (1993) • מומינטרול (קומיקס) (1954 - 1975) |
| סרטים וסדרות טלוויזיה | משפחת החיות המוזרות (1973) • המומינים (1977 - 1982) • המומינים (1990 - 1992) • כוכב השביט מגיע לעמק המומינים (1992) • קיץ מסוכן בעמק המומינים (2008) • כוכב השביט מגיע לעמק המומינים (2010) • עמק המומינים (2019 - הווה) |
| שונות | פארק עולם המומינים • Metsä • מוזיאון עמק המומינים |
**בית הקברות לחלליות**, הידוע גם כ"**נקודת נמו**" ("Point Nemo"), הוא אזור בדרום האוקיינוס השקט, 3,900 ק"מ מדרום-מזרח לוולינגטון שבניו זילנד המשמש באופן שגרתי כנקודת הריסוק של לוויינים, חלליות ופסולת חלל. האזור תואם את "נקודת נמו", האזור הרחוק ביותר באוקיינוס מכל יבשה. נקודה זו נבחרה לריסוק חלליות משום הריחוק שלה מאזורים מיושבים או חיים תת-מימיים. האדמה הקרובה ביותר לנקודה זו נמצאת כ-2,415 ק"מ מבית הקברות באי הפסחא.

השם "נקודת נמו" נבחר כמחווה לקפטן בספר "20 אלף מיל מתחת למים" של ז'ול ורן. השם מתאים ביותר, שכן פירוש המילה 'Nemo' בלטינית משמעה "אף אדם".[דרוש מקור]

מבין החלליות שרוסקו בנקודה זו הידועה ביותר היא תחנת החלל מיר. כמו כן ניתן למצוא מספר חלליות אספקה בלתי מאוישות של תחנת החלל הבינלאומית:  החללית HTV של הסוכנות היפנית לחקר החלל,
ואת החללית ATV של סוכנות החלל האירופית. יותר מ-263 חלליות התרסקו באזור זה בין השנים 1971 ו-2016.

חלליות המתרסקות באזור זה הן בדרך כלל חלליות השוקלות מעל שני טון, שאינן מתפרקות לחלוטין בתוך האטמוספירה. מכיוון שקיימת אי ודאות במידול התפרקות החללית במהלך כניסתה לאטמוספירה, נעשה תמרון מיוחד במהלך דעיכת המסלול של החללית לתיקון והכוונת החללית לאזור זה. לא ניתן לכוון לאזור זה חלליות שאינן תחת שליטה (עקב תקלה או סוף חיים) כגון תחנת החלל הסינית טיאנגונג 1.

ראו גם
------

* חדירה לאטמוספירה
* פסולת חלל

קישורים חיצוניים
----------------

* דניאלה רגב, "נקודת נמו": בית הקברות לחלליות, באתר ynet, 25 באוקטובר 2017

הערות שוליים
------------

1. ↑  "NZ spacecraft cemetery gets another skip from orbit". 18 בינואר 2007. אורכב מ-המקור ב-2008-10-11. נבדק ב-2009-02-11. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "MIR Space Station is now reentered - March 23, 2001 - 06:45 UTC". 22 במרץ 2001. נבדק ב-1 במאי 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  John Love (21 בספטמבר 2012). "Lead Increment Scientist's Highlights For Week of Sept. 10, 2012". NASA. נבדק ב-23 בספטמבר 2012. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  European Space Agency ATV page. Retrieved 21 June 2011.
5. ↑  "Mission accomplished for ATV Edoardo Amaldi". Space-Travel.com. 4 באוקטובר 2012. נבדק ב-8 באוקטובר 2012. `{{cite web}}`:  (עזרה)
6. ↑  Stirone, Shannon (13 ביוני 2016). "This Is Where the International Space Station Will Go to Die". נבדק ב-16 ביוני 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
7. ↑  דייוויד וייטהאוס, המקום אליו החלליות הולכות למות, BBC,‏ 21 באוקטובר 2017