recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**פּוּלְכֶרִיָה** (יוונית: Πουλχερία, לטינית: Pulcheria;‏ 19 בינואר 399–453) הייתה בתם של קיסר ביזנטיון ארקדיוס ושל אליה אודוקסיה.

חייה
----

פולכריה הייתה אחותו הגדולה של תאודוסיוס השני והחזיקה בעוצמה רבה כאשר הוכתר לקיסר בעודו ילד בשנת 408, אחרי מות ארקדיוס. היא נטלה את שבועת הבתולים, כדי להימנע ממצב בו ייכפו עליה נישואים, ונטתה להסתמך על תמיכת הקצינים הגרמאנים השונים שמינתה, כמו אספר (אנ') האלאני. בשנת 416 היה תאודוסיוס מסוגל לשלוט בעצמו, אך פולכריה שימרה עמדת השפעה חזקה, בין השאר משום שהוכתרה בעצמה לקיסרית בשנת 414. 

באותה שנה גרמה לתאודוסיוס לסלק את כל הפגנים מהשירות הציבורי באימפריה. היא הייתה נוצרית אדוקה ותחת השפעתה הפכו גם תאודוסיוס ואשתו אליה אודוקיה (שהייתה פגנית) לנוצרים אדוקים. 

בשנת 421 הכריז תאודוסיוס מלחמה על פרס בהשפעת פולכריה, ככל הנראה משום שהפרסים רדפו נוצרים. פולכריה לא התנגדה לאריאניזם, שהייתה אמונתם של השבטים הגרמאנים. תאודוסיוס תמך בתחילה בנסטוריוס, פטריארך קונסטנטינופול, אך פולכריה, בעזרת הארכיבישוף קיריליוס מאלכסנדריה שכנעה אותו לשוב לאמונה האורתודוקסית ונסטוריוס הוגלה בשנת 435. פולכריה גם שכנעה את אחיה להגלות את היהודים ולהחריב את בתי הכנסת שלהם בקונסטנטינופול. 

בשנת 441 הצליח הסריס כריסאפיוס (אנ'), שקודם לכן הצליח לסלק את הפרפקט האהוד סירוס מפנופוליס (אנ') ואת אליה אודוקיה, אשת הקיסר, לשכנע את תאודוסיוס לסלק את פולכריה והשתלט במידה רבה על הקיסר. נטען, ויש מן הסתם ממש בטענה, שתאודוסיוס נהג בשנים אלו לחתום על צווים קיסריים בלי לקרוא אותם. 

פולכריה עברה לחיות בשולי העיר קונסטנטינופול כנזירה. מספר חודשים לפני מותו של תאודוסיוס סר חינו של כריסאפיוס ופולכריה שבה והפכה גורם מרכזי בחצר הקיסרית. לפני מותו של תאודוסיוס בשנת 450 אורגן על ערש דווי הסדר להמשך שלטון שושלת תאודוסיוס באמצעות נישואים בין פולכריה לבין הגנרל הגרמאני פלביוס מרקיאנוס. הנישואים אורגנו בהסכמה שהגנרל יכבד את שבועת הבתולים של פולכריה בת ה-51. פעולתם הראשונה של הקיסר החדש ופולכריה הייתה להורות על הוצאתו להורג של כריסאפיוס באופן מבזה לפני שערי העיר. 

בשנת 451 סייעה פולכריה לארגן את ועידת כלקדון לגינוי הנסטוריאניזם. הוועידה גם גינתה את החלטות סינוד רובר משנת 449 שתמכו במינות המונופיזיטית ובנזיר המונופיזיטי אוטיכס, שהודח והוגלה בהחלטת הוועידה. בכלקדון הכריזה פולכריה על פלביאנוס מקונסטנטינופול (אנ') כמרטיר, אחרי שהודח בסינוד רובר והומת בידי תומכי אוטיכס. 

פולכריה מתה ביולי 453, כשהיא מותירה את כל רכושה לכנסייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פולכריה** בוויקישיתוף
* פולכריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  גיבון מעלה השערה שנפילתו של כריסאפיוס הייתה עשויה להיות אחת התוצאות של קשר כושל שיזם לרצוח את אטילה ההוני בעיניו. ייתכן ואטילה דרש את הוצאתו להורג כחלק מהתשלום בעבור הימנעות מפלישה לשטחי האימפריה המזרחית.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007293277505171
* BNC: 000408973
* CANTIC: a11402891
* GND: 118793675
* ISNI: 0000 0000 5539 2911
* LCCN: n2002035675
* NKC: js20051107014
* NLG: 286015
* NLP: a0000003609867
* NTA: 09587528X
* SUDOC: 086082965
* VIAF: 59880313
* WorldCat: lccn-n2002035675

 |
**יוסי פינטו** (נולד ב-12 באפריל 1975) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש נספח צה"ל ביוון. קודם לכן שימש מפקד חטיבת החילוץ, קצין אג"ם של פיקוד העורף, מפקד המרכז לאימונים באש במל"י ומפקד חטיבת בנימין.

ביוגרפיה
--------

פינטו נולד במצפה רמון להוריו שהיו בשירות קבע בבסיס רמון[דרוש מקור]. התגייס לצה"ל באוגוסט 1993, ושובץ בגדוד דוכיפת. שירת כלוחם בגדוד. לאחר קורס קציני חי"ר שב לגדוד דוכיפת, ומונה למפקד מחלקת מסלול. במהלך התפקיד נפצע במהומות מנהרת הכותל. בהמשך שימש כמפקד מחלקה בגדוד. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה בגדוד דוכיפת. בשנת 2000 מונה לסגן מפקד גדוד דוכיפת. בשנת 2004 מונה לקצין אג"ם של חטיבת בנימין.

באוגוסט 2007 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד דוכיפת, בכך היה למפקד הגדוד הראשון בחטיבת כפיר שצמח לאורך כל שירותו בגדודי החטיבה. באפריל 2008, הגדוד בפיקודו קיבל את פרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות. את תפקידו סיים במאי 2009. בהמשך מונה לסגן מפקד חטיבת כפיר בין השנים 2009–2010. לאחר מכן שימש כקצין אג"ם של עוצבת האש בין השנים 2010–2012.

ב-10 ביולי 2012 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת בנימין, ושימש בתפקיד בין היתר במהלך מבצע שובו אחים. את תפקידו סיים בספטמבר 2014. בשנת 2014 מונה למפקד המרכז לאימונים באש במל"י, ושימש בתפקיד עד שנת 2015. בהמשך מונה לקצין אג"ם של פיקוד העורף בין השנים 2015–2017. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ה (2018-2017). ב-25 ביולי 2018 מונה למפקד חטיבת החילוץ, הוא שימש בתפקיד עד 9 ביוני 2020. באוגוסט 2020 מונה לנספח צה"ל ביוון.

חיים אישיים
-----------

פינטו נשוי ואב לשניים. בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.

גלריה
-----

אל"ם יוסי פינטו בסיום תפקידו כקצין האג"ם של פיקוד העורף, אוגוסט 2017
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוסי פינטו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלעד ארדן, היסטוריה בכפיר: התמנה המג"ד הראשון שהתגייס כטוראי לאחד מגדודי החטיבה, במחנה, גיליון 49, 2007
2. ↑  אל"ם יוסי פינטו, כשהברזל להט: מפקד חטיבת בנימין נפרד ממפקדו בעבר, שנהרג ברמאללה, באתר של "רשת 13", 5 במאי 2014 (במקור, מאתר "nana10")
3. ↑  חנן גרינברג, דוכיפת בשמים: הגדוד זכה בפרס הרמטכ"ל, באתר ynet, 7 באפריל 2008
4. ↑  פלורית שויחט, סא"ל יוסי פינטו מונה למח"ט בנימין: "נמשיך לשמור הירידה בהיקף הטרור", באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 11 ביולי 2012
5. ↑  כרמל ליבמן, כך מכשירים את אנשי המפתח שמעצבים את המציאות הביטחונית של ישראל, דובר צה"ל, 13 ביולי 2018

| מפקדי חטיבת בנימין  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| חי אדיב • יפתח רון-טל • מוני חורב • שמאי רן • אבי רוטשטיין • נמרוד רן • אפי עידן • יוסי היימן • גל הירש • אילן פז • רוני נומה • מיקי אדלשטיין • אמיר אבולעפיה • אביב רשף • סער צור • יוסי פינטו • ישראל שומר • יובל גז • שרון אסמן • יהונתן שטיינברג • אליאב אלבז • לירון ביטון |

 |

| מפקדי חטיבת החילוץ וההדרכה  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| יורם לרדו • יאיר ברקת • יוסי פינטו • שלומי בן מוחה • אלעד אדרי |

 |
שלט האצולה של ויטאלה מיקלה הראשון.
**ויטאלה מיקלה הראשון** (באיטלקית: **Vitale I Michele**; נפטר בשנת 1102) היה הדוכס ה-33 של ונציה. ויטאלה כיהן כדוג'ה ממותו של קודמו, ויטאלה פאליירו בשנת 1095 ועד פטירתו.

ויטאלה היה לבן לאחת מ-12 משפחות האצולה של ונציה (שכונו "משפחות המבשרים". הוא נישא לפיליצ'יה קורנארו.

כאשר האפיפיור אורבנוס השני קרא לפתיחה במסע הצלב הראשון, לא תמכו ויטאלה (וונציה) במסע הצלב.

רק כאשר יצאו גוטפריד מבויון, ואחיו בלדווין מדרום איטליה באוגוסט 1096 בראש צבא שמנה 120 ספינות ו-40,000 לוחמים הבין ויטאלה את החשיבות הכלכלית של המלחמה, ואת היתרונות של ונציה בהצטרפות אליה. ביולי 1099 יצאו 207 ספינות מוונציה לתמוך בלוחמים. ויטאלה מינה את בנו, ויטאהל ג'ובאני, ואת בישוף קסטלו אנריקו קונטאריני (אנ') כמפקדי הצי, בדצמבר 1099, בקרב שנערך ברודוס הביס הצי הוונציאני את הספינות המוסלמיות. באביב 1100 יצא הצי לעבר ארץ הקודש. באותה עת, ספינות מוסלמיות מנעו העברת אספקה ללוחמים הצלבנים, וגודריפד מבויון נשא ונתן עם הוונציאנים לצורך קבלת אספקה והעברת לוחמים, ובתמורה הובטח לוונציה רובע בערי החוף של ארץ ישראל בו הם לא יהיו נתונים למיסים ולמכסים המקומיים.

בשנת 1101 ויטאלה סייע למטילדה, מרקיזת טוסקנה ברכישת פרארה, ובתמורה זכה לזכויות סחר עבור וונציה בטוסקנה.

ויטאלה נפטר באביב 1102 ונקבר בבזיליקת סן מרקו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויטאלה מיקלה הראשון** בוויקישיתוף

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**ויטאלה פאליירו** | **דוכסי ונציה** 1095–1102 | **הבא**:**אורדלאפו פאליירו** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1013434714
* VIAF: 172898416
* WorldCat (עם VIAF): 172898416

 |
*Curruca ruppeli*
**סבכי שחור-גרון** (שם מדעי: *Curruca ruppeli*) הוא סבכי מהסוג *Curruca.* הוא מקנן ביוון, בטורקיה ובאיים הסמוכים. הוא מין נודד, וחורף בצפון מזרח אפריקה. זהו מזדמן נדיר למערב אירופה.

בישראל הסבכי חולף. הוא נפוץ יותר בנדידת האביב, לעיתים במספרים יפם, בעיקר בחבל המדברי ולאורך חוף הים התיכון. שיא הנדידה מתרחש בחצי השני של חודש מרץ. בסתיו נדיר הרבה יותר, ונצפה בעיקר בנגב הצפוני.

שם הסוג *Curruca* בא מהמילה הלטינית לציפור קטנה בלתי מזוהה שהוזכרה על ידי המשורר הרומי יובנאליס. הסוג פוצל מהסוג סבכי ברשימת ה-Howard and Moore Checklist ב-2014 לאחר מחקר פילוגנטי שפורסם ב-2011. הפיצול מוכר כיום על ידי רוב הרשימות המודרניות.

זהו סבכי "קורוקה" טיפוסי, דומה בגודלו אך רזה יותר מסבכי שחור-ראש. לבוגרים גב אפור רגיל וחלקים תחתונים בגוון אפור בהיר יותר. המקור מחודד, רגליו חומות ועיניו אדומות. הזכר ייחודי, בעל ראש וגרון שחורים, המופרדים על ידי פס שפם לבן. לנקבות גרון חיוור, והראש אפור ולא שחור. לגב האפור שלהן יש גוון חום. השירה היא טרטור איטי ועמוק יותר מזה של שחור-ראש.

יחד עם הסבכי הקפריסאי הוא יוצר מין-על עם גרונות כהים, פסי שפם לבנים ושולי אברות בהירים. זה בתורו קשור למיני סבכים בים התיכון והמזרח התיכון שלהם טבעת עין חשופה, כמו סבכי רונן, סבכי שחור-ראש וסבכי אשלים. לשתי הקבוצות יש פס שפם לבן, אך זה לא בהכרח יוצר פס ברור בקבוצה האחרונה. מעל הלבן, ראשי הזכרים כהים באופן אחיד.

ציפורים אוכלות חרקים אלה מצויות בשיחים קוצניים עבים, שם הם בונים את הקינים שלהן ומטילות ארבע עד שש ביצים.

השם האנגלי וה-*ruppeli* משם המין הספציפי מנציחים את הזואולוג והחוקר הגרמני אדוארד רופל (1794–1884).

קישורים חיצוניים
----------------

* סבכי שחור-גרון, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  סבכי שחור-גרון באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  סבכי שחור-גרון-אתר הצפרות הישראלי, באתר www.birds.org.il
3. ↑  Jobling, James A. (2010). *The Helm Dictionary of Scientific Bird Names*. London: Christopher Helm. p. 125. ISBN 978-1-4081-2501-4.
4. ↑  Voelker, Gary; Light, Jessica E. (2011). "Palaeoclimatic events, dispersal and migratory losses along the Afro-European axis as drivers of biogeographic distribution in *Sylvia* warblers". *BMC Evolutionary Biology*. **11** (163): 163. doi:10.1186/1471-2148-11-163. PMC 3123607. PMID 21672229.
5. ↑  Lepage, Denis. "Avibase - The World Bird Database". נבדק ב-17 במאי 2022. `{{cite web}}`:  (עזרה)
6. ↑  Helbig, A. J. (2001): Phylogeny and biogeography of the genus *Sylvia*.
7. ↑  Jønsson, Knud A. and Fjeldså, Jon (2006): A phylogenetic supertree of oscine passerine birds (Aves: Passeri).
8. ↑  Beolens, Bo; Watkins, Michael (2003). *Whose Bird? Men and Women Commemorated in the Common Names of Birds*. London: Christopher Helm. p. 294.
9. ↑  Jobling, James A (2010). *The Helm Dictionary of Scientific Bird Names*. London: Christopher Helm. pp. 341, 376. ISBN 978-1-4081-2501-4.
**חברת רכב סאניאנג** (בסינית: **三陽工業股份有限公司**) היא חברה טאיוואנית ליצור קטנועים, אופנועים ורכבי שטח קטנים תחת המותג **SYM** (ראשי תיבות מאנגלית "Sanyang Motor")

היסטוריה
--------

החברה נוסדה בשנת 1954 בטייפה, טאיוואן. בתחילה, תחת השם "סאניאנג אלקטרוניקה", במטרה לייצר רכיבים אלקטרוניים עבור אופניים. בשנת 1961 התמזגה עם חברת "סאניאנג תעשיות כבדות" והתקשרה בהסכם עם חברת הונדה היפנית להרכבה מקומית של האופנועים מתוצרתה, אשר הכילו כ-30% רכיבים מיצור מקומי.

בשנת 1969 החלה גם בהרכבת מכוניות קטנות מדגמי הונדה N600, TN360. בשנת 2002, לאחר שדגמי האופנועים מייצור עצמי של החברה נקלעו לתחרות ישירה במכירות מול מוצריה של הונדה, הופסקה השותפות והונדה החלה בהרכבה עצמית של כלי הרכב מתוצרתה בטאיוואן באמצעות חברה בת מקומית.
לאחר הפסקת ההתקשרות עם הונדה, סיכמה סאניאנג על שיתוף פעולה עם קונצרן יונדאי הקוריאני להרכבת כלי הרכב מתוצרתו עבור השוק המקומי בטאיוואן.

בשנת 2015 השתנה שם החברה לשמה הנוכחי, "חברת מנועי סאניאנג". משרדיה והמפעל הראשי של החברה ממוקמים בפארק התעשייה שינצ'ו בצפון מזרח האי, ויש לה מפעלי הרכבה נוספים באמצעות חברות בת מקומיות בסין, וייטנאם ואף ביפן. חברות בת מקומיות הוקמו גם בגרמניה ובאיטליה לצורך הגדלת המכירות בשוק האירופי.

פעילות עסקית
------------

חברת מנועי סאניאנג מקיימת שיתוף פעולה אסטרטגי עם קונצרן יונדאי הדרום קוריאני. במפעליה מיוצרים ומורכבים מכוניות וכלי רכב מסחריים קלים מתוצרתה. בנוסף לכך מקיימת החברה קשרים עסקיים עם חברות רכב אחרות נוספות בעולם כגון בומברדייה, אינטרנשיונל, ומהינדרה ההודית.

קטנועים מתוצרת החברה החלו להמכר בארצות הברית בשנת 2002. בתחילה ביבוא מקומי ולא סדיר ובכמויות קטנות, אך בשנים הבאות הקימה החברה שיתופי פעולה רשמיים עם סוחרים ומפיצים מקומיים.
משנת 2005 מייצרת החברה דגמי כלי רכב דו-גלגליים, ורכבי שטח קטנים התואמים את התקינה האירופית המחמירה, המיועדים למכירה בשוק האירופי.

מניות החברה נסחרות בבורסה לניירות ערך של טאיוואן. היקף המכירות השנתי של החברה עומד על כמיליארד דולר אמריקני, והיא מעסיקה במפעליה בטאיוואן כ-2300 עובדים.
החברה מייצרת בשנה כ-600 אלף כלי רכב דו-גלגליים וכ-20 אלף מכוניות. בסה"כ מאז תחילת פעילותה ייצרה החברה יותר מ-800 אלף מכוניות וכ-16 מיליון כלי רכב דו-גלגליים.

בישראל מיוצגת החברה על ידי חברת מטרו-מוטור, ונכון לשנת 2018, היא מותג הדו-גלגלי הנמכר ביותר, מבחינת כמות המסירות לפי יצרן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סאניאנג** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של סאניאנג
* עזרא יצחק, לצאת מהאפרוריות, באתר הארץ, 22 בפברואר 2006
* סאניאנג, ברשת החברתית פייסבוק

* סאניאנג, ברשת החברתית אינסטגרם

* סאניאנג, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  אייל פרדר, רוכבים כל הדרך לבורסה, באתר הארץ, 11 בפברואר 2008
2. ↑  גיא בן ברק, 2018 הייתה פושרת: מטרו מסכמת שנה דו-גלגלית, באתר ynet, 25 בדצמבר 2018
**סיטה** **דווי** (**Seeta Devi** 1912–1983), אשר נולדה בשם **רנה סמית'**, הייתה אחת הכוכבות הראשונות של הסרטים האילמים בתעשיית הקולנוע ההודית.

קריירה
------

 סיטה דווי בתפקיד גופה בסצנה מתוך הסרט, "Prem Sanyas" ( האורות של אסיה ) 1925
ב-1925 הימנשו ראי ליהק את סמית', שהייתה אנגלו-הודית, לסרטו "Prem Sanyas", הסרט המוכר יותר בשם "האורות של אסיה". היה זה הסרט הראשון שלה בתור סיטה דווי, סרט שהפך אותה לכוכבת מיידית.

שלושה מהסרטים המצליחים ביותר שלה היו: "האורות של אסיה","שיראז" ו"פראפנצ'ה פאש". שלושת הסרטים הללו נוצרו באמצעות שיתוף הפעולה של במאי הקולנוע הגרמני פרנץ אוסטן והשחקן-מפיק ההודי הימנשו ראי, יחד עם אימלקה, חברה גרמנית.  טרילוגיה ייחודית זו הייתה קשורה לשלוש דתות שונות ומבוססת על שלושה סיפורים שונים של ההיסטוריה/מיתולוגיה ההודית: "האורות של אסיה" התבסס על חייו של בודהה, "שיראז" עסק בבניית הטאג' מאהל ו"פראפנצ'ה פאש" (זריקת קוביות), התבסס על סיפור מהמהבהראטה. סיטה דווי הייתה השחקנית הראשית בכל שלושת הסרטים הללו, אם כי התפקיד בשיראז היה של 'האישה האחרת'.

שלושה מסרטיה המצליחים האחרים, "*Durgesh Nandini"*, "*Kapal Kundala"* ו- "*Krishnakanter Will"* היו מבוססים על רומנים פופולריים של בנקים צ'דרה צ'טרג'י.

רבים האמינו שרנה סמית' ואחותה פרסי סמית' הופיעו לחלופין בתור 'סיטה דווי'.

פילמוגרפיה
----------

* Prem Sanyas (1925) (כותרת גרמנית: Die Leuchte Asiens, שם באנגלית: The Light of Asia)
* קרישנקנטר וויל (1926)
* Durgesh Nandini (1927)
* שיראז (1928) (כותרת גרמנית: Das Grabmal einer großen Liebe)
* Sarala (1928) (כותרת בהינדו: Swarnalata)
* אהבות של נסיך מוגול (1928) (כותרת אורדו: Anarkali; גם 'ראג'מהאל ני ראמני')
* Bhrantri (1928) (כותרת באנגלית: Mistake)
* קפאל קונדלה (1929)
* Prapancha Pash (1929) (כותרת באנגלית: A Throw of Dice, שם גרמני: Schicksalswürfel)
* Bharat Ramani (1930) (כותרת באנגלית: The Enchantress of India)
* Kal Parinaya (1930) (כותרת באנגלית: Fatal Marriage)

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* סיטה דווי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* Website on re-release of *A Throw of Dice* (אורכב 15.09.2019 בארכיון Wayback Machine)
* Bengali article from abasar.net (אורכב 22.04.2019 בארכיון Wayback Machine)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Indian Films and Western Audiences", an article by Jerzy Toeplitz, from Unesco website
2. ↑  A slideshow from Hindustan Times website (אורכב 23.05.2008 בארכיון Wayback Machine)
שלט האצולה של אורדלאפו פאליירו.
**אורדלאפו פאליירו** או **אורדלאפו פאליירו דודוני** או **דה דוני** (באיטלקית: **Ordelafo Faliero** או **Ordelafo Faliero de Doni**  או **Dodoni**; נפטר בשנת 1117 בזארה) היה הדוכס ה-34 של ונציה. ויטאלה כיהן כדוג'ה ממותו של קודמו, ויטאלה מיקלה הראשון בשנת 1102 ועד נפילתו בקרב. 

פאליירו היה חבר המועצה הקטנה של ונציה (ה-*minor consiglio*), אשר הורכבה מחבי 12 "משפחות המבשרים" של ונציה - משפחות האצולה העיקריות של העיר. 

פאליירו נבחר לאחר מות קודמו. בתקופת שלטונו יצאה ונציה למלחמה כנגד ממלכת הונגריה. המלחמה נמשכה בין השנים 1105–1115, ובמסגרתה כבשה ונציה את זארה ואת סבניקו.

פאליירו יצא בראש צי שכלל 100 ספינות ונציאניות לסוריה וארץ הקודש במסגרת מסע הצלב הראשון, וכבש חלק מהעיר עכו. בתקופת כהונתו פיתח פאליירו את הצי, והקים את הבסיס של המספנות - לימים הארסנאלה.

פאליירו נהרג בקרב נגד ההונגרים בזאדאר, בשנת 1117.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אורדלאפו פאליירו** בוויקישיתוף

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**ויטאלה מיקלה הראשון** | **דוכסי ונציה** 1102–1117 | **הבא**:**דומניקו מיקלה** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1025282469
* VIAF: 252823951
* WorldCat (עם VIAF): 252823951

 |
**אליעזר ליפּמן זילברמן** (**ליפמאן זילבערמאן**; **Eliezer Lipmann Silbermann**;‏ 7 בספטמבר 1819, קניגסברג, פרוסיה – 15 במרץ 1882, ליק, שם, הקיסרות הגרמנית) היה סופר, עורך ומו"ל עברי יליד פרוסיה, מאבות העיתונות העברית, מייסד ועורך השבועון העברי הראשון: "המגיד", וההוצאה לאור "מקיצי נרדמים".

קורות חיים
----------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
זילברמן נולד בשנת 1819 בקניגסברג שבפרוסיה, בן ליהודים רוסים אשר הגיעו לעיר במהלך המלחמות הנפוליאוניות. בשנת 1823, בהיותו ילד רך, מת אביו, וזילברמן התחנך אצל משפחת אמו בקרוטינגן (קרטינגה) שבפלך קובנה, האימפריה הרוסית (ליטא). בבגרותו שב לפרוסיה והשתקע בעיר ליק (Lyck), כיום אֶלְק (Ełk) בצפון-מזרח פולין), שם מצא את מקומו כשוחט ורב ולקח חלק בפעילות הציבורית בעיר.
בשנת 1856 ייסד את השבועון "המגיד", והיה עורכו הראשון. הגיליון הראשון ראה אור ב-4 ביוני, לפני חג השבועות. (המילה "עיתון" טרם נוצרה (אליעזר בן-יהודה יצר אותה ב-1891), ולכן תואר "המגיד" כ"מכתב קורות הימים"). בשנת 1858 צירף זילברמן את דוד גורדון כעוזרו בעריכת העיתון. וזה החליף את מקומו עם פרישתו של זילברמן בשנת 1880.

בשנת 1862 ייסד זילברמן את חברת "מקיצי נרדמים" בעיר ליק, במטרה להוציא ולפרסם ספרי יסוד בהגות יהודית (כגון "מורה הנבוכים" לרמב"ם, "ספר הכוזרי" ליהודה הלוי, סידור רש"י, סידור רס"ג, "פסיקתא דרב כהנא" ומדרשים רבים). המימון הראשוני להקמת ההוצאה הגיע ממשה מונטיפיורי. כן היו שותפים במערכת המשכילים מתתיהו שטראשון ואליעזר הלוי רפאפורט. גם ב"מקיצי נרדמים" נעזר זילברמן בדוד גורדון.

מתוך כוונה לכתוב את האוטוביוגרפיה שלו, החל זילברמן בשנת 1875 לפרסם את קורותיו תחת הכותרת "אלה תולדות בעל המגיד", בהקדמה הבהיר כי הדברים נכתבו מזיכרונו, ואם המידע אינו תואם את ידיעת הקוראים, ביקש מהם לדון אותו ל"כף זכות". בכעשרים רשומות שהעלה, החל בגיליון הראשון אותה שנה, חשף בהגיגים את זיכרונות ילדותו הקשים ואת הטרגדיות שחווה. אולם לאחר שקיבל מכתב תקיף מאחד מקוראיו החליט לעצור את הכתיבה ומעולם לא סיים את ספרו.

כאות הוקרה לפועלו, קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לייפציג.

זילברמן נפטר בשנת 1882, בתום מחלה ממושכת.

קישורים חיצוניים
----------------

* רשימת הפרסומים של אליעזר ליפמן זילברמן, בקטלוג הספרייה הלאומית
* רשימת מאמרים על אליעזר ליפמן זילברמן באתר רמב"י
* אליעזר ליפמן זילברמן, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
* אלה תולדות בעל המגיד, המגיד, 6 בינואר 1875, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך (אוטוביוגרפיה)
* אלון בכות, הצפירה, 25 באפריל 1882
* ג. קרסל, העתונות העברית בת מאה, דבר, 15 במאי 1956
* מנוחה גלבוע, המגיד, בלקסיקון העיתונות העברית במאות השמונה-עשרה והתשע-עשרה
* זאב פרי, השמרו בנפשותיכם לבלי לכתוב אלי דבר אף לא חצי דבר מפי השמועה, באתר הארץ, 8 באפריל 2007
* אליעזר ליפמאן זילבערמאן (1819-1882), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלון בכות, הצפירה, 25 באפריל 1882.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007293363105171
* GND: 1023061880
* ISNI: 0000 0003 9401 2899
* LCCN: nb2007005673
* NTA: 300498330
* SUDOC: 178087408
* VcBA: 495/365502
* VIAF: 288408851
* WorldCat: viaf-288408851

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**דבר של ערך** (באנגלית: **Something of Value**) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה תקופתית משנת 1957 בבימויו של ריצ'רד ברוקס, עם רוק הדסון, סידני פואטייה ודנה ווינטר בתפקידים הראשיים.

התסריט של ריצ'רד ברוקס מבוסס על הרומן "דבר של ערך" מאת רוברט רוארק (אנ') משנת 1955. העלילה מתרחשת בקניה בעת מרד מחתרת המאו מאו נגד השלטון הבריטי והחוואים הלבנים.

העלילה המרכזית היא על שני חברי ילדות - לבן ושחור, שגדלו יחד כילדים ונערים עד שבהגיעם לבגרות הפרידה ביניהם המלחמה וגרמה להם להיות אויבים עד הסוף הטראגי.

הצילומים נערכו בקניה בתקופה שהיה עדיין המרד של מחתרת המאו מאו באבטחה צמודה של הצבא הבריטי.

תקציר העלילה
------------

פיטר מקנזי (רוק הדסון) הוא בנו של החוואי הנרי מקנזי (ולטר פיצג'רלד) והם גרים בחווה גדולה במזרח אפריקה הבריטית. יחד אתו מתגוררים בחווה אחותו אליזבת (ונדי הילר) ובעלה ג'ף ניוטון (רוברט ביטי) ושלושת ילדיהם. אמו של פיטר מתה בהיותו ילד והוא גדל בחברת קימאנו (סידני פואטייה) משבט הקיקויו והם היו חברים בנפש.

פיטר מאורס להולי (דנה ווינטר) שנמצאת בלונדון ללימודים באוניברסיטה.

בעת ציד של זברה מבקש קימאנו רובה מפיטר וג'ף סוטר לו ואומר כי הוא צריך להבין את מקומו וכי הוא אינו יכול לקבל נשק וצריך לציית להוראות הלבנים ללא עוררין. קימאנו הנעלב בורח, נפצע במלכודת ונאלץ לעלות על עץ להסתתרר מזאבים טלואים רעבים עד שפיטר מחלץ אותו.

אביו של קימאנו נכלא בגלל שהרג ולד שיצא מרחם אמו עם רגליים תחילה שלפי אמונת שבט הקיקויו זה שד שצריך לחסלו. קימאנו בורח להרים, עובר טקס השבעה (חתכים בזרוע ושתיית דם כבשה) ומצטרף למחתרת המאו מאו.

שנת 1952 - הולי חוזרת מלונדון ופורץ המרד נגד הבריטים. קימאנו נאלץ להשתתף בהתקפה על חוות מקנזי בה נרצחים ג'ף ניוטון ושני ילדיו ואשתו אליזבת נפצעת קשה וניצלת ברגע האחרון. פיטר והולי נישאים.

פיטר וחוואים אחרים מתגייסים לעזור לצבא במלחמתו נגד המורדים. החווה מותקפת שוב ואליזבת הנמצאת בהריון מפונה לניירובי ביחד עם הולי.

פיטר ועוזרו לאטלה (איוון דיקסון) מאמינים בדו-שיח עם המורדים. לעומת החוואי ג'ו מטסון (מייקל פאט) מאמין ביד קשה ללא פשרות. פיטר מעביר מסר לקימאנו כי ברצונו להיפגש אתו לשיחות. מטסון ואנשיו שומעים זאת ומכינים להם מלכודת. כשפיטר מגיע, פותחים מטסון ואנשיו באש והורגים את אשתו של קימאנו שמצליח לברוח עם בנו התינוק.

פיטר רודף אחריו ואומר לו כי שניהם הולכו שולל אך קימאנו לא מאמין לו ומתפתח ביניהם קרב אלים שבסופו נופל קימאנו לבור מלכודת עם גזעי במבוק מחודדים ונהרג. פיטר לוקח את התינוק לחווה בתקווה שיגדל עם בנה של אליזבת בעתיד יותר טוב.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| רוק הדסון | פיטר מקנזי |  |
| סידני פואטייה | קימאנו |  |
| דנה ווינטר | הולי |  |
| ונדי הילר | אליזבת ניוטון | אחותו של פיטר |
| רוברט ביטי | ג'ף ניוטון | בעלה של אליזבת |
| ולטר פיצג'רלד | הנרי מקנזי | חוואי |
| מייקל פאט | ג'ו מטסון | חוואי |
| קן רנרד | קג'רה | אבא של קימני |
| חואנו הרננדז | נג'וגו | מנהיג מחתרת |
| ויליאם מרשל |  | מנהיג המרד |
| איוון דיקסון | לאטלה | עוזר של פיטר |

קישורים חיצוניים
----------------

* "דבר של ערך", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "דבר של ערך", באתר נטפליקס
* "דבר של ערך", באתר AllMovie (באנגלית)
* "דבר של ערך", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* דבר בעל ערך, באתר TCM
* קדימון לדבר בעל ערך, באתר יוטיוב
**נמל התעופה הבין-לאומי תוניס-קרתגו** (בערבית: **مطار تونس قرطاج الدولي**; בצרפתית: **Aéroport de Tunis-Carthage**) הוא נמל התעופה של העיר תוניס, בירת תוניסיה. הוא נמל התעופה העמוס ביותר במדינה. בשנת 2011 עברו בו 3,994,705 נוסעים.

הנמל נקרא על שם העיר הקדומה קרתגו, שחורבותיה נמצאות בקרבתו.

נמל התעופה
----------

נמל התעופה ממוקם כשמונה קילומטרים מצפון-מזרח למרכז העיר תוניס, מעט מצפון לגדתו הצפונית של אגם תוניס. תחילת דרכו הייתה בשנות ה-20 של המאה ה-20, כאשר האגם שימש כאתר לנחיתות והמראות של מטוסי ים. נמל התעופה עצמו נפתח ב-1938 ונקרא בתחילה תוניס-אל אעוינה (Tunis-El Aouina).

במהלך מלחמת העולם השנייה שימש הנמל את חילות האוויר של צבא ארצות הברית. תחילה השתמש בו חיל האוויר ה-12 כבסיס לטיסות קרביות במהלך המערכה על איטליה; מאוחר יותר הפך הנמל לבסיס לטיסות תובלה. ב-1944 נבנה הנמל מחדש במימון מלא של צרפת.

כיום משרת הנמל כ-25 חברות תעופה, והוא משמש כבסיס פעולה מרכזי של חברת תוניסאייר. פועלים ממנו קווי תעופה ליעדים בצפון אפריקה, טורקיה והמפרץ הפרסי. כמו כן יוצאות ממנו טיסות ליעדים רבים בצרפת ובאירופה של חברת תוניסאייר אך גם של החברות אייר פראנס, לופטהנזה ואליטליה.

ב-7 במאי 2002 התרסקה טיסה 843 של איג'יפטאייר בקרבת הנמל בעת ניסיון נחיתה בו. 14 מבין 62 יושבי המטוס נספו.

### מבנה הנמל

בנמל שני מסלולי טיסה מצטלבים באורך של 3,200 ו-2,840 מטרים. טרמינל הנוסעים הראשי ממוקם בחלקו הדרום-מערבי. ב-1997 הושלמה הרחבת הטרמינל לשטח של 57,448 מטרים רבועים ולקיבולת של 4.4 מיליון נוסעים בשנה. ב-2005 הוגדל ב-5,500 מטרים מרובעים נוספים ולקיבולת של 4.9 מיליון נוסעים בשנה. בטרמינל מותקנים שמונה גשרי עלייה למטוסים.

ב-2006 נחנך בנמל טרמינל לטיסות שכר.

אמצעי התחבורה אל הנמל וממנו כוללים כלי רכב אך לא קו רכבת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נמל התעופה הבינלאומי תוניס-קרתגו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  בתוניסיה יש עוד שלושה נמלי תעופה בינלאומיים, שבכל אחד מהם עוברים מ-1.7 ועד 3.8 מיליון נוסעים בשנה.
**שמעון צלקה** (1947 – 13 באוגוסט 2011) היה כדורגלן ישראלי, אשר שיחק לרוב בעמדת הקשר ולעיתים הקיצוני ומזוהה בעיקר עם קבוצת מכבי יפו.

קורות חייו
----------

שמעון צלקה גדל ביפו ובילדותו הצטרף לקבוצת הילדים של מכבי יפו. עם פתיחת עונת 1964/1965 בליגה הלאומית העלה אותו המאמן נוטקו ולב לקבוצה הבוגרת עוד בטרם מלאו לו 17 שנים. הוא שיחק כקשר ולעיתים כקיצוני ויועד למשבצת של בובי קלמי אשר רצה לעזוב את הקבוצה וסבל מבעיות משמעת.

צלקה התבלט כקשר מחונן והוביל את מרכז השדה היפואי, בעיקר בתקופתו של יצחק שניאור בקדנצייה השנייה שלו כמאמן הקבוצה. עם זאת, במחצית השנייה של שנות ה-60 הפכה יפו לקבוצת מרכז טבלה, סבלה מבעיות כלכליות וצלקה חיפש לא אחת את עתידו מחוץ לישראל. במהלך עונת 1969/1970 בליגה הלאומית אומנה מכבי יפו על ידי איינשטיין קליש ובסיומה ירדה הקבוצה לליגה א' שהייתה השנייה בישראל. עוד במהלך העונה, החליט צלקה לעזוב את הקבוצה והכניס את עצמו להסגר. מנהלי מכבי רמת עמידר פנו להנהלת מכבי יפו, והצליחו לשכנע אותה לשחרר אותו כדי לעזור לקבוצה לעלות לליגה העליונה. בינואר 1970 עבר שמעון צלקה למכבי רמת עמידר.

עמידר נכשלה במחזור הסיום לאחר שהפסידה להפועל חולון 1–2. חולון עלתה, ועמידר סיימה במקום השני בבית ונותרה בליגה א'. באוגוסט 1970 נרכש על ידי הפועל חיפה לקראת עונת 1970/1971 בליגה הלאומית. משחקו הראשון בשורות חיפה נערך ב-17 באוקטובר 1970 מול הפועל תל אביב. צלקה שיחק בפועל בחיפה במשך שלוש עונות, עד למחזור האחרון של עונת עונת 1972/1973 בליגה הלאומית, שנערך ב-5 במאי 1973 בו שיחק עם קבוצתו מול מכבי נתניה. לאורך שנותיו בהפועל חיפה כבש שני שערים. בעונת 1973/1974 בליגה הלאומית היה צלקה שחקן רשום בקבוצה, אך לא שיחק בפועל. בראשית 1974 עזב צלקה את ישראל ועבר עם משפחתו לארצות הברית לרגל עסקיו. בהמשך, שב לישראל ופתח עם אחיו הצעיר חנות נעליים. שמעון צלקה הלך לעולמו ב-2011 והוא בן 64, והובא למנוחות בבית העלמין הדרום.

לקריאה נוספת
------------

* ברוך פורמן, **היידה בי-היידה בו** - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020.

קישורים חיצוניים
----------------

* שמעון צלקה באתר GRAVEZ
* 16 המאמנים וסגל השחקנים שיעמדו לרשות 16 קבוות הליגה הלאומית, מעריב, 2 באוקטובר 1964
* יהודה גורן, ניצחון השיריון על ההדרכה 0:1 העתיק ההכרעה למאבק שיריון-חיל האוויר, מעריב, 15 ביולי 1965
* אברהם טבק, הקריאה קדימה מכבי יפו נשמעת שוב, והאוהדים מקווים, מעריב, 19 באוגוסט 1966
* שמעון צלקה, באתר הפועל חיפה
* בואו של צלקה להפועל חיפה, באתר הפועל חיפה
* יהודה גורן, קלימצ'בסקי יסיים בחיפה בעוד חודש, מעריב, 2 באוקטובר 1972

הערות שוליים
------------

1. ↑  ברוך פורמן, **היידה בי-היידה בו** - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020, עמוד 238.
2. ↑  ישעיהו פורת, מזג אוויר נעים, מעריב, 1 בנובמבר 1964.
3. ↑  יצא לארצות הברית, מעריב, 10 במרץ 1968.
4. ↑  העברות מועטות בוצעו בליגה א', מעריב, 8 בינואר 1970.
5. ↑  י.אבי-עופר, חולון ניצח את עמידר 2–1 ועלה לליגה הלאומית, דבר, 31 במאי 1970.
6. ↑  יהודה גורן, הפועל חיפה מעכלת את הרכש החדש, מעריב, 28 בספטמבר 1970.
7. ↑  אתר הוויקי של הפועל חיפה.
8. ↑  אנגלנדר בהרכב, מעריב, 10 באפריל 1974.
מצב ה**בריאות בכף ורדה** איננו מעולה, עקב כלכלתה הדלה של המדינה, ועם זאת הוא משופר בהשוואה למצב ברבות ממדינות אפריקה.

היסטוריה
--------

מאז קבלת עצמאותה ב-1975 השיגה המדינה התקדמות רבה בשיפור שירותי הרפואה ותוחלת החיים של האוכלוסייה. באותו מועד היו במדינה רק 13 רופאים, תוחלת החיים הממוצעת הייתה 56 שנה ותמותת התינוקות עמדה על 108 ל-1,000 לידות. מאז הוגדלה תשתית הבריאות והושם דגש על נגישות שוויונית של האוכלוסייה לשירותי בריאות. בשנת 2001 הייתה ההוצאה הממשלתית לבריאות לנפש 65 דולר בלבד, וב-2013 – 165 דולר.

החל משנת 2012 הונהגו במדינה כולה שירותי טלרפואה בעזרת סיוע כספי בינלאומי. שירותים אלו הגבירו את הנגישות לרפואת מומחים והקטינו את היקף הצורך בפינוי של חולים מהאיים הקטנים יותר לבתי חולים באיים הגדולים, וכן הגדילו את היכולת של עובדי הרפואה במדינה ללמוד מרחוק.

בשנת 2019 חיו 80% מהתושבים במרחק של חצי שעה ממתקן רפואי. באותה שנה היו בעשרת האיים המיושבים של המדינה שישה בתי חולים. נכון ל-2019 היו כל התושבים זכאים לסל בריאות בסיסי, הכולל רפואת היריון, רפואת חירום, טיפול מניעתי וקליני לאיידס, מלריה ושחפת. שירותים נוספים ניתנו תמורת תשלום נמוך. שירותי בריאות נוספים ניתנו לכ-40% מהאוכלוסייה על בסיס ביטוח לאומי לו זכאים מועסקים.

ממשלת כף ורדה מספקת לאזרחים אפשרות לקבל בחו"ל טיפולים רפואיים מסוימים שאינם זמינים במדינה, כמו טיפול שלישוני לסוגים מסוימים של סרטן. היא מממנת להם טיסה לפורטוגל ואת דמי הטיפול הרפואי שם. מדי שנה (נכון ל-2019) מקבלים 600 עד 700 איש שירותים אלו.

שיעור ידיעת קרוא וכתוב הגבוה יחסית בכף ורדה מסייע לממשלה בהפצה מהירה של מידע רפואי ובריאותי בציבור.

מאז פרוץ מגפת הקורונה ועד אפריל 2023 נמנו במדינה 63,260 מקרי הדבקה ו-413 נפטרים.

נתוני בריאות בסיסיים
--------------------

הנתונים בסוגריים מציינים את שנת הנתון ודירוג בין מדינות העולם:

* תוחלת חיים עם הלידה: 74.02 שנים – 71.69 לגברים, 76.41 לנשים (2023) (145)
* שיעור התמותה השנתי: 5.77 ל-1,000 נפש (167)
* הוצאה על בריאות: 6% מהתמ"ג (2020)
* שיעור רופאים: 0.83 ל-1,000 נפש
* שיעור מיטות אשפוז: 2.1 ל-1,000 נפש
* תמותת תינוקות – 22.96 ל-1,000 לידות (2023) (69)
* תמותת יולדות – 42 ל-100,000 לידות חי (2020) (101)
* גישה משופרת למי שתייה: 96.7% מהאוכלוסייה – 100% באזורים עירוניים, 90% באזורים הכפריים (2020)
* גישה משופרת למתקני תברואה: 85.6% מהאוכלוסייה – 91.7% באזורים עירוניים, 73.3 באזורים הכפריים (2020)
* שכיחות הדבקה באיידס בקרב בני 15–49 – 0.6% מהאוכלוסייה (2021) (55)
* השמנת יתר בקרב מבוגרים – 11.8% (134)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בריאות בכף ורדה** בוויקישיתוף
* Cape Verde Factsheets of Health Statistics 2010
* Cabo Verde shows us the health care progress we want to see across Africa, באתר ארגון הבריאות העולמי, 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  תמ"ג לנפש: 6,100 דולר, נכון ל-2021 (מקור: ספר העובדות העולמי, נבדק ב-7.4.23).
2. ↑  86.8%, נכון לשנת 2015 (מקור: ספר העובדות העולמי, נבדק ב-7.4.23).
3. ↑  מקור: אתר ארגון הבריאות העולמי.
4. ↑  מקור הנתונים: ספר העובדות העולמי, נבדק ב-7.4.23.
5. ↑  בראש הרשימה ניצבות מדינות ששיעור מקרי המוות בהן הוא גבוה.
6. ↑  להשוואה, באותה שנה עמדו הנתונים באסוואטיני ובסודאן על 27.9% ו-0.1%, בהתאמה (מקור: ספר העובדות העולמי, נבדק ב-7.4.23).
7. ↑  בראש הרשימה ניצבות מדינות ששיעור השמנת היתר בהן הוא גבוה.
**דייזי** (באנגלית: **Inside Daisy Clover**) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1965 בבימויו של רוברט מאליגן, עם נטלי ווד, כריסטופר פלאמר, רות גורדון ורוברט רדפורד בתפקידים הראשיים.

התסריט נכתב על ידי גאווין למברט (אנ') והוא מתבסס על הרומן שלו "Inside Daisy Clover" משנת 1963 שעוסק בנערה המתנהגת כ"טומבוי" ושואפת להיות שחקנית וזמרת. כן עוסק הספר בהומוסקסואליות ובתסריט זה עודן ושונה לביסקסואליות לפי דרישתו של רוברט רדפורד.

הפסקול הולחן על ידי אנדרה פרבין שהלחין גם את שני השירים ששרה נטלי ווד בדיבוב של הזמרת ג'קי וורד (אנ').

תקציר העלילה
------------

דייזי קלובר (נטלי ווד) היא נערה בת 15 שגרה עם אימה (רות גורדון) בצריף קטן בטיילת של חוף הים בסנטה מוניקה. האב עזב את הבית לפני שנים והאם עוסקת בקריאה בקלפים השנה 1936 ודייזי רוצה להיות זמרת ושחקנית ולצאת מחיי העוני האלה. היא שולחת הקלטה שלה לאולפני סוואן ומקבלת הזמנה להופיע לאודישן.

היא שרה "אתם עוד תשמעו ממני" ובעל האולפן, ריימונד סוואן (כריסטופר פלאמר) מתרשם ממנה ומתכוון להפוך אותה לכוכב. לשם זה הוא "בונה" את סיפור חייה. את האם הוא שולח בעזרת אחותה גלוריה (בטי הרפורד), לאשפוז במוסד סגור למרות התנגדותה של דייזי. הסרט של דייזי מצליח והיא הופכת לכוכבת.

אחד משחקני האולפן, ווייד סאנד (רוברט רדפורד) מתחיל לחזר אחריה והיא נענית לו. הוא מציע לה נישואים והיא מסכימה. הם יוצאים לירח דבש והוא משאיר אותה לבד במוטל באמצע המדבר בנבדה.

דייזי חוזרת המומה ללוס אנג'לס ומילורה סוואן, (קתרין בארד) אשתו של ריימונד, מגלה לה שהוא למעשה ביסקסואל.

דייזי רוכשת בית על חוף הים ומביאה לשם את אימה מהמוסד הסגור. האם מתה ודייזי מקבלת התמוטטות עצבים. סוואן מארגן לה אחות צמודה בתקווה שתתאושש ותגמור את הפקת הסרט שהשקיע בו הון.

כשדייזי עדיין שוכבת במיטה הוא מאיים שייתבע אותה ומפטר את האחות. דייזי מנסה להתאבד על ידי הכנסת ראשה לתנור הגז אך מופרעת על ידי צלצולי טלפון.

לבסוף היא מדליקה אש במטבח עזבת את הבית וצועדת בחוף. הבית עולה באש ועובר אורח שואל אותה "מה קורה כאן"? והיא עונה – "מישהו הכריז מרד".

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| נטלי ווד | דייזי קלובר |  |
| רות גורדון | לוסיל קלובר | אמא של דייזי |
| כריסטופר פלאמר | ריימונד סוואן | מפיק סרטים |
| רוברט רדפורד | ווייד לואיס | שחקן |
| רודי מקדואל | וולטר ביינס | עוזר של סוואן |
| קתרין בארד | מילורה סוואן | אשתו של סוואן |
| בטי הרפורד | גלוריה | אחותה של דייזי |

פרסים
-----

* מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי – נטלי ווד
* פרס גלובוס הזהב לשחקן חדש של השנה – רוברט רדפורד
* פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע – רות גורדון

שלוש מועמדויות לפרס אוסקר:

* פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר
* פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר
* פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר – רות גורדון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דייזי** בוויקישיתוף

* "דייזי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "דייזי", באתר נטפליקס
* "דייזי", באתר AllMovie (באנגלית)
* "דייזי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "דייזי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לסרט דייזי, באתר יוטיוב
* "עוד תשמעו ממני", באתר יוטיוב
* הקרקס הוא מופע מטורף, באתר יוטיוב
**נמל התעופה הבינלאומי המלך עבד אל-עזיז** (בערבית: **مطار الملك عبدالعزيز الدولي**) שליד העיר ג'דה במערב ערב הסעודית הוא נמל התעופה העמוס ביותר בממלכה. בשנת 2012 עברו בו 27,111,000 נוסעים במסגרת 208,209 תנועות מטוסים. הוא משמש כבסיס פעולה מרכזי של חברת התעופה סעודיה.

בשל קרבתו לעיר הקדושה מכה (כמאה קילומטרים) משרת נמל התעופה מספר רב של עולים לרגל לעיר במהלך עונת החג' השנתית.

תולדות נמל התעופה
-----------------

בניית נמל התעופה החלה בשנת 1974 והסתיימה ב-1980. הוא נפתח לתנועה ב-31 במאי 1981. הנמל נקרא על שמו של אבן סעוד, מלכה הראשון של ערב הסעודית.

הנמל משרת כ-70 חברות תעופה. קווי תעופה פועלים בינו לבין יעדים במזרח התיכון, אפריקה, המפרץ הפרסי, הודו, פקיסטן, אינדונזיה ויעדים אחדים באירופה וארצות הברית. לקראת עונת החג' מופעלים קווים ליעדים רבים נוספים.

מסלולי הנמל משמשים גם את בסיס חיל האוויר המלכותי הסעודי על שם הנסיך עבדאללה. במהלך מלחמת המפרץ עשו מפציצי B-52 אמריקאיים שימוש במסלולי הנמל.

מספר תקריות ותאונות מטוסים אירעו עם השנים בנמל ובסביבתו. בחמורה שבהן, ב-11 ביולי 1991, התרסק בקרבת הנמל מטוס נוסעים של ניגריה איירווייז (טיסה 2120), שהמריא מהנמל ונאלץ לשוב אליו בשל ירידת לחץ בתא הנוסעים. בהתרסקות נספו כל 261 יושבי המטוס.

מתקני נמל התעופה
----------------

בנמל התעופה מצויים שלושה מסלולי טיסה מקבילים בכיוון צפון-דרום מקורב (16/34). יש בו שלושה טרמינלים אזרחיים, הממוקמים בתווך שבין שני מסלולי הטיסה המערביים. הגישה לאחד מהם היא מדרום והגישה לשני הטרמינלים האחרים היא מצפון. 

הטרמינל הצפוני ביותר בנמל והבולט מכולם הוא טרמינל החג', המיועד לשרת את עולי הרגל למכה. שטחו - 465 דונם - הוא מהגדולים בעולם. הוא מכוסה בתקרה הכוללת 210 כיפות דמויות אוהל, המחוברות לעמודים בכבלים. מרבית שטחו איננו ממוזג. הוא מסוגל להכיל בעת ובעונה אחת כ-80 אלף איש בכמעין כפר. עיצוב הטרמינל זכה בפרס אגא חאן לאדריכלות לשנת 1983.

בנוסף לטרמינלים האזרחיים קיים בעברו המערבי של הנמל טרמינל מלכותי, המשרת את בני משפחת המלוכה הסעודית ואורחים רשמיים מחוץ לארץ.

באמצע שנות האלפיים החלה תוכנית הרחבה של תשתיות הנמל, המיועדת להביאו בהדרגה עד לקיבולת של 80 מיליון נוסעים בשנה. במסגרת זאת הולך ונבנה טרמינל חדש בחלקו הדרום-מזרחי של שטח הנמל. כמו כן מתוכנן חיבור הנמל למסילת הרכבת המערבית, המיועדת לחבר בין הערים מכה, ג'דה, מדינה והקריה הכלכלית על שם המלך עבדאללה ובינן לבין רשת הרכבות הארצית.

ראו גם
------

* נמל התעופה הבינלאומי ריאד המלך ח'אלד
* נמל התעופה הבינלאומי המלך פהד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נמל התעופה הבינלאומי המלך עבד אל-עזיז** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי המלך עבד אל-עזיז

* אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי המלך עבד אל-עזיז (באנגלית)
* נמל התעופה, באתר Flightstats

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n93015355
* VIAF: 158421749
* WorldCat: lccn-n93015355

 |
קילבסה "כפרית"
מגוון סוגי קילבסה, מלמעלה: קילבסה לבנה, קבנוס וקילבסה וייסקה, מוגשים עם חרדל
**קילבּסה** (פולנית :Kiełbasa, בהיגוי אוקראיני : קוֹלבּסה) היא סוג של נקניק מסורתי פולני, ובפולנית משמש אף המונח לתיאור נקניק בכללותו.

הקילבסה נמכרת בשני סוגים : יבשה ורטובה. המין היבש עמיד לזמן רב יותר, ואת המין הרטוב ניתן לאכול כפי שהוא או מבושל בתוך תבשילים פולניים כבורשט, קפושניאק או ביגוס.

מקור המילה כנראה בניב הטורקי külbastı שמשמעותו קציצה או נתח צלוי.

שימוש במטבח
-----------

הקילבסה היא מיסודותיו של המטבח הפולני ויש לה מינים וסוגים רבים, בהם מעושנים וטריים, אך רובם ככולם מבוססים על בשר חזיר. לכל אזור בפולין יש את מין הקילבסה שלו, ובהם :

* קבנוסני – נקניק דק מיובש באוויר המתובל בקימל. במקור יוצר מבשר סוס, אך כיום מיוצר מבשר חזיר או תרנגול הודו.
* קרקובסקה – נקניק ישר עבה המעושן בתיבול פלפל שחור ושום, מקורו בעיר קרקוב.
* וייסקה – נקניק גדול בצורת פרסה מבשר חזיר ועגל, מתובל במיורן ושום. משמעות שמו היא "כפרי".
* מיסליבסקה - מעושן קלות ומיובש

בפולין מוגשת הקילבסה לרוב בליווי חזרת אדומה ובצל מטוגן. לעיתים גם מטגנים חתיכות קטנות של קילבסה עם בצל כתוספת למילוי לפירוגי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קילבסה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph879456

 |
**גור שטיינברג** (נולד ב-23 באוקטובר 1968) הוא מאמן שיט ומהנדס ישראלי. אימן את נבחרת הגברים של ישראל בגלישת רוח במספר אולימפיאדות.

ביוגרפיה
--------

שטיינברג גדל ברמת השרון ולמד בתיכון רוטברג בעיר. בשירותו בצה"ל היה קצין בחיל הים.

### אלוף עולם

באליפות העולם בגלשני מפרש שנערכה באילת ב-18 בינואר 1990 זכה במדליית זהב בדוויז'ן 1.

בעל תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. במהלך לימודי התואר הראשון החל באימון לאומי, בהתחלה במשרת סטודנט ובהמשך במשרה מלאה.

שטיינברג אימן את נבחרת הגברים של ישראל בגלישת רוח באולימפיאדת אטלנטה (1996), באולימפיאדת אתונה 2004 ובאולימפיאדת טוקיו (2020).

באולימפיאדת אטלנטה זכה חניכו גל פרידמן במדליה האולימפית הראשונה של ישראל, מדליית ארד, בגלישת רוח.

באולימפיאדת אתונה זכה פרידמן במדליית זהב בגלישת רוח, מדליית הזהב הראשונה של ספורטאי ישראלי במשחקים האולימפיים ובכך היה שטיינברג למאמן היחיד שהוביל ספורטאי ישראלי לשתי מדליות אולימפיות אישיות.

באולימפיאדת טוקיו סיים חניכו יואב כהן במקום הרביעי.

לאחר האולימפיאדה בטוקיו סיים את תפקידו כמאמן הנבחרת. שטיינברג עובד כמהנדס באינטל.

חיים אישיים
-----------

שטיינברג גר בקיבוץ נחשולים, נשוי לפרופ' נילי שטיינברג, בעברה שחיינית מצטיינת בהפועל נהריה וכיום ראש בית הספר לחינוך ולהוראת החינוך הגופני במכללה האקדמית בוינגייט, ולהם ארבעה ילדים. בתו, תמר שטיינברג, היא אלופת ישראל בגלישת רוח לשנת 2023.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ניר שועלי, אדמירל הניצחון: סיפורו של גור שטיינברג, באתר ספורט Nrg
2. ↑  יהודית זילברשטיין, גור שטיינברג הוא אלוף העולם בדויז'ן 1, מעריב, 19 בינואר 1990
3. ↑  פרק 465 – גור שטיינברג
4. ↑  אתר למנויים בלבד איתמר קציר, מהטריק הערמומי עד הפודיום עם לבנת: הסיפור מאחורי הזהב האולימפי הישראלי, באתר הארץ, 22 ביולי 2021
5. ↑  שרון קדמי, ‏היסטוריה באולימפיאדת אתונה: מדליית זהב לגולש גל פרידמן, באתר גלובס, 25 באוגוסט 2004
6. ↑  גור שטיינברג מאמן הגברים של ישראל בגלישה הגיע להסכמה עם איגוד השייט על סיום תפקידו, באתר הועד האולימפי
7. ↑  אסי ממן, תמר שטיינברג ודן קאופמן זכו באליפות ישראל, באתר one‏, 18 בנובמבר 2023
**מסגד ח'מיס** (בערבית: **مسجد الخميس**, "מסג'ד אלח'מיס") הוא המסגד הראשון בבחריין שנבנה בתקופת בית אומיה על ידי עומר השני. על פי העיתון אל-ואסט (אנ') ומקורות אחרים, מינרט אחד נבנה בתקופת השושלת העויונית (אנ'), והמינרט השני נבנה בתקופת השושלת העוספורית (אנ'). המינרטים התאומים הזהים של מסגד ח'מיס מורגשים בקלות כשנוסעים לאורך דרך שייח' סלמן בח'מיס (אנ').

מסגד זה נחשב לאחר מהמסגדים העתיקים ביותר באזור, שכן על פי ההערכה, אבן היסוד של המסגר הונח כבר ב-692. עם זאת, כתובת שנמצאה במסגד מרמזת על תאריך ייסוד של המאה ה-11.
מאז, המסגד נבנה מחדש פעמיים במאה ה-14 וה-15, ואז נבנו המינרטים. מסגד ח'מיס שוחזר בחלקו לאחרונה.

מבנה
----

במסגד אולם תפילה עם גג שטוח שנתמך בעמודי עץ וקשתות שנחות שנבנה על מזחי בנייה עבים במאה ה-14.

האסלאם הופץ בבחריין במאה ה-7 כאשר מוחמד שלח את שליחו אל-עלאא אל-חדרמי (אנ') לנזוף במושל קטר ובחריין של אותה תקופה, מונזיר בן סאווא א-תמימי (אנ').

לוח המחראב
----------

לוח המחראב היה לוח מאבן גיר, בצורת מחראב. הלוח התגלה במהלך עבודות שיקום במסגד ועל פי ההערכות מקורו במאה ה-12. כתובות של שני פסוקים מהקוראן קיימים על הלוח, סורת אל-אנביאא', פסוקים 34–35, המשמשים בדרך כלל על מצבות קבורה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מסגד ח'מיס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "روافد من بلادي" لقاسم حسين. *Al-Wasat (Bahraini newspaper)* (בערבית). 6 במאי 2010. אורכב מ-המקור ב-2019-11-05. נבדק ב-21 בינואר 2013. `{{cite news}}`:  (עזרה)
2. ↑  Creative Media Applications, **The Middle East: Bahrain, Cyprus, Egypt**, Greenwood Publishing Group, 2004. (באנגלית)
3. ↑  Andrew Petersen, Research Associate in the School of History and Archaeology Andrew Petersen, **Dictionary of Islamic Architecture**, Psychology Press, 1996. (באנגלית)
4. ↑  Brunei Gallery, **Traces of Paradise: The Archaeology of Bahrain 2500 BC-300 AD : an Exhibition at the Brunei Gallery, Thornhaugh Street, London WC1, 12 July-15 September 2000**, Dilmun Committee, 2000. (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2018014183
* VIAF: 194152138546510980640
* WorldCat: lccn-n2018014183

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מסגד ח'מיס"**.
**פרדוקס גרוסמן-שטיגליץ** הוא פרדוקס שהועלה על ידי סטנפורד ג' גרוסמן ויוסף שטיגליץ, בפרסום משותף שלהם בכתב העת *American Economic Review* בשנת 1980, שמשמעותו ששוק יעיל באופן מושלם הוא בלתי אפשרי, מאחר שאם המחירים היו משקפים באופן מושלם את המידע הקיים, לא היה שום רווח מאיסוף מידע ושיקופו במחירים, ובמצב כזה מסחר בשוק ההון היה מתמעט, עד שהשוק היה קורס לבסוף.

נוסחת השוק היעיל הרציונלי
-------------------------

נוסחת השוק היעיל הרציונלי, מכירה בכך שהמשקיעים לא יישאו באופן רציונלי בהוצאות של איסוף מידע אלא אם הם מצפים שיתוגמלו בתשואות גבוהות יותר בהשוואה לחלופה החופשית של קבלת מחיר השוק. המסקנה היא שמשקיעים פאסיביים המשקיעים במדד, נהנים מפירות עבודתם של המשקיעים האקטיביים שעובדים בניתוח ערכם של המניות או משלמים למנהלי השקעות שיעשו זאת עבורם. לכן, אם השווקים היו יעילים באופן מושלם - המשקיעים האקטיביים היו מכירים בכך, ולפי דפוס פעולה רציונלי מפסיקים את ניתוח מחירי המניות ושיקוף המידע החדש.

חוקרים הציעו מודלים שונים המתמודדים עם הפרדוקס ומציעים מודלים של שווקים יעילים המציעים מידה קלה של תגמול לתמחור של מידע חדש, ובכך מיישבים את הפרדוקס.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Grossman, Sanford J.; Stiglitz, Joseph E. (June 1980). "On the Impossibility of Informationally Efficient Markets" (PDF). *American Economic Review*. **70** (3): 393–408.
2. ↑  *RR #48 - Market Efficiency, Grossman-Stiglitz Paradox, and the Home Ownership*, נבדק ב-2023-09-19
3. ↑  Alessandro Fiori Maccioni, "THE RISK NEUTRAL VALUATION PARADOX", University of Sassari, CRENoS and DEIR
4. ↑  Hui Ou-Yang, Weili Wu, "Informationally Efficient Markets in Grossman and Stiglitz (1980)",
**הבולשת חוקרת** הוא סרט פשע ישראלי משנת 2000 בבימויו ובהפקתו של מרק רוזנבאום לפי תסריט של חיים מרין, עם אקי אבני, משה איבגי ואסנת פישמן בתפקידים הראשיים.

הסרט הופק בתקציב של כ-600 אלף דולר, שחולקו מומן על ידי השותפות המוגבלת להפקת סרטים "דלין", שבשליטת משפחת רוטלוי.

עלילה
-----

הסרט הוא סיפור על חוקר משטרה שאפתן, המקבל מידע אנונימי כי עבריין, זמר מזרחי לשעבר עומד מאחורי שורה של מעשי שוד. הוא עוצר אותו ומתחיל בחקירה אינטנסיבית. במהלך החקירה הוא מתאהב באשתו של העבריין. החקירה הופכת לאובססיה פרטית שלו.

פרסים
-----

* פרס אופיר 2000 (מועמד ל-8 פרסים: הסרט; הבמאי - מרק רוזנבאום; התסריט - חיים מרין; השחקן הראשי - משה איבגי; השחקנית הראשית - אסנת פישמן; שחקן המשנה - אקי אבני; שחקנית המשנה - אסי לוי; העריכה - ענת לוברסקי)
* פסטיבל הקולנוע ירושלים 2000 (זוכה פרס התסריט - חיים מרין)

תקציר העלילה
------------

היהלומן אברמוב (מרק רוזנבאום) יוצא מביתו עם תיק עמוס ביהלומים ותכשיטים, ונשדד באופן ברוטלי על ידי שני עבריינים שפניהם מכוסים בקסדות. הוא נפצע קשה ומת אחר כך בבית החולים.

המפקח מיכה שטיין (אקי אבני) מקבל שיחת טלפון אנונימית הקושרת את שלום שלום (משה איבגי), זמר מזרחי, לשוד. הוא עוצר את שלום ומנסה לשבור אותו באמצעים שלא מקובלים על מפקדיו פקד אוחנה (דוד דנינו) ומפקד התחנה (ינקול גולדווסר).

שלום נשוי לזוהר (אסנת פישמן) אך בוגד בה עם חברתו סילבי (אסי לוי). הוא חוקר את זוהר ותוך החקירה הוא נמשך אליה אך היא מסרבת להצעותיו.

בין מיכה לשלום מתנהל משחק של חתול ועבר אך שלום לא נשבר ומהתל כל הזמן במיכה שחמתו הולכת וגוברת. גם מסילבי אינו מצליח לסחוט הודאה.

מתברר שאת השוד עשו שני העבריינים מומי (חיים רנן) ורובי (אייל רוזלס). הם העבירו את השלל לסילבי וזו העבירה אותו לשלום. הם מפעילים לחץ כבד על זוהר שתסגיר היכן השלל ולבסוף רוצחים אותה.

מיכה לא מוכן להרפות משלום למרות אזהרות מפקדיו ביחד עם השוטר רוני (איציק ג'ולי) והשוטרת עדי (שרון זליקובסקי) הם מסיעים את שלום בלילה למקום שומם, שם מאלץ מיכה את שלום להודות באיומי אקדח. שלום מצליח לתפוס את האקדח ולכוון אותו לעבר מיכה אך אין כדור בקנה. שלום מתחיל לברוח ומיכה יורה והורג אותו.

שחקנים
------

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
| משה איבגי | שלום שלום |
| אסנת פישמן | זוהר שלום |
| אקי אבני | מפקח מיכה שטיין |
| דוד דנינו | פקד אוחנה |
| אייל רוזלס | רובי |
| שרון זליקובסקי | השוטרת עדי |
| איציק ג'ולי | השוטר רוני |
| מרק רוזנבאום | היהלומן אברמוב |
| אסי לוי | סילבי |
| ינקול גולדווסר | מפקד התחנה |
| ריימונד אבקסיס | אמא של זוהר |
| איצ'ו אביטל | השוטר דני |
|

קישורים חיצוניים
----------------

* "הבולשת חוקרת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הבולשת חוקרת", באתר AllMovie (באנגלית)
* "הבולשת חוקרת", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "הבולשת חוקרת", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "הבולשת חוקרת", באתר אידיבי
* "הבולשת חוקרת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* "הבולשת חוקרת", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* הסרט המלא לצפייה בתשלום באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים
* הבולשת חוקרת, באתר קרן הקולנוע הישראלי

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוד שליט, ‏תרגיל לשוטרים מנוסים, באתר גלובס, 13 באוגוסט 2006
2. ↑  דלין - משקיעה גם ב"הבולשת חוקרת", באתר גלובס, 14 בנובמבר 2000
**מריון רוס** (באנגלית: **Marion Ross**; נולדה ב-25 באוקטובר 1928) היא שחקנית אמריקאית. 
רוס התפרסמה בזכות תפקידה בקומדיית המצבים "ימים מאושרים" ובסדרת הדרמה "גשר ברוקלין" (אנ').
הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסרט "כוכב הערב" .

ביוגרפיה
--------

נולדה בשם מריאן בעיר וואטרטאון שבמינסוטה וגדלה במספר ערים במדינה. בגיל 13 שינתה את שמה מ"מריאן" ל"מריון". 

רוס עבדה כאו-פר במיניאפוליס לשם מימון לימודי הדרמה שלה ב"מרכז המוזיקה מק'פייל". לאחר שסיימה בהצטיינות את לימודיה ב-San Diego State University הופיעה רוס במחזות קיץ בקליפורניה, שם התגלתה לראשונה על ידי במאי המופעים.
בשנת 2001 קיבלה רוס כוכב טלוויזיה על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
לרוס שני ילדים, שחקן הקולנוע ג'ים מסקימן והמפיקה אלן פלאמר מנישואיה הראשונים לפרימן מסקימן.

קריירת משחק
-----------

רוס החלה את הקריירה שלה בסוף שנות ה-50 בסרטים "סיפורו של גלן מילר" ו"חיית המחמד של המורה".
שיחקה בסדרה "המופע של גרטרוד ברג" את סוזן, בתה של גיבורת העלילה שרה גרין.
רוס גרפה את רוב הפרסום שלה ושתי מועמדויות אמי בזכות הופעותייה ב-11 עונות הסיטקום "ימים מאושרים" בהן שיחקה את מריון, אמו של גיבור הסדרה ריצ'י קנינגהאם (רון הווארד).
שיחקה לאחר מכן בשתי עונות סדרת הדרמה המצליחה "גשר ברוקלין" והועמדה לנתי פרסי אמי נוספים.

רוס הועמדה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בתור עוזרת הבית רוזי דונלופ בסרט "כוכב הערב", סרט ההמשך לדרמה "תנאים של חיבה".

לרוס תפקידים רבים בטלוויזיה. ביניהם ניתן למנות את תפקידה כאמו של דרו קארי בסדרתו "המופע של דרו קארי", טריקס אמו של ריצ'רד גילמור בסדרה "בנות גילמור" וברניס פורמן, אימו של רד פורמן במופע שנות ה-70. בקולנוע הופיעה למשל בפרודיה "סופרהירו" בתור דודתו של הנער ריק ריקר (דרייק בל), בקומדיה "פרצוף סמיילי" ובדרמה "המוזיקה שבפנים". בשנת 2014 הופיעה לצד אריק מביוס ורוב אסטס בסרט מקורי של ערוץ הולמרק "מכתבי אהבה לחג המולד", המבוסס על הסדרה באותו שם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מריון רוס** בוויקישיתוף

* מריון רוס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* מריון רוס, באתר AllMovie (באנגלית)
* מריון רוס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* מריון רוס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* מריון רוס, באתר MusicBrainz (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: nr2001042830
* MusicBrainz: 91aab10c-8340-4503-b90b-dba62c5b2e5c
* VIAF: 46693398
* WorldCat: lccn-nr2001042830

 |