recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פירוש נוסף ערך זה עוסק בקטע המחבר בין שני קודקודים של מצולע. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו אלכסון (פירושונים).
הקטעים בצבע תכלת הם אלכסונים במלבן
בגאומטריה, **אֲלַכְסוֹן זה בצל מקורמל אם תוספת אווה** (מיוונית **λοξόν**, נטוי) הוא קטע המחבר בין שני קודקודים של מצולע שאינם נמצאים על צלע אחת. במשולש אין אלכסונים כלל, במרובע יש שני אלכסונים, ובמחומש יש חמישה אלכסונים. 

כאשר במצולע יש n קודקודים, מכל קודקוד ניתן למתוח אלכסונים לכל הקודקודים, מלבד אל עצמו ואל שני הקודקודים הסמוכים אליו, ובסך הכול ניתן למתוח n − 3) × n) אלכסונים. בדרך זו ספרנו כל אלכסון פעמיים (מכיוון שאלכסון מחבר בין 2 קודקודים הוצאנו כל אלכסון פעמים, פעם אחת מכל קודקוד), ולכן יש לחלק את התוצאה בשניים. מספר האלכסונים במצולע הוא, אפוא: 

{\displaystyle {\frac {n\left(n-3\right)}{2}}\,}, כאשר n הוא מספר הצלעות במצולע.
לעיתים ישנם לאלכסונים תכונות נוספות, כמו בריבוע או מעוין, ששם הם גם חוצי זווית של הקודקודים מהם הם יוצאים וגם מאונכים זה לזה.

במרובע ניתן לחשב את השטח באמצעות אורכי האלכסונים והזווית שביניהם על ידי הנוסחה:

{\displaystyle {\frac {1}{2}}K\_{1}K\_{2}\sin(\alpha )}

במצולע קמור כל האלכסונים נמצאים בתוך המצולע, אך במצולע קעור ישנם אלכסונים גם מחוץ למצולע, כאשר לפחות אלכסון אחד עובר כולו מחוץ למצולע.

אלכסון מוגדר גם בגאומטריה של המרחב, שם הוא ישר המחבר בין שני קודקודים לא סמוכים של פאון. 

בשפה שאיננה מתמטית, משמשת המילה "אלכסון" לתיאור דבר נטוי, שאינו אנכי או אופקי (קיר אלכסוני, לדוגמה).

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **אלכסון** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אלכסון** |

* הערך "אלכסון", במיקרופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה
**אחמד סעדאת** (בערבית: **احمد سعدات**; נולד ב-1953) הוא מזכ"ל ארגון הטרור החזית העממית לשחרור פלסטין, ומתכנן רצח השר רחבעם זאבי.

ביוגרפיה
--------

נולד באל בירה למשפחת פליטים מהכפר דיר טריף. ב-1969 נעצר לראשונה בידי ישראל על רקע פעילותו בחזית העממית. ב-1981 נבחר לוועד המרכזי של החזית. בשנים 1993-1989 היה במעצר מנהלי במשך שנתיים במצטבר. ב-1994 נבחר לראש החזית בגדה המערבית. סעדאת מונה למזכ"ל החזית העממית באוקטובר 2001 לאחר שצה"ל חיסל את קודמו בתפקיד אבו עלי מוסטפא. כנקמה על חיסולו של אבו עלי מוסטפא הוא תכנן את רציחתו של רחבעם זאבי. לאחר ההתנקשות ב-17 באוקטובר אותה שנה, נמלט למתחם המוקטעה ברמאללה. יאסר ערפאת סירב להסגירו ובתגובה צרה ישראל על המתחם. לאחר שיחות שהתנהלו בין הצדדים בשיתופן של ארצות הברית ובריטניה, הושג הסדר שכונה "הסכם רמאללה" ובמסגרתו סעדאת הובא למשפט צבאי פלסטיני ולאחריו נכלא בכלא ביריחו בפיקוחם של סוהרים בריטיים ואמריקנים.

ב-2002 נהרג אחיו, מוחמד, מאש צה"ל במהלך ניסיון מעצר באזור ראמאללה. ב-2003 הביע את התנגדותו למפת הדרכים.

לאחר ניצחונו בבחירות למועצה הפלסטינית המחוקקת בינואר 2006, הכריז חמאס על כוונתו לשחרר את רוצחי זאבי ובהם סעדאת. ב-14 במרץ 2006 בשעה 09:00 בבוקר, יצאו הסוהרים הבריטים והאמריקאים מהכלא מחשש לחייהם. בתגובה החל צה"ל במבצע הבאת ביכורים במסגרתו צר על הכלא בו הוחזק סעדאת. לאחר 10 שעות מצור, הוא נלכד והובא לכלא בישראל. בדצמבר 2008 נגזרו עליו 30 שנות מאסר בבית משפט צבאי.

ישראל סרבה לשחרר את סעדאת במסגרת עסקת שליט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אחמד סעדאת** בוויקישיתוף
* עלי ואקד, מי אתה, אחמד סעדאת?, באתר ynet, 14 במרץ 2006
* דנה בן שמעון, ממשיך את דרך הטרור: המחבל אחמד סעדאת נבחר להנהיג את החזית העממית, באתר ישראל היום, 21 במאי 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  החזית העממית: כל הדרג הפוליטי הציוני - מטרה, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2001
2. ↑  עלי ואקד, דיאנה בחור ורויטרס, הקבינט הפלסטיני: סעדאת לא ישוחרר, באתר ynet, 3 ביוני 2002
3. ↑  עמוס הראל, 30 שנות מאסר לראש החזית העממית אחמד סעדאת, באתר הארץ, 26 בדצמבר 2008
4. ↑  רועי נחמיאס, דיווח: ישראל לא מוכנה לשחרר את אחמד סעדאת, באתר ynet, 22 ביולי 2008
5. ↑  חיים לוינסון, הסמלים הבולטים של הטרור יישארו בכלא, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2011

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007307747505171
* GND: 1178240053
* ISNI: 0000 0000 7276 2814
* LCCN: no2009177957
* SUDOC: 229831206
* VIAF: 103008873
* WorldCat: lccn-no2009177957

 |
**בית הכנסת באג' סבא** הוא אחד מבתי הכנסת החשובים בצפון מזרח טהראן. הוא נמצא ברחוב מוגדאם, בשכונת באג' סבא ברובע השביעי של טהראן.

שכונת באג' סבא הייתה בעבר אזור שקט ששכן מחוץ לעיר, בו התגוררו משפחות המלוכה. כיום השכונה קרובה מאוד למרכז העיר ואפשר למצוא בה מסעדות רבות, בתי קולנוע, מוזיאונים ותיאטראות.

בית הכנסת הוקם על ידי קבוצת יהודים משכונת באג' סבא, ראשית בביתו של יהודי בשם סולימאן רזאגי, שהתגורר ברחוב מוגדאם, ולאחר מכן בביתו של שכנו סלים קרנדיאן. בשל גידול הקהילה, ועד הקהילה החליט לרכוש, בסיועו הכספי של הנדבן אשמון נומן, חלקת קרקע בקרבת מקום לשם הקמת מבנה שיכלול בית כנסת ומרכז תרבות.

בין השנים 1951 - 1952 נבנה בניין גדול בן שתי קומות, בשטח של 1,995 מ"ר. בקומה העליונה יש בית כנסת בעל קיבולת של 300 איש. בקומת הקרקע יש בית כנסת קטן יותר בעל קיבולת של 150 איש.

בנוסף לכך נבנו שש כיתות לימוד, מסעדה, אולם אירועים ומרכז תרבות הכולל ספרייה.

רבו של בית הכנסת היה במשך שנים רבות הרב יוסף המדאני כהן, לימים רבה הראשי של יהדות איראן.

בחודשי החורף של שנת 2016 בית הכנסת התמוטט בשל נזקי מזג אוויר שהצטברו במשך שנים רבות. דר' הומאיון שמח, נשיא אגודת יהודי טהראן, קיבל את אישור הוועד המנהל של האגודה לבניית מבנה חדש עבור בית הכנסת. עד לבניית בית הכנסת החדש הוקם בחצר בית הכנסת מבנה זמני.

קישורים חיצוניים
----------------

* בתי כנסת בטהראן

הערות שוליים
------------

1. ↑  Monica Mereu, Women’s Memories of Oudlājān
2. ↑  Bagh-e saba district of tehran, Rent Tehran Home - Furnished Apartment Rental in Iran, ‏2019-08-16 (באנגלית)
3. ↑  7dorim\_Admin, בית הכנסת באג' סבא, באתר فرهنگ یهودیان ایران, ‏2020-11-11 (בפרסית)
4. ↑  7dorim\_Admin, Dr. Homayoun Sameyah, Iranian Jewish Culure, ‏2021-08-16 (באנגלית בריטית)
**שׂשׂי גֵז** (נולד ב-18 ביוני 1954) הוא עורך דין ישראלי. המייסד והבעלים של משרד עורכי הדין "ששי גז - משרד עורכי דין". נמנה עם עורכי הדין הבולטים בישראל בתחום הפלילי.

ביוגרפיה
--------

גז נולד וגדל בפרדס כץ למשפחה קשת יום, מסורתית, יוצאת לוב, כילד השלישי מתוך שבעה ילדים. בילדותו למד בבית ספר דתי ובהמשך למד בתיכון הגבעה. גז מייחס את בחירתו בקריירה של עורך דין להימנעותו כילד מקטטות פיזיות בשכונתו האלימה, ופיתוח כישורי שכנוע מילוליים כדרך לכך. סיים את לימודיו בתיכון בליך, מחזור י' (1972).

בשירותו הצבאי שירת כמש"ק משמעת בקריה. בגיל 22 בשנת 1976 החל ללמוד משפטים באוניברסיטת תל אביב. לאחר שסיים את התמחותו פתח ב-1981 את משרד עורכי הדין "ששי גז". אחרי שזכה ב-12 זיכויים ברצף זכה לכינוי, "ששי זיכויים".

עם המקרים הבולטים שבהם טיפל נמנים ייצוג שי אביטל, חנן גולדבלט, ריקי גל, גדי סבן, יצחק אברג'יל, אלי פלח (פסיכולוג שהורשע בביצוע עבירות מין ובעבודה כפסיכולוג ללא רישיון), שוקי בסו (שהורשע בירי באביו), משה בן-איבגי (רוצחו של נהג המונית דרק רוט) ומרגלית צנעני בתיק שבו היא הואשמה בסחיטה באיומים. ב-1995 סירב לייצג את יגאל עמיר במשפט רצח רבין.

גז מתמחה בייצוג בתיקי רצח, גרימת מוות ברשלנות, עבירות סמים, עבירות מין, עבירות מרמה, עבירות רכוש ועבירות צווארון לבן.

גז טבע את המשפט "המצפון שלי נקי כי אני לא משתמש בו". חיבר יחד עם משה רונן את הספר "המשפט הפלילי: מדריך לדיני העונשין בישראל", שיצא בהוצאת בורסי ב-1990 במהדורה ראשונה וב-2001 במהדורה שנייה בהוצאת ידיעות אחרונות וספרי חמד. בשנת 1983 הגיש יחד עם ציון אמיר תלונה נגד פרופ' ישעיהו ליבוביץ בטענה של הסתה למרי אזרחי.

ב-2010 הופיע בתור עורך דין בסרטו של חיים בוזגלו "כבוד".

ב-1984 התחתן עם דניאלה, לשעבר היועצת המשפטית של עיריית גבעתיים וכיום עו"ד ומגשרת, ולזוג שתי בנות, אף הן עורכות דין. מתגורר כיום ברמת אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

* ביוגרפיה קצרה (הקישור אינו פעיל), באתר דן אנד ברדסטריט
* אבישי מתיה, ‏עו"ד ששי גז: "לנו, הפליליסטים, אין זמן להתעסק באכזבות. המקצוע הזה הוא מאניה-דפרסיה", באתר גלובס, 28 ביוני 2013
* עו"ד ששי גז: "מי שאין לו פיצול אישיות, לא יכול להיות סניגור", באתר גלובס, 24 באוקטובר 2008
* "אנשים", תוכנית 3, באתר mako - תוכנית הכוללת קטע על ששי גז
* יורם יובל, שיחת נפש עם ששי גז, הטלוויזיה החינוכית, 31 במרס 2015
* רשימת הפרסומים של ששי גז, בקטלוג הספרייה הלאומית
* פגישה עם רוני קובן עונה 5| ששי גז - פרק 19, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 29:32)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  עו"ד ששי גז: "מי שאין לו פיצול אישיות, לא יכול להיות סניגור", באתר גלובס, 24 באוקטובר 2008
2. ↑  "אנשים", תוכנית 3, באתר mako
3. ↑  איה אורנשטיין, מאסר שנה וחצי לסוחר סמים, מעריב, 8 בדצמבר 1982
4. ↑  נתפסו על הגג עם שביבי זהב על בגדיהם, מעריב, 6 במאי 1984
5. ↑  ביוגרפיה קצרה, באתר דן אנד ברדסטריט
6. ↑  תלונה נגד פרופ' לייבוביץ, דבר, 14 בפברואר 1983
**חיים יוסף ריבלין** (נולד ב-4 באוקטובר 1972) הוא עיתונאי ישראלי. היה כתב חברה ורווחה בחברת החדשות של ערוץ 2, וב-2019 הצטרף לצוות תוכנית "המקור" של חדשות 13. ריבלין הוא חתן פרס סוקולוב לתקשורת אלקטרונית לשנת 2011.

ביוגרפיה
--------

ריבלין התחיל את עבודתו העיתונאית בגיל 21 ככתב ב"עיתון ירושלים" של "ידיעות אחרונות". לאחר ארבע שנים עבר לרשת ב' של קול ישראל, שם חשף את אירוע לחישתו של בנימין נתניהו לרב יצחק כדורי וסיקר ככתב משטרה את הפרשות שנקשרו לעזר ויצמן, יעקב נמרודי, אהוד ברק ואריאל שרון.

לאחר מכן עבר ריבלין לעבוד בחברת החדשות של ערוץ 2 ככתב הבריאות ולאחר מכן ככתב לאיכות הסביבה. שם הוא חשף את פרשת מחלת הסרטן של עובדי הכור הגרעיני בדימונה ותחקיר על בקבוקי תינוקות. בנוסף פרסם יחד עם יוסי מזרחי את התחקיר על הזיהום במפרץ חיפה, תחקיר שזיכה את השניים בפרס פראט לתקשורת בנושא איכות הסביבה.

בסוף שנת 2007 עזב את חברת החדשות לטובת תוכנית התחקירים עובדה של זכיינית ערוץ 2 קשת. ביולי 2008 חזר לחברת החדשות ככתב לענייני חברה ורווחה.

במאי 2019 עבר לחדשות 13, כדי לשמש חבר בצוות התוכנית "המקור".

במרץ 2018 קיבל ריבלין אות הוקרה לקידום המאבק בנגע העישון מהאגודה למלחמה בסרטן.

ריבלין נשוי לנעה ואב לשלוש בנות דנה, איילה ושירה.

קישורים חיצוניים
----------------

* חיים ריבלין, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* "בסופו של דבר צריך לפנות ישירות אל הגורמים המזהמים", באתר העין השביעית, 7 בפברואר 2016
* לי-אור אברבך, ‏חיים ריבלין: "גל הירש דיבר אליי כאילו הייתי אחרון החיילים", באתר גלובס, 30 באפריל 2016
* רותי זוארץ, ‏מחליף עדשה: חיים ריבלין משיק תערוכת צילומים ראשונה, באתר מעריב אונליין, 31 במאי 2016
* מאחורי מסך העשן, באתר העין השביעית, 30 בינואר 2017
* אלעד מן, אני אדם אופטימי ביסודי, מאמין שהמטוטלת תנוע בקרוב לצד השני והעיתונות החוקרת רק תלך ותתחזק, באתר העין השביעית, 4 במאי 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  רביב דרוקר וחיים ריבלין יקבלו את פרס סוקולוב לתקשורת אלקטרונית, באתר נענע10
**"שכבי על הגב וחשבי על אנגליה"** או **"עיצמי עיניים וחשבי על אנגליה"** (באנגלית: **Lie back and think of England**) הוא ביטוי אנגלי בעל משמעות דומה לביטוי העברי "לחשוק שיניים", כלומר, להשלים עם מה שקורה. הביטוי היה בשימוש באנגליה ובין בריטים במקומות אחרים, במצב קשה. הביטוי נאמר לרוב כעידוד לעשיית דבר לא נעים.

מקורות הביטוי
-------------

מקורות הביטוי אינם ידועים במדויק. לפי אגדה אורבנית אחת, הביטוי שימש תחילה כהנחיה לנשים בתקופה הוויקטוריאנית כיצד להתמודד עם דרישותיהם המיניות של בעליהן. כיוון שהולדת ילדים נחשבה כצעד פטריוטי, נשים לא היו אמורות ליהנות מיחסי מין, וכלות בפרט היו בוּרות בכל הנוגע ליחסים עצמם. גם כיום מקובלת גישה זו בקרב חלק מהתרבויות השמרניות יותר. גרסה אחרת לאגדה זו גורסת שהמלכה ויקטוריה נתנה עצה זו לבתה בליל כלולותיה, או קיבלה עצה זו מחמותה ביום נישואיה לבנה. לפי אגדה אחרת, פחות אמינה, הביטוי נוצר ביומנה של ליידי אליס הילינגדון, ב-1912:

"אני שמחה שג'ורג' פוקד את מיטתי כעת פחות מבעבר. נכון לעכשיו, אני זוכה לשני ביקורים בשבוע, וכשאני שומעת את צעדיו מחוץ לדלתי, אני נשכבת על המיטה, עוצמת את עיניי, פותחת את רגליי וחושבת על אנגליה."

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  A Dictionary of Catch Phrases, Eric Partridge, Paul Beale, p. 75
2. ↑  דורית אברמוביץ, הגיל לא קובע, באתר הארץ, 25 ביולי 2007
**נדיה יודית וסט** (באנגלית: **Nadja Yudith West**; נולדה ב-20 במרץ 1961) היא קצינה בדימוס בדרגת לוטננט גנרל. שירתה כקצינת הרפואה הראשית של צבא ארצות הברית.

קורות חיים
----------

וסט נולדה בוושינגטון די. סי.. היא הצעירה מבין 12 ילדים, כולם מאומצים. אביה שירת בצבא ארצות הברית ואמה הייתה פעילה בתנועה לזכויות האזרח. שלוש מאחיותיה שירתו בחיל הנשים של צבא ארצות הברית ואחות נוספת בחיל האוויר של ארצות הברית.

ב-1982 סיימה לימודי הנדסה באקדמיה הצבאית של ארצות הברית כחלק מהמחזור השלישי של וסט פוינט שכלל נשים. היא המשיכה ללימודי רפואה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון אותם סיימה ב-1988. התמחתה ברפואת משפחה בבית החולים הצבאי מרטין בבסיס פורט בנינג. סיימה קורס קציני רפואה בסיסי ומתקדם וקורס קציני רפואה אווירית.

בתקופת מלחמת המפרץ הצטרפה לכוחות הדיוויזיה המשוריינת השנייה שנלחמה באזור רמאדי. לאחר מכן שירתה בבית החולים הצבאי בלאנצ'פילד בפורט קמפבל שבקנטקי והשתתפה במשימות רפואיות של קבוצה 5 מהכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית. ביצעה התמחות שנייה ברפואת עור במרכז הרפואי פיצ'סימונס ומרכז הרפואי של אוניברסיטת קולורדו בדנוור. שירתה כקצינת רפואה בדיוויזיה המשוריינת הראשונה בגרמניה המערבית ובמסגרת זו שימשה סגנית כוחות הרפואה שנשלחו לאזור מקדוניה וקוסובו. שירתה כקצינת רפואה בבית החולים הכללי 121 בסיאול שבקוריאה הדרומית ופיקדה על בית החולים הצבאי מקדונלד בפורט יוסטיס שבוירג'יניה. שימשה סגנית המרכז הרפואי הלאומי של הצי וקצינת המבצעים של כוחות הרפואה הצבאיים באזור וושינגטון די. סי..

פיקדה על המרכז הרפואי הצבאי וומאק בפורט בראג ועל כוחות הרפואה בפיקוד אירופה של ארצות הברית. שימשה סגנית ראש מטה קצין רפואה ראשי של הצבא, ועוזרת לענייני רפואה של יושב ראש המטות המשולבים.

בפברואר 2016 קודמה לדרגת לוטננט גנרל ומונתה לקצינת הרפואה הראשית ומפקדת פיקוד הרפואה של צבא ארצות הברית. היא הייתה בכך לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה בדרגה זו בצבא, האישה השנייה והאפרו-אמריקאית הראשונה בתפקיד זה. באוגוסט 2019 סיימה את תפקידה ופרשה מהשירות הצבאי.

לאחר שחרורה הצטרפה לדירקטוריון חברת הפלדה נוקור ולדירקטוריון חברת ג'ונסון אנד ג'ונסון.

וסט בוגרת המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית ובעלת תואר שני באסטרטגיית ביטחון לאומי מהמכללה הלאומית למלחמה. היא חברה באקדמיה האמריקאית של רופאי העור ובאקדמיה האמריקאית של רופאי המשפחה.

נשואה לדונלד וסט ואם לשניים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נדיה וסט** בוויקישיתוף
* Army Surgeon General Shares Secrets to Successful Leadership אתר מחלקת ההגנה של ארצות הברית, 29 במרץ 2016
* ביוגרפיה באתר בית הנבחרים של ארצות הברית
**משיח הזקן** הוא פזמון, שכתב אוריאל אופק והלחין יוחנן זראי. השיר נכתב במיוחד עבור הסרט סאלח שבתי, ובוצע בידי חיים טופול.

רקע
---

השיר נכתב ב-1964 (ה'תשכ"ד) עבור הסרט סאלח שבתי. את המילים כתב אוריאל אופק ואת הלחן כתב יוחנן זראי. בסרט שר את השיר חיים טופול (בדמותו של סאלח שבתי). השיר זכה להצלחה רבה, ובהמשך טופול הוציא אותו באלבום הכולל שירים נוספים מהסרט. השיר אף זכה לביצוע של ג'ו עמר.

השיר מתאר יהודי בן עדות המזרח בשם "משיח הזקן", החי במקום לא מזוהה בשם "ג'ומלאן". הוא עובד כל חייו כדי שיוכל לקנות אישה ולהתחתן אתה. בגיל 70 הוא מגשים בסופו של דבר את חלומו, קונה אישה ומקווה שהיא תוליד בנים שיישאו את שמו, אולם תחת זאת נולדות לו שבע בנות. השיר מסתיים במשחק מילים שאומר שאיש לא יישא את שמו עד שיגיע המשיח של עם ישראל, שכן הוא בעצם המשיח המקורי שעל שמו קרוי הגיבור בשיר ובכך נוצר עיוות משעשע של מי קרוי על שם מי.[דרוש מקור][מפני ש...]

השיר מאופיין בלחן עממי ומשולב בביטויים דתיים. הסטריאוטיפים המוצגים בשיר ביחס לבני המזרח, קניית נשים ואכזבה מלידת בנות, באים לידי ביטוי גם בעלילת הסרט סאלח שבתי.

קישורים חיצוניים
----------------

* השיר בביצוע חיים טופול
* השיר משיח הזקן באתר הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  "סאלח שבתי" - EP
2. ↑  השיר בביצוע ג'ו עמר
פירוש נוסף ערך זה עוסק במתמטיקאי מצרי. אם התכוונתם לעיר בסוריה, ראו אל-בוכמאל.

**אַבּוּ כַּאמִל שֻׁגַ'אע בְּן אַסְלַם** (בערבית: **أبو كامل شجاع بن أسلم**; 850 לערך–930 לערך), שנודע גם בכינוי **אַלְ-חַאסִב אלְ-מַסְרִיּ** (**الحاسب المصري** – "המְחשב המצרי"), היה מתמטיקאי מצרי.

מעט ידוע על חייו של אבו כאמל. מכינויו משערים כי נולד, חי ופעל במצרים. בספר משנת 988 המתעד את הספרות הערבית במאה ה-10, נמנים תשעה ספרים שכתב אבו כאמל. שלושה מספרים אלה שרדו עד ימינו, ומהם עולה כי אבו כאמל היה אחד מחשובי המתמטיקאים של המאה ה-10, ממשיך דרכו של מוחמד אבן מוסא אל-ח'ואריזמי בהנחת יסודות האלגברה. אבו כאמל עצמו בהחלט משבח את אל-ח'ואריזמי, ומציין בספרו: "אל-ח'ואריזמי הוא חלוץ האלגברה, שהגה את העקרונות היסודיים שלה".

ידוע גם כי פיבונאצ'י למד את כתביו של אבו כאמל, ומחקריו התבססו על עבודתו. לכן, אבו כאמל הוא חוליה מקשרת בין האלגברה הערבית של אל-ח'ואריזמי לאלגברה האירופית.

בספרו, "האלגברה", עסק אבו כאמל בשיטות לפתרון משוואות ריבועיות ומשוואות דיופנטיות וביישום האלגברה לפתרון בעיות גאומטריות. אבו כאמל התקדם צעד גדול קדימה כאשר עסק גם בחזקות גבוהות יותר וניסה להתמודד עם משוואות ממעלות גבוהות המתקבלות במהלך פתרון המשוואות הדיאופנטיות. הוא תפס באופן אינטואיטיבי את כללי החזקות המוכרים כיום. כך למשל, אל "x ברביעית" הוא מתייחס כאל "x בריבוע בריבוע". הוא התבסס על שיטותיו של אל-ח'ואריזמי לפתרון משוואת ושיפר אותן.

"ספר המדידות הגאומטריות" הוא ספר הדרכה למודדים ממשלתיים, שהיו צריכים למדוד שטחים לצורכי מיסוי. הספר מפרט שיטות גאומטריות ואלגבריות לחישובי שטחים שונים, מרחקים, ואף נפחים, וכולל דוגמאות חישוביות מפורטות. לחישובים הקשורים במעגל משתמש אבו כאמל בערך 22/7 כקירוב לפאי, שסוטה מהערך האמיתי בכאלפית.

"ספר הדברים הנדירים באמנות החישוב" עוסק בפתרון משוואות מרובות משתנים, שלהן יותר מפתרון אחד. אבו כאמל היה הראשון שהבין כי במתמטיקה אין די במציאת פתרון לבעיה, אלא יש צורך למצוא את כל הפתרונות האפשריים לבעיה נתונה. גם בספר זה מציג אבו כאמל שיטות חדשות לפתרון בעיות שלא היו מוכרות קודם לכן. בנוסף לכך, הוא מגלה מחדש שיטות שהיו ידועות לדיופנטוס, אך עדיין לא היו מוכרות בעולם הערבי, כיוון שספרו של דיופנטוס עדיין לא תורגם לערבית בתקופתו.

קישורים חיצוניים
----------------

* אבו כאמל, באתר MacTutor (באנגלית)
* ערך על אבו כאמל באתר אנציקלופדיה.קום

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007272029505171
* BNE: XX5546798
* BnF: cb16719376n (data)
* GND: 102421463
* ISNI: 0000 0001 1809 6731
* LCCN: n84804664
* NTA: 067460690
* SUDOC: 139838805
* VIAF: 5318491
* WorldCat: lccn-n84804664

 |
טלפון חכם על גבי מטען אלחוטי
**טעינה אלחוטית** היא אוסף של שיטות להעברת אנרגיה חשמלית ממטען חשמלי לסוללה נטענת של התקן אחר העושות שימוש בהשראה אלקטרומגנטית לצורך הטעינה. מטענים אלחוטיים, בניגוד לחוטיים, אינם דורשים מגע פיזי בין הרכיב המטעין ובין הנטען, כלומר הטעינה מתרחשת ״דרך האוויר״.

רקע
---

בתהליך ההשראה האלקטרומגנטית אפשר להעביר אנרגיה חשמלית דרך תווך מבודד. לדוגמה, בשנאי משתמשים בכך כדי להמיר ביעילות רבה אנרגיה חשמלית ממתח אחד למתח אחר: בשנאי יש שני מעגלים שונים שמופרדים בשכבה מבודדת (אולם קרובים מאוד אחד למשנהו). בראשית שנות השבעים של המאה העשרים נוצרו לראשונה תגי RFID[דרוש מקור], שהם מעגלים אלקטרוניים שמקבלים את האנרגיה החשמלית להפעלתם באמצעות השראה חשמלית. אולם לתגי RFID יש הספקים נמוכים בהרבה מאילו הנדרשים לטעינה יעילה של סוללה.

בהעברת אנרגיה חשמלית באופן אלחוטי, האנרגיה החשמלית מולכת בין סלילי חוטי נחושת ויוצרת שדה מגנטי. בו-זמנית מועבר זרם חילופין דרך הסליל המשדר, ויוצר תנודות בשדה המגנטי בהתאם לחוק אמפר. שילוב יצירת השדה עם תנודתיות הזרם מספק את הזרם "המשודר". לאחר מכן השדה המגנטי העובר דרך הסליל המקבל, יוצר כוח אלקטרו-מניע, והוא בתורו מיתרגם לזרם חשמלי בשנית. הרכיב המשדר והרכיב המקבל מהווים יחדיו שנאי.

בעשורים האחרונים חלה עלייה משמעותית בהרגלי השימוש במכשירים אלקטרוניים ניידים מבוססי סוללה ניידת, כגון הטלפון הסלולרי, מחשבים ניידים וטאבלטים. צמיחת השוק יצרה ביקוש לאמצעי טעינה שונים הפותרים את הבעיות הנגרמות כתוצאה משימוש "סטנדרטי" במטען חוטי. ביקוש זה, בין היתר, הגביר את קצב הפיתוח של טכנולוגיות העברת אנרגיה חשמלית באופן אלחוטי למכשירים ניידים, והוליד חידושים בענף.

שימוש מסחרי
-----------

בשנת 2008 נוסד תאגיד החשמל האלחוטי (Wireless Power Consortium), המקדם פיתוחו של סטנדרט טעינה אוניברסלי, על ידי יצרנים רבים. שם הסטנדרט הוא Qi (מבוטא "צ'י"). 

בשנת 2012 נוסד תאגיד נוסף Power Maters Alliance‏ (PMA).

### מטרות

* שיפור נוחות השימוש במטענים ומכשירים, מבוססי סוללה, חשמליים.
* הנגשת הטכנולוגיה לגיל השלישי.
* שיפור בטיחות השימוש במטענים – טעינה אלחוטיות מונעת מגע ישיר בין הרכיבים החשמליים, ובכך מונעת את התחשמלות האדם.

### השלכות

* העברת אנרגיה חשמלית באופן אלחוטי יעילה פחות מהעברת אנרגיה זהה באופן חוטי, ולכן גורמת לבזבוז משאבים.[דרוש מקור]
* העברת אנרגיה אלחוטית היא איטית יותר מאשר העברה חוטית ועל כן נדרשת תקופת טעינה ארוכה יותר.[דרוש מקור]
* אביזרי הטעינה האלחוטית הם, לרוב, יקרים יותר מאביזרים חוטיים.

ראו גם
------

* חימום השראתי
* מוליכות חשמלית
* מגנטיות
* תהודה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טעינה אלחוטית** בוויקישיתוף
* אתר למנויים בלבד דניאל שמיל, השראה מגנטית: העתיד של טעינת מכוניות חשמליות עשוי להיות אלחוטי, באתר TheMarker‏, 27 בדצמבר 2022
* יואן ספנס, How It Works: Wireless Charging, באתר פורבס, 9 בדצמבר 2014 (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  איתי דגן. "גאדג’טי מעשיר: יש חשמל באוויר! – חלק ב'". אתר גאדג'טי, 28 באוגוסט 2011.
**רפאל הולצהאוזר** (נולד ב-16 בפברואר 1993 בוינר נוישטאדט) הוא כדורגלן אוסטרי, המשחק כקשר בקבוצת בירשכוט מליגת המשנה הבלגית.

קריירת מועדונים
---------------

בגיל 16, עזב הולצהאוזר את אקדמיית הנוער של קבוצת ראפיד וינה, ועבר לאקדמיה של שטוטגרט בגרמניה. בעונת 2010–2011, עלה לסגל קבוצת המילואים של שטוטגרט אשר שיחקה בליגה השלישית. ב-21 בינואר 2012, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הקבוצה הבכירה במסגרת הבונדסליגה, במשחק מול שאלקה 04. בעונה שלאחר מכן, קודם לסגל הקבוצה הבכירה ושותף ב-21 משחקי ליגה. ב-1 ביולי 2013, הולצהאוזר הושאל לקבוצה היריבה אאוגסבורג, למהלך העונה. בסיום עונת ההשאלה לאוגסבורג, בה בעיקר שותף כשחקן ספסל, הולצהאוזר הוחזר לקבוצת המילואים של שטוטגרט, לפני שחתם ב-22 בינואר 2015, באוסטריה וינה.

קריירה בינלאומית
----------------

הולצהאוזר שיחק עבור נבחרות אוסטריה הצעירות, כאשר עבור הנבחרת עד גיל 21 שיחק ב-28 משחקים בהם כבש 11 שערים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רפאל הולצהאוזר** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**משרד המפלגה הנאצית למדיניות קולוניאלית** (בגרמנית: **Kolonialpolitisches Amt der NSDAP**) הייתה מחלקה במפלגה הנאצית שהוקם ב-1934. מטרתו המוצהרת הייתה לגבש תוכניות לכיבוש מחדש של המושבות הגרמניות לשעבר של האימפריה הקולוניאלית הגרמנית. המשרד איבד חלק ניכר ממשמעותו וכוחו הפוליטי לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה והמחלקה פורקה לאחר תחילת התבוסות הצבאיות הגרמניות בגרמניה הנאצית ב-1943. לראש המשרד התמנה נציב הרייך של בוואריה, פרנץ ריטר פון אפ שהרקע הקולוניאלי שלו היה מעורבות ברצח העם של ההררו והנאמה.

המשרד הכין תוכניות לשטח קולוניאלי עצום במיטלאפריקה מאזור גאנה לאזור נמיביה וכן מאזור צ'אד לאזור טנזניה. בשיתוף עם האס אס הורכב צוות מרכזי להשתלטות עוינת על מושבות מידי "אויבי המלחמה של גרמניה" (כאשר הכוונה היא בעיקר לכוחות האימפריה הבריטית שמוצבים באפריקה). המחלקה הכינה תוכניות להקמת מנגנון החוק הקולוניאלי וכן קורסי הכשרה למנהלים קולוניאליים פוטנציאליים עתידיים. בפרט, היא גם הגתה תוכניות להפרדה גזעית במסגרת "חוק דם קולוניאלי".

היסטוריה
--------

חניכת "בית ספר לקולוניאליזם", בנוכחות ראש המחלקה, פרנץ ריטר פון אפ
לאורך השנים כמה ארגונים קודמים שנוצרו בתגובה ל"בעיה הקולוניאלית הגרמנית" במפלגה הנאצית, חלק ניכר מהארגונים פעלו תחת אס אה. לאחר הטיהור ורצחי אנשי האס אה בליל הסכינים הארוכות, המחלקה למדיניות קולניאלית הוקמה ב-1943, כאשר פרנץ ריטר פון אפ מונה לתפקיד ראש המחלקה. תפקידה היה לספק הנחיות ברורות וקווי מדיניות למפלגה ולעיתונות שלה בכל בעיה קולוניאלית, פוליטית וכלכלית. בנוסף, גיבש המשרד גם תוכניות לכיבוש מחדש של המושבות הגרמניות לשעבר. זה היה צריך להתאים למדיניות הקולוניאלית של המשטר המרכזי.

בקשתו של אפ להקצות למשרדו תפקיד כגוף הממלכתי המרכזי לגיבוש מדיניות קולוניאלית נדחתה על ידי אדולף היטלר ב-1938. המשימות שהוטלו עליה הורחבו בכל זאת. היטלר הורה לפון אפ שהמשרד צריך להתכונן לתקופה חדשה של כיבוש קולוניאלי שלאחריה ההשתלטות על המושבות עצמה תהיה תחת תחום השיפוט של משרד החוץ ולא של המחלקה.

בקיץ של שנת 1939, שבועות ספורים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, נערכה ביוזמתו של פון אפ תערוכה קולוניאלית בעיר דרזדן שנקראה "התצוגה הקולוניאלית הגרמנית". בתערוכה נטלו חלק המוזיאון לאתנולוגיה, המכון הלאומי ליחסי חוץ ומושבות ומוסדות אקדמיים. בפתיחת התערוכה סקר פון אפ משמר כבוד של אנשי אס אס וראש העיר דרזדן נשא נאום בו קרא בגלוי להחזרתן לגרמניה של מושבותיה לשעבר מכוח הזכות ההיסטורית.

ב-1940 ההוצאות המדווחות שלו היו יותר מ-870,000 ︁רייכסמארקים, עלייה של כ-555% לעומת שנים קודמות. בתחילת 1943, עם התגברות ההפסדים והתבוסות הצבאיות של גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, הורה הפיהרר וקנצלר גרמניה, אדולף היטלר לסגור את כל משרדי המפלגה שאינם קשורים ישירות לתחזוקת המלחמה, ב-17 בפברואר 1943 המחלקה פורקה.

קישורים חיצונים
---------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משרד המפלגה הנאצית למדיניות קולוניאלית** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  פון אפ סוקר משמר כבוד בפתיחת התערוכה הקולוניאלית בדרזדן ב-1939 באתר יד ושם
סמיילי כפי שמוצגים בצורה סמלית פשוטה ובצורה טקסטואלית (בתווי מחשב).
הרגשונים נכתבים כך שהם נטויים על צידם
**רִגְשׁוֹן** (על פי האקדמיה ללשון העברית: **פרצוּפוֹן**; בלועזית: **אֵמוֹטִיקוֹן** (**Emoticon**) ולעיתים **סמיילי**, כ"שם גנרי") הוא חלק משפת האינטרנט. הרגשון משמש להבעת רגשות בעת שיחה בכתב.

הרגשונים הם חלק בלתי נפרד מתרבות האינטרנט. מטרתם להביע רגשות, הבעות פנים ומסרים מופשטים (כגון הטון בו נאמר המשפט), שבשיחת פנים אל פנים מועברים באופן לא מילולי. הדבר נעשה על ידי הצגת פרצוף בעל הבעת הפנים הרצויה, המורכב מצירופים של תווי מחשב.

היסטוריה
--------

בשנת 1912, בעידן מכונות הכתיבה, הציע הסופר אמברוז בירס את הסימן /\_\_\!, לצורך סימול של בדיחות.

האזכור הראשון הידוע לרגשונים בעידן המחשוב מיוחס לסקוט פאלמן, פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת קרנגי מלון, ומתוארך לספטמבר 1982. ההצעה הועלתה לאחר שבדיחה על מעליות שפורסמה, פורשה כאזהרה בטיחותית.

דוגמאות לרגשונים נפוצים
-----------------------

* שמח: **(:**
* עצוב: **):**
* מדוכא: **\:**
* חורץ לשון: **P:**
* קורץ: **(;**
* מופתע: **O:**
* נשיקה: **\*-:** או **xoxo**
* צחוק: **XD**
* מחייך: **(:** או **(-:**
* בוכה: **)':** או **;-;**
* מבולבל: **S:**
* לב: **3>**
* לב שבור: **3/>**
* חיוך גדול: **D:**
* **UWU**

סגנונות שונים של רגשונים
------------------------

סגנונות שונים של רגשונים
ישנם מספר סגנונות לכתיבת רגשונים. למשל, קאומוג'י הוא סגנון יפני, הנכתב באופן אנכי ומאופיין בהדגשת העיניים.

ראו גם
------

* אימוג'י
* סלנג באינטרנט
* סמיילי
* צ'אט
* אמנות ASCII - ציור תמונות על ידי תווי ASCII בלבד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רגשון** בוויקישיתוף
* רשימת מפורטת של רגשונים באתר של סוזאן קמר (Suzanne Kemmer), פרופ' לבלשנות באוניברסיטת רייס (באנגלית)
* *Smiley Lore :-)*, Scott E. Fahlman – סקוט פאלמן מספר על המצאת הרגשון (באנגלית)
* רגשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ההצעה נשלפה מקלטות גיבוי ב-2002, כ-20 שנים לאחר מכן, וניתן לצפות בה באתר האוניברסיטה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4366346-1

 |
מארי **משה צארום** (במקור: **צַארֻם**; ה'תרל"ה – כ"ו באלול ה'תשי"א; 1875 – 27 בספטמבר 1951) היה רב תימני, תלמידו המובהק של מארי יחיא קאפח וממשיך דרכו.

ביוגרפיה
--------

נולד ליוסף בן יחיא צארום בעיירה יפיד שבמחוז חימה בתימן בשנת ה'תרל"ה (1875). אביו עסק לפרנסתו במסחר בדים עם כפרי הסביבה, ומשפחתו הייתה נחשבת עשירה. בקטנותו למד תורה אצל מארי נסים אלחריזי ומארי דוד רצאבי (תלמידו של מהרי"ץ).

בגיל 15, בשנת ה'תרנ"ד (1894), עזב את משפחתו ונסע ללמוד תורה בבית מדרשו של מארי יחיא קאפח בצנעא. בתחילה גר בבית רבו שמילא את צרכיו, ולמד בנחת תלמוד ופוסקים.

בשנת ה'תרנ"ט (1899) נשא לאישה את נעמה נכדתו של מארי חיים קורח, וממנה נולדו לו שני בנים ובת: יוסף, יחיא ושמעה. לאחר מכן שב לעירו יפיד, והתמנה לרב היישוב.

בסביבות שנת ה'תרס"ה (1905) חזר לצנעא והחליט להשתקע בה. מצבו הכלכלי בצנעא היה קשה, והוא התפרנס מלימוד תינוקות ומשחיטה ובדיקה אצל הקצבים, כאשר הזדקן רבו מארי יחיא קאפח.

עלה לארץ מבין האחרונים מצנעא, בשנת ה'תש"י (1950), למחנה "עין שמר". התיישב בהרצליה, שם גרו בניו יחיא ויוסף. לאחר שהתגברה מחלתו חזר למחנה "עין שמר".

נפטר בעיירה כרכור ביום חמישי כ"ו באלול ה'תשי"א (1951), בגיל 75 בערך. על מצבתו נכתב: "פה נטמן הגאון הדרשן הגדול דגל התורה, מעיין החוכמה, ארי שבחבורה, פטיש החזק, המורה החרוץ, אב"ד בעיר הבירה צנעא תימן, מוכתר בענווה, כה"ר משה בן יוסף צארֻם".

נכדו הוא הרב משה צארום, סופר סת"ם מומחה ומעבד עורות לכתיבה.

תורתו
-----

היה גדול בתורה, חריף ובקי, ונחשב לאחד מגדולי למדני התלמוד בצנעא. היה מאחרוני העוזבים את בית המדרש, ופעמים רבות היה נשאר לבדו בבית המדרש עד אחרי שעת חצות. אהב להתמקד בלימודו בדברי האחרונים ולדון בהם. דרך לימודו הייתה דרך העיון והבקיאות, כפי שכותב עליו מארי שלום קורח בספר איגרת בוכים: "שכבר נמצא בין תלמידיו תלמיד מופלג במקרא במשנה ובגמרא, בקי בכל ספר היד החזקה ובפוסקים, יודע בהגדה ובמדרשים ה"ה כה"ר משה בן מר יוסף אלצארֻם"

רבו מארי יחיא קאפח כינה אותו "החכם השלם הוותיק", והוא היה מבין היחידים שלהם העניק "כתב סמיכה" על בקיאותם בתורה.

בבית המדרש הוא ישב לימינו של מארי יחיא קאפח, והיה מן התלמידים הבודדים אשר מארי יחיא קאפח הסמיך. לאחר פטירת מנהיגי פלג הדרדעים, מארי יחיא קאפח ומארי יחיא אביץ', נחשב לאחד מגדולי הלמדנים בפלג ורבים היו מפנים אליו שאלות.

חיבוריו
-------

* **ליקוטי שושן** – הגהות ופירושים לסידור "עץ חיים" שערך מהרי"ץ. בספר מפנה מספר פעמים לרבו מארי דוד רצאבי.
* **קונטריס "הערה"** – בירור המנהג שהתחדש בתימן לכפול את המילים "ה' אלהיכם אמת" על ידי שליח הציבור בסוף קריאת שמע.
* **תשובות בהלכה**, אחת מהן בהלכות נידה (פורסמה בספר האסיף).

ראו גם
------

* מארי יחיא קאפח
* דרדעים

לקריאה נוספת
------------

* ד"ר משה גברא, **אנציקלופדיה לחכמי תימן**, כרך א', המכון לחקר חכמי תימן, בני ברק, ה'תשס"א (2001), עמ' 510

| תקופת חייו של הרב משה צארום על ציר הזמן |
| --- |
| 
ציר הזמןציר הזמן

 |

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5  ד"ר משה גברא, **אנציקלופדיה לחכמי תימן**, כרך א', המכון לחקר חכמי תימן, בני ברק, ה'תשס"א (2001), עמ' 510
2. ↑  ד"ר משה גברא (עורך), **רבי שלום רדאעי וחיבוריו: תאניה ואניה, האסיף ומערכי לב**, ספר האסיף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007525166805171
* VIAF: 36878062
* WorldCat (עם VIAF): 36878062

 |
הבית שתרמו קנר ואשתו.
**יעקב מנדל קנר (כנר)** (1839–1929) היה יו"ר וועד המושבה העשירי של ראשון לציון.

תולדות חייו
-----------

שלט מתכת בית קנר
יעקב מנדל קנר נולד בבוקרשט, רומניה בשנת 1839 לחוניה אברהם ולרייזל קנר. בשנת 1881 קנר היגר לביירות, התגורר שם כשש שנים ועסק שם בפחחות אומנותית.

בשנת 1886 יחד עם רעייתו בתיה ואמו רייזל, התיישב בראשון לציון, רכש את בית יוסף פיינברג והפך לכורם.

בשנת 1900, בנה את ביתו במרכז המושבה, ברחוב רוטשילד, בית קנר, אשר שימש במשך שנים רבות מרכז לפעילויות ההגנה ומרכז להדרכה לעזרה ראשונה. בתקופה מסוימת התקיימו בו לימודים של כיתות בית הספר העממי בשל מחסור בכיתות בבניין בית הספר. במרתף הבית פעל חדר ניתוח ובית חולים, לשם הובאו פצועי והרוגי הפרעות ומלחמת השחרור.

החל משנת 1940, ובמשך ארבעים וחמש שנים, שימש הבית כ-"בית מגן דוד אדום" ובמקביל, כתחנת מכבי אש.

כנר כיהן פעמים מספר כחבר בוועד המושבה, ובשנת 1907 עמד בראש הוועד. בשנה זו הותקנו תקנות חדשות בבית המרקחת, נוסד "בית כביסה" לצמר ונחגג חג היובל לייסוד המושבה. קנר ורעייתו תרמו מכספם את ביתם לצורכי ציבור וכן תרמו להקמת בית העלמין בעיר.

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוד יודילוביץ, **ראשון לציון - 1882–1941**, ראשון לציון: כרמל מזרחי, 1941
2. ↑  אלבום המשפחות, באתר אלבום המשפחות
**שוק העבדים** הוא ציור שמן משנת 1882 מעשה ידי האמן הצרפתי מהמאה התשע עשרה, גוסטב בולאנז'ה, שסגנונו התאפיין בסצינות ז'אנר קלאסיות ומזרחיות. תמונה מתארת את העבדות ברומא העתיקה, כשהיא משלבת ציור נאו-קלסי עם אוריינטליזם, סגנונות שהיו פופולריים בתקופתו של בולאנז'ה.

היצירה מתארת מכירה פומבית של עבדים ברומא העתיקה. בתמונה נראים עומדים למכירה שבעה צעירים, בגילאים בין ילדים לבוגרים צעירים, כעבדים. שני העבדים הגבריים, כמו גם שלוש מהשפחות, דומים במראה החיצוני, אולי הצייר מבקש לרמוז כי הם בני משפחה. כולם מסומנים בשלטים כדי לציין את היותם עבדים. הילד הקטן הוא עירום לחלוטין, ואילו הבחור שלידו לובש חתיכת בד. הצעירה שיושבת לצידם היא חשופת חזה ולבושה רק בחצאית, אבל היא מכסה את שדיה ברגליה בתנוחת מגן. האישה האפריקאית העומדת גם היא חשופת חזה, עוטה מגבת לבנה, והיא מכסה את שדיה בידיים. רגליה לבנות, צבועות בגיר כדי להראות שהיא יבוא זר, בניגוד לאחרים, ושולם עליה מס.

הבחורה הגבוהה עומדת לבושת בגד שקוף, המראה בבירור את שדיה ושיער הערווה שלה - היא מנסה לכסות את עיניה, אולי משום שקונים פוטנציאליים הכוללים מכרים, שכנראה רואים אותה עירומה בפעם הראשונה וחוזים במצבה. הילדה המתבגרת שלצידה גם היא חשופת חזה ויחפה. היא לובשת חצאית. האישה אדומת השיער המשתופפת לידם לובשת בגד רופף שמשאיר את שדיה וגם את איבר מינה חשופים. בקדמת הסצנה, כניגוד מוחלט לעבדים המוצעים למכירה יושב סוחר העבדים ואוכל את ארוחת הצהריים שלו בנינוחות.

בולנזה ביקר באיטליה, ביוון ובצפון אפריקה, והציור משקף את תשומת ליבו לפרטים, מבחינה תרבותית ולמיומנות שאותה רכש בעיצוב הנשיות בציוריו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שוק העבדים** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Masler, 39
2. ↑  Smith, William (1875). *A Dictionary of Greek and Roman Antiquities*. London: John Murray. p. 1040.
3. ↑  Masler, Marilyn (2009). "Embracing the Academic Tradition". In Masler, Marilyn; Pacini, Marina (eds.). *Carl Gutherz: Poetic Vision and Academic Ideals*. Jackson, Tennessee: University Press of Mississippi. pp. 38–39. ISBN 978-0-915525-11-9.
**יאנג לי-פינג** (בסינית מנדרינית: **杨丽萍**, בכתב פיניין: **Yánglí Píng**; נולדה ב-10 בנובמבר 1958) היא רקדנית וכוריאוגרפית סינית, בת לקבוצה האתנית באי. נודעה ביצירתיות שלה ובביצוע "ריקוד הטווס" מן המסורת של בני דאי.

ביוגרפיה
--------

יאנג נולדה ב-1958 בכפר ון צ'יאנג, שליד העיר סיביהו, בנפת דאלי שבמחוז יונאן שבדרום-מערב סין. היא הבכורה בין 4 ילדים. הוריה וסביה, בני המיעוט באי, היו איכרים מכפר סמוך. סבתה הייתה זמרת בכפר.

### הקריירה האמנותית

יאנג התחילה ללמוד ריקוד בגיל 11 בלהקה מאזור שישואנגבאנה, אזור מאוכלס בבני דאי, בשפלה הדרומית של מחוז יונאן, בגבול עם מיאנמר. ריקוד הטווס ידוע כאחד הסממנים של מסורת העם דאי. בהגיעה בשנות ה-20 לחייה לבייג'ינג התקבלה יאנג לי-פינג לאנסבמל המרכזי לריקודים ולשירים של עמי סין ועיצבה ריקוד טווס משל עצמה, תוך המצאת תנועות חדשות בעזרת ידיה ואצבעותיה. ב-1986 גרסתה בעיצובו ובביצועו של הריקוד - "רוח הטווס" (雀之灵) זכו לפרס ראשון בתחרות לאומית
מאז כונתה "הנסיכה - טווס". יואנג הפכה לבמאית, לכוריאוגרפית ולכוכבת של המופע "יונאן הדינמית" שמשך המוני צופים ברחבי סין. היא בשנת 2005 סיירה איתו גם באירופה ובארצות הברית. בשנים 2004–2008 ביימה ועיצבה יאנג את הכוריאוגרפיה לטרילוגיית "יונאן הדימני", "הדים משנגרילה" ו"מיתוס טיבטי". בשנת 2004 זכתה "יונאן הדנימי" 5 פרסים של פרח הלוטוס הלאומי, לרבות פרס הזהב לריקוד ספקטקולרי, לכוריאוגרפיה הטובה ביותר ולרקדנית הטובה ביותר.
בעבודת העיצוב של הריקודים והשירים במופע "יונאן הדנימי" השתמשה יאנג בחומרים שליקטה בכפרים נידחים של 26 שבטים ביונאן ובחרה 60 איכרים בעלי כישורים לריקוד ולזמרה שאיתם יצרה ארכיון המוקדש לשחזור אותה מורשת תרבותית ששימשה לה במופע
במאי 2009 הפיקה יאנג מופע חדש "הצליל של יונאן" במסגרת התיאטרון הניסיוני של המכון יונאן לאמנות. ב-17 בנובמבר 2009 ב"אולם הגדול של העם" ביצעה יאנג בפני הנשיא ברק אובמה, בעת ביקורו בסין, את הריקוד הקלאסי "רוח הציפורים". יאנג משתתפת בחבר השופטים בתוכנית טלוויזיונית פופולרית לתחרויות ריקודים. ב-2018 הופיעה יאנג לי-פינג ולהקת המחול שלה באירופה וגם באופרה הישראלית בתל אביב עם הצגת תיאטרון מחול שנקראה "תחת המצור" שקיבלה השראה מספור הקרב העתיק בין צבאו של צ'ו לצבאו של האן

### חייה הפרטיים

בעלה הראשון היה עמית באנסמבל המרכזי לריקודים ולשירים של עמי סין. יאנג פגשה בשנת 1990 את ליו יו-צ'ינג, אזרח טאיוואן-אמריקאי והתחתנה איתו ב-1995

לקריאה נוספת
------------

* נריה בר - "אכזריות יפהפייה" - בעיתון מעריב - מוסף תרבות - 13.4.2018

קישורים חיצוניים
----------------

* הנסיכה טווס של סין - מאמר ב"ניו יורק טיימס. 5 במרץ 2005 David Barboza - *The Peacock Princess of China*
* Peacock Princess of China’ performs new dance drama

22 באפריל 2017 באתר החדשות Zhang Ruijun כתבה מאת ג'אנג רויג'ון- CGTN

הערות שוליים
------------

1. ↑  נריה בר- מעריב עמ' 6

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"יאנג לי-פינג"**.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: xx0302832
* NTA: 181657597
* VIAF: 280344182
* WorldCat: viaf-280344182

 |
**בית הספר ללימודי המשך של הטכניון ע"ש עזריאלי** (היחידה ללימודי המשך של הטכניון), מקיים לימודי הסבה והכשרה למהנדסים, הנדסאים ואקדמאים במגוון רחב של תחומים.

היסטוריה
--------

בית הספר ללימודי המשך של הטכניון נוסד בשנת 1954 והוא בית ספר כלל-טכניוני המתמחה בארגון ופיתוח תוכניות לימודים לבוגרי מוסדות להשכלה גבוהה בתחומי המדעים המדויקים בכלל ולמהנדסים בפרט, כמו גם לעובדים מקצועיים בכירים בענפים שונים של ההנדסה והמינהל באמצעות קורסים, השתלמויות, כנסים, ימי עיון והתמחויות בשיתוף הפקולטות.

בית הספר מקיים לימודי הסבה והכשרה למהנדסים, הנדסאים ואקדמאים. פיתוח התוכניות נעשה בתיאום עם ענפי התעשייה. 

בשנות ה-90 פנו ראשי התעשייה הישראלית אל הטכניון במטרה לבנות תוכנית לתואר שני בהנדסת מערכות. החל משנת 1999 התואר השני להנדסת מערכות מוצע דרך בית הספר ללימודי המשך של הטכניון והוא התכנית הוותיקה ביותר בהנדסת מערכות, אשר מכשירה מהנדסים בתעשייה הביטחונית והאזרחית.

כיום יש לבית הספר שלושה קמפוסים: קמפוס חיפה בקריית הטכניון, קמפוס שרונה תל אביב במתחם שרונה וקמפוס ירושלים בשיתוף מכללת עזריאלי.

החל משנת 2021 בית הספר, בשיתוף רשות החדשנות, מעביר קורסים לשילוב עובדים בתעשייה ובהיי טק, על מנת לתת מענה לדרישות של ארגונים ותעשיות בישראל, ולספק כלים לשימור עובדים מיומנים ושדרוג ידע של עובדים רבים הזקוקים להסבה מקצועית, בתחומים טכנולוגיים מתעדכנים כגון: VLSI‏, בינה מלאכותית, פודטק, הדפסה תלת-ממדית, אבטחת מידע ועוד. בנוסף, בשנים האחרונות, החלו בבית הספר להעביר קורסים לתלמידי תיכון במקצועות סייבר, מדע הנתונים, רפואה, שיווק, שיווק דיגיטלי, צילום ועריכה דיגיטלית.

דיקנית בית הספר היא פרופסור סתוית אלון-שלו ומנהל היחידה הוא עודד רביב.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של בית הספר ללימודי המשך של הטכניון ע"ש עזריאלי
* בית הספר ללימודי המשך של הטכניון ע"ש עזריאלי, ברשת החברתית פייסבוק

* בית הספר ללימודי המשך של הטכניון ע"ש עזריאלי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* בית הספר ללימודי המשך של הטכניון ע"ש עזריאלי, ברשת החברתית LinkedIn
* סרטונים בערוץ של הטכניון - היחידה ללימודי המשך ולימודי חוץ, באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר בית הספר
2. ↑  תואר שני בהנדסת מערכות באתר בית הספר
3. ↑  קמפוס חיפה באתר בית הספר
4. ↑  קמפוס תל אביב באתר בית הספר
5. ↑  קמפוס ירושלים באתר בית הספר
6. ↑  להתמודד עם אתגרי המחר: הטכניון והרשות לחדשנות משיקים קורסים ללימודי המשך באתר themarker‏, 6 ביולי 2022
7. ↑  אודות קורס שיווק דיגיטלי באתר בית הספר
8. ↑  בעקבות דרישות התעשייה: הטכניון יפעיל קורסי קיץ לתלמידי תיכון באתר מעריב, 24 במאי 2022
9. ↑  סגל מנהלי באתר בית הספר
**לימור פנחסוב** (נולדה ב-4 באוקטובר 1971) היא במאית ועורכת סרטי תעודה ישראלית.

ביוגרפיה
--------

פנחסוב היא בוגרת בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. יוצרת ועורכת של סרטים וסדרות תעודה. 
ביימה והפיקה את הסדרה "ספק סביר" כאן 11 ואת הסדרה המפלצת מהסמטאות ביס דוקו
בעונה ה25 של התכנית עובדה, ביימה סרט נוסף על כת לב טהור בו תיעדה את בריחתו והחזרה של ישראל מאיר חזרה לארץ. 

פנחסוב ביימה את הסרט **פרחים לחג**, המתעד את עבודתם של מוכרי פרחים בצמתים ברחבי הארץ, 48 שעות לפני ערב פסח.

סרטה השני, **מכיוון היער**, הוקרן בפסטיבל ברלין 2004. הסרט מתעד יומן שכתב פולני בשם סאקוביץ, שגר בסמיכות לבורות ההריגה בפונאר, ומתחקה אחר האנשים שגרים בסביבה עד היום ומספרים על העבר, הרעש, הריחות וחיי היומיום שלהם באזור הבורות.

סרטה השלישי של פנחסוב הוא **4.7 מיליון**, המספר בצבעוניות על שוד הברינקס, ומלווה בפסקול של ראפ.

סרטה הרביעי, **אמא חוזרת הביתה**, מתעד את סיפורה של עובדת זרה בוליביאנית שחוזרת לפגישה עם ילדיה לאחר ארבע עשרה שנות עבודה בישראל. הסרט הוקרן ברחבי העולם וזכה בפרס בפסטיבל הנשים בחיפה ובפרסים נוספים בעולם. 

סרטה החמישי, **צולם על ידי יצחק**, מורכב מצילומי 8 מ"מ שצילם יצחק רבין, חומרים נדירים בהם מתעד רבין, מספר ביקורים דיפלומטיים בשנים 1963-1973, בהם ביקור סודי באיראן, ביקור באפריקה, צילומים מארצות הברית מתקופת שירותו כשגריר, ובנוסף צילומים של שנות השישים בישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* לימור פנחסוב, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* לימור פנחסוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* נירית אנדרמן, היד שאוספת את הפופקורן, באתר הארץ, 10 במאי 2007
* הצפייה ב"המפלצת מהסמטאות" מייאשת ובכל זאת אי אפשר להפסיק להסתכל
* ספק סביר" לוחץ על המצפון שלנו, והתוצאות מטלטלות

הערות שוליים
------------

1. ↑  מכיוון היער, באתר "האוזן השלישית"
2. ↑  4.7 מיליון, באתר "האוזן השלישית"
3. ↑  אמא חוזרת הביתה, באתר "האוזן השלישית"
4. ↑  רייטינג - טלוויזיה nrg - ...בעיניו שלו: "צולם על ידי יצחק", באתר www.makorrishon.co.il

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007574177005171

 |
**אוסקר דה מרקוס** (נולד ב-14 באפריל 1989) הוא כדורגלן ספרדי המשחק באתלטיק בילבאו.

קריירה
------

דה מרקוס התחיל את הקריירה שלו בדפורטיבו אלאבס בעמדת החלוץ. ב-21 בדצמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נגד טנריפה. למרות גילו הצעיר שיחק דה מרקוס ב-20 משחקים במדי הקבוצה הבוגרת, אך בסוף העונה ירדה הקבוצה לליגה השלישית.

בחודש יולי 2009 חתם באתלטיק בילבאו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-6 באוגוסט 2009 בניצחון 1–2 נגד יאנג בויז ברן במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. את העונה סיים עם 3 שערים ב-29 הופעות בכל המסגרות ועוד הופעה בקבוצת המילואים של המועדון. בעונת 2011/2012 הפך לשחקן הרכב פותח במועדון. ב-17 בדצמבר 2011 נפגע דה מרקוס באשכיו דבר אשר דרש טיפול של 25 תפרים. הוא התאושש וחזר להרכב, כולל בגמר הליגה האירופית 2012 שם הפסידה קבוצתו 0–3 לאתלטיקו מדריד.

ב-4 בינואר 2013 האריך את חוזהו עד יוני 2016 עם סעיף שחרור של 32 מיליון אירו. דה מרקוס הבקיע בשני המשחקים נגד מנצ'סטר יונייטד במסגרת שמינית גמר הליגה האירופית שבסיומם העפילה בילבאו לרבע הגמר לאחר שניצחה 3–5 בסיכום הכללי. באותה עונה הגיע עם הקבוצה לגמר המפעל בו הפסידה לאתלטיקו מדריד.

בנובמבר 2012 זומן דה מרקוס לראשונה לסגל נבחרת ספרד לקראת משחקי הידידות נגד אנגליה וספרד, אך טרם ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הלאומיים.

תארים
-----

אתלטיק בילבאו
* הסופר קאפ הספרדי (2): 2015, 2021

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אוסקר דה מרקוס** |

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל השחקן באתר אתלטיק בילבאו
**מל רובינס** (באנגלית: **Mel Robbins**; נולדה ב-6 באוקטובר 1968) היא מנטורית, מגישת טלוויזיה, דוברת בנושא מוטיבציה וסופרת אמריקאית.

ביוגרפיה
--------

נולדה בשם מל שניברגר בקנזס סיטי שבמדינת מיזורי. היא גדלה בעיירה קטנה במישיגן ולמדה בדארת'מאות' קולג'. קיבלה תואר ראשון במשפטים מבית הספר למשפטים של בוסטון קולג'. בשנת 1996 נישאה ליזם כריסטופר רובינס, והם הורים לילדים.

קריירה
------

רובינס עבדה כסניגורית פלילית במדינת ניו יורק ובהמשך שימשה כפרשנית משפטית ברשת CNN.
בשנת 2008 החלה לשדר תוכנית ברדיו. בשנת 2011 פרסמה את ספרה Stop Saying You're Fine: Discover a More Powerful You. בשנה זו היא נשאה נאום בהרצאת TEDx סן פרנסיסקו ("איך להפסיק לדפוק את עצמכם"), שמטרתו לעורר מוטיבציה מיידית לפעולה. עד לינואר 2020 נצפה הנאום 22 מיליון פעמים ביוטיוב.

בשנת 2014 זכתה רובינס בפרס גרייסי על הגשה יוצאת דופן בחדשות/שידור לא בדיוני.

בפברואר 2017 הוציאה את ספרה השני "חוק ה-5 שניות: לחזק את הביטחון העצמי ולשנות את החיים ואת הקריירה בעזרת אומץ יומיומי". בספר הציגה גישה ליצירת מוטיבציה מיידית לפעולה תוך שימוש בכלל שקראה לו "חוק החמש שניות".

רובינס הגישה מספר תוכניות טלוויזיה: את התוכנית את התוכנית Monster In-Laws ברשת A&E, והתוכנית Someone's Gotta Go ברשת fox. תוכניתה The Mel Robbins Show עלתה לשידור בספטמבר 2019 בשידור סינדיקציה.

קישורים חיצוניים
----------------

* מל רובינס, ברשת החברתית פייסבוק
* מל רובינס, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* מל רובינס, ברשת החברתית אינסטגרם
* מל רובינס, סרטונים בערוץ היוטיוב
* מל רובינס, באתר לינקדין

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mel Robbins Is Not the Bashful Type, באתר בוסטון מגזין, 30 באוקטובר 2007
2. ↑  כריסטופר דארסו, Mel Robbins: Life Lessons From a CNN Commentator, באתר pcmaconvene‏, 1 ביוני 2015
3. ↑  איך להפסיק לדפוק את עצמכם, באתר Ted
4. ↑  2014 GRACIE AWARDS WINNERS, בארכיון האינטרנט, מתוך אתר All Women in Media
5. ↑  דניס פטסקי,Mel Robbins Syndicated Daytime Talk Show Cleared In 90% Of U.S. For September Launch, באתר Deadline‏, 24 באפריל 2019

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007421279905171
* BnF: cb17755470v (data)
* GND: 1168950449
* ISNI: 0000 0001 1817 8702
* LCCN: n2011016837
* LNB: 000276701
* NDL: 001328944
* NKC: xx0249014
* NLG: 344708
* NLK: KAC201772172
* NSK: 000717447
* NTA: 418093903
* RERO: 02-A027486675
* SUDOC: 230927947
* VIAF: 169176860
* WorldCat: lccn-n2011016837

 |
**דודג' סדרה D5** (באנגלית : **Dodge Serie D5**) - היא מכונית משפחתית, מתוצרת חטיבת דודג' בקונצרן המכוניות האמריקאי קרייזלר אשר יוצרה בארצות הברית במספר תצורות בין השנים 1937–1936

היסטוריה
--------

 ערך מורחב – **דודג'**  

חברת דודג' נוסדה בשנת 1900 על ידי האחים ג'ון פראנסיס דודג' והוראס אלגין דודג' בדטרויט שבמישיגן. בימיה הראשונים יצרה החברה חלקי מנוע ושלדה עבור תעשיית הרכב המתפתחת בעיר, בעיקר עבור החברות אולדסמוביל ופורד. למרות ההצלחה המסחרית שאפו האחים לייצר מכוניות משלהם. שאיפה זו התממשה לראשונה במכונית הראשונה, "דודג' דגם 30" (Dodge Model 30), ששיווקו ב-1915 כמתחרה יוקרתית יותר לדגם פורד מודל T הנפוץ. דגם 30 כלל כמה חידושים לאותה עת - גוף עשוי כולו פלדה, תיבת הילוכים חדשנית, ומערכת חשמל בת 12 וולט. תיבת ההילוכים והמנוע היו טובים מאלה של פורד T
(35 כוחות סוס לעומת 20).
בזכות איכות החלפים שייצרו ומעלותיה של המכונית היא הגיעה למקום שני במכירות הרכב בארצות הברית ב-1916.
באותה שנה השתמש הצבא האמריקני בהצלחה בדגם 30 בפעילותו המבצעית כנגד המהפכן המקסיקני פנצ'ו וייה.
בינואר 1920 הלך לעולמו ג'ון דודג' ובדצמבר אותה שנה נפטר גם הוראס דודג'. אלמנות השניים המשיכו בניהול החברה. דגם 30 שונה קלות ושווק כ"סדרת 116" (Series 116) אולם החברה ירדה למקום החמישי במכירות בארצות הברית ב-1925. באותה שנה מכרו אלמנות המייסדים את החברה ל-קבוצת משקיעים, שהחליטה, בעקבות ירידה נוספת במכירות (מקום שביעי ב-1927) למכור את דודג' ליצרן מכוניות אחר.
בשנת 1928 רכש קונצרן קרייזלר את חברת דודג' ומבחר הדגמים המיוצר ירד ל-13 בשתי קטגוריות (מ-19 דגמים בשלוש קטגוריות).

"דודג' סדרה D5"
---------------

"סדרת D5" הצטיידה במנוע שישה צילינדרים בטור בעל 3,569 סמ"ק בשורה, שפיתח 87 כ"ס. יחידת הכוח הייתה קדמית ואילו הכונן היה אחורי.

תיבת ההילוכים הייתה בעלת שלושה הילוכים ואילו המצמד היה יבש עם צלחת אחת. תיבת הילוכים חצי אוטומטית הייתה זמינה כאופציה.

הסדרה "דודג' סדרה D5" הוצעה בגרסאות סדאן, קופה, קבריולה ולימוזינה. הדגם היה זמין בשני בסיסי גלגלים, 3,353 מ"מ עבור מכונית הסדאן עם שבעה מושבים, ודגמי לימוזינה וקבריולה עם חמישה מושבים, ו -2,921 מ"מ לכל הגרסאות האחרות.

המכוניות הועברו ללקוח גם באמצעות שלדה חשופה, כלומר ללא עבודות גוף, כך שהקונה יוכל להשלים אותן.

"דודג' סדרה D5" יצא מהייצור באוקטובר 1937.

גלריה
-----

* "דודג' סדרה D5" "דודג' סדרה D5"
* "דודג' סדרה D5" "דודג' סדרה D5"
* "דודג' סדרה D5", שנת 1937 - קופה "דודג' סדרה D5", שנת 1937 - קופה
* "דודג' סדרה D5", שנת 1937 - קופה "דודג' סדרה D5", שנת 1937 - קופה

ראו גם
------

* דודג'
* דודג' סדרה DH

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דודג' סדרה D5** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Beverly Kimes, Henry Clark, Standard Catalog of American Cars 1805-1942, Iola, Krause Publications Inc, 1996, מסת"ב 978-08-73414-28-9.
2. ↑  "דודג' סדרה D5" סדאן - תמונה pinterest.com/pin/534239574529177072
3. ↑  "דודג' סדרה D5" קופה - תמונה pinterest.ca/pin/534239574529177093
חזית המלון לאחר מלחמת ששת הימים, משה מרלין לוין, אוסף מיתר, הספרייה הלאומיתחזית המלון לאחר מלחמת ששת הימים, משה מרלין לוין, אוסף מיתר, הספרייה הלאומית
**מלון אימפריאל** הוא בית מלון, הממוקם בכיכר עומר אבן אל ח'טאב שליד שער יפו שבעיר העתיקה של ירושלים. בשנים הראשונות לאחר הקמתו היה מהמפוארים והמשוכללים במלונות ירושלים.

ההיסטוריה של המלון
------------------

מלון אימפריאל הוקם בין השנים 1884–1887 בשם "גרנד ניו הוטל" על ידי הכנסייה היוונית אורתודוקסית. המלון הוקם בכיכר עומר אבן אל ח'טאב שבצידו הפנימי של שער יפו בירושלים העתיקה. לאחר מספר שנים קשות השכירה הכנסייה את המלון למשפחה ערבית-נוצרית בשם מוּרקוּס, וזו הביאה לשגשוגו של המלון ולהפיכתו למלון מבוקש המומלץ על ידי מטיילים וסוכני נסיעות. תחילה נבנה המלון בקומה אחת, אך לאור הצלחתו נבנתה קומה שנייה ב-1897, וקומה שלישית ב-1907. בכך גדל מספר חדריו מ-50 חדרים ל-200, והוכנסו בו שיפורים שהיו חדשניים לשעתם כמו מערכת מים זורמים ותאורת חשמל. בחזית המלון הפונה לכיכר פעלה חנות של המושבה האמריקאית בירושלים שמכרה מוצרים ועבודות יד מתוצרת בני המושבה.

בתחילת המאה ה-20 שימש המלון כמקום מפגש לאנשי השלטון העות'מאני ולהנהגת היישוב היהודי. לאחר כיבוש הבריטי ב-1918 הוחרם המלון, ושימש כבית חולים וכמטבח ציבורי לתושבי ירושלים, כשמפעילי המטבח היו אנשי המושבה האמריקאית.

עם השנים השתנה המלון שם המקום מ"מלון גרנד ניו הוטל" ל"מלון אימפריאל" והוא מנוהל על ידי משפחת אל-דג'אני.

בשנת 2005, נרכש המלון (יחד עם מלון אמדורסקי הסמוך) דרך חברת קש על ידי עמותת עטרת כהנים. בשנת 2016 אישר בית המשפט המחוזי את הרכישה. ערעור כנגד פסק הדין נדחה ביוני 2019.

ממצאים ארכאולוגיים
------------------

בזמן בניית המלון התגלו במקום מספר ממצאים ארכאולוגיים:

* חומה רומית
* אבני דרך רומיות המשויכות ללגיון ה-10
* עמוד רומי ועליו כתובת לכבודו של מרכוס יוליוס מקסימוס

לקריאה נוספת
------------

* יהושע בן אריה, **עיר בראי תקופה - ירושלים במאה התשע-עשרה העיר העתיקה** (פעילות הבניה של היוונים בעיר־העתיקה וסיכום העדה היוונית), הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1979

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלון ניו אימפריאל** בוויקישיתוף
* מלון גרנד ניו הוטל באתר "נוסטלגיה"
* על ההיסטוריה של המלון באתר המלון
* תמונת המלון מתוך "אוסף אלכסנדר", עמוד 144
* מלון אימפריאל באתר "עכבר העיר" (אורכב)

הערות שוליים
------------

1. ↑  בהמשך הזמן נרכש המלון על ידי בן המשפחה אנטון מתייה מרכוס
2. ↑  American Colony (Jerusalem) Photo Department, Jerusalem. The Old City. David Street. The large stores inside Jaffa Gate, www.loc.gov, ‏1920 (באנגלית)
3. ↑  ע"א 8398/17 תאופילוס ג'אנופולוס, פטריארך הכנסייה היוונית אורתודוכסית של ירושלים נ' Berisford Investments Limited, ניתן ב־10 ביוני 2019