recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**סרג'י דָארְדֵר מוֹל** (בספרדית: **Sergi Darder Moll**; נולד ב-22 בדצמבר 1993) הוא כדורגלן ספרדי שמשחק בעמדת הקשר המרכזי במיורקה מהלה ליגה. ידוע בראיית המשחק המרשימה שלו ונחשב לאחד מהקשרים הבולטים בלה ליגה.

קריירה
------

### אספניול ומלאגה

דארדר נולד בארטה שבאיים הבלאריים, ושיחק בשני מועדונים מקומיים לפני שהצטרף לאספניול בקיץ 2007, בגיל 13. עונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת הייתה 2011/2012, כאשר שיחק בקבוצת המילואים בליגה הרביעית בספרד.

ביולי 2012, דארדר חתם במאלגה, ושיחק בקבוצה השנייה, גם בליגה הרביעית. בשנה שלאחר מכן הוא הרשים את מהמן הקבוצה הראשונה ברנד שוסטר שזימן אותו לקדם העונה, שם כבש שני שערים, כולל אחד בתבוסה 3–2 לאסטון וילה בוילה פארק ב-10 באוגוסט.

ב-14 באוגוסט 2013, פורסם שדארדר הועלה רשמית לסגל הראשי. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה שלושה ימים לאחר מכן, בהפסד 1–0 בחוץ מול ולנסיה.

דארדר חתם על חוזה מקצועי עם מאלגה ב-4 בנובמבר 2013, שנמשך עד 2017. הוא הבקיע את שערו הראשון עבור האנדלוסים ב-31 במרץ של השנה שלאחר מכן, השער המנצח בניצחון 2-1 על ריאל בטיס באצטדיון בניטו ויימרין.

### ליון

ב-30 באוגוסט 2015, דארדר הצטרף לאולימפיק ליון בחוזה לחמש שנים, תמורת 12 מיליון אירו. הופעת הבכורה שלו בליג 1 הגיעה ב-20 בספטמבר, כשנכנס כמחליף באמצע המחצית השנייה של המשחק שנגמר בתיקו 1-1 נגד מארסיי.

### חזרה לאספניול

ב-1 בספטמבר 2017, דארדר חזר לאספניול לאחר שהסכים להשאלה לשנה עם סעיף רכישה של 8 מיליון אירו. ההעברה הפכה לקבועה ב-5 במרץ 2018 לאחר שהשחקן ערך מספר נדרש של הופעות לפי חוזה ההשאלה, והוא חתם על חוזה לחמש שנים שנכנס לתוקף ב-1 ביולי.

ב-25 באוגוסט 2022, דארדר חתם על הארכת חוזה עם אספניול עד 2026.

### מיורקה

ב-11 באוגוסט 2023, לאחר הירידה של אספניול לליגה השנייה, חתם דארדר על חוזה לחמש שנים עם מיורקה, שנשארה בלה ליגה ואף סיימה במקום ה-9. דארדר קיבל את המספר 10, וערך את הופעת הבכורה שלו יום לאחר החתימה, כשנכנס כמחליף במחצית השנייה במשחק נגד לאס פאלמאס, שנגמר ב-1-1. דארדר אף בישל את השער היחיד של מיורקה במשחק.

קריירה בינלאומית
----------------

כל רמות הנוער מורכבות, דארדר כבש 12 שערים עבור ספרד בסך הכל לאורך הקריירה שלו בכל רמות הגילאים של הנבחרת. הופעת הבכורה שלו בנבחרת הגיעה ב-14 בנובמבר 2013, כששיחק את 35 הדקות האחרונות של מפגש חוץ נגד בוסניה במוקדמות יורו 2015.

תארים
-----

אספניול
* הליגה הספרדית השנייה (1): 2020/2021

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סרג'י דארדר** בוויקישיתוף
* סרג'י דארדר, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**אליהו (אלי) ברדה** (נולד ב-כ"ז בשבט ה'תשי"ז 29 בינואר 1957) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כראש עיריית מגדל העמק משנת 1998 עד לשנת 2024.

ביוגרפיה
--------

ברדה נולד בטבריה. בנערותו עברה משפחתו להתגורר במגדל העמק. ברדה בעל תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת חיפה ותואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת חיפה.

קריירה צבאית
------------

ברדה שירת בצה"ל במשך 22 שנים כקצין ההדרכה של חטיבת גולני וקצין הדרכה בפיקוד הצפון. ב-1998 השתחרר משירות הקבע בדרגת סגן-אלוף.

ראש העיר מגדל העמק
------------------

בנובמבר 1998 התמודד בבחירות המקומיות בראשות רשימת מפלגת גשר וכמועמדה לראשות העיר מגדל העמק. הוא ניצח בסיבוב השני את סוזן עמור, רעייתו של ראש העיר היוצא שאול עמור. ב-2002 עבר למפלגת הליכוד, יחד עם ראש המפלגה דוד לוי. הוא נבחר לראשות העיר גם בבחירות 2003, 2008 (ברוב של 64%) ב-2013 (ברוב של 70%) לאחר שניצח את עמוס גלם וב-2018 (ברוב של 56.97%) לאחר שניצח את יקי בן חיים.

ברדה דגל בפרויקטים של התנדבויות, עליהם קבלה העיר פרסים והוקרה לאורך השנים. בשנת 2009 הוקמה היחידה להתנדבות עירונית בהובלת אילנה פרץ עייש. היחידה הפכה מודל למערך המתנדבים לשעת חירום שאומץ ברמה הארצית, ייצוג משרד הרווחה בגרמניה ופולין בנושא הפעלת מתנדבים ועוד.

בפעם העשירית יזם בשנת 2022 במגדל העמק את הבאת האנימציה והקומיקס לגליל באירוע של פסטיבל האנימיקס.

לקראת הבחירות המקומיות בשנת 2024 הודיע על פרישה מחיים הפוליטיים, אשר בעקבותיה נבחר יקי בן חיים לראשות העיר.

### פרסים לעיריית מגדל העמק

בשנות כהונתו זכתה עיריית מגדל העמק בפרסים מהם:

* מגן שר הרווחה
* 2017 אות קהילה מתנדבת

* מאי 2022 אות 'עשות משפט ואהבת חסד'

תפקידים ציבוריים נוספים
-----------------------

מ-2014 הוא מכהן בנוסף גם כיו"ר האספה הכללית של מרכז השלטון המקומי וכחבר בחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית.

פלילים
------

בשנת 2005 נחשד בהטרדה מינית כלפי אישה כבת 30, שעבדה עם ברדה בתקופת מערכת הבחירות לראשות העיר בנובמבר 2003.

בשנת 2016 נחקר שפרסם אודות חוב של עמוס גלם בעת שהתמודד מולו בבחירות לרשויות המקומיות ב-2013.

חיים אישיים
-----------

ברדה נשוי לרותי, ואב לארבעה. בנו איתי ברדה, הוא מנכ"ל חברת הגמל והפנסיה של בית ההשקעות הלמן-אלדובי (מונה לתפקיד בינואר 2015).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלי ברדה** בוויקישיתוף
* אלי ברדה באתר מגדל העמק

הערות שוליים
------------

1. ↑  כתב מקומונט, פרס 'אות קהילה מתנדבת' לשנת 2017 הוענק למגדל העמק, באתר מקומונט קריות: חדשות מקומיות של הצפון, חיפה, קרית ביאליק, קרית אתא, קרית מוצקין וקרית חיים, ‏2018-01-18
2. ↑  ישראל מושקוביץ, מחפשים את ג'קי - חוגגים 60 שנה למדור "הציור השבועי לילד", באתר ynet, 1 ביוני 2022
3. ↑  עיריית מגדל העמק, מגדל העמק זכתה באות "עשות משפט ואהבת חסד", באתר עיריית מגדל העמק, ‏15/05/2022
4. ↑  ירון דרוקמן, ראש עיריית מגדל העמק חשוד בהטרדה מינית, באתר ynet, 21 בספטמבר 2005
5. ↑  מסתמן: תיק החקירה נגד ראש העיר מגדל העמק ייסגר, באתר חדשות 0404‏, 17 בינואר 2016

| ראשי עיריית מגדל העמק  |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **כמועצה מקומית** | נאג'י קוויטי(מועצה ממונה) | אברהם זלוסצר(מועצה ממונה) | צבי אלדרוטי | יעקב טולדנו | שאול עמור |
| 1957 - 1953 | 1959 – 1957 | 1977 - 1959 | 1978 - 1977 | 1988 - 1978 |
|  |
| **כעירייה** | שאול עמור | אלי ברדה | יקי בן חיים |
| 1998 - 1988 | 2024 - 1998 | מכהן - 2024 |

 |
**אלכסנדר קוקול** (בסרבית: **Александар Кукољ**; נולד ב-9 בספטמבר 1991) הוא ג'ודוקא סרבי. קוקול מתחרה בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג, אלוף אירופה (2017).

קריירה
------

בפברואר 2010, קוקול זכה לראשונה באליפות סרביה. ביוני 2012 הוא זכה במדליית זהב בטורניר 'World Cup Lisbon'. בספטמבר 2014 קוקול זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית כסף בגראנד פרי זאגרב. במאי 2016 הוא זכה במדליית כסף בגראנד סלאם באקו, באוקטובר אותה השנה הוא זכה במדליית זהב בגראנד סלאם אבו דאבי ובדצמבר הוא זכה במדליית זהב בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי לאחר שניצח בגמר את אקסל קלרז'ה הצרפתי באיפון. באולימפיאדת ריו 2016, הוא הודח בסיבוב השלישי לאחר הפסד למשו בייקר היפני.

באליפות אירופה 2017 שנערכה בוורשה, זכה קוקול במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג. בקרב הראשון הוא ניצח את סיריל גרוסקלאוס השווייצרי, בשמינית הגמר הוא ניצח את רוקס ננארטויציוס הליטאי וברבע הגמר גבר על קרן כריסטופר קאליולייד האסטוני. בחצי הגמר הוא ניצח את ממדאלי מחדייב האזרי ובגמר גבר על אקסל קלרז'ה הצרפתי. באליפות העולם של אותה שנה הוא הפסיד בקרב על מדליית ערד לאושנגי מרגיאני.

בשנת 2018 הוא זכה בשתי מדליות זהב בתחרויות מהסבב העולמי; במרץ הוא זכה בגראנד סלאם יקטרינבורג לאחר שבגמר ניצח באיפון את יהור וראפיאו הבלארוסי. בנובמבר הוא זכה בגראנד פרי האג כאשר בגמר ניצח באיפון את ניקולוז שראזאדישווילי הספרדי בתוך 37 שניות לאחר תרגיל בשם טאי-אוטושי.

בשנת 2020 עבר להתחרות בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג. באליפות העולם 2021 אשר נערכה בבודפשט זכה קוקול במדליית הכסף; לאחר ארבעה ניצחונות באיפון בקרבות הראשונים, הוא ניצח בחצי הגמר בווזארי את שאדי אל-נחאס הקנדי ובגמר הפסיד לז'ורז' פונסקה הפורטוגלי.

באולימפיאדת טוקיו 2020, הוא הודח בסיבוב השני לאחר הפסד לצ'ו גו-האם מקוריאה הדרומית.

זכיות בתחרויות מהסבב העולמי
---------------------------

| שנה | קטגוריה | עיר | מדינה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | גראנד סלאם | אבו דאבי | איחוד האמירויות הערביותאיחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות |
| 2016 | גראנד סלאם | טוקיו | יפןיפן יפן |
| 2017 | גראנד פרי | האג | הולנדהולנד הולנד |
| 2018 | גראנד סלאם | יקטרינבורג | רוסיהרוסיה רוסיה |
| 2018 | גראנד פרי | האג | הולנדהולנד הולנד |

קישורים חיצוניים
----------------

* אלכסנדר קוקול, ברשת החברתית פייסבוק
* אלכסנדר קוקול, ברשת החברתית אינסטגרם
* אלכסנדר קוקול, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* אלכסנדר קוקול, באתר olympedia.org
* אלכסנדר קוקול, באתר איגוד הג'ודו העולמי
* אלכסנדר קוקול, באתר JudoInside.com

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
2. ↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
**ישיבת חברון – גאולה** הייתה ישיבה חרדית־ליטאית בירושלים. הישיבה הוקמה בשנת תשמ"ז (1987) במבנה ישן של ישיבת חברון כנסת ישראל שהתפנה על ידי ישיבת חברון כנסת ישראל עם עזיבתה לשכונת גבעת מרדכי בשנת תשל"ו (1976).

הישיבה הוקמה על ידי רבי חיים סרנא, בנו של ראש ישיבת חברון כנסת ישראל רבי יחזקאל סרנא. היא התקיימה עד לשנת תשע"ב (2012) לערך (ראו להלן).

הרקע להקמת הישיבה
-----------------

בשנת תשמ"ז פרש הרב חיים סרנא מישיבת חברון כנסת ישראל עקב מחלוקת עם מנהל הישיבה יצחק חברוני בנו של הרב משה חברוני. לאחר הסכם פשרה, הקים הרב סרנא ישיבה משלו בבניין הישן של הישיבה בשכונת גאולה. ישיבתו כונתה "ישיבת חברון-גאולה", הישיבה נועדה לשמש כהמשך לישיבת חברון כנסת ישראל ההיסטורית.

בראשות הישיבה עמדו הרב חיים סרנא והרב שמואל יעקב בורנשטיין.

בשנת תש"ס (2000) עם הקמתה של ישיבת 'קריית מלך' בבני ברק, הוזמן הרב שמואל יעקב בורנשטיין לכהן בה כראש ישיבה, בעקבות זאת עזב את הישיבה ועבר לגור בבני ברק. עם עזיבתו זומנו לישיבה המשגיח הרב נפתלי קפלן והרב יהושע אייכנשטיין. כחלק משיפור הלימוד בישיבה הוחלט על הקמת שני בתי מדרש בתוך בנין הישיבה, כשהאחד מכיל את בחורי הישיבה הבוגרים יותר, והשני נקרא בשם 'כנסת יחזקאל', במהלך השנים עזבו השניים את הישיבה ובתי המדרש התאחדו.

הישיבה בהר נוף
--------------

לאחר פטירת הרב חיים סרנא (תשע"א), שימש הרב אלחנן שוימר כראש ישיבה בפועל. בשנת תשע"ב החליט הרב ברוך סולובייצ'יק חתנו של הרב סרנא ויורשו, להשכיר את מבני הישיבה, ולמזג את הישיבה עם ישיבת כנסת מרדכי משכונת הר נוף. בשנת תשע"ג עזב הרב שוימר את הישיבה, מה שהיווה סתימת הגולל על ישיבת חברון גאולה.

בנין הישיבה
-----------

בנין הישיבה הושכר לישיבת "אמיתה של תורה", ובשנת 2021 שכרה ישיבת "משכן שלמה" בראשות הרב פרוידיגר את הבניין.

ראו גם
------

* ישיבת חברון כנסת ישראל
* שמואל יעקב בורנשטיין
* חיים סרנא

קישורים חיצוניים
----------------

* ישיבת חברון כנסת יחזקאל (ירושלים, גאולה), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו
2. ↑  ישי כהן, חברון גאולה: מה יעלה בגורל הישיבה?, באתר כיכר השבת, ‏2012-04-21
3. ↑  ישראל כהן, האם חברון גאולה עומדת לפני פירוק?, באתר כיכר השבת, ‏5 באוגוסט 2013

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007311655505171
* VIAF: 137742130
* WorldCat (עם VIAF): 137742130

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בכינוי לכלי רכב ישן. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו טרנאטה (פירושונים).
רכב טרנטה באודסה.
טרנטה בגרמניה
עגלת טָרַנְטַס בסיביר בסביבות 1885
**טרנטה** הוא כינוי סלנג לכלי רכב ישן שיכולותיו המכניות מוגבלות, ולעיתים אף אינו מסוגל לנוע. לרוב אין הכוונה לרכבי אספנות שמורים היטב, אלא למכוניות זולות, שחוקות ובמצב טכני רע.

מקור המילה הוא, ככל הנראה, במילה האוקראינית дрантя שמשמעה "סמרטוט". מילה זו נקלטה ביידיש כ"טרנטה" ושימשה כינוי לחפץ שהתבלה, התיישן והפך חסר ערך. ייתכן ומקור השם הוא בסוג של כרכרה שהייתה בשימוש ברוסיה במאה ה-19 בשם "טרנטס" (Тарантас) (רו').

אף שהשימוש הנפוץ כעת הוא בהתייחסות לרכב בלוי ביותר, מקובל להשתמש במילה גם לתיאור מוצר בעל ליקויים רבים שאינו יכול להגשים את ייעודו באופן משביע רצון. בעבר נעשה במילה שימוש גם לתיאור אדם חסר תוחלת, אך שימוש כזה אינו שכיח כיום.

הביטוי "טרנטה דה-לוקס" (לפעמים נכתב "דלוקס") נועד לתאר טרנטה במצב ירוד במיוחד. אחד משיריה של להקת "איילון" שפעלה בישראל בשנות החמישים של המאה ה-20 נקרא "טרנטה דה-לוקס" והשווה בלעג בין המדינה לבין מכונית מאותה שנת ייצור.

הביטוי "טרנטה, אבל לפניך" ששימש תחילה כסטיקר הומוריסטי שנתלה על הצד האחורי של מכוניות ישנות, קיבל גם הוא משמעות שאולה. כיום משתמשים בו לתיאור של אדם, גוף או מוצר בעל ליקויים רבים שבכל זאת זכה להישגים, או באופן כללי יותר למי שעקף את מתחריו מעמדת נחיתות ברורה.

כאשר הטרנטה מגיעה למצב שבו עלות תחזוקתה גבוהה מדי, נדרש בעליה להחלטה על גורלה. יש הנוטשים אותה ברחוב, כמכונית חונה, (פעולה אסורה על-פי חוק), ושם היא שוהה עד שהרשות המקומית, בנוהל הקבוע לכך, מפנה אותה למגרש גרוטאות. יש המוכרים אותה (או מוסרים אותה) לפירוק, כדי שתשמש כמקור לחלקי חילוף. בשנת 2010 החלה מדינת ישראל לעוד בעלי מכוניות שיוצרו לפני עשרים שנים ומעלה להביאן לגריטה; בתמורה שילמה המדינה לבעלים סכום של 3,000 ש"ח. בשנת 2013 הופסקה פעולת העידוד עקב חוסר תקציב.

בארצות הברית פורחת תעשיית יוקרה (בעיקר באזור הוליווד) של הפיכת טרנטות לרכבים בגרסת לוקסוס.
מתחת למעטה החלוד ותוך שימוש באביזרים מקוריים (בדרך כלל של דגמי אספנות) נבנית מכונית חדישה לחלוטין במחיר מרקיע שחקים. הכוונה היא למשוך את עיני הצופים בעוד שהנהיגה עצמה היא ברמה מהמתקדמות ביותר שיש.

אחד המאמרים הקלאסיים של ג'ורג' אקרלוף, חתן פרס נובל לכלכלה, עוסק בכשל שוק הנובע ממידע אסימטרי, ולוקח כמשל מכוניות טרנטה אמריקאיות (lemons - לימונים בסלנג) שהמוכר יודע מה מצבן והקונה לא.

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **טרנטה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **טרנטה** |

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "Yiddish’s Linguistic Drift", The Jewish Daily Foreword, 23.2.2007
2. ↑  לדוגמה: צחי הופמן, טרנטה ניידת, nrg, ‏ 28.10.2007
3. ↑  בכותרת מאמרו של דור צח‏, קוונטין טרנטה, באתר וואלה!‏, 5 ביוני 2007, נעשה שימוש במילה עקב המצלול לעגני שלה לשם קוונטין טרנטינו
4. ↑  להקת איילון באתר "סטריאו ומונו"
5. ↑  לדוגמה: נבחרת ישראל: טרנטה, אבל לפניך, באתר וואלה!‏, 12 במרץ 2008 - הביטוי בכתבה זו מתאר את נבחרת ישראל בכדורגל
6. ↑  לדוגמה: אסף מרגלית, טרנטה, טרנטה, אבל אינטל נשארה מאחור, nrg, ‏ 8.12.2005 (הכותרת מתייחסת לחברת AMD, המתחרה של אינטל)
7. ↑  קריאה אישית - בוא לגרוט את המכונית הישנה, באתר ynet, 27 באפריל 2010
8. ↑  The Market for Lemons
**וולטר לנגלי** (באנגלית: **Walter Langley**‏; 8 ביוני 1852 – 21 במרץ 1922) היה צייר אנגלי ומייסד בית הספר ואסכולת ניולין לציור.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד בברמינגהאם ואביו היה חייט. בגיל 15 הוא היה חניך לליטוגרפיה. בגיל 21 זכה במלגה לבית הספר בדרום קנזינגטון, שם למד עיצוב במשך שנתיים. היצירות שלו מצוירות לעיתים קרובות עם צבעי זהב וכסף ובסגנון הרנסאנס. הוא חזר לברמינגהם והתחיל לצייר במשרה מלאה, ובשנת 1881 נבחר לשותף של אגודת האמנים המלכותית בברמינגהם. באותה שנה הוצעו לו 500 לירות שטרלינג עבור עבודה לשנה על ידי מר ת'רופ, צלם מבירמינגהם. בכסף זה הוא ומשפחתו עברו לניולין, שם היה אחד האמנים הראשונים שהתיישבו בעיירה והחל לתעד את חיי קהילת הדייגים.

הוא היה שמאלן מבחינה פוליטית, ותיאוריו היו בריאליזם חברתי של חיי האנשים ממעמד הפועלים, במיוחד הדייגים ובני משפחותיהם. הוא היה תומך של צ'ארלס בראדלוג, פוליטיקאי סוציאליסטי רדיקלי. הרקע שלו ממעמד הפועלים איפשר לו להזדהות עם תושבי הכפר והקשיים שהם סבלו. רבים מציוריו משקפים הזדהות זו עם הדייגים שביניהם הוא חי עם משפחתו. אחת היצירות הידועות ביותר היא "גברים חייבים לעבוד ונשים חייבות לבכות" (1883; מוזיאון ברמינגהאם וגלריה לאמנות), על פי שירו של צ'ארלס קינגסלי "שלושת הדייגים" (1851). אחר הוא הציור "בין הגאות" (1901; מוזיאון ורינגטון וגלריה לאמנות).

אף על פי שהיה אחד הראשונים שהתיישבו במושבת האמנים ניולין, ויצר את בית הספר לציור בניולין, לנגלי הרוויח בתחילה מעט מהתהילה ההולכת וגוברת, בין השאר בגלל מוצאו ממעמד הפועלים. וחלק מיוחס לעובדה שעד 1892 צייר בעיקר בצבעי מים ולא במדיום היוקרתי יותר של צבעי שמן. הכשרתו המוקדמת בליטוגרפיה העניקה לציוריו פרטים ומרקם המראים את כישוריו הטכניים.

ב־1884 הוא התקבל לאגודת האמנים המלכותית בבירמינגהם (Royal Birmingham Society of Artists), והמשיך להציג באופן קבוע ברחבי בריטניה ומחוצה לה.

בהמשך הקריירה שלו המוניטין שלו הלכו וגדלו. אחד מציוריו של לנגלי הוצג על ידי לב טולסטוי כ"יצירת אמנות יפה ואמיתית בספרו "מהי אמנות?", ואילו בשנת 1895 הוזמן לנגלי על ידי גלריית אופיצי לתרום דיוקן עצמי לתלות לצד אלה של רפאל, רובנס ורמברנדט באוסף הדיוקנאות שלהם של אמנים גדולים.

כיום עבודתו נחשבת "חיונית לתדמיתו של בית הספר ניולין", ולצד סטנהופ פורבס, הוא נחשב "העקבי ביותר בסגנון ובעיקר בתפוקה".

גלריה
-----

* בין הנעדרים בין הנעדרים
* קריאת עיתון קריאת עיתון
* זכרונות זכרונות
* יציאת הצי יציאת הצי
* יד הגורל יד הגורל
* תינוק חדש תינוק חדש
* האסופי האסופי
* הברכה הברכה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וולטר לנגלי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Catherine Wallace, **Under the Open Sky: The Paintings of the Newlyn and Lamorna Artists 1880-1940 in the Public Collections of Cornwall and Plymouth**
2. ↑  Short biography of Langley (ארכיון)
3. ↑  Roger Langley, *Walter Langley: Pioneer of the Newlyn Art Colony*, Sansom & Co.
4. ↑  What is Art
5. ↑  Fox, Caroline and Greenacre, Francis, "Walter Langley", *Painting in Newlyn 1880-1930*, London, Barbican Art Gallery, 1985, pp 62-65

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0001 0999 9891
* LCCN: n87817881
* RKD: 47983
* ULAN: 500007053
* VIAF: 95723874
* WorldCat: lccn-n87817881

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בספר לימוד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו אלפון (פירושונים).

אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "אלופון", העוסק בצליל דיבור אפשרי שמשמש להגיית פונמה בשפה מסוימת.
אילוסטרציה לעמוד מאלפון עברי (האות א', בכתב מרובע ובכתב רהוט – בה מתחילות המילים "אינדיאנים" ו"אוהל")
**אַלְפוֹן**, או **ספר אלפבית**, הוא ספר לימוד המיועד להקניית ידיעת האלפבית לילדים. בספר מוצגת כל אות לצד מילים המתחילות בה (ולעיתים אף משפטים או פסקאות), פעמים רבות בלוויית תמונות מתאימות.

אלפונים מבקשים לשמור על העניין של הקוראים הצעירים באמצעים שונים, כגון אָליטֶרציה (הישנות צלילים), אונומטופיה (תצליל), נרטיבים יצירתיים, שירה, איורים מושכים, הומור ופרטים מסקרנים.

לאחר ששולטים הקוראים באלפבית של שפתם, הם מתחילים לקרוא במקראות ללימוד שפה – ראשית קריאה (אנ').

אלפונים בעברית
--------------

בישראל שלט בכיפה במשך שנים האלפון "אלפוני", שחיברה צביה וילנסקי (1907–1995), מורה לכיתות הנמוכות של בית הספר היסודי בכפר סבא, בשיתוף עם נתן פרסקי ואחרים. המהדורה הראשונה של הספר ראתה אור בשנת 1965, ומאז הופיעו מהדורות רבות נוספות. הספר כלל משפטים בסיסיים – הזכור ביותר מהם (שאף הונצח בשירה של נעמי שמר "שלום כיתה א'" מ-1976) הוא "דָּנָה נָמָה, דָּנָה קָמָה".

ראו גם
------

* מקראה
* אוריינות
* אלף בית (שיר)

לקריאה נוספת
------------

* מרים גיליס, **מן ה"חדר" אל המחשב: מאה שנות הוראת קריאה עברית בישראל**, רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשמ"ז 1987. (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
* **קריאה - תאוריה ומעשה: לומדים ומלמדים אוריינות**, כרך ג, רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, תשע"ה 2014. (הספר באתר גוגל ספרים)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלפון** בוויקישיתוף
* ספרי אלפבית, דף שער בספרייה הלאומית

* Helmut Müller, Karl-August Wirth, "Fibel (ABC-Buch)," in: *Reallexikon zur Deutschen Kunstgeschichte*, Bd. VIII (1984), Sp. 665–719, in: RDK Labor (ערך מקיף על אודות אלפונים בגרמנית)

* חן מלול, הכירו את צביה וילנסקי, האמא של 'אלפוני', בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, אוגוסט 2018

אלפונים לדוגמה:

* מ. קרינסקי, ‏דער יִידיש לעהרער, ג, ורשה: ביכער פֿאַר אַלע, תרס"ח, עמ' 1–42, בארכיון האינטרנט (ספר לימוד ביידיש ובו אלפון, ואחריו מקראה ואִגְּרוֹן – מדריך לכתיבת מכתבים)

הערות שוליים
------------

1. ↑  צביה וילנסקי, זלמן אריאל, נתן פרסקי, **אלפוני לכתה א': דפדפת ללימוד ראשית הקריאה לפי השיטה האנליטית סינתטית**; ציורים: בינה גבירץ, תל אביב: מסדה, 1965–1968.
2. ↑  וראו שבוע הסתגלות, בדף הספרייה הלאומית בפייסבוק; ספיישל חזרה ללימודים, בדף "רחוב משלה" בפייסבוק.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007293883805171
* BNE: XX528154
* LCCN: sh00008832
* NKC: ph161931

 |
קומזיץ טיפוסי
קומזיץ ל"ג בעומר, 1972קומזיץ ל"ג בעומר, 1972
**קוּמְזיץ** (מיידיש: בוא שב) הוא חפלה הנערך סביב מדורה. במושב כפר יעבץ בתרבות הישראלית אומץ הקומזיץ כחלק מהווי הפלמ"ח ובעקבותיו תנועות הנוער. מקובל להשתמש במדורה לבישול מאכלים שונים ולאכלם במהלך הקומזיץ. בפרט נערכים קומזיצים לציון ל"ג בעומר.

אטימולוגיה
----------

מקורה של המילה קומזיץ ביידיש: פירוש הצירוף "קום זיץ" הוא "בוא/י שב/י". במשמעותה המקורית לא היה הכרח למדורה דווקא, אלא לארוחה שמתקיימת בחוץ. מאוחר יותר אומץ המונח בידי אנשי הפלמ"ח לתיאור הישיבה סביב המדורה, ובמשמעותה זו נותרה עד ימינו. הבלשן יצחק אבינרי הציע את המילה "שֵׁבנָא" (וברבים: שבנאות) כחלופה עברית שהיא כעין תרגום שאילה של המילה ביידיש, אך זו לא התקבלה. הוצעה גם המילה התלמודית "טוזיג", הקיימת גם בערבית, וגם המילה "כֵּרָה", המופיעה במקרא (מלכים ב' ו, כג), אך גם הן לא הצליחו להחליף את מקום ה"קומזיץ" (המילה "טוזיג" הוצעה גם כחלופה למונח פיקניק, וגם במקרה זה לא התקבלה). בשיר "דּוּדוּ", שכתב חיים חפר (פיינר) על מ"מ הפלמ"ח דוד צ'רקסקי שנפל בקרב, מסופר: "אִתָּנוּ הָלַךְ בַּמַּסָּע הַמְּפָרֵךְ / אִתָּנוּ סִיֵּר הוּא בַּגְּבוּל / בַּקוּמְזִיץ הָיָה מְזַמֵּר וְעוֹד אֵיךְ / אִתָּנוּ סָחַב מִן הַלּוּל...". בשנות ה-40 היה מקובל בשימוש גם הפועל הנגזר מהשם, "לקמזץ".

מאפיינים
--------

הקומזיץ היה חלק מהווי הפלמ"ח והוא כלל שירה בציבור, צ'יזבטים ואכילת קַרטושקֶס – תפוחי אדמה שנאפים במדורה עצמה. 

לאחר קום מדינת ישראל הפך הקומזיץ לפעילות נפוצה בתנועות הנוער. כיום מקובל לערוך קומזיצים לציון מאורעות שונים וגם ללא סיבה מיוחדת. קומזיץ הוא המנהג הידוע ביותר לציון ל"ג בעומר.

במהלך השנים חלו מספר התפתחויות בתחום הקולינרי: תפוחי האדמה נעטפים לעיתים ברדיד אלומיניום בטרם השלכתם למדורה, ולתפריט נוספו בצל, מרשמלו ונקניקיות.

ראו גם
------

* מנגל
* פיקניק

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימסע מדריך למטייל בוויקימסע: **קומזיץ** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קומזיץ** |

* מרים זינגר, "קומזיץ", דבר, "דבר השבוע", 20 ביוני 1947
* עמית נאור, מי הדליק את הקומזיץ בל"ג בעומר?, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 27 באפריל 2021
* מידע על קומזיץ בקטלוג הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  לדעת אבינרי, "'קומזיץ' – שִחק לו מזלו. מפני שראשיתו נראית כמלה עברית: קום...". לדבריו, לא היה קִבוץ שבו הרציתי ולא נשאלתי על שם עברי ל'קומזיץ'. ביגור הציעו השומעים **כרה** שבמקרא. בתלמוד יש לעניין זה מלה זרה 'טוזיג', ורש"י מפרש: 'משתה של מריעות שעושים הנערים זה עם זה', אך משהוצאתי מפי מלת 'טוזיג' פרצו החברים בצחוק אדיר" (יצחק אבינרי, "שבנא", **יד הלשון: אוצר לשוני בסדר אלף-בית של הנושאים**, תל אביב: יזרעאל, תשכ"ד, עמ' 539). שם הציע אבינרי לייחד למשמעות זו את המילה "שבנא" – שם פרטי המופיע במקרא (גם בצורה "שבנה"); אך כאמור, הצעה זו לא התקבלה. ראו גם הנ"ל, "קומזיץ", בספרו **כך בתנ"ך: אוצר מלים ובִטויים נשכחים הראויים לשוב לתחיה בלשוננו**, ירושלים: קריית ספר, תשל"ח, עמ' 98. בשיר "שיא הכיף" שכתב חיים חפר ב-1944, נזכרות המילים "קומזיץ" ו"כרה" זו לצד זו; ראו מילות השיר "שיא הכיף" והאזנה לו, באתר זמרשת.
2. ↑  מילות השיר "דודו" והאזנה לו, באתר זמרשת.
**גארט ניל גרייבס** (באנגלית: **Garret Neal Graves**; נולד ב-31 בינואר 1972) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מדינת לואיזיאנה. גרייבס, חבר המפלגה הרפובליקנית, מייצג מחוז קונגרס זה בבית הנבחרים מאז 2015. בתחום מחוז הקונגרס שאותו הוא מייצג רוב שטחה של בירת המדינה, באטון רוז'.

ביוגרפיה
--------

גארט גרייבס נולד בשלהי ינואר 1972, בנם של ג'ון וסינתיה (לבית סלימאן) גרייבס, זוג אמריקאי ממוצא לבנוני. אביו היה בעל חברת הנדסה. גרייבס למד באוניברסיטת אלבמה, באמריקן יוניברסיטי ובאוניברסיטת לואיזיאנה טק בין השנים 1990–1996.

גרייבס שימש במשך תשע שנים כעוזרו הפרלמנטרי של בילי טאוזין, חבר בית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס השלישי של לואיזיאנה. הוא היה גם עוזר חקיקתי בוועדת האנרגיה והמסחר של בית הנבחרים, שם היה טאוזין יושב הראש של הוועדה. ב-2005 היה לעזר בוועדת המסחר, המדע והתחבורה בסנאט של ארצות הברית, שם היה עוזרו של הסנאטור דייוויד ויטר. הוא היה מנהל המטה של ועדת המשנה לענייני שינויי אקלים והשלכותיהם. בסנאט הוא הוסיף לעבוד עבור ג'ון ברו, בן טיפוחיו של אדווין אדוארדס וקודמו של ויטר בסנאט. הוא שימש כעוזר חקיקתי ראשי בוועדת הסביבה והעבודות הציבוריות של הסנאט.

ב-2008 מונה גרייבס בידי מושל לואיזיאנה בובי ג'ינדאל לניהול רשות ההגנה והשיקום של חופי לואיזיאנה. בתפקיד זה הוא ניהל משא ומתן בשם המדינה עם בריטיש פטרוליום על דליפת הנפט במפרץ מקסיקו. ב-17 בפברואר 2014 התפטר גרייבס מתפקידו.

במרץ 2014 הודיע גרייבס על כוונתו להתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של לואיזיאנה במהלך בחירות 2014. זאת לאחר שנציג המחוז המכהן בבית הנבחרים, ביל קסידי, ניצח את הסנאטורית המודקרטית מרי לנדרו בבחירות לסנאט. בבחירות המקדימות הבלתי-מפלגתיות שנערכו לקראת הבחירות הכלליות, סיים מושל המדינה לשעבר אדווין אדוארדס, איש המפלגה הדמוקרטית, במקום הראשון עם 30 אחוז מקולות הבוחרים ואחריו גרייבס עם 27%. ב-6 בדצמבר 2014 ניצבו אדוארדס וגרייבס זה מול זה בבחירות חוזרות. בבחירות אלה ניצח גרייבס עם 62.4% מקולות הבוחרים ואחריו אדוארדס עם 37.6%.

הוא נבחר מחדש בבחירות 2016 ובבחירות 2018. באפריל 2017 התפרסם גרייבס לאור סכסוך פומבי עם המושל הדמוקרטי ג'ון בל אדוארדס בנוגע להוצאת הסיוע הפדרלי לקרבנות השיטפונות שפקדו את לואיזיאנה ב-2016. גרייבס, שהוזכר כמתמודד פוטנציאלי נגד אדוארדס בבחירות לתפקיד המושל ב-2019, טען שהוא שם פעמיו למען תושבי לואיזיאנה שנפגעו מהשיטפונות ולא בהכנת הקרקע לקראת התמודדות עתידית לתפקיד המושל. בקונגרס ה-116 של ארצות הברית היה החבר הבכיר בוועדת בית הנבחרים של ארצות הברית על משבר האקלים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גארט גרייבס** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של גארט גרייבס (באנגלית)
* גארט גרייבס, ברשת החברתית פייסבוק

* גארט גרייבס, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* גארט גרייבס, ברשת החברתית אינסטגרם

* גארט גרייבס, סרטונים בערוץ היוטיוב
* גארט גרייבס באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
2. ↑  Jindal coastal adviser Garret Graves resigns, effective Feb. 17, באתר NOLA.com‏, בפברואר 2014 (באנגלית)
3. ↑  Former Jindal adviser running for Congress, מאורכב באתר Wayback Machine‏, 4 במרץ 2014 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* SNAC: w6r60gcf
* US Congress: G000577

 |
**עמיעז (עמי) סגיס** (נולד ב-18 בנובמבר 1948), שירת כאלוף בצה"ל, קצין חימוש ראשי וראש אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל).

ביוגרפיה
--------

הוריו הם נצחיה ויהודה סגיס. עמי הוא האח הבכור מבין שלושה אחים, ואחריו נולדו אחות בשם גלי ואח בשם שוקי. סגיס הוא בוגר תיכון אורט ברחובות. התגייס לחיל החימוש בשנת 1966, ושירת בתחילה כטכנאי אחזקה. בהמשך יצא לקורס קצינים. בשנת 1970 יצא ללימודי הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון. במהלך מלחמת יום הכיפורים (באוקטובר 1973) שימש כקצין חימוש בסדנה חטיבתית בסיני. עם סיום לימודיו ב-1974 חזר לחיל ומילא תפקידי מטה, פיתוח ואחזקה.

בשנת 1981 מונה לתפקיד ראש-ענף (רע"ן) ניסויים אוטומטיביים ביחידת הניסויים (היום נס"א) של חיל החימוש, בדרגת סא"ל. מאוחר יותר מונה לרע"ן רכב במפקדת קצין חימוש ראשי (מקחש"ר). בשנת 1986 מונה למפקד יחידת הניסויים, בדרגת אל"ם, ובשנת 1988 למפקד מרכז שיקום ואחזקה (מש"א).

שירותו בצה"ל כקצין חימוש ראשי וראש אט"ל
---------------------------------------

בספטמבר 1991 מונה סגיס לקצין חימוש ראשי (קחש"ר), בדרגת תא"ל. בתקופתו נמשך תהליך פיתוחן וקליטתן של מערכות נשק חדשות ושיפורן של מערכות נשק קיימות, ביניהן מיגון רכבים לבט"ש, רכש וקליטת מערך ה-MLRS, שיפור מערכות נשק מונחה מדויק, שיפור מערך הצליפה וחידוש משק הרכב לסוגיו.

כמו כן, תקופת כהונתו של סגיס כקחש"ר התאפיינה בהכשרה מוגברת של כוח-אדם מקצועי באמצעות המכללה הטכנולוגית בבה"ד 20. זאת לאור הרפורמה במשרד החינוך בנושא החינוך הטכנולוגי, שגרמה למחסור בכוח-אדם מקצועי המגויס לחיל. החיל שקד על טיפוח ופיתוח כוח-אדם, שיבוץ מהנדסים במערך האחזקה ועידוד קצינים במערך הנפרש לצאת ללימודי תואר בתחום המדעים המדויקים.

בשנת 1995 הועלה סגיס לדרגת אלוף, ומונה לראש אגף האפסנאות (אג"א) במטה הכללי, שהפך ב-1997 לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל).

תפקידיו במגזר העסקי
-------------------

בשנת 1998 סיים סגיס את תפקידו כראש אט"ל, והשתחרר מצה"ל לאחר 32 שנות שירות. עם שחרורו מונה למנכ"ל שופרסל, והוביל אותה למהלך הבראה והתייעלות. בשנת 2003 עזב את תפקידו והתמנה למנכ"ל גרנית הכרמל השקעות בע"מ. ב-2008 סיים את תפקידו כמנכ"ל גרנית הכרמל.

תפקידים ציבוריים
----------------

עמי סגיס הוא יו"ר אגודת הידידים של רשת אורט ישראל המקדמת את החינוך הטכנולוגי מדעי בישראל.

פרטים כלליים
------------

סגיס הוא בוגר תואר ראשון בהנדסת מכונות בטכניון, ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. כמו כן הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי (מב"ל). הוא נשוי, ואב לבן ובת.

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות-חייו של אלוף (מיל') עמי סגיס באתר חיל החימוש(הקישור אינו פעיל).
* סיון קלינגבייל, אבי בר-אלי, מסתער על היעד הבא, באתר הארץ, 9 ביולי 2008

| קציני הטכנולוגיה והאחזקה  |
| --- |
| קציני חימוש ראשיים | אשר פלד • צבי בן יעקב • דב שמר • עמנואל פרת • עמוס חורב • ינון עזרוני • עמוס חורב • חיים דומי • אלעזר ברק • בן-ציון בן-בשט • טוביה מרגלית • משה קידר • צבי אורן • עמי סגיס • מיכאל דיין • שלום קורן • זכריה חי • חיים רונן • איל אלוק • צביקה קראוס • אליעזר בן הרוש • מישל ינקו |
| קציני הטכנולוגיה והאחזקה | אילן אליה |

| ראשי אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל) (בעבר אג"א, אלר"ם)  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| יוסף אבידר • מונטי גרין • אפרים בן ארצי • צבי איילון • מאיר אילן • משה גורן • מתי פלד • עמוס חורב • נחמיה קין • אריה לוי • יוחנן גור • חיים ארז • מנחם עינן • אילן בירן • שלום חגי • עמי סגיס • אהרן זאבי-פרקש • אודי אדם • אבי מזרחי • דן ביטון • יעקב ברק • אהרון חליוה • יצחק תורג'מן • מישל ינקו |

 |
**גבריאל בֶּר** (13 בינואר 1919 – 22 בספטמבר 1982) היה היסטוריון ומזרחן ישראלי, יהודי יליד גרמניה, פרופסור להיסטוריה וחוקר אסלאם ישראלי.

ביוגרפיה
--------

בר נולד בברלין בירת גרמניה. דודו מצד אמו היה חוקר תולדות האמנות גרשם קורט פרייער. עלה לארץ ישראל ב-1933, ולמד בבית הספר הריאלי בחיפה. את לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטה האמריקנית בביירות ובאוניברסיטה העברית בירושלים, בה קיבל תואר מוסמך ב-1952 ותואר דוקטור ב-1957. עבודת הדוקטורט שלו, בהדרכתו של ד"ר אלפרד בונה, עסקה בנושא "הרכוש הקרקעי במצרים המודרנית, 1800–1950" ובה ניתח את תהליך ההפרטה של קרקעות המדינה והשפעתן על המעמדות במדינה והכלכלה במצרים. מחקריו שילבו ידע במזרחנות לצד תובנות סוציולוגיות וכלכליות, ובשנים מאוחרות יותר הוא עסק בחקר הווקף והשפעתו על פיתוח כלכלי.

בר לקח חלק בכתיבת האנציקלופדיה לנושאי אסלאם. עבודותיו זכו להתעניינות רבה בעיתונות בלבנון ובמצרים, וספריו תורגמו לשפה הערבית ונלמדו באוניברסיטאות דוברות השפה הערבית. הוא עמד בראש החברה המזרחית הישראלית, וייסד את הכנס הבינלאומי שלה. באוניברסיטה העברית שימש ראש המכון ללימודי אסיה ואפריקה. כמו כן הוא ערך את ביטאון האגודה "המזרח החדש", ובשנת 1965 התפרסם ביוזמתו לראשונה הביטאון *Asian and African Studies*.

לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים, יזם בר את הקמת המרכז האקדמי הישראלי בקהיר.

בשנת 1976 הוענק לבר פרס ישראל לבלשנות ערבית. בשנת 1990 נוסד באוניברסיטת תל אביב "הפורום על שם גבריאל בר" לדיון אקדמי בנושאים הקשורים בחברות מזרח תיכוניות ואסלאמיות.

נפטר בירושלים ב-1982.

כתב עת לזכרו
------------

* **המזרח החדש**: מוקדש לגבריאל בר ז"ל, כרך ל', תשמ"א/1981, חוברת 4-1 (120-117).

מפרסומיו
--------

* **הרכוש הקרקעי ושאלת הריפורמה האגררית במצרים**, 1957.
* **מקורות לתולדות המזרח התיכון החדיש**, 1960.
* **"כניעות" הפלאח הערבי: לתולדות המרידות האגראריות במצרים**, 1962.
* **מבנה הגילדות הטורקיות: ומשמעותו להיסטוריה החברתית העות’מאנית**, 1970.
* **מבוא לתולדות היחסים האגראריים במזרח התיכון: 1800-1970**, 1972.
* **המוח’תאר הכפרי בארץ ישראל: תולדות מעמדו ותפקידיו**, 1979.

לקריאה נוספת
------------

* נחמיה לבציון, ‏גבריאל בר ז"ל, **המזרח החדש** ל', 1981 (בתוך כתב העת לזכרו), עמ' 4-1.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גבריאל בר** בוויקישיתוף
* גבריאל בר (1919-1982), דף שער בספרייה הלאומית
* מידע על גבריאל בר  בקטלוג הספרייה הלאומית
* ארכיון **אוסף גבריאל בר**, בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007258150705171
* BIBSYS: 90249627
* BNE: XX1126766
* BnF: cb12183524c (data)
* CiNii: DA02117949
* GND: 131569031
* ISNI: 0000 0001 0838 9776
* LCCN: n83068710
* NLA: 35011791
* NLP: a0000002107723
* NTA: 072120495
* RERO: 02-A002959641
* SUDOC: 027942589
* TDVİA: baer-gabriel
* Trove: 789165
* VIAF: 160879075
* WorldCat: lccn-n83068710

 |
**אסטריסק** (באנגלית: **Asterisk**) היא תוכנה חופשית למרכזיית טלפוניה. היא משמשת הן לטלפוניית IP והן לחיבור ל־PSTN.

מקור השם הוא במילה האנגלית לתו כוכבית (\*). שהוא אחד המקשים על לוח הטלפונים ומשמש לכל מיני פעולות מיוחדות. כמו כן בסביבת יוניקס התו משמש כתו "ג'וקר" שיכול להחליף כל תו אחר. אסטריסק נועדה להיות תוכנה גמישה שתוכל לעשות "כל דבר".

המתחזקת העיקרית של אסטריסק היא חברת דיג'יום, אשר נוסדה על ידי מרק ספנסר, הכותב המקורי של אסטריסק שהוא גם מחברה המקורי של Pidgin. אסטריסק מפותחת בעיקר על לינוקס אך גם מערכות דמויות־יוניקס אחרות: FreeBSD, OpenBSD, Solaris, Mac OS X ו־NetBSD.

יכולות
------

אסטריסק היא מרכזייה. ככזו היא יודעת לנתב שיחות, לשמור ולנתב דואר קולי, ליצור שיחות ועידה, לנהל תורים ("אנא המתן ותענה בהקדם"), ופעולות מרכזיה נוספות. ליתר דיוק, אסטריסק אינה מרכזיה אלא ערכה ליצירת מרכזיות. כלומר קל מאוד ליצור בעזרתה את המרכזיה הרצויה.

הדרך הפשוטה ביותר לתכנת את אסטריסק היא על ידי שינוי ה־dialplan שלה, כלומר - מה צריך לעשות עם כל שיחה בכל מצב נתון. יש לאסטריסק כמה דרכים לכתוב את התוכניות הזו: תוכניות פשוטות שמתארות אותה שורה אחרי שורה, תחביר דמוי C בשם AEL, וכן תוכניות קטנות בשפת לואה. לחלופין אפשר להשתמש בממשק AGI, שבו תוכנית חיצונית מדברת עם אסטריסק דרך הקלט הסטנדרטי והפלט הסטנדרטי (דומה ל־CGI, אולם יותר אינטראקטיבי). אפשר לשלוט על אסטריסק גם דרך **ממשק המנהל** (Manager Interface) - תוכנית מתחברת לפורט 5038, יכולה לקבל הודעות על מה שקורה במרכזיה ויכולה לשלוח פקודות לביצוע.

אסטריסק כוללת תמיכה במגוון פרוטוקולי VoIP - בראש ובראשונה SIP וכן פרוטוקול IAX (שנועד לשמש לתקשורת בין מרכזיות אסטריסק). היא תומכת בצורה סבירה גם ב־H.323, Jingle, MGCP ו־SCCP. להבדיל מתוכנות כגון SER, אסטריסק אינה פרוקסי של פרוטוקול SIP. כלומר אין מדובר ב"צינור" שמעביר את הבקשה עם מינימום שינויים. אסטריסק בנויה על מנת להתערב.

אסטריסק כוללת תמיכה בעברית. קובצי שפה בעברית אינם חלק מההפצה הרשמית אמנם ניתן להשיגם באתר קהילת המשתמשים הישראלים של המיזם.

רישיון
------

אסטריסק מפותחת לפי תנאי רישיון GPL (גרסה 2), אולם בתוספת מספר החרגות:

* יש לאפשר שימוש בספריות OpenSSL ו־OpenH323 אשר להן רישיונות לא תואמים לרישיון ה־GPL.
* יש לאפשר לדיג'יום להרשות שימוש בתוספות קנייניות כראות עיניה.

הכנסותיה של דיג'יום נובעות בין היתר ממכירת תוספים קנייניים לאסטריסק. לדיג'ום ישנה גם גרסה קניינית של הקוד של אסטריסק. לשם כך היא דורשת מכל מי שתורם קוד לפרויקט הרשאה לשנות את רישיונו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אסטריסק** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אסטריסק (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו דוגמאות באתר החברה.
2. ↑  ראו גם סוגיות רישוי באתר החברה.
3. ↑  ראו הנחיות למפתחים באתר החברה.
**גונן גינת** (נולד ב-20 באוקטובר 1956) הוא עיתונאי, בעל טור ופובליציסט ישראלי, עורך מוסף השבת של העיתון ישראל היום. לשעבר העורך הראשי של "הצופה".

ביוגרפיה
--------

גינת נולד וגדל בפתח תקווה כבנם הבכור של שולמית וליפא גינת, יוצאי קיבוץ סעד. למד בתיכון עירוני ב'-ג' (צייטלין) בתל אביב. שירת בצה"ל בחיל המודיעין. לאחר שהשתחרר מצה"ל, ובמקביל ללימודיו בחוגים לפסיכולוגיה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת בר-אילן, החל את דרכו העיתונאית כמגיה בעיתון הצופה. בהמשך עבר לעיתון מעריב, שם שימש עורך חדשות והתקדם לתפקיד ראש הדסק וסגן עורך מוסף השבת.

לאחר כ-11 שנות עבודה ב"מעריב" מונה גינת לעורך הראשי של "הצופה". הוא שינה את מראה העיתון, הוסיף צבע לעמודיו והדפיסו בפורמט טבלואיד.

היה ממייסדי החינמון "ישראלי" ועורכו הראשון. כיום הוא בעל טור אקטואלי בעיתון "ישראל היום". בעקבות  הפיגועים בבריסל כתב בטורו:

"צריך להיות עיוור כדי לא להבין שיש קשר בין גל הטרור שהכה בבירת בלגיה לבין הכיבוש. התסכול של הילדים הפלסטינים בני ה־13 מהיעדר אופק מדיני היה חייב להתפרץ איפשהו. אז פעם זה בירושלים, ופעם בבריסל - וברור שהיהודים אשמים. נקווה רק שהבלגים יגיבו באיפוק ויבינו שאין פתרון צבאי לטרור.
חוץ מזה, מה חשבו לעצמם הבלגים? שהם יוכלו להמשיך בחיים הטובים שלהם בלי לאפשר אופק מדיני למוסלמים שבארצם? כמה זמן, הם חשבו, יוכלו לרמוס את המוסלמים בלי לתת להם עצמאות במזרח בריסל? הגיע הזמן, אירופאים יקרים, להבין שיש לוותר למען השלום. אתם חייבים להפסיק מייד את הבנייה המתגרה בבריסל ואת דיכוי המוסלמים."
מ־1 באפריל 2017 גינת כותב בטורו בעיקר ביקורת טלוויזיה. בעקבות שידור פרק ראשון מתוך סדרה על המחזאי חנוך לוין כתב בטורו:

"כי מה כבר חנוך לוין אמר? את מה שכל המילייה שלו אומרים שנים במקהלה - שהמנהיגים והגנרלים שלנו אוהבים מלחמות ומשמיעים נאומים חלולים. האם הוא היה הראשון שטען את הדברים? לא בהכרח. האם צדק? לא בהכרח. מיתוס משומש, מיטב הקלישאות העבשות של השמאל, כולל התואר נון־קונפורמיסט, האהוב על הקונפורמיסטים הכי גדולים. ובין כל המתראיינים על חנוך לוין ויצירתו, לא היה אפילו אחד שבין כל ים המלל של ההערצה הייתה לו גם הערה קטנה של רמז לביקורת. מעולם לא ראיתי חסידות שכזו. אין שום אדמו"ר עם חסידים כאלה, שאצלם הרבי לעולם אינו טועה."
גינת הוא אב לארבעה ותושב בית חורון.

קישורים חיצוניים
----------------

* חנן עמיאור, מקדים, או מאחר, את זמנו, באתר העין השביעית, 1 בינואר 2005
* ירעם נתניהו, שליפות עם גונן גינת, באתר nrg‏, 16 במאי 2006

הערות שוליים
------------

1. ↑  גונן גינת, הכל בגלל "הכיבוש", באתר ישראל היום, 25 במרץ 2016
2. ↑  גונן גינת, חנוך לוין: מקהלת מעריצים בלי מילת ביקורת, "חנוך לוין - חיים שכדוגמתם לא ראינו מעולם" ערוץ 1, 22:30, באתר ישראל היום, ‏9 באפריל 2017
**ויקטור סימוב** (ברוסית: **Виктор Симов**;‏ 14 באפריל 1858 – 21 באוגוסט 1935) היה צייר ותפאורן רוסי.

ביוגרפיה
--------

הוא סיים את לימודיו בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה בשנת 1882. בשנים 1885 עד 1886 עבד כמעצב עבור סבבה ממונטוב באופרה הפרטית שלו. הוא גם יצר כמה ציורים וליטוגרפיות. ב-1896 ערך תערוכה משותפת, עם יצחק לויתן ואלכסנדר פופוב באודסה.

עיצוב במה לאופרה, 1915
בשנת 1898, הוא החליט להקדיש את הקריירה שלו לעבודה עם התיאטרון האמנותי של מוסקבה שנוסד באותה העת, שם ייצר עיצובים ותפאורות לחמישים ואחת הצגות וזכה להערצתו של השחקן האיקוני, קונסטנטין סטניסלבסקי. סימוב לא רק יצר אסתטיקה חדשה לתפאורה, הוא גם עסק בפרשנויות אידאולוגיות של החומר, ותהליך הבימוי. יחד עם סטניסלבסקי, הוא החל את הפרקטיקה של מחקר שטח.

הוא הרחיב את פעילותו ב-1909, על ידי תכנון דאצ'ה בשיתוף עם האדריכל, ליאוניד וסנין. ב-1912, מסיבות לא ידועות, עזב את התיאטרון האמנותי ועבד במקום זאת בתיאטרון החופשי של מוסקבה, בתיאטרון מאלי ובתיאטרון האופרה באולפני המשחק של סטניסלבסקי.

ב-1924 הוא עיצב תפאורות המתארות את מאדים, לסרט המדע הבדיוני פורץ הדרך, "אליטה", מאת יעקב פרוטזנוב. בשנה שלאחר מכן שימש גם כמעצב, בניהולו של איבן סטפנוב, עבור "מנהל התחנה", סרט דרמטי המבוסס על סיפור מאת אלכסנדר פושקין. מאוחר יותר באותה שנה חזר לתיאטרון האמנות, שם שהה עד מותו ב-1935, בן שבעים ושבע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויקטור סימוב** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Paul Fryer and Anastasia Toros (Eds.) Viktor Simov: Stanislavsky’s Designer, Routledge, 2019
2. ↑  Большая советская энциклопедия (Great Soviet Encyclopedia). B. A. Vvedensky (Ed.) 2nd ed. Vol.39. Сигишоара — Соки. 1956.
3. ↑  Simov Viktor | Masters of Soviet Art, www.digitalsovietart.com
4. ↑  A. G. Chinyakov, Братья Веснины (The Vesnin Brothers), Стройиздат, 1970

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007279346505171
* BnF: cb17890259k (data)
* GND: 122224450
* ISNI: 0000 0000 6681 1464
* LCCN: n84159838
* LNB: 000308393
* SUDOC: 255031971
* ULAN: 500120638
* VIAF: 25479657
* WorldCat: lccn-n84159838

 |
**גטה ירמיהו** (בשמו העברי: **ירמיהו בן בנימין**; 1888–1947) כונה **גרמיה או ארמיאס** היה רב ואיש חינוך יהודי-אתיופי.

קורות חיים
----------

משמאל לימין: פרופ' תאמרת עמנואל, ד"ר יעקב פייטלוביץ' והרב גטה ירמיהו.
ירמיהו נולד בכפר פנג'ה שבדמביה לאגנניהו בשנת 1888 לערך ובגיל 17 הוא נמסר לידי יעקב פייטלוביץ' אשר הבטיח להקנות לו ידע. ב-1905 הגיעו פייטלוביץ', ירמיהו ונער נוסף, תאמרת עמנואל, לירושלים שם שהו תקופה קצרה ואז הפליגו לצרפת. בפריז שני הנערים נשלחו ללמוד בבית הספר École Normale d’Auteil ואז הועברו לבית מדרש לרבנים (Collegio Rabbinico Italiano) בפירנצה שבאיטליה תחת עינם הפקוחה של הרבנים שמואל צבי מרגליות וצבי פרץ חיות.

ב-1908 נסע גטה עם פיטלוביץ' לאתיופיה ושנה לאחר מכאן הם עזבו יחד עם צעיר נוסף, שלמה יצחק שהיה דודנו של ירמיהו ושנבחר על ידי פייטלוביץ' ללמוד מחוץ לאתיופיה. שני הנערים למדו בבית הספר של חברת עזרה בירושלים ומורם היה אברהם צבי גולדשמידט (Herr Goldschmidt). ב-1913 הגיע פייטלוביץ' לירושלים ולקח עמו את ירמיהו לאתיופיה כדי שזה ישמש כמורה בבית הספר היהודי שהוקם בדמביה.

עד לפטירתו ב-1947 עסק בחינוך נערים יהודים והיה למורה נודד בכפרי ביתא ישראל. אחד מהנערים היה יונה בוגלה, לו העניק את שמו היהודי-ישראלי "יונה".

גטה נישא והביא לעולם יחד עם אשתו סמיין תשעה ילדים. חמישה מילדיו עלו לישראל בשנת 1955, במסגרת מבצע על כנפי נשרים מאריתריאה. ובת אחת עלתה ב-1991 במבצע שלמה ומתגוררת בכפר סבא.

נינו הוא הסופר הישראלי שי עמית.

לקריאה נוספת
------------

* מנחם ולדמן, **מעבר לנהרי כוש - יהודי אתיופיה והעם היהודי**, משרד הביטחון, תשמ"ט, עמ' 211-212

* Simon D. Messing, **The story of the Falashas, "Black Jews" of Ethiopia**, Balshon, 1982, p. 63-64
* Carlo Guandalini, "Gete Yirmiahu and Beta Israel’s regeneration: a difficult path" in Tudor Parfitt & Emanuela Trevisan Semi (Editors), **Jews of Ethiopia: The Birth of an Elite**, Routledge, 2005, ISBN 9780415318389, p. 112-121
* Emanuela Trevisan Semi, **Jacques Faitlovitch and the Jews of Ethiopia**, Vallentine Mitchell, 2007, ISBN 9780853036548

קישורים חיצוניים
----------------

* ירמיהו בן בנימין, כתבה מאריטריאה, הצבי, 16 בפברואר 1913

| תלמידי יעקב פייטלוביץ' שלמדו מחוץ לאתיופיה |
| --- |
| בית הספר בוולקה • בית הספר באדיס אבבה |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| ירמיהו בנימין • תאמרת עמנואל • שלמה יצחק • יונה נפתלי • אברהם ברוך • אברהם מאיר • חזקיהו פניחס • ראובן ישעיהו • עזרא טוביה • ירמיהו ישעיהו • מנשה יוסף • יונתן וונדפרש • ארגאי גביהו • דוד טיים • שמריהו מקונן • יוסף טגניה • יחזקאל מלסה • אביגדור צגאי • יצחק מנגיסטו • שבתאי בן שבתאי • תדסה יעקב • אלעזר דסתה • מקונן לוי • אברהם אדגך • עזרא דלסהו | נערי ביתא ישראל שהתחנכו בכפר בתיה יחד עם ד"ר יעקב פייטלוביץ' |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007419898405171
* VIAF: 13153237880629212510
* WorldCat (עם VIAF): 13153237880629212510

 |
**גיל משעלי** (נולד ב-28 בספטמבר 1984) הוא עיתונאי ואיש רדיו ישראלי.

קורות חיים
----------

משעלי גדל ומתגורר עד היום באופקים.

בשנת 2005 הצטרף לצוות אתר התרבות וחיי הלילה Base. בשנת 2006, מיד לאחר שחרורו מצה"ל, החל משעלי את דרכו בפורטל וואלה, שם שימש כתב רכילות במשך שנה וחצי, עד שנת 2009. חודשיים לאחר מכן הצטרף לפורטל Nana10, שבו עבד ארבעה חודשים.

בנובמבר 2009 החל משעלי לעבוד בעיתון "ישראל היום" בטור הרכילות הקבוע "הגיע לגיל" בעמוד האחורי של העיתון. לפניו כתבה את הטור טלי מזרחי-דהאן. הוא שימש בעיתון כתב רכילות, בידור ומדיה.

בנוסף לעבודתו ב"ישראל היום", משעלי גם הגיש פינת רכילות ובידור ברדיו ירושלים וכיום הוא מגיש פינת רכילות ברדיו צפון 104.5FM. בנוסף, הוא התארח מדי פעם בתוכניות בוקר בערוץ 10 ובערוץ 2.

בפברואר 2013 החל להגיש פינת רכילות ברדיו ירושלים בתוכניתה של אלין לוי ובנוסף לכך החל להגיש פינה בתוכנית "הבוקר של דנה" בהנחייתה של דנה רון בקשת בערוץ 2.

משעלי אחראי לחשיפה של גירושיו של הכדורסלן הליטאי שארונאס יאסיקביצ'יוס מהדוגמנית לינור אברג'יל וגירושיה של אשת העסקים והמיליארדרית שרי אריסון.[דרוש מקור] בנוסף חשף משעלי את אירוסיה של בר רפאלי לאיש העסקים עדי עזרא וגם את הריונה השני של רפאלי. משעלי חשף בחשבון הטוויטר שלו את הריונה הראשון של דניאלה פיק מקוונטין טרנטינו, הריון שזכה לפולואפים בתקשורת העולמית. בנוסף משעלי חשף את הפרידה של ניקול ראידמן מהאוליגרך מיכאל צ'רנוי שעוררה עניין ציבורי.

בתחילת 2013 עזב את ישראל היום ועבר לאתר mako מבית הזכיינית קשת, שם שימש ככתב בידור ומגזין. לאחר מכן ייסד את מדור "מחלקה ראשונה", מדור רכילות עסקית המסקר את האלפיון העליון באתר mako. ב-5 בינואר 2016 עזב את mako לאחר למעלה משנתיים של עבודה במקום. בספטמבר 2016 הצטרף משעלי לאתר הזכיינית רשת שם הקים את ערוץ הבידור והתרבות. חודשים ספורים אחרי הצטרפותו לאתר ייסד את מדור הרכילות העסקית "משחקי הכסף". ב-2018 סיים משעלי את עבודתו ברשת.משעלי עבד באתר רשת 13 כעורך ערוץ האוכל יאמיז וככתב בידור. משעלי כיום עובד באתר מאקו ככתב מוזיקה וככתב בידור.

קישורים חיצוניים
----------------

* גיל משעלי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* גיל משעלי, ברשת החברתית אינסטגרם
* גיל משעלי, ברשת החברתית טיקטוק
* ענת קם‏, גיל משעלי נכנס, טלי מזרחי יוצאת, באתר וואלה!‏, 16 באוקטובר 2009
* אתר הברנז'ה אייס מפרסם על מינויו של משעלי לכתב הרכילות והבידור, באתר ישראל היום
* תכירו את גיל משעלי, באתר וואלה!‏, 14 ביוני 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלכסנדר כץ, לאחר שנה וחצי: גיל משעלי עוזב את אתר רשת, באתר אייס, 13 בפברואר 2018.
"**אצלנו בגן**" הוא שיר שכתב והלחין יפתח קרזנר, וביצעה שי-לי עטרי. השיר נכתב במהלך מבצע צוק איתן ופורסם ב-23 ביולי 2014.

משמעות
------

קרזנר סיפר שהשיר נכתב מתוך מחשבה על מעבר הזמן מאז מות חברו תם פרקש, שבזכרונו נותר בן 23 כביום מותו. מחשבה זו הובילה לתובנה לגבי גילם הצעיר של החיילים, שנראו לו בוגרים כשהיה בן נעורים בעצמו. המטאפורה של גן ילדים משקפת את התובנה הזו והיא חלק מניסיונו לעבד את הכאב על מותם של חיילים צעירים.

השיר משתמש במטפורה של גן ילדים כדי לתאר דינמיקה בין חיילים בצבא, כאשר בסיומו מופיע המשפט: "אצלנו בגדוד יש המון ילדים / שאת חלקם אני אוהב ואת חלקם אני לא אכיר". המשפט החותם את השיר מסביר את המטפורה במילים פשוטות. הכותב מסביר לקורא את המטפורה ומאפשר לו לחזור ולהבין את משמעות השיר כולו.

ביצועים
-------

השיר בוצע לראשונה על ידי הזמרת שי-לי עטרי ונכלל באלבום הבכורה שלה. גרסאות נוספות לשיר בוצעו גם על ידי לי בירן, שי הראל ובהמשך על ידי להקות צבאיות.

מאז פרסומו לראשונה, השיר הפך למזוהה עם יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. הוא מושמע רבות בערבי שירי לוחמים וטקסים ממלכתיים, ומקושר לזיכרון הנופלים במערכות ישראל האחרונות.

הערות שוליים
------------

1. ↑  שי לי עטרי אצלנו בגן, באתר yosmusic.com, ‏2014-07-28
2. ↑  "הוא קפא בזמן ואני המשכתי להתבגר": האובדן האישי מאחורי "אצלנו בגן", ראיון עם יפתח קרזנר בגלי צה"ל קטע קול
3. ↑   שי לי עטרי - אצלנו בגן, סרטון בערוץ "Ifty Kerzner יפתי קרזנר", באתר יוטיוב (אורך: 03:07)
4. ↑   ונתנה תוקף / אצלינו בגן - שי אברמסון ולי בירן - שירים לזכרם 2021, סרטון בערוץ "Shai Abramson - Official Channel", באתר יוטיוב (אורך: 04:53)
5. ↑   שי הראל | טקס יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, תל אביב - 2017, סרטון בערוץ "ShyHarelOfficial", באתר יוטיוב (אורך: 03:07)
המונח "דקוריון" מפנה לכאן. לערך העוסק בדרגה בחיל הפרשים הרומי, ראו דקוריון (דרגה).
**דקוריה** (לטינית: decuria) הייתה ברומא העתיקה קבוצה בת 10 אנשים, שהתאגדה תחת מנהיג או מפקד בעל התואר "**דקוריו**" (Decurio) או "**דקוריון**".

מושג זה וחלוקה זו היו נפוצים בחיל הפרשים הרומי.

על פי החלוקה המיוחסת לרומולוס, אוכלוסיית רומא הייתה מחולקת לשלושה שבטים (tribus) עתיקים: הרמנס, טיטיאס ולוקרס. בראש כל שבט עמד טריבון (Tribunus). כל שבט היה מחולק ל-10 קנטוריות (centuriae) בראשן עמד קנטוריון. כל קנטוריה הייתה מחולקת ל-10 דקוריות בראשן עמדו דקוריו. 

באינטררגנום שאחרי מותו של רומולוס, הסנאט הרומי, שכלל באותה עת 100 איש, התארגן במבנה של 10 דקוריות בראשן דקוריו. כל אחד מנושאי תפקיד הדקוריו שלט על רומא במשך 5 ימים כאינטררקס עד שמגיד העתידות אישר שנומה פומפיליוס יכול לעלות לשלטון.

בשלהי האימפריה הרומית הפך המונח דקוריון לתיאור מעמד הדיקוריאנים (Decuriones), מעמד בעלי הקרקע שאינם מתגוררים בווילה שלהם אלא בערים. מתוך שכבה זו הגיעו נושאי המשרות הבכירות בפקידות הקיסרית והבישופות הכנסייתית, כמו גם אבות מנזר. מעמד הדיקוריאנים היו אחראים בערים גם על גביית המיסים והיה עליהם לשלם גירעונות בהכנסות המס מכיסם. התואר היה קיים גם באימפריה המזרחית ובמהלך הזמן הפך לתוארו של גובה המיסים, בלי קשר לאריסטוקרטיה או למעמד חברתי. וכך מצאו עצמם גם יהודי ביזנטיון בתפקיד זה.

| יחידות צבאיות |
| --- |
| העת העתיקה | פלנקס • דקוריה • טורמה • מאניפולוס • קנטוריה • קוהורטה • לגיון • מורה |
| העת החדשה | חוליה • כיתה • צוות • מחלקה • פלוגה • גדוד • רגימנט • חטיבה (בריגדה) • אוגדה (דיוויזיה) • גיס (קורפוס) • ארמייה • קבוצת ארמיות • זירה • מטה כללי |
| יחידות בחיל הים וחיל האוויר | פלגה • שייטת • מספן • טייסת • כנף • בח"א • להק |
| יחידות בצה"ל | חטיבה מרחבית • אוגדה מרחבית • פיקוד מרחבי • המטה הכללי של צה"ל |
**פיליפו מרקטי** (באיטלקית: **Filippo Marchetti**;‏ 26 בפברואר 1831 – 18 בינואר 1902) היה מלחין אופרה איטלקי. מרקטי, שפעל, כמוהו כמלחינים אחרים בזמנו, בצל גאוניותו של ורדי, השיג הצלחה אחת גדולה באופרה שלו משנת 1869, "רוי בלאס". מרקטי הלחין את המוזיקה עבור השיר של וסילה אלכסנדרי, "Oda gintei latine", השיר שזכה בחגיגות הלטיניות הראשונות במונפלייה, במאי 1878.

ביוגרפיה
--------

פיליפו מרקטי היה תלמידו של ג'וזפה לילו (אנ') ו**קרלו קונטי** בקונסרבטוריון של נאפולי (אנ'). האופרה הראשונה שלו "Gentile da Varano" שהועלתה בטורינו בפברואר 1856 זכתה להצלחה. אותה הצלחה הושגה גם באופרה שלו "לה דמנטה" שהוצגה לראשונה בטורינו, 27 בנובמבר 1856. לאחר מכן מרקטי הלחין את "רומיאו ג'ולייטה" שהוצגה לראשונה בטריאסטה ב-25 באוקטובר 1865 עם קבלת פנים סבירה. אופרה זו הוצגה במילאנו בשנת 1867. כמו כל כך הרבה מלחינים איטלקים אחרים באותה תקופה, מרקטי זכה להצלחה הגדולה ביותר שלו עם "רוי בלאס" (שהוצגה בבית האופרה לה סקאלה ב-3 באפריל 1869). אופרה המבוססת על הדרמה רוי בלאס (אנ') מאת ויקטור הוגו. היצירה רוי בלאס מאת מרקטי הוצגה גם בגרמניה ובאנגליה. "גוסטבו ואזה" (שפורסמה בלה סקאלה, 7 בפברואר 1875) ו"דון ג'ובאני מאוסטריה" (שפורמה בטורינו, 11 במרץ 1880) היו בעיקר יצירות שוליים שנשכחו.

מרקטי היה פרופסור לשירה ברומא ונשיא האקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה בשנת 1881.

בין צאצאיו הוא ג'וליו מרקטי (אנ').

יצירות עיקריות
--------------

* "רומיאו וג'ולייטה" (1865; גרסאות מתוקנות ב-1872 וב-1876). הוצגה לא מזמן באיטליה וזמינה בתקליטור.
* "רוי בלאס" (1869), זמינה בתקליטור, אבל פגומה עקב קיצוץ.
* "גוסטבו ואזה" (1875). ביצוע מחודש תוכנן במקור לשנת 2007, אך נדחה ל-2008.
* "דון ג'ובאני מאוסטריה" (1880)

האופרה "רוי בלאס", שנשכחה כמעט, בוצעה והוקלטה בשנת המאה למותו, והתגלתה כיצירה דרמטית מאוד וכתובה היטב.

פיליפו מרקטי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיליפו מרקטי** בוויקישיתוף

* פיליפו מרקטי, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* פיליפו מרקטי, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Premiul de la Montpellier 1878-2008 - Partea a II-a (ברומנית)
2. ↑  מידע על מרקטי בספרייה הלאומית של צרפת
3. ↑  ארכיון האיטנרנט על מרקטי
4. ↑  יהואש הירשברג, "Opera in Search of a Just Ruler for a Unified Italy", Introduction, Brepols 2017

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007286985905171
* BIBSYS: 7007923
* BNE: XX1377878
* BnF: cb13991068v (data)
* GND: 116760400
* ICCU: LO1V143690
* ISNI: 0000 0001 2026 0481
* LCCN: no89003795
* MusicBrainz: f8f615c1-5a4c-4745-af13-742a6d0baabd
* NKC: mzk2011647565
* NLA: 35452665
* SNAC: w641788z
* SUDOC: 121935884
* Trove: 958123
* VIAF: 54342080
* WorldCat: lccn-no89003795

 |