recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
במתמטיקה, **סיגמא-אלגברה** על קבוצה {\displaystyle X} היא משפחה של תת-קבוצות של {\displaystyle X}, הכוללת את הקבוצה הריקה, וסגורה ללקיחת מַשְׁלִים ולאיחוד בן מנייה (ראו ההגדרה להלן). לדוגמה, אוסף הקבוצות המדידות במרחב מידה הוא סיגמא-אלגברה. השימוש בסיגמא-אלגברה נפוץ במיוחד בתורת הקבוצות, תורת המידה ואלגבראות בוליאניות.

הגדרה
-----

סיגמא-אלגברה על קבוצה {\displaystyle X} היא משפחה {\displaystyle {\mathcal {A}}} של תת-קבוצות של {\displaystyle X}, המקיימת את התכונות הבאות:

1. המשפחה כוללת את הקבוצה הריקה {\displaystyle \emptyset }.
2. אם {\displaystyle E\in {\mathcal {A}}} אז {\displaystyle E^{\complement }=X\setminus E\in {\mathcal {A}}}, כלומר, המשפחה סגורה לפעולת לקיחת המשלים.
3. המשפחה סגורה ביחס לאיחוד בן מנייה: אם {\displaystyle \{A\_{n}\}\_{n=1}^{\infty }\subseteq {\mathcal {A}}} אז {\displaystyle \bigcup \_{n=1}^{\infty }A\_{n}\in {\mathcal {A}}}.

משפחה שבה מתקיימות שתי התכונות הראשונות וגרסה חלשה של תכונה 3 (סגירות לאיחוד סופי, במקום לאיחוד בן מנייה) נקראת אלגברה של קבוצות; כל סיגמא-אלגברה היא אלגברה של קבוצות.

תכונות 2 ו-3 גוררות (באמצעות כללי דה מורגן) גם סגירות ביחס לחיתוך בן מנייה.

שימושים ומבנה
-------------

זוג סדור {\displaystyle (X,{\mathcal {A}})}, כש-{\displaystyle X} קבוצה ו-{\displaystyle {\mathcal {A}}} הוא {\displaystyle \sigma }-אלגברה מעל {\displaystyle X}, נקרא **מרחב מדיד**. בצירוף פונקציית מידה {\displaystyle \mu } השלשה הסדורה {\displaystyle (X,{\mathcal {A}},\mu )} נקראת מרחב מידה.

סיגמא-אלגברה מגדירה על המרחב {\displaystyle X} יחס שקילות, שבו {\displaystyle x\equiv y} אם ורק אם כל קבוצה ב-{\displaystyle {\mathcal {A}}} הכוללת את {\displaystyle x} כוללת גם את {\displaystyle y}. אם המרחב {\displaystyle X} בן מנייה, מחלקות השקילות עצמן שייכות לאלגברה, ובמקרה כזה האלגברה מוגדרת באמצעותן (קבוצה שייכת לאלגברה אם ורק אם היא מהווה איחוד של מחלקות שקילות). מכאן נובע שכל מידה על מרחב בן מנייה היא אטומית.

דוגמאות
-------

* הסיגמא-אלגברה הטריוויאלית המינימלית: מכילה רק את {\displaystyle X} ואת הקבוצה הריקה.
* הסיגמא-אלגברה הטריוויאלית המקסימלית: מכילה את כל תת-הקבוצות של {\displaystyle X} ולמעשה, שווה לקבוצת החזקה של {\displaystyle X}.
* לכל משפחה של סיגמא-אלגברות מעל {\displaystyle X}, גם החיתוך שלהן הוא סיגמא-אלגברה.
* הסיגמא-אלגברה של בורל: הסיגמא אלגברה המכילה את כל קבוצות בורל, היא הסיגמא-אלגברה הנוצרת על ידי הקבוצות הפתוחות והקבוצות הסגורות. היא מכילה בין השאר:
	+ קבוצות סגורות, קבוצות פתוחות, קטעים מכל הסוגים, קרניים (קטע עם קצה אחד שהוא אינסופי).
	+ קבוצות {\displaystyle G\_{\delta }} (כלומר כאלו שהן חיתוך בן מנייה של קבוצות פתוחות).
	+ קבוצות {\displaystyle F\_{\sigma }} (כלומר קבוצה שהיא איחוד בן מנייה של קבוצות סגורות).

ראו גם
------

* אלגברה של קבוצות
* חוג של קבוצות

קישורים חיצוניים
----------------

* סיגמא-אלגברה, באתר MathWorld (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4181252-9

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 



**אֲנָשִׁים לוּרִים** (בלורית: **لوریا/لُرو**; **לוּרְיָא/לֵרוּ**) הם קבוצה אתנית, איראנית אשר חיים בדרום-מזרח איראן ודרום עיראק. אוכלוסייתם נאמדת בכחמישה מיליון איש ומרכזי האוכלוסין שלהם הם לורסתאן (אשר נמצאת על שמם), כהגילויה ובויראחמד, ח'וזסתאן, פארס, בושהר, צ'הארמחאל ובח'תיארי, המדאן, אילאם ואספהאן. הם דוברים את השפה הלורית אשר על פי האנציקלופדיה של האסלאם השפה התפתחה כניב שפה מתוך הפרסית.

הלורים מזוהים כקבוצה אתנית אשר התפתחה מתוך הכורדים מלפני כ-1,000 שנים. בריכוזי האוכלוסין כגון מחוז ח'וזסתאן מהווים הלורים כחמישים אחוז מכלל האוכלוסייה.

ייחוד
-----

במקורם היו הלורים ערבוב של מספר עמים איראנים, ביניהם הכשים (אשר מקורם בלורסתאן) והגותים. ישנם היסטוריונים אשר טוענים כי הלורים הם יורשם של ממלכת עילם והשפה הפרסית התחברה עם שפתם רק בימי הביניים. ההסכמה ההיסטוריונית כי הלורים מקורם בכורדים נתמכת בידי הספר ההיסטורי "שהראפנאמא", אשר כולל בתוכו את סיפורם של שתי שושלות לור-כורדיות. מבין הלורים לאורך ההיסטוריה, המפורסמים ביותר הם קארים ח'אן זנד, מייסדה של שושלת זנד וסוראיה אספנדיארי בח'תיארי, השנייה בנשותיו של השאה האחרון מוחמד רזא שאה פהלווי.

באזורים הנוודים והכפריים ישנה השפעה רבה של מועצות השבטים על האנשים (ההשפעה נמוכה יותר באזורים העירוניים) וכמו בחברה הכורדית, בשונה משאר איראן ורוב ארצות ערב בחברה הלורית ישנן יתר זכויות לנשים.

מבחינה גנטית, כאשר בוחנים את כרומוזום Y, הלורים נבדלים מקבוצות איראניות אחרות בתדירות הגבוהה יחסית של הפלוגרופ R1b (אנ'). הפלוגרופ R1 בגרסאותיו השונות הוא ההפלוגרופ האבהי הנפוץ ביותר בקרב הלורים. ההפלוגרופ האבהי השני בתפוצתו אצלם הוא הפלוגרופ J2a (אנ'), שמזוהה עם ההתפשטות של החקלאים מהמזרח הקרוב הנאוליתי בסביבות 8000–4000 לפני הספירה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לורים** בוויקישיתוף
* לורים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**שלמות טריטוריאלית** או **שלמות תחומתית** (באנגלית: **Territorial integrity**) היא עיקרון בתחום המשפט הבינלאומי הפומבי הקובע כי אל למדינות לקדם סיפוח שטחים או שינויי גבול בתחומן של מדינות אחרות. העיקרון אף קובע כי שינויי גבול שנקבעו באמצעות שימוש בכוח הם צעדי תוקפנות ומהווים עילה למלחמה.

בשנים אחרונות התגלע מתח בין עקרון השלמות הטריטוריאלית לבין המושג התערבות הומניטרית מכוח סעיף 73b של מגילת היסוד של האומות המאוחדות, המחייב את החותמות "לפתח שלטון עצמי, לתת יחס נאות לשאיפותיהם המדיניות של העמים, ולסייע להם בפיתוח מוסדותיהם המדיניים העצמאיים, בהתאם לנסיבות המיוחדות של כל טריטוריה ותושביה והשלבים השונים של התקדמותה." עקרונות השלמות הטריטוריאלית וההתערבות ההומניטרית באו לידי קונפליקט במלחמת קוסובו.

רקע היסטורי
-----------

החל משחר ההיסטוריה של העמים היו קיימות יחידות מדיניות שתבעו לעצמן טריטוריה מוגדרת. פלישה זרה לטריטוריה זו הייתה בבחינת עילה למלחמה, ובדרך כלל הוכרעה בשדה הקרב. לעיתים היו מספר רמות של שלטון, שבמסגרתן יחידות מדיניות שונות הכריזו מלחמה זו על זו, בעוד שהן הכירו יחדיו בסמכות שלטונית גבוהה יותר. כך שליטים פאודליים בימי הביניים היו יוצאים למלחמה איש ברעהו, בעוד כולם הכירו בסמכות המלך היחיד השולט מעליהם. יש הרואים בשלום וסטפליה משנת 1648 את התגלמות הרעיון המודרני של שלמות טריטוריאלית, אף שיש החולקים על קביעה זו.

אחת ממטרותיו של חבר הלאומים, שנוסד לאחר מלחמת העולם הראשונה, הייתה לקיים את עקרון השלמות הטריטוריאלית, בין שאר עקרונות המשפט הבינלאומי הפומבי. מכוח עיקרון זה גינה חבר הלאומים את פלישת איטליה לאתיופיה. חבר הלאומים תמך ברפובליקה הסינית כנגד הקמתן של ישויות מדיניות נפרדות, מנצ'וקוו, מנצ'וריה ומונגוליה הפנימית. היסטוריונים רבים קושרים את ירידת קרנו של חבר הלאומים בכשלונו לכפות את עמדתו בנושאים אלה.

עם יסוד האומות המאוחדות ומאוחר יותר ארגונים בינלאומיים נוספים דוגמת הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, עקרון השלמות הטריטוריאלית היה לעיקרון מנחה ביישוב סכסוכים בינלאומיים. עקרון השלמות הטריטוריאלית מנחה לעיתים קרובות את יחסם של ארגונים אלה לסכסוך הישראלי-פלסטיני. עקרון השלמות הטריטוריאלית אף קיבל ביטוי נרחב ב"עשרת העקרונות" של הסכמי הלסינקי של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה משנת 1975, בהם העיקרון הרביעי מוקדש ל"שלמות טריטוריאלית של האומות".

הערות שוליים
------------

1. ↑  שְׁלֵמוּת תְּחוּמָתִית במילון גאוגרפיה אנושית (תשע"ז), באתר האקדמיה ללשון העברית
**תנועת הרוח הקדושה** היה ארגון מורדים אוגנדי בראשות אליס אומה, מדיום אשר טענה כי היא מודרכת בעזרת הרוח לקוונה. אליס, אוגנדית ממוצא אצ'ולי, טענה כי באוגוסט 1986 לקוונה הדריכה אותה להקים את הארגון. באופן רשמי קיימת הבחנה בין תנועת הרוח הקדושה שהיא הזרוע הפוליטית של ארגונה של אליס ו"הכוח הנייד של הרוח הקדושה" שהוא הזרוע הצבאית - אך למעשה אין הבדלה ביניהם.

בנובמבר 1986, לאחר שאספה סביבה קבוצת מאמינים, שכנעה אליס את הצבא הדמוקרטי של אזרחי אוגנדה להעביר חלק מחייליו תחת פיקודה. בנובמבר ודצמבר 1986, גברה התנועה על כוחות צבא ההתנגדות העממי בשני ניצחונות לא צפויים. הניצחונות הללו הרחיבו את התמיכה בתנועה בשבט האצ'ולי בפרט ובשבטים צפוניים בכלל ומשכו לתנועה מצטרפים חדשים. התנועה הייתה ידועה בכך שאיננה פוגעת ומתעללת בחייליה (בניגוד לממשלה ולארגוני המורדים האחרים) ועובדה זו הקנתה לה תמיכה ציבורית. 

תנועת הרוח הקדושה נלחמה כמו כל צבא - באמצעות כיבוש שטח ושליטה עליו וניהול קרבות - אך היו לה מספר תחומי פעילות אשר נתפסו כחריגים. "שליטים" רוחניים שולבו בכל יחידה. חברי התנועה נדרשו לשפוך שמן מבורך על חיילים במטרה למנוע מכדורים לפגוע בחייל (אם נפשו טהורה). אבנים בורכו כך שהם יתפוצצו כרימונים וחיילים צעדו לקרב בתצורה המזכירה צלב, תוך שירת תפילה. למרות שהיו לתנועה הפסדים קשים, בייחוד כאשר הארגון תקף חיילים המצוידים במקלעים, חלק מהשיטות בהן השתמשה הוכחו כיעילות.

יחסי הידידות אשר שררו בין הצבא הדמוקרטי של אזרחי אוגנדה וארגון הרוח הקדושה לא שרדו לאורך זמן. בתחילת 1987, ניסה הצבא הדמוקרטי לכבוש את בסיס האספקה האזרחי של הארגון. חרף הסכסוכים עם שאר ארגוני המורדים, התנועה החלה במהלך צבאי נרחב באוגוסט 1987 שמטרתו הסופית הייתה כיבוש הבירה קמפלה והקמת "גן-עדן עלי אדמות", לדברי אליס אומה. 

בנובמבר 1987, כוחותיו של הארגון התקדמו לאזורים בהם לא הייתה לו תמיכה והשפעה. לאחר סדרת הפסדים, התנועה הובסה באופן סופי במהלך קרב אשר בו השתמשו כוחות צבא ההתנגדות בנשק ארטילרי כבד. הקרב התרחש ביער המרוחק כ-70 ק"מ צפונית לקמפלה. 

לאחר התפרקות התנועה, מספר קבוצות ששרדו ממנה ניסו לשמר את מטרתה. רוב הקבוצות הללו הפכו לקבוצות שודדים, אך התפרקו לאחר שרבים מחבריהן פרשו או הובסו בידי הממשלה או ארגוני מורדים אחרים. למרות זאת, אחת מן הקבוצות הללו הפכה לצבא ההתנגדות של האל אשר פועלת עד היום באזור אצ'ולילנד.
**הלמוט דוקאדאם** (ברומנית: **Helmut Robert Duckadam**;‏ נולד ב-1 באפריל 1959) הוא כדורגלן עבר רומני, ששיחק בעמדת השוער, וכיום הוא נשיא קבוצת סטיאווה בוקרשט.

הוא כונה בשם "הגיבור של סביליה", עקב הופעתו הייחודית בדו-קרב הפנדלים של גמר גביע האלופות 1986 בו עצר את כל ארבעת הפנדלים שנבעטו אליו משחקני ברצלונה, והיה לשוער הראשון שעושה זאת בהיסטוריית המשחק.

ביוגרפיה
--------

ב-1 באפריל 1959 נולד דוקאדאם בסמלק, שברומניה, והתחיל לשחק בגיל 14 בליגות האזוריות, לפני שהתחיל לשחק את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 1978 במועדון UTA אראד.

בעקבות שתי הופעותיו בנבחרת רומניה ב-1982 הוא הוחתם על ידי הקבוצה הטובה ברומניה של אותו הזמן, סטיאווה בוקרשט. במהלך תקופתו בה הוא זכה עימה פעמיים רצופות בליגה הרומנית, וגם בתואר החשוב ביותר שהקבוצה זכתה בהיסטוריה שלה, גביע אירופה לאלופות. ב-7 במאי 1986 הגיע בוקרשט לגמר האלופות בו פגשה את הפייבוריטית לזכייה, ברצלונה. המשחק נגמר בתוצאה 0-0 לאחר הארכה ובדו-קרב הפנדלים דוקאדאם עצר את כל ארבע הבעיטות שנבעטו אליו משחקני ברצלונה, ובכך היה לשוער הראשון שעושה זאת בטורניר אירופאי. בוקרשט זכתה בסיום המשחק להניף את הגביע בפעם הראשונה בתולדותיה. באותה שנה נבחר להיות לשחקן הרומני הטוב ביותר. כמה שבועות בלבד לאחר הגמר דוקאדאם סבל מהפרעת דם נדירה, דבר שהוביל לקריירה שלו להיעצר ב-3 שנים עד חזרתו למשחק פעיל בשנת 1989 בקבוצה ווגונול אראד שמהליגה השנייה, שם סיים את הקריירה שלו.

על פי ראיון אישי שהתקיים בשנת 1999, הוא הגיע לדרגת רב-סרן במשטרת הגבול הרומנית במקום הולדתו. בנוסף לכך הוא גם פתח באותו מקום בית ספר לכדורגל על שמו. ב-25 במרץ 2008 דוקאדאם עוטר על ידי נשיא רומניה, טריאן בססקו, על חלקו בזכייתה של בוקרשט בגביע האלופות של 1986. שנתיים לאחר מכן הוא מונה לנשיא הקבוצה הרומנית, בה הוא נמצא בתפקיד עד היום.

הישגים בולטים
-------------

סטיאווה בוקרשט
* אליפות רומניה (2): 1984/85, 1985/86
* הגביע הרומני: 1984/85
* גביע אירופה לאלופות: 1985/86

אישיים
* השחקן הרומני של השנה: 1986

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הלמוט דוקאדאם** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
**ליאו קופר** (באנגלית: **Leo Kuper**;‏ 24 בנובמבר 1903 - 23 במאי 1994) היה סוציולוג אמריקאי ממוצא יהודי, פרופסור באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ומחלוצי המחקר בתחום הג'נוסייד.

קורות חיים
----------

קופר נולד למשפחה יהודית שומרת מסורת ממוצא ליטאי ביוהנסבורג שבדרום אפריקה. הוא למד משפטים באוניברסיטת ויטווטרסראנד ושימש כעורך דין בדרום אפריקה עד למלחמת העולם השנייה; עסק במקרים של זכויות אדם וזכויות שחורים. במלחמה שירת כקצין מודיעין בארמייה השמינית של הצבא הבריטי. בשנת 1948 הוא החל ללמוד סוציולוגיה באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל שבארצות הברית, ואחר כך באוניברסיטת בירמינגהם באנגליה, שם כתב מחקר בנושא תכנון עירוני, שהתפרסם כ-"Living in towns" על בסיס מחקר בעיר קובנטרי.

בשנת 1952 חזר קופר לדרום אפריקה ושימש כראש החוג לסוציולוגיה באוניברסיטת נטל (University of Natal) בדרום אפריקה. היה פעיל פוליטי והפך ליו"ר סניף נטל של המפלגה הליברלית. הוא פרסם שני ספרים ובהם מחקרים על החברה בדרום אפריקה, אשר צונזרו על ידי הממשל. עקב התנגדותו למשטר האפרטהייד בדרום אפריקה, עזב את המדינה. בשנת 1961 הצטרף למחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם המשיך עד לפרישתו בשנת 1977. במשך מספר שנים שימש כמנהל המרכז ללימודים אפריקאיים באוניברסיטה.

בשנת 1981 יצא בהוצאת אוניברסיטת ייל ו"פינגווין" ספרו "ג'נוסייד: השימוש הפוליטי שלו במאה ה-20" (Genocide: Its Political Use in the 20th Century), אשר נחשבת לעבודתו המובילה, בה הוא מביא תיאור מחקרי של פשעי ג'נוסייד שהתרחשו במאה העשרים. עבודתו זכתה לשבחים רבים; הפרופסור מייקל בנטון כתב ב"The Times Literary Supplement" כי "לו היה פרס נובל לשלום לסוציולוגים, היה קופר מקבל אותו".

קופר היה מהמייסדים של המרכז לחקר השואה ורצח-עם בירושלים בשנת 1979.

היה נשוי להילדה קופר, סוציולוגית ואנתרופולוגית, ואב לג'ני קופר, עורכת דין המתמחה בזכויות אדם, ומארי קופר, פסלת. לזכרו הוקמה "קרן ליאו קופר".

קישורים חיצוניים
----------------

* ביוגרפיה של קופר, באתר אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
* ביוגרפיה של קופר
* מודעת אבל בעיתון "The Independent" שנכתבה על ידי אחיינו, אדם קופר
* מודעת אבל באתר הניו יורק טיימס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007278334505171
* BnF: cb121866471 (data)
* GND: 131549219
* ISNI: 0000 0001 2380 8748
* LCCN: n50058265
* NKC: uk2012678897
* NTA: 071835768
* SNAC: w6t19nfq
* SUDOC: 030455650
* Trove: 897742
* VIAF: 100280972
* WorldCat: lccn-n50058265

 |
הרב **מרדכי זאב אורנשטיין** (נפטר י"ז בחשוון ה'תקצ"ז, 28 באוקטובר 1836) היה רב ולמדן גליציאני.

ביוגרפיה
--------

נולד בלבוב לרב יעקב משולם אורנשטיין, רבה של העיר ומגדולי פוסקי גליציה. הוא למד ספרות תלמודית ורבנית וגילה בה בקיאות רחבה והבנה מעמיקה בגיל צעיר מאוד. שמו התפרסם בכל רחבי גליציה כגאון, ותשובות הלכתיות שכתב הודפסו בספרו החשוב של אביו "ישועות יעקב".

רמ"ז אורנשטיין נחשב לגדול בכוחו התורני אפילו מאביו. הוא היה מתנגד חריף לחסידות וזלזל בגדולי התנועה, מסופר כי גער ברבי ישראל פרידמן מרוז'ין כשהצית את מקטרתו בעת שיחה עם אביו ה"ישועות יעקב" בביקורו אצלו בלבוב. בשל התנגדותו והערותיו היו שראו בו זחוח דעת, הוא דחה הצעות רבות למשרות רבניות, וכשקיבל לבסוף את הצעת הרבנות בפשמישל, העיר השלישית בגודלה בגליציה, קיבל את ההצעה והתמנה כרבה של העיר. בטרם הספיק לשאת בפועל בתפקידו החדש, נפטר בפתאומיות בחיי אביו ב י"ז בחשוון ה'תקצ"ז, 28 באוקטובר 1836.

הוא היה עשיר, ובנו שירש אותו, הרב צבי הירש אורנשטיין הדפיס בכספו את ספרי "ישועות יעקב" של סבו וצירף להם הערות והשגות משל אביו ומשלו.

על מצבת קבורתו נחקק האקרוסטיכון:

> 
> **מ**ר יצרח כל עובר  
> 
> **ר**ב חכם ארזים נקבר  
> 
> **ד**ברו האיר כל בני עבר  
> 
> **כ**עת עליו המות גבר  
> 
> **י**דובב שפתיו בקבר  
> 
> **ז**יו תורתו אשר חבר  
> 
> **א**ך מאד גדל השבר  
> 
> **ב**דמי ימיו חלף ועבר  
> 
>   
> 
> פה נטמן כבוד הרב הגאון המובהק מופת הדור, נר ישראל עמוד האמונה, המפורסם בעוז חכמתו ותורתו ויראתו, היה מחסה ומעוז למדינתו להקימם באמונתו  
> 
> מוהר"ר **מרדכי זאב**  
> 
> נתקבל לאבד"ק פרעמיסלא, תנצב"ה
> 
> 
> 
>

לקריאה נוספת
------------

* שלמה בובר, **ה"ר מרדכי זאב ב"ר יעקב משולם אורנשטיין**, בתוך: **אנשי שם**, קרקוב תרנ"ה, אות שפד, עמ' 151, באתר היברובוקס

קישורים חיצוניים
----------------

* אורנשטיין, מרדכי זאב, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310106005171
* LCCN: nb2007026556
* VIAF: 19210852
* WorldCat (עם VIAF): 19210852

 |
גור קאנה קורוסו בן 11 חודשים
**קאנה קורסו** (באיטלקית: **Cane Corso**) הוא גזע של כלב בית בעל לסתות גדולות.

אטימולוגיה
----------

"קאנה" (Cane) היא מילה איטלקית שפירושה "כלב". מקורה של המילה "קורסו" (Corso) שנוי במחלוקת: גרסה אחת אומרת שמקור המילה הוא יווני (Kortos), ומשמעותה "הכלב השומר על הרכוש"; אפשרות אחרת היא שמקור השם לקוח מהמילה הלטינית "Cohors", שמשמעותה "המגן" או "שומר הראש". במרוצת השנים נדבקו לקורסו עוד שמות נוספים, שתאמו את התפקידים המגוונים שהוא נדרש להם.

היסטוריה
--------

הקאנה קורסו הוא גזע עתיק יומין הנחשב לאחד מאבות הטיפוס של כל המולוסוסים (אנ') האירופאים. מקורו בפוליה שבדרום מזרח איטליה. ממצאים מהתקופה[דרושה הבהרה] חושפים כלב דומה ביותר לקאנה קורסו של ימינו, שבצורתו לא ממש השתנה במשך כ\*2,000 שנה. יש הטוענים[דרושה הבהרה] כי גזע זה הוא הנצר האותנטי ביותר לכלב המלחמה של לגיונות האימפריה הרומית, ממנו התפתחו שני כלבים אתלטים ושרירים: הקאנה קורסו והמאסטינו דה נפוליטנו.

באיטליה שימש הקאנה קורסו בתפקידים שונים ומגוונים, שתאמו מחד את אופיו היציב והחברותי, ומאידך - את יכולתו הפיזית המרשימה ועמידותו בתנאים קשים במיוחד. הם שימשו ככלבי שמירה והגנה, ככלבי ציד לחיות גדולות כמו חזירי בר, אריות, דובים וזאבים; וככלבי רועים לבקר הם שמרו על הבקר מפני זאבים וטורפים אחרים או מפני גנבי בקר. בשל היותו בעל מגוון רחב ונדיר של תכונות שונות ואינטליגנציה יוצאת דופן, שאפשרה לו להיות בחוץ כלב עבודה מעולה ובבית כלב עדין וסובלני כלפי כל בני המשפחה - הפך עד מהרה הקאנה קורסו לבן לווייתם של בעלי החוות בדרום איטליה ובמרכזה, ולחלק בלתי נפרד מהמשפחה הכפרית.

גור של קאנה קורסו
במקומות רבים הפך הקאנה קורסו לעוזרו של הקצב המקומי (כמו גזע הרוטווילר), ועד היום ישנם איטלקים הקוראים לגזע זה "כלב הקצבים" (Cane Di Maccelaio). תפקידו היה להוביל את הבקר לשחיטה או לזירת המכירות בכיכר השוק. במידה והשור היה הופך להיות מסוכן, יוצא מכלל שליטה ומתפרע, הקורסו היה נדרש ל"נטרל" אותו ולהשכיבו על הקרקע, תוך תפיסת המפרקים ברגליו. גם בקרב נהגי העגלות היה הקאנה קורסו פופולרי ביותר, ותפקידו היה לרוץ לצידן ולאבטח את העגלון ומטענו מפני שודדי דרכים.

עם השנים, בשל המעבר מחיים כפריים לחיים בכרך, הלך ודעך גידולו של הגזע עד שכמעט ונכחד. פריטים בודדים נשארו בחוות שבדרום איטליה (בהן הכלבים עברו מדור לדור במשך מאות שנים). בראשית שנות השמונים התגלו בדרום איטליה כמה עשרות כלבים, שצורתם הייתה מוכרת מספרות ימי הביניים ומציורים עתיקים מהמאה ה-13. לאחר הגילוי החלו חוקרים איטלקיים להתחקות אחר גזע זה, לחקור את עברו ולטפחו מחדש.

ב-1996 הכירה הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות באופן רשמי בקאנה קורסו כגזע, ומאז הוא רוכש לו אוהדים רבים בכל רחבי העולם, ובתקופה האחרונה גם בישראל.

מבנה כללי
---------

פרוותו של גזע זה היא קצרה, צבעיה הם: חום, (בז), שחור, כחול (אפור) או תערובת מנומרת של הצבעים הנ"ל.

גובה זכר 62-70 ס"מ, נקבה 58-66 ס"מ.

משקל זכר 45-65ק"ג, נקבה 35-50 ק"ג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קאנה קורסו** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007532761105171
* BnF: cb12455232j (data)
* LCCN: sh2004010458
* NKC: ph478010

 |
**נועה פניני** (נולדה ב-2 ביולי 1977) היא תסריטאית ושחקנית טלוויזיה ישראלית.

ביוגרפיה
--------

פניני היא בתו של שחקן התיאטרון והטלוויזיה אבי פניני ושל סוכנת הנסיעות והציירת רחל, ואחותו של תום, אמן וידאו ארט ומיצג שירד לניו יורק.

פניני היא בוגרת בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים ובוגרת בית הספר לתסריטאות של עידית שחורי.

משנת 2001–2006 הייתה חלק מצוות התסריטאים של תוכנית האירוח של "יצפאן". לאחר מכן לקחה חלק בכתיבה של העונה השנייה של "אולי פעם", וכתבה בתוכנית "לילה גוב".

שיחקה בסדרה "המקום" בשנת 2008, וגם בסדרה "מגדלים באוויר" בשנים 2009–2010.
בשנת 2009 שיחקה בסדרה "קוויקי" אשר שודרה בערוץ 2 קשת, ואותה גם יצרה וכתבה ושיחקה בתפקיד ראשי.

בשנת 2010 כתבה ושיחקה את סיגי בסדרה "מעצר בית" שיצר גיורא חמיצר, באותה שנה גם יצרה וכתבה יחד עם גיורא חמיצר את הסדרה "השועלים" אשר שודרה ב־YES עד לשנת 2011. בשנת 2012 הייתה מבין הכותבים הראשיים של הגרסה הישראלית של הסיטקום "נשואים פלוס". בשנת 2014 כתבה שוב עם גיורא חמיצר את הדיאלוגים בסדרת הנוער "שכונה" אשר שודרה בשנים 2014–2018.

שנת 2021 עלתה לאוויר סדרת הנוער "סקיי" שכתבה יחד עם גיורא חמיצר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נועה פניני** בוויקישיתוף

* נועה פניני, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* נועה פניני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
**קוליברי זעיר מצוי** (שם מדעי: *Mellisuga helenae*), המכונה **קוליברי הדבורה**, הוא מין של קוליברי מהסוג *Mellisuga*. זהו מין העוף הקטן ביותר בעולם, וכן מין העוף שמבלה הכי הרבה זמן מחייו באוויר.

מאפיינים
--------

הקוליברי הזעיר המצוי אנדמי ליערות הצפופים של האי המרכזי של קובה. אורכו כ-5 עד 6 ס"מ, ומשקלו כ-1.6 עד 2 גרם, בעוד מוטת כנפיו היא כ-3.25 ס"מ, והנקבות גדולות במעט מהזכרים. כמו אצל רוב מיני הקוליבריים, כנפיו של הקוליברי יכולות להסתובב עד כמאה ושמונים מעלות, ורגליו הזעירות יכולות לשמש אותו רק לנחיתה על ענפים. הקוליברי מזיז את כנפיו כ-80 פעמים בשנייה, כל כך מהר עד שכנפיו נראות מטושטשות בעת מעופו לעין אנושית. הקוליברי גם ידוע ביכולתו לרחף זמן רב מעל לנקודה מסוימת, מה שמזכיר הליקופטר.

הקוליברי הזעיר המצוי ניזון בעיקר מצוף פרחים, שאליו הוא מגיע בעזרת לשונו הארוכה; הקוליברי ניזון, מלבד מצוף, גם מחרקים ומפרוקי-רגליים ומקורו הארוך מאפשר לקוליברי גם להוציא חרקים ועכבישים מפרחים. הקוליברי מהווה גורם חשוב בהפצת זרעי צמחים ביער, והוא מבקר בכ-1500 פרחים ביום.

צווארו של הזכר אדום, כיפתו אדומה ויש לו כתם צבעוני המתמשך מהצוואר עד לחזה. פלג גופו העליון כחלחל, ורוב פלג גופו התחתון אפור לבנבן. פלג גופה העליון של הנקבה ירוק, ופלג גופה התחתון לבנבן. בעונת הרבייה ראשו, צווארו וסנטרו צבועים בוורוד אדמדם.

הנקבה בונה קן דמוי כוס מקורי עכביש ומקליפות עץ וחזזיות. קוטרו של הקן כ-2.5 סנטימטר, והוא מרופד מבפנים בסיבי צמחים. נקבת הקוליברי מטילה 2 ביצים לתטולה, וגודל כל ביצה אינו עולה על זה של גרגר אפונה. הנקבה דוגרת על הביצים ומגדלת את הגוזלים ללא סיוע הזכר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוליברי זעיר מצוי** בוויקישיתוף
* קוליברי זעיר מצוי, באתר ITIS (באנגלית)
* קוליברי זעיר מצוי, באתר NCBI (באנגלית)
* קוליברי זעיר מצוי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* קוליברי זעיר מצוי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* קוליברי זעיר מצוי, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  קוליברי זעיר מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. 1 2 3  ADW: Mellisuga helenae: INFORMATION
3. 1 2 3  מתורגם מוויקיפדיה האנגלית.
**חיים פלטנר** (נולד ב-25 במאי 1937) הוא עיתונאי ישראלי, היה כתב קול ישראל וכן כתב הטלוויזיה הישראלית.

ביוגרפיה
--------

פלטנר נולד בפתח תקווה בשנת 1937, בנם של שמואל ומלכה פלטנר, שעלו לארץ מבלגיה בשנת 1934. הוא גדל והתחנך במושבה פרדס חנה, למד בבית הספר היסודי "אלונים" במושבה ואת לימודיו התיכוניים עשה בתיכון בחדרה. בשנת 1955 התגייס לצה"ל ושירת בגדוד 13 (גדוד גדעון) בחטיבת גולני כמפקד כיתה ולאחר מכן כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה. לאחר שחרורו בשנת 1959, החל ללמוד בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה בחוגים למדעי המדינה וסוציולוגיה וברבות השנים השתתף גם בקורסים בנושאי כלכלה ושוק ההון. במקביל התחיל גם לכתוב לכמה עיתונים. בשנת 1961 התמנה לסגן עורך ביטאון "במחנה נח"ל", ובמקביל לעבודתו שם ערך כתבות בגלי צה"ל. בשנת 1965 עשה את צעדיו הראשונים בקול ישראל בעריכת תוכניות בתחום החברתי. בשנת 1968 קיבל מלגה מממשלת גרמניה ויצא להשתלמות בתחנת הטלוויזיה הגדולה בגרמניה דאז Z.D.F. עם שובו לארץ השתלב במחלקת החדשות של קול ישראל והיה כתב לענייני מפלגות. במקביל השתתף בקורס הפקה בטלוויזיה הלימודית (כיום הטלוויזיה החינוכית), בהנחיתו של פרופ' סטאשף, פרופסור ללימודי טלוויזיה ב-MIT בארצות הברית. אתו בקורס למדו איש הרדיו והטלוויזיה דן כנר, והבמאי והתסריטאי אילן מושנזון.

במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים היה חיים פלטנר כתב צבאי בחזית הדרום. בשנת 1974 החל לעבוד בטלוויזיה הישראלית - תחילה ככתב לענייני עבודה והסתדרות ולאחר מכן ככתב כלכלי, תפקיד שבמסגרתו סיקר את התחום הכלכלי ושוק ההון בתל אביב. בתחילת שנות ה-80 התמנה לראש הדסק הכלכלי של מחלקת החדשות בירושלים ובמסגרת זאת סיקר את משרד האוצר, בנק ישראל והדיונים הכלכליים בכנסת וועדותיה ובכלל זה את פרשת ויסות מניות הבנקים ב-1983. ואת שלבי הכנת תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985 שהונהגה על ידי משרד האוצר בעקבות האינפלציה הגואה שהגיעה בשנת 1984 לשיעור שנתי של כ-400 אחוז. בסוף שנות ה-80 חזר פלטנר לפעילות מלאה במערכת החדשות של הטלוויזיה בתל אביב ובין השאר כיהן גם כראש מערכת החדשות. במקביל לכיסוי התחום הכלכלי ערך שורה של כתבות ל"יומן השבוע" וכן לתוכנית "רואים עולם", בהן כתבות על טאיוואן, סלובניה וצ'ילה, שבהן ביקר.

בשנת 2002 פרש לגמלאות ומאז הוא עוסק בכתיבת מאמרים וכתבות בעיתונים וביטאונים שונים. בנוסף, הצטרף גם לתנועת של"מ (שרות לאומי למבוגר), תנועה של גמלאים מתנדבים הפועלת בכל רחבי הארץ ובה הוא מכהן כרכז תקשורת וחבר הנהלה.

חיים נשוי לרינה שמש, מורה במקצועה. רינה כיהנה במשך 15 שנים במועצת גבעת שמואל, תחילה כחברת מועצה ובהמשך כסגנית ראש המועצה. היא הייתה מיוזמי הקמת המשמר האזרחי בשכונת רמת אילן בגבעת שמואל ואף הייתה מפקדת השכונה בהתנדבות. לזוג חיים ורינה פלטנר שלושה ילדים ונכדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלי אלון, סיפורו של העיתונאי חיים פלטנר , באתר News1 מחלקה ראשונה, 7 בפברואר 2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007445987305171
* VIAF: 77148874397249621037
* WorldCat (עם VIAF): 77148874397249621037

 |
**כוח הז'נדרמריה האירופי** הוא כוח ז'נדרמריה מיוחד המורכב מז'נדרמים משבע מדינות שונות חברות האיחוד האירופי. הכוח מבוסס בוויצ'נצה שבאיטליה, והוא משתתף במשימות שמירת שלום ברחבי העולם.

היסטוריה
--------

הרעיון להקמת כוח ז'נדרמריה אירופי משותף הועלה לראשונה בידי שרת ההגנה הצרפתית מישל אליו-מארי בספטמבר 2003. באוקטובר של אותה שנה הציגה אליו-מארי את הרעיון בפעם השנייה יחד עם שר ההגנה האיטלקי אנטוניו מרטינו בישיבת שרי ההגנה של האיחוד האירופי. ב-17 בספטמבר 2004 נחתם הסכם ראשוני להקמת הכוח בעיר נורדווייק שבהולנד. על ההסכם חתמו צרפת, איטליה, הולנד, פולין ופורטוגל. ב-23 בינואר 2006, נחנך רשמית מטה כוח הז'נדרמריה האירופי בעיר ויצ'נצה שבאיטליה.

ב-20 ביולי 2006 הוכרז הכוח כמבצעי. בין ה-19 ל-28 באפריל באותה שנה נערך התרגיל הראשון של הכוח. לאחר הצטרפותה של רומניה לאיחוד האירופי, הז'נדרמריה הרומנית ביקשה מעמד של משקיף קבוע בכוח הז'נדרמריה האירופי, כצעד ראשון לקראת חברות מלאה של ז'נדרמים רומנים בכוח. ב-3 במרץ 2009 הפכה הז'נדרמריה הרומנית לחברה מלאה בכוח הז'נדרמריה האירופי. בהמשך הצטרפה גם ספרד לכוח.

בדצמבר 2009 נשלחו 276 ז'נדרמים מהכוח לאפגניסטן במטרה לאמן את המשטרה הלאומית האפגנית. בתחילת 2010 נשלחו ז'נדרמים מהכוח לסייע לקרבנות רעידת האדמה בהאיטי.

מערך
----

בבסיס הכוח בווינצ'נצה ישנם בין 800 ל-900 ז'נדרמים אשר אמורים להיות ערוכים לפריסה תוך 30 יום. פרט לכך מחזיק הכוח עוד 2,300 ז'נדרמים בעתודה. הכוח אינו שייך כפוף באופן רשמי למוסדות האיחוד האירופי אלא למדינות המשתתפות בו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כוח הז'נדרמריה האירופי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של כוח הז'נדרמריה האירופי (באנגלית)
* דף הפייסבוק הרשמי
* מידע על הכוח באתר משרד ההגנה ההולנדי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 146813417
* WorldCat: lccn-n2009031606

 |
**גבינת צ'שייר** או **גבינת צ'שר** (באנגלית: **Cheshire cheese**) היא גבינה אנגלית קשה ומתפוררת, המיוצרת באזור צ'שייר ובמחוזות הסמוכים לו (מחוזות דנבישייר ופלינטשייר בוויילס, ומחוזות שרופשייר וסטרטפורדשייר באנגליה). הגבינה נחשבת לאחד המאכלים האופייניים של המטבח האנגלי.

היסטוריה
--------

גבינת צ'שייר נקראה בשם זה כבר בשלהי ימי הביניים. הגבינה מוזכרת בשמה בספרו של תומאס מאפט "שיפורי בריאות" משנת 1580 לערך.

הגבינה זכתה לפופולריות רבה במהלך השנים, ובשלהי המאה ה-18 הייתה הפופולריות בגבינות אנגליה. בשנת 1758 החליט הצי המלכותי להאכיל את מלחיו בגבינה זו ובגבינת גלוסטר במקום בגבינות אחרות.
בשלהי המאה ה-19 ייצרו כ-12,000 טונות מהגבינה מדי שנה. כאשר גבינה קשה זו התאימה לאמצעי התחבורה באותה עת, והצליחה לשרוד את המסע לשווקים של לונדון ומשם לכל רחבי אנגליה. בשלהי המאה ה-19, עם שיפור אמצעי התחבורה, החלו למכור גבינה רכה יותר, שהייתה זולה יותר וזכתה לפופולריות רבה במרכז וצפון אנגליה.

בשנת 1960 הגיעו מכירות הגבינה לשיא של כ-40,000 טונות מדי שנה.

ראו גם
------

* יי אולד צ'שייר צ'יז - פאב ברחוב פליט שבלונדון

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **גבינת צ'שייר** |

* גבינת צ'שייר באתר מועצת הגבינה הבריטית

הערות שוליים
------------

1. ↑  גבינות בצי המלכותי
2. ↑  כלכלת צ'שייר בשנת 1870

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007537368405171

 |
**יעקב בן דניאל** (נולד ב-1932) הוא לשעבר ראש עיריית קריית אתא בין השנים 1983–1989.

ביוגרפיה
--------

בן דניאל נולד בנאסריה שבעיראק, שבעה קילומטרים בלבד מאור כשדים התנ"כית. הוא למד בבית הספר הממלכתי המקומי והמשיך בתיכון היהודי בבגדאד.

ב-1951 עלה לישראל בגפו ובעקבות חבר הגיע לכפר אתא. התגייס לצה"ל, שם שרת בגדוד 13 של חטיבת גולני. עם שחרורו הגיע למעברת כפר אתא שם התגוררו בני המשפחה שעלו בינתיים לישראל. תעודותיו כבוגר תיכון סייעו לו לקבל עבודה כפועל בבית החרושת אתא.

בפעילותו הציבורית החל עם היבחרו להנהלת קופת התגמולים במפעל. בשנת 1957 כשפרצה השביתה הגדולה בבית החרושת היה בן דניאל דוברם של השובתים. לאור פועלו ב"שביתה הגדולה" נבחר לוועד העובדים. בשנת 1959 נבחר לתפקיד מזכיר ההסתדרות בעיר וכיהן בתפקידו עד שנת 1974. הוא דאג לעצמאותו הכלכלית של הסניף, הקים אצטדיון כדורגל, טיפח את קבוצות הספורט ובנה את בית ההסתדרות ברחוב רמז, בית מועד בקריית בנימין וקן הנוער העובד בכפר אתא.

בשנת 1965 נבחר למועצת העיר וקיבל את תיק החינוך. ארבע שנים אחר כך כבר היה לסגן ראש העיר וניהל את החינוך והקמת חטיבות הביניים בעיר.

בין השנים 1983–1989 כיהן כראש עיריית קריית אתא, הקים את המתנ"ס העירוני ובנה את מרכז הספורט בגבעת הרקפות. באוגוסט 1984 הוצאו כל עובדי העירייה לחופשה בשל חוב של 600 מיליון שקל, חוב שלא איפשר לעירייה לתפקד. העובדים יצאו לשביתה כללית וחסמו את הכניסה לעיר. לאחר כשנתיים הצליח לאזן את התקציב של העיר. בתקופתו קרסו המפעלים בעיר: אתא, צבע וכרמל, שלא באשמתו.

קישורים חיצוניים
----------------

* קרית-אתא, מעריב, 11 בדצמבר 1985
* אמיר גילת, "חיים בצילה של סכנה"; קריית אתא שוקלת תביעת פיצויים מחברת הגז, מעריב, 9 במרץ 1988
* קריית אתא, מעריב, 10 במרץ 1988
* אמיר גילת, חשוד בנסיון לחנוק את ראש עירית קרית-אתא, מעריב, 4 באפריל 1988
* קריית אתא, מעריב, 26 באפריל 1988
* קריית אתא, מעריב, 18 באפריל 1989
* אמיר גילת, נפתח משפט ראש העיר לשעבר של קריית אתא הנאשם בהשלכת כיסא, מעריב, 1 בנובמבר 1989

הערות שוליים
------------

1. ↑  חדשות חיפה והגליל: כפר אתא, מעריב, 16 בדצמבר 1965
2. ↑  יהודה גורן, "מועצת קרית-אתא נמצאת בפשיטת רגל", מעריב, 13 במרץ 1984
3. ↑  ראובן בן צבי, עירית קרית-אתא מושבתת: 600 העבדים הוצאו לחופשה-מאונס, מעריב, 13 באוגוסט 1984
4. ↑  ראובן בן צבי, קרית-אתא דחתה הצעה לקבל 50 מליון שקל, מעריב, 15 באוגוסט 1984
5. ↑  יהודה גורן, בעירית קרית-אתא העובדים חוסמים הכניסה לעיר, מעריב, 22 באוגוסט 1984, תמונה של יעקב בן דניאל
6. ↑  דוד זוהר, הכבשה השחורה של הקריות, מעריב, 13 בספטמבר 1989
רבי **דוד מג'אר** ( - ירושלים, כ' באדר ה'תק"ס), היה מקובל ומחבר ספרי קבלה, מחכמי ישיבת המקובלים בית אל.

תולדותיו
--------

אביו היה ר' אליעזר משה, שחי באחרית ימיו בירושלים. שמו של רבי דוד נזכר בשנת תקי"ח בין חכמי ישיבת המקובלים בית אל. היה שליח ציבור בישיבה זו בימי מהרי"ט אלגזי.

רבי יעקב שאלתיאל ניניו מציין שיש בידו סידור עם כוונות שסודר על פיו. הרב ניניו גם הוציא לאור את חיבורו המפורסם של רבי דוד מג'אר, **חסדי דוד**, שהוא "קיצור חכמת האמת", ובנוי מ-120 סעיפים. הרב מנחם מנכין היילפרין צירף חיבור זה למהדורת הספר עץ חיים שהוציא. הרב יצחק גינצבורג פירש חיבור זה בסדרת שיעורים (שלאחר מכן יצאה לאור במספר כרכים), ולדבריו "חסדי דוד הוא הקיצור המוסמך, המתומצת והמדויק ביותר שנכתב על ידי אחד מגדולי תלמידי האריז"ל".

נפטר בכ' באדר ה'תק"ס.

בתו נישאה לרבי יחיאל יעקב אליקים, בנו של רבי ישראל חיים יוסף אליקים, מחבר "שם יוסף" על הרמב"ם.

קישורים חיצוניים
----------------

* הרב החסיד ר' דוד מאג'אר, באתר ישיבת המקובלים "בית אל" ראש העין
* ספר חסדי דוד
* כרטיס קברו בהר הזיתים

הערות שוליים
------------

1. ↑  נפטר בכ"ד בסיון תקי"ד ונטמן בבית הקברות היהודי בהר הזיתים, ראו כאן
2. ↑  חסדי דוד הנאמנים, באתר "גל עיני"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987011065411505171
* VIAF: 2283165138999400560008
* WorldCat (עם VIAF): 2283165138999400560008

 |
**פרננד קורמה** (בצרפתית: **Fernand Cormon**;‏ 24 בדצמבר 1845 – 20 במרץ 1924) היה צייר צרפתי יליד פריז. הוא הפך לתלמידם של אלכסנדר קבנל, אז'ן פרומנטן ויאן פורטלס, ואחד הציירים ההיסטוריים המובילים של צרפת המודרנית.

ביוגרפיה
--------

אביו היה המחזאי אז'ן קורמה. אמו הייתה שרלוט פורה, השחקנית.

בגיל צעיר הוא משך תשומת לב בסגנון הסנסציוני של אמנותו, כמו סצנות של שפיכות דמים כ"רצח בסרגליה" (1868) ו"מותו של רווארה, מלך לנקה" במוזיאון טולוז. במוזיאון ד'אורסיי נמצא הציור "קיין בורח מקללת אלוהים".

עבור הרובע הרביעי של פריז הוא ביצע סדרה של ציורים: לידה, מוות, נישואים, מלחמה וכו'. סדרה של ציורים גדולים הוא הכין למוזיאון היסטוריה של הטבע בפריז עם נושאים מתקופת האבן, שהעסיקה אותו במשך כמה שנים.

הוא מונה ללגיון הכבוד בשנת 1880.

במקביל להיותו מציג קבוע בסלון השנתי בפריז, הוא ניהל גם בית ספר לאמנות, "אטלייה קורמה" בשנות ה-80, שם ניסה להדריך את תלמידיו ליצור ציורים שיתקבלו על ידי חבר השופטים של הסלון. בין תלמידיו שאיתם הוא לא הצליח בנקודה זו היו: אנרי דה טולוז-לוטרק, לואי אנקטין, אז'ן בוש, אמיל ברנאר ווינסנט ואן גוך. תלמידים נוספים כללו את חיים סוטין, אמיל ויזל והצייר האוסטרלי ג'ון ראסל.

למרות התהילה שלו כפרופסור לאמנויות יפות, הוא כמעט נשכח ב-1924 כשנדרס על ידי מונית מחוץ לסטודיו שלו, וכמעט לא זכור מלבד כמורה של תלמידים מהוללים ממנו.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרננד קורמה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Cormon Eugene, www.artlyriquefr.fr
2. ↑  David Sweetman (1999), Explosive Acts, (published in the UK as Toulouse-Lautrec and the fin-de-siècle), New York: Simon and Schuster, p. 94

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14849972f (data)
* GND: 122497317
* ISNI: 0000 0000 6657 4446
* KulturNav: 2ffd644c-79f9-446f-b38e-d4e27ef7aecc
* LCCN: n2018047256
* Léonore: 298367
* NTA: 306977834
* RERO: 02-A011281668
* RKD: 18362
* SNAC: w6kh1jgj
* SUDOC: 060370467
* ULAN: 500115385
* VIAF: 32265301
* WorldCat: viaf-32265301

 |
**נאציף בן עבדאללה** (בערבית: **ناصيف اليازجي**; 25 במרץ 1800 – 8 בפברואר 1871)، סופר ומשורר לבנוני, יליד כפר שימא, למשפחת יאזג'י, שרבים מבניה ידועים כהוגים וסופרים ומקורהּ בחומס שבסוריה. מילא תפקיד משמעותי בהחזרת השימוש בערבית ספרותית במאה התשע עשרה, עבד אצל משפחת שיהאבי כסופר, והשתתף במיזם תרגום ספרי הבשורות והברית הישנה לשפה הערבית.

נקורות חיים ופועלו
------------------

במאה השבע עשרה התיישבה משפחתו בחורן וכתבה עבור מושלים ושליטים, לכן כונו בשם "יאזג'י" שמשמעותו בטורקית סופר. בשלהי המאה השבע עשרה היגרו אחדים מבני משפחתו למערב לבנון, ובראשם סעד אל-יאזג'י שהיה לסופרו של האמיר אחמד אל-מעני וזכה לכינוי שיח'. נאציף בלט בנטיותיו לספרות ושירה והתעמק בלימודים וקריאה. הוא כתב שירה מגיל צעיר מאוד. מאחר שלא הודפסו ספרים רבים בתקופתו, שאל ספרים מספריות פרטיות והתאמץ לזכור את תמציתם, ואף העתיק קטעים מתוכם בכתב יד. תחילה למד אצל אביו ובהמשך אצל נזיר מרוני. נקרא על ידי הבישוף אגנאטיוס לכתוב לו בשל כישוריו כמשורר וקליגרף, במנזר סמוך לכפר שימא. האמיר בשיר אל-שהאבי השני (אנ'), מושל לבנון, זימנו להיות בצוות סופריו. כעבור עשר שנים בשירותו הוגלה אל-שהאבי לאיסטנבול, נאציף השתקע בביירות שם התפנה לקריאה כתיבה וחיבור.

נאציף לימד בקולג' הפרוטסטנטי (שנקרא מאז 1922 בשם האוניברסיטה האמריקאית בביירות). בשנת 1863 גייס בוטרוס אל-בסתאני (אנ') את נאציף להוראה בבית הספר הלאומי שהקים בבירות. בוטרוס ונאציף בלטו בתנועת התעוררות הערבית – הנהדה (نهضة).

נאציף לקח על עצמו ללטש את השפה הערבית ופעל לקירוב השפה ואהבתה. עודד אנשים לקחת חלק לתרום להחייאת השפה. יחד עם בוטרוס אל-בוסתאני השתתף בתרגום הברית החדשה והברית הישנה, מעברית ומיוונית, לשפה הערבית וזאת במיזם של המיסיון הפרוטסטנטי האמריקאי בביירות שבו החל ב-1847 המיסיונר עלי סמית.

נאציף לימד וכתב עד שחלה בשיתוק בפלג גופו השמאלי בשנת 1869. במהלך מחלתו שכל את בנו הבכור שהיה נער, ונפטר כארבעים יום לאחר מכן, ב-8 בפברואר 1871. בנו, איברהים אל-יאזג'י היה אף הוא בלשן ומשורר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נאסיף אל-יאזג'י** בוויקישיתוף   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**
* נאסיף אל-יאזג'י, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**שם טוב אבן שם טוב** (1390 –‏ ה'ק"ץ, 1430) היה מקובל וראש ישיבה בספרד בתחילת המאה ה-15. 

חיבורו המפורסם הוא **ספר האמונות**, בו יצא כנגד אלו שרצו לבסס את האמונה על פילוסופיה ומחקר, כחלק מפולמוס הרבנים אודות לימוד הפילוסופיה. לדעתו, נטיית בני דורו לצדדים אלו על חשבון הקבלה והאמונה התמימה הם אלו שגרמו לכך שלא יכלו לעמוד בגזירות השמד (גזירות קנ"א) והמירו את דתם. בספרו הוא יוצא גם כנגד חכמי ישראל: הרמב"ם, ראב"ע והרלב"ג ומבסס את מסורת תורת הקבלה. רבי משה אלשקר שחי כמאה שנה אחריו השיב להתקפתו על הרמב"ם בתשובה ארוכה שאף הודפסה בנפרד בפירארה בשנת שי"ז. מלבד ספר האמונות נראה שחיבר ספרים קבליים נוספים, בהם פירוש על תורת הספירות שחלק ממנו נשתמר בכתב יד. בשנת תשע"ח 2018 הודפסו מחדש במהדורה מנוקדת שני הספרים "ספר האמונות" וספר "תורת הספירות" מכתב יד, בהוצאת "נזר שרגא", בתוך ספר הנקרא "עמודי הקבלה" כרך א'. כמו הדפיס הרב אברהם אירגאס את ספר האמונות מנוקד עם ביאור בשם "מקור התבונה".

בניגוד אליו, שני בניו, רבי יוסף אבן שם טוב ורבי יצחק אבן שם טוב, ונכדו, רבי שם טוב אבן שם טוב (השני) עסקו בפילוסופיה והיו מתומכיו של הרמב"ם. רבי יצחק ורבי שם טוב (השני) אף כתבו פירושים לחיבורו הפילוסופי של הרמב"ם "מורה נבוכים".

קישורים חיצוניים
----------------

* מרדכי מרגליות (עורך כללי), "ר' שם טוב אבן שם טוב", **אנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל**, תל אביב: י' צ'צ'יק, תש"ו, עמ' 1315-1314, באתר היברובוקס
* **ספר האמונות**, פיררה שט"ז, באתר היברובוקס
* כתב יד, חיבור על תורת הספירות, ניו יורק, מאה 15, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית
* ספר האמונות, סריקה מלאה של הספר במאגר הספרייה הלאומית
* שם טוב אבן שם טוב, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  **השגות על ספר האמונות**, באתר היברובוקס, הודפס גם בשו"ת מהר"ם אלשקר, סימן קי"ז.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007262884905171
* BnF: cb16681759h (data)
* CANTIC: a11692042
* GND: 143281186
* ISNI: 0000 0001 1061 2869
* LCCN: nb2006010790
* NTA: 316061166
* SUDOC: 079159796
* VIAF: 48749436
* WorldCat: viaf-48749436

 |
רקאדה; שרידי מאגר מים קטוּר
**רקאדה** (בערבית: **رقادة**), תוניסיה, קילומטרים ספורים מדרום-מערב לקירואן, היא אתרהּ של עיר היסטורית, שהייתה בירתם השנייה של האע'לבים עד מפלתם ב-909.

היסטוריה
--------

ב-876 קבע בה האמיר האע'לבי אבראהים השני (אנ') (שלט בשנים 875–902) את בירתו. הוא ויורשיו בנו בה ארמונות, קסרקטינים ומאגרי מים, והיא הוקפה בגנים. העיר חולקה לשני רבעים שווים בשטחם. באחד מהם שכן ארמון האמיר על קסרקטיניו והשני הוקצה לפמליית האצילים שלו וכלל בנייני ציבור – מסגד, שווקים, בתי מרחץ ואכסניות לעוברי אורח.

ב-909, אחרי ניצחונו על האע'לבים, השתכן בה עוביד אללה אל-מהדי, מייסד השושלת הפאטמית, אך ב-921 העביר את בירתו למהדיה. הח'ליף הפאטמי הרביעי, אבו תמים אל-מֻעִז א-דין אללה (שלט בשנים 932–975), שהעביר את בירתו לקהיר אחרי כיבוש פוסטאט ב-969, הורה על הריסת רקאדה עד היסוד, ובאתרהּ נותרו רק הגנים ובריכות האגירה.

ב-1960 נבנה במקום ארמון נשיאותי, וב-1986 נחנך בו המוזיאון הלאומי של תוניסיה לאמנות אסלאמית (צר'). המוזיאון מתמחה באמנות אסלאמית מימי הביניים ופועל בו מרכז מחקר של מורשת התרבות של תוניסיה. במוזיאון אצורים ומוצגים חפצים מאתרי קירואן ורקאדה וכן ממנסוריה (אנ'). גאוותו של המוזיאון היא על אוסף כתבי יד קוראניים, במקורם מספריית המסגד הגדול של קירואן, ובייחוד על דפי הקוראן הכחול. ברקאדה נמצא קמפוס הפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת קירואן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רקאדה** בוויקישיתוף
* על המוזיאון ברקאדה באתר "מוזיאונים ללא גבולות" (בצרפתית)

* Mohamed Rebai, "Musée national d'art islamique de Raqqâda", *Les nouvelles de Kairouan en ligne* (בצרפתית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ההיסטוריון האנדלוסי בן המאה ה-11 אל-בכּרי מספר (בחיבורו "תיאור צפון אפריקה") שהאמיר סבל מנדודי שינה, ורופאו יעץ לו להרבות בהליכה; ההמלצה הועילה, האמיר נרדם וישן שינה עמוקה באחד השדות מחוץ לקירואן, ועל כן החליט לבנות במקום את קריית שלטונו; אל-בכּרי משער שמכאן שמהּׁ של העיר – "תנומה"
2. ↑  על רקאדה מתוך "תיאור צפון אפריקה" של אל-בכּרי; המקור עובד ותורגם ב-1857 לצרפתית בידי ויליאם מקגוקין דה סלאן (אנ')
3. ↑  מנסוריה הסמוכה לקירואן הייתה בירת הפאטמים בימיהם של אלמנצור באללה אלפאטמי (846–953) ושל יורשו אבו תמים אל-מֻעִז א-דין אללה (932–975) מי שהעתיק את מרכז שלטונו למצרים
**אסון השיטפון בירדן** התרחש ב-25 באוקטובר 2018, כאשר שיטפון בזק בנחל ממזרח לים המלח גרם למותם של 21 בני אדם. עוד 35 אנשים נפצעו.

השיטפון נגרם על ידי גשמים עזים שירדו בירדן. האסון התרחש בנחל הסמוך למעיינות חמים, שהיה אתר נופש פופולרי. בנחל נמצאה כיתה של תלמידים בני 12 עד 14 מבית הספר הפרטי ויקטוריה בעמאן. הם נמצאו באזור בטיול עם מלווים ומורי דרך. הקבוצה מנתה 44 אנשים. בנחל היו גם כמה משפחות מטיילות. רובם נלכדו בשיטפון הפתאומי שגרף כמה מהם עד לים המלח. מפלס המים בנחל ירד רק לאחר מספר שעות. השיטפון גרם גם להתמוטטות גשר באזור, אך איש לא נפגע עקב כך.

מאות אנשי שירותי החירום של ירדן וחיילים חיפשו אחרי הנפגעים בערוצי הנחלים בסיוע מסוקים, סירות, צוללנים וכלבי גישוש. בתום החיפושים אותרו גופות של 21 נספים, רובם מקרב הילדים. חלק מ-35 הפצועים באסון נפצעו קשה.

לפי בקשת ממשלת ירדן שלחה יחידה 669 של צה"ל מסוקים וחיילים לאזור לסייע בחיפושים. הם שהו בשטח מספר שעות.

בירדן נפתחה חקירה לקביעת הגורמים לאסון וזהות האחראים לו. הועלתה הטענה כי קבוצת בית הספר חרגה ממסלול הטיול שאושר לה על ידי משרד החינוך.

בעקבות האסון הגישו שר החינוך ושרת התיירות של ירדן את התפטרותם.

ראו גם
------

* אסון נחל צפית

קישורים חיצוניים
----------------

* גיא אלסטר, טל שלו ואמיר בוחבוט‏, אסון בירדן: 20 תלמידים ומורים מתו בשיטפונות בים המלח; צה"ל מסייע, באתר וואלה!‏, 25 באוקטובר 2018
* דניאל סלאמה, 18 הרוגים בשיטפון בירדן: ילדים בני פחות מ-14, באתר ynet, 26 באוקטובר 2018
* לוחמי 669 שבו ממשימת הסיוע לאיתור הנעדרים בירדן, באתר צה"ל, 26 באוקטובר 2018
* Hana Namrouqa, ‏Gov’t opens probe into Dead Sea tragedy; school under fire, באתר The Jordan Times, ‏26 באוקטובר 2018
* Bard Wilkinson, ‏Jordan flash floods kill at least 19, including children on field trip, באתר CNN, ‏26 באוקטובר 2018
* Last body in Jordan flash flood identified, final toll at 21(הקישור אינו פעיל, 1.5.2021), באתר וושינגטון פוסט, 27 באוקטובר 2018
* דניאל סלאמה, בעקבות אסון השיטפון בירדן: שר החינוך ושרת התיירות התפטרו, באתר ynet, 1 בנובמבר 2018
שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית   
שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ] 

**סרטי יונייטד קינג** (באנגלית: **United King Films**) היא חברה ישראלית להפקה, שיווק והפצה של סרטי קולנוע, תכנים בידוריים, ואף תוכני DVD ובלו-ריי אשר הוקמה בשנת 1974 בידי משה אדרי ולאון אדרי בתל אביב, אחרי שהשניים רכשו בשנת 2006 את NMC, ומיתגו אותה כחברת "NMC יונייטד", המפיקה ומפיצה סרטים, וכן מייצגת אומנים. החברה בעלת זכויות הגדולה בישראל על מרבית התוכן הישראלי במוזיקה ובסרטים.

היסטוריה
--------

כ-4 שנים לאחר שהקימו את NMC, משה אדרי וליאון אדרי ושותפיהם ל-NMC, החלו בשנת 1974
בהקמת יונייטד קינג. הסרט הראשון שהפיצה היה "סופרמן" בשנת 1978 של ריצ'רד דונר.

בשנים שלאחר מכן, האחים אדרי שינו את שם החברה ל"סרטי יונייטד קינג" על מנת להפיק ולממן סרטים. החברה הפכה לשחקן מרכזי בתחום הפצת סרטי ארט האוס וסרטים מסחריים ובבעלותה מגוון רחב של סרטים ישראליים, אמריקאים, אירופאים ואסיאתיים, כולל; "קראש",של פול האגיס משנת 2006; "הפסנתרן", "סופר הצללים" ו"אלוהי הקטל" של רומן פולנסקי, "שר המלחמה" של אנדרו ניקול, "לילה טוב ובהצלחה" ו"משחקי שלטון" של ג'ורג' קלוני, "האנה", "איש אינו יודע" ו"המשאלה" של הירוקאזו קורה-אדה, "הילד עם האופניים" ו"יומיים ולילה" של ז'אן-פייר ולוק דארדן, "כוננות עם שחר" של קתרין ביגלו, "הזאב מוול סטריט" של מרטין סקורסזה, "חלום אמריקאי" של דייוויד או. ראסל, "היא" של ספייק ג'ונז, "יפה לנצח" של פאולו סורנטינו, "ויפלאש" של דמיאן שאזל ורבים נוספים.

במקביל להפצת סרטים הוליוודיים וזרים, החברה אף הפיצה סרטים ישראליים כגון; "בופור", "לבנון", "סוף העולם שמאלה", "ללכת על המים", "אביבה אהובתי, "אמור, "הסודות", "תפוחים מו המדבר", "הערת שוליים", "הקפות", "הנוער", "זוהי סדום", "לצוד פילים" ו"סיפור על אהבה וחושך".

החברה מחזיקה בזכויות יוצרים של מרבית הסרטים הישראליים, אותם גם הפיצה כסרטי DVD, והפיקה רבים בדגש על היצירה הישראלית.

במרץ 2002, החברה חנכה את רשת בתי הקולנוע "סינמה סיטי" אשר בבעלותה. באותה עת, נוסף על כך, כחלק מתמיכתה בקולנוע הישראלי קיבלה סרטי יונייטד קינג את תפקיד שימור ארכיון אוצרות הקולנוע הישראלי, והיא משמרת ומפיצה סרטים ישראליים. בעקבות הקמת סינמה סיטי, הקימה החברה את סטודיו "די.וי.די. מאסטר" לעריכה וסאונד ושוחזרו בו כ-400 סרטים. החברה פתחה גם את מתקן ה-DCP הראשון לקולנוע דיגיטלי בארץ.

האחים אדרי שיתפו פעולה עם יורם גלובוס ומנחם גולן והקימו את חברת ההפצה "גלובוס גרופ - יונייטד קינג וידאו" (או בקיצור: גלובוס יונייטד).

סרטים בהפצת החברה
-----------------

* "קראש" - פול האגיס
* "הפסנתרן"
* "סופר הצללים"
* "אלוהי הקטל"
* "שר המלחמה"
* "לילה טוב ובהצלחה" ו"משחקי שלטון" של ג'ורג' קלוני
* "האנה", "איש אינו יודע" ו"המשאלה" של הירוקאזו קורה-אדה
* "הילד עם האופניים" ו"יומיים ולילה" של ז'אן-פייר ולוק דארדן
* "כוננות עם שחר" של קתרין ביגלו
* "הזאב מוול סטריט" של מרטין סקורסזה
* "חלום אמריקאי" של דייוויד או. ראסל
* "היא" של ספייק ג'ונז
* "יפה לנצח" של פאולו סורנטינו
* "וויפלאש" - דמיאן שאזל
* "סוף העולם שמאלה"
* "לשחרר את שולי"
* "אמור"
* "הסיפור שלנו"
* "גולדה"

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של סרטי יונייטד קינג
* סרטי יונייטד קינג, ברשת החברתית פייסבוק
* סרטי יונייטד קינג, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007302483805171
* LCCN: no2009021614
* VIAF: 152832712
* WorldCat: lccn-no2009021614

 |
**הסכמי טרטו** (באנגלית: **Treaty of Tartu (Russian–Estonian)**, **Treaty of Tartu (Russian–Finnish)**; ברוסית: **Тартуские мирные договоры**; באסטונית: **Tartu Rahu**; בפינית: **Tarton Rauha**) היו סדרה של הסכמים בין רוסיה הסובייטית ובין פינלנד ואסטוניה הצעירות, אשר היו עד פברואר 1917 בשליטת האימפריה הרוסית ואחר כך בשליטת הרפובליקה הרוסית (4 במרץ 1917 — 7 בנובמבר 1917). הם נידונו ונחתמו בעיר טרטו שבאסטוניה בשנת 1920 אחרי תום מלחמות האזרחים ברוסיה ובפינלנד וסיום מלחמת השחרור באסטוניה. ההסכמים נגעו בנושאים אשר כללו את עצמאותן של פינלנד ואסטוניה והגבולות של המדינות האלה עם רוסיה.

ההסכמים
-------

**ההסכם הרוסי-אסטוני** – נחתם ב-2 בפברואר 1920 אחרי מלחמת השחרור האסטונית. תנאי ההסכם נידונו בין אדולף יופה, מן הצד הרוסי, לבין יאן פוסקה (Jaan Poska) מן הצד האסטוני וקבעו שלאסטוניה תינתן עצמאות מלאה מרוסיה. על-פי ההסכם, רוסיה ויתרה לטובת אסטוניה על אזור פצ'ורי (כיום במחוז פסקוב של רוסיה) ועל השטחים בגדה המזרחית של הנהר נרבה, כולל העיר איוואנגורוד (כיום במחוז לנינגרד של רוסיה). כמו כן, הועברו לאסטוניה כ-11.6 טון זהב במסגרת חלוקת הזהב של האימפריה הרוסית. 

**ההסכם הרוסי-פיני** – נחתם ב-14 באוקטובר 1920 אחרי משא ומתן שנמשך ארבעה חודשים. על-פי ההסכם, הגבול בין רוסיה לבין פינלנד היה זהה לגבול הישן עם הדוכסות הגדולה של פינלנד, למעט אזור פטסאמו (Петсамо, בפינית *Petsamo*) בעל הנמל נטול הקרח לחוף אוקיינוס הקרח הצפוני שנמסר לפינלנד ואילו מזרח קרליה שנמסר לרוסיה. כמו כן, פינלנד פירקה את כל המתקנים הצבאיים שלה בים הבלטי והרוסים איפשרו מסחר חופשי בין ימת לדוגה למפרץ הפיני. מבחינת פינלנד הייתה זו מסגרת חוקית לביטול הסכם פרדריקסהאמן משנת 1809 שבמסגרתו סופחה פינלנד לרוסיה.

אחרית דבר
---------

על-פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, שנחתם בין ברית המועצות לגרמניה הנאצית ב-23 באוגוסט 1939, אסטוניה, לטביה, ליטא ומזרח-פולין נכבשו על ידי ברית המועצות וגרמניה קיבלה את רוב פולין (כיום בבלארוס ובאוקראינה).

* הגבול הרוסי-אסטוני, כולל השטחים בירוק, כפי שהוסכם בחוזה טרטו.הגבול הרוסי-אסטוני, כולל השטחים בירוק, כפי שהוסכם בחוזה טרטו.
* הגבול הרוסי-פיני כפי שהוסכם בחוזה טרטו. בירוק שטחים שניתנו לרוסיה, באדום שטחים שניתנו לפינלנד.הגבול הרוסי-פיני כפי שהוסכם בחוזה טרטו. בירוק שטחים שניתנו לרוסיה, באדום שטחים שניתנו לפינלנד.
* אדולף יופה חותם על חוזה טרטו בשם רוסיה הסובייטית, 1920אדולף יופה חותם על חוזה טרטו בשם רוסיה הסובייטית, 1920

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הסכמי טרטו** בוויקישיתוף
* הסכם רוסיה-אסטוניה (אורכב 29.06.2007 בארכיון Wayback Machine) (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  היום, הצפירה, 4 בפברואר 1920
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**יואנה מגורה ברנרד** (ברומנית: **Ioana Măgură Bernard**; נולדה ב- 25 במאי 1940 בבוקרשט) היא קריינית ידועה ברדיו בוקרשט ובטלוויזיה הרומנית ובתחנה רדיו אירופה החופשית בשפה הרומנית.

יואנה מגורה נולדה בשנת 1940 בבוקרשט, הבת השנייה של יאקוב (ינקו) מגורה, במקור ליבוביץ', יליד מוינשט ואורורה לבית אלטרזון גרונברג, גם כן ילידת מוינשט ברומניה. אחותה הגדולה פררה נפטרה בילדותה. 
יואנה מגורה למדה משחק במכון לאמנות הבמה על שם יון לוקה קאראג'אלה בבוקרשט. בשנים 1968-1961 שיחקה בתיאטרון הלאומי של קראיובה. במקביל, בשנת 1964 התקבלה על ידי סילביו ברוקאן כקריינית בטלוויזיה הרומנית בבוקרשט. עבדה שם עד אפריל 1969 כשבעת ביקור בישראל החליטה לא לחזור לרומניה ולמשטר הקומוניסטי. מישראל היא היגרה לגרמניה, והחל משנת 1970 עבדה במינכן במחלקה הרומנית של תחנת הרדיו "אירופה חופשית" (אאורופה ליברה Europa Liberă). בשנת 1972 נשאה את נואל ברנרד מנהל המחלקה הרומנית בתחנה.
מנישואיה הראשונים ברומניה הייתה ליואנה מגורה ילדה שהוצאה גם היא יחד עם אמה מרומניה תמורת כופר בשווי 2,500 דולר.
ברדיו "אירופה חופשית" ערכה מגורה תוכנית בשם "אנשים, רעיונות, גישות".
בדצמבר 1981 נפטר בעלה, נואל ברנרד ממחלה ממארת והועלה חשד כי אולי הורעל על ידי מרגלים של מטשר צ'אושסקו. מגורה המשיכה לעבוד ב"אירופה ליברה" עד להעברת התחנה לפראג בשנת 1995.
יואנה מגורה חיה כעת בסן מקרוס, סן דייגו בקליפורניה.

אחות למחצה של אמה הייתה הפעילה הקומוניסטית עדה מרינסקו, שהוצאה להורג בשנת 1941 בבית הסוהר ז'ילאווה.

ספרים
-----

* Directorul postului nostru de radio - 2007 (מנהל תחנתנו - ספר זכרונות על בעלה המנוח, נואל ברנרד)

קישורים חיצוניים
----------------

* ראיון מאת סבין צ'רנטסקו, בעיתון "Observatorul"‏, 8 ביולי 2006
* יואנה מגורה ברנרד, הקול הנשי של אירופה החופשית, כתבה באתר *Avantaje*‏, 19 בפברואר 2010 (ברומנית)
* יואנה מגורה ברנרד, באתר הגנאלוגי *geni*