recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
סיגפריד אדסטרם, בסביבות המחצית הראשונה של העשור השני של המאה ה-20
**יוהנס סיגפריד אֶדסטְרֶם** (בשוודית: **Sigfrid Edström**,‏ 21 בנובמבר 1870 – 18 במרץ 1964) היה תעשיין שוודי והנשיא הרביעי של הוועד האולימפי הבינלאומי (1942–1952).

ביוגרפיה
--------

סיגפריד אדסטרם נולד בנובמבר 1870 בכפר קטן במורלנדה שבחבל בוהוסלן. בנעוריו היה אדסטרם אצן מצטיין, והיה מסוגל לסיים ריצת 100 מטר ב-11 שניות בלבד. ב-1891, הוא סיים את לימודיו במרכז הטכנולוגי של גטבורג, ומשם המשיך ללימודים במכון הטכנולוגי של ציריך ובארצות הברית. בין השנים 1900 ל-1903, עבד אדסטרם כמנהל חשמל בצי החשמליות של גטבורג, ומשם עבר לתפקיד ברשת החשמל, ASEA. ב-1934, מונה לנשיא החברה - תפקיד בו החזיק עד שנת 1939.

כבר מגיל צעיר השתלב אדסטרם בתעשיית הספורט, וב-1912 שימש כראש הוועדה המארגנת של האולימפיאדה שנערכה באותה שנה בסטוקהולם. בזמן המשחקים, נוסדה התאחדות האתלטיקה הבינלאומית על ידי נציגים משבעה עשר ארגוני אתלטיקה לאומיים (ארצות הברית, יוון, נורווגיה, דנמרק, גרמניה, רוסיה, בלגיה, אוסטרליה, אוסטריה, מצרים, אנגליה, צ'ילה, קנדה, פינלנד, צרפת, הונגריה ושוודיה), ואדסטרם נבחר לנשיא ההתאחדות הראשון. הוא החזיק בתפקיד זה עד שנת 1946, אז החליפו לורד ברגלי.

ב-1920, הפך אדסטרם לחבר בוועד האולימפי הבינלאומי, ואחרי שהחזיק במספר משרות מפתח, הפך לסגן-נשיא הוועד ב-1931. אחרי מותו של אנרי דה באיה-לאטור ב-1942, התמנה אדסטרם לנשיא בפועל של הוועד האולימפי הבינלאומי, ועם סיום מלחמת העולם השנייה הפך לנשיא הרשמי של הוועד. מתוקף תפקידו, הייתה לאדסטרם תרומה חשובה בתחיית המשחקים האולימפיים אחרי מלחמת העולם השנייה. ב-1952, פרש אדסטרם מתפקידו ובמקומו מונה אייברי בראנדייג' האמריקאי.

ב-1931 היה אדסטרם שותף להחלטה מעוררת המחלוקת של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית, שהחליטה להחרים את האצן הפיני פאבו נורמי, מהשתתפות באולימפיאדת לוס אנג'לס 1932, משום שראתה בו ספורטאי מקצועני - דבר שהיה אסור באותם ימים במשחקים האולימפיים. כתוצאה מההחלטה חלה התדרדרות של ממש ביחסים בין שתי המדינות הסקנדינביות, לפחות בכל האמור לשיתוף פעולה ספורטיבי.

אדסטרם נפטר ב-1964 בסטוקהולם, כשהוא בן 93.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סיגפריד אדסטרם** בוויקישיתוף
* פרשת אדסטרם ופאבו נורמי
* ביוגרפיה באתר הוועד האולימפי הבינלאומי

| נשיאי הוועד האולימפי הבין-לאומי |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| דמטריוס ויקאלאס (1894–1896) • פייר דה קוברטן (1896–1925) • אנרי דה באייה-לאטור (1925–1942) • סיגפריד אדסטרם (1942–1952) • אוורי ברנדג' (1952–1972) • מייקל מוריס (1972–1980) ‏ • חואן אנטוניו סמראנש (1980–2001) • ז'אק רוג (2001–2013) • תומאס באך (מאז 2013) |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 5074796
* GND: 13164730X
* ISNI: 0000 0001 1874 9376
* KulturNav: c2c57ff2-8dbb-4f07-8339-962bb416d4f9
* LCCN: no2008151482
* RERO: 02-A000056360
* SELIBR: 184525
* SNAC: w62v36pn
* SUDOC: 169087808
* VIAF: 36742978
* WorldCat: lccn-no2008151482

 |
**נילי נאתכו** (באדיגית: **Нили Натхъо**;‏ 18 בפברואר 1982 – 5 בנובמבר 2004) הייתה כדורסלנית צ'רקסית-ישראלית. שיחקה בקבוצות מכבי רעננה ואליצור רמלה. נאתכו נהרגה בתאונת דרכים בגיל 22.

ביוגרפיה
--------

נאתכו נולדה בכפר הצ'רקסי כפר כמא שבגליל התחתון, למשפחה צ'רקסית-מוסלמית. בת דודתו של הכדורגלן וקפטן נבחרת ישראל, ביברס נאתכו. היא החלה לשחק כדורסל בגיל שבע, ועד מהרה התבלטה על פני יתר חברותיה. בהיותה בת 14, עברה משפחתה להתגורר באבן יהודה, כדי שתוכל להתאמן ולשחק בקבוצה המקומית. התאמנה בווינגייט. בעונתה הראשונה בקבוצת הילדות של אבן יהודה, הובילה אותה לתואר הראשון בתולדותיה - גביע המדינה. בעקבות ההצלחה שלה בקבוצת הילדות של אבן יהודה בשנה שלאחר מכן היא הצטרפה לקבוצה של תיכון אוסטרובסקי ברעננה, בו למדה ושיחקה בשלוש השנים הבאות. בעונתה האחרונה בתיכון, בשנת 2000, זכתה קבוצת הכדורסל באליפות בתי הספר התיכונים.

באותה עונה החלה לשחק גם במדי מכבי רעננה מליגת העל. עונת הפריצה שלה הגיעה שנה מאוחר יותר, אז נבחרה גם לתגלית העונה. בשתי עונותיה הראשונות ברעננה, הייתה שותפה לזכייתה של הקבוצה בגביע המדינה. בעונתה השלישית ברעננה, עונת 2001/02 קלעה בממוצע 13.7 נקודות למשחק, מה שהפך אותה לקלעית הישראלית הטובה ביותר בעונה זו.

בשנת 2003, לאחר ארבע עונות ברעננה, עברה יחד עם מאמנה, טל נתן לקבוצת אליצור רמלה, עמה זכתה בדאבל. מעמדה בקבוצה זו ירד לעומת מעמדה ברעננה, ומספר דקות המשחק שלה פחת בכמחצית בהשוואה למספר דקות המשחק שלה ברעננה.

נאתכו שיחקה במדי נבחרות הכדורסל הצעירות של ישראל. בשנת 2002 זומנה לראשונה לנבחרת הבוגרת של ישראל, ובהמשך נטלה חלק במשחקי הנבחרת באליפות אירופה שנערכה ביוון ב-2003.

חודשיים לפני מותה של נאתכו, לאחר שנים רבות בהם חיה יחד עם משפחתה הרחק מכפר כמא, חזרה המשפחה להתגורר בכפר.

נאתכו הספיקה לשחק שני משחקים בלבד במדי אליצור רמלה בתחילת עונת 2004/05, בטרם נהרגה.

### מותה

בשעות הערב של יום שישי, 5 בנובמבר 2004 נהגה נאתכו ברכב הפורד פוקוס שברשותה יחד עם ארבע נוסעות נוספות. תוך כדי נהיגה על כביש 767 הסמוך לבית הוריה שבכפר כמא, איבד הרכב שליטה מסיבה לא ידועה, סטה לנתיב הנגדי והתנגש בג'יפ.

נאתכו בת ה-22 ואחותה דיאנה נאתכו בת ה-19 נהרגו במקום, ואילו בת דודתה רג'א תלש בת ה-24 מתה זמן קצר לאחר מכן מפצעיה בבית החולים. שתי נוסעות נוספות במכונית, אשר היו גם כן קרובות משפחה של נאתכו, נפצעו באורח קשה באותה התאונה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר פיב"א
* נילי נאתכו, באתר אליצור רמלה
* שרון רופא-אופיר ואיתי שנקמן, "הקלעית הכי טובה בארץ" נהרגה בתאונת דרכים, באתר ynet, 6 בנובמבר 2004

הערות שוליים
------------

1. ↑
**נילי המאירי** (נולדה ב-1939) היא עורכת ומגישת תוכניות רדיו בקול ישראל בעברה, מנהלת מחלקת הילדים והנוער בקול ישראל ורשת א' בקול ישראל מירושלים.

ביוגרפיה
--------

המאירי נולדה בפתח תקווה ליצחק ושרה המאירי. אביה יצחק המאירי היה איש ציבור ועיתונאי. ב-27 ביולי 1955 בעת שחזר ארצה במטוס של חברת אל על משליחות באמריקה הצפונית יורט המטוס מעל שמי בולגריה על ידי מטוסי קרב בולגריים וכל 58 נוסעיו, ובהם יצחק המאירי, נספו. בן 40 היה במותו. נילי הייתה בת 16 בעת מותו של אביה. לאחר שסיימה לימודיה התיכוניים בבית הספר אוהל שם ברמת גן, התגייסה בסוף שנות ה-50 לצה"ל ושירתה כקריינית בגלי צה"ל.

זמן קצר לאחר סיום שירותה בגלי צה"ל עברה לקול ישראל ועבדה שם כקריינית ומגישה כולל קריינית חדשות. בהמשך, ערכה, הגישה וקראה סיפורים ושירים בתוכניות הילדים והנוער בקול ישראל (התוכנית לאם ולילד). היא נהגה לפתוח כל תוכנית במשפט: "שלום לכם ילדים, כאן נילי המדברת אליכם". המאירי אף שרה את אחד מפתיחי התוכנית.
בשנות ה-60 יצאה לארצות הברית והייתה בין מייסדי, עורכי ומגישי תחנת הרדיו העברית "כאן ישראל" בניו-יורק. בעת שהותה בארצות הברית למדה בבית ספר A.C.R עריכה, הפקה, בימוי לטלוויזיה. לאחר כשלוש שנות שהות בארצות הברית שבה ארצה וחזרה לערוך ולהגיש תוכניות ב"קול ישראל".

בשנת 1967 הוציאה חברת CBS שני תקליטים עם סיפורים ושירים לגילאי 4–8 בקריינותה של המאירי.

בשנות ה-80 מונתה המאירי למנהלת מחלקת הילדים והנוער של קול ישראל במקומה של מרים הרמן שפרשה לגמלאות. בתפקיד זה כיהנה במשך כ-10 שנים. לאחר מכן, התמנתה אחראית על רשת א' בירושלים.

נילי המאירי היא בוגרת האוניברסיטה העברית בהיסטוריה כללית, ישראלית ומזרח אסיה. היא נשואה בשנית ולה שלושה ילדים ונכדים.

פרסים
-----

יחד עם תמר ליבס, זכתה המאירי בפרס רשות השידור על הפקת תוכנית שעסקה בטראומה של ילדים בצל מלחמות.

לקריאה נוספת
------------

* איזי מן, **קול ישראל מירושלים – מדינה מאחורי המיקרופון**, רשות השידור ופרינטיב, 2008, עמ' 208, 212, 297.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלי אלון, סיפורה של אשת הרדיו נילי המאירי, באתר News1 מחלקה ראשונה‏, 26 באוגוסט 2021
* נילי המאירי – כתר הנרקיס (1966), באתר סטריאו ומונו
* נילי המאירי - יום הולדת השקדיה (ט"ו בשבט)(הקישור אינו פעיל)
* נילי המאירי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלי אלון, סיפורה של השדרית נילי המאירי , באתר News1 מחלקה ראשונה‏, 3 בספטמבר 2018
2. ↑  "לא סלחתי עד היום", מעריב, 2 באוגוסט 1985
3. ↑  לבת, לבן ולמי שמתעניין, באתר ישראל היום
4. ↑  סרטונים לאם ולילד שיר הפתיחה - נילי המאירי - לאה נאור - יוחנן זראי, באתר YouTube
5. ↑  טלילה בן זכאי, מסך ומסכה - חשבון הנפש המסורתי:מה הובטח ולא קויים, מעריב, 10 באוקטובר 1967
|  |
| --- |
| "שיר המנון למכבי תל אביב" |
| זו מכבי, שלנו, מכבי תל אביב
בקיץ, בחורף, בסתיו ובאביב.
מכבי זה שם שתמיד נשמע חביב,
היום כל אחד הוא מכבי תל אביב. |

"**שיר המנון למכבי תל אביב**", המוכר גם כ**"מכבי שלנו"**, נכתב על ידי אילן גולדהירש והולחן על ידי ג'קי אלקיים שגם מבצע את השיר בעיבוד מוזיקלי של רוני וייס. במקור נכתב כשיר הלל לקבוצת הכדורגל מכבי תל אביב ויצא לתחנות הרדיו ב-1976, אך לרגל זכייתה של קבוצת הכדורסל מכבי תל אביב באליפות אירופה בעונת 1976/1977, הוקלטה גרסה נוספת כשיר אליפות עם מילים מותאמות.

גרסת הכדורגל הושמעה רבות בתחנות הרדיו, ובאפריל 1977 הגיעה למקום השלישי במצעד הפזמונים העבריים של גלי צה"ל.

במצעד שירי הספורט הישראלים שנערך באתר ספורט 5, נבחר השיר במקום העשירי.

תוכן השיר
---------

הבית הראשון מדבר על הרצון לשיר והגאווה בעקבות הצלחת הקבוצה, והוא זהה בין שתי הגרסאות.

הבית השני שונה בין הגרסאות בכך שבגרסת הכדורגל הוא מדבר בתחילתו על צבעי הקבוצה ומגן הדוד המסמל אותה, ובחלקו השני על השערים ששחקני הקבוצה כובשים, ובגרסת הכדורסל הוא מדבר בתחילתו על התלהבות הקהל בצפייה בקבוצה ובחלקו השני מזכיר את הזכייה באליפות אירופה.

הבית השלישי זהה ברובו בשתי הגרסאות ומדבר על שחקני הקבוצה וקריאה לאוהדים להצטרף לשירת הפזמון, כאשר ההבדל הוא שבגרסת הכדורגל מצוין ש"אחד עשר המופלאים" באים לכר הדשא, ובגרסת הכדורסל ש"חמשת המופלאים" באים למגרש, ככוונה למגרש הכדורסל.

הפזמון הוא שיר הלל לקבוצה המתחיל בשייכות של הזמר לקבוצה בכל עונות השנה, ומסתיים בכך שבזמנים אלו כולם רוצים להיות חלק מהקבוצה. ההבדל היחידי בין הגרסאות הוא שבגרסת הכדורגל הפזמון מתחיל בפעם הראשונה במילה "על" ובגרסת הכדורסל במילה "זו", אך בשאר הפעמים הגרסאות זהות כאשר בשתי החזרות הראשונות הפזמון מתחיל במילה "זו" ובשלוש החזרות הנוספות הפזמון מתחיל ללא מילת קישור.

קישורים חיצוניים
----------------

* גרסת הכדורסל - מילות השיר "שיר המנון למכבי תל אביב", באתר שירונט

הערות שוליים
------------

1. ↑  מצעד הפזמונים העבריים, מעריב, 8 באפריל 1977
2. ↑  השיר שלנו: 20 שירי הספורט הגדולים בישראל, באתר ערוץ הספורט, ‏18 במאי 2019
**פרדיננד פון בְּרֵדוֹב** (בגרמנית: **Ferdinand von Bredow**;‏ 1884 – 1934) היה ראש שירות הביון של הצבא הגרמני בתקופת רפובליקת ויימאר ושר ההגנה של גרמניה בשנים 1932 – 1933.

ביוגרפיה
--------

פרדיננד פון ברדוב נולד בגרמניה למשפחת אצולה. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא לחם בחזית המערבית וקיבל בעבור שירותו אות הצטיינות. לאחר המלחמה נשאר ברדוב בצבא, שהיה אז קטן יחסית (כמאה אלף חיילים). הוא עלה במהירות בסולם הדרגות, קיבל דרגת גנרל וכיהן כראש המודיעין הצבאי הגרמני. בשנת 1932, לאחר שידידו קורט פון שלייכר מונה לשר ההגנה בממשלתו של פרנץ פון פאפן, מונה ברדוב ליועצו האישי של שלייכר. לאחר ששלייכר מונה לקנצלר על ידי הנשיא פאול פון הינדנבורג, הפך ברדוב לשר ההגנה בפועל.

ב-1933, לאחר פרישת מראשות הממשלה ועליית היטלר לשלטון, פרש ברדוב לגמלאות באחוזתו בברלין.

בבוקר 30 ביוני 1934, עם תחילת ליל הסכינים הארוכות, הופיעה כיתה של האס אס בפתח ביתו של ברדוב, וכשפתח את הדלת הוא נורה למוות. אשתו ניסתה לסייע לו ונורתה גם היא. גם ידידו שלייכר נורה בליל הסכינים הארוכות. לאחר הטיהור האשים היטלר את ברדוב, שלייכר וארנסט רהם בניסיון למסור את גרמניה לידי המעצמות הזרות, דוגמת צרפת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרדיננד פון ברדוב** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 133298574
* ISNI: 0000 0000 5886 1226
* LCCN: no2009059396
* VIAF: 3658624
* WorldCat: lccn-no2009059396

 |
**פרדיננד פון מילר** (באנגלית: **Ferdinand von Mueller** ‏; 30 ביוני 1825 – 10 באוקטובר 1896) היה רופא, גאוגרף ובוטנאי שפעל באוסטרליה.

ביוגרפיה
--------

פרדיננד פון מילר נולד ברוסטוק אז חלק של הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין למשפחה אצילה. הוא למד רוקחות ובוטניקה באוניברסיטת קיל וסיים אותה עם תואר שלישי בשנת 1847.

אחותו של מילר קיבלה המלצת רופאים לעבור לאזור עם אקלים חם ולכן מילר ואחיותיו החליטו לעבוד לאוסטרליה. בדצמבר 1847 הם הגיעו לאדלייד. בשנת 1851 הוא עבר למלבורן. בשנת 1852 הוא שלח את מחקרו The Flora of South Australia לאגודה הלינאית של לונדון וקיבל תגובות חיוביות.

בשנת 1853 פרדיננד פון מילר מונה לבוטנאי של מדינת ויקטוריה, תפקיד שנוצר עבורו והמשיך בחקר צמחי האזור. באותה שנה הוא הקים את העשבייה הלאומית של ויקטוריה (אנ') שקיימת עד היום. בשנים 1855–1856 מילר הצטרף למשלחת לחקר צפון אוסטרליה בראשות אוגוסטוס צ'ארלס גרגורי. במהלך סיורי המשלחת מילר תיאר כ-800 צמחים חדשים.

בשנים 1854–1872 מילר היה פעיל במכון לקידום המדע של ויקטוריה (שהפך מאוחר יותר למכון הפילוסופי של ויקטוריה (אנ'). בשנת 1859, המכון קיבל צ'רטר מלכותי והפך לחברה המלכותית של ויקטוריה (אנ')). בשנים 1857–1873 הוא היה מנהל הגנים הבוטנים המלכותיים של מלבורן (אנ').

בין היתר מילר פרסם 11 כרכים של Fragmenta phytographica Australiae ‏(1862–1881) ושני כרכים של Plants of Victoria‏ (1860–1865). אנשים רבים עזרו למילר בעבודת קטלוג ואיורים, לרבות לואיזה אטקינסון שעל פעילותה בתחום זכתה להכרה רבה ומספר צמחים נקראו על שמה. הוא תיאר לראשונה צמחים רבים של אוסטרליה, לרבות דקל אלכסנדר.

פרדיננד פון מילר נפטר במלבורן ונטמן בבית העלמין של העיר.

החל משנת 1904 מוענקת "מדליית מילר (אנ')" מטעם האגודה האוסטרלית והניו זילנדית לקידום המדע (אנ'), עבור תרומה בתחומים: בוטניקה, זואולוגיה או אנתרופולוגיה. מקומות רבים באוסטרליה וניו זילנד נקראים על שמו. צמחים שנקראו לכבודו נושאים שם: muelleri, muellerina או-muelleriana.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרדיננד פון מילר** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה
* תיאור פעילותו
* פרדיננד פון מילר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* פרדיננד פון מילר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007278742905171
* ADB: mueller-sir-ferdinand-jakob-heinrich-von-4266
* BnF: cb122133236 (data)
* Botanist: F.Muell.
* DAAO: ferdinand-von-mueller
* GND: 119408678
* ISNI: 0000 0001 0786 2787
* LCCN: n85387865
* NKC: uk2007312094
* NLA: 36572149
* NLG: 244281
* NTA: 16611975X
* SNAC: w6jd4x7r
* SUDOC: 030787963
* TePapa: 18290
* Trove: 638889
* VIAF: 95199327
* WorldCat: lccn-n85387865

 |
**פרדיננד פון קלר** (בגרמנית: **Ferdinand von Keller**‏;  5 באוגוסט 1842 – 8 ביולי 1922) היה צייר ז'אנר וצייר היסטוריה גרמני.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד בקרלסרוהה למשפחתו של מהנדס אזרחי. בשנת 1857, כשהיה בן חמש עשרה, קיבל אביו חוזה לתכנון גשרים, כבישים וסכרים בברזיל. פרדיננד ואחיו פרנץ הצטרפו אליו לנסיעה. במהלך שהות של ארבע שנים הוא הצליח ללמד את עצמו ציור על ידי רישום הנוף הטרופי. זמן קצר לאחר שובם הוא נרשם לאקדמיה הממלכתית לאמנויות יפות בקרלסרוהה, שם למד אצל יוהאן וילהלם שירמר, לשעבר מנהל האקדמיה. לאחר מותו של שירמר, למד אצל לודוויג דה קודה.

עם זאת, הוא לא היה מרוצה מהאקדמיה ולקח שיעורים פרטיים בסטודיו של הנס קנון. בעקבות זאת, בשנת 1866 וב־1867, ערך טיול לימוד לשווייץ וצרפת. את ההכרה הראשונה שלו הוא השיג בציורו "מותו של פיליפ השני" בתערוכה הבינלאומית בפריז. בשנים 1867–1869 התגורר ברומא, שם הכיר את אנסלם פויירבך וחלק עמו סטודיו משותף.

בשנת 1870 הוא הפך למורה לציור פורטרטים והיסטוריה באקדמיה בקרלסרוהה ומונה לפרופסור בשנת 1873. בשנים 1880 עד 1913 שימש כמנהל.

בנוסף לציוריו הקבועים, הוא סיפק קישוטים דקורטיביים ותפאורות לתיאטרון הלאומי של באדן בקרלסרוהה ולזמפר-אופרה בדרזדן. הקישוטים שלו לאולם המלך קרל במוזיאון הממלכתי של וירטמברג מצאו חן בעיני המלך עד שהעניק לקלר תואר אצולה.

פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן, הזמין אותו לצייר את "ההיסטוריה של באדן", המוצגת כעת ב"סטטליך-קונסטללה" באדן-באדן. בקנה מידה קטן יותר, התחריטים שלו שימשו לאיור בספרים רבים.

הוא נפטר בשנת 1922 בבאדן-באדן.

רחוב בקרלסרוהה נקרא על שמו בשנת 1964.

גלריה
-----

* הכנות לציור, 1888הכנות לציור, 1888
* תשלום, 1883תשלום, 1883
* אי המתים, 1901אי המתים, 1901
* צייד צעיר, 1881 צייד צעיר, 1881
* שהרזאד והסולטן, 1880שהרזאד והסולטן, 1880
* נוף עם קנטאור,נוף עם קנטאור,
* חוף ברזילאיחוף ברזילאי
* נוף בברזיל, 1871נוף בברזיל, 1871

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרדיננד פון קלר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Keller, Ferdinand", daten.digitale-sammlungen.de
2. ↑  Ferdinand Keller – Stadtwiki Karlsruhe, ka.stadtwiki.net
3. ↑  Ferdinand-Keller-Straße – Stadtwiki Karlsruhe, ka.stadtwiki.net

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14795597k (data)
* DSI: 12193
* GND: 118561065
* ISNI: 0000 0000 8357 7091
* KulturNav: 5a450838-783c-406f-8432-4a5532dbb63c
* LCCN: n93055531
* NTA: 070609462
* RKD: 43792
* SUDOC: 195711629
* ULAN: 500016140
* VIAF: 12570077
* WorldCat: lccn-n93055531

 |
**בוקה צ'יקה** (בספרדית: **Boca Chica**) היא עיר במחוז סנטו דומינגו שברפובליקה הדומיניקנית. במפקד האוכלוסין של 2010 מספר תושביה עמד על 142,019 תושבים. 78,882 חיו בעיר עצמה ו-63,137 התגוררו בפרבריה.

בבוקה צ'יקה יש חוף פופולרי הנושא את אותו שם. החוף שוכן כ-30 קילומטרים מזרחה לסנטו דומינגו בחוף הדרומי של האי היספניולה.

היסטוריה
--------

בוקה צ'יקה במקור נוסדה על ידי חואן באוטיסטה ויסיני בורגוס, אשר הקים במקום מטעי הסוכר בתחילת המאה העשרים. תור הזהב של בוקה צ'יקה היה בשנת 1950, כאשר הדיקטטור רפאל טרוחיו הזמין את בנייתו של מלון מודרני בשם "Hamaca" אשר לאחר מכן הפך למעין סמל. המלון התפרסם בכך שטרוחיו העניק שם מקלט מדיני לפולחנסיו בטיסטה, לאחר המהפכה הקובנית. המלון נסגר כמעט מיד לאחר שטרוחיו נהרג במאי 1961, והוא נשאר נטוש במשך יותר מעשרים שנה. המלון נפתח מחדש בתחילת 1990.

  

במהלך שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, משפחות מוכרות מהרפובליקה הדומיניקנית בנו מספר בתי קיץ לאורך החוף שהיה נגיש רק לבעלי תחבורה פרטית. אחרי 1970, החוף הפך יותר ויותר פופולרי והתחבורה הציבורית עזרה להפוך את בוקה צ'יקה לחוף עמוס מאוד. המקום כבר לא מבודד ושקט כפי שהיה בשנות ה-50 וה-60.

מאפיינים
--------

המרחק קצר מעיר הבירה, המים הצלולים והחולות הלבנים הפכו את בוקה צ'יקה לאחד מאזורי החוף הצפופים של הרפובליקה הדומיניקנית, במיוחד בסופי שבוע ובחגים. אפשר ללכת בתוך המים כשהעומק בקושי משתנה, קו המים מגיע אל קו המותניים (או קצת יותר) כל הזמן. זה החוף הכי ידידותי למשפחה שמטיילת באזור. בבוקה צ'יקה יש שני איים קטנים, Los Pinos ו-La Matica, ושתי מרינות. יש במקום הרבה ברים, מסעדות, פיצה, דוכני מזכרות, דוכנים ומוזיקה רועשת כל היום.

בשנים האחרונות העיר הפכה להיות מוצפת תיירים מצפון אמריקה ואירופה, במיוחד במהלך החודשים דצמבר עד אפריל. בערב, בוקה צ'יקה הופכת לעיר מלאה במסיבות, ברים וזנות.

תחבורה
------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בוקה צ'יקה** בוויקישיתוף
* בוקה צ'יקה באתר הרשמי של הרפובליקה הדומיניקנית
* בוקה צ'יקה; Santo Domingos Badewanne (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  המפקד האוכלוסין והדיור הלאומי התשיעי 2010, כרך I: מידע כללי, משרד הסטטיסטיקה הלאומי של הרפובליקה הדומיניקנית (בספרדית).
2. ↑  "In Dominican Republic seaside village, a virtual supermarket of sex".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007567322005171
* LCCN: n88187476
* VIAF: 130293674
* WorldCat (עם VIAF): 130293674

 |
**Nonsense-mediated decay** ‏(**NMD**) הוא מנגנון בקרה על ה-mRNA שמצוי בכל היצורים אוקריוטיים אשר תואר לראשונה ב-1979. המנגנון מפחית ביטוי של גנים שבהם מופיע קודון פסק מוקדם (לפני המקום שבו הוא אמור להופיע בדרך כלל).

NMD הוא מנגנון בקרה המביא לפירוק של mRNA המכיל קודון פסק מוקדם. המנגנון מונע תרגום של mRNA המכיל קודון פסק מוקדם, העלול לגרום נזק לתא בגלל gain of function לחלבון שאינה טבעי או בגלל dominant-negative - הביטוי של החלבון הפגום יהיה דומיננטי על פני החלבון התקין, ולא יהיה תפקוד תקין. שלושת הגורמים העיקריים המעורבים במנגנון NMD הם: UPF1, UPF2 ו-UPF3 - אלו הם חלבוני up-frameshift. ביונקים מצויים UPF2 ו-UPF3 כחלק מ-Exon junction complex הקשור ל-mRNA לאחר השחבור, יחד עם אנזימים אחרים כדוגמת eIF4AIII, MLN51 וההטרודימר Y14/MAGOH, שגם להם תפקיד ב-NMD.

זיהוי תעתיקים פגומים יכול להיעשות בסבב הראשון של התרגום: הריבוזומים מסירים exon-exon junction complexes הקשורים לmRNA, ואם גם לאחר הסבב הראשון של התרגום נותר אחד מחלבונים אלו קשור ל-mRNA מופעל מנגנון NMD. כיוון שקודון הפסק מופיע מוקדם, מתנתק הריבוזום מה-mRNA מוקדם יותר, ולא מגיע לכל החלבונים הללו.

קישורים חיצוניים
----------------

*
**ג'ון וו. "ג'יי" ריימונד** (באנגלית: **John W. "Jay" Raymond**) הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל, בתפקידו האחרון שירת כמפקד כוח החלל של ארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

ריימונד למד תואר ראשון באוניברסיטת קלמסון במסגרת מלגה מתוכנית הכשרת קציני המילואים של חיל האוויר של ארצות הברית. ב-1984 סיים את לימודיו והתגייס לחיל האוויר. שירת כקצין בקרה בכנף טילים בליסטיים אסטרטגיים. בשנים 2000–2001 פיקד על טייסת לווייני הריגול 5 שבסיסה באנגליה. בשנים 2005–2007 פיקד על להק המבצעים של כנף 30, שייעודה שיגור לוויינים, במסגרת זו הוצב במשך כחמישה חודשים במרכז המבצעים האוויריים של בעלות הברית בבסיס אל-עובייד שבקטר. בשנים 2007–2009 פיקד על כנף החלל 21 שייעודה אספקת התרעה מפני טילים. 

באוגוסט 2009 קודם לדרגת בריגדיר גנרל ומונה לראש אגף תכנון בפיקוד החלל של חיל האוויר. בדצמבר 2010 מונה לסגן מפקד חיל האוויר החמישי וסגן מפקד חיל האוויר ה-13 בבסיס יוקוטה שביפן. ביולי 2012 מונה לראש אגף תכנון ומדיניות בפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית בדרגת מייג'ור גנרל. בינואר 2014 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד חיל האוויר ה-14 ולמפקד הפיקוד המשולב לחלל של הפיקוד האסטרטגי בבסיס ונדנברג. באוגוסט 2015 מונה לראש אגף מבצעים במטה חיל האוויר. 

באוקטובר 2016 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד פיקוד החלל של חיל האוויר. באוגוסט 2019 מונה למפקדו הראשון של פיקוד החלל של ארצות הברית, פיקוד קרבי מאוחד, במקביל לתפקידו בחיל האוויר. בדצמבר 2019 עם כינונו של כוח החלל של ארצות הברית מונה למפקדו הראשון. הוא שירת בתפקיד עד פרישתו בנובמבר 2022.

לריימונד תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה צבאית ממכללת המלחמה של הצי, תואר שני בניהול מאוניברסיטת מרכז מישיגן ותואר ראשון בניהול מאוניברסיטת קלמסון. הוא נשוי למולי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון ריימונד** בוויקישיתוף
* ג'ון ריימונד, ברשת החברתית טוויטר
* ביוגרפיה באתר כוח החלל של ארצות הברית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2008051170
* VIAF: 49034451
* WorldCat (עם VIAF): 49034451

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "אלימלך לאווי", העוסק באדמו"ר מטאש הנוכחי.

רבי **אלימלך סג"ל לאווי** (1865-1942) היה הרב, אב בית דין וריש מתיבתא של קהילת נירטאש ("טאש" בפי היהודים), והאדמו"ר השני מטאש.

ביוגרפיה
--------

נולד בי"א בניסן ה'תרכ"ה לרבי משולם פייש (הראשון) ולרבנית מינדל, ונקרא על שם רבי אלימלך מליזנסק.

בכ"ח בסיוון ה'תרל"ג, בהיותו בן שמונה, התייתם מאביו, וגדל על ידי אמו ועל ידי גיסו הגדול (בעל אחותו) רבי יהוסף רוטנברג (לימים האדמו"ר מקוסון) שמילא את מקום אביו כאב בית דין ור"מ בנירטאש, וכן למד בישיבת גיסו בנירטאש.

בקיץ ה'תרמ"ב, בגיל 17, הלך ללמוד בישיבת בעל ייטב לב בסיגוט. באותו קיץ נתארס עם פריידל, בתו של רבי יצחק אייזיק וייס, בעל "בית יצחק".

אחרי חתונתו התיישב במונקאץ', שם התגורר חותנו. בהיותו שם, התקרב לרבי שלמה שפירא שכיהן אז כרב העיר.

אחרי שהתגורר ארבע שנים במונקאץ', החליט לחזור לעירו נירטאש. לפני שהתיישב בנירטאש, הלך לקבל סמיכה להוראה מגדולי הדור, ביניהם: רבי יצחק שמלקיש רבה של לבוב, רבי יואל צבי ראטה רבה של חוסט, רבי יהודה גרינפלד רבה של סמיהאלי, ועוד. אחר שהיו בידיו כתבי הסמיכה, חזר לנירטאש.

באותה תקופה, כבר לא התגורר גיסו רבי יהוסף בנירטאש, כי כבר התקבל לרב ואב בית דין בעיירה ניר-מאדע (לימים עבר משם לכהן ברבנות דברצן וקוסון), ובמקומו כיהן כרבה של נירטאש גיסו רבי מנחם ברודי (לימים בעל "באר מנחם" מקאלוב). ורק בשנת ה'תרס"ב, כשנפטר רבי ישכר בעריש אברהם בנט רבה של קאלוב (בנו של רבי ישעיה בנט), והתמנה רבי מנחם למלא את מקומו כרבה של קאלוב, אז התקבל רבי אלימלך לכהן במקומו כרב ואב בית דין בנירטאש.

בקיץ ה'תרמ"ז כשהתחתן רבי חיים שלמה בנו של רבי יהוסף עם בתו של רבי אשר ישעיה מקולבסוף (חתן רבי אלכסנדר מקומרנה (השני), אחיו של רבי אליעזר צבי ספרין מקומרנה), והחתונה התקיימה בקומרנה, אז התקרב רבי אלימלך לרבי אליעזר צבי מקומרנה, ומאז החשיבו לרבו המובהק. רבי אליעזר צבי אף "הסמיך" את רבי אלימלך "להיות רבי ומנהיג ישראל ולקרוא קוויטלעך".

אחרי פטירת רבי אליעזר צבי מקומרנה, קיבל על עצמו את מרותו של רבי צבי אלימלך מבלאז'וב.

רבי אלימלך נפטר בכ"ג בכסלו ה'תש"ג (2 בדצמבר 1942) בבוקר, ונקבר בנירטאש סמוך לאוהל אביו. מאוחר יותר בנו אוהל מיוחד על קברו ועל קבר אשתו הרבנית.

בניו
----

* רבי מרדכי, אביו של רבי משולם פייש לאווי (השני)
* רבי יצחק אייזיק אב"ד טאהש, נספה בשואה
* רבי חיים שלמה מחוסט
* רבי אליעזר צבי, נספה בשואה
* רבי אשר, נספה בשואה

לקריאה נוספת
------------

* **קונטרס שלשלת הלוים** : תולדות וקורת ימי חייו, וחידושי תורה של רבינו אלימלך בן רבי משולפ פייש סג"ל, אב"ד ור"מ ק"ק טאהש והגלילות (**ביידיש**).

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  **רבי אלימלך פון טאהש זי"ע**, נדפס אדר ה'תשס"ו (ביידיש)
2. ↑  נפטרה בשמיני עצרת ה'תרפ"ב (1921).
3. ↑  יצחק אלפסי, **החסידות**, מהדורה שנייה, 1977, עמוד 214

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007528622205171
* LCCN: no2015028476
* VIAF: 315206172
* WorldCat (עם VIAF): 315206172

 |
**אלימלך נייפלד** (1897 - 1956) ממייסדי צעירי המזרחי והפועל המזרחי, חבר הנשיאות של הוועד הפועל הציוני.

נייפלד נולד בנובידבור מזובייצקי לרב העיר ראובן יהודה נייפלד, שהיה ממיסדי אגודת הרבנים בפולין. הוא למד תורה אצל אביו ואחר כך בישיבה של האדמו"ר מראדזימין. הוא השלים לימודים כלליים ולמד באלטונה ובברלין. הוא הקים תנועה להפצת חינוך דתי ציוני בשם תבונה. בסוף 1919 הצטרף לתנועת צעירי מזרחי שהפכה אז לתנועה ארצית בפולין. הוא נבחר להנהלת התנועה ונשלח מטעמה להנהלת הקרן הקיימת ולקונגרס הציוני ה-13. בתחילת 1924 החליף את קלמן אליעזר פרנקל, שעלה לארץ ישראל, כמנהל המשרד של צעירי מזרחי. במקביל הוא היה יד ימינו של הרב יצחק ניסנבוים ושימש לצדו כדרשן במרכז סיני בוורשה. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל ומונה למנהלת מחלקת הדת של המרכז העולמי של המזרחי. בתוך תנועת הפועל המזרחי הוא היה מראשי הסיעה המרכזית, "תורה ועבודה", בראשות משה שפירא.

הוא נפטר אחרי מחלה קשה בשנת 1956 ונקבר בבית הקברות סנהדריה.

על שמו ניטעה חורשה בפרוזדור ירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* תשובה וגאולה, המזרחי, 18 בספטמבר 1923

הערות שוליים
------------

1. ↑  אסיפת היסוד של אגודת הרבנים, הצפירה, 4 ביולי 1913
2. ↑  אגודת הרבנים בפולין, המצפה, 11 ביולי 1913
3. ↑  חיים משה שפירא, הולך תמים ופועל צדק, הצופה, 12 בנובמבר 1956
4. ↑  מפעולות צעירי המזרחי בוורשה, המזרחי, 22 באפריל 1920
5. ↑  צעירי מזרחי בפולין - המרכז העולמי, המזרחי, 24 בנובמבר 1921
6. ↑  קלמן אליעזר פרנקל, עליית צעירי מזרחי, הצופה, 24 באפריל 1962; המשך
7. ↑  הרב אלימלך נייפלד ז"ל, הצופה, 15 באוקטובר 1956
8. ↑  רשימות המועמדים לועידה השמינית של הפועל המזרחי בארץ ישראל, הצופה, 14 בספטמבר 1941
9. ↑  חורשה ע"ש הרב אלימלך נייפלד ז"ל, הצופה, 5 ביוני 1961
ג'ון פרי בארלו במהלך הרצאה במלאת עשר שנים להצהרת העצמאות של הסייברספייס
**"הצהרת העצמאות של הסייברספייס"** (באנגלית: "**A Declaration of the Independence of Cyberspace**") היא מסמך שפרסם המשורר והפעיל הפוליטי האמריקני ג'ון פרי בארלו ב־8 בפברואר 1996. ההצהרה, אחד המסמכים הראשונים שעסקו באופן ישיר ביחסי הגומלין בין ממשלות באשר הן לרשת האינטרנט, זכתה לתהודה רבה וצוטטה במאמרים משפטיים ומקצועיים וביותר מ-40,000 אתרי אינטרנט.

רקע
---

בארלו, פעיל פוליטי ותיק ואחד מכותבי השירים של להקת הגרייטפול דד, נמנה עם מייסדי קרן החזית האלקטרונית, עמותה ללא מטרת רווח ששמה לה למטרה להגן על חופש הפרט באינטרנט. לפני פרסום ההצהרה כתב רבות על האינטרנט כתופעה חברתית ומשפטית, ונודע במיוחד במאמר 'כלכלת הרעיונות' שהתפרסם במגזין Wired וכלל מספר רעיונות ששולבו מאוחר יותר בהצהרה.   

ההצהרה התפרסמה בתגובה ל'חוק הטלקומוניקציה של 1996', שכלל סדרה של שינויים רגולטוריים בתחום התקשורת והאינטרנט, ועבר בקונגרס באותה שנה. במסגרת הרפורמה ניסו רשויות החוק בארצות הברית להגביל את חופש המידע באינטרנט.

נוסח ההצהרה
-----------

ההצהרה כוללת 16 פסקאות קצרות, ונפתחת במילים:

> 
> ממשלות העולם התעשייתי, ענקיות הבשר והפלדה, באתי מן הסייברספייס, משכנה החדש של הרוח. בשם העתיד, אני קורא לכן, נציגות העבר, להניח לנו. אינכן רצויות בקרבנו. אין לכן ריבונות במקומות בהם אנו מתכנסים...
> 
> 
> 
> 

ההצהרה שוללת את זכותן של ממשלות באשר הן, ובפרט ממשלת ארצות הברית, לחוקק חוקים המגבילים את חירויות הפרט באינטרנט. היא קובעת שבאינטרנט לא נהנית ממשלת ארצות הברית מהסכמת הנשלטים, כי הרשת נמשכת מעבר לגבולות המדינה, ולכן אין הממשל רשאי להחיל על הרשת את חוקי ארצות הברית. בארלו מציע כי במקום לכפוף את עצמה לחוקים חיצוניים, על האינטרנט להתנהל בהתאם לאמנות חברתיות שיתפתחו במרחב הקיברנטי על בסיס עיקרון ואהבת לרעך כמוך. סגנון הכתיבה מזכיר את הצהרת העצמאות של ארצות הברית, ומשתמש בפרפרזות על ציטוטים מתוך הכרזת העצמאות בפסקאות האחרונות. אף כי מוקד ההצהרה הוא ההתנגדות ל'חוק הטלקומוניקציה', המוזכר בה במפורש, היא מאשימה גם מדינות נוספות, ובהן איטליה, גרמניה וסין, בדיכוי זכויות הפרט באינטרנט.

תגובות וביקורות
---------------

לאחר פרסומה צוטטה ההצהרה באתרי אינטרנט רבים; תשעה חודשים לאחר פרסומה הועתקה ההצהרה בלמעלה מ־40,000 אתרים. במסגרת ניסיון ליישם את עקרונות ההצהרה, יזם בית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו־קנט תוכנית של 'שופטים וירטואליים', שהיו אמורים ליישב מחלוקות מקוונות. בהמשך צוטטה ההצהרה במאמרים משפטיים וסוציולוגיים העוסקים באינטרנט.

התגובות מחוץ לאינטרנט היו נלהבות פחות, ולארי אירבינג, סגן שר המסחר האמריקני, ציין כי הסרת המגבלות על האינטרנט תאט את קצב הפריחה הכלכלית שהרשת עשויה הייתה לספק ליצרנים ולצרכנים. ב־2004 הסתייג אף בארלו עצמו מהאופטימיות המובעת בהצהרה, ואמר כי "כולנו מתבגרים ולומדים מהניסיון".

ראו גם
------

* המרחב הקיברנטי
* נייטרליות רשת
* ריבונות במרחב המקוון
* הצהרה על חירות האינטרנט

קישורים חיצוניים
----------------

* הצהרת העצמאות של הסייברספייס (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Yang, Catherine (1996-05-06). "Law Creeps Onto the Lawless Net". BusinessWeek (3474): 58–64.
2. ↑  Frezza, Bill (1996-11-01). "Can Public Network Computing Save Democracy". Network Computing: 35.
הרב **פסח קוקיס** (תרס"ג, 1903 – י"ב באלול תשמ"א, ספטמבר 1981) היה רבה הראשי של בת ים במשך למעלה מארבעים שנה.

תולדותיו
--------

נולד ברוסיה, בנם של זאב ובתיה קוקיס. למד בישיבת כנסת בית יצחק. בשנת תרפ"ה (1925) עלה לארץ ישראל ונמנה עם ראשוני ישיבת חברון בחברון. ניצל מטבח חברון במאורעות תרפ"ט, והעיד במשפטו של אחד הפורעים.

בשנת תר"ץ (1930) נישא לאילה, בתו של הרב רפאל קצנלבוגן. זמן קצר לאחר נשואיו נמנה עם קבוצת בוגרי ישיבת חברון שהקימה את ישיבת היכל התלמוד בתל אביב. באמצע שנות ה-30 התמנה לרבה של בת ים וכיהן בתפקידו עד מותו. הקים את ישיבת בת ים ושימש כנשיאה.

נפטר בשנת תשמ"א, ונקבר בהר הזיתים בירושלים. על שמו קרוי רחוב במערב בת ים. לאחר פטירתו הוציאו בניו את כתביו לאור.

צאצאיו
------

בנו הבכור מרדכי - (חתנו של הרב אליהו מאיר קובנר, ראש ישיבת פורת יוסף ברחובות) מחבר הספר "שיח מרדכי" - מאמרי הגות ומוסר על סדר פרשיות התורה. פרסם מאמרים וביוגרפיות תחת שם העט מרדכי בן פסח.

זאב - מבני ברק. 

רחל - אשת ד"ר חיים פוברסקי, בנו של הרב דוד פוברסקי. 

בלהה - אשת נפתלי חדש, בנו של הרב מאיר חדש ומשגיח בישיבת אור אלחנן. 

רות - אשת יעקב שחר מרחובות.

ספריו
-----

* **ברכת פסח** – על התלמוד
* **ברכת פסח** – מאמרי מוסר ודרשות על סדר פרשיות התורה

הערות שוליים
------------

1. ↑  משפט הרצח בבית קאפילוטו, הארץ, 30 באפריל 1930

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007307418005171
* LCCN: nr92013553
* WorldCat (עם LCCN): nr92-013553

 |
**אמיק ביראם** (באנגלית: **Amick Byram**; נולד ב-24 בינואר 1955) הוא זמר טנור אמריקאי, והיה מועמד פעמיים לפרס גראמי.

ביוגרפיה
--------

ביראם הוא יליד מחוז מק'לנן, טקסס, ביראם שר בלמעלה ממאה סרטים, כולל "נסיך מצרים" (משה), "שרק", "אלאדין", "היפה והחיה", "מלך האריות", "פוקהונטס", "הרקולס", "מולאן", "פוקהונטס 2: מסע לעולם חדש", :הדרך לאל דוראדו" וה"מטריקס".

ביראם שיחק בהפקות תיאטרון רבות, כולל פנטום האופרה, בברודוויי ובלוס אנג'לס, "עלובי החיים", "שדרות סאנסט" בתפקיד ג'ו גיליס (לצד גלן קלוז), "ישו כוכב עליון". בטלוויזיה הוא שיחק את איאן אנדרו טרוי, אביה של דיאנה טרוי בסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", והופיע ב"משפחת סימפסון".

הוא נשוי לשחקנית והזמרת קסנדרה ביראם והוא אחיו של זמר הגוספל דני ביראם. ביראם הוא המפיק והמייסד של תיאטרון אמריקן קואסט. הוא בוגר אוניברסיטת אורל רוברטס.

קישורים חיצוניים
----------------

* אמיק ביראם, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אמיק ביראם, באתר Discogs (באנגלית)
* אמיק ביראם, באתר Genius

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Byram's website (ארכיון)
2. ↑  Broadway World website
3. ↑  Internet Movie Database entry
4. ↑  "ORU Excellence Magazine", Winter 2015, pg.28

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 3124 6397
* LCCN: n96022065
* VIAF: 43563329
* WorldCat: lccn-n96022065

 |
**זולטאן ואגו** (במקור **וייס**, בהונגרית: **Vágó Zoltán**; פאסטו, 26 בדצמבר 1892 – 2 בספטמבר 1976) היה כדורגלן ומאמן כדורגל יהודי-הונגרי. אחיו הצעיר של אנטל ואגו (טוני) כדורגלן נבחרת הונגריה שנרצח בשואה.

ביוגרפיה
--------

### כדורגלן

זולטאן שיחק במועדון ההתעמלות טרזווארוש 15 משחקי ליגה בליגה הראשונה בהונגריה בין השנים 1910 ל־1913 ולאחר מכן תקופה קצרה במ.ט.ק. בודפשט. קריירת המשחק שלו כשחקן נקטעה על ידי מלחמת העולם הראשונה. כקצין מילואים הוצב בחזית האיטלקית, שם נורה בזרועו ונפצע קשה. חייו במגרשי הכדורגל המשיכו כמנהל ספורט וכמאמן.

### מאמן

ואגו אימן בשצ'צ'ין (אז גרמניה) משם עברה המשפחה לרואן שבצפון צרפת. בשנת 1936 הוא אימן חצי עונה את קבוצת הכדורגל של שלגוטריאן. בעונת 1936–1937 אימן את קבוצת הכדורגל סנט אטיין בצרפת. לאחר מלחמת העולם השנייה בין השנים 1945–1946 הוא אימן את קבוצת מ.ט.ק. בודפשט, איתה ניצח ב-18 משחקים מתוך 37, 6 תוצאות תיקו ו-13 הפסדים. לאחר מכן אימן קבוצות הונגריות קטנות יותר.

חיים אישיים
-----------

לאחר שאימן את קבוצת סנט אטיין הוא חזר עם משפחתו להונגריה. ואגו ורעייתו שרדו את השואה בגטו בודפשט. בתם ז'וזאנה עבדה באויפשט, אך גורשה תחילה לאושוויץ ולאחר מכן למאוטהאוזן, שם שוחררה ושרדה את השואה. בנם, קארוי, נשאר בצרפת התחתן ועבד כמהנדס כימיה. בשנת 1942 נשלח קארוי על ידי הנאצים למחנה הריכוז דראנסי שליד פריז. משם נשלח לסוביבור ואחר כך לאושוויץ, שם ניספה בשנת 1943.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Azok a csodálatos Vágó (Weisz) fiúk (בהונגרית)
2. ↑  "Vágó Zoltán profilja a magyarfutball.hu-n". magyarfutball.hu. 2019-05-24.
3. ↑  "Vágó Zoltán profilja a nela.hu-n". nela.hu. 2019-05-24. אורכב מ-המקור ב-2016-03-04.
לוגו ארגון זוכרים, השואף לבטא זיכרון המשולב בתקווה
ארגון **זוכרים** עוסק בהנצחה, בתיעוד ובהעלאת המודעות לחללי מערכות ישראל וחללי הטרור גם יחד, באמצעות פעילויות חינוכיות, אירועי תרבות, הרצאות וסיוע. הארגון הוקם ב-2007 ובראשו עומד דב קלמנוביץ.

פעילות
------

אירוע הפתיחה המרכזי של ליל יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל מופק על ידי הארגון ונערך בירושלים ומועבר בטלוויזיה וברדיו בשידורים ישירים.

הארגון פונה באירועים אותם הוא מקיים למגוון האוכלוסיות בחברה הישראלית, ומשלב בהם תכנים חינוכיים ותרבותיים שלטענתו לא הובלטו דיים בטקסי ההנצחה המרכזיים ואירועי יום הזיכרון. בראיונות לתקשורת אמרו נציגי הארגון שחוסר השתתפות חרדים, דרוזים וערבים בטקסים המרכזים נובע מחוסר השייכות שהם מרגישים כתוצאה מהתכנים הקיימים באירועים אלה.

### זוכרימפדיה

זוכרימפדיה היה מיזם שיתופי פתוח ליצירת אנציקלופדיה השואף לכנס תחתיו ערכים אודות כלל חללי צה"ל והטרור. האתר התבסס על המנוע הטכנולוגי של מדיה-ויקי ונוסדה על ידי ארגון זוכרים לקראת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל תשס"ט במטרה לשמש קיר הנצחה מקוון לאלו שנפלו.

ראו גם
------

* יד לבנים

קישורים חיצוניים
----------------

* זוכרים אתכם, באתר "גיידסטאר ישראל"

הערות שוליים
------------

1. ↑  נדב שרגאי, זוכרימפדיה: גולשים מספרים על נופלים, באתר הארץ, 22 באפריל 2009
2. ↑  בני טוקר, זוכרימפדיה: אתר אינטרנט לסיפורי חללים, באתר ערוץ 7, 23 באפריל 2009
3. ↑  שחר בן-פורת, ‏אנציקלופדיה של זיכרון, באתר ‏מאקו‏‏, ‏24 באפריל 2012‏
האניה טא' פינו בין מלטה לגוזו
שתי מעבורות חולפות זו על פניה של זו על רקע נופו של גוזו
המעבורת מליטה בנמל צ'ירקווה
**חברת מצר גוזו** (באנגלית: **Gozo Channel Company**) היא חברת ספנות מלטזית, המפעילה את שירותי המעבורת בין האיים מלטה וגוזו. לשירותי החברה תפקיד חשוב במערך התחבורה ובחיי היום-יום במלטה, שכן היא מספקת את הקשר העיקרי, והכמעט יחיד בין איי המדינה.

פעילות
------

ברשות החברה צי הכולל שלושה כלי שיט - המעבורות "טא' פינו" (Ta' Pinu, משנת 2000), גאודוס (Gaudos משנת 2001) ומליטה (Malita משנת 2002). כל אחד מכלי השיט מסוגל להוביל כ-900 נוסעים ועד 72 כלי רכב. הקו העיקרי לנוסעים ולכלי רכב, מקשר בין נמל צ'ירקווה (Ċirkewwa) בצפון-מערב האי מלטה לנמל מג'אר (Mġarr) בדרום-מזרחו של האי גוזו, מרחק של כחמישה קילומטרים. קו זה פעיל משך כל שעות היממה ובכל ימות השנה, כולל בסופי שבוע ובחגים, ובעונת הקיץ מתבצעות בו כשלושים הפלגות יומיות בכל כיוון. הקו האחר מיועד להובלת משאיות ומטען, והוא פועל בין נמל מג'אר בגוזו לרציף סה מזון (Sa Maison) שבנמל מרסמשט בצפון-מזרחו של האי מלטה. הקו מופעל בימי חול בלבד, בדרך כלל אחת ליום בכל כיוון. 

החברה נוסדה בשנת 1979. היא רכשה את ספינתה הראשונה באותה שנה, ושתיים נוספות בשנת 1980. ב-1981 החלה החברה להפעיל קו עונתי לסירקוזה ולקטניה שבסיציליה, אשר נוסף על הקו הבסיסי בין שני אייה העיקריים של המדינה. מאוחר יותר פעל הקו בין מלטה לנמל פוצולו בסיצילה, אך הפעלתו נפסקה ב-1995. ב-1990 כבר הפעילה החברה חמישה כלי שיט, והובילה 1.93 מיליון נוסעים וכ-370,000 כלי רכב בשנה. באמצע שנות ה-90 החלה החברה את תהליך חידוש הצי, ושלוש אוניות הגל-נוע (Ro-Ro) שברשותה כיום סופקו לה בתחילת המאה ה-21. כיום מעסיקה החברה כ-240 עובדים, מבצעת כ-19,000 הפלגות בין שני האיים, ומובילה כ-3.5 מיליון נוסעים וכ-900,000 כלי רכב בכל שנה. הנהלת החברה שוכנת בפלוריאנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חברת מצר גוזו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של חברת מצר גוזו (באנגלית)
**בומבמלה** היה פסטיבל בסגנון העידן החדש שהתקיים בעבר בישראל.

רקע
---

הפסטיבל התקיים במשך מספר ימים בחול המועד פסח, החל משנת 1999. הוא התקיים בחוף ניצנים. מקור שמו הוא מאירוע הקומבה מלה המתקיים בהודו.

מפיקי הפסטיבל היו האחים רוני וגילי טבצ'ניק והאחים יוסי ורועי שוורץ. במשך השנים הגיעו לפסטיבל כ-40 אלף איש בכל שנה.

אתר הפסטיבל חולק למתחמים שונים שכונו כפרים. בנוסף התקיימו בפסטיבל הופעות מוזיקה.
מארגני הפסטיבל נאלצו להתמודד עם דרישת רשויות המדינה שלא לקיים אותו, בטענה לפגיעה בסביבה.

בשנת 2011 התקיים הפסטיבל באילת.

קישורים חיצוניים
----------------

* איציק סבן, בומבמלה אין דומה לה, באתר ynet, 8 באפריל 2004

הערות שוליים
------------

1. ↑  רוני טבצ'ניק, תרמילאות: אור מהגויים, באתר ynet, 2 בפברואר 2009
2. ↑  גלעד רייך, ‏על רוחניות ועשיית רוח, באתר גלובס, 31 במרץ 2004
3. ↑  צביקה ברוט, חוף ניצנים: ים של מוזיקה, באתר ynet, 26 באפריל 2005
4. ↑  מאת צפריר רינת, האירועים בניצנים בסכנה: דרישה לגישה חופשית לים, באתר הארץ, 27 במרץ 2003
5. ↑  ענת ברשקובסקי, בית המשפט: פסטיבל "בומבמלה" יתקיים כמתוכנן, באתר ynet, 10 באפריל 2006
6. ↑  פסטיבל בומבמלה עובר לאילת, באתר וואלה!‏, 27 בפברואר 2011
**הקללה של לונו** (באנגלית: **The Curse Of Lono**) הוא ספר מאת הסופר האמריקאי האנטר ס. תומפסון המתאר את חוויתיו בהוואי ב-1980. לאחר שפורסם ב-1983, הספר נשאר בהדפסה רק למשך תקופה קצרה. בשנת 2005 הוא הודפס שנית במהדורה מוגבלת; 1000 עותקים ממוספרים הודפסו וכל אחד מהם נחתם על ידי תומפסון ועל ידי המאייר ראלף סטידמן. כיום הספר זמין במהדורת כריכה קשה.

עלילה
-----

הספר נפתח במכתב מעורך המגזין ריצה (Running) המופנה לתומפסון ומבקש ממנו לסקר את המרתון בהונולולו ב-1980, באומרו כי המרתון הוא גם "הזדמנות טובה לקחת חופשה"; תומפסון מבקש ממאייר הספר וחברו הטוב ראלף סטדמן להתלוות אליו. במהלך הטיסה הוא פוגש אדם בשם אקרמן, הנראה כי הוא בעל קשרים לרשת סוחרי סמים בהוואי. תומפסון מסקר את המרתון בסגנון הכתיבה האופייני לו המוכר בשם "גונזו" או ניו ג'ורנליזם, משלב את חוויותיו האישיות עם הסיקור הכללי.

לאחר המרתון תומפסון עובר לגור בחלקת חוף שכורה בחוף קונה שבהוואי יחד עם סטדמן ומשפחתו. מזג האוויר העגום מחמיר והם נכלאים בביתם בגלל גלי ענק. סטדמן ומשפחתו מתרגזים על תנאי המקום ושבים לאנגליה. מאוחר יותר תומפסון ואקרמן נפגשים שנית ויוצאים למסע דיג, שבסופו תומפסון תופס דג חרב ענקי אותו הוא מכה למוות עם אלת קרב סמואית. סירת הדיג חוזרת למזח כשתומפסון צועק בניצחון, "אני לונו!" בהתייחסו ללונו (אנ'), האל העתיק של ילידי הוואי, דבר המרגיז את תושבי המקום ובגינו נשלח תומפסון להתחבא בעיר המקלט.

הסיפור נקטע לפעמים לכדי קטעים מתוך הספר "המסע האחרון של קפטן ג'יימס קוק" של ריצ'רד האף, המספר את סיפורו של אדם המגיע לחופי הוואי ונתפש על ידי הילידים כאל, גלגול נשמות של האל לונו, ובסופו של דבר נרצח על ידיהם לאחר שמשך יתר על המידה את קבלת הפנים שלו על האי ונותר שם זמן רב מדי.

הסרט
----

בנובמבר 2017 פורסם כי סטיב פינק עתיד לביים את הסרט על פי תסריט של ג'יי. די. רוזן. ההפקה הייתה אמורה להתחיל ב-2018.

ראו גם
------

* הפולמוס ההיסטוריוגרפי על מותו של ג'יימס קוק

לקריאה נוספת
------------

תומפסון, האנטר ס. *הקללה של לונו*; טשן, 2006 (מסת"ב: 3-8228-4897-2)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Amanda N'Duka, Amanda N'Duka, Steve Pink Tapped To Direct ‘The Curse Of Lone’ Adaptation For Rhino Films, Deadline, ‏2017-11-07 (ב־American English)
**ג'ורג' שיינברג** (באנגלית: **George Sheinberg**) הוא שחיין אמריקאי-יהודי בעבר. אלוף המכביה השנייה (1935) ואלוף ארצות הברית ב-500 יארד חופשי בבריכה מקורה.

ביוגרפיה
--------

שיינברג היה קפטן נבחרת השחייה של הסיטי קולג' של ניו יורק.

במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 זכה שיינברג ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:15.0 דקות, לפני ריינר מצ'כוסלובקיה (1:20 דקות) ורייזר מאוסטריה (1:22 דקות), מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי, אחרי פרנטישק גטרויר מצ'כוסלובקיה (5:18.0 דקות) ולפני איליה שרייבמן מפולין ומדליית ארד, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 22:53 דקות, אחרי פרנטישק גטרויר שקבע שיא מכביה חדש של 21:33.0 דקות ופאול ואגו מאוסטריה (22:11 דקות).

קישורים חיצוניים
----------------

* Slants on Sports, Jewish Telegraphic Agency, January 2, 1935 (באנגלית)
* טבלאות ושיאים של השגי 6 המכביות ושל ישראל, מעריב, 22 באוגוסט 1965

הערות שוליים
------------

1. ↑  התחרויות הימיות במכביה השניה בחיפה, דואר היום, 11 באפריל 1935
2. ↑  הישגי המכביה השנייה (סכום שלישי), דואר היום, 17 במאי 1935
**מלגת מנהיגי שוליך** היא תוכנית המעניקה מלגות לתלמידי תואר ראשון בקנדה ובישראל. המלגה מוענקת לסטודנטים נבחרים בתחומי המדעים, ההנדסה, הטכנולוגיה והמתמטיקה.

רקע
---

תוכנית המלגה הוקמה בשנת 2011 בעקבות תרומה על סך 100 מיליון דולר מהפילנתרופ ואיש העסקים הקנדי-סימור שוליך. התוכנית מנוהלת על ידי ארגון פדרציית יהודי טורונטו. מטרת התוכנית לקדם סטודנטים מובילים בתחומי המדעים, ההנדסה, הטכנולוגיה והמתמטיקה בקנדה ובישראל ובכך לחזק את התחרותיות הכלכלית של מדינות אלו.

בשנת ההקמה, 977 בתי ספר על-תיכוניים וקולג'ים ברחבי קנדה הגישו מועמדים לתחרות הפרס השנתית. בשנת 2014, 1147 סטודנטים הוגשו כמועמדים. עשרים האוניברסיטאות המשתתפות בחרו מתוכם ארבעים זוכים.

בישראל הוגשו כ-500 בקשות למלגה בכל שנה החל מ-2011[דרוש מקור].

תהליך הבחירה
------------

בקנדה, עשרים אוניברסיטאות משתתפות בתוכנית המלגה. כל אוניברסיטה בוחרת שני זוכים מתוך המועמדים שנרשמו ללימודים בה, זוכה אחד מתחום ההנדסה והשני משלושת התחומים האחרים. בישראל התוכנית פועלת בחמש אוניברסיטאות. כל אוניברסיטה בוחרת עשרה מנהיגי שוליך בכל שנה: חמישה מתחומי ההנדסה וחמישה נוספים מתחומי המדעים, הטכנולוגיה והמתמטיקה[דרוש מקור].

המועמדים נדרשים לעמוד בשניים מתוך שלושה קריטריונים: צורך כלכלי, הצטיינות אקדמית ו/או מעורבות חברתית.

קישורים חיצוניים
----------------

* דף המלגה, באתר מלגת מנהיגי שוליך

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mining magnate's $100M gift launches 'Canadian Rhodes' ,Tristan Hopper
2. ↑  Toronto philanthropist Schulich unveils $100-million scholarship ,James Bradshaw
3. ↑  קרן שוליך מגדילה את מספר המלגות מ-35 ל-50 בשנה, באתר הידען
4. ↑  Students receive $60,000 from the Schulich Leader Scholarships program to study at UBC ,Heather Amos
5. ↑  University of Toronto announces 2014 Schulich Leader Scholarship winners ,Erin Clifford
6. ↑  Endowment to benefit Canadian, Israeli college students ,Jerusalem Post
7. ↑  שאלות ותשובות, באתר אתר מלגת מנהיגי שוליך
8. ↑  מידע על מלגת מנהיגי שוליך, ‏2020
9. ↑  פילנתרופ יהודי קנדי מעניק מלגות בסכומי שיא לסטודנטים ישראלים בתחומי הטכנולוגיה ,Scooper
10. ↑  התחום המבוקש ביותר על ידי הסטודנטים: הנדסת חשמל ומדעי המחשב, באתר אנשים ומחשבים, ‏2015
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה, העוסק ברב הונגרי, עם הערך "צבי הירש רוזנבוים", העוסק באדמו"ר מקרעטשניף-סיגט.

הרב **צבי הרש רוזנבוים** (ה'תקנ"ה – חנוכה בערך ה'תקפ"ט) היה רב הונגרי, רבה של ביצ'קה.

ביוגרפיה
--------

נולד בשנת ה'תקנ"ה, ככל הנראה בטליקה, לרב משה נחום רוזנבוים, רבן של מספר קהילות בהונגריה. על פי מסורת המשפחה, למד בישיבת פרשבורג אצל החתם סופר.

בשנת ה'תק"ף התגורר בטליקה שם נולדה לו מאשתו מרים לאה, בתו הראשונה דבורה בילא פישר, מאשתו מרים לאה. בשנת ה'תקפ"ה מונה לרבה של ביצ'קה. בתקופת רבנותו החלו לבנות בית כנסת חדש במקום. בשנת ה'תקפ"ט הוא פנה לחתם סופר עקב חילוקי דעות במכירת המקומות בבית הכנסת.

נקבר בחג החנוכה, בערך בשנת ה'תקפ"ט ונקבר בביצ'קה. על אף מאמצי נינו הרב נחום הירש, ששיקם את בית העלמין בביצ'קה, לא נמצא מקום קבורתו.

משפחתו
------

על פי מסורת המשפחה, צאצא של הרב אדם בעל שם. צאצא למהר"ל מפראג, של הרב מנחם נחום מצ'רנוביל, מייסד חסידות צ'רנוביל, של הרב גרשון אשכנזי, רבה של וינה, של הרב מנחם מנדל קרוכמל, של מהר"י וייל, מהר"ם מרוטנבורג, רבי יהודה החסיד, רש"י ועוד.

שני אחיו הגדולים הם הרב עמרם רוזנבוים והרב אברהם ישראל בצלאל רוזנבוים.

לאחר פטירתו, אלמנתו נישאה לרב הרש שטיינר.

לרב רוזנבוים 3 ילדים מאשתו מרים לאה. שני בנים ובת אחת:

* דבורה בילא (ה'תק"ף – י"ג בשבט ה'תרמ"ה, ינואר 1885) – אשתו של הרב עקיבא פישר, רבה של טט. ילדיהם הם הרב עמרם פישר והרב צבי פישר
* הרב אבא חייא הירש (ה'תקפ"א – כ"ח באלול ה'תרנ"ג, ספטמבר 1893) היה רבה של סרד
* הרב יחזקאל רוזנבוים-שטיינר

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  עקיבא בן מרדכי ליב פישר, **עטרת עקיבא**, באתר אוצר החכמה
2. 1 2  לעפפלער סג"ל, **זכרון אבות**, באתר אוצר החכמה
3. ↑  ישכר בעריש גרינפלד - שמעון הירשלער, **משפחת השמעוני**, באתר אוצר החכמה
**הצהרת ונציה** (אנגלית: **The Venice Declaration**) היא הצהרה של תשע מדינות השוק האירופי המשותף (הגוף שקדם לאיחוד האירופי) בנושא המזרח התיכון שניתנה ב-13 ביוני 1980 בוונציה. בהצהרה נאמר שהסוגיה הפלסטינית אינה רק בעיית הפליטים הפלסטינים אלא מדובר בעם הזכאי לזכות הגדרה עצמית, על אש"ף להיות מקושר למשא ומתן על הסדר שלום, על ישראל לסגת מהשטחים שכבשה במלחמת ששת הימים, ושההתנחלויות עומדות בניגוד לחוק הבינלאומי. 

הצהרת ונציה הייתה הסכמה ראשונה של מדינות השוק האירופי המשותף על מדיניות בנושא המזרח התיכון. היא נתקבלה בלחצה של צרפת, תוך פשרה בינה לבין מדינות אחרות בנושא אזכור אש"ף. בעוד צרפת דרשה שההצהרה תקרא לשיתוף אש"ף בשיחות שלום, הולנד בקשה את השמטת ההתייחסות לאש"ף. בפשרה שהושגה נקבע הנוסח שקורא לכך שאש"ף יהיה מקושר לשיחות. 

ההצהרה זכתה לגינוי מצד ארצות הברית שהתנגדה לשיתוף אש"ף בגלל מעורבותו בפעילות טרור. כמו כן, ההצהרה עוררה זעם רב בישראל על חד צדדיותה ונקיטת עמדה מצד אירופה בסכסוך הישראלי-פלסטיני. ראש ממשלת ישראל, מנחם בגין, הגדיר את ההצהרה בושה וממשלת ישראל פרסמה הודעה הדוחה את ההצהרה ככניעה נוסח הסכם מינכן ומגנה את האיחוד האירופי על אימוץ העמדה של אש"ף, אותו כינתה הממשלה "האס אס הערבי". ראש האופוזיציה שמעון פרס אמר שהעמדה הצרפתית בהצהרת ונציה קיצונית יותר מהעמדה המצרית ואמר שההצהרה אינה יותר מפיסת נייר אשר אינה משפיעה על המציאות האמיתית. אש"ף גינה את ההצהרה מפני שלא הכירה בו במפורש ולא תמכה בהקמת מדינה פלסטינית.

הדעות חלוקות לגבי תרומות ההצהרה. דו"ח שהוגש לבית הלורדים הבריטי בשנת 2007 טוען שהצהרת ונציה הקדימה את זמנה, הובילה להכרה הישראלית באש"ף במסגרת הסכמי אוסלו, ומאוחר יותר, בשנת 2002, לאימוץ העיקרון של שתי מדינות לשני עמים על ידי ארצות הברית. לעומת זאת, אחרים טוענים שההצהרה עודדה את אש"ף להמשיך בדרך הטרור ובסרבנותו להכיר במדינת ישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* הצהרת ונציה, אתר הכנסת

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Rory Miller, The PLO Factor in Euro-Israeli Relations, 1964-1992, in Efraim Karsh, Israel: Israel in the international arena, page 130
2. 1 2  THE EU AND THE MIDDLE EAST PEACE PROCESS, CHAPTER 2: THE HISTORICAL PERSPECTIVE
3. 1 2  Rory Miller, The PLO Factor in Euro-Israeli Relations, 1964-1992, in Efraim Karsh, Israel: Israel in the international arena, page 131
**צבי השביט** (Harry Heilbut;‏ 22 באפריל 1917, ל' בניסן תרע"ז – 29 באפריל 1981, כ"ה בניסן תשמ"א) היה מבכירי שופטי השחמט והפרובלאים בישראל.

ביוגרפיה
--------

השביט נולד ב-1917 באמסטרדם לפלורה לבית קלקר וארנסט יחיאל היילבוט, משפחה יהודית מסורתית. מצד אמו הוא נצר לאליהו מונטאלטו ומצד אביו נצר לרב נתן מרקוס אדלר, הרב הראשי של האימפריה הבריטית.

בנעוריו היה פעיל בתנועת נוער ציונית והתעתד לעלות ארצה אולם מכיוון שהולנד לא נחשבה כארץ מצוקה לא הוקצו לה סרטיפיקטים מההסתדרות הציונית העולמית והתוכנית לעלות ארצה הושמה לאל. בעת הכיבוש הנאצי בהולנד הצטרף למחתרת ההולנדית ובמסגרתה ביצע מספר פעולות. מקורות מודיעיניים של המחתרת גילו כי הלשינו עליו ולכן נאלץ לעזוב בבהלה את הולנד בנתיב הבריחה המחתרתי כשהוא עובר דרך בלגיה, צרפת וספרד לפורטוגל. קטעים רבים הלך ברגל תוך שימוש במסמכים מזויפים.

מפורטוגל הנייטרלית הפליג לאנגליה והצטרף ליחידה ההולנדית בצבא אנגליה – "הבריגדה של הנסיכה איירין" ובמסגרתה לקח חלק פעיל בקרבות באירופה לאחר הפלישה לנורמנדי.

לאחר שחרורו מהצבא חזר להולנד אולם כשהסתבר שכל משפחתו וידידיו נספו בשואה, עבר להתגורר בסינגפור וב-1948, עלה למדינת ישראל לאחר הכרזת עצמאותה.
היה נשוי למרים השביט (2003-1914) פעילה חברתית ומתנדבת נמרצת. על פעילותה זכתה לאות הוקרה מהתנועה למען ארץ ישראל טובה ולתואר יקירת קריית-טבעון לשנת 2003.
ברוב שנותיו בישראל התגורר השביט בקריית טבעון תחילה עבד בהולנד בנק יוניון ולאחר מכן בבנק הפועלים. נפטר בביתו ב-1981 לאחר מחלה ממושכת, הותיר אלמנה ושני בנים Heading 2, web.archive.org, ‏2009-08-02

פעילות בנושא השחמט
------------------

כבר בנערותו לקח השביט חלק פעיל בשחמט, בעקבות גל האהדה ששטף את הולנד לאחר שד"ר מקס אויבה זכה בתואר אלוף העולם החמישי בשחמט (1935 -1937). בכל שנותיו בישראל נטל חלק בפעילויות שחמט. היה פעיל באיגוד הישראלי לשחמט ובמועדון השחמט "עמנואל לסקר" בחיפה. השתתף באופן קבוע בתחרויות ובאירועים כ"שח קייט" השנתי בנתניה.
אולם בעיקר חיבר בעיות שחמט וכן שפט בפורומים שונים של חיבור בעיות. השביט היה משופטי השחמט הישראלים הראשונים (1959) (הקישור אינו פעיל) שזכו בתואר "שופט בינלאומי" International judges, www.sci.fi. ייצג את ישראל בכנסים שונים ככנס הבינלאומי בבלגרד, יוגוסלביה ב-1960 ושפט באולימפיאדת השחמט שנערכה בחיפה בשנת 1976.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| פורטלפורטל | לעוד מידע על שחמט ראו: פורטל שחמט |

* International Judges for Chess Compositions

הערות שוליים
------------

1. ↑  נרצחו על ידי הנאצים ב-3 ביולי 1943 במחנה ההשמדה סוביבור
2. ↑  מוזאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה
3. ↑  אתר הבריגדה של הנסיכה איירין (בלשון ההולנדית אולם בחלקו באנגלית)
4. ↑  יקירי הקריה הנבחרים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987012093673005171

 |