recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ינס טוט** (בגרמנית: **Jens Todt**, נולד ב-5 בינואר 1970 בהמלין שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר ההגנתי. הוא נודע בשל תקופותיו בקבוצות פרייבורג, ורדר ברמן ושטוטגרט. בנוסף, שיחק ב-3 משחקים במדי נבחרת גרמניה והוא השתתף עמה ביורו 1996.

קריירת מועדונים
---------------

### פרייבורג

טוט שיחק כנער במועדון מהעיר נינבורג, ובגיל 19 החל לשחק במועדון TSV הבלסה. בשנת 1991 עבר לשחק בפרייבורג ביחד עם מאמנו פולקר פינקה. המועדון שיחק אז בליגת הבונדסליגה השנייה. בעונת 1993 כבש טוט 11 שערים ב-42 משחקים, והיה חלק חשוב בעלייתה של פרייבורג אל הבונדסליגה מהמקום הראשון, בפעם הראשונה בתולדות המועדון. בעונה הראשונה של פרייבורג בבונדסליגה הקבוצה ניצלה מירידה במחזורי הסיום, אך בעונה השנייה של הקבוצה בבונדסליגה, טוט היה שותף, ביחד עם שחקנים כירג היינריך ורודולפו קרדוסו להישג היסטורי בו הקבוצה סיימה במקום השלישי המפתיע, בעונה שאף כללה ניצחון גדול בתוצאה 5-1 על באיירן מינכן. טוט שיחק עונה נוספת בפרייבורג, בה סיימה הקבוצה במקום ה-11, ובסיומה עזב את הקבוצה בקיץ 1996, לאחר שהבקיע 29 שערים ב-168 הופעות.

### ורדר ברמן

בקיץ 1996 חתם טוט בוורדר ברמן, כגיבוי לדיטר איילטס בן ה-31 וכתחליף למירקו ווטאבה בן ה-40 שעזב את הקבוצה. טוט שיחק בקבוצה במשך שלוש עונות, בהן צבר 72 הופעות והבקיע שישה שערים. עם ורדר ברמן טוט זכה בגביע הגרמני בשנת 1999, לאחר ניצחון בפנדלים על באיירן מינכן, במשחק שהסתיים בתוצאה 1-1 לאחר 120 דקות. ורדר ברמן נהנתה מהחמצות של שטפן אפנברג ולותר מתאוס, וניצחה על אף שטוט החטיא קודם לכן את הפנדל שלו ובאיירן מינכן נראתה בדרך לניצחון.

### שטוטגרט

בקיץ 1999 חתם טוט בשטוטגרט. טוט שיחק במועדון עד לפרישתו בשנת 2003, אך מיעט להופיע עקב פציעות מרובות, ובסך הכל הבקיע שער אחד ב-41 הופעות.

קריירה בינלאומית
----------------

לטוט שלוש הופעות במדי נבחרת גרמניה. את הבכורה ביצע טוט במשחק ידידות מול נבחרת הונגריה בשנת 1994, שהסתיים בתיקו ללא שערים. טוט זומן על ידי ברטי פוגטס המאמן לסגל נבחרת גרמניה ליורו 1996 ברגע האחרון בגין פציעות של שחקנים, אך לא שיחק דקה בטורניר זה, בו זכתה הנבחרת הגרמנית.

לאחר הפרישה
-----------

טוט עבד לאחר פרישתו כעיתונאי בעיתון הגרמני הנפוץ דר שפיגל, ואחר כך עבד כמאמן נוער בהמבורג ובהמשך בוולפסבורג. בהמשך כיהן כמנהל ספורטיבי בבוכום, עד לפיטוריו בשנת 2013.

בינואר 2017 מונה טוט כמנהל מקצועי בהמבורג.

תארים
-----

עם פרייבורג:

* אליפות הבונדסליגה השנייה: 1993

עם ורדר ברמן:

* הגביע הגרמני: 1999

עם נבחרת גרמניה:

* אליפות אירופה בכדורגל: 1996

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

| **נבחרת גרמניה – אלופת אירופה 1996 (תואר שלישי)** |
| --- |
| 1 קפקה • 
2 רויטר • 
3 בודה • 
4 פרוינד • 
5 הלמר • 
6 זאמר • 
7 מולר • 
8 שול • 
9 בוביץ' • 
10 הסלר • 
11 קונץ • 
12 קאן •
13 באסלר • 
14 באבל •
15 קולר •
16 שניידר •
17 ציגה •
18 קלינסמן •
19 שטרונץ •
20 בירהוף •
21 איילטס •
22 רק •
23 טוט •
מאמן: פוגטס | גרמניהגרמניה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1173376267
* VIAF: 429154501934339210009
* WorldCat: viaf-429154501934339210009

 |
הרב אליהו יצחק פריסמן
הרב **אליהו יצחק פריסמן** (תרס"ב, 1902 - י"ג באדר ב' תשל"ו, 13 במרץ 1976) היה מקבוצת המייסדים של מכון הרי פישל לדרישת התלמוד ומשפט התורה והשתתף בכתיבת ובעריכת חיבורים תורניים.

תולדותיו
--------

נולד בריטובה שבליטא לאליעזר זאב פריסמן, תלמיד ישיבות סלבודקה וטלז ופעיל למען יישוב ארץ ישראל.

למד בישיבת טלז. כשעזב את הישיבה ליווהו ראש הישיבה, הרב יוסף יהודה לייב בלוך[דרוש מקור]. בשנת תרפ"ה (1925) עלה לארץ ישראל ולמד בישיבת מרכז הרב. הראי"ה קוק והרב יעקב משה חרל"פ למדו איתו לעיתים בחברותא. הרב אברהם אהרן בורשטיין מטבריג, שהכיר את משפחתו מהשנים שבהן כיהן כאב"ד ריטובה ולימד כתשעה חודשים בישיבת מרכז הרב, אמר עליו שהוא היחיד שמבין את כל דבריו בשיעור[דרוש מקור]. 

היה מעשרת התלמידים שנבחרו בידי הרב קוק כדי להקים את "מכון הרי פישל לדרישת התלמוד", ובהמשך במערכת "הלכה פסוקה" על חלק חושן משפט של שולחן ערוך ב"מכון למשפט התורה" שהקים הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג. עבודתו נכללה בכרך הראשון של המפעל שיצא לאור בתשכ"ב. 

השתתף בכתיבת תיקונים והערות לחלק ב' של "שיטה למועד קטן" לתלמיד רבי יחיאל מפאריש (עם הרב מרדכי ליב זק"ש, ירושלים תרצ"ז) ובכתיבת הגהות וביאורים לכרך ד' של 'ראבי"ה' (עם הרב שאר ישוב כהן, שם תשכ"ה). כתב חומר לערכים עבור "האנציקלופדיה התלמודית". עם פטירתו של חברו הרב שמעון סטרליץ בשנת תשט"ו ערך עם הרב יוסף כהן את ספר כתביו "שם משמעון". היה מבאי ביתו של הרב צבי פסח פרנק והיה שותף בעריכת כתביו. הרב פרנק מזכירו כמה פעמים בספריו.

נפטר בירושלים ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.

בנו הוא אליעזר זאב אפרסמון, מרבני מכון הלכה ברורה.

לקריאה נוספת
------------

* חנוך (זונדל) פריסמן, 'הרה"ג אליהו יצחק פריסמן ז"ל', בתוך **חוברת ריטובה: תוספת לספר הזיכרון**, תשל"ז, עמ' 10-11
* הרב משה צבי נריה, 'לדמותו התורנית של הרב הגאון ר' אליהו יצחק בריסמן: שנה לפטירתו', בתוך **שנה בשנה**, תשל"ח, עמ' 463-477
* הנ"ל, **בשדה הראי"ה**, כפר הרואה תשנ"א, 'מבני העלייה', עמ' 459–464.

קישורים חיצוניים
----------------

* אליהו יצחק בן אליעזר זאב פריסמן (1902-1976), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  חנוך (זונדל) פריסמן, 'אבי מורי', בתוך **ספר ריטובה**, ירושלים תשל"ה, עמ' 93-94.
2. ↑  תולדות חייהם של המשתתפים בחיבור האנציקלופדיה התלמודית שהלכו לעולמם. נדפס בסוף כרך כ"ט של אנציקלופדיה תלמודית, חשוון תשע"א.
3. ↑  תמונת מצבתו בבית העלמין בהר הזיתים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297317105171
* ISNI: 0000 0003 6956 8086
* VIAF: 97348857
* WorldCat (עם VIAF): 97348857

 |
**סן מרטין** (בספרדית: **San Martín**) היא עיר בפרובינציית מנדוסה בארגנטינה.

היסטוריה
--------

ההתיישבות הספרדית באזור החלה במחצית השנייה של המאה ה-16. האזור נודע בתור "רודאו דה מוז'נו" (Rodeo de Moyano), "לה רדוקסיון" (La Reducción) ו"לוס בראלס" (Los Barriales).

במהלך מלחמת העצמאות של ארגנטינה חוסה דה סן מרטין, שהיה ממנהיגי צבא המורדים, ראה באזור חשיבות אסטרטגית שכן בו עברה הדרך לצ'ילה, שם שכנו בעלי ברית של המורדים הארגנטינאים. בהתאם לכך הוא קנה באזור שטחים ופיתח אותם כדי שיהיה אפשר לקיים בהם חקלאות שתתרום לגדילת האוכלוסייה.

בעקבות פעולותיו של סן מרטין האוכלוסייה אכן גדלה והחלה להתפתח באזור התיישבות. ב-20 בדצמבר 1816 טוריביו דה לוסוריאגה, שהיה אז מושל אזור קוז'ו ייסד באופן רשמי את ההתיישבות תחת השם "ויז'ה נואבה דה לוס בראלס" (מילולית: "העיירה החדשה של לוס בראלס"). ב-1823 פדרו מולינה, מושל פרובינציית מנדוסה, החליט לשנות את שם ההתיישבות לסן מרטין, כהוקרה לחוסה דה סן מרטין.

ב-1885 נפתחה בסן מרטין תחנת רכבת של הקו שקישר את הבירה בואנוס איירס לפרובינציית מנדוסה ובהמשך לסנטיאגו דה צ'ילה, בירת צ'ילה. הדבר תרם להפיכתה של סן מרטין למרכז תחבורתי אזורי ותרם להתפתחות האוכלוסייה. כמו כן באותן שנים העיר קלטה מהגרים רבים מספרד.

כלכלה
-----

כלכלת העיר מסתמכת על חקלאות, ובעיקר על גידול גפנים ועיבוד פרותיהם ליין. העיר היא אחד המוקדים הגדולים של תעשיית היין בפרובינציה.

תחבורה
------

העיר נמצאת על מסלול הכביש הלאומי מספר 7, המקשר בין הבירה בואנוס איירס ובין הגבול עם צ'ילה במערב פרובינציית מנדוסה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סן מרטין** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 6bd97c52-eb90-4dc6-887b-c916cb4aab68

 |
**פודמביצה** (בפולנית: **Poddębice**) היא עיירת מחוז בפרובינציית לודז' שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

פודדמביצה נזכרת לראשונה במאה ה-14, ובשנים אלה הוענקו לה זכויות עיר. במהלך השנים הייתה העיירה בבעלות משפחות אצולה פולניות.

יהודי פודמביצה
--------------

יהודים התיישבו בעיירה בשנות ה-70 של המאה ה-18, ונטלו חלק משמעותי בפיתוחה התעשייתי. בשנת 1879 נפגעה הקהילה בעיירה כתוצאה משריפה גדולה שפרצה בה.

במהלך מלחמת העולם הראשונה נרצחו מספר יהודים מהעיירה בסביבת היישוב. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,400 יהודים, מתוך כ-3,100 תושבים, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל.

ב-7 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים. בנובמבר 1940 רוכזו כ-1,500 יהודי העיירה בגטו שהוקם ברובע מוזנח בה, אליו הובאו בהמשך כ-600 מיהודי לנצ'יצה.

מעת לעת ביצעו הגרמנים מעשי התעללות והשפלה בגטו שבעיירה. במקרה אחד הוצת זקנו של יהודי חרדי, ובמקרה אחר ניסו חיילים לאנוס נשים יהודיות, ולאחר מכן הואשמו בידי הרשויות ב"חילול הגזע". ב-17 במרץ 1942 נתלו בעיירה חמישה יהודים באופן פומבי. בד בבד שולחו יהודים מהגטו למחנות עבודה, מהם חלקם לא שבו.

ב-10 באפריל 1942 רוכזו כ-1,800 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה במבנה הכנסייה המקומית, ושם הוחזקו ללא מזון או שתייה כעשרה ימים. תמורת שוחד גדול, הצליחו חברי היודנרט המקומי להכניס למבנה מעט מים ולחם, אך כמה עשרות יהודים מתו במקום. לאחר מכן, ערכו הגרמנים סלקציה ביהודים. חלק מהילדים ומהקשישים נרצחו במקום, מספר צעירים שולחו לעבודות כפייה בגטו לודז', וכל יתר היהודים שולחו ישירות למחנה ההשמדה חלמנו.

מקהילת פודמביצה שרדו את השואה יהודים בודדים, ובהם שני יהודים שהצליחו להסתתר בכנסייה בעת האקציה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פודמביצה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פודמביצה
* פודמביצה באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* פודמביצה (Poddębice), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* "פודמביצה", באתר השטעטל הווירטואלי
* יולנטהה קריימר, פודמביצה, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק A, עמ' 94–95), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7581247-2
* VIAF: 235708945
* WorldCat (עם VIAF): 235708945

 |
**זאלוז'צה** (באוקראינית: **Залізці**, זאליזצי; בפולנית: **Załoźce**; ביידיש: **זאַלעשיץ**) היא עיירה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

תולדות היישוב
-------------

זאלוז'צה נזכרת לראשונה בשנת 1483, ובתחילת המאה ה-16 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1675 ערכו הטורקים מצור על העיירה, והעלו אותה באש.

לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי זאלוז'צה
--------------

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1606. במהלך המאה ה-19 גדלה באופן משמעותי האוכלוסייה היהודית בעיירה, חרף מספר שריפות שפקדו אותה. החל מסוף המאה ה-19 היגרו מהעיירה יהודים רבים.

במהלך מלחמת העולם הראשונה הואשמו יהודי העיירה בידי הרוסים בהצתתה, והם גורשו ממנה. לאחר המלחמה, פחתה האוכלוסייה היהודית בעיירה, והתגברה בה הפעילות הציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 704 יהודים. עם הכיבוש הסובייטי בספטמבר 1939, פוזרו הארגונים היהודיים והציוניים בעיירה, ומספר משפחות יהודיות בה הוגלו לעומק ברית המועצות.

בתחילת יולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, לאחר קרב שניהלו עם הצבא האדום. כעבור ימים אחדים רצחו הגרמנים כ-20 יהודים מהעיירה, לאחר שהכומר המקומי העליל על היהודים כי ירו על הגרמנים בעת הקרבות.

עד מהרה הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת תשלום סכומי כופר גבוהים וחובת התייצבות לעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה. מעת לעת הגיעו לעיירה אנשי גסטאפו מטרנופול, וירו באופן אקראי ביהודי העיירה.

באוקטובר 1942 גורשו רוב יהודי העיירה לגטו שהוקם בזבורוב, והעיירה הוכרזה רשמית כ"נקייה מיהודים". כ-60 יהודים הושארו בעיירה עבור ביצוע עבודות כפייה, ואלו נרצחו עד אביב 1943. בד בבד, ערכו הגרמנים והאוקראינים מצוד אחר יהודים מהעיירה שהסתתרו בה, או שנמלטו ליערות הסביבה, תוך רצח הנמצאים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זאלוז'צה** בוויקישיתוף
* זאלוז'צה באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "זאלוז'צה", באתר השטעטל הווירטואלי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007512756505171
* NKC: ge1107873
* SUDOC: 176086773

 |
**סטארי צ'ורטוריסק** (באוקראינית:  **Старий Чорторийськ**; בפולנית: **Czartorysk**, צ'רטוריסק) הוא כפר במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, על גדת נהר סטיר, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

תולדות היישוב
-------------

היישוב נזכר לראשונה בשנת 1100, ומסוף המאה ה-14 נכלל בנחלות משפחת האצולה הפולנית צ'ארטוריסקי, אשר קראה את היישוב על שמה. מתחילת המאה ה-18 היה הכפר בבעלות משפחת רדזיוויל.

יהודי סטארי צ'ורטוריסק
----------------------

 ערך מורחב – **קהילת יהודי צ'רטוריסק**  

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא משנת 1577. עם הקמת תחנת רכבת בקו סארני-קובל כ-10 ק"מ מהכפר, בסוף המאה ה-19, עברו להתגורר במתחם התחנה מספר מיהודי היישוב.

במהלך מלחמת העולם הראשונה גורשו היהודים מהכפר, ולאחר התבססות השלטון הפולני בו, הורשו לשוב אליו. בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-300 יהודים. ביישוב נולדו בין היתר הסופר היידי יונה רוזנפלד, השחקן מיכאל ואקס והכלכלנית רוז פרידמן, אשתו של זוכה פרס נובל מילטון פרידמן.

עם כיבוש אזור הכפר בידי הסובייטים בספטמבר 1939, הגיעו ליישוב מאות פליטים יהודים ממערב פולין. ב-28 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את יהודיו בגטו, ממנו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה.

ב-24 באוגוסט 1942 חוסל הגטו שבכפר, תוך רצח כל יושביו. ב-3 בפברואר 1944 שוחרר הכפר בידי הצבא האדום. ממאות יהודי הגטו שרדו את השואה במקומות מסתור וביערות 10 אנשים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטארי צ'ורטוריסק** בוויקישיתוף
* צ'ארטוריסק באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* צ'רטוריסק (Czartorysk), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* סטריאי חודוריסק (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007410552205171

 |
**נובי ויטקוב** (באוקראינית: **Новий Витків**, נובי ויטקיב; בפולנית: **Nowy Witków**; ביידיש: **וויטקעוו**) הוא כפר במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

האזכור הראשון של היישוב הוא משנת 1469, ובמאות ה-17 וה-18 הוחזק בידי משפחות אצולה. במאה ה-19 התפתח היישוב, ושימש כמרכז מסחרי לכפרים החקלאיים שסביבו. בשנת 1904 פרצה ביישוב שרפה גדולה, שלאחריה, נבנו בתיו מחדש.

יהודי נובי ויטקוב
-----------------

האזכור הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא מראשית המאה ה-18. במהלך המאה ה-19 גדלה הקהילה היהודית בכפר, אך מגמה זו באה לקצה בשנת 1904, כאשר רובם המוחלט של בתי היהודים ביישוב נשרפו, לרבות בית הכנסת. בעת הכיבוש הרוסי במהלך מלחמת העולם הראשונה, פרעו ביהודי הכפר הקוזקים. בתום המלחמה, השתקמה הקהילה בסיוע הג'וינט. בין מלחמות העולם התגברה בכפר הפעילות הציונית. בשנים אלה חיו ביישוב קרוב ל-1,000 יהודים, כמחצית תושביו.

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לכפר פליטים יהודים ממערב פולין, אשר חלקם גורשו בידי השלטונות הסובייטיים לעומק ברית המועצות. ב-25 ביוני 1941 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ולמחרת, העלו הגרמנים ואוקראינים מקומיים את בית הכנסת ובית המדרש בכפר באש, תוך עינוי יהודים כדי שישרפו בעצמם ספרי תורה, ואילוץ יהודי היישוב, ובהם רב הקהילה, לפרק בעצמם את קירות המבנים. בהמשך הוטלו על יהודי היישוב גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע עם מגן דוד, הגבלות תנועה, החרמת דברי ערך וחובת ביצוע עבודות כפייה מחוץ ליישוב.

באוקטובר 1942 שולחו כ-160 יהודים מהיישוב למחנה ההשמדה בלז'ץ. יתר יהודי היישוב הועברו בחודשים שלאחר מכן ליישובי הסביבה, וגורלם היה כגורל יתר היהודים במקומות אלו. שתי משפחות יהודיות אחרונות שנותרו בכפר נרצחו בתחילת 1943.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נובי ויטקוב** בוויקישיתוף
* נובי ויטקוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "נובי ויטקוב", באתר השטעטל הווירטואלי
* "נובי ויטקוב", באתר JewishGen (באנגלית)
**בַּקוּריאני** (בגאורגית: **ბაკურიანი**) היא עיירה במחוז סאמצחה-ג'אוואחתי שבדרום גאורגיה; העיירה מהווה מרכז מנהלתי של המועצה האזורית בקוריאני בנפת בורג'ומי שבצפון-מזרח המחוז. היא הוכרזה כיישוב עירוני בשנת 1926 בתקופת גאורגיה הסובייטית. בזמן המפקד שנערך בשנת 2014, אוכלוסיית העיירה מנתה 1,879 נפש.

בקוריאני היא התחנה האחרונה בקו הרכבת החשמלית בורג'ומי-בקוריאני; אורך הקו הוא 37 קילומטרים. קטע רכבת זה התווסף לרכבת גאורגיה בשנת 1902, בתקופת כהונתו של מיכאיל רומנוב כנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז. התפתחות קו מסילת הברזל השפיעה במידה רבה על התפתחות העיירה, המרוחקת כ-155 קילומטרים מהעיר כותאיסי שמצפון-מערבהּ וכ-179 קילומטרים מהעיר טביליסי שממזרחהּ.

גאוגרפיה
--------

בקוריאני ממוקמת במורד הצפוני של רכס תריאלתי שבקווקז הקטן, על גדת הנהר בקוריאניסצקאלי, בגובה 1,700 מ' מעל פני הים. העיירה בנויה על קרקע שנוצרה מהתמצקות הלבה שהתפרצה מהר הגעש מוּחֵרי; העיירה נמצאת בתחתית האגן המבני של בקוריאני ולכן בדרך כלל אין בה משבי רוח. ההרים שחוסמים את הרוחות מכוסים ביער של עצים מחטניים. עם הנחת מסילת הברזל בורג'ומי-בקוריאני בשנת 1902, על מורדות הר קוֹחטַגורַה דרום-מזרחית לעיירה הוקם הגן הבוטני של בקוריאני. הגן נפתח לציבור בשנת 1910.

העיירה ממוקמת באזור מעבר מהאקלים האקלים סובטרופי-לח של מערב גאורגיה אל האקלים המעורב (סובטרופי ויבשתי) של מזרח גאורגיה; בגלל הימצאותה בהרים, האוויר בעיירה צונן לרוב - החורף קר והקיץ קריר. הטמפרטורה הממוצעת של החודש הקר ביותר, ינואר, היא 7,2- מעלות; הטמפרטורה הממוצעת של החודש החם ביותר, אוגוסט, היא 15 מעלות. הכמות הממוצעת של הגשמים בבקוריאני הוא 734 מילימטרים. מתחילת דצמבר עד סוף מרץ, הקרקע בבקוריאני מכוסה בשכבת שלג בעובי 64 סנטימטרים בממוצע שנתי.

סקי ונופש
---------

בקוריאני מוכרת כעיירת נופש של עונת החורף בעבור חובבי סקי, אך בזכות אוויר הרים היא מושכת נופשים גם בקיץ.

בשנת 1932 נפתח אתר הסקי הראשון בבקוריאני; בתקופה קיומה של ברית המועצות בעיירה היו נערכות תחרויות כלל-סובייטיות בסללום, בובסליי, ביאתלון וקפיצות סקי.

מרבית תשתיות הנופש וספורט החורף בבקוריאני נהרסו בשנות ה-90 של המאה ה-20, אך הן מוקמות מחדש מתחילתה של המאה ה-21.

נכון לשנת 2014, בבקוריאני ישנם ארבעה מסלולים לגלישת סקי - כל אחד מהם בדרגת קושי שונה; מסלולים נוספים נמצאים בשלבי הקמה. בבקוריאני פועלים שני קווי רכבל: להר קוֹחטַגוֹרַה (באורך 1,3 ק"מ) ולמעבר ההרים צחראצקארוֹ (3,5 ק"מ); סמוך לעיירה ישנו גן בוטני של המכון הבוטני הגאורגי.

האקלים בבקוריאני מיטיב עם החולים בלימפדנופתיה ובמחלות כרוניות של מערכת הנשימה (חוץ משחפת) וכן עם הסובלים מאיסכמיה.

* אתר הסקי והנופשאתר הסקי והנופש
* בקוריאני בחורףבקוריאני בחורף
* הרכבל בבקוריאניהרכבל בבקוריאני
* תחנת הרכבת בבקוריאניתחנת הרכבת בבקוריאני
* בקוריאני מהר קוחטגורהבקוריאני מהר קוחטגורה
* בקוריאניסצקאלי בבקוריאניבקוריאניסצקאלי בבקוריאני
* ההר הוולקני מוחריההר הוולקני מוחרי
* שלט הכניסה ליישובשלט הכניסה ליישוב

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בקוריאני** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007557394105171
* GND: 7754188-1
* LCCN: n83150844
* VIAF: 145455684
* WorldCat (עם VIAF): 145455684

 |
**גדוב** (בפולנית: **Gdów**; ביידיש: **גדאוו**) הוא כפר במחוז וייליצ'קה שבפרובינציית פולין קטן בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

הכפר נזכר לראשונה במאה ה-13, וביישוב התקיימו ירידים שנתיים. בשנת 1846 נערך במקום קרב בין המורדים הפולנים ובין כוחות הצבא האוסטרי.

יהודי גדוב
----------

יהודי הכפר היו כפופים לקהילת וייליצ'קה, וקברו את מתיהם בבית העלמין שבה. בשנת 1880 נמנו ביישוב קרוב ל-400 יהודים מתוך כ-1,500 תושבים, ואלו עסקו ברוכלות ובמלאכה.

בנובמבר 1918 ובנובמבר 1919 נערכו ביהודי הכפר פרעות בידי איכרי הסביבה, תוך הרס וביזה של רכוש יהודי. בשנת 1921 נמנו ביישוב 245 יהודים. בין מלחמות העולם התקיימה בכפר פעילות ציונית.

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו רבים מיהודי הכפר מזרחה. עם כיבוש הכפר בידי הגרמנים הוטלו על יהודי המקום הגבלות תנועה, וחלקם נלקחו לעבודות כפייה. אנשי ס"ס וגסטאפו שהגיעו לכפר מעת לעת ממישלניצה, נהגו להתעלל ביהודי המקום, לשדוד רכוש, ולגבות תשלומי כופר מהקהילה. בסוף 1939 הוקם ביישוב יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים מדי יום עובדים יהודים. עד מרץ 1942 הוחרם על ידי הגרמנים כל רכוש ועד הקהילה.

באביב 1942 נאסר ראש היודנרט בכפר, ונרצח, וכן נאסרו חברי היודנרט הנוספים, והועלמו. באוגוסט 1942 גורשו יהודי הכפר לוייליצ'קה, שם התקיימה אקציה כעבור מספר ימים, במהלכה שולחו רוב יהודי הכפר למחנה ההשמדה בלז'ץ.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גדוב** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של גדוב
* גדוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "גדוב", באתר השטעטל הווירטואלי
* "גדוב", באתר JewishGen (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: xx0174059
* VIAF: 3251151353524652720001
* WorldCat (עם VIAF): 3251151353524652720001

 |
**קודן** (בפולנית: **Kodeń**) הוא כפר במחוז ביאלא פודולסק שבפרובינציית לובלין בפולין, בסמוך לנהר בוג ולגבול בלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. הכפר נודע בשל בזיליקה שנבנתה בו במאה ה-16, בה מוצגת דמותה של מריה.

תולדות היישוב
-------------

קודן נזכר בראשית המאה ה-16 כיישוב כפרי, ובשנת 1511 הוענקו לו זכויות עיר. מהמאה ה-18 הפך היישוב ליעד נופש ולמרכז אריגה וסנדלרות אזורי. בשנת 1869 ניטלו מהיישוב זכויותיו העירוניות.

בתחילת מלחמת העולם הראשונה הוצתו בתי הכפר בידי הרוסים, ולאחר מכן נכבש בידי הגרמנים. כשנה לאחר מכן פרצה ביישוב מגפת טיפוס הבהרות. בימים הראשונים למלחמת העולם השנייה הופצץ הכפר קשות, והוא נקבע בשטח הכיבוש הגרמני, בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב.

יהודי קודן
----------

יהודים ישבו בכפר לפחות מהמחצית הראשונה של המאה ה-17.
בשנת 1698 התרחשה בכפר עלילת הדם של קודן, בה הואשמו 2 תושבים יהודים ברצח של נער פולני. במהלך המאה ה-18 התפתחה בכפר קהילה יהודית עצמאית שנטלה חלק פעיל בפיתוח התעשייה בו. במאה ה-18 עסקו היהודים בכפר במלאכה ובמסחר. יהודי הכפר סיפקו שירותים, בעיקר בתחום התפירה והסנדלרות, לישובים באזור, כולל העיר בריסק. רבה של הקהילה נרצח יחד עם בנו בשנת 1774. בתחילת המאה ה-20 הוקם בכפר בית מדרש.

בשנת 1920, עת נכלל היישוב בשטחי הרפובליקה הפולנית השנייה, פרעו חיילי הצבא הכחול ביהודי הכפר. בין מלחמות העולם השתקמה הקהילה ביישוב בסיוע הג'וינט, והתקיימה במקום פעילות של המפלגות הציוניות, של אגודת ישראל ושל הבונד. בשנים אלה נמנו בכפר כ-800 יהודים, כשליש מתושביו. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי הכפר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים, תוך הכרזה על חרם על עסקי היהודים ביישוב.

### בשואה

עם הפצצת הכפר בתחילת מלחמת העולם השנייה, נמלטו ממנו רוב יהודיו. כאשר נכנסו לכפר חיילי הוורמכט, נותרו בו כ-100 יהודים בלבד. באביב 1940 הצטרפו אליהם 105 יהודים שגורשו מקרקוב, וכל יהודי היישוב רוכזו בגטו שהוקם במקום.

בספטמבר 1942 גורשו כל יושבי הגטו שבכפר לגטו מיינדזיז'ץ פודלסקי, וממנו שולחו באוקטובר 1942 יחד עם אלפי יהודי גטו זה למחנה ההשמדה טרבלינקה.

בית הקברות היהודי הוחרב במהלך המלחמה. חיילי הצבא הנאצי השתמשו במצבות לצורך ריצוף הקרקע למעבר הטנקים באדמה הבוצית באזור הסמוך לנהר הבוג. לאחר המלחמה לא נותרה אף מצבה בבית הקברות והוא נותר שומם עד היום. מספר שרידי מצבות נמצאו באזור. שטח בית הקברות מגודר כיום ונותר ריק מאז סיום המלחמה. בשטח בית הקברות גדלים עצי תפוח עתיקים שהתושבים המקומיים לא מטפלים בהם ולא קוטפים את פירותיהם שנופלים שנה אחר שנה על הקרקע ומרקיבים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קודן** בוויקישיתוף
* קודן באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* קודן (Kodeń), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* "קודן", באתר השטעטל הווירטואלי

הערות שוליים
------------

1. ↑  Zenon Guldon and Jacek Wijaczka, The Accusation of Ritual Murder in Poland 1500-1800, **Polin: Studies in Polish Jewry Volume 10: Jews in Early Modern Poland**, Liverpool University Press, 1997, עמ' 99-140

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007270834705171
* GND: 4496721-4
* NKC: ge1137224
* VIAF: 159626481
* WorldCat (עם VIAF): 159626481

 |
**קראסנה** (בבלארוסית: **Краснае**, קראסנאיה; בפולנית: **Krasne nad Uszą**, קראסנה נאד אושון, "קראסנה על האושה"; ביידיש: **קראַסנע**) הוא כפר במחוז מינסק שבבלארוס, על גדת נהר אושה (Usza), בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

תולדות היישוב
-------------

היישוב נזכר לראשונה במאה ה-15, ובשנת 1486 הוענקו לו זכויות עיר. בתחילת המאה ה-16 הפכה העיירה לבירת מחוז.

בחלוקת פולין בשנת 1793 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ובהתאם להסכם ריגה משנת 1921 נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. בשנת 1954, עת היה בשליטת ברית המועצות, הושב היישוב למעמד כפרי.

יהודי קראסנה
------------

אנדרטה לזכר קורבנות קראסנה.
בשנת 1897 נמנו ביישוב 573 יהודים. בין מלחמות העולם התגוררו בו כ-320 יהודים, והתקיימה בו פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל, תוך קיום בית ספר עברי. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.

בסוף יוני 1941, תחילת מבצע ברברוסה, נכבש היישוב בידי הגרמנים, ועד מהרה הוטלו על יהודיו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, הגבלות תנועה וגיוס לעבודות כפייה. בתחילת אוגוסט 1941 רוכזו יהודי היישוב בגטו מגודר שהוקם בו, אליו הועברו באביב 1942 אלפים מיהודי הסביבה. בשל הצפיפות הרבה, שוכנו כמה אלפים מיהודי הגטו במחנה עבודה שהוקם מחוץ ליישוב. בקיץ 1942 הצליחו להימלט מהגטו ומהמחנה כ-100 יהודים, אשר הצטרפו ליחידות פרטיזנים ביערות הסביבה.

בתחילת מרץ 1943 ריכזו הגרמנים את כל יושבי הגטו שביישוב באורווה, ושרפו אותם חיים. את האסירים שנותרו במחנה העבודה הסמוך רצחו הגרמנים בין ה-19 ל-21 במרץ 1943.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קראסנה** בוויקישיתוף
* קרסנה (Krasne), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* "קראסנה (על האושה)", באתר השטעטל הווירטואלי
* "קראסנה", באתר JewishGen (באנגלית)
* אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין (אנ'), קראסנה, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1217–1219), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009841945505171

 |
**איחוד לאומי-ישראל ביתנו** הייתה סיעה שנוצרה ב-1 בפברואר 2000 במהלך הכנסת החמש עשרה כתוצאה מאיחוד בין שתי סיעות: ישראל ביתנו והאיחוד הלאומי (מפלגות מולדת ותקומה).

עד לאיחוד הסיעות היה האיחוד הלאומי מורכב משלוש מפלגות: מולדת, חרות ותקומה. נציג חרות מיכאל קליינר התנגד לאיחוד ובעת יצירת הסיעה המאוחדת הוא פרש ממנה ויצר מחדש את סיעת חרות - התנועה הלאומית.

הסיעה הייתה באופוזיציה במהלך כהונת ממשלת ישראל העשרים ושמונה שבראשות אהוד ברק. לאחר התפטרות ברק מראשות הממשלה וקיומן של הבחירות המיוחדות לראשות הממשלה (2001), בהן ניצח אריאל שרון, הצטרפה הסיעה לממשלה בראשותו. מטעם הסיעה כיהנו שני שרים: רחבעם זאבי כשר התיירות, ואביגדור ליברמן כשר התשתיות הלאומיות, וכן סגן שר: יורי שטרן במשרד ראש הממשלה. השרים הגישו ב-16 באוקטובר 2001 את התפטרותם מממשלת שרון במחאה על נסיגת צה"ל משכונות אבו סנינה וח'רת א-שייח בחברון, אך למחרת, בטרם נכנסה ההתפטרות לתוקף, נרצח רחבעם זאבי על ידי ארגון הטרור הפלסטיני החזית העממית וליברמן משך את התפטרותו. לאחר הרצח נבחר ליברמן כמנהיג הסיעה המשותפת במקום זאבי ובני אלון מונה כמחליפו של זאבי במשרד התיירות. בסופו של דבר פרשה הסיעה מהממשלה ב-14 במרץ 2002.

בבחירות לכנסת השש עשרה רצו שלוש המפלגות במשותף תחת השם "האיחוד הלאומי". לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה פרשה ישראל ביתנו מהאיחוד והתמודדה בנפרד בבחירות לכנסת.

נציגי הסיעה בכנסת
-----------------

| כנסת | חברי הכנסת | הערות |
| --- | --- | --- |
| **הכנסת ה-15 (1999)** | 7 מנדטים:* ישראל ביתנו: אביגדור ליברמן, אליעזר כהן, מיכאל נודלמן, יורי שטרן
* מולדת: רחבעם זאבי1, בני אלון
* תקומה: צבי הנדל, אורי אריאל1,
 | 1. ב-17 באוקטובר 2001 נרצח רחבעם זאבי. החליף אותו אורי אריאל. |

קישורים חיצוניים
----------------

* סיעת האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו בכנסת החמש־עשרה, באתר הכנסת

הערות שוליים
------------

1. ↑  אפרת וייס, מפלגות הימין מתאחדות; המפד"ל בחוץ, באתר ynet, 12 בנובמבר 2002
2. ↑  תומר זרחין, נסגר: ליברמן שר תשתיות, גנדי שר התיירות, באתר ynet, 2 במרץ 2001
3. ↑  השר רחבעם זאבי נרצח על-ידי מתנקשים במלון הייאט בירושלים; ארגון "החזית העממית" של ג'ורג' חבש נטל אחריות לרצח, באתר גלובס, 17 באוקטובר 2001
4. ↑  האיחוד הלאומי מתפרק - תקומה ומולדת ירוצו יחד, באתר ערוץ 7, 2 בנובמבר 2004
**חיילי עופרת,** הוא ספר אוטוביוגרפי מאת הסופר אורי אורלב. הספר יצא לאור לראשונה בשנת 1956 ומתאר את קורות חייו של הסופר ושל אחיו בתקופת מלחמת העולם השנייה.. 

הספר תורגם לשמונה שפות: אנגלית, איטלקית, גרמנית, הולנדית, אלבנית, סינית, ספרדית וטורקית.

תמצית העלילה
------------

הספר "חיילי עופרת" מגולל את סיפורם של יורק וקאז'יק, שני אחים יהודים בתקופת השואה, אשר חווים את אירועי מלחמת העולם השנייה בפולין, שנכבשה על ידי גרמניה הנאצית.

ילדותו של יורק, ילד יצירתי בעל דמיון פורה ואהבה לספרים, נהרסת כאשר פורצת מלחמת העולם. החיים בגטו, היו קשים מאוד לשני האחים - לא היה מבוגר, שיעזור להם וישמור עליהם ברוב שעות היממה. בנוסף, נאלצו השניים להתמודד עם המראות והסיטואציות הקשות, שהיו אופייניים לחיים בגטו וקשים להכלה, במיוחד לילדים צעירים. הספר מתאר את התמודדותם עם חיים קשים אלה. דמיונו של הילד יורק, שהמציא סיפורים ומשחקים לשניהם, אפשר לשניים להרים ראש בנקודה הנמוכה ביותר בחייהם - תקופת השואה.

דמויות ראשיות
-------------

* יורק אורלובסקי - בן 11, האח הבכור במשפחת אורלובסקי. ילד בעל דמיון פורה, אוהב לקרוא ולשחק במשחקי הרפתקאות יחד עם אחיו הצעיר. בעזרת הדמיון והמצאת המשחקים, הצליח יחד עם אחיו לשרוד את התקופה הקשה הזו. הם נשארו שני ילדים לבד בגטו, הואיל ואמו נפטרה בגטו ואביו גויס כרופא לצבא הפולני. יורק הבן הבכור, מרגיש אחראי ומחויב לאחיו הצעיר ודואג לו כהורה, אף שהוא עדיין ילד בעצמו.
* קאז'יק אורלובסקי - האח הצעיר במשפחת אורלובסקי. תמיד צמוד לאחיו יורק, שניהם אוהבים לשחק במשחקי הרפתקאות, שיורק האח הגדול ממציא, ועל ידי כך הם מצליחים לשרוד ולעבור את המלחמה, עד לשחרור על ידי האמריקאים.
* זופיה - האם, חלתה כתוצאה מהתנאים הקשים ששררו בגטו וקיבלה זיהומים קשים בגוף. אושפזה ולאחר מכן נפטרה.
* מקסימיליאן - האב, הוא רופא אשר גויס לצבא הפולני ומאז לא מוזכרת דמותו בסיפור.

רקע ביוגרפי ועיבוד
------------------

יורק הוא למעשה אורי אורלב הצעיר, שחווה את מוראות השואה יחד עם אחיו בפולין הכבושה. בספר, מציג הסופר את נקודת מבטו, כילד פולני ֿשנשלח למחנה ריכוז עם אחיו. המהדורה הראשונה של הספר פורסמה תחת שמו של אורלב לפני עברות, בשם א. אורלובסקי.

בשנות השישים של המאה העשרים, בוים הספר לסרט בצבעי שחור לבן עבור הטלוויזיה הישראלית, בהשתתפות 2 בניו של השחקן שמוליק סגל, האחים עמיחי עמי סגל (ששיחק בסדרה דני וגיל) וגורי סגל (ששיחק בסרטים 8 בעקבות אחד, זוהר, שירת בלהקת הנח"ל ובתיאטרון צה"ל, ושיחק בתיאטרון חיפה ובתיאטרון ב"ש) .

בשנת 2014, בוים הספר לסרט בצבעי שחור לבן עבור הטלוויזיה הישראלית על ידי הבמאית אלה שחף.

קישורים חיצוניים
----------------

* ישראלה וייס, ‏ייצוגי השעשוע, המשחק והקריאה בספריו האוטוביוגרפיים של אורי אורלב "חיילי עופרת" ו"משחק החול", **ספרות ילדים ונוער** 142, מרץ 2021

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5  אורי אורלב, **חיילי עופרת**, ישראל: הוצאת כתר, 1989
2. ↑  יעקב בר-און, אורי אורלב: "השנתיים בגטו היו המאושרות ביותר עם אמא שלי", **מעריב אונליין**, 17 דצמבר 2019
3. ↑  יניב מגל, "אני הייתי ילד שרק משחק, גם במצבים הכי קשים", **גלובס**, 27 אפריל 2014
4. ↑  משה שרת, לדרכה של "עם עובד", דבר, 28 בספטמבר 1958
5. ↑  Ami Segal, חיילי עופרת, באתר Facebook, ‏2015
6. ↑  אלה שחף, חיילי עופרת, באתר youtube, ‏2014
**רקלה ברוני** (באיטלקית: **Rachele Bruni**; נולדה ב-4 בנובמבר 1990) היא שחיינית מים פתוחים איטלקייה, סגנית אלופה אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) ובעלת מדליית ארד מאלופת העולם (קוואנגג'ו 2019) במשחה ל-10 ק"מ. היא 8 פעמים אלופת אירופה בשחייה במים פתוחים.

ביוגרפיה
--------

ברוני נולדה וגדלה בפירנצה.

### 2011

באוניברסיאדה שנערכה בשנג'ן, הרפובליקה העממית של סין בשנת 2011 זכתה ברוני במדליית זהב במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:06:49.31 שעות.

### 2016

#### סגנית אלופה אולימפית

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה ברוני במדליית כסף במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:56:49.5 שעות, אחרי שרון ון רוונדאל מהולנד (1:56:32.1 שעות) ולפני פוליאנה אוקימוטו מברזיל (1:56:51.4 שעות). את המשחה היא סיימה שלישית אחרי אלופת העולם אורלי מולר מצרפת, אך מולר נפסלה לאחר שחסמה ודחפה את ברוני בנגיעת הסיום.

### 2017

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 זכתה ברוני במדליית ארד במשחה הקבוצתי ל-5 ק"מ ביחד עם ג'וליה גבריאלסקי, פדריקו ונלי ומריו סנזולו בתוצאה של 54:31.0 שעות, אחרי צרפת (54:05.9 דקות) וארצות הברית (54:18.1 דקות).

### 2019

באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכתה ברוני בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה שליחים ל-5 ק"מ ביחד עם ג'וליה גבריאלסקי, דומניקו אצ'רנצה וגרגוריו פלטריניירי בתוצאה של 53:58.9 דקות, אחרי גרמניה (53:58.7 דקות) ולפני ארצות הברית (53:59.0 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-10 ק"מ במים פתוחים בתוצאה של 1:54:49.9 דקות, אחרי שין שין מסין (1:54:47.2 שעות והיילי אנדרסון מארצות הברית.

חייה האישיים
------------

את מדליית הכסף האולימפית שבה זכתה ברוני באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), היא הקדישה לבת הזוג שלה ובכך הייתה לספורטאית האיטלקייה הראשונה שזכתה במדליית אולימפית שיצאה מהארון כלהט"בית.

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רקלה ברוני** בוויקישיתוף
* רקלה ברוני, ברשת החברתית פייסבוק
* רקלה ברוני, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* רקלה ברוני, ברשת החברתית אינסטגרם
* רקלה ברוני, באתר olympedia.org
* רקלה ברוני, באתר Swimrankings
**מנסור מוסטפאייביץ' איזייב** (ברוסית: **Мансур Мустафаевич Исаев**; נולד ב-23 בספטמבר 1986 בקיזיליורט, דאגסטן, רוסיה) הוא ג'ודוקא עבר רוסי. איזייב הוא אלוף אולימפי מלונדון 2012 וזוכה מדליית ארד מאליפות העולם 2009 בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג.

ביוגרפיה
--------

באוגוסט 2009, איזייב השתתף באליפות העולם שנערכה ברוטרדם וזכה במדליית ארד לאחר ניצחון על יריב מקזחסטן. באליפות העולם שנה לאחר מכן הגיע שוב עד לקרב על מדליית הארד אך הפסיד לואנג גי-צ'ון הקוריאני. את אליפות העולם 2011 סיים איזייב במקום השביעי.

ב-30 ביולי 2012, זכה במדליית הזהב באולימפיאדת לונדון. בקרב הראשון איזייב ניצח את קיושי אואמטסו הספרדי, בשמינית הגמר את רוסטם אורוג'וב האזרי וברבע הגמר את סאינג'ארגל ניאם-אוצ'יר המונגולי. בחצי הגמר ניצח איזייב את ואנג גי-צ'ון הקוריאני ובגמר גבר על ריקי נקאיה היפני, אלוף העולם המכהן.

ב-17 בדצמבר 2017, איזייב הודיע על פרישתו מג'ודו.

פרסים
-----

מקור:

* **המשחקים האולימפיים**:

לונדון 2012: מדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג
* **אליפות העולם**:

רוטרדם 2009: מדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג
* **תחרויות מהסבב העולמי (מאסטרס, גראנד סלאם, גראנד פרי)**:

גראנד פרי המבורג 2009: מדליית זהב
גראנד סלאם מוסקבה 2009: מדליית ארד
גראנד סלאם ריו דה ז'ניירו 2009: מדליית ארד
טורניר המאסטרס 2010: מדליית ארד
גראנד פרי אבו דאבי 2010: מדליית זהב
גראנד פרי צ'ינגדאו 2010: מדליית ארד
טורניר המאסטרס 2011: מדליית כסף
גראנד פרי אמסטרדם 2011: מדליית כסף
גראנד סלאם טוקיו 2011: מדליית כסף
טורניר המאסטרס 2012: מדליית ארד
גראנד פרי אבו דאבי 2013: מדליית כסף

קישורים חיצוניים
----------------

* מנסור איזייב, ברשת החברתית פייסבוק
* מנסור איזייב, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* מנסור איזייב, באתר olympedia.org
* מנסור איזייב, באתר איגוד הג'ודו העולמי
* מנסור איזייב, באתר JudoInside.com

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
2. 1 2  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
3. ↑  "Olympics judo: Russia's Mansur Isaev takes -73kg gold". נבדק ב-2012-07-30.
מפל "הינומת הכלה" בפארק הלאומי יוסמיטי זורם מעמק תלוי
עמק תלוי, עמק הנהר איבר הרי רילה, בולגריה
**עמק תלוי** הוא עמק צדי המתחבר אל אחד הקירות הזקופים של עמק ראשי, כשפתח העמק מצוי גבוה מעל לקרקעית העמק הראשי. הוא קשור בדרך כלל לעמק קרחוני כאשר קרחון משני זורם לתוך קרחון גדול יותר. הקרחון הראשי שוחק את הסלע תוך יצירת עמק אופייני בצורת האות U כשקירות העמק זקופים כמעט לגמרי. גם הקרחון המשני מחולל עמק בצורת האות U, אבל משום שנפח הקרח בו קטן יותר, העמק פחות עמוק מהעמק שמחולל הקרחון הראשי. משום שפני השטח של הקרחונים היו במקור באותו גובה, נראה העמק הרדוד יותר כאילו הוא "תלוי" מעל העמק הראשי. לעיתים קרובות נוצרים בקצה של העמק התלוי מפלי מים.

עמקים תלויים מתרחשים גם מתחת למים במערכות של פיורדים. לדוגמה, השלוחות הצדדיות של סוגנפיורד (Sognefjord), הפיורד הארוך ביותר בנורווגיה, רדודות הרבה יותר מהפיורד הראשי. הפתח של פיארלנדספיורד (Fjærlandsfjord) הוא בעומק 400 מטרים בעוד שעומקו שהפיורד הראשי באותה נקודה הוא 1,200 מטרים. הפתח של איקאפיורד (Ikjefjord) הוא בעומק 50 מטרים בלבד בעוד שהפיורד העיקרי בעומק 1,300 מטרים באותה נקודה.

אף שמקורם של רוב העמקים התלויים הוא קרחוני יכולים להיווצר עמקים תלויים גם כתוצאה מסחיפה באמצעות מים כתוצר של שיעורי שחיקה שונים של העמק הראשי ועמקי היובלים. שיעורי השחיקה השונים קשורים להרכב הסלעים הסמוכים במקומות שונים בעמק. עמקי היובלים נסחפים בקצב איטי יותר מאשר העמק הראשי, וכך ההבדל בעומק של שני העמק הולך וגדל במהלך השנים. עמקי היובלים בנויים מסלע עמיד יותר ותלויים לכן מעל העמק הראשי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עמק תלוי** בוויקישיתוף

* HANGING VALLEY
* Hanging Valley

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Glossary of Glacier Terminology". U.S. Geological Survey. 28 במאי 2004. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  Nesje, A. & Whillans, I. M. *Erosion of Sognefjord, Norway.* Geomorphology 1994, 9(1), 33-45.
**אנריקו אריק דואניאס הרננדס ביסחופ** (בספרדית: **Enrico Erick Dueñas Hernández Bisschop**; נולד ב-23 בפברואר 2001 באלמיירה שבהולנד) הוא כדורגלן סלוודורי-הולנדי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת קרטחנה ב' הספרדית ובנבחרת אל סלוודור.

קריירת מועדונים
---------------

### ויטסה ארנהם

הרננדס גדל במחלקות הנוער של אלמיירה סיטי, של ואטרוייק ושל אייאקס, ובשנת 2018 הגיע אל מחלקת הנוער של ויטסה ארנהם. ב-17 בדצמבר 2020 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על וילם II במסגרת הסיבוב השני של הגביע ההולנדי. ב-6 בפברואר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בהפסד 1-0 להירנפיין במסגרת המחזור ה-21 בליגה לעונת 2020/2021. הוא ערך שתי הופעות ליגה בעונה זו.

### ההשאלה למועדון הכדורגל איינדהובן

ב-4 באוגוסט 2021 הושאל הרננדס למועדון הכדורגל איינדהובן מליגת המשנה ההולנדית. ב-6 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד פולנדם במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-23 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-2 לקבוצת המילואים של פ.ס.וו. איינדהובן במסגרת המחזור השלישי בליגה.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-3 בספטמבר 2021 ערך הרננדס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אל סלוודור, בתיקו 0-0 נגד נבחרת ארצות הברית במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  ENTREVISTA Enrico Hernández, el joven de Países Bajos quien sueña con jugar en la Selecta באתר El Salvador, ‏ 14 בספטמבר 2020 (בספרדית)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"אנריקו הרננדס"**.
**המוגלובין מסוכרר** (hæmoglobin A1c או HbA1c או HgA1c) הוא סוג של המוגלובין. ברפואה, נעשה בו שימוש כדי לאבחן את ריכוז הגלוקוז בדם לאורך זמן (חודשים אחרונים).

המוגלובין מסוכרר נוצר, באופן שגרתי, בדם כאשר מולקולות של גלוקוז מתרכבות עם מולקולות של המוגלובין.

לאחר שמולקולת המוגלובין מסתכררת, היא נשארת כזו לכל אורך חייה. אורך החיים הממוצע של כדורית דם אדומה, שהיא הגוף הנושא את ההמוגלובין בדם, הוא 4 חודשים (120 יום); בדיקת HbA1c נחשבת מבחינה מדעית כמעידה, בדרך כלל, על רמת הגלוקוז בדם ב-3 החודשים שקדמו לבדיקה (התגלה על ידי שמואל רהבר).

הערך של HbA1c נמדד באחוזים ומבטא את אחוז ההמוגלובין המסוכרר מתוך סך כל ההמוגלובין בדם.

טווח ערכי היחוס הנורמלי לבן אדם בריא הוא 4%-5.9%.

בבני אדם עם סוכרת, ה-HbA1c מהווה מדד למידת השליטה בסוכרת, כלומר עד כמה החולה מצליח לשמור את רמת הגלוקוז בדמו בטווח הרצוי. זה הוא המדד העיקרי בכל הקשור לחיזוי ומניעת סיבוכי סוכרת (כגון נוירופתיה סוכרתית, רטינופתיה סוכרתית ונפרופתיה סוכרתית). בקרב בני 50 שנה ומעלה עם סוכרת, שמטופלים ביותר מתרופה אחת נגד סוכרת, נמצא שטווח ערכי היחוס האופטימלי (לגבי הסתברות לתמותה מכל סיבה שהיא) הוא 7.5%-8%.

  
מחקרים הוכיחו כי בני אדם עם סוכרת מבוקרת היטב מסוגלים להימנע כליל מסיבוכי המחלה.

קיים מתאם בין ערך ה-HbA1c לבין רמת הגלוקוז הממוצעת בדם:

| HbA1c (%) | רמת גלוקוז ממוצעת (מילימול/ליטר) | רמת גלוקוז ממוצעת (מיליגרם/דציליטר) |
| --- | --- | --- |
| 5 | 5.4 | 97 |
| 6 | 7.0 | 126 |
| 7 | 8.6 | 154 |
| 8 | 10.2 | 183 |
| 9 | 11.8 | 212 |
| 10 | 13.4 | 240 |
| 11 | 14.9 | 269 |
| 12 | 16.5 | 298 |

אבחון סוכרת באמצעות בדיקת המוגלובין מסוכרר
------------------------------------------

בדיקה זו לא נכנסה להגדרת אבחנה של סוכרת, למרות שסקר שנעשה בשנת 2005 בקהילה הראה כי כ-49% מהרופאים השתמשו בבדיקה זו כבדיקת סקר לאבחון סוכרת. ועדת מומחים שהתכנסה ב-1997 שקלה להכניס את הבדיקה לבדיקות הסקר של הסוכרת, אולם בעקבות היעדר תקינה של התבחין המעבדתי של A1c - נדחתה ההצעה. בשנת 2003 ועדת מומחים נוספת דנה בעניין זה, אך גם היא סיכמה כי לתבחין זה קיימים עדיין חסרונות, ולפיכך גם היא לא המליצה על בדיקה זו כבדיקה אבחנתית. ועדה נוספת משנת 2008 סיכמה כי בשונה מ-2003, ניתן כבר לטעון שבדיקה זו אמינה לפחות כמו בדיקת גלוקוז בדם, ולפיכך בסיכומיה המליצה על שימוש בבדיקה זו כבדיקה לסקירה ואבחון של סוכרת. ההמלצה היא לאמת את האבחנה בבדיקה חוזרת של A1c אלא אם כן מדובר בנבדק סימפטומטי עם מדידה אקראית של סוכר גבוה מ-200 מ"ג/ד"ל. ערך של המוגלובין הגבוה מ-5% (כ-126mg/dl) יכול להחשב כסף.

ראו גם
------

* סוכרת
* ביוכימיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המוגלובין מסוכרר** בוויקישיתוף
* הערך "המוגלובין - Hemoglobin - A1C", באתר ויקירפואה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Craig J. Currie, John R. Peters, Aodán Tynan, Marc Evans, Survival as a function of HbA(1c) in people with type 2 diabetes: a retrospective cohort study, **Lancet (London, England)** 375, 2010-02-06, עמ' 481–489 doi: 10.1016/S0140-6736(09)61969-3
2. ↑  לחלק מחולי הסוכרת, גם כאלה החולים במחלה יותר מ-50 שנים, אין סיבוכי סוכרת
3. ↑  Translating the A1C assay into estimated average glucose values.
4. ↑  Estimated average glucose
5. ↑  תפקידו של תבחין A1c באבחנת סוכרת, ד"ר אביבית כהן, באתר medicalmedia.

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**יונתן (יוני) אמבר** הוא גיטריסט, מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי. מלווה כגיטריסט את אברהם טל, קובי אפללו, דין דין אביב ועוד. הלחין את שירה של מרגלית צנעני "עץ ירוק מפלסטיק".

ילדותו
------

אמבר נולד וגדל ברמת השרון. אביו היה טייס חיל האוויר ומורה בתיכון עירוני ד'.
בגיל 13 קיבל את הגיטרה הראשונה מהוריו, והחל ללמוד אצל המורה לגיטרה יזהר שאבי.

קריירה
------

לאחר שירותו הצבאי, החל ללמוד ברימון. אחרי שנה, טס לבוסטון ללמוד ב"ברקלי קולג' אוף מיוזיק", לאחר שקיבל מלגת לימודים.
ב-2004 סיים תואר ראשון, עם התמחות בהנדסת קול והפקה מוזיקלית, ובמקביל לעבודה כגיטריסט וטכנאי סאונד באולפנים, החל לעבוד על אלבומו הראשון "לנוע".
בשנת 2006 חזר לארץ, ומאז מנגן עם כמה מהאמנים המובילים בארץ. בנוסף, הלחין מוזיקה לפרסומות באינטרנט ובטלוויזיה. בימים אלה, במקביל לעבודתו כגיטריסט ומפיק מוזיקלי, עובד על שירים מקוריים.
לאמבר אולפן הקלטות בבעלותו ובניהולו, ברמת השרון.
בשנת 2009 הלחין, עם חברו ישראל קמחי, את השיר "עץ ירוק מפלסטיק", שכתב אסף אטדגי. השיר, בביצועה של מרגלית צנעני, זכה באותה השנה בתואר השיר המושמע ביותר. באותה השנה כתב עבורה גם את השיר "סרט ישן".

חיים אישיים
-----------

בשנת 2005 נישא לעינת, ולהם 3 ילדים, כיום הם מתגוררים ברמת השרון.

קישורים חיצוניים
----------------

* יונתן אמבר, ברשת החברתית פייסבוק

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007419201005171

 |
**רצ'ונז'** (בפולנית: **Raciąż**; ביידיש: **ראַטשוינדז**, **רעטשוינדז**) היא עיירה במחוז פלונסק שבפרובינציית מזוביה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

רצ'ונז' נזכרת לראשונה במאה ה-10, ובשנת 1425 הוענקו לה זכויות עיר. מהמאה ה-16 ועד המאה ה-18 הייתה העיירה למרכז נפה, ובחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה בתחום פרוסיה. משנת 1815 נכללה העיירה בתחום פולין הקונגרסאית.

יהודי רצ'ונז'
-------------

יהודים ישבו ברצ'ונז' מתחילת המאה ה-18, ובין השנים 1825 ו-1862 הוטלו על יהודי היישוב מגבלות מגורים שונות. מאמצע המאה ה-19 התקיימה בעיירה קהילה יהודית עצמאית, ובשנת 1891 נחנך בעיירה בית כנסת חדש. בעקבות פרעות שערכו ביהודי העיירה חיילי הצבא הכחול בשנת 1918, עזבו את היישוב רבים מיהודיו.

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,800 יהודים, כ-40% מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ענפה, לרבות של בית ספר מרשת תרבות, כמו גם פעילות של אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מחרם כלכלי על עסקיהם.

### בשואה

עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים ב-6 בספטמבר 1939, ערכו אלו שוד רחב היקף של חנויות יהודייה, בשיתוף הפולנים המקומיים, תוך ירי במספר יהודים. בסוף החודש הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב. ביום כיפור ת"ש נצטוו יהודי העיירה לגזוז את זקניהם ולטאטא את רחובות היישוב, תוך ביצוע מעשי התעללות בהם. גזירת גירוש של יהודי העיירה במהלך חג הסוכות שלאחר מכן נמנעה באמצעות תשלום סכומי כופר גבוהים לגרמנים.

ב-9 בנובמבר 1939, לאחר סיפוח אזור העיירה לרייך השלישי, רוכזו יהודי היישוב בידי הגרמנים, ורכושם נלקח מהם. למחרת הובלו כולם לתחנת הרכבת המקומית, בה הועמסו בצפיפות בקרונות משא, ושולחו לגטו ורשה. זאת, כאשר בשעת הוצאת היהודים מהעיירה, צעדה ביישוב באופן חגיגי תזמורת פולנית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רצ'ונז'** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של רצ'ונז'
* ספר יזכור לקהילת רציונז', בספריית העיר ניו יורק
* רציונז' באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "רצ'ונז'", באתר השטעטל הווירטואלי
* "רצ'ונז'", באתר JewishGen (באנגלית)
מנחם מיכאלי (מירזה כוזר)
**מנחם מיכאלי** (באזרית: **Mirzə Xəzər** – **מירזה כוזר**, 29 בנובמבר 1947 - 31 בינואר 2020) היה איש תקשורת ומתרגם ישראלי.

ביוגרפיה
--------

מיכאלי שהיה מוכר גם בשם **מירזה מיכאלי**, והיה יהודי במוצאו, נולד באזרבייג'ן, אז חלק מברית המועצות. הוא היה נכדו של הרב ג'אומשואד מיקאילוו מההתנחלות היהודית של מאוג'יהאפטאראן במחוז יסמאיילי באזרבייג'ן. 

מיכאלי השלים את לימודיו בפקולטה למשפטים באוניברסיטה הממלכתית של אזרבייג'ן בשנת 1973. הוא עבד כעורך דין בין השנים 1973 ותחילת 1974. 

ביוני 1974 עלה לישראל, והשתתף בקורסים למשפטים באוניברסיטת תל אביב. הוא שירת בצה"ל בין יוני 1975 וינואר 1976.

מיכאלי תרגם את התנ"ך (הברית הישנה) והברית החדשה לאזרית לבקשת המכון לתרגום תנ"ך בסטוקהולם. מיכאלי החל את עבודת תרגום הברית החדשה לאזרית בשנת 1975 והשלים אותו בשנת 1984. בשנים האחרונות הודפס התרגום חמש פעמים. ב-1984 סיים גם את תרגום התנ"ך, אולם תרגום זה טרם ראה אור (נכון לשנת 2009). 

מיכאלי עבד כסגן העורך הראשי של השירות האזרי ברדיו אירופה החופשית במינכן בין השנים 1976 ו-1985. ב-1985 עבר לוושינגטון, ושימש שם עורך ראשי של השירות האזרי ברדיו קול אמריקה. בשנת 1987 הוא חזר לרדיו "אירופה החופשית" בגרמניה ושם עבד עד 2003. בתחילת 2004 הקים עיתון "קולו של מירזה חאזר" בבאקו, בירת אזרבייג'ן. במהלך שנת 2005 הנחה תוכנית טלוויזיה עצמאית, הראשונה ששודרה באזרבייג'ן ממדינה זרה. בדצמבר 2005 השיק תחנת רדיו באינטרנט. קולו ושמו של חאזר היו מוכרים לרוב האזרים בתוך ומחוץ לאזרבייג'ן.

מאמרים של חאזר שעסקו במצבה הפוליטי והכלכלי של אזרבייג'ן ומדינות ברית המועצות לשעבר התפרסמו בטורקיה, בצ'כיה ובמדינות נוספות.

במהלך ינואר השחור (20 בינואר 1990) הצליחו מיכאלי וצוותו לשדר דיווחים יומיים מבאקו והיו למקור החדשות היחיד לאזרים בתוך ומחוץ למדינה.

שמו של חאזר נכלל בספר "מאה אזרבייג'נים גדולים" שחובר על ידי החוקרת האזרית עליזה ניג'ט ויצא לאור בבאקו בשנת 1999. שמו הופיע ב"אנציקלופדיה של יהודי ההרים". הספר הודפס בחיפה ב-2006.

מאוגוסט 2009 ועד למותו, ניהל חאזר את העיתון באינטרנט בשלוש שפות: אזרית, אנגלית ורוסית.
חאזר התגורר במינכן.

לקריאה נוספת
------------

* הקונגרס הראשון של יהודי ההרים: מה מאפיין את יהודי הקווקז, באתר החדשות של מיכאלי
* היחסים בין אירן ואזרבייג'ן
* המצב הפוליטי באזרבייג'ן, 2001

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מנחם מיכאלי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מנחם מיכאלי

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  המכון לתרגום תנ"ך
6. ↑  אינטרנט אזרי
7. ↑  אינטרנט של יהודי ההרים
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑
13. ↑
14. ↑
15. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 5123 0771
* LCCN: no2007133028
* VIAF: 34249081
* WorldCat: lccn-no2007133028

 |
אלי ניסן (במרכז)
**אלי ניסן** (12 במרץ 1934 - 22 ביולי 2022) היה עיתונאי ואיש טלוויזיה ישראלי שמילא שורה של תפקידים ברשות השידור, בהם עורך מבט לחדשות, כתב מדיני, שליח רשות השידור, בארצות הברית עורך ומנחה "מוקד", עורך ומפיק "מבט שני" ועוד.

ביוגרפיה
--------

ניסן נולד לשלמה ובלהה ניסן בתל אביב. למד ב"בית הספר לדוגמה" בתל אביב. המשפחה התגוררה בתל אביב. בגיל 11 ב-1945 עבר עם משפחתו לטבריה, למד בבית הספר המקצועי "עמל" בעיר. בצה"ל שירת בחיל הים כאיש צוות פריגטת חיל הים. לאחר שחרורו למד בסמינר למורים של עליית הנוער בירושלים. בשנים 1957–1960 היה כתב עיתון למרחב. בסוף 1960 הצטרף לעיתון דבר ככתב העיתון בירושלים וב-1963 מונה לכתבו המדיני של דבר.
ב-1966 נטל חופשה מעיתון "דבר" כדי לשמש דובר במשרד הביטחון, ליד ראש הממשלה ושר הביטחון לוי אשכול. בסוף 1967 פרש מתפקיד זה ושב לעבודתו ככתב בעיתון דבר.

ב-1968 היה חבר בכיר בצוות ההקמה של הטלוויזיה הישראלית – הערוץ הראשון; שימש כעורך ושדר ומילא, בין השאר, את התפקידים הבאים: כתב מדיני, עורך "מבט", עורך "יומן השבוע", עורך ומנחה "מוקד", עורך ומפיק "מבט שני". ניסן היה הכתב המדיני הראשון של הטלוויזיה הישראלית. משנת 1972 עד 1975 היה רכז חטיבת החדשות וענייני היום בטלוויזיה הישראלית. בין השנים 1975 ל-1979 שימש כתב הטלוויזיה הישראלית – שליח רשות השידור בארצות הברית. ב-1980 שימש מפיק, עורך ומנחה התוכנית "כניסה חופשית" והשתתף בסרט "המשחק האמיתי" בתפקיד עצמו. ב-1986 הוחלף על ידי גבי גזית כמנחה התוכנית.

ב-1983 יזם ניסן את הקמת רשת המקומונים "רחוב ראשי", לפי הדגם של התקשורת המקומית בארצות הברית. הקמת מערכת חדשות מרכזית לכ-15 מקומונים, שתפעיל גם עיתונאים בכל עיר, הקמת רשת הפצה מרכזית, ורשת פרסום ושיווק משותפת. על פי התכנון מנגנון זה היה אמור להיות גם התשתית לקראת הקמת רשת תחנות רדיו מקומיות ותחנות מקומיות של טלוויזיה בכבלים. לצורך המיזם גייס ניסן את התעשיין דב לאוטמן, חברת ההשקעות "דנות" ובנק לאומי. עיתוני הרשת הראשונים החלו להתפרסם במאי 1983, אך לאחר 7 חודשים הרשת נסגרה לאחר שצברה הפסדים של כ-4.5 מיליון דולר. אחר כך חזר לעבוד בטלוויזיה כמפיק ובמאי סרטי תעודה וכתב מיוחד לענייני היום. ב-1988 פרש מרשות השידור. 

לאחר פרישתו מרשות השידור היה מפיק סרטים ותוכניות טלוויזיה ובעלים של חברת ההפקה, וכן שימש יועץ לחברות תקשורת, יועץ למועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין. בשנת 1997 היה חבר "ועדת פלד", שהוקמה להכנת הצעה להרחבת מערך שידורי הטלוויזיה והרדיו וארגונם מחדש.

נפטר ב-22 ביולי 2022.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלי אלון, סיפורו של אלי ניסן מראשוני הטלוויזיה הישראלית , באתר News1 מחלקה ראשונה, 25 בינואר 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  יפרוש סגן דובר מערכת הבטחון, מעריב, 26 בפברואר 1967
2. ↑  סמדר שיר, האיש הממשש את הדופק, מעריב, 6 במרץ 1980
3. ↑  דידי יזראעלי, גבי גזית לטלוויזיה, חדשות, 2 באוקטובר 1986
4. ↑  שרית ילוב, מדוע נסגרה רשת המקומונים?, דבר, 30 בנובמבר 1983
5. ↑  שוש מיימון, עיתון מת, כותרת ראשית, 4 בינואר 1984
6. ↑  סמדר הירש, ‏ד"ר אילן אבישר: חוות הדעת של יועץ התוכן, אלי ניסן, היתה מוטה חד-משמעית לטובת חדשות 24, באתר גלובס, 22 באפריל 2001
7. ↑  מסקנות ועדת פלד יוגשו באמצע מרץ, באתר גלובס, 2 במרץ 1997
תצפית על מקדש רומולוס מגבעת הפלטין
**מקדש דיבוס רומולוס** הוא מבנה שהוקם ב-309 לספירה על ידי הקיסר מקסנטיוס והוקדש לבנו המת (באותה שנה) ולריוס רומולוס שהועלה עם מותו לדרגת אל. בשנת 527 הפך המבנה לחלק מכנסייה שהוקמה במקום וכללה בנוסף גם את מקדש השלום. הכניסה הוקדשה לשני אחים וקדושים נוצריים קוסמס ודמיאן כמשקל נגד לגיבורים המיתולוגיים הפגאנים קסטור ופולוקס שמקדשם היה ממוקם בסמוך לכנסייה. ועל שמם קרויה הכנסייה – בזיליקת סנטי קוסמה א דמיאנו.

מהמקדש שרדו המבנה העגול רוטונדה בחזית המכוסה בכיפה, שבמרכזו בין שני עמודי בהט התומכים בקורה אופקית ניצבים שני שערי הברונזה המקוריים. משני צידי השערים ניתן להבחין בגומחות לפסלים. כמו כן ניתן להבחין מצידו הימני של המבנה בשני עמודים מוגבהים (שנלקחו ממבנה אחר) שהיוו חלק משדרת העמודים שניצבה משני אגפי המבנה, משאר העמודים נותרו כיום רק כני האבן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקדש רומולוס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מקדש רומולוס
* מקדש רומולוס, באתר אנציקלופדיה רומאנה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7505116-3

 |