recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**סטנקיל** (בנורדית עתיקה: **Steinkell**, בשוודית: **Stenkil** ;‏ 1030 – 1066) היה מלך שוודיה משנת 1060 לערך ועד מותו. הוא ירש על כס המלכות את אמונד הזקן והיה לראשון מלכי בית סטנקיל. מוצאו של סטנקיל ככל הנראה מוסטרייטלנד וקשר המשפחה שלו לשושלת המלכים הקודמת הייתה באמצעות נישואיו לבתו של אמונד הזקן.

סטנקיל תמך בתהליך התנצרותה של שוודיה ושיתף פעולה עם הארכיבישופות של המבורג-ברמן. אף על פי כן, כאשר רצה הבישוף אדלוורד הצעיר להרוס את המקדש הנורדי באופסלה, מנע סטנקיל בעדו, שכן הוא חשש ממרידה של הפגנים. החששות היו מוצדקות ככל הנראה. על פי הסאגה של הרוורר, בנו של סטנקיל, אינגה הזקן, הודח והוגלה על רצונו לבטל את פולחן הקרבת הקורבנות במקדש.

סטנקיל התגורר בעיקר בוסטרייטלנד, שם זכרו אותו במשך שנים כמלך "שאהבתו לתושבי המחוז עלתה על אהבתו לשאר נתיניו", והוא זכה לשבחים כקשת מעולה.

המסורת שעל פיה נערץ סטנקיל על ידי הגותים קיבלה חיזוק במחזור העולם של סנורי סטורלוסון. בנאום שנשא תורביד "שומר החוק" מוסטרייטלנד לפני הקרב נגד האראלד השלישי, מלך נורווגיה, הוא ביטא את נאמנותם של הגותים לסטנקיל:

> 
> השופט של העם הגותי, תורביד, ישב על סוס, והרסן היה מהודק ליתד שהייתה נעוצה בבוץ. הוא פתח בדברים האלה: "האל יודע שיש לו ברנשים אמיצים ונחמדים פה, ועלינו לגרום למלך סטנקיל לשמוע שעמדנו לצדו של הרוזן הטוב בגבורה. אני בטוח בדבר אחד: עלינו לנהוג באבירות כנגד האנשים הללו מהצפון, אם הם יתקפו אותנו. אך אם אנשינו הצעירים יכנעו, אנו לא נתקדם מעבר לזרם. אך אם הם יכנעו, דבר שאני בטוח שהם לא יעשו, לא נתקדם יותר מאשר מעבר לגבעה הזאת"
> 
> 
> 
> 

על פי האגדה, נקבר סטנקיל בגבעה המלכותית ליד לוודן שוסטרייטלנד. שני בניו, אלסטן ואינגה הזקן, מלכו אחריו.

קישורים חיצוניים
----------------

* King Stenkil Ragnvaldsson of Sweden - Obrock-Larson (הקישור אינו פעיל)
**מחוז (אובלסט) רוסה** (בבולגרית, **Област Русе**) הוא אחד מ 28 מחוזות בולגריה, הממוקם בצפונה של המדינה ליד גבול רומניה. עיר הבירה של המחוז היא העיר רוסה.

היסטוריה
--------

התיישבות מאורגנת במחוז, החלה בתום עידן הממלכה התראקית וראשית התקופה ההלניסטית ובהמשך הפך לחלק מפרובינציית מואסיה של האימפריה הרומית. מאוחר יותר נשלט האזור, על ידי האימפריה הביזנטית, עבר לחזקת האימפריה הבולגרית השנייה, בה שימש כמרכז פולחן חשוב. ב-1388 נכבש שטחי המחוז על ידי מוראט הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית, ובפברואר 1878, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נכבש האזור על ידי צבא האימפריה הרוסית. לאחר המלחמה צורפו שטחי המחוז לנסיכות בולגריה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.

כלכלה
-----

מחוז רוסה הוא צומת דרכים חשוב המקשר את בולגריה לרומניה דרך נהר הדנובה. דרך המחוז עוברים שני עורקי תחבורה של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים. האחד מקשר בין הים הבלטי לים הצפוני והשני בין הים התיכון לים השחור. ציר רוסה וארנה, העובר דרך העיר רוסה, מקשר בין נהר הדנובה לים השחור ולעיר האוקראינית רני.

מבחינת התוצר המקומי הגולמי, 60% מגיעים ממגזר השירותים, 21% מחקלאות ו 19% מתעשייה. תוצר מקומי גולמי לנפש עמד בשנת 2003, על 3,902 אירו.

תיירות
------

הערים רוסה, איבנובו ודווה מוגילי, הן הערים המתויירות במחוז ובסמיכות אליהן ממוקמות כנסיות ומנזרים, שחלקם מתוארכים לאימפריה הביזנטית והאימפריה הבולגרית השנייה, מביניהן ניתן למנות את מנזר **Basarbovo** והכנסיות החצובות בסלע של איבאנובו, שהן אתר מורשת עולמית. כמו כן ברחבי המחוז פארקים ושמורות טבע ומגוון אתרים ארכאולוגיים. לאורך תוואי נהר הדנובה, הוקמו בעשור הראשון של המאה ה-21 האחרונות גם בתי מלון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוסה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של רוסה

הערות שוליים
------------

1. ↑  לשכת המסחר והתעשייה, מחוז רוסה, אפריל 2008.

| דגל בולגריהדגל בולגריה **מחוזות בולגריה** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| בלגואבגרד • בורגס • דובריץ' • גברובו • חאסקובו • קרדז'אלי • קיוסטנדיל • לובץ' • מונטנה • פאזארדז'יק • פרניק • פלבן • פלובדיב • ראזגרד • רוסה • שומן • סיליסטרה • סליבן • סמוליאן • סופיה • העיר סופיה • סטארה זאגורה • טרגובישטה • וארנה • וליקו טרנובו • וידין • וראצה • ימבול |  |

 |

| **רשויות מקומיות וערי מחוז רוסה שבבולגריה** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| רוסה • ביאלה • וטובו • דווה מוגילי • סליבו פולה • בורובו • צנובו • איבנובו • | מחוז רוסה |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007533381305171
* MusicBrainz: ad7c9366-5a5b-4660-8c27-71a58f220137

 |
**אסכולת הפארנאס** (בצרפתית: **Parnasse**) הייתה תנועה בשירה הצרפתית שהתקיימה במחצית השנייה של המאה התשע עשרה. שמה נגזר מהר פארנאסוס שעל פי המיתולוגיה היוונית היה מקום משכנן של המוזות. שם זה הופיע לראשונה ב-1866 עם פרסום קובץ השירה "הפארנאסוס בן זמננו" על ידי העורך אלפונס למר בפריז. קבצים נוספים הופיעו ב-1871 וב-1876. שלושה קבצים אלה כללו שירים של כ-100 משוררים ובהם: שארל מארי רנה לקונט דה ליל (שהיה אבי אסכולה זו), תאופיל גוטייה, תאודור דה באנוויל, שארל בודלר, פול ורלן, סטפאן מלארמה, סילי פרידום ופרנסואה קופה.

כבר במחצית הראשונה של המאה התשע עשרה אמר אלפונס דה למרטין - משורר הרומנטיזם הצרפתי: "אני הראשון שהוריד את השירה מן הפרנאסוס..." אולם משוררי אסכולת הפארנאס התנגדו לגישה הרגשנית המוגזמת של הרומנטיזם וצידדו בהתאפקות ובהתנתקות מנושאים אישיים. הם עשו ניסיונות של כתיבה בסגנון נוקשה, בשימוש במילים נדירות ובשלמות הצורה, בחרו לשם כך בנושאים קלאסיים לא רגילים, ועשו שימוש לעיתים קרובות במטפורה של הפיסול כדי להדגיש את נוקשותה של שירתם.

משוררי אסכולת הפארנאס התנגדו להתעסקותה של השירה בנושאים פוליטיים וחברתיים. לדעתם, מטרתה העיקרית של השירה היא היופי. תאוריה זו התבססה על האידיאל של "אמנות לשם אמנות" של התנועה האסתטית שבין מנסחיה היו תאופיל גוטייה ותאודור דה באנוויל.

לאסכולה זו נודעה השפעה בין היתר על המשוררים הצרפתיים ארתור רמבו ופרנסיס ז'ם. למרות היותה צרפתית במקורה, אסכולת הפארנאס לא הייתה מוגבלת לצרפת בלבד, ונודעה לה השפעה גם על משוררים בני אומות אחרות ובהם המשורר האנגלי הנודע אלפרד טניסון.

קישורים חיצוניים
----------------

* אסכולת הפארנאס, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007565506805171
* BnF: cb119358973 (data)
* GND: 4173384-8
* LCCN: sh85098241
* NKC: ph882360

 |
**ג'ון קולשסקי** (באנגלית:  **John S. Kolasheski**) הוא קצין בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית, המשרת כמפקד הקורפוס החמישי.

ביוגרפיה
--------

קולשסקי שירת כמפקד מחלקת טנקים ומרגמות וסגן מפקד פלוגת שריון בדיוויזיה הרביעית. הוא פיקד על פלוגת טנקים ועל פלוגת מפקדה בגדוד השלישי של רגימנט הפרשים השמיני בדיוויזיית הפרשים הראשונה, בתקופה זו הוצב בכווית. הוא שימש עוזרו של מפקד דיווזיית הפרשים הראשונה, סגן מפקד גדוד ברגימנט הפרשים הרביעי של הדיוויזיה הראשונה. בתקופת מלחמת עיראק שירת בטורקיה בתמיכה למבצע. לאחר מכן שימש קצין מבצעים בצוות הקרב החטיביתי השני של הדיוויזיה הראשונה שהוצבה בעיראק. בתפקידו הבא שימש עוזרו של מפקד הארמייה השביעית.

פיקד על הגדוד השלישי ברגימנט הפרשים הראשון של הדיוויזיה השלישית שלחמה בעיראק. בשנים 2009–2012 פיקד על צוות הקרב החטיבתי השני בדיוויזיה הרביעית ולחם עמה במלחמת אפגניסטן.

ב-2014 מונה לסגן לענייני תקשורת של ראש מטה כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי. ב-2015 מונה לסגן לענייני תמרון של מפקד הדיוויזיה הראשונה. ב-2016 מונה למפקד בית הספר לשריון וסגן מפקד המרכז למצוינות בתמרון של צבא ארצות הברית בפורט בנינג. ב-2017 מונה לקצין אג"ם של פיקוד כוחות צבא ארצות הברית.

ביוני 2018 מונה למפקד הדיוויזיה הראשונה. באוגוסט 2020 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הקורפוס החמישי שהוקם מחדש.

קולשסקי בעל תואר ראשון בניהול מאוניברסיטת באקנל, בעל תואר שני בניהול הנדסי, הדמיות אינטראקטיביות ותכנון מערכות הדרכה מאוניברסיטת מרכז פלורידה, הוא בוגר לימודי אסטרטגיה במכללת המלחמה של הצבא ובוגר המכללה לפיקוד ומטה של הצבא.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון קולשסקי** בוויקישיתוף
**אמילי סאז'י ליניאן** (בספרדית-קטלאנית: **Emili Sagi Liñán**, לעיתים נקרא בשם "אמיליו" (Emilio); 15 במרץ 1900, בוליבר שבארגנטינה – 25 במאי 1951, ברצלונה שבספרד) היה כדורגלן קטלאני שנודע בכינוי **סאז'י-ברבה** (Sagi-Barba), על שם אביו, אמיליו סאז'י ברבה, שהיה זמר בריטון. סאז'י, שתופקד בעמדת הקיצוני השמאלי, שיחק במשך כל הקריירה שלו בברצלונה, תחילה בין 1916 לבין 1919 ולאחר מכן בין 1921 לבין 1932.

ביוגרפיה
--------

סאז'י נולד ב-15 במרץ 1900 בבוליבר שבארגנטינה, בזמן שהוריו, קטלאנים, היו בעיר בשל עבודתם. אביו, אמיליו סאז'י ברבה, היה זמר בריטון פופולרי באותם ימים. כשהיה בן 3 שבה המשפחה לקטלוניה. הוא למד בבתי הספר קונדל ובונאנובה בברצלונה, שם החל לשחק כדורגל, בעיקר עם חבריו לספסל הלימודים ז'וזפ סמיטייר וסלבדור דאלי. כשהיה בן 15 הצטרף לקבוצת הנוער של ברצלונה, ובמהלך עונת 1916/1917, כשהיה בן 17, ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת.

סאז'י שיחק בעמדת הקיצוני השמאלי והוא נודע בזכות יכולותיו בבעיטות עונשין ובבעיטות קרן. בעונת 1918/1919 היה שותף עם ברצלונה לזכייה ראשונה בקריירה שלו באליפות קטלוניה. בתום העונה, בקיץ 1919 החליט לפרוש ממשחק על מנת להתמקד בנישואיו הטריים ובלימודים בטראסה. ב-1921 שב לברצלונה והתקבל בזרועות פתוחות. מיד כששב עזר לברצלונה לזכות פעם נוספת באליפות קטלוניה, ובסוף העונה זכה עם הקבוצה בגביע הספרדי, כשהוא פותח במשחק הגמר בו ניצחה ברצלונה את ריאל אוניון 5-1. סאז'י זכה עם ברצלונה 3 פעמים נוספות בגביע הספרדי, כשהוא פותח בכל משחקי הגמר בהם ניצחה קבוצתו. הזכייה הרביעית בגביע הייתה ב-1928, אז פגשה ברצלונה את ריאל סוסיאדד. בתחילה, סאז'י לא שותף בגמר הראשון, שהסתיים בתיקו 1-1. התקיים משחק חוזר, בו סאז'י כן פתח בהרכב, אך גם הוא הסתיים בתיקו ולכן התקיים משחק חוזר נוסף, בו ניצחה ברצלונה 1–3 וזכתה בתואר. כמו כן היה שותף, בסך הכול, ב-10 זכיות באליפות קטלוניה.

ב-1929 נערכה המהדורה הראשונה של הליגה הספרדית. ברצלונה זכתה באליפות, כשסאז'י פותח ב-4 מחזורים במהלך העונה. בשתי העונות הבאות של הליגה הספרדית גדל חלקו במשחקי הקבוצה, והוא השתתף ב-21 משחקים בעונות אלה. הוא הבקיע שני שערים בלבד בליגה הספרדית, הראשון ב-1 במרץ 1931, השער היחיד בניצחון על ראסינג סנטנדר, והשני ב-10 בינואר 1932, במשחק בו ניצחה ברצלונה את דפורטיבו אלאבס 6-0. בסוף עונת 1932/1933 פרש סופית מכדורגל. בסך הכול הופיע במדי ברצלונה ב-434 משחקים, רשמיים ולא רשמיים, בהם הבקיע 138 שערים. שנות ה-20 של המאה ה-20 נחשבות כ"דור זהב" בהיסטוריה של ברצלונה. בתקופה זו שיתף פעולה עם שחקנים בולטים כגון פאולינו אלקנטרה, ז'וזפ סמיטייר, ריקרדו זאמורה, פליקס ססומגה, פרנססק ויניאלס ופרנץ פלאטקו.

סאז'י השתתף במשחק אחד בלבד במדי נבחרת ספרד - משחק ידידות נגד הונגריה ב-19 בדצמבר 1926 בוויגו בו ניצחה נבחרתו 2–4. כמו כן, כקטלאני, השתתף סאז'י במספר משחקי ידידות של נבחרת קטלוניה, אם כי הרישומים באותן שנים אינם חד-משמעיים ולא ברור מהו המספר המדויק של משחקים בהם לקח חלק.

תארים
-----

### ברצלונה

* הליגה הספרדית (1): 1929
* הגביע הספרדי (4): 1921/1922, 1924/1925, 1925/1926, 1927/1928
* אליפות קטלוניה (10): 1918/1919, 1921/1922, 1923/1924, 1924/1925, 1925/1926, 1926/1927, 1927/1928, 1929/1930, 1930/1931, 1931/1932

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמילי סאז'י-ברבה** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* אמילי סאז'י-ברבה במדור השחקנים האגדיים של מועדון הכדורגל ברצלונה
**דמפסי ופירפו** ( Dempsey and Firpo, 1924), ציור מאת ג'ורג' בלווז
**אסכולת אשקאן** היא קבוצת אמנים אמריקאים שציירה בסגנון ריאליסטי בתחילת המאה העשרים. אש קאן פירושו פח אשפה - השם ניתן לקבוצה בשל הצבעים הקודרים שבהם השתמשו כדי לתאר נופים עירוניים. בראש הקבוצה עמד רוברט אנרי שלתפיסתו ולחזונו האומנותי הייתה השפעה רבה בעיקר על אדוארד הופר ג'ורג' בלווז ואחרים.

הרקע להיווצרות הקבוצה
---------------------

בתחילת המאה העשרים העקרונות האומנותיים בארצות הברית היו עדיין מושפעים מהזרמים המסורתיים בציור האירופאי. המגמות המהפכניות האירופאיות טרם קנו אחיזה בתרבות האירופאית ולכן לא היו מוכרות בארצות הברית. התערוכה שלמעשה תרמה רבות לאפיון ה"שמונה" ולאסכולת אש קאן הייתה תערוכת הארמורי. בתערוכה זו הוצגו לראשונה בניו יורק יצירות אירופאיות מודרניות לצד יצירות אמריקאיות מודרניות. 

שמונת החברים הבולטים בקבוצה (שכונתה באופן טבעי "השמונה") היו:

* רוברט אנרי
* ארתור דייוויס
* מוריס פרנדרגסט
* ארנסט לוסון
* ויליאם גלקנס
* אוורט שין
* ג'ון סלואן
* ג'ורג' בנג'מין לוקס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אסכולת אשקאן** בוויקישיתוף
* אתר למנויים בלבד גלעד מלצר, חבורת הזבל שחשפה את פניה האמיתיות של ניו יורק, באתר הארץ, 6 במאי 2020

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007295506005171
* LCCN: sh85008591
* VIAF: 235208895
* WorldCat: viaf-235208895

 |
**אנטיסתנס** (יוונית: Ἀντισθένης‏; 444 - 365 לפנה"ס) היה מייסד זרם הפילוסופים הציניקנים בפילוסופיה היוונית.

עד מותו של סוקרטס
-----------------

אנטיסתנס נולד באתונה בשנת 444 לפנה"ס. אביו היה אזרח אתונה ואמו הייתה שפחה מתרקיה. הוא לחם בגבורה נגד ספרטה בקרב טנגרה בשנת 426 לפנה"ס. במשך תקופה קצרה למד את תורת הנאום אצל הסופיסט גורגיאס, ואחר כך ייסד את בית ספרו. אך, מששמע את סוקרטס משוחח, אנטיסתנס לקח את תלמידיו לשיעוריו של סוקרטס. הוא התגורר בפיראוס והלך ברגל כל יום לאתונה כדי לשמוע את דברי סוקרטס.

לאחר מות סוקרטס
---------------

אחרי מותו של סוקרטס בשנת 399 לפנה"ס, המשיך אנטיסתנס בתפקידו כמורה. הוא בחר ללמד בגימנסיה (מבנה לתרגילי התעמלות) בשם צינוסרגס שהיה ממוקם בפרבר של אתונה, שם השתכנו אנשים עניים ואזרחים למחצה שמוצאם היה מארצות זרות, ולכן דבק בזרם הפילוסופיה של אנטיסתנס השם "צינית". אנטיסתנס לבש גלימה בלה, והלך עם מטה ואמתחת כמו קבצן, דבר שהפך לסימן היכר של הפילוסופים הציניקנים. הוא לא קיבל שכר עבור הוראתו והעדיף ללמד את העניים. כל מי שלא היה מוכן להתנסות בחיי דלות נזרק מבית ספרו. בתחילה, סירב לקבל לבית ספרו את דיוגנס, שהיה בנקאי שפשט את הרגל מן העיר סינופ שלחופי הים השחור. אולם, דיוגנס עמד בכל העלבונות עד שנתקבל כתלמידו של אנטיסתנס.

הגותו
-----

תורת המוסר של האסכולה הצינית מיוסדת על הסתפקות במועט כדרך לשחרור הנפש מתלות בדברים חומריים, כדי שתוכל להתרכז ברכישת חוכמת חיים. כמו סוקרטס, אנטיסתנס החשיב את המידות הטובות כדרך אל האושר. נראה כי שיטת ההוראה של אנטיסתנס הייתה הדיאלוג, אולי בהשפעת חינוכו כסופיסט. אנטיסתנס כתב עשרה ספרים, אולם שרדו מהם קטעים בלבד. אומרים כי נוקשותו גרמה לכך שלא היו לו ממשיכים רבים, אולם דיוגנס נשאר איתו עד מותו בשנת 365 לפנה"ס.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **אנטיסתנס** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אנטיסתנס** |

* אנטיסתנס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* אנטיסתנס, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007601760105171
* BIBSYS: 95005713
* BnF: cb13197870p (data)
* CANTIC: a1049182x
* CiNii: DA11678663
* GND: 118503456
* ISNI: 0000 0001 1030 089X
* LCCN: n86119012
* NKC: ola2002146909
* NLA: 35601207
* NLG: 181760
* NLP: A30393814
* NTA: 069754136
* RERO: 02-A002932934
* SELIBR: 175569
* SUDOC: 03494107X
* Trove: 1010534
* VcBA: 495/26571
* VIAF: 79142539
* WorldCat: lccn-n86119012

 |
**טל חנן** (נולד ב-1973) הוא איש עסקים ישראלי ומפעיל כוחות מיוחדים לשעבר, שהיה מעורב בקמפיינים של דיסאינפורמציה במטרה לתמרן בחירות במספר מדינות. הארגון של חנן, משתמש בשם הקוד צוות חורחה ("חורחה" הוא השם הבדוי בו חנן משתמש). חנן ניסה להשפיע על הבחירות הכלליות בניגריה ב-2015 בשיתוף פעולה עם קיימברידג' אנליטיקה. המבצע של טל חנן נחשף על ידי תחקיר חשאי בהובלת עיתונאים TheMarker, רדיו פראנס והארץ במסגרת קבוצה בינלאומית, והחשיפה הועלתה לגרדיאן ולעיתונים אחרים בפברואר 2023. חנן הכחיש כל עבירה.

צוות חורחה
----------

צוות חורחה (במקור Team Jorge) הוא השם שניתן לארגון של חנן שבסיסו בישראל. פעילותו של הארגון נחשפה כאשר שלושה עיתונאים סמויים התחזו כלקוחות פוטנציאליים של הארגון וצילמו אינטראקציות עם טל חנן בשנת 2022, בהן הסביר את פעולתו הפנימית של הארגון.

על פי החשד, הארגון קיים כבר למעלה משני עשורים, ועוסק בהפצת תעמולה ודיסאינפורמציה ביותר מ-30 מדינות. לדברי חנן, שירותי הארגון זמינים לסוכנויות ביון ממשלתיות, תנועות קמפיין פוליטיות וחברות פרטיות שמבקשות לעשות מניפולציות סמויות בדעת הקהל שלהם. אחד הכלים העיקריים של הארגון הוא חבילת תוכנה בשם Advanced Impact Media Solutions, או Aims. באמצעות תוכנה זו, ניתן לשלוט באלפי פרופילים מזויפים ברשתות חברתית כגון טוויטר, לינקדאין, פייסבוק, טלגרם ועוד. הקבוצה גם משתמשת בטכניקות פריצה לחשבונות.

לה מונד חשף כי Team Jorge יצרו קטעים שונים שרחיד מבארקי, מגיש טלוויזיה צרפתי עבור BFM TV, שידר ללא אישור עורך עד להשעייתו בינואר 2023, אולי בשם ממשלות זרות.

הערות שוליים
------------

1. ↑  מגידו, גור; בן יעקב, עומר, בלי מוסר, בלי גבולות: טל חנן ו"צוות חורחה" הופכים את זריעת הכאוס לעסק, באתר www.themarker.com
2. 1 2 3  Kirchgaessner, Stephanie; Ganguly, Manisha; Pegg, David; Cadwalladr, Carole; Burke, Jason (2023-02-15). "Revealed: the hacking and disinformation team meddling in elections". *The Guardian* (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2023-02-15.
3. ↑  "Team Jorge": In the heart of a global disinformation machine • Forbidden Stories, forbiddenstories.org (ב־American English)
4. ↑  בן יעקב, עומר; מגידו, גור (2023-02-15). "פריצה, הונאה, שיבוש בחירות: ארגז הכלים של סוחרי הכאוס ממודיעין". *הארץ*. נבדק ב-2023-02-17.
5. ↑  "#StoryKillers: The links between Israel-based 'Team Jorge' and a French TV presenter who aired fake news". *Le Monde.fr* (באנגלית). 2023-02-15. נבדק ב-2023-02-15.
**פקאיה** (בספרדית: **Pacaya**) הוא הר געש פעיל בגואטמלה הנמצא כ-30 ק"מ דרומית מערבית לבירה גואטמלה סיטי וסמוך לאנטיגואה. 

ההר התפרץ לראשונה לפני 23,000 שנה בערך והתפרץ לפחות 23 פעמים מאז הכיבוש הספרדי של גואטמלה. תקופה ארוכה היה ההר כבוי ולא פעיל עד שהתפרץ שוב בשנת 1961, ומאז שנת 1965 הוא פעיל ברציפות במידה זו או אחרת. ההר נמצא כשלושים קילומטר מגואטמלה סיטי וסמוך לאנטיגואה, היא הבירה ההיסטורית. ההר משמש נקודת משיכה לתיירים ולמטיילים. בשנת 2006 רבו המטיילים והתיירים שבאו לפנות ערב כדי לחזות בלבה הרותחת והצבעונית הזורמת מהר הגעש. ההר התפרץ לאחרונה בשנת 2014.

תיאור
-----

הר הפקאיה מתנשא לגובה 2,552 מטר מעל פני הים, והוא חלק מהקשת הגעשית של אמריקה המרכזית, הנמתחת לאורך חוף האוקיינוס האטלנטי בגואטמלה ונוצרה כתוצאה מהפחתה של לוח קוקוס מתחת ללוח הקריבי בקצב של 9 ס"מ בשנה. הפקאיה נמצא בקצה קלדרה רחבת ממדים שנותרה מתקופת הפליסטוקן, הכוללת גם את אגם אטיטלן הסמוך. קלדרה זו נוצרה בפיצוצים געשיים גדולים בשלוש מאות אלף השנים האחרונות. כמות המגמה שנפלטה אז מוערכת בשבעים קילומטרים מעוקבים. 

הפקאיה הוא הר הגעש הגדול שלאחר היווצרות הקלדרה לפני 23,000 שנה בערך והוא אחד הפעילים במרכז אמריקה בחמש מאות השנים האחרונות. לפני 1100 בערך קרס מבנה הר הגעש ובקריסתו נוצר סחף קרקע למרחק של 25 קילומטר. בקריסה הזו נוצר לוע גדול של הר הגעש ומבנה ההר נותר בלתי יציב עם אפשרויות נוספות למפולות ולסחיפת קרקע. הפקאיה היה כבוי בין השנים 1860 לבין 1961. ההר התפרץ בשנת 1961 והוא פעיל ברציפות משנת 1965.

תיירות
------

קרבת הפקאיה לגואטמלה סיטי ולאנטיגואה הפכה אותו מקום מבוקש על ידי תיירים. סביבת ההר היא פארק לאומי פקאיה. מלחמת האזרחים שהתרחשה בגואטמלה עד שנת 1996 הביאה עמה מעשי שוד באזור ההר. מקרים אלה התמעטו מאוד עם התייצבות השלטון והימצאות משטרת התיירות בסביבה. הפעילות הגעשית המוגברת של הפקאיה בשנת 2006 יצרה נחלי לבה הזורמים לאיטם במורד שיפוע ההר ומספר המבקרים במקום גדל מאד.

גלריית תמונות
-------------

* התפרצות הפקאיההתפרצות הפקאיה
* מבט נוסף על הפקאיהמבט נוסף על הפקאיה
* הפקאיה בשנת 2007הפקאיה בשנת 2007

לקריאה נוספת
------------

* Reif S. Matias O. Rose W.I. Bluth G.J. Flynn L.P. Harris A.J. (2001) **Volcanism at Pacaya, Guatemala 1985-2001: Potential of TM Images in Assessing Strombolian Activity**, American Geophysical Union, Fall Meeting 2001

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פקאיה** |

* פקאיה
* התפרצות הפקאיה במשך השנים
* הר געש פקאיה בגואטמלה, סרטון באתר יוטיוב
* מדריך סיורים - פקאיה
* פארק לאומי וולקאני פקאיה
* פארק לאומי וולקאני פקאיה

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר Global Volcanism Program

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 315529433
* WorldCat (עם VIAF): 315529433

 |
**ויליאם ג'ק ויטוורת'** (באנגלית: **William Jock Whitworth**; 29 ביוני 1884 – 25 באוקטובר 1973) היה אדמירל בריטי שמילא תפקידים בולטים במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, ואף שימש כלורד השני של האדמירליות.

ביוגרפיה
--------

ויטוורת נולד ב-29 ביוני 1884 בעיר צ'טהאם שבקנט. ב-1899 הוא התגייס כצוער לצי המלכותי. ב-1901 הוא הוצב על סיפונה של ספינת הקרב אה"מ אושן ויחד עמה נשלח לסין במהלך מרד הבוקסרים. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא פיקד על המשחתות אה"מ אורסטס, אה"מ קוקטריס, ואה"מ וידט. ב-1926 הוא מונה למפקד בית הספר לאימון גופני בפורטסמות'. ב-1928 הוא מונה למפקד אניית המערכה אה"מ סטיוארט ולמפקד משט המשחתות ה-2 שהיה חלק מצי הים התיכון. 

ב-1936 מונה ויטוורת' למפקד אניית המערכה אה"מ רודני. שנה לאחר מכן הוא הפך להיות מזכיר הצי המלכותי. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא מונה למפקד פלגת סיירות הקרב. באפריל 1940 הוא נשלח לסייע לכוחות הצי הבריטי בחופי נרוויק שבנורווגיה. ויטוורת' הביס בקרב את המשחתות של הקריגסמרינה והשיג שליטה על נמל נרוויק. לאחר מכן הנחיתו הבריטים כוחות בעיר וכבשו אותה. למרות זאת, הם נאלצו לסגת מנורווגיה בעקבות התקדמות הגרמנים במערכה על צרפת. ב-1941 הוא מונה לתפקיד הלורד השני של האדמירליות. ב-1944 הוא מונה למפקד בסיס הצי רוזית'. ב-1946 הוא פרש מהצי.

הוא נפטר ב-25 באוקטובר 1973 בעיר בוגנור ריג'יס שבמערב סאסקס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויליאם ויטוורת'** בוויקישיתוף
* ויליאם ויטוורת'

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16696629q (data)
* ISNI: 0000 0004 5099 3725
* VIAF: 316738055
* WorldCat: viaf-316738055

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק באי יווני. אם התכוונתם למנגנון חישוב קדום, ראו מנגנון אנטיקיתרה.
פוטמוס, הנמל של אנטיקיתרה
**אַנְטִיקִיתֵרָה** (ביוונית: **Αντικύθηρα**) שמשמעותו מנגד לקיתירה, הוא אי יווני מבין האיים היוניים, השוכן בקצהו הדרומי של הים האגאי, בין כרתים לבין הפלופונסוס. מאז שנת 2011 נמצא האי בשטח המוניציפלי של האי קיתרה.

האי, שמופרד מכרתים על ידי מצר אנדיקיתירה, שוכן 38 ק"מ דרומית מזרחית לקיתרה, והוא האזור המרוחק ביותר של חבל ארץ אטיקה שמרכזו באתונה (יחד עם זאת, האי משתייך גאוגרפית לקבוצת האיים היוניים). שטח האי הוא 20.43 קמ"ר, צורת האי מעוין, אורך מכיוון צפון מערב לדרום מזרח 10.5 ק"מ ורוחב 3.4 ק"מ מכיוון צפון-מזרח לדרום מערב. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2001 חיו באי 44 תושבים מתוכם 18 ביישוב הנמל פוטמוס. המעבורות עוברות באי באופן אקראי בדרכן מפיראוס לכרתים.

האי נודע בעיקר בגלל הגילויים הארכאולוגיים בקרבתו של הספינה הטרופה מאנטיקיתרה עם שפע הממצאים עליה, ובהם פסל "הצעיר מאנתיקרה" פסל מברונזה בגובה של 1.94 מטר של גבר צעיר, ומנגנון אנטיקיתרה, שהוא מכונת חישוב אנלוגית קדומה, אשר נבנתה ככל הנראה על מנת לחשב מיקומים אסטרונומיים של גרמי שמיים.

היסטוריה
--------

ההתיישבות הקדומה היותר באי הייתה באלף ה-5 או ה-4 לפנה"ס. בעיקר ציידים עונתיים שעברו במקום כדי לצוד ציפורים נודדות. האי יושב וננטש בתדירות גבוהה. בתקופת הברונזה האי היה תחת ההשפעה של כרתים. בעת העתיקה נודע האי באחד השמות Aigila או Ogylos.

בין המאה ה-4 לפנה"ס עד המאה הראשונה לפנה"ס שימש האי כבסיס ימי לשודדי ים קיליקיים, עד להשמדתם על ידי פומפיוס. ניתן לראות באי על ראש מצוק את שרידי המבצר שלהם.

עולם החי
--------

מיקומו של האי וכיוונו הכללי מצפון-מערב לדרום-מזרח הפך אותו לתחנה חשובה לעופות נודדים. האי משמש גם כמושב הרבייה הגדול ביותר בעולם של בז חופים (*Falco eleonorae*). בגלל חשיבות האי בחקר נדידת עופות הוקם במקום  מרכז צפרות על ידי החברה ההלנית לצפרות.

ראו גם
------

* מנגנון אנטיקיתרה - מכונת חישוב אנלוגית קדומה, שהתגלתה על קרקעית הים סמוך לאי היווני אנטיקיתרה, בין קיתרה לכרתים, וקרויה על שמו. מנגנון זה נבנה, ככל הנראה, על מנת לחשב מיקומים אסטרונומיים של גרמי שמיים, והוא מתוארך לתקופה שבין 150 ל־100 לפנה"ס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנטיקיתרה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אנטיקיתרה

הערות שוליים
------------

1. ↑  הגיית השם ביוונית: אנטי**קי**תרה, במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה השלישית מהסוף).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007539707405171
* BnF: cb119496297 (data)
* LCCN: sh2003002671
* VIAF: 240344286
* WorldCat: viaf-240344286

 |
**ויליאם ווסט** (באנגלית: **William West**‏; 1801 – 1861) היה אסטרונום וצייר שמן וצבעי מים אנגלי, שהיה חבר באסכולת בריסטול. הוא גם בנה את מצפה הכוכבים בקליפטון דאון, בריסטול.

ביוגרפיה
--------

ווסט הגיע לבריסטול בסביבות 1823 והחל להציג שם באותה שנה. משנת 1824 השתתף בפעילות האמנותית של בית הספר בבריסטול והציג באקדמיה המלכותית לאמנויות ובמוסד הבריטי. עם זאת, לאחר 1826 הוא לא הציג שוב בשני המוסדות האלה עד 1845.

משנת 1847 התרכז בנושאים נורווגיים.

אסטרונום
--------

ווסט פיתח עניין רב באופטיקה והנדסה. בשנת 1828 השכיר טחנת רוח שאינה בשימוש בקליפטון דאון והתקין טלסקופ גדול במגדל שלה כדי להפוך אותו למצפה כוכבים. בשנת 1829 החליף את הטלסקופ במצלמת אובסקורה.

בשנת 1835 הוא הרחיב את טחנת הרוח ליצירת מצפה כוכבים חדש, ובנה כיפה גדולה שתאכלס טלסקופ מסתובב. הוא מילא את המצפה במכלול מפות, גלובוסים ומכשירים אופטיים.

בשנת 1837 פתח מנהרה באורך של 61 מ', אותה חפר מהמצפה ועד למערת סנט וינסנט על מצוק ערוץ נחל אבון.

בשנת 1834 הציג את הציור ״ערוץ אבון מפסגת המצפה״, ציור שמן מנקודת התצפית שבנה.

גלריה
-----

* כנסיית ניוסטד כנסיית ניוסטד
* דיוקן של קתרין דלאנו דיוקן של קתרין דלאנו
* מבט ברדנורשייר מבט ברדנורשייר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויליאם ווסט** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Greenacre, Francis (1973). *The Bristol School of Artists: Francis Danby and Painting in Bristol 1810–1840 (exhibition catalogue)*. Bristol: City Art Gallery, Bristol. pp. 193–195.
2. ↑  Bristol Tourist Attraction & Events Venue, Clifton Observatory (באנגלית)
3. ↑  CLIFTON OBSERVATORY, City of Bristol - 1282362 | Historic England, historicengland.org.uk (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* RKD: 83814
* SNAC: w69c9vhw
* ULAN: 500002295
* VIAF: 95694529
* WorldCat: viaf-95694529

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במלך מוקדון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו אנטיפטרוס.

**אנטיפטרוס** (ביוונית: **Ἀντίπατρος**; המאה ה-3 לפנה"ס) היה מלך מוקדון למשך תקופה קצרה.

ביוגרפיה
--------

אנטיפטרוס היה בנו של פיליפוס, ואחיינו של קסנדרוס. סבו היה המצביא אנטיפטרוס. הוא ככל הנראה שרת בצבאו של בן דודו, הנסיך המצרי תלמי קראונוס, שתפס את השלטון במוקדון בשנת 281 לפנה"ס. בשנת 279 לפנה"ס, מת תלמי בקרב נגד הגאלים, ואחיו מלאגרוס נבחר כמלך החדש. תקופת מלכותו של מלאגרוס נעה במקורות בין "כמה ימים" לבין חודשיים. הוא ניהל את הממלכה בצורה לא טובה, ואנטיפטרוס נבחר למלך במקומו.

מלכותו של אנטיפטרוס גם היא לא ארכה ימים. על פי עדות דיודורוס הוא מלך רק 45 יום, ניהל בצורה כושלת את המלחמה נגד הגאלים, והודח בידי המצביא סוסתיניס, אשר פיקד על הצבא המוקדוני כולו. עם זאת, סוסתיניס סירב ליטול את הכתר, וגם נראה שאנטיפטרוס לא וויתר בקלות. בפועל, סוסתיניס שלט במוקדון שנתיים תמימות. לאחר מותו של סוסתיניס בשנת 277 לפנה"ס, התעוררה בלבו של אנטיפטרוס תקווה להשיג את הכתר מחדש. המתחרה הרציני ביותר שלו היה אנטיגונוס. אנטיגונוס גייס שכירי חרב רבים והנחיל לאנטיפטרוס תבוסה מוחצת. גורלו לאחר מכן לא ידוע.

לקריאה נוספת
------------

* Julius Kaerst: Antipatros 14. In: **Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft (RE)**. Band I,2, Stuttgart 1894, Sp. 2509.

הערות שוליים
------------

1. ↑  שמו מתורגם לעיתים בטעות כ-**אנטיפטר** (**Antipater**).
2. ↑  דוד גולן, **תולדות העולם ההלניסטי**, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה). עמ' 128.
3. ↑  דיודורוס, ספר עשרים ושתיים, 4.
4. ↑  דוד גולן, **תולדות העולם ההלניסטי**, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה). עמ' 128, הערה 108.
5. ↑  אוסביוס, **כרוניקה**, ספר ראשון, 235.
6. ↑  אנטיפטרוס באנציקלופדיית פאולי ויסובה
7. ↑  דוד גולן, **תולדות העולם ההלניסטי**, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה). עמ' 134.
8. ↑  דוד גולן, **תולדות העולם ההלניסטי**, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה). עמ' 135.
**ויליאם טרנר דנאט** (באנגלית: **William Turner Dannat**‏;  9 ביולי 1853 – 12 במרץ 1929) היה אמן אמריקאי, הידוע במיוחד בציור נושאים ספרדיים.

ביוגרפיה
--------

ויליאם טרנר דנאט נולד בשנת 1853 בהמפסטד, ניו יורק הצעיר מבין שני בנים שגידלו ויליאם ה' וסוזן (לבית ג'ונס) דנאט. אביו היה סוחר עצים מצליח, שהקים יחד עם צ'ארלס א' פל את חברת דנאט ופל. מאוחר יותר אחיו הבכור של ויליאם, דייוויד, היה יורש את אביהם כשותף בעסק.

כשהיה דנאט היה בסביבות גיל שתים עשרה הוריו החליטו לשלוח אותו לגרמניה כדי להמשיך בהשכלתו. מאוחר יותר הוא למד אדריכלות בהנובר ושטוטגרט לפני שבחר במקום אלה להיות אמן. דנאט השתתף בשיעורי אמנות באקדמיה המלכותית לאמנויות במינכן ומאוחר יותר בפריז. דנאט הפך לצייר מוכשר ודמות מכובדת וצייר פורטרטים. הוא משך מוקדם תשומת לב עם רישומים ותמונות שנעשו בספרד. קומפוזיציה גדולה, ה"קוואטור אספנול", שהוצגה במוזיאון המטרופוליטן בניו יורק, הייתה אחת ההצלחות של בשנת 1884. בהמשך התיישב דנאט בפריז, שם לימד באקדמיה ז'וליאן.

אף על פי שזמן מה שמו הוזכר לצד ציירים אמריקאים גדולים אחרים כמו סרג'נט ויסלר, הפופולריות של דנאט הייתה יותר באירופה מאשר במולדתו. כשהתקרב לגיל העמידה, האמן שהיה יציב מבחינה כלכלית, החל להקדיש יותר ויותר מזמנו לעניינים אחרים: סיף, איגרוף ומאוחר יותר מרוצי מכוניות. במשך כמעט עשרים שנה דנאט חדל מהציור וכשהתחדש בסביבות 1913 אומנותו אימצה סגנון סוריאליסטי יותר עם נופי פנטזיה ונושאים מוזרים. במהלך ההפסקה שלו מהציור, בילה דנאט חלק ניכר מזמנו בסיורים אירופה בחקר הטכניקות של הציירים הגדולים, בעודו פעיל במעגלים אמנותיים בפריז, שם שימש עונה אחת כנשיא אגודת הציירים האמריקאיים.

ויליאם טרנר דנאט נפטר בשנת 1929, בן 75, במונטה קרלו.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויליאם טרנר דנאט** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  *The New York Times* November 2, 1889
2. ↑  *The National Cyclopaedia of American Biography*, Volume 12 1904
3. ↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Dannat, William T.". Encyclopædia Britannica. 7 (11th ed.). Cambridge University Press. pp. 809–810.
4. ↑  The New York Times April 5, 1929

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14885321r (data)
* GND: 1078266131
* ISNI: 0000 0000 7780 2918
* KulturNav: 4265ea45-28fa-462b-a925-77dd71085333
* RKD: 19996
* SNAC: w6tq6tfj
* SUDOC: 180802364
* ULAN: 500005131
* VIAF: 95712108
* WorldCat: viaf-95712108

 |
**חואן סנטמריה** (בספרדית: **Juan Santamaría**‏; 29 באוגוסט 1831 – 11 באפריל 1856) היה מתופף בצבא קוסטה ריקה שהפך לגיבור הלאומי שלה.

ביוגרפיה
--------

סנטמריה נולד מחוץ לנישואין באלחואלה, וגדל במשפחה חד-הורית. לאחר כיבוש ניקרגואה בידי ויליאם ווקר ב-1855, הוא פנה דרומה, לכיוון קוסטה ריקה. לקוסטה ריקה לא היה צבא סדיר, והנשיא, חואן רפאל מורה פוראס, קרא לבני עמו להתגייס ולצעוד צפונה, כדי להדוף את ווקר ואנשיו. כ-9,000 קוסטה ריקנים נענו לקריאה, ובהם סנטמריה, שהצטרף כמתופף.

בקרבות שנערכו על אדמת קוסטה ריקה, בסמוך לחוות סנטה רוסה, הובסו אנשיו של ווקר, והקוסטה ריקנים דלקו בעקבותיהם לתוך ניקרגואה. ב-8 באפריל נערך קרב בעיירה ריבאס. חייליו של ווקר התבצרו במלון מקומי, והקוסטה ריקנים לא הצליחו להכניעם. לפי המסורת המקובלת, מפקד הכוחות, הגנרל חוסה מאריה קניאס, הציע שאחד החיילים יתקרב למלון עם לפיד, ויעלה אותו באש. לאחר שכמה מהחיילים כשלו במשימה זו, התנדב סנטמריה, בתנאי שמישהו שיטפל באמו במקרה שלא ישוב. הוא נורה למוות בזמן ביצוע המשימה, אך הצליח להצית את המלון. ווקר נסוג מהעיר, והאיום על קוסטה ריקה הוסר סופית.

היסטוריונים שונים הטילו ספק באמיתות הסיפור, ובדיוק פרטיו, וטוענים כי נופח על ידי פוליטיקאים ואינטלקטואלים קוסטה ריקנים מטעמים לאומניים. עם זאת, יש לסיפור עדות בבקשה שהגישה אמו של סנטמריה לפנסיה בנובמבר 1857, ובמסמכים הממשלתיים שאישרו את בקשתה.

פסל בדמותו של סנטמריה מוצב מול בניין האספה המחוקקת בסן חוסה ובכיכר המרכזית של עיר הולדתו, אלחואלה. נמל התעופה הבינלאומי של סן חוסה קרוי על שמו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חואן סנטמריה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX4960413
* GND: 142338338
* ISNI: 0000 0000 8240 9520
* LCCN: n84015132
* NTA: 227777255
* SUDOC: 224451839
* VIAF: 58007148
* WorldCat: lccn-n84015132

 |
**וסלי נתן "וס" מורגן** (באנגלית: **Westley Nathan "Wes" Morgan**; נולד ב-21 בינואר 1984) הוא כדורגלן עבר אנגלי-ג'מייקני ששיחק בעמדת הבלם.

קריירת מועדונים
---------------

מורגן התחיל את הקריירה שלו במחלקות הנוער של נוטס קאונטי ובדנקריק ובגיל 17 הגיע לזו של נוטינגהאם פורסט. בקיץ 2002 קידנמינסטר הארירס על מנת לצבור משחק. ב-12 באוגוסט 2003 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נגד פורט ואלה. עונה לאחר מכן הפך לשחקן קבוע בהרכב הקבוצה. באוקטובר 2011 ערך את ההופעה ה-400 שלו במועדון בה הוא גם קיבל את סרט הקפטן.

ב-30 בינואר 2012 חתם בלסטר סיטי ולקראת סיום העונה הפך לקפטן הקבוצה. בעונת 2013/2014 עלה עם המועדון לפרמייר ליג לראשונה מזה 10 שנים. ב-21 במרץ 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בלסטר בהפסד 3–4 לטוטנהאם הוטספר. בעונת 2015/2016 מורגן היה שותף לזכייה הראשונה של המועדון באליפות אנגליה. מורגן, הפך לשחקן השלישי בתולדות הפרמייר ליג שמשלים דקות משחק מלאות לאורך כל העונה אחרי גארי פליסטר וג'ון טרי. בנוסף, הוא נכלל בנבחרת העונה בפרמייר ליג ביחד עם חבריו לקבוצה אנגולו קאנטה, ריאד מחרז וג'יימי ורדי. ב-14 במרץ 2017 מורגן הבקיע בניצחון 0–2 נגד סביליה במסגרת ליגת האלופות ובזכות השער הפך לג'מייקני הראשון שמבקיע במפעל.

קריירה בינלאומית
----------------

מורגן זומן לסגל נבחרת ג'מייקה ב-1 בספטמבר 2013 וכעבור 6 ימים ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק נגד פנמה. ב-9 בספטמבר 2014 ענד לראשונה את סרט הקפטן. מורגן השתתף עם הנבחרת בגביע הזהב 2015 (בו הגיעה ג'מייקה לגמר), קופה אמריקה 2015 וקופה אמריקה 2016.

תארים
-----

לסטר סיטי
* הפרמיירליג: 2015/2016
* הגביע האנגלי: 2020/2021
* פוטבול ליג צ'מפיונשיפ: 2013/2014

אישיים
* נבחרת העונה בפרמייר ליג: 2015/2016
* נבחרת העונה בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ: 2010/2011, 2012/2013, 2013/2014
* נבחרת העשור בפוטבול ליג: 2005/2015
* שחקן העונה של לסטר סיטי: 2012/2013

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **וס מורגן** |

* וס מורגן, ברשת החברתית טוויטר
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
פירוש נוסף ערך זה עוסק במזמור נוצרי. אם התכוונתם לשם המתייחס למספר מחברים סופיסטים, ראו אנטיפון (סופיסט) (אנ').
**אנטיפוֹן** (בלטינית: **Antiphon**) הוא מזמור נוצרי-ליטורגי לטקסט בפרוזה ששירתו נקשרת למזמור תהילים. במזמור גרגוריאני מבוסס-תהילים, למשל, מופיע על פי רוב אנטיפון יחיד לפני ואחרי מזמורים שונים, שאיכותם המוזיקלית לוקה במקרים רבים בשלמותה ללא האנטיפון. מיצגיהם העיקריים של אנטיפונים מסוג זה הם מזמורי השחרית, התשבחות והערבית בעבודת הפולחן. יש גם סוגי אנטיפון אחרים, שלא כולם מבוססים על מזמורי תהילים.

שתי הסוגות המוזיקליות, האנטיפון והרספונסורה, כוללות טקסט לטיני בפרוזה ומופיעות בכל הליטורגיה המערבית והן השכיחות ביותר ברפרטואר המזמורים. שימוש דתי-פולחני רב נעשה באנטיפונים, למשל במנזרים, לעומת הרפרטואר החילוני, שבו מספרם קטן יותר.

יש להבחין בין המונח "אנטיפון" בטקסטים קדומים לבין "אנטיפוניה" (למשל, פסלמודיה אנטיפונלית). על אף הקשר האטימולוגי בין שני המונחים, הם מתייחסים לשני נהלים שונים: "אנטיפון" כיצירה מוזיקלית אין משמעו סגנון ביצוע של חילופין, דהיינו, "אנטיפונלי"; ו"אנטיפוניה", כשהיא מתייחסת לחלופין בין קבוצות מבצעות, אינה מרמזת בהכרח לשימוש באנטיפונים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנטיפון** בוויקישיתוף
* מזמורים (אנטיפונים) (מוזיקה), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  מישל הוגלו וג'ואן האלמו, "אנטיפון" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
2. ↑  גרוב
3. ↑  כמנהג האסכולה הוונציאנית בבזיליקת סן מרקו
4. ↑  גרוב
5. ↑  אתר "הכל מוסבר"/אנטיפון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007295541805171
* BnF: cb135581898 (data)
* LCCN: sh85005735
* LNB: 000148216
* NKC: ph224300

 |
הר רוסו, אחד משרשרת ההרים במרכז האי ונקובר
**ונקובר** (באנגלית: **Vancouver**) הוא אי בדרום־מערב קנדה באוקיינוס השקט, צמוד לחוף המערבי של קנדה. האי ונקובר הוא הגדול ביותר במערב קנדה וה-42 בגודלו בעולם, עם שטח של 32,134 קילומטרים רבועים. האי משתייך לפרובינציית קולומביה הבריטית של קנדה. אוכלוסייתו היא השנייה בגודלה בין איי קנדה.

האי נקרא על שם האדמירל ג'ורג' ונקובר אשר חקר את חופי האוקיינוס השקט בין השנים 1791–1794. בצידו המזרחי נמצא אי התגליות שגם הוא התגלה באותו מסע.

גאוגרפיה
--------

אורכו של האי ונקובר הוא 460 קילומטר, רוחבו 100 קילומטר ושטחו 32,134 קילומטר רבוע. החוף המערבי של האי טרשי, רצוף מפרצים, פיורדים ומצוקים. חופו המזרחי, לעומת זאת, שטוח יותר. באי אגמים ונחלים רבים.

במרכז האי נמצא פארק סטראטקונה, המשתרע על שטח של כ-2,500 קמ"ר. בתוכו נמצאת שרשרת הרים המכוסים קרח בכל השנה, ובהם הפסגה הגבוהה ביותר באי, שמגיעה לשיא של 2,195 מטר מעל פני הים.

אקלים
-----

החוף המערבי של האי הוא בעל כמות המשקעים הממוצעת הגבוהה ביותר בצפון אמריקה, כ-6,650 מילימטרים בשנה. לעומת זאת, בשל שרשרת ההרים במרכז האי, כמות המשקעים בחוף המזרחי נמוכה בהרבה, ומגיעה ל-635 מילימטר בשנה בסביבות העיר ויקטוריה, בדרום מזרח האי. עיקר המשקעים יורדים בסתו ובחורף. שלג נדיר באזורים הנמוכים, אבל שכיח בפסגות ההרים. הטמפרטורות באי הן ממוזגות עם ממוצע שנתי של 10°C.

אקולוגיה
--------

הפאונה באי דומה לזו שבחוף המערבי של היבשת עם הבדלים קלים. למשל, דוב גריזלי, אייל קורא, בואש, קיפוד וזאב ערבות אינם נמצאים באי אף על פי שהם שכיחים ביבשת. אחד המינים במשפחת הסנאיים, המרמוט של האי ונקובר, אנדמי לאי. תת-המין רוזוולט של האייל הקנדי נמצא בקנדה רק באי ונקובר. באי גם אוכלוסייה גדולה של הפומה. באי שכיחים הדגים טרוטה וסלמון.

אוכלוסייה
---------

אוכלוסיית האי מוערכת בשנת 2005 ב-723,000 נפש. קרוב למחציתה מתגוררת בוויקטוריה רבתי, הממוקמת בקצה הדרום מזרחי של האי. ערים נוספות באי הן נניימו, פורט אלברני, פארקסביל, קורטניי וקמפבל ריבר.

קיימת מפלגה בשם מפלגת האי ונקובר שדוגלת ליצירת אוטונומיה לאי.

חינוך
-----

באי שלוש אוניברסיטאות: אוניברסיטת ויקטוריה, אוניברסיטת האי ונקובר, ואוניברסיטת רויאל רודס (Royal Roads). בנוסף פועלים בה מספר קולג'ים ועשרות בתי ספר פרטיים וציבוריים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האי ונקובר** בוויקישיתוף
* Cheadle, Chris (2008). Portrait of Vancouver Island. Heritage House Pub.
* History and Heritage of Vancouver Island, British Columbia
* ונקובר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007547011405171
* GND: 4319960-4
* LCCN: sh2006001521
* NARA: 10045491
* NKC: ge258350
* VIAF: 315124753
* WorldCat: viaf-315124753

 |
**קרקרה אדומת-גרון** (שם מדעי: *Ibycter americanus*) הוא מין של עוף דורס ממשפחת הבזיים והוא המין היחיד בסוגו. הקרקרה חיה בטבע ביערות של מרכז אמריקה ודרום אמריקה. בניגוד לרוב העופות הדורסים היא מעדיפה לחיות בלהקות קטנות.

תפוצתה בטבע במדינות הטרופיות של אמריקה, מדרום מקסיקו לוונצואלה, ובעיקר באמריקה המרכזית והדרומית. היא חיה ביערות טרופיים ויערות הרריים טרופיים וסובטרופיים ונמצאות רוב הזמן על העצים.

מאפיינים
--------

אורכן של הקרקרות 51 ס"מ בממוצע אצל זכרים ו-56 ס"מ אצל נקבות. אלה עופות שחורים עם פנים וגרון אדומים (ומכאן שמם) ומקור צהוב, למעט פיסה תכלת בקדמתו, גדול ומעוקל. הרגליים אדומות והזנב ארוך. כנפי הקרקרות נועדו כדי לעוף בין עצי היערות והן מעוגלות ומזכירות כנפי נץ.

הקרקרות ניזונות בעיקר מזחלי דבורים וצרעות, לעיתים גם מדבורים בוגרות, וגם מפירות. יצורים בעלי חוליות מאוד נדירים בתפריטן, ונאכלים רק בעתות של מחסור במזון. הן צדות בלהקות, תוקפות ב"הפצצות" מהאוויר קנים של דבורים וצרעות במטרה להפיל אותם מהעץ, ואז בורחות מהנחיל הזועם שלהן. הן קורעות חלקים מהקן הנופל ומתבייתות על השלל הרצוי - הזחלים. הן אינן מראות רגישות לעקיצות דבורים וצרעות אבל לא ברור האם הן חסינות לגמרי לארס. 
כריתת היערות באזור חיותן מצמצמת את כמות הקנים הנחוצים לתזונת הקרקרות, אך בינתיים 
מצב השימור של קרקרה זו הוא ללא חשש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרקרה אדומת-גרון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  קרקרה אדומת-גרון באתר הרשימה האדומה של IUCN
**השידור העברי של "תחנת שלום וקידמה" ממוסקבה** היה שידור רדיו יומי בשפה העברית ששודר ממוסקבה משנות ה-60 ועד לנפילת ברית המועצות.

בתקופת השלטון הסובייטי שידרה ברית המועצות שידורי תעמולה באמצעות תחנה שנקראה "קול השלום והקידמה". התחנה החלה לשדר בנובמבר 1964, מהמשדרים של רדיו מוסקבה. השידורים היו מיועדים בראשיתם לארצות דרום אמריקה, ושודרו בשפה הספרדית, ובהמשך ליתר ארצות תבל בשלל שפות. זאת בנוסף לשידורי החוץ הקודמים של רדיו מוסקבה באנגלית, בצרפתית ובגרמנית.

ברית המועצות הייתה מעורבת באותן שנים בענייני המזרח התיכון, באספקת נשק למדינות ערב, באימון צבאותיהן, בבניית סכר אסואן ובהתערבות מדינית, ונקטה עמדה אנטי-ישראלית. במסגרת מעורבות זאת מצא השלטון הסובייטי לנכון לשדר שידורי תעמולה לישראל.

רדיו מוסקבה פתח את שידוריו בכינוי "תחנת השידור מטעם ארגוני הציבור הסובייטים". השידורים נקטו בנימה שקטה ובלתי מתלהמת, אך הם ביטאו את עמדתה הקשוחה של ברית המועצות בכל נושא בינלאומי.

תחנת "קול השלום והקידמה" החלה בשידוריה בשפה העברית בסוף שנת 1967. השידור העברי שודר כל ערב בגלים בינוניים ונקלט היטב בישראל. השדרים בעברית, גברים ונשים, דיברו בעברית תקנית שוטפת, כמעט ללא מבטא זר. בישראל רווחה סברה כי השדרים הם בוגרי בתי הספר לשפות של השירותים החשאיים של ברית המועצות. לימים, בגל העלייה של שנות התשעים הגיעו לישראל אנשים שהיו קשורים לתחנה ומפיהם נתברר כי צוות הקריינים של התחנה כלל שניים-שלושה אנשים שאינם קשורים זה לזה, שכולם ישראלים לשעבר, כגון דיצה סילבר, נינה סמנצ'נקו ואביגדור לויט, שעברו להתגורר בברית המועצות מסיבות אידאולוגיות או מסיבות משפחתיות. בסוף שנת 1982 הצטרף כקריין בתחנה העיתונאי הרוסי דמיטרי פרוקופייב.

בנימה מתונה ובעברית תקנית ביטאו השידורים גישה קשוחה כלפי מדינת ישראל ותמיכה בעמדת מדינות ערב בסכסוך הישראלי–ערבי. 

לאחר עלייתו לשלטון של מיכאיל גורבצ'וב בשנת 1985 והנהגת משטר הגלאסנוסט והפרסטרויקה התמתנו שידורי התחנה והפכו לענייניים יותר. ההתמתנות לא הייתה מיידית ועוד באוגוסט 1987 נאמר בשידור העברי כי טילי יריחו 2 "מהווים קריאת תגר ישירה על ברית המועצות" וכי "על מנהיגי ישראל לחשוב פעמיים על השפעת פיתוח הטיל היכול לפגוע בטריטוריה סובייטית".

בשנות שלטונו של גורבצ'וב החל לקרוס המנגנון השלטוני הסובייטי וגם העוינות למדינת ישראל נחלשה ופחת הצורך בשידורי תעמולה סובייטית לישראל. בד בבד התעוררו גם קשיי מימון ותקציב לתחנה.

בהמשך תקופת שלטונו של גורבצ'וב החלו גישושים ומגעים לחידוש היחסים בין ברית המועצות לישראל, שנותקו בעקבות מלחמת ששת הימים. בראשונה חודשו היחסים הקונסולריים. בקיץ שנת 1991, לקראת פירוקה של ברית המועצות, חדלה התחנה לשדר את השידור העברי. בשידור הפרידה נאמר כי שורר כיום חופש בברית המועצות והתחנה מתארגנת מחדש והשידור נסתיים בברכת שלום ולהתראות.

תחנת "קול השלום והקידמה", על יתר שלל השפות בהן שידרה, המשיכה בשידוריה עד לנפילת ברית המועצות, עת החלה להקרא "השירות העולמי של קול רוסיה" המשדר במספר רב של שפות, אך תחנה זו לא שידרה יותר שידורים בשפה העברית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראיון עם ואלרי סילבר, בנה של דיצה סילבר, באתר Еврейский журнал, ‏2021-06-08 (ברוסית)
**הדיוויזיה ה-103** (באנגלית: **103rd Infantry Division**) היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם השנייה, והיא פעילה כיום המפקדת תמיכה של יחידות המילואים.

היסטוריה
--------

### הקמת הדיוויזיה

הדיוויזיה הוקמה ב-24 ביוני 1921 בדנוור, קולורדו, והיחידות הכפופות של הדיוויזיה התפזרו בין המדינות קולורדו, אריזונה וניו מקסיקו. הדיוויזיה כללה בעיקר קצינים דרך קורפוס ההכשרה לקציני מילואים ממכללות ואוניברסיטאות במדינות המוקצות לה, והיא נותרה בעצם קאדר קצינים עם מעט מתגייסים, ולא מילאה תפקיד משמעותי עד מלחמת העולם השנייה.

### מלחמת העולם השנייה

ב-15 בספטמבר 1942 הופעלה הדיוויזיה תחת פיקודו של צ'ארלס הפנר הבן במחנה קלייבורן, לואיזיאנה, והיא כללה את הרגימנטים ה-409, ה-410 וה-411. ב-20 באוקטובר 1944 נחתה הדיוויזיה במרסיי, צרפת, ובסוף אוקטובר החלה בפעילות באזור הרי הווז'. בהמשך לחמה הדיוויזיה בבלימת המתקפה הגרמנית באלזס, שהתנהלה במקביל לקרב על הבליטה. הדיוויזיה נטלה חלק בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה, ולאחר מכן השתתפה בכיבוש אזור ריינלנד. בהמשך התקדמה הדיוויזיה לעבר וירטמברג וכבשה את שטוטגרט, וב-26 באפריל 1945 חצתה את הדנובה ליד אולם. ב-3 במאי 1945, רגימנט הרגלים ה-409 של הדיוויזיה כבש את אינסברוק, אוסטריה, כמעט ללא קרב. רגימנט הרגלים ה-411 המשיך לקחת את מעבר ברנר ולזכות בכבוד לחבור עם הדיוויזיה ה-88 של הארמייה החמישית, שנלחמה בדרכה צפונה במעלה חצי האי האיטלקי. במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 720 הרוגים ו-3,329 פצועים. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לארצות הברית, שם הושבתה ב-22 בספטמבר 1945 בניו ג'רזי.

### לאחר המלחמה

הדיוויזיה ה-103 הופעלה מחדש כדיוויזיית מילואים ב-7 במאי 1947 בדה מוינס, איווה. בפברואר 1963, מרכיבי הלחימה שלה אורגנו מחדש כחטיבת חי"ר 205 ומפקדה מבצעית 103. ביוני אותה שנה, מפקדה זו הוגדרה מחדש כמפקדת הפיקוד ה-103 (דיוויזיונית). בדצמבר 1965, היא אורגנה מחדש כחטיבת התמיכה ה-103.

חטיבת התמיכה ה-103 אורגנה מחדש כמפקדת התמיכה ה-103 של הקורפוס (COSCOM) בספטמבר 1977. ה-COSCOM ה-103 הייתה פיקוד התמיכה הראשון של הצבא במילואים של צבא ארצות הברית.

ב-15 בספטמבר 1993, ה-COSCOM ה-103 הושבתה. מתוך השבתת ה-COSCOM ה-103 הוקמו שתי יחידות מילואים חדשות: פיקוד אזור ארמיית הזירה ה-19 (CONUS) וה-COSCOM ה-3 (CONUS).

ב-14 בפברואר 2006 ה-103 סומנה מחדש לפלוגת המטה והמפקדה, פיקוד המשלוח ה-103. פיקוד המשלוח ה-103 הופעל מחדש כמפקדת מילואים החל מה-16 בספטמבר 2006.

למרות שהחטיבה הועברה רשמית לאזור איווה ומינסוטה ב-1947, סמל הקקטוס שלה עדיין משקף את המיקומים הגאוגרפיים המקוריים של היחידה. ה-103 הפכה מחטיבת חי"ר, לחטיבה תומכת, למפקדת תמיכה בצבא, לפיקוד קיום משלחת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הדיוויזיה ה-103** בוויקישיתוף
* הדיוויזיה ה-103 (באנגלית)
**חואן מנואל אסנסי ריפול** (בספרדית-קטלאנית: **Juan Manuel Asensi Ripoll**; נולד ב-23 בספטמבר 1949 באליקנטה שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי שהיה פעיל בשנות ה-60 ושנות ה-70 של המאה ה-20. אסנסי ידוע בשל תקופתו במדי ברצלונה, במדיה שיחק מעל לעשור.

אסנסי החל את קריירת הכדורגל שלו באלצ'ה, שם שיחק במשך ארבע עונות. הוא חתם בברצלונה ב-1970, תמורת סכום העברה של 80 מיליון פסו, שהיה שיא בזמנו. אסנסי היה שותף לכל משחקי הקבוצה בעונת 1973/74, בין היתר בסופר קלאסיקו נגד ריאל מדריד בו ברצלונה ניצחה 5-0 בביתה של מדריד, כששניים מהשערים הבקיע אסנסי. בסוף העונה זכתה ברצלונה באליפות, כשלצידו של אסנסי שיחקו שחקנים כגון יוהאן קרויף וקרלס רשאק. לאחר פרישתו של קרויף תפס את תפקידו כקפטן הקבוצה. ב-1979 הניף את גביע המחזיקות, לאחר שברצלונה גברה על פורטונה דיסלדורף בתוצאה 4-3 בגמר שנערך בבזל. הוא השחקן עם מספר ההופעות העשירי בגודלו במועדון - 484 הופעות, בהן הבקיע 130 שערים.

בנובמבר 1980 ערך את המשחק הרשמי האחרון במדי הקבוצה, מול אתלטיקו מדריד. הוא עזב באמצע העונה את הקבוצה כדי לשחק בפואבלה שמליגת העל המקסיקנית. ב-24 במאי 1981 נערך לכבודו משחק פרידה. הוא שיחק בפואבלה במשך עונה בודדת, לפני שעבר לאואקסטפק המקסיקנית. הייתה זו הקבוצה האחרונה שלו כשחקן.

אסנסי השתתף עם הנבחרת האולימפית של ספרד באולימפיאדת 1968, בו הגיעה לרבע הגמר. כעבור שנה ערך אסנסי את הופעת בכורתו במדי נבחרת ספרד הבוגרת ב-23 בפברואר 1969, במשחק בו הפסידה נבחרת ספרד לנבחרת בלגיה בתוצאה 2-1. אסנסי ייצג את ספרד במונדיאל 1978 ומאוחר יותר גם ביורו 1980 שנערך באיטליה. בסך הכול הופיע 41 פעמים במדי הנבחרת והבקיע שבעה שערים. מאזנו בנבחרת עומד על 20 ניצחונות, 12 תוצאות תיקו ותשעה הפסדים.

לאחר פרישתו, עבד כמאמן במערכת הנוער של ברצלונה. ב-1984 ייסד בית ספר לכדורגל לילדים, שנקרא "TARR", כראשי תיבות של שמות המייסדים: טורס, אסנסי, רשאק וריפה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חואן מנואל אסנסי** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל השחקן באתר Agrupació Barça Jugadors
* חואן מנואל אסנסי באתר הרשמי של מועדון הכדורגל ברצלונה

| **נבחרת ספרד – מונדיאל 1978** |
| --- |
| 1 ארקונדה • 
2 דה לה קרוס • 
3 אורייה • 
4 אסנסי • 
5 מיגלי • 
6 ביוסקה • 
7 דאני • 
8 חואניטו • 
9 קיני • 
10 סנטיאנה • 
11 קרדניוסה • 
12 גוסמן •
13 מיגל אנחל • 
14 ליאל •
15 מרניון •
16 אולמו •
17 מרסלינו •
18 פירי •
19 רשאק •
20 קאנו •
21 סן חוסה •
22 אורוטי •
מאמן: קובאלה | ספרדספרד |

| **נבחרת ספרד – יורו 1980** |
| --- |
| 1 ארקונדה • 
2 אלכסנקו • 
3 מיגלי • 
4 דייגו • 
5 אורייה • 
6 אסנסי • 
7 דאני • 
8 קרדניוסה • 
9 קרסקו • 
10 קיני • 
11 דל בוסקה • 
12 חואניטו •
13 אורוטי • 
14 גורדיו •
15 אולמו •
16 סנטיאנה •
17 סטרוסטגי •
18 סאורה •
19 קונדי •
20 טנדיו •
21 סאמורה •
22 ארטולה •
מאמן: קובאלה | ספרדספרד |
מיק ג'אגר ב"קרקס הרוקנרול של הרולינג סטונז"
**קרקס הרוקנרול של הרולינג סטונז** (אנגלית: The Rolling Stones Rock and Roll Circus) הוא סרט שיצא לאקרנים ב-1996 והוקלט באירוע שאורגן ב-11 בדצמבר 1968 על ידי להקת הרולינג סטונז. האירוע כלל שני קונצרטים על במת קרקס, בהשתתפות אמנים רבים, ביניהם אריק קלפטון, המי, ג'ון לנון, טאג' מאהל, מריאן פיית'פול וג'ת'רו טאל. ג'ון לנון ויוקו אונו הופיעו גם כחלק מסופרגרופ שנקראה The Dirty Mac, ביחד עם קלפטון, מיץ' מיצ'ל וקית' ריצ'רדס.

הפקה
----

את הרעיון להפקה הגה לראשונה מיק ג'אגר כדרך להתרחב מעבר להופעות ולהקלטות השגרתיות. ג'אגר פנה אל מייקל לינדזי-הוג, שביים שני קדימונים לשירים של הרולינג סטונז, על מנת שיפיק תוכנית טלוויזיה באורך מלא עבור הלהקה. ההופעות נערכו בפני קהל שהוזמן מראש והחלו ב-11 בדצמבר 1968, בשעה שתיים בצהריים, אך בשל עיכובים במעבר בין ההופעות השונות והמצלמות שנשברו פעם אחר פעם, ההופעה האחרונה הסתיימה רק בשעה חמש בבוקר ביום שלמחרת. הקהל וחברי הסטונז היו מותשים בצורה ניכרת, ורק כוח הרצון של ג'אגר הצליח למנוע מהם לעזוב לפני הסוף.

מיק ג'אגר לא היה מרוצה מתוצאותיה של ההופעה. במיוחד, ההופעה העוצמתית של המי העניקה תחושה כאילו המי גנבו את ההצגה. הוצאת הווידאו עוכבה ויצאה לבסוף רק בשנת 1996. כלולים בו ההקלטות וכן הקדמות לפני כל הופעה, בין היתר התלוצצות בין לנון לג'אגר, בה הם מבטאים חברות והערכה הדדיות.

DVD מחודש יצא בשנת 2004, בו נעשתה התאמה לטכנולוגיות קול מתקדמות וכן קטעים שהושמטו מהגרסה המקורית, ביניהם ראיון עם פיט טאונסנד ושלושה קטעי פרשנות.

הייתה זו הופעתו האחרונה בפומבי של בריאן ג'ונס עם הרולינג סטונז. על אף הסימנים לתשישותו במהלך ההופעה (הוא בולע את המילים שלו בהקדמה), עבודת הגיטרה שלו בשיר *You Can't Always Get What You Want*, כמו גם גיטרת הסלייד שלו בשיר *No Expectations*, הייתה קליטה ומשכנעת. למרות זאת, חלקו בהקלטות כמעט ולא נשמע. לדוגמה, בשיר *You Can't Always Get What You Want*, הוא נראה פורט על הגיטרה, אבל כמעט ולא נשמעת; הגיטרה שלו נשמעת אך בקושי במשך בהקדמה. כמו כן, הופעה זו היא היחידה של הגיטריסט טוני איומי מבלאק סבאת' כחבר בג'ת'רו טאל; הוא היה חבר בה רק למשך מספר שבועות.

קישורים חיצוניים
----------------

* "קרקס הרוקנרול של הרולינג סטונז", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "קרקס הרוקנרול של הרולינג סטונז", באתר נטפליקס
* "קרקס הרוקנרול של הרולינג סטונז", באתר AllMovie (באנגלית)
* "קרקס הרוקנרול של הרולינג סטונז", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "קרקס הרוקנרול של הרולינג סטונז", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)