recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פירוש נוסף ערך זה עוסק בכינוי פופולרי לרכב המוכר גלידות. אם התכוונתם לסדרת טלוויזיה ישראלית, ראו אוטוגלידה.
**אוטו גלידה** הוא כינוי פופולרי שהוצמד לרכב מסחרי, המשמש כמזנון נייד לממכר גלידה, בעיקר בעונת הקיץ. יש שהוא חונה ליד ריכוזי אנשים, באירועים ציבוריים, בפארקים, ליד חופים וכדומה, ויש שעובר ברחובות העיר, ועוצר בקרבת מקומות שבהם מצויים ילדים – מחוץ לבתי ספר, גני ילדים וכדומה.

דוכנים נודדים אלה מציעים למכירה ארטיקים וקרחונים (בארצות מסוימות גם גלידה אמריקאית), ובמקרים רבים גם שתייה קלה, המאוכסנים כולם בקירור. הרכב, על פי רוב מסוג ואן, מקושט לעיתים קרובות בציורים של גלידה ושלגונים, או מעוטר בדמויות מצוירות. לעיתים מופיע על גביו כיתוב המזהיר את הנהגים לנהוג בזהירות בסביבת הדוכן.

עם התקדמות הטכנולוגיה של מכוניות בארצות המערב בעשורים הראשונים של המאה ה-20, שאיפשרה להוביל בהן מוצרים שנדרש עבורם קירור כגון מוצרי חלב ובשר, הוחל השימוש ברכבים מסחריים אלו גם עבור הובלת גלידה. תחילה הובילו הרכבים גלידות פשוטות, שהיו פופולריות בתקופה בה מקפיאים היוו מוצר יוקרה שלא היה נפוץ אצל כל משפחה. בהמשך, כאשר נפוצו מקפיאים בבתי המגורים וברשתות השיווק, החלו רכבים אלו להוביל חטיפי גלידה מגוונים יותר, קרטיבים ומוצרים מוקפאים דומים.

בישראל החל השימוש באוטו גלידה כשיטת שיווק בשנות ה-70 של המאה ה-20, על ידי חברת סנוקרסט. הייתה זו החלטה אסטרטגית של בעלי החברה משה פרנקנטל שלא להתמודד מול יצרניות הגלידות הגדולות בשיטות השיווק הרגילות באמצעות רשתות השיווק והמרכולים. כעבור זמן החלו גם יצרניות הגלידה הגדולות להשתמש בשיטת שיווק זו. כיום נוהגים רכבים כאלה להודיע על בואם ולמשוך קונים באמצעות נגינת נעימה מוכרת, דוגמת המינואט בסול מז'ור של כריסטיאן פצולד (מיוחס לבאך), לאליזה של בטהובן, סנטה לוצ'יה, ובישראל לצלילי השיר יש לי גלידה ("יש לי גלידה הכי טובה"). 

* אוטו גלידה בקיימברידג', אנגליה, מציע גלידה אמריקאיתאוטו גלידה בקיימברידג', אנגליה, מציע גלידה אמריקאית
* אוטו גלידה בליברפול, אנגליהאוטו גלידה בליברפול, אנגליה
* אוטו גלידה בסידני, אוסטרליהאוטו גלידה בסידני, אוסטרליה
* אוטו גלידה של ליונס מייד בקיימברידג' בשנות ה-60אוטו גלידה של ליונס מייד בקיימברידג' בשנות ה-60
* גרסה מקומית של אוטו גלידה, על אופנוע, בקמבודיהגרסה מקומית של אוטו גלידה, על אופנוע, בקמבודיה
* ילדים מלווים "אוטו גלידה" המתנייע על אופניים בכפר ליד קולקטה, מערב בנגל (הודו)ילדים מלווים "אוטו גלידה" המתנייע על אופניים בכפר ליד קולקטה, מערב בנגל (הודו)

ראו גם
------

* מזנון (חנות)

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אוטו גלידה** |

* Ice Cream Trucks, Serving Ice Cream
* שירי הדר, 33 שנה באוטו גלידה: "זו עבודה שלא נמאסת", באתר ynet, 29 באוגוסט 2012
* אתר למנויים בלבד רונית הראל, האוטו־גלידה חי ובועט, באתר TheMarker‏, 15 בספטמבר 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ice Cream Trucks, Serving Ice Cream

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007561444105171
* LCCN: sh2002009439

 |
**לואיס דה קמארה קסקודו** (בפורטוגזית: **Luís da Câmara Cascudo**‏; 30 בדצמבר 1898 - 30 ביולי 1986) היה היסטוריון, חוקר פולקלור, אנתרופולוג, עורך דין ועיתונאי ברזילאי. הוא נולד בנאטאל, בירת מדינת ריו גראנדה דו נורטה שבצפון מזרח ברזיל, ובה חי עד יום מותו.

עבודתו המחקרית
--------------

קסקודו עסק כל חייו בחקר התרבות הברזילאית. הוא שימש כפרופסור באוניברסיטה הפדרלית של גראנדי דו נורטי והמכון לאנתרופולוגיה של אוניברסיטה זו קרוי על שמו. הוא חיבר את ספר הגאוגרפיה של ברזיל ההולנדית (1956) העוסק בתקופת הכיבושים ההולנדיים בברזיל, עסק בחקר הדמות העממית של איש הזאב וחקר את ההשפעות האפריקניות על התרבות של ברזיל. בשנת 1965 יצא לאפריקה המערבית כדי לחקור במקום את תרומת הקולינריה של הקולוניות הפורטוגזיות ביבשת על הבישול הברזילאי. הנושא של מחקרו זה התרחב לזיקה התרבותית בכלל שבין אותן קולוניות לבין אזור צפון המזרח של ברזיל. עבודתו החשובה ביותר היא מילון הפולקלור הברזילאי, שמהדורתו הראשונה יצאה בשנת 1952.

עמדותיו הפוליטיות
-----------------

קסקודו היה חבר במפלגה הפשיסטית "הפעולה המשולבת הברזילאית" (AIB) שהייתה אהודה מאוד בשנות השלושים של המאה העשרים בחוגי העלית השמרנית מאוד של ריו גראנדה דו נורטה. הוא תמך בהפיכה הצבאית של שנת 1964, שביטלה את החוקה, הקימה את הדיקטטורה ופגעה אנושות בזכויות האדם והאזרח.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לואיס דה קמארה קסקודו** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007275931705171
* BnF: cb12408305m (data)
* GND: 119237156
* ISNI: 0000 0001 2103 1082
* LCCN: n50047288
* NKC: jn20030915002
* NTA: 069878803
* SELIBR: 45023
* SUDOC: 03319159X
* VIAF: 93230232
* WorldCat: lccn-n50047288

 |
**בוריס ואלחו** (בספרדית: **Boris Vallejo**;‏ נולד ב-8 בינואר 1941 בלימה) הוא צייר פרואני. סגנון ציורו מאופיין בפרטים מדויקים ונושאים הכוללים פנטזיה, מדע בדיוני, עירום ולוחמה.

ביוגרפיה
--------

ואלחו היגר לארצות הברית ב-1964 וכיום הוא גר באלנטאון שבפנסילבניה. לעיתים קרובות הוא עובד עם אשתו, ג'ולי בל, שאף היא ציירת בסגנון הדומה מאוד לשלו. לואלחו שני ילדים מנישואיו הקודמים לסופרת דוריס ואלחו. בנו, דוריאן ואלחו, גם הוא אמן פנטזיה ובתו מיה ואלחו היא צלמת.

ואלחו החל לצייר בגיל 13 ואת עבודת האיור הראשונה שלו עשה בגיל 16. סגנונות הציור של ואלחו הם פנטזיה ואירוטיקה. לאחר שהיגר לארצות הברית הוא החל לצבור מעריצים בעקבות ציוריו על טרזן, קונאן הברברי, דוק סבאג' ודמויות פנטזיה נוספות. ברבים מציוריו מופיעים אלים, מפלצות וגברים ונשים ברברים בנויים לתלפיות בעת קרב. ואלחו עצמו שימש כמודל לרבים מדמויות הגברים שאותן צייר וכך גם אשתו ג'ולי, שעסקה בעבר בפיתוח גוף, עבור דמויות הנשים בציוריו המאוחרים יותר. עבודותיו האחרונות מאופיינות באלמנטים רבים של סגנון הפנטזיה אולם נוטות יותר לארוטיקה מאשר לפנטזיה טהורה. יחד עם בל, מציג ואלחו את עבודותיו על גבי לוחות שנה ושלל ספרים.

ואלחו, שעשרות מציוריו הופיעו על כריכות של חוברות מדע בדיוני, יצר אף כרזות לסרטים רבים, ביניהם:

* ברברלה (1968) Barbarella
* Knightriders‏ (1981)
* Q‏ (1982)
* נסיעה נעימה, המפתחות בפנים (1983) National Lampoon's Vacation
* נקמת המלכה (1985) Barbarian Queen
* חופשה מטורפת באירופה (1985) European Vacation
* צוות נערי אקווה הרעבים (2007) Aqua Teen Hunger Force Colon Movie Film for Theaters

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בוריס ואלחו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בוריס ואלחו (באנגלית)
* בוריס ואלחו וג'ולי בל, האתר הרשמי
* דוריאן ואלחו, האתר הרשמי

הערות שוליים
------------

1. ↑  King of the Mountain

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007460914505171
* BNE: XX950092
* GND: 11883150X
* ISNI: 0000 0001 0920 3523
* LCCN: n78013903
* MusicBrainz: 55562692-a03f-4248-9edd-a640b50888dd
* NKC: jx20050513018
* NTA: 072941006
* SUDOC: 114939373
* VIAF: 84322201
* WorldCat: lccn-n78013903

 |
**לואיס גאבלו קונחו חימנס** (בספרדית: **Luis Gabelo Conejo Jiménez**; נולד ב-1 בינואר 1960) הוא כדורגלן עבר קוסטה ריקאי ששיחק בעמדת השוער.

קונחו שיחק לאורך הקריירה בעיקר במולדתו, אך שיחק במשך שלוש עונות באלבסטה הספרדית. לזכותו 29 הופעות במדי נבחרת קוסטה ריקה, והוא זכור בעיקר ממונדיאל 1990, בו היה לאחד מהשוערים המצטיינים בטורניר.

קריירת משחק
-----------

קונחו, יליד סן רמון שבמחוז אלחואלה, החל את הקריירה הבוגרת בקבוצת רמוננסה מעיר הולדתו, ששיחקה בליגה הבכירה. את הופעת הבכורה שלו בליגה ערך ב-27 בנובמבר 1981, במשחק מול ארדיאנו. קונחו שיחק בקבוצה במשך שמונה שנים, ואף רשם נתון יוצא דופן לשוער, כאשר כבש חמישה שערי ליגה עבור רמוננסה.

לקראת עונת 1989/1990 עבר לקרטחינס, ולאחר עונה אחת בקבוצה וקמפיין הירואי במונדיאל 1990, חתם בשורות אלבסטה מליגת המשנה הספרדית. תחת המאמן בניטו פלורו ערך קונחו 36 הופעות ליגה, בהן ספג 28 שערים בלבד, וסייע לקבוצתו להעפיל לראשונה בתולדותיה ללה ליגה. קונחו היה לשוער הראשון אי פעם הלובש את מדי אלבסטה בליגה הבכירה, כאשר פתח בהרכב בהפסדה של אלבסטה 2–0 לאוססונה במחזור הפתיחה של העונה ב-1 בספטמבר 1991. עד לתום העונה ערך 33 הופעות ליגה, וסייע לקבוצתו לסיים במקום השביעי והמפתיע.

קונחו בן ה-32 פרש ממשחק פעיל בתום העונה, ולא שיחק בעונת 1992/1993, אך בסיומה חזר מפרישה לקדנציה שנייה באלבסטה. הוא פתח בהרכב ב-12 המשחקים הראשונים של העונה, אך לאחריהם איבד את מקומו בהרכב. הוא סיים את דרכו בקבוצה בסיום העונה עם 81 הופעות בסך הכול במדי המועדון.

לאחר שסיים את דרכו באלבסטה, פרש קונחו ממשחק בפעם השנייה, בגיל 34, ולא שיחק בעונת 1994/1995. עם זאת, הוא שוב חזר מפרישה ושב לקוסטה ריקה, שם שיחק בעונת 1996 בארדיאנו ועונה לאחר מכן בקבוצת נעוריו רמוננסה, בטרם פרש סופית ממשחק בגיל 37.

### נבחרת קוסטה ריקה

קונחו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת קוסטה ריקה בשנת 1987, במשחק ידידות מול דרום קוריאה. הוא היה שותף לזכייתה של קוסטה ריטה באליפות CONCACAF, ששימשה אז כבית מוקדמות מונדיאל 1990, ובכך העפיל עם נבחרתו בפעם הראשונה בתולדותיה לטורניר הגביע העולמי.

קונחו זומן על ידי המאמן בורה מילוטינוביץ' לסגל הנבחרת למונדיאל 1990, שם זכה להכרה עולמית. קוסטה ריקה, שנחשבה לאחת הנבחרות החלשות בטורניר, הפתיעה את סקוטלנד עם ניצחון 1–0, רשמה הפסד מינימלי של 1–0 לברזיל החזקה, וגברה 2–1 על שוודיה כדי להעפיל לשמינית הגמר. קונחו הפגין יכולת גבוהה עם שתי ספיגות בלבד בשלושה משחקים והצלות רבות ומרשימות, אך החמיץ את שמינית הגמר עקב פציעה וראה את נבחרתו מודחת עם תבוסת 4–1 לצ'כוסלובקיה. על אף ההדחה, זכה קונחו (בצוותא עם סרחיו גויקוצ'אה מארגנטינה) בכפפת הזהב, הניתנת לשוער המצטיין בטורניר.

קונחו סיים את דרכו בנבחרת לאחר טורניר גביע הזהב 1991, בו שימש כשוער ראשון וסייע לנבחרתו לסיים במקום הרביעי. בסך הכול ערך 29 הופעות במדי הנבחרת.

לאחר שפרש ממשחק פעיל, החל קונחו לעבוד בהתאחדות הקוסטה ריקאית כמאמן שוערים, שהיה אחראי בעיקר לדור הצעיר של השוערים הבינלאומיים במדינה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1656943
* VIAF: 87397189
* WorldCat: viaf-87397189

 |
**אלברטוס זפאט** (בהולנדית: **Albertus Zafet**;‏ 8 באוקטובר 1901 – 27 ביולי 1944) היה לוחם המחתרת ההולנדית וחקלאי, שהציל במלחמת העולם השנייה והשואה 20 יהודים ממוות בידי הנאצים והוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם.

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
--------------------------------

אלברטוס זפאט נולד ב-8 באוקטובר 1901, ביישוב חקלאי במחוז דרנתה שבהולנד. הוא נישא לאלטיה, שבהמשך עזרה לו בהסתרת היהודים. נולדו להם שתי בנות. שתיהן חלו בפוליו בצעירותן.

אלברטוס ואשתו הבריחו והחביאו 20 יהודים, בעזרת המחתרת ההולנדית. היהודים הוחבאו בגינה בתוך לול תרנגולים נטוש, שנראה כמו חורבה, אך צויד בחשמל ובגז, כדי לספק תנאי מחיה נוחים. כשעלה החשד בדבר החבאת יהודים ביישוב, החלה חקירה של הקצין הנאצי הלמוט' יוהאן למציאתם והוצאתם להורג. כשסירב אלברטוס להסגיר את היהודים, נורה למוות בביתו מול אשתו וילדיו על ידי יוהאן.

הכרה והנצחה
-----------

ב-8 במרץ 1972 הוכר אלברטוס זפאט הוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם, בעקבות העדויות של אישה שהציל, מיבום סיטה. לכבודו נשתל ביד ושם עץ חסיד אומות העולם.

לכבודו הוקם עמוד אינטרנט, וכן הוקמה אנדרטה קטנה דמוית מערה, כמו האחת שבה הסתיר יהודים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלברטוס זפאט, באתר "יד ושם" (באנגלית)
* אלטיה זפאט, באתר "ארכיון בית לוחמי הגטאות"

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלברטוס זפאט, באתר "יד ושם" (באנגלית)
2. ↑  אלברטוס זפאט, באתר "יד ושם" (באנגלית)
**לואיס הארי הולטבי** (באנגלית: **Lewis Harry Holtby**; נולד ב-18 בספטמבר 1990 בארקלנץ, גרמניה) הוא שחקן כדורגל גרמני שמשחק בעמדת הקשר בקבוצת הולשטיין קיל. להולטבי שלוש הופעות במדי בנבחרת גרמניה.

קריירה
------

הולטבי החל לשחק בגיל ארבע במחלקת הנוער של ספרטה גרדראת', ובגיל 11 עבר למחלקת הנוער של בורוסיה מנשנגלדבך, אך משם שוחרר לאחר שלוש שנים, כיוון שלא הצליח להרשים את הצוות המקצועי של המועדון. משם הוא עבר למחלקת הנוער של אלמניה אאכן, ולבסוף עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון.

הולטבי ערך את משחק הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים של המועדון בעונת 2007/08 כאשר עלה כמחליף במשחק נגד סנט פאולי, ואת שערו הראשון במועדון הוא כבש בסוף שנת 2008 נגד מינכן 1860.

לאחר חמש שנים באלמניה אאכן, עבר הולטבי לשאלקה 04, שם חתם לחוזה של ארבע שנים, עד יוני 2013. בחודש ינואר 2010 הושאל הולטבי לבוכום עד סוף העונה, כדי שיצבור יותר ניסיון.

לאחר שחזר בחודש מאי לשאלקה, הולטבי הושאל שוב, אך הפעם למיינץ 05, למשך כל עונת 2010-2011. בסופה של אותה עונה, חזר הולטבי לשאלקה, ושיחק בה עד לינואר 2013, לאחר שבאותו חודש חתם על חוזה של ארבע וחצי שנים בטוטנהאם הוטספר האנגלית. לפי ההשערות, קיבלה שאלקה 1.75 מיליון לירות שטרלינג עבור הולטבי. ב-31 בינואר 2014 הושאל עד סוף העונה לפולהאם.

ב-1 בספטמבר 2014 הושאל הולטבי להמבורג מהבונדסליגה. ב-1 ביולי 2015 חתם באופן קבוע בהמבורג. ביולי 2019 שוחרר מהקבוצה לאחר שלא האריך את חוזהו, לנוכח כישלון הקבוצה להעפיל לבונדסליגה.

ב-2021 חתם בהולשטיין קיל מליגת המשנה בגרמניה.

### קריירה בינלאומית

לאחר שעבר בנבחרות הצעירות השונות של גרמניה, זומן הולטבי לסגל הנבחרת הבוגרת של גרמניה, לקראת משחק הידידות נגד שוודיה ב-17 בנובמבר 2010. את המשחק הרשמי הראשון שלו שיחק הולטבי נגד אזרבייג'ן במסגרת מוקדמות יורו 2012, ובעקבות אותו משחק, נאסר על הולטבי לשחק עבור נבחרת אנגליה (הוא בעל אזרחות אנגלית), שכן שחקן ששיחק בנבחרת לאומית אחת, לא יכול לשחק יותר באף נבחרת לאומית אחרת.

חיים אישיים
-----------

הולטבי נולד לזוג הורים בריטיים מליברפול, ולכן הולטבי הוא בעל אזרחות אנגלית.
ב-2012 הודה בראיון שהוא אוהד אברטון מושבע.

זכיות ותארים
------------

### תארים קבוצתיים

שאלקה 04
* הסופר קאפ הגרמני: 2011

### תארים אישיים

מדליית פריץ וולטר, מדליית זהב עד גיל 19: 2009

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לואיס הולטבי** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  יעקב זיו, לואיס הולטבי סגר בטוטנהאם, באתר ספורט 2, 4 בינואר 2013
מאוזולאום של ג'ניקה-חנים, בתו של טוחטמיש
**צ'וּפֿוּט-קַלֵה** (בשפה הטטרית של קרים ובטורקית: **Çufut Qale** בעברית: **מבצר היהודים**) היא עיר רפאים בקרים שבאוקראינה, ששימשה כמרכזם של הקראילאר בחצי האי עד תחילת המאה העשרים. בימינו משמש המקום כאתר תיירותי עם מערות קבורה מהמאה ה-10. הקבר המפורסם ביותר הוא קבר בתו של טוכטמיש-החאן של אורדת הזהב. שמה העברי שהיה נהוג אצל קראילר הוא **סלע היהודים** ועם תחילת התכחשותם למוצאם היהודי כונה **סלע הקראים**.

היסטוריה
--------

העיר נוסדה ככל הנראה במאה ה-5 או ה-6 כעיר גבול של האימפריה הביזנטית. שם העיר היה **פולה**, ורוב אוכלוסייתה היו אלאנים. לאחר מכן ב-1055 לערך המקום נכבש על ידי קיפצ'קים, עם טורקי נודד מאזור הוולגה. בתקופה זו נקרא המקום **קירק-אל**. ב-1299 נכבשה העיר ונבזזה על ידי נוגאי, האמיר של אורדת הזהב. במאות ה-13 וה-14 הייתה בירת נסיכות קטנה, שהעלתה מיסים לאורדת הזהב. מהמאה ה-14 החלו קראים להגיע לעיר. מ-1428 עד 1449 נערכו מרידות בקרים על ידי חג'י גריי הראשון, שבסופם זכתה קרים לעצמאות מאורדת הזהב וחג'י גיריי נהפך לחאן. קירק-אל נהפכת לבירתו במקום קירים לאחר קבלת העצמאות. ב-1502, בתקופת מנגלי גיריי, הועברה בירת קרים לבחצ'יסראי. בהמשך שימשה העיר כבית סוהר לאסירים מכובדים ובה שכן בית החרושת הממשלתי לייצור מטבעות. בתקופה זו הפכו הקראים לרוב תושבי העיר, שכן נאסר עליהם להתיישב בבחצ'יסראי הבירה, והם נאלצו להסתפק בעיר הקרובה אליה ביותר. בעקבות הפיכת העיר למרכז הקראים, שונה שמה ל**צ'ופוט קלה** ("מבצר היהודים"), ולאחר מכן הונהג על ידי מנהיגי הקראים השם ג'ופט-קלה (המבצר הכפול בחלק מהשפות הטורקיות) כחלק מתהליך התכחשותם לקרבה כלשהי ליהדות. בשנת 1783 העיר נכבשה על ידי האימפריה הרוסית, ותנאי החיים בעיר ובקרים השתנו לבלי הכר. לקראים הותר להתיישב בכל ערי קרים, ועד סוף המאה ה-19 רובם נטשו את עירם המרכזית. בין התושבים האחרונים בעיר, לפני שננטשה סופית, היה אברהם פירקוביץ'. בסוף המאה ה-20 הפכה צ'ופוט קלה לאתר תיירותי בעל חשיבות לאומית, ומבנים רבים, כולל בתי הכנסת הקראים, עברו שיפוץ יסודי.

אתרי תיירות
-----------

בעיר השתמרו עתיקות רבות. האתר העתיק ביותר הוא קברה של ג'ניקה-חנים, בתו של טוכטמיש משנת 1437. בעיר השתמרה חצר להתכת מטבעות, לידה מצאו הארכאולוגים מחסנים רבים של מטבעות מתקופת חאנות קרים. שני בתי הכנסת הקראים, בעלי הארכיטקטורה המיוחדת עברו שיפוץ יסודי לאחרונה, ומושכים מבקרים רבים. בעיר השתמרה גם וילת מגורים, המשמשת היום כמוזיאון לתולדות היישוב. ניתן גם לבקר בבית הקברות ולראות מצבות קראיות החל מהמאה ה-16, ובהן קברו של פירקוביץ'. כל שנה מגיעים לאתר כ-120,000 מבקרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'ופוט-קלה** בוויקישיתוף
* הסבר על העיר באתר על ארכאולוגיה ברוסית

הערות שוליים
------------

1. ↑  «נוסח הרשימה הנמצאת במנג'יליס / על ידי כמורה"ר ... אברהם פירקוביץ' בשנת התר"א »
2. ↑  לוח הזיכרון בבית הכנסת בצ'ופוט-קלה לכבוד הביקור בו של משפחת המלוכה בשנת התרמ"ו  (1886)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007533320705171
* GND: 4457174-4
* LCCN: n96099951
* VIAF: 150264287
* WorldCat (עם VIAF): 150264287

 |
**צ'וּרוּג** (בסרבית קירילית: **Чуруг**, בסרבית בכתב לטיני: **Čurug**) הוא כפר בסרביה השוכן במחוז באצ'קה הדרומי אשר בפרובינציית וויבודינה.

היסטוריה
--------

האזכור הראשון לכפר הוא מ-1238 עת נשלט האזור על ידי בלה הרביעי, מלך הונגריה. ב-1542 נכבש האזור על ידי צבאותיו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) חרב הכפר ונשרף כליל. לאחר המלחמה נכלל האזור בשטחי ממלכת הבסבורג מתוקף הסכם קרלוביץ. בראשית המאה ה-18 נבנה היישוב מחדש ונכלל בשטח הספר של הממלכה. במחצית השנייה של המאה ה-18 היגרו למקום משפחות רבות ממוצא סרבי והפכו לרוב ביישוב.

בהמשך נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל הכפר בשטחי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר הפכה בהמשך לממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941 במהלך מלחמת העולם השנייה תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. אזור באצ'קה נמסר לחזקת הונגריה. בינואר 1942 ערכו ההונגרים את הטבח בדרום באצ'קה ובמסגרתו רצחו כ-900 מתושבי הכפר, מרביתם סרבים ומקצת יהודים. לאחר המלחמה נכלל היישוב בשטח הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה והפך מרכז חקלאי אזורי. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה עבר צ'ורוג לחזקת סרביה.

הקהילה היהודית
--------------

יהודים היגרו לכפר במחצית השנייה של המאה ה-19 ככל הנראה מהמרחב ההונגרי. ב-1880 עת מנתה הקהילה 96 נפשות הוקם בית הכנסת הקהילתי וככל הנראה גם חלקת בית עלמין יהודי. בהמשך, הוקם במקום בית הקהילה ובו שכנו מוסדות קהילתיים כגון חדר מזכיר הקהילה, שליח הציבור וחברה קדישא. ב-1900 מנתה הקהילה 222 נפשות שהיוו 2.34 אחוזים מכלל האוכלוסייה. לאחר מלחמת העולם הראשונה חלה ירידה הדרגתית במספר בני הקהילה. ב-1931 התגוררו בצ'ורוג 75 יהודים ובפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 50 נפשות.

לאחר כיבוש יוגוסלביה הועבר אזור באצ'קה לחזקת הונגריה. כאמור, בינואר 1942 ערכו ההונגרים את הראצייה בדרום באצ'קה. כל בני הקהילה נעצרו ביחד עם תושבי הכפר הסרביים ונכלאו באסמים ומחסנים, ושם נורו או הורעבו למוות. גופותיהם הושלכו אל הנהר טיסה. ב-1950 הרסו השלטונות היוגוסלביים את מבנה בית הכנסת. נכון ל-2001 עמד המבנה אשר שימש כבית הקהילה על תילו. את חלקת בית העלמין היהודי בכפר לא ניתן היה לאתר במועד זה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'ורוג** בוויקישיתוף
* "צ'ורוג", באתר JewishGen (באנגלית)
* Aleksandra Terzić ,Željko Bjeljac,‏‏ The extermination of jewish population and heritage in BAČKA region of ap vojvodina-serbia (באנגלית)
* יהדות באצ'קה, באתר יד ושם

הערות שוליים
------------

1. ↑  נתוני אוכלוסין בצ'ורוג, באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של סרביה, אוחזר ב-14 ביולי 2018 (באנגלית).
2. 1 2  **הקהילה היהודית בצ'ורוג**, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 287.
3. ↑  צילום בית הקהילה (2001), באתר המרכז לאמנות יהודית.
4. ↑  אתרי מורשת יהודית בסרביה, באתר jewish-heritage-europe.eu (באנגלית).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007491821405171
* LCCN: n2005055227
* VIAF: 125697784
* WorldCat: lccn-n2005055227

 |
**אוטו הראשון, דוכס שוואביה בוואריה** (בגרמנית: **Otto I. von Schwaben und Bayern**; ‏954–1 בנובמבר 982), היה דוכס שוואביה בין השנים 973–982 ובוואריה בין השנים 976–982.

ביוגרפיה
--------

אוטו נולד בשנת 954, לליאודולף, דוכס שוואביה, בנו של אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ולאידה משוואביה, בתו של הרמן הראשון, דוכס שוואביה.

בשנת 957 מת אביו ליאודולף, דוכס שוואביה, גדל אוטו בחצר סבו אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה יחד עם דודו אוטו.

בשנת 973 מת בורכארד השלישי, דוכס שוואביה, ואוטו מונה על ידי סבו לדוכס שוואביה. בשנת 976 מרד היינריך השני, דוכס בוואריה בדודו אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובעקבות כך מסר לו דודו גם את דוכסות בוואריה.

בשנת 980 ליווה אוטו את דודו לאיטליה, ולחם עמו בביזנטים ובערבים בסיציליה. ב-14 ביולי 982 ספגו הכוחות הקיסריים תבוסה בקרב סטילו, וב-1 בנובמבר אותה שנה מת אוטו כתוצאה ממלריה. לאחר מותו מסר דודו את דוכסות שוואביה לקונרד הראשון, דוכס שוואביה, ואת דוכסות בוואריה להיינריך השלישי, דוכס בוואריה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוטו הראשון, דוכס שוואביה ובוואריה** בוויקישיתוף
* אוטו הראשון, דוכס שוואביה ובוואריה (בגרמנית)

  


|  |
| --- |
| **אוטו הראשון, דוכס שוואביה ובוואריה**  השושלת האוטונית  נולד:954 מת:1 בנובמבר 982 |
| **בורכארד השלישי** | **דוכסות שוואביה  973–982** | **קונרד הראשון** |
| **היינריך השני** | **דוכסות בוואריה  976–982** | **היינריך השלישי** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 131649248
* ISNI: 0000 0001 0677 5331
* NKC: mzk2010613884
* VIAF: 67605376
* WorldCat: viaf-67605376

 |
משחק הוקי רצפה בגרמניה
**הוקי רצפה** (באנגלית: **Floor hockey**) הוא משחק ספורטיבי הדומה להוקי קרח, ממנו התפתח.

במשחק משחקות שתי קבוצות, המורכבות מ-5 שחקנים ושוער אחד. את המשחק נהוג לשחק על משטחי רצפה שטוחים, כגון מגרשי כדורסל כאשר השחקנים נוהגים ללבוש נעלי ספורט. השחקנים משתמשים במקלות מעוקלים כדי לשלוט בדיסקית במטרה לחבוטה לעבר שער הקבוצה היריבה ולהבקיע שערים. המטרה של כל קבוצה היא להבקיע את הדיסקית/כדור לשער של הקבוצה היריבה באמצעות המקל בלבד. הקבוצה אשר חבטה את הדיסקית/כדור יותר פעמים לתוך שער הקבוצה היריבה היא המנצחת.

המשחק נפוץ בעיקר באמריקה הצפונית (ארצות הברית וקנדה) ובאירופה.

ציוד
----

לכל שחקן יש מקל (נהוג לשחק עם המקלות הסטנדרטיים של משחקי הוקי שדה, הוקי קרח, במקלות בנדי, או במקלות פלסטיק קלי משקל). במשחק לא נהוג תמיד לשחק באמצעות ציוד מגן.

ציוד השוער כולל קסדה עם רשת למיגון הפנים, מגן גרון, מגן חזה, מגני רגליים ו"מכנס" שמגן על הברכיים והירכיים.

בנוסף לכך נהוג להשתמש בדיסקית (Puck), או בכדור פלסטיק קל משקל, ובשני שערים.

כללים
-----

במשחק הוקי רצפה משתתפות 2 קבוצות המונות 6 שחקנים כל אחת: 5 שחקני שדה ושוער אחד. המשחקים נערכים על מגרשים שטוחים בגודל 29 מטרים על 15 מטרים. המטרה של כל קבוצה היא להבקיע את הדיסקית/כדור לשער של הקבוצה היריבה באמצעות המקל בלבד. הקבוצה אשר חבטה את הדיסקית/כדור יותר פעמים לתוך שער הקבוצה היריבה היא המנצחת.

השוערים רשאים להשתמש בכל אמצעי אפשרי כדי לעצור את הדיסקית/כדור (עם הגוף, הכפפות, או עם המקל שלהם).

משחק הוקי רצפה נמשך שתי מחציות בנות 20 דקות כל אחת, כאשר ישנה הפסקה בת 10 דקות בין המחצית הראשונה למחצית השנייה. אם בתום המחציות לא הושגה הכרעה, מתקיימת הארכה בת 5 דקות, שנערכת בשיטת "שער זהב" - הקבוצה הראשונה להבקיע בהארכה מוכרזת כמנצחת. אם המשחק לא הוכרע לאחר ההארכה, מתקיים דו-קרב מכות עונשין.

שעון המשחק נעצר במקרים של הבקעת שער, עבירה, פסק זמן, או אירוע חריג אחר. המשחק מתחדש בכדור ביניים (Faceoff) במרכז המגרש (שני כדורים בכל צד של המגרש ואחד מרכזי).

### עבירות

על העבירות שלהלן השחקן שביצע את העבירה יוצא מהמשחק לשתי דקות:

* **Tripping** - לגרום לשחקן יריב למעוד או ליפול באמצעות המקל.
* **Hooking** - משיכת שחקן יריב מאחור באמצעות מקל ההוקי.
* **Slashing** - מכה לכוון יריב באמצעות מקל היורד מלמעלה כלפי מטה, גם אם המקל לא פגע ביריב.
* **Interference** - חסימת התקדמותו של שחקן יריב אשר לא מחזיק בדיסקית/כדור.
* **High Sticking** - המקל בו מחזיק השחקן עולה מעל לגובה המותניים שלו בכל שלב במהלך המשחק.
* **Cross Checking** - דחיפת היריב באמצעות המקל.
* **Checking from behind** - כניסת גוף בגוף בגבו של יריב שלא רואה את הפוגע ולא יכול להתגונן.

ראו גם
------

* הוקי
* הוקי שדה

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **הוקי רצפה** |
בית הפלאים, מראה מהים
בית הפלאים בראשית המאה ה-20
גרם מדרגות בתוך הבית
**בית הפלאים** (באנגלית: **House of Wonders**; בערבית: بيت العجايب – **בית אל-עג'איב**) הוא בניין היסטורי בעיר סטון טאון שבזנזיבר. בית הפלאים הוא הגדול והגבוה שבבתי העיר, והוא אחד משישה ארמונות שבנה בה הסולטאן העומאני ברע'ש בן סעיד.

היסטוריה
--------

בית הפלאים נבנה בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-19, על חורבותיו של ארמון מהמאה ה-17, והוא נחנך ב-1883. הסולטאן ברע'ש בן סעיד, שיזם את הקמתו, ייעד אותו לקבלות פנים ולטקסים. הכינוי "בית הפלאים" ניתן לו משום שהיה המבנה הראשון בזנזיבר שחובר לחשמל. חידוש טכנולוגי נוסף שהיה בבניין היה מעלית – הראשונה במזרח אפריקה.

בית הפלאים תוכנן בידי אדריכל בריטי, שעשה שימוש בחומרי בנייה שונים: אבן גיר, בטון, מנגרובים וקורות פלדה. המבנה כלל אלמנטים אדריכליים שהיו חידוש בזנזיבר, בין היתר מרפסות מקורות הנתמכות בעמודים מברזל, שהן מסממניו המובהקים של הבית. כן כלל הבניין חצר מרכזית, דלתות שעליהן מגולפים פסוקים מהקוראן, מרצפות שיש, וקישוטים מכסף. לצד החידושים הטכנולוגיים והקישוטים, כלל המבנה גם אלמנטים פונקציונליים, כגון מעברים עיליים מקורים לארמונות הסמוכים, בית אל-חוכם ובית א-סהל, שאפשרו לנשות משפחת המלוכה לנוע ביניהם מבלי לצאת או להיראות מהרחוב. אלמנט פונקציונלי נוסף היה הדלת הראשית, שהייתה רחבה דיה כדי שהסולטאן יוכל להיכנס דרכה כשהוא רכוב על פיל. בחזית הבית ניצב מגדלור.

במהלך מלחמת אנגליה–זנזיבר, שארכה 38 דקות ב-27 באוגוסט 1896, הפגיזו הבריטים את אזור הארמונות. בעוד שבית אל-חוכם נהרס ובית א-סהל ניזוק קשות, בית הפלאים ספג נזקים קלים בלבד, אם כי המגדלור נהרס. במהלך 1897 שוקם בית הפלאים, ובחזיתו נוסף מגדל שעון. בית אל-חוכם לא נבנה מחדש, ועל הקרקע ניטע גן.

ב-1911 הפסיק הבניין לשמש את הסולטאן ואת משפחתו, והבריטים הסבו אותו לשימושים מנהליים של הממשל. לאחר המהפכה הזנזיברית ב-1964 הפך הבניין לבית ספר ולמוזיאון של המפלגה ששלטה בזנזיבר בעקבות המהפכה, המפלגה האפרו-שירזית.

בראשית העשור הראשון של המאה ה-21 הוקם בבית הפלאים מוזיאון לתרבות הזנזיברית והסוואהילית. התצוגה כוללת סירות וכלי דיג מסורתיים, קנגות טקסיות, דיוקנאות של סולטאני זנזיבר ואישים זנזיבריים אחרים, ריהוט מארמונותיהם של הסולטאנים, וכן רכב השרד של עבייד קרומה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הפלאים** בוויקישיתוף
* מידע על בית הפלאים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0001 2170 7548
* LCCN: nb2007002670
* VIAF: 141208410
* WorldCat: lccn-nb2007002670

 |
**הפראיות** (באנגלית: **The wilds**) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית שנוצרה על ידי שרה שטרייכר עבור פריים וידאו.

הסדרה סובבת סביב קבוצת נערות מתבגרות שנותרו תקועות על אי בודד לאחר התרסקות מטוס, אך אינן מודעות לכך שהן מושא לניסוי חברתי. הקאסט כולל את סופיה עלי, ריין אדוארדס, שאנון ברי, ג'נה קלאוס, מיה הילי, הלנה הווארד, ארנה ג'יימס, שרה פידג'ון, דייוויד סאליבן, אלכס פיצאלן, טרוי ווינבוש ורייצ'ל גריפית'ס.

הסדרה החלה בשידור בפריים וידאו ב-11 בדצמבר 2020, וזכתה לביקורות חיוביות מהמבקרים, עם שבחים על הביצועים, הכתיבה והעלילה.

בדצמבר 2020, הסדרה חודשה לעונה שנייה שעלתה לראשונה ב-6 במאי 2022.

עלילה
-----

קבוצה של נערות מתבגרות מרקעים שונים - פאטין ג'דמני, דוט קמפבל, מרתה בלקבורן, רייצ'ל ריד, שלבי גודקינד, נורה ריד, טוני שליפו ולאה רילקה - נמצאות על מטוס שמתרסק באוקיינוס בזמן שהיה בדרך להוואי.

הן שורדות את ההתרסקות ומוצאות את עצמן תקועות על אי בודד. בעוד הבנות פועלות כדי לשרוד וללמוד אחת על השנייה, הן אינן מודעות לכך שהן מושא לניסוי חברתי; התרסקות המטוס בוצעה על ידי גרטשן קליין, ראש התוכנית "Dawn of Eve progrem".

הרפתקאותיהן של הבנות על האי משולבות בסצנות פלאשבק על חייהן לפני ההתרסקות, ובסצנות פלאש-פורוורד שבהן שני גברים הטוענים שהם סוכני FBI מראיינים את הניצולים כביכול לאחר החילוץ.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הפראיות (בשפות מרובות)
* הפראיות, ברשת החברתית טוויטר

* הפראיות, ברשת החברתית אינסטגרם

* "הפראיות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "הפראיות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "הפראיות", באתר Metacritic (באנגלית)

* "הפראיות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**אוטו באום** (בגרמנית: **Otto Baum**; ‏15 בנובמבר 1911 – 18 ביוני 1998) היה קצין בוואפן אס אס בדרגת אוברפיהרר אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא קיבל את עיטור את צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות של גרמניה הנאצית.

ביוגרפיה
--------

באום נולד ב-15 בנובמבר 1911 בהכינגן, בן לסוחר. מ-1930 עד 1932, הוא למד שני סמסטרים של חקלאות באוניברסיטת הוהנהיים.  ב-1937 הוא הצטרף לאס אס, וב-1 ביוני 1939 הוא מונה למפקד פלוגה 7 ברגימנט הרגלים לייבשטנדרטה אדולף היטלר. ב-3 במרץ 1941 הוא מונה שירת כמפקד גדוד ברגימנט הרגלים ה-3 בדיוויזיית הפאנצר אס אס ה-3, ופיקד עליו במהלך מבצע ברברוסה ובמהלך מבצע דמיאנסק. ב-26 בדצמבר 1941 הוא קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-8 במאי 1942 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל על הישגיו. לאחר מכן הוא שירת בצרפת ולאחר מכן שוב בחזית המזרחית, וב-22 באוגוסט 1943 קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-30 בינואר 1944 הועלה לדרגת שטנדרטנפיהרר. מ-18 ביוני 1944 עד 1 באוגוסט 1944 פיקד על דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-17, אשר לחמה בצרפת והתבלט עם יחידתו, במיוחד בקרב על סן-לו. מ-28 ביולי עד 23 באוקטובר 1944, פיקד באום על דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-2, ולחם עימה בקרב פאלז, וב-2 בספטמבר 1944 קיבל תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. לאחר מכן הוא קיבל את הפיקוד על דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-16 באיטליה ב-24 באוקטובר 1944. בסוף ינואר 1945 הוא הועבר להונגריה עם הדיוויזיה וב-8 במאי 1945 נכנע ליד ולקרמרקט בקרינתיה.

לאחר שחרורו מהשבי הבריטי בדצמבר 1948, עבד באום בתעשיית הטקסטיל. הוא נפטר בהכינגן ב-18 ביוני 1998.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Stockert 1997, p. 326.
2. ↑  Mattson 2002, p. 177.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1012581322
* VIAF: 171564503
* WorldCat (עם VIAF): 171564503

 |
**אוניקום** (בהונגרית: **Unicum**) הוא ליקר עשבים מתוק-מריר שפותח לפני למעלה מ-200 שנה. הוא אפריטיף ודיז'סטיף ונחשב למשקה הלאומי של הונגריה מאז 1840, ובעבר היה המשקה הלאומי של האימפריה האוסטרו הונגרית.

האוניקום מיוצר על ידי חברת צוואק (Zwack) לפי מתכון שנשמר בסוד אך ידוע שמכיל יותר מ-40 סוגי עשבים והוא מיושן חצי שנה בחביות מעץ אלון. אחד ממאפייניו המוכרים הוא צורת הבקבוק המיוחדת: בקבוק נמוך ופחוס שעל תוויתו צלב אדום-לבן.

אגדת האוניקום
-------------

על פי האגדה, מקור השם אוניקום (שמשמעו "מיוחד במינו" בגרמנית) ביוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (1790-1741) שחיפש משקה חדש לעיכול המזון בסעודות הפאר שערך. ב-1790 הכריז המלך על תחרות שבה השתתפו משקאות רבים. כשטעם מהאוניקום שיוצר על ידי הרופא המלכותי דאז (שהיה אחד מאבותיו של מייסד חברת צוואק), אמר "!das ist unikum" ("זה מיוחד במינו!") ומאז נקרא המשקה כך.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוניקום** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אוניקום
* אתר יצרנית המשקה

הערות שוליים
------------

1. ↑  ליבי שפרלינג, זה שורף בלב: דיז'סטיפים, סיפור אהבה מריר, באתר ynet, 5 בינואר 2012

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4467601-3

 |
**חולדה ארוכת-שיער** (שם מדעי: ***Rattus villosissimus***) היא מין של חולדה החיה ביבשת אוסטרליה בטבע. היא ידועה בעיקר בעת שאוכלוסיות שלה התפרצו בתנאים שונים, אך מעבר לכך היא לא נחקרה.

מאפיינים
--------

אורכם של הזכרים עד 187 מ"מ, אורך הזנב 150 מ"מ ומשקלו עד 156 גרם. אורך הנקבות 166 מ"מ, אורך הזנב 141 מ"מ ומשקלה עד 112 גרם. חולדה זו בעלת שיער ארוך בצבע אפור ומתחתיו שערות נוספות שחורות ושערות באזור הבטן בעלי גוון אפרפר. השערות הארוכות עוזרות להגן על החלקים הפגיעים שלה. החולדה בעלת אוזניים גדולות, כפות ורודות וזנב ארוך העוזר לשמור על איזון.

היא מצויה ברחבי רוב מדינות אוסטרליה, ולאחר עונת גשמים מוצלחת האוכלוסייה מגדילה את עצמה עד למאות יחידים לדונם. אוכלוסיות מתפרצות נרשמו בניו סאות' ויילס, קווינסלנד, אוסטרליה המערבית, אוסטרליה הדרומית והטריטוריה הצפונית. היא חיה בטבע בערבות עשב, מישורים נרחבים, אזורי תת-מדבר וגם באדמות מרעה של שיבולת-שועל או דורה. לאחר ירידת גשמים היא יכולה להימצא באזורים יבשים אף יותר.

החולדה היא אוכלת כל בין השאר מעלים שונים, שורשים, זרעים וחרקים. חלק מהחוקרים מעריכים שהיא מגוונת בבשר ואף בקניבליזם. החולדה פעילה בעיקר בלילה.

לחולדה טורפים רבים, ביניהם תנשמות, דאות, שועלים ונחשים שונים וכן חתולים וכלבים שהתפראו. להגנה היא מסתתרת מרבית זמנה מתחת לקרקע או בשבילים בצמחייה גבוהה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חולדה ארוכת-שיער** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  חולדה ארוכת-שיער באתר הרשימה האדומה של IUCN
**מומנשאנץ** (**Mummenschanz**) היא להקת פנטומימה שווייצרית העושה שימוש במסיכות ובתחפושות סוריאליסטיות.

הלהקה נוסדה בשנת 1972 בידי ברני שירש (Schürch) ואנדרס בוסאר (Bossard;‏ 9 באוגוסט 1944 - 25 במרץ 1992) השווייצרים ופלוריאנה פראסטו (Frassetto) האמריקאית-איטלקייה. חברים נוספים בקבוצה לאורך השנים הם רפאלה מטיולי (Mattioli) האיטלקייה, יאקוב בנטסן (Bentsen) הדני והמנהל הטכני יאן מריה לוקאס (Jan Maria Lukas).

הקבוצה החלה להתגבש עת למדו שלושת מייסדיה בפריז בהנחייתו של ז'אק לקוק (Jacques Lecoq) וברומא תחת רוי בוזייה (Roy Bosier). לאחר תקופת התנסות בת כשלוש שנים הוקמה הלהקה ב-1972 במטרה "ליצור שפה תיאטרלית לא-מילולית שתחצה גבולות מסורתיים של לאומיות ותרבות".

פריצתם הראשונה הייתה בפסטיבל אביניון ב-1972, ובשנה שלאחר מכן יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בינלאומי בארצות הברית, קנדה ואמריקה הדרומית. במשך שלוש שנים (1977-1979) הופיעה הלהקה בתיאטרון ביז'ו (Bijou) בברודוויי. בשנת 1980 הפיקה הלהקה את תוכנית הטלוויזיה La Pomme, שזכתה בפרס ורד הזהב במונטרה. הלהקה הופיעה במספר תוכניות טלוויזיה שהגבירו את חשיפתה, כגון בפרק האחרון של העונה הראשונה של "החבובות" ב-1976, ב-"1-2-3 מגע" בשנות ה-80, וב"חשיפה לצפון" בשנות ה-90. בשנת 1992 נפטר בוסאר ממחלת האיידס בגיל 47, ובמהלך מסע ההופעות שלהם Parade, שהחל בשנת 1995, הצטרף לקבוצה השחקן האמריקאי ג'ון צ'ארלס מרפי (Murphy). בשנת 2000 הצטרפו ללהקה מטיולי ובנטסן וכן המנהל הטכני לוקאס. בשנת 2006 החלו חברי הלהקה להופיע עם המופע הנוכחי שלהם, 3X11, רטרוספקטיבה של 33 שנות פעילות. הלהקה הופיעה בכל רחבי העולם ובשש יבשות, השתתפה בפסטיבלים רבים, כולל מספר פעמים בפסטיבל ישראל וזכתה לביקורות נלהבות.

הופעות מומנשאנץ מורכבות מסדרת מערכונים קצרים העוסקים בדרך כלל ביחסים בין יצורים אנושיים או לא-אנושיים. השחקנים לובשים לרוב בגד גוף שחור ומשתמשים באביזרי פלסטיק צבעוניים או בשלל אביזרים יום-יומיים בשימוש לא שגרתי. במערכון מפורסם ניצבות זו מול זו שתי דמויות, כאשר במקום פה משמש להם גליל נייר טואלט והן מקיימות שיחה רבת הבעה תוך שימוש בקריעת פיסות נייר בלבד וגלגול הגליל.

בגרמנית פירוש שם הקבוצה, מומנשאנץ, הוא "פנטומימה" או "מופע מסיכות".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מומנשאנץ** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מומנשאנץ

הערות שוליים
------------

1. ↑  עמוד ה"היסטוריה" באתר הלהקה הרשמי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb11883636q (data)
* GND: 2085976-4
* ISNI: 0000 0001 0660 0902
* MusicBrainz: 590e7013-dff3-4bb8-b8bd-6a614c94a388
* SUDOC: 027779416
* TLS: Mummenschanz,\_Altstätten\_SG
* VIAF: 129684523
* WorldCat: viaf-129684523

 |
**אונכופריסטיס** (שם מדעי: *Onchopristis*) הוא סוג דג סחוס נכחד שחי לאורך תור הקרטיקון שהיה קרוב לבני סדרת המסורנאים הקיימים כיום.

מאפיינים
--------

מאובניו של יצור זה התגלו באמריקה הצפונית, צפון אפריקה, ברזיל וניו זילנד.

מהמאובנים התגלו שיניים שמזכירות שיני מסורנים מודרניים. בהשוואה אליהם, השיניים שהתגלו היו גדולות בהרבה ומהם מסיקים שאורך היצור החרטום כולו הגיע לאורך 2.5 מ'. השיניים היו מחודדות ובעלות עוקצים קטנים.

יצור זה חי כנראה בדומה לקרוביו והיה בעל עיניים ממעל לגופו כדי להרגיש בטורפים, לעומת הזימים והפה שהיו מתחת גופו והיו בעלי חישה אלקטרורצפטורית. הוא חי בקרבת הקרקעית והשתמש בתאים כדי לקלוט את טרפו - דגים וחסרי חוליות מימיים. ייתכן שדגים אלה נדדו במעלה נהרות לעיתים בחיפוש מזון.

בתרבות
------

* האונכופריסטיס הופיע בסדרה הכוכב דינוזאור שם נראים מספר פרטים שחלקם נטרפים על ידי ספינוזאורוס ופגריהם משמשים מאכל לרוגופסים.
* בנוסף הוא הופיע בסדרה פלאווורלד ובמשחק עולם היורה: המשחק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אונכופריסטיס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |

איור של ספינוזאורוס צולל במים לצד דגים שונים. מתחתיו נראה אונכופריסטיס
**מון וַנטו** (בצרפתית: **Mont Ventoux**) הוא הר בחבל פרובאנס בדרום מזרח צרפת, המתנשא לגובה של 1910 מ' מעל פני הים.

ההר, הידוע בכינויו "הענק של פרובאנס", מפורסם בשיפוע התלול של הדרך העולה אליו: ההעפלה אליו היא לאורך כ-16 קילומטר, עם שיפוע ממוצע של כ-8%. אל פסגת ההר מעפילים רוכבי אופניים בתחרות הטור דה פראנס ותחרויות אופני כביש אחרות כמו דופינה ליברה. עלייה זו מדורגת ב"טור דה פראנס" "Hors catégorie" ("מחוץ לקטגוריות"), מונח שנקבע לעליה קשה במיוחד.

ההר זכה לשם בתחום האופניים לאחר שרוכב בריטי, טום סימפסון, מת במהלך ההעפלה עליו, ככל הנראה משילוב של מכת חום, אלכוהול וסמים. פרסום נרחב קיבלה גם ההתמודדות שנערכה על ההר בין מרקו פנטאני ובין לאנס ארמסטרונג בטור דה פראנס בשנת 2000. מרקו פנטאני ניצח בקטע, אך בעקבות טענות כי ארמסטרונג הניח לפנטאני לנצח, החלו חילופי האשמות בין שני הרוכבים.

בטור דה פראנס בשנת 2016, מספר ק"מ לסיום הקטע, אופנוע צילום עצר בפתאומיות עקב קהל שחסם את הכביש, ושלושה רוכבים מועמדים בכירים בדרוג הכללי, ביניהם כריסטופר פרום, שלבש באותה עת את החולצה הצהובה של מוביל הטור, התנגשו בו ונפלו. אופניו של פרום נהרסו, והוא רץ מרחק של כ-300 מטר עד שניתנו לו אופניים חדשים. עיכוב זה גרם לו להפסיד את החולצה הצהובה. לאחר סיום הקטע, קיבלו מארגני הטור החלטה לתת לשלושת הרוכבים שנפלו בתקרית: פרום, ריצ'י פורט ובאוקה מולמה, את זמן הסיום של הראשון מביניהם שהגיע אל קו סיום הקטע, באוקה מולמה. החלטה זו גרמה לפרום לשמור על החולצה הצהובה, בה המשיך להחזיק עד סיום המרוץ בפריז.

מנצחי קטעים בטור דה פראנס שהסתיימו במון ונטו
--------------------------------------------

* 1958 - צ'ארלי גול
* 1965 - ריימון פולידור
* 1970 - אדי מרקס
* 1972 - ברנאר תבנה
* 1987 - ז'אן-פרנסואה ברנאר
* 2000 - מרקו פנטאני
* 2002 - רישאר ויראנק
* 2009 - חואן מנואל גראטה
* 2013 - כריסטופר פרום
* 2016 - תומאס דה חנט

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מון ונטו** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007529737205171
* BnF: cb123523667 (data)
* GND: 4211618-1
* LCCN: sh86006568
* VIAF: 240871494
* WorldCat (עם VIAF): 240871494

 |
**מכון קווים** הוא מכון לעיצוב ואדריכלות הפועל בתל אביב, ברעננה, בחיפה בראשון לציון בכפר סבא ובבאר שבע. ייחודו בכך שהוא משלב לימודי עיצוב עם עבודה מעשית, באמצעות משרד אדריכלים ומעצבים השייך למכון.

המכון נוסד ב-2003, והיה המוסד הראשון שהציע מכינות למועמדים ללימודי עיצוב במוסדות האקדמיים. כיום הוא מקיים גם לימודי תעודה בעיצוב פנים, בעיצוב אופנה, בעיצוב תעשייתי ובעיצוב גרפי, קורסי העשרה לבעלי מקצוע, וקורסים למעצבים חובבים כגון קורס הום סטיילינג, סטיילינג אישי, עיצוב מטבחים, עיצוב חלונות ראווה ועוד

סגל ההוראה כולל מעל לשבעים מורים מתחומי העיצוב השונים (אופנה, תקשורת חזותית, עיצוב תעשייתי, עיצוב פנים ואדריכלות) וכן אמנים ופסיכולוגים. 

ב-2010 נחנך, בהאנגר 3 בנמל תל אביב, המרכז לעיצוב ואדריכלות **קווים בנמל**. בין מטרותיו - הנגשת עולם העיצוב לציבור הרחב. המרכז מקיים ימי עיון וכנסים לאנשי מקצוע, הרצאות לקהל הרחב, ומופעי מוזיקה. המרכז כולל גלריה, המציגה תערוכות עיצוב ואומנות.

מכון קווים נסגר בשנת 2016 ואינו פעיל.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר מכון קווים
* אתר קווים בנמל, מרכז לעיצוב ואדריכלות בנמל תל אביב.
**מונאדירה** (בגאורגית: **მონადირე**, מילולית: "צייד") הייתה יחידה חצי-צבאית חמושה שפעלה בעמק קודורי שבאבחזיה. היחידה נוסדה בשנת 1992, במהלך מלחמת אבחזיה, בהנהגתו של אמזר קוויציאני, לוחם ממוצא סוואני. המיליציה הנהיגה את ההגנה הגאורגית על עמק קודורי כנגד כוחות הבדלנים האבחזים עד שפורקה מנשקה בכוח ביולי 2006.

לאחר מלחמת אבחזיה, בשנים 1992–1993, נותר עמק קודורי החלק היחיד מאבחזיה שהיה בשליטת גאורגיה. אולם השליטה על העמק בפועל הייתה בידי המיליציה של קוויציאני. לממשלת טביליסי לא הייתה שליטה אמיתית על האזור.

המיליציה של קוויציאני, מיליציית מונאדירה, הוגדרה כגדוד ומנתה מאות אחדות של לוחמים. ב-25 ביולי 1998 הוכפף הגדוד למשרד ההגנה של גאורגיה. ממשלת גאורגיה תקצבה את הגדוד ותמיכה סוציאלית לתושבי האזור. באפריל 2005, תחת הנהגתו של מיכאיל סאקשווילי, החליט משרד ההגנה של גאורגיה, להפסיק לממן את המיליציה ולפרק אותה. סירובו של קוויציאני לפרק את המיליציה מנשקה הייתה העילה למבצע הגאורגי בקודורי עילית, באוגוסט 2006. המבצע הגאורגי כלל, על פי הצהרת ממשלת גאורגיה, כוחות שיטור בלבד, אולם מקורות רוסיים ואבחזיים טוענים כי היו גם כוחות צבאיים, שהשימוש בהם הפר את הפסקת האש והפרדת האש מה-14 במאי 1994, ופרוטוקול מאי 1998.

השלטונות הגאורגיים אמרו כי מעבר לעובדה שאין שליטה בפועל על העמק הרי שמדובר בחבורת פושעים. שר ההגנה הגאורגי באותם ימים, איראקלי אוכרואשווילי, הצהיר כבר באפריל 2005, כי "90% מכוח מונאדירה הם פושעים". נשיא גאורגיה, מיכאיל סאקשווילי, הגדיל ואמר כי מדובר ב"הם פושעים שרצחו ושדדו את הפליטים הגאורגיים מאבחזיה בשנת 1993".

קישורים חיצוניים
----------------

* קוויציאני אמזר, הממונה מטעם נשיא גאורגיה על עמק קודורי, 3.10.2006, Lenta-ru, (ברוסית)
* אמזר קוויציאני, "קווקזסקי אוזל", (ברוסית)
* הממשלה מגבה את שליח הנשיא לאחר שנטען כי ביצע חטיפה, 12.6.2003, "סיביל ג'ורג'יה", (באנגלית)
* מפקד המיליציה בקודורי קורא תיגר על השלטונות, 22.6.2006, "סיביל ג'ורג'יה", (באנגלית)
* אוכרואשווילי מדבר על קנוניה כנגדו, 11.7.2005, "סיביל ג'ורג'יה", (באנגלית)
* תפקיד הנציג הנשיאותי בעמק קודורי בוטלה, 4.12.2004, "סיביל ג'ורג'יה", (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ‏שר ההגנה הרוסי מגיב על מבצע קודורי, 26.7.2006, "סיביל ג'ורג'יה", (באנגלית)
2. ↑  ‏סאקשווילי מנהל שיחות עם הלוחם המורד, 24.7.2007, "סיביל ג'ורג'יה", (באנגלית)
**היחטפות** בבלשנות עברית היא תהליך שבו תנועה מפנה את מקומה לשווא נע או לחטף.

דוגמאות
-------

גוף שלישי עבר מופיע הפועל **לָקַח**, ואילו צורת הרבים היא **לְקַחְתֶּם** 
הקמץ תחת הלמ"ד פינה מקומו לשווא נע. זוהי היחטפות.  

גוף שלישי עבר מופיע הפועל **עָשָׂה**, ואילו צורת הרבים היא **עֲשִׂיתִם** 
הקמץ תחת העי"ן פינה מקומו לחטף פתח. זוהי היחטפות.

הסבר התופעה
-----------

הסבר התופעה נעוץ בכלל: תזוזת ההטעמה גוררת היחטפות. 

לדוגמה, במילה **לָקַח** הטעם על ההברה **קַח**, ואילו ב**לְקַחְתֶּם** הטעם על ההברה **תֶּם**, יוצא כי במעבר לצורת הרבים זזה ההטעמה.

מכיוון שדובר השפה יודע שעליו "לשמור אוויר" להברה המוטעמת, הוא מעדיף לקצר את זמן ההגיה של ההברות הראשונות והלא-מוטעמות, כלומר להחטיף אותן.

חטף מול שווא נע
---------------

במקרה שבו ההיחטפות חלה על אות גרונית, מוחלף השווא הנע בחטף, וזאת בגלל הקושי הקיים בקרב דוברי השפה להגות אות גרונית בשווא נע. 

דוגמאות:

גוף שלישי עבר **אָכַל** ואילו צורת הרבים **אֲכַלְתֶּם**.  

גוף שלישי עבר **הָלַךְ**  ואילו צורת הרבים **הֲלַכְתֶּם**  
  

גוף שלישי עבר **חָרַשׁ** ואילו צורת הרבים **חֲרַשְׁתֶּם**

ראו גם
------

* שווא נע
* ניקוד טברני

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **היחטפות** |

* הטעמה(הקישור אינו פעיל) - באתר צפונט.

הערות שוליים
------------

1. ↑  בראשית, כ, כ"ב
2. ↑  שופטים,י"ח,כ"ד
3. ↑  בראשית, א, ל"א
4. ↑  בראשית,ו,ז
5. ↑  שמואל א', ל, י"ב
6. ↑  הושע, י, י"ג
7. ↑  בראשית, ל"ב, ב
8. ↑  יחזקאל, ה, ז
9. ↑  ישעיהו, מ"ד, י"ג
10. ↑  הושע, י, י"ב
איור של החולדה
**חולדת אורז גלאפגוס** (שם מדעי: *Aegialomys galapagoensis*) הוא מין של מכרסם קטן האנדמי לאיי גלאפגוס ומצוי בסכנת הכחדה. החולדה שייכת לשבט Oryzomyini (בה מצוי המין אוגר יער הררי), המכונה גם "חולדת אורז", וקרובו היחיד לסוג הוא המין *Aegialomys xanthaeolus*, החי באקוודור ופרו.

מאפיינים
--------

זו חולדה קטנה שאורכה עד 15 ס"מ, החיה בערבות ושיחיות טרופיות וסאב-טרופיות ואין לה פחד מבני אדם. הם חיים בכמה איים כמו סנטה פה ופרננדינה וסן קריסטובל ונחשבו בעבר למינים נכחדים עד שהתגלו מחדש.

לחולדה זו בעלתפרווה אפורה כהה, אוזניים גדולות וחוטם מוארך עם שערות חישה העוזרות לה לחוש את סביבתה. היא יוצאת בעיקר בלילות וניזונה מצמחים שונים, זרעים ויצורים קטנים כמו חרקים, ביצים וחולייתנים קטנים. מקור השם "חולדת אורז" הוא כאמור בשבט אליו משתייכת החולדה ולא בתזונתה.

החולדה נמצאת בסכנה עקרב מינים חדשים כמו חתולים וכלבים וכן חולדות אמיתיות שפלשו לאיים ומאיימים על החולדות. האוכלוסייה שלהם אינה גדולה בכל מקרה ונחשבת פגיעה כיום. 

אחד מהתת-מינים *A. g. galapagoensis* - נכחד. בעיקר עקב האוכלוסיות המבודדות מדי שלו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חולדת אורז גלאפגוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  חולדת אורז גלאפגוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
**חוק הבנייה מחדש של לונדון 1670** (באנגלית: **Rebuilding of London Act 1670**) הוא חוק של הפרלמנט האנגלי משנת 1670. שמו הרשמי של החוק הוא "החוק לבניה מחדש של הסיטי של לונדון, איחוד המחוזות הכנסייתיים של העיר, ובנייה מחדש של הקתדרלה והכנסיות הקהילתיות של העיר האמורה" והוא נחקק בתקופתו של המלך צ'ארלס השני על מנת להסדיר את הבנייה מחדש של הכנסיות שנהרסו בעיר לונדון, בירת אנגליה בעקבות השרפה הגדולה של לונדון אשר הרסה את העיר, וכן להסדיר את הבנייה מחדש של קתדרלת סנט פול שנהרסה בשריפה.

חוק זה נחקק בעקבות חוק דומה אשר הסדיר את הבנייה מחדש של מבני המגורים בעיר ואיפשר את הרחבת רחובות העיר.

החוק משנת 1670 נועד להסדיר מימון לצורך בניית 51 כנסיות במקום 87 הכנסיות שנהרסו, וכן את הקתדרלה, ואיפשר את הקמתן מחדש של 51 הכנסיות והקתדרלה על פי תוכניותיו של האדריכל כריסטופר רן.

בנוסף החוק הסדיר איחוד וחלוקה מחודשת של המחוזות הכנסייתיים של העיר, בהתאם לכנסיות החדשות שנבנו, וכן דאג להקצאת שטחים למבני ציבור חדשים, ולשווקים.

ראו גם
------

* חוק הבנייה מחדש של לונדון 1666

קישורים חיצוניים
----------------

* נוסח מלא של החוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  מספר רשמי:22 Cha II c. 11, פורסם ב: Statutes of the Realm: volume 5: 1628-80 (1819), pp. 665-82
2. ↑  
Act for the rebuilding of the City of London, uniting of Parishes and rebuilding of the Cathedral and Parochial Churches within the said City
**מוֹן** (Mon) או **קא-מוֹן** (Kamon) הם סוגי סמלים ביפן. מוֹן מתייחס לכל סמל, בעוד קאמוֹן משמעותו סמל משפחתי.

שימוש
-----

ה-מוֹן מורכב מטבעת המקיפה דוגמה אשר ברוב המקרים היא גרסה מסוגננת של עיצוב יפני מסורתי (למשל נוצות, פרחים או במבוק). אמנים עשויים לבחור עצם המסמל את אמנותם. למשל, גיישה עשויה לבחור במניפה.

ה-מוֹן והקאמוֹן נחשבים לגרסה היפנית של השלטים ההרלדיים הנפוצים בתרבות המערבית וזאת מכיוון שבשתי התרבויות משויכים הסמלים למשפחה מסוימת או לאדם בודד אשר זכו בהכרה ציבורית כבעלי סטטוס גבוה.
בקרב המעמד השולט ביפן, ניתן ללבוש את ה-מוֹן בקימונו משני צידי החזה, על שני השרוולים ו/או באמצע הגב. אצל לוחם ה-מון יכול להתנוסס על שריון החזה, הקסדה, על הדגלים או במספר מקומות אחרים. מוֹן עשוי להופיע גם על אוהלים, מניפות, תיבות אוצרות ושאר חפצים בעלי חשיבות.

נשים לא מחויבות לשאת מוֹן השייך לבעלן או אביהן. במקום זאת, הן רשאיות לשאת מוֹן מלפני הנישואים, וכן אף להורישו לבנותיהן.
לבישת המוֹן מוסיפה לקימונו נופך של רשמיות. לקימונו מותר לצרף מוֹן אחד, שלושה או חמישה. ה-מוֹן לא חייב להיות רשמי במיוחד, אך ככל שהוא בולט יותר לעין כך חשיבותו הרשמית גדלה. בצורה זו יכולה האישה להתאים את מידת הטקסיות של הופעתה לנסיבות.

השימוש במוֹן נדיר בימינו, אם כי כמעט לכל משפחה יפנית מודרנית יש אותו. במקום, משתמשים היפנים ב**אִינקן** (Inkan) - הגרסה המזרחית להטבעת חותם אישי - למטרות רשמיות ועסקיות. למרות זאת עדיין ניתן לראות בתים ישנים וחנויות מסורתיות שבאדריכלות שלהם משולבים מוֹן. אריזות של דברי מזון מקושטות לעיתים במוֹן על מנת להשוות להן מראה אלגנטי.

גלריה
-----

* סידור פרחים זה נחשב לסמל של ראש הממשלה והפרלמנט היפניסידור פרחים זה נחשב לסמל של ראש הממשלה והפרלמנט היפני
* המוֹן של שוגונות טוקוגאווה מקשט פנס במקדש השינטו ניקוֹ טוֹשוֹ-גוּהמוֹן של שוגונות טוקוגאווה מקשט פנס במקדש השינטו **ניקוֹ טוֹשוֹ-גוּ**
* סמל משפחתי - שלושה עצי אורןסמל משפחתי - שלושה עצי אורן
* המוֹן של קיסר יפןהמוֹן של קיסר יפן

ראו גם
------

* סמל יפן

| הרלדיקה |
| --- |
| מושגים הרלדיים | שלט הרלדי • בלאזון • סיכה • כרזה • קדנסיה • כיוונים |  |
| תפקידים | כרוז • ממונה על השלטים |
| בלאזון | מטען • שדה • קו • צורה • טינקטורה • מסגרת • תנוחה  חלוקה לרבעים • חלוקה בניצב • חלוקה לשדות |
| חלקי השלט ההרלדי | מגן • שדה • תומכים • סלוגן • ציצה • עטרה • מעטה • קסדה • חלקה • מוטו |
| מטענים |  בנד •  גבול •  קנטון •  שברון •  צ'יף •  צלב •  פס •  פלונץ •  פאל •  פאלה •  סאלטייר |
| טינקטורות |
| מתכות |  אור •  ארז'ן |
| צבעים |  אזור •  גולס •  פורפור •  סאבל •  ור |
| פרוות |  ארמין •  ואיר |
| כתמים |  מורי •  טנה •  סנגין |
| אחרים |  כחול שמיימי •  ציפורן •  סנדרה •  אורנג' |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מון** בוויקישיתוף
**איגור דמטרייביץ' סרגייב** (ברוסית: **Игорь Дмитриевич Сергеев**‏; 20 באפריל 1938 - 10 בנובמבר 2006) מראשי הצבא הסובייטי, והצבא הרוסי. הראשון והיחיד שהוענקה לו דרגת מרשל הפדרציה הרוסית.

חייו
----

איגור סרגייב נולד למשפחת כורה פחם בקרבת העיר לוהנסק (אז בתחומי ברית המועצות, היום באוקראינה). לאחר סיום בית הספר, בשנת 1955 הוא גויס לצבא והחל ללמוד בבית הספר לקציני הצי בסבסטופול. בשנת 1960 הוא הוסמך כמהנדס טילים והחל את השרות הצבאי בחיל הטילים. סרגייב התקדם בסולם הדרגות והתקדם בתפקידים שונים בחיל. בסוף שנות ה-70 הוא הוצב כמפקד אוגדת טילים.

בשנת 1983 סרגייב הועבר למטה חיל הטילים הסובייטי ובשנים 1989-1992 היה הסגן הראשון של ראש מטה החיל. ב-26 באוגוסט 1992 איגור סרגייב מונה למפקד של חיל הטילים האסטרטגיים של רוסיה.

בשנים 1997-2001 סרגייב כיהן כשר ההגנה. לאחר סיום תפקידו הוא היה יועץ מיוחד של הנשיא ולדימיר פוטין לענייני יציבות אסטרטגית. בשנת 2004 סרגייב סיים את פעילותו בתפקיד עקב מחלתו.

איגור סרגייב קיבל תואר דוקטור על עבודתו בתחום מערכות בקרת נשק. הוא פרסם מעל ל-90 מאמרים בתחום יציבות אסטרטגית, בקרת הנשק ועוד.

במהלך הקריירה הצבאית סרגייב לא השתתף באף קרב. תואר גיבור הפדרציה הרוסית הוענק לו בהיותו שר ההגנה.

שר ההגנה
--------

ב-22 במאי 1997 בעקבות התפטרות של שר ההגנה הקודם, מונה איגור סרגייב לתפקיד שר ההגנה.

איגור סרגייב כיהן בתפקיד זה במשך 4 שנים תחת ראשי ממשלה שונים: ויקטור צ'רנומירדין, סרגיי קיריינקו, יבגני פרימקוב, סרגיי סטפשין, ולדימיר פוטין ומיכאיל קסיאנוב.

במהלך כהונתו ביצע סרגייב כמה רפורמות בצבא:

* חיל הטילים האסטרטגיים חוזק ושולבו בו יחידות נוספות
* החייל נגד מטוסים אוחד עם חיל האוויר
* בוצעו רפורמות בארגון של חיל היבשה
* הוחל בהקמת יחידות קומפקטיות בעלות כוננות גבוהה
* סרגייב קידם את השקפתו האסטרטגית שנתן להשיג איזון עם ארצות הברית באמצעות פיתוח חיל הטילים. בנושא זה סרגייב נכנס לוויכוח עם ראש המטה הכללי הרוסי שטען שניתן לצמצם את החיל.

במהלך כהונתו כשר ההגנה עד מרץ 2001 ניהלה רוסיה את מלחמת צ'צ'ניה השנייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איגור סרגייב** בוויקישיתוף
* איגור סרגייב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**איגור רודיונוב** | **שר ההגנה של רוסיה    23 במאי 1997 - 28 במרץ 2001** | **הבא**:**סרגיי איבנוב** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 131984918
* ISNI: 0000 0001 1007 5645
* LCCN: n95060601
* VIAF: 118198080
* WorldCat: lccn-n95060601

 |