recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית

הרב **חיים אלעזר וייס** הוא רבה האשכנזי של ביתר עילית, רב הקהילה של חסידי הרב שמואל דוד הלברשטאם בירושלים, מחבר ספרים ור"מ בישיבות.

ביוגרפיה
--------

נולד בארצות הברית למשה וייס, ניצול שואה שהיה סוחר נדל"ן ובמקביל היה למדן ואף למד ב"חברותא" עם האדמו"ר מוויז'ניץ רבי משה יהושע הגר. בשנת תשכ"ו עלה עם משפחתו לארץ ישראל, למד בישיבת צאנז והיה מראשוני הנבחנים במפעל הש"ס.

בשנת תשס"ב החל לכהן כר"מ בישיבת ישועות משה בהר נוף ואחר כך בברכפלד. בשנת תשס"ו פתח אחיו הרב דב וייס את "ישיבת תורת חיים" - ישיבה כלל חסידית ברוממה, והוא מכהן גם שם כר"מ. במקביל כיהן כרב הקהילה של חסידי הרב שמואל דוד הלברשטאם בירושלים.

הרב וייס חיבר את הספר "מרקחת חיים".

רבנות ביתר עילית
----------------

בשנת תש"פ נפטר הרב דוד צבי אורדנטליך, רבה הראשי האשכנזי של ביתר עילית. כחודש לאחר פטירתו, הוכרז על מינוי של הרב וייס לממלא מקום הרב אורדנטליך כרב האשכנזי, לצד הרב הספרדי הרב יעקב תופיק אביעזרי. טקס ההכתרה התקיים בשילוב מעמד סיום הש"ס ה-13 של הדף היומי.

משפחתו
------

* חמיו הרב יוסף ליברמן, בעל "משנת יוסף" וראש כולל שומרי החומות.
* אחיו הרב אשר וייס אב בית דין "דרכי הוראה".
* אחיו הרב יהונתן בנימין, רב ואב"ד במונטריאול.
* אחיו הרב מרדכי דוד (חתן אליהו אנגלנדר), רב בית המדרש "אורייתא" בלונדון.
* אחיו הרב אברהם יצחק (חתן רבי בן-ציון רבינוביץ מביאלא), ראש כולל ביאלה בירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל מיוחד: הגר"ח וייס - רבה החדש של העיר ביתר עילית - בחדרי חרדים, באתר חדרי חרדים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 253401976
* WorldCat (עם VIAF): 253401976

 |
הרב **דוב בריש הרציגר** (נפטר בכ"ה בשבט תר"ו 21 בפברואר 1846), היה רבה של בנדין בדרום מערב פולין. היה נשוי לרבנית שרה בת הרב אברהם אופנהיים.

תולדות חייו
-----------

אביו היה הרציג. למד אצל רבי אברהם צבי הירש פצנובסקי, תלמיד החוזה מלובלין שעמד בראש ישיבה בפיוטרקוב. בספר השאלות ותשובות של הרב פצנובסקי, "ברית אברהם", מובאות כמה תשובות לרב הרציגר, שבהן הוא מכתיר את התלמיד "הרב החריף המופלג המושלם במעלות ומדות". כמו כן למד בישיבתו של רבי ירמיהו רוזנבוים.

בספר קדש הילולים מובא מסופר כי במקרה מסוים הסתמך היהודי הקדוש על פסיקתו.
בתו אסתר נישאה לברוך, בנו של רבי ישכר דב בארון מרדושיץ. ובזיווג שני לרבי שלמה שטענצל הדיין של העיר צ'נסטוחובה.

הרב הרציגר נקבר בבית העלמין ב"גבעת הארמון" בעירו והוקם אוהל על קברו. הנאצים החריבו את בית העלמין בשואה.

קישורים חיצוניים
----------------

* מאיר ברוקנר גשורי (עורך), ספר סוסנוביץ והסביבה בזאגלמביה, כרך א', תל אביב תשל"ג, עמ' 478–480

הערות שוליים
------------

1. ↑  אריה רוזן, בנדין - עיר ואם בישראל, (בתוך ירחון בית יעקב, גיליון 70, אדר תשכ"ה) קובץ PDF
2. ↑  משה ויינשטוק, ספר קדש הלולים, ניו יורק תש"ט עמ' 126: היה נוכח בעת ביקורו של היהודי הקדוש אצל מחותנו רבי דוד מלעלוב. ואז הגיעה שאלה הלכתית לגבי כשרות בשר. "היהודי הקדוש" הושיט את הבשר לרבי בריש, וביקש ממנו לפסוק בשאלה על הבשר. נענה רבי בעריש: "מדוע אין אתה (הצדיק מפשיסחה) פוסק בשאלה זו? ענהו היהודי מפשיסחה: "חושש אני שלא אהיה מורה הלכה בפני רבו אבל אתה אינך מכירו, ואין אתה צריך לחשוש ממנו
פנקס השילוב הראוי
ערכת הדרכה בנושא השילוב הראוי
**השילוב הראוי** הייתה פקודה של צה"ל שעסקה במתן תנאים לחיילים בני כל הדתות, לשרת בצה"ל מבלי לפגוע בערכיהם, אמונותיהם ואורח חייהם. כן עוסקת הפקודה בשילובן של חיילות בכל מסלול צבאי שבו אין סיבה ייחודית למניעת שיבוצן.

הפקודה משנת 2002 מבוססת על מסמך עקרונות שגובש בוועדה מטכ"לית בראשות מפקד זרוע היבשה. לימים הוחלפה הפקודה בפקודת השירות המשותף.

תוכן הפקודה
-----------

בין הנושאים המטופלים: מגורים, הופעה ולבוש, שיבוץ והכשרה, פיקוד והדרכה, פעילויות פנאי והימנעות מפגיעה ברגשות.

כך, לדוגמה, על פי הפקודה מותר לחייל דתי להתנגד לשיבוצו בתוך הכשרה גופנית הכוללת בנים ובנות ביחד (כדוגמת אימון כושר גופני), ולהתנגד לשיבוצו תחת מפקדת במהלך הטירונות; חובה על מפקדים לאפשר לחיילים דתיים להתפלל בזמנים קבועים; קיימת חובת הפרדה ברורה בין מגורי בנים ובנות; חל איסור לביצוע אימון כושר בבגדי ספורט הקצרים מגובה הברכיים ובעלי שרוול קצר מאורך המרפק; חלה חובה לשחרר חיילים דרוזים, נוצרים, מוסלמים ועוד מפעילות במהלך ימי חגם ללא לקיחת ימי חופשה; מותר לחייל להימנע מטעמי דת מגילוח ותספורת במהלך ימי בין המצרים, תקופת ספירת העומר ואבלות; חייל דתי זכאי לדרוש בשר בהכשר מהדרין ועוד.

כנגזרת מהשילוב הראוי התאפשר קיומו של גדוד המיועד לציבור החרדי - גדוד נצח יהודה - שבו אין לחיילים כל פעילות המשולבת עם חיילות, והאוכל הוא בהכשר מהדרין בלבד; ומהעבר השני התאפשר שיבוץ חיילות בכל מסלול צבאי שבו אין סיבה ייחודית למניעת שיבוץ חיילות בתפקיד זה.

על מנת להגביר את מודעות החיילים והמפקדים לנושא הועברו הרצאות בנושא הפקודה באופן תדיר. למשך תקופה מסוימת חולק פנקס כיס המתאר את מדיניות צה"ל בתחום והועברו מערכי שיעור באמצעות ערכת הדרכה העוסקת בפקודה. ביחידות צה"ל הוקדש חלק מלוח המודעות לפרסומים בנושא השילוב הראוי.

ביקורת על הפקודה
----------------

בשנת 2004 הוקמה "מנהלת השילוב הראוי" לאחר שחוגים דתיים התלוננו על אי הקפדה על הכללים. בראש המנהלת הועמד הרב אביחי רונצקי.

במשך הזמן התלוננו חיילות על אפליה והדרה הנובעות מפרשנות מחמירה שניתנה לפקודה. כך למשל נמנעו מפקדים ממינוי נשים לתפקידי מטה והדרכה, מחשש להתנגדות חיילים דתיים לשיבוץ תחתן. יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים, גילה כליפי-אמיר, כתבה ב-2011 שהאופן שבו ממומשת הפקודה בפועל מגביל את הנשים בתפקידיהן, כופה קיצוניות דתית והופך את הפקודה לבלתי אפשרית.

הפקודה פגה והוחלפה ב-2016 בפקודת השירות המשותף.

ראו גם
------

* שירות נשים בצה"ל
* יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים

קישורים חיצוניים
----------------

* כתבה על שוויון בין המינים בצה"ל כחלק מיישום עקרונות השילוב הראוי (אורכב 14.11.2006 בארכיון Wayback Machine)
* אבישי גרינצייג, "תגידו לרבנים: בה"ד 1 הפך לקרקל", באתר ערוץ 7, 29 בדצמבר 2016, מתוך העיתון בשבע

הערות שוליים
------------

1. ↑  עמוס הראל, האלוף אבי זמיר, ראש אכ"א היוצא לרמטכ"ל גנץ: לעצור את ההקצנה הדתית בצה"ל, באתר הארץ, 20 ביולי 2011
**מקוק מזוקן** או **מקוק זנב־האריה** (שם מדעי: *Macaca silenus*) הוא מין קוף, החי רק בהרי גהט המערביים שבדרום הודו.

מקוק בוגר עם גור צעיר

מאפיינים פיזיים
---------------

שיערו של מקוק מזוקן הוא חום כהה או שחור. ייחודו מתבטא ברעמת שיער כסופה-לבנה שמקיפה את ראשו מן הלחיים ומטה עד לסנטר, שנתנה לקוף זה את שמו בגרמנית, "קוף הזקן". פניו הקירחות שחורות. אורכו מקצה ראשו עד קצה זנבו נע בין 45 ל-60 ס"מ ומשקלו נע בין 3 ל-10 ק"ג, מה שמדרג אותו בין המקוקים הקטנים ביותר. אורך הזנב 25 ס"מ ובסופו ציצת שיער שחורה, הדומה לזו של האריה, ומכאן שמו. ציצת השיער יותר מפותחת אצל הזכרים מאשר אצל הנקבות.

אורך תקופת ההיריון הוא שישה חודשים לערך. הצעירים יונקים למשך שנה אחת. הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל ארבע שנים; הזכרים בגיל שש שנים.

התנהגות
-------

מקוק מזוקן הוא שוכן ביערות טרופיים ופעיל יום. הוא מטפס היטב ומבלה את רוב חייו בצמרות העצים העליונות של היערות הטרופיים, הלחים וירוקי העד. שלא כמקוקים אחרים, הוא נמנע ממפגש מבני אדם. הוא דומה מאוד למקוקים אחרים בהתנהגות קבוצתית: הוא חי בקבוצות מדרגיות שכוללות 10 עד 20 קופים, שמכילות מעט זכרים והרבה נקבות. קוף זה הוא מגן בחירוף על הטריטוריה שלו, בין היתר בעזרת צעקות רמות לעבר הקופים הפולשים ומגע פיזי במידת הצורך.

התנהגותו של המקוק המזוקן מאופיינת על ידי דפוסי התנהגות טיפוסיים לחיה שחיה ביערות: הוא ניזון בצורה בררנית ממגוון גדול של פירות, משתמש במרחבים אינטר-אינדיבידואליים גדולים בזמן חיפוש המזון, וחלק גדול מזמנו מוקדש לטיולים ולאכילה. מקוק מזוקן ניזון בעיקר מפירות, מעלים, מניצנים, מנבטים, מחוטי שדרה, מפרחים, מאצטרובלים, מקליפות זרע ומחלקים אחרים של צמחים מקומיים וחלוציים. הוא ניזון גם מחיות קטנות ומחרקים הנמצאים בצמרות.

אוכלוסייה
---------

לפי אומדן של איגוד השימור העולמי נותרו בין 3,000 ל-3,500 קופים מפוזרים בכמה אזורים בקרנאטקה, בקראלה ובטמיל נאדו. מקוק מזוקן מדורג בין הפרימטים הנדירים והמאוימים ביותר. אזור תפוצתם הפך למבודד ולבלתי-רציף בשל התפשטות החקלאות, גידולי התה, הקפה, הטיק והקינצ'ונה, הקמת מאגרי מים לשם הפקת חשמל והשקייה, והתיישבות בני האדם כדי לתמוך בפעילויות אלו. קופי המקוק לא חיים, אוכלים או מסיירים במטעים. הרס בית גידולם והעובדה שהם נמנעים ממפגש עם בני אדם הובילה לירידה הדרסטית בגודל האוכלוסייה.

בין 1977 ל-1980 דאגת הציבור לגבי מקוק מזוקן שמצוי בסכנת הכחדה הפכה לנקודה הפוקאלית של הצלת עמק השקט, העימות הסביבתי האכזרי ביותר בהודו בעשור האחרון. בין 1993 ל-1996 נמנו 14 פלוגות של מקוקים מזוקנים בפארק הלאומי עמק השקט, קראלה, אחד מבתי הגידול היחידים של המקוק שלא הפריעו לו. גני חיות רבים לוקחים חלק בתוכנית זיווג בשבי כדי לעזור להבטיח את המשך קיומו של המין הזה, כדוגמת הספארי ברמת גן.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מקוק מזוקן** |
| ויקימינים טקסונומיה בוויקימינים: **Macaca silenus** |

* מקוק מזוקן, באתר ITIS (באנגלית)
* מקוק מזוקן, באתר NCBI (באנגלית)
* מקוק מזוקן, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* מקוק מזוקן, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* מקוק מזוקן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* מקוק מזוקן, באתר GBIF (באנגלית)
* מקוק זנב-אריה המרכז הזואולוגי רמת גן

הערות שוליים
------------

1. ↑  מקוק מזוקן באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531516605171

 |
**טרמו קאוטס** (באסטונית: **Tarmo Kõuts**; נולד ב-27 בנובמבר 1953) הוא איש צבא ופוליטיקאי אסטוני. שימש כמפקד כוחות ההגנה של אסטוניה (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 2000–2006, ולאחר מכן שימש כחבר הריגיקוגו (הפרלמנט האסטוני) מטעם הרשימה המאוחדת פרו פטריה-רס פובליקה בין השנים 2007–2011.

ביוגרפיה
--------

קרט נולד ב-3 בדצמבר 1959, בסנדלה שהייתה אז חלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האסטונית. ב-1969 הוא סיים את לימודיו התיכוניים והחל ללמוד כימיה. ב-1973 הוא החל לעבוד ככימאי. ב-1978 הוא התגייס לצי הסובייטי ועבר הכשרה כקצין ימי בבית הספר הימי בקלינינגרד. הוא סיים את לימודיו ב-1985, ובשנים הבאות שרת על סיפונן של מספר ספינות בצי הסובייטי.

עם פירוק ברית המועצות, חזר קאוטס למולדתו אסטוניה, ומונה למפקד האקדמיה הימית של הצי האסטוני. הוא כיהן בתפקיד עד 1993. באותה שנה הוא עבר למשמר הגבול האסטוני, ושימש כמפקדו עד שנת 2000. ב-21 בספטמבר של אותה שנה, הוא מונה למפקד כוחות ההגנה של אסטוניה (מקביל לרמטכ"ל). ב-14 בנובמבר 2006 הוא פרש מהצבא במטרה להצטרף לפוליטיקה. הוא הצטרף לרשימה המאוחדת של המפלגות פרו-פטריה ורס-פובליקה (רשימה שהפכה בהמשך למפלגת המולדת). בבחירות ב-2007 הוא נבחר לריגיקוגו (הפרלמנט האסטוני). הוא כיהן בתפקיד למשך קדנציה אחת, ובחר שלא להתמודד בשנית בבחירות ב-2011.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טרמו קאוטס** בוויקישיתוף
* 


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 106267023X
* VIAF: 6100149544607100490001
* WorldCat: viaf-6100149544607100490001

 |
אנדרטת החירות בבירגו וכנסיית לורנצו הקדוש משמאל
**כנסיית לורנצו הקדוש** (במלטית: **Knisja kolleġġjata ta' San Lawrenz**, באנגלית: **St Lawrence Church**) היא כנסייה בעיר בירגו בצפון-מזרחה של מלטה, המשמשת ככנסיית הרובע של העיר.

היסטוריה
--------

הכנסייה הוקמה על ידי ההוספיטלרים עם הגעתם למלטה ב-1530, ושימשה ככנסייתם המרכזית עד להשלמת קון-קתדרלת יוחנן הקדוש בוולטה בשנת 1571. בעת המצור הגדול על מלטה ב-1565, שימשה הרחבה שלפני הכנסייה כבית קברות, אך מאוחר יותר הוקמו במקום קפלת הקרוסיפיקס וקפלת יוסף הקדוש. הכנסייה נודעה תחילה בשם "כנסיית סאן לורנצו על הים" (San Lorenzo-a-mare), והוכרזה ככנסיית הרובע ב-1574. בין השנים 1681-1697 הוקם המבנה החדש של הכנסייה בסגנון אדריכלות הבארוק. הוא תוכנן על ידי האדריכל לורנצו גאפה (Lorenzo Gafà), שהיה אחראי, בין היתר, גם לתוכניתה של קתדרלת פאולוס הקדוש במדינה, והיא הוקדשה ב-24 באוקטובר 1723. במהלך מלחמת העולם השנייה נפגע מבנה הכנסייה מהפצצות חילות האוויר של מדינות הציר, וספג נזקים קשים במיוחד ב-16 בינואר וב-22 במרץ 1941. הפצצה אווירית נוספת ב-4 באפריל 1942 הרסה את כיפת הכנסייה, והיא חדלה מלתפקד. הנזקים תוקנו בין השנים 1949-1952.

פסל לורנצו הקדוש
----------------

זהות האמן שפיסל את פסלו של לורנצו הקדוש הניצב בכנסייה אינה ידועה. עם זאת ברי שהיה ספרדי, וכי הפסל נוצר בראשית המאה ה-16, והגיע למלטה לפני בוא ההוספיטלרים אל האי. הקדוש לבוש בבגדי דיאקון מבד בצבעי שני, שבו משובצים חוטי זהב ואבנים טובות, ואשר הוכן ברומא ב-1903. הפסל ניצב על כן כסף ועץ מעוצב ומעוטר שמשקלו 64 ק"ג. העיטורים מסמלים ארבע מעלות - אמונה, תקווה, צדקה וטהרה, ושמונה פסלונים קטנים - שניים בכל צד - מסמלים בזיליקות המוקדשות לקדוש - שש באיטליה, אחת בצרפת ואחת בספרד. עוד נושא בסיס הפסל את מגניהם של ארבע דמויות הקשורות בדברי ימי העיר ואת סמליהן של בירגו ושל שלוש הערים הסמוכות לה. בכנסייה שמורים גם כובעו וחרבו של הגראנד מאסטר זא'ן דה לה ולט, ולצידה מוזיאון קטן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כנסיית לורנצו הקדוש** בוויקישיתוף
* הכנסייה באתר העיר בירגו(הקישור אינו פעיל)
* פסל לורנצו הקדוש באתר העיר בירגו(הקישור אינו פעיל)
* כנסיית לורנצו הקדוש באתר הארכיבישופות של מלטה
* כנסיית לורנצו הקדוש באתר לשכת התיירות של מלטה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2008053618
* VIAF: 138760291
* WorldCat: lccn-no2008053618

 |
**רבינו** היא סדרת טלוויזיה תיעודית בת שלושה פרקים ששודרה בכאן 11 ב-2020 העוסקת ברבי נחמן מברסלב ובחסידות ברסלב. הבמאי והתסריטאי של הסדרה הוא אור ישר, והקריין הראשי בסדרה הוא הזמר והשחקן שולי רנד. בסדרה, שצילומה ארכו כשנתיים, מופיעים אמנים נוספים ובהם איתי תורג'מן, צבי יחזקאלי ונעה ירון דיין. המוזיקה המקורית נכתב על ידי אביתר בנאי ותמיר מוסקט. בנוסף על כך, גם החוקרים ארתור גרין, חביבה פדיה, נסים ליאון, צבי מרק, עמוס שוקן ותומר פרסיקו התראיינו לסדרה.

הפרק הראשון עוסק בחדיות סאופן כללי ובחסידות ברסלב בפרט. הפרק השני של הסדרה עוסק במשיכתם של חוזרים בתשובה לחסידות ברסלב. הפרק השלישי עוסק בהתקבלותו של רבי נחמן ותורתו בחברה הישראלית המודרנית.

אריאנה מלמד מעיתון הארץ ביקרה את הסדרה וטענה שאינה אובייקטיבית ונטה להאדיר את דמותו של רבי נחמן. לעומת זאת, העיתונאי אלישיב רייכנר ממקור ראשון שיבח את הסדרה ואת המורכבות שלה. גם המבקרים נדב מנוחין ודורון ברוש מוואלה! וממעריב פירסמו ביקורות חיוביות על הסדרה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של רבינו באתר תאגיד השידור הישראלי

הערות שוליים
------------

1. ↑  "רבנו": הסדרה שתגרום לכם להבין את חסידי ברסלב| צפו בפרק הבכורה, באתר סרוגים
2. ↑  'רבנו' - סדרה חדשה על ר' נחמן מברסלב, באתר כיפה, ‏2020-08-16
3. ↑  איך הצליחה ברסלב לסחוף את בעלי התשובה? | 'רבנו' פרק 2. צפו, באתר סרוגים
4. ↑  "אפילו קולו המהפנט של שולי רנד לא ישכנע אותי שמדובר בעובדות היסטוריות". *הארץ*. נבדק ב-2023-08-19.
5. ↑    
שגיאות פרמטריות בתבנית:קישור כללי   
פרמטרי חובה [ כותרת ] חסרים {{{כותרת}}}, באתר www.makorrishon.co.il
6. ↑  הדיסנילנד של רבי נחמן: למרות העריכה ההיפראקטיבית, "רבנו" מנטרלת מוקש חשוב במיוחד - וואלה! תרבות, באתר וואלה!, ‏2020-09-02
7. ↑  "רבנו" מלמדת שסיפורו של רבי נחמן מברסלב עמוק בהרבה מהשיח התקשורתי עליו, באתר www.maariv.co.il
**יוחנן השלישי** (בלטינית: **Ioannes III**; מת ב-13 ביולי 574) כיהן כאפיפיור מ-17 ביולי 561 ועד מותו.

ביוגרפיה
--------

יוחנן נולד בשם קטלינוס למשפחת אצולה רומית. אביו, אנסטסיוס השתייך למעמד הרם ביותר (Vir illustris) בסנאט הרומי.

באותה עת נדרש אישור קיסרי למינוי האפיפיור. אישור זה למינויו של יוחנן ניתן 4 חודשים לאחר מותו של פלגיוס הראשון, קודמו של יוחנן, ולכן כהונתו החלה רק בחודש יולי, ולא מיד עם בחירתו במרץ.

כהונתו של יוחנן אופיינה בעיקר בשני אירועים שלא הייתה לו שליטה עליהם. האירוע הראשון היה מותו של הקיסר יוסטיניאנוס הראשון בשנת 565. לאחר המוות, האימפריה הביזנטית הפנתה את תשומת לבה מאיטליה לעניינים אחרים: חבל הבלקן ועימותים עם האווארים, הפרסים והערבים. מוקד עניין נוסף היה פלישת הלומברדים לאיטליה בשנת 568. פלישה זו מוטטה את המנהל הקיסרי, וחיזקה את האריאניות מול הכנסייה הקתולית.

בזמן פלישת הלומברדים לאיטליה, המושל החדש לונגינוס ישב בחוסר מעש ברוונה. האפיפיור יוחנן לקח על עצמו להגיע לנאפולי, כדי להתחנן בפני המושל הקודם נרסס שישוב למשרתו. נרסס פוטר בידי הקיסר יסטינוס השני, בשל תלונות על מדיניות המיסוי שלו. נרסס הסכים ושב לרומא, אך השנאה העממית הופנתה עתה גם נגד יוחנן. היא הגיעה לרמה שאילצה אותו לעזוב את רומא, לגור בפאתי העיר ולמלא משם את חובותיו כאפיפיור. 

יוחנן מת ב-13 ביולי 574 ברומא ונקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוחנן השלישי** בוויקישיתוף
* קורות חיים
* יוחנן השלישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**פלגיוס הראשון** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**בנדיקטוס הראשון** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007397413905171
* BNE: XX1715564
* GND: 100950027
* ISNI: 0000 0003 5400 3656
* LCCN: nb2007021781
* NKC: skuk0003209
* ULAN: 500355741
* VIAF: 250367753
* WorldCat (עם VIAF): 250367753

 |
**מקהלת הגברים סימְווֹל וֶרי** (ברוסית: **Символ веры**) היא מקהלת גברים רוסית, שנוסדה בשנת 2008 על ידי סראפים דובאנוב, במטרה להופיע בחגים בכנסיית השילוש הקדוש בוורונז'.

היסטוריה
--------

המקהלה נוסדה ב-2 בספטמבר 2008 בקתדרלת הבשורה, וורונז' (אנ'). חברי הלהקה הראשונים היו תלמידי מכללת וורונז' למוזיקה. רפרטואר הלהקה כלל מוזיקה דתית בעיקרה במטרה להמשיך את מסורת הלהקה של לאוורת השילוש-סרגייב (המנזר הגדול ביותר ברוסיה). ב-1 ביוני 2010 קיבלה הלהקה באופן רשמי את שמה סימוול ורי ("סמל האמונה" - Символ веры) שהוא בעל משמעות דתית. בדצמבר 2013 הוכרה כלהקה גברים המטרופוליטנית של וורנז'.

מנצח המקהלה והמנהל המוזיקלי שלה הוא הדיאקון סראפים דובאנוב (Серафим Дубанов). המקהלה מרבה להופיע ברחבי רוסיה ובאירופה. באפריל 2015 הופיעה המקהלה במוזיאון ההיסטורי בקרמלין ובכנסייה העתיקה ביותר במוסקבה, במסגרת הקונגרס הבינלאומי השמיני לשירת מקהלה (איט'), שהוקדש ל-70 שנה לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה. בתחרות שהתקיימה בקונגרס זה זכתה למחמאות על ביצועיה ומנצחה זכה בתואר "עמית כבוד של איגוד המקהלות הבינלאומי". המקהלה השתתפה בפסטיבלים שונים והופיעה בין היתר בטורקיה, סלובניה, סין וישראל (בפסטיבל אבו גוש).

המקהלה הציבה לה שתי מטרות - שימור השירה האמנותית, הכנסייתית והחילונית, והפצת המוזיקה הווקאלית-כוראלית של רוסיה לקהל הרחב. רפרטואר המקהלה כולל שירים רוסיים עממיים, מהם בעיבוד עכשווי, להיטים סובייטיים.

פרסים ואותות הוקרה
------------------

* מאי 2015 - פולין, מקום ראשון בתחרות הבינלאומית למוזיקה אורתודוקסית (פסטיבל היינווקה).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקהלת הגברים סימוול ורי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מקהלת הגברים סימוול ורי (ברוסית) בארכיון האינטרנט
* מקהלת הגברים סימוול ורי, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  על סראפים דובאנוב (ברוסית)
2. ↑  מקהלת הגברים המטרופוליטנית "סימוול ורי" מוורונז' הפכה לחתן פרס מקהלה במוסקבה (ברוסית)
3. ↑  התעודה שקיבלו מטעם מנהלי התחרות
4. ↑  דיפלומת הזכייה
5. ↑  המקהלה המטרופוליטנית מ וורונז' הופיעה בפסטיבל המוזיקה של הכנסייה בפולין (ברוסית)
6. ↑  המקהלה המטרופוליטנית מוורונז' זכתה בפסטיבל המוזיקה של הכנסייה בפולין (ברוסית)
7. ↑  המקהלה המטרופוליטנית מוורונז' זכתה בפסטיבל המוזיקה של הכנסייה בפולין (ברוסית)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מקהלת הגברים סימוול ורי"**.
אימפלה, אוכלת צמחים הנחשבת לצרכנית ראשונית מאחר שהיא ניזונה ישירות מהצמחים האוטוטרופים.
נמר שצד את האימפלה הוא צרכן שניוני, מאחר שהוא ניזון מבשר, לאחר מטבוליזם של הצמחים האוטוטרופים.
ההבדל בין אוטוטרופים להטרוטרופים.
**הטרוטרוף** (**"heterotroph"**‏ - **ἕτερος** ביוונית פירושו: "שונה, אחר", ו-"**τροφή"** פירושו: "תזונה") מתייחס ליצור אשר מוכרח לצרוך תרכובות אורגניות מן הסביבה כדי להתקיים (ולכן הטרוטרופים מכונים גם **"צרכנים"**).

התרכובות האורגניות אותן צורכים יצורים אלו משמשות לבניית התאים המרכיבים את הייצור, על כל מיליוני החומרים המצויים בהם. למושג **הטרוטרוף** אין קשר להפקת אנרגיה בתא.

רוב היצורים בעולם, ובכללם האדם, הם הטרוטרופים; היצורים שאינם הטרוטרופים נקראים **אוטוטרופים**. יצורים אלו מסוגלים לנצל את הפחמן הדו-חמצני המצוי באוויר לשם ייצור התרכובות המרכיבות את התא. היצורים האוטוטרופים היחידים הם רוב הצמחים וקבוצות מסוימות של חיידקים ופרוטיסטים וגם אצות. הצמחים, למשל, לוקחים פחמן דו-חמצני מהאוויר ומים מהקרקע ומרכיבים מהם גלוקוז, באמצעות אנרגיית האור בתהליך הפוטוסינתזה ("הטמעה", בעברית), תרכובת אורגנית פשוטה ממנה ניתן ליצור חומרים רבים אחרים המרכיבים את תאי הצמח.

היות שהמקור לתרכובות אורגניות בטבע הוא היצורים האוטוטרופים, הרי שכל היצורים ההטרוטרופים למעשה תלויים באוטוטרופים. הטרוטרופים יכולים להיות **ראשוניים** - כאלו הצורכים באופן ישיר יצורים אוטוטרופיים, או **שניוניים** - כאלו הצורכים יצורים הטרוטרופים אחרים. הצרכנים הראשוניים ידועים יותר כייצורים **צמחוניים**, ואילו השניוניים - כ**טורפים**.

היצורים ההטרוטרופים מתחלקים לשתי קבוצות, לפי האופן בו הם מפיקים אנרגיה:

* **כמואורגנוטרופיים** (**Chemoorganoheterotrophs** או  **organotrophs** או **Chemoheterotrophs**) מפיקים אנרגיה מפירוק תרכובות אורגניות, כגון שומנים וחלבונים מצמחים או מבעלי חיים. רוב היצורים בעולם הם כמוהטרוטרופים.
* **פוטוהטרוטרופים** (**Photoheterotrophs**) מפיקים אנרגיה בנצלם את האנרגיה שבאור השמש. שילוב מטבוליזם (חילוף חומרים) נדיר למדי, וחיידקים ארגמניים הם היצורים הפוטוהטרוטרופים היחידים.

(אופן הפקת האנרגיה מצוין, אם כן, בעזרת הקידומת **כמו-** או **פוטו-**; המילים **הטרוטרוף** ו**אוטוטרוף** כלשעצמן **אינן** קשורות, כאמור, להפקת אנרגיה).

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **הטרוטרוף** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **הטרוטרוף** |

* הטרוטרוף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| מטבוליזם |
| --- |
| נשימה תאית | גליקוליזה • מעגל קרבס • זרחון חמצוני |
| מסלולים נוספים | גלוקונאוגנזה • גליקוגנזה • גליקוגנוליזה • מסלול הפנטוז פוספט • מעגל קורי • מעגל האוריאה • חמצון בטא • תסיסה  מעגל קלווין • מעגל הגליוקסילט • פוטוסינתזה • ניטריפיקציה |
| תרכובות עיקריות | גלוקוז • פירובט • NAD • כלורופיל |
| מגוון מטבולי | אורגניזם אווירני • אורגניזם אל-אווירני • הטרוטרוף • אוטוטרוף |
מפת ולטה
**מבצר סנט אלמו** (במלטית: **Il-Forti Sant'Iermu**, באנגלית: **Fort Saint Elmo**) הוא מבצר השוכן בקצה הצפון-מזרחי של חצי האי הצר שברס (Sceberras), עליו בנויה ולטה, בירת מלטה. המבצר שולט על הכניסה לשני הנמלים משני צדדיו של חצי האי - הנמל הגדול (Grand Harbour) ממזרח, ונמל מרסמשט (Marsamxett Harbour) ממערב.

היסטוריה
--------

 ערך מורחב – **המצור על סנט אלמו**  

במקום ניצב מגדל תצפית לפני הגעתם של ההוספיטלרים למלטה בשנת 1530. בשנת 1533 החלו הוספיטלרים לבצר את האתר, ובעת המצור הגדול על מלטה שהטילו העות'מאנים על האי ב-1565, כבר ניצב במקום מבצר קטן בצורת כוכב שהוקם בסגנון הרנסאנס.

סביב המבצר נערכו חלק מהקרבות הכבדים ביותר במהלך המצור, והוא הופגז תדירות על ידי סוללות תותחים עות'מאניות החל ב-24 במאי 1565. התותחים הוצבו על חצי האי שמדרום למבצר, ועל הגדה המערבית של נמל מרסמשט. במשך חודש הגנו 100 מהאבירים וכ-700 חיילים על המבצר, והוא נכנע לבסוף ב-23 ביוני 1565. למעט תשעה חיילים אשר נפלו בשבי ובודדים אשר נמלטו מהמבצר בשחייה דרך הים, איש מהמגינים לא שרד את הקרב. מאידך, הטורקים איבדו בין 8,000 ל-10,000 חיילים בכיבוש המבצר.

המבצר שחרב כמעט לחלוטין, הוקם מחדש לאחר תום המצור על ידי הגראנד מאסטר זא'ן דה לה ולט, שזכה לתמיכתם של האפיפיור פיוס החמישי ומלך ספרד פליפה השני. עבודות השיקום החלו בשנת 1566 והמבצר שולב בחומת הים של העיר ולטה שהוקמה כרובע מבוצר בצורת ריבוע, ונקראה על שמו של דה לה ולט, מייסדה.

המבצר כיום
----------

המבצר בנוי בצורת כוכב מחומש שאורכו הכולל הוא כ-200 מטרים ורוחבו המרבי עומד על 110 מטרים. מאז אמצע המאה ה-20 שוכנים במבצר בית הספר לשוטרים של משטרת מלטה ומוזיאון המלחמה הלאומי. המוזיאון נחנך בשנת 1975 כדי להנציח את המצור על מלטה במלחמת העולם השנייה, ובין היתר מוצג בו צלב ג'ורג' המקורי, שהוענק לתושבי האי על ידי המלך ג'ורג' השישי ב-1942, כהוקרה על עוז רוחם בעת המצור. הסרט אקספרס של חצות המתאר את קורותיו של אמריקאי בכלא הטורקי צולם במבצר.

גלריה
-----

* הנמל הגדול של מלטה (משמאל) ומבצר סנט אלמו בחזית התמונה (ציור מ-1801)הנמל הגדול של מלטה (משמאל) ומבצר סנט אלמו בחזית התמונה (ציור מ-1801)
* שחזור תהלוכת אבירי ההוספיטלרים במבצר סנט אלמושחזור תהלוכת אבירי ההוספיטלרים במבצר סנט אלמו
* מראה במוזיאון המלחמה הלאומי: תותח נ"מ בקוטר 40 מילימטרמראה במוזיאון המלחמה הלאומי: תותח נ"מ בקוטר 40 מילימטר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מבצר סנט אלמו** בוויקישיתוף
* תמונות מהמבצר

מראה המבצר מצפון מזרח

מראה המבצר מצפון מזרח

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007285548105171
* LCCN: sh00001634

 |
**יונתן גורפינקל** (נולד ב־29 באוגוסט 1976) הוא במאי קולנוע, טלוויזיה ופרסומות ישראלי.

ביוגרפיה
--------

יונתן גורפינקל נולד ומתגורר בתל אביב-יפו. אביו הוא צלם הקולנוע דוד גורפינקל ואחיו הבכור הוא עיתונאי האוכל חיליק גורפינקל. מכהן בהנהלת איגוד הבמאים.
בתחילת דרכו עבד כצלם בסדרות הטלוויזיה הישרדות האיים הקריביים ואת העונה השלישית של אמא'לה.
בשנת 2000 ביים את הדרמה "הבן שלי", דרמה משפחתית על אלימות בחברה הישראלית. "הבן שלי" שודרה במסגרת רצועת "ראשון בדרמה" בכבלים והייתה מועמדת לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית "הדרמה הטובה ביותר".
ב-2001 היה במאי שותף וצלם בסרט הדוקומנטרי "הזירה", על הכיכר שהפכה מ"כיכר מלכי ישראל" לכיכר רבין. הסרט שודר בטלעד והוקרן בפסטיבלים ברחבי העולם.
שיחק במספר תפקידים קטנים בסרטים: "חלומו של הנרי", "ראס פינה", ו"מדוזות".

ביים את שידורי המהפכה, ובשנים 1998 עד 2003 ביים מערכונים בשלוש העונות הראשונות רק בישראל, וחזר ב-2001 לאחר ההפסקה לביים את העונה הרביעית.
ב-2003 עד 2006 ביים את שלוש העונות הראשונות של ארץ נהדרת ובהם ביים מערכונים וצילומי אולפן. החל מ-2014 מביים את העונה ה-11 של התוכנית.

בשנים 1998–2007 ביים פרומואים לרשת, שידורי קשת ופרסומות מפעל הפיס, תנובה, שופרסל, אל-על ופז.
ב-2007 ביים את הסדרה מסכים אשר שודרה ב-yes.

בשנת 2012 ביים את "שש פעמים" - סרט קולנוע בכיכובה של סיון לוי, עליו זכה בקטגוריית "סרט הביכורים העלילתי" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן בקטגוריית "מבט אחר".
ב-2014 ביים את מחר שבת עם צביקה הדר ואת גולסטאר.

ביים את הטריילרים לסרטים הישראליים: סיפור על אהבה וחושך, את לי לילה, פלאפל אטומי וארץ פצועה.

קישורים חיצוניים
----------------

* יונתן גורפינקל, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* יונתן גורפינקל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* יונתן גורפינקל באתר קנלר ייצוג אמנים
* בעז גאון, יונתן גורפינקל, מדינת ישראל במצב שביר. בעז גאון ויונתן גורפינקל החליטו שהגיע הזמן לקום ולעשות משהו, באתר הארץ, 10 במרץ 2011
* אורי קליין, "שש פעמים" הוא הסרט הבולט והנועז בפסטיבל הסרטים בחיפה, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2012
* מערכת וואלה! NEWS‏, תחנות התרבות של יונתן גורפינקל, באתר וואלה!‏, 03 בדצמבר 2013
* אתר למנויים בלבד שני ליטמן, למה יונתן גורפינקל, הבמאי של "שש פעמים", יצר סרט על ניצול מיני, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2013
* אמיר בוגן, הנוער לכאן! יונתן גורפינקל על "שש פעמים", באתר ynet, 11 בדצמבר 2013

הערות שוליים
------------

1. ↑  לי-אור אברבך, ‏פרומו העירום של "ארץ נהדרת" עלה לגמר תחרות הפרומואים פרומקס, באתר גלובס, 31 במאי 2010
2. ↑  רותה קופפר, מותר להסתכל לתוך המצלמה, באתר הארץ, 26 ביוני 2007
3. ↑  אורי קליין, "שש פעמים" הוא הסרט הבולט והנועז בפסטיבל הסרטים בחיפה, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2012
4. ↑  נירית אנדרמן, הסרט "שש פעמים" התקבל לפסטיבל סן סבסטיאן, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2012

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007314189805171

 |
**בית קברות אדולוראטה** או בשמו המלא **סנטה מריה אדולוראטה** (מלטית **Ċimiterju Santa Marija Addolorata**; אנגלית **Santa Marija Addolorata Cemetery** - "מרים הקדושה הדואבת") הוא בית קברות קתולי מונומנטלי בעיר פאולה באי מלטה שבמלטה. הוא שוכן בשטח פתוח בדרומה של העיר, כקילומטר מדרום לנמל הגדול. בית הקברות הוא הגדול במלטה; הוא נחנך ב-9 במאי 1869 והוא פעיל גם כיום.

היסטוריה
--------

המושל הבריטי של מלטה הורה על הקמת בית הקברות במטרה לבטל את מנהגי הקבורה בכנסיות. מלאכת התכנון הופקדה בידיו של האדריכל אמנואלה גליציה (Emanuele Luigi Galizia) אשר ערך מחקר בבתי קברות באיטליה, צרפת ובאנגליה. בית הקברות הוקם בסגנון נאו-גותי בין השנים 1862–1868 בגבעת "טל אור" (Tal Horr), אשר שימשה כאתר קבורה כבר בתקופה הפרהיסטורית. צורתו כשל מחומש, אורכו מדרום לצפון הוא 430 מטרים ורוחבו המרבי ממזרח למערב הוא 380 מטרים. במרכזו של בית הקברות ניצבת קפלה נאו-גותית בצורת צלב לטיני, המחולקת לשלוש סיטראות. בחזיתה של הקפלה ניצב צריח מחודד בן שלוש קומות, וגרם מדרגות מונומנטאלי מוביל אליו מכיוון רחבת הכניסה המרכזית אל האתר. ברחבת הכניסה השוכנת בצידו הצפוני של בית הקברות, ניצב שער עשוי קשתות מחודדות הנושאות צריחונים.

בבית הקברות אלפי קברים מסוגים שונים, ובהם קריפטות ומאוזוליאה משפחתיים, חלקם מעוטרים בתבליטים ובפסלים. בית הקברות הוא בעיקרו אזרחי, אך במלחמת העולם הראשונה והשנייה נקברו בו גם חיילים, וגם בעיתות שלום נקברו במקום אנשי צבא ובני משפחותיהם אשר מצאו את מותם במלטה. בכל שנה, ב-21 בנובמבר, עורכים הנזירים הפרנציסקנים במלטה מיסה בקפלת בית הקברות, לזכר אחיהם הטמונים במקום.

גלריה
-----

* שער הכניסהשער הכניסה
* מראה בבית הקברותמראה בבית הקברות
* מראה מבית הקברות אל הנמל הגדולמראה מבית הקברות אל הנמל הגדול

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית קברות אדולוראטה** בוויקישיתוף
* Addolorata Cemetery
* אודות בית הקברות
* בית הקברות ברשות לתכנון ולסביבה
* אודות שיקום בית הקברות
* סרטון אודות בית הקברות
* תמונת הקפלה בבית הקברות (אורכב 18.10.2015 בארכיון Wayback Machine)
* המיסה השנתית הפרנציסקנית שנערכת בבית הקברות
* Addolorata Cemetary Regulations (תוקן לאחרונה 1933)
**אוסקר מול** (בגרמנית: **Oskar Moll**‏; 21 ביולי 1875 – 19 באוגוסט 1947) היה צייר גרמני, חבר הזצסיון הברלינאי. ידוע בעיקר בזכות נופיו, דיוקנאותיו ותמונות טבע דוממות מעט מופשטות.

קורות חיים
----------

בתחילה למד ביולוגיה בשווייץ, אך גם לימד את עצמו לצייר והחליט להמשיך באמנות כקריירה. לאחר ששהה זמן מה במינכן, נסע לברלין, שם הפך לעוזר בסטודיו של לוביס קורינת. בשנת 1906 התחתן עם הפסלת והציירת מרגרטה הפנר. בשנה שלאחר מכן הם נסעו לפריז, שם הכיר את אנרי מאטיס. הוא, אשתו מרגרטה וחברם הנס פורמן השתתפו ביצירת האקדמיה של מאטיס קצרת הימים. במהלך המלחמה הוא חי בברלין והיה בין הראשונים בקבוצת נובמבר. הוא היה גם חבר בזצסיון הברלינאי.

אוסקר מול, הבית של תרזה קרונס בדובלינג
בשנת 1918 הוא הפך לפרופסור באקדמיה הממלכתית לאומנויות ומלאכות ברסלאו. הוא ירש את אוגוסט אנדל כמנהל בשנת 1925 וכיהן עד לסגירתו בשנת 1932, בעקבות גזירות החירום שהוציא היינריך ברונינג.

לאחר מכן עבר ל אקדמיה לאמנות, אך היה שם רק שנה אחת כאשר הושמץ וסולק בשל היותו אמן של "אמנות מנוונת". [1] תערוכה מתוכננת של עבודותיו נסגרה על ידי הממשלה הנאצית בשנת 1935. שנתיים לאחר מכן הוחרמו שלושים וחמש מעבודותיו והוצגו בתערוכת האמנות המנוונת שארגן משרד התעמולה במינכן ב 1937.

בשנת 1936 הוא ומרגרטה הפכו מתבודדים בברלין. ביתם והסטודיו, יחד עם ציורים רבים, חלקם של מאטיס ופיקאסו, נהרסו במהלך הפצצה אווירית בשנת 1943. הם ניסו למצוא מקלט בעיר הולדתו, אך נאלצו לחזור לברלין בשנת 1945 כאשר הצבא האדום כבש את האזור הזה.

הוא נפטר בברלין ב 1947

גלריה
-----

* סלעיםסלעים
* חתול ועציץחתול ועציץ
* נוף דרומי עם מפעלנוף דרומי עם מפעל
* עירום עם מניפהעירום עם מניפה
* ביתו ברי'גיט באדוםביתו ברי'גיט באדום
* נוף עם טחנת רוח נוף עם טחנת רוח
* נשים ליד הנהר נשים ליד הנהר
* חמניות ליד החלון חמניות ליד החלון
* נוף הררי נוף הררי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוסקר מול** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Siegfried Salzmann (1994), "Moll, Oskar", *Neue Deutsche Biographie (NDB)* (in German), **17**, Berlin: Duncker & Humblot, pp. 739–740
2. ↑  Oskar Moll, www.oskarmoll.de
3. ↑  Oskar Moll Projekt

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1068648
* GND: 118583328
* ISNI: 0000 0000 8359 7404
* LCCN: nr94016500
* NKC: xx0076771
* NTA: 070812136
* RKD: 56729
* SUDOC: 07159244X
* ULAN: 500008246
* VIAF: 15561846
* WorldCat: lccn-nr94016500

 |
**ויליאם פרסטון גרייבס** (באנגלית: **William Preston Graves**; נולד ב-9 בינואר 1953) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל קנזס ה-43 בשנים 1995–2003.

ביוגרפיה
--------

גרייבס נולד בסלינה שבקנזס, בן להורים שבבעלותם הייתה חברת הובלות. לאחר שהשלים את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת קנזס וסליאן עם תואר אקדמי במנהל עסקים, הוא עבד בתחום משאבי אנוש. בשנת 1986 נבחר גרייבס למזכיר המדינה של קנזס וב-1991 מונה לנציג ממשלות מדינות ארצות הברית במועצה הפדרלית למדיניות התחרות של ארצות הברית.

בבחירות 1994 – עת המהפכה הרפובליקנית – ניצח גרייבס את ג'ים סלאטרי, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של קנזס, ונבחר למושל קנזס. גרייבס היה רפובליקני מתון, ונודע במחלוקותיו עם האגף השמרני של המפלגה הרפובליקנית בקנזס. תקופת כהונתו עמדה בצד צמיחה כלכלית לאחר שנים של מיתון. בשנת 1997 שימש גרייבס כיושב ראש אגודת מושלי מדינות המערב התיכון. בבחירות 1998 נבחר לתקופת כהונה שנייה עם 74% מקולות הבוחרים – אחוז התמיכה הגבוה ביותר למושל בארצות הברית במחזור בחירות זה, ואחד משיעורי התמיכה הגבוהים ביותר למושל בהיסטוריה של קנזס.

על פי חוקת קנזס המעגנת הגבלת כהונה עבור המושל, גרייבס לא התמודד לתקופת כהונה שלישית והוחלף בידי קתלין סבליוס, מועמדת המפלגה הדמוקרטית בינואר 2003. בראשית כהונתו שירתה לצדו שילה פראהם כסגנית המושל, אך ב-1996 מינה אותה למלא את מקומו של בוב דול בסנאט של ארצות הברית. לאחר מכן היה גרי שרר לסגנו ועמיתו למירוץ.

לאחר כהונתו כמושל שימש גרייבס כנשיא ומנכ"ל איגודי ההובלות האמריקאים – ארגון הסחר והבטיחות הלאומי של תעשיית ההובלות בארצות הברית. הוא מכהן במועצת המנהלים של "International Speedway Corporation", מוסד המקדם פעילויות בידור בספורט מוטורי בארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ביל גרייבס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ביל גרייבס, באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית)
2. ↑  William Preston Graves, באתר Kansas Historical Society (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1197094636
* LCCN: no99066433
* SNAC: w6wh3g4s
* VIAF: 66109444
* WorldCat: lccn-no99066433

 |
שלט הכניסה
מרכז המבקרים וסביבתומרכז המבקרים וסביבתו

**סאקסום** (בלטינית: **Saxum**; מילולית: "סלע") הוא מרכז מבקרים נוצרי קתולי השוכן באבו גוש בצד הדרך המובילה לנטף. המרכז, שנחנך בפברואר 2019 על ידי ארגון אופוס דאי, כולל מרכז מבקרים משוכלל, אולם כנסים, בית תפילה, בית הארחה ומרכז חינוכי.

ליבו של המתחם הוא מרכז מבקרים שנועד לצליינים, ומטרתו לסייע למורי דרך ולצליינים לקבל הבנה טובה ועמוקה יותר של הביקור בארץ ישראל בהקשרו לכתבי הקודש. זאת באמצעות המחשות של אזורי הארץ הקשורים לחיי ישו, כגון כפר בגליל, העיר ירושלים, בית המקדש השני בתקופת חיי ישו, באמצעים מגוונים כגון מסכי מגע אינטראקטיביים, מוצגים ארכאולוגיים, מפות, דגמים וסרטים. חלק אחד מוקדש לשפות שדוברו בארץ ישראל באותה תקופה (עברית - שפת התפילה, ארמית - שפת היומיום, יוונית - שפת ההשכלה ולטינית - שפת השלטון).

ההסברים במקום ניתנים באנגלית, צרפתית, ספרדית, איטלקית, עברית וערבית.

המבנה תוכנן על ידי האדריכל הירושלמי נתן גולדשמיט יחד עם אדריכל ספרדי. הכניסה למתחם היא דרך חצר, שעל רצפתה חרוטה מפת רצפה גדולה של המזרח הקדום ובמרכזה בריכת מים שחורה. החצר מוקפת בשורת ספסלים מקורים, שמאחוריהם נפרש ציר זמן מבריאת העולם ועד דור מעשי השליחים (המאה הראשונה). הציר מחולק לאירועים היסטוריים המתוארים בכתבי הקודש ומעליהם, בקו זמן מקביל, אירועים בהיסטוריה העולמית הכללית. החצר תוכננה כך שהיא מאפשרת הדרכת קבוצות מטיילים גדולות על ידי מורה דרך באופן מיטבי, לקבלת אוריינטציה במרחב ובזמן של אירועי התנ"ך והברית החדשה. פירוט החיים בארץ ישראל בכלל ובאתרים המוזכרים בברית החדשה בפרט, נמצא בתוך המבנה פנימה.

הגבעה עליה ניצב המבנה משקיפה על אתר קריית יערים המקראית (ובפרט על כנסיית גבירתנו של ארון הברית), וממנה מוביל שביל משולט לאמאוס ניקופוליס, עבור צליינים המעוניינים לעבור את המסלול בטיול רגלי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סאקסום** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סאקסום

* נחנך מרכז המבקרים הנוצרי "סאקסום", 11 בפברואר 2019
* 'סאקסום': הפתיחה הרשמית, 10 בפברואר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  שביל "בדרך לאמאוס"
2. ↑  השביל באתר wikiloc
**שנג'ואו 6** (בסינית: **神舟六号**) היא החללית הסינית המאוישת השנייה בחלל. היא שוגרה שנתיים אחרי שסין הצטרפה לקבוצת המדינות ששלחו אדם לחלל (הכוללת מלבדה את רוסיה וארצות הברית).

החללית שוגרה ב-12 באוקטובר 2005 כשעל סיפונה שני טייקונאוטים (פיי ג'ונלונג וניי האישנג). בעוד שבשיגור המאויש הראשון שהה הטייקונאוט בחלל 21 וחצי שעות, בשיגור הזה שהה צוות כחמישה ימים בחלל.

שנג'ואו 6 המריאה ממרכז שיגורי הלוויינים ג'יוצ'ואן ממתקן השיגור שבמדבר גובי בצפון-מערב סין.

ההמראה של החללית שודרה לראשונה בשידור חי יחד עם תמונות מתוך החללית עצמה.

ב-13 באוקטובר ביצעה החללית שינוי מסלול והפעילה את מנועיה כדי להוסיף לגובהה עוד 800 מטרים. בנוסף לעלייה בגובה החללית שונתה האינלינציה המסלולית (הזווית בין מסלול החללית לקו המשווה), יכולת המעידה על רמה גבוהה של תכנון המשימה וביצועי החללית.

ב-16 באוקטובר, בשעה 20:32 שעון גריניץ', נחתה החללית בשלום בערבות מונגוליה הפנימית שבסין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שנג'ואו 6** בוויקישיתוף

| תוכנית שנג'ואו |
| --- |
| משימות לא מאוישות | שנג'ואו 1 • שנג'ואו 2 • שנג'ואו 3 • שנג'ואו 4 • שנג'ואו 8 | דגל סין העממית |
| משימות מאוישות | שנג'ואו 5 • שנג'ואו 6 • שנג'ואו 7 • שנג'ואו 9 • שנג'ואו 10 • שנג'ואו 11 • שנג'ואו 12 • שנג'ואו 13 • שנג'ואו 14 • שנג'ואו 15 • שנג'ואו 16 |
**גרא סנדלר** (נולד ב-1 ביולי 1973 בברית המועצות) הוא שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ישראלי.

ביוגרפיה
--------

סנדלר נולד בברית המועצות, ובשנת 1990 עלה לישראל. בין השנים 1994–1997 למד בבית הספר לאומנויות הבמה "בית צבי". במהלך השנים השתתף סנדלר במספר סרטים וסדרות טלוויזיה. בשנת 2002 דיבב בסרט האנימציה "עידן הקרח". בשנת 2004 גילם את דמותו של יוני בסרט הקולנוע "אבנים".

בשנת 2006 שיחק בסרט הקולנוע "ילדי CCCP". בשנת 2007 שיחק בסרט הקולנוע "מדוזות". באותה שנה שיחק בסדרת הטלוויזיה "משמורת" ששודרה בערוץ 2.

בשנת 2010 גילם את דמותו של "סמיון בלנקיי" בסדרת הטלוויזיה "בין השורות" ב-yes. במהלך השנים 2009–2011 שיחק בשתי עונות בסדרה "תמרות עשן" ששודרה ב-HOT3. ב-2011 שיחק בעונה הראשונה של הסדרה "אליפים", בה גילם את דמותו של שמעון כהן, אביו של דוידי (גיא סלניק).

בשנת 2012 שיחק בדרמה היומית "נויורק" בשלושה תפקידים שונים לצדם של אורי פפר, אושרי כהן, יובל שרף, איתי תורג'מן, מגי אזרזר ועוד. באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "מכתב מהעבר", בסדרת הנעורים "החממה", וכן בסרט הקולנוע "חיותה וברל", פרי עטו של עמיר מנור.

בשנת 2013 שיחק בסרט הקולנוע "איגור ומסע העגורים". באותה שנה החל לשחק בתפקיד ממוקה בסדרה הקומית "שנות ה-80" שיצרו האחים שלום ומני אסייג. 

סנדלר השתתף במספר מחזות, בהם: "דון ז'ואן", שהוצג בתיאטרון גשר. הוא שיחק בתיאטרון מלנקי במחזה "השד האחרון", וכן שיחק בתיאטרון יידישפיל במחזות, "סיפור פשוט", "יושקה מוזיקאנט", "הקוסם מלובלין", מי הוא מי?, "שני קונילמל" ו"ילדה יפה".

בשנת 2014 שיחק בסדרת המתח של הוט 3, "בתולות". ב-2015 שיחק בסרט "סוף עידן התמימות".

בשנת 2017 שיחק בעונה השנייה של הסדרת הדרמה קומית של כאן 11 "איפה אתה חי?" שיצרו האחים חי, ורונן דוידוב. שיחק את יהודה דמטוב אבא של אסתי. בתפקיד זה החליף את רומן שמחייב, שנרצח לפני תחילת הצילומים.

בשנת 2020 שיחק בסדרת הטלוויזיה "המורדת" בנטפליקס, על צעירה חרדית שבורחת לברלין עקב השידוך שבחרו לה דודתה וסבתה. בסדרה השתתפה גם אשתו של סנדלר, השחקנית רונית אשרי, וגם בנם נועם.

שיחק בתפקיד סטאס בסרט "אסיה", אשר זכה בפרס אופיר 2020 כסרט הטוב ביותר. החל משנת 2022 סנדלר חזר לגלם את דמותו של ממוקה בסדרה "שנות ה-90", סדרת ההמשך לקומדיה "שנות ה-80". כמו כן, גילם באותה שנה את קפוסטין בסדרה "גדול עלינו" בכיכובם של "מה קשור".

בשנת 2023 גילם את דמותו של מארק שאגאל במיני-סדרה של נטפליקס "אל מעבר האוקיינוס". בהמשך השנה שיחק פעם נוספת את ממוקה בסרט "ההילולה", וכן שיחק בתפקיד סמיון גולדנברג, אביה של ענת, בסדרת הטלוויזיה ״סובייצקה״ של ערוץ כאן 11.

חיים אישיים
-----------

נשוי לרונית אשרי ואב לשלושה. מתגורר בניו יורק.

קישורים חיצוניים
----------------

* גרא סנדלר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* גרא סנדלר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* גרא סנדלר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* גרא סנדלר, באתר ספר הקולנוע הישראלי
* גרא סנדלר, באתר AllMovie (באנגלית)
* גרא סנדלר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* גרא סנדלר, בארכיון הבימה
* רן בוקר, "גם בארצות הברית קוראים לי ממוקה", באתר ynet, 7 במרץ 2019
* יואב בירנברג, "שיחקתי גם עם נטלי פורטמן, אבל 12 שנה אני ממוקה. אין איך לצאת מהמשבצת בארץ", באתר ynet, 7 באפריל 2023

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009909069505171
* GND: 1061606430
* ISNI: 0000 0000 7130 4301
* LCCN: n2009055109
* SUDOC: 129126772
* VIAF: 100654459
* WorldCat: lccn-n2009055109

 |
**זיזף חד-עלה** או **זיזף ארך-לשון אנטילי** (שם מדעי: *Monophyllus*) הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, הכולל שני מינים החיים באיים האנטיליים בים הקריבי. הסוג הוקם בשנת 1821 על ידי הזואולוג הבריטי ויליאם אלפורד ליץ׳ וקרוב מבחינה גנטית וחיצונית לסוג זיזף ארך-לשון. הסוג נקרא על שם עיטור העלה האפי הפשוט שלו.

תיאור
-----

הזיזף חד העלה מתאפיין בראש גדול, גוף כדורי וזנב קצר. האוזניים קטנות, עגולות ומרוחקות זו מזו עם צפירים זעירים. הלוע ארוך וצר, החוטם מחודד והלשון ארוכה וגמישה. עיטור העלה אפי של הסוג בצורת ראש חץ זקוף, ובשילוב עם הנחיריים העגולים מזכיר את אף החזיר. השפתיים גדולות והעיניים בינוניות. אורך הראש והגוף של המינים בסוג 50–80 מ״מ, אורך הזנב 4–16 מ״מ, אורך הזרוע 35–45 מ״מ והמשקל 8–17 גרם.

לזיזפים אלו פרווה קצרה וצפופה. צבעה משתנה בהתאם למין: אצל אחד המינים הצבע הדומיננטי הוא חום קפה-זהוב, בעוד שאצל המין השני הצבע הכללי עשוי להיות שילוב של חום אפרורי ואפור כסוף או שחרחר. הבטן לרוב חיוורת אצל שני המינים. החוטם, האף ופנים האוזניים ורודים, והכנפיים וקצות האוזניים בצבע חום קקאו או שחרחר.

ביולוגיה
--------

המינים בסוג אנדמיים לאיים האנטילים; בית הגידול שלהם מורכבת מיערות גשם טרופיים, ובתה חופית. למינים בסוג אוכלוסיות גדולות ונוכחות מרובה באזורים מוגנים; בשל כך, מצבם נחשב ליציב ובאזורים מסוימים הם אף נחשבים למזיקים בגלל מספרם הגבוה. שני המינים היו נוכחים בעבר באי פוארטו ריקו, אך ייתכן שאחד מהם נעלם ממנו בעקבות פגיעת הוריקנים.

כיתר בני משפחתם, המינים בסוג פעילי לילה. במהלך היום, הם ישנים במערות לצד מיני עטלפים אחרים. מין אחד חברותי ומעדיף מערות גדולות ועמוקות עם לחות גבוהה, בעוד שהמין השני מתבודד ומעדיף מערות קטנות ויבשות.

שני המינים ניזונים בעיקר מצוף, אבקנים ופירות, ומסתייעים בלשונם הארוכה וחוטמם המחודד לחדור לתפרחות. חרקים נאכלים מדי פעם. ההיריון מתרחש מדצמבר עד פברואר, והלידות נופלות בין מרץ לאפריל. הזיזפית ממליטה גור יחיד בכל פעם.

מינים
-----

בסוג 2 מינים:

* זיזף חד-עלה נזירי (*Monophyllus plethodon*) - מצוי באנטילים הקטנים ואולי גם בפוארטו ריקו.
* זיזף חד-עלה ליץ' (*Monophyllus redmani*) - אנדמי לאנטילים הגדולים (קובה, היספניולה, פוארטו ריקו).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זיזף חד-עלה** בוויקישיתוף
* זיזף חד-עלה, באתר ITIS (באנגלית)
* זיזף חד-עלה, באתר NCBI (באנגלית)
* זיזף חד-עלה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* זיזף חד-עלה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* זיזף חד-עלה, באתר GBIF (באנגלית)
**מקס רז'יס** (בצרפתית: **Max Régis**; ‏8 ביוני 1873– מאי 1950) היה עיתונאי ופוליטיקאי צרפתי אנטישמי. נשיא הליגה האנטי-יהודית של אלג'יר.

הוא היה יליד אלג'יריה הצרפתית ופעל בה פוליטית, לאחר מסע פוליטי אנטישמי הצליח להיבחר בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 לראשות העיר אלג'יר ופרסם שורה של צעדים אנטי-יהודיים שבהם בכוונתו לנקוט. כעבור חודש הושעה מתפקידו והוחלף זמן קצר לאחר מכן. בתקופת משפט דרייפוס הנהיג עצרות אנטי-יהודיות וקריאתו "להשקות את עץ החירות בדם יהודים" התפרסמה.

לאחר הבחירות ב-1902 התמוססה הפוליטיקה האנטישמית בצרפת למספר רב של קבוצות ורז'יס נדחה לאלמוניות. לא ידועים פרטים רבים על קורותיו בשארית חייו, הוא מת כאלמוני ב-1950 באוט פירנה (Hautes-Pyrénées) (אנ')

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקס רז'יס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007407375505171
* BnF: cb13003824h (data)
* GND: 120032856
* ISNI: 0000 0000 7835 1813
* LCCN: n96097852
* SUDOC: 034564470
* VIAF: 9117432
* WorldCat: lccn-n96097852

 |
פנים הכיפה
מוסטה והרוטונדה במרכזה מן האוויר
דגם הפצצה שפגע בכנסייה
**כנסיית עליית מרים** או בשמה הרשמי **כנסיית הרובע, היכל מרים שעלתה למרומים** (מלטית **il-knisja Arcipretali Santwarju ta' Marija Mtellgha**) היא כנסיית רובע השוכנת בעיר מוסטה במרכזו של האי מלטה שבמלטה. הוא בנויה בצורת רוטונדה הנושאת כיפה גדולה, ועל כן היא מוכרת בדרך כלל בכינוי "הכיפה של מוסטה" (Mosta dome) או "הרוטונדה של מוסטה" (Rotunda of Mosta).

הכנסייה
-------

הרוטונדה הוקמה בין השנים 1833-1860 בכספי תרומות, סביב כנסייה קודמת, שאפשרה את המשך הפולחן בעת הבנייה. הכנסייה הוקדשה ב-15 באוקטובר 1871. האדריכל שתכנן את המבנה, ג'ורג'ו גרוגנט (Giorgio Grognet) בן מלטה, התבסס בתוכניותיו על הפנתאון ברומא, ובדומה לו, הקים בחזית הכנסייה פורטיקו שלו שישה עמודים. בפורטיקו עצמו ניצבים עשרה פסלי קדושים ערוכים בשתי קומות. כיפת המבנה שקוטרה 39.6 מטרים, היא בין הגדולות באירופה, והיא נראית היטב כמעט מכל רחבי האי. פנים הכיפה גולף בשנת 1930 וב-1960 הכיפה שופצה וחלקה החיצוני כוסה ביריעות נחושת. חזיתה האחורית של הכנסייה הושלמה רק ב-1968. רצפת הכנסייה הונחה במשך שנתיים, בין 1909 ל-1911, והיא עשויה משיש צבעוני.

ציור הנושא של הכנסייה (titular painting) מ-1687, הוא ציור המתאר את עליית מרים. היצירה היא מעשה ידיו של האמן המקומי בסקל בוהג'יאר (Baskal Buhagiar), והוא הועבר אל הרוטונדה מהכנסייה הקודמת. הוא שופץ ב-1827 והוגדל ב-1860 עם השלמת המבנה. ההכרה בציור כציור נושא נתנה על ידי הוותיקן ב-12 בדצמבר 1973, ולרגל האירוע, שנחגג ב-10 באוגוסט 1975 (חג עליית מרים), הוכתר ראשה של הבתולה בציור בכתר עשוי אבנים יקרות, ומשני צדדי הציור נתלו שש מנורות פולחן מכסף.

נס הפצצה
--------

במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-9 ביוני 1942 בשעה 16:40, הפציצו מטוסי הלופטוואפה את מלטה, ולאחר שנלכדו באש נ"מ בריטית, השליכו את פצצותיהם מעל מוסטה ונמלטו. שלוש פצצות במשקל של 500 ליברות (כ-225 ק"ג) כל אחת פגעו בכיפת המבנה, בעת שכ-300 איש המתינו בתוכו לתחילת המיסה. שתיים מהפצצות החליקו על הכיפה ונפלו אל הרחבה שמחוץ למבנה, ואילו השלישית פערה חור בכיפה ונפלה את תוך הכנסייה. הפצצה פגעה בשניים מהקירות ולבסוף נחתה על רצפת המבנה. אף לא אחת משלוש הפצצות התפוצצה ואיש לא נפגע. האירוע נודע כ"נס הפצצה" (Il-Miraklu Tal-Bomba), ובכל שנה ב-9 באפריל בערב נערך טקס לציון האירוע, ונאמרת תפילת טה דאום. העתק של הפצצה מוצג בכנסייה. 

לפי אחת הגרסאות על אירועי אותו יום, במהלך פירוק הפצצות נמצא שהן מולאו בחול ולא בחומרי נפץ, ונמצא פתק ועליו כתוב "ברכות מפלזן" מצוות העובדים בפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה שחיבלו בייצור הפצצות עבור הגרמנים. לגרסה זו אין תימוכין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כנסיית עליית מרים** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית עליית מרים
* אודות הכנסייה
* תמונות הכנסייה
* הכנסייה באתר לשכת התיירות של מלטה
* הכנסייה באתר הארכיבישופות של מלטה

פנים הכנסייה

הערות שוליים
------------

1. ↑  האתר הרשמי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4798306-1

 |
**ארמון סנט אנטון** (במלטית: **Palazz ta' Sant' Anton**; באנגלית: **San Anton Palace**) הוא ארמון מוקף גנים השוכן בעיר אטארד (Attard) במלטה, והמשמש, לצד ארמון הגראנד מאסטר בוולטה וארמון ורדאלה בגני בוסקט, כאחד משלושת מעונותיו הרשמיים של נשיא מלטה.

היסטוריה
--------

הארמון הוקם על ידי הגראנד מאסטר אנטואן דה פול, אשר היה ידוע באורח חייו הראוותני. הוא רכש את חלקת הקרקע שעליה הקים את הארמון ליד הכפר אטארד, עוד לפני שנבחר למנהיג המסדר, שכן המקום היה קרוב יותר לבירה ולטה מארמון ורדאלה שבדרום-מערבו של האי. הארמון נבנה בין השנים 1623-1626 כך שיוכל לארח את אורחיו של דה פול, נוסף על מגורי העובדים הרבים, שכללו, בין היתר, נושאי לפידים, אופים ללחם המיוחד ששימש לתזונת כלבי הציד, טועמי מזון, יצרני פאות ומותחי שעונים. דה פול המשיך והגדיל את הארמון, והעניק לו את שמו על שם הקדוש המגן שלו, אנטוניוס הקדוש מפאדובה. הגראנד מאסטרים שלאחר דה פול המשיכו לעשות בארמון שימוש כמעונם הכפרי, ובמשך מאות שנות קיומו הוא הוגדל ועוצב מחדש מספר פעמים. בעת המרד נגד צבאו של נפוליאון, אשר פלש לאי ב-1798, שימש הארמון את מועצת המורדים, בין פברואר 1799 ועד ספטמבר 1800. לאחר מכן, מ-1802 עד 1964, שימש הארמון את המושלים הבריטים של מלטה, ומאז 1974 הוא עומד לרשותו של נשיא מלטה.

הגנים
-----

הארמון עצמו סגור לקהל, אך חלק גדול מגניו המשתרעים ממזרח לו, נפתח לביקור הציבור כבר ב-1882. צורתם של הגנים כשל טרפז באורך של 250 מטרים וברוחב הנע בין 150 ל-210 מטרים. בגנים פרדס גדול של עצי תפוז, וכן עצי אורן ודקל, צמחי בוגנוויליה וצמחים נוספים. בעבר נהגו השליטים להעניק תפוזים מהפרדס כמתנות לאורחים ולנכבדים, ואורחים רשמיים במלטה נהגו לטעת עץ בפרדס בעת ביקורם במדינה. בגנים המתוכננים בפורמליות, משולבים שבילים, מזרקות, כדי אבן, ערוגות פרחים ובריכות נוי שבהן חיים ברווזים וברבורים. בגני הארמון נערכת תערוכת צמחים מידי קיץ וכן מתקיימים בהם מספר אירועי אמנות, כמו הצגות תיאטרון, מחול ומופעי מוזיקה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארמון סנט אנטון** בוויקישיתוף
* הארמון באתר נשיא מלטה
* הארמון והגנים באתר לשכת התיירות של מלטה

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 237006145
* WorldCat (עם VIAF): 237006145

 |
**לואה** (**Luqa** או **חאל לואה** **Ħal Luqa**) היא עיר הממוקמת במרכזו של האי מלטה במלטה. בשנת 2005 התגוררו בעיר 6,208 תושבים, ושטחה הוא 6.28 קמ"ר. בלואה ממוקם נמל התעופה הבינלאומי של מלטה, נמל התעופה היחיד במדינה לטיסות נוסעים וכן מרכז מטאורולוגי, ובכך עיקר פרסומה. משמעות שמה של העיר הוא עץ צפצפה במלטית.

היסטוריה
--------

בשטחה של לואה נמצאו מספר שרידים מתקופת האבן החדשה, תקופת הברונזה ומהתקופה הרומית, אך למעט מספר קברים, הם הושמדו בעת פיתוחה של העיר במאה ה-20. בימי הביניים הייתה לואה כפר קטן ובשנים 1419–1420 התגוררו בה ובסביבתה 160 איש בלבד, רובם חקלאיים ובנאים. בשנת 1492 כבר נצבה בכפר קפלה קטנה שהוקדשה לאנדראס הקדוש, הקדוש המגן של לואה עד היום, וזו הוחלפה בכנסייה גדולה יותר בין השנים 1539–1542. ב-15 ביוני 1636 הייתה העיר לרובע כנסייתי, ועשור שנים לאחר מכן, ב-1646, כבר התגוררו בה 1,082 תושבים. הכנסייה הקיימת הוחלפה בכנסייה שלישית שהוקמה בין 1670 ל-1686, והורחבה בין 1693 ל-1737. בשנת 1676 צנחה אוכלוסיית העיר באופן קיצוני בשל מגפת הדבר שפקדה את מלטה, אך מאז 1830 היא גדלה באופן הדרגתי.

בין השנים 1937–1940 הוקם נמל התעופה בלואה, והצטרף לשני שדות התעופה האחרים באי - האחד בטא' אלי צפונית-מערבית ללואה, והאחר בחאל פאר דרומית-מזרחית לה. שלושת השדות ספגו הפצצות אוויריות כבדות במהלך מלחמת העולם השנייה, ולואה חרבה לחלוטין. גם כנסיית הרובע נהרסה, אך נבנתה מחדש בין השנים 1945–1954, והוקדשה מחדש ב-26 בספטמבר 1962. הנמל התופס את רוב שטחה של העיר, ביסס את מעמדו כנמל התעופה המרכזי במדינה עם הקמת טרמינל נוסעים חדש ב-1958 ועם סגירתם של שני השדות האחרים. הוא משמש כמקור תעסוקה, ומשרדי אייר מלטה, חברת התעופה הלאומית של מלטה, שוכנים בו.

העיר כיום
---------

בכל שנה נחגגת הפסטה המקומית ביומו של אנדראס הקדוש, החל ביום ראשון הראשון של חודש יולי (יום החג של הקדוש על פי הכנסייה הקתולית הוא ה-30 בנובמבר). צלב אנדראס הקדוש מופיע בסמלה של העיר, וסיסמתה היא "אורס פרוספיקיו" ("Oras Prospicio" - "צופה בים" בלטינית), למרות שהעיר איננה גובלת בו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לואה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של לואה
* אתר הרובע של לואה
* הרובע הכנסייתי של לואה באתר הארכיבישופות של מלטה

הערות שוליים
------------

1. ↑  האתר הרשמי
2. ↑  ENVIRONMENT PROTECTION ACT

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 5325595f-eaa5-49e2-9a7b-8d6545e1ea33

 |