**ההגייה האשכנזית** של העברית (במינוח ארכאי: **הברה אשכנזית**) היא דרך הגיית השפה העברית בפי יהודי אשכנז בתקופת הביניים של העברית. בהגייה האשכנזית ניכרות השפעות חזקות של השפות שעמן באה יהדות אשכנז במגע, ובעיקר היידיש, הגרמנית ושפות סלאביות שונות. במהלך תחיית הלשון העברית נטשו מחיי השפה את ההגייה האשכנזית וניסו לאמץ את ההגייה הספרדית. ואולם בפועל נוצר מיזוג בין צורות ההגייה, מיזוג שהוא הבסיס להגיית העברית המודרנית היום. ההגייה האשכנזית משמשת עד היום בקרב יהודים אשכנזים בתפוצות בעיקר לצרכים ליטורגיים (פולחניים), וכן בקרב קהילות חרדיות (ובקצת קהילות חרד"ליות, מכיון שהרב אברהם יצחק קוק התפלל בהגייה זו).

העברית לא תפקדה כשפת-יומיום בקהילות אשכנז, וההגייה האשכנזית באה לידי ביטוי בשימוש הליטורגי בעברית בבתי הכנסת ובבתי המדרש וכן במילים שאולות מן העברית שנכנסו לתוך היידיש. להגייה האשכנזית קיימות וריאציות שונות: לפי שימוש – בשימוש למדני או ליטורגי (כאשר הרכיב העברי במצב דבוק) או בשפת היומיום (שאז הוא מהותך לתוך היידיש); ולפי מקום מוצאן.

מאפייני ההגייה האשכנזית
-----------------------

התעתיק לאנגלית של שם הישיבה מבהיר שזו ישיבה אשכנזית
ישיבת ברכת התורה, בעיר העתיקה בירושלים. השלט באנגלית מבהיר את ההיגוי האשכנזי, האות ת' שאינה דגושה מבוטאת כאות ס'. לעומת זאת, האות ת' במילה תורה היא דגושה, ולכן מבוטאת בהתאם
המאפיין המובהק ביותר של ההגייה האשכנזית הוא מבנה שבע התנועות שלה, הקרוב יותר למבנה התנועות במסורה הטברנית (חיריק, צירי, סגול, פתח, קמץ, חולם, שורוק). זאת לעומת ההגייה הספרדית, שבה יש חמש תנועות (אין בה הבחנה בין הפתח לקמץ הגדול ובין הצירי לסגול, כמו בניקוד הארץ-ישראלי) וההגייה התימנית, שבה יש שש תנועות (הפתח והסגול הזדהו, כמו בניקוד הבבלי). אף על פי שמבנה מערכת התנועות נשמר, הביצוע שלהן לא נשמר, וחלקן מבוצעות כדו-תנועות (דיפתונגים): הצירי מבוצע כדיפתונג ei, והחולם מבוצע כדיפתונג oi (או au), אך יש מקומות (בפרט במערב אירופה) שנשמר הגיית החולם כ-o. הקמץ מבוצע כ-o, נראה כשינוי קטן מן העברית הטברנית. הפתח, הסגול, החיריק והשורוק שמרו את הביצועים a,‏ e,‏ i ו-u בהתאמה (יש מקומות שבהם בוצע השורוק כ-i בהשפעת ניבים של גרמנית ויידיש). השווא הנע כבר אינו מבוצע כתנועה חטופה אלא כאפס תנועה, ולמעשה בטל ההבדל הפונמי בין שווא נח ושווא נע.

בשטח העיצורים אבדה הגייתם של העיצורים הלועיים ח וע; העיצור ח נהגה כמו כ רפה והעיצור ע נהגה כמו העיצור הסדקי א, או שאינו נהגה כלל. בנוסף אבדה הגיית העיצורים הנחציים ט, צ וק: העיצור ט בוצע כמו ת דגושה, ק בוצע כמו כ דגושה, וצ בוצע כמו רצף העיצורים תס. בתחום עיצורי בג"ד כפ"ת נשמרה ההגייה הכפולה של ב, כ, פ ות (שההגייה הרפה שלו בוצעה כס ולא כ-th), ולעומת זאת אבדה ההגייה הכפולה של ג וד שנֶהגו רק בביצוע הסותם שלהם (ישנם אשכנזים שמבחינים בין שתי צורות הגייה של ג). מלבד זאת בטלה לגמרי הגיית הדגש החזק.

בשטח ההטעמה חלו תמורות מפליגות: ההטעמה הדקדוקית המלרעית ברובה שהייתה נהוגה בעברית הקלאסית הפכה להטעמה מלעילית כללית. למעט בקריאה ליטורגית כמו קריאת התורה, רוב המילים בוטאו בהדגשת ההברה שלפני האחרונה. כתוצאה מכך הפכה במקרים רבים התנועה האחרונה במילה לתנועה נייטרלית שאיכותה איננה מוגדרת, שבוצעה בדרך כלל כתנועת ə; למשל, המילה מִנְ**חָה** בוצעה **מִנְ**חֶה [minxə'], והמילה תַּכְ**לִית** בוצעה **תַּכְ**לֶס [taxləs'] (ראו להלן).

|  |
| --- |
| השוואה בין הגיות העברית בתקופת הביניים |
|  | **הגייה אשכנזית** | **הגייה ספרדית** | **הגייה תימנית** |
| תנועות | שבע | חמש | שש |
| עיצורים לועיים | התקיימו חלקית | התקיימו | התקיימו |
| עיצורים נחציים | לא התקיימו | התקיימו | התקיימו |
| ביצוע כפול של בג"ד כפ"ת | בכפ"ת(ג) | בכ"פ(ג) | בג"ד כפ"ת |
| שווא נע | לא התקיים | תנועת e | משתנה, נקבע על־פי העיצור שאחריו |
| דגש חזק | לא התקיים | התקיים | התקיים |
| הטעמה | מלעילית | דקדוקית | דקדוקית |

### משלבים

למעשה התפתחו בתוך ההגייה האשכנזית שתי דרכי הגייה. הגייה אחת הייתה רשמית יותר, דייקנית יחסית ומוקפדת, שבה לא היה נִטרול של התנועה האחרונה, וההגייה השנייה הייתה עממית, מהירה וחטופה יותר, ששימשה בשפת הדיבור (בעיקר במילים עבריות שחדרו ליידיש). בהגייה העממית היטשטשה התנועה האחרונה ולעיתים קרובות התמזגו מילים צמודות למלה אחת. לדוגמה, הצירוף בעל־בית בוצע בהגייה הרשמית בצורה בַּל־בַּיִס [bal-'bayis], ובהגייה העממית בצורה בַּלֶבּוּס [bale'bus]; הצירוף קריאת-שמע בוצע בהגייה הרשמית בצורה קְרִיאַס-שְמַע [krias-ʃ'ma] ובהגייה העממית בצורה קְרִישְׁמֶע [k'riʃmə].

### וריאציות מקומיות

ההגייה האשכנזית עצמה לא הייתה אחידה בכל הקהילות באירופה, והיו שינויים בהגייה, בעיקר בהגיית התנועות, בקהילות שונות באירופה. ההבדלים האלה היו מקבילים להבדלים בהגיית היידיש והושפעו מן השפה המקומית בכל אזור. כך למשל בליטא ביצעו קמץ בתנועת o ושורוק בתנועת u (ברוך אתה = Boruch Ato [בּוֹרוּךְ אַתּוֹ בהגייה הספרדית]) ואילו בגליציה ביצעו קמץ בהברה פתוחה בתנועת u ושורוק בתנועת i (ברוך אתה = Burich Atu [בּוּרִיךְ אַתּוּ בהגייה הספרדית]) וקמץ בהברה סגורה כמו בהגייה הליטאית (יָדָהּ = Yudoh [יוּדוֹהּ בגייה הספרדית]). כיום, מרבית החסידים משתמשים בהגייה הגליציאנית לעומת הליטאים והחסידויות שמקורן בליטא, המשתמשים בהגייה הליטאית עם השפעות פולניות.

לתנועת החולם היו ארבע הגיות שונות: בפולין, הונגריה ומקומות נוספים הגו את החולם כדיפתונג oy; בחלק מליטא נהגה חולם הדומה לצירי – דיפתונג ey, יש המאמינים שמקורו במסורת בבל;[דרוש מקור] ובקרב יהודי גרמניה היו שתי הגיות שונות – בצפון גרמניה ובערים הגדולות ביצעו את החולם כדיפתונג au, בהשפעת הגרמנית, ובדרום גרמניה הגו חולם כדיפתונג ou או פשוט כ-o. היום רוב משתמשי ההגייה האשכנזית אימצו את החולם הפולני, אך בקרב יהודי ארצות הברית ומדינות דוברות אנגלית אחרות, נפוץ החולם o בהשפעת האנגלית, ובקרב חסידי חב"ד נפוץ החולם שהתפתח בליטא שנע בין דיפתונג oy לדיפתונג ey.

תנועת הצירה נהגתה לרוב כדיפתונג ey אך במקומות מסוימים נהגתה כדיפתונג ay, הגייה זו נפוצה כיום בקרב החסידויות גור, בעלז, סאטמר ואצל חלק מחסידי ויז'ניץ.

היסטוריה
--------

מחקרים שנעשו הגיעו על פי עדויות שונות למסקנה שההגייה האשכנזית לא הייתה נהוגה באופן זה מאז תחילת התיישבות היהודים במרכז אירופה.

לדעתו של שד"ל בספרו אוהב גר, שרשיה של ההגייה האשכנזית נעוצים עוד בהגייה הארצישראלית בתקופת בית שני.

מסתבר שעד המאה ה-13 הייתה נהוגה באשכנז מערכת הגייה "קדם-אשכנזית", שבה חמש תנועות בלבד, בדומה להגייה הספרדית, ורק במאה ה-13 התפתחה השיטה הנוכחית שבה שבע תנועות. מצב עניינים זה מעלה מיד את השאלה מה גרם לשינוי שבו הפכה מערכת של חמש תנועות למערכת מורכבת יותר של שבע תנועות, בניגוד לנטייה הטבעית של פישוט המערכת הלשונית. בין ההסברים שהוצעו הועלתה האפשרות שבמאה ה-13 התפתחה באשכנז מוּדעות גבוהה לדקדוק העברי ונטייה לחזרה למסורת הטברנית, שהביאה לאימוץ קריאה מדויקת יותר של התנ"ך. ואולם לא נמצאו עדויות חיצוניות לתהליך מעין זה. ב-2003 העלה אשר לאופר את ההשערה שההגייה בת שבע התנועות הייתה ההגייה של חבל הדנובה, וההגייה בעלת חמש התנועות הייתה ההגייה של אזור הריין, בריטניה וצפון צרפת, אבל היהודים באזורים האלה נפגעו קשות מהגירושים והפרעות ועברו ברובם מזרחה, והמעט שנשארו באזור אימצו את ההגייה של אזור הדנובה.  את השערתו דחה לחלוטין אילן אלדר.

בעת תחיית העברית הספרותית לקראת סוף המאה ה-19 באירופה, נשמרה ההגייה האשכנזית. השירה שנכתבה על ידי משוררי התקופה, ובראשם חיים נחמן ביאליק, נכתבה בהגייה אשכנזית ובהטעמה מלעילית.

לעומת זאת כשהחלה החייאת הדיבור העברי בארץ ישראל, בראשית המאה ה-20, הוחלט לאחר דיונים בוועד הלשון לאמץ דווקא את ההגייה הספרדית. מה שאירע למעשה הוא יצירתה של הגייה עברית חדשה המשלבת בין ההגייה האשכנזית להגייה הספרדית: בשטח התנועות – נשתמרה מערכת חמש התנועות של ההגייה הספרדית, ואולם לא התקיים ביצוע השווא הנע והדגש החזק, שהיו בהגייה הספרדית. בשטח העיצורים – נשתמר אי ביצועם של העיצורים הנחציים, כפי שהיה נהוג בהגייה האשכנזית ואצל מרבית דוברי ההגייה הספרדית. את העיצורים הלועיים (ח וע, ובמידה פחותה יותר ר) יש שהוגים (חלק מהמזרחים) ויש שאינם (אשכנזים וחלק מהמזרחים). בניגוד להגייה הספרדית, ובהתאם לזו האשכנזית, הגיית דגש חזק לא נשמרה. בניגוד להגייה האשכנזית, ובהתאם לזו הספרדית, לא השתמר ההבדל בין ת רפה לת דגושה. בשטח ההטעמה – נשתמרה ההטעמה הספרדית, הדקדוקית.

שינוי ההגייה גרר דיון הלכתי בשאלה האם מותר לשנות את ההגייה האשכנזית המקובלת בתפילה. בציונות הדתית מקובלת כיום ההגייה הישראלית כמעט לגמרי בנוסח התפילה וקריאת התורה, אך בעבר היו שהקפידו על הגייה אשכנזית בתפילה (מלאה או רק בעת אמירת שם ה'), או אף בדיבור. בציבור החרדי-אשכנזי (וחלק מקהילות החרד"לים) מקובלת ההגייה האשכנזית בתפילה (המשתנה מעט לפי מקומות מוצא של קהילות שונות), אך בדיבור עברי רגיל נעשה שימוש בעיקר בהגייה הישראלית.

הספרות והשירה העברית המשיכו להתקיים בהגייה אשכנזית עד שנות השלושים, ואז החלה להיכתב שירה עברית בהגייה הישראלית החדשה (שירים מסוימים מושרים עד היום בהטעמה מלעילית, לרבות ההמנון הלאומי של מדינת ישראל).

לקריאה נוספת
------------

* שמעון שרביט, **מבטאיה של העברית לאור הספרות הרבנית לדורותיה**, בתוך: **ספר שבטיאל**: מחקרים בלשון העברית ובמסורות העדות**, רמת גן, תשנ"ב. עמ' 316–337**

קישורים חיצוניים
----------------

* אשר לאופר, "הרהורים על ההגייה הקדם-אשכנזית", בתוך: **קול ליעקב**, אסופת מאמרים לכבוד פרופ' יעקב בן טולילה, באר שבע 2003 (עותק סרוק באתרו)
	+ ישי נוימן, מוצאה של הדו-תנועה - ֵי בעברית בת-זמננו והגורמים המתנים את תפוצתה. העברית שפה חיה ו, 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  למעט בקריאה הפורמלית, כגון הקריאה בתורה, שלעתים מקפידים להבדיל בין סוגי השווא.
2. ↑  שאול טשרניחובסקי מבקש: אל תקראו את שיריי. 'ביאליק הפרגמטי ניסה לקבל עליו את עול השינוי – בבחינת המשורר הלאומי שכותב שירה ללאום שלו בהגייה בה הוא מדבר. הוא נכשל נחרצות בניסיון הזה – לכתוב בהגייה החדשה – וכמעט שלא המשיך לכתוב שירה אחר כך.'
3. ↑  אוהב גר, קרקא 1895, עמ' 97–100
4. ↑  אשר לאופר, "הרהורים על ההגייה הקדם-אשכנזית", בתוך: קול ליעקב, אסופת מאמרים לכבוד פרופ' יעקב בן-טולילה, באר שבע 2003, בייחוד עמ' 269-70.
5. ↑  אילן אלדר, "לשאלת מקורותיה של מסורת ההגייה האשכנזית", מסורות טז–יז (תשע"ד), עמ' 53–68
6. ↑  עם זאת, לפעמים בעברית מדוברת, מבטאים את הצירא קצת שונה מהסגול, כגון במילת 'ביצה'.

| שפות וניבים יהודיים |
| --- |
| 

| שפות אפרו-אסיאתיות |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| שפות שמיות |
| עברית | עברית מקראית • העברית בתקופת בית שני • לשון חז"ל • תקופת הביניים של העברית • עברית ישראלית |
| הגיית העברית | הגייה אשכנזית • הגייה ספרדית • הגייה תימנית • הגייה טברנית |
| ארמית | ארמית מקראית • ארמית בבלית • ארמית גלילית • ארמית התרגום • ארמית שומרונית • ארמית חדשה צפון-מזרחית • ארמית יהודית • לישאן דידן • ארמית חדשה יהודית טרנס-זאבית • לישאנא דני • ברזאנית יהודית |
| ערבית | ערבית יהודית • עיראקית יהודית • מרוקאית יהודית • טריפוליטאית יהודית • תוניסאית יהודית • תימנית יהודית • בגדדית יהודית |
| שפות שמיות דרומיות |  |
| שפות אפרו-אסיאתיות אחרות |
| שפות כושיות | קימנת • ניביה • כיילה • קווארה |
| שפות ברבריות | ברברית יהודית |

 |

 |
| 

| שפות הודו-אירופיות |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| שפות גרמאניות | יידיש • כליזמר לשון • גנבים לשון • בעל עגלה לשון • קצב'ס לושן • שערער לשון • הענטשקע לשון • שפת הסימנים האידית • לכודיש • מאזהמטה |
| אנגלית | יינגליש • היבגליש • ישיביש |
| שפות רומאניות יהודיות | איטלקית יהודית • אראגונית יהודית • חכיתיה • טטואני • לאדינו • לטינית יהודית • פורטוגזית יהודית • פרובנסלית יהודית • צרפתית יהודית • קטלאנית יהודית |
| שפות איראניות | אספהאנית יהודית • בוכרית • ג'והורי • גולפיגאנית יהודית • ג'ידי • המדאנית יהודית • יזדית יהודית • כרמאנית יהודית • כאשאנית יהודית • שיראזית יהודית |
| אחרות | יווניטיקה (יוונית) • צ'כית יהודית (סלאבית) • אורדו יהודית • מראטהית-יהודית (הודו-ארית) |

 |

 |
| 

| קבוצות אחרות |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| שפות טורקיות | קראימית • קרימצ'קית • כוזרית |
| שפות דראווידיות | מלאיאלאם יהודית |
| שפות כרתווליות | גאורגית יהודית |

 |

 |
| קטגוריה: שפות יהודיות |