חוף קליה בשנות ה-30 של המאה ה-20, על סוכת המציל מונף דגל הממלכה המאוחדת וברקע נראה המזח של חברת האשלג
מפה של חוף קליה משנת 1940, בה מסומנים מיקומם של המבנים של חברת האשלג הארץ-ישראלית ומלון קליה
בית המלון הנטוש בחוף לידו בשנת 2010, מספר שנים לפני שנהרס
בריכת השחיה של המלון ולידה קו החוף המקורי שעליו הוקמה גדר מערכת. בפינה העליונה השמאלית של התמונה נראה מיקמו של חוף קליה החדש
חלק מהציור במסעדה
**חוף לידו** (או **חוף קליה**) הוא חוף שהשתרע לאורך המקום בו הייתה בעבר הגדה הצפון־מערבית של ים המלח, סמוך לצומת לידו. במקום מסעדה נטושה והריסות בית מלון, וכן שרידי מתקנים של חברת אשלג ארץ-ישראלית, מפגש דרכים ותחנת דלק, משרדיה של המועצה האזורית מגילות ושני מפעלים להפקת מלח. נכון לשנת 2020, "חוף לידו" מרוחק כשלושה קילומטרים מפני ים המלח בעקבות ירידת המפלס.

היסטוריה
--------

### בתקופת המנדט

בשנת 1929 הוקם במקום מחנה עבודה ששימש את פועלי כריית המלח, שחיו במקום ועבדו במפעל חברת האשלג הארץ-ישראלית. בשנת 1932 החלה בסמוך הקמתו של בית מרחץ על חוף ים המלח, על ידי חברה שהייתה חברת בת של חברת האשלג בשם חברת ""קליה" שפת–ים ומבראה בע"מ" (באנגלית: "Kallia" Seaside and Health resort Limited), בשותפות עם האחים מייג'ר תומאס גרגורי טולוק וסטפאן טולוק, אנשי עסקים יהודים ואסמאעיל בק אל חוסייני, בנו של ראש עיריית ירושלים מוסא כאט'ם אל-חוסייני ואחיו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני. חברת קליה, על בסיס הסכם חכירה מהממשלה המנדטורית, קיבלה זיכיון על 966 דונם מצפון-מערב לים המלח, ליד מפעל האשלג הראשון. החברה הוסמכה להקים בתי מלון והבראה, מסעדות, מתקני רחצה, מעגנים ושיט. מייג'ר טולוק היה נשיא החברה. ב-30 באפריל 1933, חנכו את המבנה הראשון במקום, "בית רחצה" (מבנה של מלתחות לרוחצים בים המלח) ומסעדה. כמו כן רכשו ספינה בשם "קלירו" והפעילו סיורים בין קליה לואדי זרקא-מעין ונחל ארנון בעבר הירדן המזרחי ועין גדי. בשנת 1934 הוקמה במקום שכונת קבע ששימשה את פועלי חברת האשלג, בה 24 דירות ב-4 מבנים בני שלוש קומות. ב-1935 עלתה ה"קלירו" על שרטון בסערה אך המשיכה בדרכה לואדי זרקא.

ב-16 בפברואר 1938 נפתח במקום מלון "קליה" בו 40 חדרים, בתכננו של האדריכל זאב רכטר. ביוני 1938 נפטר מייג'ר טולוק, מנהל החברה בביתו ביריחו. במלון "קליה" התארחו בין השאר הנציב העליון הרולד מקמייקל, דוד בן-גוריון, ארטורו טוסקניני, עבדאללה הראשון, מלך ירדן וראש ממשלת ירדן תאופיק אבו אל-הודא.

בתחילת מלחמת העולם השנייה הוקם במקום נמל התעופה הימי קליה כנמל תעופה רזרבי במטרה למנוע ריכוז גדול מדי של מטוסים במקום אחד. ב-1947 חברת British Overseas Airways Corporation הפעילה טיסות להודו ולמזרח הרחוק שעצרו לחניית ביניים בקליה.

### בשלטון ירדן

לאחר שהתקבלה תוכנית החלוקה בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947 היה אזור צפון ים המלח חלק מהמדינה הערבית המוצעת. עם תחילת מלחמת העצמאות, בדצמבר 1947, הוחלט לסגור את המלון. 70 עובדי מלון עברו לעבוד במלון בסמוך לשדה התעופה לוד, שהיה בבעלות משותפת עם מלון קליה. באפריל 1949 דווח כי המלון ומפעלי חברת האשלג נבזזו וניזוקו על ידי הערבים תושבי האזור. שנתיים אחרי שננטש, בדצמבר 1949, לאחר חתימת הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות החכירה ממשלת ירדן את המלון ושכונת המגורים לאחים נזל, שהיו בעלי מלון ארמון החורף ביריחו ומלון פילדלפיה ברבת עמון, במטרה להקים מלון בעבור הצליינים שמגיעים לאתר הטבילה הסמוך קאסר אל-יהוד. הם הקימו במקום מתחם תיירות ומלון חדש, שנקרא מונטאזת אל לידו. המלון נבנה במיקום שונה מהמבנה המקורי. המקום פעל שוב כאתר תיירות שכלל מלבד המלון, מסעדה, בריכת שחיה וחוף רחצה מוסדר. האתר בהמשך עבר לבעלות ממשלת ירדן. ממערב לו הוקם מחנה צבא ירדני והיפודרום בו נערכו מרוצי סוסים.

בשנת 1964 קיבל מהנדס כימי, ג'ורג עותמאן חלאק, זיכיון מממשלת ירדן להפיק מלח מבריכות על חוף לידו. המפעל ממשיך לפעול מאז. לאחר 1967 הוא מעביר את התמלוגים לממונה על הרכוש הממשלתי והנטוש, שירש את נכסי ממשלת ירדן בגדה.

### לאחר 1967

לאחר מלחמת ששת הימים עבר האזור לשליטת מדינת ישראלי, ואת האחריות לאתר קיבלה יחידת הממונה על הרכוש הממשלתי והנטוש באזור יהודה ושומרון. כבר באוגוסט 1967 דיווח עיתון "דבר" שיש כוונה להפעיל את המלון שוב. בינואר 1968 דיווח עיתון "הצופה" שחברה ישראלית קיבלה את הזיכיון להפעיל את המלון. ביוני 1969 נפצעו בחוף שני בני אדם מפגזים שנורו משטח ירדן. התוכנית להפעלת המלון בוטלה[דרוש מקור], ובתקופת המרדפים עבר המלון לחזקת צה"ל והפך לבסיס צבאי שקיבל את הכינוי "הילטון". במקום היו מגורי חיילים, מפקדה וצוות שהפעיל מכ"ם קשת, שנועד לגלות ניסיונות חדירה מכיוון ירדן בשעות הלילה.

בשנת 1971, קיבלה חברת תעשיות מלח לישראל מהממונה על הרכוש הממשלתי והנטוש את הזיכיון להפעיל את בריכות האידוי שהקימה במקור חברת האשלג הארץ-ישראלית. תעשיות מלח לישראל מתפעלת אותם כבריכות אידוי להפקת מלח (במקור הם שימשו להפקת אשלג).

בשנת 1973 קיבלה חברה בשם "לידו יהודה" את הזיכיון להפעלת המסעדה במקום. הצייר גרשון כוכבי, צייר ירושלמי שעבד בעסקיו של משה כרמל מבעלי המקום, ציור פנורמה של ארץ ישראל על-פי מפה צלבנית עתיקה. המסעדה נסגרה לאחר שנים ספורות.

בתחילת שנות ה-80 יזמו אנשי העסקים מיכאל אלבין ומנחם עצמון את הקמתו של פרויקט תיירות ונופש במקום, באמצעות חברת "קיסריה מקרקעין ונופש", חברה ציבורית שהייתה חלק מקבוצת חברות בבעלות איש העסקים שאול אייזנברג שאלבין ניהל. במרץ 1981, רכשה 60% מהבעלות בחברת "לידו יהודה". לחברה היה הסכם עם המנהל האזרחי המתיר לה להחזיק בשטח של 17 דונם על חוף הלידו, אזור המסעדה וסביבתו, בו תיכנו להקים מתחם מלונות. החברה ביקשה להפוך את הסכם ההרשאה שבידה להסכם חכירה ל-98 שנה, ולחכור שטח נוסף של 50 דונם בסמוך. שר התיירות אברהם שריר, היה מקורב לאלבין והמנכ"ל שמינה למשרדו, רפי פרבר, עבד קודם בחברה שבבעלות אלבין. בינואר 1982 שלח פרבר מכתב למנהל המקרקעין, בו המליץ להחכיר לחברה את השטח שהיא מחזיקה בהסכם הרשאה וכן עוד 50 דונם והמליץ על הקצאת הקרקע ללא מכרז. על בסיס התוכנית ביצעה חברת "קיסריה מקרקעין" גיוס הון בבורסה, אך ב-1982 קבע ועדה משותפת של משרדי התיירות והאוצר שאין לפתח מרכזי תיירות חדשים בים המלח, לפני שמתחמי המלונות הקיימים בעין בוקק וחמי זוהר יהיו מבוססים, ולא נתנה אישור לתוכנית. ב-1984 נחקרו שריר ופרבר במשטרה, בחשד שקיבלו טובות הנאה כדי לאשר את התוכנית.

במשך השנים התדרדר מצבו של מבנה המלון עקב נסיגת מפלס המים באזור, הוא הוכרז כמבנה מסוכן וצה"ל עזב את הבניין. ב-16 בינואר 2015 קרס מבנה המלון לחלוטין.

חוף קליה החדש
-------------

חוף קליה בשנת 2019, עם ירידת מפלס המים החוף נמצא בנקודה בה נחשף מצוק תלול
בשנת 1985 קיבלו שלושת קיבוצי צפון ים המלח אלמוג, בית הערבה וקליה הרשאה לפיתוח חוף רחצה ואתר נופש על חוף הים, סמוך למיקום שבו עמד מלון קליה המקורי ובשטח המחנה הירדני הנטוש. הם הקימו במקום פארק מים בשם "אטרקציה" ומסלול קרטינג. בשנים הראשונות להקמתו זכה הפארק והחוף להצלחה רבה, והוא שווק "חוף הים של ירושלים". בעקבות האינתיפאדה השנייה, נסגר פארק המים ב-2001. חוף הרחצה במקום המשיך לפעול, אך עם נסיגת קו המים, התברר כי יש צורך להזיז את המתקנים במקום ולהכשיר מחדש את הגישה לים מדי כמה שנים. חוף זה הוא היחיד בים המלח שישראל מתירה לפלסטינים תושבי הגדה המערבית להיכנס אליו. במקום פועלים שלושה חופים צמודים בתשלום. הצפוני שביניהם נקרא "חוף קליה" ומפועל על ידי קיבוץ קליה. החוף הדרומי נקרא "חוף נווה מדבר" ויש בו גם חניון לילה ובריכת שחיה, ובין השניים נמצא "חוף ביאנקיני", שהוקם על ידי דינה דגן, שהייתה בעלת פאב הנושא אותו שם במרכז ירושלים. במקום גם כפר נופש ומסעדה מרוקאית.

בשנת 2019, הושלם בחוף פרויקט סביבתי-אומנותי, גלריה פתוחה של ציורי קיר וגרפיטי, על קירות של מבני הבטון הנטושים של מחנה הצבא הירדני. כמה מתושבי האזור הגו את הרעיון להפוך את המבנים לגלריית אמנות פתוחה, פרויקט שקיבל את השם "גלריה מינוס 430". היוזמים הצליחו לגייס בהתנדבות אמני גרפיטי וציירי קירות מישראל ומהעולם לצייר על הקירות, ציורים שמחלקם הגדול עולה מחאה גדולה על מצבו הנוכחי של ים המלח.

תמונות
------

* תצלום אוויר של חוף קליה בשנות ה-30, לפני הקמת המלוןתצלום אוויר של חוף קליה בשנות ה-30, לפני הקמת המלון
* מלון קליה, מראה כללי, 1939מלון קליה, מראה כללי, 1939
* מלון קליה, מבואה, זמן קצר לאחר פתיחתו של המלון בפברואר 1938מלון קליה, מבואה, זמן קצר לאחר פתיחתו של המלון בפברואר 1938
* מלון קליה, מבואה, זמן קצר לאחר פתיחתו של המלון בפברואר 1938מלון קליה, מבואה, זמן קצר לאחר פתיחתו של המלון בפברואר 1938
* תצלום אוויר, של המזח של חברת האשלג ומגורי העובדיםתצלום אוויר, של המזח של חברת האשלג ומגורי העובדים
* נוסע שעצר בנמל התעופה הימי בקליה בשנת 1946, עומד ליד שלט עם כיתוב באנגלית - Kallia Marine Airportנוסע שעצר בנמל התעופה הימי בקליה בשנת 1946, עומד ליד שלט עם כיתוב באנגלית - Kallia Marine Airport
* אחד המבנים המצוירים במסגרת פרויקט "גלריה מינוס 430"אחד המבנים המצוירים במסגרת פרויקט "גלריה מינוס 430"
* חוף קליה בשנת 2019חוף קליה בשנת 2019

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של חוף לידו (באנגלית)

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מסעדת לידו** בוויקישיתוף
ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלון לידו** בוויקישיתוף
ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חוף קליה** בוויקישיתוף
ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גלריה מינוס 430** בוויקישיתוף
* אייל ארליך, מלון טבע בים־המלח, כותרת ראשית, 26 באפריל 1984
* מים חיים - פארק המים בים המלח ננטש ב-2001, אבל אחרי כמעט שני עשורים, הוא קם לתחייה בדרך מיוחדת, באתר ‏מאקו‏‏, ‏23 במאי 2018‏

הערות שוליים
------------

1. ↑  הפוליטיקה המצרית והוה"פ הערבי, דבר, 6 בדצמבר 1932
2. ↑  קאליה נבנת בחרם, דבר, 28 בספטמבר 1932
3. ↑  פתיחת המוסד למרפא "קליה" בים המלח, דואר היום, 1 במאי 1933
4. ↑  "קליה" - ים המלח - ב-12 באוגוסט עוד יאיר הירח - בא לנשף ריקודים ותלבושות, דואר היום, 8 באוגוסט 1933
5. ↑  חברת "קליה", דבר, 9 בינואר 1934
6. ↑  ימי שמש ודרור על שפת ים המלח-טיולים מיוחדים בסירת מוטור "קלירו", דבר, 22 בדצמבר 1933
7. ↑  נקודת יישוב על חוף ים המלח, דבר, 25 באפריל 1934
8. ↑  סירת קיטור עלתה על שרטון בסערה בים המלח, הארץ, 1 באפריל 1935
9. ↑  חנוכת בית המלון "קליה" החדש על חוף ים המלח, הַבֹּקֶר, 17 בפברואר 1938
10. ↑  מלון "קליה" נפתח, דבר, 17 בפברואר 1938
11. ↑  מייג'ור טולוק מת, הַבֹּקֶר, 10 ביוני 1938
12. ↑  יהודה צוקרמן, המיור תומס גריגורי טולוק, דבר, 28 ביוני 1938
13. ↑  ביקורי ה. מ. הנציב, הַבֹּקֶר, 29 בינואר 1940
14. ↑  האמיר עבדאללה ב"קליה", הצופה, 11 במרץ 1941
15. ↑  ישעיהו אביעם, מנהלו לשעבר של מלון "קליה", הארי לוי", מעלה זכרונות, מעריב, 3 ביולי 1967
16. ↑  נחנר קו טיסה ישיר לוד-פאריס, המשקיף, 9 בנובמבר 1947
17. ↑  מלון "קליה" נסגר, המשקיף, 18 בדצמבר 1947
18. ↑  עובדי מלון קליה ללוד, קול העם, 18 בדצמבר 1947
19. ↑  הערבים השמידו או שדדו רכוש מפעל אשלג ומלון קליה, חרות, 3 באפריל 1949
20. ↑  מלון קליה שנחרב - לאיכסון צליינים, מעריב, 14 בדצמבר 1949
21. 1 2  מנחם תלמי, כך חלפה תהחלת המקום, מעריב, 7 בספטמבר 1990
22. ↑  דני רובינשטיין, הכלכלה הפלסטינית: נציב המלח של שטח C, באתר כלכליסט, 15 באוקטובר 2013
23. ↑  בוטלו כל חוקי החרם נגד ישראל שהיו קיימים באזור הגדה המערבית, דבר, 11 באוגוסט 1967
24. ↑  מלון "קליה" יופעל מחדש על־ידי חברה ישראלית, הצופה, 5 בינואר 1968
25. ↑  דליה שחורי, מה שקרה לא ימנע ממני לשוב לישראל, על המשמר, 18 ביוני 1969
26. ↑  לבקשת ראש הממשלה, דבר, 9 באפריל 1973
27. ↑  נופי הארץ בהשראת מפה צלבנית, הבלוג של ישראל נגלית לעין, 4 במרץ 2019
28. ↑  עמירם פליישר, קבוצת אייזנברג רכשה 60% מחברת נופש, מעריב, 5 בדצמבר 1982
29. ↑  הודעות בורסה, מעריב, 26 באוקטובר 1981
30. ↑  אייל ארליך, מלון טבע בים־המלח, כותרת ראשית, 26 באפריל 1984
31. ↑  אייל ארליך, זיגל חוקר תלונות נגד מנכ"ל התיירות, כותרת ראשית, 4 באפריל 1984
32. ↑  נחום ברנע, שריר למטה מכל חשד, כותרת ראשית, 25 בדצמבר 1985
33. ↑  אתר למנויים בלבד ניר חסון, שקיעתו של המקום הנמוך בעולם, באתר הארץ, 9 באפריל 2015
34. ↑  היסטוריה שקרסה: התמוטט מלון "הילטון" הירדני בים המלח, באתר ‏מאקו‏‏, ‏16 בינואר 2015‏
35. ↑  אתר למנויים בלבד אלמוג בן זכרי, נעה שפיגל, ניר חסון, המקומות בהם הקיץ אפילו לא התחיל, באתר הארץ, 26 באוגוסט 2016
36. ↑  דרור פויר, ‏ים המלח - חופים נטושים, פאבים אופנתיים וזמן שנעצר, באתר גלובס, 3 באוקטובר 2009
37. ↑  אתר למנויים בלבד גדעון לוי ואלכס ליבק, רק הכבשים עצובות: בילוי משותף עם פלסטינים, ישראלים ותיירים בים המלח, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2019
38. ↑  יותם יעקבסון, ‏והלב יהרהר ויחמוד, באתר גלובס, 25 בנובמבר 2007
39. ↑  גילי מצא, ‏מרוקו זה כאן, באתר גלובס, 12 במרץ 2015
40. ↑  יותם יעקבסון, ‏בטון, גרפיטי וים המלח: ביקרתם כבר בגלריה הנמוכה בעולם?, באתר גלובס, 9 במרץ 2019

| ים המלח |
| --- |
| מיקום | בקעת הירדן (בשטח ישראל וירדן) חלק מהבקע הסורי-אפריקני |  |
| גוף קודם | ימת הלשון |
| נחלים באגן הניקוז | 

|  |  |
| --- | --- |
| מצפון | נהר הירדן |
| ממערב (ישראל) | נחל אוג • נחל בוקק • נחל דוד • נחל דרגה • נחל הערבה • נחל זוהר • נחל חבר • נחל חימר • נחל חצצון • נחל טור • נחל יעלים • נחל מפלט • נחל משמר • נחל סלוודורה • נחל סמר • נחל ערוגות • נחל פרצים • נחל צין • נחל צאלים • נחל קדם • נחל קדרון • נחל קומראן • נחל קנה • נחל רחף |
| ממזרח (ירדן) | נחל ארנון (ואדי אל מוג'יב) • ואדי חסה • נחל זרד • ואדי זרקא-מעין • נחל חשבון • ואדי עיון מוסא |

 |
| גאולוגיה | הר סדום • חבורת ים המלח • תצורת הלשון • מערת מלח"ם |
| מחקר מדעי | בקע ים המלח • חקר ים המלח • מרכז מדע ים המלח והערבה • הקידוח העמוק בים המלח |
| תעשייה | חברת אשלג ארץ-ישראלית • מפעל המלח בסדום • מפעלי ים המלח (כיל - זיכיון עד 2030) • תעשיות מלח לישראל • AHAVA |
| אוצרות טבע | מי ים המלח (אשלג • מגנזיום • ברום) • בוץ ים המלח |
| סביבה | ירידת מפלס ים המלח • בולען • החברה הממשלתית להגנות ים המלח |
| שמורות טבע ואתרי מורשת עולמית | עין גדי • עינות צוקים (עין פשחה) • קנה וסמר • הארמון הצפוני במצדה  • נחל ארנון (ואדי אל מוג'יב) • ואדי זרקא-מעין |
| גנים לאומים | מצדה • עין גדי • קומראן |
| תיירות | חוף לידו • תיירות מרפא בים המלח • מצוקי דרגות • עין בוקק • חמי זוהר • המרכז הפנורמי בים המלח (ירדן) |
| פרויקטים לאומיים | קציר המלח • תעלת הימים |
| יהדות וארכאולוגיה | מהפכת סדום ועמורה • מלחמת ארבעת המלכים את החמישה • כיכר הירדן • מלח סדומית • איסיים • מגילות מדבר יהודה • מעגנית המלח • מצד קדרון • בית הכנסת העתיק בעין גדי • נחל זרד |
| שונות | מועצה אזורית מגילות ים המלח • מועצה אזורית תמר • בית ספר שדה עין גדי • בלקא • מידבא • כרכ |