ה**איליאדה** (ביוונית: **Ἰλιάς**, אִילִיאס, נגזר מן השם "אִילִיוֹן" - שמה האחר של טרויה) היא הראשונה מבין שתי היצירות האפיות בתרבות היוונית אשר מיוחסות להומרוס (השנייה היא האודיסיאה) ובה נפרש לאורך 15,693 טורים יצוג נוקב של טרגדיות, חורבן, חברוּת ומשפחה בעת מלחמה. רוב החוקרים מתארכים חיבור שתי היצירות (אשר השפיעו רבות על תרבות המערב) למחצית השנייה של המאה ה-8 לפנה"ס. האיליאדה נכתבה ביוונית הומרית, וחולקה בתקופה ההלניסטית לעשרים וארבעה מזמורים (או ספרים), בקצר (מזמור יט) 424 טורים ובארוך (מזמור ה) 909.

פפירוס אוקסירינכוס 551 מן המאה השנייה: כתב-יד קדום של האיליאדה, המכיל קטעים בכרך י"ד של היצירה (הרה פוגשת את שר השינה).
האפוס עוסק במלחמת טרויה אך מציג סיפור המלחמה בדרך אחרת. השנה היא העשירית והאחרונה למצור על טרויה, והשירה נפתחת ללא אקספוזיציה ("In medias res") ומגוללת עלילה של כשלושה שבועות. האיליאדה אינה מתארת את תחילת מלחמת טרויה ואת הסיבות לה (אך אלו מאוזכרים) ואינה כוללת את סיום המלחמה בתכסיס הסוס הטרויאני (המוזכר רק כבדרך אגב, בחלק השמיני באודיסיאה (שורות 492–495)). גם מות אכילס בחץ מקשת פאריס שפגע בעקבו, אינו מוזכר באיליאדה.

המילה הפותחת את היצירה היא "Μῆνιν" (מֵנין) שפירושה ביוונית "זעם" או "חרון אף", ולאחר תיאור נסיבות כעסו של אֲכִילֵס, גדול הגיבורים היוונים,על אגממנון, המפקד העליון של הצבא היווני, עובר האפוס לתיאור נטישתו ותבוסות היוונים בפני הֶקְטוֹר, נסיך טרויה ובחיר לוחמיה, שהורג בקרב את פאטרוקלוס, חברו הטוב של אכילס. אכילס חוזר להלחם, הורג את הקטור בדו-קרב ומתעלל בגופתו. בפרקי הסיום, נעתר אכילס לבקשת פריאמוס, מלך טרויה ואביו של הקטור, להשיב את גופת בנו. היצירה מסתיימת בתיאור הלווייתו של הקטור, והטור האחרון: "כָּכָה חָגְגוּ קְבוּרָתוֹ שֶׁל-הֶקְטוֹר מַכְנִיעַ-הַסּוּסִים".

האפוס מתחיל בכעס של אכילס ומסתיים בהתפייסותו ומשקף המלחמה שברקע: העדרו של אכילס נותן יתרון לטרויאנים. השלמת הטרויאנים עם מותו של הקטור מבהירה גם לקורא שגורל המלחמה נחרץ.

עלילה
-----

כריסס, כהן בכיר לאפולו, מתחנן לרגלי מנהיג היוונים, אגממנון, כי ישיב לו את בתו כריסאיס, שנשבתה במהלך המלחמה, בתמורה לכופר רב. אגממנון מסרב, ובתגובה לכך האב מתפלל לאפולו, אשר ממטיר מחלות על היוונים.

אכילס משכנע את אגממנון לשחרר את כריסאיס אך כפיצוי אגממנון לוקח את בְּריסֵאיס, השבויה יפת התואר של אכילס. אכילס זועם על הפגיעה בכבודו ומודיע לאגממנון שהוא וצבא המירמידונים שלו לא ישתתפו עוד במלחמה.

אכילס פונה לאמו, הנימפה תטיס, ומבקש ממנה לפנות לזאוס, ראש האלים היווניים, ולבקש ממנו שינחיל מפלה ליוונים, כדי לגרום לאגממנון להרגיש בחסרונו של אכילס. תטיס עושה כן, וזאוס, על אף התנגדותה של אשתו, האלה הרה האוהדת את היוונים, נעתר לבקשה.

זאוס מפתה את אגממנון לצאת למלחמה בטרויאנים באמצעות חלום שווא המבטיח ניצחון ליוונים. אגממנון המעודד רוצה לצאת לקרב, אך טרם לכן, הוא מנסה לחזק את רוח הלחימה של היוונים בהציעו להם לשוב לביתם. התוכנית משתבשת, ורק בהתערבותו של אודיסאוס, ההורג את מוביל המרד, נעצרת העריקה.

הצבאות נערכים זה מול זה לקרב. אלא, שהנסיך הטרויאני פאריס מציע לסיים את המלחמה כולה באמצעות דו-קרב בינו ובין מנלאוס. נכרתת שביתת נשק ונחתם הסכם בו הצדדים מתחייבים לקבל את תוצאת הדו-קרב כמסיימת את הסכסוך. בדו-קרב מנלאוס מביס את פאריס, שניצל ממוות רק בזכותה של האלה אפרודיטה.

בעצה אחת עם הרה, זאוס מחליט לשבש את ההסכם, ולגרום להמשך המלחמה. הוא שולח את האלה אתנה לפתות את פאנדרוס (אנ'), הקשת הטרויאני המצטיין, לירות חץ אל מנלאוס ובכך ליצור פרובוקציה מהצד הטרויאני. אגממנון מגיב בהתקפה רבתי, ואלי האולימפוס נוטלים חלק בקרב בעצמם. ידם של היוונים גוברת, והטרויאנים נסים על נפשם. הקטור מצליח לכנס מחדש את הכוחות הטרויאנים הממשיכים בקרב.

עם רדת הערב, היוונים שורפים את מתיהם, ובונים חומה סביב למחנה ולאוניות. בד בבד, הטרויאנים לוחצים על פאריס להשיב את הלנה. הוא מסכים לשלם תמורתה כופר, אלא שהיוונים מסרבים לסיים את המלחמה בלא שהלנה תשוב לביתה. הצדדים מכריזים על שביתת נשק בת יום אחד, במשכו היוונים ממשיכים לבצר את מחנם.

למחרת, זאוס אוסר על האלים להשתתף בקרב. יד הטרויאנים על העליונה, לא מעט בזכות העדרו של אכילס. עם רדת הערב, הטרויאנים שהצליחו להדוף את היוונים אל פאתי החומה שבנו, מחליטים ללון בשדה הקרב לצורך קרב ההבקעה שלמחרת. אגממנון מבין את טעותו, ומציע לאכילס מתנות רבות ואת השבתה של בריסאיס תמורת שובו של אכילס לשדה הקרב. אכילס מסרב, ומודיע שהוא ילחם רק אם הטרויאנים יתקרבו לספינותיו וינסו להבעיר אותן.

בקרב שלמחרת, הקטור מנתץ את החומה היוונית, והטרויאנים פורצים אל תוך המחנה היווני. מרבית המנהיגים היוונים נפצעים, ובין הפצועים מצוי אף מכאון (אנ'), הרופא היווני אשר יודע לטפל בפצעי חצים. הרה מפתה את זאוס, וכשהוא נרדם לאחר המעשה, היא שולחת את האל פוסיידון לסייע ליוונים, אשר מצליחים להדוף את הטרויאנים אל המישור שמחוץ למחנה. זאוס מקיץ משנתו, זועם על התערבותו של פוסיידון ושולח את אפולו לסייע לטרויאנים אשר מצליחים להבקיע את החומה שוב ולהגיע אל האניות.

לנוכח חומרת המצב, פאטרוקלוס, רעו הטוב של אכילס, מצליח לשכנע את אכילס להשאיל לו את שריונו ואת צבא המירמדונים, אך מזהיר אותו מלרדוף אחרי הטרויאנים. חיל התגבור הזה משנה את פני המערכה. הטרויאנים נהדפים, ופאטרוקלוס, שאינו שועה לאזהרתו של אכילס, מזנב בטרויאנים עד שערי העיר, שם הוא נעצר על ידי אפולו. פאטרוקלוס מוצא את מותו בידיו של הקטור, אשר נוטל את שריונו של אכילס ועוטה אותו על עצמו. הקרב בין הצדדים נמשך סביב גופתו של פאטרוקלוס.

ביגונו על מות חברו הטוב, אכילס נשבע להרוג את הקטור ולנקום בכך את מות פאטרוקלוס. אכילס פונה שוב לתטיס אמו ומבקש את עזרתה. תטיס מזהירה אותו שנגזר עליו שאם יהרוג את הקטור הוא ימות במלחמה בעצמו, אלא שאכילס עומד על בקשתו. נטול שריון, אך בגוף שמבהיק בזכות סיועה של האלה אתנה, זועק אכילס זעקות שבר אל נוכח הצדדים. במהומה שנוצרת, מצליחים היוונים להשיב את גופתו של פאטרוקלוס.

הטרויאנים חונים שוב במישור בתקווה להכריע את הקרב למחרת. לבקשתה של תטיס, הפייסטוס מחשל במשך הלילה שריון ומגן חדשים עבור אכילס. בבוקר אגממנון משיב לאכילס את בריסאיס יחד עם מתנות רבות, אך אכילס אינו נראה כמעוניין באלו. הוא צם, עוטה את שריונו החדש, נוטל את חניתו ויוצא לקרב על מרכבתו. סוסו של אכילס מזהיר אותו מפני מותו, אך אכילס אינו שועה לאזהרה, ויוצא לקרב שבו הוא טובח רבים מאוד מהטרויאנים ובני בריתם.

אפולו, המתחפש ללוחם טרויאני, גורם לאכילס לרדוף אחריו, בזמן שהטרויאנים נמלטים חזרה לתוך העיר המבוצרת. הקטור, על אף הפצרות הוריו, חוזר להילחם עם אכילס מחוץ לחומה, אלא שהוא נתקף אימה, ונמלט ממנו. במרדף, מקיפים השניים את העיר שלוש פעמים, בעוד שהטרויאנים צופים בהם מעל החומות. לבסוף אתנה מפתה את הקטור לעצור ולהילחם באכילס. אכילס הורג את הקטור, אשר מילותיו האחרונות לאכילס מזכירות לו שאף הוא ימצא את מותו במלחמה.

אכילס מתעלל בגופתו של הקטור: הוא רוצע את עקביו, קושר את הגופה למרכבתו ומקיף את החומה כשהגופה נגררת ופניה למטה. הריטואל חוזר מדי יום, עד שזאוס מחליט להפסיקו. הוא שולח את האל הרמס אל המלך פריאמוס, שיוצא בעגלה אל המחנה היווני בתחפושת של קבצן, ובחסות מסתור הערפל שמספקים לו האלים. הוא מגיע אל אכילס, נושא בפניו נאום המזכיר לו את אביו שלו, ומחלה את פניו במתנות יקרות. אכילס מזמין את פריאמוס לארוחה, משיב לו את הגופה, ופריאמוס חוזר אל העיר שפונה להתאבל על הקטור. לוויית הקטור חותמת את האפוס.

תרגומים לעברית
--------------

לאורך השנים זכתה האיליאדה למספר רב של תרגומים לעברית.

המשורר שאול טשרניחובסקי תרגם את האיליאדה לעברית בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. הוא הקפיד לשמור על המשקל האפי (הקסמטר דקטילי) וכתב בהברה אשכנזית. הוא נסמך על היכרות מעמיקה עם השפה העברית לרבדיה השונים ויש שימצאו אותו קשה לקריאה.

בשנת 2012 תרגם אברהם ארואטי את האיליאדה לעברית בשנית, בתרגום פרוזה, ובתוספת מבוא והערות. למהדורה השניה נוסף גם מפתח שמות. בשנת 2016 יצא תרגום שלישי מאת אהרן שבתאי, שחוזר לצורה השירית של המקור.

שורות הפתיחה בתרגומים שונים| תרגום טשרניחובסקי | תרגום אברהם ארואטי | תרגום אהרן שבתאי |
| --- | --- | --- |
| 

שִׁירִי, בַּת-הָאֱלֹהִים, חֲרוֹן אַף אֲכִילֵס בֶּן-פֵּלֵס,
אַף הָאֲבַדּוֹן, שֶׁהֵמִיט מַתְּלָאוֹת בְּלִי-קֵץ עַל-אֲכַיִּים,
רַבּוֹת נְפָשׁוֹת עֲצוּמוֹת הִשְׁלִיךְ אֶל-יַרְכְּתֵי הַדֵס,
נַפְשׁוֹת גִּבּוֹרִים, וְאוֹתָם נָתַן טֶרֶף לִכְלָבִים
אַף לְצִפּוֹר כָּל-כָּנָף – עֲצָתוֹ שֶׁל-זֵאוּס הִיא קָמָה –
לְמִן-הַיּוֹם בּוֹ רִאשׁוֹנָה הִתְפָּרְדוּ בַּמְּרִיבָה בֶּן-אַטְרֵס
שַׁלִּיט עוֹצֵר בָּעָם – וַאֲכִילֵס הַגִּבּוֹר הַנֶּהְדָּר.

 | 

זעם אַכִילֵּס בן־פֵּלֶאוּס, שירי אלה, הזעם הנורא אשר המיט
אין ספור מכאובים על האַכַיִים, והשליך נפשות גיבורים רבות
ואיתנות אל הָאדֵס; עשה את גופותיהם טרף לכלבים ולכל בעלי
הכנף, ותוכניתו של זֶאוּס נתממשה — למן היום בו לראשונה
נחלקו במריבה בן־אַטְרֶאוּס, מלך בני האדם, ואַכִילֵּס הנהדר.

 | 

שירי, אֵלָה, על חֲמַת אַכִילֵס בנו של פֵּלֶאוּס,
חֵמָה קטלנית שגרמה אין־ספור ייסורים לאַכַאִים,
השליכה אל הַדֵס בהמונים נפשות רבות כוח
של גבורים, ואת גופותיהם הפקירה כטרף
לכלבים ולכל העופות, וכך מֻמְשָׁה תוכנית זֵאוּס
מאז היום שבו פתחו בריב ובמחלֹקת
בן אַטְרֶאוּס שליט הגברים ואַכִילֵס האלוהי.

 |

תולדות היצירה והפולמוס בשאלת המחבר
----------------------------------

המועד המדויק שבו חוברה האיליאדה אינו ידוע. בעקבות הרודוטוס, שמציין שהומרוס והסיודוס חיו "רק ארבע מאות שנה לפנַי", כלומר במהלך המאה ה-9 לפנה"ס, מרבית החוקרים מאחרים את חיבור היצירה מעט, וגורסים שהאיליאדה חוברה במהלך המאה ה-8 לפנה"ס. האירועים המתוארים ביצירה מתאימים מבחינת פרטים חומריים למציאות בשלהי תקופת הברונזה המאוחרת, דהיינו שקיעת יוון המיקנית, לקראת סוף המאה ה-13 לפנה"ס. היצירה, אפוא, מאוחרת בכארבע מאות שנה לתקופה שבה היא עוסקת, ובמהלך המאות הללו שקעה התרבות ביוון ובמערב אסיה, לרבות אובדן ידיעת הכתב, ולכן מעט מאוד ידוע עליה. אף על פי כן, דומה שהאיליאדה מכילה שקיעים אותנטיים של התרבות המיקנית, שעברו בעל-פה מדור לדור עד ששובצו באיליאדה. דוגמה בולטת היא הקטע הארוך המכונה "קטלוג האניות", בשיר השני של האיליאדה, שהוא עשיר בשמות מקומות ועמים, אשר משקפים את המציאות בשלהי התקופה המיקנית, לפני הפלישה הדורית, ולא את המציאות של המאה ה-8 לפנה"ס.

כתב היד השלם הקדום ביותר של האיליאדה הוא **Venetus A**, אשר מצוי בספריית מרקוס הקדוש בוונציה, והוא מתוארך למאה ה-10 לספירה.

עיבוד מקוצר של האיליאדה בלטינית, ששרד עד היום, הוא איליאס לטינה (אנ'). היצירה מיוחסת לבאיביוס איטליקוס, מן המחצית השנייה של המאה הראשונה לספירה.

לקריאה נוספת
------------

* תרגום האיליאדה לאנגלית חרוזה, משנת 1713. המתרגם: המשורר האנגלי אלכסנדר פופ. נמצא בפרויקט גוטנברג.

תרגומים לעברית
* הומרוס, **איליאס - ספר ראשון**. תרגם דוד פרישמן. מוסקבה, התקופה, ספר ראשון, טבת-אדר תרע"ה / 1918. העתק דיגיטלי בתוך פרויקט בן יהודה.
* הומרוס. **ספר איליאס**. מתורגמים מיונית על ידי שאול טשרניחובסקי. תל אביב, א.י. שטיבל, 1930.
* הומרוס. **איליאס - ארבעת הספרים הראשונים**. תורגמו מיוונית בידי אפרים דבשני. ירושלים, [חסר מו"ל], תרצ"ב.
* הומרוס. **איליאדה ואודיסיה: שירים נבחרים** עם מבוא כולל ביאורים והערות מתורגמים מיוונית על ידי שאול טשרניחובסקי. תל אביב, הוצאת דביר, תשי"ג.
* הומירוס. **איליאדה / אודיסיה**. תרגם מיוונית שאול טשרניחובסקי. ירושלים ותל אביב, הוצאת שוקן, תשי"ד.
* הומרוס, **איליאדה ואודיסיה : שירים נבחרים**. תרגום: שאול טשרניחובסקי, הוצאת דביר, תשכ"ט. עם מבוא, כולל ביאורים והערות.
* הומרוס. **איליאדה**. תרגם מיונית שאול טשרניחובסקי. תל אביב, עם עובד, תשמ"ז.
* הומרוס, **איליאדה**. תרגם אריה סתיו. הוצאת אריה ניר, תשס"ט. (התרגום הוא משפה שנייה ולא מיוונית עתיקה.)
* הומרוס, **האיליאדה**. תרגם מאנגלית ומגרמנית יוסף האובן (נבו). הוצאת ירון גולן, תל אביב, 1995.
* הומרוס, **האיליאדה**. תרגמה בלהה רוזנפלד. הוצאת עופרים בע"מ, 2004.
* הומרוס. **איליאדה**. תרגום לפרוזה עברית אמנותית ופיוטית מאת אברהם ארואטי. ירושלים, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשע"ב 2012; מהדורה שנייה, בצירוף מפתח שמות מלא, תשע"ו 2016.
* הומרוס. **איליאדה**. מיוונית: אהרן שבתאי. תל אביב, הוצאת שוקן, תשע"ו / 2016.

על היצירה
* נתן שפיגל, הומרוס, הוצאת י"ל מאגנס, ירושלים, תשמ"ט. הספר מביא תקציר של עלילת האיליאדה, דן בדמויות המרכזיות בה, ומרחיב על השפעתה על תרבות המערב.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיטקסט טקסט בוויקיטקסט: **איליאדה של הומרוס (טשרניחובסקי)** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **איליאדה** |

.

* האיליאדה, בתרגום שאול טשרניחובסקי, בפרויקט בן-יהודה.
* הספר הראשון של האיליאדה בתרגום דוד פרישמן, בפרויקט בן-יהודה.
* אהרן שבתאי, תיאור האיליאדה, אתר מט"ח.
* אברהם רגלסון, "הומרוס: תרגום טשרניחובסקי", בפרויקט בן-יהודה.
* שמעון בוזגלו, "מתלאות בלי-קץ בדרכו של הומרוס" (על תרגומו של אריה סתיו), באתר הארץ, 15 בינואר 2010.
* דרור אידר, "טרויה חוזרת לאופנה", באתר News1 מחלקה ראשונה, 17 בנובמבר 2010.
* יואב רינון, "שניים כדים מונחים על רצפת היכלו של זאוס" (על תרגומו של אברהם ארואטי), באתר הארץ, 10 במאי 2012
* יהודה ליבס, "העברית חיכתה לה" (על התרגומים של אריה סתיו ואברהם ארואטי). **שבת**, מוסף מקור ראשון לתורה, הגות, ספרות ואמנות. 1 ביולי 2012.
* שמעון בוזגלו, "טרויה פינת תל אביב" (על תרגומו של אהרן שבתאי), באתר ישראל היום, 26 באפריל 2016.
* אתר למנויים בלבד מרגלית פינקלברג, השלמות המבנית של ה"איליאדה", באתר הארץ, 2 בספטמבר 2016
* דביר שוורץ, ‏"התרבות הפוליטית בישראל: מהומרוס להסיודוס", **השילוח**, 3, פברואר 2017
* איליאדה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* הומרוס. איליאדה, דף שער בספרייה הלאומית
* איליאדה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  בתרגומו של שאול טשרניחובסקי
2. ↑  הוצאת מאגנס (האוניברסיטה העברית), איליאדה
3. ↑  הוצאת שוקן, איליאדה
4. ↑  הרודוטוס, היסטוריות, ספר שני.
5. ↑  שיר א' של "איליאס" תורגם על ידי ש' טשרניחובסקי, ועמד להתפרסם בכרך א' של כתב העת "התקופה". "העורך דוד פרישמן תיקן עד לבלי הכר את תרגומו של טשרניחובסקי, ולבסוף חתם את שמו על התרגום בלוויית דברי הסבר שכנּותם מפוקפקת". עידו בסוק, ‏היֵלכו שניים יחדיו? - בן ציון כ"ץ כידיד וכמניח יסודות לביוגרפיה של שאול טשרניחובסקי, **קשר** 44, חורף 2013, 74 - 79

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007524335905171
* BNE: XX2548935
* BnF: cb12008256j (data)
* GND: 4135525-8
* LCCN: n78030104
* LNB: 000240124
* MusicBrainz work: 1eeee35d-29f2-4ca2-9bf7-14b3db16903a
* NDL: 01012133
* NLA: 36220014
* NLG: 177581
* NSK: 000318497
* SUDOC: 027538966
* VcBA: 492/11209
* VIAF: 316731083
* WorldCat (עם VIAF): 316731083

 |