recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**גארת' נוקס** (אנגלית: **Garth Knox**; נולד ב-8 באוקטובר 1956) הוא מוזיקאי, ויולן, נגן ויולה ד'אמורה ומלחין אירי-צרפתי, המומחה בביצוע מוזיקה קלאסית בת-זמננו, ומוזיקה אתנית. חי כיום (2019) בפריז.

ביוגרפיה
--------

גארת' נוקס נולד בדבלין, אירלנד למשפחה מוזיקלית, אשר כל ארבעת ילדי המשפחה ניגנו בכלי מיתר. בגיל צעיר עברה המשפחה לסקוטלנד.

לאחר שבחר בוויולה ככלי הראשי שלו, המשיך בלימודים בקולג' המלכותי למוזיקה אצל פרדריק רידל, ולאחר מכן ניגן באנסמבל אנטרקונטמפורן (1983-1990) וברביעיית המיתרים ארדיטי (1990–1997).

גארת' ביצע בכורות רבות של יצירות בנות-זמננו, ושיתף פעולה עם מלחינים ידועים כגון ג'רג' ליגטי, יאניס קסנאקיס, קרלהיינץ שטוקהאוזן, פייר בולז, ג'רג' קורטג, הנס ורנר הנצה, סלבטורה שיירינו (אנ') ועוד.

הדיסק הראשון שלו - *Works for Viola* בהוצאת Naïve Records (אנ'), זכה בפרס Echo (אנ') מטעם איחוד המקליטים הגרמני (גר').

הדיסק השני שנוקס הוציא נקרא בשם *Spectral Viola* (בהוצאת Zeitklang). הדיסק השלישי - *Viola d'Amore* (בהוצאת ECM Records, זיכה אותו בפרס הקלטת החודש מטעם המגזין הבריטי גרמופון.

ב-2012 יצא הדיסק הרביעי של נוקס: "סלטרלו" - על שם הריקוד האיטלקי המהיר מן המאה ה-14, בעל משקל 6/8 או 3/4 (אנ').

בדיסק זה, נוקס, שמנגן על שלושה כלים - כינור עממי (Fiddle) ויולה וויולה ד'אמורה, משתף פעולה עם אגנס וסטרמן בצ'לו, (צר') וסילביין למטר בכלי הקשה.

היצירות בדיסק זה נעות בין מוזיקת ימי הביניים ומוזיקת רנסאנס (הילדגרד מבינגן, גיום דה מאשו, ג'ון דאולנד), מוזיקת בארוק (הנרי פרסל, אנטוניו ויואלדי) ועד מלחינים של ימינו אלה כמו קאיה סרייהו (אנ') ונוקס עצמו.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של גארת' נוקס (באנגלית)

* גארת' נוקס, באתר אייטונס (באנגלית)

* גארת' נוקס, באתר ספוטיפיי

* גארת' נוקס, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* גארת' נוקס, באתר Discogs (באנגלית)

* גארת' נוקס, באתר Songkick (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  HRAYR ATTARIAN, Garth Knox: Saltarello, allaboutjazz, ‏August 16, 2012

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007432623405171
* BIBSYS: 1080060
* BNE: XX5180393
* BnF: cb13962340x (data)
* CiNii: DA13477210
* GND: 135444977
* ISNI: 0000 0000 8141 2736
* LCCN: nr98002553
* MusicBrainz: 88fbe0e1-7d49-4966-9e49-f618d267303a
* NKC: xx0060058
* NLP: a0000003138902
* NTA: 369386116
* SUDOC: 111319110
* VIAF: 83151776799518012081
* WorldCat: lccn-nr98002553

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"גארת' נוקס"**.
דוד מנדלוביץ בביקור בסין
**דוד מנדלוביץ'** (נולד ב-11 ביולי 1962 בירושלים) הוא פרופסור להנדסת חשמל באוניברסיטת תל אביב, ממציא ויזם. שימש כמדען הראשי במשרד המדע בין השנים 2008 ל-2010. מחקריו עוסקים באלקטרואופטיקה, צילום ממוחשב, עיבוד מידע אופטי, עיבוד וזיהוי אותות והולוגרפיה.

ביוגרפיה
--------

לאחר שירותו הצבאי דוד מנדלוביץ החל לימודים לתואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה באוניברסיטת תל אביב, אותם סיים בשנת 1987. בשנתו השנייה ללימודים החל לעבוד במעבדה לאופטיקה באוניברסיטה שם נחשף לתחום האלקטרו-אופטיקה. הוא המשיך ישירות לתואר שלישי בהנדסת אלקטרוניקה באוניברסיטת תל אביב, בהנחיית עמנואל מרום, אותו סיים בשנת 1991. אחר כך עשה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת ארלנגן בגרמניה. אחר כך חזר לאוניברסיטת תל אביב כמרצה בפקולטה להנדסה.

מנדלוביץ' הוא ממציא ונכון לשנת 2011 רשומים על שמו כ-13 פטנטים הקשורים לתחום האופטיקה. הוא היה מעורב במספר יוזמות עסקיות במהלך חייו. בסוף שנות התשעים עזר לפתח מכשיר איכון המסייע לרופאי שיניים להימנע מפגיעה בעצבים בתוך הפה. לאחר מכן הקים את חברת סיבקום, אשר פיתחה מתקן משדר-מקלט לרשת תקשורת אופטית, המאפשר לאור לנוע בסיבים ולחסוך את התרגום לאות אלקטרוני. סיבקום נמכרה בשנת 2008 לחברת פדטק הברזילאית ב-30–40 מיליון דולר. לאחר מכן מנדלוביץ' היה שותף לפיתוח של אלומה סורקת בעלת טווח פעולה רחב לתחום הברקודים.
בשנת 2004 פרסם יחד עם זאב זלבסקי את הספר **Optical superresolution** העוסק בשיפור רזולוציה.
בשנת 2005 ייסד עם ד"ר גל שבתאי, סטודנט שלו לשעבר, את חברת טכנולוגיית הצילום אייסקווד. החברה עסקה בפיתוח של עדשה למצלמות דיגיטליות לטלפונים סלולריים בעלת יכולות גבוהות. החברה נמכרה ב-18 מיליון דולר לחברת האמריקאית טסרה.

בשנת 2012 ייסד עם שותפיו גל שבתאי וערן קלי את חברת קורפוטוניקס שעוסקת בפיתוח מצלמות דיגיטליות בעלות שני מפתחים. פיתוחי החברה עתידים להוסיף מגוון רחב של יכולות למצלמות הזעירות המותקנות במכשירים ניידים כגון זום אופטי, ביצועי צילום משופרים בחשיכה ומיפוי תלת־ממדי. תחת ניהולו החברה הובילה את המעבר למצלמות מרובי מפתחים, פתרון שאומץ על ידי רוב יצרני הטלפונים הניידים. בינואר 2019 החברה נמכרה לחברת סמסונג הקוריאנית בלמעלה מ-150 מיליון דולר.

הוא נשוי לסוניה, פתולוגית בבית החולים אסף הרופא.

קישורים חיצוניים
----------------

* דף אישי באתר אוניברסיטת תל אביב
* תומר אביטל, "100 מיליון איש עם המצלמה שלי בכיס", באתר כלכליסט, 9 בדצמבר 2010
* "גלקסי עם נוט 4, אפל עם אייפון 6", שיחת היום ברשת, 9 בספטמבר 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  David Mendlovic Patents
2. ↑  שירי חביב ובתיה פלדמן, ‏טסרה האמריקנית רוכשת את הסטארט-אפ הישראלי אייסקווד ב-18 מיליון דולר, באתר גלובס, 31 בינואר 2007
3. ↑  מאיר אורבך, סמסונג השלימה את רכישת Corephotonics ב-155 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 28 בינואר 2019

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007282846905171
* LCCN: n2003001073
* VIAF: 60140418
* WorldCat (עם VIAF): 60140418

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במטבע שסכומו שקל אחד. אם התכוונתם למושג השקל החדש, ראו שקל חדש.
מטבע שקל חדש משני צדדיו. הונפק בספטמבר 1985
**שקל חדש אחד** הוא מטבע ישראלי, בסדרת מטבעות השקל החדש, שהחליפה את סדרת השקל הישן. בצד הנושא של המטבע ישנם תבליטים של פְלֵר דֶה לִיס (פרח השושן הצחור), המילה  ("יהד") באלפבית עברי עתיק וסמל המדינה.

המטבע נוצר בדמות מטבעות יהוד מדינתא, מטבע יהודה בתקופת השלטון הפרסי (המאות השישית עד הרביעית לפנה"ס).

המטבע שוקל 3.5 גרם, קוטרו 18 מ"מ והוא עשוי סגסוגת של 75% נחושת ו-25% ניקל.

שושן צחור. דמותו מוטבעת במטבע השקל

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שקל חדש אחד** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו בסדרת המטבע הנוכחית, מעות - סדרת האגורות והשקל החדש, מטבע שקל חדש, באתר בנק ישראל.

| מטבעות השקל החדש |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| עשר אגורות • חצי שקל חדש • שקל חדש אחד • שני שקלים חדשים • חמישה שקלים חדשים • עשרה שקלים חדשים |

 |

| דגל ישראלדגל ישראל מטבעות בארץ ישראל |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| לירה מצרית (1920–1927) • לירה ארץ-ישראלית (1927–1952) • לירה ישראלית (1952–1980) • שקל (1980–1985) • שקל חדש (1985–היום)

מיל (1927–1950) • פרוטה (1950–1960) • אגורה (1960–1980) • אגורה חדשה (1980–1985) • אגורה (1985–היום (מטבע 10 אגורות בלבד)) | עשר אגורות ישנותעשר אגורות ישנות
חמש לירות ישראליותחמש לירות ישראליות |

 |
**איבי-סין**, מלך שומרי בסוף האלף השלישי לפני הספירה, האחרון בשושלת השלישית של אור.

חייו
----

על פי הכרונולוגיה התיכונה, איבי-סין נולד בשנת 2028 לפני הספירה והיה הדור החמישי לשושלת השלישית של אור, השושלת שהקימה את האימפריה המפוארת בשומר של סוף האלף השלישי, ושבמסגרתה פרחה ושגשגה הספרות והתרבות השומרית.

בשנתיים הראשונות לשלטונו התנהלו ענייני הממלכה על מי מנוחות, אולם החל משנתו השלישית החל כרסום חמור בשלטונו. האמורים, שבטי נוודים שהגיעו ממזרח, החלו לפלוש אל תוך האימפריה. הם חדרו את החומה העצומה שהקים שו-סין, אביו של איבי-סין, כחיץ בפניהם, והחלו במסעות רצח וביזה ברחבי האימפריה.

התוצאות ההרסניות של פלישותיהם לא היו רק פוליטיות וצבאיות אלא גם כלכליות: החקלאות חדלה מלפעול כסדרה והדרכים נחסמו, עובדה שהפריעה לייבוא תבואה מחוץ לאור. באופן זה נוצר מצב של מחסור, שהגיע במהרה לאינפלציה קשה. מחירי התבואה נסקו פי שישים ובזו אחר זו חדלו הערים בפריפריה, אשר היו משועבדות לאור הבירה, להכיר בשלטונו של איבי-סין, ובכך פוררו את האימפריה עד שנשארה רק הבירה אור לבדה. עדות חשובה להתפוררות האימפריה הם המסמכים הכלכליים שנמצאו בערי שדה אלו, אשר מציינים פחות ופחות את תאריך כתיבת המסמך על פי שמות השנים שקבע איבי-סין. כמו כן, ישנן עדויות על הפסקת תשלומי מס הקרבן למקדש הראשי באור.

בחולשתו, שלח איבי-סין את הפקיד הבכיר אישבי-ארה כדי לקנות תבואה בצפון, וזה השיב לו במכתב בו הוא מפרט את קשיי העברת התבואה לאור כיוון שליטתם של האמורים על המצודות והדרכים. בסופו של המכתב, מציע אישבי-ארה למנותו לשליט של שתי ערים חשובות: איסין וניפור. איבי-סין הסכים להצעה זו, שייתכן ונאמרה אף בנימה של איום, ובכך סלל את הדרך לאישבי-ארה להיות המלך החשוב הבא במסופוטמיה שיבוא תחתיו. לאחר זמן לא רב, פלשו אף העילמים לאימפריה המפוררת, החריבו את הבירה אור ואת מקדשה, הרגו את תושביה והגלו את המלך איבי-סין לעילם, שם מצא את מותו. אירוע זה התרחש בשנת 2004 לפני הספירה, ועם נסיגת הפולשים מילא אישבי-ארה את הוואקום השלטוני שנוצר והקים שושלת מלוכה חדשה וחזקה, שושלת איסין.

נפילתו של איבי-סין היא גם נפילתה של ממלכת אור III, אשר תחת שלטונה זכתה התרבות השומרית לפריחה חסרת תקדים שהניבה את רוב היצירות השומריות הקלאסיות המוכרות לנו כיום. אמנם, בתקופות שבאו אחר כך המשיכו לכתוב בשומרית, אך השפה הלכה והתנוונה ואת מקומה דחקה השפה האכדית, שהפכה במהרה לשפה העיקרית של המסופוטמים ושל המרחב כולו. חורבנה של העיר אור ועימה הממלכה כולה מתועד בחמש קינות שומריות פיוטיות, שכל אחת מהן מוקדשת לחורבנה של עיר אחרת: הקינה על חורבן אור, הקינה על חורבן שומר ואור, הקינה על חורבן ניפור, הקינה על חורבן ארידו והקינה על חורבן ארך.

ראו גם
------

* רשימת המלכים השומרית

לקריאה נוספת
------------

* ש. שפרה ויעקב קליין (מתרגמים, עורכים ומבארים), **בימים הרחוקים ההם: אנתולוגיה משירת המזרח הקדום**, עם עובד, 1996.
* נתן וסרמן ויגאל בלוך, **האמורים: מסופוטמיה בראשית באלף השני לפנה"ס**, כרמל, 2019

קישורים חיצוניים
----------------

* הקינה על חורבן אור בתרגום לאנגלית.

|  |
| --- |
| **מלכי שומר** |
| הקודם:**שו-סין** | **שושלת אור 3****2027-2003 לפנה"ס** | הבא:**אישבי-ארה** |
|

| מלכי אור 3 |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אור-נמו • שולגי • אמר-סין • שו-סין • איבי-סין |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1170369669
* VIAF: 1312154137631915370009
* WorldCat (עם VIAF): 1312154137631915370009

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**ברנרד ס. גארט האב** (19 בספטמבר 1925 - 9 בספטמבר 1999) היה איש עסקים, משקיע ובנקאי אפרו-אמריקני. היה האדם השחור הראשון בארצות הברית שהחזיק בבעלותו בנק.

ראשית חייו וחינוך
-----------------

גארט נולד בויליס, שבטקסס. הוא סיים כיתה י"א ביוסטון, טקסס ונשא לאשתו הראשונה את יוניס. נולד להם בן, ברנרד גארט הבן.

קריירה
------

גארט התחיל וניהל עסק בתחום הניקיון בטקסס. בשנת 1945 המשפחה עברה לקליפורניה ושם גארט הקים עסק אחר בתחום הניקיון ועסק לאיסוף נייר.

כשגארט רצה לקנות בניין דירות בשכונה לבנה בלוס אנג'לס, הוא ביצע עסקה עם הבעלים, מר בארקר, אשר יחד עם בנק הלווה לגארט כסף לשיפוץ יחידות הדיור. גארט הצליח להשכיר את היחידות לתושבים שחורים ולהחזיר את ההלוואות. הוא ובארקר הקימו שותפות בהשקעה בנדל"ן.

בשנת 1954 היה גארט שווה 1.5 מיליון דולר. הוא הציע עסקה לג'ו מוריס, בעלים שחורים של שני מועדוני לילה, לרכוש את תאגיד בניין הבנקאים, הנחשב לבניין הגבוה ביותר בלוס אנג'לס. הם הצליחו בכך שהעסיקו גברים לבנים להיות הפנים של המיזם שלהם ונראה שהם אלה שניהלו את פעילותם בעוד שלמעשה גארט ומוריס היו הבעלים והמפעילים בפועל של הנכסים.

עם מוריס המשיך גארט לרכוש שני בנקים בטקסס. סיפורם הפך לסרט ששודר בשנת 2020, הבנקאי. הסרט מתעד כיצד שניהם תרמו לשבירת מחסומי הצבע בענפי הנדל"ן והבנקאות, להקל על שילוב שכונות ולאפשר לאפרו-אמריקאים לממן בתים ועסקים, הזדמנויות שנמנעו מהם בשל הגזענות השלטת ונוהלי בנקאות בארצות הברית של אותה תקופה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  *BillionGraves* (BillionGraves.com. retrieved May 9, 2020)
2. 1 2  *The Black Businessman Who Built an Empire Despite Jim Crow Oppression* (History.com. March 20, 2020)
3. ↑  *Bernard Garrett Sr. Wiki, Age, Wife, Biography, Family & Facts* (Dreshare)
**בית ג'יימס ליוויט** (באנגלית: **James Leavitt House**) במרכז ווטרבורו, מיין, הוא בית תחייה יוונית מתקופת אמצע המאה ה-19, הבנוי מעץ, וניצב על בסיס מגרניט. הבית נבנה בשנת 1850 עבור הסוחר העשיר ג'יימס ליוויט, ונמצא במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים, וכיום הוא בבעלות העיר ווטרבורו, המפעילה את המבנה החשוב מבחינה ארכיטקטונית, כמוזיאון בית, המכונה **מוזיאון בית** **טיילור / פריי / ליוויט**.

היסטוריה
--------

בונה בית ליוויט, ג'יימס ליוויט, עבר עם משפחתו למרכז ווטרבורו, ליד העיר אלפרד הסמוכה, בין השנים 1830–1840, והחל לעבוד כ"איש עסקים נבון", לפי הגדרתו של היסטוריון מקומי. לליוויט היו מספר תחומי עיסוק, הוא קנה ומכר תוצרת מקומית בפורטלנד ובבוסטון, והחזיק חנות קטנה ליד ביתו.

העסקים השונים של ליוויט אפשרו לו להרוויח הון ולהקים בית משוכלל שיתאים להצלחתו כסוחר. בניית בית ג'יימס ליוויט הושלמה בשנת 1850. הבית נבנה בסגנון התחייה היוונית, ולו שתי הקומות. הבית, בו התגוררו ליוויט, אשתו ו-12 ילדיו, העניק למשפחה גאווה על עיצוב הפנים הייחודי שלו.

בעלות
-----

בית ליוויט, שנבנה במיקום המשגשג ביותר במרכז ווטרבורו, הוא בית גדול עם שבעה חדרי שינה בקומה השנייה. לאחר מותו של הסוחר ג'יימס ליוויט בשנת 1880 בערך, הפך הבית למגורים שניים עבור המשפחה. בנו של ג'יימס ליוויט, בנג'מין, החל קריירה כסוחר בסאקו שבמיין, והשתמש בבית אביו כמעון קיץ. לאחר מותו של בנג'מין לוויט, ירשה בתו לואלה פריי את הבית; לאחר מכן הוא עבר לשתי בנותיה, בהן הסופרת הלן טיילור, שכתבה את ספרה *"* "A Time to Recall" בבית המשפחה. גברת. שלושת בניה של טיילור מכרו את הבניין לעיירה ווטרבורו בשנת 1989.

"הבית היה במצב יוצא מן הכלל", ציין ההיסטוריון המקומי ג'ים קרלי: "זו באמת בית במצב טוב, בעקבות העובדה שחיו בו דיירים באופן רציף במשך שלושים שנה בלבד". בעקבות אכלוסו החלקי על ידי משפחת ליוויט ויורשיה, הבית נשאר באופן המקורי בו נבנה, עם מעט שינויים.

הסוחר ג'יימס ליוויט, נולד באלפרד, מיין, בשנת 1797, ונישא לאויבי סטיבנס מיורק, מיין. ליוויט נפטר ב-7 בספטמבר 1876 במרכז ווטרבורו. אשתו נפטרה בשנת 1825. השניים קבורים במרכז ווטרבורו, לא רחוק מהבית.

הבית מהווה כיום מוזיאון היסטורי מקומי.

קישורים חיצוניים
----------------

* בית טיילור (ליוויט), העיירה ווטרבורו, מיין (אורכב 23.12.2016 בארכיון Wayback Machine)
* בית ג'יימס ליביט, המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים, משרד הפנים של ארצות הברית, שירות הפארקים הלאומיים, אוקטובר 1990

הערות שוליים
------------

1. ↑  "1850 Taylor/Frey/Leavitt House Museum" (PDF). Town of Waterboro. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2017-01-30. נבדק ב-12 באוקטובר 2014. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  Leavitt was the son of William Leavitt, born in 1752 at Exeter, New Hampshire, and his wife Elizabeth (Hardy) Leavitt. William Leavitt was a descendant of Nehemiah Leavitt, born at Hingham, Massachusetts, and his wife Alice Cartee, widow of Daniel Gilman of Exeter, New Hampshire.
**הצעיף הצבעוני** (באנגלית: **The Paited Veil**) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1934 עם גרטה גרבו והרברט מרשל בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס בחלקו על הרומן "הצעיף הצבעוני" של סומרסט מוהם משנת 1925.

הסרט "החטא השביעי" (The Seventh Sin) משנת 1957 בכיכובם של אלינור פארקר וביל טראברס, מבוסס על אותו רומן.

ב-2006 הופק רימייק בשם זה בכיכובם של נעמי ווטס ואדוארד נורטון.

תקציר העלילה
------------

קתרין קבנר (גרטה גרבו) חוגגת עם משפחתה את חתונתה של אחותה אולגה (ססיליה פרקר). אביה (ז'אן הרשולט), הוא פרופסור לרפואה והוא מזמין את תלמידו דוקטור וולטר פיין (הרברט מרשל). קתרין נמצאת בלחץ משפחתי, גם אחותה והוריה לוחצים עליה להתחתן וכאשר וולטר מציע לה נישואים ונסיעת עבודה להונג קונג היא מסכימה להצעתו אבל לא מתוך אהבה.

וולטר עובד בהונג קונג בשירות ממשלת בריטניה במחקר למניעת מחלת הכולרה המתפרצת בסין. הוא שקוע כל הזמן בעבודתו במעבדה בעוד קתרין משתעממת. וולטר מפגיש אותה עם אנשי שגרירות בריטניה והיא צדה את עיניו של ג'ק טאונסנד (ג'ון ברנט), נספח תרבות בשגרירות שמתחיל לחזר אחריה אף על פי שהוא נשוי. ג'ק יודע איך לחזר אחרי נשים בניגוד לוולטר הקר והמנוכר. הוא לוקח את קתרין לאתרי תיירות וכן לחגיגת הדרקון והיא נלהבת ומתמסרת לו.

כאשר חוזר וולטר יום אחד מוקדם הוא מוצא את דלת חדר השינה נעולה ואת כובעו של ג'ק טאונסנד הוא מבין מיד. הוא מטיח דברים קשים בפני קתרין על בגידתה והיא מתוודה שהתאהבה בג'ק ומסכימה להתגרש. וולטר אומר לה שהיא תקבל ממנו גט רק לאחר שג'ק יחתום שברצונו להתגרש מאשתו ולהתחתן איתה. כאשר היא מגיעה לשגרירות ואומרת זאת לג'ק הוא מסרב להיענות לבקשה ולהתגרש כי זה יפגע בקריירה הדיפלומטית שלו.

קתרין חוזרת באין ברירה לוולטר. הוא מקבל בקשה להגיע לכפר מרוחק בסין שם פרצה מגפת כולרה. הוא מסכים לכך בעיקר כעונש לקתרין שבגדה בו. לאחר מסע מפרך הם מגיעים למקום ווולטר מתרכז בתוכניות להדברת המחלה על ידי מפעל הטיית הנהר ושריפת מחסני משי נגועים. הוא עושה זאת בעזרת הגנרל יו (וולטר אולנד). קתרין ממשיכה להיות משועממת ומדוכאת וגם השכן שלהם וודינגטון (פורסטר הרווי), לא עוזר לה בזה.

עם הזמן מתחילה קתרין להעריך את עבודת בעלה. ולטר רואה את סבלה ומציע לה לשוב להונג קונג אך היא מסרבת ומתנדבת ללא ידיעתו להיות אחות בבית יתומים של מנזר. ג'ק מגיע למקום ומבקש ממנה לחדש את אהבתם אך היא מסרבת ואומרת שכעת היא מעריכה את עבודת בעלה.

בגלל הוראותיו של וולטר לשרוף את מחסני המשי, מתחוללות מהומות והוא נדקר בחזה ומאושפז. קתרין מבקרת אותו ומתוודה בפניו כי כעת היא אוהבת אותו.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| גרטה גרבו | קתרין פיין | כותב ספרות זולה |
| הרברט מרשל | ד"ר וולטר פיין | רופא |
| ג'ורג' ברנט | ג'ק טאונסנד | נספח בשגרירות בריטניה |
| ז'אן הרשולט | פרופסור קבנר | אביה של קתרין |
| ורנר אולנד | גנרל יו | גנרת סיני |
| פורסטר הרווי | וודינגטון | שכן של משפחת פיין |
| ססיליה פרקר | אולגה | אחותה של קתרין |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הצעיף הצבעוני** בוויקישיתוף

* "הצעיף הצבעוני", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הצעיף הצבעוני", באתר AllMovie (באנגלית)
* "הצעיף הצבעוני", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "הצעיף הצבעוני", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* גרטה גרבו וג'ורג' ברנט בחגיגת הדרקון ב"הצעיף הצבעוני", באתר יוטיוב
* הצעיף הצבעוני, באתר TCM
**המשטרה הפדרלית של ארגנטינה** (בספרדית: **Policía Federal Argentina**; בקיצור: **PFA**) אחראית לכל תפקידי השיטור במחוז הפדרלי של בואנוס איירס כשהיא יורשת את התפקיד הזה מידי משטרת המטרופולין לשעבר. המשטרה הוקמה ב-24 בדצמבר 1943.

היסטוריה
--------

ב-1580 הקפטן חואן דה גאראיי ייסד מיליציית שיטור מקומית שנודעה בשם "משטרת בואנוס איירס" (Policía de Buenos Aires) ב-1880 ירשה אותה משטרת הבירה (Policía de la Capital) שב-1943 הפכה למשטרה הפדרלית.

ב-24 בדצמבר 1943, הנשיא הארגנטינאי, פדרו פאבלו רמירס חתם על צו מס' 17.750 להקמת המשטרה הפדרלית, רעיון שהועלה על ידי מפקד המשטרה, אמיליו רמירס, בנו של הנשיא. המשטרה לא החליפה מיד את משטרת הבירה, אלא תחילה נטלה ממנה סמכויות שונות; ב-7 בפברואר 1944, המשמר הנשיאותי של הבית הוורוד (מעון הנשיא הארגנטינאי) היה לחלק מהמשטרה הפדרלית.

בינואר 2017 ניטלו ממנה סמכויות האכיפה בעיר בואנוס איירס והיא פועלת בכל המדינה ובמחוז בואנוס איירס, כשעל תפקידי השיטור בבואנוס איירס אחראית משטרת העיר בואנוס איירס.

מבנה כללי
---------

המשטרה הפדרלית כפופה למשרד הפנים הארגנטינאי והיא מנוהלת על ידי הנציב הכללי (Comisario General). מטה המשטרה ידוע בשם מחלקת המשטרה המרכזית (Departamento Central de Policía) והוא שוכן ברחוב מורנו 1650, בואנוס איירס.

המשטרה הפדרלית כוללת
* מטה כללי/מועצה (Jefatura)
* מחלקת החבלנים הפדרלית (Superintendencia Federal de Bomberos)
* המחלקה לחקירות פדרליות (Superintendencia de Investigaciones Federales)

כוחות מיוחדים
-------------

### הקבוצה המיוחדת למבצעים פדרליים

יחידת השתלטות משטרתית שהוקמה ב-1994.

### היחידה המיוחדת הראשונה

יחידת מבצעים מיוחדים שהוקמה ב-1978 כדי לאבטח את המונדיאל שנערך במדינה והפכה ליחידה העיקרית ללוחמה בטרור של המשטרה הפדרלית בארגנטינה.

גלריה
-----

* שוטרים ארגנטינאיים ליד ארמון הנשיאות הקאסה רוסדהשוטרים ארגנטינאיים ליד ארמון הנשיאות הקאסה רוסדה
* מכתזי"תמכתזי"ת
* ניידת משטרה של המשטרה הפדרלית של ארגנטינהניידת משטרה של המשטרה הפדרלית של ארגנטינה
* רכב התערבות של היחידה ללוחמה בטרוררכב התערבות של היחידה ללוחמה בטרור
* שוטרים רכובים מיחידת האופנועיםשוטרים רכובים מיחידת האופנועים
* שוטרי היחידה המיוחדת של המשטרה הפדרליתשוטרי היחידה המיוחדת של המשטרה הפדרלית
* ניידת משטרה מסוג פורדניידת משטרה מסוג פורד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המשטרה הפדרלית של ארגנטינה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של המשטרה הפדרלית של ארגנטינה
* המשטרה הפדרלית של ארגנטינה, ברשת החברתית פייסבוק

* המשטרה הפדרלית של ארגנטינה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
**שפת ווּטוּן** (בכתב סיני: 五屯话; בפין-יין: Wǔtún huà, ווּטוּן חְווָה) היא שפה קריאולית סינית-טיבטית-מונגולית, חסרת כתב. כ-4,000 איש, שרובם מסווגים על ידי ממשלת סין כמונגואורים ((אנ'); מכונים גם "טו"), דוברים את השפה. הם מתגוררים בכפרים ווטון עילית (上 五 屯), ווטון תחתית (下 五 屯) וגְ'יָאצָאנְגְמָה שבנפת טונגרן, במזרח מחוז צ'ינגהאי שברפובליקה העממית של סין. השפה ידועה גם כשפת נגנדה (Ngandehua).

שני כפרי הווטון, כמו גם כפרים אחרים באזור, היו במשך כמה מאות שנים בשליטת המונגולים, ונחשבים זה מכבר על ידי ממשלות כחברים בקבוצה אתנית מונגולית. עם זאת, הם מזדהים כטיבטים (אנ').

אוצר מילים
----------

החלק הגדול ביותר של הפריטים הלקסיקליים בווטון הוא סיני (אך עם הטונציה אבדה); חלק קטן יותר טיבטי; וחלק קטן עוד יותר באה משפת בונאן (אנ') המונגולית.

דקדוק
-----

הדקדוק של ווטון דומה לשפות מונגוליות (אנ'), במיוחד לדקדוק של שפת בונאן. יש גם השפעה טיבטית.

היסטוריה
--------

הוצעו מספר תיאוריות לגבי מקורם של תושבי כפרי ווטון, והדיאלקט המוזר שהם דוברים. הבלשן הסיני צֶ'ן נָאיְשְׂיונְ'ג (Chen Naixiong), הבלשן הראשון שעבד על השפה החל בשנות ה-80 של המאה ה-20, הסיק מהתפלגות התנועות של הפריטים הלקסיקליים שמקורם סיני בשפת ווטון כי אבותיהם דיברו ניב סיני עתיק מנאנג'ינג. אחרים חושבים שהיו קבוצה של אנשי חוי (מוסלמים דוברי סינית) מסצ'ואן, שמסיבות לא ידועות המירו את דתם לבודהיזם טיבטי ועברו למזרח צ'ינגהאי. בכל מקרה, מסמכים היסטוריים החל ב-1585 מעידים על קיומה של קהילת ווטון.

תושבי הכפרים של ווטון של ימינו דוברים סינית, אך ידיעת השפה הטיבטית נפוצה הרבה יותר הן בווטון והן בנפת טונגרן בכלל, שכן השפה הטיבטית היא הלינגואה פרנקה של אזור רב-קהילתי זה, המאוכלס על ידי טיבטים, חווי, סינים מקבוצת האן ומונגולים. מרביתם דוברים דו-לשוניים של טיבטית בנוסף לווטון. מנדרינית צפון-מערבית וסינית תקנית משמשות גם הן, בעיקר את הצעירים.

לקריאה נוספת
------------

* Sandman, Erika (2016). A Grammar of Wutun (Ph.D. thesis). University of Helsinki. hdl:10138/168427. ISBN 978-951-51-2633-7.
* Slater, Keith (2009). Review of *Wutun* by J. Janhunen, M. Peltomaa, E. Sandman, and Xiawudongzhuo. *Asian Highlands Perspectives*, 1: 367–371.
* Erika Sandman. The Wutun Language: A Tibetanized Variety of Northwest Mandarin. Himalayan Discoveries. pp. 89–109

הערות שוליים
------------

1. ↑  Erika Sandman. The Wutun Language. p. 90

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007544862805171

 |
**בורידה** (באיטלקית: **Buridda**) הוא מרק מאכלי ים איטלקי או נזיד, במקור מליגוריה. כמה מחלקי התבשיל עשויים להיות מבושלוים לאט, בעוד שאחרים מבושלים בפרק זמן קצר יחסית (9–10 דקות). התבשיל מתואר גם כנזיד, או כדומה במרקמו לנזיד.

מרכיבים והכנה
-------------

המרכיבים העיקריים של בורידה כוללים פירות ים, מרק דגים, עגבנייה, בצל ושום. באופן מסורתי, המרק הוגש פעם עם gallette del marinaio (לחמניות יבשות ועגולות), שהיו מושרות בו. בזמנים של היום, ניתן להשתמש בלחם קלוי. המרק עשוי להכיל מספר סוגי דגים, ופירות ים נוספים עשויים להיכלל בו כמו צלופח, דיונונים, צדפות או מולים. ניתן לבשל את המרק גם על ידי הכנות פשוטות עם דג בקלה מיובש ותפוח אדמה.

סוגים
-----

בורידה נוסח ג'נובה (Buridda alla genovese) היא וריאציה שמוכנה עם אותם מרכיבי בסיס, ועשויה לכלול גם שרימפס ותמנון. המנה מתוארת כ"מאכל מסורתי מג'נובה".

צ'ופינו (Cioppino) הוא תבשיל פירות ים איטלקי-אמריקאי שהומצא במאה ה-18 בסן פרנסיסקו על ידי אנשים שהיגרו מג'נובה, והוא סוג של בורידה.

בורידה קשורה לבוריד, מרק דגים של פרובאנס ולבורידה של סרדיניה, מאכל העשוי מבשר כריש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בורידה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Riely, Elizabeth (1988-04-24). "Fare of the Country; Cioppino: Fish Stew From the Pacific". *The New York Times* (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-04-12.
**כתובת** היא קבוצה ספרותית המונה שישה משוררים ועורכים ירושלמים, אשר שמה לה למטרה לעודד, לפתח ולהשריש את השירה בירושלים, כחלק מיעד של פיתוח מרכז ירושלים כמוקד תרבות איכותי.

רקע
---

הקבוצה נוסדה בשנת 2002 על ידי שישה משוררים ירושלמיים, כולם בוגרי סדנאות כתיבת שירה: גלעד מאירי, שי דותן, גיל אלרואי, אריאל זינדר, יאיר אלדן וליאור שטרנברג. בשלב מאוחר יותר של פעילות הקבוצה פרשו ממנה המשוררים יאיר אלדן וגיל אלרואי ואילו המשוררת דורית ויסמן, הסופר יובל יבנה והעורכת נועה שקרג'י הצטרפו לקבוצה. יבנה פרש מהקבוצה בשנת 2007. כיום (2011) הקבוצה מונה את המשוררים והעורכים שי דותן, דורית ויסמן, אריאל זינדר, גלעד מאירי, ליאור שטרנברג ונועה שקרג'י.[דרושה הבהרה]

בשונה מקבוצות ספרותיות אחרות, "כתובת" לא התאגדה סביב זרם פואטי מסוים, חברי הקבוצה בעלי פואטיקות שונות, החל מהלירי וכלה באוונגרד. כל חברי הקבוצה פרסמו ספרי שירה, תרגום ועיון. כל חמשת המשוררים הם זוכי פרסים, ששיריהם, מאמריהם ותרגומיהם התפרסמו בכתבי עת ספרותיים שונים. "כתובת" בעלת אפיון חברתי-קהילתי בולט: היא מפעילה פרויקט סדנאות כתיבה לאוכלוסיות מיוחדות ברחבי ישראל ופעילותה מוצעת לקהל הרחב ללא תשלום.

### פעילויות

הקבוצה מפעילה אשכול של פעילויות הקשורות בשירה, וכן אתר אינטרנט. בין הפעילויות: ערבי קריאת שירה ומוזיקה, סדנאות לכתיבת שירה, מפגשים עם משוררים ופסטיבל השירה הירושלמי "מטר על מטר - פסטיבל ירושלים לשירה".

#### כתובת (ספר)

בשנת 2008 פרסמה הקבוצה יצירה משותפת, ספר הנקרא "כתובת", שיצא לאור בהוצאת אבן חושן והוא מאגד בתוכו יצירות של כל חברי הקבוצה, שנכתבו במיוחד עבור הספר בפרק זמן מסוים.

#### מקום לשירה

בשנת 2002, "כתובת" הקימה את "מקום לשירה" - גוף ספרותי הפועל במסגרת מינהל קהילתי לב העיר, מתנ"ס השוכן בשכונת נחלאות בירושלים.

#### בית הספר לאמנויות המילה

בשנת 2015, "כתובת" הקימה בירושלים את "בית הספר לאמנויות המילה" - מוסד ללימודי כתיבה ואמנות המילה, המנוהל בידי ד"ר גלעד מאירי ונועה שקרג'י. במסגרת בית הספר נלמדים שירה, פרוזה, מחזאות, תסריטאות, ספרות ילדים, תרגום ופזמונאות. תוכניות הלימודים בבית הספר היא תוכנית דו-שנתית והלימודים בה מוכרים לטובת ניקוד אקדמי מהאוניברסיטה הפתוחה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט של "מקום לשירה"
* אתר בית הספר לאמנויות המילה
* אלי הירש, על "כתובת - הספר", ידיעות אחרונות, 15 באוגוסט 2008
* עמיחי שלו, הכתובת על הקיר, ynet ‏, 17/03/09
* אלי הירש, על כתובת 1, ידיעות אחרונות, 31 ביולי 2009
* אלי הירש, על כתובת 2, ידיעות אחרונות, 7 במאי 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  גילי איזיקוביץ, יוקם בית ספר ללימודי כתיבה בירושלים, באתר הארץ, 4 ביוני 2015
**כוח אכיפת החוק של איראן** (בפרסית: **نیروی انتظامی جمهوری اسلامی ایران**) הוא כוח המשטרה באיראן. נוסד בתחילת 1992 על ידי מיזוג של השהרבאני (פרסית: شهربانی) הז'נדרמיה האיראנית (פרסית: ژاندارمری دولتی) וועדות המהפכה האסלאמיות (פרסית: کمیته‌های انقلاب اسلامی) לכדי כוח מאוחד.

ליחידה זו יש יותר מ-260,000 שוטרים, כולל יחידת משמר גבול, והיא תחת השליטה של משרד הפנים.

17% מאנשי המשטרה האיראנית הן נשים.

היסטוריה
--------

מאז המהפכה האיראנית בשנת 1979, שני ארגוני השיטור המרכזיים, הז'נדרמיה והמשטרה הלאומית (שהרבאני) עברו ארגון מחדש. מנהיגי הרפובליקה האסלאמית שזה עתה קמה מינו במהירות את הז'נדרמריה וקציני משטרה הנאמנים למהפכה כדי להחיות ולארגן מחדש את שני הגופים תחת הרפובליקה האסלאמית. לפחות שבעה קצינים קיבלו את הובלת המשטרה הלאומית בין השנים 1979 ל-1983. אל"ם ח'ליל סמימי, מונה בשנת 1983 על ידי עלי-אכבר נאטק-נורי, שר הפנים בשעתו, אשר נזקף לזכותו ארגון מחדש של המשטרה הלאומית על פי ההנחיות האסלאמיות של ה- IRP. הז'נדרמריה הלכה בדרך דומה. שבעה מינויים בוצעו בין 1979 ל -1986, מה שהוביל לארגון מחדש מלא. זאת בנוסף לתא"ל אחמד מוחקקי, המפקד בתקופה הרפובליקנית המוקדמת שהוצא להורג בסוף קיץ 1980 וחמישה קולונלים שטוהרו. אל"ם עלי קוצ'קזאדה מילא תפקיד מרכזי בארגון מחדש וחיזוק הז'נדרמריה לאחר קריסתה הקרובה בתקופה המהפכנית המוקדמת. המפקד בשנת 1987, אל"ם מוחמד סוהראבי, כיהן בתפקיד זה מאז פברואר 1985 והיה הקצין הבכיר הראשון שעלה מהשורות.

החל משנת 1987, המשטרה הלאומית והז'נדרמריה שיקפו את האידאולוגיה של המדינה. למרות פעולות הביטחון הפנימיות היקרות שלהם, תפקידי שני הגופים הוגבלו על ידי ההשפעה הגוברת של הספה והבסיג'. הז'נדרמריה פורקה בשנת 1991 יחד עם ועדות המשטרה הלאומית והמהפכה האיסלאמית. כל שלושת הארגונים הללו מוזגים לכוח אכיפת החוק של ימינו.

המשטרה הלאומית של איראן פעלה עם כ -200,000 שוטרים בשנת 1979. המשטרה הלאומית הייתה גם תחת משרד הפנים, ותחומי האחריות שלה כללו את כל הערים בהן יותר מ -5,000 תושבים, לפחות 20 אחוז מהאוכלוסייה. בנוסף המשטרה הלאומית הייתה אחראית על נוהלי דרכון והגירה, הנפקה ובקרה של תעודות זיהוי של אזרחים, רישוי ורישום נהיגה ורכב, ושיטור ברכבות ושדות תעופה. חלק מתפקידיהם נקלטו במשרד משמרות המהפכה האסלאמית בשנים הראשונות לאחר המהפכה, ושיתוף הפעולה בין שני כוחות אלו נראה נרחב.

ראש כוח אכיפת החוק של איראן מאז שנת 2015 הוא חוסיין אשתר. בעקבות פעילות הדיכוי האלימה של כוח אכיפת החוק של איראן את ההפגנות באיראן (2019–2020) וההפגנות באיראן (2022), ובפרט פרשת מותה של מהסא אמיני הטילו ארצות הברית ובריטניה סנקציות נגד בכירים בכוח אכיפת החוק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כוח אכיפת החוק של איראן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של כוח אכיפת החוק של איראן
**יששכר (איסי) רוזן-צבי** (נולד ב-27 במאי 1968) הוא פרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, חוקר בתחום סדר הדין האזרחי, המשפט הסביבתי, ודיני השלטון המקומי. היה המנהל האקדמי של הקליניקות המשפטיות באוניברסיטת תל אביב, בשנים 2014 - 2019, ובשנים 2018 עד 2022 שימש כסגן הדקאן לעניינים אקדמיים. משנת 2023 הוא מנהל את מרכז אדמונד י' ספרא לאתיקה.

ביוגרפיה
--------

איסי רוזן-צבי נולד בתל אביב, בן לפרופ' אריאל רוזן-צבי, שהיה דיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. התגייס לצה"ל בשנת 1986 ושירת כקצין מודיעין ביחידה 8200 של חיל המודיעין. 

סיים לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני במשפטים ובסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב. התמחה אצל נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק. את הדוקטורט כתב באוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה. עבד שנתיים במשרד עורכי הדין Kirkland & Ellis LLP בניו יורק. כמו כן לימד קורס במשפט סביבתי בינלאומי כמרצה אורח באוניברסיטת קורנל במדינת ניו יורק. היה חבר בסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה, לאחר מכן הצטרף לסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.

בעבודתו האקדמית פרופ' רוזן-צבי חוקר את סדר הדין האזרחי, התאוריה של הפרוצדורה, משפט סביבתי ומשפט השלטון המקומי. מחקריו התפרסמו בביטאונים המשפטיים הטובים והחשובים ביותר בארץ ובעולם וביניהם: University of Pennsylvania Law Review, UCLA Law Review, Cornell Law Review, Journal of Empirical Legal Studies ועוד. בתחום סדר הדין האזרחי מצביעים מחקריו של פרופ' רוזן-צבי על היחסים המורכבים בין הפרוצדורה לבין הדין המהותי ומראים כיצד כללים טכניים וחסרי חשיבות לכאורה משפיעים באופן עמוק על הזכויות המהותיות של בעלי הדין. 

בתחום המשפט הסביבתי, מעבר לדיון בסוגיות תאורטיות, עוסק רוזן-צבי גם בסוגיות סביבתיות ספציפיות העומדות על סדר היום בישראל כגון סילוק פסולת, מים, זיהום אוויר, ותכנון ובנייה, תוך ניתוח ביקורתי של החקיקה והפסיקה. 

בשנת 2004 יצא לאור ספרו Taking Space Seriously: Law, Space, and Society in Contemporary Israel. בשנת 2015 ראה אור ספרו "ההליך האזרחי". ובשנת 2021 יצא ספרו "הרפורמה בסדר הדין האזרחי: מורה נבוכים", ובשנת 2023 יצאה מהדורה מעודכנת של הספר. הוא זוכה פרס פתאל לחקר המשפט לשנת תשע"ז, ופרס צלטנר לחוקר בכיר לשנת תשפ"ג. 

רוזן-צבי חבר בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד שינויי המשטר שהוצעו במערכת המשפט בשנת 2023.

איסי רוזן-צבי מתגורר בתל אביב עם בת-זוגו עו״ד שרון המר. אחד מאחיו הוא פרופ' ישי רוזן-צבי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יששכר רוזן-צבי** בוויקישיתוף
* פרופ' יששכר רוזן-צבי, באתר הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב
* הדס מגן, ‏רוזן-צבי: השלטון המקומי ופרץ צודקים - הבעיה בממשלה, באתר גלובס, 23 בספטמבר 2004
* איסי רוזן־צבי, פרוצדורה ומהות: חשיבה מחודשת על קטגוריות ישנות, באתר של אוניברסיטת תל אביב
* יששכר רוזן-צבי, דף שער בספרייה הלאומית
* כך תיראה המהפכה המשטרית - פרופ' איסי רוזן-צבי  בערוץ היוטיוב של אוניברסיטת תל אביב

הערות שוליים
------------

1. ↑  תמרה לב, המתמחים של נשיא בית המשפט העליון אהרון ברק: איפה הם נמצאים היום?, באתר הארץ, 28 בפברואר 2005
2. ↑  תיאור הספר "ההליך האזרחי", באתר "בורסי"
3. ↑  "מי אנחנו", פורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007296481905171
* LCCN: nr2003015860
* VIAF: 12622510
* WorldCat (עם VIAF): 12622510

 |
**United States Medical Licensing Examination (בחינת הרישוי ברפואה של ארצות הברית; USMLE)** היא בחינה בת שלושה שלבים הנדרשת לקבלת רישיון לעסוק ברפואה בארצות הברית, אשר נערכת על ידי המועצה הלאומית לרפואה (FSMB) והמועצה הלאומית לבחינות רפואיות (NBME). הבחינה מיועדת למקומיים וזרים, בעלי תואר MD, המעוניינים לעסוק ברפואה במדינה.

מטרת הבחינה
-----------

הבחינה נועדה לבחון את היכולת של הנבחן ליישם ידע, מושגים ולהפגין מיומנויות טיפוליות יסודיות אשר מהוות בסיס לטיפול בטוח ויעיל בחולים. לפני ייסוד המבחן, ב-1996, היו בארצות הברית בחינות רבות שנועדו להכשרה במדינות או מחוזות מסוימים. לכן התעורר צורך בבחינה אחידה שתהיה תקפה בכל אזורי המדינה ותוודא שכל הרופאים עברו את אותו מסלול הכשרה ללא קשר לאוניברסיטה או למדינה בה למדו. בחינת ה-USMLE נולדה כמענה לצורך זה.

שלבי הבחינה
-----------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
### שלב 1

### שלב 2

### שלב 3

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של USMLE
* אתר הבחינה

הערות שוליים
------------

1. ↑  United States Medical Licensing Examination | USMLE Bulletin | Overview, www.usmle.org
2. ↑  United States Medical Licensing Examination | About, www.usmle.org

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: osa20211121852

 |
**רמי דנון** (12 ביוני 1943 – 3 באוקטובר 2019) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, מחזאי ובמאי ישראלי.

ביוגרפיה
--------

רמי דנון נולד במרוקו ועלה לישראל עם משפחתו בגיל 6. במהלך שנות ה-60 למד דרמה ותיאטרון בסטודיו של נולה צ'לטון. בשנת 1968 היה ממייסדי תיאטרון החאן בירושלים. בתחילת שנות ה-70 למד בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, ולאחר מכן הצטרף לתיאטרון חיפה.

הוא היה נשוי לשחקנית תחיה דנון. בנותיהם הן השחקניות חן דנון זקס והגר דנון.

דנון נפטר ב-3 באוקטובר 2019 בגיל 76, ממחלת הסרטן.

### קריירת המשחק

דנון שיחק בעשרות הצגות בתיאטרון חיפה, תיאטרון בית ליסין, תיאטרון באר שבע, הקאמרי והבימה. כמו כן הוא הופיע בדרמות רבות בטלוויזיה ובסרטי קולנוע רבים, בהם סרט הטלוויזיה "לחם", שזכה לשבחים רבים. סרטו הראשון היה "הצד השני" בבימויו של אורי זוהר (1968). בשנת 1984 שיחק את פיטוסי בסרט "מאחורי הסורגים", שהיה מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. באותו תפקיד שיחק גם בסרט ההמשך "מאחורי הסורגים 2" בשנת 1992. בשנת 1986 זכה בתפקיד השחקן המצטיין על תפקידו בסרט "חיוך הגדי", שאף ייצג את ישראל בפסטיבל ברלין. בשנת 1987 גילם את איש המוסד אברהם בסרט "המרגל הישראלי בדמשק" (המרגל הבלתי נתפס), אודות חייו של המרגל הישראלי בסוריה אלי כהן. ב-1990 שיחק את רס"ר בן שבת בסרט "נשיקה במצ"ח", תפקיד שלימים הפך לקאלט. באותה השנה שיחק בסרט "הדרך לעין חרוד", אשר מבוסס על ספרו של עמוס קינן בעל אותו שם. בשנת 2004 שיחק בסרט "משהו מתוק".

בטלוויזיה שיחק דנון בשנת 2003 בסדרה הקומית "חלומות מתוקים", סדרה בבימוי ארנון צדוק בהפקת הערוץ הראשון.
בשנת 2013 השתתף בסדרה "פצועים בראש", וגילם את דמותו של אהוד תמיר. בשנת 2014 גילם את רבי דנינו, בסרטה של רונית אלקבץ "גט - המשפט של ויויאן אמסלם".

### מחזאות ובימוי

מאז 1986 פנה דנון לתחום המחזאות והבימוי, כתב וביים עשרות מחזות, הן של מחזאים ישראלים והן מחזות מתורגמים. בין עבודותיו הרבות, בולטות ההצגה רעולים מאת אילן חצור, שדנון היה שותף לכתיבתה וזכתה לשבחים רבים; המחזה שיינדלה בבימויו של דנון (בשיתוף אמנון לוי), שזכה בפרסים והצליח בישראל ומחוצה לה; כתב (עם יוסי מלמן) וביים את "הבן הטוב", הצמה של אבא, בכתיבתו של דנון (בשיתוף עם אמנון לוי) ובבימויו, שזכתה לבקורות נלהבות והוצגה מאות פעמים וולנטינו (בשיתוף עם אמנון לוי).

בין 1992 ל-1995 כיהן דנון בצוות הניהול האומנותי של פסטיבל עכו. בשנת 2003 ייסד את התיאטרון הקהילתי בעיר שדרות.

קישורים חיצוניים
----------------

* רמי דנון, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* רמי דנון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* רמי דנון, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* רמי דנון, באתר ספר הקולנוע הישראלי
* רמי דנון, באתר AllMovie (באנגלית)
* רמי דנון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* רמי דנון, דף שער בספרייה הלאומית
* רמי דנון, בארכיון הבימה
* רמי דנון, באתר "הבמה"
* מור שמעוני, ‏"שחקן ברמה הוליוודית": חברים וקולגות נפרדים מרמי דנון, באתר מעריב אונליין, 3 באוקטובר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  וואלה! תרבות‏, השחקן והמחזאי רמי דנון הלך לעולמו בגיל 76, באתר וואלה!‏, 03 באוקטובר 2019

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260387405171
* BNE: XX4979582
* BnF: cb15588514c (data)
* GND: 1061456080
* ISNI: 0000 0001 1781 2564
* LCCN: no2006137027
* VIAF: 122622341
* WorldCat: lccn-no2006137027

 |
**אוי אלט** (חיים חדשים) (בהונגרית: **Új Élet**) שפורסם ומפורסם גם כיום בבודפשט, הוא כתב העת הרשמי של הקהילה המאורגנת היהודית בהונגריה היום תחת התאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה (MAZSIHISZ).

היסטוריה
--------

### כותרת המשנה של העיתון

העיתון הופיע לראשונה מייד לאחר תום מלחמת העולם השנייה ב-18 בנובמבר 1945 והיה שבועון עד 1957. מאז הוא דו-שבועון. עד 1984 לא היה רשום שם העורך תחת כותרת העיתון. משנת 1984 עד 1991 ערך הרב אישטוואן דומאן את כתב העת, ולאחר מכן הרב פטר קרדוש (במקור קסטנבאום).

השינויים הרצופים בהכותרת המשנה של כתב העת אוי אלט משקפים את השינויים בזהותם של היהודים בהונגריה.

* כותרת המשנה עד 1951 הייתה: A magyar zsidóság lapja, כלומר "העיתון של יהדות הונגריה".
* מ-1951 עד 1989 כותרת המשנה הייתה: A magyar izraeliták lapja, כלומר "העיתון של בני ישראל ההונגרים".
* ב-1990, לזמן קצר, שונתה כותרת המשנה ל: A magyar zsidók lapja, כלומר "העיתון של יהודי הונגריה"
* מאז הוא נקרא: A magyarországi zsidó hitközségek szövetségének lapja "העיתון של התאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה", בהוצאת התאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה (MAZSIHISZ).

### כותרת המשנה שביטאה אידאולוגיה

עד 1951, אוי אלט התיימר להיות כתב העת של כל יהודי הונגריה, כולל אלה שראו את עצמם כמיעוט אתני (לא רק דתי) בתוך ההונגרים, אבל החלפת המילה יהודי (כעם) במילה "בני ישראל" (כדת) על ידי המשטר הקומוניסטי שעלה לשלטון בשנת 1949 ורצה לראות ביהדות קבוצה דתית נוספת במדינה כמו הקלוויניסטים, הפרוטסטנטים, הקתולים וכדומה שמבחינתו כולם היו בראש וראשונה הונגרים - שם שנשא רק קונוטציות דתיות - הצביעה על השינוי הגדול בגישה של המדינה וגם בקהילה במרומז, טרנספורמציה שהייתה קשורה לשינויים נוספים בתוכן.

עד 1951, המאמרים עסקו בסוגיות של עניין פוליטי ממשי, כמו היחס של האליטה הפוליטית ההונגרית לבעיות של מעמד העם היהודי. משנות ה-50 של המאה ה-20 ואילך, כאשר המדינה הקומוניסטית שלטה בכל היבט של החיים הציבוריים היהודיים, הפך אוי אלט לעיתון עדתי-דתי שעסק רק בענייניה הפנימיים של הקהילה הדתית היהודית בהונגריה.

### אחרי חילופי המשטר

לאחר חילופי המשטר בשנת 1989, כשהעיתונות היהודית שוב הייתה פלורליסטית, אוי אלט שמר מרצונו על תפקידו של עיתון דתי. דפיו שיקפו את המורכבות של ניסיון הרנסאנס היהודי בהונגריה.

לקריאה נוספת
------------

* Sándor Scheiber, Magyar zsidó hírlapok és folyóiratok bibliográfiája, 1847–1992 (Budapest, 1993) (אלכסנדר שייבר, ביבליוגרפיה של עיתונים ומגזינים יהודים הונגריים, 1847–1992 (בודפשט, 1993))

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר רשמי
* אוי אלט באתר The YIVO Encyclopedia of Jews in Eastern Europe
* גליונות מקוונים של העיתון משנת 1960 באתר Arcanum (דרוש מינוי)
**איטרבי** (**Ytterby**) הוא כפר באי השוודי רסארה (Resarö) (אנ') שבמחוז סטוקהולם.
שם הכפר ניתן למכרות המפורסמים הנמצאים בקרבתו, שם התגלו רבים מיסודות נדירים שקיימים על פני כדור הארץ. לא פחות מארבעה יסודות קרויים על שם הכפר: איטריום, איטרביום, טרביום וארביום.

שמות של ארבעה יסודות נוספים נקבעו עקב גילויים הראשוני במכרות ליד הכפר: גדוליניום, הקרוי על שם המינרל גדוליניט שהתגלה במכרות איטרבי על ידי יוהאן גדולין; הולמיום, שמה הלטיני של סטוקהולם, המחוז בו נמצאים המכרות; סקנדיום, על שם סקנדינביה ותוליום, הקרוי על שם "תולה", שמם הלטיני של המדינות הנורדיות.

בשנת 1989 הציבה האגודה האמריקנית הבינלאומית למתכות שלט בכניסה למכרה המציין את המכרה כ"נקודת ציון היסטורית".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איטרבי** בוויקישיתוף
שלט של האגודה האמריקנית הבינלאומית למתכות (ASM) המוצב בכניסה למכרות ומציין את ייחודו ההיסטורי.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562434105171
* KulturNav: 549a9120-f6c7-4f16-aad3-64ff1088cd52
* LCCN: n86104003
* VIAF: 133776418
* WorldCat (עם VIAF): 133776418

 |
הלוגו הקודם
סניף הרשת בטאוס, ניו מקסיקו
**טאקו בל** (באנגלית: **Taco Bell**, בתרגום חופשי: פעמון הטאקו) היא רשת מסעדות מזון מהיר אמריקאית, המוכרת מזון בסגנון מקסיקני, שבסיסה נמצא באירוויין, קליפורניה, ארצות הברית. הרשת היא חלק מחברת Yum! Brands, המתפעלת בין היתר גם את רשתות המזון KFC ופיצה האט.

היסטוריה
--------

במקור החלה החברה כדוכן למכירת נקניקיות בלחמנייה בשנת 1946 על ידי גלן בל. לאחר כמה ניסיונות שביצע ובהשפעת השיטה המצליחה של האחים לבית מקדונלד'ס הקים את מסעדתו בשנת 1962. השיטה הוכחה, וטאקו בל הפכה למסעדה מוצלחת.

עד מהרה, נרכשה החברה על ידי ענקית-המזון "פפסיקו". באוקטובר 1997 הקימה פפסיקו את חברת "טריקון" (Tricon), והעבירה אליה את השליטה על החברות טאקו בל, KFC ופיצה האט. ב-16 במאי 2002 טריקון הפכה רשמית ל-Yum! Brands.

החברה התפרסמה רבות החל משנת 1998 בעזרת פרסומות הצ'יוואווה שלה שהציגו כלב שפרסם את מוצריהם. הם זנחו את הרעיון בתחילת המאה ה-21.

מידע כללי
---------

בשנת 2013 היו לחברה 6,500 מסעדות ברשת, מתוכן 280 מחוץ לארצות הברית. בארצות הברית היא חולקת שטחים רבים עם רשת KFC.

לרשת כ-175,000 עובדים.

הכנסות לרשת בשנת 2009 היו 1.9 מיליארד דולר.

כיום מגישה המסעדה מזון "טקס-מקס", כלומר מזון אמריקאי המושפע מהתרבות המקסיקנית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טאקו בל** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של טאקו בל (באנגלית)
* טאקו בל, ברשת החברתית פייסבוק

* טאקו בל, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* טאקו בל, ברשת החברתית אינסטגרם

* טאקו בל, ברשת החברתית טיקטוק

* טאקו בל, סרטונים בערוץ היוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n80155468
* VIAF: 158280092
* WorldCat: lccn-n80155468

 |
**שמואל רוסט** (נולד ב-1 בספטמבר 1943) הוא מתמטיקאי ישראלי ופרופסור אמריטוס למתמטיקה באוניברסיטת תל אביב.

ביוגרפיה
--------

רוסט נולד בכפר אז"ר לישראל רוסט, שהיה מנהל תעשייה, ולמרים, שהייתה מורה. רוסט למד בבית הספר הריאלי העברי בחיפה. בשנת 1961 התגייס לצה"ל ושירת תחילה ביחידה 8200 ולאחר מכן ביחידת המיפוי הצבאי.

רוסט נשוי בשנית, ואב לשישה ילדים. פרופסור סהרון רוסט הוא בנו.

### קריירה אקדמאית

תוך כדי שירותו הצבאי החל ללמוד משפטים באוניברסיטת תל אביב, אך לאחר שנה עבר ללימודי מתמטיקה וסיים תואר ראשון במתמטיקה בשנת 1965. בשנת 1971 סיים את הדוקטורט שלו, ללא תואר שני, באוניברסיטת נורת'ווסטרן, תחת הנחייתו של דניאל זלינסקי.

לאחר שסיים את לימודי הדוקטורט, החל ללמד בפקולטה למתמטיקה באוניברסיטת תל אביב, שם הוא מלמד עד היום, כיום כפרופסור אמריטוס. בתקופה זו גם לימד, לפרקים, באוניברסיטת לונדון, באוניברסיטת ציריך ובאוניברסיטת שיקגו. במסגרת עבודתו באוניברסיטת תל אביב הנחה 6 דוקטורנטים, בהם אלי אלחדף שהיה דקאן הפקולטה למתמטיקה בטכניון.

### עבודה מחקרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
תחום המחקר בו הוא מתמקד הוא הכללה גאומטרית של אלגברה ליניארית. פרסם כ-30 מאמרים.

קישורים חיצוניים
----------------

* שמואל רוסט, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* שמואל רוסט, באתר dblp
* שמואל רוסט, באתר אוניברסיטת תל אביב.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007385303905171
* dblp: 14/1167
* MGP: 7002
* VIAF: 22151715666713782614
* WorldCat: viaf-22151715666713782614

 |
מילון דודן, המקובל כמקור הרשמי לדקדוק, לאיות ולאוצר המילים של הגרמנית התקנית בגרמניה.
**שפה תִּקְנִית** או **סְטָנְדַרְטִית** היא הגרסה של שפה מסוימת המקובלת כנכונה וכראויה ביותר לשימוש, הן על ידי הממסד האחראי והן על ידי הציבור, כולל אלו שאינם דוברים או כותבים אותה. השפה התקנית נחשבת יוקרתית יותר, משתמשים בה לצרכים רשמיים כמו חיבור ספרות או טופסי מנהלה והשכבות המשכילות באוכלוסייה אמורות לשלוט בה. היא מאופיינת בקיומם של כללי דקדוק, איות והגייה אחידים ובהיותה קודם כל שפת כתיבה, בניגוד לגרסאות מדוברות של כל לשון המתפתחות מאליהן בקרב העם ושקיימים בתוכן מגוון נרחב ואי-סדר בהיבטים אלו. שפות תקניות הן תמיד תוצר של תהליך תכנון שפה, והן מפוקחות לרוב על ידי גופים רשמיים האמונים על כך, דוגמת האקדמיה הצרפתית; אוצר המילים והדקדוק שלהן מתפרסם במילונים יוקרתיים כמו מילון דודן הגרמני והן מוקנות לתלמידים במערכת החינוך ועל ידי גופי התקשורת הממסדיים. כמו כן, כפי שהבחינו חוקרים רבים, עצם המושג "שפה סטנדרטית" תמיד ביטא אידאולוגיה יותר מאשר היה ממשות נתונה, משום שתמיד קיים מתח בין הצורות המדוברות והיום-יומיות הנקוטות בפועל לבין הגרסה הפורמלית. רק שפה מתה יכולה להיות תקנית לגמרי.

יצירה של שפות תקניות מבין מגוון הדיאלקטים הלא-אחידים והמתמזגים זה בזה הייתה תהליך ממושך וסבוך, שעירב שיקולים פוליטיים ואידאולוגיים. עוד ב-1302 הבחין דנטה בחיבורו De vulgari eloquentia בין הלשון הטבעית והמדוברת שאדם רוכש מסביבתו לבין "הלשון הדקדוקית" (בימיו, לטינית) המשמשת לצרכים פורמליים. בניגוד לכל בני זמנו, ראה דווקא בראשונה שפת יצירה עדיפה אך הסכים שהניבים האיטלקיים המרובים אינם יאים לכתיבה ספרותית. הוא וממשיכיו התווכחו איזו גרסה של האיטלקית צריכה להיבחר להיות התקנית. הרפורמציה, שתרגום הביבליה ללשונות המקומיות היה אחד ממפעליה הגדולים, העניקה תנופה רבתי להאחדת השפות הספרותיות. במאה ה-19 התקשר הדוקות תקנוּן השפה מתוך הדיאלקטים העממיים לצמיחת הלאומיות; קביעת תקן אחיד לשפה סטנדרטית וזיקוק הניבים העממיים כדי לייצר אותה היה מרכיב חשוב בהעלאת תביעה להכרה בקבוצות אתניות רופפות כלאום פוליטי.

נהוג גם לחלק שפות ל**פְּלוּריצנטריות**, כלומר כאלו שיש להן יותר מגרסה תקנית אחת, ו**מונוצנטריות**, עם לשון סטנדרטית אחת בלבד. גרמנית, לדוגמה, שיש לה גרסאות מוכרות רשמית שונות בגרמניה, באוסטריה ובשווייץ, היא פלוריצנטרית; הונגרית היא מונוצנטרית.

לקריאה נוספת
------------

* Andrew Linn, **Vernaculars and the Idea of Standard Language**, בתוך: Keith Allan, **The Oxford Handbook of the History of Linguistics**, Oxford University Press, 2013. עמ' 359-374.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שפה תקנית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531597105171
* GND: 4077831-9
* LCCN: sh85127305
* NDL: 00577101
* NKC: ph125914

 |
**פול בֶּרֶן** (באנגלית: **Paul Baran**;‏ 29 באפריל 1926 - 26 במרץ 2011) היה מהנדס אמריקאי-יהודי. אחד משלושת אבות שיטת מיתוג המנות ומהוגי רשת ARPANET. זכה במדליית IEEE על שם אלכסנדר גרהם בל (אנ')‏ (1990) ובפרס SIGCOMM הראשון (1989) על מפעל חיים.

קורות חיים
----------

ברן נולד בהורדנה שבפולין כבן הזקונים למשפחה יהודית בת 3 נפשות. בינקותו, ב-11 במאי 1928, היגר עם הוריו לארצות הברית, לבוסטון ומשם לפילדלפיה, שם פתח אביו חנות מכולת. בילדותו עזר ברן בחנות המשפחתית.

ב-1949 סיים לימודי תואר ראשון בהנדסת חשמל באוניברסיטת דרקסל ותואר שני ב-1959 מ-UCLA.

ב-1955 נישא לאלין מרפי, ולאחר מכן עברו ללוס אנג'לס, שם עסק בתחום מערכות מכ"ם, באותה שנה הצטרף ל-תאגיד ראנד שם לקח על עצמו את פרויקט תכנון מערכות תקשורת שרידות שיכולות לשמור על תקשורת בין מערכות קצה גם בזמן התקפת נשק גרעיני.
באותה תקופה של המלחמה הקרה רוב מערכות התקשורת הצבאיות האמריקאיות השתמשו בטכנולוגיות בעלות תדר גבוה שיכלו לצאת מכלל שימוש לשעות רבות בעקבות הנזק הנגרם מהתקפה בנשק גרעיני.

ברן החליט לשלב את עבודתו של מנהל RAND ,פרנקלין אר. קולומבוס, בתקשורת חרום. עם פרויקט ערוצי תקשורת בתדרי AM, הוא הראה כי החזר אות שהופץ יכול להיות עמיד בפני נזקים של התקפת נשק גרעיני. מעבדת הפיתוח של חיל האוויר האמריקאי הראתה שהרעיון בה מעשי. ב-1964, בהיותו עובד תאגיד ראנד, פרסם יחד עם אחרים מאמר בשם "על רשתות תקשורת מבוזרות" (On Distributed Communication Networks) שעסק בשיטת מיתוג המנות. במאמר זה עלה הרעיון שיושם אחר כך ברשת ARPANET על רשת שתוכל להמשיך לתפקד גם אחרי שיתוק חלקים נרחבים ממנה. 

ב-1968 ברן ייסד את מכון Institute for the Future ולאחר מכן היה מעורב בפיתוחן של מערכות טכנולוגיית רשת שפותחו בעמק הסיליקון, בנוסף היה מעורב בייסוד טכנולוגיית מנות קול שפותחה על ידי חברת STATCOM. טכנולוגיה זו הוליכה לתקן הראשוני המסחרי של ATM‏ (Asynchronous Transfer Mode).

ב-1985 ייסד את METRICOM חברת התקשורת האלחוטית הראשונה שהפיצה את RICOCHET (המערכת הציבורית הראשונה שהשתמשה בתקשורת WIRELESS)
ייסד את חברת COM21 אחת מחברות התקשורת בכבלים הראשונות. בהמשך לעבודתו בחברה זו הוא ייסד את חברת GOBACKTV שהתמחתה בטלוויזיה דיגיטלית ותפקד כנשיאה.
ברן הרחיב את עבודתו בטכנולוגיית מיתוג המנות לטווח התקשורת האלחוטית במה שהגדיר כ"חוקי הא-ב" של שימוש בטווח האלחוטי.
קיבל תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת דרקסל.

ב-26 במרץ 2011 נפטר מסרטן הריאות בביתו שבפאלו אלטו, קליפורניה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פול ברן** בוויקישיתוף

* פול ברן, באתר dblp
* מתוך מסע בעולם הטכנולוגי
* פול ברן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007435916505171
* dblp: 27/6402
* GND: 1111136777
* ISNI: 0000 0000 2855 9122
* LCCN: n86080483
* NLP: a0000002452162
* NTA: 08810995X
* VIAF: 26085533
* WorldCat: lccn-n86080483

 |
**מרכז קופת חולים**, שהוא כיום "**בית המרכז לקבלה**", הוא מבנה ייחודי מבין מבני הסגנון הבינלאומי שנבנו בתל אביב. המבנה, המצוי ברחוב בילינסון 8, פינת רחוב בן עמי 14, תוכנן בשנת 1937 על ידי האדריכל יוסף נויפלד עבור קופת חולים כללית. מבנה זה, בדומה למבני כיכר דיזנגוף (בהם מבנה קולנוע אסתר), הוא מבנה ציבורי שנבנה בסגנון הבינלאומי. 

מבנה זה ייחודי בכך שברחבי העולם מרבית מבני הסגנון הבינלאומי נבנו עבור אנשים פרטיים כבתי מגורים, או כמבני ציבור בבעלות פרטית (בתי קולנוע כגון קולנוע אסתר). מבנה בסגנון זה המיועד עבור גוף ציבורי הוא נדיר ביותר. גם בארץ מרבית המבנים בסגנון זה נבנו עבור אנשים פרטיים (90% מהמבנים). 

המבנה בנוי בצורה קמורה, המהווה השלמה ניגודית למבני כיכר דיזנגוף הקעורים. בחלקו העליון משמש מוטיב ה"ספינה" האופייני לאדריכלות הסגנון הבינלאומי.

קומתו הראשונה של המבנה יועדה לאחסון תרופות עבור קופת החולים, והקומה העליונה, הבולטת מקו הבניין של הקומה הראשונה, נועדה להנהלת הקופה.

המבנה הוא חלק ממבני העיר הלבנה שהוכרו כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו וכיום הוא מארח פעילויות שונות בהן קורסים וכנסים בנושא הקבלה.

ראו גם
------

* העיר הלבנה
* אדריכלות ישראלית

לקריאה נוספת
------------

|  |
| --- |
| 
**עיינו גם:**

**בגלריית "העיר הלבנה" בפורטל תל אביב-יפו**
 |

* עופר רגב, **טיול קטן בעיר הגדולה**, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, דצמבר 1999.

**דיזנגוף-המלך ג'ורג' וסביבתם**  
ניתן ללחוץ על הקישורים לשמות המקומות.| 

(1) קולנוע אסתר (מלון סינמה).
(2) קולנוע חן.
(3) מרכז קופת חולים.
(4) בית הספר "נצח ישראל". (כיום בניין מגורים).
(5) מלון סנטר שיק. |