recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ג'ון טוביאס** (באנגלית: **John Tobias**; נולד ב־24 באוגוסט 1969 בשיקגו, ארצות הברית) הוא קומיקסאי, מעצב גרפי, מעצב משחקי וידאו, ותסריטאי אמריקאי. טוביאס מוכר בעיקר משום שהמציא את סדרת משחקי מורטל קומבט יחד עם אד בון.

טוביאס החל להתעניין בציור כבר בגיל צעיר, בהשראת ספרי קומיקס (אנ') שקרא. במהלך התיכון הוא לקח קורסים בסופי שבוע במכון האמנות של שיקגו. הוא היה אחד מהאמנים של סדרת הקומיקס מכסחי השדים האמיתיים (אנ') לפני שהצטרף לחברת Midway Games (אנ'). הוא עבד על גרסת הארקייד המקורית של המשחק Smash TV (אנ') שיצא בשנת 1990. ב-1991 הוא התחיל לעבוד על המשחק הראשון בסדרת משחקי מורטל קומבט, מורטל קומבט (אנ') שיצא בשנת 1992. טוביאס המציא את העלילה, הרקע והפרטים של סיפור הטרילוגיה המקורית של מורטל קומבט; כולל את ממלכת העולם החיצוני וממלכת השאול. הוא גם היה אחראי על הפיתוח והעיצוב של כל הדמויות בסדרה מהמשחקים הראשונים בסדרה עד למשחק מורטל קומבט 4 (אנ') שיצא בשנת 1997. בין היתר הוא המציא חלק מהדמויות הפופולריות ביותר של הסדרה כגון: קיינו (אנ'), קיטאנה (אנ'), ליו קאנג (אנ'), ריידן (אנ'), ג'וני קייג', סקורפיון, סאב זירו, סוניה בלייד (אנ') וגורו (אנ'). נוב סאיבוט (Noob Saibot), דמות אחרת שהמציא נקראת על שם שמות המשפחה של טוביאס ובון רק במהופך. משחק המילים הזה נמצא גם בידיות הטוויטר שלהם: therealsaibot@ ו-noobde@.

טוביאס ואנשי צוות נוספים מחברת Midway, עזבו את החברה בשנת 1999 והקימו את Studio Gigante בשנת 2000 שהוציא מספר משחקים עד שהוא נסגר בשנת 2005, וטוביאס החל לעבוד כיועץ בתעשיית משחקי הווידאו עד ספטמבר 2012 שבו הצטרף לסטודיו המשחקים החברתיים זינגה.

בשנת 2008 טוביאס אייר חבילת קומיקס שכללה מהדורה מיוחדת של המשחק מורטל קומבט נגד יקום DC (אנ'). טוביאס התראיין ארוכות אודות המשחק הראשון בסדרת מורטל קומבט ועל המחלוקת שסבבה סביבו עם יציאתו בפרק החמישי של המיני סדרה הדוקומנטרית של נטפליקס, High Score משנת 2020.

ראו גם
------

* מורטל קומבט - דמויות

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'ון טוביאס, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "John Tobias' Twitter".
2. ↑  "Ed Boon's Twitter".
3. ↑  Makuch, Eddie. "Zynga hires *Mortal Kombat* co-creator". *GameSpot.com*. נבדק ב-18 בספטמבר 2012. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  Michael McWhertor, Green Lantern, Joker Join MK Vs. DC Universe Line Up, Kotaku, ‏25 ביולי 2008

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2013005510
* VIAF: 294893222
* WorldCat: lccn-no2013005510

 |
**משה גוטמן** (1894–1961) היה רופא, האלרגולוג הראשון בארץ ישראל ומחלוצי המקצוע בעולם.

ביוגרפיה
--------

גוטמן נולד בהיידנהיים שבגרמניה. התקבל ללימודי רפואה באוניברסיטת מינכן. לאחר סיום הלימודים עסק מספר שנים בעבודה פרטית, התעניין באלרגוליה, וייסד את המחלקה האלרגולוגית בבית החולים במינכן. ענף זה בעולם הרפואה היה בחיתוליו, ובראשית התפתחותו הקלינית-מדעית.

התחתן עם קתרין לבית רייזר. לזוג נולדו שלושה ילדים: עמנואל (נולד 1924), לימים פרופ' למדע המדינה באוניברסיטה העברית, יואל-רוברט, לימים פרופ' לכימיה פיזיקלית במכון ויצמן, ושלמה-הנס, שנהרג בשירותו בפלמ"ח במלחמת העצמאות בקרב על צפת בהסתערות בניסיון לכבוש את "המצודה" שחלשה על העיר.

בשנת 1935 עלו לארץ ישראל. התיישבו בירושלים.

ב־8 במרץ 1949, ייסד ביחד עם ד"ר נתן לס מבית החולים הדסה שבתל אביב, את **החברה הישראלית לאלרגולוגיה**. גוטמן היה יושב ראש החברה הראשון, עד שנת 1956. עיקר פעילותה של החברה היה קליני ולא מדעי, הצטרפו לחברה רשימה גדולה של חברים שאינם מומחים באלרגולוגיה. הרשימה כללה את רוב מנהלי המחלקות בבית החולים הדסה ירושלים. כיום קרוי האיגוד: "איגוד ישראלי לאלרגיה ואימונולוגיה קלינית".

עברו מספר שנים לא מבוטל עד שההסתדרות הרפואית בישראל הכירה במקצוע, כמקצוע הדורש מומחיות.

גוטמן נבחר לוועד הפועל של שבעה חברים ב"הסתדרות הבינלאומית לאלרגיה".

נפטר ב-1961.

ראו גם
------

* אלרגיה

לקריאה נוספת
------------

* פרופ' נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ ישראל 1948-1799", איתי בחור הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך : גוטמן, משה עמוד 143.
* update הרפואה, "אלרגיה ואימונולוגיה", ד"ר ישראל גלזר, אוקטובר 2011, עמודים 12–18,
* ד' נידרלנד, "השפעת הרופאים העולים מגרמניה על התפתחות הרפואה בארץ ישראל 1933-1948", קתדרה 30, דצמבר 1983.
* עמנואל גוטמן, קורות חיים, **ראיון באתר ארגון יוצאי מרכז אירופה, 2019.**

הערות שוליים
------------

1. ↑  שלמה גוטמן באתר יזכור
2. ↑  "הרפואה UPDATE" - אלרגיה ואימונולוגיה, המדור ההיסטורי, "האיגוד הישראלי לאלרגיה ואימונולוגיה קלינית - זכרונות", ד"ר ישראל גלזר, גיליון מספר 4, אוקטובר 2011, עמוד 19
**קמפבל סקוט** (באנגלית: **Campbell Scott**; נולד ב-19 ביולי 1961) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה, מדבב, במאי ומפיק אמריקאי. ידוע בעיקר ממשחקו בסרטים "שמיים מגינים מעל", בתור ריצ'רד פארקר בסרטים "ספיידרמן המופלא" ו"ספיידרמן המופלא 2", בתור ד"ר לוייז דודג'ון בסרט "עולם היורה: עולם חדש" ובסדרות הטלוויזיה "רופא להשכיר", "בית הקלפים" ו"Damages".

ביוגרפיה
--------

סקוט נולד ביולי 1961 בניו יורק לשחקן ג'ורג' סי. סקוט ולשחקנית קולין דיוורסט. יש לו אח אחד, אלכסנדר ואחות למחצה, השחקנית דוון סקוט. הוא התחנך בתיכון ג'ון ג'יי בניו יורק לצידו של השחקן והבמאי סטנלי טוצ'י ובהמשך למד באוניברסיטת לורנס עד לסיום הלימודים ב-1983.

את משחקו החל ב-1986 בתפקיד קטן בסדרה פרקליטי אל איי וכעבור שנה שיחק בסרט הפשע חמש פינות של טוני ביל בתור שוטר. ב-1990 שיחק בסרט Longtime Companion וכעבור שנה שיחק בסרטו של ג'ואל שומאכר בחירתה של אהבה, לצד ג'וליה רוברטס ווינסנט ד'אונופריו וגם לצד אמו, קולין דיוורסט.

ב-1996 ביים לצד ידידו סטנלי טוצ'י את סרט הקומדיה-דרמה Big Night, אשר היה מועמד לפסטיבל הסרטים סאנדנס וזכה בפרס מעגל מבקרי הקולנוע בניו יורק (אנ') ובפרס מעגל מבקרי הקולנוע של בוסטון (אנ').

ב-2002 שיחק בסרט Roger Dodger בתור רוג'ר סוונסון ועל תפקידו זכה בפרס השחקן הטוב ביותר ממועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית.

עוד מתפקידיו: את ג'וסף טובין בסדרה Damages, מארק אשר בסדרה בית הקלפים ובתפקידו של ריצ'רד פארקר, אביו של פיטר פארקר (ספיידרמן) בסרטים ספיידרמן המופלא מ-2012 וספיידרמן המופלא 2 מ-2014.

בשנת 2018 ביצע הופעת אורח בסדרת הקומדיה האפלה "דיאטלנד" מבית רשת AMC, בדמותו של סטנלי אוסטין. 

ב-2022 הופיע בתור הנבל הראשי, ד"ר לואיס דודג'סון בסרט "עולם היורה: עולם חדש", תפקיד אותו ביצע בסרט הראשון השחקן קמרון ת'ור (המרצה מאסר).

חיים אישיים
-----------

סקוט נשוי, אב לשני ילדים. הוא מתגורר עם משפחתו בצפון-מערב קונטיקט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קמפבל סקוט** בוויקישיתוף

* קמפבל סקוט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* קמפבל סקוט, באתר AllMovie (באנגלית)
* קמפבל סקוט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קמפבל סקוט, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* קמפבל סקוט, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007330150505171
* BIBSYS: 3032002
* BNE: XX1139438
* BnF: cb14033684k (data)
* GND: 141566876
* ISNI: 0000 0001 2321 1941
* LCCN: no96043160
* MusicBrainz: 52e2b765-419d-435c-b86d-7ee7e4b3ab31
* NKC: xx0047023
* NLP: a0000001285458
* NTA: 094925038
* SNAC: w63b9pmz
* SUDOC: 058932801
* VIAF: 85597266
* WorldCat: lccn-no96043160

 |
**ישיבת עטרת נחמיה** היא ישיבה גבוהה ציונית דתית, הממוקמת בשכונת נחלת יצחק בתל אביב, בראשה עומד הרב מיכה הלוי, רבה של פתח תקווה. נשיא הישיבה הוא הרב חיים שטיינר.

היסטוריה
--------

ישיבת עטרת נחמיה
הישיבה הוקמה בשנת תש"ס בשכונת נחלת יצחק בתל אביב, כאשר הרב מיכה הלוי כיהן כרבה. הישיבה נקראת על שם ר' נחמיה זלביץ' (שמה זה ניתן לה בתמוז תשס"ח).

כיום לומדים בישיבה למעלה מ-50 תלמידים ואברכים. תלמידי הישיבה מתגייסים לצבא במגוון מסלולים, כאשר שיעור ניכר מתגייס למסלול הסדר מרכז.

האברכים גרים בשכונה, וסביב הישיבה מתקיים מעין גרעין תורני המקיים פעילות יהודית לתושבי האזור. כמו כן, פועלים מכוחה כולל רבנות לבני העדה האתיופית ביפו בראשות הרב יהודה סהלה (רב יהודי אתיופיה בתל אביב–יפו), תלמוד תורה, רשת מעונות ועוד .

הישיבה הוציאה כתב עת בשם "עיטורי אביב", ובו מאמרים מפרי עטם של רבני הישיבה ותלמידיה.

צוות הישיבה
-----------

בראשות הישיבה עומד הרב מיכה הלוי, רבה הראשי של פתח תקווה. בעבר כיהן לצדו בראשות הישיבה הרב דניאל מילר.

הרב חיים שטיינר, ראש רבני מפלגת תקומה ור"מ בישיבת מרכז הרב מכהן כנשיא הישיבה ומעביר בה שיעור שבועי. הרב מרדכי שטרנברג, ראש ישיבת הר המור העביר שיעור שבועי בעיון. 

מצוות הר"מים: הרב אלי פרידמן, הרב צוריאל זון, הרב יהושע גואלמן, הרב בועז בארי והרב שלמה באואר.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של ישיבת עטרת נחמיה
* העלונים **עיטורי אביב**, באתר רמבי"ש

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300051105171
* VIAF: 143613303
* WorldCat: viaf-143613303

 |
כבד קצוץ על חלה, לצד הרינג
כבד קצוץ
**כבד קצוץ** (ביידיש: **געהאַקטע לעבער**) הוא מאכל מהמטבח האשכנזי, עשוי מפטה כבד עוף, המוגש קר לרוב, כמנה ראשונה או כממרח לכריכים.

המתכון הבסיסי כולל טיגון הכבד בשמן או שמאלץ (שומן אווז) או שומן כבש, לרוב עם בצל. לאחר הטיגון מניחים לתבשיל להתקרר, מועכים את הכבד לדרגה הרצויה (ישנן גרסאות עם מרקם גושי ואחרות עם מרקם דמוי משחה), מוסיפים מלח, פלפל שחור, בצל מטוגן או טרי קצוץ דק ולעיתים גם ביצה קשה או תפוח אדמה. בעבר נהגו להגישו עם "אייערלאך" (ביידיש, מילולית "ביצים קטנות") ביצים שלא הוטלו, שנמצאו לעיתים בקרבי תרנגולת, ונראות כחלמונים.

כבד קצוץ נחשב כמעדן, מוגש בארוחות חג ופופולרי כממרח במעדניות יהודיות בארצות הברית ובקנדה ובתרבות הסלאבית במזרח אירופה.

כבד קצוץ רגיש מאוד לטמפרטורה ומתקלקל בקלות, לכן יש לצרוך אותו סמוך ככל האפשר להכנה ולאחסן אותו בקירור לימים בודדים.

כבד הוא מוצר עתיר שומן וכולסטרול, אך גם עתיר ברזל.

בתקופת הצנע בישראל, כאשר כבד לא היה בנמצא, הומצא תחליף מחצילים שכונה **חצילים בטעם כבד**. למרות שמו, טעמו אינו דומה לזה של כבד קצוץ, והדמיון הוא בעיקר בצבע ובמרקם. מאכל זה הוא ממתכוני הצנע היחידים שעדיין פופולריים במטבח הישראלי, ואף קיימות גרסאות מסחריות שלו.

ביידיש קיים הפתגם "געהאַקטע לעבער איז בעסער ווי געהאַקטע צרות" (משחק מילים: 'כבד קצוץ עדיף מצרות צרורות').

בלקסיקון היהודי-אמריקאי (וכן בתרבות האמריקנית הכללית) קיים הביטוי "מה אני, כבד קצוץ?!" (What am I, Chopped Liver?!), הנאמר בשעת תסכול הנגרם מכך שאדם חש שמתעלמים ממנו (מקביל לביטוי העברי "מה אני, עז?!"). ייתכן כי מקור הביטוי הוא בכך שכבד קצוץ נחשב כמאכל של טעם נרכש, שאינו אהוד על הכל; לחלופין, ייתכן כי מקור הביטוי בהיותו של המאכל מנה נלווית ולא עיקרית.

ראו גם
------

* פָּטֶה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כבד קצוץ** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  What Am I, Chopped Liver?.
פירוש נוסף ערך זה עוסק בכפר ערבי לשעבר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו חולדה (פירושונים).

**ח'ולדה** או **חולדה הערבית** ( בערבית **خلدة**) היה כפר ערבי בגבול הרי יהודה ושפלת יהודה כ-12 קילומטרים דרומית לרמלה וכקילומטר דרומית מזרחית לחוות חולדה, בגובה של כ-150 מטר מעל פני הים. הכפר היה שייך לנפת רמלה שבמחוז לוד (1945). על פי סקר הכפרים 1945 שנערך בידי רשויות המנדט שטחי אדמותיו היו 9,461 דונם ובשנת 1945 מנה 280 נפשות. במלחמת העצמאות במהלך מבצע נחשון ב-6 באפריל 1948 הכפר נכבש, והתרוקן מתושביו. ב-20 באפריל הרסו כוחות ה"הגנה" את בתי הכפר באמצעות דחפורים.

במלחמת העצמאות פעלו הערבים לניתוק ירושלים מהשפלה ומנעו העברת אספקה וכוחות צבאיים לעיר ולמעשה העיר הייתה במצב של מצור. הדרך מהשפלה לירושלים דרך לטרון נחסמה כבר באזור רמלה והדרך היחידה לעיר מהשפלה עברה דרך מזכרת בתיה, קיבוץ חולדה וח'ולדה הערבית שם התחברה הדרך לכביש מג'דל-לטרון (כיום כביש 3) שהייתה הדרך הראשית שהובילה ממישור החוף הדרומי לירושלים. הכפר שימש בסיס לערבים ובגלל קרבתו לדרך המובילה לירושלים נכבש בפעולה הראשונה לפריצת הדרך לירושלים במבצע נחשון. במלחמת העצמאות לאזור חולדה היה תפקיד חשוב מאוד בעיקר במערכה לפריצת הדרך לירושלים. המקום היה הבסיס העיקרי של הכוחות שהגיעו מהשפלה ולחמו על פתיחת הדרך לירושלים במבצע נחשון, קרבות לטרון ומשם נערכו הפעולות לפתיחת דרך בורמה. דרך זו הייתה דרך עוקפת ששימשה לפריצת המצור על ירושלים נסללה במהלך מלחמת העצמאות מאחר שהכביש מהשפלה לירושלים נחסם בלטרון.

היום נמצאים שרידים של בתי הכפר על גבעה כ-200 מ' דרומית מזרחית ליישוב משמר דוד שנוסד כקיבוץ בשנת 1949 על אדמות ח'ולדה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ח'ולדה** בוויקישיתוף
* תמונות וסקירה היסטורית של הכפר באתר 'רשימות', 2/2010.
* מידע ותמונות על ח'ולדה, באתר Palestine Remembered

הערות שוליים
------------

1. 1 2  בני מוריס, **לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949**, עמ' 591.
2. ↑  נגה קדמן, **בצדי הדרך ובשולי התודעה**, ספרי נובמבר, 2008, עמ' 148.
3. ↑  בני מוריס, **לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949**, עמ' 96, 156.
4. ↑  היום כביש 411 מקריית עקרון לצומת חולדה שם הוא מתחבר לכביש 3
5. ↑  היום כביש 3
6. ↑  **כל-מקום**, פנקס כיס להכרת הארץ, הוצאת מטכל/אכא, ענף השכלה, אוגוסט 1953 בערך: "חולדה" עמ' 103

שריד מבנה בכפר, 1/10
**איריס צ'אנג** (באנגלית: **Iris Shun-Ru Chang**‏; 28 במרץ 1968 - 9 בנובמבר 2004) הייתה סופרת ועיתונאית אמריקאית, שעמדה בראש קבוצת פעילים קטנה שלחמה נגד מה שכינתה "קשר השתיקה" האופף את הטבח והאונס ההמוניים בננקינג. כבת למשפחה סינית שנמלטה מאימי הכיבוש היפני, היא תיעדה את סיפורי האימים ופרסמה ב-1997 ספר שזכה לתהודה רבה: "האונס של ננקינג" ("The Rape of Nanking").

הספר מביא את סיפור המעשה מ-3 זוויות ראייה: זווית הראייה של החיילים היפניים שביצעו את המעשים, זווית הראייה של הקורבנות הסיניים וזווית הראייה של קבוצת אזרחים אירופאיים ואמריקאים אשר לא עזבו את העיר ויצרו אזור ביטחון שהציל בסופו של דבר מאות אלפי אנשים.

הספר מביא גם את סיפורו של הנאצי ג'ון ראבה, אזרח גרמני אותו מכנה צ'אנג "אוסקר שינדלר הסיני", שהתגורר ברובע הזרים בננקינג והציל באופן אישי אזרחים רבים.

מעבר לתיאור הטבח ההמוני, מנתחת הסופרת את תרבות המלחמה היפנית המזלזלת לטענתה באופן בוטה בחיי אדם ומאשימה הן את המזרח והן את המערב (כל אחד מסיבותיו הוא) בהשתקת הפשע הנורא, השתקה בה היא רואה אונס ופשע נוספים.

צ'אנג התאבדה בגיל 36, גופתה נמצאה ב-11 בנובמבר 2004 ירויה בתוך מכוניתה בעיירה לוס גאטוס בקליפורניה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איריס צ'אנג** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של איריס צ'אנג
* איריס צ'אנג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* איריס צ'אנג, ברשת החברתית Goodreads

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007447457005171
* BIBSYS: 90899382
* BnF: cb13627565p (data)
* CiNii: DA1105603X
* GND: 121260097
* ISNI: 0000 0001 1465 8573
* LCCN: n95074518
* LNB: 000117334
* NDL: 00759153
* NKC: xx0027305
* NLA: 35485315
* NLK: KAC200605150
* NLP: a0000001194841
* NTA: 171375149
* RERO: 02-A003094706
* SNAC: w6hj8s5s
* SUDOC: 066973589
* S2AuthorId: 2099808883
* Trove: 970034
* VIAF: 188135
* WorldCat: lccn-n95074518

 |
**AllGame** (בעברית: **כל-משחק**) היה אתר אינטרנט מבית חברת "RhythmOne", שעסק בביקורות וסיקור משחקי מחשב ואינטרנט. האתר מקביל לאתרים נוספים של החברה, בהם AllMusic העוסק במוזיקה וAllMovie העוסק בקולנוע.

האתר היה פעיל בין השנים 1998 ל-2014 ועיקר עיסוקו סבב סביב משחקי מחשב ורשת, וכלל מדריכים, המלצות, ביקורות, סיקורים, מידע וקישורים רלוונטיים. מלבד משחקי מחשב, תכניו נגעו גם למשחקי ארקייד, קונסולות ורטרו. הוא הוקם בפברואר 1998 במטרה להפוך למאגר המשחקים האינטרנטי הגדול ביותר שקיים.

עם זאת, במשך השנים הלכה ודעכה פופולריות האתר, משום שנוצר ריבוי של אתרים דומים ברחבי הרשת. לבסוף, ב-2014, 16 שנים אחרי הקמתו, נסגר סופית האתר. הנהלתו פרסמה על כך הודעה:

> "לא כולנו ידענו מה בדיוק אנחנו עושים בימים הראשונים ההם, אך הייתה זו תקופה מרגשת לעזור בבניית מאגר משחקים מקוון לפני שהאינטרנט התפוצץ באתרים המוקדשים למשחקי וידאו"
> 
> 

כיום האתר אינו פעיל עוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **AllGame** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של AllGame קישור לא פעיל

הערות שוליים
------------

1. 1 2  About Us - allgame, web.archive.org, ‏2014-12-09
2. ↑  allgame, web.archive.org, ‏2014-12-12
3. ↑  AllGame - Game Over, www.allgame.com
**פרד בראון** (באנגלית: **Fred Brown**; נולד ב-7 באוגוסט 1948) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הרכז והקלע בקבוצת סיאטל סופרסוניקס. בראון שיחק במדי הקבוצה במשך 13 עונות רצופות והוא השחקן השני ברשימת הקלעים של הסופרסוניקס בכל הזמנים (14,018 נקודות), אחרי גארי פייטון.

קריירה
------

בראון נולד וגדל במילווקי, ויסקונסין, ארצות הברית. הוא שיחק במדי תיכון לינקולן בעיר בו למד ואף שימש כקפטן הקבוצה בשנת 1967. יכולת הקליעה שלו מרחוק זיכתה אותו בכינוי דאון-טאון פרדי (Downtown Freddie), כינוי שהמשיך ללות אותו לאורך כל הקריירה. בשנתו האחרונה באוניברסיטת איווה קלע ממוצע של 27.6 נקודות למשחק. הוא נבחר על ידי קבוצת קנטקי קלוניאלס בדראפט של ליגת ה-ABA ובמקום השישי על ידי סיאטל סופרסוניקס בדראפט ה-NBA בשנת 1971.

בעונת הרוקי שותף רק ב-33 משחקים בהם קלע ממוצע של 4.2 נקודות. בעקבות הטרייד ששלח את לני וילקינס לקליבלנד קאבלירס בעונת 1972/73 עלה מספר הדקות שקיבל ובשתי העונות הבאות קלע ממוצע של 13.5 ו-16.5 נקודות, בהתאמה. הטרייד ששלח את דיק סניידר לקליבלנד בעונת 1974/75 שיפר שוב את מעמדו והוא הפך לרכז המוביל בקבוצה והעלה את ממוצעי הנקודות שלו ל-21 נקודות למשחק. בעונת 1975/76 נבחר למשחק האולסטאר.

בראון המשיך להיות הרכז הפותח גם בתחילת עונת 1977/78, אך לאחר מינויו של לני וילקינס למאמן הוא העדיף לצרף לקבוצה את גאס ויליאמס ודניס ג'ונסון ובראון חזר לשחק כשחקן מחליף. בעונת 1978/79 היה קפטן הקבוצה, באותה שנה זכתה הקבוצה באליפות היחידה בתולדותיה.

בסיום עונת 1983/84 פרש ממשחק פעיל. בנובמבר 1986 נתלתה גופייתו בתקרת האולם והמספר 32, איתו שיחק לאורך הקריירה הוצא לגמלאות.

בראון הוא אחד הפעילים הבולטים להחזרת הסופרסוניקס לעיר לאחר מעבר הקבוצה לאוקלהומה ושינוי שמה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Basketball-Reference
* פרופיל, באתר Sports-Reference
* פרופיל, באתר ליגת ה-NBA

הערות שוליים
------------

1. ↑  קווין דוראנט קלע יותר נקודות ממנו, אך עשה זאת במדי אוקלהומה סיטי ת'אנדר
2. ↑  'Downtown Freddie Brown' proposes new Sonics arena, Bizjournal.com, 1 April 2008
3. ↑  ביטוי שמשמעותו שאף שחקן בקבוצה לא ראשי לשחק עם המספר כאות כבוד לשחקן הפורש
**קולין בנג'מין** (באנגלית: **Collin Benjamin**, נולד ב-3 באוגוסט 1978 בוינדהוק שבנמיביה) הוא כדורגלן עבר נמיבי ששיחק כמגן. וכיום מאמן את נבחרת נמיביה .

קריירת מועדונים
---------------

בנג'מין נולד בנמיביה, ושיחק בקבוצה הבוגרת של מועדון המקומי סיביקס וינדהוק עד לשנת 1999. בשנה זו עבר לגרמניה והחל לשחק במועדונים מליגות נמוכות, עד שהתגלה על ידי המבורג בשנת 2001. בנג'מין העביר בהמבורג כמעט את כל קריירת הבוגרים שלו, ושיחק במועדון במשך עשר עונות רצופות, כשהוא משתף פעולה עם שחקנים כמרסל ינסן, טימוטה אטובה, הייקו וסטרמן ודוד יארולים. בתקופתו של בנג'מין במועדון, המבורג סיימה לרוב בחלק העליון של הטבלה. התואר היחיד בו בנג'מין זכה עם המבורג היה גביע הליגה הגרמנית בשנת 2003, אך לא שותף בגמר בו ניצחה המבורג 4-2 את בורוסיה דורטמונד. בשנת 2011 עזב בנג'מין את המבורג לאחר עשר עונות, בהן צבר 146 הופעות והבקיע 13 שערים, ועבר למינכן 1860 מהבונדסליגה השנייה, שם שיחק עונה אחת, בה סיימה הקבוצה במקום השישי. בתום עונת 2011/12 פרש בנג'מין מכדורגל.

קריירה בינלאומית
----------------

בנג'מין החל לשחק בנבחרת נמיביה בשנת 1999, והופיע במדיה 32 פעמים, בהן הבקיע שני שערים, ושיחק בה עד לפרישתו ממשחק פעיל. הישג השיא של בנג'מין עם הנבחרת הנמיבית הוא השתתפות מפתיעה בגביע אפריקה לאומות 2008 בפעם השנייה בלבד בתולדותיה. הנבחרת הנמיבית הודחה מהטורניר בשלב הבתים, לאחר שצברה נקודה אחת.

תארים
-----

עם המבורג:

* גביע הליגה הגרמנית: 2003

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קולין בנג'מין** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
**פיקוד כוחות צי ארצות הברית** (באנגלית: **United States Fleet Forces Command**) בעבר **הצי האטלנטי** (**United States Atlantic Fleet**) הוא פיקוד האחראי על אימון, הכשרה והקצאת כוחות ימיים לפיקודים הקרבים המאוחדים, ותמיכה בפעילות פיקוד צפון והפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית.

היסטוריה
--------

הפיקוד נוסד כצי האטלנטי בינואר 1906 על ידי נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט, בעקבות המלחמה עם ספרד בהם השתלטה ארצות הברית על מושבותיה של ספרד בים הקריבי ובאוקיינוס השקט. למפקדו הראשון של הצי מונה תת-אדמירל רובלי אוונס. ב-1907 הוביל אוונס 16 מספינות הצי במסע סביב העולם שזכה לכינוי "הצי הלבן הגדול". 

ב-1923 אורגן מחדש הצי במסגרת כוח הסיור של צי ארצות הברית. באפריל 1941 הוקם הצי מחדש כצי האטלנטי והשתתף במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה נוסד הפיקוד האטלנטי כפיקוד קרבי מאוחד ומפקדו היה גם מפקד הצי האטלנטי ומ-1952 שימש גם המפקד העליון של כוחות נאט"ו באוקיינוס האטלנטי. 

בעקבות חוק גולדווטר-ניקולס ב-1985 והארגון מחדש של מחלקת ההגנה, הופרד הפיקוד על הפיקוד האטלנטי מהפיקוד על הצי האטלנטי. באוקטובר 2001 הוחלט על הקמת פיקוד חדש בשם פיקוד כוחות הצי שמפקדו יהיה מפקד הצי האטלנטי, ויהיה אחראי על איוש, ציוד, הכשרה ואימון צי ארצות הברית. לאחר הקמת פיקוד צפון של ארצות הברית נקבע שהצי האטלנטי יהיה אחראי לאימונים ולמבצעיים הימים בגזרת הפיקוד. 

מאוקטובר 2006 בוטל השם הצי האטלנטי והפיקוד נותר כפיקוד כוחות הצי.

ארגון והרכב
-----------

תחת הפיקוד פועלים למעלה מ-125 אוניות, 1,000 מטוסים ו-103,000 אנשים.

הפיקוד מורכב ממספר יחידות פונקציונליות:

* כוח האוויר האטלנטי (Naval Air Force Atlantic)
* כוח הצוללות האטלנטי (COMSUBLANT)
* כוח האוניות האטלנטי (COMNAVSURFLANT)
* פיקוד המשלוח הקרבי של הצי (Navy Expeditionary Combat Command)
* כוח הסייבר של הצי (U.S. Navy Cyber Forces)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיקוד כוחות צי ארצות הברית** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פיקוד כוחות צי ארצות הברית (באנגלית)
* פיקוד כוחות צי ארצות הברית, ברשת החברתית פייסבוק

| צי ארצות הברית |
| --- |
| מחלקת הצי של ארצות הברית | מזכיר הצי של ארצות הברית • ראש המבצעים הימיים |  |
| פיקודים מרכזיים | פיקוד כוחות הצי • צי האוקיינוס השקט • פיקוד אירופה • פיקוד מרכז • פיקוד דרום • פיקוד הלוחמה המיוחדת • פיקוד הסייבר |
| ציים פעילים | הצי השני • הצי השלישי • הצי הרביעי • הצי החמישי • הצי השישי • הצי השביעי • הצי העשירי |
| מוסדות הדרכה | האקדמיה הימית של ארצות הברית • מכללת המלחמה של הצי • בית הספר של הצי ללימודים מתקדמים • בית ספר לטיסה קרבית |
**עולם האלמוגים** (באנגלית: **coral world international**) היא חברה מסחרית, שמטרתה היא להביא למודעות הציבור את הבעיות של שוניות האלמוגים. נשיא החברה הוא בנימין קאהן.

חברה זו היא המובילה העולמית במערכות צפייה תת-ימיות, והיא פיתחה את המצפים התת-ימיים היחידים בים האדום.

החברה
-----

החברה מתמחה ביצירת מערכות חיים טרופיות ידידותיות לסביבה בסביבה סימביוטית. מערכות אלו מעוצבות על מנת להבטיח את השילוב בין אסתטיקה, שימור וחינוך.

שניים מהפארקים הימיים של החברה כוללים את מנהרות האקריליק הארוכות ביותר בעולם, ובפארקים אלה ישנן את התצוגות הטרופיות היפות ביותר בעולם.

היסטוריה
--------

החברה נוסדה באמצע שנות ה-70 על ידי מוריס קאהן ודוד פרידמן. החזון שלהם התבסס על רעיון של אקווריום מהפכני וחדש, שבו יכולים המבקרים ליהנות ממפגשי תקריב עם שוניות אלמוגים וצורות חיים ימיות אחרות בים האדום, מבלי להירטב.

החברה פיתחה את המצפה התת-ימי הראשון באילת בשנת 1975, ובאותה תקופה נחשב כסוג חדש של אקווריומים בעולם. כאתר התיירות היבשתי הראשון שנצא תחת למים, זכתה עולם האלמוגים להצלחה מיידית. לאחר הפופולריות של רעיון זה, החליטה החברה להרחיב את פעילותה עם פארקים נוספים, כמו עולם האלמוגים סנט תומאס באיי הבתולה של ארצות הברית שנפתח בשנת 1978.

הפארקים בבעלות החברה
--------------------

* פארק המצפה התת-ימי באילת - הפארק הראשון שהחברה פיתחה ונפתח בשנת 1975.
* פארק אקווה במערב אוסטרליה - פארק שנפתח כחלק מפרויקט להרחבת החברה במדינות נוספות, ונפתח בשנת 1991.
* פארק האוקיינוס מאווי בהוואי - נפתח בשנת 1998.
* אקווריום פלמה בספרד - האקווריום האחרון שבנתה החברה, ונפתח בשנת 2007.
* עולם האלמוגים סנט תומאס באיי הבתולה של ארצות הברית - זהו הפארק הימי השני שפותח על ידי החברה, ונפתח בשנת 1978.
* אי האלמוגים נסאו, באיי בהאמה - הפארק הימי הנפתח לראשונה ביחד עם בית מלון בשנת 1987 וממוקם על אי פרטי.
* פארק האוקיינוס מנלי באוסטרליה - נפתח בשנת 1992.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של עולם האלמוגים
**יובל סיני** (נולד ב-1971) הוא משפטן ישראלי, ראש רשות המחקר ופרופסור מן המניין למשפטים במכללה האקדמית נתניה, מלמד דיון אזרחי בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל-אביב ולשעבר נשיא מכללת אורות ישראל.

ביוגרפיה
--------

יובל סיני נולד ב-1971. בשנים 1982–1988 למד בישיבה התיכונית "יבנה" בחיפה, במגמה הריאלית. עם סיום לימודיו, בשנת 1989, החל ללמוד בישיבת ההסדר "ברכת משה" במעלה אדומים. שירת בצה"ל בחיל השריון. סיים את לימודיו בישיבה ב-1995.

בשנת 1995 החל ללמוד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, ובשנת 1999 קיבל תואר ראשון. במקביל למד לימודים תורניים במסגרת המכון הגבוה לתורה של האוניברסיטה. בשנים 1999–2003 למד את חושן משפט ואבן העזר במסגרת התוכנית לדוקטורנטים מצטיינים של המכון הגבוה לתורה.
בשנת 2003 קיבל תואר שלישי בפקולטה למשפטים, אוניברסיטת בר-אילן, במסלול דוקטורט ישיר.

עבודה מדעית
-----------

עבודתו המדעית היא רב-תחומית, בהיותה משלבת דיסציפלינות של משפט השוואתי, לצד משפט אזרחי ישראלי ואנגלו-אמריקאי בתחומי משפט שונים: סדר דין אזרחי וראיות, יישוב סכסוכים בדרכים אלטרנטיביות, דיני נזיקין ודיני משפחה. וכן במתודות שונות: משפט השוואתי (בדגש על משפט עברי), משפט דוקטרינרי-פוזיטיבי, ניתוח כלכלי של המשפט ותורת המשפט.

בשנים האחרונות הממד הרב-תחומי הועמק מאוד, והוא מתבטא בכך שכתב מחקרים עם מחברים משותפים שהם מומחים בתחומי משפט אחרים, כגון פרופ' בני שמואלי ופרופ' גווידו קלברזי (מומחים בדיני נזיקין ובניתוח כלכלי של המשפט), פרופ' מרתין גולדינג (מומחה לתורת המשפט) ופרופ' מיכל אלברשטיין (מומחית ליישוב סכסוכים בדרכים אלטרנטיביות).

מינויים במוסדות אקדמיים
-----------------------

מרצה מן החוץ לדיון אזרחי בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל-אביב. שימש מרצה מן החוץ במשפט עברי בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים וכן, מרצה מן החוץ בסדר דין אזרחי ובמשפט עברי בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן.

בשנים 2004–2007 היה מרצה מן המניין בבית הספר למשפטים, המכללה האקדמית נתניה, ולאחר מכן, עד שנת 2016, פרופ' חבר וראש המרכז ליישומי משפט עברי בבית הספר למשפטים במכללה האקדמית נתניה.

בשנים 2021-2016 כיהן כנשיא מכללת אורות ישראל.

כיהן כפרופ' אורח באוניברסיטאות אחדות, בהן אוניברסיטת ייל בארצות הברית (2015-2013) ואוניברסיטת מקגיל בקנדה (2008).

משנת 2021 משמש פרופ' מן המניין בבית הספר למשפטים, המכללה האקדמיה נתניה, ובשנת 2023 מונה לראש הרשות למחקר במכללה.

ספריו
-----

* **השופט וההליך השיפוטי במשפט העברי**, מפרסומי מכון ע"ש הרי סאקר, הפקולטה למשפטים האוניברסיטה העברית, ירושלים 2010.
* **יישום המשפט העברי בבתי המשפט בישראל**, ההוצאה לאור של לשכת עורכי הדין, תל אביב 2009.
* **Maimonides and Contemporary Tort Theory - Law, Religion, Economics, and Morality**, הוצאת אוניברסיטת קיימברידג', 2019 (עם בני שמואלי).

קישורים חיצוניים
----------------

* יובל סיני, באתר המכללה האקדמית נתניה

* יובל סיני, באתר ResearchGate

* יובל סיני, באתר SSRN
* דבר נשיא מכללת אורות ישראל
* עפרה לקס, עניין אישי עם פרופ' יובל סיני, באתר ערוץ 7, 31 באוגוסט 2016
* יובל סיני (1971-), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007268269405171
* GND: 1218982292
* LCCN: no2011119777
* SUDOC: 243835817
* VIAF: 175301189
* WorldCat: lccn-no2011119777

 |
הכפר הקטן **וארגה** ממוקם במחוז באראניה, נפת הג'האט. כיום רק 88 תושבים.

מיקום
-----

הכפר ממוקם כ-30 קילומטרים צפונית לעיר פץ', בשכנות דרום-מזרחית מהכפר הגדול שאשד. זהו יישוב קצה שאין ממנו מוצא, הדרך היחידה שמובילה אליו מתפצלת מכביש 66, לפני הקילומטר ה-27 שלו, כביש 65 מסתעף מזרחה לכביש צדדי מספר 189 שמוביל לכפר.

היסטוריה
--------

שמו של היישוב וארגה הוזכר לראשונה בשנת 1542 במסמכים שנכתבו בצורה וורגה (Warga). שמו מתייחס לעיסוק. פעם חיו בכפר הרבה אנשי וארגה (בורסקאי שעוסק גם בהכנת נעליים פשוטות מעור).

הכפר בו חיו תמיד הונגרים היה פעם אחוזה של בישוף. במאה ה-18, הכפר היה מפורסם בבעלי המלאכה המיומנים שלו. בתחילת המאה ה-20 הוא היה שייך למחוז הג'האטי שבמחוז באראניה ולמשרד פקיד של הנפה בשאשד.

אוכלוסייה
---------

במפקד האוכלוסין של 1910 היו בה 476 תושבים, מתוכם 474 רומאים קתולים.

144 במפקד של 2001, היו 141 ושל 2008 118. כיום האוכלוסייה הצטמצמה ל-88 תושבים בלבד.

התפתחות האוכלוסייה לפי נתוני השלטון המקומי :

אתרים בכלי עניין
----------------

* קפלה - נבנתה בשנת 1887 בסגנון ניאו גותי.
* בית הזיכרון של הסופר היהודי-הונגרי שאנדור שאשדי (1898–1992) שנולד במקום.

ערכי הטבע
---------

* עץ הטקסוס המעונב - עץ הטקסוס העתיק ביותר במחוז באראניה .

לקריאה נוספת
------------

* מדריך היישובים של הרפובליקה של הונגריה
* יומן טרנסדנוביה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וארגה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0001 1013 6639
* LCCN: n84210108
* VIAF: 141837056
* WorldCat (עם VIAF): 141837056

 |
**אלאריק פריטיוף הולמגרן** (בשוודית: **Alarik Frithiof Holmgren**;‏ 22 באוקטובר 1831 – 14 באוגוסט 1897) היה רופא ופיזיולוג שוודי ופרופסור באוניברסיטת אופסלה. הוא ידוע בזכות מחקריו על עיוורון צבעים.

מבחן הולמגרן לעיוורון צבעים

ביוגרפיה
--------

הולמגרן נולד באוסטרגטלנד, שוודיה לאנדרס הולמגרן שהיה הכומר של הקהילה ולגוסטבה נורדוואל. הוא סיים את לימודי הרפואה, באוניברסיטת אופסלה, ב-1861. הוא התחיל ללמד באוניברסיטת אופסלה, ובשנת 1864, מונה לפרופסור לפיזיולוגיה. הוא חקר עיוורון צבעים והעבודה הבולטת ביותר שלו הייתה על היחס בין עיוורון צבעים לבין תחבורה ימית ורכבות. במסגרת המחקר שלו הוא היה בלונדון, ברלין, וינה ופריז. בשנת 1874 הוא יצר מבחן, המכונה כיום מבחן הצמר של הולמגרן, לבדיקת עיוורון צבעים. בעקבות תאונת רכבת בלגרלונדה ב-1875, שנגרמה לטענתו בגלל עיוורון הצבעים של הנהג, הוא דגל בצורך למנוע מאנשים עם עיוורון צבעים לעבוד בנהיגה ברכבת.

### חיים אישיים

הולמגרן היה חבר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים משנת 1880. בשנת 1869, הוא הוא התחתן עם הסופרג'יסטית אן-מרגרט הולמגרן (1850–1940). היו להם שמונה ילדים. גם הוא וגם אשתו נקברו בבית הקברות הישן של אופסלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פריטיוף הולמגרן** בוויקישיתוף
* פריטיוף הולמגרן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Leif Wallentinsson (בפברואר 2017). "Alarik Frithiof Holmgren, 1831-1897". Kulturarv Östergötland. נבדק ב-1 בדצמבר 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Holmgren's coloured wool test for colour blindness, Europe, 1871-1900 | Science Museum Group Collection". *collection.sciencemuseumgroup.org.uk* (באנגלית).
3. ↑  Marta & Erik Ronne. "Ett professorspar före sin tid". ergo.ronne.se. אורכב מ-המקור ב-27 במרץ 2016. נבדק ב-1 בדצמבר 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007328318605171
* BIBSYS: 90685582
* BnF: cb14629701m (data)
* CiNii: DA10275162
* GND: 142291137
* ISNI: 0000 0001 0196 3974
* LCCN: n86841669
* NKC: nlk20000089415
* NTA: 214207196
* SELIBR: 236924
* SNAC: w6sg958v
* SUDOC: 111511569
* VIAF: 20459917
* WorldCat: lccn-n86841669

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"פריטיוף הולמגרן"**.
**החלטה 971 של מועצת הביטחון של האומות המאוחדות**, התקבלה פה אחד ב-12 בינואר 1995, לאחר אישור מחדש של החלטות 849 (1993), 854 (1993), 858 (1993), 876 (1993), 881 (1993), 892 (199493) 901 (1994), 906 (1994), 934 (1994) ו-937 (1994), המועצה האריכה את משימת כוח המשקיפים של האו"ם בגאורגיה (UNOMIG) עד ל-15 במאי 1995.

מועצת הביטחון אישרה מחדש את הריבונות והשלמות הטריטוריאלית של גאורגיה ואת זכות השיבה של כל הפליטים, עליהם הוסכם בין הצדדים. הצדדים נקראו שלא לנקוט בפעולות חד-צדדיות שיעכבו את התהליך המדיני. היה חוסר התקדמות בהסדר שלום כולל וחזרה איטית של פליטים. בהקשר זה נקראו הצדדים לפעול להסדר, במיוחד בנושא מעמדה המדיני של אבחזיה. המועצה הביעה את שביעות רצונה משיתוף הפעולה בין כוח השקיפים של האו"ם לכוח שמירת השלום של חבר העמים (CIS).

לאחר הארכת המנדט של ה-UNOMIG עד 15 במאי 1995, התבקש המזכיר הכללי בוטרוס בוטרוס ראלי לדווח על המצב באבחזיה ובגאורגיה תוך חודשיים מקבלת ההחלטה. שני הצדדים, במיוחד הצד האבחזי, נקראו לעמוד בהתחייבויותיהם בנוגע לפליטים ועקורים. המזכ"ל התבקש לשתף פעולה עם כוח שמירת השלום של חבר העמים בנקיטת צעדים נוספים להבטחת החזרת פליטים ועקורים, בעוד המדינות החברות נקראו לתרום לקרן שהוקמה בהסכם הפסקת האש והפרדת כוחות.

הערות שוליים
------------

1. ↑  United Nations, Dept. of Public Information (1995). *The United Nations and the situation in Georgia*. United Nations, Dept. of Public Information. p. 12.
2. ↑  Bothe, Michael; Kondoch, Boris (2002). *International Peacekeeping: The Yearbook of International Peace Operations*. Martinus Nijhoff Publishers. p. 222. ISBN 978-90-411-1920-9.
**קתרינה טיחונובה** (ברוסית: **Катери́на Ти́хонова**; נולדה ב-31 באוגוסט 1986) היא רקדנית רוסייה.

ביוגרפיה
--------

משפחת פוטין. 2002
משפחת פוטין בנופש בפרימוריה. 2002.
טיחונובה נולדה בדרזדן ושמה המלא הוא "יקטרינה ולדימירובה פוטינה", היא בתם של ולדימיר פוטין וגרושתו לודמילה פוטינה.

היא למדה בבית ספר גרמני במוסקבה, היא סיימה תואר בלימודי מזרח אסיה באוניברסיטת סנקט פטרבורג.

היא משמשת כאחראית על פרויקט "Innopraktika", פרויקט פיתוח הבא להקים מרכז מדע באוניברסיטת מוסקבה בשווי 1.7 מיליון דולר הבא להתחרות במרכז החדשנות סקולקובו, בפברואר 2020 היא הוכרזה כאחראית על מכון חדש לבינה מלאכותית שהוקם באוניברסיטה.

היא נוהגת להשתתף בפורום הכלכלי העולמי בדאבוס.

כרקדנית היא ובן זוגה לריקודים איוואן קלימוב הגיעו למקום החמישי באליפות ריקודים שנערכה בשווייץ.

ב-2013 נישאה לקיריל שמאלוב, איש עסקים ובנו של איש העסקים ניקולאי שמאלוב, בני הזוג מחזיקים בנכסים בשווי שני מיליארד דולרים.

מאז היבחרו של אביה פניה לא נחשפו לציבור, ב-2015 פרסם רויטרס תחקיר עליה ובו נחשפו פרטים אודותיה, על פי הסוציולוגית אולגה קרישטנובסקיה היא משתייכת לדור של "האריסטוקרטיה החדשה" והיא יורשת הסטטוס של המעגל הקרוב לפוטין.

ב-2017 נשיא ארגון הריקודים תחתיו היא מופיעה אישר את פרטי התחקיר. ב־2018 נפרדה מקיריל שמאלוב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קתרינה טיחונובה** בוויקישיתוף
* רויטרס, רקדנית ומיליארדרית: הבת הסודית של פוטין, באתר ynet, 13 בנובמבר 2015
* מערכת ערוץ הגברים, ‏בתו הסודית של פוטין, באתר ‏מאקו‏, 29 בנובמבר 2017

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1218743395
* VIAF: 6036160211329348920000
* WorldCat (עם VIAF): 6036160211329348920000

 |
**החלטה 15 של מועצת הביטחון של האו"ם**, שהתקבלה פה אחד ב-19 בדצמבר 1946, הקימה ועדה שתחקור את טיבן של הפרות הגבול לכאורה לאורך גבול יוון עם אלבניה, בולגריה ויוגוסלביה, והמלצה על פתרון.

ההחלטה
------

### רקע

ההחלטה עסקה במהומות והפרות סדר שנגרמו על ידי מלחמת האזרחים ביוון, שהחלה במרץ 1946, בין הממשלה השלטת הפרו-דמוקרטית, צבא יוון השמרנים, המלוכנים והליברליים בתמיכה בריטית ואמריקאית מצד אחד, לבין הצבא הדמוקרטי של יוון (DSE), שהיה הזרוע הצבאית של המפלגה הקומוניסטית היוונית (KKE) מגובה בבולגריה, יוגוסלביה ואלבניה בעלות המשטר הקומוניסטי מהצד השני.

"השאלה היוונית", כפי שהייתה מכונה, הועלתה לראשונה על ידי ברית המועצות בינואר 1946, כשהאשימה את יוון בהתערבות בעניינייהם הפנימים של מדינות סמוכות.

### נוסח ההחלטה

הואיל והוצגו בפני מועצת הביטחון הצהרות בעל פה ובכתב של ממשלות יוון, יוגוסלביה, אלבניה ובולגריה המתייחסות להפרות סדר בצפון יוון לאורך הגבול שבין יוון מחד לאלבניה, בולגריה ויוגוסלביה מאידך, אשר יש לחקור את התנאים, לדעת המועצה, בטרם תנסה המועצה להגיע למסקנות כלשהן לגבי המעורבים,

מועצת הביטחון,

מחליטה:

כי מועצת הביטחון תקים ועדת חקירה על פי סעיף 34 לאמנה כדי לברר את העובדות הנוגעות להפרות הגבול לכאורה לאורך הגבול בין יוון מחד לאלבניה, בולגריה ויוגוסלביה מאידך גיסא;

שהוועדה תהיה מורכבת מנציג של כל אחת מחברות מועצת הביטחון כפי שתקום ב-1947;

שהוועדה תופיע באזור לא יאוחר מ-15 בינואר 1947, ותגיש למועצת הביטחון במועד המוקדם האפשרי דו"ח על העובדות שנחשפו בחקירתה. הוועדה תמסור דיווחים ראשוניים למועצת הביטחון, ואם היא תראה בכך צורך או אם תתבקש על ידי מועצת הביטחון תציג דיווחים שוטפים למועצת הביטחון;

שלוועדה תהיה סמכות לנהל את חקירתה בצפון יוון ובמקומות אחרים באזורים אחרים של יוון, באלבניה, בולגריה ויוגוסלביה, כפי שהוועדה סבורה שיש לכלול בחקירתה על מנת להבהיר את הסיבות ואת צורתם של הפרות הגבול והפרעות שהוזכרו;

שלוועדה תהיה סמכות לקרוא לממשלות, לפקידים ולאזרחים של אותן מדינות, כמו גם למקורות אחרים שהוועדה תמצא נחוצים, לקבל מידע רלוונטי לחקירתה;

מועצת הביטחון תבקש מהמזכיר הכללי להתקשר עם הרשויות המתאימות של המדינות הנזכרות על מנת להקל על חקירת הוועדה באותן מדינות;

שכל נציג בוועדה יהיה זכאי לבחור את כוח האדם הדרוש לסייע לו, וכי בנוסף, מועצת הביטחון תבקש מהמזכיר הכללי לספק צוות וסיוע לוועדה כפי שהיא רואה צורך למימוש המהיר והיעיל של משימת הוועדה;

כי יוזמן נציג של כל אחת מממשלות יוון, אלבניה, בולגריה ויוגוסלביה לסייע בעבודת הוועדה כמקשר;

כי הוועדה תוזמן להציע כל הצעה שהיא תמצא מועילה למניעת חזרה של הפרות גבול והפרעות באזורים אלה.

### הצבעה

ההחלטה קובלה בתמיכת 11 מדינות, כלל חברות המועצה בעת קבלתה.

### השפעה

הוועדה שהוקמה בעקבות ההחלטה כיהנה במשך כשנה, עד הסרת הסוגיה מסדר היום של מועצת הביטחון ב-15 בספטמבר 1947 בהחלטה 34.

החלטות 17, 23, 28, ו-34 עסקו גם הם בסוגיה.

קישורים חיצוניים
----------------

המסמך, באתר undocs.org
**אריה בן-אור** (9 ביולי 1938 – 9 ביוני 1967) היה טייס חיל האוויר הישראלי, שעוטר בעיטור העוז על פעולתו במלחמת ששת הימים, אשר במהלכה נהרג.

ביוגרפיה
--------

אריה בן-אור (אורבך) נולד בפתח תקווה, בן יחיד להוריו. הוא למד בבית הספר היסודי ע"ש ויצמן בהרצליה ובתיכון חדש בתל אביב. בן אור התגייס לצה"ל ב-1956 והשתתף במבצע סיני. לאחר מכן נתקבל כחניך בקורס טיס והוסמך כטייס. במהלך שנות שירותו הטיס את רוב דגמי מטוסי חיל האוויר. הוא שימש במשך כשנתיים כמדריך בבית הספר לטיסה ואחרי כן המשיך לטפס במדרג התפקידים והדרגות בחיל.

בחודש מרץ 1967 מונה בן-אור כמפקד טייסת מטוסי פוגה (טייסת 147). במקביל פיקד על טייסת מתקדמת בבית הספר לטיסה. לאחר פרוץ מלחמת ששת הימים, השתתפו המטוסים שבפיקודו, שייעודם המקורי היה לשמש כמטוסי אימונים, בגיחות תקיפה של מטרות קרקע בכל חזיתות המלחמה. ביומה הראשון של מלחמת ששת הימים, סייעה הטייסת שבפיקודו לכוחות אוגדה 84, בתקיפת סוללות ארטילריה מצריות בפתחת רפיח.

ב-7 ביוני 1967, במהלך גיחת תקיפה של מטוסי הטייסת נגד טנקים ירדנים ממזרח לירושלים, חג בן-אור במטוסו לאחר שתחמושתו אזלה והנחה שתי רביעיות מטוסים נוספות לשטח התקיפה, למרות אש אויב שנורתה נגד מטוסו. בפעולה זו השמידו מטוסיו שבעה טנקי אויב. על פעולתו זו ניתן לו ציון לשבח, אשר הומר לימים בעיטור העוז.

ב-9 ביוני, בעת שתקף בן-אור עמדת ארטילריה סורית ברמת הגולן, נפגע מטוסו מאש נ"מ והתרסק אל הקרקע.

אריה בן-אור, היה בן 28 במותו, והוא הניח אשה ושתי בנות. בן-אור נקבר בבית הקברות הצבאי בהרצליה, ושמו הונצח על גבי אנדרטת חללי חיל האוויר בהר הטייסים.

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות החיים של אריה בן-אור, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
* עיטור העוז שהוענק לאריה בן-אור, באתר "בעוז רוחם" של אגף כוח האדם בצה"ל
* דב גולדשטיין, יזכור לטייס, מעריב, 13 באוקטובר 1967

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלי איל, ‏טייסת הפוגות במלחמת ששת הימים, באתר "מרקיע שחקים"

| **מעוטרי עיטור העוז במלחמת ששת הימים** |
| --- |
| **חזית הדרום** | שמואל אורן • ז'ק אלימלך • אהוד אלעד (נ) • יצחק דותן • ישראל הוברמן • חיים שטיין • עזרא וישניא • ישראל זולברג (נ) • יעקב חסדאי • יוסף טמיר • אורי ישראלי (נ) • מאיר כהן (נ) • יצחק לוי • שמואל ליבנוירט • רפאל כץ (נ) • אריה מאיר (נ) • אברהם מוניץ • זאב נתיב • דוד פלץ (נ) • חיים פניכל (נ) • שמאי קפלן (נ) |  |
| **ירושלים והשומרון** | זרח אפשטיין • שלמה אפשטיין (נ) • יגאל ארד • שלום דוד • אשר דר • יעקב חץ • צבי סדן • גיורא צחור • חיים רוסק (נ) • ישראל שינדלר |
| **חזית הצפון** | אפרים יצחקיאן (נ) |
| **חיל האוויר** | אריה בן-אור (נ) • אמנון גלעד • כוכב הס • בן-ציון זהר • יעקב מורגן • יהודה פרי |
| **חיל הים** | אברהם דרור |
**שלמה שיבולת** (נולד ב-26 באפריל 1927) הוא רופא פנימאי ישראלי. לשעבר הרופא של יחידה 101 וחטיבת הצנחנים בפיקודו של אריאל שרון.

ביוגרפיה
--------

הרופא הגדודי, ד"ר שלמה שיבולת, מטפל בפצוע במהלך מבצע אלקיים בחאן יוניס, אוגוסט 1955
שיבולת נולד בשם שלמה סחיוֶוסחורדר (Schijveschuurder) בעיר מאלאנג שבאי ג'אווה, אז קולוניה של ממלכת הולנד (כיום במדינת אינדונזיה), בן ליהודים הולנדים. אביו שירת כקצין רפואה בצבא הולנד והיגר עם רעייתו למושבות הודו המזרחית ההולנדית. בזמן מלחמת העולם השנייה (בין השנים 1942–1945) היו שיבולת ובני משפחתו שבוים במחנה עבודת כפייה יפני – מחנה סי-רנגו-רנגו באי סומטרה. הוא נהג לעבור את גדר התיל של המחנה יחד עם שלושה מחבריו וללכת ברגל דרך יער הגשם עד לכפר הקרוב ביותר כדי להחליף חפצי ערך במצרכי מזון בסיסיים וכינין.

בשנת 1946 חזרה המשפחה להולנד, שם למד רפואה באוניברסיטת אמסטרדם. הוא החליט לעלות לישראל בשנת 1952, בעקבות גילויי אנטישמיות בהולנד.

עם עלותו ארצה עִברת את שמו מ"סחיווסחורדר" (Schijveschuurder, מילולית "משייף גלגלים"), שם יהודי ידוע בהולנד, ל"שיבולת", כביטוי לקושי הרב שיש למי שאינו הולנדי לבטא "סחיווסחורדר", ובאנלוגיה למסופר בספר שופטים (פרק י"ב) על אנשי שבט אפרים שלא יכלו לבטא שי"ן ימנית, וכאשר ביקשו מהם לאמר "שיבולת" הם בטאו "סיבולת".

שיבולת גויס לצה"ל ושימש רופא של גדוד 890 בחטיבת הצנחנים (חטיבה 202) תחת פיקודו של אריאל שרון. בשנת 1953 הוקמה יחידה 101 בפיקודו של אריאל שרון ושיבולת מונה לרופא היחידה. במהלך מבצע קדש שימש כרופא חטיבת הצנחנים, שוב תחת פיקודו של אריאל שרון. במסגרת זו עבר קורס צניחה.

בתום שירותו הצבאי החל לעבוד כרופא ומנהל מחלקה פנימית ד' בבית חולים איכילוב, ולימים ניהל אותה. בין היתר, שימש בשנת 1977 חבר בוועדה שבחנה את מצבו הבריאותי של יהושע בן-ציון והמליצה שלא לשחררו מבית סוהר. כמו כן נודע כרופאו של המרגל מרקוס קלינגברג וכמי שהיה מעורב בהחלטה לשחררו מן הכלא. פרסם שורה ארוכה של מחקרים מדעיים בתחומי מומחיותו בכתבי עת בינלאומיים. מחקריו המצוטטים ביותר עוסקים במכת חום.

בתקופת פעולות התגמול פגש את אורנה זוסמן, בתו של המשורר ומבקר התיאטרון עזרא זוסמן, ולאחר זמן מה נישא לה. לשניים נולדו חמישה ילדים. לאחר מותה של אורנה ממחלת הסרטן קיים שיבולת מספר מערכות יחסים והביא לעולם ילד נוסף. כיום נשוי שיבולת לג'נבייב, עובדת סוציאלית שפגש בעת עבודתו בבית החולים איכילוב.

בשנת 2005 פרסם אוטוביוגרפיה בשם "רופא".

אוטוביוגרפיה
------------

* שלמה שיבולת, **רופא**, הוצאת יהלם, 2005.

קישורים חיצוניים
----------------

* דן לחמן, ביקורת על הספר "רופא"
* מפרסומיו המדעיים

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  על מעורבותו של שיבולת בפעולות התגמול באתר חטיבת הצנחנים
3. ↑  מבנה חטיבת הצנחנים במבצע קדש
4. ↑  שלמה שיבולת, **רופא**, 2005
5. ↑  Heatstroke: its clinical picture and mechanism in 36 cases.
, The Quarterly journal of medicine 36 (144), pp. 525-548, 1967  
 Heat stroke: a review
, Aviation Space and Environmental Medicine 47 (3), pp. 280-301, 1976
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**וילהלמינה כהן** (10 באוקטובר 1916 – 16 בינואר 2000) הייתה רופאת ילדים ישראלית, ילידת איי הודו ההולנדיים (כיום אינדונזיה), הראשונה שעבדה במקצוע שלה בבאר שבע. היא ייסדה וניהלה את מחלקת הילדים הראשונה בבית החולים המרכזי לנגב, לימים המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה. בנוסף, כהן הייתה פרופסור חבר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וכן יקירת באר שבע.

ביוגרפיה
--------

כהן נולדה וגדלה באינדונזיה (אז בשליטת הולנד). בסיום לימודי התיכון שלה, בשנת 1935 נסעה להולנד ללמוד רפואה באוניברסיטת אמסטרדם, לימודים שהופסקו עקב מלחמת העולם השנייה. ב-17 במרץ 1948 היא סיימה את לימודי הרפואה שלה והתמחתה ברפואת ילדים.

ב-20 בפברואר 1950 עלתה לישראל, ושבוע לאחר מכן החלה לעבוד בבית החולים "הדסה" בבאר שבע כרופאת ילדים. היא נסעה בקטנוע מסוג וספה במשך שנים רבות, אתו נסעה לביקורי בית ובהמשך רכשה את מכונית הסוסיתא. עם רכבים אלה היא הגיעה גם ליישובי הערבה הרחוקים במשך שנים רבות והם הפכו לסימני ההיכר שלה.

ב-22 במרץ 1960, עם פתיחת בית החולים המרכזי לנגב, היא מונתה למנהלת מחלקת הילדים. היא הקימה מרפאת מעקב של המחלקה ומרפאה למחלות כליה ודרכי השתן בילדים. בית החולים היה ביתה השני והיא הייתה רופאה תורנית כמעט בכל ימות השנה. 

ב-1 באוקטובר 1974 קיבלה מינוי של פרופסור חבר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. 

בשנת 1977 פרשה לגמלאות, אך למרות זאת היא המשיכה לעבוד עד שנת 1990 במשרה חלקית במרפאה של קופת חולים כללית באופקים.

בשעות הפנאי שלה עסקה כהן בנגינה בכינור ובוויולה, וכן עסקה בצורפות.

בשנת 1991 זכתה כהן באות יקירת באר שבע.

וילהלמינה כהן נפטרה ב-16 בינואר 2000 בשכונת גני עומר שביישוב עומר, בו התגוררה.

הנצחה
-----

בשנת 2010 נחנך אודיטוריום חדש בחטיבה לרפואת ילדים בבית החולים סורוקה הנקרא על שמה של וילהלמינה כהן.

לקריאה נוספת
------------

* נח קפלינסקי, 'ד"ר וילהלמינה כהן (עולמו של פנסיונר)', **מידע לרופא** (כתב-עת לבעיות רפואה) 35 (1983), 35–37.
* רפאל גורודישר, 'פרופ' וילהלמינה כהן ז"ל', **מכתב לחבר** 62, 2 (2000), 53.

קישורים חיצוניים
----------------

* וילהלמינה כהן באתר המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה
* וילהלמינה כהן באתר ההסתדרות הרפואית בישראל, לזכרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  עודד בר-מאיר, נחנך אודיטוריום ע"ש פרופ' וילהלמינה כהן ז"ל, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 29 בנובמבר 2010
**טרייסי שמעון** (בערבית: ترايسي شمعون: 22 באוקטובר 1960) היא סופרת, דיפלומטית ופעילה פוליטית לבנונית, מועמדת לנשיאות לבנון 2022.

ביוגרפיה
--------

טרייסי נולדה לדאני שמעון, פוליטיקאי לבנוני נוצרי מרוני, מנהיג מיליצית "הנמרים", ובנו של נשיא לבנון לשעבר כמיל שמעון ולפטי מורגן, דוגמנית ושחקנית אוסטרלית. בעברה הדיפלומטי הייתה שגרירת לבנון בירדן מאוגוסט 2017 עד 7 באוגוסט 2020 כאשר התפטרה לאחר הפיצוץ בנמל ביירות ב-2020. 

### יצירתה הספרותית

שמעון פרסמה מספר ספרים:

* In the Name of The Father (2009) (באנגלית)
* Au Nom Du Père (בצרפתית)
* Thaman al selm (בערבית)

### דעות פוליטיות

שמעון הפכה לאישה הראשונה שהקימה מפלגה פוליטית בעולם הערבי, בשם "המפלגה הליברל-דמוקרטית של לבנון".  התבטאה בעד דמוקרטיה מתקדמת ונגד מה שהיא רואה כמערכת הפוליטית הפיאודלית שבה נאמנות החמולות ממלאות לעיתים קרובות תפקיד משמעותי יותר מאידאולוגיה.

### מועמדות לנשיאות

ב-29 באוגוסט 2022, הכריזה על מועמדותה לבחירות לנשיאות לבנון ב-2022(אנ').

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טרייסי שמעון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד  News, The Telegraph
2. ↑  "Anti-government protests break out in Beirut". 7 באוגוסט 2020 – via www.bbc.com. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "Tracy Chamoun, Lebanese author and politician". *France 24*. 3 באפריל 2013. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  Chehayeb, Kareem. "Lebanon presidential candidate backs anti-Hezbollah platform". *ABC News* (באנגלית). נבדק ב-2022-08-29.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12252514c (data)
* GND: 1155757378
* ISNI: 0000 0000 0923 3565
* LCCN: n93104945
* SUDOC: 03127899X
* VIAF: 17417902
* WorldCat: lccn-n93104945

 |
**אדוארד רפאל אגיון** (באיטלקית: **Edward Aghion**;‏ 28 במאי 1883, אלכסנדריה – 21 בדצמבר 1956, חיפה) היה בנקאי ואיש עסקים יהודי מצרי, ממייסדי חברת הביטוח "מגדל" ומפעלי התעשיה וולקן ופניציה. על שמו נקרא "בית אגיון", מעונו הרשמי של ראש ממשלת ישראל.

משפחתו
------

מקור משפחת אגיון בכפר בשם אאליון בספרד. המשפחה היגרה לסלוניקי ולאלכסנדריה שבמצרים, שם שונה שם המשפחה ל"אגיון" בעל הצליל היווני. המשפחה הקימה את "בנק האחים אגיון" ומבני ציבור יהודיים כבית הספר ובית החולים באלכסנדריה נקראו על שם המשפחה.

קורות חיים
----------

את השכלתו, רכש אגיון בלמד באלכסנדריה ובפריז.

בשנת 1920 נשא לאשה את לידיה במבה שלום. לידיה, ילידת קהיר, הייתה האישה הראשונה במצרים שהייתה לעורכת דין, כיהנה כנשיאת ויצו במצרים. בעת היותם במצרים קיבלו בני הזוג אזרחות איטלקית.

### פעילות

בתקופת שלטונו של מלך מצרים פארוק הראשון, הקים אגיון וניהל את בורסת הכותנה במצרים. אגיון היה בין מייסדי חברת הביטוח "מגדל", והשקיע במפעלים חדשים שהוקמו בארץ ישראל, כמפעל יציקת הפלדה "וולקן" ומפעל הזכוכית "פניציה".

בדצמבר 1935 אגיון ומשפחתו עלו לארץ ישראל. החל מ-1938 המשפחה התגוררה בירושלים בבית אגיון, שנבנה עבורם בשכונת רחביה על גבול שכונת טלביה, ובעתיד ישמש כמעון הרשמי של ראש ממשלת ישראל. בבית התקיימו אירועי התרמה למען ילדים יהודים באוסטריה, שסופחה לגרמניה הנאצית, ולמען ויצו. בפגישה שנערכה בירושלים במרץ 1938 נבחר אדוארד אגיון להיות נשיא אגודת ידידי קופת חולים לעובדים לאומיים, כיום קופת חולים לאומית, לצדו של פרופ' יוסף קלוזנר שנבחר להיות לנשיא כבוד של האגודה. עם קבלת חוקי הגזע באיטליה הפאשיסטית ב-15 במרץ 1938, ויתרו בני הזוג אגיון על אזרחותם האיטלקית.

לאחר מלחמת העצמאות הלאימה ממשלת מצרים את נכסיו של אגיון, דבר שפגע במשפחה כלכלית. למרות זאת, בשל עסקיו המרובים בישראל וכחלק מתרומותיו הרבות, בשנת 1953 תרם אגיון את ביתו לממשלת ישראל. כהוקרה על תרומתו, משנת 1973 כאשר הוסב הבית למעונו הרשמי של ראש הממשלה, נשמר המבנה כבית אגיון ומשמש למגורי ראש הממשלה גם כיום. אדוארד אגיון ומשפחתו עברו מאז להתגורר בחיפה בשנת 1953. את ביתם בנו על חלקה שרכשו בכרמל ברחוב אילון 7. בווילה, שתכנן האדריכל והמהנדס אלפרד גולדברגר, ושם התגורר גם בנם הבל ומשפחתו.

אגיון נפטר בתום מחלה ממושכת ב-21 בדצמבר 1956, בגיל 73. נקבר בבית העלמין שדה יהושע בחיפה.

היה אב ליוסף והבל אגיון.

לקריאה נוספת
------------

* משה חננאל, **הירושלמים**, הוצאת ארץ הצבי, תשס"ז.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "אדוארד רפאל אגיון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1905.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אדוארד אגיון, באתר BillionGraves
**אווה שלוס** (באנגלית: **Eva Schloss**‏; נולדה ב-11 במאי 1929) היא סופרת יהודייה ניצולת שואה המתגוררת כיום בבריטניה. היא בתו המאומצת של אוטו פרנק, אביה של אנה פרנק.

ביוגרפיה
--------

אווה שלוס נולדה בווינה, אוסטריה. הוריה היו אריך ואלפרידה גירינגר. בעקבות האנשלוס, היגרה משפחתה לבלגיה, ובהמשך התיישבה באמסטרדם שבהולנד. באמסטרדם הכירה משפחת גירינגראת משפחת פרנק, ואווה התיידדה עם הבת הצעירה במשפחה, אנה פרנק, אם כי הן לא היו חברות קרובות.

ב-1940 נכבשה הולנד בידי הוורמאכט, ובמאי 1944 נשלחה כל משפחת גירינגר למחנה אושוויץ. אביה ואחיה נספו במחנה, אולם אווה ואמה שרדו ושוחררו בידי כוחות הצבא האדום.

ב-1945. הן חזרו לאמסטרדם, שם השלימה אווה את השכלתה ולאחר מכן למדה אמנות באוניברסיטת אמסטרדם. בנובמבר 1953 נישאה אמה לאוטו פרנק, אשר שכל את אשתו אדית ובנותיו מרגוט ואנה בשואה. הזוג עבר להתגורר בבזל.

שלוס פרסמה ארבעה ספרים על חוויותיה בשואה ומרצה על כך במוסדות חינוך. על פועלה להנצחת השואה, קיבלה בשנת 2001 תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת נורת'מבריה, ועיטור של חברה במסדר האימפריה הבריטית. המחזאי האמריקאי ג'יימס סטיל שילב את סיפוריה במחזה "And Then They Came for Me" (ואז הם באו בשבילי).

היא נמנתה בין מייסדי הסניף הבריטי של קרן אנה פרנק. במהלך סכסוך בין הקרן לבית אנה פרנק בשאלת הבעלות על יומניה המקוריים של אנה, התערבה שלוס לטובת הקרן בטענה שבית אנה פרנק הפך לאתר פולחן נטול הקשר. היא טענה שאביה החורג, אביה של אנה, לא היה מסכים שהמסמכים יוצגו באופן ציבורי, וכיוון שלא היה דתי גם לא רצה להציג את סיפורה של בתו באופן מיוחד כ"סיפורה של נערה יהודייה".

אווה נישאה ב-1952 לצבי שלוס, ישראלי לשעבר, אותו פגשה במהלך לימודיה בלונדון. נולדו להם שלושה ילדים ולהם נכדים ונינים רבים באנגליה. צבי נפטר ב-2016. שלוס מתגוררת בלונדון.

ספריה
-----

אוה שלוס, **ילדות אחרת: מסע החיים של אווה**, יד ושם, 2001.

* Eva's Story
* The Promise
* After Auschwitz
* Hell and Back

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אווה שלוס** בוויקישיתוף
* 
* אוה שלוס (1929-), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אחותה החורגת של אנה פרנק: "טראמפ מתנהג כמו היטלר", באתר ynet, 28 בינואר 2016.
2. ↑  אתר למנויים בלבד סקוט סאייר, כבר לא רק סיפורה של נערה יהודיה, באתר הארץ, 21 ביוני 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309414305171
* BIBSYS: 90820734
* BNE: XX5461903
* BnF: cb145321348 (data)
* CANTIC: a12119738
* CiNii: DA05563113
* GND: 119016990
* ISNI: 0000 0001 1080 0552
* LCCN: n88278168
* NDL: 00474578
* NKC: osa2014813423
* NLP: a0000002900348
* NTA: 074202766
* SUDOC: 13655881X
* VIAF: 103147970
* WorldCat: lccn-n88278168

 |