recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אילן שלמה שילה** (נולד ב-1947 בישראל), הוא משפטן ישראלי. כיהן כסגן נשיא בית המשפט המחוזי מרכז.

ביוגרפיה
--------

נולד בשנת 1947 לרחל ולשופט יצחק שמשון שילה. בשנת 1964 סיים את לימודיו התיכוניים בבית ספר תיכון עירוני ב' בתל אביב. בשנים 1966–1969 למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים והוסמך בתואר LLB.

בשנים 1969–1970 התמחה בבית המשפט העליון אצל השופט חיים כהן ובמשרד עורכי דין. בשנת 1970 הוסמך כעורך דין ובשנים 1971 - 1973 שהה בניו יורק, שם עבד במשרד עורכי דין בתחום המשפט המסחרי.בד בבד עם עבודתו במשרד עורכי הדין הוא למד באוניברסיטת ניו יורק (NYU) לתואר שני. בתום לימודיו הוסמך לתואר LLM (In Corporation Law).

בשנים 1974–1992 עבד כעורך דין עצמאי.

ביולי 1992 מונה לכהונת שופט של בתי משפט השלום במחוזות תל אביב והמרכז. בפברואר 1998 מונה לכהונת סגן נשיא בית משפט השלום. ביולי 2003 מונה לכהונת רשם בית משפט ושופט בפועל בבית המשפט המחוזי בתל אביב. ביוני 2007 מונה לכהונת שופט בית המשפט המחוזי מרכז, ובמאי 2010 לסגן נשיאת בית המשפט. באותה שנה, הורחבו סמכויותיו של בית המשפט בהוראת שר המשפטים יעקב נאמן. במסגרת זו, הוחלט כי השופט שילה יעמוד בראש מחלקת הפירוקים של בית המשפט.

בפברואר 2017 סיים השופט שילה את כהונתו בבית המשפט ופרש לגמלאות. סמוך לאחר פרישתו, מונה לכהונת שופט עמית בבית המשפט המחוזי מרכז, לארבע שנים נוספות.

קישורים חיצוניים
----------------

* אילן שילה, באתר הרשות השופטת
* מיני-ביוגרפיה (אורכב 23.01.2020 בארכיון Wayback Machine) באתר חדשות מחלקה ראשונה
שלט האצולה לבית גוטנברג
**בית גוטנברג** הוא בית אצולה גרמני אשר שורשיו מתועדים משנת 1149. בניו הם צאצאים לבית פלסנברג העתיק אשר אימץ את השם גוטנברג בשנת 1310.

מקור בית גוטנברג מפרנקוניה (החלק הצפוני של בוואריה), בחלק הדרומי של גרמניה.

אבותיהם של בית גוטנברג מבית פלסנברג היו השרים הברונים לבית אנדכס, אשר הפכו עם הזמן לדוכסים של אנדכס ומראניאן.

לבית גוטנברג יש כיום שני ענפי משפחה באילן היוחסין, הענף הבכור **צו גוטנברג** והענף הצעיר יותר **שטיינהאוזן**.

צאצא ידוע לבית גוטנברג הוא הברון קרל תיאודור צו גוטנברג (נולד ב-5 במאי 1971) פוליטיקאי גרמני של מפלגת איחוד החברה הנוצרית (CSU), אשר נשוי לרוזנת סטפני פון ביסמרק שונהאוזן.

רשימה חלקית של חברי בית גוטנברג ידועים
--------------------------------------

* יוהאן גוטפריד פון גוטנברג, נסיך ובישופ וירצבורג בין השנים 1684–1698.
* אליזבט יוהאנה פרייפראו פון אונד צו גוטנברג (1900–1998), יושבת ראש אגודת הנשים הקתולית בבוואריה.
* אמיל פרייהר פון גוטנברג (1841–1941), פוליטיקאי אוסטרי.
* אנוך צו גוטנברג (נולד ב 1946), מנצח.
* קרל לודוויג פרייהר פון אונד צו גוטנברג (1902–1945) מונרך קתולי, ופעיל אנטי נאצי.
* קרל תיאודור פרייהר פון אונד צו גוטנברג (1921–1972), פוליטיקאי גרמני.
* קרל-תיאודור צו גוטנברג (נולד ב 1971), פוליטיקאי גרמני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית גוטנברג** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 118868772
* VIAF: 3268582
* WorldCat: viaf-3268582

 |
**דיוויזיית השריון ה-10 של צבא ארצות הברית** (באנגלית: **10th Armored Division**) הייתה דיוויזיית שריון אמריקאית, אשר לחמה במלחמת העולם השנייה בחזית המערבית.

היסטוריה
--------

הדיוויזיה הוקמה ב-15 ביולי 1942 לאחר הצטרפותה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, וכמפקדה הראשון מונה פול ניוגארדן. ב-23 בספטמבר 1944, נשלחה הדיוויזיה בפיקודו של ויליאם הנרי הריסון מוריס הבן לחזית המערבית ונכנסה לצרפת דרך נמל שרבורג, ולאחר חודש אימונים נשלחה לחזית כחלק מהארמייה השלישית של ג'ורג' פטון.

הדיוויזיה השתתפה בכיבוש מארס לה-טור ומץ מידי הגרמנים, ובפריצת קו זיגפריד. ב-18 בדצמבר 1944 נכנס צוות קרב מהדיוויזיה לבסטון שבבלגיה, וחייליה היו לחיילים האמריקנים הראשונים שנכנסו אל העיר. הדיוויזיה לקחה חלק חשוב במצור על בסטון במהלך הקרב על הבליטה.

בתחילת פברואר 1945 התאספה הדיוויזיה מחדש במץ, והצליחה לנוח זמן קצר לאחר הצטרפותה לקורפוס ה-20. ב-20 בפברואר 1945, הדיוויזיה תקפה שוב את ההגנות הגרמניות. ביום אחד הם שברו את הקווים הגרמניים, ואחרי 48 שעות התקדמה האוגדה 85 מייל, כבשה את משולש סאר-מוזל והגיעה לנהר סאר. לאחר מכן חצתה הדיוויזיה את הסאר ותפסה את טריר וגשר מעבר לנהר המוזל. אובדן עיר מוגנת קשה זו גרם להתמוטטות ההגנה הגרמנית. הגנרלים דווייט אייזנהאואר ופטון ביקרו בדיוויזיית השריון העשירית כדי לברך אותם.

הדיוויזיה דהרה דרך קייזרסלאוטרן, חצתה את נהר הריין ב-28 במרץ 1945 והמשיכה מזרחה. הדיוויזיה סייעה לתפוס את היילברון, הגנה על קריילסיים סלינט ועברה דרומה לבודד את שטוטגרט. כחלק מהקורפוס ה-6, הדיוויזיה חצתה את נהר הדנובה ב-23 באפריל 1945. עד ה-27 באפריל 1945 היא הייתה חלק מהארמייה השביעית שפנתה לעבר האלפים כדי לאטום מעברים מגרמניה והגיעה לאינסברוק, אוסטריה בראשית מאי. עד ה-9 במאי 1945 הגיעה הדיוויזיה אל מיטנוואלד, בוואריה, שם עצרה הדיוויזיה. הדיוויזיה החזיקה את דרום בוואריה עד ספטמבר 1945. ב-3 באוקטובר 1945 הפליגה הדיוויזיה ממרסיי, צרפת. הדיוויזיה הגיעה לניופורט ניוז, וירג'יניה ב-13 באוקטובר 1945 ופורקה באותו יום. דיוויזיית השריון העשירית כבשה 650 ערים ועיירות יחד עם 56,000 שבויים גרמנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיוויזיית השריון העשירית** בוויקישיתוף
* דיוויזיית השריון ה-10 (באנגלית)
**דיוויזיית השריון ה-3 של צבא ארצות הברית** (באנגלית: **3rd Armored Division**) הייתה דיוויזיית שריון אמריקאית אשר לחמה במלחמת העולם השנייה בחזית המערבית.

היסטוריה
--------

הדיוויזיה הוקמה ב-15 באפריל 1941, וכמפקדה הראשון מונה אלוואן קלום גילם, הבן. ב-15 בספטמבר 1943 הגיעה הדיוויזיה לאנגליה, וב-24 ביוני נחתה בחופי נורמנדי. הדיוויזיה הייתה "חוד החנית" של הארמייה הראשונה במהלך המערכה בנורמנדי, והשתתפה במספר קרבות, בעיקר בקרב סן-לו, שם היא ספגה אבדות משמעותיות. לאחר שהתמודדה עם קרבות קשים בגדרות ופיתחה שיטות להתגבר על הסבך העצום של שיחים ואדמה שהגבילו את ניידותה, פרצה היחידה במאריני לצד דיוויזיית הרגלים הראשונה והסתובבה דרומה למאין. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב פאלז, וב-25 באוגוסט חצתה את הסן והתקדמה לעבר בלגיה. בהמשך לחמה הדיוויזיה בקרב על יער הירטגן, ולאחר מכן השתתפה בקרב על הבליטה. במרץ 1945 השתתפה הדיוויזיה בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה, במהלכה נהרג מפקד הדיוויזיה מוריס רוז, וסייעה בכיתור כיס הרוהר. הדיוויזיה השתתפה בשחרור מחנות ריכוז, וב-10 בנובמבר 1945 הושבתה הדיוויזיה. במהלך המלחמה נהרגו 1,810 מחיילי הדיוויזיה ו-6,963 נפצעו.

בשנת 1947 הופעלה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית אימונים בקנטקי, ובשנת 1956 הועברה לגרמניה כחלק מהארמייה השביעית, שם שהתה עד לפירוקה בשנת 1992, למעט תקופת שירותה בערב הסעודית ובעיראק בעת מלחמת המפרץ.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיוויזיית השריון השלישית** בוויקישיתוף
* דיוויזיית השריון ה-3 (באנגלית)
**וישקוב** (בפולנית: **Wyszków**) היא עיר בפרובינציית מזוביה שבפולין. העיר ממוקמת על גדת נהר הבוג המערבי, כ-50 קילומטרים צפונית מזרחית מוורשה, על הכביש המוביל לביאליסטוק.

כפר בשם וישקוב מוזכר לראשונה בכתובים בשנת 1203, וליישוב הוענקו זכויות עיר בשנת 1502. בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, סופחה העיר לפרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחומי פולין הקונגרסאית.

יהודי וישקוב
------------

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בווישקוב הוא מהמאה ה-17. במהלך המאה ה-19 גדל היישוב היהודי בעיר, והיווה כ-70% מכלל תושביה, כאשר צביון הקהילה בעיר היה חסידי.

בשנת 1918 פרעו ביהודי העיר יחידות הצבא הפולני שנכנסו אליה. בין מלחמות העולם התגברה הפעילות הציונית בעיר, ופעלו בה תנועות נוער ציוניות ובית ספר עברי, לצד פעילות של אגודת ישראל. בשנים אלה נמנו בעיר למעלה מ-5,000 יהודים, רוב תושביה. בשנות השלושים נפגעו יהודי העיר מחרם פולני על עסקי יהודים בה, וממספר תקיפות, שאותן עודד הכומר המקומי.

### בשואה

ב-9 בספטמבר 1939 נכבשה העיר בידי הגרמנים, לאחר שהופצצה מספר ימים. עד כניסת הגרמנים לעיר, נמלטו ממנה יהודים רבים מזרחה. עם כניסת הגרמנים ליישוב, רוכזו מאות מיהודיו בבית הכנסת המקומי, ושם נשרפו חיים, לאחר שהגרמנים הציתו עליהם את המבנה. לאחר מכן, נערך מצוד אחר הגברים היהודים בעיר, ובתי היהודים בה הועלו באש. במשך ארבעה ימים רצחו הגרמנים כ-1,000 מיהודי העיר, וקברו אותם בקברי אחים במספר אתרים בעיר ובסביבתה. יתר יהודי העיר שהצליחו להימלט ליישובי הסביבה, נספו לאחר מכן במחנות ההשמדה.

בשנת 1919 נולד בווישקוב מי שהיה לימים מפקד מרד גטו ורשה, מרדכי אנילביץ. על גדת הבוג, במקום בו עמד בית משפחת אמו, ובו נולד, הוצבה בשנת 2003 אנדרטה קטנה לזכרו.

בווישקוב הוקמה ב-1997 אנדרטה לזכר יהודי וישקוב שנרצחו בשואה. האנדרטה בנויה מאבני מצבות שנעקרו מבית העלמין היהודי בעיר עם כיבושה בידי הנאצים בשנת 1939, כדי להפכן לאבני מדרכה וחומרי בניין למפקדת הגסטאפו. בעיר גם קיימים שרידיו של בית העלמין היהודי.

בשנת 2018 הוקם בווישקוב פסל לזכר סטניסלב וולסקי, חסיד אומות העולם אשר כיהן כראש העיר של וישקוב בשנים 1930-1939. וולסקי ואשתו ווינסטינה הוכרזו על ידי יד ושם כחסידי אומות העולם על שהצילו שתי ילדות יהודיות, רחל וברוניה רובינוביץ'.

לקריאה נוספת
------------

* ספר וישקוב, הוצא על ידי ארגוני יוצאי וישקוב בישראל ובחוץ לארץ, 1964.
* The mayor Stanisław Wolski returned to Wyszków - ידיעה בעיתון מקומי בווישקוב, 2018

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וישקוב** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של וישקוב
* ספר יזכור לקהילת וישקוב, בספריית העיר ניו יורק
* וישקוב ב אתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "וישקוב", באתר השטעטל הווירטואלי
* מדריך וישקוב
* רשומות וישקוב
* תמונות מווישקוב ב-bagnowka.com
* "וישקוב", באתר JewishGen (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007554966905171
* GND: 4654909-2
* LCCN: no97064353
* MusicBrainz: e63a9567-af49-498d-8209-2d0fd989bfb1
* NKC: ge1133192
* VIAF: 126978915
* WorldCat (עם VIAF): 126978915

 |
**גודפרי לוקונגווה בינייסה** (באנגלית: **Godfrey Lukongwa Binaisa**;‏ 30 במאי 1920 - 5 באוגוסט 2010) היה נשיא אוגנדה במהלך 1979–1980 ומי ששימש במהלך שנות ה-60 כיועץ המשפטי של ממשלת אוגנדה.

השכלה וקריירה טרום נשיאותית
---------------------------

בינייסה רכש את השכלתו בבתי-ספר ומכללות מכובדים וסיים לימודיו לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת לונדון. הוא מונה להיות פרקליט הכתר והקים משרד עורכי דין בקמפלה, אוגנדה. בשנות ה-50 הוא היה חבר במפלגות "הוועידה העממית של אוגנדה" ו"הוועידה המאוחדת". בשלב מאוחר יותר הוא הצטרף ל"ועידת אנשי אוגנדה" אשר הקימה ב-1962 את הממשלה העצמאית הראשונה (שלא תחת חסות בריטית). ב-1962 (עם קבלת העצמאות), הוא מונה להיועץ המשפטי לממשלה ונשאר בתפקיד זה עד שנת 1968. בשנה זו הוא החליט לפרוש מתפקידו על רקע חילוקי-דעות עם הנשיא, מילטון אובוטה, בנוגע לעניינים חוקתיים ובעיקר בנוגע לסמכויותיו של הנשיא. ב-1969, בינייסה פנה לעסוק בעריכת-דין באופן עצמאי וב-1971, עם עלית אידי אמין לשלטון הוא גורש לארצות הברית. בזמן שהותו בארצות הברית הוא עסק בעריכת-דין ותמך בארגונים אוגנדיים אשר התנגדו לשלטון אמין.

קריירה נשיאותית
---------------

לאחר הדחתו של אידי אמין ב-1979, בינייסה חזר להתגורר באוגנדה. ב-20 ביוני 1979, לאחר הדחתו של יוסוף לול אשר כיהן כנשיא 68 ימים, "ועדת הייעוץ העממית" בחרה בבינייסה לנשיא. באותה תקופה, "ועדת הייעוץ העממית" הייתה הגוף החזק והקובע ב"חזית הליברלית העממית" - קואליציה של גולים אוגנדים לשעבר אשר תרמו להדחת אידי אמין. ב-12 במאי 1980, לאחר שבינייסה פיטר את אחד מבכירי צבא אוגנדה, הוא הודח מהנשיאות בידי "הוועידה הצבאית", אחד מן הגופים החזקים בחזית הליברלית אשר בראשו עמד פאולו מוואנגה (סגנו של מוואנגה, יוורי מוסבני, היה מנהיג "התנועה הפטריוטית של אוגנדה"). לאחר ההדחה, אוגנדה נשלטה בידי "הוועידה הנשיאותית של אוגנדה" (אשר הוקמה מספר ימים לאחר ההפיכה) אשר הונהגה בידי פאולו מוואנגה, יוורי מוסבני וטיטו אוקולו. "הוועידה הנשיאותית" שלטה באוגנדה עד הבחירות הכלליות בדצמבר 1980. בינייסה הצטרף ל"תנועה הפטריוטית של אוגנדה ומונה להיות סגן הנשיא שלה. בבחירות ניצחה מפלגת "הוועידה של אנשי אוגנדה", בראשות מילטון אובוטה, אך תוצאות הבחירות עורערו ונחשדו כמזויפות. עובדה זו גרמה למוסבני לפתוח במלחמת גרילה כנד השלטון - דבר אשר קידם אותו, בסופו של דבר, לנשיאות ב-1986. צורת הממשל של "התנועה הפטריוטית" מיוחסת פעמים רבות להשקפותיו של בינייסה. בינייסה השתמש בצורת ממשל זו (בזמן כהונתו כנשיא) כדי לבסס את מעמדו ולאחד את כל תושבי אוגנדה תחת השקפה פוליטית אחת. קשה לומר אם מעשיו של בינייסה נבעו משיקולים אישיים בלבד או שמא באמת היה בכוונתו לרסן את המחלוקות בחברה האוגנדית. במהלך שנות ה-80 וה-90 בינייסה גר בניו-יורק ועבד כמשפטן. לאחר מכן, חזר לאוגנדה וזכה להגנה ממשלתית בהתאם לחוקה שנכתבה ב-1995.

מת ב-2010.

ראו גם
------

* פוליטיקה של אוגנדה
* נשיא אוגנדה

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1161675477
* VIAF: 6358153063224819320007
* WorldCat: viaf-6358153063224819320007

 |
**אדוארד רפולדי** (בגרמנית: **Eduard Rappoldi**;‏ 21 בפברואר 1839, וינה – 16 במאי 1903, דרזדן) היה כנר, מלחין ומנצח אוסטרי, שידוע בשל היותו חבר ברביעיית יואכים. הוא היה אביו של הכנר אדריאן רפולדי (אנ').

ביוגרפיה
--------

אדוארד רפולדי נולד ב-21 בפברואר 1839 בעיר וינה לשם "אדוארד רפולד". בילדותו למד במקביל נגינה בפסנתר ובכינור. בגיל שבע, הלחין יצירות משלו וקיים את הקונצרט הראשון שלו. מאוחר יותר, הוא התמקד בכלי מיתר ולמד יחד עם עם ליאופולד יאנסה ועם יוזף בהם. בין השנים 1851–1854 למד באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה ומורו היה גאורג הלמסברגר. לאחר מכן הוא גם למד הלחנה ותורת המוזיקה בהנחיית סימון זכטר ופרדיננד הילר.

בין השנים 1854–1861, ניגן בתזמורת האופרית של וינה. בשנות ה-50 של המאה ה-19, ערך מספר סיורי סולו באימפריה האוסטרו-הונגרית, גרמניה, בלגיה והולנד. בין השנים 1861–1866, עבד בהנהגתו של הרמן לוי, שייעץ לרפולדי בתחום ההלחנה וייסד גם רביעיית מיתרים שכללה בין השאר גם את יאן גרז'ימאלי (אנ'). בשנת 1866 ניהל את בית האופרה של ליבק, בשנת 1867 ניהל את בית האופרה של שצ'צ'ין, בשנת 1868 ניהל את בית האופרה בבראונשווייג ובין השנים 1869–1870, ניהל את התיאטרון הגרמני בפראג.

בין השנים 1871–1877, חי בברלין ולימד בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין בהדרכתו של יוזף יואכים, יחד עם היינריך דה אהנה שהחליפו את יואכים עצמו בזמן היעדרותו. שם הוא היה פרופסור מאז 1876 וניגן על ויולה ברביעיית יואכים.

בין השנים 1877–1898, היה נגן בתזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן. במקביל, הוא קיים קונצרטים שזכו לשבחים בדרזדן (בעיקר בזכות ביצוע יצירותיו של יוהאן סבסטיאן באך לכינור סולו).

בשנת 1875 רפולדי נישא לפסנתרנית לורה רפולדי (אנ') מבית קהר ונולדו להם חמישה ילדים. בנוסף על כך הם הופיעו הרבה בדואטים. (בשנת 1881, במיוחד, עשה סיבוב הופעות באנגליה) .בין תלמידיו, מוזיס סונס (רו').

אדוארד רפולדי נפטר ב-16 במאי 1903 בעיר דרזדן.

יצירותיו
--------

רפולדי פעל גם כמלחין והלחין שתי סימפוניות, כמה רביעיות מיתרים, שתי סונאטות לכינור, סונאטה לפסנתר וכ-30 שירים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדוארד רפולדי** בוויקישיתוף

* אדוארד רפולדי, באתר MusicBrainz (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Rappoldi
2. ↑  אדוארד רפולדי, באתר לקסיקון
3. ↑  רפולדי, אדוארד (1839–1903) ורפולדי-קהר, לורה (1853–1925) הספרייה הממלכתית הסקסונית- ספריית המדינה והאוניברסיטה (דרזדן)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 116335181
* ISNI: 0000 0000 4415 0984
* LCCN: nb2007007139
* MusicBrainz: 9a0d669d-bda4-44db-879f-0a7c334c036f
* NTA: 33610975X
* VIAF: 52439310
* WorldCat: lccn-nb2007007139

 |
**כחלון פלקטוס**, המכונה באנגלית "**פרמיט**" ("Permit"; שם מדעי: ***Trachinotus falcatus***), הוא מין דג ממשפחת הצניניתיים החי במימי מערב האוקיינוס האטלנטי בין ברזיל בדרום למסצ'וסטס בצפון ומצוי גם במי הקריביים. הוא נקרא לראשונה בידי החוקר קארולוס לינאוס בספר:ו "Systema Naturae" מ-1758, בו הוא שויך למשפחת השפתוניים. משמעות שם הסוג כחלון הוא: "trachys" - מחוספס/קשה, ו-"noton" - גב. משמעות שם המין הוא: "falcatus" - חרמש, על שם סנפיר הגב הגבוה שלו שבולט כשהוא נע לפני המים.

דג זה בעל מבנה כבד עם מצח בולט, פה גדול וקצר וסנפירי חזה דקים אך סנפירי גב ושת גדול וזנב שרירי. הגוף אפור והסנפירים כהים ובעלי תוכן צהוב. אורכו המרבי של הדג הוא 122 סנטימטר ומשקלו עד 36 ק"ג בבגרות.

הדג מצוי סביב החופים במי שפכים, תעלות ולעיתים אף במים מליחים בגדות נהר. הוא גם מתקרב מאוד לחוף, שם מצויים הרבה חסרי חוליות. הדג ניזון מדגים קטנים, סרטנים וחסילונים שונים.

הוא עצמו נידוג הן למאכל והן לדיג ספורט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כחלון פלקטוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* כחלון פלקטוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  כחלון פלקטוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
**גודפריד גופנס** (באנגלית: **Godfried Guffens**;‏ 22 ביולי 1823 – 11 ביולי 1901) היה צייר בלגי. הוא ידוע בעיקר בזכות ציורי הקיר הדתיים וההיסטוריים המונומנטליים שלו.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד בעיר האסלט בבלגיה. כשהיה רק בן חמש עשרה, הוא התקבל לאקדמיה המלכותית לאמנויות יפות, שם למד אצל ניקז דה קייזר. מאוחר יותר הוא נסע לאיטליה כדי לראות את יצירותיהם של מיכלאנג'לו ורפאל. בהיותו שם, הוא פגש את יוהאן פרידריך אורבק, חבר בתנועת הנצרתיים, שהייתה לו השפעה מכרעת על סגנונו. לפיכך רעיונות אלה גרמו לו לבקר בגרמניה ולחקור את סוגי ציורי הקיר החדשים שהתפתחו שם.

ציור הקיר הגדול ביותר שלו נמצא בכנסיית סנט ג'ורג' באנטוורפן, אותה צייר יחד עם יאן סוורטס מ-1859 עד 1871. כמה ציורי קיר בולטים אחרים כוללים את אלה בבתי העירייה של קורטרייק והאסלט, המקהלה והטבילה של קתדרלת סנט קוונטין והמקהלה של כנסיית סנט אורסולה בלנקן. ציור הקיר שלו באולם הבדים של איפר אבד במהלך מלחמת העולם הראשונה.

הוא היה חבר באקדמיה לאמנויות יפות באנטוורפן ובאקדמיה המלכותית למדע, כתיבה ואמנויות יפות של בלגיה. הוא גם היה חבר מקביל במכון דה פראנס.

בשנת 1900, הוא לקה בשבץ בזמן שלימד שיעור באקדמיה ומת בשנה שלאחר מכן בסכארבק.

להאסלט ולשארביק יש רחובות שנקראים על שמו.

גלריה
-----

* בדואיבדואי
* ילדיו של צ׳ארלסילדיו של צ׳ארלס
* מוזת השירהמוזת השירה
* אודליהאודליה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גודפריד גופנס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  E. Benezit, Dictionnaire des Peintres, Sculpteurs, Dessinateurs et Graveurs (Benezit Dictionary of Artists), Paris, 1976.
2. ↑  Hasselt website: Brief biography of Guffens Archived 2014-04-24 at the Wayback Machine, with links to several other sources

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14975288q (data)
* GND: 116919981
* ISNI: 0000 0000 6663 8219
* LCCN: n82074673
* NTA: 072323280
* RKD: 34510
* SELIBR: 296788
* SUDOC: 181110601
* ULAN: 500074678
* VIAF: 69204039
* WorldCat: lccn-n82074673

 |
**אדוארדו גונסאלס וליניו** (בספרדית: **Eduardo González Valiño**; ‏14 באפריל 1911 – 21 באוקטובר 1979) כונה בשם "צ'אצ'ו", היה כדורגלן ומאמן ספרדי, ששיחק בעמדת החלוץ.

קריירה
------

צ'אצ'ו ערך את הופעת הבכורה שלו ככדורגלן בשנת 1927 עם דפורטיבו לה קורוניה ששיחקה אז בליגה הספרדית השנייה. הוא נשאר שם עד 1934 ועבר לאתלטיקו מדריד שזה עתה עלתה לליגה הבכירה. צ'אצ'ו חתם שוב בדפורטיבו לה קורוניה אך בעקבות מלחמת האזרחים שאירעה בספרד הכדורגל הופסק במדינה בין השנים 1936–1939. לאחר חזרת המשחקים הוא כיהן בעונות 1941/42 ו-1942/43 בתפקיד שחקן-מאמן עד שפרש בשנת 1943. צ'אצ'ו חזר לאמן את דפורטיבו לה קורוניה למשך עונה אחת ב-1951 וסיים עמה במקום ה-11 בליגה.

הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ספרד הייתה ב-21 במאי 1933 נגד בולגריה במסגרת משחק ידידות שהסתיים בניצחון 0–13. צ'אצ'ו כבש שישייה באותו המשחק שהיה לניצחון הכי גדול של הנבחרת בכל הזמנים. במוקדמות מונדיאל 1934 כבש שער נגד פורטוגל. המשחק השלישי והאחרון שלו במדיה היה ההפסד 1–0 לאיטליה במונדיאל 1934.

הוא נפטר ב-21 באוקטובר 1979 בלה קורוניה בגיל 68, ומחוץ לאצטדיון ריאסור של המועדון דפורטיבו לה קורוניה איתו היה מזוהה במהלך הקריירה, נבנה פסל בדמותו. בנו, חיימה גונסאלס מיילן, הוא כדורגלן עבר.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר National Football Teams

| **‏‏נבחרת ספרד‏ - מונדיאל 1934** |
| --- |
|  בוסק | 
 קמפנאל | 
 צ'אצ'ו | 
 סילאורן | 
 סיריאקו | 
 פדה | 
 גורוסטיקה | 
 אילריו | 
 איראראגורי | 
 לפואנטה | 
 לאנגרה | 
 לקווה |
 מרקולטה | 
 מרין |
 מוגרסה |
 נוגס |
 קינקוסס |
 רגיירו |
 סולה |
 ונטולרה |
 סבלו |
 זאמורה |
מאמן: גארסיה סלסר
 | ספרדספרד |
תחנת הרכבת הישנה של לספז
**לספז** (ברומנית: **Lespezi**) הוא כפר בן 5,137 נפשות (2011), השוכן במחוז יאשי שברומניה. בעבר שכן במחוזות באיה, סוצ'אבה ופלטיצ'ן. הכפר שוכן לצד נהר הסירט וממולו לצד הגדה השנייה של הנהר שוכן הכפר הץ'. הכפר ממוקם בין העיירות חרלאו ממזרח ופשקאן במרחק של כ-25 קילומטר מדרום.

כיום היישוב מורכב מששת הכפרים הבאים: בודה, בורסוק-דיאל, דומברווה, הץ' ולספז.

היסטוריה
--------

לספז נוסד בשנת 1821 על ידי סוחרים יהודים אשר קיבלו אישור להתיישב במקום משליט רומניה יוניטה סאנדו סטרוזה. מקור שם המקום בלוחות האבן בנהר הסירט.

היהודים בלספז
-------------

מקורם של יהודי לספז כנראה מחרלאו הסמוכה, בה התקיים יישוב יהודי בן מאות שנים.
במפקד שנערך ב-1831 נמנו בלספז 26 משפחות יהודיות. בשנת 1930 חיו בכפר 1,028 יהודים. במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1940, גורשו היהודים מכל הכפרים בסביבה לאולטניה ולדורוחוי, ובהם גם יהודי לספז. הגברים היהודים נשלחו למחנות עבודה.

כיום אין בלספז יהודים.

### בית העלמין היהודי

בית העלמין היהודי בלספז נוסד במאה ה-19, והקבורה האחרונה הידועה בו נערכה בשנת 1937[דרוש מקור][מפני ש...]. בית העלמין ממוקם במרחק של 3 ק"מ מהכפר. בית העלמין נמצא באדמה חקלאית, והגישה פתוחה לכל. האתר מוקף גדר ובה שער שאינו נעול. גודלו של בית העלמין כ-200 מטר על 250 מטר.
בערך 200 מצבות נמצאות בבית העלמין. כ-20 מהן אינן במיקומן המקורי. כ- 50% עד 75% מהמצבות מופלות או שבורות. מיקום המצבות שסולקו מבית העלמין אינו ידוע. המצבות מהמאה ה-19 ומאה ה-20 עשויות מאבן גיר, אבן חול ושיש ובעלות כתובות חרותות בעברית ורומנית. על חלק ממשטחי המצבות קישוטי ברזל או נותנים, העשויים ארד, ואלמנטים מתכתיים אחרים. בית הקברות מכיל גם מצבת זיכרון לקורבנות פוגרום. 

בית העלמין איננו מתוחזק, אך מעולם לא הושחת. בעיה עונתית שקיימת בו היא גידול עשב רב אשר מונע גישה אליו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לספז** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של לספז
* בית העלמין היהודי בלספז (ג'וישגן)
פנים אולם אירועים בישראל, לפני הגעת האורחים
אירוע קבלת פנים לאחר חתונה באולם אירועים באנגליה
**אולם אירועים** הוא חלל במבנה המשמש לקיום אירועים פרטיים למספר רב של משתתפים על בסיס מסחרי. האירועים האופייניים הנערכים באולם אירועים הם חתונות, מסיבות שונות וכן (בחברה היהודית) חגיגות ברית מילה ובר מצווה.

אולמות אירועים עשויים לארח מספר משתנה של משתתפים בהתאם לתכולת המבנה. הקטנים שבהם יכולים לארח כ-100 עד 200 אורחים, ועד הגדולים ביותר – אלף אורחים ויותר. לעיתים קרובות קיים בצמוד לאולם המקורה גם שטח פתוח תחת כיפת השמיים, העומד לרשות אורחי האירוע. 

קיימים בתי עסק לעריכת אירועים בשטח פתוח תחת כיפת השמיים, עם או בלי אולם המשולב בהם, שהוא לרוב שווה בשטחו לשטח האירועים הפתוח או קטן ממנו. השם השגור לאתרים אלו בישראל הוא **גן אירועים**.

אולמות אירועים מתקיימים לא רק כעסקים עצמאיים אלא גם במסגרת בתי מלון, המשכירים אולמות שלהם לשם עריכת אירועים. מצויות גם מסעדות המשכירות חלק משטחן או את כולו לשם עריכת אירועים, אך בהן מדובר לרוב באירועים בעלי קהל משתתפים מצומצם של עשרות אורחים בלבד.

אולם האירועים ערוך לארח אורחי אירועים בישיבה סביב שולחנות, מלבניים או עגולים שבהם גם מוגש האוכל. באולמות בישראל כיום מקובלת הישיבה סביב שולחנות שבהם שמונה עד שנים עשר מקומות ישיבה. בחו"ל מקובלת גם ישיבה סביב שולחנות מלבניים שבהם עשרות מקומות ישיבה. סידור הישיבה סביב השולחנות נקבע על יד בעלי האירוע.

בנוסף לשטח ישיבה יש באולם אירועים שטח פתוח המיועד לריקודים של משתתפי האירוע.

בחתונות בישראל מקובל לא פעם לערוך את טקס החופה במסגרת אירוע קבלת הפנים לאורחים ובנוכחותם. לשם כך קיים כמעט בתוך כל אולם אירועים מבנה דמוי חופה המאפשר את עריכת הטקס תחתיו. בחו"ל נערך לרוב טקס הנישואין בכנסייה או במשרדי העירייה (בטקס נישואין אזרחי) ואולם האירועים מיועד רק לשמש כמקום קיום קבלת הפנים לאורחי החתונה לאחר הטקס.

באולם קיימת בדרך כלל מערכת הגברה המאפשרת השמעת מוזיקה לריקודים, נאומים ודברי ברכה. לבעלי אירוע המתקיים באולם יש לרוב אפשרות לשכור תקליטן שינגן מוזיקה באירוע בנפרד משכירת האולם. כמו כן יש באפשרותם לשכור נותני שירותים נוספים שיופיעו באולם, כמו זמרים. לעיתים יש באולם גם אמצעים לצורך הקרנת תמונות וסרטים.

אולם אירועים ערוך להגיש לאורחי האירועים ארוחות ובדרך כלל קיים במסגרתו מטבח המכין את האוכל. ההגשה לאורחים נעשית ישירות לשולחנות על ידי מלצרים, או במתכונת של ארוחת מזנון ("בופה") באמצעות שולחנות הגשה הפזורים באולם. תפריט הארוחה נקבע על ידי בעלי האירוע. בגני אירועים שיש בהם גם אולם מוגשת הארוחה לאורחים בדרך כלל בתוכו.

באולם יש בדרך כלל גם דלפק באר, המגיש לאורחים משקאות קלים וחריפים. משקאות אלו גם מוגשים ישירות לשולחנות האורחים על ידי מלצרים.

גודלם ותכנונם הפיזי של אולמות האירועים הוא מגוון וכך גם עיצובם ורמת השירות הניתן בהם.

ראו גם
------

* בית מלון
* מסעדה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אולם אירועים** בוויקישיתוף
**השירות הלאומי לחקירות פליליות** (בנורווגית: **Kriminalpolitisentralen**), המכונה "**קריפוס"**, היא סוכנות מיוחדת של שירות המשטרה הנורווגית שהוקמה בברין, אוסלו בשנת 1959, כיחידה לאומית שנועדה להיאבק בפשע מאורגן וחמור. היא פועלת הן כיחידה מסייעת למחוזות המשטרה, תוך התמקדות מיוחדת בחקירה טכנית וטקטית והן כגוף עצמאי למאבק בפשע מאורגן. הוא משמש כמרכז לשיתופי פעולה בינלאומיים במשטרה, כולל הענקת סיוע לאינטרפול וליורופול. הוא כפוף להנהלת המשטרה הלאומית. הגוף מייצג ארבעה אחוז מכלל כוח המשטרה הנורווגית, ומונה כמעט 500 עובדים.

היסטוריה
--------

ב-1 בינואר 2005 שמו של הארגון נקרא **Nye Kripos** ובשמה הרשמי **Den nasjonale enhet for bekjempelse av organert and other alvorlig kriminalitet** (DNEFBAOAAK). שר המשפטים אמר אז שהשימוש הנפוץ של השם סקוטלנד יארד כסקוטלנד יארד החדש, הופך זאת לטבעי לשנות את השם **קריפוס** - ל"קריפוס החדשה". עם זאת, בשנת 2006, *Nye Kripos* הוחלף בחזרה לקריפוס.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של השירות הלאומי לחקירות פליליות (בנורווגית) (בנורווגית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  National Police Directorate (2010). "The Police in Norway" (PDF). p. 15. אורכב מ-המקור (PDF) ב-17 באוגוסט 2012. נבדק ב-17 באוגוסט 2012. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  Nye gamle Kripos. God som gammel etter et år som ny. Her er organisasjonen ingen husker det egentlige navnet på.
3. ↑  Nye gamle Kripos. God som gammel etter et år som ny. Her er organisasjonen ingen husker det egentlige navnet på.
4. ↑  Nye Kripos blir bare Kripos
**בודו אלעזר** (**Bodo**;‏ 814–876) היה דיאקון הארמון בחצרו של לואי החסיד, שהתגייר.

בודו נולד כבן למשפחת אצולה אלמנית קתולית. בילדותו התחנך בחצרו של לואי החסיד מלך הפרנקים באאכן, קיבל חינוך קתולי גבוה ובמהרה הצליח להתחבב על אנשי החצר, וכתוצאה מזה בגיל צעיר התמנה לדיאקון הארמון.

בשנת 839, לאחר שהתעוררו בלבו ספקות לגבי אמיתותה של הדת הנוצרית, יצא מחצר המלך לרומא באמתלה שהוא יוצא לברר שאלות בענייני דת. לאחר ששהה ברומא שנה אחת, הוא למד יותר ויותר על אורחות חייהם של היהודים, עד שלבסוף החליט להתגייר, עבר ברית מילה וקיבל שם נוסף: "אלעזר". גיורו מתועד היטב במקורות שונים מהתקופה, לא ברורים מניעיו להמרת הדת אך הם נתפסו כדחיית התרבות הקרולינגית בעקבות השחיתות שלה היה עד בחצר המלך לואי. נראה שהייתה לבודו היכרות עם המקורות היהודיים גם בהיותו כומר.

משום שאיטליה הייתה קתולית נאלץ בודו אלעזר להגר לאחת המדינות המוסלמיות, שבהן התייחסו השלטונות בצורה טובה יותר ליהודים מאשר במדינות הנוצריות. הוא החליט להגר לאמירות קורדובה (בספרד של ימינו), התגייס שם לצבא והוצב בסרגוסה.

בודו ניסה להשפיע על הציבור והממשל המורי להתנגד לנצרות. מהלכיו גרמו לנוצרים בספרד לפנות ב-847 למלך הפרנקי קרל הקירח בבקשה שידרוש את הסגרתו. לא ידוע על גורלו של בודו אלעזר לאחר שנה זו.

ב-840 החל בודו לנהל חליפת מכתבים עם פאבלו אלווארו (אלווארוס) מקורדובה, מלומד נוצרי שטען לשורשים יהודיים. מאחר שגם בודו וגם אלווארו המירו את דתם, החל ביניהם דיאלוג שבו ניסה כל אחד לשכנע את השני שדתו החדשה היא האמיתית. רבים ממכתביהם נשתמרו. במכתביו הביע בודו אלעזר דעות חריפות נגד הנצרות, ואילו אלווארוס טוען שאהבתו לאישה היא שהסיטה אותו מהאמונה הנוצרית הנכונה.

הארכיבישוף אמולו (אנ') מליון מספר את סיפורו של בודו בחיבורו האנטישמי Liber contra Judaeos ("הספר נגד היהודים", 846) שבו קרא לנוצרים לנתק כל מגע עם היהודים.

לקריאה נוספת
------------

* א' אשתור, קורות היהודים בספרד המוסלמית, ירושלים, 1966, כרך א', עמ' 50–58
* אשר פרישמן, **האשכנזים הראשונים - תלדות היהודים באירופה הצפונית מראשית התיישבותם עד פרעות תתנ"ו**, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד ספריית הילל בן חיים למדעי היהדות, 2008, עמ' 98–100

קישורים חיצוניים
----------------

* בודו באנציקלופדיה היהודית
* מכתבו של הבישופ

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007610293705171
* GND: 1147243069
* LCCN: n2018063189
* VIAF: 314151246507444130746
* WorldCat: viaf-314151246507444130746

 |
**בודלית דוד** (שם מדעי: *Buddleja davidii*) הוא מין של צמחים בעלי פרחים מסוג בודליה המקומי לאזור סין ויפן. בודלית דוד נקראת על שם מיסיונר בסקי שנשלח לסין וזיהה את הצמח, ושמו ארמן דוד. הצמח מופיע כשיח מעוצה למחצה הפורח בתפרחות חרוטיות ומרשימות ברוב חודשי השנה.

מאפיינים
--------

בודלית דוד הוא שיח עשבוני בעל גבעולים ארוכים (עד אורך של חמישה מטרים) המעוצים למחצה. קליפת הגבעולים נסדקת עם גיל הצמח. העלים מוארכים ונגדיים, בגודל 7-13 ס"מ, ובעלי מרקם שעיר בצעירותם. הפרחים צומחים בתפרחות חרוטיות בצבעים שבין סגול, ורוד ולבן, באורך של עד 20 ס"מ. ריחם מתוק ונעים והם מושכים פרפרים ודבורים. הפרחים מושלמים (כוללים איברים נקביים וזכריים על אותו הפרח). קיימים זני נוי שפותחו עם צבעים שאינם נמצאים בטבע, כגון מג'נטה וכחול.

הבוטנאי הדני אנטוניוס לואנברג סיווג את בודליית דוד לשישה זנים המתקיימים בטבע, הפרדה שנשמרת גם כיום: 

* *Buddleja davidii var. alba*
* *Buddleja davidii var. magnifica*
* *Buddleja davidii var. nanhoensis*
* *Buddleja davidii var. superba*
* *Buddleja davidii var. veitchiana*
* *Buddleja davidii var. wilsonii*

בתרבות
------

שיחי בודלית דוד פופולריים בגינות הן באזורי המוצא שלהם באסיה והן במקומות אליהם יובאו כגון אמריקה ובריטניה. בבריטניה קיים אוסף מרשים של זנים בגלוסטשייר והמפשייר, כולל מספר זנים שפותחו לנוי. הצמח קיבל מעמד של זוכה פרס נכס לגן (Award of Garden Merit) בשנת 1941 מאת איחוד הגננים הבריטי.

מנגד, הצמח נחשב כמין פולש בבריטניה ומתרבה בבתות ובקרקעות עזובות בכמויות גדולות. ניתן לראות אותו צומח פרא לצדי פסי רכבת וחומות לבנים. במדינות אורגון ווושינגטון בארצות הברית הוא מסווג כעשב שוטה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בודלית דוד** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TPL
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007537534405171
* GND: 1100194975

 |
**ועדת התקציב של הסנאט של ארצות הברית** (באנגלית: **United States Senate Committee on the Budget**) היא ועדה קבועה בסנאט של ארצות הברית, שנוסדה בשנת 1974. היא אחראית על עריכת תוכנית התקציב השנתית של הקונגרס ועל מעקב אחר פעולות התקציב עבור הממשלה הפדרלית של ארצות הברית. לוועדה סמכות שיפוט על משרד התקציב בקונגרס (CBO). הוועדה פעלה לזמן קצר כוועדה מיוחדת בשנים 1919 עד 1920 במהלך הקונגרס ה-66, לפני שמעמדה כוועדה קבוצה מוּסד בחוק בקיץ 1974.

תולדות הוועדה
-------------

פרק 1 לחוקת ארצות הברית מגדיר לידי הקונגרס האמריקאי שורה של סמכויות תקציביות מרכזיות, המכונות לעיתים קרובות באופן קולקטיבי כ"כוח הארנק" (Power of the Purse). עם זאת, החוקה לא פירטה באופן ספציפי את ההליכים שעל הקונגרס לנקוט במימוש תפקיד זה, והיא מאצילה לבית הנבחרים ולסנאט את המסכות לפתח כללים ונהלים כל אחד לחוד. כתוצאה מכך הגישה לתקצוב הייתה מבוזרת ומקוטעת במשך 200 השנים הראשונות להיסטוריה של הקונגרס.

בתקופה שקדמה ל-1974, ניסיונות אחדים למיסוד רפורמה בתהליכי אד הוק לשם תקצוב ננקטו בידי הקונגרס. אלה כללו דרישה למתן תוכנית פיסקלית כוללת, שילוב של כל ההקצבות להצעת חוק אחת, וקביעת מגבלות הוצאה סטטוטוריות. כל המאמצים הללו לא נשאו פירות ועלו בתוהו. הצעת חוק להגדלת מגבלת החוב שנחקקה בשנת 1972 הקימה ועדת מחקר משותפת של שני בתי הקונגרס בנושא בקרת תקציבים. הדו"ח הסופי של אותה ועדה, שפורסם ב-1973, המליץ על הקמת ועדת תקציב בסנאט, נוסף לוועדה מקבילה בבית הנבחרים. במקביל, בקרב חברי הקונגרס התגלעו חילוקי-דעות בדבר השימוש בסמכויותיה של ממשלת ארצות הברית להשבית את הרשות המבצעת, בהן מנעה הממשלה הוצאות כספיות שמוסדו בחוק בעבר.

לכן, ב-12 ביולי 1974 חתם נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון על "חוק השליטה בהקפאה ובתקציב של הקונגרס 1974" (Congressional Budget and Impoundment Control Act of 1974), שהקים את ועדת התקציב של בית הנבחרים לצד זו של הסנאט, עם הסמכות להציג בפומבי ולאמץ את תקציב הקונגרס למען ניהול תקציב המדינה וקביעת חזון פיסקלי קונקרטי. בנוסף, החוק ביצע שינויים בתהליך ה-Impoundment.

יושב ראש הוועדה הראשון היה אדמונד מאסקי ממדינת מיין, ובראשה ישב בשנים 1975–1980. יו"ר הוועדה הנוכחי בקונגרס ה-118 של ארצות הברית הוא שלדון וייטהאוס ממדינת רוד איילנד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ועדת התקציב של הסנאט של ארצות הברית** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של ועדת התקציב של הסנאט של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  היסטוריה של ועדת התקציב, באתר הרשמי של ועדת התקציב של הסנאט (באנגלית)

| ועדות הסנאט של ארצות הברית ארצות הבריתארצות הברית |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| הוועדה לענייני אינדיאנים • ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע • ועדת האתיקה • הוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים • ועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים • ועדת הבריאות, החינוך, העבודה והפנסיונים • הוועדה המיוחדת להזדקנות • ועדת ההקצבות • ועדת החוץ • הוועדה לענייני חיילים משוחררים • ועדת החקלאות, התזונה והיערנות • ועדת הכוחות המזוינים • ועדת הכללים והניהול • ועדת הכספים • ועדת המודיעין • ועדת המסחר, המדע והתחבורה • ועדת המשפט • ועדת הסביבה והעבודות הציבוריות • השדולה לשליטה בינלאומית בסמים הנרקוטיים • ועדת העסקים הקטנים והיזמות • ועדת התקציב | סמל הסנאט האמריקאי |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007601591405171
* LCCN: n78080631
* VIAF: 127823364
* WorldCat: lccn-n78080631

 |
הרב פסח אליהו פאלק
הרב **פסח אליהו פאלק** (באנגלית: **Pesach Eliyahu Falk**; תמוז ה'תש"ד (1944) – כ"ג בטבת ה'תש"ף (20 בינואר 2020)) היה מחנך ופוסק הלכה חרדי-בריטי. לימד בישיבת גייטסהד ובסמינר גייטסהד שבאנגליה.

ביוגרפיה
--------

נולד במנצ'סטר לאברהם צבי ולשרה, ניצולי השואה. למד בישיבות מנצ'סטר וגייטסהד, ואחר כך בישיבת בריסק בירושלים אצל רבי יוסף דוב סולובייצ'יק. נישא לבת רבי שרגא פייבוש שטיינהויז, תושב גייטסהד, שם למד בכולל אברכים.

כעבור מספר שנים החל ללמד בסמינר גייטסהד, שם מסר שיעורים בהלכות שבת, צניעות ושיעורי השקפה. במקביל מסר גם בישיבת גייטסהד שיעורים בהלכות שבת והלכות ברכות. במשך שבוע היה מוסר 35 שיעורים.

הרב פאלק החל את העיסוק בענייני התולעים והחרקים בפירות ובירקות, תחום שהמודעות אליו ברמה ההלכתית לא הייתה מפותחת, אחריו החל הרב משה ויא תלמידו לעסוק בנושא זה.

חיבוריו
-------

הרב פאלק הוא מחבר ספר **אותות ומופתים** שעוסק בניסים בתנ"ך וספר השו"ת **מחזה אליהו** העוסק בין היתר בדיני שבת וטכנולוגיה.

פרסומו העיקרי של הרב פאלק הגיע בעקבות ספרו "עוז והדר לבושה" (668 עמ') המנסח קוד הלכתי להלכות צניעות הביגוד לנשים. הספר יצא לאור בשנת 2004 באנגלית ואחר כך בעברית, ולאחר מכן אף תורגם לספרדית וצרפתית. נכון ל-2020 הופץ הספר בלמעלה מ-110,000 עותקים. שמו של הספר לקוח מהפיוט "אשת חיל": "עֹז וְהָדָר לְבוּשָׁהּ, וַתִּשְׂחַק לְיוֹם אַחֲרוֹן.". הספר כולל מאמרי השקפה בנושאי צניעות כמו גם פסקים והדרכות בנושאי לבוש והתנהגות. הרב פאלק כותב בהקדמה שמוטב שלא היה נכתב הספר, אך מה שהיה מובן בעבר אינו מובן היום.

גיסו של הרב פאלק הוא הרב מתתיהו סלומון, משגיח ישיבת לייקווד. בנו הוא נפתלי פאלק, מייסד הארגון אבות ובנים, חתנו של יוסף לוינשטיין.

ספריו
-----

* **עוז והדר לבושה**, על הלכות צניעות
* **שו"ת מחזה אליהו**, חלק א' בני ברק תשל"ט, חלק ב' ירושלים תשע"ו. כרכים נוספים נמצאים בשלבי עריכה לדפוס.
* **לבושה של תורה**
* **זכור ושמור** על הלכות שבת.
* **מדריך לבדיקת תולעים**

לקריאה נוספת
------------

* טוביה פריינד, **הפוסק מאנגליה שהאיר באור תורתו** תוספת תורנית לעיתון המודיע י"ט בשבט תש"פ

קישורים חיצוניים
----------------

* צניעות בלבוש ובהנהגה : הלכות והשקפות, Books.Google
* שו"ת מחזה אליהו, Hebrewbooks
* שבת וטכנולוגיה, Medethics
* מחבר רב-המכר על צניעותן של נשים - נפטר, באתר כיכר השבת
* פסח אליהו בן אברהם צבי פאלק (1944-2020), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר משלי, פרק ל"א, פסוק כ"ה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260930305171
* ISNI: 0000 0000 6698 3813
* LCCN: n80068715
* NTA: 18982932X
* VIAF: 30837237
* WorldCat: lccn-n80068715

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בדיוויזיית חיל רגלים היסטורית. אם התכוונתם לדיוויזיה הנוכחית, ראו הדיוויזיה הראשונה (הממלכה המאוחדת).

**הדיוויזיה הראשונה של הצבא הבריטי** הייתה דיוויזיה בריטית סדירה, אשר לחמה במלחמות השונות של בריטניה במספר גילגולים מתחילת המאה ה-19 ועד לפירוקה בשנת 1960.

היסטוריה
--------

### המלחמות הנפוליאוניות

הדיוויזיה הוקמה על ידי ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון במהלך מלחמת חצי האי, ובראשה עמד ג'ון הופ, והיא כללה כוחות אנגלים והנובריים, וכן את הלגיון הגרמני של המלך. הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים בחצי האי האיברי, ובשנת 1815 לחמה בקרב קאטר ברה ובקרב ווטרלו בפיקודו של ג'ורג' קוק.

### מלחמת קרים

הדיוויזיה לחמה במלחמת קרים בפיקודו של הנסיך ג'ורג', דוכס קיימברידג', תוך שהיא כוללת את חטיבת המשמר ואת חטיבת היילנד, לצד הצבא הצרפתי וצבא האימפריה העות'מאנית כנגד צבא האימפריה הרוסית, והיא נטלה חלק בקרב אינקרמן, הקרב על האלמה והמצור על סבסטופול.

### מלחמת הבורים

הדיוויזיה לחמה במלחמת הבורים השנייה תחת פיקודו של פאול מתואן, והייתה חלק מהקורפוס ה-1. הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים של המלחמה, תוך שהיא סופגת בחלקם אבדות כבדות, ומיולי 1900 עד סוף המלחמה היא לא פעלה כיחידה אחת. לאחר המלחמה הוצבה הדיוויזיה בפיקוד אלדרשוט כחלק מהקורפוס ה-1, והתעתדה להיות חלק מחיל המשלוח במקרה שתפרוץ מלחמה.

### מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייסה הדיוויזיה כחלק מחיל המשלוח הבריטי, והיא יועדה לשרת ביבשת אירופה. הדיוויזיה לחמה במהלך הקרב הראשון על המארן והקרב הראשון על האן. בהמשך השנה לחמה הדיוויזיה בקרב ארמנטייר ובקרב איפר הראשון. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים של החזית המערבית, ובכלל זה קרב איפר השני, קרב לוס, הקרב על הסום וקרב פשנדל, ובשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב הגרמנית ובמתקפת מאה הימים.

### מלחמת העולם השנייה

סמל הדיוויזיה במלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשלחה הדיוויזיה ה-1 לצרפת תחת פיקודו של הרולד אלכסנדר, כחלק מחיל המשלוח הבריטי. הדיוויזיה לחמה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, אולם נאלצה להתפנות יחד עם שאר הצבא במהלך מבצע דינמו. לאחר מכן נותרה הדיוויזיה בבריטניה על מנת להגן מפני פלישה גרמנית לבריטניה. במרץ 1943 נשלחה הדיוויזיה לצפון אפריקה, שם לחמה כחלק מהארמייה הראשונה במהלך המערכה בתוניסיה. בדצמבר 1943 נשלחה הדיוויזיה לחזית האיטלקית, שם לחמה בתחילה כחלק מהארמייה הבריטית השמינית, אולם עד מהרה היא הועברה תחת פיקוד הארמייה האמריקנית החמישית, עימה היא לחמה במהלך קרב אנציו. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בשחרור רומא ובלחימה כנגד הקו הגותי, ובינואר 1945 הוחזרה הדיוויזיה לבריטניה.

### לאחר המלחמה

לאחר המלחמה הדיוויזיה שהתה בארץ ישראל לזמן קצר, הועברה למצרים במשך כמה חודשים וחזרה לארץ ישראל באפריל 1946. שנתיים לאחר מכן, עם סיום המנדט הבריטי על ארץ ישראל, חזרה הדיוויזיה למצרים, ובילתה גם תקופות בלוב עד שנת 1951. באוקטובר אותה שנה. בזמן שכוחות בריטיים יצאו ממצרים מחוץ לאזור תעלת סואץ, החזיקה הדיוויזיה את האזור הקטן הזה. לאחר הנסיגה של כוחות בריטיים ממצרים, חזרה הדיוויזיה לבריטניה לזמן קצר בשנים 1955 ו-1956. לאחר מכן הוצבה הדיוויזיה בגרמניה כחלק מהקורפוס ה-1 במסגרת ארמיית הריין הבריטית, ובשנת 1960 פורקה הדיוויזיה.

קישורים חיצוניים
----------------

* הדיוויזיה ה-1 באתר הצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה
***Trichomonas vaginalis*** הוא אחד הפרזיטים הפתוגניים הנפוץ ביותר בעולם המערבי והגורם לטריכומוניאזיס.

מורפולוגיה
----------

הפרזיט אינו ציסט בשום שלב אלא תמיד כטרופוזואיט. מזכיר בצורתו אגס. בעל 5 שוטנים ארבעה קדמיים ואחד אחורי שהוא חלק מה center axostyle הנמצא לכל אורך הפרזיט. 

הפרזיט יכול לחיות ללא מאחסן במשך 24 שעות בנוזל זרע, שתן ואפילו במים. ההדבקה היא מאדם לאדם דרך יחסי מין, במהלך הלידה או כתוצאה מהגיינה לקויה. הפרזיט אינו עמיד לחום ומוגבל בזמן שבו הוא יכול לחיות מחוץ לגוף.

תמונה קלינית
------------

נשים: חלקן א-סמפטומטיות. במידה וסימפטומטים המחלה יכולה להיות חריפה או כרונית. תקופת הדגירה היא 3-30 יום, בדרך כלל פחות מ-10 ימים. יומיים שלושה לאחר ההדבקה עלולה להופיע הפרשה נוזלית מקציפה בצבע צהוב-ירוק מהנרתיק. ההפרשה תתגבר לפני ואחרי הווסת. מלווה בגרד, שרפה, שפשוף ולעיתים הגבלה בקיום יחסי מין. בהסתכלות יימצא נגע אדום באזור. תלונות על כאב והפרעה במתן שתן ותכיפות במתן שתן נפוצות.
סיבוכים: ציסטות, עקרות, דלקות כרוניות העלולות להסתיר תהליך ממאיר.

גברים: בדרך כלל אסימפטוטיים. במידה וסימפטומטיים דלקת השופכה, מעורבות של ה-seminal vesicle, לעיתים גם מעורבות של הפרוסטטה ודרכי שתן עליונות. במקרים כאלו כאבים במתן שתן, השתנת לילה, גרד, הגדלה של הפרוסטטה, והפרשה של הפרזיט בעת מתן שתן בעיקר בבוקר.

אבחון וטיפול
------------

ניתן לאבחן תוך שימוש בתרבית, צביעת גימזה (giemsa) או בעזרת זיהוי נוגדנים ספציפיים.

חשוב לטפל בשני בני הזוג, גם אם הגבר אינו מציג סימפטומים.
metronidazole היא תרופת הבחירה. בנוסף אצל נשים יש לטפל מקומית בנרתיק בנוגדי דלקת, אנטיביוטיקה ונגד פטריות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Trichomonas vaginalis** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NCBI
* GBIF
 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548880405171

 |

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ה-**Standoff Land Attack Missile** או **SLAM** הוא טיל שיוט לתקיפה בטווח ארוך ובכל מזג אוויר אשר פותח מטיל ההרפון, טיל ים-ים נגד ספינות, של הצי האמריקאי.

פיתוח
-----

ה-SLAM פותח על בסיס AGM-84 הרפון ומעט ארוך יותר ממנו. נעשה שימוש רב בחלקים ובמערכות של ההרפון ב-SLAM, בכך נחסך כסף רב בפיתוח הטיל ואף איפשר פיתוח מהיר שלו שנעשה בכמה שבועות בלבד.

הטיל פותח בזמן מלחמת המפרץ הראשונה כדי לענות על צורך מידי בטיל שיוט מתקדם וארוך טווח.

על מנת לשגר את ה-SLAM יש צורך במטוס משגר ובמטוס אחר שישמש כתחנת קשר אל הטיל על מנת לכוון אותו אל המטרה.

SLAM-ER
-------

ה-SLAM-ER (ראשי תיבות של Standoff Land Attack Missile - Expanded Response) הוא גרסה מתקדמת וחדישה של ה-SLAM אשר פותחה על ידי בואינג.
ה-SLAM-ER מסוגל לתקוף ולפגוע במטרות יבשתיות וימיות, עומדות ונעות, בצורה אוטומטית בטווח ארוך של מעל 240 קילומטרים בעזרת מערכת ניווט אינרציאלית משולבת GPS וחיישן תת-אדום הדמאתי להנחיה. בנוסף לכך, טייס המטוס המשגר יכול להנחות את הטיל ידנית באוויר.

מחירו של SLAM-ER בודד הוא 500,000$.

גרסאות
------

* **AGM-84E** - מכונה SLAM
* **AGM-84H** - מכונה SLAM-ER
* **AGM-84K** - גרסה משופרת של SLAM-ER הכוללת יכולת רכישת מטרות אוטומטית

מפעילות
-------

* קוריאה הדרומיתקוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
* טורקיהטורקיה טורקיה
* ארצות הבריתארצות הברית ארצות הברית

קישורים חיצוניים
----------------

* ה-SLAM וה-SLAM-ER באתר בואינג
* מידע על ה-SLAM באתר Time
* מידע על ה-SLAM וה-SLAM-ER באתר Designation Systems
* מידע על ה-SLAM וה-SLAM-ER באתר FAS
**דיוויזיית השריון ה-20** הייתה דיוויזיית שריון של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם השנייה. היא הופעלה ב-15 במרץ 1943 במחנה קמפבל בקנטקי.

לדיוויזיה לא היה שם רשמי למרות שהיא קישרה את עצמה לכינוי "שריונרים" בזמן האימונים במחנה קמפבל. לאחר הסמכה כדיוויזיה משחררת על ידי המרכז להיסטוריה צבאית של צבא ארצות הברית ב-28 באוקטובר 1988, והענקת תעודת שחרור על ידי המועצה להנצחת השואה של ארצות הברית, ותיקי הדיוויזיה אימצו את השם "משחררים".

היסטוריה
--------

דיוויזיית השריון ה-20 יצאה מבוסטון ב-6 בפברואר והגיעה ללה האבר, צרפת, ב-19 בפברואר 1945. בהגיעה היא נשלחה לבושי להרכבה, הכנה והכשרה נוספת של חודש. לאחר מכן היא עברה דרך בלגיה ל-Langendernbach, גרמניה, ב-10 באפריל. לאחר ששקל את פירוק הדיוויזיה החדשה כדי לספק מחליפים לדוויזיות השריון הוותיקות תחת קבוצת הארמיות ה-12 שלו, גנרל עומר בראדלי, שלח את היחידה למרקטבריט, שם צורפה הדיוויזיה לקורפוס השלישי ב-20 באפריל. שלושה ימים לאחר מכן, היא נותקה והוקצתה מחדש לקורפוס ה-15, הארמייה השביעית, בווירצבורג, גרמניה.

מצבה של הדיוויזיה כשהגיעה לחו"ל הושפע משינוי שחל לאחרונה במשימה העיקרית שלה. עד אוקטובר 1944, משימתה של דיוויזיית השריון ה-20 הייתה להכשיר חיילים ולהכשירם למשלוחים לחו"ל כתחליפי קרב ליחידות שריון. לצורך ביצוע משימה זו כללה החטיבה בכוחה מספר רב יוצא דופן של גברים אינטליגנטיים ומאומנים במיוחד, כולל סטודנטים מכמה מתוכניות ההכשרה המתקדמות של הצבא.

הדיוויזיה השתתפה בחציית הדנובה, ולאחר מכן השתתפה בשחרור מחנה הריכוז דכאו יחד עם הדיוויזיה ה-42 והדיוויזיה ה-45. במרדף אחר נסיגת כוחות גרמנים ומניעת חשש ממבצר לאומי גרמני בהרי האלפים האוסטריים, חצו גורמי דיוויזיית השריון ה-20 (בעיקר של פיקוד קרבי A) את נהר האין בווסרבורג ב-3 במאי, נכנסו לטראונשטיין ב-4 במאי ונכנסו לזלצבורג בעת שקיבלה הדיוויזיה את ההודעה שפעולות האיבה ייפסקו באירופה.

לאחר יום VE, הדיוויזיה ביצעה את תפקידי חיל הכיבוש, וחזרה לארצות הברית באוגוסט 1945, תוך שהיא מיועדת להשתתפות בפלישה שתוכננה אז ליפן. הדיוויזיה נשלחה למחנה קוק, קליפורניה, לאימון תקיפה אמפיבי, אך לאחר הטלת פצצות האטום וכניעת יפן, הושבתה היחידה ב-2 באפריל 1946 במחנה הוד בטקסס.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Nickname information taken from 18 March 1944 issue of the Camp Campbell Newspaper, *Retreat to Taps*.)
2. ↑  20th Armored Division in World War II, 1993 Edition, Walsworth Publishing Company, Inc.
3. ↑  *Major General Orlando Ward, Life of a Leader*, Russel A. Gugler, Red Anvil Press, 2009
**דיוויזיית השריון ה-6 של הצבא הבריטי** היא דיוויזיית שריון בריטית אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.

היסטוריה
--------

### מלחמת העולם השנייה

הדיוויזיה הוקמה ב-12 בספטמבר 1940 כחלק מהפיקוד הצפוני והועמדה תחת פיקודו של ג'ון קרוקר, כחלק מהתעצמות הצבא הבריטי לאחר הפינוי מדנקרק. הדיוויזיה כללה את חטיבות השריון ה-20 וה-26 ואת קבוצת התמיכה ה-6, אולם באפריל 1942 נלקחה ממנה חטיבת השריון ה-20 ובמקומה היא קיבלה את החטיבה ה-38 (האירית) וביוני נלקחה ממנה גם חטיבת התמיכה ה-6.

בנובמבר 1942 השתתפה הדיוויזיה במבצע לפיד - הפלישה לצפון אפריקה, ולאחר מכן לחמה במערכה בתוניסיה כחלק מהארמייה הבריטית הראשונה. בפברואר 1943 נשלחה הדיוויזיה לחזק את הכוחות האמריקניים לאחר התבוסה בקרב מעבר קסרין, ובמרץ הוכפפה הדיוויזיה לקורפוס הבריטי ה-9 וצוידה בטנקי M4 שרמן. הדיוויזיה הייתה חוד החנית של ההתקפה הסופית של הארמייה הראשונה במאי 1943, שפרצה דרך לתוניס. דיוויזיית השריון ה-6 קיבלה את כניעת הדיוויזיה הקלה ה-90 המפורסמת כחלק מכניעת כל כוחות הציר בצפון אפריקה במאי 1943.

לאחר מכן לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה הבריטית השמינית בקרבות השונים בזירה האיטלקית, ובין השאר לחמה בקרב מונטה קאסינו, מבצע נזר, הקו הגותי ומתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה, עד לכניעת הכוחות הגרמניים באיטליה ב-2 במאי 1945.

### לאחר המלחמה

הדיוויזיה הוקמה מחדש במאי 1951 בבריטניה וכללה את חטיבת השריון ה-20 ואת החטיבה ה-61, ולאחר מכן הייתה חלק מארמיית הריין הבריטית, עד לפירוקה בשנת 1958.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיוויזיית השריון השישית** בוויקישיתוף
* הדיוויזיה המשוריינת ה-6
**דיוויזיית השריון הראשונה של צבא ארצות הברית** (באנגלית: **1st Armored Division**) היא דיוויזיה שריון אמריקאית השייכת לקורפוס השלישי. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם השנייה בצפון אפריקה ובחזית האיטלקית.

היסטוריה
--------

הדיוויזיה הוקמה ב-15 ביולי 1940 על בסיס רגימנט הפרשים ה-7, וכמפקדה הראשון מונה ברוס מגרודר. הדיוויזיה השתתפה במבצע לפיד, ולאחר מכן ספגה אבדות כבדות בקרב מעבר קסרין, אולם חזרה לעצמה והמשיכה להילחם כחלק מהמערכה בתוניסיה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בזירה האיטלקית מהנחיתה בסלרנו ועד לכניעת כוחות מדינות הציר במאי 1945. בשנת 1946 חזרה הדיוויזיה לארצות הברית, וב-25 ביולי פורקה הדיוויזיה.

בשנת 1951 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהלקחים ממלחמת קוריאה. היא צוידה בטנקי M48 פטון, והייתה הראשונה ששולבו בה שחורים. באוקטובר 1962 הוכרזה דיוויזיית השריון הראשונה כמוכנה לקרב רגע לפני משבר הטילים בקובה. הדיוויזיה פרשה מפורט הוד, טקסס לפורט סטיוארט, בתגובה להצבת הטילים הסובייטים בקובה. המבצע כולו ארך 18 יום. כמה מיחידות הדיוויזיה שירתו במהלך מלחמת וייטנאם.

בשנת 1971 נשלחה הדיוויזיה לגרמניה, שם הוצבה כחלק מהקורפוס ה-7. בשנת 1990, במהלך מלחמת המפרץ, השתתפה הדיוויזיה במהלך מבצע סופה במדבר, וכוחות הדיוויזיה ה-3 החליפו אותה בגרמניה. בשנת 1995 פעלה הדיוויזיה כחלק מכוח האכיפה בבוסניה והרצגובינה, ובשנת 1999 היא פעלה במסגרת מבצע כוח מאוחד באלבניה, כחלק ממלחמת קוסובו. בשנת 2003 לחמה הדיוויזיה במלחמת עיראק, ובמהלך השנים שלאחר מכן שירתה הדיוויזיה כמה סבבים בעיראק ובאפגניסטן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיוויזיית השריון הראשונה** בוויקישיתוף
* דיוויזיית השריון הראשונה, ברשת החברתית פייסבוק
* דיוויזיית השריון הראשונה, ברשת החברתית טוויטר
* דיוויזיית השריון הראשונה, ברשת החברתית אינסטגרם
* דיוויזיית השריון ה-1 (באנגלית)
**דיוויזיית השריון ה-5 של צבא ארצות הברית** (באנגלית: **5th Armored Division**) הייתה דיוויזיית שריון אמריקאית אשר לחמה במלחמת העולם השנייה בחזית המערבית.

היסטוריה
--------

 אנדרטת זיכרון לדיוויזיית השריון ה-5 בברטרינג', לוקסמבורג.
דיוויזיית "ניצחון" המשוריינת ה-5 הופעלה ב-10 באוקטובר 1941, והגיעה לבריטניה בפברואר 1944.

הדיוויזיה נחתה בחוף יוטה ב-24 ביולי 1944 בפיקודו של מייג'ור גנרל לונספורד א. אוליבר, ונכנסה ללחימה ב-2 באוגוסט, נסעה דרומה דרך קוטנס, אווראנש ו-ויטרה, ומעבר לנהר מיין כדי להשתלט על העיר לה מאן ב-8 באוגוסט. כשהיא פנתה צפונה, כיתרה הדיוויזיה את הגרמנים בנורמנדי על ידי התקדמות דרך Le Mêle-sur-Sarthe ששוחררה ב-11 באוגוסט, עד לקצה העיר ארז'נטן ב-12 באוגוסט - 8 ימים לפני סגירת פער ארז'נטן-פאלז.

לאחר העברת ארז'נטן לדיוויזיית הרגלים ה-90, דיוויזיית השריון ה-5 התקדמה 80 מייל כדי לכבוש את קו נהר ה-Eure ב-Dreux ב-16 באוגוסט. קרבות מרים אירעו בפינוי מסדרון Eure - סן, המלכודת הגדולה השנייה בצרפת. הדיוויזיה עברה בפריז ב-30 באוגוסט כדי להוביל את התקדמות הקורפוס ה-5 דרך יער קומפיין, על פני נהרות אואז, אן וסום, והגיעה לגבול הבלגי בקונדה, ב-2 בספטמבר.

לאחר מכן פנתה הדיוויזיה מזרחה, התקדמה 100 מייל ב-8 שעות, וחצתה את ה-Meuse בשרלוויל-מזייר ב-4 בספטמבר. תוך שהיא דוהרת על פני סדאן, היא שחררה את לוקסמבורג ב-10 בספטמבר ונפרסה לאורך הגבול הגרמני. גדוד הסיור של הדיוויזיה שלחה סיור מעבר לגבול גרמניה אחר הצהריים של ה-11 בספטמבר והיה הראשון מבעלות הברית לחצות את גבול האויב. ב-14 בספטמבר, הדיוויזיה חדרה לקו זיגפריד בוולנדורף, ונשארה עד ה-20 בספטמבר, כדי להוציא את עתודות האויב מאאכן.

באוקטובר היא החזיקה בעמדות הגנה בגזרת מונשאו-אופן. הדיוויזיה נכנסה לאזור יער הירטגן בסוף נובמבר ודחקה את האויב בחזרה לגדות נהר רור בקרבות קשים מאוד. ב-22 בדצמבר היא הועברה לעתודת קבוצת הארמיות ה-12.

חציית הרור ב-25 בפברואר 1945 הובילה את התקדמות הקורפוס ה-13 אל הריין, וחצתה את הריין בווזל ב-30 במרץ. הדיוויזיה הגיעה לגדות האלבה בטנגרמונדה ב-12 באפריל - 45 מיילים מברלין. ב-16 באפריל, הדיוויזיה עברה לקלצה כדי לחסל את דיוויזיית הפאנצר קלאוזביץ ושוב התקדמה לאלבה, הפעם בסביבת דננברג. הדיוויזיה נותרה בגזרת הארמייה התשיעית עד ליום ה-VE. במהלך המלחמה נהרגו 833 מחיילי הדיוויזיה ו-2,442 נפצעו.

הדיוויזיה הושבתה ב-11 באוקטובר 1945, הופעלה מחדש ב-1950 בפורט צ'אפי, ארקנסו, והושבתה בפעם האחרונה ב-1956.

מפקדים
------

* ג'ק וו. הרד (1941–1942)
* סירנו ברט (1942 - פברואר 1943)
* לונספורד א. אוליבר (פברואר 1943 - מאי 1945)

קישורים חיצוניים
----------------

* דיוויזיית השריון ה-5

הערות שוליים
------------