פירוש נוסף ערך זה עוסק בהתאגדות מדינות באירופה. אם התכוונתם למחתרת גרמנית אנטי-נאצית בתקופת מלחמת העולם השנייה, ראו האיחוד האירופי (תנועת התנגדות).
 המונח "הקהילה האירופית" מפנה לכאן. לערך העוסק בארגון האזורי שנוסד ב-1957 ונקרא "הקהילה האירופית" בשנים 1993–2009, ראו הקהילה הכלכלית האירופית.

**האיחוד האירופי** הוא איחוד פוליטי וכלכלי על-לאומי של 27 מדינות באירופה. שטחו הכולל של האיחוד הוא 4,233,255 קמ"ר, עם אוכלוסייה מוערכת של למעלה מ-448 מיליון תושבים. האיחוד האירופי מתואר לעיתים קרובות כישות פוליטית חסרת תקדים, המשלבת את המאפיינים של פדרציה וקונפדרציה כאחד.

בשנת 2020, תושבי המדינות החברות באיחוד האירופי היוו 5.8% מאוכלוסיית העולם ובשנת 2020 ייצרו המדינות החברות תמ"ג (תוצר מקומי גולמי נומינלי) של כ-16.6 טריליון דולר, כשישית מהתמ"ג העולמי. בנוסף, לכל מדינות האיחוד האירופי מלבד בולגריה יש מדד פיתוח אנושי גבוה מאוד לפי תוכנית הפיתוח של האו"ם (UNDP). אבן היסוד של האיחוד, איגוד המכס של האיחוד האירופי, סלל את הדרך להקמת השוק האירופאי האחיד המבוסס על מסגרת חוקית וחקיקה בסיסית החלה בכל המדינות החברות בעניינים, ורק בעניינים, בהם הסכימו המדינות לפעול כאחד. מדיניות האיחוד האירופי שואפת להבטיח חופש תנועה של אנשים, סחורות, שירותים והון בתוך השוק האירופי האחיד, לחוקק חקיקה בענייני המשפט והפנים, ולקיים מדיניות משותפת בנושאי סחר, חקלאות, דיג ופיתוח אזורי. ביקורת הדרכונים בוטלה עבור נסיעות בתוך אזור שנגן. גוש האירו הוא קבוצה המורכבת מ-20 מדינות החברות באיחוד האירופי ביישמו במלואן את האיחוד הכלכלי ומשתמשות במטבע האירו כמטבע אחיד. באמצעות מדיניות החוץ והביטחון המשותפת, האיחוד פיתח תפקיד משמעותי ביחסי חוץ וביטחון. האיחוד מקיים משלחות דיפלומטיות קבועות ברחבי העולם ומייצג עצמו באו"ם, בארגון הסחר העולמי, ב-G7 וב-G20. בשל השפעתו הגלובלית, האיחוד האירופי תואר על ידי כמה חוקרים כמעצמת על בהתהוות.

האיחוד האירופי הוקם, יחד עם היכולת לקבל אזרחות באיחוד, כאשר אמנת מאסטריכט נכנסה לתוקף ב-1993, והתאגדה כיישות משפטית אחיד עם כניסתה לתוקף של אמנת ליסבון ב-2009. את תחילתו של האיחוד ניתן לייחס לשש המדינות "הפנימיות" (בלגיה, צרפת, איטליה, לוקסמבורג, הולנד ומערב גרמניה), שבתחילת האינטגרציה האירופית המודרנית ב-1948 סייעו להקים את האיחוד המערבי, קהילת הפחם והפלדה האירופית, הקהילה הכלכלית האירופית והסוכנות האטומית האירופית. גופים אלה הלכו והתאחדו, ובאופן משפטי האיחוד האירופי ירש אותם. האיחוד גדל מאז באמצעו הצטרפות 22 מדינות נוספת מ-1973 עד 2013.

בשנת 2012 הוענק לאיחוד האירופי פרס נובל לשלום. בריטניה הפכה למדינה החברה היחידה שעזבה את האיחוד האירופי ב-2020. כיום, עשר מדינות שואפות או מנהלות משא ומתן להצטרף אליה.

היסטוריה
--------

לאחר שתי מלחמות עולם הרסניות, החלו רבים באירופה להעדיף אחדות בינלאומית שתהא ערובה לשמירת השלום ביבשת בצורה. בתמונה: המבורג ב-1943
 ערך מורחב – **היסטוריה של האיחוד האירופי**  

### רקע: מלחמות העולם ואחריתן

אינטרנציונליזם וחזונות של אחדות אירופית היו קיימים הרבה לפני המאה ה-19, אך קודמו במיוחד כתגובה למלחמת העולם הראשונה ותוצאותיה. לאור המלחמה, בוצעו התקדמויות ראשוניות לרעיון האינטגרציה האירופית. בשנת 1920, ג'ון מיינרד קיינס הציע ליצור איחוד מכס אירופי לכלכלות האירופיות שנאבקו לאחר המלחמה, ובשנת 1923 נוסד הארגון הוותיק ביותר לאינטגרציה אירופית, האיחוד הפאן-אירופי, בראשותו של ריכרד ניקולאוס פון קודנהובה-קלרגי, שלימים ייסד ביוני 1947 את האיחוד הפרלמנטרי האירופי (EPU\*, כראש ממשלת צרפת ומחסידי האיחוד הפאן-אירופי, נשא אריסטיד בריאן (חתן פרס נובל לשלום על הסכמי לוקרנו) נאום בחבר הלאומים בז'נבה ב-5 בספטמבר 1929 למען אירופה הפרדלית ועל מנת ליישב את האיבה הפרנקו-גרמנית ההיסטורית.

עם מלחמה נוספת בקנה מידה גדול שהתנהלה באירופה בשנות ה-30 של המאה ה-20 והפכה למלחמת העולם השנייה, היה צורך להסכים על השאלה מול מה להילחם ולמה. הסכם ראשון היה הצהרת ארמון סנט ג'יימס משנת 1941, כאשר המדינות המתנגדות למדינות הציר התכנסו בלונדון. הדבר הורחב על ידי האמנה האטלנטית משנת 1941, ביסוס בעלות הברית ומטרותיהן המשותפות. ההסכמים הנ"ל הובילו גל חדש של מוסדות בינלאומיים וגלובליים כמו האומות המאוחדות (1945) או הסכם ברטון-וודס (1944).

במהלך ועידת מוסקבה וועידת טהרן ב-1943, התוכנית להקים מוסדות משותפים לעולם שלאחר המלחמה החלו לעלות יותר ויותר לסדר היום. הדבר הוביל להחלטה בועידת יאלטה ב-1944 להקים ועדה מייעצת אירופית, שהוחלפה מאוחר יותר, לאחר הכניעה הגרמנית והסכם פוסטדאם ב-1945, על ידי מועצת שרי החוץ.

עד סוף המלחמה האינטגרציה האירופית נתפסה כתרופת נגד ללאומיות הקיצונית שגרמה למלחמה. ב-19 בספטמבר 1946 בנאום מוכר מאוד, וינסטון צ'רצ'יל חזר על קריאותיו מאז 1930 ל"איחוד אירופי" ו"מועצת אירופה". חודש לאחר מכן הוכרז על הקמת האיחוד הצרפתי על ידי הרפובליקה הצרפתית הרביעית, כדי לכוון את הדה-קולוניזציה של המושבות שלה כך שיהפכו לחלקים מקהילה אירופאית.

בשנת 1947 התגלה קרע הולך וגובר בין בנות הברית המערביות לבין ברית המועצות כתוצאה מהבחירות המזויפות לרשות המחוקקת הפולנית ב-1947, שהיוו הפרה גלויה של הסכם יאלטה. לאחר מכן, ב-12 במרץ 1947 הוכרזה דוקטרינת טרומן וב-4 במרץ 1947, על אמנת דנקרק בין צרפת לבריטניה לסיוע הדדי במקרה של תוקפנות צבאית עתידית נגד מי מהשתיים. הרציונל להסכם היה האיום של מתקפה צבאית עתידית, במיוחד כזו סובייטית, אם כי פורסמה על פי ההצהרות הרשמיות כהגנה מגרמניה.

מיד לאחר ההפיכה בפברואר 1948 של המפלגה הקומוניסטית בצ'כוסלובקיה, נערכה ועידת ששת המעצמות בלונדון, שהביאה לחרם הסובייטי על מועצת השליטה של בעלות הברית, אירוע המציין את תחילת המלחמה הקרה. שארית שנת 1948 סימנה את תחילתה של האינטגרציה האירופית הממוסדת.

### השנים הראשונות ואמנת פריז

אמנת פריז, 1951
שנת 1948 סימנה את תחילתה של האינטגרציה האירופית המודרנית הממוסדת. במרץ 1948, נחתם הסכם בריסל, שהקים את האיחוד המערבי (WU). בנוסף, הוקם הארגון לשיתוף פעולה כלכלי אירופי (OEEC), קודמו של ה-OECD, בשנת 1948 כדי לנהל את תוכנית מרשל, שהופעלה כתגובת נגד לקומקון - המועצה הכלכלית הסובייטית. קונגרס האג שהתקיים במאי 1948 היה רגע מרכזי באינטגרציה האירופית, שכן הוא הוביל להקמת קולג' אירופה, ובנוסף לייסודה של מועצת אירופה ב-5 במאי 1948 (כיום התאריך הנ"ל הוא יום אירופה). מועצת אירופה הייתה אחד המוסדות הראשונים שהפגישו את האומות הריבוניות של (אז מערביות בלבד) אירופה, ועוררו תקוות גדולות ודיונים קדחתניים בשנתיים הבאות להמשך אינטגרציה אירופית.

מאז, מועצת אירופה הפכה לפורום רחב להמשך שיתוף פעולה ונושאים משותפים, והביא למשל לחתימה על האמנה האירופית לזכויות אדם בשנת 1950. הצהרת שומאן שנחתמה ב-9 במאי 1950 (למחרת יום הניצחון החמישי באירופה) והחלטת שש מדינות (צרפת, בלגיה, הולנד, לוקסמבורג, מערב גרמניה ואיטליה) ללכת בעקבות שומאן ולנסח את אמנת פריז היו חיוניות להולדתם של מוסדות האיחוד האירופי. אמנה זו יצרה בשנת 1952 את קהילת הפחם והפלדה האירופית (ECSC), שהחליפה את הרשות לניהול אזור הרוהר, שהוקמה על ידי בעלות הברית המערביות בשנת 1949 כדי להסדיר את תעשיות הפחם והפלדה של אזור הרוהר במערב גרמניה. מגובה על ידי תוכנית מרשל עם כספים גדולים שהגיעו מארצות הברית מאז 1948, ה-ECSC הפך לארגון משמעותי, המאפשר פיתוח ואינטגרציה כלכלית אירופית והיה המקור של המוסדות העיקריים של האיחוד האירופי כמו הנציבות האירופית והפרלמנט. האבות המייסדים של האיחוד האירופי הבינו שפחם ופלדה הם שתי התעשיות החיוניות למלחמה, והאמינו שעל ידי קשירת התעשיות הלאומיות שלהם יחד, מלחמה עתידית בין מדינותיהם הפכה הרבה פחות סבירה. במקביל לשומאן, תוכנית פלבן משנת 1951 ניסתה אך לא הצליחה לקשור את מוסדות הקהילה האירופית המתפתחת תחת הקהילה הפוליטית האירופית, שאמורה לכלול גם את קהילת ביטחונית אירופית, חלופה להצטרפות גרמניה המערבית לנאט"ו שהוקמה ב-1949. בשנת 1954 הפכה האמנה המתוקנת של בריסל את האיחוד המערבי (WU) לאיחוד המערב אירופי (WEU). גרמניה המערבית הצטרפה בסופו של דבר הן ל-WEU והן לנאט"ו ב-1955, מה שגרם לברית המועצות ליצור את ברית ורשה ב-1955 כמסגרת לשליטה הצבאית שלה במדינות מרכז ומזרח אירופה.

### אמנת רומא (1958-1972)

טקס החתימה על אמנת רומא, 1957
בשנת 1957, בלגיה, צרפת, איטליה, לוקסמבורג, הולנד ומערב גרמניה חתמו על אמנת רומא, שיצר את הקהילה הכלכלית האירופית (EEC) והקים איחוד המכס האירופי. בנוסף, נחתם הסכם נוסף שיצר את סוכנות האטום האירופית (Euratom) לשיתוף פעולה בפיתוח כוח גרעיני. שתי האמנות נכנסו לתוקף בשנת 1958. למרות שהקהילה הכלכלית האירופית וסוכנות האטום האירופית נוצרו בנפרד מקהילת הפחם והפלדה (ה-ECSC), הם חלקו את אותם בתי המשפט ואספה משותפת. בראש ה-EEC עמד וולטר האלשטיין (נציבות האלשטיין) ובראשו של Euratom עמדו לואי ארמנד (נציבות ארמנד) ולאחר מכן אטיין הירש (נציבות הירש). ה-OEEC עבר בתורו רפורמה כאשר בשנת 1961 הפך לארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, הוא ה-OECD, והחברות בו הורחבה למדינות מחוץ לאירופה, דוגמת ארצות הברית וקנדה. במהלך שנות ה-60 החלו להופיע מתחים, כאשר צרפת ביקשה להגביל את הכוח העל-לאומי המתהווה. אף על פי כן, בשנת 1965 הושג הסכם, וב-1 ביולי 1967 יצרה אמנת המיזוג מערכת יחידה של מוסדות לשלוש הקהילות, שכונו ביחד הקהילות האירופיות. ז'אן ריי עמד בראש הנציבות הממוזגת הראשונה (נציבות ריי).

### הרחבה ראשונה ושיתוף פעולה אירופי (1973-1993)

ג'רלד פורד והמשלחת האמריקאית ל-CSCE בשנת 1975
בשנת 1973 הורחבו הקהילות כך שיכללו את דנמרק (כולל גרינלנד), אירלנד ובריטניה. נורווגיה ניהלה משא ומתן להצטרפות באותו זמן, אך הבוחרים הנורווגים דחו את החברות במשאל עם. האוסטפוליטיק והדטאנט שלאחר מכן הובילו להקמת גוף כלל אירופי מלא ראשון, הוועידה לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (CSCE), קודמתה של הארגון המודרני לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE). ב-1979 נערכו הבחירות הישירות הראשונות לפרלמנט האירופי. יוון הצטרפה בשנת 1981, בעוד בשנת 1985 עזבה גרילנד את הקהילות בעקבות מחלוקת על זכויות הדיג. במהלך אותה שנה, אמנת שנגן סללה את הדרך ליצירת גבולות פתוחים ללא ביקורת דרכונים בין רוב המדינות החברות וחלק מהמדינות שאינן חברות. בשנת 1986 נחתם החוק האירופי האחיד. פורטוגל וספרד הצטרפו ב-1986. ב-1990, לאחר נפילתו של הגוש המזרחי, הפכה מזרח גרמניה לשעבר לחלק מהקהילות כחלק מגרמניה המאוחדת.

### אמנות מאסטריכט, אמסטרדם וניס (1993-2004)

אמנת מאסטריכט (1992), הקמת האיחוד האירופי
האיחוד האירופי הוקם באופן רשמי כאשר אמנת מאסטריכט - שאדריכליה העיקריים היו הורסט קלר, הלמוט קוהל ופרנסואה מיטראן - נכנסה לתוקף ב-1 בנובמבר 1993. עם הרחבה נוספת שתוכננה לכלול את המדינות הקומוניסטיות לשעבר של מרכז ומזרח אירופה, כמו גם קפריסין ומלטה, סוכמו ביוני 1993 קריטריוני קופנהגן, שהם הקריטריונים בהם צריכה לעמוד מדינה מועמדת כדי להצטרף לאיחוד. הרחבת האיחוד האירופי הציגה רמה חדשה של מורכבות ומחלוקת. ב-1995, אוסטריה, פינלנד ושוודיה הצטרפו לאיחוד האירופי.

ב-2002, שטרות ומטבעות אירו החליפו את המטבעות הלאומיים ב-12 מהמדינות החברות. מאז, גוש האירו גדל ומכיל כ-20 מדינות. מטבע האירו הפך למטבע הרזרבה השני בגודלו בעולם. בשנת 2004, האיחוד האירופי חווה את ההרחבה הגדולה ביותר שלו עד כה כאשר קפריסין, צ'כיה, אסטוניה, הונגריה, לטביה, ליטא, מלטה, פולין, סלובקיה וסלובניה הצטרפו לאיחוד.

### אמנת ליסבון והברקזיט (2004 - הווה)

ב-2007 הפכו בולגריה ורומניה לחברות באיחוד האירופי. מאוחר יותר באותה שנה אימצה סלובניה את האירו ואחריה קפריסין ומלטה ב-2008, סלובקיה ב-2009, אסטוניה ב-2011, לטביה ב-2014 וליטא ב-2015.

ב-1 בדצמבר 2009, אמנת ליסבון נכנסה לתוקף ושיפרה היבטים רבים של האיחוד האירופי. במיוחד, היא שינתה את המבנה המשפטי של האיחוד האירופי וכללה את מיזוג שלושת עמודי התווך של האיחוד האירופי (הקהילות האירופיות הכלכליות לסוגן, מדיניות החוץ והביטחון המשותפת של האיחוד האירופי, ומדיניות החופש, החירות והצדק של האיחוד האירופי) לישות משפטית אחת בעלת אישיות משפטית. בנוסף יצרה האמנה נשיא קבוע למועצה האירופית, הראשון שבהם היה הרמן ואן רומפויי, וחיזקה את עמדת הנציב העליון של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות ביטחון.

בשנת 2012, האיחוד האירופי קיבל את פרס נובל לשלום על כך ש"תרם לקידום השלום והפיוס, הדמוקרטיה וזכויות האדם באירופה". בשנת 2013 הפכה קרואטיה לחברה ה-28 באיחוד האירופי.

מתחילת שנות ה-2010, לכידות האיחוד האירופי נבחנה בכמה נושאים, כולל משבר חובות בחלק ממדינות גוש האירו, עלייה דרמטית בכמות המהגרים לאירופה מאפריקה ואסיה ופרישתה של בריטניה מהאיחוד האירופי. משאל העם בבריטניה על חברותה באיחוד האירופי נערך בשנת 2016, כאשר 51.9 אחוז מהמשתתפים הצביעו בעד עזיבה. בריטניה הודיעה רשמית למועצה האירופית על החלטתה לעזוב ב-29 במרץ 2017, ויזמה את הליך הנסיגה הרשמי ליציאה מהאיחוד האירופי. בעקבות התהליך, בריטניה עזבה את האיחוד האירופי ב-31 בינואר 2020, אם כי רוב תחומי החוק של האיחוד האירופי המשיכו לחול על בריטניה לתקופת מעבר שנמשכה עד 31 בדצמבר 2020.

בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 קרואטיה אימצה את מטבע היורו.

לאחר המשבר הכלכלי שנגרם על ידי מגפת הקורונה, מנהיגי האיחוד האירופי הסכימו לראשונה ליצור חוב משותף למימון תוכנית ההתאוששות האירופית הנקראת "הדור הבא של האיחוד האירופי" (NGEU).

ב-24 בפברואר 2022, לאחר אימונים מקיפים בגבולות אוקראינה, הצבא הרוסי פלש לאוקראינה והחל מלחמה בקנה מידה מלא. האיחוד האירופי הטיל סנקציות כבדות על רוסיה והסכים על חבילת סיוע צבאית מאוחדת לאוקראינה עבור נשק קטלני הממומן באמצעות מכשיר השלום האירופי מחוץ לתקציב.

הכנת האיחוד להרחבה גדולה חדשה היא בראש סדר העדיפויות הפוליטי של האיחוד, במטרה להגיע למעל 35 מדינות חברות עד שנת 2030. נדונות רפורמות מוסדיות ותקציביות על מנת שהאיחוד יהיה מוכן לחברות החדשות.

* נפילת מסך הברזל בשנת 1989 אפשרה את התרחבותו והתפשטותו של האיחוד האירופי למרכז ומזרח היבשת. בתמונה: נפילת חומת ברליןנפילת מסך הברזל בשנת 1989 אפשרה את התרחבותו והתפשטותו של האיחוד האירופי למרכז ומזרח היבשת. בתמונה: נפילת חומת ברלין
* החל משנת 2002, המטבע החוקי של עיקר מדינות האיחוד האירופי הוא האירו. רכיב זה, המטבע המשותף, הוא אחד מיסודות האיחוד האירופי החשובים ביותרהחל משנת 2002, המטבע החוקי של עיקר מדינות האיחוד האירופי הוא האירו. רכיב זה, המטבע המשותף, הוא אחד מיסודות האיחוד האירופי החשובים ביותר
* החל משנת 2008, על רקע המיתון העולמי ומשבר החובות ביבשת, מתקשה האיחוד לקיים את כלכלתו. בתמונה: הפגנה באתונה נגד צעדי הצנע הכלכליים של הממשלההחל משנת 2008, על רקע המיתון העולמי ומשבר החובות ביבשת, מתקשה האיחוד לקיים את כלכלתו. בתמונה: הפגנה באתונה נגד צעדי הצנע הכלכליים של הממשלה

המדינות החברות
--------------

התפתחות האיחוד האירופי לאורך השנים

המדינות החברות ותאריך הצטרפותן| שנת הצטרפות | מדינות חברות |
| --- | --- |
| 1957 | המדינות המייסדות: איטליהאיטליה איטליה; בלגיהבלגיה בלגיה; גרמניה המערביתגרמניה המערבית גרמניה המערבית; הולנדהולנד הולנד; לוקסמבורגלוקסמבורג לוקסמבורג; צרפתצרפת צרפת |
| 1973 | אירלנדאירלנד אירלנד; דנמרקדנמרק דנמרק; הממלכה המאוחדתהממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת (פרשה מהאיחוד ב-2020) |
| **1981** | יווןיוון יוון |
| 1986 | ספרדספרד ספרד; פורטוגלפורטוגל פורטוגל |
| **1990** | גרמניהגרמניה גרמניה המאוחדת |
| **1995** | אוסטריהאוסטריה אוסטריה; שוודיהשוודיה שוודיה; פינלנדפינלנד פינלנד |
| **1 במאי 2004** | אסטוניהאסטוניה אסטוניה; הונגריההונגריה הונגריה; לטביהלטביה לטביה; ליטאליטא ליטא; מלטהמלטה מלטה; סלובניהסלובניה סלובניה; סלובקיהסלובקיה סלובקיה; פוליןפולין פולין; צ'כיהצ'כיה צ'כיה; קפריסיןקפריסין קפריסין |
| **1 בינואר 2007** | בולגריהבולגריה בולגריה; רומניהרומניה רומניה |
|
| **1 ביולי 2013** | קרואטיהקרואטיה קרואטיה |

חברות עתידיות
-------------

ההצטרפות לאיחוד האירופי מותנית בעמידה בקריטריוני קופנהגן, אשר מגדירים את התנאים לקבלת מדינה חדשה כחברה באיחוד.

### מדינות מועמדות

שבע מדינות אירופאיות אושרו כמועמדות להצטרפות לאיחוד:

* מקדוניה הצפוניתמקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית הגישה רשמית בקשה ב-22 במרץ 2004 להצטרפות לאיחוד, וב-17 בדצמבר 2005 אושר מעמדה כמדינה מועמדת.
* מונטנגרומונטנגרו מונטנגרו הגישה בשנת 2008 בקשה להצטרפות לאיחוד, וקיבלה מעמד של מדינה מועמדת ב-17 בדצמבר 2010.
* סרביהסרביה סרביה הגישה בקשה להצטרפות ב-2009, וב-1 במרץ 2012 קיבלה מועמדות מלאה.
* אלבניהאלבניה אלבניה הגישה בקשה בשנת 2009, וקיבלה מעמד של מדינה מועמדת ראשית ביוני 2014.
* אוקראינהאוקראינה אוקראינה הגישה בקשה ב-28 בפברואר 2022, וקיבלה מעמד של מדינה מועמדת ב-23 ביוני 2022.
* מולדובהמולדובה מולדובה הגישה בקשה ב-3 במרץ 2022, וקיבלה מעמד של מדינה מועמדת ב-23 ביוני 2022.
* בוסניה והרצגובינהבוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה הגישה בקשת הצטרפות ב-15 בפברואר 2016 וקיבלה מעמד של מדינה מועמדת ב-15 בדצמבר 2022.
* גאורגיהגאורגיה גאורגיה הגישה בקשת הצטרפות ב-3 במרץ 2022 וקיבלה מעמד של מדינה מועמדת ב-8 בנובמבר 2023.

### מדינות שהסירו את מועמדותן

מדינות שקיבלו מעמד של מדינה מועמדת להצטרפות לאיחוד אך החליטו לבסוף לבטלו על דעת עצמן:

* איסלנדאיסלנד איסלנד הגישה בקשת הצטרפות לאיחוד ביולי 2009, וביוני 2010 היא קיבלה מעמד של מדינה מועמדת. המשא ומתן לצירוף איסלנד לאיחוד החל אחרי כחודש, אך הושהה לאחר מכן. ב-2015 הסירה איסלנד את מועמדותה.

### מדינות שהגישו בקשה להצטרפות

מדינה אחת הגישה מועמדות להצטרפות לאיחוד, אך מועמדותה טרם אושרה.

* קוסובוקוסובו קוסובו הגישה בקשה ב-15 בדצמבר 2022.

### מדינות שהליך הצטרפותן הוקפא

* נורווגיהנורווגיה נורווגיה הגישה ב-1994 בקשה להצטרף לאיחוד אולם הליך ההצטרפות של נורווגיה הוקפא ויכול להמשיך מהמקום בו הפסיק, אם נורווגיה תבקש זאת. משאל עם בשנת 1994 פסל את ההצטרפות ברוב קטן. סקרים שנערכים מאז מראים עלייה בהתנגדות אזרחי נורווגיה, השיא הגיע כאשר פורסם כי 70% מתנגדים.
* טורקיהטורקיה טורקיה הגישה לראשונה בקשה להצטרפות לאיחוד כבר ב-14 באפריל 1987, הדיונים עברו תהפוכות רבות, ב-1999 קיבלה טורקיה מעמד של מדינה מועמדת, ובאוקטובר 2005 החלה בניהול משא ומתן להצטרפות לאיחוד. באוקטובר 2012 איים ראש ממשלת טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, כי אם מדינתו לא תתקבל לאיחוד עד 2023 היא תסיר את מועמדותה. ב-2019 החליט הפרלמנט האירופי על השעיית השיחות עם טורקיה עד להודעה חדשה.

  המדינות החברות באיחוד האירופי
  מדינות מועמדות להצטרפות לאיחוד האירופי

מבנה האיחוד
-----------

### תחומי הפעולה והגדרת האיחוד

תחומי הפעולה של האיחוד האירופי כיום כוללים את כל תחומי העשייה הציבורית, מבריאות, תרבות ומדע, המשך בתחומי החקיקה והכלכלה ועד למדיניות חוץ ומדיניות הגנה משותפת, אולם עוצמתו של האיחוד שונה באופן מובהק בין תחומי פעילותו השונים, כאשר בתחום המדיניות המוניטרית, החקלאות והסחר אופיו דומה מאוד למדינה אחת משותפת, בעוד בתחום מדיניות החינוך, ובתחום המדיני והצבאי, רבה יותר ריבונותן של המדינות החברות.

עקב כך, שונה אופיו של האיחוד בהתאם לתחומי פעולתו השונים, ודומה ל:

* פדרציה - בתחומי המדיניות המוניטרית, חקלאות, סחר ומדיניות סביבה.
* קונפדרציה - בתחומי המדיניות הסוציאלית, המדיניות הכלכלית, מדיניות הגירה והגנת הצרכן.
* ארגון בינלאומי - בתחומי מדיניות חוץ והגנה.

פעילות מרכזית של האיחוד היא השוק המשותף המתבטא במטבע אחיד (בחלק ממדינות השוק), באיחוד מכס, בגבולות פתוחים, ובמדיניות חקלאית משותפת.

### מבנה פוליטי

 ערכים מורחבים –  **פוליטיקה של האיחוד האירופי, מוסדות האיחוד האירופי**  

ארבעה מוסדות מרכזיים לאיחוד האירופי.

שני מוסדות, תפקידם לבטא את האינטרסים של המדינות המרכיבות את האיחוד האירופי:

* **המועצה האירופית:** הגוף המדיני העליון של האיחוד האירופי. המועצה מורכבת מראשי מדינות וממשלות של המדינות החברות באיחוד האירופי לצד נשיא הנציבות האירופית.
* **מועצת האיחוד האירופי:** הבית העליון של האיחוד האירופי, כלומר חלק מן הרשות המחוקקת שלו (המורכבת גם מהפרלמנט האירופי, שהוא הבית התחתון, ומהנציבות האירופית). עם זאת, המועצה איננה בית עליון רגיל. במועצה חברים שרים מן הרשויות המבצעות של המדינות החברות באיחוד האירופי.

בנוסף לשני אלו, עומדים כאמור שני מוסדות נוספים, אשר תפקידם לבטא את האינטרסים המשותפים של האיחוד האירופי:

* **הפרלמנט האירופי:** הפרלמנט של האיחוד ומהווה בו את הבית התחתון, כלומר הוא חלק מן הרשות המחוקקת (המורכבת גם ממועצת האיחוד האירופי, שהיא הבית העליון, ומהנציבות האירופית). הפרלמנט הוא הגוף היחיד באיחוד האירופי שנבחר ישירות על ידי תושביהן של מדינות האיחוד. הבחירות לפרלמנט נערכות מדי חמש שנים, מאז שנת 1979. בפרלמנט יש כרגע 766 חברים, ולכל מדינה מוקצים מספר מושבים בפרלמנט בהתאם לגודלה. עובדות אלה הופכות את הפרלמנט האירופי לפרלמנט הדמוקרטי הרב-לאומי הגדול ביותר בעולם, ולשני מבחינת גודל האוכלוסייה שהוא מייצג (אחרי הודו).
* **הנציבות האירופית:** הרשות המבצעת של האיחוד האירופי והיוזמת של מרבית חוקיו (מה שהופך אותה גם לחלק מן הרשות המחוקקת של האיחוד). כמו כן אחראית הנציבות על קיום אמנות האיחוד וניהולו השוטף. הנציבות מתפקדת כממשלה ביצועית, כלומר אינה עוסקת בקביעת מדיניות-העל של האיחוד האירופי אלא בעיקר מיישמת את ההחלטות שמתווה המועצה האירופית (המורכבת ממנהיגי מדינות האיחוד). עם זאת, לחבריה יש סמכויות ביצועיות נרחבות.

מלבד ארבעת המוסדות מרכזיים אלו, פועלים גם תחת האיחוד האירופי מספר ארגונים, גופים ומוסדות נוספים; פיננסיים, משפטיים ואחרים, אשר תפקידם לסייע לאיחוד לכוון את מדיניותו, כגון: הבנק המרכזי האירופי, בנק ההשקעות האירופי, בית הדין האירופי לצדק ובית המשפט האירופי לביקורת.

* תמונה קבוצתית של המועצה האירופית בארמון המלכותי בבריסל, 1987תמונה קבוצתית של המועצה האירופית בארמון המלכותי בבריסל, 1987
* מליאת הפרלמנט האירופי בבניין פול-אנרי ספאק, בריסל, בלגיה.מליאת הפרלמנט האירופי בבניין פול-אנרי ספאק, בריסל, בלגיה.
* צדו המזרחי של הבניין בו שוכן מטה מועצת האיחוד האירופיצדו המזרחי של הבניין בו שוכן מטה מועצת האיחוד האירופי
* הבנק המרכזי האירופי בפרנקפורט, גרמניההבנק המרכזי האירופי בפרנקפורט, גרמניה

דמוגרפיה
--------

### דת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
לאיחוד האירופי אין קשר רשמי לדת כלשהי. סעיף 17 של האמנה בדבר תפקודו של האיחוד האירופי מכיר ב"מעמד לפי החוק הלאומי של כנסיות ואגודות דתיות" וכן במעמד של "ארגונים פילוסופיים ולא קונספציוניים".

ההקדמה לאמנה על האיחוד האירופי מזכירה את "הירושה התרבותית, הדתית וההומניסטית של אירופה". הדיון על טיוטת הטקסטים של החוקה האירופית ומאוחר יותר חוזה ליסבון כלל הצעות להזכיר את הנצרות או אל, או שניהם, בהקדמה של הטקסט, אך הרעיון נתקל בהתנגדות וירד.

הנוצרים באיחוד האירופי מחולקים בין חברי הקתוליות (הן הפולחן הרומי והן המזרחי), זרמים פרוטסטנטיים רבים (אנגליקנים, לותרנים ורפורמים המהווים את עיקר הקטגוריה הזו), והכנסייה האורתודוקסית המזרחית. בשנת 2009, באיחוד האירופי היו אוכלוסייה מוסלמית מוערכת של 13 מיליון, ואוכלוסייה יהודית מוערכת של למעלה ממיליון. שאר הדתות העולמיות של בודהיזם, הינדואיזם וסיקיזם מיוצגות גם הן באוכלוסיית האיחוד האירופי.

על פי סקרים חדשים על דתיות באיחוד האירופי בשנת 2015 על ידי Eurobarometer, הנצרות היא הדת הגדולה ביותר באיחוד האירופי, ומהווה 71.6 אחוז מאוכלוסיית האיחוד האירופי. הקתולים הם הקבוצה הנוצרית הגדולה ביותר, המהווים 45.3 אחוזים מאוכלוסיית האיחוד האירופי, בעוד שהפרוטסטנטים מהווים 11.1 אחוזים, המזרח-אורתודוקסים מהווים 9.6 אחוזים, ונוצרים אחרים מהווים 5.6 אחוזים.

סקרי דעת הקהל של Eurostat הראו ב-2005 ש-52% מאזרחי האיחוד האירופי האמינו באל, 27% ב"איזושהי רוח או כוח חיים", ול-18% אין צורה של אמונה. מדינות רבות חוו ירידה בכמות הנוכחות והחברות בכנסייה בשנים האחרונות. המדינות שבהן הכי מעט אנשים דיווחו על אמונה דתית היו אסטוניה (16 אחוז) וצ'כיה (19 אחוז). המדינות הדתיות ביותר היו מלטה (95 אחוז, בעיקר קתוליות) וכן קפריסין ורומניה (שתיהן אורתודוקסיות ברובן) כל אחת עם כ-90 אחוז מהאזרחים שהצהירו על אמונה באל בהתאמה. ברחבי האיחוד האירופי, האמונה הייתה גבוהה יותר בקרב נשים, אנשים מבוגרים, בעלי חינוך דתי, אלו שעזבו את בית הספר בגיל 15 או 16, ואלו "הממקמים את עצמם בצד ימין של הסקאלה הפוליטית".

מפת הדתות המרכזיות באיחוד האירופי
  נצרות קתולית
  נצרות פרוטסטנטית
  נצרות אורתודוקסית

### שפות

מפת הלשונות המדוברות באיחוד האירופי
לאיחוד האירופי 24 שפות רשמיות: בולגרית, קרואטית, צ'כית, דנית, הולנדית, אנגלית, אסטונית, פינית, צרפתית, גרמנית, יוונית, הונגרית, איטלקית, אירית, לטבית, ליטאית, מלטזית, פולנית, פורטוגזית, רומנית, סלובקית, סלובנית, ספרדית ושוודית. מסמכים חשובים, כגון חקיקה, מתורגמים לכל שפה רשמית והפרלמנט האירופי מספק תרגום למסמכים ולישיבות מליאה.

בשל ריבוי השפות הרשמיות, רוב המוסדות משתמשים רק בקומץ של שפות עבודה. הנציבות האירופית מנהלת את עסקיה הפנימיים בשלוש שפות פרוצדורליות: אנגלית, צרפתית וגרמנית. בדומה לכך, בית המשפט לצדק של האיחוד האירופי משתמש בצרפתית כשפת העבודה, בעוד שהבנק המרכזי האירופי מנהל את עסקיו בעיקר באנגלית.

למרות שמדיניות השפה היא באחריותן של המדינות החברות, מוסדות האיחוד האירופי מקדמים רב לשוניות בקרב אזרחיו. בשנת 2012, אנגלית הייתה השפה המדוברת ביותר באיחוד האירופי, כשהיא מובנת על ידי 51 אחוזים מאוכלוסיית האיחוד האירופי, כאשר סופרים דוברי שפת אם ושאינם שפת אם. עם זאת, בעקבות יציאתה של בריטניה מהחסימה בתחילת 2020, אחוז אוכלוסיית האיחוד האירופי שדיברה אנגלית כשפת האם שלהם ירד מ-13 אחוז ל-1 אחוז. גרמנית היא שפת האם המדוברת ביותר (18% מאוכלוסיית האיחוד האירופי), והשפה הזרה השנייה הכי מובנת, ואחריה צרפתית (13% מאוכלוסיית האיחוד האירופי). בנוסף, שתיהן שפות רשמיות של מספר מדינות חברות באיחוד האירופי. יותר ממחצית (56 אחוז) מאזרחי האיחוד האירופי מסוגלים לנהל שיחה בשפה שאינה שפת אמם.

בסך הכל עשרים שפות רשמיות של האיחוד האירופי שייכות למשפחת השפות ההודו-אירופיות, המיוצגות על ידי הבלטו-סלאביות, האיטלקיות, הגרמניות, ההלניות, והקלטיות סניפים. רק ארבע שפות, כלומר הונגרית, פינית, אסטונית (שלושתן אורלית) ומלטזית (שמית), אינן שפות הודו-אירופיות. שלושת האלפביתים הרשמיים של האיחוד האירופי (קירילי, לטינית ויוונית מודרנית) נובעים כולם מהכתבים היווניים הארכאיים.

לוקסמבורגית (בלוקסמבורג) וטורקית (בקפריסין) הן שתי השפות הלאומיות היחידות שאינן שפות רשמיות של האיחוד האירופי. ב-26 בפברואר 2016, פורסם כי קפריסין ביקשה להפוך את הטורקית לשפה רשמית של האיחוד האירופי, ב"מחווה" שיכולה לסייע בפתרון חלוקת המדינה. כבר ב-2004 תוכנן שטורקית תהפוך לשפה רשמית כשקפריסין תתאחד.

מלבד 24 השפות הרשמיות, יש כ-150 שפות אזוריות ומיעוטים, המדוברות על ידי עד 50 מיליון איש. קטלאנית, גליצית ובסקית אינן שפות רשמיות מוכרות של האיחוד האירופי אך בעלות מעמד רשמי במדינה חברה אחת (ספרד): לפיכך, מתורגמים להן תרגומים רשמיים של האמנות ולאזרחים יש את הזכות להתכתב עם המוסדות בשפות אלו. האמנה האירופית לשפות אזוריות או מיעוטים שאושררו על ידי רוב מדינות האיחוד האירופי מספקת הנחיות כלליות שמדינות יכולות לפעול לפיהן כדי להגן על המורשת הלשונית שלהן. יום השפות האירופי מתקיים מדי שנה ב-26 בספטמבר ומטרתו לעודד למידת שפות ברחבי אירופה.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| האמונות הדתיות הרווחות ביותר באיחוד האירופי |
| --- |
|  | דת | אחוז מאמינים |
| 1 | נצרות קתולית | 48% |
| 2 | נצרות פרוטסטנטית | 12% |
| 3 | נצרות אורתודוקסית | 8% |
| 4 | זרמים נוצריים אחרים | 4% |
| 5 | אסלאם | 2% |
| 6 | אתאיזם / אגנוסטיציזם | 23% |
| 7 | אחר / לא ידוע | 3% |

 | 

| השפות המדוברות ביותר באיחוד האירופי |
| --- |
|  | שפה | דוברים כשפת אם | דוברים סה"כ |
| 1 | גרמנית | 18% | 32% |
| 2 | צרפתית | 13% | 26% |
| 3 | איטלקית | 12% | 16% |
| 4 | ספרדית | 8% | 15% |
| 5 | פולנית | 8% | 9% |
| 6 | רומנית | 5% | 5% |
| 7 | הולנדית | 4% | 5% |
| 8 | יוונית | 3% | 4% |
| 9 | הונגרית | 3% | 3% |
| 10 | פורטוגזית | 2% | 3% |

 | 

| המטרופולינים הגדולים ביותר באיחוד האירופי |
| --- |
|  | עיר | אוכלוסייה |
| 1 | צרפתצרפת פריז | 12,183,893 |
| 2 | ספרדספרד מדריד | 6,549,520 |
| 3 | ספרדספרד ברצלונה | 5,514,881 |
| 4 | גרמניהגרמניה ברלין | 5,259,363 |
| 5 | גרמניהגרמניה חבל הרוהר | 5,113,487 |
| 6 | איטליהאיטליה רומא | 4,355,725 |
| 7 | איטליהאיטליה מילאנו | 4,336,121 |
| 8 | יווןיוון אתונה | 3,576,590 |
| 9 | גרמניהגרמניה המבורג | 3,309,215 |
| 10 | הולנדהולנד אמסטרדם | 3,242,852 |

 | 

| עשר המדינות המאוכלסות ביותר באיחוד האירופי |
| --- |
|  | מדינה | אוכלוסייה |
| 1 | גרמניהגרמניה גרמניה | 83,019,214 |
| 2 | צרפתצרפת צרפת | 67,028,048 |
| 3 | איטליהאיטליה איטליה | 60,359,546 |
| 4 | ספרדספרד ספרד | 46,934,632 |
| 5 | פוליןפולין פולין | 37,972,812 |
| 6 | רומניהרומניה רומניה | 19,401,658 |
| 7 | הולנדהולנד הולנד | 17,282,163 |
| 8 | בלגיהבלגיה בלגיה | 11,467,923 |
| 9 | יווןיוון יוון | 10,722,287 |
| 10 | צ'כיהצ'כיה צ'כיה | 10,649,800 |

 |

כלכלה
-----

 ערך מורחב – **כלכלת האיחוד האירופי**  

בצירוף כלל המדינות המרכיבות את האיחוד האירופי, כלכלת האיחוד היא למעשה הכלכלה הגדולה בעולם (תמ"ג כולל של 17.2 טריליון דולר בשנת 2012). בין מדינות האיחוד מתקיים שיתוף פעולה הדוק, הכולל תנועה חופשית של הון, סחורות ואנשים; נורמות וסטנדרטים אחידים; מימון פרויקטים משותפים; ובמרבית מדינות האיחוד גם איחוד מוניטרי הכולל מטבע משותף – האירו.

עם זאת, ישנם הבדלים משמעותיים בין המדינות המרכיבות את האיחוד. מרבית המדינות החדשות שהצטרפו לאיחוד בשנות ה-2000, בדגש על מדינות מזרח היבשת, סובלות מסטנדרטים כלכליים ירודים משמעותית מאלו שבחמש עשרה מדינות האיחוד האירופי הוותיקות. עם זאת, עם ראשית המאה העשרים ואחת נרשמה צמיחה גבוהה יותר דווקא במדינות מזרח אירופה.

יחסי חוץ
--------

 ערך מורחב – **יחסי החוץ של האיחוד האירופי**  

אף על פי שלמדינות החברות באיחוד האירופי יש מידה רבה של אוטונומיה בקביעת מדיניות החוץ, המדינות לרוב חוברות זו לזו על מנת להחיל עמדה מדינית מגובשת וחזקה יותר. בשנים האחרונות מתקיימים מהלכים לגיבוש והחלת מדיניות חוץ כוללת ומגובשת לכלל המדינות החברות באיחוד האירופי, בעיקר בתחום הביטחון וזאת על מנת להגדיל את תפקיד האיחוד האירופי ביתר התחומים, וזאת מלבד הכלכלי. דוגמה למהלכים אלו היא הקמתו של שירות החוץ האירופי, שדרוג נציגויות האיחוד האירופי ברחבי העולם לדרגת שגרירויות והגברת התיאום בפיתוח יכולות צבאיות.

האיחוד האירופי בחיי היום־יום
----------------------------

עבור האזרח הפשוט החברות באיחוד האירופי מורגשת בחיי היום־יום. בניגוד לארצות הברית, שם ניתן חופש חוקתי רב למדינות המרכיבות את האיחוד לגבי חיי היום־יום, כפי שנהוג במשפט המקובל, באיחוד האירופי יש נטייה הפוכה לתקנן כמה שיותר תקנים משותפים, לפי גישת המשפט הקונטיננטלי. דוגמה קיצונית לכך היא כי ברגע שהצטרפה צ'כיה לאיחוד, נאסר על חנויות המזון בה לאפשר לקונים לבחור את הסופגניות המקומיות על ידי מישוש בידיים, מנהג שהיה נהוג במקום אבל נגד את תקנות התברואה של האיחוד.

מעבר לנושאים החוקיים ולמטבע המשותף, אחד מהשינויים העיקריים שהנהיג האיחוד הם בפתיחת הגבולות בין רוב חברות האיחוד (ראו: אמנת שנגן), ביניהן ניתן לנוע בחופשיות מלאה וללא ביקורת גבולות. לחופש התנועה יש גם משמעויות בתחום התעסוקה. רוב המדינות באיחוד מאפשרות לתושבי מדינות אחרות באיחוד לעבוד ולחיות ללא הגבלות למעט החובה להיות מסוגל להתפרנס ולא לעשות שימוש במערכת הרווחה ובכספי מענקי רווחה. חלק מן החברות הוותיקות באיחוד הטילו מגבלות זמניות (עד 2010) על הגירת עובדים מעשר החברות החדשות. למרות חששם של כמה גופים פוליטיים מפני גל הגירה גדול של מבקשי עבודה ממזרח למערב, גל כזה לא התרחש. הפחד מגל הגירה יותר גדול, שיגביר את האבטלה הוא אחד הגורמים לעיכוב בכניסתה של טורקיה לאיחוד. גבולות האיחוד נשמרים על ידי סוכנות Frontex, האחראית לאבטחת גבולות המדינות החברות באיחוד, בשיתוף פעולה עם משמרות הגבול של מדינות האיחוד.

במרץ 2019 הודיע האיחוד האירופי כי החל מראשית שנת 2021, אזרחיהן של יותר מ-60 מדינות, ובהן ישראל וארצות הברית שרוצים לבקר באירופה, צריכים להנפיק מראש אישור מקוון לצורך זה. מסמך זה יתקבל באמצעות בקשה למערכת מידע והרשאות נסיעה לאירופה, ETIAS. מועד הטמעת המערכת נדחה מספר פעמים, כאשר התאריך המשוער האחרון הוא עד שנת 2025.

האיחוד האירופי וישראל
---------------------

 ערך מורחב – **יחסי האיחוד האירופי–ישראל**  

לאיחוד האירופי ולישראל היסטוריה משותפת ארוכה, המתאפיינת בתלות הדדית ובשיתוף פעולה הולכים וגוברים מחד, ובקיטוב ואיומי חרם מאידך. לשיתוף הפעולה תורמים ערכי הדמוקרטיה המשותפים, הכבוד לחירות ושלטון החוק, ושניהם מחויבים למערכת כלכלה חופשית, החל מקפיטליזם וכלה בסוציאל-דמוקרטיה בינלאומית פתוחה המבוססת על עקרונות השוק. מובילים ישראלים בתחום הפוליטיקה, התעשייה, המסחר והמדע עומדים בקשרים הדוקים עם אירופה. למעלה מחמישה עשורים של מסחר, חילופי תרבות, שיתוף פעולה פוליטי ומערכת הסכמים מפותחת ביצרו את היחסים הללו. מאידך קיימת ביקורת עזה באיחוד על מדיניות ישראל כלפי הפלסטינים, ותרעומת בישראל על יחס מוטה ולא יחסי על ביקורת זו. קיטוב זה בא לידי ביטוי מעשי בהכרת פרלמנט האיחוד במדינה פלסטינית, וכן בהחלטה על סימון מוצרים מן ההתנחלויות.[דרוש מקור]

תרבות
-----

שיתוף פעולה תרבותי בין מדינות חברות היה אינטרס של האיחוד האירופי מאז הכללתו כסמכות קהילתית באמנת מאסטריכט. הפעולות שבוצעו בתחום התרבותי על ידי האיחוד האירופי כוללות את תוכנית שבע השנים של Culture 200 אירוע חודש התרבות האירופי, ותזמורות כמו תזמורת הנוער של האיחוד האירופי. תוכנית בירת התרבות האירופית בוחרת ערים אחת או יותר בכל שנה כדי לסייע לפיתוח התרבותי של אותה עיר.

ראו גם
------

* חברות מיוחדות באיחוד האירופי
* תקציב האיחוד האירופי
* בירת התרבות של אירופה
* הקהילה הכלכלית האירו-אסייתית
* פדרליזם של האיחוד האירופי
* רפורמת מקשרי

לקריאה נוספת
------------

* עידית חנוכה, **האיחוד האירופי: ניסוי בדמוקרטיה על-לאומית**, תל אביב: רסלינג, 2014.
* שרה קאהן־ניסר, **האיחוד האירופי: היסטוריה, מוסדות ומדיניות**, רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2016.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **האיחוד האירופי** |
| ויקיחדשות דיווחים בוויקיחדשות: **תגית:האיחוד האירופי** |
| ויקימסע מדריך למטייל בוויקימסע: **האיחוד האירופי** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **האיחוד האירופי** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של האיחוד האירופי (בבולגרית, בצ'כית, בדנית, בגרמנית, באסטונית, ביוונית, באנגלית, בספרדית, בצרפתית, באירית, בקרואטית, באיטלקית, בליטאית, בלטבית, בהונגרית, במלטית, בהולנדית, בפולנית, בפורטוגזית, ברומנית, בסלובקית, בסלובנית, בפינית ובשוודית)
* אתר מדיניות השכנות האירופית
* אתר משלחת הנציבות האירופית למדינת ישראל
* אתר של האיחוד האירופאי הנותן סקירה על התרבות האירופית
* "מאוחדים בשונות", פרלמנט גיליון 62, אתר המכון הישראלי לדמוקרטיה
* אתר למנויים בלבד אקונומיסט, 28 מדינות, 24 שפות, 500 מיליון אזרחים - וכאב ראש אחד גדול, באתר TheMarker‏, 24 ביוני 2016
* יונתן קירשנבאום, ‏ייאוש, פערים ולאומנות משגשגת: 5 המפות שמספרות מה באמת קורה באירופה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 19 בינואר 2019
* אתר למנויים בלבד האזינו: מה יקרה אם רוסיה תסגור את ברז הגז ומי מהווה את האיום האמיתי על האיחוד?, באתר הארץ, 22 ביוני 2021
* האיחוד האירופי, באתר פרס נובל (באנגלית)
* האיחוד האירופי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי האיחוד האירופי בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* האיחוד האירופי, דף שער בספרייה הלאומית
* יותם רונזר, עדי קונטר, **האיחוד האירופי בצל משבר ההגירה**, באתר **המכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS)**, תל אביב, מאי 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  לאיחוד אין באופן רשמי עיר בירה, המושב הראשי של מרבית מוסדות השלטון המרכזיים נמצא בבריסל ועל כן לרוב מיחסים לה את מעמד הבירה, כמו כן קימים מוסדות שלטון מרכזיים גם בשטרסבורג ולוקסמבורג
2. ↑  במרבית מדינות אירופה מונהג ה-CET - הזמן האירופי המרכזי (UTC+1), לעיתים בסתירה לקווי האורך.
3. ↑  OECD Statistics, stats.oecd.org
4. ↑  Aims and values | European Union, european-union.europa.eu (באנגלית)
5. ↑  Report for Selected Countries and Subjects, IMF (באנגלית)
6. ↑  The EU Single Marker, web.archive.org
7. ↑  EUROPA - Glossary - Common commercial policy, web.archive.org, ‏2009-01-16
8. ↑  "Agriculture and Fisheries Council"
9. ↑  Inforegio - EU Regional and urban development, ec.europa.eu
10. ↑  Home Affairs - Policies - Borders & Visas - Schengen, web.archive.org, ‏2011-08-10
11. ↑  "EU collects Nobel Peace Prize in Oslo". *BBC News* (באנגלית בריטית). 2012-12-10. נבדק ב-2024-04-07.
12. ↑  Rawlinson, Kevin; Topping, Alexandra; Murphy, Simon (2020-02-01). "Brexit day: end of an era as United Kingdom leaves EU – as it happened". *the Guardian* (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-04-07.
13. ↑  F. W. Taussig, Keynes, The Economic Consequences of the Peace, **The Quarterly Journal of Economics** 34, 1920, עמ' 381–387 doi: 10.2307/1882372
14. ↑  Der Briand-Plan und der Völkerbund als Verhandlungsarena für die europäische Einigung zwischen den Kriegen — EGO, EGO | Europäische Geschichte Online (בגרמנית)
15. ↑  Nelsson, Richard; Nelsson, compiled by Richard (2019-09-05). "Aristide Briand's plan for a United States of Europe - archive 1929". *The Guardian* (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-04-07.
16. ↑  "Milestones: 1937–1945"
17. ↑  Die politischen Folgen, CVCE.EU by UNI.LU, ‏2016-08-07 (בגרמנית)
18. ↑  Peo Hansen, Stefan Jonsson, Bringing Africa as a 'Dowry to Europe' : European Integration and the Eurafrican Project, 1920–1960, **Interventions: International Journal of Postcolonial Studies** 13, 2011, עמ' 443–463
19. ↑  9789080498310 The College Of Europe = Le Collège D'Europe edited By Léonce Bekemans, Dieter Mahncke And Robert Picht : ISBNPlus - Free and Open Source ISBN Database, web.archive.org, ‏2017-01-13
20. ↑  Schuman declaration May 1950 | European Union, european-union.europa.eu (באנגלית)
21. ↑  Blocker, Joel (2008-04-09). "Europe: How The Marshall Plan Took Western Europe From Ruins To Union". *Radio Free Europe/Radio Liberty* (באנגלית). נבדק ב-2024-04-10.
22. ↑  History of the European Union – 1945-59 | European Union, european-union.europa.eu (באנגלית)
23. ↑  A European Atomic Energy Community, CVCE.EU by UNI.LU, ‏2016-08-07 (באנגלית)
24. ↑  A European Customs Union, CVCE.EU by UNI.LU, ‏2016-08-07 (באנגלית)
25. 1 2  Merging the executives, CVCE.EU by UNI.LU, ‏2016-08-07 (באנגלית)
26. ↑  The Commissioners - Profiles, Portfolios and Homepages, ec.europa.eu
27. ↑  The first enlargement, CVCE.EU by UNI.LU, ‏2016-08-07 (באנגלית)
28. ↑  The new European Parliament, CVCE.EU by UNI.LU, ‏2016-08-07 (באנגלית)
29. ↑  "Schengen agreement" (באנגלית בריטית). 2001-04-30. נבדק ב-2024-04-11.
30. ↑  Negotiations for enlargement, CVCE.EU by UNI.LU, ‏2016-07-28 (באנגלית)
31. ↑  History of the European Union – 1980-89 | European Union, european-union.europa.eu (באנגלית)
32. ↑  . This article was prepared by reporters Michael M. Phillips, Cecilie Rohwedder and Erik Portanger of The Wall Street Journal. "IMF Candidate Koehler Brings Solid Experience - WSJ". *WSJ* (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2024-04-12.`{{cite news}}`: תחזוקה - ציטוט: numeric names: authors list (link)
33. ↑  Treaty of Maastricht on European Union | EUR-Lex, eur-lex.europa.eu (באנגלית)
34. 1 2  EUROPA - The EU at a glance - The History of the European Union - 2000-today, web.archive.org, ‏2007-02-11
35. ↑  Arquivo.pt, arquivo.pt
36. ↑  Jean-Claude piris, **The Lisbon Treaty: A Legal and Political Analysis.**, 2010
37. ↑  The Nobel Peace Prize 2012, NobelPrize.org (באנגלית אמריקאית)
38. ↑  "Nobel Committee Awards Peace Prize to E.U"
39. ↑  "Croatia: From isolation to EU membership". *BBC News* (באנגלית בריטית). 2013-04-19. נבדק ב-2024-04-12.
40. ↑  EU Referendum Results - BBC News, www.bbc.com (באנגלית בריטית)
41. ↑  "Britain Votes to Leave E.U. Stunning the World"
42. ↑  At the Stroke of Brexit, Britain Steps, Guardedly, Into a New Dawn, The New York Times
43. ↑  Recovery plan for Europe - European Commission, commission.europa.eu (באנגלית)
44. ↑  Kurmelovs, Royce; Singh, Maanvi; Oladipo, Gloria; Rankin, Jennifer; Bryant, Miranda; Farrer, Martin; Singh, Royce Kurmelovs (now); Maanvi; Farrer (earlier), Martin (2022-03-09). "Foreigners travelling to Ukraine to fight invasion will be given citizenship – as it happened". *the Guardian* (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-04-12.
45. ↑  Photos: Russia invades Ukraine, CNN, ‏2022-02-15 (באנגלית)
46. ↑  "EU Approves 450 Million Euros of Arms Supplies for Ukraine". *Bloomberg.com* (באנגלית). 2022-02-27. נבדק ב-2024-04-12.
47. ↑  EWB, Informal meeting of European Council in Grenada to discuss EU enlargement, European Western Balkans, ‏2023-10-03 (באנגלית אמריקאית)
48. ↑  JAMnews, Charles Michel: EU and accession candidates must be ready for enlargement by 2030, English Jamnews, ‏2023-08-28 (באנגלית אמריקאית)
49. ↑  EU should be ready to accept 10 new countries: Official, Türkiye Newspaper, ‏2023-09-01 (באנגלית)
50. ↑  מונטנגרו הגישה בקשה רשמית להצטרף לאיחוד האירופי, באתר ynet, 15 בדצמבר 2008
51. ↑  סוכנויות הידיעות, סרביה הגישה בקשה להצטרף לאיחוד האירופי, באתר ynet, 22 בדצמבר 2009
52. ↑  זלנסקי הגיש בקשה רשמית לצירוף אוקראינה לאיחוד האירופי, באתר ynet, 28 בפברואר 2022
53. ↑  הוכרז רשמית: אוקראינה מועמדת להצטרף לאיחוד האירופי, באתר ynet, 23 ביוני 2022
54. ↑  Alexander Tanas, With war on its doorstep, Moldova applies for EU membership, רויטרס, ‏3 במרץ 2022 (באנגלית)
55. ↑  אוריאל בארי, ‏מדינה נוספת מועמדת להצטרף לאיחוד האירופי, באתר "סרוגים", 13 בדצמבר 2022
56. ↑  Georgia’s PM Signs Application to Join the EU, באתר civil.ge, ‏3 במרץ 2022 (באנגלית)
57. ↑  איסלנד הגישה בקשה רשמית להצטרפות לאיחוד האירופי, באתר ynet, 23 ביולי 2009
58. ↑  הפנתה גב לאירופה: איסלנד ביטלה הצטרפותה לאיחוד, באתר וואלה!‏, 14 במרץ 2015
59. ↑  רויטרס‏, קוסובו הגישה בקשה להצטרפות לאיחוד האירופי, באתר וואלה!‏, 15 בדצמבר 2022
60. ↑  שירות גלובס, ‏גם נורבגיה רוצה להתרחק מהאיחוד האירופי, והיא לא חלק ממנו, באתר גלובס, 2 במרץ 2016
61. ↑  "קבלו את טורקיה לאיחוד עד 2023 או שתאבדו אותה", באתר ‏מאקו‏, 31 באוקטובר 2012
62. ↑  measures taken regarding the implementation of the Treaty of Lisbon
63. ↑  Treaty of Lisbon amending the Treaty on European Union and the Treaty establishing the European Community, Article 9 B
64. ↑  "Professor Farrell: "The EP is now one the of the most powerful legislatures in the world"". European Parliament. 18 June 2007. Retrieved 5 July 2007.
65. ↑  Brand, Constant and Wielaard, Robert (8 June 2009). "Conservatives Post Gains In European Elections". *The Washington Post*. Associated Press. Retrieved 17 August 2010.
66. ↑  Retrieved 26 April 20111="Eurostat – Tables, Graphs and Maps Interface (TGM) table". Epp.eurostat.ec.europa.eu. Retrieved 26 April 2011.
67. ↑  אתר למנויים בלבד החל מ-2021: אזרחי ארה"ב יצטרכו להוציא אישור כדי להיכנס לאיחוד האירופי, באתר TheMarker‏, 8 במרץ 2019

| מדינות האיחוד האירופי |
| --- |
| מדינות מייסדות | איטליה • בלגיה • גרמניה[1] • הולנד • לוקסמבורג • צרפת | דגל האיחוד האירופי |
| מדינות נוספות | אוסטריה • אירלנד • אסטוניה • בולגריה • דנמרק • הונגריה • יוון • לטביה • ליטא • מלטה • סלובניה • סלובקיה • ספרד • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • קפריסין • קרואטיה • רומניה • שוודיה |
| פרשו מהאיחוד לאחר חברות בו | הממלכה המאוחדת |
| מועמדות להצטרפות | אלבניה • טורקיה • מונטנגרו • מקדוניה הצפונית • סרביה |
| [1] המדינה המייסדת הייתה גרמניה המערבית. גרמניה המזרחית צורפה בעקבות איחוד המדינות בשנת 1990. |

| זוכי פרס נובל לשלום |
| --- |
| 1901–1925 | דינן, פאסי (1901) • דוקומון, גובאט (1902) • קרמר (1903) • המוסד לחוק בינלאומי (1904) • פון זוטנר (1905) • רוזוולט (1906) • מונטה, רנו (1907) • ארנולדסון, באייר (1908) • ברנארט, דה קונסטן (1909) • לשכת השלום הבינלאומית בשווייץ (1910) • אסר, פריד (1911) • רוט (1912) • לה פונטן (1913) • לא הוענק (1914–1916) • הצלב האדום (1917) • לא הוענק (1918) • וילסון (1919) • בורז'ואה (1920) • ברנטין, לאנגה (1921) • ננסן (1922) • לא הוענק (1923-1924) • צ'מברלין, דוז (1925) |  |
| 1926–1950 | בריאן, שטרזמן (1926) • ביוסון, קווידה (1927) • לא הוענק (1928) • קלוג (1929) • סודרבלום (1930) • אדמס, באטלר (1931) • לא הוענק (1932) • אנג'ל (1933) • הנדרסון (1934) • פון אוסייצקי (1935) • לאמאס (1936) • ססיל (1937) • משרד ננסן הבין-לאומי לפליטים (1938) • לא הוענק (1939–1943) • הוועד הבינלאומי של הצלב האדום (1944) • הול (1945) • באלץ', מוט (1946) • מועצת שירות הידידים הבריטית, אגודה אמריקאית לשירותי הידידים (1947) • לא הוענק (1948) • אור (1949) • באנץ' (1950) |
| 1951–1975 | ז'ואו (1951) • שווייצר (1952) • מרשל (1953) • נציבות האו"ם לפליטים (1954) • לא הוענק (1955–1956) • פירסון (1957) • פיר (1958) • נואל-בייקר (1959) • לוטולי (1960) • המרשלד (1961) • פאולינג (1962) • הצלב האדום (1963) • לותר קינג (1964) • UNICEF‏ (1965) • לא הוענק (1966–1967) • קאסן (1968) • ארגון העבודה הבין-לאומי (1969) • בורלוג (1970) • ברנדט (1971) • לא הוענק (1972) • קיסינג'ר, לה דק טהו (סירב לקבל) (1973) • מקברייד, סאטו (1974) • סחרוב (1975) |
| 1976–2000 | ויליאמס, מגווייר (1976) • אמנסטי אינטרנשיונל (1977) • בגין, סאדאת (1978) • תרזה (1979) • אסקיבל (1980) • נציבות האו"ם לפליטים (1981) • מירדאל, רובלס (1982) • ואלנסה (1983) • טוטו (1984) • האגודה הבין-לאומית של רופאים למניעת מלחמה גרעינית (1985) • ויזל (1986) • אריאס (1987) • כוחות שמירת השלום של האומות המאוחדות (1988) • גיאטסו (1989) • גורבצ'וב (1990) • סו צ'י (1991) • מנצ'ו (1992) • מנדלה, דה קלרק (1993) • רבין, פרס, ערפאת (1994) • רוטבלט, קונגרס פגוואש בנושא מדע ועניינים בינלאומיים (1995) • בלו, הורטה (1996) • המאמץ העולמי לאיסור על השימוש במוקשים, ויליאמס (1997) • יום, טרימבל (1998) • רופאים ללא גבולות (1999) • קים (2000) |
| 2001 ואילך | האומות המאוחדות, אנאן (2001) • קרטר (2002) • עבאדי (2003) • מאטאיי (2004) • הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית, אל-בראדעי (2005) • יונוס, גרמין (2006) • גור, הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים (2007) • אהטיסארי (2008) • אובמה (2009) • שיאובו (2010) • ג'ונסון-סירליף, בואי, כרמאן (2011) • האיחוד האירופי (2012) • הארגון למניעת הפצת נשק כימי (2013) • יוספזאי, סאטיארת'י (2014) • קוורטט הדיאלוג הלאומי בתוניסיה (2015) • סנטוס (2016) • התנועה הבינלאומית להשמדת נשק גרעיני (2017) • מוראד, מקווגי (2018) • אבי אחמד​ (2019) • תוכנית המזון העולמית​ (2020) • מוראטוב, רסה​ (2021) • ביאליצקי, ממוריאל, המרכז לחירויות אזרחיות (2022) • נרגוס מוחמדי, (2023)
 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260954805171
* BIBSYS: 94000025
* BNE: XX141032
* BnF: cb12350708p (data)
* CANTIC: a10068259
* CiNii: DA11072069
* GND: 5098525-5
* HDS: 013813
* ISNI: 0000 0001 2375 4495
* LCCN: n2004153355
* LNB: 000071269
* NDL: 00407066
* NKC: kn20010711086
* NLA: 35383556
* NLK: KAB201906323
* NSK: 000194363
* RERO: 02-A000165977
* SELIBR: 114565
* SUDOC: 032486324
* Trove: 933245
* VIAF: 207634635
* WorldCat: lccn-n2004153355

 |