recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**יפרם קורץ** (ברוסית: **Ефрем Курц**;‏ 7 בנובמבר 1900, סנקט פטרבורג – 27 ביוני 1995, לונדון) היה מנצח אמריקאי ממוצא רוסי.

קריירה
------

קורץ למד בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג, כתלמידם של אלכסנדר גלאזונוב וניקולאי צ'רפנין, בין השאר. בהמשך למד בריגה, ברלין ולייפציג, בזו האחרונה כתלמידו של ארתור ניקיש.

קורץ ניצח לראשונה בפומבי כשיצא במקום ניקיש החולה ללוות את הרקדנית איזדורה דאנקן במסע הופעות. הופעותיו אלה הובילו למספר קונצרטים עם הפילהרמונית של ברלין. בשנים 1924–1933 ניצח על הפילהרמונית של שטוטגרט ובשנת 1928 שכרה אותו הפרימה בלרינה אנה פבלובה ללוות את ריקודה, ובכך המשיך עד למותה בשנת 1931. בשנים 1932–1942 היה מנצח ה"באלט רוס של מונטה קרלו" ויצא עמם לסיורי הופעות רבים. עבודתו במונטה קרלו כללה ניצוח על הצגת הבכורה העולמית של "עליצות פריזאית"

בהמשך היגר קורץ לארצות הברית והתאזרח שם ב-1944. בשנים 1943–1948 שימש כמנהלה המוזיקלי של הפילהרמונית של קנזס סיטי. באותה משרה כיהן בתזמורת הסימפונית של יוסטון בשנים 1948 עד 1954. כמו כן ניצח על מוזיקה למספר סרטי קולנוע, ביניהם פסקול הסרט "מקבת'" של הבמאי אורסון ולס.

בשנים 1955–1957 היה קורץ מנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול יחד עם ג'ון פריצ'רד. לאחר זאת שימש מנצח אורח בתזמורות אחדות, בין השאר בלנינגרד ומוסקבה בברית המועצות, לשם חזר בפעם הראשונה בשנת 1966.

קורץ נשא לאישה את החלילנית האמריקאית איליין שאפר, שמתה בשנת 1973.

הקלטות
------

ברפרטואר ההקלטות שלו יצירות משל דמיטרי שוסטקוביץ' (הקלטות מוקדמות, אם כי לא ביצועי בכורה, של כמה מן הסימפוניות ושל הסוויטה לבלט "תור הזהב"), ארנסט בלוך (שאחת מיצירותיו האחרונות, "שתי פואמות אחרונות (אולי...)" הוקדשה לאיליין שאפר) והייטור וילה-לובוס (Uirapuru). רבות מן ההקלטות האלה נעשו בשנות ה-40 וה-50 עם תזמורת פילהרמוניה בלונדון. קורץ הקליט בעיקר לחברות קולומביה ו-EMI.

קישורים חיצוניים
----------------

* יפרם קורץ, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* יפרם קורץ, באתר AllMusic (באנגלית)
* יפרם קורץ, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* יפרם קורץ, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Anderson, Martin, "A Century in Music: Manuel Rosenthal in Conversation" (April 2000). *Tempo* (New Ser.) (212): pp. 31-37.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007426293605171
* BNE: XX885665
* BnF: cb138962104 (data)
* CiNii: DA12182583
* GND: 134437241
* ISNI: 0000 0000 8383 5863
* LCCN: n81144522
* MusicBrainz: c6456a16-2783-4de2-8fc9-589724eae1de
* NKC: mzk2009512495
* NLA: 35808294
* SNAC: w6903hm1
* SUDOC: 080493750
* Trove: 1096817
* VIAF: 54332894
* WorldCat: lccn-n81144522

 |
**איי וינדוורד** הם הדרומיים שבין איי האנטילים הקטנים.

מקור השם וחלוקה גאוגרפית
------------------------

המחשת המושגים וינדווארד וליווארד
אי "וינדוורד" (באנגלית: עם כיוון הרוח) נקראים כך בשל מיקומם - במורד כיוון הרוח ביחס לספינות המגיעות לאיי הים הקריבי מאירופה. איי ליווארד המצויים צפונית להם הם "במעלה הרוח" ביחס למשטר הרוחות באזור - הזורם מצפון לדרום.
האיים האנטילים המהווים חלק מאיי וינדוורד הם:

* מרטיניק (צרפת)
* סנט לוסיה
* ברבדוס
* סנט וינסנט
* הגרנדינס
* גרנדה
* טרינידד
* טובגו

מושבה בריטית
------------

איי וינדוורד היוו בעבר מושבה בריטית הכללה את מרבית האיים הנכללים בקבוצה בו בין השנים 1833–1960. המושבה כללה את האיים גרנדה, סנט לוסיה, סנט וינסנט, הגרנדינס וברבדוס - בו הייתה ממוקמת בירת המושבה ומקום מושבו של המושל עד שנת 1885 עת הפכה ברבדוס למושבה עצמאית. כמו כן האי טובגו היווה חלק מהמושבה עד שנת 1889 עת הצטרף האי לטרינידד, ודומיניקה היוותה חלק מהמושבה החל משנת 1940 עת הפסיקה להיות חלק ממושבת איי ליווארד.

שמה הרשמי של המושבה היה **המושבה הפדרלית של איי וינדוורד** (**Federal Colony of the Windward Islands** ) בין השנים 1871–1956. ב-1956 שונה השם ל**טריטוריית איי וינדוורד** (**Territory of the Windward Islands**). 

בירת המושבה הייתה העיר ברידג'טאון באי ברבדוס בין השנים 1871–1885 ולאחר מכן סנט ג'ורג' באי גרנדה. המושבה לא הייתה מושבה אחת אלא קבוצה של מושבות שלהם מושל אחד, אולם לכל אי היו מוסדות ממשלתיים שונים, חוקים שונים, ואף מיסים שונים.

המושבה הפסיקה להתקיים בשנת 1960 והאיים קיבלו עצמאות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איי וינדוורד** בוויקישיתוף
* מידע על המושבה הבריטית
* איי וינדוורד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007558683505171
* GND: 14590-7
* LCCN: sh85146967
* NARA: 10044692
* NKC: ge867172
* VIAF: 80144928705754440233
* WorldCat: viaf-80144928705754440233

 |
זחוק תימני המכיל פלפלים חריפים, שום, כוסברה, שאטה ותבלינים
**זחוק** או **סחוג** (בערבית: **سحوق**, תעתיק מדויק: סחוק) הוא ממרח חריף מפלפלת צ'ילי, שמקורו במטבח התימני.

סוגים
-----

ישנם שני סוגים עיקריים של זחוק: הזחוק האדום, העשוי מפלפלים חריפים אדומים מיובשים, והזחוק הירוק אשר בניגוד לאדום, מכיל פלפלים ירוקים טריים וכוסברה, אם כי יש המכינים גם אותו מפלפלים מיובשים.

"זחוק" מקורו במילה העברית "שחוק" (שבהגיה תימנית הופך לזחוג), מאחר שהכנתו כוללת שחיקה של הפלפלים במזחגה. המזחגה היא סוג של עלי ומכתש עשויים גרניט או בזלת, המכתש רחב ושטוח מהצורה המקובלת והעלי דומה לחלוק נחל ומשתמשים בצידו הרחב, בניגוד לעלי הנפוץ.

הזחוק הירוק עשוי תערובת של פלפלים ירוקים חריפים עם כוסברה, שום ותבלינים שונים.

זחוק אדום, נעשה מפלפלים אדומים מיובשים, שום ותבלינים, יש המוסיפים מעט חומץ או שמן אך אין הם כלולים במתכון המסורתי.

זחוק חום הוא זחוק ירוק בתוספת עגבניות. ניתן להכין זחוק בו החריפות מועטה על ידי שימוש מועט בפלפלים חריפים ביחס לשאר הרכיבים למשל על ידי הוספת פלפלים שאינם חריפים. ממרחים דומים ממטבחי העולם הם האריסה (תוניסיה), פִלפֵל צ'ומה (לוב), רוטב צ'ילי (ארצות הברית, מקסיקו ודרום-מזרח אסיה) .

זחוק אדום, ירוק, וחום

ראו גם
------

* טבסקו
* סיראצ'ה
* מוהמרה

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטלים: |
| --- |
|  | **פורטל מזון** |
|  | **פורטל המזרח התיכון** |

* הגיית המלה ״זחוק״ בתימנית-יהודית

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זחוק** בוויקישיתוף
**ועידת האוקיינוס הארקטי** נערך באילוליסאט שבגרינלנד בין 27 במאי ל-29 במאי 2008. חמש ארצות: קנדה, דנמרק, נורווגיה, רוסיה וארצות הברית, דנו בנושאים מרכזיים הקשורים לאוקיינוס הקרח הצפוני. חשיבות המפגש נבעה מהתוכניות שהותוו במהלכו לקביעת כללים בנושאי איכות הסביבה, ביטחון התעבורה הימית, חיפוש מחצבים, בקרה על הפקת נפט מאזור הקוטב ושינועו, וחלוקת האחריות במקרי חירום אם כתוצאה מההתחממות העולמית ייפתחו נתיבי שיט חדשים באזור.

הוועידה הייתה הראשונה מסוגה בדרג מיניסטריאלי והשתתפו בה שרים מחמש המעצמות האזוריות. היא התכנסה על פי יוזמה של פר סטיג מולר, שר החוץ של דנמרק, והנס אנוקסן, ראש ממשלת גרינלנד, לאחר שהתרחשו כמה אירועים של מחלוקות טריטוריאליות באזור הארקטי, כולל המחלוקת על האי הנס ומשלחת ארקטיקה 2007.

מולר הצהיר "אנו חייבים למלא אחר מחויבויותינו באזור הארקטי עד שארגון האומות המאוחדות יקבל החלטה למי תהא הזכות לים ולמשאבים שבאזור. אנו חייבים להסכים על הכללים ומה לעשות אם שינויי האקלים יאפשרו הגדלת התעבורה הימית." גם סרגיי לברוב, שר החוץ הרוסי, הצהיר "אנו חייבים לשגר איתות פוליטי משותף, הן לתושבי המדינות שלנו, והן ליתר העולם, שחמש המדינות שלחוף האוקיינוס מתכוונות להתייחס לאפשרויות ולאתגרים באורח אחראי".

הקרחון המצטמק של אילוליסאט שימש רקע הולם לוועידה המהווה נקודת ציון בנושא.

ראשי המשלחות בכינוס היו:

* קנדה: גארי לון, השר למשאבי הטבע של קנדה
* דנמרק: פר סטיג מולר, שר החוץ של דנמרק, והאנס אנוקסן, ראש ממשלת גרינלנד
* נורווגיה: יונס גר סטיורה, שר החוץ של נורווגיה
* רוסיה: סרגיי לברוב, שר החוץ הרוסי
* ארצות הברית: ג'ון נגרופונטה (John D. Negroponte) סגן שרת החוץ האמריקאית

ב-28 במאי, יום לפני תום הוועידה, הכריזו המשתתפים על **הצהרת אילוליסאט** (באנגלית: Ilulissat Declaration), ובה התחייבו "ליישב בצורה מוסדרת טענות חופפות לבעלות טריטוריאלית" ולחסום "חקיקה בינלאומית מקיפה חדשה לקביעת השלטון באוקיינוס הארקטי"

מחלוקת
------

הכללת רק חלק מחברי המועצה הארקטית, ואי שיתופם של אחרים (עמים ילידים של האזור, איי פארו, איסלנד ושוודיה) עוררו מחלוקת.

בניסיון להגן על החלטת דנמרק שלא לשתף חברים מסוימים של המועצה הארקטית בוועידה, הצהיר תומאס וינקלר (Thomas Winkler), שעמד בראש המחלקה למשפט בינלאומי של דנמרק, כי "מפגש זה באילוליסאט אינו מהווה תחרות למועצה הארקטית. הנושאים עליהם אנו הולכים לדון יהיו נושאים שהם בתחום אחריותן של חמש המדינות השוכנות לחוף האוקיינוס הארקטי."

תגובתו של אקאלוךּ לינגה (Aqqaluk Lynge), פוליטיקאי גרינלנדי ונשיא לשעבר של "מועצת האינואיטים שסביב הקוטב", הייתה חשש שהעמים הילידים של האזור הארקטי "נדחקים לשוליים". "לאינואיטים יש הגדרה משלהם לריבונות".

הערות שוליים
------------

1. ↑  רמז להתנגדותם של חמש המדינות לניסיון לקבוע לגבי האוקיינוס הארקטי הסדר דומה לזה שנקבע כלפי אנטארקטיקה, שהפך אותה לשטח בינלאומי.
2. ↑  גוף בינלאומי שנוסד ב-1996 שבו מיוצגים מדינות ועמים ילידים של אזור הקוטב
**נופדיה** (באנגלית: **Nupedia**) הייתה אנציקלופדיית אינטרנט בה פורסמו מאמרים בפורמט תוכן חופשי. היא הוקמה בשנת 2000 ונסגרה בשנת 2003, וידועה כיום כקודמתה של ויקיפדיה. נופדיה הוקמה על ידי ג'ימי ויילס ונתמכה על ידי בומיס - עורכה הראשי היה לארי סאנגר. בניגוד לוויקיפדיה, נופדיה נכתבה על ידי מומחים בלבד ואופיינה בביקורת עמיתים נוקשה, אשר נועדה להביא את מאמריה לרמתן של אנציקלופדיות מקצועיות. לפני סגירתה ב-2003 התפרסמו בנופדיה 25 מאמרים, ו-74 נוספים היו בשלבי עריכה.

היסטוריה
--------

נופדיה פרסמה את מאמריה תחת רישיון חופשי. בשנתה הראשונה השתמשה האנציקלופדיה ברישיון מיוחד - Nupedia Open Content License, אולם בינואר 2001, לאחר לחץ מצד ריצ'רד סטלמן וארגון התוכנה החופשית, החליפה האנציקלופדיה את רישיונה לרישיון לשימוש חופשי במסמכים של גנו, אותו הרישיון שבו השתמשה ויקיפדיה לפני שעברה ל-CC. ריצ'רד סטלמן ייסד באותו זמן את GNUפדיה(אנ'), פרויקט שהיה אמור להתחרות בנופדיה. אחת הטענות הראשיות של תומכי GNUפדיה כנגד נופדיה הייתה שביקורת העמיתים הנוקשה של נופדיה נוגדת את רוחו של ארגון התוכנה החופשית.

במהלך תקופה זו יצרה נופדיה את ויקיפדיה כפרויקט צדדי, שמטרתו לאסוף מאמרים לפני שהם עוברים את ביקורת העמיתים. פרויקט זה משך עניין משני הצדדים, שכן הוא הסיר את המחסום הבירוקרטי ואיפשר לציבור הרחב לתרום. כתוצאה מכך GNUפדיה מעולם לא התפתחה באמת, והאיום לתחרות בין שתי האנציקלופדיות נמנע. ויקיפדיה, שגדלה בינתיים בקצב מהיר יחסית ומשכה תרומות רבות, פיתחה עד מהרה חיים משלה, והחלה לפעול בנפרד מנופדיה.

חוץ מלהוביל לסופו של פרויקט GNUפדיה, ויקיפדיה אף הובילה לקריסתה ההדרגתית של נופדיה. בפברואר 2002 החליטה בומיס שאין עוד צורך בעורך ראשי בתשלום, ועד מהרה פרש סנג'ר משני הפרויקטים. עם גדילתה של ויקיפדיה הצטמקה נופדיה, וב-26 בספטמבר 2003 היא נסגרה סופית, כאשר כ-21 ממאמריה הועתקו אל ויקיפדיה.

תהליך כתיבת המאמרים
-------------------

כדי לכתוב מאמרים בנופדיה היה דרוש, חוץ מבמקרים נדירים, דוקטורט, אולם מבקרי המאמר - שכן נופדיה התבססה על ביקורת עמיתים - היו לרוב חסרי ידע מיוחד, שכן הם הזדהו בשם מסך בלבד. למרות שהייתה למבקרים אפשרות להוסיף ביוגרפיה, רבים בחרו שלא לעשות זאת, מה שהוביל למצב בו אנשים בעלי דוקטורט נאלצו לשנות את מאמריהם בהסתמך על ביקורתם של משתמשים אנונימיים ללא ידע בנושא. תהליך הכתיבה בנופדיה היה שונה מזה שבוויקיפדיה בכך שהבודקים לא היו יכולים לשנות את המאמר, אלא רק להעלות ביקורת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נופדיה** בוויקישיתוף
* נופדיה
* גרסה מוקדמת של נופדיה
* ההיסטוריה של ויקיפדיה ונופדיה: חלק ראשון וחלק שני

הערות שוליים
------------

1. ↑  Chen Shun-Ling: Self-governing online communities in Web 2.0: privacy, anonymity and accountability in Wikipedia (PDF; 950 kB) Albany Law Journal. 5. May 2010.
"הבית המשוגע" לצד רחוב אליעזר פרי.
"**הבית המשוגע**" הוא כינויו של בית מגורים משותף הנמצא ברחוב הירקון בתל אביב, מעבר לכביש הבניין שוכן גן העצמאות וקרוב לכיכר אתרים. הבניין תוכנן על ידי האדריכל ליאון גנייבה והמהנדס יעקב חי, בנייתו הסתיימה ב-1989. מאז הקמתו נחשב הבניין ל"קוריוז" אדריכלי בעיר.

תכנון
-----

הבניין, שסגנונו שונה בתכלית מכל מבנה אחר בארץ ובתל אביב בפרט, נבנה בהשראת מבני מגורים שתכנן אנטוני גאודי בברצלונה בסגנונו הייחודי כגון קאזה מילה או בית באליו. מבנים אלו מתאפיינים בצורות עקמומיות ופיסוליות הלקוחות מעולם הטבע ומזכירות צמחייה, שלדים או חלקים מגוף האדם. בדומה למבנים של גאודי, גם הבית המשוגע כולל חלקים אשר לא ניתן לבנותם על פי תוכניות מקובלות אלא מצריכות עבודת פיסול בבניין עצמו. עם זאת, הבית המשוגע הוא למעשה בניין בעל שלד בטון מזוין פשוט עם חלוקה ברורה לדירות ומרפסות אליו הוצמדו אלמנטים העשויים מג'י אר סי (Glass fiber Reinforced Cement-G.R.C) (תערובת מלט מזוין בסיבי זכוכית עמיד בעל יכולות עיצוב גמישות, קל משקל ונוח להתקנה) היוצרים את העיצוב של רכיבים דינמיים באופן מלאכותי. שבירת הצורה אינה מוחלטת והמבנה נראה כמו קוביית בטון הלובשת בגדים קרועים. מבני המגורים של גאודי נבנו כעקמומיים כחלק מתפישת הבנייה שלהם - רוב הקימורים הם חלק ממבנה הבניינים וקישוטיהם הססגוניים נראים כצומחים מתוך הבניין באופן טבעי.

מודל של הבית המשוגע מוצג יחד עם מבנים תל אביביים מפורסמים נוספים במיני ישראל.

הבניין המשוגע נבנה על ידי חברת משולם לוינשטין הנדסה וקבלנות בע"מ.

גלריית תמונות
-------------

* עורף הבנייןעורף הבניין
* ישראל בולג לצד מודל מוקדם ומודל של הבית שיזם וגר בוישראל בולג לצד מודל מוקדם ומודל של הבית שיזם וגר בו
* דלת הכניסה הראשית לבנייןדלת הכניסה הראשית לבניין
* עיטור בתקרת הקומה המפולשתעיטור בתקרת הקומה המפולשת
* חזית הבניין מכיוון רחוב אליעזר פרי כיכר אתריםחזית הבניין מכיוון רחוב אליעזר פרי כיכר אתרים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הבית המשוגע** בוויקישיתוף
* טקסט ותמונות של הבית
* מצגת על הבית
* ריאיון עם האדריכל ליאון גנייבה: דקל גודוביץ, "דיקטטורה של באוהאוס", באתר כלכליסט, 20 ביולי 2010
* ענת בסר, הבית המשוגע, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
* הניה מליכסון, הבית המשוגע, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
* מיכאל יעקובסון: הבית המשוגע מבחוץ ומבפנים: הצצה נדירה לדירת הגן המהפנטת, 7 בינואר 2016, xnet
* חברת משולם לוינשטין
פירוש נוסף ערך זה עוסק בפיגוע טרור שבוצע ברחוב בן-יהודה בירושלים ב-1 בדצמבר 2001. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו הפיגוע ברחוב בן-יהודה (פירושונים).

לוח זיכרון מדרחוב בן יהודה ירושלים**לוח זיכרון מדרחוב בן יהודה ירושלים**
**הפיגוע ברחוב בן-יהודה** בירושלים התרחש במוצאי שבת, 1 בדצמבר 2001, במהלך האינתיפאדה השנייה. במתקפה מתואמת פוצצו שני מחבלים מתאבדים את מטעני החבלה שלהם ברחוב כמעט בו זמנית, וזמן קצר לאחר מכן התפוצצה מכונית תופת ברחוב סמוך. בפיגוע נרצחו 11 בני אדם.

הפיגוע
------

בשעה 23:45 נצמד מחבל מתאבד אל קבוצת נערים בצומת הרחובות בן-יהודה ולונץ במדרחוב בן-יהודה בירושלים, שהיה הומה אדם באותה שעה, והפעיל את מטען הנפץ שלו. מספר שניות לאחר מכן ובמרחק של כ-40 מטר משם, ליד כיכר ציון, פוצץ מחבל מתאבד שני את חומר הנפץ שנשא. מחבלים אלו גרמו למרבית הנפגעים באותו לילה. לדברי ניצב מיקי לוי, מפקד משטרת מחוז ירושלים דאז, היו המטענים שנשאו רבי עוצמה והכילו גם ברגים ומסמרים כדי להגדיל את פגיעתם.

כוחות ביטחון והצלה זרמו לזירת הפיגוע והחלו לטפל בנפגעים ולפזר את הסקרנים הרבים שנקהלו בה. כעשרים דקות לאחר הפיצוץ הראשון התפוצצה ועלתה באש מכונית תופת שהוחנתה ברחוב הרב קוק הסמוך לכיכר ציון ולמדרחוב. מכונית התופת הוצבה כדי לפגוע באנשי כוחות החירום שיוזעקו אל זירת הפיגועים הראשונים. לאחר מכן, מחשש למכוניות תופת נוספות, פרצו השוטרים לעשרות מכוניות שחנו במרכז ירושלים, אך לא מצאו דבר.

הפיצוצים גרמו גם לשבירת חלונות של עשרות חנויות ומשרדים במדרחוב ודליקה פרצה באחת החנויות.

כתוצאה מהפיצוצים נהרגו עשרה בני אדם וכ-180 נפצעו. פצוע נוסף נפטר מפצעיו לאחר שבוע. כל ההרוגים היו נערים וגברים, מגיל 14 ועד 21.

לאחר הפיגוע
-----------

ארגוני הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני והחמאס נטלו שניהם אחריות למתקפת הטרור. 

שמונה ימים לאחר הפיגוע ביקרו במדרחוב מושל מדינת ניו יורק ג'ורג' פטאקי, ראש עיריית ניו יורק רודולף ג'וליאני וראש העיר הנבחר מייקל בלומברג. הם נטעו בו עץ לזכר הנרצחים.

בשנת 2006 עצרו כוחות הביטחון את אבראהים חאמד, שהיה אחראי לפיגוע הזה, ולפיגועי-התאבדות נוספים.

שלט זיכרון לקורבנות הפיגוע נקבע על קיר בניין במדרחוב, בצומת הרחובות בן-יהודה ולונץ.

קישורים חיצוניים
----------------

* נדב שרגאי, לפחות 6 הרוגים ו-180 פצועים בשלושה פיגועים בירושלים, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2001
* אפרת וייס, זוהו 10 ההרוגים; הג'יהאד וחמאס לקחו אחריות, באתר ynet, 2 בדצמבר 2001
* על הפיגוע באתר משרד החוץ (באנגלית)
* הפיגוע באתר ארץ זוכרת יושביה (דף נוסף)
* קורבנות הפיגוע באתר לזכר אזרחים נפגעי פעולות איבה

שלט ההנצחה ליד העץ שנטעו הפוליטיקאים מניו יורק

| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) |
| 

---

1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029 |
**ואלרי ריומין** (ברוסית: **Валерий Викторович Рюмин**;‏ 16 באוגוסט 1939 – 6 ביוני 2022) היה קוסמונאוט סובייטי ורוסי שטס לחלל בארבע משימות חלל כחבר משלחת לתחנת החלל סאליוט 6 ולמעבורת החלל דיסקברי. ב-2 מהמשימות שהה ריומין בחלל כשישה חודשים בכל אחת מהן.

ואלרי ריומין נולד בעיר קומסומולסק על אמור שבמחוז חברובסק. לאחר מספר שנים עברה משפחתו להתגורר במחוז מוסקבה. עם סיום בית הספר הוא למד בבית הספר לטכנאים ועם סיום לימודיו גויס לצבא. לאחר שירותו הצבאי למד ריומין הנדסת אלקטרוניקה וסיים את לימודיו בשנת 1966.

ריומין התחיל לעבוד בתעשיית החלל הסובייטית והשתלב בתאגיד הטילים והחלל אנרגיה. הוא עבד על החלליות שהיו מיועדות לשיגור לכיוון הירח. בשנת 1973 ריומין נכלל ביחידה להכנת קוסמונאוטים סובייטים.

את טיסתו הראשונה לחלל ביצע ריומין על סיפון חללית סויוז 25 באוקטובר 1977. החללית הייתה צריכה להתחבר לתחנת חלל סאליוט 6, אך עקב בעיות טכניות החיבור בוטל והחללית חזרה לכדור הארץ.

ב-25 בפברואר 1979 טס ריומין לחלל על סיפון חללית סויוז 32. החללית התחברה לתחנת החלל סאליוט 6. ב-15 באוגוסט ריומין יצא לחלל הפתוח לצורך ביצוע עבודות תחזוקה ותיקונים. הוא חזר לכדור הארץ ב-19 באוגוסט 1979 על חללית סויוז 34 לאחר שהות של 175 ימים בחלל.

ב-9 באפריל 1980 טס ריומין לחלל על סיפון חללית סויוז 35. החללית התחברה לתחנת החלל סאליוט 6. הוא חזר לכדור הארץ ב-11 באוקטובר 1980 על חללית סויוז 37 לאחר שהות של 185 ימים בחלל.

ב-28 באוקטובר 1987 עזב ריומין את יחידת הקוסמונאוטים וחזר לעבוד בתעשיית החלל הסובייטית.

ביולי 1997 סוכם לשלב אותו בטיסת מעבורת החלל דיסקברי במשימה מספר STS-91, ובמשך חצי שנה ריומין עבר תוכנית הכנה בארצות הברית. הטיסה בוצעה במהלך יוני 1998 כאשר החללית התחברה לתחנת חלל מיר. את טיסתו הרביעית ביצע ריומין כשהיה בן 58 ובכך הוא היה הקוסמונאוט הרוסי המבוגר עד שבשנת 2013 פאבל וינוגרדוב עבר אותו.

עם חזרתו מהטיסה הרביעית פרש ריומין לגמלאות מיחידת הקוסמונאוטים והמשיך את עבודתו בתעשיית החלל. על תרומתו בפיתוח מערכות חלל הוענק לריומין פרס ברית המועצות בשנת 1982 ופרס הפדרציה הרוסית בשנת 1999.

ריומין נפטר ב-6 ביוני 2022. הותיר אחריו אישה, הקוסמונאוטית ילנה קונדקובה, את בתם המשותפת ואת ילדיו מנישואיו הראשונים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ואלרי ריומין** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה באתר רוסקוסמוס (ברוסית)
* ביוגרפיה מפורטת (ברוסית)
* ואלרי ריומין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n88062775
* VIAF: 70473747
* WorldCat: lccn-n88062775

 |
צילום רחפן של אזור הנורת' שור
**נורת' שור** באי אואהו שבהוואי הוא כינויו של האזור החופי המשתרע בצפונו של האי, מקאנה פוינט (אנ') במערב ועד קאהוהו (אנ') במזרח.האזור מוכר בזכות גלי האוקיינוס הגבוהים שבו, המושכים אליהם גולשים מכל רחבי העולם.

פעילות הגלישה בנורת' שור מתרכזת בחודשי החורף ומנצלת את הנחשולים בו, הנובעים ממזג האוויר הסוער בצפון האוקיינוס השקט. מוקדי הגלישה בו הם במפרץ ואימאה (אנ') ובחוף סאנסט (אנ'). נקודת הגלישה המפורסמת ביותר בנורת' שור היא בבנזאי פייפליין ומדורגת כאחת מן הידועות ביותר בעולם.

בנורת' שור מתקיימת מדי חורף שורה ארוכה של תחרויות גלישה, לגברים ולנשים, מהן אחדות ידועות ביותר. יש בו גם פעילות של צלילת מיכלים ושנורקלים, צפייה בכרישים ובדולפינים וסוגים נוספים של ספורט.

האזור הוא זירה פופולרית לצילום, בשל מבנהו הגאוגרפי, הגלים הגבוהים שבו וקרבתו לעיר הונולולו. צולמו במקום סצנות ממספר רב של סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה, שרבים מהם מתעדים את פעילות הגלישה בו. 

הגלים הגבוהים שבאזור, שבשיא החורף עשויים להגיע לגובה של 13 ואף 18 מטר, גורמים לגאות גבוהה, להצפות, לשחיקת הטופוגרפיה הטבעית והאקוסיסטם של האזור ולנזקים למבנים הניצבים בו ולעסקים הפועלים בו. תופעות אלו מוחמרות על ידי שינויי האקלים ועליית מפלס מי הים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נורת' שור** בוויקישיתוף
* נורת' שור, באתר ויקימסע
**מייקל בטלר ייטס** (באנגלית: **Michael Butler Yeats**;‏ 22 באוגוסט 1921 - 3 בינואר 2007) היה פרקליט (עורך-דין) ופוליטיקאי אירי, אשר היה חבר במפלגת פיאנה פול. הוא שירת כחבר בסנאט האירי, במהלך שתי כהונות.

חייו
----

אביו היה המשורר האירי הנודע, ויליאם בטלר ייטס, אשר כיהן אף הוא בדומה למייקל, בסנאט האירי ואמו הייתה ג'ורג'י הייד-ליס. אחותו, אן ייטס, הייתה מעצבת וציירת, כפי שהיה דודו, ג'ק בטלר ייטס (אשר היה אף מחזאי). מייקל קיבל את חוק חינוכו האקדמי בטריניטי קולג', דבלין ושימש בתור פקיד בכיר באגודה ההיסטורית של הקולג' בו למד. הוא העמיד את עצמו פעמיים לבחירה לדאל אירן, מטעם מחוז דבלין דרום-מזרח, אך ללא הצלחה, בבחירות הכלליות שנערכו ב-1948 וב-1951, בהתאמה.

לאחר הבחירות הכלליות שנערכו ב-1951, ייטס מונה לסנאט האירי ה-7, בידי ראש הממשלה האירי איימון דה ואלירה. הוא אף העמיד את עצמו לבחירה לסנאט האירי ה-8, אך לא נבחר בסופו של דבר.

מייקל ייטס הצליח שוב להיבחר לסנאט האירי ב-1961 והוא כיהן בו, באופן רציף, עד 1980. ב-1961 הוא נבחר לסנאט האירי ה-10, על ידי פאנל העבודה האירי (אחד מכמה פאנלים המציבים מועמדים לבחירה לסנאט האירי). ב-1965 הוא מונה לסנאט האירי ה-11, על ידי הטישך, שון למס. ב-1969, הוא נבחר לסנאט האירי ה-12, על ידי פאנל התרבות והחינוך וב-1973, נבחר מחדש מטעם אותו פאנל, לסנאט האירי ה-13. ב-1977, ייטס מונה שוב לסנאט האירי ה-14, על ידי הטישך ג'ק לינץ'. הוא פרש מהסנאט האירי, ב-12 במרץ 1980.

מ-1969, עד ל-1973, הוא שימש כיושב הראש (קאירלך) של הסנאט האירי ה-12.

במהלך כהונתו בסנאט האירי, ייטס שימש כחבר הפרלמנט האירופי, בין השנים 1973 - 1979, כשהוא ממונה מטעם אירלנד, לנציגויות הראשונה, השנייה והשלישית, בהתאמה. ב-1979, הוא העמיד את עצמו לבחירה לנציגות האירית הרביעית לפרלמנט האירופי מטעם מחוז דבלין, במסגרת הבחירות הישירות הראשונות שנערכו, אך לא נבחר.

הוא היה נשוי לגריין ייטס, זמרת ונבלנית אירית. לזוג נולדו ארבעה ילדים, מתוכם שלוש בנות: קטרינה (נבלנית קונצרטים), שיבון (מומחית לרישום פטנטים מסחריים), שילה (אשר הייתה שדרנית ברשות השידור לטלוויזיה ולרדיו של אירלנד ואשר אף היא הלכה לעולמה, כאביה, ב-2007) ופטריק, בנם היחידי (אשר עובד כמהנדס).

מקורות
------

* Cast a Cold Eye (autobiography), Dublin: Blackwater Press, ISBN 0-86121-968-6.

קישורים חיצוניים
----------------

* מייקל בטלר ייטס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mr. Michael Yeats Oireachtas Members Database. Retrieved 24 February 2013.
2. 1 2  "Michael Yeats". ElectionsIreland.org. Retrieved 24 February 2013.
3. ↑  "Official Report (Seanad Éireann) Volume 93, 12 March 1980: Resignation of Member". Oireachtas. Archived from the original on 2 March 2012. Retrieved 24 February 2013.
4. ↑  "Michael Butler Yeats". Find a grave memorial. Retrieved 24 February 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007414656805171
* GND: 17330902X
* ISNI: 0000 0000 4568 7230
* LCCN: n99035165
* SNAC: w6t18f4t
* VIAF: 19012821
* WorldCat: lccn-n99035165

 |
**מס שולי** הוא המונח לתיאור מדרגת מס הכנסה הגבוהה ביותר מתוך משכורתו של עובד. בפועל מחושב אחוז מס ההכנסה בהתאם למדרגות המס הנהוגות באותה שנה. מקור המונח מגיע מתרגום המונח Marginal באנגלית, שמשמעו השוליים של המס, כלומר אחוז המס של המדרגה הגבוהה ביותר אותה על האזרח לשלם באותה שנה.

חישוב מס שולי בישראל
--------------------

עובד ישראלי המשתכר בחודש סכום של 14,000 ש"ח ברוטו נכון לשנת המס 2013 יראה בתלוש המשכורת שלו מס שולי בשיעור של 21%. אולם בפועל ישלם מס הכנסה כדהלן, על חלק המשכורת החל מ-0 ש"ח ועד 5,280 דהיינו מדרגת המס הראשונה ישלם מס הכנסה בשיעור 10% כלומר 528 ש"ח. בנוסף ישלם העובד על חלק המשכורת מ-5,281 עד 9,010 מס הכנסה בשיעור של 14% כלומר עוד 522 ש"ח. כמו כן על חלק המשכורת מ-9,011 ועד 14,000 ישלם מס הכנסה בשיעור של 21% כלומר עוד 1,050 ש"ח.

בפועל לאחר חישוב חלקן היחסי של מדרגות המס, ישלם העובד מס בשיעור של 2,100 ש"ח שהם 15% ממשכורתו החודשית, למרות שאחוז המס השולי עבורו הוא 21%. מדרגות המס נקבעו כדי למנוע תמריץ שלילי לאנשים להישאר בבית ולא לעבוד כדי לא לעבור את מדרגות המס ובכך למנוע מצב אבסורדי בו אדם העובד קשה למחייתו יקבל לאחר מס משכורת פחותה מאדם שעבד מעט ממנו.

מס שולי בישראל
--------------

במדינת ישראל החל מהעשור הראשון של המאה ה-21 ממשלת ישראל שיעור המס השולי נע סביב 50% שהוא תוצאה של מס הכנסה מיגיעה אישית על המדרגה הגבוהה בתוספת מס יסף. לאורך השנים נעשו מספר שינויים להפחתת המס השולי, למשל מדיניות חומת מגן כלכלית בשנים 2002 - 2005, שדגלה בתפיסת עולם כלכלית קפיטליסטית. עם זאת, בשנים שלאחר מכן, הועלה המס בחזרה לרמות של 50% וככלל שיעורי המס השולי נשארו יציבים. 

| שנת מס | מס שולי | שינוי |
| --- | --- | --- |
| 1993 | 48% | (שינוי בדירוג ביחס לשנה הקודמת ) |
| 1994 | 50% | (שינוי בדירוג ביחס לשנה הקודמת 2) |
| 1995 | 50% | (שינוי בדירוג ביחס לשנה הקודמת ) |
| 1996 | 50% | (שינוי בדירוג ביחס לשנה הקודמת ) |
| 1997 | 50% | (שינוי בדירוג ביחס לשנה הקודמת ) |
| 1998 | 50% | (שינוי בדירוג ביחס לשנה הקודמת ) |
| 1999 | 50% | (שינוי בדירוג ביחס לשנה הקודמת ) |
| 2000 | 50% | (שינוי בדירוג ביחס לשנה הקודמת ) |
| 2001 | 50% | (שינוי בדירוג ביחס לשנה הקודמת ) |
| 2002 | 50% | (שינוי בדירוג ביחס לשנה הקודמת ) |
| 2003 | 50% | (שינוי בדירוג ביחס לשנה הקודמת ) |
| 2004 | 49% | (שינוי בדירוג ביחס לשנה הקודמת 1%) |
| 2005 | 49% | (שינוי בדירוג ביחס לשנה הקודמת ) |
| 2006 | 49% | (שינוי בדירוג ביחס לשנה הקודמת ) |
| 2007 | 48% | (שינוי בדירוג ביחס לשנה הקודמת 1%) |
| 2008 | 47% | (שינוי בדירוג ביחס לשנה הקודמת 1%) |
| 2009 | 46% | (שינוי בדירוג ביחס לשנה הקודמת 1%) |
| 2010 | 45% | (שינוי בדירוג ביחס לשנה הקודמת 1%) |
| 2011 | 45% | (שינוי בדירוג ביחס לשנה הקודמת ) |
| 2012 | 48% | (שינוי בדירוג ביחס לשנה הקודמת 3%) |
| 2013 | 50% | (שינוי בדירוג ביחס לשנה הקודמת 2%) |
| 2014 | 50% | (שינוי בדירוג ביחס לשנה הקודמת ) |
| 2015 | 50% | (שינוי בדירוג ביחס לשנה הקודמת ) |
| 2016 | 50% | (שינוי בדירוג ביחס לשנה הקודמת ) |
| 2017 | 50% | (שינוי בדירוג ביחס לשנה הקודמת ) |
| 2018 | 50% | (שינוי בדירוג ביחס לשנה הקודמת ) |
| 2019 | 50% | (שינוי בדירוג ביחס לשנה הקודמת ) |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מס שולי** בוויקישיתוף
* אתר למנויים בלבד איתן אבריאל, סופר-עשירים, שלמו לפחות 70%, באתר TheMarker‏, 12 ביוני 2019



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4183218-8
* NKC: ph581915

 |
**שער הזהב של קייב** (באוקראינית: **Золоті ворота**) היה השער הראשי בחומת העיר קייב במאה ה-11, בעת שהייתה בירת ממלכת רוס של קייב. המבנה והביצורים נהרסו עד המאה ה-18. בשנת 1982 הקימו שלטונות ברית המועצות את השער במתכונתו המודרנית, ללא כל רמז לאופן בו נראה השער בעבר הרחוק. המבנה כולל סניף של מוזיאון סופיה ותחתיו מצויה תחנת הרכבת התחתית תחנת המטרו שער הזהב, אחת מתחנות המטרו המפוארות בעולם.

היסטוריה
--------

חומות העיר קייב ושלושת השערים המרכזיים בה הוקמו בתקופת שלטונו של יארוסלאב הראשון, נסיך קייב. שער הזהב, הדרומי בשערי העיר והחשוב שבהם, הוקם בשנים 1017–1024 (שנת 6545 לפי הלוח הביזנטי), סמוך להקמתה של קתדרלת סופיה הקדושה, אך נקרא "השער הדרומי" או "השער הגדול של קייב". רק לאחר הקמת כנסייה זהובת-כיפה בסמוך, שנצפתה למרחוק, החל להקרא "שער הזהב". כמו רוב המבנים המפוארים בעיר, נפגע השער בעת הכיבוש המונגולי של העיר ב-1240. השער המשיך להיות אתר מרכזי למשך 500 שנה ודמה ככל הנראה לקשת ניצחון. ב-1648 ערך דרכו בוגדן חמלניצקי מצעד ניצחון ("טריומף"), כאשר נכנס לעיר באופן טקסי לאחר ניצחונותיו. אולם מצבו של השער התערער עם השנים ובמהלך המאה ה-18 הוא התמוטט.

ב-1832 הורה מטרופוליט קייב על ביצוע חפירה ארכאולוגית באתר. חקירה נוספת באתר התבצעה ב-1970 ובאתר נפתח מוזיאון על תולדותיו ותולדות קייב העתיקה וביצוריה. ב-1982 הוקם במקום המונומנט הניצב בו כיום. המונומנט החדש עורר זעם ציבורי, כיוון שלא נבנה כשחזור של השער המקורי וללא מחקר כיצד בדיוק נראה, אלא כשחזור דמיוני. ב-1989 הוקמה בסמוך תחנת המטרו, שנקראה על שם השער.

כיכר השער
---------

הכיכר העירונית סמוך לשער עשירה ביצירות פיסול של צמחים וחיות, בעיקר חתולים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שער הזהב של קייב** בוויקישיתוף
* ערך מן האנציקלופדיה של אוקראינה
* מידע מאתר kiev.info

הערות שוליים
------------

1. ↑  שם שישמש מאוחר יותר את האדריכל ויקטור הרטמן לסקיצה שערך לשם הקמת שער לזכר אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, שער שלא הוקם מעולם אך הונצח ביצירתו של מודסט מוסורגסקי "תמונות בתערוכה"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007536671105171
* LCCN: sh85149948
* VIAF: 721156012399449700004
* WorldCat: viaf-721156012399449700004

 |
מכונת כביסה עם בקר עומס חכם, המאפשר הפעלת המכונה רק כאשר רשת החשמל נמצאת מתחת לעומס מסוים
**רשת חשמל חכמה** הוא מושג המתייחס לרשת חשמל המתבססת על טכנולוגיות תקשורת ויישומים המאפשרים ניהול יעיל של ייצור חשמל, הפצה וצריכה של חשמל במגמה להביא לשיפור באמינות רשת החשמל, חיסכון בעלויות ושילוב של אנרגיות מתחדשות.

הצורך ברשת חכמה
---------------

ברשתות חשמל שאינן נחשבות "חכמות" ניטור ההתרחשויות ברשת המיושנות הוא מוגבל, ולא מסופקים נתונים מדויקים ונקודתיים אודות עומסים או תקלות הנובעות מפגעי טבע או עומסי יתר. מגבלה זו גורמת לכך שנדרש זמן רב לאיתור ותיקון תקלות ברשת החשמל וכתוצאה מכך נגרמים לתעשייה נזקים כלכליים וחוסר נוחות לצרכנים. בנוסף, הגידול המתמיד בצריכת החשמל דורש הקמת תחנות כוח חדשות אשר חלקן גורמות לזיהום ובאות בניגוד ליעדים גלובליים של הקטנת פליטה של גזי חממה.

יישום רשת חכמה
--------------

המרכיבים העיקריים ביישום רשת חכמה הם:

* מונים חכמים, המודדים את צריכת החשמל כל מספר דקות ומשדרים את קריאת המונה לחברת החשמל ברשת קווית או אלחוטית. מידע זה מאפשר לחברת החשמל לדעת במדויק את צריכת החשמל בכל בית אב ומפעל ולזהות ניתוקים בזמן אמת.
* ציוד המאפשר ניטור ובקרה של ניתוב החשמל ברשת כדי לשפר את זמינות החשמל לצרכנים.
* שילוב של אנרגיה מתחדשת ההופכת אנרגיה נקייה, כגון אנרגיית השמש ואנרגיית רוח, לחשמל.

בעולם קיימים פרויקטים רבים של רשת חכמה בעולם וזאת לאור הרצון לנהל ולתחזק ביעילות את רשתות החשמל, ובנוסף כדי לעמוד ביעדים של הקטנת פליטת גזי החממה. כך למשל, התוכנית 20/20/20 באיחוד האירופי נועדה להביא לשימוש של 20% בייצור חשמל באנרגיות מתחדשות עד שנת 2020 ולהפחתה של 20% בפליטת גזי החממה. כדי לתמוך ביעד זה הותקנו מונים חכמים במספר מדינות באירופה והותקנו טורבינות לייצור חשמל באמצעות רוח.

בישראל, חברת החשמל לישראל הכריזה על פרויקט "עיר חכמה" בבנימינה, אשר במסגרתו יחוברו 4,000 מונים חכמים בבתים לרשת החשמל לצורך ביצוע ניסויים לגבי התועלת אותה ניתן להפיק מרשת חכמה בישראל.

בשנת 2017, זכתה חברת אריקסון ישראל במכרז לפריסת 200 אלף מונים חכמים ולהקמת מערת מניה חכמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רשת חכמה** בוויקישיתוף
* רשת החכמה, חח"י
* סטנדרטים בתחום הרשת החכמה, באתר (IEEE)
* פרויקטים של רשת חכמה בארצות הברית, באתר (smartgrid.gov)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד צפריר רינת, חוכמת העיר || הטכנולוגיות של ערי העתיד, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2013

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007568245805171
* GND: 7708028-2
* LCCN: sh2011003732
* NDL: 01206037
* NKC: ph954765

 |
**סורת אבראהים** (בערבית: **سورة إبراهيم**) היא סורה מספר 14 בקוראן, והיא מכילה 52 פסוקים, המורכבים מ-832 מילים, המכילות 3,541 אותיות.

הסורה מדגישה את הטענה שרק אללה יודע לכאורה את אשר בלב האדם, ושמשום כך עלינו לקבל באמונה את מילותיהם של בני האדם.

שם הסורה נגזר מפסוקים 35–41, שמתמקדים באבראהים, שהוא אברהם המקראי.

תוכן הסורה
----------

בפסוקים 2–3 נטען כי הקוראן הוא ספר אלוהי שניתן לאנושות על מנת להוציא אותה מהחושך אל האור.

פסוק 4 גורס כי כל שליחי האל דיברו בשפת האם של עמם.

פסוקים 5–6 מספרים שהנביא משה נשלח על מנת להוציא את עמו מהחושך אל האור.

בפסוקים 7–8 נאמר שגם אם כל שוכני העולם לא יאמינו באללה, הדבר לא ישנה כלום עבור אללה.

פסוק 9 עוסק באומות שקדמו למוחמד, ובתגובתן לשליחים שהגיעו אליהן.

פסוקים 10–12 ממשיכים לתאר את הדיאלוג בין שליחי האל לאומות הקדומות.

פסוקים 13–17 מספרים שאללה מעניש את הרשעים.

פסוקים 18–21 עוסקים בבריאת השמיים והארץ.

פסוק 22 טוען שלשטן אין כל שליטה על בני האדם, ושהוא רק יכול לנסות לפתות אותם.

פסוק 23 עוסק באופן שבו אנשי גן העדן בירכו זה את זה.

פסוקים 24–27 עוסקים בהגדרת "מילים טובות" ו"מילים רעות".

פסוקים 28–34 דנים בכך שאללה מספק לבני האדם אינספור ברכות וחסדים, ושאלו שאינם מכירים תודה לאללה, יוענשו על ידי אללה.

פסוקים 35–41 עוסק בתפילתו של הנביא אברהם.

פסוקים 42–51 מזכירים לאדם שאללה תמיד מודע לכל הנעשה, ושהוא לעולם לא יפר את הבטחתו.

פסוק 52 מכריז שאללה הוא האל האחד והיחיד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סורת אבראהים** בוויקישיתוף
- ויקיטקסט סורת אבראהים, בתרגום הרמן רקנדורף, באתר ויקיטקסט

* סורת אבראהים בתרגום חדש לעברית (עמ' 264 - 270)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sura Ibrahim, WikiShia (באנגלית)
2. ↑  Islamic pedia, 14. Surah IBRAHIM (ABRAHAM) by Shaikh Maher Al Muaiqly, Islamic Pedia, ‏2019-03-04 (באנגלית)
3. ↑  Surah ‘Ibrahim, Chapter 14, Al-Islam.org, ‏2014-01-24 (באנגלית)
4. ↑  sanjaychange, 14 contents of surah ibrahim, 2017-12-29

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| הסורה הקודמת:**סורת א-רעד** | **הקוראן** | הסורה הבאה:**סורת אל-חג'ר** |
| **סורה 14** |
| 1
2
3
4
5
6
7
8
9
10
11
12
13
14
15
16
17
18
19
20
21
22
23
24
25
26
27
28
29
30
31
32
33
34
35
36
37
38
39
40
41
42
43
44
45
46
47
48
49
50
51
52
53
54
55
56
57
58
59
60
61
62
63
64
65
66
67
68
69
70
71
72
73
74
75
76
77
78
79
80
81
82
83
84
85
86
87
88
89
90
91
92
93
94
95
96
97
98
99
100
101
102
103
104
105
106
107
108
109
110
111
112
113
114 |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987008877326105171
* LCCN: n93067720
* TDVİA: ibrahim-suresi
* VIAF: 182748188
* WorldCat (עם VIAF): 182748188

 |
מנת סלט דה בף
**סלטה דה בף** (ברומנית: **Salată de bœuf**) הוא סלט רומני חגיגי המבוסס על בקר ומהווה מקבילה לסלט אוליבייה ולסלטים דומים במדינות חבל הבלקן, רוסיה וטורקיה.

הסלט מורכב ממיונז, תפוח אדמה, אפונה, גזר, קוביות בקר או עוף, מלפפון חמוץ וגמבה מוחמצת.

לסלט שמות נוספים כגון: סלט בקר, סלט רוסי, סלט אוליבייה ומלבד הגרסה הבשרית, קיימת גרסה גם ללא בשר.

היסטוריה
--------

נוהגים לחשוב שבבסיסו של סלט זה עומד סלט אוליבייה הנקרא כך על שם השף לוסיין אוליבייה, רוסי ממוצא צרפתי או בלגי שנולד במוסקבה בשנת 1838 ונפטר בגיל 45 ביאלטה. בשנת 1862, לוסיין אוליבייה ייסד במוסקבה, יחד עם שותפו יעקב פגוב, את המסעדה המפורסמת ארמיטז' שם הוא הכין והגיש את הסלט הנושא את שמו. ידוע שבמקור המתכון כלל מעדנים יקרים, חלקם מיובאים מארצות אחרות אך לא תפוחי אדמה, שנחשבו למאכל נחות. המרכיב הסודי שייחד את המנה היה המיונז המיוחד שלוסיין אוליבייה הכין בסודי סודות כאשר הוא צפון לבד במטבחו. 

רבים ניסו לפענח את סוד המרכיב המיוחד אך ללא הצלחה, כיוון שהטעם המפורסם לא תואר מעולם בצורה מדויקת. התוצאה הייתה הפצת מתכונים רבים, תחילה ברוסיה עצמה ולאחר מכן בארצות הקרובות ואף המרוחקות. אפשר להסביר את הצלחתו ואת תפוצתו הרבה של הסלט בכך שהוא מאפשר ניצול של שאריות בשר וירקות מבושלים ומוחמצים שונים, דבר המתאים לכל מטבח.

מצרכים והכנה
------------

ברומנית, הסלט נקרא תחילה סלט רוסי. בספר הבישול הרומני המפורסם של סנדה מרין משנת 1936 לא מופיע מתכון לסלט רוסי. במהדורה ה-12 משנת 1946 מופיע בעמוד 30 מתכון של סלט רוסי הכולל תפוחי אדמה, גזרים, שעועית ירוקה וחלבון ביצה מבושלים וחתוכים לקוביות, אפונה ירוקה מבושלת ומיונז בהכנה ביתית. תוספות אפשריות היו ג'לי בקר (כמו ברגל קרושה), שינקן, או בשר דג מבושל.

בעמוד 32 מופיע סלט בשם Vinegreta (Salade de Boeuf) אותו מכינים בדיוק כמו הסלט הרוסי אך בתוספת בשר מבושל או צלוי חתוך לקוביות קטנות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סלט דה בף** בוויקישיתוף
* הבישול של סנדה מרין משנת 1936 ו- 1946
* היסטוריה של סלט אוליבייה

הערות שוליים
------------

1. ↑  littlemafia, Boeuf Salad Recipe - Food.com, www.food.com (באנגלית)
2. ↑  Boeuf salad – Delicious Romania (באנגלית אמריקאית)
3. ↑  Sanda Marin, **Carte De Bucate (4 volume)**
מדריך בנושא בית הקברות מאונט פלזנט
**בית הקברות מאונט פלזנט** (אנגלית: **Mount Pleasant Cemetery**) הוא בית קברות הממוקם בעיר טורונטו שבאונטריו, קנדה.

היסטוריה
--------

בתחילת העשור הראשון של המאה ה-19, בתי הקברות המורשים היחידים בעיר היו כאלה שהשתייכו לכנסייה האנגליקנית או לכנסייה הרומית הקתולית. עבור תושבים מנוחים שלא השתייכו לאף אחת מהכנסיות הללו, היו צריכים למצוא הסדרי קבורה מחוץ לעיר. 

ב-1873 הוצע הרעיון להקים בעיר בית קברות לשימוש כלל התושבים. ב-4 בנובמבר 1876 הוקם בית הקברות מאונט פלזנט בפרוורי העיר על שטח של כ-0.8 קמ"ר, במטרה לשמש את כלל התושבים בעיר. בבית העלמין היה מסלול של יותר מ-19 ק"מ לנסיעת מרכבות, שהיה מצוי בסביבת גבעות ואגמים בהם ברווזים וברבורים.

עקב הגידול באוכלוסייה והתפשטות העיר, מצוי כיום בית הקברות במרכז העיר. יש בו שבילי הליכה רבים, מזרקות, פסלים, גנים בוטניים ועצים. הוא משמש כמקום הקבורה של מעל מ-168,000 איש, בהם זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה פרדריק בנטינג וצ'ארלס בסט, הפסנתרן גלן גולד, ראש ממשלת קנדה ויליאם ליון מקנזי קינג, חמישה מראשי ממשלת אונטריו, חמישה מראשי העיר טורונטו ואחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הקברות מאונט פלזנט** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של בית הקברות מאונט פלזנט (באנגלית)
**הרפובליקה ההונגרית** הוקמה לאחר כיבוש בודפשט על ידי הצבא הרומני ופירוק הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, על ידי כוחות הימין במדינה שהתנגדו לשינויים שאירעו בעקבות ביטול המונרכיה.

היסטוריה
--------

לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית ב-1 באוגוסט 1919 עלתה ממשלה סוציאל-דמוקרטית שכונתה "ממשלת האיגודים המקצועיים" לשלטון בהנהגתו של גיולה פיידל. צו הוצא ב-2 באוגוסט להחזרת צורת השלטון ושם המדינה הרשמי שונה בחזרה ל"רפובליקה העממית". במהלך קיומה הקצר החלה ממשלת פיידל לבטל את הצווים שהעביר המשטר הקומוניסטי.

ב-6 באוגוסט תפס אישטוואן פרידריך, מנהיג התאחדות חברי הבית הלבן - קבוצה ימנית, מהפכנית נגדית - את השלטון בהפיכה נטולת דם בתמיכת הצבא הרומני המלכותי. למחרת הצהיר יוזף אוגוסט, ארכידוכס אוסטריה על עצמו כעוצר של הונגריה - הוא כיהן בתפקיד עד 23 באוגוסט, אז נאלץ להתפטר - ומינה את פרידריך לראש ממשלה. ב-24 בנובמבר הוחלף פרידריך על ידי קארוי הוסאר בראשות הממשלה.

כוחות הצבא הלבן, בהנהגת מיקלוש הורטי, ואציל נוסף בשם אישטוואן בתלן, יצאו למסע צפונה, אל בודפשט, כשהם זורעים בדרכם הרס והרג, "טרור לבן" אשר כוון כנגד אנשי שמאל ויהודים. במקום שאליו לא הגיעו כוחות הטרור הלבן, נמצאו הרומנים, אשר אף הם זרעו הרס ונקם במדינה המעונה. היהודים, אשר הוצגו כאשמים בכל צרותיה של הונגריה, היו המטרה העיקרית להתקפות אנשיו של הורטי ולהתקפות הרומנים. אך הצבא הרומני עסק במסע שוד וביזה ללא כל סיבה אנטישמית או אידאולוגית. היקף השוד הגיע עד כדי כך שבתנאי השלום הסופיים לא חויבה הונגריה לשלם פיצויי מלחמה לרומניה. ב-16 בנובמבר 1919 עזבו הכוחות הזרים את אדמת הונגריה, והשאירו בשלטון את הורטי ואנשיו אשר צעדו אל בודפשט.

בחודש מרץ 1920 הקימה האספה הלאומית ההונגרית מחדש את הממלכה ההונגרית, אך בחרה שלא להחזיר לשלטון את קרל מבית הבסבורג מגלותו באוסטריה, אלא להכריז על הורטי כעוצר לתקופת זמן בלתי מוגבלת. כך נהיה האדמירל ללא צי - לעוצר ללא מלך, של המדינה ללא מוצא לים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  דייויד תומסון, תרגום: אריה חשביה, **אירופה מאז נפוליאון**, תל אביב: זמורה-ביתן, 1984, עמ' 567, מסת"ב 965-03-0124-0

| היסטוריה של הונגריה |
| --- |
| פרהיסטוריה והיסטוריה מוקדמת | פאנוניה • הונים • אווארים • התיישבות המדיארים במרכז אירופה | הונגריההונגריה |
|  | הנסיכות הגדולה של הונגריה • ממלכת הונגריה תחת בית ארפאד • ממלכת הונגריה בימי הביניים המאוחרים • ממלכת הונגריה ההבסבורגית • הונגריה העות'מאנית |
| המהפכה והממלכה הדואלית | מהפכת 1848 בהונגריה • הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867 • ארצות הכתר של אישטוואן הקדוש |
|  | הונגריה במלחמת העולם הראשונה • הרפובליקה ההונגרית הראשונה • הרפובליקה הסובייטית ההונגרית • הרפובליקה ההונגרית • תקופת העוצרות • הונגריה במלחמת העולם השנייה • הרפובליקה ההונגרית השנייה • הונגריה הקומוניסטית • דמוקרטיה ורפורמה |
**זאלשצ'יקי** (באוקראינית: **Заліщики**; בפולנית: **Zaleszczyki**; ביידיש: **זאלישטשיק**) היא עיר קטנה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, על גדת נהר דניסטר, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

זאלשצ'יקי נזכרת לראשונה בשנת 1340, ובשנת 1766 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1772 נכללה בשטחי ממלכת הבסבורג, ובשנת 1918 נכללה בשטח הרפובליקה הפולנית השנייה, והפכה למוקד נופש ותיירות.

יהודי זאלשצ'יקי
---------------

חורבות בית הכנסת בזאלשצ'יקי
יהודים ישבו בעיר מייסודה, ומסוף המאה ה-18 התקיימה בה קהילה מאורגנת. יהודי העיר התפרנסו באופן מסורתי ממלאכה וממסחר, חלקו דרך נהר דניסטר. בשנת 1890 נמנו בעיר 4,513 יהודים. משנות ה-90 של המאה ה-19 עזבו את העיר רבים מיהודיה, בעיקר לארצות הברית.

בעת הכיבוש הרוסי של העיר בתחילת מלחמת העולם הראשונה, נערכו פרעות ביהודיה, תוך מעשי שוד, אונס ורצח. באפריל 1915 גורשו מהעיר כל יהודיה, ורבים מהם נספו ממגיפות. כששבו היהודים לבתיהם, מצאו שנבזזו והושחתו. לאחר המלחמה, השתקמה הקהילה בעיר בסיוע הג'וינט ויוצאי העיר בארצות הברית, ויהודי העיר השתלבו בתעשיית התיירות שהתפתחה במקום.

בין מלחמות העולם התגברה הפעילות הציונית בעיר, לצד פעילות של אגודת ישראל. בשנת 1926 חודשו הפרעות נגד יהודי העיר, ו-14 יהודים שהתגוננו מפני הפורעים נעצרו בידי השלטונות, והועמדו לדין. בתקופה זו נמנו בעיר כ-2,400 יהודים, רוב תושביה. עם הכיבוש הסובייטי של העיר בספטמבר 1939, הופסקה בה הפעילות היהודית הציבורית, ועסקי היהודים בה הולאמו.

### בשואה

ב-8 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו הטילו באופן מיידי גזירות שונות על יהודיה, ובהן הגבלות תנועה, חובת ענידת סרט זרוע, חובת ביצוע עבודות כפייה וחובת מסירת דברי ערך ורכוש.

ב-14 בנובמבר 1941 צוו כל הגברים היהודים בעיר מגיל 15 עד 50 להתייצב במקום כינוס. מתוך כ-1,000 יהודים שהתייצבו במקום, כ-200 שולחו למחנה עבודה וכ-800 נרצחו בבורות ירי מחוץ לעיר. בחודשים שלאחר מכן מתו רבים מיהודי העיר ברעב וממגפת טיפוס הבהרות.

ב-20 בספטמבר 1942 צוו כל יהודי העיר הנותרים לעבור לגטאות הסביבה. מגטאות אלו שולחו בהמשך למחנה ההשמדה בלז'ץ. כ-200 יהודים שהושארו במחנה עבודה בעיר הועברו בראשית 1943 למחנות עבודה באזור טלוסטה. רבה של העיירה, הרב אפרים פישל וינברגר, ניצל בזכות ידידותו המוקדמת עם כומר העיירה. הלה החביאו במרתף שמתחת לכנסיה, שם שהה במשך כמה שנים עד תום המלחמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זאלשצ'יקי** בוויקישיתוף
* זאלשצ'יקי באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* זאלשצ'יקי באתר השטעטל הווירטואלי (באנגלית)
* זאלישציקי (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  **ועתה כתבו לכם**, בעריכת אביגדור ברגר, שנת תשס"ג, עמ' תלא

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007590335705171
* GND: 4448582-7
* LCCN: no2007008778
* NKC: ge737608
* VIAF: 132900791
* WorldCat (עם VIAF): 132900791

 |
**איית בן חדו** (בערבית: **آيت بن حدّو**, בברברית: **ⴰⵢⵜ ⵃⴰⴷⴷⵓ**, בצרפתית: **Aït-Ben-Haddou**) הוא כפר מבוצר, או קסר (قصر) במרוקו, השוכן במרחק של כ-30 ק"מ צפונית-מערבית לורזאזאת. הכפר ממוקם ליד אפיק נחל וארזאזאת – לאורך נתיב השיירות העתיק בין הסהרה לבין העיר מרקש וחופי האוקיינוס האטלנטי. ליבו של הכפר – הקסר – שוכן במעלה גבעה מבוצרת שעליה בתי אדמה בנויים בצפיפות, והוא מוקף בחומות גבוהות שבפינותיהן מגדלי שמירה. רובע זה מכונה לעיתים גם בכינוי קסבה.

מראה בעיר
מבט על הקסר מן הצד השני של הנחל
רוב תושבי הכפר הם ברברים אשר החליפו את חיי הנוודות במגורי קבע. התקיימה ביישוב קהילה יהודית, אך אחרון הקהילה עזב את היישוב בשנות החמישים.במקום נשאר עדיין בית קברות יהודי. הכפר ידוע במספר גדול של סרטים היסטוריים אשר צולמו בתחומו, ובהם: לורנס איש ערב, יהלום הנילוס, ישו מנצרת, הפיתוי האחרון של ישו, גלדיאטור ואלכסנדר. גם חלקים מהסדרה משחקי הכס צולמו בכפר. איית בן חדו הוכרז בשנת 1987 כאתר מורשת עולמית בשל היותו דוגמה מצוינת לאדריכלות הסהרה המוקדמת ולאדריכלות בדרום מרוקו.

למרות שהשתמרו באופן טוב במשך מאות שנים, עתידו של המקום ככפר מיושב וחי מוטל בספק, בשל ירידה בכמות המשקעים, עזיבת האוכלוסייה הצעירה וההשקעה הגבוהה הנדרשת בשימור מבני האדמה. מאידך, התגברות זרם התיירים למקום והכרזתו כאתר מורשת עולמית עשויים לשמר את אתריו, ולהפכו למעין מוזיאון פתוח.

הערות שוליים
------------

1. ↑  UNESCO World Heritage Centre, Ksar of Ait-Ben-Haddou, UNESCO World Heritage Centre (באנגלית)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איית בן חדו** בוויקישיתוף
* תמונה פנורמית של העיר



| Flag of MoroccoFlag of Morocco סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית במרוקו |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| האתר הארכאולוגי וולוביליס • העיר ההיסטורית מקנס • קסר איית בן חדו • המדינה באסואירה • המדינה בפאס • המדינה במרקש • המדינה בטטואן • העיר הפורטוגלית במזאגאן (אל-ג'דידה) • רבאט: בירה מודרנית ועיר היסטורית |

 |
פתילייה ישנה (למעלה) וחלקיה (למטה)
מתקן לחימום אפרוחים, גיגית על גבי פתילייה. (צולם ב"מוזיאון החלוץ הדתי")
פתיליה עם בורג לשליטה בגובה הלהבה
**פתילייה** היא כירה ניידת, הבנויה ממכל דלק נוזלי, בו טבולה פתילה ומעליו מסגרת מתכת. קרוסין הואהייל הדלק הנפוץ לפתיליות; בישראל הוא מכונה "נפט" אף כי אינו נפט אלא דלק המתקבל מזיקוק נפט. את הקצה העליון של הפתילה מדליקים על ידי גפרור וחומר הדלק עולה בפתילה בשל עקרון הנימיות, מתאדה ובוער. על מסגרת המתכת שמעל מניחים את כלי הבישול. ברוב הפתיליות היה מנגנון שאפשר את הגבהת פתיל הלבד או הנמכתו באמצעות כפתור בורגי וכך לשלוט בגובה הלהבה.

החום שהפתילייה משחררת נמוך ולכן היא משמשת לבישול אטי. 

בישראל של תקופת היישוב ובשנותיה הראשונות של המדינה נמצאו פתיליות בכל בית, בחלק מהבתים יותר מפתילייה אחת, והן שימשו לכל צורכי הבישול. בניגוד לפרימוס שנפוץ אף הוא באותה תקופה - הפתילייה איננה רועשת כלל. סימן ההיכר שלה הוא ריח ה"נפט" שהיא מפיצה.

הפתיליות שנפוצו בישראל הכילו פתילת לבד רחבה. כיוון ששוליה העליונים נשרפו בעת פעולת הפתילייה, לפני כל שימוש גזמו ויישרו אותם. בחלק מהפתיליות הייתה חלונית שקופה, דרכה הדליקו את הפתילה, והיא איפשרה להבחין שהלהבה עדיין דולקת מבלי להסיר את כלי הבישול מעל הפתילייה. 

החל מאמצע שנות החמישים ועד היום, ככל שהתרבו כירות הגז הלכו הפתיליות ונעלמו מנוף הארץ. כיום הן מצויות כמעט רק במסעדות מסוימות המתמחות בתבשילי קדירה ומאכלים אחרים (כמו חמין) הדורשים בישול אטי וממושך.

* בישול על פתיליות במעברה, סביבות 1950בישול על פתיליות במעברה, סביבות 1950
* פתיליות ופרימוסים במעברה, סביבות 1950 פתיליות ופרימוסים במעברה, סביבות 1950
* סיר על פתילייהסיר על פתילייה
* תבשילים טריפוליטאיים על פתיליות במסעדה בת-ימינותבשילים טריפוליטאיים על פתיליות במסעדה בת-ימינו

ראו גם
------

* ש. פרידמן בע"מ

קישורים חיצוניים
----------------

* תמונות של פתיליות מודרניות
**פרארי 340 מקסיקו** (באיטלקית: **Ferrari 340 Messico**) היא מכונית ספורט של חברת פרארי משנת 1952 שיוצרה עבור מרוצי ה־Carrera Panamericana.

נהגי המרוצים צ'ינטי (Chinetti) ולוקאס ( Lucas) סיימו את המירוץ בברלינטה במקום השלישי.

מפרט טכני
---------

פרארי 340 בעלת מנוע 4.1 ל' Lampredi V12 המפיק כ-280 PS (206 קילו-ואט) ב-6600 סל"ד, ומאיץ למהירות מרבית של 280 קמ"ש, המכונית כולה עוצבה בידי מעצב מכוניות הספורט ג'ובאני מיקלוטי (Giovanni Michelotti)

בסיס הגלגלים של המכונית הוא 2,600 מ"מ (102.4 אינץ'). רק ארבע יחידות יוצרו: שלושה Vignale Berlinettas ו־Vignale Spyder אחד.

דגמי המשך
---------

**פרארי 340 mm** (גם בעיצובו של ג'ובאני מיקלוטי) היא מודל המשך של ה־340 מקסיקו עם בסיס גלגלים קצר יותר- 2,500 מ"מ (98.4 אינץ'). ה-MM השתמשה באותו מנוע 4.1 ל' Lampredi V12 עם שלושה קרבורטורים דומים של Weber 40DCF שעזרו לה להשיג 280 PS (206 קילוואט) ב-6600 סל"ד ומהירות מרבית של 282 קמ"ש.

כעשר יחידות יוצרו, בהם- ארבע Pinin Farina Berlinettas, שתי Touring Spyders ו-ארבע Vignale Spyders.

פרארי 340 mm

הערות שוליים
------------

1. ↑  340 מקסיקו, נתונים, באתר פרארי
2. ↑  Acerbi, Leonardo, **Ferrari: All The Cars**, Haynes Publishing, עמ' 50–51
3. ↑  מידע אודות 340 mm, באתר פרארי
"**Issues**" הוא שיר שהוקלט על ידי להקת הבנות הבריטית-אירית הסאטרדייז. הוא יצא לאור ב-4 בינואר 2009 באופן דיגיטלי, על ידי חברות התקליטים פולידור רקורדס ופסיניישן רקורדס, כסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה של הלהקה, *Chasing Lights*‏ (2009). ביממה העוקבת, יצא גם בהוצאה פיזית.

השיר הגיע למקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי.

רקע וכתיבה
----------

לאחר שהשיר הופץ ונכתב על ידי תומאס מייטלנד, חברות הסאטרדייז נאלצו להקליט מחדש את המילים של "Issues". תחנות הרדיו סירבו להשמיע את השיר עד ששונה. מילות השיר שונו והוא נשלח לרדיו. המילים המקוריות היו "לא יכולה להחליט אם אני צריך לסטור לך או לנשק אותך". הלהקה נאלצה לשנות את מילות השיר עקב קווי דמיון למילים אלימות; חשש נוסף עלה לקידום אלימות. בגרסת הווידאו קליפ שרות חברות הלהקה "לסטור לך או לנשק אותך", בעוד שבגרסת הרדיו שרות "לעזוב או לנשק אותך".

פרק זמן לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-16 מיליון השמעות.

וידאו קליפ
----------

הקליפ הרשמי של השיר פורסם ב-5 בדצמבר 2008. הקליפ צולם בוויטסטיבל, קנט. לפני יציאתו של "Up", הקליפ ל-"Issues" צולם לפני זה של "Up", כיוון שהלהקה תכננה להוציא אותו כסינגל הרשמי השני, אך חברת התקליטים החליטה אחרת. הקליפ צולם ב-13 בנובמבר 2008. לאורך הקליפ, חברות הלהקה נמצאות בחוף הים, עם מעילים בצבעים שונים.

נכון לאוגוסט 2023 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-2.6 מיליון צפיות.

מיקומי שיא
----------

| 
‏‏‏  **מצעדים ודירוגים (2009)** |
| --- |
| מדינה | מצעד | מיקום שיא |
|  אירופה | אירופה הוט 100 | 21 |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 14 |
|  בריטניה | מצעד הסינגלים הבריטי | 4 |
|  סקוטלנד | מצעד הסינגלים הסקוטי | 4 |

| 
‏‏‏  **מצעדי סוף שנה (2009)** |
| --- |
| מדינה | מצעד | מיקום שיא |
|  בריטניה | מצעד הסינגלים הבריטי | 82 |

נתוני מכירות
------------

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | כסף | 200,000 |

היסטוריית יציאות לאור
---------------------

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | 4 בינואר 2009 | סטרימינג • הורדה דיגיטלית | פולידור • פסיניישן |  |

קישורים חיצוניים
----------------

* סרטון השיר "Issues" באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  The Saturdays - Discography, web.archive.org, ‏2009-03-15
2. ↑  *The Saturdays - Issues* (באנגלית), 2009, נבדק ב-2023-08-16
3. ↑  SATURDAYS - Official Charts
4. ↑  Danni King, Inside Frankie Bridge's career before The Saturdays, as waitress and child star, OK! Magazine, ‏2021-11-24 (באנגלית)
5. ↑  *Issues*, 2008-01-01, נבדק ב-2023-08-16
6. 1 2 3  *The Saturdays - Issues (Official Video)*, נבדק ב-2023-08-16
7. ↑  Saturdays, Issues, Single, BPI (באנגלית)