recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אנדרו "אנדי" קואן** (באנגלית: **Andrew "Andy" B. Coan**;‏ 4 במרץ 1958 - 20 במרץ 2017) היה שחיין אמריקאי. אלוף עולם (קאלי 1975) בעל 3 מדליות זהב ושיאן עולם במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי.

ביוגרפיה
--------

קואן נולד בפורט לודרדייל, פלורידה. התאמן בהדרכתו של ג'ק נלסון ולמד באוניברסיטת טנסי.

### אלוף עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה בשנת 1975 זכה קואן ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 51.25 שניות, לפני ולדימיר בורה מברית המועצות (51.32 שניות) ובן ארצו שיאן העולם הטרי ג'ים מונטגומרי (51.44 שניות), במשחה שליחים 4x100 חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 3:24.85 דקות, לפני מערב גרמניה (3:29.55 דקות) ואיטליה (3:31.85 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא אליפות חדש נוסף של 3:49.00 דקות, לפני מערב גרמניה (3:51.85 דקות) ובריטניה (3:52.80 דקות).

### שיאן עולם

בתחרות שחייה שנערכה בפורט לודרדייל ב-3 באוגוסט אותה שנה קבע קואן במשחה ל-100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 51.11 שניות, שיפור במאית השנייה לשיא העולם הטרי בן החודש וחצי של מונטוגומרי (51.12 שניות). שיא זה החזיק מעמד 20 ימים ונשבר על ידי מונטגומרי בתוצאה של 50.59 שניות.

קואן החמיץ את אולימפיאדת מונטריאול (1976) באלפית השנייה. ב-1979 הוא שבר את פרקי ידיו בתאונת דרכים ונותח ולמרות זאת הצליח לנצח את ראודי גיינס באליפות המכללות ונראה בכושר מעולה לאולימפיאדת מוסקבה (1980), אך החמיץ אותה הפעם בשל החרם האמריקאי. הוא ניסה שוב להשתתף במשחקים האולימפיים אך החמיץ את אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) ב-44 מאיות השנייה.

בספטמבר 2014 התגלה שהוא סובל מתסמונת גייאן-בארה. קואן נפטר ב-20 במרץ 2017 בבוקה רטון, פלורידה מסרטן כבד.

תארים
-----

* בסך הכל שיפר קואן 2 שיאי עולם, אחד במשחה ל-100 מטר חופשי ואחד במשחה שליחים.
* קואן זכה ב-7 תוארי NCAA.

ראו גם
------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

* התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חופשי

קישורים חיצוניים
----------------

* By Howard Cohen, At 17 he swam faster than Mark Spitz for a world record. Andy Coan dies at 59, Miami Herald, MARCH 20, 2017, (באנגלית)

| אלופי עולם בשחייה – משחה ל-100 מטר חופשי (גברים) |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 1973: ג'ים מונטגומרי ארצות הבריתארצות הברית • 1975: אנדי קואן ארצות הבריתארצות הברית • 1978: דייוויד מקאג ארצות הבריתארצות הברית • 1982: ירג ווייתה מזרח גרמניהמזרח גרמניה • 1986: מאט ביונדי ארצות הבריתארצות הברית • 1991: מאט ביונדי ארצות הבריתארצות הברית • 1994: אלכסנדר פופוב רוסיהרוסיה • 1998: אלכסנדר פופוב רוסיהרוסיה • 2001: אנתוני ארווין ארצות הבריתארצות הברית • 2003: אלכסנדר פופוב רוסיהרוסיה • 2005: פיליפו מאניני איטליהאיטליה • 2007: פיליפו מאניני איטליהאיטליה וברנט היידן קנדהקנדה • 2009: סזאר סיילו ברזילברזיל • 2011: ג'יימס מגנוסן אוסטרליהאוסטרליה • 2013: ג'יימס מגנוסן אוסטרליהאוסטרליה • 2015: נינג דזטאו הרפובליקה העממית של סיןהרפובליקה העממית של סין • 2017: קיילב דרסל ארצות הבריתארצות הברית • 2019: קיילב דרסל ארצות הבריתארצות הברית • 2022: דוד פופוביץ' רומניהרומניה • 2023: קייל צ'למרס אוסטרליהאוסטרליה |  |

 |
שפצלה
**הלושקי/גלושקה** (בצ'כית ובסלובקית: **Halušky**; בהונגרית: **Galuska**) היא סוג של פסטה מבושלת טרייה, הנאכלת בעיקר כתוספת, כתוספת במרק, אך גם כמנה עצמאית.

מקור
----

על פי המילון האטימולוגי ההונגרי, שמו של המאכל הוא תעתיק מילולי של המילה הפולנית gałuszka (כפתור קטן) וכנראה התפשט באמצעות הסלובקים שגובלים עם פולין לכל הארצות שהיו כלולות באימפריה האוסטרית ולאחר מכן באימפריה האוסטרו-הונגרית. בחלק מהשפות הסלביות האות "ה-H" מתחלפת לאות "ג-G" ומכאן גם הבדלי השמות. יש עוד שני מאכלים דומים, אבל לא זהים.

* האחד הוא השפצלה הגרמני שהוא פסטה שוואבית או אלמנית בצורה **מוארכת** המוגשת כתוספת או עם מרכיבים נוספים כמנה נפרדת. פסטה דומה בעלת צורה עגולה יותר נקראת גם Knöpfle בבאדן-וירטמברג ובאזור המנהלי של שוואביה או Chnöpfli בשווייץ.
* השני הוא הנוקרל Nockerl האוסטרי הוא נוצר מהמילה נוקרל ממוצא בווארי-אוסטרי ולפני כ-110–120 שנים הוא נוצר מהגרסה הקטנה של המילה הדרום-גרמנית-אוסטרית Nock, שפירושה חצץ, סלע כדורי, שונית סלע (הכוונה לחתיכות הבצק שצצות מתוך המים הרותחים)
* השלישי הוא כאמור ההלושקי

הכנת ההלושקי/גלושקה
-------------------

בניגוד לנוקרל שהוא בקוטר 5–15 מ"מ ממוצא אוסטרי-גרמני, שנחתך דרך צלחת מחוררת למי מלח רותחים, ההלושקי/גלושקה נחתכת על פי רוב מלוח בעזרת כף או סכין ולכן היא בערך פי שניים בגודלה מהנוקרל. הבצק שלו עשוי בעיקר מהמרכיבים קמח חיטה, סולת, בתוספת ביצים (בדרך כלל) ומים.

מערבבים את הקמח והביצים ליצירת בצק חצי מוצק ש"מכניסים" למים רותחים. הטכניקה של הנחת חתיכות בצק קטנות ("זריקה" בניב) - מלוח עץ (לופאריק) וניקוז ההאלושקי - הם רגעים חשובים מאוד. יש הרבה מתכונים להכנת המאכל.

השימוש
------

התוספת הידועה של סוגי ראגו שונים פרקלט/פפריקאש עוף או פפריקש בקר או מכינים אותו כמנה עצמאית עם ביצים, או בגרסאות אחרות עם כרוב, בייקון מטוגן, גבינה, שמנת חמוצה, גבינת קוטג' של פרות וכבשים, עם ובלי שמיר, או עם בצל מטוגן. כל הגרסאות מקובלות.

ישנה הגרסה של כופתאות תפודים עם גבינה שהוא מאכל בפני עצמו עם תוספת תפוחי אדמה.

בתרבות
------

פיטר ורש כתב את הדברים הבאים על הגלושקה בנובלה שלו "Rossz asszony" (אישה רעה):

"היא לא למדה אפילו איך להכין את הגלושקה המכונה נוקדלי בבודפשט, אף על פי שיוז'י אהב את כל סוגי הגלושקה, לא רק לפפריקש עוף ופרקלט עגל, אלא גם לבדו ולא כתוספת או עם תפוחי אדמה, גבינת קוטג', ריבה."

ראו גם
------

* ניוקי
* Kluski, a Polish dumpling
* Passatelli

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הלושקי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "galuska | Magyar etimológiai szótár | Kézikönyvtár". *www.arcanum.com*. נבדק ב-2021-08-16.
2. ↑  Veres Péter: *Almáskert*. Szépirodalmi Könyvkiadó, 1954. 272. o.
**יבנית** היא חורבה בגליל העליון בסביבות צפת, כ-3 ק"מ מצפון מזרח לה, בקרבת מצודת ביריה.

נמצאת 897 מ' מעל פני הים במרומי הר הנועזים.

היסטוריה
--------

חוקרי העבר מזהים את המקום עם היישוב היהודי ימניה (או ימנית), שהתקיים כאן בימי הבית השני. יוסף בן מתתיהו, מפקד המרד הראשון בגליל, ביצר את היישוב כהכנה למרד. בשל גובהו ומיקומו הגאוגרפי, היה יבנית אחד מן המקומות שבהם השיאו משואות כדי להודיע על ראשי החודשים והמועדים.

במקום התקיים יישוב יהודי גם בתקופת המשנה והתלמוד (התקופה הרומית ביזנטית), אם כי יישוב בשם זה אינו נזכר בצורה מפורשת בתלמוד. לעומת זאת, בפיוטים מתקופת הגאונים (מאות 7–11 לספירה) נזכר היישוב יבנית כמקום אחת ממשמרות הכהונה שגלו לגליל, משמרת אִמֵּר. הפייטן אלעזר הקליר, שחי במאה ה-7 לספירה, מזכיר את שם היישוב יוונית (יבנית) בפיוטו "איכה ישבה חבצלת השרון", שבו הוא מקונן על אובדן 24 משמרות הכהונה: "והריקו עלי חרב וחנית. והרביתי צומות ותענית. ומצורת תוכנית יצאה יוונית (אבנית)". במקורות יהודיים מימי הביניים נזכרים קברי צדיקים ביבנית, אך מבלי לציין יהודים שישבו דרך קבע במקום.

קברי חכמים
----------

בסמוך למקום נמצאים קברי חכמים: במתחם רחבת התצפית, מצויה מערת קבורה עתיקה המיוחסת לצמד האמוראים אביי ורבא, מחכמי התלמוד הבבלי. מעל למערה בולט מבנה האבן הגדול ובו קברו של רבי יהודה נשיאה שהיה נכדו של רבי יהודה הנשיא, גדול התנאים שחתם את המשנה בציפורי. כמה מטרים דרומה מצויה מערה קטנה נוספת, קברו של רב פפא, תלמידם של אביי ורבא, וקברו של רבי דימי מנהרדעא.

מצפור הר יבנית
--------------

נקודת תצפית מרהיבה, לא הרחק ממצודת ביריה, משקיפה על בקעת החולה, הגולן, הרי נפתלי והחרמון.

סמוך לרחבת התצפית, מאחורי מבואה מקורה הנישאת על ארבעה עמודים, נמצא פתח הכניסה למערה ארוכה. המערה נחצבה בסלע קירטון, אורכה כ-30 מטר ונראה כי שימשה בתקופה הביזנטית כמאגר מים תת-קרקעי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יבנית** בוויקישיתוף
* התוכן בקישור, באתר **אי ירוק**

הערות שוליים
------------

1. ↑  זאב וילנאי, כרך ח-י, **אריאל, אנציקלופדיה לידיעת הארץ**, תל אביב: עם עובד, 1978, עמ' 2690
**ריו טוקנטינס** (**Rio Tocantins**) הוא נהר בברזיל.

הנהר מתחיל ברמה הברזילאית, אוסף בדרכו את מימי יובלו הגדול, נהר ארגואייה וממשיך לזרום עד הישפכו למפרץ פארה. הנהר יפה לשיט רק בחלקו העילי ובחלקו התחתי. בחלקו התיכון אשדות רבים שמסילת ברזל עוקפת אותם. הוא נשפך למפרץ פארה בשפך רחב של כ-12 ק"מ ובו אי הנהר הגדול ביותר בעולם, איליה דו בננל.

על הנהר נמצא סכר טוקורוי הענק.

מסלול
-----

הנהר עולה במחוז ההררי הקרוי פירנאוס, מערבית למחוז הפדרלי, אבל מקורותיו הקיצוניים-דרומיים של היובל המערבי שלו, נהר ארגואייה, נמצאים במדרונות של סרה דוס קייאפוס. נהר הארגואייה זורם 1,670 ק"מ לפני ההתמזגות עם הטוקנטינס, כאשר הוא כמעט שווה לו בנפחו.

מלבד היובל העיקרי, הריו דוס מורטס, לארגואייה יש עוד עשרים סעיפים קטנים יותר היוצאים ממנו. בדרכו לשפלה, יוצר הארגואייה תדירות מפלים ואשדים, או מתעקל באלימות דרך ערוצים סלעיים.

שני יובלים אחרים, המרניאו והפרנטינגה אוספים אליהם כמות עצומה של מים מהרמות שמקיפות אותם, בייחוד בדרום ובדרום-מזרח.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טוקנטינס** בוויקישיתוף
* טוקנטינס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007538919505171
* BNE: XX5628171
* BnF: cb12568463g (data)
* GND: 4448834-8
* LCCN: sh85135768
* SUDOC: 034992529
* VIAF: 4148933552054301686
* WorldCat (עם VIAF): 4148933552054301686

 |
**מִנְהֶלֶת הצי המלכותי הבריטי** (באנגלית: **Navy Board**) היא כיום הגוף האחראי לניהול המקצועי השוטף של הצי המלכותי הבריטי. הרכבה זהה לזה של מנהלת האדמירליות של מועצת ההגנה של הממלכה המאוחדת, מלבד זאת שאינה כוללת שרי ממשלה. ראש מנהלת הצי הוא הלורד הימי הראשון, האדמירל המפקד על הצי, וחברים בה ראש מספן ים של הצי וסגן ראש מטה הצי, ראש מספן כוח אדם והדרכה והלורד הימי השני, קצין לוגיסטיקה ראשי של הצי, מפקד חיל הנחתים המלכותי וקצינים בכירים נוספים. 

מ-1546 עד 1831 היה ה-Navy Board שמו של גוף נפרד מן האדמירליות, שנקרא במקור "מועצת הצי" (Council of the Marine), בראשו עמד הלפטננט של האדמירליות. גוף זה היה אחראי לעניינים האדמיניסטרטיביים של הצי, כמו בניית אוניות, תיקון אוניות ואספקה לאוניות. לשם כך הפעילה מנהלת הצי שש מספנות באנגליה: בדפפורד, ווליץ', צ'טם, שירנס, פורטסמות' ופלימות', וכן מתקנים קטנים יותר במקומות נוספים. חימוש האוניות לא היה באחריותה של מנהלת הצי, אלא של מנהלת החימוש (Board of Ordance).

במאה ה-18 כללה מנהלת הצי גופי-משנה כמו "הממונים על החולים והפצועים" (Sick and Hurt Commissioners), האחראים על שירותי הרפואה של הצי המלחמתי, ו"הממונים על האספקה" (Victualling Commissioners), האחראים על אספקת המזון.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Navy board" in: royalnavy.mod.uk
2. ↑  Royal Navy command and organisation: Higher mannagement of the Royal Navy. In: armedforces.co.uk.
3. ↑  Portsmouth Royal Dockyard Historical Trust: Before the Dawn – Early Origins. In: Portsmouthdockyard.org.uk.
**קטכול** (Catechol) הוא תרכובת אורגנית שנוסחתה C6H4(OH)2/ זהו איזומר אורטו של בנזן-דיאול - בנזן אליו קשורות 2 קבוצות הידרוקסיל. התרכובת משמשת כחומר גלם לייצור חומרי הדברה, תוספי מזון משפרי טעם ובשמים.

ייצור
-----

קטכול בודד לראשונה בשנת 1839 מ Catechu, מיצוי עתיר טאנין של עץ שיטה המשמש תוסף מזון. כיום מיוצר החומר בתגובת חמצון של פנול עם מי חמצן

* {\displaystyle C\_{6}H\_{5}OH+H\_{2}O\_{2}\Rightarrow C\_{6}H\_{4}(OH)\_{2}+H\_{2}O}

כימיה
-----

קטכול מגיב עם זרחן תלת כלורי (PCl3), זרחן אוקסי-כלוריד (POCl3) ופוסגן (COCl2) לקבלת אסטר טבעתי

* {\displaystyle C\_{6}H\_{4}(OH)\_{2}+XCl\_{2}\Rightarrow C\_{6}H\_{4}(O\_{2}X)+2HCl} כאשר X=CO, SO2, PCl, P(O)Cl

ניתן לחמצן את הקטכול לקבלת קווינון 

1,2-Benzoquinone תוצר חמצון של קטכול
קטכול הוא ליגנד היוצר קומפלקסים כקלאט (ליגנד התורם יותר מזוג אלקטרונים אחד לחומצת לואיס) עם מתכות שונות: כך למשל עם ברזל תלת ערכי מתקבל היון

-[Fe(C6H4O2)3] שצבעו אדום.

בטבע
----

כמויות קטנות של קטכול מצויות באופן טבעי בפירות וירקות. כשפרי או הירק נחשף לחמצן האנזים פוליפנול אוקסידאז (polyphenol oxidase) מזרז את חמצון הקטכול חסר הצבע לקווינון שמתפלמר לתת פיגמנט אדמדם-חום כך מתקבלת השחרה של תפוח אדמה או אבוקדו חתוך. קטכול הוא אחד הפנולים הטבעיים הנפוצים בשמן ארגן ובפטריה פקועה דו-נבגית.

### כקבוצה פונקציונלית

קטכול כקבוצה פונקציונלית מופיע בממגוון רחב של מערכות ביולוגיות. מעטפת החרקים בנויה מכיטין הקשור לחלבון באמצעות קטכול. קטכולאמינים הם הורמונים ונוירוטרנסמיטורים חשובים הבנוים מקבוצת קטכול אליה קשור אמין

ראו גם
------

* פנול
* אנול

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קטכול** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007284853905171
* LCCN: sh85020984

 |
**אליס ביפלאקו** (ביוונית: **Αλίκη Διπλαράκου**;‏ 28 באוגוסט 1912 – 30 באוקטובר 2002) הייתה דוגמנית יוונייה. ובנוסף המתחרה היוונית הראשונה שזכתה בתואר מיס אירופה.

ביוגרפיה
--------

ביפלאקו נולדה באתונה ולה שלוש אחיות.

ב-1929 השתתפה בתחרות היופי הלאומית היוונית "מיס הלנס" (Μις Ελλάς) כמיס אתונה וזכתה במקום הראשון.

היא הלכה לייצג את יוון בתחרות מיס אירופה 1930 בפריז והייתה ליווניה הראשונה שזוכה בתואר זה.

היא גם נשלחה לייצג את יוון בתחרות הבינלאומית "מיס תבל 1930" שם הייתה הסגנית הראשונה.

לאחר מכן היא נסעה לסבב הרצאות ברחבי ארצות הברית שם לימדה על תרבות יוון העתיקה והמודרנית.

בשנות ה-30 היא עלתה לכותרות בכך שהתחזתה לגבר והגיעה אל הר אתוס, מקום בו הכניסה לנשים הייתה אסורה, סיפורה אף סוקר בכתבה בעיתון טיים.

כשנשאלה על ידי עיתונאי כיצד נהייתה למיס אירופה היא השיבה: "אמא שלי, כמה חברים ואני הלכנו למסיבת תה בשגרירות בריטניה באתונה, במהלך האירוע ניגש אלינו מישהו והציע שנלך להסתכל על תחרות מלכת היופי שנערכת בתיאטרון של אתונה, הלכנו והתיישבנו שם, ואז השופטים פתאום הקריאו את השם שלי, אני חשבתי שהם עשו טעות, כשניסיתי לסרב לכך ניגש אליי נשיא יוון ואמר לי שאני חייבת לקבל את זה כחובה פטריוטית. שלושה ימים לאחר מכן מצאתי את עצמי בפריז: זכיתי בתחרות האירופאית, ואז כמובן היה צריך לעבור עם זה לריו".

היא גם הופיעה תקופה מסוימת בתיאטרון ולקחה חלק במחזה על פרומתאוס.

ב-1932 נישאה לטייס הצרפתי פול-לואי ויילר וב-1933 נולד להם בן, פול-אנניק ויילר, אשר נישא לבת אצולה איטלקייה ודרכו היא סבתה של סיבילה, נסיכת לוקסמבורג, רעייתו של גיום, נסיך לוקסמבורג.

ב-1945 הם התגרשו, בשנה זו היא נישאה בשנית לג'ון ראסל, דיפלומט בריטי אשר כיהן כשגריר בריטניה במספר מדינות, נולדו להם בת ובן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אליס ביפלאקו** בוויקישיתוף
* אליס ביפלאקו, "מיס אירופה" הראשונה של יוון
* מראה ... מראה שעל הקיר... מי הכי יפה מכולן

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb166908572 (data)
* ISNI: 0000 0004 6870 9681
* VIAF: 316451644
* WorldCat: viaf-316451644

 |
**דרקולה** (שם מדעי: *Dracula*) הוא סוג של סחלב המפיץ ריח חזק, הצומח במרכז אמריקה ובאמריקה הדרומית סביב צפון-מערב האנדים. מקור שמו של הסחלב הערפדי הוא בצורת פיו דמוי הערפד.

תיאור
-----

צמח זה מזכיר במראהו פה פעור לרווחה של דרקולה או בדומה לו. גם הריח וגם צורתו נועדו לפתות זבובים, על מנת שיאביקו את אבקני סחלב הדרקולה[דרושה הבהרה], מה שמסייע לו להתפשט ולהתרבות.

סוג הסחלבים דרקולה, המקוצר כ"דראק" בתחום המסחר בגינון, מורכב מ-118 מינים הנפוצים במקסיקו, מרכז אמריקה, קולומביה, אקוודור ופרו. השם דרקולה כמשמעו הוא "דרקון קטן", רמז למיתוס המיתולוגי דרקולה, דמות מובילה ברומנים ערביים רבים ובסרטים. השם הוחל על סחלב זה בגלל הצבע האדום כדם של כמה מינים, וההיבט המוזר של spurs ארוך של גביע. הצמחים נכללו בעבר בסוג Masdevallia, אבל הסוג דרקולה הפך לסוג נפרד בשנת 1978.

המינים האפיפיטיים והארציים הללו מופצים במרכז אמריקה ובאנדים הצפון מערביים, כמעט מחציתם באקוודור בלבד. הם מעדיפים צל טמפרטורה אפילו, קר למדי.
אלה סחלבים cespitose לגדול ציצים[דרושה הבהרה] מתוך קנה שורש קצר, עם חבילת צפופה של גבעולים. הם חסרים pseudobulbs. על כל גבעול גדל עלה אחד גדול, דק, עם קליפה מוגדרת בחדות. אלה glabrous, אור עלים ירוקים כהים עשוי להיות ספוגי, להשתלט על הפונקציה של pseudobulb חסר. הם טופלו עם ריר (קצה קצר).
גבעולי הפרח גודלים בצורה אופקית מבסיס הצמח או בצורה מוּרדת, ולעיתים קרובות למרחקים גדולים יחסית. כמה מינים מתאפיינים בגדילת גבעולי פרחים זקופים. פרחי הטרמינל ארוכי הזנב הם בעצם בצורת משולשים. הפרחים נוצרים באופן חד או רצוף. שלושה מינים (sodiroi, decussata / neisseniae, ו papillosa) עשויים להיות בעלי עד שלושה פרחים פתוחים בו זמנית על גבעול אחד. באופן כללי, אם יש יותר מניצן פרחים אחד על גזע, הם נפתחים במרווחים ארוכים. לפרחים אלה יש היבט מוזר, בשל הזנבות ארוכים על כל sepal. עלי הכותרת קטנים ומעובים מעט. השפה היא לעיתים קרובות די גדולה עבור Pleurothallid ועשויה להיות דומה לפטריה. החלק הבסיסי הבשרני של השפה (היפוכיל) הוא שסוע. החלק המסוף (epichile) מעוגל וקעור. השוליים של perianth הם לעיתים קרובות fringed. יש טור מפותח היטב עם שני pollinia.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דרקולה** בוויקישיתוף
* דרקולה, באתר NCBI (באנגלית)
* דרקולה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* דרקולה, באתר Tropicos (באנגלית)
* דרקולה, באתר GBIF (באנגלית)
* דרקולה, באתר IPNI (באנגלית)
* דרקולה, אתר האינטרנט של החברה אמריקאית לסחלבים (באנגלית)
* Dracula Orchid, Orchid Care Tips

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007530138105171
* GND: 4353280-9
* LCCN: sh93004590

 |
**יהל וילן** (נולד ב-1 בינואר 1968) הוא דיפלומט ישראלי, המכהן כשגריר ישראל בסרביה ובמונטנגרו. וילן כיהן בעבר גם כשגריר ישראל בקניה, אוגנדה, טנזניה, מלאווי וסיישל.

ביוגרפיה
--------

וילן נולד ב-1 בינואר 1968, בקיבוץ נגבה. 

ב-1995 וילן החל לעבוד במשרד החוץ הישראלי. בשנת 1997, מונה לממלא מקום השגריר הישראלי בקינשאסה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. השגרירות הואמנה גם על רואנדה, בורונדי והרפובליקה של קונגו.

ב-1998, וילן מונה למזכיר שני בשגרירות ישראל בהאנוי, בירת וייטנאם. ב-2001, מונה לקונסול לענייני הסברה בקונסוליה הישראלית בניו יורק, וב-2005, וילן מונה לסגן השגריר הישראלי בבודפשט, הונגריה. ב-2008, הוא מונה לסגן שגריר ישראל בפולין. בין השנים 2011–2015, עבד כסגן שגריר ישראל בהודו.

ב-2015 מונה וילן לשגריר ישראל בניירובי, בירת קניה. וילן הואמן גם על אוגנדה, טנזניה, מלאווי ואיי סיישל. במסגרת תפקידו, וילן יזם את ביקורו של ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו ביבשת אפריקה. זה הביקור הראשון של ראש ממשלת ישראל באפריקה מאז שנות ה-80. בנוסף, וילן יזם את טקס הזיכרון לציון 40 שנים למבצע יונתן בנמל התעופה הבינלאומי אנטבה. בטקס נכחו נתניהו ונשיא אוגנדה, יוורי מוסווני.

בשנת 2020, וילן מונה לשגריר ישראל בסרביה ובמונטנגרו.

חיים אישים
----------

וילן נשוי לשירי ואב לארבעה בנים. וילן הוא נכדו של יעקב וילן, שהיה מפקד הקרבות בקיבוץ נגבה בעת מלחמת העצמאות, ואחיינו של חבר הכנסת לשעבר אבשלום וילן.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של אתר שגרירות ישראל בסרביה ובמונטנגרו (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אריק בנדר, ועדת המינויים העליונה של משרד החוץ החליטה על מינוי מספר שגרירים חדשים, מעריב, 5 ביולי 2020
2. ↑  אתר למנויים בלבד אמיר אורן, נתניהו המריא לאפריקה: ישתתף היום בטקס לציון המבצע באנטבה, באתר הארץ, 4 ביולי 2016
3. ↑  מינויים בשירות החוץ, אתר משרד החוץ
ה**ראטהאוס הווינאי** (בגרמנית: **Wiener Rathaus** או **Neues Rathaus**, ידוע יותר כ-**Rathaus** מילולית: בית המועצה) הוא בניין העירייה של וינה, הממוקם בראטהאוספלאץ (כיכר העירייה; בגרמנית: **Rathausplatz**) ברובע הראשון של העיר (Innere Stadt). הבניין נבנה מ-1872 עד 1883 בסגנון הנאו־גותיקה על פי תוכניות הבניה של פרידריך פון שמידט. בבניין זה ממוקם משרדו של ראש עיריית וינה כמו גם משרדי מועצת העיר והלנדטאג הווינאי.

היסטוריה
--------

באמצע המאה ה-19, שטח המשרדים של עיריית וינה הישנה, שנבנו בהוראת פרידריך "ההוגן", דוכס אוסטריה, בשנת 1316, נהיו קטנים מדי לצורכי העירייה. עם התחלת עבודות הבניה של שדרת הרינגשטראסה, החלה תחרות על בניית בניין עירייה חדש, תחרות בה ניצח הארכיטקט הגרמני פרידריך פון שמידט.

ראש העיר דאז, קאייטאן פלדר דרש שבניין העירייה החדש יוקם על השדרה בה הוקמו סימולטנית מבנים מרכזיים אחרים באותה תקופה (ביניהם בניין האופרה של וינה, בניין הפרלמנט האוסטרי, הבורגתיאטר ובניין אוניברסיטת וינה). עלות הבניה הייתה כ-14 מיליון גולדן אוסטרו-הונגרים (המטבע שהיה בשימוש בשטחי האימפריה של בית הבסבורג בין השנים 1754-1892). עלויות הבניה כוסו על ידי עיריית וינה והאימפריה האוסטרו-הונגרית לאחר דיונים ארוכים בנושא.

בניין העירייה הישן משמש למרכז התיעוד של ההתנגדות האוסטרית.

בניה
----

הבניין נבנה על בסיס מודל גותי בדומה לבית עיריית בריסל. חמישה מגדלים נבנו, ביניהם המגדל המרכזי בגובה של 98 מטרים. ב-21 באוקטובר 1882, פסל "איש העירייה" (Rathausmann) הונח על כנו בראש המגדל המרכזי והפך להיות אחד מסמלי העיר. המבנה עצמו מתפרש על שטח של 19,592 מטרים רבועים ומסודר סביב שבע חצרות פנימיות. סך כל שטח הקומפלקס הוא 113,000 מטר רבוע המשתרעים על שש קומות, שני מרתפים וסך של 1575 חדרים. הבניין ברובו נבנה תוך שימוש באבן-גיר שהובאה מהרי הליית'ה, רכס הרים לא גדול הממוקם בין מדינת אוסטריה תחתית לבורגנלנד.

מול הבניין שוכנת כיכר הרטהאוס, המשמשת אטרקציה תיירותית ועירונית לאורך כל השנה - בחודשי החורף המוקדמים (עד סוף חודש דצמבר) מוקם בכיכר אחד משוקי חג-המולד הגדולים והידועים באירופה ובעולם בו מבקרים מאות אלפים. בחודשים שלאחר מכן נבנה בכיכר משטח החלקה על קרח הנקרא Wiener Eistraum (בתרגום מילולי לעברית: חלום הקרח הווינאי) בשטח של יותר מ-7000 מטרים רבועים. בשנת 2016 ביקרו ב-Eistraum כ-650,000 מבקרים ב-45 ימים. בחודשי הקיץ מתקיימים במקום פסטיבלים והקרנות סרטים המוניות.

פרויקט השיפוץ
-------------

ב-27 בספטמבר 2012, החלו עבודות שיפוץ תחת פרויקט המוערך בשווי של 35 מיליון יורו. הפרויקט אמור להסתיים עד שנת 2023 ויבוצע ב-11 שלבים ויתפרש על שטח של 40,000 מטרים רבועים.

גלריה
-----

* הראטהאוסהראטהאוס
* הראטהאוסהראטהאוס
* הבניין המרכזיהבניין המרכזי
* EistraumEistraum

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית העירייה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בית העירייה
* האתר הרשמי של עיריית וינה

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 0acab3b7-0210-4cfe-aa3a-a57ed086349c
* SUDOC: 200683012
* VIAF: 172117569
* WorldCat: viaf-172117569

 |
**זיו נבו קולמן** (נולד ב-1969) הוא דיפלומט ישראלי המכהן כשגריר ישראל בשוודיה החל מאוגוסט 2021.

ביוגרפיה
--------

נבו קולמן נולד בתל אביב. בשנת 1995 השלים את לימודי התואר הראשון בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב. מאוחר יותר באותה שנה הצטרף נבו קולמן למשרד החוץ והוא בוגר מחזור כ' של קורס הצוערים של משרד החוץ, קורס הצוערים הגדול בתולדות המדינה. בשנים 1997-1998 קולמן השתתף בתוכנית ההכשרה ביפנית של "קרן יפן" באוסקה ובין השנים 1999–2003 שירת כנספח התרבות בשגרירות ישראל בטוקיו.

נבו קולמן סיים בהצטיינות יתרה את התכנית הבינתחומית באמנויות באוניברסיטת תל אביב, את עבודת המאסטר שלו בנושא "דיפלומטית המחול של ישראל" השלים בשנת 2006

בין השנים 2006–2008 כיהן נבו קולמן כסגן שגריר ישראל בצ'כיה ובין השנים 2008–2012 שירת כיועץ לענייני תרבות בשגרירות ישראל בפריז. בשנת 2012 מונה למנהל מחלקת הדרכה במטה משרד החוץ בירושלים וכיהן בתפקיד עד שנת 2014. נבו קולמן כיהן כקונסול כללי במונטריאול בין השנים 2014-2017, לאחר שסיים את תפקידו חזר למטה משרד החוץ בירושלים ושירת כראש החטיבה לדיפלומטיה תרבותית עד שנת 2021.

באוגוסט 2021 מונה נבו קולמן לשגריר ישראל בשוודיה. באוקטובר 2021 הכריז נבו קולמן שהוא לא מתכוון לשתף פעולה עם מפלגת הימין השוודית "השוודים הדמוקרטים" בגלל היותה מפלגה ימנית קיצונית ששורשיה נאצים. צעד זה גרר גינוי מצד גורמים בימין הישראלי. ביולי 2023 גינה קולמן את החלטת משטרת שוודיה לאשר לשרוף ספר תנ"ך בהפגנה מול שגרירות ישראל בסטוקהולם, לפי דבריו זהו מעשה של שנאה וחוסר כבוד שאין לו שום קשר לחופש הביטוי.

חיים אישיים
-----------

נבו קולמן הוא הומוסקסואל ונמנה עם הדיפלומטים הישראלים הראשונים לצאת מן הארון בסוף שנות התשעים. הוא ובן זוגו היו הזוג החד מיני הראשון שהוכרו על ידי משרד החוץ היפני וזכו לאשרת שהייה דיפלומטית לשני בני הזוג.

נבו קולמן מתנדב בתוכנית החינוך ע"ש שירה בנקי בבית הפתוח בירושלים לגאווה וסובלנות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זיו נבו קולמן** בוויקישיתוף
* זיו נבו קולמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* זיו נבו קולמן, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  מירן שפילברג, מרגיש בבית, באתר ynet, 22 באוקטובר 2014
2. ↑  החלטה 1812 של ממשלת ישראל השלושים ושלוש, באתר משרד ראש הממשלה
3. ↑  מינויים בשירות החוץ, החלטה מספר 8 של ממשלת ישראל השלושים ושש, משנת 2021, באתר של משרד ראש הממשלה
4. ↑  זעם בימין השבדי: השגריר הישראלי הודיע שיחרים מפלגה שתומכת בישראל, באתר ישראל היום, ‏26 באוקטובר 2021
5. ↑  זעזוע: שוודיה התירה לשרוף תנ"ך במהלך מפגן מחאה, באתר כיכר השבת, ‏14 ביולי 2023
רבקה מקינון בבייג'ינג**רבקה מקינון** (**Rebecca MacKinnon**) (נולדה ב-1969) היא חברת המועצה המייעצת של קרן ויקימדיה. מקינון היא עיתונאית לשעבר מה-CNN שעמדה בראש לשכות ה-CNN בסין ומאוחר יותר בטוקיו, לפני שעזבה את הטלוויזיה והפכה לבלוגרית וממייסדי הבלוג Global Voices Online. כיום היא פרופסור במרכז ללימודי תקשורת ועיתונאות של אוניברסיטת הונג קונג בה היא מתגוררת. החל מיוני 2004 היא עמיתה במרכז ברקמן לאינטרנט וחברה בקיימברידג' שבמסצ'וסטס.

נעוריה
------

היא נולדה בברקלי שבקליפורניה. כשהייתה בת שלוש, עברה משפחתה של מקינון לטמפה שבאריזונה בה אביה סטיבן ר. מקינון התקבל למשרת פרופסור להיסטוריה של סין באוניברסיטת מדינת אריזונה. בשל מחקרם האקדמי של הוריה, עברו עליה מרבית שנות בית הספר היסודי בדלהי, הונג-קונג ובייג'ינג, לפני שהיא שבה לאריזונה לשנות הלימודים בחטיבת הביניים והתיכון. בשנת 1987 היא השלימה את חוק לימודיה בתיכון Tempe High וב-1991 סיימה לימודי תואר ראשון בממשל באוניברסיטת הרווארד בהצטיינות יתרה.

עם השלמת התואר, היא נסעה ללימודים בטייואן מטעם תוכנית ההשתלמויות של קרן פולברייט, שם היא גם עבדה ככותבת בעבור הניוזוויק.

CNN
---

מקינון הצטרפה ל-CNN בשנת 1992 כעוזרת בלשכה בבייג'ינג והתקדמה לתפקיד מפיקה/כתבת בשנת 1997 וראש הלשכה בשנת 1998. בשנת 2001 היא התמנתה לראש הלשכה בטוקיו. במסגרת עבודתה ב-CNN, היא ראיינה מנהיגים חשובים רבים, בהם ג'וניצ'ירו קואיזומי, הדלאי למה, פרבז מושארף ומוחמד חתאמי.

באחרונה
-------

באביב 2004, מקינון שימשה כעמיתת-מחקר במרכז שורנשטיין בבית הספר לממשל ע"ש קנדי. באותו הקיץ, היא הצטרפה כעמיתת מחקר למרכז ברקמן לאינטרנט וחברה שבבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד, שם היא נשארה עד דצמבר 2006. עם הפרויקטים שלה במרכז ברקמן נמנה יסוד Global Voices Online בשיתוף פעולה עם אית'ן צוקרמן. בינואר 2007 היא הצטרפה למרכז ללימודי תקשורת ועיתונאות באוניברסיטת הונג-קונג.

בינואר 2007, היא הצטרפה למועצה המייעצת של קרן ויקימדיה שקמה באותה העת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רבקה מקינון** בוויקישיתוף
* רבקה מקינון, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* רבקה מקינון, ברשת החברתית LinkedIn
* רבקה מקינון, סרטונים בערוץ היוטיוב
* רבקה מקינון, ברשת החברתית Goodreads
* הבלוג של רבקה מקינון
* קורות החיים של רבקה מקינון
* אנשים - מרכז ברקמן ללימודי אינטרנט וחברה
* Global Voice Online
* המרכז ללימודי תקשורת ועיתונאות באוניברסיטת הונג-קונג
* סדנת התקשורת החדשה במרכז ללימודי תקשורת באונ' הונג-קונג

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007441738505171
* GND: 134234790
* ISNI: 0000 0003 7827 8259
* LCCN: nb2011007402
* NKC: xx0283832
* NLK: KAC201326749
* NTA: 343206692
* VIAF: 256438084
* WorldCat: lccn-nb2011007402

 |
**שלמה ארבלי** (נולד ב-14 בפברואר 1937) הוא קצין צה"ל במיל' בדרגת אלוף-משנה, כיהן כמפקד חטיבה וסגן מפקד אוגדת שריון. במהלך שירותו עוטר שלוש פעמים בצל"ש אלוף.

ביוגרפיה
--------

ארבלי נולד בעיר העתיקה בירושלים, בנם של מרים וחנוכה שעלו מצפון עיראק. סבו מצד אמו הרב יצחק ברזאני היה רב העיר ארביל, אביו לחם בשורות האצ"ל. בגיל 4 עבר עם הוריו וששת אחיו לקריית חיים, ובהמשך עברה המשפחה למושב ציפורי.

בפברואר 1955 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם בחיל השריון. לאחר קורס מפקדי טנקים שירת בפלוגה א' בגדוד 82 תחת פיקודו של משה בר כוכבא. במלחמת סיני לחם כמפקד טנק עם הפלוגה בקרב סכר הרואיפה ועוטר על פועלו בצל"ש אלוף ממפקד פיקוד הדרום חיים לסקוב. ב-2 באוקטובר השתתף בתקרית אש כוחותינו של פלוגה א' מול פלוגת הטנקים של שמעון ליבר מחטיבה 37, שהושמדה.
ב-1957 סיים קורס קציני שריון ושירת כמפקד מחלקה בגדוד 9. המחלקה בפיקודו נבחרה לייצג את גייסות השריון בצעדת ארבעת הימים, זכתה במקום הראשון, ונשלחה לצעדת ארבעת הימים הבינלאומית בניימכן שבהולנד, בה גם זכתה במקום הראשון. במהלך הצעדה בירושלים נקע את רגלו, פציעה שהוחמרה בצעדה בהולנד, אף על פי כן המשיך לצעוד. על כך זכה בצל"ש אלוף ממפקד גייסות השריון חיים בר-לב וכן נבחר למצטיין הנשיא.

בהמשך שירותו שימש סגן מפקד פלוגת טנקי שרמן M-51, בגדוד 52, מפקד פלוגת טנקי צנטוריון בגדוד 52, מפקד קורס מ"כים חרמ"ש בגדוד 9 וקצין אג"ם בחטיבה 200. במהלך תפקיד זה שימש קצין תורן ביום שבת ב-10 במאי 1966, הוא הוזעק על ידי מפקד גייסות השריון ישראל טל לסייע בחילוץ כוח הנדסה קרבית שנקלע תחת אש ממוצב ירדני בסמוך לתל בית מירסים, הוא ארגן כוח על גבי זחל"ם שהגיע למקום התקרית ופינה את הנפגעים. על פועלו עוטר בצל"ש אלוף מישראל טל.

במלחמת ששת הימים פיקד על פלוגת סיור 135 בחטיבה 514, הוא נפצע במהלך הקרבות בראשו. לאחר לימודים בפו"ם שירת כמפקד גדוד 9,אז עדיין גדוד חרמ"ש בחטיבה 14, והשתתף במלחמת ההתשה. בשנים 1970–1972 פיקד על בסיס הטירונים ברפיח, לאחר מכן שימש סגן מפקד חטיבה 11. ב-1973 נשלח לאתיופיה כיועץ צבאי. עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים חזר לישראל ושימש סגן מפקד חטיבה 164 באוגדה 252. לאחר המלחמה מונה למפקד בית הספר לשריון. ב-1974 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה לראש מטה עוצבת עמוד האש. ב-1975 מונה למפקד חטיבה 292, חטיבת שריון במילואים. בתפקידו האחרון שימש סגן מפקד אוגדת מילואים משוריינת.

לאחר שחרורו מונה למנהל כפר הנופש הצרפתי באשקלון. ב-1984 מונה ליועץ ראש הממשלה למגזר הבדואי. ב-1986 מונה למנהל "חוות ניבה" חווה חקלאית בחבל לכיש. ב-1989 התמודד בבחירות לראשות העיר אשקלון במסגרת רשימה מפלגתית עצמאית, ב-1992 מונה לסגן ראש העיר. ב-2010 מונה ליו"ר הסתדרות הגמלאים במרחב דרום.

שלמה ארבלי (יושב במרכז התמונה) בהעברת פיקוד אל דוד רון (יושב מצד ימין של התמונה), רפיח
* סרט בו נראה שלמה ארבלי, סיום קורס טירונות בחיל השריון – ארכיון הסרטים הישראלי – סינמטק ירושלים, ארכיון הסרטים הישראלי, סינמטק ירושלים

קישורים חיצוניים
----------------

* הצל"ש הרביעי של שלמה ארבלי, אתר יד לשריון
* הרגל שלי התנפחה והפכה להיות ענקית, כמו של ביגפוט, באתר הגבורה, טל זגרבה אתר הגבורה, במחנה 11 בספטמבר 2008
* רס"ן שלמה ארבלי, באתר הגבורה

הערות שוליים
------------

1. ↑  [
 תקרית אש כוחותינו], שיחה שלישית מתוך שש עם אורי מילשטיין
2. ↑  אביתר בן-צדף, גבורה בקרב הנשכח: קצין ההנדסה הפצוע לא הפסיק ללחום ולפקד על חייליו
הלן קירפטריק, 1944
**הלן קירפטריק** (באנגלית: **Helen Kirkpatrick**;‏ 18 באוקטובר 1909 - 29 בדצמבר 1997) הייתה כתבת צבאית אמריקאית שסיקרה את מלחמת העולם השנייה. אחת הנשים הראשונות שסיקרו קרבות מהקו הראשון.

תולדות חייה עד מלחמת העולם השנייה
---------------------------------

קירפטריק נולדה ברוצ'סטר שבמדינת ניו יורק להורים ממוצא סקוטי וסיימה תואר במשפט בינלאומי באוניברסיטת ז'נבה ב-1931. לאחר סיום לימודיה שהתה בצרפת ככתבת ניו יורק הראלד טריביון ובשנת 1937 עברה לבריטניה, בה סיקרה את תחום יחסי החוץ כעיתונאית פרילאנס עבור הסאנדיי טיימס. שהייתה הארוכה באירופה הקנתה לה ידע בשפה הצרפתית והיכרות עמוקה עם התרבות והפוליטיקה האירופאית, שחסרה לעיתונאים אמריקאים רבים שסיקרו את מלחמת העולם השנייה.

יחד עם עמיתיה, ויקטור גורדון-לנוקס (Victor Gordon-Lennox) מהדיילי טלגרף וגרהם האטון (Graham Hutton) מן האקונומיסט, יסדה קירפטריק כתב עת שנשלח בדואר למנויים מדי שבוע בשם "Whitehall News" (חדשות וייטהול), שתקף את מדיניותו הרופסת של נוויל צ'מברלין והתריע בפני עליית הדיקטטורות באירופה. רשימותיה מהתקופה, המהוות כתב אישום חמור נגד צ'מברלין ראו אור בשני ספרים:  This Terrible Peace (1938) ו- Under the British Umbrella (1939).

במלחמת העולם השנייה
-------------------

עם פרוץ המלחמה הייתה קירפטריק כתבת השיקגו דיילי ניוז בלונדון. העורך הראשי של העיתון פרנק נוקס, מי שיהיה מזכיר הצי בממשל פרנקלין דלאנו רוזוולט, אמר לקירפטריק שהוא אינו מעסיק נשים, היא ענתה בתגובה שאינה יכולה לשנות את מינה, אך הוא יכול לשנות את מדיניותו. נוקס לא שינה את מדיניות העיתון, אך העסיק את קירפטריק חרף מדיניות זו.

עד שנת 1943 דיווחה מלונדון על אודות הבליץ, אז עברה לאלג'יר וסיקרה את המערכה בצפון אפריקה. לאחר הנחיתה בנורמנדי הזמינו אותה מפקדי צבא צרפת החופשית למשרת העיתונאי שילווה את הכוחות הצרפתיים החלוצים על אדמת צרפת. ב-25 באוגוסט 1944 נכנסה לפריז מיד לאחר שחרור פריז, רכובה על הטנק של גנרל פיליפ לקלרק. בהמשך נכנסה ל"קן הנשרים", מפקדתו של אדולף היטלר.

לאחר המלחמה
-----------

לאחר המלחמה הייתה לכתבת הניו יורק פוסט וסיקרה את משפטי נירנברג. בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 כיהנה כקצינת העיתונות של תוכנית מרשל במטה התוכנית בפריז. הישגה העיתונאי הבולט הראשון לאחר המלחמה היה הריאיון הראשון עם ג'ווהרלל נהרו.

בהמשך שירתה כדוברת אגף מערב אירופה של מחלקת המדינה של ארצות הברית בוושינגטון.

בשנת 1954 נישאה לרובינס מילבנק וכיהנה כנשיאת הקולג' בו למדה (סמית' קולג'). בני הזוג חיו בבתיהם בניו המפשייר ובקליפורניה, לאחר מותו של מילבנק ב-1985 עברה קירפטריק לויליאמסבורג, וירג'יניה, שם נפטרה.

עיטורים
-------

קירפטריק זכתה למדליית החירות האמריקאית (Medal of Freedom), הוכתרה לאבירת לגיון הכבוד הצרפתי ומדליית ההכרה הצרפתית (Médaille de la Reconnaissance française).

ראו גם
------

* מרגריט היגינס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הלן קירפטריק** בוויקישיתוף
* הספד באינדיפנדנט, 8 בינואר 1998
* ביוגרפיה באתר קולג' סמית'

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987010831822605171
* LCCN: no93010941
* NKC: vse20231181725
* VIAF: 29104098
* WorldCat: lccn-no93010941

 |
**ויליאם לואיס גאי** (באנגלית: **William Lewis Guy**;‏ 30 בספטמבר 1919 – 26 באפריל 2013) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל דקוטה הצפונית שבארצות הברית בשנים 1961–1973. גאי היה האדם שכיהן הכי הרבה שנים בתולדות התפקיד במדינה – 12 שנים.

ביוגרפיה
--------

גאי נולד בדווילס לייק שבדקוטה הצפונית. הוא קיבל את התואר הראשון שלו במכללה החקלאית של צפון דקוטה (NDAC). הוא שירת בדרגת לוטננט בצי האמריקני במלחמת העולם השנייה כקצין ירי. לאחר המלחמה הוא קיבל תואר שני מאוניברסיטת מינסוטה. גאי התחתן ב-30 בינואר 1943.

הוא כיהן בבית הנבחרים של צפון דקוטה למשך קדנציה אחת מ-1959 עד 1961. ב-1960 נבחר לראשונה לתפקיד המושל. בשנת 1966 גאי נבחר ליושב ראש אגודת המושלים הלאומית וב-1974 ניסה להתמודד ללא הצלחה לסנאט של ארצות הברית.

בשנותיו האחרונות סבל מאלצהיימר. גאי מת בבוקרו של 26 באפריל 2013 בווסט פארגו, דקוטה הצפונית, בגיל 93.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויליאם גאי** בוויקישיתוף
* ויליאם גאי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Smith, Nick (2013-07-05). "Jean Guy dies at 90". *Bismarck Tribune*. נבדק ב-2013-08-01.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 130169846
* ISNI: 0000 0000 7873 7003
* LCCN: n88274105
* SNAC: w6qr54k3
* VIAF: 36023006
* WorldCat: lccn-n88274105

 |
ה**לטואון** (טורקית **Letoon**; לטינית **Letoum**) הוא מתחם מקדשים המוקדש לנימפה לטו, ולשני ילדיה, אפולו וארטמיס, אשר שימש כמוקד הפולחן החשוב ביותר בליקיה בתקופה ההלניסטית. האתר שוכן למרגלות גבעה בלב מישור בדרומה של ליקיה שבדרום טורקיה. הוא נמצא כ-4.5 ק"מ צפונית-מזרחית לחוף הים התיכון, וכ-3.5 ק"מ דרומית-מזרחית לעתיקות העיר קסנתוס. שני האתרים הוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 1988.

רצפת הפסיפס במקדש אפולו

היסטוריה
--------

הממצאים המוקדמים באתר, שלא שימש מעולם כמקום מגורים סדיר, הם מסוף המאה ה-6 לפנה"ס, דהיינו, קודם להגמוניה ההלנית באזור, שהחלה בתחילת המאה ה-4 לפנה"ס. בתקופה זו שימש האתר כמקום פולחנה של האלה האם. מאוחר יותר הוחלפה אלה זו בנימפה לטו, אשר הולידה לזאוס את אפולו וארטמיס. לפי המסורת המקומית שהתה לטו בליקיה בעת שנמלטה מפני הרה הקנאית, רחצה את ילדיה במימי הנהר הסמוך והרוותה את צמאונה. 

האתר היה קשור לקסנתוס הסמוכה שתושביה תחזקו אותו. בלטואון התקיימו טקסים, מופעים וחגיגות של ערי ברית הערים הליקית, והוא המשיך ופעל כמקום פולחן גם בתקופתה הרומית. במאה ה-5 החל האתר מתכסה בחול שהובא למקום על ידי נהר קסנתוס, והפולחן הפגאני בו פסק. במאה ה-6 הוקמה באתר כנסייה ביזנטית מאבנים שנלקחו מהעתיקות, אך במאה ה-7 המקום ננטש לחלוטין וחרב, וייתכן שהדבר קשור לפלישות הערבים לאסיה הקטנה. החפירות במקום החלו בשנות ה-50, ומאז שנת 1962 הן נערכות על ידי ארכאולוגים צרפתים. כיום מוקף האתר באזור חקלאי מיושב, ובצידו הדרומי והמערבי הוא גובל בחממות.

האתר
----

באתר שרידיהם של שלושה מקדשים, שנבנו במקום בו ניצבו מקדשים מוקדמים יותר. מקדש לטו מהמאה ה-5 לפנה"ס הוא המערבי מבין השלושה. הוא נבנה מאבן גיר והוא הגדול והשמור מבין המקדשים. בחזיתו ניצב שער בסגנון איוני והנאוס הוקף בעמודים שנשאו כותרות קורינתיות. המקדש המזרחי ביותר מוקדש לאפולו, הוא מתוארך למאה ה-4 לפנה"ס וסגנונו דורי. רצפת הפסיפס של המקדש מתארת את סמליו של האל חץ וקשת וכן לירה. בתווך ניצב המקדש הקטן ביותר, מקדש ארטמיס שסגנונו איוני, וכמו מקדש אפולו גם הוא מתוארך למאה ה-4 לפנה"ס.

סמוך מצפון-מזרח לשלושת המקדשים ניצבים הסטואה והאמפיתיאטרון ההלניסטים. האמפיתיאטרון הוקם במאה ה-2 לפנה"ס והוא השתמר במצב טוב. דרומית-מערבית למקדשים נמצא הנימפאון המוצף כיום במים באופן חלקי. המבנה מסמל את המקום בו רחצה לטו את ילדיה, וייתכן ששימש בטקס טבילה כלשהו. ליד הנימפאון שוכנים שרידיה של הכנסייה הביזנטית, שככל הנראה שימשה כבית התפילה של קהילת נזירים מקומית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לטואון** בוויקישיתוף
* מידע מקיף
* אתר אודות לטואון (צרפתית)
* אתר גרמני
* תמונות של לטואון

הערות שוליים
------------

1. ↑  Lycian Turkey

| דגל טורקיהדגל טורקיה סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בטורקיה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| האזור ההיסטורי באיסטנבול • חתושש: הבירה החתית • האתר הארכאולוגי של טרויה • ספרנבולו • המסגד הגדול ובית החולים בדיבריאי • הייראפוליס ופמוקלה • לטואון וקסנתוס • הר נמרוט • הפארק הלאומי גרמה ואתרי הסלע בקפדוקיה • מסגד סלימייה והמתחם החברתי • האתר הנאוליתי של צ'טלהויוק • פרגמון • לידת האימפריה העות'מאנית - בורסה וג'ומליקיזיק • מצודת דיארבקיר והנוף התרבותי של גני הבסל • אפסוס • האתר הארכאולוגי באני • אפרודיסיאס • גבקליטפה • ארסלנטפה • גורדיון • מסגדי היפוסטיל מעץ מתקופת ימי הביניים באנטוליה |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7563638-4
* VIAF: 235707079
* WorldCat (עם VIAF): 235707079

 |
**גולנארה יסקנדרובנה סאמיטובה-גלקינה** (ברוסית: **Гульнара Искандеровна Самитова-Галкина**; בטאטרית: **Гөлнара Искәндәр кызы Самитова-Галкина**‏; נולדה ב-9 ביולי 1978) היא אתלטית רוסיה בעברה. היא אלופה אולימפית ושיאנית העולם לשעבר בריצת 3000 מטר מכשולים, בעלת מדליית ארד באליפות העולם באולם בריצת 1500 מטר ופעמיים אלופת רוסיה בריצת 5000 מטר.

ביוגרפיה
--------

סאמיטובה נולדה בנברז'יניה צ'לני, טטרסטן. היא בעלת שורשים טטריים ורוסיים כאחד.

### 2003

#### שיאנית עולם

בתחרות שנערכה בטולה, רוסיה ב-10 באוגוסט 2003 קבעה סאמיטובה בריצת 3,000 מטר מכשולים שיא עולם חדש של 9:08.33 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה של אלסיה טורובה מבלארוס (9:16.51 דקות). שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת ב-30 באוגוסט היא סיימה במקום שביעי בריצת 5,000 מטר בתוצאה של 14:54.38 דקות.

### 2004

באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ב-6 במרץ 2004 זכתה סאמיטובה במדליית ארד בריצת 1,500 מטר בתוצאה של 4:08.26 דקות. בתחרות שנערכה בהרקליון, כרתים ב-4 ביולי אותה שנה היא שיפרה את שיאה העולמי בריצת 3,000 מטר מכשולים והעמידה אותו על תוצאה של 9:01:59 דקות. חודש וחצי לאחר מכן, באולימפיאדת אתונה (2004) היא סיימה במקום שישי בריצת 5,000 מטר בתוצאה של 15:02.30 דקות.

### 2007

באליפות העולם שנערכה באוסקה, יפן ב-27 באוגוסט 2007 סיימה סאמיטובה במקום שביעי בריצת 3,000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:30.24 דקות.

### 2008

#### אלופה אולימפית

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה סאמיטובה במדליית זהב בריצת 3,000 מטר מכשולים בשיא עולם חדש של 8:58:81 דקות, לפני יוניס ג'פקוריר מקניה (9:07.41 דקות) ויקטרינה וולקובה בת ארצה (9:07.64 דקות) ובכך הייתה לאתלטית הראשונה בהיסטוריה ששברה את מחסום 9 הדקות בריצה זו. נוסף לכך, היא סיימה במקום 12 בריצת 5,000 מטר בתוצאה של 15:56.97 דקות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 15:11.46 דקות.

### 2009

באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה ב-17 באוגוסט 2009 סיימה סאמיטובה במקום רביעי בריצת 3,000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:11.09 דקות.

### 2012

באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה סאמיטובה במקום 15 לאחר שלא הצליחה לסיים את ריצת 3,000 מטר מכשולים בשלב הגמר ולא הצליחה להגן על תוארה. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 9:28.76 דקות.

שיאים אישיים
------------

* ריצת 800 מטר: 2:00.29 דקות (2009)
* ריצת 1500 מטר: 4:01.29 דקות (2004)
* ריצת מייל: 4:20.23 דקות (2007)
* ריצת 3000 מטר - 8:42.96 דקות (2008)
* ריצת 3000 מטר מכשולים - 8:58.81 דקות **שיא עולם** (2008)
* ריצת 5000 מטר - 14:33.13 דקות (2008)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גולנארה סאמיטובה** בוויקישיתוף

* גולנארה סאמיטובה, באתר olympedia.org
* גולנארה סאמיטובה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* גולנארה סאמיטובה, באתר ליגת היהלום
* גולנארה סאמיטובה, באתר Track and Field (נשים)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 14299161

 |
**סטפן טישקביץ'** (בפולנית: **Stefan Eugeniusz Tyszkiewicz**‏; 24 בנובמבר 1894, ורשה–6 בפברואר 1976, לונדון) היה מהנדס וממציא פולני..

סטפן טישקביץ' נולד בשנת 1898 בוורשה שאז הייתה בתחומי האימפריה הרוסית. בגיל 14 בהיותו במילנו הוא קיבל רישיון נהיגה. בשנת 1911 הוא קיבל פטנטים בתחום חימום מכוניות ומטוסים. בשנת 1913 הוא התחיל לימודים באוניברסיטת אוקספורד.

לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה טשקביץ' התנדב לצלב האדום הרוזי. על פעילותו להצלת פצועים הוענק לו עיטור גאורגי הקדוש. בשנת 1915 הוא התגייס לצבא ולאחר סיום קורס קצינים החל שרות במטה של נסיך הגדול ניקולאי ניקולייביץ'. בשנת 1917 הוא התחתן עם ילנה לייכטנברג שהייתה חלק של משפחת רומנוב וקרובת משפחה של אלנה, נסיכת מונטנגרו. לאחר מהפכת אוקטובר המשפחה התגוררה בחצי האי קרים ופונתה ממנו באונית הצי בריטי.

לאחר שהייה קצרה באיטליה, טישקביץ' חזר לפולין שקיבלה עצמאות. הוא חלק חלק פעיל בקרבות המלחמה הפולנית-סובייטית.

בשנת 1921 לזוג נולדה בת. בשנים 1921–1923 טישקביץ' למד הנדסה בפריז. באותה תקופה הוא החליט להתחיל בייצור מכוניות. הוא הקים חברה פעהלה בוורשה ותכנון מכונית מדגם Ralf-Stetysz. זמן קצר לאחר תחילת הייצור ומסירה מכוניות ראשונות ללקוחות השפרה שפרצה במפעל הרסה אותו. בעלי מניות לא הסכימו להשקעה נוספת וחברה נסגרה. טישקביץ' היה נציג של פיאט ומרסדס-בנץ בפולין.

בספטמבר 1939 טישקביץ' ומשפחתו היו באזור וילנה ונותרו שם. לאחר סיפוח ליטא לברית המועצות טישקביץ' נעצר והועבר למוסקבה. באוקטובר 1941 הוא שוחרר מהכלא ונקלט בצבא אנדרס. כחלק מהכוח הפולני הוא השתתף בקרבות באיטליה.

לאחר סיום מלחמת העולם השנייה טישקביץ' זמן קצר היה בלונדון ובהמשך עבר לטורינו בה התחיל לעבוד בפיאט. הוא עבד בתחום אלקטרוניקה. משכיר שפותח על ידו הוצג בתערוכה עולמית בבריסל בשנת 1958 וקיבל גרן-פרי. מכשירים נוספים שהוא תכנן קיבלו מדליית זהב בתערוכות בז'נבה (1972) וניו יורק (1973).

טישקביץ היה פעיל בארגונים פולנים בגולה. הוא היה חבר במסדר הריבוני הצבאי של מלטה ושלוש פעמים נבחר למועצה גדולה של המסדר.

אשתו נפטרה בשנת 1971. בשנים אחרונות טישקביץ' התגורר בבריטניה. הוא נפטר בלונדון בשנת 1976.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטפן טישקביץ'** בוויקישיתוף
* עיטורים של טישקביץ'
* עץ משפחה
* ביוגרפיה (בפולנית)
* סרטון על חייו של טישקביץ'

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0004 0963 7235
* VIAF: 303483577
* WorldCat: viaf-303483577

 |
**אורלי שחם** (נולדה ב-5 בנובמבר 1975) היא פסנתרנית ילידת ישראל, המופיעה ברסיטלים ובכסולנית בקונצרטים עם תזמורות ידועות שם ברחבי העולם

ביוגרפיה
--------

בגיל חמש קיבלה מלגת לימודים מקרן אמריקה-ישראל ובגיל שבע נסעה עם משפחתה לארצות הברית, שם המשיכה בלימודי הפסנתר. כעבור שנה התקבלה ללימודים בג'וליארד. אורלי שחם היא בוגרת בית הספר למוזיקה על שם הוראס מאן בריברדייל, ניו יורק, ואוניברסיטת קולומביה, שם קיבלה את התואר במקביל ללימודי המשך בג'וליארד.

בשנת 1995 קיבלה את פרס גילמור לאמן הצעיר ובשנת 1997 הוענקה לה מלגת קריירה מטעם קרן אברי פישר. בין התזמורות שעמן ניגנה תזמורת פילדלפיה, התזמורת הלאומית של ליון, התזמורת הסימפונית ירושלים, תזמורת קליבלנד, התזמורת הסימפונית של יוסטון, תזמורת סנט לואיס, תזמורת פלורידה, התזמורת הפילהרמונית של רוצ'סטר, תזמורת לה סקאלה במילאנו ותזמורת טוסקנה בפירנצה. היא הופיעה עם מנצחים רבים, ביניהם הישראלי יואב תלמי, ובנגינת דואטים עם אחיה, הכנר גיל שחם.

היא נשואה למנצח דייוויד רוברטסון, המנהל המוזיקלי של תזמורת סנט לואיס ושל התזמורת הסימפונית של סידני.

קישורים חיצוניים
----------------

* אורלי שחם, ברשת החברתית פייסבוק
* אורלי שחם, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* אורלי שחם, ברשת החברתית אינסטגרם
* אורלי שחם, באתר AllMusic (באנגלית)
* אורלי שחם, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אורלי שחם, באתר Discogs (באנגלית)
* אורלי שחם, באתר Songkick (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007354037405171
* BnF: cb140093074 (data)
* GND: 135031613
* ISNI: 0000 0000 8413 2641
* LCCN: no97062399
* MusicBrainz: fe0823b2-9b43-47aa-8f6a-abd1d35f6aa3
* SUDOC: 250596121
* VIAF: 116495450
* WorldCat: lccn-no97062399

 |
**ברוך גלבוע (גולדברג)** (8 בנובמבר 1925 - 4 באפריל 2014) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, שירת כמפקד חטיבה 5, ראש מחלקת תכנון וארגון במטכ"ל, וסגן ראש אגף המודיעין.

קורות חיים
----------

ביקור הרמטכ"ל דוד אלעזר בבסיס יחידה 8200 בסיני 1972.

גלבוע נולד בפולין עלה לארץ ישראל ב-1932. כנער הצטרף לארגון ההגנה, ב-1944 התגייס לפלמ"ח ושירת בפלוגה ח' בקריית ענבים וברמת רחל, עבר קורס מ"כים ושירת כמפקד מחלקה בפלוגה ב' בגבעת ברנר. ב-1947 הצטרף לש"י, מחלקת המודיעין של ההגנה. במהלך מלחמת העצמאות שירת כמפקד יחידת ליווי לשיירות לירושלים ולנגב. הוא נפצע במהלך מבצע נחשון. לאחר ההפוגה הראשונה מונה למפקד פלוגה ג' בגדוד הרביעי בחטיבת הראל ולחם עמו בקרבות במבצע דני, מבצע יואב ומבצע חורב. 

לאחר המלחמה המשיך בשירות קבע בצה"ל, סיים קורס מג"דים בפיקודו של יצחק רבין, פיקד על גדוד 54 בחטיבת גבעתי, במהלך פעולות התגמול פיקד בינואר 1953 על הפשיטה על הכפר פאלמה בסמוך לקלקיליה, פעולה שנסתיימה בכישלון והייתה אחד הגורמים שדחפו להקמת יחידה 101. היה סגן מפקד חטיבה 9 במהלך מלחמת סיני בו כבשה את שארם א-שייח'. לאחר מכן יצא ללימודים אקדמאים, פיקד על חטיבה 5 ושירת כראש מטה פיקוד הדרום, בתפקיד זה פיקד על מצעד צה"ל שהתקיים ב-1964 בבאר שבע. ב-1964 מונה לנספח צה"ל בטורקיה ומילא תפקיד זה עד ספטמבר 1967. בהמשך שירותו כיהן כראש מחלקת תכנון וארגון במטכ"ל וכסגן ראש אגף המודיעין בשנים 1969–1972. השתחרר משירות הקבע במרץ 1973. 

לאחר שחרורו מונה למנכ"ל מל"ג - החברה הישראלית ליצור ולהרכבת אוטובוסים ומשאיות, החברה בראשותו רכשה והפעילה את מפעלי רכב אשדוד (לילנד אשדוד), הוא כיהן בתפקיד עד ספטמבר 1976. ב-1978 מונה למנהל בקונצרן כור וב-1983 הקים חברה פרטית בתחום ייזום ותכנון פרויקטים.

נפטר ב-4 באפריל 2014.

קישורים חיצוניים
----------------

* ברוך גלבוע, באתר הפלמ"ח

ביאורים
-------

1. ↑  מימין לשמאל: תא"ל ברוך גלבוע - סגן ראש אמ"ן, אל"ם שלמה ענבר - מפקד יחידה 8200, הרמטכ"ל דוד אלעזר, סרן גד אבינר - רל"ש ראש אמ"ן, (מוסתר) אלוף אהרון יריב - ראש אמ"ן, המסביר סא"ל אריה בנטוב - מפקד המערך הטכני ב יחידה 8200, אל"ם מנחם דגלי -רמ"ח איסוף באמ"ן.

הערות שוליים
------------

1. ↑  עיונים בתקומת ישראל, גיליון 9
2. ↑  עיונים בתקומת ישראל, גיליון 10, ראיונות עם אלוף (מיל') ישראל טל

| מפקדי חטיבה 5  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| שמעון אבידן • יעקב פרי • יהודה ואלך • צבי זמיר • עודד מסר • חיים בר-לב • יוסף גבע • יששכר שדמי • יהודה הררי • ברוך גלבוע • זאב בר-סבר • אליעזר אמיתי • חיים עינב • יעקב כפרי • זאב שחם • אליעזר שגב • צורי שגיא • אברהם אורלי • אריה אילון • יהודה גולן • שמואל פרסבורגר • אריה שלום • יוסף אלדר • משה ספקטור • צבי גלר • עדי לבנת • גבי פארן • ישראל רמות • יצחק איתן • יוסי גז • אמל אסעד • צביקה אמדור • גרשון עמל • יואל סטריק • דידי ידידיה • מוני כץ • אשי אלצור • עודד ראור • שמעון אדרי • אבי רוזנפלד • בצלאל שנייד • אורי לוי • חיים כהן • טל קוריצקי |

 |
**עלי עדנאן כאזם נאסר א-תמימי** (בערבית: **علي عدنان كاظم ناصر التميمي**, בתעתיק: **עלי עדנאן כאט'ם נאצר אלתמימי**; נולד ב-19 בדצמבר 1993 בבגדאד שבעיראק) הוא כדורגלן עיראקי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת מאס רפסנג'אן מליגת העל האיראנית ובנבחרת עיראק.

קריירת מועדונים
---------------

### אמנת בגדאד

עלי עדנאן גדם באקדמיית עמו באבא, ולאחר מכן עבר למחלקות הנוער של א-זאוורה ושל אל-קווה אל-ג'וויה. בשנת 2010 עבר לקבוצת אמאנת בגדאד מליגת העל העיראקית. הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות.

### ריזספור

ב-1 באוגוסט 2013 חתם עדנאן ל-5 שנים בריזספור מליגת העל הטורקית וקיבל את חולצה מספר 53. ב-17 באוגוסט ערך עדנאן את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 1-0 על גנצ'לרבירליגי במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-1 בספטמבר הבקיע עדנאן את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה השביעית בניצחון 2-1 על ארג'ייספור במסגרת המחזור השלישי בליגה. בעונתו הראשונה במועדון ערך עדנאן 31 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים. בעונתו השנייה ערך עדנאן 10 הופעות ליגה בלבד.

### אודינזה

ב-1 ביולי 2015 חתם עדנאן ל-5 שנים באודינזה מהסרייה א', ובכך הפך עדנאן לשחקן העיראקי הראשון בתולדות הליגה. ב-16 באוגוסט ערך עדנאן את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 3-1 על נוברה במסגרת הגביע האיטלקי. ב-23 באוגוסט ערך עדנאן את הופעת הבכורה שלו בליגה, כששיחק 86 דקות בניצחון 1-0 על יובנטוס במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-21 בפברואר 2016 הבקיע עדנאן את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-33 בהפסד 2-1 לגנואה במסגרת המחזור ה-26 בליגה.

### אטלנטה

ב-17 באוגוסט 2018 הושאל עדנאן לעונה אחת לאטאלנטה.

### ונקובר וייטקאפס

ב-9 במרץ 2019 הושאל לונקובר וייטקאפס מה-MLS עד ליוני 2019. בתום תקופת ההשאלה, עדנאן חתם בקבוצה.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-3 בדצמבר 2012 ערך עדנאן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת עיראק, במשחק נגד נבחרת בחריין. ב-5 במרץ 2014 הבקיע עדנאן את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער בדקה ה-59 בניצחון 3-1 על נבחרת הרפובליקה הסינית במסגרת מוקדמות גביע אסיה 2015. עדנאן היה חלק מנבחרת עיראק בטורניר גביע אסיה 2015, וכן חלק מהנבחרת האולימפית באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עלי עדנאן** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  The beast that is Ali Adnan באתר Football.com, ‏ 10 ביולי 2013 (באנגלית)
2. ↑  Udinese presents Ali Adnan as first Iraqi player in Serie A באתר USA Today, ‏ 3 ביולי 2015 (באנגלית)

| **נבחרת עיראק – גביע אסיה בכדורגל 2019** |
| --- |
| 1 חסן • 
2 אבראהים • 
3 פוטרוס • 
4 נאטק • 
5 פאיז • 
6 עדנאן • 
7 האדי • 
8 רשיד • 
9 יאסין • 
10 מ. עלי • 
11 טארק • 
12 גאסד •
13 רסן • 
14 עטוואן •
15 חסני •
16 ח. עלי •
17 מהאווי •
18 חוסיין •
19 דאוד •
20 חמיד •
21 עבאס •
22 סולאקא •
23 סלים •
מאמן: קטאנץ | עיראקעיראק |

| **נבחרת עיראק – גביע אסיה בכדורגל 2023** |
| --- |
| 1 טאלב • 
2 סולאקה • 
3 ח. עלי • 
4 נאטק • 
5 פוטרוס • 
6 עדנאן • 
7 אמין • 
8 באיש • 
9 אל-חמאדי • 
10 מ. עלי • 
11 איקבאל • 
12 חסן •
13 רסן • 
14 עטוואן •
15 מחי א-דין •
16 אל-עמארי •
17 ג'אסם •
18 חוסיין •
19 א-סעיד •
20 רשיד •
21 א. עלי •
22 באסל •
23 דוסקי •
24 תחסין •
25 יחיא •
26 מאג'ד •
מאמן: קסאס | עיראקעיראק |