recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "דודי גולדמן".

**דוד גולדמן** (13 באוקטובר 1912 - 28 באוגוסט 1993) היה ראש המועצה המקומית השני של כפר תבור. נבחר לראשות המועצה בהסכמה ללא בחירות רשמיות, בשנת 1954 וכיהן בתפקידו כ-13 שנים ברציפות עד לסוף שנת 1967. בתקופתו עשתה כפר תבור צעד גדול בקליטת עולים חדשים ממגוון הגלויות ושיפור סביבת החיים שלהם. כראש מועצה הוא כיהן בהתנדבות ולא קיבל שכר.

ביוגרפיה
--------

דוד, בנם הרביעי של ראובן ושושנה-אלטה (לבית רוזנצוויג) גולדמן, ממייסדי כפר תבור, נכד למייסדי ראש פינה גרשון (בן שבח) ושרה גולדמן, נולד ב-13 באוקטובר 1912 בכפר תבור. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, פעל במסגרת המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית כמדריך חקלאי בכיר ביישובי עולים באזור הצפון ומונה לתפקיד סגן מנהל אזור הגליל התחתון והגליל העליון.

בתקופתו הוקם בכפר תבור "בית המייסדים" שנחנך בשנת 1961 בטקס מרשים, בו נכח יו"ר הכנסת קדיש לוז. כמו כן דאג גולדמן לסלילת הרחוב הראשי באספלט (הרחוב היה מרוצף באבני בזלת לא מעובדות), לחיבור כפר תבור למקור מים יציב מחברת מקורות, להקמת קופות חולים במושבה ולתאורת רחוב חדשה. המושבה בתקופתו נשארה בצביונה המקורי. עם פרישתו מרשות המועצה, הקים את מוזיאון המושבה במבנה בית הספר הראשון וניהל אותו מספר שנים בהתנדבות, כיום קיימת בו הספרייה המקומית. גולדמן גם הכין את תשתית ארכיון המושבה ושימור המסמכים ההיסטוריים בהתנדבות ועמד בראשו, בזכות פועלו זה, בגנזך המדינה קיים חומר ארכיוני רב חשיבות על ההתיישבות בגליל, קשרי הגומלין עם ארגון השומר שהוקם בכפר תבור באפריל 1909 ועוד.

דוד שימש מקור ידע עבור חוקרים שעסקו במחקרים בתחום ההיסטורי וגאוגרפי והוזכר בספרים ומאמרים שחוברו על ידי אותם חוקרים וסופרים כגון: פרופ' יוסי בן-ארצי, פרופ' יוסי כץ, זאב ענר, בן ציון מיכאלי, יצחק זיו-אב, אהרן עבר הדני, שמואל אביצור ועוד.

דוד גולדמן היה מידידיו ובאי ביתו של יגאל אלון, יליד כפר תבור, ונעזר בו רבות לקידום כפר תבור.

דוד גולדמן היה פעיל בהתנדבות בהתאחדות האיכרים בגליל התחתון, כתב עיתון הארץ, דואר היום 
בנושאי התיישבות וחברה בגליל התחתון והעליון, מספר ספרים חוברו או נערכו על ידו בנושאים הקשורים לכפר תבור והגליל.

עסק בהתנדבות במתן הרצאות ליחידים וקבוצות אורחי מוזיאון המושבה והן בפני חיילים בבסיסי צה"ל. במקביל לכך היה ברשותו משק חקלאי שעבר תהפוכות עם השנים, משק חלב, מטעים וגידולי פלחה שונים.

הפזמונאי חיים חפר הקדיש ב-"ערב במסחה" שני בתים לדוד גולדמן (גולדמן את בתו סגר...).

גולדמן נפטר ב-28 באוגוסט 1993. ארכיון המושבה החדש שנבנה במהלך 2008-2009 נקרא על שמו.

גולדמן היה בן דוד של אביו של חבר הכנסת לשעבר מיכה גולדמן מכפר תבור.

כתביו
-----

* כפר תבור (מסחה), ערך - מאיר הראובני; כנס - דוד גולדמן, בהוצאת כפר תבור המועצה המקומית, 1976 (176 עמ').
* שרשים בין סלעי בזלת, דוד גולדמן, בהוצאת מוזיאון המושבה מסחה כפר תבור, 1988 (84 עמ').

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד גולדמן מספר על ההיסטוריה של כפר תבור בארכיון יבנאל

הערות שוליים
------------

1. ↑  המוזיאון בתצורה המודרנית
2. ↑  מילות הפזמון ערב במסחה לחיים חפר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007401798105171
* VIAF: 1422153532452648820000
* WorldCat: viaf-1422153532452648820000

 |
הניס-פלאסחארט עם שרת ההגנה הגרמנית אורסולה פון דר ליין, 2016
קבלת פנים מלכותית לכבודה של הניס-פלאסחארט בעת ביקורה בפנטגון. לידה עומד מזכיר ההגנה צ'אק הייגל
**ז'נין הניס-פלאסחארט** (בהולנדית: **Jeanine Hennis-Plasschaert**; נולדה ב-7 באפריל 1973) היא פוליטיקאית הולנדית המכהנת כנציגתו המיוחדת של מזכ"ל האו"ם למשימת הסיוע של האומות המאוחדות בעיראק, מאז נובמבר 2018. הניס-פלאסחארט כיהנה כשרת ההגנה של הולנד משנת 2012 עד אוקטובר 2017. היא האישה הראשונה לכהן בתפקיד זה.
הניס-פלאסחארט הייתה חברה בפרלמנט האירופי מטעם הולנד במשך שש שנים, מ-2004 ועד 2010 ולאחר מכן היא הייתה לחברה בבית הנבחרים של הולנד (הבית התחתון ההולנדי) עד לבחירתה לתפקיד שרת ההגנה.

ביוגרפיה
--------

ז'נין הניס-פלאסחארט נולדה בשם ז'נין פלאסחארט ב-7 באפריל 1973 בהירלן, העיר הרביעית בגודלה במחוז לימבורג. היא למדה בבית ספר תיכון בעיר בשם גאודה ולאחר מכן למדה באקדמיה באוטרכט.

### קריירה פוליטית

היא הצטרפה לפוליטיקה בשנת 2000. ב-2004 נבחרה הניס-פלאסחארט לפרלמנט האירופי מטעם מפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה. במהלך כהונתה בפרלמנט האירופי הניס-פלאסחארט הייתה חברה בוועדת התחבורה והתיירות. היא גם הייתה חברה במשלחת של האיחוד האירופי לרומניה וחברה בוועדה הפרלמנטרית לענייני טורקיה. בשנת 2010 ניצחה מפלגתה בבחירות והניס-פלאסחארט נבחרה לבית הנבחרים של הולנד.

בבחירות הכלליות שנערכו בהולנד ב-12 בספטמבר 2012, זכתה מפלגתה שוב ואף הגדילה את כוחה בבית הנבחרים ל-41 מושבים. ראש ממשלת הולנד מארק רוטה מינה אותה לתפקיד שרת ההגנה. מינוי זה היה להיסטורי בהולנד, זאת מכיוון שהיא האישה הראשונה לכהן בתפקיד זה. עם כניסתה לתפקיד התפרסמה במשפט "זה לא משנה אם יש לך בולבול או לא", והכחישה את התפיסה כי לנשים יש דרך מסוימת לעסוק בפוליטיקה וכי הן חוות חוויה משותפת מעצם היותן נשים. "אני לא חושבת שקציני הצבא שאנחנו עובדות עמם מסתכלים עלינו באופן שונה מעל גבר", אמרה.

ב-20 במאי 2014 נועדה הניס-פלאסחארט עם שר הביטחון הישראלי משה יעלון. השניים חתמו על מזכר הבנות בין המוסדות הביטחוניים של ישראל והולנד. השניים דיברו על השתתפות אזרחי אירופה והולנד בפרט במלחמת האזרחים בסוריה.

ביולי 2016 פורסם כי הניס-פלאסחארט תמכה בגיוס חובה של אזרחי הולנד לכוחות המזוינים של הולנד. הניס-פלאסחארט תמכה בנוסף בהרחבת גיוס החובה לנשים.

עמדותיה מזוהות עם עמדותיה של הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה.

בשנת 2017 פרסמה "מועצת הבטיחות ההולנדית" דו"ח המדגיש כישלונות חמורים במשרד ההגנה סביב תקרית מרגמה במאלי. הניס-פלאסחארט הודיעה על התפטרותה לאחר דיון בבית הנבחרים ב-3 באוקטובר, ומסרה את התפטרותה למחרת.

### חיים אישיים

הניס-פלאסחארט נשואה לאריק ג'אן-הניס ולהם ילד חורג אחד. מתגוררת כיום בכפר בשם Nederhorst den Berg.

ראו גם
------

* הפרלמנט ההולנדי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'נין הניס-פלאסחארט** בוויקישיתוף
* ז'נין הניס-פלאסחארט, ברשת החברתית טוויטר
* Associated Press, היסטוריה במעוז הגברים: 5 שרות בנאט"ו, באתר ynet, 27 בפברואר 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  הביטחון האירופי מופקד בידי ארבע נשים, באתר הארץ
2. ↑  שר הביטחון פגש את שרת ההגנה של הולנד
3. ↑  יעלון: חשש מחזרת הג'יהאדיסטים לאירופה, באתר ערוץ 7
4. ↑  הולנד שוקלת להחזיר את שירות החובה בצבא, באתר nrg

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1129620794
* NTA: 374639396
* VIAF: 309897189
* WorldCat: viaf-309897189

 |
דיאגרמות יאנג של החלוקות השונות של המספרים 1 עד 8. כל הדיאגרמות באותו הצבע הן כל החלוקות האפשריות של מספר.
בתורת המספרים ובקומבינטוריקה, **חלוקה** של מספר שלם חיובי n, היא דרך לכתוב את n כסכום של מספרים שלמים חיוביים. שני סכומים הנבדלים רק בסדר הסכומים שלהם נחשבים לאותה חלוקה. לדוגמה, ניתן לחלק את 4 בחמש דרכים שונות:

{\displaystyle 4}

{\displaystyle 1+3}

{\displaystyle 2+2}

{\textstyle 2+1+1}

{\displaystyle 1+1+1+1}

החלוקה {\displaystyle 1+3} היא אותה חלוקה כמו {\displaystyle 3+1}, והחלוקות {\displaystyle 1+1+2} ו- {\displaystyle 1+2+1} הן אותן חלוקות כמו {\displaystyle 2+1+1}.

חלוקות מתאימות לאובייקטים חשובים רבים במתמטיקה. בפרט, יש התאמה חד-חד-ערכית ועל בין:

1. חלוקות בגודל n,
2. דיאגרמות יאנג בגודל n,
3. מחלקות צמידות של החבורה הסימטרית S\_n,
4. הצגות אי-פריקות של S\_n (עד כדי איזומורפיזם),
5. מטריצות נילפוטנטיות (עד כדי הצמדה).

את החלוקות בגודל n סופרת פונקציית החלוקה.

דיאגרמות יאנג
-------------

דיאגרמת היאנג התואמת לחלוקה 5+4+1
את מבנה החלוקה ניתן לייצג באופן גאומטרי על ידי דיאגרמות יאנג, כך לאיבר הגדול ביותר של החלוקה, תשויך השורה הראשונה, עם מספר ריבועים כגודל האיבר. לאיבר הכי גדול אחריו תשויך השורה הבאה, וכך באופן דומה. לכל חלוקה קיימת חלוקה הצמודה לה. באופן אינטואיטיבי, היא מתקבלת על ידי הסתכלות על העמודות בחלוקה המקורית, כשורות בחלוקה הצמודה.

**משפט**: מספר החלוקות של n בעלות מרכיב מקסימלי לא גדול מm שווה למספר החלוקות בעלות מספר מרכיבים לא גדול מm.

**הוכחה**: לכל חלוקה בעלת מרכיב מקסימלי m, קיימת דיאגרמת יאנג התואמת לה. לאותה דיאגרמה קיימת דיאגרמה צמודה התואמת לחלוקה הצמודה לחלוקה המקורית. האיבר הגדול ביותר בדיאגרמת היאנג המקורית שווה למספר המרכיבים בדיאגרמת היאנג הצמודה. באופן כזה נבנה התאמה חד-חד ערכית בין כל חלוקה לצמודה לה ולמעשה בין שתי הקבוצות שבנידון. כתוצאה מכך שתי הקבוצות הן בעלות אותה עוצמה ולכן הטענה הוכחה.

דיאגרמת היאנג התואמת לחלוקה 3+2+2+2+1. החלוקה הצמודה לחלוקה 5+4+1.

חלוקות לא רצופות
----------------

מציאת מספר בל
מספר החלוקות האפשריות של קבוצה בגודל n, נקרא מספר בל ה-n-י על שם המתמטיקאי האמריקאי אריק טמפל בל, ומסומן \ B\_{n} (אין קשר ישיר למספרי ברנולי המסומנים באותו אופן, ושכיחים יותר בספרות המתמטית).

מספרי בל מקיימים את הנוסחה הרקורסיבית: {\displaystyle B\_{n+1}=\sum \_{k=0}^{n}{n \choose k}B\_{k}}, {\displaystyle \ B\_{0}=1}.   

הפונקציה היוצרת המעריכית של מספרי בל היא:

{\displaystyle \sum \_{n=0}^{\infty }{\frac {B\_{n}}{n!}}z^{n}=e^{e^{z}-1}}

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חלוקה** בוויקישיתוף
* חלוקה, באתר MathWorld (באנגלית)
**ז'ראר בואייה** (בצרפתית: **Gérard Boyer**) הוא שף צרפתי.

ביוגרפיה
--------

משפחתו של בואייה הגיעה מאזור אוברן, במרכז צרפת. סבו היגר בראשית המאה העשרים לפריז ופתח בית קפה בפרוור ונסן. מוריס, אביו, יצא לעבוד בגיל 14, בישל ב-1920 ב"לה בף סיר לה טואה" (פר על הגג), ששימשה מקום המפגש של הבוהמה וחזר למסעדה המשפחתית. ז'ראר בואייה עבד כשוליה במסעדות שונות מאז היה בן 15, אחר-כך לחם במלחמת אלג'יריה וב-1961 חבר לאביו והם עברו מוונסן למסעדת La Chaumière, ששכנה ברנס, שבשמפאן-ארדן. ב-1966 זכו בכוכב במדריך מישלן האדום, ב-1971 זכו בשני כוכבים וב-1979 זכו בשלושה כוכבים. הם קיבלו הצעה מבית פומרי להעביר את המסעדה לארמון "שאטו לה קרייר" (Chateau Les Crayeres) ועברו אליו ב-1983. זהו מלון בוטיק בן מאה שנה, השייך לרשת רלה א שאטו, אותו הקימה ב-1904 לואיז פומרי, נצר למשפחת השמפניה וממציאת הברוט, השמפניה היבשה. לבואייה היה גם בית מלון קטן ומפואר במרכז העיר רנס ובבעלותו היה גם ביסטרו. הוא שמר על שלושת כוכבי המישלן שלו מ-1979 ועד לפרישתו מהמסעדה, בשנת 2004. היא החזיקה בשני כוכבים בשנים 2009-2005. שף המסעדה כיום (2010) הוא פיליפ מיל ולמסעדה אין כוכבים במדריך.

בין המנות שכיכבו בתפריטו הסלט של אבא מוריס (מנה שלא משה מהתפריט עשרות שנים); כמהה שלמה במעטפת כבד אווז ובצק פריך; צלחת עם חמישה סוגים של כבד אווז, טבעות בשר של פילה אייל עם רוטב פירות העונה וקונפי ערמונים; דג סנט פטר עם רוטב עשבי תיבול מקומיים ורמולד של אנדיב; חזה יונה עם ריבת בצל ורוטב עדשים; אגס בתבלינים עם גלידת פלפל.

ז'ראר בואייה נשוי לאליאן בואייה.

ביבליוגרפיה
-----------

* אביטל ענבר. **התענוגות של צרפת**. תל אביב: אריה ניר ומודן, 1997; עמ' 32, 49, 57-52, 395.

* שגיא כהן, **מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם**, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 112.

קישורים חיצוניים
----------------

* שאטו לה קרייר באתר dininginfrance
* היסטוריה של שאטו לה קרייר, hotelsoftherichandfamous.com
**בראגון** (ביפנית: **バラゴン**, באנגלית: **Baragon**) הוא קאייג'ו בדיוני, המופיע בסדרות סרטי פרנקנשטיין וגודזילה. בראגון הופיע לראשונה ב-8 באוגוסט 1965, בסרט פרנקנשטיין כובש את העולם (אנ'), מבית היוצר של טוהו. בראגון מתואר כיצור דמוי דינוזאור הולך על ארבע בעל אוזניים גדולות וקרן על מצחו. הוא גם המשיך להופיע בסרטיו של גודזילה לאורך השנים.

היסטוריה פרסומית
----------------

### תקופת שווה

בפרנקנשטיין כובש את העולם, בראגון הוא דינוזאור שהתחפר מתחת לאדמה כדי להינצל מהכחדת הדינוזאורים. בעודו מתסתגל ושורד מתחת לקרקע, מפעל כלשהו מטריד אותו והוא תוקף את המפעל ואנשיו. בהמשך הוא גם מופיע בהר הגעש שיראן ומתקיף את הכפר המקומי ובעודו מגיח מתחת לחווה, הוא טורף את בעלי החיים באכזריות. עם זאת, מכיוון שהוא לא נראה מתחת להתקפות הללו אלא התחפר מתחת לאדמה באותה העת, בני האדם מאשימים את האדם מוטאנטי פרנקנשטיין. אבל אדם אחד ששרד את המתקפה על המפעל טוען כי בראדגון תקף אותו ולא פרנקנשטיין. בעוד שמדענים מחפשים אחר פרנקנשטיין, הם בטעות מעירים את בראגון משנתו. בראגון תוקף את המדענים אך פרנקנשטיין מגן עליהם ונלחם נגדו. לאחר שפרנקנשטיין הורג את בראגון על ידי שבירת צווארו, מופיע סדק ענק באדמה שמפיל את השניים.

בהשמדת כל המפלצות, מופיע בראגון "נוסף" שלוקחים אותו לאי ונשלט על ידי החוצנים. לאחר שהוא חוזר לעצמו, בראגון צופה במלחמה של המפלצות נגד קינג גידורה.

### תקופת המילניום

בגודזילה, מות'רה וקינג גידורה: מפלצות ענק בהתקפה חזקה, בראגון מופיע כשומר קדמוני של יפן, לצד מות'רה וקינג גידורה.

קישורים חיצוניים
----------------

* בראגון, באתר הרשמי של טוהו
קברם של צבי ולאה ברונשטיין בבית הקברות של זכרון יעקב
**צבי ברונשטיין** (15 במאי 1908 – 21 בספטמבר 1977) היה ראש מועצת זכרון יעקב.

ביוגרפיה
--------

ברונשטיין נולד ב-1908 במושבה זכרון יעקב לשמואל זאב ומלכה ברונשטיין, שעלו מרומניה והיו בין מייסדי המושבה ב-1882. אח לעוד 4 אחים ו-2 אחיות. בילדותו למד בבית הספר העממי המקומי ובהמשך למד בבית ספר החקלאי מקוה ישראל. עם סיום לימודיו במקווה חזר למושבה והחל לעסוק בחקלאות במשק המשפחתי.

ב-1926 החל להיות פעיל ציבורי בארגונים כמו המכבי הצעיר, בני בנימין, הוועד החקלאי וועד המושבה. כמו כן היה פעיל בארגון ההגנה.

ב-1952 נבחר ברונשטיין כראש המועצה השני של זכרון יעקב כשהוא מחליף את ראש המועצה הראשון אבא שכטר. ברונשטיין מילא את התפקיד במשך 8 שנים במהלכן התמודד עם גלי עלייה גדולים שהגיעו למושבה. ב-1959 לא נבחר לתפקיד והוחלף על ידי יעקב לוי, איש מפא"י והפך לחבר האופוזיציה במועצת המושבה.

היה בין מייסדי מועדון רוטרי ביישוב וכיהן כנשיא המועדון בשנים 1963–1964.

משפחתו
------

ברונשטיין נישא ב-1934 ללאה, בתם של ד"ר אליעזר בן זאב (בנו של אחד ממייסדי ראשון לציון זאב אברמוביץ) ושל מרים לבית ניימן (משפחה ממייסדי זכרון יעקב). לזוג נולדו 4 ילדים. ברונשטיין נפטר ב-1977 ולאה נפטרה ב-2006. שניהם הובאו למנוחות בבית הקברות בזכרון יעקב.

בן דודו הוא חבר מחתרת ניל"י מנשה ברונשטיין.

לקריאה נוספת
------------

* דוד בר יוסף, לירון גורפינקל, **אלבום משפחות זכרון יעקב**, הוצאת "כרמים", עמודים 60–61

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צבי ברונשטיין** בוויקישיתוף
* דוד תדהר (עורך), "צבי ברונשטיין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך טו (1966), עמ' 4691
* צבי ברונשטיין, באתר "מוזיאון ראשון לציון"
* יהודה הגדרתי, דרכים להבראת בירת השומרון, הַבֹּקֶר, 27 ביולי 1964
* צבי ברונשטיין, באתר מועצת זכרון יעקב
* מוריס-דוד בר-יוסף, מדוע לא הונצח ראש-המועצה המנוח צבי ברונשטיין?, באתר "על גפן", 3 בנובמבר 2017 (הקישור אינו פעיל)
* הפרופיל של צבי ברונשטיין, באתר GENI

הערות שוליים
------------

1. ↑  למעשה היה השלישי ואת התפקיד קיבל מד"ר אריה רפפורט שמילא את תפקיד ראש המועצה במשך 3 חודשים עד שברונשטיין נכנס לתפקיד
2. ↑  בתקופתו כראש המועצה בנה ברונשטיין קואליציה עם המפלגות הדתיות אולם ב-1960 נתנו מפלגות אלו את תמיכתן למפא"י
פירוש נוסף ערך זה עוסק במצודה בבולגריה. אם התכוונתם לעיר בבולגריה, ראו בלוגראדצ'יק.

ביצורי החצר השלישית העליונה
החצר השנייה, מבט מהחצר השלישית העליונה
**מצודת בֵּלוֹגְרָאדְצִ'יק** (בבולגרית: **Белоградчишка крепост**, מוכרת גם בשם קָאלֵטוֹ Калето "המצודה" מהמילה הטורקית קַאלֵה) היא מבצר עתיק במחוז וידין שבצפון-מערב בולגריה, סמוך לעיירה בֵּלוֹגְרָאדְצִ'יק. ביצורי המצודה הם שילוב מיוחד של חומות בעובי עד 2 מטרים, שנבנו בתקופות שונות, יחד עם צוקי גבוהים האופייניים לאזור - "צוקי בֵּלוֹגְרָאדְצִ'יק" (Белоградчишки скали), שגובהם מגיע עד ל-70 מטרים. שטח המצודה 10.2 דונמים והיא מחולקת לשלוש חצרות, כאשר החצר השלישית היא הגבוהה והמבוצרת מכולן.

גאולוגיה - כיצד נוצרו הצוקים
----------------------------

תחילת היווצרותם של צוקי בלוגראדצ'יק בתור הפרם, לפני כ-230 מיליון שנה, באורוגנזה שיצרה את רכס הרי הבלקן והחלה להרים את אזור בלוגראדצ'יק. מאוחר יותר בתור הטריאס הפך האזור לקרקעיתו של ים רדוד, בו הושקעו חול, חצץ וחרסית.

ביורה התמצקו המשקעים בתהליכי דיאגנזה והם הפכו לשכבות קשות של קונגלומרט ואבן חול. שכבות אלה כוסו בתחמוצות ברזל דוגמת המטיט, שהעניקו לצוקים את צבעם האדמדם.

בראשיתו של הקימוט האלפיני החלה התרוממות של האזור מעל פני הים, ולפני כ-45 מיליון שנים נוצר קמר באזור בֵּלוֹגְרָאדְצִ'יק. תהליכי ההתרוממות והקימוט גרמו לסדיקת הסלעים בכיוונים שונים. לסדקים אלה חדרו מי נחלים ששחקו אותם ויצרו את הצוקים המוכרים.

היסטוריה של המצודה
------------------

המצודה הוקמה לראשונה בתקופת האימפריה הרומית בין המאה הראשונה והשלישית, כדי לחלוש על דרכים ראשיות שעברו באזור. באותה תקופה רוב הביצורים היו טבעיים. איוון סרצימיר, צאר וידין הרחיב את המצודה במאה ה-14, והפך אותה למצודה השנייה בחשיבותה בצארות וידין.

בשנת 1396 האזור כולו נכבש על ידי העות'מאנים, שהציבו במצודה חיל מצב, והרחיבו את הביצורים כנגד שודדים ("היידוקים") וכנגד מורדים. בתחילת המאה ה-19 הוצבו במקום תותחים, והמצודה הורחבה עוד בסגנון האדריכלות העות'מאנית, אך עם שילוב של אלמנטים אירופאים בהשפעת מהנדסים מצרפת ומאיטליה.

המצודה שימשה את הצבא העות'מאני בדיכוי מרידה אזורית בשנת 1850, ולאחר שחרור בולגריה, נעשה בה שימוש במלחמת בולגריה–סרביה (1885).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מצודת בלוגראדצ'יק** בוויקישיתוף
* סיור וירטואלי במצודת בֵּלוֹגְרָאדְצִ'יק ובצוקים
* מצודת בֵּלוֹגְרָאדְצִ'יק

תרשים של המצודה: בצד שמאל למעלה - חומת החצר השלישית העליונה, מתחתיה - החצר השנייה, למטה - החצר הראשונה
**צבי ברמאיר** (אדלר) (א' בתמוז תרע"ה, 13 ביוני 1915 – י"ט בשבט תשמ"א, 24 בינואר 1981) היה משורר, סופר, מתרגם, עיתונאי, עורך וחוקר ספרות ישראלי.

ביוגרפיה
--------

צבי ברמאיר (אדלר) נולד בשנת 1915 ביִדוֹביצה (Jidovița) שבטרנסילבניה, רומניה (כיום חלק מנסאוד (אנ')). קיבל חינוך יהודי מסורתי ב"חדר" ובישיבה וסיים בית-ספר תיכון בקלוז'. בגיל 17 הצטרף לתנועת נוער ציונית, היה חבר מערכת היומון הציוני "אוּי קֶלֶט" (*Új Kelet*, מזרח חדש) ופרסם קובץ שירים עבריים מתורגמים על ידו להונגרית. ב-1936 עלה לארץ ישראל עם קבוצתו, ולאחר הכשרה בקיבוץ שער הנגב עבר עם קבוצתו לכפר סאלד. במלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי ושירת עם פלוגת הנדסה בחזיתות צפון אפריקה ואיטליה. כל שנות שירותו שלח מכתבים ורשימות ל"דבר לילדים", שתיארו את חוויותיו ונדודיו של חייל עברי. בשנים 1944–1945 היה מעורכי עיתון הבריגדה העברית "לחייל", שנדפס ברומא. לאחר שחרורו השתקע בירושלים וערך את הפרסומים הספרותיים של המחלקה לנוער והחלוץ בסוכנות היהודית. ב-1948 היה מעורכי העיתון "דבר ירושלים", שהופיע בתקופת המצור על העיר. בשנותיו האחרונות עבד בעריכה במוסד ביאליק, היה חבר האקדמיה ללשון העברית והרצה בבית ספר ערב לפועלים.

ברמאיר החל לכתוב שירים וסיפורים היסטוריים מ-1938 (בעיקר על תקופת תור הזהב היהודי בספרד ובאיטליה), שפורסמו בעיתונות העברית. הוא עסק גם בתרגום שירה, סיפורת וספרי מחקר מלשונות שונות. 

נפטר בעת ביקור ביוהנסבורג שבדרום אפריקה בינואר 1981 בגיל 65, והובא למנוחות בבית העלמין סנהדריה בירושלים.

ספריו
-----

* כמו אבוקה דולקת.

* חוזר חייל לארץ ישראל, (רישומים: מנחם שמי).

* בני חורין.

* ילקוט הרעיון הציוני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צבי ברמאיר** בוויקישיתוף
* צבי ברמאיר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
* ד. על צבי ברמאיר: (שבעה למותו), דבר, 8 בפברואר 1981
* צבי ברמאיר באתר האקדמיה ללשון העברית
* רשימת הפרסומים של צבי ברמאיר, בקטלוג הספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007301546805171
* ISNI: 0000 0000 6987 1921
* LCCN: n84036801
* SUDOC: 236552023
* VIAF: 241532059
* WorldCat: viaf-97384018

 |
המשורר ההונגרי שנדור פטפי, לשעבר רב-סרן של הצבא ההונגרי
**אגודת פטפי** (בהונגרית: **Petőfi Társaság**; התקיימה מ--1876 עד 1944) הייתה אגודה ספרותית ש נוסדה במטרה להפיץ את הערצת והאדרת שמו של המשורר הלאומי ההונגרי שנדור פטפי ולמען טיפוח השירה והסיפורת ההונגרית ברוח לאומית.

היסטוריה
--------

שאנדור באלאז', קארוי אייסאקי, יוז'ף קומוצ'י, גוסטב לאוקה, טמאש סאנה ואדה סיגליגטי עבדו רבות סביב הקמתה של האגודה. היא קיימה את הפגישה הפומבית הראשונה שלה ב-1876. זו נערכה ב-1 בינואר באולם הטקסים של האקדמיה ההונגרית למדעים. עם קריאות שיריו של שנדור פטפי שנבחרו בקפידה, אגודת פטפי זכתה במהרה לקהל גדול ולפופולריות, אף כי בתחילה ממש לא היה לה אולם משלה שבו יכלו לקיים את מפגשי הקריאה החודשיים ונאלצה להשתמש בחדרי עמותות אחרות. האקדמיה, באדיבותו של הרוזן מנייהרט לונאי, פתחה לה את חדר הישיבות שלה מדי חודש, רק שנים מאוחר יותר. שם ערכו חברי האגודה דאז את מפגשי הקריאה הפומבית שלהם ביום ראשון השני של כל חודש.

פעילות האגודה
-------------

חברי ואורחי האגודה הרגילים קראו במפגשים אלה יצירות ספרות יפה מקוריות והיסטוריה ספרותית, למעט קריאת יצירות מתורגמות. במהלך קיומה פרסמה האגודה מספר יצירות מקוריות ובמשך זמן מה היה לה גם עלון שאותו הפסיקו מאוחר יותר.

 קוסורו (Koszoru), העלון החודשי של אגודת פטפי
מכרזי האגודה לכתיבת יצירות פיוטיות (שירה) וניתוחי ספרות יפה העשירו את הספרות ההונגרית ביצירות ובהסברים. כבר בראשית דרכה דאגה מאוד האגודה לאסוף את כתבי היד של פטפי ונתונים על חייו; היא אספה גם את המהדורות המקוריות של המשורר הגדול ותרגומים של יצירותיו לשפות שונות, וכן דיוקנאות שלו. ספריית הספרים וכתבי היד של האגודה שימשו לעיתים קרובות אסתטיקאים הונגרים שעסקו בפטפי והם פנו לאגודה לקבלת עצות ולהכוונה גם מחו"ל, במיוחד מאיטליה ומשוודיה, שם היו לאגודה גם חברים חיצוניים, מהמתרגים והסוקרים של פטפי באותן מדינות. מספר החברים הקבועים נקבע עד למספר 60 והאגודה יכלה לבחור חבר כבוד וחבר חיצוני כרצונה. הנשיא הראשון של האגודה היה הסופר מור יוקאי בין חברי הכבוד היה לאיוש קושוט, שהעריך מאוד את מטרות האגודה במכתב ארוך אל טמאש סאנה לאחר בחירתו. אגודת פטפי הקימה את מוזיאון פטפי והוציאה לאור את סדרת "ספריית פטפי".

נשיאי האגודה
------------

| נשיא | תקופת כהונה |
| --- | --- |
| מור יוקאי | 1876–1903 |
| פרנץ הרצג | 1904–1919 |
| יולה פקאר | 1920–1936 |
| אלמר צ'אסאר | 1937–1939 |
| דיולה קורניס | 1940–1944 |

חברי אגודת פטפי היהודים
-----------------------

מתוך 132 חברי האגודה (בכל התקופות יחד) 19 היו יהודים (כ-14%)

* איגנץ הלפי
* ארנה ספ
* אדולף זילברשטיין
* בלה לאזאר
* מיהאי פלדי
* אנדור פטרדי
* מניהרט פלאדי
* איזידור מילקו
* ארנה מזאי
* אדה קאבוש
* אמיל מקאי
* איגנץ קונט
* משה רוביני (רובין)
* לאיוש דוצי
* פרנץ סצ'י (מחזאי)
* טמאש פאלו
* שאנדור פלקי
* ז'יגמונד שבק (שטרנפלד)
* פאל פרקש

חברים נוספים חשובים (מבחר)
--------------------------

* מיהאי בביץ'
* גזה גארדוני
* קלמן מיקסאט
* פרנץ מורה

לקריאה נוספת
------------

* יוז'ף בוקור (עורך). אגודת פטפי, בלקסיקון הגדול של פלאס. Arcanum: FolioNET (1893–1897, 1998) ISBN 963 85923 2 X)
* Új magyar lexikon V. (Mf–R). Szerk. Berei Andor és 11 tagú szerk.bizottsága Budapest: Akadémiai. 1962. (לקסיקון הונגרי חדש)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אגודת פטפי** בוויקישיתוף
פירוש נוסף ערך זה עוסק בשחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. אם התכוונתם לרופא וסופר אמריקני הידוע בגילוי סיבתיות (תסמיני כאב אזוריים מורכבים), ראו סילאס וייר מיטשל (רופא).

**סילאס וייר מיטשל** (באנגלית: **Silas Weir Mitchell**; נולד ב-30 בספטמבר 1969) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי המוכר בעיקר מתפקידו בסדרת הטלוויזיה "גרים" של רשת NBC, ובתפקיד צ'ארלס פאטושיק בסדרה "נמלטים".

ראשית חייו
----------

מיטשל נקרא על שם סילאס ווייר מיטשל שהיה רופא וסופר מהמאה ה-19.

מיטשל בוגר בית הספר סנט פול ופנימיית הכנה לקולג' בקונקורד ניו המפשייר, בשנת 1995 קיבל תואר שני באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. מיטשל הוא מייסד ונשיא של חברת ההפקה פנטום. למיטשל שלוש אחיות ואח. מיטשל נשוי[דרושה הבהרה].

קולנוע וטלוויזיה
----------------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
מיטשל מופיע כתפקיד אורח בסרטים שונים, ביניהם "משחק מסוכן", "הפטריוט", "תופת", "ליל כל הקדושים 2", "ללכת על הכל 2", ו"מיליונר מי שגומר ראשון".

ב-2004 הופיע כשחקן אורח בפרק 10 עונה 3 בסדרה "ג'ורדן" ("crossing jorden") בתפקיד פרנק ג'ונס/אליסטר דארק, עובד בבנק הדם.

בין השנים 2005–2007 הופיע כשחקן אורח ב-13 פרקים בסדרה "נמלטים" בתפקיד צ'ארלס פאטושיק (היוואר). ב-2007 גילם את ניל בסרט "משוגע" לצד אלי לרטר. ב-2009 הופיע כאורח בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד" בתפקיד אוון וולטרס. בשנת 2010 שיחק בדרמה הביוגרפית "גשם של גן עדן" לצידם של מייק ווגל וטארין מנינג. ב-2011 הופיע כאורח בסדרה "המנטליסט" בתפקידים ארתור קופי / ראלף מרסר.

בין השנים 2011–2017 שיחק תפקיד ראשי בסדרה "גרים" בתור מונרו - בלוטבאד צימחוני העובד כשען, בעל עבר עשיר וידע רב.

בשנת 2012 שיחק לצד ריי ליוטה בסרט הפשע "Ticket Out‏". בשנת 2018 הופיע בסרט "התיקון" בתפקיד הפושע גלן אקה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סילאס וייר מיטשל** בוויקישיתוף

* סילאס וייר מיטשל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* סילאס וייר מיטשל, באתר AllMovie (באנגלית)
* סילאס וייר מיטשל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 143093738
* ISNI: 0000 0004 4887 8840
* LCCN: no2004066226
* VIAF: 68643923
* WorldCat: lccn-no2004066226

 |
**ג'ורג' ג'ון ליונל מָדוּרוֹ** (**George John Lionel Maduro**; ‏15 ביולי 1916 – 9 בפברואר 1945) היה איש צבא ולוחם מחתרת הולנדי ממוצא יהודי, שזכה בעיטור הגבורה הגבוה ביותר של הולנד על לחימתו במהלך הפלישה הגרמנית להולנד ב-1940. לזכרו הוקם פארק המיניאטורות מדורודם בעיר האג.

קורות חייו
----------

מדורו נולד במושבה ההולנדית קורסאו שבים הקריבי למשפחה יהודית אמידה ממוצא ספרדי. בבגרותו יצא להולנד ללמוד משפטים באוניברסיטת ליידן. בנובמבר 1939 התמנה לקצין זוטר בחיל המילואים של צבא הולנד. כשהחלה פלישת גרמניה להולנד ב-10 במאי 1940 הוא הוצב בעיר האג. הוא הצטיין שם בקרב שבו הוביל כמפקד מחלקה הסתערות תחת אש על מבנה שבו החזיקו צנחנים גרמנים. הגרמנים שבמבנה נחלו מפלה בקרב זה ונפלו בשבי.

לאחר כניעת הולנד ב-15 במאי נאסר מדורו על ידי הגרמנים והוחזק במעצר בהאג במשך חצי שנה. כיהודי היה עליו לשאת טלאי צהוב, אך הוא סירב לעשות זאת. הוא פעל במסגרת המחתרת ההולנדית ועסק בהברחת טייסי בעלות הברית שהופלו בהולנד אל מקום מבטחים. הוא נתפס וברח מכלאו, אך ב-1943 הוסגר לגרמנים על ידי משתף פעולה בלגי ונאסר שוב. הוא הוחזק בסארברוקן שבגרמניה ובנובמבר 1944 הועבר למחנה הריכוז דכאו. ב-9 בפברואר 1945 הוא מת שם ממחלת הטיפוס.

הנצחה
-----

דגם בית ילדותו של מדורו, המוצג במדורודם, ולידו גלעד לזכרו
בשנת 1946 הוענק למדורו לאחר מותו עיטור גבורה על לחימתו ב-1940. היה זה עיטור אביר המסדר הצבאי של ויליאם (Militaire Willems-Orde), העיטור הצבאי ההולנדי הגבוה ביותר. הוא ההולנדי היחיד מן האנטילים ההולנדיים שעוטר בעיטור זה.

לאחר מלחמת העולם השנייה יזמו הוריו של מדורו את הקמת פארק המיניאטורות מדורודם בהאג לזכר בנם ותרמו את הממון לשם כך. הפארק נפתח בשנת 1952. בכניסה לפארק ניצב דגם של בית ילדותו של מדורו בקורסאו. על שמו של מדורו נקראת גם הכיכר שבפתח הפארק.

בשנת 2001 הופק סרט תיעודי על חייו של מדורו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ורג' מדורו** בוויקישיתוף
* על ג'ורג' מדורו והעיטור שבו עוטר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987010744117005171
* GND: 1122649673
* NTA: 405366450
* VIAF: 8638147270439835700000
* WorldCat: viaf-8638147270439835700000

 |
לא ידועלא ידוע
שם זה נכתב במקור בהתאם לסדר המזרחי; שם המשפחה הוא הונג. 
**הונג נאן-פה** (בקוריאנית: **홍난파**; נולד ב-10 באפריל 1897 או 1898 - 30 באוגוסט 1941) היה מלחין, כנר, מנצח, מבקר מוזיקה ומורה קוריאני. נודע בעיקר כמלחין Bongseonhwa ‏ 봉선화, מילולית "בושמת הגן", שנכתב בשנת 1919, שמקובל לראות בו את השיר הקוריאני המקורי האמיתי הראשון, שחובר בסגנון מערבי והושר בפי רבים באותן שנים. הונג תרם גם לפיתוח התרבות הקוריאנית בתקופתו בפעילותו התרבותית המגוונת.

חייו
----

הונג נאן-פה נולד בכפר הואלצ'ו במחוז הוואנגסאונג של ימינו, הבן שני במשפחה של ארבעה ילדים. נאן-פה הוא שם העט שלו, אבל השם שניתן לו בלידתו הוא הונג יאונג-הו. בילדותו עברה משפחתו לסיאול. בשכנות למקום מגוריו הייתה כנסייה מתודיסטית והונג התוודע למוזיקה הכנסייתית המערבית.

הונג למד לימודים קונפוציאניים בסיסיים בבית הספר היסודי בשכונת מגוריו ובשנת 1910 נכנס לבית ספר שהיה קשור לאגודת הצעירים הנוצרים של הואנגסאונג ((황성기독교청년회, י.מ.ק.א. הקוריאנית). הוא החל ללמוד נגינה בכינור ובגיל חמש-עשרה התקבל למחלקת המוזיקה המערבית של המכון הקוריאני ללימודי מוזיקה, בית הספר היחיד למוזיקה בקוריאה בשנים ההן. הוא למד מוזיקה ווקאלית וכינור אצל קים אין-סיק (김인식). לאחר סיום לימודיו התקבל כמורה עוזר בבית הספר.

בשנת 1918 נסע הונג ליפן ללמוד בבית הספר למוזיקה של טוקיו. הוא הפסיק את לימודיו לשנה וחזר לקוריאה לפעילות פוליטית, אך בשובו ליפן לא אושרה חזרתו ללימודים בגלל מעורבותו בתנועת העצמאות הקוריאנית והוא שב במפח נפש לקוריאה. במהלך שהותו ביפן, הוציא לאור את כתב העת הקוריאני הראשון למוזיקה בשם "סאמגוואנג" (삼광, מילולית "שלושה אורות"). לאחר שובו, עבד ככתב חדשות בעיתון ולמד בבית הספר לרפואה, שהיה בהמשך למחלקה הרפואית באוניברסיטת יונסאי.

באפריל 1920 העלה הונג את הפרטיטורה של "אסו" (애수, מילולית "צער"), יצירה לכינור, על הדפים האחרונים של הרומן הקצר שלו "נפש נערה"). בשנת 1922 עשה הונג מאמצים לקידום מוזיקה כאשר היה חבר באגודה לחקר מוזיקה. ב-1925 ניגן ברסיטל הראשון לכינור כקוריאני והוציא לאור את "עולם המוזיקה", כתב העת הראשון למוזיקה שיצא לאור בקוריאה. ב-1926 התקבל לקבוצת הכינור הראשון בתזמורת הסימפונית של טוקיו ובמקביל למד בקולג' למוזיקה בתוכנית לחילופי סטודנטים. אחרי סיום לימודיו ב-1929 חזר לקוריאה.

Hong Nan-p'a residenceמעונו הקודם של הונג נאן-פה בסיאול

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הונג נאן-פה** בוויקישיתוף

* הונג נאן-פה, באתר MusicBrainz (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14018011h (data)
* ISNI: 0000 0001 1670 8976
* LCCN: n84181738
* MusicBrainz: 2a4704a3-e3cf-47b5-ab40-a668431c5d17
* NLA: 36630862
* NLK: KAC201232075
* Trove: 1345745
* VIAF: 72802763
* WorldCat: lccn-n84181738

 |
סיכות שיער משנת 600 לפנה"ס לערך
סיכת ראש מודרנית פשוטה, מבוססת על המצאתו ארנסט גודוורד.
**סיכת ראש** או **סיכת שיער** או **מַכְבֵּנָה** היא אביזר או תכשיט המשמש בעיצוב שיער ומטרתו החזקת שיער הראש במקומו כחלק מתסרוקת ועל מנת שהשיער לא יפריע לאדם, ולעיתים גם כאלמנט קישוטי ואופנתי.

היסטוריה ושימוש
---------------

שימוש בסיכת ראש על מנת להדק כיפה.
סוגים שונים של סיכות ראש וביניהם המצאה קפיצית מ-1929 ואחרים המבוססים על המצאת הַסֶּגֶר הקפיצי של אדוארד צור מ-1957
השימוש בסיכות ראש החל בעת העתיקה. סיכות ראש עשויות כיום בעיקר ממתכת, לעיתים בשילוב פלסטיק, אולם לאורך ההיסטוריה יוצרו סיכות אלה גם משנהב, ברונזה ועץ.

בחפירות ארכאולוגיות התגלה כי כבר במצרים העתיקה ובממלכת אשור עשו נשים שימוש בסיכות שיער מעוטרות כתכשיטים. סיכות אלה התגלו בעיקר בקברים, ונקברו יחד עם לובשן (כמו גם תכשיטים אחרים). לימים גם ביוון העתיקה, הממלכה האטרוסקית ולאחר מכן גם באימפריה הרומית נהגו נשים לקשט שערן בסיכות שיער.

בשנת 1901 הומצאה סיכת השיער המודרנית על ידי הממציא ארנסט גודוורד מניו זילנד. 

גברים יהודים מאמינים נוהגים להשתמש בסיכת ראש פשוטה על מנת להדק את הכיפה לשיערם. 

בשנת 1957 המציאו אב ובנו אמריקנים, שניהם בשם אדוארד פ' צור (Zore) את סיכת ה"קליפס", סיכת סגר, הנקראת "קליפ" באנגלית, על שם הצליל המתקבל בהיסגרה. סיכה זו פועלת על ידי שינוי מצב שתי הזרועות, החיצונית והפנימית, המחוברות יחד באחד הצדדים, ממצב קעור למצב קמור ובכך נסגרים האחד "לתוך" השני, ואוחזים זה בזה.

גלריית תמונות
-------------

* אריזת סיכות ראש פשוטות משנות ה-50. מכונות גם "סיכות סבתא". נועדו בעיקר להצמדת השיער ולא לנוי.אריזת סיכות ראש פשוטות משנות ה-50. מכונות גם "סיכות סבתא". נועדו בעיקר להצמדת השיער ולא לנוי.
* סיכת תכשיט מעוצבת בדמות טווס עם אבנים צבעוניותסיכת תכשיט מעוצבת בדמות טווס עם אבנים צבעוניות
* תסרוקת מתוחכמת, מעוצבת באמצעות "סיכות סבתא" רבותתסרוקת מתוחכמת, מעוצבת באמצעות "סיכות סבתא" רבות
* ילדה עם סיכת ראשילדה עם סיכת ראש
*

ראו גם
------

* קשת שיער (אנ')
* מקל שיער

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סיכות שיער** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  'קליפס' - הפטנט המקורי באתר גוגל פטנטים, משנת 1957.
**פישר איילנד** (באנגלית: **Fisher Island**) הוא אי מלאכותי שנוצר בשנת 1905 בפלורידה ארצות הברית. 

פישר איילנד הוא המקום עם ההכנסה-לנפש הגבוהה ביותר בארצות הברית. האי היה בעבר בבעלותו של איש העסקים קארל פישר, שהעניק לו את שמו הנוכחי "אי פישר".

היסטוריה
--------

האי נוצר ב- 1905 במהלך העבודות לייבוש החוף של מיאמי. האי היה שייך למיליונר האפרו אמריקני הראשון בדרום פלורידה, דיינה דורסי. ב-1919 החלה הבניה באי לאחר שקארל פישר רכש את האי מדורסי.

ב-1925 רכש את האי איל ההון ויליאם ואנדרבילט תמורת יאכטה. לאחר מותו של ואנדרבילט, האי נמכר בשנת 1944 לתעשיין הפלדה אדוארד מור שהפך את האי לאחוזה פרטית. לאחר מותו של מור בשנת 1950 נמכר האי לגארפילד ווד. 

באי התגוררו פוליטיקאים ואנשי ציבור מפורסמים, כמו הנשיא ריצ'רד ניקסון שעבר להתגורר באי במהלך פרשת ווטרגייט.

בשנת 2005 ניסו תושבי האי להפוך אותו לעיר, אך הוועדה המחוזית של מיאמי דחתה את הבקשה.

כיום האי משמש לבתי נופש לאוכלוסייה העשירה בארצות הברית והוא המקום עם ההכנסה הגבוה ביותר לנפש בארצות הברית. כאשר ההכנסה הממוצעת לנפש עומדת על 236 אלף דולר לנפש.

האי
---

גודלו של האי הוא קצת פחות מקילומטר מרובע. תושביה שוהים באי בממוצע בין חודשיים לשלושה חודשים, האי מוקף מים מכל צדדיו. ההגעה לאי היא בשיט במעבורת או דרך האוויר. האי סגור לזרים, והכניסה אליו היא אך ורק לתושבים ולאורחיהם או לתיירים הבאים לשהות במלון שבאי. 

האי כולל שתי מרינות, האחת ליאכטות קטנות, והשנייה ליאכטות גדולות. באי ישנם כ-18 מגרשי טניס ועשרות בריכות, חולות החופים באי מיובאים מהאיים הקריבים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פישר איילנד** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  A Gilded Island, Swirling With Intrigue, New York Times, 27/12/2012
2. ↑  שלום יצחקי, צרות באי המיליונרים, **המבשר שבועי 6 באוגוסט 2017**

  


| דגל פלורידהדגל פלורידה פלורידה |
| --- |
| בירת המדינה | טאלאהאסי |  |
| אזורים גאוגרפיים | אזור מפרץ טמפה • ביג בנד • דרום פלורידה • דרום מערב פלורידה • החוף הנשכח • החוף הראשון • הידית של פלורידה • הקיז • חוף האוצר • חוף האיזמרגד • חוף הזהב • חוף החלל • חוף הטבע • חוף השמש • מרכז פלורידה • צפון מרכז פלורידה |
| היישובים הגדולים ביותר | ג'קסונוויל • מיאמי • טמפה • סנט פיטרסבורג • אורלנדו • הייליה • טאלאהאסי • פורט לודרדייל • פורט סנט לוסי • פמברוק פיינס • קייפ קורל • הוליווד • גיינסוויל • מיראמר • קורל ספרינגס • קלירווטר • מיאמי גארדנס • פאלם ביי • וסט פאלם ביץ' • פומפנו ביץ' |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות פלורידה |
סיל הפליסיידס
**סיל הפליסיידס** הוא מחדר פלוטוני – סיל המצוי בקניון קימרון (Cimarron Canyon State Park) בצפון ניו מקסיקו. הסיל – שעוביו מגיע ל-370 מטרים – נוצר מחדירת מאגמה לסלעי משקע וסלעים מותמרים, והוא נחשף כצוקים אפורים בהירים.

הרכב
----

סלעי הסיל מכילים פנוקריסטים של פלגיוקלז, ביוטיט, הורנבלנדה קוורץ המצויים במסת אם אפורה ודקת-גביש. מרקם סלעי זה נקרא מרקם פורפירי.

על פי הרכבם המינרלוגי והכימי. הוגדרו סלעי הסיל הוגדרו כדיוריט מכיל ביוטיט, מונזוניט, קוורץ-מונזוניט ומעבר בין טרכיט לדקיט – סוג של אנדזיט. הגם שהגדרות אלה מדויקות בכל הנוגע להרכב, כמה מהן מתנגשות עם מרקמו של הסלע, והוא הוגדר לבסוף כ"דקיט פורפירי".

היווצרות
--------

צילום של הסיל משנת 1937
הסיל נוצר מחדירת מאגמה לסלעי משקע שנוצרו בקרבון פנסילבני. מאחר שמעט מאוד מסלעים אלה נחשפים בשטח הפארק, מתקשים גאולוגים ללמוד את ההיסטוריה הגאולוגית המדויקת של האזור. השערות על ההתפתחויות מהקרבון הפנסילבני עד לתוך השלישון נשענות על הופעתם של אותם סלעים במקומות סמוכים.

בין הסנון לאאוקן חלו בדרום הרי הרוקי התרוממות וגעשיות כחלק מהאורוגנזה הלרמידית. בתקופה זו נוצרו מחדרים רבים, אולם נוצר קושי בקביעת גילו המדויק של הסיל:

* באמצעות תיארוך אשלגן-ארגון נקבע גיל הסיל בשנת 1969 ל-34.7 למ"ש
* במחקרים משנת 1987 ו-1990 נקבע גיל הסיל ל-26 למ"ש
* באמצעות תיארוך רדיומטרי ארגון-ארגון (40Ar/39Ar) שנערך ב-2002 נקבע גיל הסיל ל-25–26 למ"ש

ראו גם
------

* גאולוגיה - מונחים

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על פארק קימרון והסיל

הערות שוליים
------------

1. ↑  Petrology and geochemistry of the Palisades Sill, New Mexico
**ארנסט דהנר** (בגרמנית: **Ernst Dehner**;‏ 5 במרץ 1889 – 13 בספטמבר 1970) היה מפקד בכיר בורמאכט במלחמת העולם השנייה, אשר נידון במשפט בני הערובה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

דהנר נולד ב-5 במרץ 1889 בהרסברוק, בשנת 1908 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-14 (הרטמן), עמו לחם עמו בתחית מלחמת העולם הראשונה. בספטמבר 1914 הוא נפצע בקרבות, ולאחר החלמתו מונה למפקד פלוגה ברגימנט המילואים הבווארי ה-23. ב-12 באוגוסט 1916 הוא נפל בשבי הצרפתי, בו שהה עד 15 בדצמבר 1917. לאחר מכן הוא נכלא בשווייץ עד ה-8 באוגוסט 1918, וב-22 במרץ אותה שנה הוא הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף דהנר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בינואר 1929 הוא מונה כקצין מטה בדיוויזיה השישית במחוז הצבאי השישי, שם הועלה לדרגת מיור ב-1 בפברואר 1931. בשנת 1934 הוא מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-18, וביולי 1934 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. שנה לאחר מכן הוא למד בבית ספר לספורט של הצבא למפקדי הגדודים בוונסדורף, ובאוקטובר 1936 הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-87.

### מלחמת העולם השנייה

בפרוץ המלחמה היה דהנר מפקד רגימנט הרגלים ה-87, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-36, ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת. ב-1 באוקטובר 1940 הועלה דהנר לדרגת גנרל מיור, וב-22 בנובמבר 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-106. במהלך מבצע ברברוסה הוא לחם עם הדיוויזיה בגזרה המרכזית, ובכלל זה בקרב ביאליסטוק-מינסק, קרב סמולנסק והקרב על מוסקבה, וב-18 באוקטובר 1941 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-16 בספטמבר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-1 בנובמבר 1942 מונה למפקד הקורפוס ה-82 בצפון צרפת. ב-16 בנובמבר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-15 ביולי 1943 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-69 בבלקן. ב-5 באוגוסט 1944 הוא מונה למפקד באזור הצבא בדרום צרפת, וב-6 בספטמבר 1944, הוא מונה למפקד צוות-קרב בקבוצת ארמיות G. ב-20 בינואר 1945 הוא שובץ לתפקיד עבור משימות מיוחדות בקבוצת הארמיות, וב-18 באפריל 1945 הוא נפל בשבי צבא ארצות הברית.

### לאחר המלחמה

דהנר שוחרר מהשבי בשנת 1947, ולאחר מכן נשפט במשפט בני הערובה על פשעי מלחמה ביוון וביוגוסלביה, ונדון ל-7 שנות מאסר, אך לבסוף שוחרר בשנת 1951. לאחר שחרורו התגורר דהנר בויסבאדן עד למותו ב-13 בספטמבר 1970.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארנסט דהנר** בוויקישיתוף
* ארנסט דהנר באתר Lexikon der Wehrmacht (בגרמנית)
**נקניקיית קאמברלנד** (באנגלית: **Cumberland sausage**) היא נקניקייה המיוצרת באופן מסורתי במחוז קאמברלנד שבאנגליה (כיום חלק מקאמבריה).

נקניקיות מסורתיות אלה ארוכות מנקניקיות רגילות (אורכן מגיע ל-50 ס"מ) והן נמכרות כשהן מגולגלות לסליל.

הנקניקיות עשויות מבשר חזיר ומתבלינים שהעיקרי בהם הוא פלפל שחור. הבשר נקצץ ולא נטחן, ולכן מרקמן של הנקניקיות גבישי. באופן מסורתי כמות הבשר בנקניקייה היה 98%. כיום, ייצור תעשייתי הוריד את כמות הבשר בנקניקייה ל-45%.

על פי רוב הנקניקיות מוגשות לצד ביצה עין וצ'יפס.

היסטוריה
--------

נקניקיית קאמברלנד מיוצרת באזור קמברלנד מאז שלהי ימי הביניים. אזור קאמברלנד נודע בחזירים שגודלו בו ונקראו בשם חזיר קאמברלנד. לא ידוע כיצד קיבלה את צורתה יוצאת הדופן. התיבול הרב של הנקניקייה מקורו ביבוא רב של תבלינים לאזור במהלך המאה ה-18 עת שהייתה קמבריה נמל יבוא מרכזי, ודרכה עברו תבלינים רבים ומהאיים הקריביים.

בשנת 2006 פנה איגוד הקצבים של קמבריה לממשלת בריטניה במטרה שזו תכריז על הנקניקייה כמזון אזור מוגן בהתאם לכללי האיחוד האירופי.

קישורים חיצוניים
----------------

* הפניה לממשלת בריטניה להגדרת הנקניקיה כמזון אזורי מוגן
* נקניקיית קאמברלנד באתר מחוז קאמבריה
**יעקב בוקעי** (26 באוקטובר 1930 - 2 או ב-3 באוגוסט 1949) היה איש יחידת המסתערבים של צה"ל שנשלח למשימת מודיעין בממלכת ירדן. השליחות נכשלה לאחר שבוקעי נאסר על ידי הירדנים. הוא נדון למוות והוצא להורג בירדן באוגוסט 1949.

ראשית חייו
----------

יעקב בוקעי נולד בדמשק שבסוריה ב-26 באוקטובר 1930. למד שם בבית הספר אליאנס והיה חבר בתנועת החלוץ. בשנת 1944 עלה לארץ ישראל בעלייה יבשתית ונקלט בקיבוץ אשדות יעקב. בפברואר 1948, בטרם מלאו לו 18, התגייס לגדוד הרביעי של הפלמ"ח. בהמשך גויס ליחידת "שחר", יחידת המסתערבים של "ההגנה", שאנשיה יועדו לערוך משימות מודיעין וחבלה מעבר לקווי האויב.

השליחות
-------

בוקעי ומסתערב נוסף בשם אפרים נבחרו לצאת למשימת מודיעין בירדן והתכוננו לקראתה במשך מספר חודשים. המשימה התבססה על הכוונה להחזיר לירדן באביב 1949 כ-450 שבויים ומסתננים, בהתאם להסכם שביתת הנשק עמה. השניים היו אמורים להיטמע בתוכם וכך לעבור את הגבול לירדן. הוכנו עבורם סיפור כיסוי ומסמכים מזויפים. הם הוכנסו בכלא רמלה לקהל המסתננים שהיה כלוא בו. לפי אחד המקורות הם הוכו שם על ידי הסוהרים יחד עם יתר האסירים. אחר כך הועברו למחנה שבויים בצריפין.

### המאסר

ב-3 באפריל (או ב-3 במאי) 1949 יצאו השניים לירדן דרך מעבר מנדלבאום בירושלים. אפרים עבר בשלום, אבל עקבותיו של בוקעי אבדו. במשך תקופה כשלו כל הניסיונות לברר מה עלה בגורלו, לרבות משלוח לוחמים מיחידת המסתערבים לירדן כדי לברר זאת. לימים נודע שבוקעי נאסר, הועבר לכלא בקישלה שבעיר העתיקה ולאחר מכן לכלא בעמאן.

הנסיבות שבגללן נעצר בוקעי אינן ידועות. אפשר שחבריו למכלאת המסתננים חשדו בו עוד בטרם יצא לירדן, שכן על פי אחד המקורות העבירו הוא ואפרים מסר למפקד מכלאת השבויים כי חושדים בהם, ולמרות זאת הועברו לירדן. אפשר שבוקעי אמר לירדנים במעבר מנדלבאום שברצונו לעבור לסוריה, וכיוון שהיחסים בין שתי המדינות היו אז מתוחים הוא נאסר. אין ודאות שהירדנים ידעו בעת לכידתו כי תפסו סוכן ישראלי.

בוקעי נחקר בירדן בעינויים, ולאחר מכן הועמד למשפט ונדון למוות. עבדאללה מלך ירדן אישר את גזר הדין. ב-2 או ב-3 באוגוסט 1949 הוצא בוקעי להורג בתלייה בעמאן. ככל הנראה הוא נקבר בבית קברות ליד הכלא בשם נג'יב אבראהים חמודה.

חודשיים אחר שנתלה הגיע לישראל מכתב מבוקעי, שהועבר באמצעות אסיר שהיה כלוא עמו. בין השאר כתב: **אני חושב שהאיש אשר הזכרתי לפני יציאתי, הוא אשר הסגירני והפילני בפח... לא בגדתי, מצפוני וליבי נשארו ויישארו אצלכם כל עוד אני חי בעולם האפל הזה.**

בשנות ה-90 נהרס בית הקברות שבו נקבר בוקעי במסגרת הרחבת הכביש מעמאן לעיר זרקא, ונסלל עליו כביש רחב. לימים חיפשו אנשי ענף איתור נעדרים בצה"ל את קברו של בוקעי, אך שלטונות ירדן מסרו להם כי לא פינו כל שרידי אדם מבית הקברות שנהרס. על כן לא ניתן היה לאתר את מקום קבורתו של בוקעי.

ליעקב בוקעי הוענקה דרגת סגן. מצבה לזכרו הוקמה בגן הנעדרים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.

כיכר נקראה על שמו של בוקעי בשכונת כוכב הצפון בתל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

* מסתערב בירדן (אורכב 11.10.2019 בארכיון Wayback Machine), באתר הענף לאיתור נעדרים
* יעקב בוקעי (אורכב 05.06.2020 בארכיון Wayback Machine), במדור חללי מערכות ישראל באתר העיר פתח תקווה
* לזכרו (אורכב 05.06.2020 בארכיון Wayback Machine), באתר ארגון ההגנה
* קורות החיים של יעקב בוקעי, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
* לזכרו, באתר הפלמ"ח

הערות שוליים
------------

1. ↑  מקור: יעקב בוקעי, באתר העיר פתח תקווה.
2. ↑  מקור: מסתערב בירדן, באתר הענף לאיתור נעדרים.
**נקירו אוקוסיימה** (באנגלית: **Nkiru Okosieme**;‏ נולדה ב-1 במרץ 1972) היא כדורגלנית עבר ניגרית. הייתה ידועה בכינוי "המנהלת" ("The Headmistress"), בשל המנהג שלה לכבוש שערים מכריעים בעזרת ראשה.

חייה
----

אוקוסיימה נולדה במרץ 1972 בעיר אוניטשה. כשהייתה בת 19 בלבד, היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת ואף נבחרה כקפטנית לגביע העולם הראשון שנערך ב-1991 בסין. עד היום, היא האדם הצעיר ביותר ששימש כקפטן בתולדות גביע העולם (נשים וגברים). בטורניר עצמו לא הצליחו הניגריות לעבור את שלב הבתים, לאחר שהפסידו בכל שלושת משחקיהן ולא כבשו אף שער. חמש שנים לאחר מכן, אוקוסיימה נכללה בסגל הנבחרת לגביע העולם שהתקיים בשוודיה, אך הפעם ללא תפקיד הקפטנית. את הטורניר היא פתחה בהרכב הראשון, בהפסד 8-0 לנורווגיה, אך בשני המשחקים הבאים כבר ירדה לספסל המחליפים. גם בטורניר זה, ניגריה לא הצליחה להעפיל משלב הבתים וסיימה עם נקודה אחת בלבד. 

ב-1998, היא כבשה שלושה שערים במסגרת אליפות אפריקה שנערכה בניגריה והובילה את הנבחרת לזכייה בטורניר. הייתה זו הזכייה השלישית ברציפות של הניגריות באליפות, ואוקוסיימה קטפה גם את תואר מלכת השערים. בעקבות הזכייה, העפילה ניגריה לגביע העולם שנערך שנה לאחר מכן בארצות הברית. בטורניר זה, אוקוסיימה ונבחרתה הגיעו עד לרבע הגמר, במה שנחשב להישג הטוב ביותר של ניגריה במסגרת גביע העולם לנשים. אוקוסיימה כבשה שני שערים בשלב הבתים ועוד אחד בהפסד 4-3 ברבע הגמר מול ברזיל. 

אחרי גביע העולם החליטה אוקוסיימה להישאר ולשחק בארצות הברית, וחתמה בקבוצת "שארלוט ליידי איגלס" החצי-מקצוענית. בשנת 2000 היא שיחקה בכל שלושת משחקיה של ניגריה בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת סידני, אך לא כבשה אף שער. הניגריות הפסידו בכל משחקיהן באולימפיאדה והודחו כבר אחרי הסיבוב הראשון, לאחר שסיימו במקום האחרון בבית. מספר חודשים לאחר מכן זכתה אוקוסיימה עם ניגריה באליפות אפריקה שנערכה בדרום אפריקה.

ב-2001 החלה אוקוסיימה ללמוד באוניברסיטת "קלייטון סטייט" בג'ורג'יה, וסיימה באותה שנה כסגנית מלכת השערים של ליגת המכללות השנייה (NCAA D-II). שנתיים לאחר מכן היא השתתפה בגביע העולם הרביעי והאחרון שלה, כשפתחה בשני משחקים בשלב הבתים - מול ארצות הברית ושוודיה. גם בטורניר זה ניגריה לא הצליחה להעפיל לשלב הבא, ואוקוסיימה סיימה את קריירת המונדיאלים שלה עם 11 משחקים ושלושה שערים (שיא לכדורגלנית אפריקאית).

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Soccerdonna (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Flashback: Meet Super Falcons' Headmistress, באתר Kick442‏, 7 באפריל 2020
2. 1 2  Road to Australia & New Zealand 2023 mapped out in Africa, באתר פיפ"א‏, 9 במאי 2021
**הפצצת חיל האוויר האיטלקי על בחריין** (באיטלקית: **Bombardamento di Manama**) במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה חלק מהניסיון האיטלקי להפציץ מטרות בריטיות אפשריות ברחבי המזרח התיכון. המשימה, שהסבה נזק קל בלבד לבריטים, אילצה אותם לחלק את המשאבים המוגבלים במזרח התיכון לחזית שהיה נדמה שהייתה מוגנת עד ההפצצה.

רקע
---

ב-10 ביוני 1940 הכריזה איטליה הפשיסטית מלחמה על בעלות הברית ופלשה לצרפת עד שנחתמה שביתת נשק ב-25 ביוני, שלושה ימים אחרי שביתת הנשק עם גרמניה. שביתת הנשק הזו הותירה את בריטניה ואת חבר העמים לבד נגד איטליה במזרח התיכון.

בקיץ 1940, קיבל רודן איטליה בניטו מוסוליני תוכנית להריסת שדות נפט בבחריין במטרה לשבש את אספקת הנפט לצי הבריטי. את התוכנית הציע פאולו מוקי, טייס ניסוי וקפטן בחיל האוויר האיטלקי.

בחודשים יוני ויולי של 1940 הפציצו מטוסי חיל האוויר האיטלקי יעדים בגיברלטר, סואץ, פורט סודאן ובחריין וכן פיזרו חומרי תעמולה למען איטליה. ההפצצות האלו התאפיינו בשימוש יצירתי במשאבים מוגבלים כדי לענות על המטרות שהוצבו.

ההכנות להפצצה
-------------

אטור מוטי שהוביל את ההתקפה
באוקטובר 1940 הוחלט להעביר חמישה מפציצי סבויה-מרקטי SM.82 בפיקודו של אטור מוטי לרודוס. בפיקוד העליון האיטלקי תוכנן להפציץ יעדים בבחריין בדגש על מנאמה כשהרעיון היה להעביר מסר בנוגע ליכולות האוויריות של איטליה.

בטרם יצאו לדרך, ישבו אטור מוטי ועמיתיו במשך ארבעה ימים וגיבשו את נתיב הטיסה, כשהתוכנית הייתה שארבעה מטוסים יטוסו אחרי ההפצצה לאריתריאה שנשלטה על ידי האיטלקים. מטוס חמישי תוכנן לשמש כגיבוי וטס גם כן לאריתריאה במקרה שבו אחד המטוסים היה נאלץ לבצע נחיתת חירום בדרך.

המתקפה
------

לאחר ההמראה עברו המטוסים בשמי קפריסין, לבנון, סוריה, ירדן, עיראק וערב הסעודית. במשך כל הזמן שמרו המטוסים על דממת אלחוט כדי להימנע מחשיפה. בשעה 2:20 לפנות בוקר ב-19 באוקטובר איבד אחד המטוסים קשר עין עם המטוס המוביל של מוטי והטיל את הפצצות שלו במיקום שונה מהמתוכנן, כשיתר המטוסים ממשיכים לטוס לכיוון מנאמה.

מיד אחרי שהטייסים חזו בפצצות פוגעות במטרות, הם החלו לטוס לכיוון דהראן והפציצו גם אותה בשעה שהם בדרך לאריתריאה ובשעה 8:40 בבוקר נחתו ביעד.

משך זמן הטיסה היה 15.5 שעות והם עברו בדרכם 4,200 קילומטרים. מספר ימים אחר כך המריאו המטוסים והגיעו בחזרה לרומא.

תוצאות המתקפה
-------------

ההתקפה לא הצליחה לגרום לנזק משמעותי מלבד פגיעות קלות לבתי הזיקוק של בחריין ולדהראן, אך אילצה את הבריטים לחלק את המשאבים במזרח התיכון ולהפוך גם את בחריין שנחשבה עד אז לבלתי פגיעה למוגנת. חיל האוויר הבריטי העביר אחרי ההתקפה טייסת, כמה גדודים וסוללות נגד מטוסים לאזור בתי הזיקוק.

ראו גם
------

* הפצצת חיל האוויר האיטלקי על תל אביב
* הפצצות חיל האוויר האיטלקי על חיפה

קישורים חיצוניים
----------------

* Alberto Rosselli, Italian Bombing of Manama, Bahrain, Comando Supremo, ‏15 ביוני 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Missione Bahrein". אורכב מ-המקור ב-2016-08-02. נבדק ב-31 במאי 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  1940 Italian bombing of Bahrain & Dhahran
3. ↑  "Map of the attack". אורכב מ-המקור ב-2017-10-22. נבדק ב-2017-02-22.
**מיישר חצי גל** (או "**מיישר חד דרכי**") הוא מיישר זרם חלקי, כלומר, תפקידו להפוך זרם חילופין (זרם דו-קוטבי) לזרם חד-קוטבי. מיישר חצי גל הוא מעגל תקבילי המתבסס על תכונתה של הדיודה להעביר זרם בכיוון אחד בלבד בתלות בממתח בו היא נמצאת.

עקרון פעולה
-----------

אות קטום במוצא מעגל מישר חצי גל
תכונתה הבסיסית של הדיודה היא להעביר זרם בכיוון אחד בלבד בתלות בממתח בו היא נמצאת. ניתן לנתח את תגובת הדיודה כאשר עובר דרכה זרם חליפין בשני חלקים:

* בחלקו האחד של האות הדיודה **מוליכה** והאות מועבר כמעט בשלמותו (שכן הדיודה צרכת לעצמה מתח הדרוש לה לפעולה תקינה, לרב ערכו של מתח זה הוא 0.7 וולט עבור דיודת סיליקון ו- 0.3 וולט עבור דיודת גרמניום).
* בחלקו השני של האות הדיודה **נחסמת** והאות איננו עובר (פרט לזרם זליגה שולי המוערך בננואמפרים).

אות המוצא מורכב משני חלקים כך שחלקו מועבר כמעט בשלמותו וחלקו השני קטום.

שימושים
-------

אות מושרה דו-קוטבי (משמאל) מגיע אל הדיודה ובמוצאה מתקבל אות חד-קוטבי (מימין)
שימוש במעגל מישר חצי גל נעשה בעיקר במעגלי השנאה, אם כי השימוש בו לא רב, שכן האנרגיה שנושא החלק הקטום של האות לא מועברת למוצא. הסיבה העיקרית לאי שימוש במישר כזה במעגלים צורכי אנרגיה היא שהקבל האמור לשמור על המתח במוצא בין שני מחזורי היישור, יהיה גדול במיוחד (לאותו זרם מוצא), בערך פי 4. לרב, מועדף השימוש במיישר דו דרכי או בגשר דיודות, מעגלי ישור בהם בנוסף להחלפת הקוטביות יש מוצא מיושר בכל **חצי** מחזור של האות במבוא.

ראו גם
------

* גשר דיודות
**ארנסט ובר** (בגרמנית: **Ernst Weber**; ‏5 באוקטובר 1948 – 6 באפריל 2011) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אוסטרי.

קריירה
------

ובר שיחק ככדורגלן במספר מועדונים מהליגות הנמוכות, אך לא הצליח להעפיל לליגות הבכירות.

הוא החל את קריירת האימון שלו בשנת 1981, ובשנת 1985 מונה למאמנה של אייזנשטאדט מהבונדסליגה האוסטרית. לאחר מכן אימן בעוד מספר קבוצות מהליגה הבכירה ומליגת המשנה, כגון ס.ק. קרמסר, אדמירה ואקר מדלינג ול.א.ס.ק. לינץ, אך לא הגיע עימן להישגים משמעותיים, מלבד זכייה בגביע האוסטרי עם ס.ק. קרמסר בעודה בליגת המשנה האוסטרית.

בשנים 1996–1999 אימן את נבחרת אוסטריה עד גיל 21.

בשנת 1999 מונה למאמן נבחרת הנשים האוסטרית, ובמקביל שימש גם כמאמן חלק מנבחרות הגברים והנשים הצעירות.

חיים אישיים
-----------

בשנת 2002 התמודד עם מחלת הסרטן בבלוטת הלימפה.

ב-6 באפריל 2011, יום לאחר סיום מוקדמות אליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19, ובר מת בפתאומיות, כשההשערה בתקשורת היא כי הוא התאבד.

לוובר היה בן אחד, שנהרג ביולי 2018 בתאונת אופנוע.

תארים
-----

ס.ק. קרמסר
* הגביע האוסטרי (1): 1987/1988

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt

הערות שוליים
------------

1. ↑  ÖFB-Frauen-Teamchef Ernst Weber ist tot, DER STANDARD (ב־Austrian German)
2. ↑  Drama um Sohn von ÖFB-Legende, www.oe24.at, ‏2018-07-06 (בגרמנית)
3. ↑  PressReader.com - Digital Newspaper & Magazine Subscriptions, www.pressreader.com
**מלחוּן** (בערבית: **الملحون**; באנגלית: **Malhun**) הוא ז'אנר במוזיקה המרוקאית, המורכב משירה אורבנית שהייתה נהוגה בקרב מעמד הפועלים של גילדות אמנים.

היסטוריה
--------

בתחילה, לפני שהתפשט מתאפיללת לכל חלקי מרוקו, מלחון נוצר במאה ה-15 כיצירה ספרותית טהורה המכונה כיום קסידה או זאז'אל.

ז'אנר המל'אבה (Mal'aba) נחשב לצורה הידועה העתיקה ביותר של המלחון, מתקופת השושלת המרינית במאה ה-14. הוא נכתב בשפת הדאריג'ה, ואבן ח'לדון מתאר אותו כאחד מהאפוסים הליריים העיקריים של זרם האמנות שנקרא מל'איבּ.

תוכן
----

הקסידה של המלחון מבוססת על שני מרכיבים חיוניים - האוברטורות והחלקים שמהם היא מורכבת. מקור הקסידות מהסוג הזה מתוארך למאה ה-16.

אמנים ידועים
------------

בתקופת התפתחות המלחון, עבדאלעזיז אל-מגרווי ועבדרחמן אל-מג'דוב (מת ב-1568) התפרסמו בזכות הקוואטרנים המיסטיים שיצרו. במאות ה-18 וה-19 פרחו במרוקו משוררים רבים בפאס, במקנס ובמרקש שהפיצו את יצירותיהם בעזרת המלחון.

בעידן המודרני, זוהרה אלפסיה היהודיה הייתה ידועה כ"נסיכת המלחון".

קישורים חיצוניים
----------------

* Le Malhoun, article de Nature et Culture, auteur Mario Scolas
* *Retour de flamme pour le melhoun*
* להקה המבצעת שיר מלחון, סרטון באתר יוטיוב