recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**סאיה** היא שמלה מסורתית הנלבשת על ידי האישה הצ'רקסית. 

בעבר נהגו ללבוש את הסאיה כלבוש יום יומי, בגלל שהשמלה מחממת, ובשל מזג האוויר הקר באזור הקווקז שברוסיה. כיום לובשים אותה באירועים מיוחדים בלבד, או כלבוש חג.

מראה
----

הסאיה המסורתית: החלק העליון מכסה חלק רב מהתחתון, ועיטורים מזהב נראים על השמלה
ישנם מספר סוגים שונים של סאיה: קצרה או ארוכה, וצבעים שונים (לרוב: אדום, לבן וכחול).

נהוג לעטר את הסאיה בצבע זהב לכל אורך השמלה ולאורך השרוולים שלה. העיטורים הם לרוב של שמות המשפחה של אותה נערה או אישה אשר לובשת אותה. הסאיה הקצרה יותר מגיעה עד מתחת לברך, והארוכה עד כפות הרגליים.

לסאיה יש שני חלקים: לבוש תחתון ועליון. החלק העליון מכסה חלק רב מהתחתון והפסים הזהובים עוברים החלק אחד של העליון אל החלק השני, מעל הרקע הלבן.

באזור המותנים יש חגורה בצבע כסף, ומהחגורה עד הרצפה השמלה פתוחה כאשר החלק התחתון שצבעו לבן נראה באמצע, והחלק העליון מכסה את הצדדים.

לשמלה יש כובע תואם לצבע השמלה אשר מאחוריו תפור בד לבן אשר יורד לפחות עד המותנים, ולפעמים גם עליו תפורים עיטורים זהובים אך זה לרוב לפי בחירה ולא מהווה חלק מהכובע.
תמונת לוויין של האי אלכסנדר
**הרי אוניברסיטת סופיה** (באנגלית: **Sofia University Mountains**; בבולגרית: **планина Софийски Университет**) הם רכס של ארבע הרים, בצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.

אורכו של הרכס 21 קילומטרים (בכיון דרום-מערב - צפון-מזרח); ורוחבו של הרכס 12 קילומטרים.

שיא גובהו של הרכס 1,500 מטרים (בהר קלימנט אוחרידצקי - ההר ה-2940 בגובהו באנטארקטיקה).

ההרים ממוקמים דרומית-מזרחית להרי האבר; דרומית מערבית להרי רואן; צפונית-מערבית לרמת אלגר; ממזרח להרי לאסוס; ו-6 קילומטרים ממפרץ לאזארב.

קרחון פלסטרינה מהווה את הגבול הצפוני של רכס הרי אוניברסיטת סופיה; שדה השלג ניקולס מהווה את הגבול הדרום -מזרחי של הרכס; קרחון מקמנוס וכן חלקם הצפוני של הרי לאסוס מהווה את הגבול המערבי של הרכס.

ארבעת הרי הרכס הם הר בראון (בצפון מערב הרכס); רכס באלאן (בצפון הרכס); פסגות לאנדרס (בצפון מזרח הרכס); והר קלימנט אוחרידצקי (בדרום הרכס). בין הרי הרכס מפרידים קרחון יוזולה (הזורם לכיוון צפון, ונשפך אל קרחון פלסטרינה), ועמק פוסטה (שאורכו 8 קילומטרים, והוא מלא קרח).

היסטוריה
--------

### גילוי ומיפוי ההרים

ההרים התגלו מהאוויר, ומופו באופן גס על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם אשר חקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1936–1937.

ההרים מופו באופן מפורט על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1960, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת רון לחקר אנטארקטיקה בין השנים 1947–1948.

### מקור השם

בפברואר 1988 ביקרו בהרים אנשי הסקר האנטארקטי הבריטי ובמועד זה נתנו להרים את שמם.

שמם של ההרים ניתן להם לציון יובל המאה של אוניברסיטת סופיה.

לקריאה נוספת
------------

* הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)

קישורים חיצוניים
----------------

* הרי אוניברסיטת סופיה באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* הרי אוניברסיטת סופיה באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* הרי אוניברסיטת סופיה באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* תצלום לוויין של אזור הרכס, תוך סימון אתרים נוספים באזור באתר copernix
* מפת אזור הרי אוניברסיטת סופיה

הערות שוליים
------------

1. ↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של בולגריה
2. 1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי
4. ↑  גובה ההרים
5. ↑  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
**ארנססו ארנצ'ה איזבל מריה סנצ'ס ויקאריו** (בספרדית: Aránzazu "'Arantxa" Isabel Maria Sánchez Vicario; נולדה ב-18 בדצמבר 1971, בברצלונה) היא טניסאית עבר מספרד. דורגה במקום הראשון בעולם בדירוג ה-WTA בשנת 1995.

קריירה
------

סנצ'ס ויקאריו זכתה ב-14 טורנירי גראנד סלאם, 4 ביחידות, 6 בזוגות נשים ו-4 בזוגות מעורבים. בשנת 1989 בהיותה בת 17 שנים וחצי הייתה לטניסאית הצעירה ביותר שזכתה באליפות צרפת הפתוחה לאחר ניצחון על שטפי גראף מגרמניה (1 בעולם) ב-3 מערכות (7–6(6), 3–6, 7–5). מוניקה סלש שברה את השיא לאחר שנה כשזכתה בטורניר בהיותה בת 16 שנים וחצי. היא זכתה באליפות סבב ה-WTA בשנת 1992 בטורניר הזוגות ביחד עם הלנה סוקובה מצ'כוסלובקיה. נוסף לכך, היא זכתה ב-4 מדליות אולימפיות, 2 כסף ו-2 ארד.

לאחר שפרשה סנצ'ס ויקאריו מטניס מקצועני בשנת 2002 חזרה לשחק בשנת 2004 מספר משחקי זוגות והשתתפה באולימפיאדת אתונה (2004) ובכך הייתה לטניסאית היחידה בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים שהשתתפה ב-5 אולימפיאדות.

### גביע הפדרציה

בשנת 1989 הגיעה סנצ'ס ויקאריו לשלב הגמר, ביחד עם קונצ'יטה מרטינס ונבחרת ספרד בטניס נשים, במסגרת גביע הפדרציה, אך הן הפסידו לנבחרת ארצות הברית בטניס נשים (כריס אוורט, מרטינה נברטילובה, זינה גריסון ופם שרייבר) 3-0. שנתיים לאחר מכן, בשנת 1991, היא סייעה לנבחרת ספרד בטניס נשים לזכות לראשונה בגביע הפדרציה ביחד עם מרטינז לאחר ניצחון 1-2 על נבחרת ארצות הברית (ג'ניפר קפריאטי, מרי ג'ו פרננדז, ג'יג'י פרננדז וגריסון) ואחר כך גם בשנים 1993, 1994, 1995 ו-1998. היא מחזיקה במספר שיאים במסגרת גביע הפדרציה: שיא השתתפות במשחקים (100), שיא ניצחונות (72) ושיא ניצחונות ביחידות (50).

### גביע הופמן

בשנת 1990 הייתה שותפה סנצ'ס ויקאריו ביחד עם אחיה הבכור אמיליו סנצ'ס לזכייתה של ספרד בגביע הופמן לאחר ניצחון בגמר 1-2 על נבחרת ארצות הברית שכללה את ג'ון מקנרו ושרייבר.

בשנת 1993 הגיעה סנצ'ס ויקאריו ביחד עם אמיליו לשלב הגמר, אך הם הפסידו 2-0 לנבחרת גרמניה שכללה את גראף ומייקל שטיך.

בשנת 2002 הייתה שותפה סנצ'ס ויקאריו ביחד עם טומי רוברדו לזכייתה של ספרד בפעם השנייה בגביע הופמן לאחר ניצחון בגמר 1-2 על נבחרת ארצות הברית שכללה את יאן-מייקל גמביל ומוניקה סלש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו** בוויקישיתוף

* ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו, באתר olympedia.org
* ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו, באתר ה-WTA
* ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו, באתר ה-ITF
* ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו, באתר גביע הפדרציה
* ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו, באתר היכל התהילה של הטניס
* ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו (אורכב 22.04.2009 בארכיון Wayback Machine) באתר *sports-reference* (באנגלית)
* אלמוג שריד, רק רשת: סאנצ'ס ויקאריו חסרת כל, באתר nrg‏, 22 בפברואר 2012
* אתר למנויים בלבד אמיר ענבר, אף אחד לא האמין שבת 17 תעלה לפסגת הטניס. מעטים נותרו לצדה כשקרסה, באתר הארץ, 11 ביוני 2022

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb125257345 (data)
* CANTIC: a10672126
* GND: 114824843
* ISNI: 0000 0000 7362 1204
* LCCN: n95110702
* NKC: xx0023578
* NLP: A12082958
* NTA: 15626708X
* SUDOC: 172332435
* VIAF: 37026599
* WorldCat: lccn-n95110702

 |
**לב סגול**, **עץ סגול** ולפעמים **אמרנת'** (באנגלית **purpleheart**, **violet wood** או **amaranth**), מדעית "**Peltogyne**", הוא סוג המכיל 23 מינים מוכרים של בעלי פרחים במשפחת הקטניות. מקורו ביערות גשם טרופיים של מרכז ודרום אמריקה, מגררו, מקסיקו, דרך מרכז אמריקה ועד דרום מזרח ברזיל.

הם עצים בינוניים עד גדולים שגדלים על לגבהים של 30-50 מטרים, עם קוטר גזע של עד 1.5 מטר. העלים מתחלפים, מחולקים לזוג סימטרי של עלונים גדולים באורך 5-10 סנטימטרים ורוחב של 2-4 סנטימטרים. הפרחים קטנים, עם חמישה עלי כותרת לבנים, הגדלים בקבוצה על ענפים מסועפים. הפרי הוא תרמיל המכיל זרע בודד. העץ משמש לתעשייה, אבל קשה לעיבוד.

עץ
--

העצים מוערכים לעבודות נגרות בזכות צורת ומרקם העץ היפה, שכאשר חותכים אותם, הופך במהירות מחום בהיר לצבע סגול עשיר. חשיפה לאור אולטרה סגול (UV) מכהה את העץ לצבע חום עם גוון קל של הסגול המקורי. ניתן למזער את האפקט הזה עם גימור המכיל מעכב UV. העץ היבש קשה מאוד, נוקשה וצפוף עם משקל סגולי של 0.86 ק"ג למטר מעוקב. לכן קשה לעבוד עם עץ סגול. מאידך הוא מאוד עמיד לנזקים ובליה וכן עמיד למים.

לב סגול מוערך עבור שימוש בעבודות שיבוץ משובחות במיוחד עבור כלי נגינה, לוחות לגיטרה, חיתוך עץ, ארונות, ריצוף ורהיטים. העץ הוא בעל ערך גם ביישומים הדורשים קשיחות ועמידות, כגון סיפון משאיות.

גלריה
-----

* 
* לוח עם למינציה של עץ סגול (הכהה ביותר)לוח עם למינציה של עץ סגול (הכהה ביותר)
* Peltogyne sp. MHNTPeltogyne sp. MHNT

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לב סגול** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sotuyo Vázquez, Jeny Solange (2014). "El palo morado (*Peltogyne mexicana*), una leguminosa maderable con futuro incierto y parientes lejanos". *Revista Digital Universitaria* (בספרדית). Universidad Nacional Autónoma de Mexico. **15** (4). ISSN 1607-6079.
2. ↑  "PURPLEHEART-PELTOGYNE".
3. ↑  Garnet Hall (בפברואר 2006). *The Art of Intarsia: Projects & Patterns*. Tamos Books, Incorporated. pp. 16–. ISBN 978-1-895569-75-9. `{{cite book}}`:  (עזרה)
4. ↑  "WoodSense: Spotlight on Purpleheart". *www.woodcraft.com*. נבדק ב-2021-07-01.
5. ↑  "Purpleheart Wood".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007533964605171

 |
**פאול פון רננקמפף** (בגרמנית: **Paul von Rennenkampf**; ברוסית: **Па́вел Ка́рлович фон Ренненка́мпф**, **פאוול קרלוביץ'**; 17 באפריל 1854 – 1 באפריל 1918) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית שהשתתף בקרבות בתחילת מלחמת העולם הראשונה. הוצא להורג על ידי הבולשביקים.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד באסטוניה במשפחה של גרמנים-בלטים. בגיל 19 התקבל לבית ספר צבאי בהלסינקי. הוא הצטיין בלימודיו והמשיך באקדמיה הצבאית ניקולאייבסקי בסנקט פטרבורג. הוא טיפס בתפקידים ובדרגות.

בשנים 1900–1901 השתתף במאבק במרד הבוקסרים, ניהל מספר קרבות מוצלחים במנצ'וריה והצליח להסיר את השתלטות הבוקסרים על חרבין. לאחר דיכוי המרד הוצע לו פיקוד על המשמר המלכותי של הצאר אבל הוא סירב.

הוא נפצע במלחמת רוסיה–יפן (1904–1905). הוא השתתף ביחד עם אלכסנדר סמסונוב בקרב מוקדן וסמסונוב האשים אותו בתבוסה בכך שלא מיהר לעזור לו בלחימה.

ב-1905 נשלח לסיביר ודיכא שם מרד מקומי. לאחר מכן הועלה לדרגת גנרל והתמנה לראש המטה הצבאי במחוז וילנה.

בתחילת מלחמת העולם הראשונה התמנה פון רננקמפף למפקד הארמייה הראשונה ופלש לפרוסיה המזרחית. בתחילה נחל ניצחון בקרב גומבינן אבל קיבל ביקורות קשות ודרישה להדיחו לאחר שלא עזר לעמיתו, הגנרל אלכסנדר סמסונוב שהארמייה השנייה עליה פיקד הושמדה על ידי הגרמנים בקרב טננברג, תבוסה שגרמה להתאבדותו של סמסונוב.

לאחר שהגרמנים השמידו את הארמייה של סמסונוב הם התפנו לטפל ברננקמף ובקרב הראשון על האגמים המזוריים, בספטמבר 1914, נחל רננקמפף תבוסה קשה ונאלץ לסגת מפרוסיה.

לאחר כישלונו בקרב לודז' בנובמבר 1914, הוא הודח מתפקידו והואשם בחוסר תפקוד ואף בבגידה (בגלל מוצאו הגרמני). ב-6 באוקטובר 1915 הוא פוטר מהצבא.
במהפכת פברואר, 1917, הוא נאסר על ידי ממשלת המעבר הרוסית ונכלא במבצר פטרופבלובסקיה בסנקט פטרבורג באשמה של תפקוד לקוי ומעילה.

במהפכת אוקטובר הוא שוחרר ועבר לעיר טגנרוג לחוף ים אזוב, שם חי בשם "מנדוסאקיס" וטען שהוא אזרח יווני.

הבולשביקים גילו את זהותו והציעו לו תפקיד פיקודי בצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה. לאחר שסירב הוא נידון למוות והוצא להורג ב-1 באפריל 1918.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאול פון רננקמפף** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb10677113z (data)
* GND: 172345308
* ISNI: 0000 0000 3293 1302
* LCCN: n92113145
* NKC: js2014839840
* NLP: A3151022X
* NTA: 236177532
* SUDOC: 177003286
* VIAF: 23801605
* WorldCat: lccn-n92113145

 |
**לב קרבל** (ברוסית: **Лев Кербель**; ‏7 בנובמבר 1917, סמניבקה – 14 באוגוסט 2003, מוסקבה) היה פסל יהודי סובייטי. על עבודותיו הוא זכה בעיטורים רבים לרבות גיבור העמל הסוציאליסטי, ועיטור לנין, פרס לנין ועוד.

קורות חיים
----------

לב קרבל נולד בסמניבקה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחה יהודית. לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה המשפחה התיישבה בסמולנסק. אביו החל לעבוד במערכת המפלגתית. לב קרבל התעניין בביולוגיה ותכנן המשך לימודים בתחום זה.

כבר בגיל צעיר התגלה אצלו כישרון לפיסול וציור. בשנת 1933 בתחרות מקומית לבתי הספר הוא זכה במקום ראשון עם תבליט של לנין. בעקבות כך הוא נשלח למוסקבה. במוסקבה לב קרבל הציג את עבודתו לנאדז'דה קרופסקיה שהייתה סגנית שר החינוך. קרבל קיבל הפנייה ללימודי פיסול במוסקבה והחל ללמוד בשנת 1937 במכון הגבוה לאמנות ופיסול.

במהלך מלחמת העולם השנייה הוא עבד בהקמת ביצורים סביב מוסקבה ובשנת 1942 גויס לצי הצפוני. בהיותו צייר צבאי הוא השתתף בסיורים.

בשנת 1945 הוא נשלח לברלין והיה בין מתכנני אנדרטת המלחמה הסובייטית.

במהלך עבודתו קרבל בנה כ-50 פסלים ואנדרטאות למנהיגי ברית המועצות וקרל מרקס. רבים מפסליו היו מוצבים במקומות מרכזיים בערי ברית המועצות, אך פורקו בהמשך בעקבות התפרקות ברית המועצות.

עבור פסל של קרל מרקס במוסקבה הוא קיבל פרס לנין ופסל בקמניץ הוא קיבל עיטור קארל מרקס.

בנוסף לכך לבב קרבל פסל מצבות לפי הזמנה פרטית לאנשי אמנות, צבא ומנהיגי המדינה.

בשנת 1962 הוא התמנה לפרופסור באקדמיה בה למד ובמשך שנים גידל דור פסלים.

לב קרבל נפטר ב-14 באוגוסט 2003 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לב קרבל** בוויקישיתוף
* קורות חיים (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb179758147 (data)
* GND: 127170847
* ISNI: 0000 0001 1452 6626
* LCCN: n89602773
* NKC: xx0075603
* RKD: 276290
* SUDOC: 174440367
* ULAN: 500105885
* VIAF: 96470600
* WorldCat: lccn-n89602773

 |
**השער האדום** (באיטלקית: **La porta rossa**) הוא סדרת דרמה המשכית מסוגת הדרמה והפנטזיה מבית היוצר של רשת Rai 2 האיטלקית שעונתה הראשונה שודרה החל מ-22 בפברואר 2017. בסדרה כיכבו קרלו לוקארלי וז'אן-פיירו ריגוסי.

תקציר העלילה
------------

הסדרה ממוקמת בטריאסטה. הנציב לאונרדו קליוסטרו הוא אימפולסיבי, בעל מזג נוקשה מאוד ולא שגרתי וכלל לא נוטה לעקוב אחר הנהלים והנחיות הממונים עליו. אך הוא מוצא את עצמו נאבק בחקירה המורכבת ביותר בקריירה שלו: חקירת הרצח של עצמו.

למעשה, הוא נהרג בפעולה משטרתית בודדת, אבל במקום לעבור ב"שער האדום" המפריד בין חיים למוות ומוביל אל החיים שלאחר המוות, הוא בוחר להישאר בעולם הארצי וכך לגלות מי הוא הרוצח שלו: רק כך יוכל להציל את חייה של אשתו, השופטת אנה מאייר (שממנה נפרד בשנים האחרונות, אף על פי שהאהבה עדיין הייתה ביניהם), לאחר שחווה כמה חזיונות על העתיד בהם הוא רואה דמות מסתורית שמנסה לרצוח את אנה על רקע עץ חג המולד, הוא חושד שהרצח יתבצע בתקופת חג המולד.

אבל, כאמור, לאונרדו מת והאנשים היחידים שיכולים לעזור לו הם נערה בת שבע עשרה, ונסה רוזיק, המגלה שהיא מדיום וגם האדם היחיד שיכול לראות ולשמוע אותו וג'ונאס, רוח אחרת במצב דומה, אשר מסייעת ללאונרדו לחלץ את עצמו ולהסתגל למצב הרפאים החדש שלו.

עד מהרה מתברר שהרוצח של לאונרדו, ככל הנראה, הוא עמיתו בתחנת המשטרה, אשר ניהל חיים כפולים והוא קשור להברחת חומר כימי חדש בעל עוצמה קטלנית. במצבו החדש כרוח רפאים לאונרדו מנסה להפיל את העמית במלכודת ולחשוף אותו. אך נדמה שלכל עמיתיו של לאונרדו יש משהו להסתיר ולכן הם כולם חשודים אפשריים. אבל גם השופט אנטוניו פיראס, עמיתה של אנה, שתמיד הייתה מאוהבת בה ותמיד הייתה לו שנאה לא מוסתרת כלפי לאונרדו או, אביה של אנה, אלביו, שמעולם לא אישר את נישואי בתו ללאונרדו, נראה שלכולם יש שלדים בארון.

פרקי הסדרה
----------

| רשת | פרקים | שנת שידור |
| --- | --- | --- |
| עונה ראשונה | 12 | 2017 |

| עונה | פרקים | שודרה לראשונה (איטליה) |
| --- | --- | --- |
| הפרק הראשון | הפרק האחרון |
|  | 1 | 12 | 22 בפברואר 2017 | 11 במרץ 2017 |

רימייק
------

בנובמבר 2020 רשת TV-3 הרוסית שידרה את הסדרה המיסטית **"רוח הרפאים"** («Фантом») בכיכובו של דניס שבדוב ובהפקת 1-2-3 Production כרימייק לסדרה האיטלקית.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של השער האדום

* "השער האדום", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "השער האדום", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**פאול פרנץ פליקל** (בגרמנית: **Paul Franz Flickel**‏; 8 באפריל 1852 – 18 במרץ 1903) היה צייר נוף גרמני.

ביוגרפיה
--------

פאול פליקל נולד בברלין בשנת 1852 כשני מתוך חמשת ילדיהם של פרנץ פליקל (1812–1878) ואשתו אנטוניה גרופיוס (1825–1907). הקריירה האמנותית שלו החלה בגיל 16 כשהחל להכשיר את עצמו לאותה אמנות יחד עם סבו מצד אמו - צייר תיאטרון וצייר הדקורטיבי פרופסור קרל וילהלם גרופיוס. [2] בשנת 1871 נסע לשלוש שנים לויימאר בבית הספר לאמנות ולמד ציור נוף אצל פרופסור תאודור האגן. ב־1874 וב־1875 המשיך את לימודיו בדיסלדורף.

משנת 1876 התגורר בברלין, ויצא מדי פעם לנסיעות לימוד לאוסטריה ובשנת 1877 לאיטליה. בשנים 1892–1903 היה חבר באקדמיה הפרוסית לאמנויות בברלין, ובשנת 1894 מונה לפרופסור.

התמונות שצייר לאחר שנסע לאיטליה מאופיינות בהשפעות עוצמתיות של אור השמש ובטיפול ציורי רחב, כאשר קיים דגש מיוחד על תיאור הצמחייה השופעת של הדרום".

ללימודיו בגרמניה בחר בחוף הים הבלטי של אוסטולשטיין, דארס ורייגן, הרץ ומארק ברנדנבורג. שם צייר במיוחד את יערות האשור באור שמש מלא. עבור "יער האשור" הוא קיבל את מדליית הזהב הגדולה בתערוכת האמנות בברלין בשנת 1886.

פאול פליקל נפטר בנרבי שבאיטליה בשנת 1903.

קברו שעוטר במקור באבני קבר של הפסל אוטו ריז, נמצא בבית העלמין החדש בברלין.

גלריה
-----

* במבצר ריינסברג במבצר ריינסברג
* שער בפארקשער בפארק
* רועה עם עדררועה עם עדר
* חוף סלעיחוף סלעי
* מזרקה בווילה בורגזה, רומאמזרקה בווילה בורגזה, רומא

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאול פליקל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Franz" Friedrich Ferdinand Flickel + "Antonie" Johanne Wilhemine Gropius - RWWeb.de, web.archive.org, ‏2015-06-05
2. ↑  Zeno, Lexikoneintrag zu »Flickel«. Meyers Großes Konversations-Lexikon, Band 6. Leipzig ... www.zeno.org (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1209580241
* RKD: 217778
* ULAN: 500139018
* VIAF: 149699905
* WorldCat: viaf-149699905

 |
בתורת המספרים, המונח **השערת אוילר** מתייחס להכללה שהציע לאונרד אוילר עבור המשפט האחרון של פרמה. פרמה טען שאם {\displaystyle \ 2<n}, אז סכומן של שתי חזקות n-יות (של מספרים שלמים שאינם אפס) לעולם אינו יכול להיות חזקה n-ית. על כך כתב אוילר:

* "גאומטריקנים רבים סבורים שניתן להכליל את <טענתו של פרמה>. בדיוק כפי שאין שתי קוביות שסכומן או הפרשן הוא קובייה, ברור שלא ניתן להציג שלוש חזקות רביעיות שסכומן הוא חזקה רביעית, ושלפחות ארבע חזקות רביעיות דרושות כדי שסכומן יהיה חזקה רביעית (גם אם דוגמה כזו טרם ניתנה). באופן דומה, נראה שלא ניתן להציג ארבע חזקות חמישיות שסכומן הוא חזקה חמישית, וכך הלאה".

אוילר ידע, מן הסתם, שפרנסואה וייט מצא ב-1591 אינסוף פתרונות למשוואה {\displaystyle \ a^{3}+b^{3}+c^{3}=d^{3}}. עם זאת, להשערה לא ניתנה כל ראיה, והיא נותרה לא מוכרעת, עד שנת 1966. בשנת 1911 מצא R. Norrie את הדוגמה שאוילר חיפש, ובה ארבע חזקות רביעיות המצטרפות לחזקה רביעית: {\displaystyle \ 30^{4}+120^{4}+272^{4}+315^{4}=353^{4}}. רק ב-1966 נמצאה, בעזרת מחשב, דוגמה נגדית להשערה, בארבע חזקות חמישיות: \ 27^{5}+84^{5}+110^{5}+133^{5}=144^{5}. 

ב-1988‏ הראה נועם אלקיס (בעקבות עבודה של Demjanenko מ-1973), איך אפשר לבצע פרמטריזציה של המשוואה {\displaystyle \ x^{4}+y^{4}+z^{4}=1} כמשפחה של עקומים אליפטיים, והראה שמשפחה זו ישנם אינסוף עקומים בעלי דרגה חיובית; את הנקודות הרציונליות על עקום כזה אפשר לתרגם לפתרון בשלמים של המשוואה {\displaystyle \ A^{4}+B^{4}+C^{4}=D^{4}}. ניתוח זה אפשר לאלקיס למצוא את השוויון {\displaystyle \ 2682440^{4}+15365639^{4}+18796760^{4}=20615673^{4}}. חיפוש ממוחשב שאלקיס הנחה גילה באותו זמן גם את הפתרון הקטן ביותר: {\displaystyle \ 95800^{4}+217519^{4}+414560^{4}=422481^{4}}.

כהכללה נוספת של השערת אוילר, הוצע
שלמשוואה {\displaystyle \sum \_{i=1}^{n}a\_{i}^{k}=\sum \_{j=1}^{m}b\_{j}^{k}} אין פתרון כאשר {\displaystyle \ m+n\leq k}.

לקריאה נוספת
------------

* השערת אוילר
* לוח זמנים של השערת אוילר ובעיות דומות

קישורים חיצוניים
----------------

* השערת אוילר, באתר MathWorld (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  On A^4 + B^4 + C^4 = D^4, Mathematics of Computation, Vol. 51 (144), (1988), 823-833
2. ↑  Lander, L. Parkin, T. and Selfridge, J. "A Survey of Equal Sums of Like Powers", Math. of Comp, Vol 21, 1967, 446-459
**אנדרה בלאטמן** (**André Blattmann**;‏ נולד ב-6 במרץ 1956) הוא איש צבא שווייצרי בדימוס, אשר שימש כראש הכוחות המזוינים (מקביל לרמטכ"ל) של צבא שווייץ בין השנים 2008–2016.

ביוגרפיה
--------

בשנת 1984 התגייס בלאטמן לצבא שווייץ ובמקביל החל ללמוד כלכלה באוניברסיטת ציריך. בתפקידו הצבאי שימש כמדריך בכוחות הנ"מ, ובשנת 2001 קודם לדרגת בריגדיר ומונה לראש מטה הקורפוס ה-4. בשנת 2002 נשלח בלאטמן ללימודים בארצות הברית, ולאחר מכן שימש כמפקד בית הספר המרכזי של הצבא השווייצרי. ב-1 בינואר 2008 מונה לסגן ראש הכוחות המזוינים (מקביל לרמטכ"ל). ב-21 ביולי של אותה שנה התפטר ראש הכוחות המזוינים המכהן רולנד נף מתפקידו, ובלאטמן מונה לממלא מקומו וב-1 במרץ 2009 מונה לתפקיד באופן קבוע.

במרץ 2010 הציג בלאטמן מצגת בפני ועדת הביטחון של המועצה הלאומית, שמסבירה כי ספרד, צרפת, איטליה ופורטוגל עומדות בפני משבר לאומי חמור והזהיר מפני גלי הגירה שיגיעו עד שווייץ. המצגת ספגה ביקורת רבה. נטען שבלאטמן הציג איומים לא מציאותיים, ושחרג מתפקידו כאיש צבא כאשר הביע את דעתו בעניינים פוליטיים. באפריל 2016 התפרסמה הקלטה שלו במהלך יום עיון לקציני מטכ"ל. בהקלטה כינה בלאטמן את מגיש הטלוויזיה הפופולרי סנדרו ברוץ "סנדרו קוץ", ודרש לשלוח אלמוני שהדליף תיקים צבאיים לתקשורת "לבית המטבחיים". ההקלטה עוררה זעם רב בשווייץ.

ב-1 בינואר 2017 פרש מתפקידו והוחלף על ידי פיליפ רבור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרה בלאטמן** בוויקישיתוף

* אנדרה בלאטמן, באתר הצבא השווייצרי
* אנדרה בלאטמן, באתר ממשלת שווייץ

הערות שוליים
------------

1. ↑  BRISANTE EUROPA-KARTE
2. ↑  Verräter auf die Schlachtbank

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 115034489X
* LCCN: n2018050114
* VIAF: 8213151595790605470005
* WorldCat: lccn-n2018050114

 |
**פאול פרייהר פואהלו פון ברלוג** (בגרמנית: **Paul Freiherr Puhallo von Brlog**;‏ 21 בפברואר 1856 ברלוג, האימפריה האוסטרית – 12 באוקטובר 1926 וינה, אוסטריה) היה מפקד בכיר בצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה
--------

### תחילת דרכו

פואהלו נולד ב-21 בפברואר 1856 בעיר ברלוג שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. כיום נמצאת העיר בתחומי קרואטיה המודרנית. הוא היה בנו של הגנרל מיכאל פואהלו פון ברלוג, וכבר מילדותו הועידה לו משפחתו קריירה צבאית. הוא למד באקדמיה הצבאית בווינה, ובשנת 1877 הפך ללויטננט. בין השנים 1880-1882 הוא השתתף בקורס ארטילריה מתקדמת בווינה, וסיים את לימודיו בהצטיינות. בנובמבר 1882 הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט, ומשנת 1886 עד שנת 1892 שימש כמדריך באקדמיה הצבאית הטכנית.

בספטמבר 1892 הוא מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-3 בלינץ, ובמאי 1893 הועלה לדרגת מיור. בנובמבר 1895 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לוטננט. באפריל 1895 קיבל פיקוד על הרגימנט ה-55 בטרנופול. במהלך שנים אלה הוא זכה לתשבחות מפי מפקדיו, ובמיוחד הודגש הכישרון שלו כמאמן. בשנת 1905 הוא מונה למפקד בריגדת החי"ר ה-50 בווינה, והועלה לדרגת גנרל-מיור. במאי 1909 הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט, בספטמבר 1910 קיבל פיקוד על דיוויזיית הלנדוור ה-46 בקרקוב, באוקטובר 1912 הועבר לקורפוס החמישי בברטיסלאבה. בנובמבר 1913 הועלה לדרגת פלדצוגמייסטר.

### מלחמת העולם הראשונה

 ערך מורחב – **מלחמת העולם הראשונה**  

עם פרוץ המלחמה היה פואהלו מפקד הקורפוס החמישי שחנה בגליציה והיה חלק מהארמייה הראשונה של ויקטור דנקל. הקורפוס שלו השתתף בקרב קרשניק, ובאוקטובר 1914 השתתף בקרב על הוויסלה. לזמן מה הוחזק הקורפוס בעתודה באזור הקרפטים, ולאחר מכן הועבר תחת פיקוד הארמייה השלישית, והשתתף בניסיון לשחרר את הכוחות הנצורים בפשמישל במהלך המצור על פשמישל. ב-25 במאי 1915 הוא החליף את סבטוזר בורוייביץ' בתפקיד מפקד הארמייה השלישית. יחד עם הארמייה ה-11 הגרמנית הוא הצליח לשחרר את פשמישל בתחילת יוני. ב-10 ביוני הוא הוחלף בתפקיד בידי קרל טרשצ'יאנסקי פון נאדוש.

הוא הועבר לפקד על הארמייה הראשונה, ולחם בקרבות בפולין וברומניה. הארמייה שלו הוכפפה מאוחר יותר תחת קבוצת הארמיות מקנזן הגרמנית. ב-13 במאי 1916 הוא הועלה לדרגת גנרל-אוברסט הגבוהה מגנרל אך הנמוכה מפילדמרשל. הארמייה שלו השתתפה במתקפת ברוסילוב, והשתתפה בנסיגה הכללית של מעצמות המרכז אחרי המתקפה. ב-26 ביולי 1916 הוחלף בתפקידו ולא ניתן לו כוח חדש לפקד עליו. ב-7 באפריל 1917 הוא עוטר בצלב הגדול של מסדר לאופולד. הוא פרש מהצבא לאחר תום המלחמה, בדצמבר 1918.

### אחריתו

לאחר פרישתו הוא עבר לגור בממלכת יוגוסלביה, אולם מכיוון שנותר נאמן לבית הבסבורג, קיבל רק פנסיה קטנה. הוא עבר בסופו של דבר לווינה שבאוסטריה, ומת ב-12 באוקטובר 1926. גופתו הועברה ללינץ, ונערכה לו לוויה מכובדת בנוכחות חבריו וקציניו לשעבר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאול פואהלו פון ברלוג** בוויקישיתוף
* פאול פואהלו פון ברלוג באתר המוקדש לצבא האוסטרו-הונגרי (באנגלית)
* פאול פואהלו פון ברלוג באתר weltkriege (בגרמנית)
* פאול פואהלו פון ברלוג באתר המוקדש לקצינים אוסטריים (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 13006632X
* ISNI: 0000 0000 1705 4372
* VIAF: 60179257
* WorldCat (עם VIAF): 60179257

 |
סמלילה של 104.5FM רדיו צפון עד 2016
**104.5FM רדיו צפון** היא תחנת רדיו אזורית המשדרת מצפונה של ישראל. עד דצמבר 2016 הייתה ידועה בשם "**צפון ללא הפסקה**".

על התחנה
--------

אולפני הרדיו ממוקמים במגדל תפן. בעבר, ישבה התחנה במלון אחוזת אסיינדה בעיר מעלות-תרשיחא.

עם הקמתה של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, הייתה התחנה בעלות-חלקית של דני נישליס ונקראה "רדיו MIX". בשנת 2003, קנתה את התחנה קבוצת "רדיו ללא הפסקה", בבעלות איש העסקים אלי עזור.

תוכן השידורים בתחנה משלב בין תוכניות מלל בתחום האקטואליה, ספורט, ייעוץ וסאטירה, לבין רצועות מוזיקה עכשווית ולהיטים מכל הזמנים, ובנוסף משדר במהלך היום 7 שעות סינדיקציה מרדיו 103.

התחנה מפיקה ועורכת גם מבזקי חדשות העוסקים בנושאים מוניציפליים, הקשורים לרשויות המקומיות באזורי הקליטה של התחנה. אלו משודרים בכל חצי שעה עגולה, החל מהשעה 06:30 בבוקר ועד השעה 17:30 בערב בפיקוחו ועריכותו של מנהל החדשות של התחנה יואב מינץ.

התוכניות בתחנה מוגשות, בין היתר, על ידי יואב מינץ, ליאת רון, סלוצקי ודומינגז, גדי נס, דידי הררי, אסי לביא (הג'וקר), נתן זהבי, רון קופמן ויוני הללי.

בנובמבר 2018 רדיו צפון פיצל את תדריו והפך את התדר המשני שלו 101.5FM לתחנת רדיו נפרדת בשם "התחנה" המשדרת מוזיקה ים תיכונית ומשלבת מוזיקה נוסטלגית לצד להיטים עכשוויים בטעם של פעם.

אזורי הקליטה והשידור
--------------------

אזור זיכיונה כתחנה אזורית הוא ממטולה ועד חדרה. אזורי הקליטה שלה מדרום לצפון: החל מחיפה והקריות, דרך עכו ונהריה ועד מטולה וקריית שמונה; ממזרח למערב - החל מטבריה ונוף הגליל, צפת וראש פינה דרך כרמיאל וזכרון יעקב.

לשידורי התחנה ניתן להאזין גם בערוץ 87 ב-HOT, בערוץ 71 ב-Yes הטלוויזיה בלוויין ובאתר האינטרנט שלה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של 104.5FM רדיו צפון
* 104.5FM רדיו צפון, ברשת החברתית פייסבוק
* חגי עינב, צפון ללא הפסקה: משדרים תחת אש, באתר ynet, 31 ביולי 2006

| ישראלישראל שידור רדיו בישראל |
| --- |
| תאגיד השידור הישראלי (קול ישראל) | כאן תרבות • כאן ב • כאן גימל • רדיו מַכַּאן • VoisFarsi • כאן רק"ע • כאן 88 • כאן קול המוזיקה • כאן מורשת • הרדיו החינוכי |
| צה"ל | גלי צה"ל • גלגלצ |
| הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו (רדיו אזורי) | אקו 99FM • רדיו א-שמס • רדיו 90FM • רדיו דרום • רדיו חיפה • רדיו ירושלים • רדיו לב המדינה • 103fm • רדיו קול ברמה • רדיו קול הים האדום • רדיו קול חי • רדיו קול רגע • רדיו תל אביב • 104.5FM רדיו צפון • רדיו א-נאס • רדיוס 100FM • תדרי הפיצול: 99.5 חמ-אש • הדיבור החם בדרום • פרוויה רדיו • קול פליי • קול חי מיוזיק |
| הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו – איו"ש | גלי ישראל |
| שידורי רדיו באינטרנט | רדיו ynet • הקצה |
| תחנות רדיו שנסגרו |
| רשות השידור (קול ישראל) | רשת א' • רשת ב' • רשת ג' • רשת ד' (קול ישראל בערבית) • רשת ה' (קול ישראל בפרסית) • רק"ע • 88FM • קול המוסיקה • רשת מורשת • הרדיו החינוכי • קול ציון לגולה • הגל הבטוח |
| רדיו פיראטי | ערוץ 7 • קול השלום • רדיו כל האמת |
**די. בי.סי פייר** (באנגלית: **DBC Pierre**; נולד ב-1961) הוא שם העט של הסופר הדרום אוסטרלי **פיטר וורן פינלי**, המתגורר כיום באירלנד.

ביוגרפיה
--------

פייר נולד בבריינלה הישנה המצויה בדרום אוסטרליה. שם העט שלו מורכב מראשי התיבות באנגלית DBC (מלוכלך אבל נקי) השם פייר הוא כינוי שהוענק לסופר בילדותו על ידי חבריו, **פייר המלוכלך!** הייתה דמות מצוירת מתוך סדרת אנימציה בשם סופר 6. אביו היה מרצה באוניברסיטת אדלייד האוסטרלית. 

פייר התגורר באוסטרליה, ארצות הברית, אנגליה, ספרד, מקסיקו. משפחתו הייתה אמידה מבחינה כלכלית, מאידך הסופר העיד על עצמו שבמשך שנים היה מכור לסמים ועסק בפעילות פלילית כדי לספק את התמכרותו. הספר "ורנון גוד ליטל" הוא סאטירה ביקורתית אודות תרבות הצריכה והמותגים והאופן שבו אמצעי התקשורת מלעיטים את הצרכנים במידע אשר איש לא טורח לבקר או לבדוק את אמיתותו. ורנון ליטל הוא נער מוזר בן 15 מעיירה נידחת בטקסס ארצות הברית המואשם ברצח 16 תלמידי תיכון על לא עוול בכפו. הוא נידון לגזר דין מוות. משפטו, מאסרו וגזר דינו יוצרים "פסטיבל" תקשורת מאחוריו עומדים ספונסרים ואילי תקשורת. הספר תורגם לשפות רבות והיה לרב-מכר. זכה בפרס מאן בוקר לשנת 2003 בפרס ויטברד לרומן ראשון, בתואר ספר השנה של סן פרנסיסקו כרוניקל, בספר הבולט לשנת 2003 של הניו יורק טיימס ובפרס ג'יימס ג'ויס

ספריו שתורגמו לעברית
--------------------

* ורנון גוד ליטל (קומדיה מן המאה ה-21) מאנגלית: אמנון כץ, הוצאת מטר, 2003

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **די.בי.סי פייר** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של די.בי.סי פייר
* די.בי.סי פייר, ברשת החברתית Goodreads
* על הספר ורנון גוד ליטל בטקסט
* ynet, די. בי. סי פייר הוא הזוכה בפרס ה'בוקר', באתר ynet, 15 באוקטובר 2003
* כתבה על הסופר בגרדיין
* די.בי.סי פייר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ריינלה הישנה
2. ↑  על סדרת האנימציה סופר שש
3. ↑  פרס ויטברד לרומן ראשון שנת 2003
4. ↑  פרס ג'יימס ג'ויס מטעם האקדמיה האירית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007282714305171
* BIBSYS: 3108545
* BNE: XX1669529
* BnF: cb14504832c (data)
* GND: 128822724
* ICCU: NAPV096115
* ISNI: 0000 0001 0926 2582
* LCCN: nb2002092782
* LNB: 000055191
* MusicBrainz: cefa0a40-5c1f-44a6-940c-0191a44adf2f
* NDL: 01113788
* NKC: xx0016807
* NLA: 40649692
* NLG: 197136
* NSK: 000347612
* NTA: 255313926
* RERO: 02-A009105281
* SELIBR: 284032
* SUDOC: 075876701
* VIAF: 93888958
* WorldCat: lccn-nb2002092782

 |
**הוד רוממותו** (נקרא גם "הוד מעלתו" ו"הממון"; במקור בגרמנית: **Seine Hoheit**) הוא מחזה מאת בנימין זאב הרצל, שנכתב בשנת 1886 והועלה לראשונה ב-1888.

תוכן המחזה
----------

המחזה הוא סאטירה המשקפת את החברה הכוחנית המודרנית של בעלי ההון, העומדת בניגוד למעמד הפועלים, שאנשיו עובדים בעסקים המצויים בבעלות החברה הבורגנית. הרצל בחר לעסוק בתכנים אלה בעקבות שינויים כלכליים ומדיניים שחלו באירופה של העת החדשה. שינויים אלה הביאו לחיזוקה של החברה הבורגנית, ולהפיכתה למעמד המשפיע ביותר. במחזה, הרצל ביקש לתאר את הניגודים החברתיים שנוצרו כתוצאה משינויים אלה.

הצלחתו של המחזה
---------------

באוקטובר 1886 סיים הרצל לכתוב את המחזה, ולאחר כשנתיים, בשנת 1888, הועלה המחזה בפעם הראשונה ב-12 בפברואר בתיאטרון הגרמני בפראג, שם זכה לאהדת הקהל. חלק מהביקורות האוהדות נכתבו על ידי הבמאי היינריך טוולס, אולם המחזה ירד אחרי שלוש הצגות בלבד. אהדה זו הסבה להרצל גאווה וסיפוק עצמי רבים. כעבור שבועות אחדים, ב-18 במרץ, הועלה המחזה על הבימה בברלין, ובכך הוגשם חלומו של הרצל. לצד הצלחתו הבימתית, המחזה היה מושא לביקורת חריפה, שהתמקדה באופן המשחק.

המחזה "הוד רוממותו" נחל הצלחה בימתית רבה, וכתוצאה מכך פרסומו של הרצל הלך וגדל. הצלחת המחזה העניקה להרצל הכרה והערכה רבה, ובעקבות כך נפתחו עבורו הזדמנויות חדשות שסייעו לו בהמשך הקריירה.

קישורים חיצוניים
----------------

* שמואל ליב ציטרון, הרצל: חייו ופעילותו, בפרויקט בן-יהודה

הערות שוליים
------------

1. 1 2  עמוס, איילון, **הרצל: ביוגרפיה**, תרגום: ג. אריוך ועמוס אילון, עם עובד, תשל"ז 1976, עמ' 103-104
2. ↑  ארנסט פוול, **The Labyrinth of Exile: A Life of Theodor Herzl**, הרפר וקולינס, 1989, עמ' 116 בגוגל ספרים
3. ↑  עמוס, איילון, **הרצל: ביוגרפיה**, תרגום: ג. אריוך ועמוס אילון, עם עובד, תשל"ז 1976, עמ' 34-36
4. ↑  עמוס, איילון, **הרצל: ביוגרפיה**, תרגום: ג. אריוך ועמוס אילון, עם עובד, תשל"ז 1976, עמ' 104
הרב **יעקב חיים סרנא** (ט' באדר א' תרפ"ט, 19 בפברואר 1929, חברון - ה' בתמוז ה'תשע"א, 7 ביולי 2011, ירושלים) היה ראש ישיבת חברון בגבעת מרדכי, וראש ישיבת חברון-גאולה.

ביוגרפיה
--------

נולד בחברון בשנת תרפ"ט, בנם היחיד של הרב יחזקאל סרנא ופעשא-מרים, בתו של הרב משה מרדכי אפשטיין. סבו הרב אפשטיין היה ראש ישיבת סלבודקה בקובנה ועמד בראש הקבוצה שהקימה בחברון את ישיבת חברון, יחד עם אביו הרב יחזקאל סרנא שהיה יד ימינו ולימים ממלא מקומו. בגיל חצי שנה פרצו פרעות תרפ"ט והישיבה עברה מחברון לשכונת גאולה בירושלים, שם גדל.

בצעירותו למד בישיבת תפארת צבי בירושלים, ששימשה מכינה לישיבת חברון. אחת החברותות שלו ב"תפארת צבי" היה מנחם אלון. כמו כן למד בצעירותו בישיבת מקור חיים בירושלים ובישיבת תפארת ציון בבני ברק, שם התקרב לחזון איש. בהיותו כבן 14 עבר ללמוד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה, שם למד בחברותא עם הרב משה שמואל שפירא והרב יוסף רוזובסקי. לאחר כמה שנים עבר ללמוד בישיבת חברון אצל אביו, ראש הישיבה, שם גידלו וטיפחו הרב ישעיהו גולדשמידט.

בשנות ה-50 נישא לרחל, בתו של מלכיאל פרידמן מממל, מתלמידי ה"סבא" מסלבודקה. לאחר נישואיו למד כמה שנים בישיבת מיר בירושלים, ובין החברותות שלו באותה תקופה הרב משולם דוד סולובייצ'יק והרב אליעזר פלצינסקי. עם הזמן נעשה יד ימינו של אביו בניהול ישיבת חברון, וכן עסק בהוצאתם לאור של כתבי אביו. בשנת תשכ"ב (1962), בגיל 33, התמנה לראש ישיבה בישיבת חברון והחל באמירת שיעורים בישיבה, תחילה שיעור יומי, וכעבור שנתיים החל באמירת 'שיעור כללי'. ב'שיעור הכללי' הראשון נכחו ראשי ישיבת מיר הרבנים אליעזר יהודה פינקל, חיים שמואלביץ ונחום פרצוביץ. הקפיד למסור את שיעוריו בשפת היידיש, ועבור אלה שלא הבינו את השפה היה נוהג לחזור על שיעורו בביתו. במקביל למסירת השיעורים סייע לאביו באחזקת הישיבה ולשם כך שהה מדי שנה פרקי זמן ארוכים בחו"ל.

לאחר פטירת אביו, בשנת תשכ"ט (1969), התרחבה סמכותו כראש ישיבה, לצד דודו הרב משה חברוני ועמיתיו הרב שמחה זיסל ברוידא וגיסו (בעל אחותו) הרב אברהם פרבשטיין. בשנות ה-70, עם גלי העלייה מברית המועצות, נרתם יחד עם רעייתו לפעול למען העולים החדשים. בשנת תשל"ד (1974) נסע יחד עם הרב פנחס מנחם אלתר, אז ראש ישיבת שפת אמת, לשליחות באנגליה כדי לרתום את יהודי אנגליה לסיוע לעולים החדשים. באמצע שנות ה-70 עברה ישיבת חברון למשכנה החדש במבנים שהוקמו בשכונת גבעת מרדכי. בתקופה הראשונה שהה הרב סרנא בישיבה בגפו במשך כל ימות השבוע, ומשפחתו הייתה מצטרפת אליו לשבת.

בשנת תשמ"ז (1987) עזב הרב סרנא את ישיבת חברון שבגבעת מרדכי והקים ישיבה במבנים הישנים של הישיבה שהקים אביו בשכונת גאולה, שאף היא נקראה בשם "ישיבת חברון". אולם עם הזמן, כדי להבדילה מישיבת האם, היא מכונה "ישיבת חברון-גאולה", על שם מיקומה.

בתחילת שנות ה-90 חלה ונזקק לסדרת ניתוחי ראש. נפטר בתמוז תשע"א, והובא לקבורה בהר המנוחות.

לרב סרנא בת יחידה, שרה-יהודית, הנשואה לרב ברוך סולובייצ'יק, ראש ישיבת תורת זאב בירושלים (בנו של הרב משה סולובייצ'יק מציריך). גיסתו, אחות אשתו, הייתה נשואה לרב שניאור קוטלר, ראש ישיבת לייקווד בניו ג'רזי.

ספריו
-----

* סדרת **באר לחי רואי: מדע, אהבה, זמנים, משפטים שופטים, נזיקין, קנין, נשים, קדושה, הפלאה, זרעים, באתר hebrewbooks.**

קישורים חיצוניים
----------------

* הגאון הגדול רבי יעקב חיים סרנא בשיחה נדירה מאת: שלמה קוק, קו עיתונות דתית
* 'חברון' אבלה • אלפים בהלווית הגרי"ח סרנא זצ"ל, באתר בחדרי חרדים
* יעקב חיים בן יחזקאל סרנא (1929-2011), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300341005171

 |
**טירת גזיאנטפ** היא טירה ומוקד תיירותי במרכז העיר גזיאנטפ בדרום טורקיה. הטירה שימשה בעבר נקודת תצפית חשובה. היא נבנתה כנראה בידי החתים, לאחר מכן התבסס מעמדה כמבצר אזורי בתקופת האימפריה הרומית, במאות הראשונה והשנייה לספירת הנוצרים. יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, הוסיף להרחיב ולבצר אותה בין 527 ל-565 לספירה. בהמשך שופצה הטירה מספר רב של פעמים, השיפוץ המקיף האחרון הסתיים בשנת 2000.

בטירה, שהיקפה כ-1,200 מטרים ובחומותיה קבועים שנים עשר מגדלים, שוכן מוזיאון המתאר את הגנת העיר במלחמת טורקיה–צרפת (1916).

מבנה הטירה ניזוק קשות ברעידת האדמה בגזיאנטפ בליל 6 בפברואר 2023.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טירת גזיאנטפ** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  זיו ריינשטיין‏, טירת גזיאנטפ בת 2000 שנה חרבה עקב רעידת האדמה בטורקיה, באתר וואלה!‏, 7 בפברואר 2023

סרטון המציג את ההרס בטירת גזיאנטפ ברעש של 6 בפברואר 2023

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007568387005171
* LCCN: sh2011004019
* VIAF: 256144782722245955168
* WorldCat (עם VIAF): 256144782722245955168

 |
**חיים נוריאלי** (1 במאי 1943 – 13 בספטמבר 2022) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת הקשר ואף היה קפטן הפועל תל אביב, שם שיחק במשך רוב הקריירה, עד שעבר לשמשון תל אביב ולאחר מכן לאייאקס.

קריירה
------

נוריאלי החל את דרכו במחלקת הנוער של הפועל תל אביב, ועלה לבוגרים ב-1959. היה שותף לזכייה החד פעמית של הקבוצה בגביע אסיה למחזיקות גביע ב-1967, לאחר ניצחון על סלנגור המלזית, כאשר נוריאלי בישל את שער השוויון שהבקיע דני בורסוק, ולבסוף הניף את הגביע כקפטן הקבוצה.

נוריאלי זכה עם הפועל תל אביב בשתי אליפויות ישראל, בעונות 1965/1966 וב-1968/1969, ובסיום העונה האחרונה עזב לשמשון תל אביב.

נוריאלי היה נודע בתור חבר קרוב של רוני קלדרון ואף עבר איתו ב-1970 להולנד, לאחר שקלדרון התנה את הצטרפותו לאייאקס, בצירופו של נוריאלי, אך דבר זה לא החזיק מעבר לעונה, ושם סיים נוריאלי את דרכו בעולם הכדורגל. נוריאלי רשם 194 הופעות במדי הפועל תל אביב, בהן כבש 38 שערים ואף בישל 32. בנוסף רשם נוריאלי 3 הופעות במדי נבחרת ישראל בין השנים 1965 ל-1968.

ב-13 בספטמבר 2022 נפטר נוריאלי בגיל 79.

תארים
-----

הפועל תל אביב
* אליפויות ישראל: 1965/1966, 1968/1969
* גביע אסיה למחזיקות גביע: 1967

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* חיים נוריאלי, באתר ויקיפועל - האנציקלופדיה של הפועל תל אביב

הערות שוליים
------------

1. ↑  אריה ליבנת, השבוע בו הוכתרה הפועל ת"א לאלופת אסיה, באתר הארץ, 20 בדצמבר 2011
2. ↑  אשר גולדברג‏, קפטן הפועל תל אביב לשעבר חיים נוריאלי הלך לעולמו בגיל 79, באתר וואלה!‏, 14 בספטמבר 2022

| **‏‏נבחרת ישראל‏ - גביע אסיה בכדורגל 1968 (מקום שלישי)** |
| --- |
|  לוין | 
 ויסוקר | 
 בלו | 
 דרוקר | 
 קרקו | 
 מרילי | 
 רוזן | 
 רום | 
 עסיס | 
 בורסוק | 
 נוריאלי | 
 רוזנטל |
 בורבה | 
 רומנו |
 שפיגל |
 שפיגלר |
 טלבי |
 יאנג |
מאמן: צ'יריץ'
 | ישראלישראל |
מבט לטירה מכיוון מזרח
**טירת הוהנוורפן** (בגרמנית: **Burg Hohenwerfen**) היא טירה-אחות של טירת זלצבורג. הטירה ממוקמת מעל העיר וורפן בעמק זאלצך, כ-40 קילומטר מדרום לעיר זלצבורג, אוסטריה.

היסטוריה
--------

הביצורים הראשונים בשטח הטירה הם משנת 1075 ו-1078, בתקופת מאבק האינווסטיטורה. הביצורים נבנו על גבעה סלעית בגובה 155 מטרים, בהוראת הארכיבישוף של זלצבורג אשר תמך באפיפיור גרגוריוס השביעי במאבקו בהיינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בעניין הזכות למינוי של אנשי הכמורה. מטרת הבניה הייתה להגן על שטחי הנכסים בהם החזיק הארכיבישוף באזור זלצבורג מפני השתלטות עוינת על ידי כוחותיו של היינריך.

במשך השנים שימשה הטירה את אנשי הארכיבישוף לא רק כבסיס צבאי ומקום מקלט, אלא גם כמעון מגורים ואתר נופש. במהלך המאה ה-12 הורחבה הטירה, ובמאה ה-16 בתקופת מרד האיכרים שימשה כעמדת הגנה מפני מהומות כורים ואיכרים שנעו לכיוון העיר זלצבורג. בשנים 1525–1526 ניזוקה הטירה קשות כתוצאה משרפות שהוצתו בתוכה כחלק מן ההתנגשויות במהלך המרד. פרט לכך שימשה הטירה במשך השנים גם כבית כלא בו נכלאו גם אצילים שונים.

בשנת 1838 עברה הטירה לבעלותו של אויגן, הארכידוכס מאוסטריה. בשנת 1931 ניזוקה שוב באורח קשה כתוצאה משרפה שלאחריה עברה תהליך שיפוץ מקיף, נמכרה, ועברה בשנת 1938 לבעלותו של המחוז האדמיניסטרטיבי. בתקופת מלחמת העולם השנייה שימשה הטירה כאתר הדרכה ואימונים של המפלגה הנאצית, ולאחריה ועד שנת 1987 שימשה הטירה כאתר אימונים של המשטרה האוסטרית.

כיום, ולאחר סידרה נוספת של שיפוצים מקיפים, משמשת הטירה כאתר תיירות.

אזכורים בתרבות
--------------

מבנה הטירה שימש כאתר צילומי החוץ במספר סרטים וסדרות טלוויזיה:

* בסרט הנשרים פשטו עם שחר משנת 1968, משמש המבנה לתיאור "טירת העיט" הנאצית אליה מסתננים כוחות הקומנדו הבריטי.
* בסרט ירח דבש מטורף משנת 2003 לתיאור המלון הצרפתי.
* במיני סידרה הממלכה העשירית משנת 2000 לתיאור בית הסוהר של שלגיה.
* בסרט הגרמני משנת 1972 "רופא הילדים ד"ר פרוליך"
* בסדרת הטלוויזיה הגרמנית משנת 1986 "דודתו של פרנקנשטיין"
* בסרט צלילי המוסיקה משנת 1965 משמשת הטירה כרקע לצילומי השיר דו-רה-מי
* בסדרת הטלוויזיה האיש במצודה הרמה משנת 2015 מצולמת הטירה כמעון הרשמי של הפיהרר, אדולף היטלר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טירת הוהנוורפן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של טירת הוהנוורפן (בגרמנית)
* האתר הרשמי של הטירה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4321211-6
* LCCN: n94046164
* VIAF: 149079262
* WorldCat: lccn-n94046164

 |
אדוארד בלוך במרפאתו, 1938
**אדוארד בלוך** (**Eduard Bloch**; ‏30 בינואר 1872 – 1 ביוני 1945) היה רופא יהודי בעיר לינץ שבאוסטריה. עד שנת 1907 היה הרופא של משפחתו של אדולף היטלר, ובהמשך הורה היטלר לאפשר את הגירתו מאוסטריה מתוך הכרת תודה ואף כינה אותו "יהודי אציל".

קורות חיים
----------

בלוך למד רפואה בפראג ולאחר מכן שירת בצבא האוסטרי. ב-1899 עבר ללינץ ופתח שם מרפאה פרטית ב-1901. ב-1903 טיפל בלוך באביו של היטלר, אלויס היטלר, ובהמשך גם באמו, קלרה היטלר. קלרה היטלר סבלה מסרטן השד ומתה בייסורים קשים, מה שדרש לקיחת תרופות מדי יום, אשר ניתנו לה לרוב על ידי בלוך. עקב מצבה הכלכלי הקשה של משפחת היטלר באותה תקופה, עבד בלוך בתעריפים מוזלים ולעיתים אף לא לקח כסף כלל. על כך מסר לו היטלר, שהיה אז בן 18, הכרת תודה נצחית. אפילו ב-1937 שאל היטלר לשלומו של בלוך וכינה אותו "יהודי אציל". 

לאחר סיפוח אוסטריה ב-1938 (האנשלוס) הורעו תנאי חייהם של היהודים באוסטריה. בלוך כתב להיטלר מכתב המבקש עזרה, וכתוצאה העניק לו היטלר הגנה מיוחדת של הגסטפו. הוא היה היהודי היחיד בלינץ בעל מעמד כזה. היטלר הסדיר לבלוך את הגירתו לארצות הברית, וב-1940 היגר בלוך לרובע הברונקס שבניו-יורק.

ב-1941 וב-1943 ראיין המודיעין האמריקאי את בלוך במטרה להשיג מידע על ילדותו של היטלר. הוא גם פרסם את זכרונותיו על היכרותו עם היטלר במגזין אמריקאי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדוארד בלוך** בוויקישיתוף
* אדוארד בלוך, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  עופר אדרת, כך הגן היטלר על הקצין היהודי שהיה מפקדו, באתר הארץ, 6 ביולי 2012

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007513135705171
* BnF: cb162091045 (data)
* GND: 124412505
* ISNI: 0000 0000 7262 0234
* LCCN: no2008060458
* NKC: xx0108668
* NLP: A27616381
* NTA: 318941783
* SUDOC: 14049183X
* VIAF: 23073770
* WorldCat: lccn-no2008060458

 |
**הר צ'יף** (באנגלית: **Chief Mountain**) שוכן במדינת מונטנה שבארצות הברית, בגבול המזרחי של הפארק הלאומי גליישר עם שמורת האינדיאנים בלקפיט. ההר הוא אחת הנקודות הבולטות ביותר ברכס הרי הרוקי המשתרעים עד לפרובינציית אלברטה שבקנדה (הרי הרוקי הקנדיים). ניתן להבחין בפסגת ההר בקלות ממונטנה ומאלברטה, הודות לשיפוע באורך קילומטר וחצי המתנשא מעל המישורים הגדולים הנמצאים מזרחית להר.

גאוגרפיה
--------

הר צ'יף היה מקום מקודש עבור האינדיאנים במשך מאות שנים. בשלהי המאה ה-18 נחקר ההר בידי האדם הלבן, ובמפה שהופקה בבריטניה ב-1795 הוא כונה "פסגת המלכים". מריווד'ר לואיס, אחד מראשי משלחת לואיס וקלארק, צפה בהר ב-1805 וכינה אותו "הר המגדל". השם השתנה במאה ה-19, ושמו החדש שיקף את יחס האינדיאנים אל ההר שאותו הם כינו "הצ'יף הגדול". כאשר הוקם הפארק הלאומי גליישר ב-1910 נכללו הפסגה ורוב המדרונות המזרחיים של ההר בשטח הפארק, כך שרק מורדות ההר התחתונים נותרו בתחום השיפוט של בלקפיט.

הצד המזרחי של ההר מתנשא לגובה 457 מטרים אנכיים, והדרך הקלה ביותר בחלק זה של ההר מדורגת בדרגת קושי 4 (יום טיפוס שלם) על ידי מטפסי ההרים. הסלעים באזור זה הם בעיקר סלעי משקע שאינם טובים כנקודות עגינה, ובכך הם מקשים עוד יותר על הטיפוס. ההעפלה הראשונה של חוקרים לבנים בנתיב זה התרחשה ב-8 בספטמבר 1892, כאשר הנרי סטימסון ושני חוקרים נוספים טיפסו על ההר. כאשר הגיעו חברי המשלחת לפסגת ההר הם הבחינו בשאריות שנותרו מטקסים, כולל גולגולות של ביזונים, שהאינדיאנים השאירו מאחוריהם.

הפעם הבאה שטיפסו בהצלחה על הצד המזרחי של ההר הייתה ב-1951. אף על פי שניתן להגיע אל פסגת ההר מכיוון מערב, הנתיב הקל ביותר הוא ממזרח, ושבט בלקפיט מנפיק אישורי כניסה ומחנאות על מנת שניתן יהיה לחצות את שמורתם.

מבחינה גאולוגית ההר מוגדר בתור הר משאר אשר בנוי מסלעים עתיקים מתקופת הפרקמבריום. המעניין הוא שסלעים עתיקים אלה שוכבים על שכבת סלעים צעירים הרבה יותר מתקופת הקרטיקון וזאת בניגוד למה שנהוג לחשוב - שסלעים צעירים תמיד ישכבו על סלעים עתיקים מהם. ההסבר הוא ששבר הפוך, העלה את השכבה העתיקה אל מול שכבות צעירות זה מול זה וההר נשאר עקב עמידתו לבליה עד עצם היום הזה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הר צ'יף** בוויקישיתוף

* Summitpost. "Chief Mountain (MT)".
* Peakbagger. "Chief Mountain, Montana".


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 9759150033017911180003
* WorldCat (עם VIAF): 9759150033017911180003

 |
פקקי שעם
פקק שמפניה
**פקק שעם** הוא פקק נפוץ לאטימת בקבוקי יין. הפקק הוא אטם שצורתו בדרך כלל קונית או גלילית ומשמש לסגירת מכלים. בניגוד למכסה שסוגר את המכל באופן חיצוני מבלי לגרוע מהנפח הפנימי, פקק השעם מוכנס פנימה לתוך המכל באופן חלקי או מוחלט. פקקי שעם משמשים גם לסגירת צנצנות וחביות.

החומרים המשמשים לייצור הפקק הם שעם טבעי או חומרים סינתטיים שונים.

היסטוריה
--------

ממצאים שמעידים על שימוש בפקקי שעם נמצאו בקברים במצרים העתיקה.

ייננים צרפתיים לא השתמשו בפקקי שעם עד לאמצע המאה ה-17, אלא אטמו את הבקבוקים בפיסות בד שהוספגו בשמן והוכנסו בלחץ לתוך צוואר הבקבוק. פקק השעם נכנס לשימוש בשנת 1600 לערך.

בעיית השיעום
------------

שיעום (אנ') הוא מצב בו ליין יש מאפיינים של ארומה או טעם לא נעימים, הנובעים מפעילות חיידקית המתרחשת בתוך פקק השעם האוטם את הבקבוק. הבעיה קיימת רק בפקקי שעם טבעי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פקק שעם** בוויקישיתוף
* זיו לנצ'נר, ‏איזה פקק: פתרונות סגירה לבקבוקי יין, באתר מעריב אונליין, 7 במרץ 2017
* שגיא קופר, לעמוד בפקקים - מחפשים תחליף לפקק השעם המסורתי, באתר ynet, 31 בינואר 2007

הערות שוליים
------------

1. ↑  [ Synthetic Cork Stoppers
Not a replacement but an addition to natural cork]
2. ↑  ההיסטוריה של השעם
3. ↑  Prlewe, J, **Wine From Grape to Glass**, New York: Abbeville Press, 1999, עמ' 110
4. ↑  What Exactly is a Corked Wine: And What Does Corked Wine Taste Like?
**פקרנה** (שם מדעי: *Dinomys branickii*) הוא מין של מכרסם ענקי החי בדרום אמריקה ומקורב למכרסם הפרהיסטורי הגדול ביותר - הג'וספורטיגסי. כיום הפקרנה הוא המין היחיד ששרד במשפחת הדינומיסיים.

מאפיינים
--------

תפוצתו של הפקרנה היא רק ביערותיה של דרום אמריקה ולמרגלות הרי האנדים במדינות ונצואלה, קולומביה ומערב בוליביה (שם הוא נמצא בעיקר בפארק הלאומי פוטקטה). הוא נראה ענקי ומגושם יחסית למכרסם ומשקלו מגיע עד 15 ק"ג ואורכו ל-79 ס"מ.

הפקרנה הוא חיה לילית וצמחונית שחיה בקבוצות קטנות המשוטטות ביערות בחיפוש אחר מזון. צבעו חום מפוספס והוא מאוד מזכיר בצבעיו ובצורתו את פקת השפלה (*Cuniculus paca*) החיה באותו אזור והיא קרובת משפחתו הכי קרובה.

מצב שימור הפקרנה הוא ללא חשש אך הוא חשוף לפגיעה בעיקר עקב הרס היערות בהם הוא חי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פקרנה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* פקרנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  פקרנה באתר הרשימה האדומה של IUCN
פירופוספט של סידן. המבנה הכימי של החומר הגורם למחלת השיגדון המדומה
**שיגדון מדומה** (**פסאודוגאוט** באנגלית Pseudogout, נקראת גם Condrocalcinosis) היא מחלה ראומטולוגית הנגרמת כתוצאה מהצטברות חומר גבישי ברקמות הגוף. בניגוד למחלת השיגדון הנפוצה יותר שנגרמת כתוצאה מהצטברות חומר גבישי שמקורו בחומצת שתן, במחלת השיגדון המדומה מקור החומר הגבישי הוא בפירופוספט של סידן. מכיוון ששתי המחלות מתאפיינות בהצטברות חומר גבישי ברקמות הסחוס ובמפרקים, קבלה מחלה זו את השם "שיגדון **מדומה**".

אפידמיולוגיה
------------

תפוצת מחלת השיגדון המדומה היא כשליש מתפוצת מחלת השיגדון. ניתן לחלק את המחלה לשלוש קבוצות על פי הגורם למחלה:

* שיגדון מדומה אידיופטי (מסיבה לא ידועה): כוללת 90% מהמקרים ואופיינית לגילאי 50-70.
* שיגדון מדומה תורשתי: צורה נדירה מאוד, כוללת כאחוז אחד מהמקרים.
* שיגדון מדומה המשויך למחלה אנדוקרינית או מטבולית: כוללת כ-10% מהמקרים ואופיינית למחלות היפרתירואידיזם, סוכרת, היפותירואידיזים ומחלת וילסון.

הגורמים למחלה
-------------

הסיבה להצטברות גבישי פירופוסט של סידן אינה ידועה וככל הידוע בקרב החולים אין שינוי בהליך המטבולי של חומר זה. גבישים אלו מצטברים בעיקר במפרקים, בנוזל הסינוביאלי ובגידים. המחלה הפעילה מתחילה כאשר הגבישים עוברים מהסחוס אל הנוזל הסינוביאלי. מעבר זה יכול להתרחש עקב שתי סיבות:

* ירידה בריכוז יון הסידן בגוף. למעשה, המחלה הפעילה מתחילה כשהחולה נכנס למצב של היפוקלצמיה.
* בעקבות טראומה של המפרקים.

הגבישים המגיעים לנוזל הסינוביאלי מתחילים את התגובה הדלקתית הגורמת לתסמיני המחלה.

תסמינים ואבחון
--------------

מחלת השיגדון המדומה יכולה לגרום למגוון רחב של תסמינים ולהופיע בצורה חמורה או קלה. המחלה מסוגלת גם לגרום לתסמינים ה"מחקים" תסמיני מחלות ראומטולוגיות אחרות. החולים בדרך כלל פונים לרופא בעקבות דלקת הגורמת לכאבים במפרק אחד או יותר. 20% מהחולים יפגינו מחלה ללא תסמינים שתתגלה באופן אקראי במהלך צילום רנטגן שבוצע למטרה אחרת. 
האבחון יתבצע על ידי צילום רנטגן, CT או אולטרה סאונד. הסימנים הרדיוגרפיים המתקבלים מבדיקות אלו תואמות למצב המכונה **קונדרוקאלצ'ינוזיס** (Condrocalcinosis - סחוס סידני). במצב פיזיולוגי רגיל הסחוסים מציגים שקיפות בבדיקות הדמיה רדיוגרפיות. עקב הצטברות גבישי הסידן בסחוסים במחלה זו, הסחוסים מאבדים את שקיפותם וניתן להבחין בהם בתמונות המתקבלות. על מנת לאשר את ממצאי הבדיקות הרדיולוגיות ולוודא שאין מדובר במחלות ראומטולוגיות אחרות ניתן לקחת דגימה מהנוזל הסינוביאלי שתאשר את הימצאותם גבישי הפירופוספט של סידן.

טיפול
-----

אם המחלה אינה גורמת לכאב ו/או הגבלות בתנועת המפרקים, מומלץ לא לקיים טיפול תרופתי. במקרים חריפים הטיפול ניתן באמצעות קורטיקוסטרואידים באופן מקומי (זריקות אל חלל המפרק) או סיסטמי (באמצעות כדורים), זאת על מנת להחליש את התגובה הדלקתית הגורמת לתסמינים. תרופות מדכאות דלקת שאינן סטרואידים (NSAIDsׂׂ) מסוגלות לשפר את מצב התסמינים, אך אינן יכולות לעצור את התפתחות המחלה. במקרים מסוימים טיפול בקולכיצין יכול לסייע בטיפול. כיום מתבצעים מספר מחקרים הבודקים אפשרות להסרה כירורגית של הסחוס הפגוע על מנת למנוע את המחלה, אך גישה זו היא עדיין ניסיונית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שיגדון מדומה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph508955

 |

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.