recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**STC**, ראשי התיבות של **Sound Transmission Class** הוא דירוג על ידי מספר יחיד המתאר עד כמה מחיצה בבניין מבודדת מעבר של גלי קול.

מספר זה נגזר מבדיקה מיוחדת של מספר תדרים. נתון זה משמש עבור קירות פנימיים, תקרות ורצפות. היעילות של חומרים שונים ניתנת לדירוג על בסיס בדיקה זו, המנצלת את איבוד העוצמה של גל קול בטווח התדרים שבין 125 ל־4000 הרץ.
במקרים של שימוש במכשירים כגון Echo Sounder משוכללים ניתן לכוון ערך זה לצורך דיוק מדידת המכשיר.
כתוצאה מכך, מדד זה אינו יעיל לתדרים נמוכים. ה־STC יועד בעיקר למדידת התדרים שבטווח התדרים של הקול האנושי. לכן ה־STC אינו מתאים למדידת יכולת בידוד של רעשים מכנים, מוזיקה או רעשים הנוצרים על ידי כלי תחבורה, אשר אינם נמצאים בטוח זה ובעיקר בתחום התדרים הנמוך. אבל בפועל ה־STC אקטואלי יותר בתדר נמוך מאשר נכון באופן תאורטי.

STC מודד בדציבלים את ההפחתה בעוצמת הקול בטווח התדרים הנדון. לדוגמה, אם קול בעל עוצמה של 80 דציבלים יופחת על ידי מחיצה ל־50 דציבלים, אז נאמר שמקדם ה־STC של המחיצה הוא 30 דציבלים.

דוגמאות למדד STC
----------------

### לפי השפעה

| ערך STC | השפעה |
| --- | --- |
| 25 | דיבור רגיל יכול להיות מובן באופן ברור למדי |
| 30 | דיבור חזק יכול להיות מובן היטב |
| 35 | דיבור חזק נשמע אבל אינו מובן |
| 42 | דיבור חזק נשמע לחשוש |
| 45 | נדרש מאמץ כדי לשמוע דיבור חזק |
| 48 | דיבורים חזקים מאוד נשמעים בקושי |
| 50 | דיבור חזק מאוד אינו נשמע |

### לפי אמצעי

| ערך STC | אמצעי בידוד |
| --- | --- |
| 36 | 11 ס"מ עובי, של קיר עם שכבה אחת בכל צד של גבס בעובי 1.5 ס"מ ללא חומר בידוד בין השכבות |
| 45 | 11 ס"מ עובי של קיר לבנים רגיל |
| 46 | קיר מבלוקים של בטון קל בעובי 15 ס"מ, עם שתי שכבות צבע בכל צד |
| 48 | קיר בעובי 11 ס"מ בבנייה קלה, מטוייח משני הצדדים |
| 52 | קיר בלוקים מבטון בעובי 20 ס"מ, עם שתי שכבות של צבע בכל צד |
| 54 | קיר עשוי משתי שכבות של גבס (1.5 ס"מ) בכל צד, ובין כל שכבה 8 ס"מ של צמר סלעים |

ראו גם
------

* שקט
**רב חומט ננסי** (שם מדעי: ***Tiliqua adelaidensis***) הוא מין של זוחל מהסוג רב חומט שבמשפחת החומטיים החי בדרום אוסטרליה. מין זה נחשב לנכחד, אך התגלה מחדש ב-1992 וכיום הוא מצוי בסכנת הכחדה. משמעות שמו המדעי: "חי ליד אדלייד" (עיר באוסטרליה).

זוחל זה מגיע לאורך 20 ס"מ והוא הקטן בבני סוגו. הוא בעל קשקשים זהובים עם גוון ירקרק-חום והוא בעל רגליים קטנות וזנב גדול. מין זה מתחפר במחילות של משפכנים אוסטרלים באדמה, שם הוא נח וגם אורב לטרף קטן כמו חיפושיות, מקקים, צרצרים ועכבישים והם מגוונים בכמה זרעים ופרחים. המחילות בנויות בצורה אנכית והחומט מתרבה במאורתו ובה הם משריצים צאצאים. מחילות מלאכותיות נמצאו מושכות יותר את החומט ופרטים רבים החלו להשתמש במחילות כאלה. כמו כן נקבות שהשתמשו בהם גידלו צאצאים במצב יותר טוב.

חומט זה נמצא לראשונה ב-1863, אך נחשב למין נכחד במשך זמן רב. לבסוף נמצא פרט אחד ב-1992 בתוך בטנו של פגר פתן חום (*Pseudonaja*) שנמצא ליד כביש בעיר בורה (אנ') באוסטרליה הדרומית. החומט חי בערבות עשב פתוחות, אשר נכרתו לטובת גידול דגניים ופיתוח חקלאי. מעריכים שכיום ישנם בין 5,000 ל-7,000 פרטים כאלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רב-חומט ננסי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ARKive
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  רב-חומט ננסי באתר הרשימה האדומה של IUCN
נופשים מבלים את חופשתם על חוף הים
ג'רלד פורד, נשיא ארצות הברית, ורעייתו בטי פורד בסירת דיג בעת חופשה
**חופשה** היא הפסקה בעיסוקיו של האדם למטרת מנוחה, נופש או תיור. 

אנשים יוצאים לחופשה ממקום העבודה או הלימודים, במהלך חגים, חגיגות או אירועים קבועים לאורך השנה (למשל חופשת חג המולד במדינות נוצריות , פסח, סוכות או עיד אל-פיטר בישראל או החופש הגדול שלאחר סיום שנת הלימודים). לעיתים יוצאים לחופשה קצרה כדי לנוח, או בשל סיבות ואירועים משפחתיים. לעיתים קרובות אנשים מבלים את חופשותיהם בחברת בני משפחה או חברים. אדם עשוי לצאת גם לחופשות ארוכות מהרגיל, למשל שנת שבתון או חופשה ללא תשלום ממקום העבודה.

בעבר, משפחות רבות מהמעמד הכלכלי-חברתי הגבוה בעולם המערבי, נהגו לעבור מביתן הקבוע אל בית קיץ פרטי בתקופה זו של השנה, שהוקם לרוב באזור נופש כגון חוף הים.

אטימולוגיה
----------

  
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 

בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים. 
מקור השם באנגלית, vacation, הוא מהכינוי שניתן בעבר באנגליה לחופשת הקיץ הארוכה של בתי המשפט במדינה; בהמשך יוחס מונח זה לחופשת הקיץ של האוניברסיטאות. מנהג החופשה הזו השתרש באנגליה לאחר הנהגתו על ידי ויליאם הראשון, מלך אנגליה, שהגיע מנורמנדי שבצרפת, שם נהוגה הייתה חופשה זו בחודשי הקיץ למטרת בציר הענבים, ונקראה בשם וקאנס (Vacances בצרפתית).

ראו גם
------

* יום גשר
* חופשה בבית

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **חפשה** |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **חופשה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **חופשה** |

* דיאנה בחור ניר, מדעי החופשה המושלמת, באתר כלכליסט, 2 בספטמבר 2010
* משה גלעד, לגעת בחופש | מהי החופשה המושלמת?, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2015
* משה גלעד, חופשה עם הילדים לחו"ל: מי בדיוק נהנה מזה?, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2015
* מיה טוקומיצו, המאבק לזמן חופשי, פיגומים
* חופשות, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531862005171
* GND: 4062137-6
* HDS: 007629
* LCCN: sh85141704
* NARA: 10641048

 |
**זיכרון סטטי בעל גישה אקראית** (**SRAM**) הוא רכיב אלקטרוני הבנוי ממוליך למחצה ומשמש כזיכרון מחשב. המילה "סטטי" מורה שזיכרון זה אינו זקוק לרענון, ותכנו זמין בכל רגע. משום שאין צורך ברענון, ומסיבות נוספות, SRAM מהיר יותר מהתקני זיכרון אחרים דוגמת DRAM. התכנון המקובל של סיבית SRAM מבוסס על מעגל הבנוי משני מהפְכים שנמצאים בליבו. להבדיל מהתקני זיכרון אחרים, מעגל SRAM צורך הספק במשך כל הזמן, ולא רק בזמן קריאה וכתיבה. זיכרון SRAM הוא נדיף: ברגע שנפסק ההספק למעגל, רכיב ה־SRAM מאבד את תוכנו.

מצבי פעולה
----------

תא SRAM
לתא SRAM יש שלושה מצבים אפשריים:

1. מוכן לפעולה (Standby): במצב זה התא שומר על התוכן האחרון שנכתב אליו.
2. קריאה: המידע נקרא מהתא.
3. כתיבה: מידע חדש (שיכול להיות זהה או שונה מהתוכן הנוכחי) נכתב לתא.

השהייהכאשר כניסת Word Line (באיור WL) היא ב־0 אז השערים M5 ו־M6 מנתקים את התא מקווי הביטים (bit lines - BL). שני המהפכים המורכבים כל אחד משני טרנזיסטורים המחוברים בצורה הופכית במרכז M1-2 ו־M3-4, טכנולוגיה הנקראת CMOS, ימשיכו להפעיל אחד את השני וישמרו על המצב הסטטי כל עוד הם מנותקים מקווי ה־BL.
קריאהאם התוכן של הזיכרון הוא 1, ערכו שווה לרמה הלוגית בנקודה Q. התהליך מתחיל בכך שקווי הביט מקבלים ערך 1. אחר כך קו WL מקבל גם ערך 1. הטרנזיסטורים 5 ו־6 נפתחים. קו BL נשאר כמו שהיה מכיוון ש־Q הוא 1. לעומת זאת קו BL שהוא טעון ב־1 נפרק כולו דרך טרנזיסטור M1 לאדמה. מה שמשאיר את BL ב־0. מכיוון שהמעגל סימטרי מה שקורה אם המעגל היה טעון ב־0 הוא בדיוק אותו דבר רק ש־BL מתחלף עם BL.
כתיבהתהליך הכתיבה מתחיל על ידי הכנסת המידע לקווי הביט כלומר אם רוצים לכתוב 0 הופכים את BL ל־0 ואת BL ל־1 (ואם רוצים לכתוב 1 אז להפך). לאחר מכן מפעילים את WL ואז המידע נכנס פנימה לתוך שני המהפכים. הסיבה לכך שהמידע הקודם נדרס הוא כיוון שהדוחפים של קווי הביטים הם הרבה יותר חזקים מהמפכים החלשים שבתוך התא ולכן אם היה במוצא 1 הוא נפרק ומקבל את הערך 0.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **SRAM** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4381052-4

 |
באנתרופולוגיה, **משטר צ'יף** או **צ'יפדום**, הוא כינוי למשטר אזורי ובו שתי קבוצות מקומיות או יותר, הנתונות לשלטון הצ'יף העומד בראש היררכיה מדורגת של אנשים. לרשותו של הצ'יף העליון, הנחשב לאיש רם מעלה, נמצאים, בדרך כלל, שליחים לובשי מדים, פקיד היודע קרוא וכתוב, נשים רבות וחפצי נוי. משרתו של הצ'יף עוברת בירושה, כאשר המכהן בה מוריש את המשרה לבנו (בקבוצת שארות פטרילינאלית) או לבן אחותו (בקבוצה מטריליניאלית).

במשטרים מעין אלה הסטטוס האישי של כל אדם נקבע על פי מידת קרבתו לצ'יף, כך שהמקורבים לצ'יף הם בעלי דרגה גבוהה, וכל האנשים בעלי הדרגה הנמוכה יותר חולקים להם כבוד. מתחת לכל צ'יף עליון ישנם מספר צ'יפים נמוכי דרגה ממנו, אחד בכל אזור ובכל ישוב. כל צ'יף פועל כמעין סגן של צ'יף הגבוה ממנו ומשמש גם כאיש קשר בינו ובין הדרגים הנמוכים יותר. בניגוד לצ'יפים עליונים ומחוזיים, השומרים על ריחוק יחסי, הצ'יפים של היישובים מעורבים בציבור.

הצ'יף מרכז בידיו סמכויות המאפשרות לו לאחד את כל נתיניו בכל נושא ובכל עת. הצ'יף חולש גם על פעילותם הכלכלית של נתיניו, כך שמשטרי הצ'יף משמשים לרוב כמכשיר הקצאה מחדש של משאבים בחברה. משטר כלכלי זה נקרא **חלוקה מחדש**, במסגרתו הצ'יפים נהנים משליטה על עודפי סחורות ולעיתים אפילו שליטה בכוח העבודה של קהילותיהם. כך לדוגמה, הם יכולים לדרוש מחקלאים מכסות אורז ולחלקן לקהילה כולה. באורח דומה הם עשויים גם לגייס עובדים להקמת ארמונות ומקדשים. עודפי יצור אלה, שנצברו במהלך הזמן, משמשים כקופות של משאבים, ומתורגמים לעוצמה פוליטית המאפשרת גיוס של תומכים רבים לצ'יף העליון. במידה וכמות המשאבים הנצברים הייתה גדולה מספיק, יכול הצ'יף העליון לספק את צורכיהם של כל תומכיו דרך קבע, ולשמור כי יפעלו למענו וידכאו את כל ההתנגדות לו. הצ'יף עשוי לצבור נכסים אישיים רבים - שטחי קרקע, עדרי בקר ואוצרות של חפצי מותרות - כאמצעי לביסוס שלטונו, ובמותו להעבירם ליורשיו. המשפחות המדורגות בראש הסולם החברתי עשויות גם הן לנהוג כמו הצ'יף ולהשתמש בנכסיהן כראיה לעמדתם הבכירה.

משטרי הצ'יפים ברחבי העולם היו, לרוב, רעועים, וזאת מכיוון שהצ'יפים הנמוכים ניסו לכבוש את מקומם של הצ'יפים הגבוהים מהם. כך למשל, באיי הוואי הטרום קולוניאלית, המלחמות שימשו דרך מקובלת להשיג שטחים ולשמירת השלטון. צ'יפים גדולים יצאו למסעות כיבושים במאמץ להפוך לצ'יף העליון של האיים. כאשר צ'יף אחד כבש את שטחו של משנהו, המנוצח ואנשיו היו מאבדים כל רכושם ולעיתים קרובות גם מקפחים את חייהם. הצ'יף החדש, המנצח, התחיל במינוי של תומכיו לתפקידים פוליטיים בכירים. עובדה זו שיבשה כמעט לחלוטין את רציפותם של המנגנונים המנהליים והדתיים באזור.

ראו גם
------

* שבט

קישורים חיצוניים
----------------

* משטר צ'יף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph992222

 |
**רשות ניקוז ונחלים ערבה** היא רשות ניקוז ותאגיד סטטוטורי, אשר אחראית על ניקוז וטיפוח הנחלים בערבה ודרום הנגב. רשות הניקוז כפופה למשרד להגנת הסביבה. הרשות הוקמה בשנת 1997 כתוצאה מהרפורמה שבוצעה ברשויות הניקוז. יושב ראש הרשות הוא ראש מועצת חבל אילות, חנן גינת. המנהל הכללי הוא גיל סלוין. שטח הרשות הוא 4.9 מיליון דונם (4,900 קמ"ר), והיא השנייה בגודלה בארץ, אחרי רשות ניקוז ונחלים שקמה בשור. הנחל המרכזי בשטח הרשות הוא נחל הערבה. נחלים נוספים הם ביתרון, בת שבע, חולית, יהב, כרמה וצופר.

בשנת 2021 תקציב רשות הניקוז עמד על כ-43 מיליון שקלים חדשים.

הרשות פועלת מתוקף "חוק הניקוז וההגנה מפני שיטפונות" (1957), צו הניקוז (1960), אכרזת הניקוז (1996), וצו רשויות נחלים ומעיינות (2003).

רשויות מקומיות בשטח הרשות
-------------------------

* **ערים:** אילת
* **מועצות אזוריות:** כלל המועצות חבל אילות וערבה תיכונה וחלק משטחן של מועצות אזוריות רמת הנגב ותמר

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של רשות ניקוז ונחלים ערבה
* רשות ניקוז ונחלים ערבה, ברשת החברתית פייסבוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  רשויות הניקוז, באתר רשות ניקוז שקמה בשור
2. ↑  מפתח התקציב - רשות ניקוז ערבה (רשות ניקוז), באתר מפתח התקציב
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑

| רשויות ניקוז בישראל |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| ירדן דרומי • שקמה בשור • ערבה • שורק לכיש • ים המלח • כרמל • גליל מערבי • כנרת • שרון • קישון • ירקון |

 |
**נְסִיכוּת** היא יחידה פוליטית מדינית המוגדרת כקרקע הנשלטת על ידי נסיך. היא מובחנת מממלכה, כאשר לעיתים קרובות המייחד את הנסיכוּת מממלכה הוא גודלה הקטן ולעיתים העדר עצמאותה.

ליכטנשטיין, אנדורה ומונקו הן נסיכויות אירופאיות, שבמהלך הזמן הפכו למדינות.

לעומת זאת, הנסיכויות של ויילס בבריטניה ואסטוריאס בספרד אינן מדינות עצמאיות כיום, אף על פי שבימי הביניים נחשבו לנסיכויות. בשני המקרים, יורש הכתר של המלך השולט מחזיק גם בתואר של שליט הנסיכוּת (לדוגמה יורש העצר של אנגליה הוא גם נסיך ויילס ויורש העצר של ספרד הוא גם נסיך אסטוריאס). יוצאת הדופן היא אנדורה, אשר נשלטת בידי שני נסיכים אשר בפועל אינם בעלי מעמד מלכותי; הראשון הוא נשיא צרפת אשר גובלת מצפונה, והשני הוא הבישוף של דיוקסיית אורז'ל בקטלוניה, ספרד אשר גובלת מדרומה.

לעיתים הפיכתו של אזור מסוים לנסיכוּת נובעת מסיבות היסטוריות: קטלוניה לדוגמה, גם כאשר הייתה מדינה עצמאית ששטחה מברצלונה לאתונה, הייתה ידועה כנסיכוּת. אף ששליטה נחשב למלך של ממלכת אראגון, שהורחבה לאימפריה הארגונית. בהיסטוריה של רוסיה המונח "נסיכוּת", ולעיתים גם "דוכסוּת", משמש במקום המונח הרוסי המקורי knyazhestvo, אדמה הנשלטת על ידי קניאז, תואר אצולה המקביל בערך ל"נסיך".

מהבחינות שתוארו לעיל, ניתן לראות בכל אחת משבע האמירויות באיחוד האמירויות הערביות כנסיכות או אמירות.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **נסיכות** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **נסיכות** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4155609-4
* NKC: ph121686

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בעיר ברוסיה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו אבאקן (פירושונים).

בניין העירייה של אבאקן
**אבאקן** (ברוסית: **Абака́н**; בחקסית: **Ағбан** או **Абахан**) היא עיר הבירה של רפובליקת חקסיה שברוסיה, הממוקמת לצד מפגש הנהרות יניסיי ואבאקן. לפי מפקד אוכלוסין משנת 2010 חיו בעיר 165,214 תושבים, עלייה זניחה לעומת המפקד משנת 2002 לפיו חיו בעיר 165,197 תושבים, ועלייה ניכרת יותר לעומת המפקד משנת 1989 לפיו חיו בעיר 154,092 תושבים.

היסטוריה
--------

אוסטרוג אבאקנסקי, או בשמו הנוסף אבאקנסק (Абаканск), הוקם בקרבת נהר אבאקן בשנת 1675. בשנות השמונים של המאה ה-18 הכפר אוסט-אבאקנסקוי הוקם בקרבת האוסטרוג. היישוב זכה למעמד של עיר וקיבל את שמו ב-30 באפריל 1931.

### גולים מסין

בשנת 1940, פועלי בניין רוסים מצאו הריסות עתיקות כאשר באו לבנות כביש מהיר שיחבר בין אבאקן לעיר אסקיז. ארכאולוגים סובייטים חפרו באתר בין השנים 1941–1945 והגיעו למסקנה כי הם גילו מבנה ייחודי ביותר לאזור: גודלו 1,500 מטרים רבועים, סגנונו סיני-עתיק, כפי הנראה מדובר בארמון מתקופת שושלת האן. זהותם של המתגוררים במבנה מפואר זה הרחק מגבולות שושלת האן נותרה תעלומה עד לעצם היום הזה. הארכאולוגית הרוסיה ל.א יבטיוחובה ציינה שלדעתה המבנה היה של לי לינג, גנרל סיני שנוצח על ידי שבטי השיונגנו בשנת 99 לפני הספירה וערק לטובת כוחותיהם. זוהי הסברה המעודפת על רוב החוקרים, אולם הועלו השערות אחרות, למשל שלו פאנג שהיה מועמד לכתר מתקופת גואנג וו-די גר במבנה.

### גולים מליטא

בסוף המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19, ליטאים שמרדו בשלטון הרוסי הוגלו לאבאקן בשנים 1794, 1830–1831 ובשנת 1863. בקרבת העיר הוקמו מחנות בהם שוכנו האסירים הפוליטיים הליטאים והם שועבדו במכרות פחם. לאחר מותו של סטלין, כל הגולים ממחנות הענישה נהיו לתושבי העיר.

כלכלה
-----

בעיר קיים נמל בלב נהר אבאקן, מפעלי תעשייה, האוניברסיטה הממלכתית החקסית על שם קטנוב (רו') ושלושה תיאטרונים. כמו כן, בעיר ישנם מפעלים להנעלה, ייצור מזון וייצור מתכת.

### תחבורה

אבאקן (יחד עם העיר טאישט) הייתה ציון דרך חשוב במסילת הרכבת אבאקן-טאישט. כיום מדובר בצומת מסילות רכבת מרכזי. את העיר משרת נמל התעופה של אבאקן.

צבא
---

יחידה 100 של חיל הצנחנים הרוסי הייתה מוצבת באופן קבע בעיר עד לשנת 1996.

ספורט
-----

בנדי, הוקי קרח רוסי, הוא אחד מענפי הספורט האהודים ביותר בעיר. תחרויות הגביע הלאומי בבנדי נערכו בעיר בשנים 1988 ובשנת 2012.

גאוגרפיה
--------

### אקלים

באבאקן מזג-האוויר מקוטלג מאקלים יבשתי מדרגה Dwb ועד אקלים צחיח למחצה קר. ישנם הבדלי טמפרטורות גדולים בין העונות, תופעה טיפוסית לאזור סיביר. כמות המשקעים גדולה יותר בקיץ לעומת בחורף.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אבאקן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אבאקן (ברוסית)
* אבאקן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007566754405171
* LCCN: n80162928
* MusicBrainz: 16234547-5339-43c6-9e4e-f834f0eff48a
* NKC: ge1007109
* VIAF: 157110474
* WorldCat: lccn-n80162928

 |
ראס **אַבֶּבֶּה אָרֵגַאי** (באמהרית: **አበበ አረጋይ**,‏ 18 באוגוסט 1903–17 בדצמבר 1960) היה פוליטיקאי אתיופי, אשר כיהן כראש ממשלת אתיופיה השני, לאחר שנתמנה לתפקיד על ידי הקיסר היילה סלאסי.

קורות חייו
----------

### כפטריוט

 ערך מורחב – **אתיופיה הכבושה**  

כאשר החלה המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה ב-1936 היה ארגאי מפקד משטרת מחוז שאווה. לאחר ההשתלטות האיטלקית על אתיופיה הפך למנהיג הלוחמים שהתנגדו לכיבוש האיטלקי וכונה בשם "הפטריוט הראשון". כמנהיג תנועת הפטריוטים האתיופית הוא יזם התקפות על השלטון האיטלקי באדיס אבבה, שלבסוף נכשלו. האיטלקים עשו מאמצים כבירים לעצור אותו, וגרמו לו להתבצר במחוז מאנז. יותר מאוחר הוא החל להראות סימני כניעה כאשר הסכים למשא ומתן עם האיטלקים. השליח האיטלקי הגיע עם כוחותיו, אך אנשי ארגאי שתכננו מארב תקפו אותם, שוב התקפה שנכשלה. עד 1941, כאשר אתיופיה נכבשה שוב במלחמת השחרור האתיופית, חי ארגאי במחתרת, אך כשהקיסר היילה סלאסי שב לאדיס אבבה הוא יצא מהמחתרת עם אנשיו וזכה לתהילה מאתיופים רבים.

### כמדינאי

 ערך מורחב – **ההפיכה האתיופית (1960)**  

לאחר שחרור אתיופיה מילא ארגאי תפקיד חשוב בפוליטיקה הפנים-אתיופית. מיד לאחר שחרור אתיופיה מינה הקיסר היילה סלאסי את ממשלתו ונתן את משרת מושל אדיס אבבה ושר ההגנה לארגאי, ולאחר מכן ארגאי מונה למושל מחוז סידאמו. ארגאי המשיך לשמש בתפקידים צבאיים, ובמרד הוואינה ב-1942 בטיגראי פיקד על הצבא האתיופי כאשר כבש את הבירה המחוזית מקלה ב-17 באוקטובר 1943. לאחר דיכוי המרד מונה למושל הצבאי של תיגראי. לאחר סיום תפקידו כמושל תיגראי, מינה אותו הקיסר שוב לשר ההגנה (1947–1949) ולאחר מכן לשר הפנים (1949–1955).

בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20, הפך ארגאי לאחד מהתומכים העיקריים של הקיסר. תמיכה זו זיכתה אותו בתפקיד ראש הממשלה לאחר מותו של מקונן אנדלקטצ'או. ב-13 בדצמבר 1960, כאשר הקיסר היה בביקור בברזיל, התרחשה הפיכה צבאית בחסותם של כמה מקציני הצבא במשמר הקיסרי, וארגאי נלקח כבן ערובה ונהרג לאחר חילופי האש בין תומכי ומתנגדי הקיסר ב-17 בדצמבר באותה השנה.

לקריאה נוספת
------------

* Bahru Zewde, **A history of modern Ethiopia, 1855-1974**, J. Currey, 1991.


| ראשי ממשלת אתיופיה |
| --- |
| **האימפריה האתיופית** | מקונן אנדלקטצ'או • אבבה ארגאי • אקלילו הבט-וולד • אנדלקטצ'או מקונן • מיכאל ימרו |
| **החונטה הצבאית** | משרת ראש הממשלה מבוטלת |
| **הרפובליקה העממית** | פיקר סלאסי ווגדראס • היילו ימאנו • טספאי דינקה |
| **הרפובליקה הפדרלית** | תמרת לאינה • מלס זנאווי • היילמריאם דסלן |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אבבה ארגאי** בוויקישיתוף

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**מקונן אנדלקטצ'או** | **ראש ממשלת אתיופיה** 27 בנובמבר 1957 - 17 בדצמבר 1960 | **הבא**:**אקלילו הבט-וולד** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1101125071
* LCCN: no2005081851
* VIAF: 4667619
* WorldCat: lccn-no2005081851

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בהר בקורדילרה הארקטית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו הר ויסלר.

**הר ויסלר** (באנגלית: **Whistler Mountain**) הוא הר ברכס אוקאנאגאן המהווה תת-רכס של הרי הקסקיידס הצפוניים ברכס קסקייד במדינת וושינגטון שבארצות הברית.

גובהו של ההר 2,374 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 180 מטרים מעל סביבתו.

ההר ממוקם במרחק של כשלושה קילומטרים ממערב למעבר וושינגטון, וכקילומטר וחצי מזרחית למעבר רייני. 

מתלול מקשר בין הר ויסלר להר הסמוך - פסגת קאטת'רואוט, הממוקמת 1.26 קילומטרים צפונית-מזרחית להר ויסלר.

גאולוגיה
--------

מבט על הר ויסלר משביל מעבר ויסלר
אזור רכס קסקייד הוא אזור ההרי טרשי, הכולל מתלולים ועמקים קרחוניים. 

רכס הקסקייד נוצר בתקופת האאוקן המאוחרת (לפני כ-50 מיליון שנים), במהלך הפעילות הגעשית שנגרמה בשל הפחתה של הלוח הפסיפי מתחת ללוח הצפון-אמריקאי.

במהלך עידן הפליסטוקן (לפני שני מיליון שנים), התקדמות הקרחונים הותירה ערימות של סלעים, ועמקים בצורת U כאשר מצידם של העמקים פסגות גבוהות, ובשל משקל הקרחונים העמקים עמוקים ביחס לפסגות.

קישורים חיצוניים
----------------

* הר ויסלר באתר peakbagger
* תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח להר ויסלר

הערות שוליים
------------

1. ↑  לפי מקור אחר גובהו של ההר 2,367 מטרים מעל פני הים
2. ↑  לפי מקור אחר גובהו של ההר 2,368 מטרים מעל פני הים
3. ↑  מידע גאוגרפי
**נסיכות הבוחר מווירטמברג** הייתה מדינה ששודרגה על ידי נפוליאון בשנת 1803 מדוכסות וירטמברג. כאשר פורקה האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1806, שודרגה הנסיכות למעמד של ממלכה.

היסטוריה
--------

בשנת 1793 מת קרל אויגן, דוכס וירטמברג ללא ילדים, ובמקומו עלה לשלטון אחיו לודוויג אויגן, דוכס וירטמברג, ולאחר מותו בשנת 1795 עלה לשלטון אחיו הצעיר פרידריך השני, דוכס וירטמברג. פרידריך ששירת בצבאו של פרידריך השני, מלך פרוסיה, והיה קשור אליו בקשרי נישואים, עבר לנצרות הפרוטסטנטית ואף חינך את בניו כך. במהלך שלטונו פלשה צרפת לשטח הדוכסות, ואילצה את פרידריך למשוך את כוחותיו מהצבא הקיסרי ולשלם פיצויים. אולם בעזרת ניהול יעיל, שמר פרידריך על עצמאות הדוכסות. בשנת 1797 מת פרידריך, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך השלישי, דוכס וירטמברג. פרידריך חזר ונטל חלק במלחמה נגד צרפת נגד רצון נתיניו, וכאשר פלשו הצרפתים שוב לשטחי הדוכסות, פרש פרידריך לארלנגן, שם שהה עד לשלום לונוויל בשנת 1801.

במרץ 1802 נחתם הסכם עם צרפת, ובו הוסכם שפרידריך יעביר לצרפת את נחלותיו בגדה השמאלית של הריין, בתמורה לתשע ערים חופשיות ובכללם את רויטלינגן והיילברון, וכן עוד שטחים שיסופחו לדוכסות.

בשנת 1803 שודרגה הדוכסות למעמד של נסיכות הבוחר, וסופחו אליה עוד שטחים כחלק מחילוט נכסי הכנסייה באימפריה.

בשנת 1805 הצטרפה וירטמברג לנפוליאון במלחמותיו כנגד מדינות הקואליציה השלישית, וכהוקרה על כך שודרגה הנסיכות בחוזה פרסבורג למעמד של ממלכה.

קישורים חיצוניים
----------------

* נסיכות הבוחר מווירטמברג באנציקלופדיה בריטניקה

| האימפריה הרומית הקדושההאימפריה הרומית הקדושה נסיכויות הבוחר של האימפריה הרומית הקדושה |
| --- |
| ארכי-בישופויות |  מיינץ •  טריר •  קלן |
| נסיכויות חילוניות |  בוהמיה •  פפאלץ •  סקסוניה •  ברנדנבורג |
| התווספו במאה ה-17 |  בוואריה •  הנובר |
| התווספו במאה ה-19 |  רגנסבורג •  זלצבורג •  וירצבורג •  וירטמברג •  באדן •  הסן |
**מדצויה** (שם מדעי: ***Madtsoia***) הוא סוג של נחש נכחד ענקי אשר חי במשך הקרטיקון העליון, ושרד לאחר הכחדת הקרטיקון עד תקופת האאוקן בטווח של 89.3-37.3 מיליון שנה. בסוג זה ישנם 5 מינים אשר התגלו בארגנטינה, ברזיל, בספרד, בהודו, במדגסקר ובניז'ר. המאובנים לא שלמים ובדרך כלל נמצאים מהם החוליות שלאורך הגוף. הוא סווג לראשונה ב-1933 בידי החוקר האמריקאי ג'ורג' גיילורד סימפסון.

המדצויה היה שייך לנחשים הקדומים ממשפחת המדצואידיים (אם כי כמה חוקרים סוברים שהיה שייך למשפחה אחרת) ומהנחשים הגדולים ביותר. אורך המינים הגיע ל-1.8 עד 5 מטרים. הדימוי הרווח של הנחש מדמה לו מראה של רב חנק מצוי אשר השתמש בחוליות הרבות כדי למעוך את קורבנותיו ולאחר מכן לבלוע אותם בשלמותם. עם זאת אין קרבה אמיתית למשפחת החנקיים או בכלל למשפחת נחשים קיימת.

נחש זה כנראה ניזון מיונקים קטנים ואף מדינוזאורים צעירים. לאחר ההכחדה נראה ששניזון מיונקים בינוניים שהלכו וגדלו לאיטם, עופות ואף מתנינאים קטנים. לא ברור איך נחש זה שרד את הכחדת הדינוזאורים. אולי חילופי החומרים והדם החם שלו עזר לו לשרוד תקופות רעב ולשקוע בשינה עמוקה, מה שעזר לו לחמוק מהתקופות הקשות.

ראו גם
------

* גיגנטופיס
* וונאמבי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מדצויה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**אבאזה סיאבוש פאשה הראשון** (בטורקית: **Abaza Siyavuş Pasha I**, נולד בערך בסביבות 1611 - מת ב-25 באפריל 1656) היה איש צבא ופוליטיקאי עות'מאני ממוצא אבזי, שכיהן פעמיים לזמנים קצרים כוזיר גדול של האימפריה העות'מאנית בימי שלטונו של מהמט הרביעי, בשנת 1651 ובשנית ב-1656. מילא גם תפקידים של מושל בארזורום, בדיארבקיר, בסיליסטרה ובבוסניה.

ביוגרפה
-------

אבאזה סיאבוש פאשה היה ממוצא אבזי ובצעירותו היה שרת של מהמט (מחמד) אבאזה פאשה, הביילרביי של ארזורום (1576–1634) שהנהיג בשנת 1624 ובימי מוראט הרביעי בשנים 1626–1628 מרד נגד היניצ'רים. אחרי הוצאתו להורג של אדונו בשנת 1634 בגלל יופיו היוצא דופן נבחר לשרת בחצר הסולטן באיסטנבול. עלה בהמשך בהייררכיה הצבאית והמנהלית. בשנת 1638 התמנה לווזיר ובשנת 1640 מונה ל"קפודן פאשה", כלומר אדמירל של הצי הצבאי.
בתוקף תפקיד זה נדרש בשנת 1642 להילחם בקוזקים ולכבוש מחדש את המבצר אזוב, אך נכשל. בהמשך התמנה אבאזה פאשה סיאבוש למושל (ואלי) בכמה מחוזות באימפריה, כולל ארזורום (1643), אנטוליה (1646), דיארבקיר (1647) ובודה (בטורקית בודין)(1648). משם הועבר למחוז "אזי" (Özi - לפי השם הטורקי של העיר אוצ'קוב) שעל חוף הים השחור) והקרוי גם "אלייט סיליסטרה", לפי העיר שבדרום דוברוג'ה (בימינו - בבולגריה).

ב-5 במרץ 1651 אחרי מרד סוחרים וחיילים באיסטנבול, נגד מדיניות הקיצוצים הנקוטה על ידי הווזיר הגדול מלק אהמט פאשה, הוחלף הלה בתפקיד על ידי אבאזה סיאבוש פאשה (הראשון). אולם ב-27 בספטמבר 1651 בהשפעת האחראי על נכסי ההקדש והנשים הראשיות הסולטנות ולידה קסם וטורחאן חדיג'ה, פיטר אותו הסולטן מתפקידו ומינה במקומו את גרוג'ו מהמט פאשה. סיאבוש נשלח לכלא בוספורוס שנועד לנידונים למוות. כמעט הוצא להורג אלמלא התערבות הוולידה סולטאן קסם שהצילה את חייו. הופקעו עם זאת כל נכסיו ומיליוני ארנקי הכספים שהיו ברשותו כך שעצם העברתם לאוצר הסולטן שיפר בן לילה את כלכלת האימפריה. סיאבוש נשלח לגלות במלקרה, באזור הים מרמרה. בשנת 1652 התמנה סיאבוש פאשה למושל בבוסניה (1653-1652) במקום פאזלי פאשה. ב-1653 כפאשה בסיליסטרה סחט מהשליט הוולאכי מאטיי באסראב סכום גדול של כסף תמורת הסגרת טוען לכתר.
ב-5 במרץ 1656 אחרי כהונה בת מספר שעות של זומזן פאשה, סיאבוש התמנה במקומו שוב לווזיר גדול. נפטר זמן קצר אחרי כן ב-25 באפריל 1656 ממחלת חום בגיל 45. בוינויאראלי מהמט פאשה ירש את תפקיד הווזיר הגדול.
אבאזה פאשה הובא למנוחות בדיוואניולו באיסטנבול, במסגד אטיק עלי פאשה.

לקריאה נוספת
------------

* Ayhan Buz:*Osmanlı Sadrazamları*, Neden Kitap, İstanbul,2009
* , İsmail Hakkı Uzunçarşılı *Osmanlı Tarihi III*. Cilt, 2. Kısım, XVI. Yüzyıl Ortalarından XVII. Yüzyıl Sonuna kadar, Ankara: Türk Tarih Kurumu say. 1954

הערות שוליים
------------

1. ↑  כרוניקה של מוסטפא נאימה מצוטטת ב -Mustafa A.Mehmet *Cronici turcești privind Țările Române:Extrase*, vol III, București 1980 ע' 105-106

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TDVİA: siyavus-pasa

 |
**עמי דרך** (4 בנובמבר 1963 - 5 בספטמבר 2012) היה מעצב ישראלי. כיהן כפרופסור וראש המחלקה לעיצוב תעשייתי בבצלאל.

ביוגרפיה
--------

נולד בחיפה, אביו היה יצרן פרותזות ואמו עקרת בית ואחיו הגדול הוא כדורגלן העבר קובי דרך. התנדב לקורס חובלים ב-1982 ושירת כקצין מכונה בסטי"ל. בהמשך עבר להדריך בקורס חובלים במגמת מכונה. בשירות המילואים שירת כמדריך חובלים בשלב ימ"פ בסדרת ימאות בעכו.

בוגר בצלאל (1992) במחלקה לעיצוב תעשייתי. עבד בסטודיו של פרופ' יעקב קאופמן, ובחברת "ארן מחקר ופיתוח". לאחר מכן הקים יחד עם דב גנשרוא את סטודיו עמידב, שפעל בשנים 1996–2012; השניים פעלו בו בתחומים מגוונים של עיצוב, החל מעיצוב ציוד רפואי, ציוד להצלת חיים, ריהוט, תערוכות, צעצועים, תאורה ומוצרים.

בשנת 1994 החל ללמד בבצלאל. ב-2004 התמנה לראש המחלקה לעיצוב תעשייתי, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2008. בנוסף לימד בתוכנית התואר השני של האקדמיה, כיהן כחבר סנאט בצלאל, וכחבר ועדת ההוראה של המחלקה לעיצוב תעשייתי. הוא הרצה וקיים סדנאות במספר בתי ספר ואוניברסיטאות ברחבי העולם. 

עבודותיו הוצגו בתערוכות רבות בישראל ובעולם, בין השאר במסגרת המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק (2005), מוזיאון קופר יואיט לעיצוב בניו יורק (2006), טריאנלה במילאנו (2006) ועוד.

דרך זכה בפרס משרד המדע התרבות והספורט לשנת 2003, ופרסים נוספים ברחבי העולם.

ב-5 בספטמבר 2012 נפטר לאחר שלקה בדום לב. נקבר בבית הקברות שבקיבוץ עינת. הוא הותיר אחריו אישה ושלוש בנות.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **עמי דרך** |

* אתר הסטודיו של עמי ודוב
* עמי דרך, באתר designboom
* מיה דבש, מורה דרך: המעצב עמי דרך, באתר nrg‏, 3 באוגוסט 2008
* יובל סער, מת המעצב התעשייתי עמי דרך, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2012
* ציפה קמפינסקי, 73 בעקבות אחד: תערוכת מחווה לזכרו של המעצב והמורה עמי דרך, באתר Xnet‏, 11 ביולי 2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 273492
* NLI: 987007512632705171
* ISNI: 0000 0004 9748 352X
* LCCN: no2016114311
* VIAF: 315208410
* WorldCat: lccn-no2016114311

 |
**משט יובל היהלום**
(למפת לונדון מוגדלת)**קנט**
**סארי**
**ברקשייר**
**בקינגהאם**
**הרטפורדשייר**
**אסקס**משט יובל היהלום**משט יובל היהלום**(למפת לונדון רגילה)**קנט**
**סארי**
**בר.**
**בקי.**
**הרטפורדשייר**
**אסקס**משט יובל היהלום**משט יובל היהלום**(למפת טאוור האמלטס רגילה)משט יובל היהלום**משט יובל היהלום**(למפת טאוור האמלטס מוגדלת)משט יובל היהלום**משט יובל היהלום**
סמליל המשט
**משט יובל היהלום** (באנגלית: **Thames Diamond Jubilee Pageant**) הוא משט חגיגי שנערך על נהר התמזה בלונדון לציון יובל היהלום למלכות אליזבת השנייה. המשט נערך ב-3 ביוני 2012, והשתתפו בו למעלה מ-1,000 ספינות. המלכה אליזבת השנייה ובני משפחתה הפליגו על אחת הספינות במשט. במשט הפליגו למעלה מ-20,000 משתתפים, ולפי ספר השיאים של גינס, זה המשט הגדול ביותר שהיה אי פעם.

המשט אורגן על ידי קרן משט יובל היהלום (Thames Diamond Jubilee Foundation), ומומן בתרומות גופים פרטיים.

מהלך המשט
---------

מסלול המשט

המשט הפליג מוונדסוורת' לגשר מצודת לונדון. בשל המשט נסגרו נתיבי הנהר בתמזה לתנועת ספינות מסחריות וספינות נוסעים, וכן, על מנת להקל על הניווט בנהר ובטיחות הספינות במשט, נקבע מועד המשט למועד הניסוי השנתי של סגירת מחסום התמזה (ניסוי במהלכו נמנעת הפלגת ספינות במעלה הנהר לכיוון לונדון). לאורך כל הפלגת המשט נותר המחסום סגור, על מנת לשמור על מפלס מים גבוה ועל ביטחון ההפלגה בנהר).

### לוח הזמנים

המלכה אליזבת ובני משפחת המלוכה מפליגים על "הרוח של צ'רטוול" במהלך משט יובל היהלום שנערך על נהר התמזה ב-3 ביוני 2012.
צופים רבים מביטים בספינה גלוריאנה המפליגה בראש המשט לרגל יובל היהלום.

| גשר | זמן (BST) |
| --- | --- |
| גשר הרכבת בטרסי | 14:25 |
| גשר אלברט | 14:45 |
| גשר צ'לסי | 15:00 |
| גשר ווקסהול | 15:10 |
| גשר וסטמינסטר | 15:25 |
| גשר ווטרלו | 15:30 |
| גשר בלקפריירז | 15:40 |
| גשר סאת'ק | 15:45 |
| גשר לונדון | 15:50 |
| גשר מצודת לונדון | 16:00 |

תיאור המשט
----------

המלכה אליזבת השנייה ובעלה הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו הפליגו על המעבורת הממונעת "הרוח של צ'רטוול" במהירות של 11 קשרים. המשט החל בציפרה מספינת הקיטור "הנסיכה אליזבת" בגשר הרכבת בטרסי בשעה 14:15. יאכטת הוד מלכותה בריטניה הביאה את המלכה ובעלה ל"רוח של צ'רטוול" שעגנה ברציף קאדוגן (Cadogan Pier), בסמוך לגשר אלברט.

על מעבורת "הרוח של צ'רטוול" הוכנה עבור המלכה חופה מוזהבת, בסגנון המזכיר את הרפסודות המלכותיות שהיו בשימוש בית המלוכה במאה ה-17 ובמאה ה-18. בראש המשט הפליגה הספינה גלוריאנה שהונעה על ידי 18 חותרים אולימפיים ובהם זוכי מדליית הזהב האולימפית סטיב רדגרייב ומתיו פינסנט. הספינה נבנתה במיוחד כמתנה עבור יובל היהלום של המלכה.

המשט הפליג לאורך נתיב שאורכו 12.1 ק"מ.

במשט השתתפו למעלה מ-20,000 משתתפים, מרביתם מפליגים על ספינות נוסעים שהורשו להשתתף במשט.

המשט חולק לחמישה מקטעים, כאשר בין המקטעים הפליגה רפסודה עם כרוז. על הרפסודה הראשונה בין המקטעים הראשון והשני הוצב מגדל פעמון, וכאשר צלצל פעמון מגדל זה, השיבו לו הכנסיות הסמוכות לגדת הנהר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משט יובל היהלום** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של משט יובל היהלום

הערות שוליים
------------

1. ↑  חדשות ה-BBC
**גאורג פרדיננד דוקוויץ** (בגרמנית: **Georg Ferdinand Duckwitz**, ‏29 בספטמבר 1904, ברמן – 16 בפברואר 1973) היה דיפלומט גרמני בשגרירות ארצו בדנמרק אשר העביר לידידיו הדנים את הידיעה על הגירוש הצפוי של יהודי דנמרק, ובכך איפשר את הברחתם לשוודיה הנייטרלית של 95% מיהודי דנמרק והצלתם מהשמדה. על כך הוענק לו אות חסיד אומות העולם על ידי יד ושם.

קורות חיים
----------

דוקוויץ נולד בברמן למשפחת סוחרים חשובה. ב-1932 הצטרף דוקוויץ למפלגה הנאצית. בשנים 1933–1935 שירת במשרד למדיניות חוץ של אלפרד רוזנברג, אך פרש מרצונו מן המשרד ועסק בעבודה אזרחית בחברת ספנות.

### פעילותו בתקופת השואה להצלת יהודים

דוקוויץ עבד במשרד החוץ הגרמני, ונשלח לדנמרק לשרת בתפקיד נספח ימי. ב-11 בספטמבר 1943 נודע לו מפי נציג הרייך בדנמרק קרל רודולף ורנר בסט על התוכנית לאסור את יהודי דנמרק ב-1 באוקטובר כדי לשלחם למחנות ריכוז. שבועיים אחר-כך הוא טס לסטוקהולם בירת שוודיה, כביכול כדי לנהל משא ומתן על מעבר ספינות מסחר גרמניות במימי שוודיה. שם הוא נפגש עם ראש הממשלה פר אלבין הנסון, וביקש ממנו ששוודיה תקלוט את יהודי דנמרק. כעבור יומיים הגיעה תשובה חיובית של השוודים. דוקוויץ קשר קשרים טובים עם מנהיגי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הדנית והם רחשו לו אמון. כאשר חזר דוקוויץ לקופנהגן ב-28 בספטמבר, הוא פגש את ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, הנס הדטופט, וסיפר לו על התוכנית הגרמנית לגירוש היהודים. ממנו עברה הידיעה לראשי הקהילה היהודית והמחתרת הדנית. במבצע חשאי שארגנה המחתרת הסתתרו היהודים בבתי אזרחים דנים ולאחר מכן הוברחו בספינות דיג לשוודיה. כ-7,500 מתוך 8,000 יהודי דנמרק ניצלו במבצע זה, עליו הוענק לעם הדני אות חסידי אומות העולם.

### לאחר המלחמה

דוקוויץ המשיך לשרת במשרד החוץ הגרמני גם לאחר המלחמה, ובשנים 1955–1958 כיהן כשגריר גרמניה המערבית בדנמרק ולאחר מכן כשגריר בהודו. את שירותו סיים כמנהל משרד החוץ. יצא לגמלאות בשנת 1970.

ב-21 במרץ 1971 הוענק לו אות חסיד אומות העולם. שנתיים לאחר מכן נפטר בגיל 68.

הנצחה
-----

דמותו הונצחה בסדרת טלוויזיה של דיסני "נס בחצות" המבוססת על הצלת יהודים דנים מדנמרק.

ראו גם
------

* הצלת יהודים במהלך השואה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גאורג פרדיננד דוקוויץ** בוויקישיתוף
* גאורג פרדיננד דוקוויץ - פעילותו להצלת יהודים בתקופת השואה, באתר יד ושם (באנגלית)
* סרט ההנצחה - באתר IMDb
* סיפורו - באתר היסטוריה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007513644305171
* GND: 119203642
* ISNI: 0000 0000 7735 4676
* LCCN: no2003032418
* NTA: 374026637
* SELIBR: 287360
* VIAF: 66155351
* WorldCat: lccn-no2003032418

 |
**שרביטן** (שם מדעי: Ephedra) הוא סוג צמח יחיד במשפחת השרביטניים ובסדרת השרביטנאים, שהם סדרת צמחים וסקולריים חשופי זרע. בסוג שרביטן כ-60 מינים.

השרביטנים שיחים או מטפסים, שעליהם מנוונים וענפיהם הרותמיים מבצעים את תהליך ההטמעה. רוב המינים הם דו ביתיים - הפרחים הזכריים והנקביים צומחים על צמחים נפרדים. בפרחים הזכריים אבקן אחד בעל זיר עבה ומספר מאבקים. בפרחים הנקביים מספר ביציות שמכל אחת מהן יוצא צינור שעליו טיפת צוף. כמו בשאר הצמחים במערכת חשופי הזרע, הביצית אינה בתוך שחלה סגורה. לאחר ההפריה, מתפתחים הקשקשים העוטפים את הביצית לאצטרובל קשקשני, ובחלק מן המינים הוא עסיסי.

הצמח שימש כצמח לצרכים פולחניים בדתות קדומות,[דרוש מקור] וכיום משמש לרפואה, וכחומר הבסיס להפקת סמים ממריצים.[דרוש מקור]

תפוצתם של השרביטנים היא באזורים החמים והממוזגים בעיקר בהרי האנדים ודרום אמריקה הדרומית,ארצות הברית וצפון מקסיקו,אירואסיה מספרד ועד הרפובליקה העממית של סין וצפון אפריקה.

מינים בישראל
------------

* שרביטן גס (*Ephedra pachyclada*)
* שרביטן הערבה (*Ephedra ciliata*)
* שרביטן מכונף (*Ephedra alata*)
* שרביטן מצוי (*Ephedra campylopoda*)
* שרביטן ריסני (*Ephedra aphylla*)
* שרביטן שביר (*Ephedra fragilis*)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שרביטן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |

* שרביטן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007550779705171
* GND: 4280819-4
* LCCN: sh85044252

 |
**רבנלה** הוא סוג מסדרת הזנגבילאים הכולל מין אחד הנקרא "רבננלה מדגסקרית".

תיאור
-----

לרבנלה גזע הדומה לגזע עץ התמר המצוי ממנו יוצאים עלים בצורת משוטים המחוברים לגזע בפטוטרות ארוכות. הפטוטרות אוגרות בתוכן מי גשמים הנשמר לאורך זמן, גם בימות היובש.

העלים מסודרים על הגזע במישור אחד בצורת מניפה. לרבנלה פרחים לבנים הדומים לפרחי ציפור גן עדן, המשתייכת גם היא לסדרת הזנגבילאים, ולפרחים חפה ירוקה. לאחר האבקה, הפרחים מוציאים זרעים כחולים, בצבע ייחודי לזרעים.

עם הזדקנות העץ, מאבד הרבנלה את העלים הנמוכות שלו, שהן גם הישנות ביותר, ומתחתן נגלה גזע אפור.

מספר הכרומוזמים שלו הוא 2n = 22.

שם
--

השם רבנלה פירושו במלגשית "עלי יער". במאה ה-19 נודע הרבנלה כ"אילן מכניס ארח", בגלל המים בפטוטרות שלו שנחשבו אז זכים לשתייה.

גידול
-----

מוצאו של הרבנלה במדגסקר. בטבע, אחד המאבקים שלו הוא למור צווארון.

במאה ה-19 כבר ניטע העץ בארצות חמות רבות בעלות אקלים דומה לאי מדגסקר. עליו העבים שימשו לכיסוי גגות וחלקים אחרים של העץ שימשו גם הם לבנייה ולאריזה. מהזרעים יצרו קמח לדייסה.

זנים
----

לרבנלה המדגסקרית ארבעה זנים. הזן הגדול ביותר הוא ה"במבו" (Bemavo) המגיע מהרי מזרח מדגסקר. גובהו מגיע עד לכ-30 מטר, ועובי גזעו כ-60 סנטימטר. מניפת העלים שלו כוללת בין 20–35 עלים שאורכם כ-11 מטר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רבנלה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* TPL
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |

* רבנלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  רבנלה באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. 1 2 3  אילן מכניס ארח, הצפירה, 28 ביוני 1886
**שפתן ראשתני אסייתי**[דרוש מקור] המכונה **קובאדי** (שם מדעי: *Semicossyphus reticulatus*) הוא מין של דג ממשפחת השפתוניים המצוי במזרח האוקיינוס השקט בקרבה לחופי סין, יפן, קוריאה ואיי בונין ומצוי סביב שוניות סלעיות בימים ממוזגים. הוא קרוב משפחתו של השפתן הראשתני הקליפורני (Semicossyphus pulcher).

זהו דג גדול היכול להגיע עד למשקל 14.7 ק"ג ולאורך של 1 מטר, והוא מהגדולים שבבני משפחתו. ראשו גדול מאוד ונתן לו את שמו והוא מורכב ממצח כדורי בולט, עיניים קטנות ושפתיים מגודלות כשהתחתונה כדורית ולבנה ומגודלת ביותר. הסנפירים קטנים מאוד ומצויים בקרבת קצה הגוף והזנב קטן. הגוף אפור עד ורוד וסנפיר הגב זהוב.

דגים אלה יכולים להחליף את מינם במהלך עונת הרבייה. הזכרים הגדולים אוספים נקבות ומושכים אותם לטריטוריה שלהם אך הנקבות החזקות והגדולות ביותר יכולות להחליף את מינם לזכרים וגם להתחרות עם הבעלים הישן על השטח.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שפתן ראשתני אסייתי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  שפתן ראשתני אסייתי באתר הרשימה האדומה של IUCN
"**אבא של עמליה נוסע לאוסטרליה**" הוא ספר הילדים הראשון של אשכול נבו, ואויר על ידי המאייר דייוויד הול. הסיפור נכתב בעקבות נסיעתו של אשכול נבו לאוסטרליה, כשבתו הבכורה הייתה כבת שלוש, הומצא לכבודה, ומשם התפתח לספר. הספר יצא לאור בשנת 2010 בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר ותורגם ל איטלקית ולספרדית.

עלילה
-----

בסיפור זה קיימים שלושה גיבורים. שניים מהם מוזכרים בכותרת הספר: עמליה ואביה. הגיבורה האחרת, אמא, מופיעה בתוכן הסיפור עצמו כגיבורה משנית לכאורה, אך משמעותית. בפתיחת הסיפור ניתן לראות בבירור את עצבותהּ של עמליה, שאביה נוסע לאוסטרליה לשבוע שלם. היא לא מוכנה לגעגועים, אך אביה מכין אותהּ היטב לנסיעתו. הוא מספר להּ על אוסטרליה ואף מבטיח לה שיחזור עם מתנה לבחירתהּ, כל זאת כדי להפחית את עצבותהּ בשבוע הפרידה. לאחר שאביה נוסע, עמליה מתקשה להסתגל לשגרה החדשה עם אימהּ, כל הדברים שהיא נהגה לאהוב, הופכים להיות חסרי טעם בלעדי אביה.

בעקבות הגעגוע והסבלנות שמתפקעת, עמליה יושבת יום יום, על הספה, שקועה במחשבות ובגעגועים לאביה כשלפתע נשמעת דפיקה בדלת ומופיע אורח מיוחד. כך במשך כל הימים מגיעים אורחים מיוחדים בהפתעה לעמליה, עד שאביה מופיע בפתח הדלת. כשסוף סוף אביה מגיע אושרהּ של עמליה חסר גבולות. היא חיכתה לו בציפייה ממושכת, ושמחתהּ גוברת עוד יותר כשהיא מבחינה בקופסה שמחזיק אביה בידו, מתנה שהביא מאוסטרליה רק בשבילהּ.

לאחר התאוששותהּ של עמליה מחזרתו של אביה, היא מבינה ששהותהּ עם אימהּ לבד לא הייתה כל כך איומה כפי שהיה נדמה להּ. היה לה כיף עם אמא שלה והיא נהנתה מזמן האיכות שהיה לשתיהן יחד. עם כל הגעגוע לאביה שליווה אותה בשבוע הזה, היא מבינה שזכתה בקרבה לאמא שלה ושהקשר ביניהן התחזק במשך הזמן שהיו יחד.

עיבודים
-------

תיאטרון חיפה הפיק הצגה המבוססת על הספר, ההצגה מציפה את הקושי בהתמודדות עם הגעגועים העזים להורה שנוסע ומציעה מספר פתרונות יצירתיים.

ב-"גן סיפור" בחולון, מוצגים פסלים צבעוניים שפוסלו בהשראת הדמויות מתוך הספר.

ביקורת
------

לספר מגוון ביקורות, הבולטות שבהן משבחות ומסכמות את הספר כמומלץ לילדים. יעל דר שיתפה את ביקורתהּ ב"הארץ" וטענה כי הספר מראה את הגעגוע מהמקום האנוכי והחסר. מרבית מההשפעה הרגשית של הספר מתרחשת בין השורות ומאחורי האיורים העדינים המוצגים בספר אשר דרכם מבלי שיוצג במפורש מועבר מידע הומוריסטי וגדוש. נוסף על זה הוסיפה ואמרה: "זהו אחד מספריו העדינים ביותר של אשכול נבו!".

רן יגיל ביקר את הספר באתר "מעריב" ואמר כי הסיפור זורם אל עולם המעשיות של הילדים מן המציאות הקשה – געגוע לאדם קרוב.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אשכול נבו, **אבא של עמליה נוסע לאוסטרליה**, כנרת זמורה דביר, 2010
2. 1 2 3  יעל דר, "אבא של עמליה נוסע לאוסטרליה" מאת אשכול נבו | ים של געגוע, באתר הארץ, 10 במרץ 2010
3. ↑  רבקה מיכאלי – "אבא של עמליה נוסע לאוסטרליה", באתר 103fm – האזנה לרדיו און ליין
4. ↑  אבא של עמליה נוסע לאוסטרליה, באתר תיאטרון חיפה
5. ↑  גן סיפור אבא של עמליה נוסע לאוסטרליה, באתר עיריית חולון
6. ↑  אבא של עמליה נוסע לאוסטרליה - סקירה של שרון בצלאל, באתר פרלמנט הספרים
**נסיכות אכאיה** (יוונית **Πριγκιπάτον Αχαϊας**; צרפתית **Principauté d'Achaïe**), או **נסיכות מוראה**, הייתה נסיכות שהשתרעה בשיאה על-פני כל שטחו של חצי האי פלופונסוס בדרומה של יוון. הנסיכות הייתה אחת משלוש ישויות וסאליות של האימפריה הלטינית, שקמו על חורבותיה של האימפריה הביזנטית, לאחר מסע הצלב הרביעי ב-1204.

היסטוריה
--------

הנסיכות נוסדה בשנת 1205 ובשנת 1212 השתרעה על פני כל שטחו של הפלופונסוס, למעט העיר מונמבסיה שנכבשה בשנת 1248. הנסיכות הגיעה לשיאה בתקופתו של גיום השני וילאהרדואין, ששלט בה החל ב-1246 ועד מותו ב-1278. ב-1249, הקים גיוס השני את מצודת מיסטרס הסמוכה לספרטה, וקבע בה את בירתו. עשר שנים לאחר מכן, בסתיו 1259, הובסה הנסיכות על ידי הביזנטים, וגיום השני נשבה. תמורת חירותו והמשך קיומה של הנסיכות, הוא הוכרח לוותר על דרום-מזרחו של הפלופונסוס ועל שלושה ממאחזיו החשובים, ובהם גם מיסטרס. ב-1278 עברה הנסיכות לרשותו של שארל הראשון, אשר לא שלט בה באופן ישיר, אך שלח לה חיילים וכסף כדי לסייע במאבקיה נגד האימפריה הביזנטית החדשה.

ב-1289 שבה הנסיכות לשלטונו של בית בין וילאהרדואין, אך זמן קצר לאחר מכן, ב-1307 חזרה באופן רשמי לרשותו של בית אנז'ו, ובאופן מעשי ב-1318. במשך רובה של המאה ה-14 ועד שנת 1383, שררה בנסיכות מלחמת ירושה ממושכת ואלימה. זו התחלפה בתקופת אינטררגנום שנמשכה מ-1383 ל-1396, והסתיימה עם שלטונו של פדרו בורדו דה סן סופראנו (Pedro Bordo de San Superano). ב-1430 נכבשה רוב הנסיכות על ידי דספוטט מוראה, וסופחה אליה לחלוטין ב-1432.

חברה וכלכלה
-----------

החוק השולט בנסיכות שילב חקיקה ביזנטית וצרפתית. הנסיכות חולקה עם הקמתה בין 12 ברונים, ששטחם התחלק הלאה לעשרות יחידות משניות. 12 היחידות תפקדו כיחידות מנוריאליות אוטונומיות מבחינה טריטוריאלית וכלכלית. האצילים ואנשי הכנסייה החשובים לקחו חלק במועצה שבראשותה עמד הנסיך, וזו נהנתה מכוח רב והחלטותיה חייבו גם אותו. מאידך, האצילים חויבו בתקופות שירות צבאיות ארוכות, ולא יכלו לעזוב את שטח הנסיכות אלא באישורו של הנסיך. בכל אופן, עזיבתם את הנסיכות הוגבלה לשנתיים ויומיים, ואם לא שבו אל שטחה, נחלתם עשויה הייתה להיות מוחרמת. כלכלת הנסיכות נסמכה על תוצרת חקלאית מגוונת, שכללה יין, צימוקים, שעווה, דבש, שמן ומשי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נסיכות אכאיה** בוויקישיתוף
* אודות נסיכות אכאיה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mystras - History
2. ↑  The Principality of Achaia (1205-1432)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007540329905171
* LCCN: nr94022105
* SUDOC: 175406413
* VIAF: 270145857935823021526
* WorldCat (עם VIAF): 270145857935823021526

 |
ניתן לראות את השחקנים הבאים לפי סדר אגודת דברצן של 1870: 1. רוז'ה בירד (1848–1926); 2. Tannerné Szabó Róza (1850–1922); 3. Béla Bercsényi (1844–1901); 4. בלהה לויז'ה (1850–1926); 5. אמה מורזאי (פרסלי) (1844–1923); 6. Gyula Rónai (1828–1894); 7. לורה הטני, גברת מולנר (1830–1874); 8. Béla Mándoky (1839–1918); 9. István Együd (1838–1882); 10. Béniné Dalnoki, Konti Fáni (1842–1908); 11. Gyula Vízvári (1841–1908); 12. János Gerecs (1843–1910); 13. Dalfi Lőrinc; 14. Emese Takács, Bercsényi (1847–1914); 15. József Szabó (1814–1875); 16. Erzsi Szomolnoki, Istvánné Balla; 17. István Tanner (1828–1878); 18. בני דלנוקי (1838–1914); 19. Vilmos Foltényi (1820–1905); 20. Miklós Zöldi (1821–1876); 21. גב' Foltényi, Amália Szákfy-Szabó (1830–1901); 22. Julianna Zöldiné Szabó (1812–1886); 23. József Dózsa (1815–1886); 24. אישטוון פיליפוביץ (1822–1885)
**פאני קונטי**   (במקור **פרנציסקה סטוהל**, בהונגרית: **Konti Fáni**; פשט, 1842 – בודפשט, 19 באוקטובר 1908) הייתה זמרת אופרה (אלט), יהודייה-הונגרייה (לאחר שהתגיירה), אשתו של בני דלנוקי. שניהם היו בין הזמרים המייסדים של בית האופרה המלכותית ההונגרית ב-1984 (שמה היום בית האופרה של בודפשט). בנם היה ד"ר ויקטור דלנוקי, זמר אופרה גם הוא (בריטון) וכן במאי ורופא שיניים.

ביוגרפיה
--------

פרנציסקה סטוהל נולדה במשפחה לא יהודית (והתגיירה) כבתם של מוזיקאי התיאטרון יאנוש סטוהל ושל מריה ארבס. היא הופיעה לראשונה בקולוז'וואר ב-1860, ולאחר מכן ב-18 בנובמבר 1862 אצל יוז'ף סאבו בארד. הקהל בערי השדה הגדולות אהב במיוחד את קול האלט שלה והיא זכתה להצלחה גדולה ולהזמנות מרובות. היא גם שיחקה ושרה בדברצן, קאשה, אוראדיה, שופרון, פץ' וסובוטיצה. (כל הערים השתייכו אז לממלכת הונגריה - היום הן בסלובקיה, סרביה, רומניה והונגריה) בלהקת התיאטרון בארד היא התגיירה כדי להינשא לבני דלנוקי היהודי. משנת 1866 הופיעה עם בעלה, בני דלנוקי. מנובמבר 1884, כדי לשיר עם בעלה, היא החלה לעבוד כזמרת במקהילת בית האופרה של בודפשט (והייתה בין מייסדי בית האופרה) וויתרה על קריירה עצמאית כזמרת עד לפרישתה כעבור כמה שנים. היא פרשה לגמלאות ב-1891 ומתה בבודפשט עקב טרשת עורקים.

תפקידיה היותר חשובים
--------------------

* אזוצ'נה ( ג'וזפה ורדי : הטרובדור)
* פיאודורה (פרנץ דופלר (אנ'): הרוזן בניובסקי)
* ננסי (פון פלוטו : מרתה)
* פיירו (דוניזטי : לינדה)
* מריאנה (אופנבך : קוסקולטו)
* אביגיל (ורדי: נבוקו)
* מגדלנה (ורדי: ריגולטו)
* מרתה (גונוד : פאוסט)
* אדלגיסה (וינצ'נזו בליני : נורמה)
* מכשפה (איבן זייץ (אנ'): המכשפה של בויסי)

נתוני פעילות
------------

* 1860: בקלוז'-נאפוקה
* 1862–64: בלהקת יוז'ף סאבו
* 1864–70: בלהקת יאנוש פולינוס
* 1870–72: בלהקת יוז'ף סבאו
* 1872–73: בלהקת אנדרה לטבאר
* 1873–75: בדברצן
* 1875–76: בארד
* 1876–79: בקלוז'-נאפוקה
* 1879–80: בלהקת בלה מנדוקי
* 1880–81: בלהקת אלאיוש בוג'ו
* 1883–84: בלהקת יאקאב גרפי
* 1884: בבית האופרה של בודפשט

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון תהיאטרון ההונגרי
* לקסיקון המשחק ההונגרי
* דוח אבל - דיווחי הספד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאני קונטי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Halálesete bejegyezve a Bp. VII. ker. állami halotti akv. 1529/1908. folyószáma alatt.
2. ↑  Magyar Színházművészeti Lexikon. Főszerk. Székely György
3. ↑  Gyászjelentése szerint 1908-ban, halálakor 68. évében volt, így születési éve lehet 1841 is.
4. ↑  Vasárnapi Ujság 1868. 104-105. old.
**הר ואייט ארפ** (באנגלית: **Mount Wyatt Earp**) הוא הר מכוסה שלג, בחלקו הצפוני של רכס סנטינל בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.

ההר ניצב 6 קילומטרים צפונית מערבית מהר אלמר. 

אוכף סקאמני מקשר בין הר ואייט ארפ לרכס מץ'.

גובהו של ההר 2,370 מטרים מעל פני הים.

היסטוריה
--------

### גילוי ההר

ההר התגלה על ידי לינקולן אלזוורת' במהלך הטיסה חוצת אנטארקטיקה שלו ב-23 בנובמבר 1935. 

### מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. 

ההר נקרא על שם הספינת הצי המלכותי האוסטרלי אהמ"א ואייט ארפ, אשר שימשה את אלזוורת' בארבעת מסעות החקר שלו לאנטארקטיקה בין השנים 1933–1939.

לקריאה נוספת
------------

• M.J. Hambrey, P.F. Barker, P.J. Barrett, V. Bowman, B. Davies, J.L. Smellie, M. Tranter, editors, **Antarctic Palaeoenvironments and Earth-Surface Processes**, PP 89-90

  

• David J. Cantrill, Imogen Poole, **The Vegetation of Antarctica through Geological Time**, PP 38-39

  

• Damien Gildea, **Mountaineering in Antarctica: complete guide: Travel guide**

  

• International Symposium on Antarctic Earth Sciences (1987), **Geological Evolution of Antarctica**, Cambridge, England, PP 195-197

קישורים חיצוניים
----------------

* הר ואייט ארפ באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* הר ואייט ארפ באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
**מועדון הכדורסל פאנליניוס** (יוונית: **Πανελλήνιος Γ.Σ**), היא קבוצת כדורסל יוונית ותיקה מהעיר למיאס, המתמודדת בליגת העל היוונית.

היסטוריה
--------

מחלקת הכדורסל של פאנליניוס אתונה נוסדה בשנת 1929. וכבר בשנה הראשונה זכתה באליפות הליגה היוונית.
בהמשך זכתה הקבוצה בחמש אליפויות נוספות (1939), (1940),(1953),(1955)ו-(1957).
בעונת 1957/58 השתתפה הקבוצה בגביע אירופה לאלופות.
הקבוצה הייתה במאבקי אליפות גם במהלך עונת 1940/41 אבל לא יכלה לזכות באליפות כי הליגה פוזרה באופן זמני בגלל מלחמת העולם השנייה. בעידן שנות החמישים הרכב הקבוצה זכה לכינוי "חמישית הזהב" (או ביוונית Hrisi Pentada) (פאנגיאוטיס מניאס, תמיס צ'ולבס, קוסטס פפדימס, מימיס סטפנידיס, אריסטידיס רואובניס) וכיכבה לא רק בכדורסל היווני, אלא בכדורסל האירופי בכלל.

### שנות ה-70

הקבוצה סיימה שלישית בליגה ב-1970 ו 1978. והשתתפה 5 פעמים בגביע קוראץ'. בתקופה זו היה וסיליס גואומס הבעלים של הקבוצה. בעונת 1986/87 הגיעה לגמר הגביע היווני, אך הפסידה לאריס סלוניקי 110-70.

בעונת 1989/90, כשלה הקבוצה במאבקי ההישרדות ושקעה לליגה השנייה והשלישית. ניהול חדש שהגיע בשנת 1999 הרים בסופו של דבר את הקבוצה חזרה לצמרת הכדורסל היווני. בשנת 2004, חזרה הקבוצה לליגת העל בהנהגת מריאן קרלג'ביץ והאחים סוליס.

הקבוצה משתתפת ביורוקאפ מאז שנת 2007. בעונת 2009/10 הגיעה הקבוצה עד לשלב חצי הגמר והודחה על ידי קבוצת פאמסה ולנסיה מספרד.

בשנת 2010 עברה הקבוצה לשחק בעיר לאמיה, לאחר 81 שנים בעיר אתונה. בתחילת עונת 2011/12 הורדה הקבוצה לליגה השנייה עקב בעיות תקצביות.

תארים והישגים
-------------

* **הליגה היוונית**:
* אליפות (6): 1929, 1939, 1940, 1953, 1955, 1957
	+ מקום שני: 1950, 1951, 1954
* **הגביע היווני**:
	+ גמר: 1987
	+ חצי גמר: 2008
* **יורוקאפ**:
	+ חצי גמר: 2010

שחקנים בולטים
-------------

* ארצות הבריתארצות הבריתבולגריהבולגריהרודריק בלאקני
* ארצות הבריתארצות הבריתבריטון יונסן
* יווןיווןקונסטנטינוס חראלאמפידיס
* יווןיווןיאן ווג'יוקאס
* ארצות הבריתארצות הבריתדווין סמית
* ארצות הבריתארצות הבריתג'וש דאביס
* מונטנגרומונטנגרודיורו אוסטוביץ'
* יווןיווןואסיליוס קסאנטופולוס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאנליניוס** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של פאנליניוס