recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
ה**גוואחירה** (Guajira) היא סגנון מוזיקה קובנית מסורתית, המתבססת על כלי מיתר ושירה טרובדורית, במסורת הספרדית.

היסטוריה
--------

מקורה של הגוואחירה הוא בחבל חקלאי בקובה שעל שמו היא קרויה. הסגנון התפתח במקור בתור מוזיקת איכרים עממית, שנוגנה בעיקר על ידי חקלאים קשי יום במטעי הסוכר והטבק. 

בשנות השלושים של המאה ה-20, החל תהליך של חדירת הסגנון לזרם העיקרי של התרבות בקובה. תהליך זה חב רבות לפועלו של נגן הגיטרה והמלחין גווילרמו פורטבלס, אשר סגנונו המוקפד זכה לכינוי "גוואחירה סלונית".

בימינו, קיים מספר קטן יחסית של להקות המבצעות שירי גוואחירה. בין הבולטות והידועות שבהן ניתן למנות את Buena Vista Social Club, בשירים כגון El Carreteo (העגלון).

מאפיינים מוזיקליים
------------------

הגוואחירה היא מוזיקה אקוסטית, על מקצב סימטרי 4:4 אירופאי, בניגוד למרבית המוזיקה הקובנית.

הכלי הדומיננטי בגוואחירה הוא הטרס, אשר מנגנת מקצב חוזר בדומה למונטונו בסון, אך בהשפעות ספרדיות- פריטה מהירה וצביטה של המיתרים. בנוסף נפוץ השימוש בגווירו, ולעיתים תופי בונגו.

השירה בגוואחירה היא במבנה קלאסי של המוזיקה הקובנית: הזמר הראשי שר בית, ואחריו זמרי הליווי שרים פזמון חוזר (הנקרא "קורו"). השיר מגיע לרוב לשיא בסיומו, או שכלל אינו מגיע לשיא, אלא פשוט נמוג (וזאת מאחר שמסורת השירה היא עממית, ללא כתיבה מראש של המילים).

בשירת הגוואחירה נפוצות שריקות (שמקורן במסורת האיכרים והעגלונים), ודיבור רקע של זמרי הליווי במהלך הבתים שמבצע הזמר הראשי. הנושאים בהם עוסקת השירה נוטים להיות פשוטים, בעיקר הווי החיים של איכרים, שאיפותיהם וחוויות חייהם.
**גודריק רוז'ה** (בצרפתית: **Gaudérique Roget**;‏ 6 בספטמבר 1846 – 7 באפריל 1917) היה ז'נרל דה בריגדה בצבא צרפת אשר התפרסם בשל חלקו בניסיון ההפיכה ב-23 בפברואר 1899.

ביוגרפיה
--------

רוז'ה נולד בעיר מייאס ב-6 בספטמבר 1846. באוקטובר 1864 הוא נכנס ללימודים באקדמיה הצבאית סן-סיר, ולאחר סיום לימודיו ב-1866 הוצב כלוטננט משנה בצבא צרפת. לאחר מכן למד בבית ספר לקצינים אותו סיים ב-1867. לאחר מכן הוא הוצב באלג'יריה, אולם עם פרוץ מלחמת צרפת–פרוסיה חזר לצרפת כדי להשתתף בקרבות. הוא השתתף בקרב גרבלוט ובמצור על מץ, ולאחר המצור נפל בשבי הפרוסי. הוא שוחרר עם סיום המלחמה וחזר לצרפת. למשך תקופה קצרה הוא היה מוצב בארמיית ורסאי, ובמהלך תקופה זו הועלה לדרגת קפטן וקיבל את אות לגיון הכבוד. ב-1871 הוא הפך לאביר לגיון הכבוד וב-1892 לקצין בלגיון הכבוד. ב-1875 הוא קיבל עיטור קצין במסדר הדקל האקדמי.

ב-1883 מונה רוז'ה למפקד גדוד וב-1890 הועלה לדרגת לוטננט קולונל, והוחזר לאלג'יריה שם שירת בשש השנים הבאות. ב-1896 הוא הועלה לדרגת קולונל, ושנה לאחר מכן לדרגת ז'נרל דה בריגדה. בעקבות קידומו הוא הוצב במטה הכללי עד אוקטובר 1898, עת קיבל פיקוד על הבריגדה ה-17, שחנתה בפריז. במהלך פרשת דרייפוס היה רוז'ה מתנגד בולט לעריכת משפט חוזר לקצין היהודי אלפרד דרייפוס שהואשם בריגול.

במהלך הלווייתו של נשיא צרפת פליקס פור ב-23 בפברואר 1899, השתתפו הרגימנטים ה-4 וה-82, אשר היו חלק מהבריגדה שלו, במסע ההלוויה של הנשיא. ללא ידיעתו של רוז'ה ניסו הליגות הלאומניות והאנטישמיות של פריז בהנהגת פול דרולד להוביל הפיכה צבאית, וקיוו לקבל את תמיכת הצבא. הלאומנים סיכמו עם ז'ורז'-גבריאל דה פלייה שיעשה זאת, אולם ברגע האחרון פלייה לא הגיע, ולפיכך הם החליטו לבקש את תמיכתו של רוז'ה. כאשר אנשיו של רוז'ה חזרו מהלוויה, דרולד ניגש אל רוז'ה המופתע וצעק: "רכב אחרינו, אדוני הגנרל, רחם על המולדת, הצל את צרפת ואת הרפובליקה. לארמון האליזה, אדוני הגנרל!". אנשי הליגות החלו לצעוק, וסוסו של רוז'ה נעמד על רגליו האחוריות. רוז'ה שלף את חרבו ופקד על אנשיו לסגת חזרה לקסרקטינים הסמוכים לכיכר. אנשיו של דרולד ניסו לחסום את הדרך, אולם רוז'ה הסתער עליהם בעצמו ופרץ את הדרך. דרולד רץ אל שער הקסרקטין וניסה לאחוז במושכות סוסו של רוז'ה. אנשיו של רוז'ה צעדו כולם אל תוך הקסרקטין, ודרולד מצא את עצמו אסיר בפנים יחד עם סגנו מרסל האבר. רוז'ה היה נבוך כליל ולא ידע מה לעשות. הוא הציע לדרולד והאבר לעזוב את הקרסקטין, אולם דרולד היה נחוש להפוך לקדוש מעונה ולפיכך הוא נשאר בפנים וצעק החוצה אל ז'ול גרן: "לך ואמור בפריז כי אני אסיר בידי הצבא!" רוז'ה ניסה להוציא אותם החוצה בכוח, אולם בסופו של דבר נכנע לבקשתם ואסר אותם.

למרות הפגנת נאמנות זו, נראה כי עצם העובדה שהלאומנים פנו אליו החשידה את רוז'ה בעיני מפקדי הצבא. ביוני של אותה שנה הוא הועבר לאורליאן ובהמשך לבלפור, שם שימש כמפקד הבריגדה ה-28. הוא הבין שעתידו בצבא חסום, וב-1907 ביקש להתפטר. ב-1908 הוא הועבר לכוחות המילואים.

הוא נפטר בביתו שבפריז ב-7 באפריל 1917 לאחר מחלה ממושכת, בגיל 70. הלווייתו נערכה בפריז, אולם הוא נקבר בעיר קסטלנודרי.

לקריאה נוספת
------------

* ז'אן דניס ברדן, **פרשת דרייפוס**, עם עובד, 2003.
* ברברה טוכמן, **המגדל הגאה**, דביר, 1998.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גודריק רוז'ה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb10634418z (data)
* ISNI: 0000 0001 0759 5228
* The Léonore id LH//2367/67 is not valid.
* VIAF: 160251551
* WorldCat: viaf-160251551

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בכתב עת. אם התכוונתם לשיטה חלישוב תאריכי האירועים ב"אווטאר: כשף האוויר האחרון, ראו כרונולוגיית אווטאר: כשף האוויר האחרון.
**Atuagagdliutit / Grønlandsposten** (בדרך כלל מכונה **AG**), הוא אחד משני עיתונים אשר מופצים בפריסה ארצית בגרינלנד. העיתון יוצא לאור פעמים בשבוע בימי שלישי וחמישי. העיתון הוא מיזוג של עיתון בגרינלנדית (Atuagagdliutit) ועיתון בדנית (Grønlandsposten) וכל המאמרים מודפסים כעת בשתי השפות

Atuagagdliutit
--------------

Atuagagdliutit נוסד בשנת 1861 על ידי הגאולוג הדני, היינריך יוהנס רינק, שחשב שאוכלוסיית האינואיט של גרינלנד מאבדת את זהותה התרבותית ועיתון עשוי לעורר את המסורת הגרינלנדית שבעל פה על ידי יצירת ההזדמנות להדפיס ולפרסם סיפורים על חיים ארציים. העיתון פורסם בתחילה באופן בלעדי בגרינלנדית ודן בעיקר בזהות האינואיט. העיתון היה במשך שנים רבות גם הצוהר היחיד לעולם החיצון עבור רוב אוכלוסיית האינואיט. העיתון טען כי איור צבע שפורסם ב־Atuagagdliutit בשנת 1861, חיתוך עץ המראה את הצי האמריקאי שביקר בנוק, היה איור הצבע הראשון שפורסם בעיתון כלשהו אי פעם. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20, העיתון השתנה בהדרגה מהתמקדות בסיפורים להתמקדות בבעיות חברתיות וחדשות רגילות אחרות

Grønlandsposten
---------------

במהלך מלחמת העולם השנייה, גרינלנד הייתה מבודדת במידה רבה מהעולם החיצוני, ולכן עיתון בדנית בשם Grønlandsposten הופץ בבירת גרינלנד נוק. העיתון הפך לפופולרי מספיק כדי להיות מופץ לאחר תום מלחמת העולם השנייה והוא הופץ עד שנת 1952 כאשר שני העיתונים התמזגו

הפצה
----

Atuagagdliutit פורסם במשך שנים רבות פעם בחודש, ומשנת 1960, העיתון פורסם כל שבועיים
, ובתוך כמה שנים, העיתון פורסם פעם בשבוע, ולאחר מכן פעמיים בשבוע, ולאחר מכן שלוש פעמים בשבוע. בשנת 1993, העיתון יצא לאור שוב רק פעמיים בשבוע, בעיקר בגלל בעיות הפצה

מיזוג 2010
----------

בשנת 2010 Atuagagdliutit / Grønlandsposten התמזג עם Sermitsiaq, עיתון גרינלנדי אחר. האתרים של שני העיתונים מפנים כעת לאתר Sermitsiaq.AG המשולב.

קישורים חיצוניים
----------------

* Atuagagdliutit/Grønlandsposten homepage (בגרינלנדית ודנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Proceedings of the 19th Polar Libraries Colloquy, 17–21 June 2002, Copenhagen" (PDF).
**אטא אובזנפסוביץ' סרדארוב** (בטורקמנית: **Ata Öweznepesowiç Serdarow**; נולד בשנת 1964, יסמן-סאליק) הוא מדינאי, רופא ודיפלומט טורקמני. כיהן כשגריר במדינות שונות, לרבות ישראל. שימש בעבר כשר הבריאות והתעשייה הרפואית של טורקמניסטן (2007–2010).

ביוגרפיה
--------

יליד הכפר יסמן-סאליק, שבמחוז רוחאבאט. בשנת 1987 סיים את לימודיו במכון הרפואי הממלכתי של טורקמניסטן, בעל הכשרת רופא כירורג.

קריירה
------

### רופא

הוא החל את דרכו בשנת 1987 כמתמחה במחלקה הכירורגית בבית החולים לרפואה דחופה שבאשגבאט. בשנים 1987–1991 עבד כמנתח בבית חולים בעיר אבדאן. בשנים 1991–1994 היה סטודנט לתואר שני במחלקה לכירורגיה כללית באוניברסיטה הרפואית של טורקמניסטן. בשנים 1994–2005 היה עוזר לקורס האורולוגיה במחלקה לכירורגיה אופציונלית של המכון הרפואי הלאומי. בשנים 2002–2005 עבד כדיקן הפקולטה לרפואת ילדים באוניברסיטה הרפואית של טורקמניסטן.

מחודש טורקמנבאשי (ינואר) ועד חודש נוברוז (מרץ) 2005 שימש כמנהל מפעל התרופות "טנקר". מאז חודש גורבנסולטאן (אפריל) 2005 הוא היה מנהל אגודת "טורקמנדרמנסנאגאט". מ־27 בפברואר 2007 ועד 9 באפריל 2010, שימש כשר לתעשיית התרופות והבריאות של טורקמניסטן.

### שגריר

מאז יולי 2010 נשלח לשמש כדיפלומט ושגריר של טורקמניסטן במדינות שונות, תחילה בארמניה. בדצמבר 2012 הוא פוטר. ב־12 בדצמבר 2012 מונה לשגריר טורקמניסטן בטורקיה וב־16 בספטמבר 2013 מונה במקביל לשגריר המדינה למדינת ישראל. ב־26 בפברואר 2016 מונה לכהן כשגריר בממלכת בלגיה.

החל משנת 2018 שימש כשגריר טורקמניסטן בדוכסות הגדולה של לוקסמבורג ושגריר בהולנד והיה נציג טורקמניסטן במשרד האיחוד האירופי לאיסור על נשק כימי.

### ראש מפלגת השלטון

ב־2 באפריל 2018 חזר לטורקמניסטן ונבחר לכהן כיו"ר מפלגת השלטון, המפלגה הדמוקרטית של טורקמניסטן וב־5 באפריל 2018, פטר אותו הנשיא גורבנגולי ברדימוחמדוב מכל חובותיו הדיפלומטיים.

קישורים חיצוניים
----------------

* ביוגרפיה באתר CenterAsia

הערות שוליים
------------

1. ↑  Назначен посол Туркменистана в Турецкой Республике
2. ↑  Президент Туркменистана произвел кадровые назначения в дипкорпусе страны
3. ↑  Указ Президента Туркменистана (ארכיון)
4. ↑  Geloofsbrieven | De Belgische Monarchie
5. ↑  "Ата Сердаров освобожден от дипломатических должностей". *Хроника Туркменистана*. נבדק ב-2018-04-07.
**לסלי סמואל גרינברג** (באנגלית: **Leslie Samuel Greenberg**; נולד ב-30 בספטמבר 1945) הוא פסיכולוג קנדי יליד יוהנסבורג, דרום אפריקה, ואחד ממפתחי הטיפול ממוקד הרגש. הוא פרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה באוניברסיטת יורק בטורונטו, וגם מנהל המרפאה לטיפול ממוקד רגש בטורונטו. מחקריו מתייחסים לשאלות הנוגעות לאמפתיה, תהליך פסיכותרפיה, הברית הטיפולית ורגש בתפקוד האדם.

חייו
----

גרינברג למד הנדסה ועבד כמהנדס לפני שעשה את הדוקטורט שלו בפסיכולוגיה באוניברסיטת יורק בשנת 1975. עם המנחה שלו לורה נורת 'רייס, שלמדה אצל קרל רוג'רס באוניברסיטת שיקגו, הוא החל לבצע מחקר בפסיכותרפיה, בניסיון ליצור מודל מתמטי של אינטראקציות בין מטפל למטופל בשימוש בטכניקות של ניתוח משימות. הוא הושפע גם בתחילת הקריירה שלו מהמודל הקונסטרוקטיביסטי של חואן פסקואל-לאון.

תפקידו האקדמי הראשון היה באוניברסיטת קולומביה הבריטית בפסיכולוגיית הייעוץ, והוא סיים לימודי חינוך במכון לחקר הנפש בקליפורניה בשנת 1981. בתחילה הוכשר בגישת טיפול מרוכזת לקוח, לאחר מכן הוא אימן בטיפול בגשטאלט ובמשך השנים נחשף לגישות רבות אחרות הכוללות טיפול מערכתי- אינטראקטיבי, פסיכודינאמי וקוגניטיבי. הוא שב לאוניברסיטת יורק בשנת 1986 כפרופסור לפסיכולוגיה. מתוך הכרות עם שיטות אלה ובשיתוף תפיסות מתאוריית ההתקשרות ייסד יחד עם סו ג'ונסון את הטיפול הזוגי ממוקד הרגש.

גרינברג פרסם מאמרים רבים והיה שותף לכתיבת הספרים העיקריים בנושא גישות ממוקדות רגש לפסיכותרפיה. הוא חבר מייסד של החברה לחקר שילוב פסיכותרפיה (SEPI) ונשיא עבר של החברה למחקר פסיכולוגי (SPR), ממנו קיבל את פרס הקריירה למחקר מכובד בשנת 2004. האיגוד הפסיכולוגי הקנדי העניק לו את הפרס המקצועי לתרומות מכובדות לפסיכולוגיה כמקצוע, והאגודה הפסיכולוגית האמריקאית העניקה לו את פרס ה- APA על תרומות מקצועיות מכובדות למחקר יישומי ואת פרס קרל רוג'רס. הוא שימש כחבר מערכת של כתבי עת רבים בתחום הפסיכותרפיה, כולל *Journal of Clinical Psychology*, *Journal of Consulting and Clinical Psychology*, *Journal of Family Psychology*, *Journal of Marital & Family Therapy*, *Journal of Psychotherapy Integration* and *Psychotherapy Research* .

קישורים חיצוניים
----------------

* "Emotion-Focused Therapy Clinic". York University. נבדק ב-13 בדצמבר 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
* "Leslie Samuel Greenberg - Institut für Emotionsfokussierte Therapie (IEFT), München" (בגרמנית). אורכב מ-המקור ב-22 בפברואר 2016. נבדק ב-13 בדצמבר 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  "Leslie S. Greenberg: Award for Distinguished Professional Contributions to Applied Research". *American Psychologist*. **67** (8): 695–697. בנובמבר 2012. doi:10.1037/a0030302. PMID 23163463. `{{cite journal}}`:  (עזרה)
2. 1 2  "Faculty of Health: Leslie S. Greenberg". York University. אורכב מ-המקור ב-13 בדצמבר 2015. נבדק ב-13 בדצמבר 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "Curriculum Vitae: Leslie Greenberg". בספטמבר 2005. אורכב מ-המקור ב-17 במאי 2015. נבדק ב-13 בדצמבר 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007568050905171
* BNE: XX892204
* BnF: cb13605720c (data)
* CANTIC: a11809516
* GND: 132234157
* ISNI: 0000 0001 0878 5330
* LCCN: n82120862
* NKC: mub2015864849
* NLK: KAC200900720
* NTA: 071079432
* ORCID: 0000-0002-2253-2548
* SUDOC: 055305326
* VIAF: 22315200
* WorldCat: lccn-n82120862

 |
**לסטר "לס" האריסון** (באנגלית: **Lester "Les" Harrison**;‏ 20 באוגוסט 1904 – 23 בדצמבר 1997) היה איש עסקים ומאמן כדורסל יהודי-אמריקאי, אשר הקים את קבוצת רוצ'סטר רויאלס ואימן אותה בליגות ה-BAA וה-NBA בין השנים 1948–1955. בעונת 1950/1951 הוביל את הקבוצה לזכייה באליפות ה-NBA.

בשנת 1980 הונצח האריסון בהיכל התהילה של הכדורסל כ"תורם לכדורסל". בשנת 1991 הוצג גם במוזיאון יד לאיש הספורט היהודי, המוכר כ"היכל התהילה של הספורטאים היהודים".

ביוגרפיה
--------

האריסון נולד וגדל ברוצ'סטר שבמדינת ניו יורק. בשנת 1923 החל לשחק בקבוצה החצי-מקצוענית "רוצ'סטר סיגרמס", ובשנים הבאות שימש גם כמאמן הקבוצה.

בשנת 1944 הקים יחד עם אחיו את הקבוצה המקצוענית "רוצ'סטר רויאלס" במקומו של מועדון ה"סיגרמס", וכבר בעונתה הראשונה בליגת ה-NBL‏ (1945/1946) זכתה בתואר האליפות. בעונת 1948/1949 מינה עצמו האריסון למאמן הקבוצה לקראת עונת הבכורה של הרויאלס בליגת ה-BAA, אשר בעונה העוקבת התמזגה עם ה-NBL להקמת ליגת ה-NBA. בעונת 1950/1951 הוביל את הקבוצה לזכייה באליפות ה-NBA, לאחר שגברה על ניו יורק ניקס בסדרת הגמר, בתוצאה 4–3. השחקנים הבולטים של הרויאלס באותה תקופה היו הסנטר ארני רייזן, וצמד הגארדים בוב דייוויס ובובי וונזר. בסיום עונת 1954/1955 עזב את תפקיד המאמן, ונשאר הבעלים והג'נרל מנג'ר של הקבוצה עד שנת 1958, אז מכר את המועדון.

לאורך השנים היה האריסון חבר דירקטוריון בליגות ה-NBL, ה-BAA וה-NBA.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר היכל התהילה של הכדורסל
* לס האריסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ההודעה על פטירתו של האריסון, באתר הניו יורק טיימס, 25 בדצמבר 1997
2. 1 2  לס האריסון, באתר היכל התהילה של הכדורסל
3. 1 2  לסטר האריסון, באתר "יד לאיש הספורט היהודי"
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**אילנה בית אל** היא היסטוריונית, עיתונאית ופרשנית ממוצא ישראלי המתגוררת בבריטניה.

אודות
-----

למדה היסטוריה באוניברסיטת תל אביב וקיבלה דוקטורט מאוניברסיטת לונדון. שימשה כעמיתת מחקר בקרן רוטר של גרין קולג' באוקספורד וכמרצה באוניברסיטת תל אביב. בית אל הייתה נציגת ישראל באו"ם בנושאי זכויות אדם ונשים. בין השנים 1995 ל-1997 שימשה כאנליסטית במשלחת האו"ם לבוסניה הרצגובינה ובין השנים 1999 ל-2000 שימשה כיועצת בכירה במחלקה המדינית של האו"ם בנושא בוסניה.

בין השנים 2002 ל-2005 שימשה כעורכת של כתב העת European Voice מבית האקונומיסט. כיום היא בעלת טור בעיתון הגרדיאן.

בשנת 1999 יצא ספרה הראשון, Conscripts: lost legions of the Great War, בהוצאת Sutton. הספר עסק במגויסים הבריטים במלחמת העולם הראשונה.

בית אל חיברה יחד עם רופרט סמית (Rupert Smith), גנרל בריטי בכיר בדימוס, את הספר The Utility of Force: The Art of War in the Modern World. הספר יצא לאור בהוצאת Knopf בשנת 2007 והוא עוסק בלוחמה בעידן המודרני. בשנת 2011 חיברו השנים ספר נוסף בשם The Age of Insecurity, אשר יצא לאור בהוצאת HarperCollins.

קישורים חיצוניים
----------------

* טוריה של בית אל באתר הגרדיאן

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007524507705171

 |
**הצחוק האחרון** הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2019 בבימויו של גרג פריטיקין ובכיכובם של צ'בי צ'ייס וריצ'רד דרייפוס. הסרט עוסק באמרגן ובקומיקאי ותיקים, שנפגשו מחדש לאחר ששניהם עברו לדיור מוגן, והם יוצאים למסע הופעות סטנד-אפ ברחבי ארצות הברית.

עלילה
-----

אל הארט (צ'בי צ'ייס) הוא אמרגן שפרש לגמלאות, אך אינו מסתגל למעמדו החדש. נכדתו ג'יני (קייט מיקוצ'י) משכנעת אותו לעבור לדיור מוגן מהודר בקליפורניה. בהגיעו לשם הוא מגלה שאחד הדיירים הוא באדי גרין (ריצ'רד דרייפוס), קומיקאי שבו טיפל, ולפני 50 שנה פרש מעסקי הקומדיה והפך לפודיאטריסט. לפני פרישתו מעסקי הקומדיה הוזמן באדי להופיע ב"מופע של אד סאליבן", הופעה שנחשבה להישג שיא של קומיקאי, אך בחר שלא להופיע. 

אל, שעדיין רוצה לחזור לפעילות בעולם השעשועים, מדבר על לבו של באדי שיחזור להופיע. באדי הסתייג מכך, אך לאחר שחברתו בדיור המוגן נפטרה הוא מסכים להצעה של אל. אל פונה לאנשי הקשר שלו ומסדר לבאדי מסע הופעות בארצות הברית, בנסיעה מקליפורניה לניו יורק, ששיאה המתוכנן הוא הופעה של באדי בתוכנית הטלוויזיה "The Tonight Show" של ג'ימי פאלון. 

באדי מופיע, בדרך כלל בהצלחה, במופעי סטנד-אפ ליד לאס וגאס, בטיחואנה, בטוסון ובקנזס. בעת שבאדי נח במוטל בקנזס, אל פוגש בבר אמנית בשם דוריס לאבג'וי (אנדי מקדואל), והיא מצטרפת למסעם לשיקגו. בשיקגו נודע לאל מאיש הקשר שלו שלא ניתן לזמן את באדי להופעה בתוכנית של ג'ימי פאלון.

כשהם בשיקגו מגיעים אליהם ג'יני, נכדתו של אל, וצ'רלי, בנו של באדי. הם מגלים לאל שבאדי חולה בסרטן הלבלב ומביעים חשש שהמסע יפגע בבריאותו. לאחר שאל ודוריס מבלים את הלילה יחדיו, אל מוצא פתק שבו דוריס מודיעה שהחליטה לעזוב כדי לאפשר לאל ובאדי להתמקד במסעם. 

אל מגלה לבאדי שבוטלה הופעתו בתוכנית של ג'ימי פאלון, אך באדי נחוש להמשיך במסעם, והם ממשיכים לניו יורק. אל מגלה שמקס בקר (לואיס בלק), שהיה בעבר בטיפולו, עומד להופיע בתוכנית הטלוויזיה "לייט שואו עם סטיבן קולבר". הוא מבקש ממקס לפנות את מקומו לבאדי, אך מקס מסרב, בנימוק שזו פריצת דרך בקריירה שלו. אל מציע למקס סכום כסף גדול כדי שיסכים, ומקס אכן מציג את באדי בפני הקהל בתוכנית של קולבר, ובאדי נותן הופעה שזוכה לתשואות הקהל. 

אל, שירד מנכסיו כתוצאה מהסכום הגדול ששילם למקס, לא חוזר לדיור המוגן, אלא עובר להתגורר עם דוריס בקנזס.

שחקנים
------

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
| צ'בי צ'ייס | אל הארט, אמרגן שפרש לגמלאות |
| ריצ'רד דרייפוס | באדי גרין, קומיקאי שהפך לפודיאטריסט ופרש לגמלאות |
| אנדי מקדואל | דוריס לאבג'וי, אמנית |
| לואיס בלק | מקס בקר, קומיקאי |
| קייט מיקוצ'י | ג'יני, נכדתו של אל הארט |
| כריס פרנל | צ'רלי גרין, בנו של באדי גרין |
| ריצ'רד קיינד | ג'ימבו, בעל מועדון סטנד-אפ |

קישורים חיצוניים
----------------

* "הצחוק האחרון", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הצחוק האחרון", באתר נטפליקס
* "הצחוק האחרון", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "הצחוק האחרון", באתר Metacritic (באנגלית)
* "הצחוק האחרון", באתר אידיבי
* "הצחוק האחרון", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
|  |  |
| --- | --- |
|  | **הערך מכיל כתב מזרח-אסייתי**. כדי לראות את הכתוב בצורה תקינה, יש להתקין גופן סיני במחשבכם. אם אינכם יודעים כיצד לעשות זאת, ראו עזרה. |

מבחינה דקדוקית, **יפנית** היא שפת SOV (נושא, מושא, פועל). מלבד הפעלים, הנקשרים לחלקו הסופי של המשפט, סדר המילים די חופשי כל עוד נשמר סדר התלות לכל אורך חלקיו: תואר השם (או הפסקה חלופית / משפט טפל) בא לפני שם העצם, תואר הפועל מקדים את הפועל, יחס הקניין של שם בא לפני השם הקשור, וכן הלאה. לכן יפנית מסתעפת שמאלה. כמו כן יש הבדלים בין רמות שונות של נימוסים.

תחביר
-----

משפטים מורכבים מצירופי מילים. המילים הן החלקים האטומיים (בעלי משמעות) של השפה. כמו יפנית וקוריאנית קלאסית, השפה היפנית הכתובה אינה מתאפיינת בתחימת מילים בעזרת רווחים, לכן המושג "מילה" שונה מאשר בשפות אחרות; חלוקת המילים מתבצעת על ידי ניסיון וידע במבנה המשפטים. בכל צירוף מילים יש מילה אחת בעלת משמעות עניינית שלאחריה שרשרת סיומות, פועלי עזר, מילות יחס ומילות חיבור אשר משמשים להתאמת המשמעות ולציון התפקיד הדקדוקי.

בלימוד השפה, יש הממקפים את המילים בתוך צירופי המילים ומוסיפים רווחים רק בין צירופי המילים כדי להקל על הקורא המערבי, ובכך בעצם מתייחסים אל צירופי המילים כאל מילים עצמיות (למשל: taiyō-ga higashi-no sora-ni noboru). הסיבה הפונולוגית לכך היא שכל מילה בתוך צירוף מילים קשורה ותלויה במילים האחרות בצירוף, ולכולן הברה מוטעמת אחת. זאת אף על פי שמבחינה מסורתית, הצורה הבסיסית של מילה (בלי המיליות המתלוות אליה) מהווה את אבן היסוד של המשפט. מילים, בניגוד לצירופי מילים, לא צריכות להיות בעלות משמעות שלמה בפני עצמן, ולכן זקוקות לפעלי עזר ולמילות יחס. ישנם כמה עזרי פעלים קלאסיים (כמו て) המסווגים מבחינה דקדוקית כנטיית פעלים או כסיומות של פעלים ולא כמילים עצמאיות.

דוגמה למשפט:

太陽　が｜東　の｜空　に｜昇る
taiyou ga | higashi no | sora ni | noboru
השמש זורחת בשמי המזרח

מילים
-----

יש שני סוגים כלליים של מילים:

1. מילים עצמאיות (自立語 jiritsugo) בעלות משמעות תוכנית
2. מילות עזר (付属語 fuzokugo) אשר הן בעצם מעצבי משמעות

המילים העצמאיות נחלקות כך:

* **מילים ניטות** (活用語 katsuyōgo)
	1. פעלים המכילים מעמד (動詞 dōshi)
	2. תוארי שם מוחלטים (形容詞 keiyōshi - שמוכרים גם כתוארי i)
	3. תוארי שם עצם (形容動詞 keiyōdōshi – שמוכרים כתוארי na)
* **מילים לא ניטות** (非活用語 hikatsuyōgo או 無活用語 mukatsuyōgo)
	1. שמות עצם (名詞 meishi)
	2. כינויי שם (代名詞 daimeishi)
	3. תוארי פועל (副詞 fukushi)
	4. מילות חיבור (接続詞 setsuzokushi)
	5. מילות קריאה (感動し kandōshi)
	6. כינויי שם (?!) (連体詞 rentaishi)

מילות העזר נחלקות כך:

* **מילים ניטות**
	1. מילות יחס (助詞 joshi)
	2. מספרים (助数詞 josūshi)
* **מילים לא ניטות**

1. פועלי עזר (助動詞 jodōshi)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דקדוק השפה היפנית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 00568378

 |
**אמיר בן שמעון** (נולד ב-14 בדצמבר 1993) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בסקציה נס ציונה.

קריירה
------

בן שמעון, בנו של כדורגלן העבר והמאמן מירו בן שמעון ואחיו הצעיר של הכדורגלן רן בן שמעון, התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד, וב-2 במאי 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 1–2 למכבי חיפה במסגרת חצי גמר גביע המדינה. עד לסיום העונה רשם עוד 3 הופעות בליגת העל. בעונת 2012/2013 הפך לשחקן סגל קבוע בקבוצה הבוגרת, ושותף ב-19 משחקי ליגה. בעונת 2013/2014 ערך 18 הופעות ליגה, ובמקביל זומן לסגל הנבחרת הצעירה של ישראל, במדיה ערך שמונה הופעות וכבש שער אחד. לפני תחילת עונת 2014/2015 שיחק את משחקו האחרון בנבחרת, בניצחון 3–0 נגד מקדוניה, בו קרע את הרצועה הצולבת.

ב-18 בדצמבר 2015 שיחק בן שמעון את משחקו הראשון מאז הפציעה בתיקו 3–3 נגד הפועל בני לוד. אולם לאחר שחזר מהפציעה התקשה למצוא את מקומו בקבוצה, ובקיץ 2016 הושאל להפועל ירושלים מהליגה הלאומית. ב-5 בדצמבר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 2–0 נגד הפועל רמת גן. ב-10 בינואר 2017 חזר לליגת העל, כאשר חתם בהפועל אשקלון עד לסיום העונה, וסייע לה להינצל מירידה לליגה הלאומית.

את עונת 2017/2018 פתח ללא קבוצה, וב-31 באוקטובר 2017 חתם בסניצה מליגת העל הסלובקית, אך כעבור זמן קצר שוחרר מהקבוצה. בפברואר 2018 חתם באינטר ברטיסלאבה מהליגה השנייה בסלובקיה.

ביוני 2018 חתם בהפועל קטמון ירושלים מהליגה הלאומית, ובמדיה כבש שני שערים ב-30 הופעות בעונת 2018/2019.

ב-19 במאי 2019 חתם בן שמעון בעירוני קריית שמונה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמיר בן שמעון** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway

הערות שוליים
------------

1. ↑  יגאל ברמן, ‏מכה קשה למ.ס. אשדוד: בן שמעון ייעדר כחצי שנה, באתר ONE‏, 18 באוגוסט 2014
2. ↑  הפועל אשקלון: ברניסלב יובאנוביץ' ואמיר בן שמעון חתמו, באתר וואלה!‏, 10 בינואר 2017
3. ↑  דור ביטון, ‏ליגיונר סלובקי: אמיר בן שמעון חתם בסניצ'ה, באתר ONE‏, 31 באוקטובר 2017
4. ↑  שלום אלבז, ‏דגו מונה למאמן ק"ש, אמיר בן שמעון הצטרף, באתר ONE‏, 19 במאי 2019
**זולדן** (בגרמנית: **Sölden**. תעתיק מדויק בעברית: זֵלדֶן) היא רשות מקומית ועיירת סקי בעמק אֶוטצטל (Ötztal) שבחבל טירול, אוסטריה.
עם שטח של 467 קמ"ר, מדובר ברשות המקומית הגדולה ביותר במדינה. הרשות המקומית כוללת ארבע עיירות, שהמרכזית שבהן היא זולדן וגובהה 1,368 מטר מעל פני הים. העיירות הנוספות הן: HochSölden, שנמצאת בגובה 2,090 מטר וכוללת בעיקר מלונות 4 כוכבים; Swieselstein, עיירה קטנה ושקטה בגובה 1,470 מטר עם בתי עץ וגלריה שמציגה אמנים מקומיים; Vent, עיירה בת 150 תושבים בלבד שנמצאת בגובה 1,900 מטר ומציעה 15 ק"מ של מסלולים ומסלול מזחלות באורך 5 ק"מ.

האוכלוסייה המקומית בזולדן, שמנתה 3,449 נפשות בשנת 2003, נמצאת בנחיתות מספרית ניכרת ביחס לתיירים הפוקדים אותה. למעלה מ-2 מיליון תיירים מבקרים בזולדן מדי שנה, ומדובר ביעד התיירותי השלישי בפופולריות שלו באוסטריה (אחרי וינה וזלצבורג). המלונות ובתי ההארחה בזולדן ערוכים לשכן כ-15 אלף תיירים במקביל. זולדן ידועה בהיותה עיירה עם תרבות אפרה סקי מפותחת. השדרה המרכזית עמוסה ברים ומועדונים, עובדה ההופכת את זולדן יעד מועדף עבור צעירים.

אתר הסקי
--------

רכבל מעל מסלולי זולדן זולדן הוא אחד מאתרי הסקי הגבוהים באוסטריה, ומרחב הגלישה שלו כולל שלוש פסגות בגובה של יותר מ-3,000 מטר ושני קרחונים (Rettenbach ו-Tiefenbach). הפסגה הגבוהה ביותר באתר היא Wildspize (שגובהה 3,768 מטר), והיא השנייה בגובהה באוסטריה אחרי Grossglockner (שגובהה 3,798 מטר). הפסגה אליה מגיעים רוב הגולשים היא גייסלאכרקוגל (Geislacherkogel) שגובהה 3058 מעל פני הים. בשל גובהה והשלג התמידי מגיעים אליה גולשים גם בקיץ.

נוסף לגובה האתר, יש בו גם מערכת ענפה לייצור שלג מלאכותי ותותחי שלג מכסים 67% מהמסלולים. שני גורמים אלה יחד מבטיחים עונת גלישה ארוכה, ולכן באופן מסורתי מארח זולדן את המירוץ הראשון בסבב הגביע העולמי של ה-FIS (פדרציית הסקי העולמית) כבר באוקטובר.

מעלית הסקי הראשונה בזולדן נבנתה בשנת 1948 והייתה מסוגלת לשנע 398 גולשים בשעה. כיום, הסקי פס של זולדן מכסה 150 ק"מ של מסלולים לכל הרמות ובאתר 36 מעליות שמסוגלות לשנע 69 אלף גולשים בשעה. 69 ק"מ מתוך המסלולים מסווגים כמסלולים כחולים, 51 ק"מ כאדומים, 28 ק"מ כשחורים ו-2 ק"מ אינם מהודקים (Ski Route). נוסף לכך יש בזולדן שטחי אוף פיסט רבים לגלישת פרירייד וכן סנופארק גדול עם מגוון מתקנים לגולשי פריסטייל.

המסלול הארוך ביותר בזולדן מוביל מפסגת Schwartze Schnide (שגובהה 3,340 מטר) לעיירה (1,370 מטר) ואורכו כ-15 ק"מ. באתר מסלולים נוספים שאורכם 10, 9 ו-8 ק"מ.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זולדן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של זולדן (בגרמנית)
* ליאת בן צור, ‏אתר הסקי זולדן - לגלוש עם אלופים, באתר GoTravel

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4208193-2
* NKC: ge625420
* VIAF: 235975389
* WorldCat (עם VIAF): 235975389

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה, העוסק במנהל מרכז איין ראנד בישראל, עם הערך "בועז ארד", העוסק באמן במחלקה לצילום בבאקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.

**בועז ארד** (נולד ב-1962) הוא מנהל מרכז איין ראנד בישראל וממייסדי עמותת המרכז. מוציא לאור ועורך משנת 1987 את כתב העת "אנכי" ושותף לייסוד התנועה הליברלית החדשה. בעבר שימש בתפקיד עמית מחקר ודובר במכון ירושלים לחקר שווקים, חבר הפורום לרציונליות סביבתית.
ארד היה חבר בצוות המערכת וכתב במהדורה העברית של ביזנסוויק וכתב טור קבוע במוסף הכלכלי של מקור ראשון. כמו כן, ארד מפרסם כתבות בעיתונים רבים נוספים.

ביוגרפיה
--------

ארד נולד בתל אביב. בצעירותו למד בתיכון הסביבתי במדרשת שדה בוקר. לאחר השירות הצבאי כקצין חינוך למד היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1993–1998 ניהל את חברת ארדר אלקטרוניקה. בין השנים 2001–2008 היה הבעלים של חברת **OnRoad** לשיווק מוצרי סלולר. בשנת 2011 הקים ביחד עם מוטי היינריך, ירון לרמן ואחרים את התנועה הליברלית החדשה הפועלת לקידום הליברליזם בישראל. בין השנים 2008–2015 היה מנהל שיווק בחברת תוכנה. בשנת 2012 נבחר לנהל את מרכז איין ראנד בישראל. ארד הוא יושב הראש של "כנס החירות" המתקיים מדי שנה. מ-2014 הוא יושב בדירקטוריון של פרס אטלס.

בינואר 2021 איגד כמה עשרות מאמרים שכתב בין השנים 2009–2010 בעיתון מקור ראשון לספר שכותרתו "על הכוונת".

חיים אישיים
-----------

ארד מתגורר ברמת השרון.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר מרכז איין ראנד בישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  צוות מרכז איין ראנד בישראל
2. ↑  בועז ארד, באתר "גיידסטאר ישראל"
3. ↑  אתר אנכי
4. ↑  בועז ארד באתר התנועה הליברלית החדשה
5. ↑  בועז ארד, ‏המשבר האנרגטי של המערב: המשבר המיותר של הדור שלנו, באתר גלובס, 26 באוקטובר 2021
6. ↑  דף הכותב של בועז ארד במקור ראשון
7. ↑  חזון התנועה, מתוך אתר התנועה הרשמי
8. ↑  "על הכוונת" באתר אמזון
**ניקולאי מקסימוביץ' פומין** (נולד ב-1937 בנובוקונומיצ'נה, מחוז דונייצק, אוקראינה) הוא מהנדס אוקראיני. הוא היה המהנדס הראשי של תחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל משנת 1981 ועד אסון צ'רנוביל בשנת 1986.

ביוגרפיה
--------

ניקולאי פומין היה חבר במפלגה הקומוניסטית, אך סולק משורותיה לאחר אסון צ'רנוביל. הוא החל את הקריירה שלו בתחנת הכוח הגרעינית זפוריז'יה. בשנת 1972 החל לעבוד בתחנת הכוח הגרעינית בצ'רנוביל. כמהנדס ראשי אישר את הניסוי הידוע לשמצה שהוביל לפיצוץ הכור. עם זאת, סגן המהנדס הראשי אנטולי דיאטלוב היה למעשה האחראי העיקרי על הניסוי.

לפומין נודע על התאונה בסביבות ארבע לפנות בוקר ב-26 באפריל 1986, ולאחר מכן השתתף בעבודות הניקוי. לאחר מכן הוא נעצר יחד עם מנהל המפעל ויקטור בריוחאנוב. תחילת המשפט, שתוכנן במקור ליום 24 במרץ 1987, נאלץ להידחות מספר פעמים עקב ניסיונות ההתאבדות של פומין. בסופו של דבר נגזרו עליו ועל בריוחאנוב עשר שנות מאסר.

בהיותו בכלא, קיבל פומין טיפול פסיכיאטרי מספר פעמים. מסיבות בריאותיות הוא שוחרר מוקדם מהכלא והועבר לבית חולים פסיכיאטרי. לאחר שחרורו מבית החולים עבד בתחנת הכוח הגרעינית קלינין בעיר אודומליה, שבמחוז טבר. מאז פרישתו באמצע שנת 2000 התגורר שם עם אשתו, ילדיו ונכדיו.

בתרבות הפופולרית
----------------

בסדרת הטלוויזיה צ'רנוביל הוא גולם על ידי אדריאן רולינס.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Galina Tri︠a︡nova: *Posledniĭ raspad* Uz︠h︡gorod : Karpaty, 2006. מסת"ב 9666710897.
2. 1 2  Попали в историю по приговору
3. 1 2 3  Nikolai Fomin's Fate Is Unclear After The Chernobyl Disaster
**אַפְּיוּס קְלָאוּדְיוּס פּוּלכֶּר** (בלטינית: **Appius Claudius Pulcher**) היה פוליטיקאי רומאי בן המאה ה-2 לפנה"ס.

תולדות חייו
-----------

פולכר היה בן למשפחת הקלאודיים, אחת ממשפחות האצולה הוותיקות ביותר ברומא. אביו, גאיוס קלאודיוס פולכר, נבחר לקונסול שנת 177 לפנה"ס.

אפיוס פולכר נבחר לקונסולאט של שנת 143 לפנה"ס ויזם מערכה צבאית כנגד הסלאסים (Salassi), שבט שהתגורר בהרי האלפים. בתחילה לא האירה לו ההצלחה פנים, אך בסופו של דבר הצליח להכריעם. חרף זאת סירב הסנאט לכבד אותו בטריומף, כיבוד שפולכר חשק בו ביותר. בתגובה ערך טריומף לעצמו, וכשאחד מהטריבונים של הפלבס ניסה לעוצרו, השתמש בבתו קלאודיה, שהייתה בתולה וסטלית, כדי למנוע זאת.

פולכר ניסה להיבחר לקנסורה בשנת 142 לפנה"ס אולם הדבר לא עלה בידו. בסופו של דבר עלה בידו להיבחר לקנסור שנת 136 לפנה"ס יחד עם קווינטוס פולוויוס נוביליור. בתקופה זו, כפי הנראה, מונה גם לפרינקפס סנאטוס.

פולכר היה יריבו הפוליטי של פובליוס קורנליוס סקיפיו איימיליאנוס ומתומכיו של טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס, שהיה נשוי לבתו. הוא נתן לו את תמיכתו כאשר ניסה להעביר אוסף חוקים בשם Lex Sempronia agraria (לקס סמפרוניה אגראריה). המלצותיו היו שהשלטון יחרים קרקעות שהיו ציבוריות במקור (שטחים שנכבשו על ידי רומא במלחמות קודמות) אך הוחזקו בפועל על ידי בעלי קרקעות מבוססים; אלה קנו, יישבו או השכירו אותן בתקופות קודמות, לפעמים כמה דורות קודם לכן. הכוונה הייתה לקרקעות ששטחן עלה על 500 היוגרה (כ-1.3 קמ"ר) שהותר לאדם אחד להחזיק על פי חוק קדום אותו ניסה גרקכוס להחיות. לאחר אישור החוק כיהן פולכר כחבר בוועדה ליישומו יחד עם גרקכוס ואחיו גאיוס. 

פולכר מת זמן קצר לאחר הרצח של חתנו גרקכוס.

קישורים חיצוניים
----------------

* אפיוס קלאודיוס פולכר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**אפיגיה** (שם מדעי: ***Effigia***) הוא סוג של זוחל ארכוזאור מסוף תור הטריאס. מראהו מזכיר מראה של דינוזאור אך הוא היה קרוב יותר לתנינאים המודרניים והיה היה קרוב במיוחד לסוג פופוזאורוס ולשובוזאורוס.

מאפיינים
--------

מאובני האפיגיה התגלו בניו מקסיקו בידי החוקר אדווין קולברט ב-1947-48. עם זאת הוא סבר שהחוליות היו שייכות לדינוזאור הקדום צלופיזיס והשאיר אותם בתוך המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע לזמן רב. ב-2006 סטודנט בשם סטרלינג נסיט שפתח את העצמות הבין שלא מדובר בדינוזאור והחליט לחפור את שאר הממצאים מהאדמה. לצד החוקר מארק נורל הם קראו ליצור בשמו - *Effigia okeeffeae*. משמעות השם "Effigia" הוא רוח רפאים ביוונית, בעוד שם המין נקרא על שם הציירת ג'ורג'יה או'קיף שגרה באזור בו נמצאו המאובנים - Ghost Ranch.

זוחל זה הגיע לאורך 2 מטר, היה קל משקל והיה בעל רגליים ארוכות וצוואר ארוך עם גולגולת קטנה חסרת שיניים ואולי מצוידת במקור. המראה דמוי התרופוד נבע מאבולוציה מתכנסת כיוון שמילא גומחה דומה. הוא היה אוכל-כול קטן וזריז שנמלט במהירות מטורפי הטריאס הקדומים כמו הפוסטוסוכוס וארכוזאורים גדולים דומים ואולי גם מראשוני הדינוזאורים כמו הצלופיזיס.

בתרבות
------

האפיגיה ידוע בתרבות עקב אזכור בתוכנית הקולבר ריפור של סטיבן קולבר, בה השתמש ביצור די להפריך את ה"דרווינלוטיזם" (תאוריה הטוענת שכל יצור התפתח מקופים).

בנוסף הוא נראה בסרט ה-IMAX דינוזאור בחיים!, בו פרט של אפיגיה נרדף בידי להקת צלופיזיס אשר ברגע האחרון בורחים ממנו בעוד היצור נטרף בידי רדונדזאורוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אפיגיה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**פליתוקיון** (שם מדעי: ***Plithocyon***) הוא סוג נכחד של טורף ממשפחת ההמיקיוניים (שייתכן שכלולה במשפחת הדוביים). הוא חי בתקופת המיוקן באירופה ואמריקה הצפונית שלפני 15.97 עד 5.3 מיליון שנה מהיום. המאובנים שלו התגלו בתצורת ברסטו (אנ') שבקליפורניה, באגן נהר רובי (Ruby River Basin) במונטנה, בבורסה שבטורקיה ובצרפת. הוא תואר ב-1955 בידי גינצבורג.

יונק זה הגיע לגודל של אדם בוגר ובמראהו דמה לקרובו ההמיקיון. הם היו בעלי פנים דומות לדובים אך בעלי ניבים רחבים ארוכים ושיניים טוחנות מחודדות באחורי הלסת, אשר הותאמו לאכילת בשר. הם היו טורפים היפרקרניבורים ולא אוכלי כל כמו הדובים המודרניים וייתכן שהם צדו בחבורות קטנות במישורים. טרפו כלל בעיקר פרסתנים מהירים כמו אייליים, ג'ירפיים, גמליים וסוסיים.

מינים
-----

בסוג זה נכללו 6 מינים:

* *Plithocyon antunesi*, תואר ב-1998
* *Plithocyon armagnacensis*, תואר ב-1995
* *Plithocyon barstowensis*, תואר ב-1926
* *Plithocyon bruneti*, תואר ב-1980
* *Plithocyon conquense*
* *Plithocyon ursinus*, תואר ב-1875

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פליתוקיון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

* פליתוקיון באתר fossilworks (באנגלית)
**פרק** (או: **תנועה**) הוא חלק עצמאי של יצירה מוזיקלית או צורה מוזיקלית. בעוד שפרקים בודדים מיצירה לעיתים מבוצעים בנפרד, ביצועים של היצירה המלאה מחייבים את הופעתם של כל הפרקים ברציפות.

פרק הוא חלק, "יחידה מבנית גדולה שנתפסה כתוצאה של צירוף מקרים של מספרים גדולים יחסית של תופעות מבניות."
המונח, בשימוש באנגלית, מתכוון בעיקר לפרק מתוך סימפוניה. במבנה זה, כל פרק הוא בעל צביון מיוחד ושונה מהשאר אך בכל זאת נשמרת זיקה משפחתית בין כל הפרקים, וכך כשמנוגנת הסימפוניה בשלמותה, צירוף הפרקים השונים הופך סינרגטי ומרכיב את הסימפוניה השלמה.
דוגמה לעצמאותם של פרקים בתוך סימפוניה, נראית ביצירתו של המלחין הקטור ברליוז הנקראת "הסימפוניה הפנטסטית", בה לכל אחד מארבעת הפרקים ניתן שם מיוחד השונה מקודמו.

במבנה הסימפוניה ניתן להבחין כי לכל פרק צורה שונה.

> 
> "הפרק הוא יחידה מתוך יצירה גדולה העומד בעצמו כיצירה עצמאית שלמה. חטיבות כאלה הן בדרך כלל עצמאיות. לרוב הרצף של הפרקים מופיע בסדר של מהיר-איטי-מהיר או ברצף אחר שמספק ניגוד".
> 
> 
> 
> — -בנוורד & סייקר (2009), מתוך **Music in Theory and Practice: Volume II**
>

צורות קלאסיות
-------------

בקונצ'רטי וסימפוניות, יצירות קאמריות רבות משתמשות במבנים אלו. יצירות קאמריות אלה בדרך כלל נקראות בשם ההרכב המיועד לבצע אותם: רביעיית מיתרים, שלישיית פסנתר, חמישיית כלי עץ, וכו'. בנוגע לסימפוניות, ישנן חריגות רבות מהסכימות הסטנדרטיות: לדוגמה, רביעיית המיתרים של בטהובן אופוס 131, היא בעצם שבעה פרקים המתנגנים ללא הפסקה ביניהם.

מקורות
------

* Spencer, Peter; Peter M. Temko (1994). A Practical Approach to the Study of Form in Music. Prospect Heights, IL: Waveland Press. p. 31. מסת"ב 9780881338065. OCLC 31792064. Retrieved May 23, 2012.
* Benward, Bruce; Marilyn Nadine Saker (2009). Music in Theory and Practice 2 (8th ed.). Boston: McGraw-Hill. p. 358. מסת"ב 9780073101880. OCLC 214305687.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Spencer, Peter; Peter M. Temko (1994). *A Practical Approach to the Study of Form in Music*. Prospect Heights, IL: Waveland Press. p. 31. ISBN 9780881338065. OCLC 31792064. נבדק ב-23 במאי 2012. `{{cite book}}`:  (עזרה)
2. ↑  Benward, Bruce; Marilyn Nadine Saker (2009). *Music in Theory and Practice*. Vol. 2 (8th ed.). Boston: McGraw-Hill. p. 358. ISBN 9780073101880. OCLC 214305687.
**ההסכם האנגלו-עיראקי** משנת 1922 נחתם בין ממשלת בריטניה ששלטה בעיראק מכוח מנדט של חבר הלאומים, ובין ממשלתה של עיראק

לאחר מלחמת העולם הראשונה חולקו שטחי האימפריה העות'מאנית במזרח התיכון בין צרפת ובריטניה. המחוזות העות'מאניים לשעבר, בגדאד, מוסול ובצרה הושמו תחת שלטון מנדט בריטי שנקרא "המנדט הבריטי על מסופוטמיה". בועידת קהיר (1921) הוחלט לסיים את "המנדט על מסופוטמיה" ולהשליט על עיראק את השושלת ההאשמית. צעד זה אמור היה להיות מאושר במשאל עם ולהסתיים בחתימת הסכם עם בריטניה. ב-23 באוגוסט 1921 פיצו הבריטים את פייסל איבן חוסיין על הפלתו מכס מלכותו קצרת הימים בסוריה ביולי 1920 על ידי הצרפתים, והמליכו אותו על שטחי המנדט הבריטי על מסופוטמיה ששינו שמם לממלכת עיראק. 

גם לאחר המלכתו של פייסל, הממלכה החדשה המשיכה להיות מדינה הנשלטת על ידי בריטניה במסגרת מנדט של חבר הלאומים.

הסדר זה, מנדט של חבר הלאומים, לא היה לרוחם של הלאומנים העיראקים, וגם לא של הבריטים שנציגיהם בפרלמנט התלוננו על העלות הגבוהה של החזקת הצבא בעיראק. הלאומנים העיראקים חפצו במידה רבה יותר של עצמאות, ואילו הבריטים רצו לשמור על האינטרסים הצבאיים והאסטרטגיים של בריטניה, ועל שליטה בתעשיית הנפט, אך להמעיט את מעורבותם בענייניו הפנימיים של האזור. הדרך שנבחרה להשגת מטרות אלו הייתה כריתת הסכם שיעגן את מעמדה של עיראק כמדינה עצמאית, אך ישמור על תלותה בבריטניה, ועל היכולת הבריטית לשלוט במשאביה ובנכסיה האסטרטגיים והטריטוריאליים.

משא ומתן על ההסכם התקיים במהלך שנת 1922. בתחילת יולי 1922 התפטר שר המסחר של עיראק בגלל תנאי האמנה. 

ההסכם נחתם על ידי הנציב הבריטי סיר פרסי קוקס ב-10 באוקטובר 1922. הלאומנים העיראקים שהרכיבו את ממשלת עיראק ואת הפרלמנט העיראקי שהיה צריך לאשרר את ההסכם לא ראו את ההסכם בעין יפה. ההסכם אושר על ידי הפרלמנט העיראקי רק בשנת 1924 לאחר שתקופתו נקבעה לארבע שנים.

עיקרי ההסכם היוו הכרה ב"ריבונותה הלאומית" של עיראק, תוך חיובה להיעזר ב"סיועה ועצתה" של בריטניה בכל הנוגע למדיניות החוץ, ומחויבויותיה הכלכליות. בריטניה, מצידה, תסייע לעיראק להקים מוסדות עצמאיים ותמליץ על קבלתה לחבר הלאומים.

ההסכם נשאר בתוקפו עד לשנת 1930. ב-1926 הוארך תוקפו ל-25 שנה, אך במקביל החל משא ומתן לניסוחו מחדש. ב-1930 הוחלף ההסכם בהסכם חדש.

הערות שוליים
------------

1. ↑  שאלת ארם נהרים בבית הנבחרים הבריטי, הארץ, 17 ביולי 1922
2. ↑  י. שמעוני, **מדינות ערב, פרקי היסטוריה מדינית**, הוצאת עם עובד, 1994, עמ' 188
3. ↑  המצב בארם נהרים, דואר היום, 18 ביולי 1922
4. ↑  חופש לארם נהרים, דואר היום, 16 באוקטובר 1922
5. ↑  יעקב שמעוני, "אסיה ואפריקה בין שתי המלחמות", **תולדות המאה ה-20**, בעריכת ד"ר ש.י. בלוך, הוצאת יזרעאל, תל אביב, 1963, עמ' 410
6. ↑  האמנה בין אנגליה וארם נהרים, דואר היום, 21 ביולי 1922
7. ↑  שמעוני, **מדינות ערב, פרקי היסטוריה מדינית**, עמ' 189
8. ↑  שמעוני, **מדינות ערב, פרקי היסטוריה מדינית**, עמ' 189
**פטר פליישמן** (1900- 1984) היה רופא פנימי, ניהל את בית החולים העמק בעפולה בשנות הארבעים של המאה העשרים ואת המחלקה הפנימית בבית החולים העמק בעפולה (1941-1968).

ביוגרפיה
--------

פליישמן נולד בקייב, אוקראינה לשמעון פליישמן שהיה פרופסור לפסיכיאטריה ונוירולוגיה, ולמרטה לבית בריל.

ב-1918 סיים פליישמן את התיכון הממלכתי בקייב, בהצטיינות ייתרה.

בין השנים 1918–1922 למד רפואה באוניברסיטת קייב, ובהמשך בקניגסברג.

לאחר שהוסמך כרופא, בשנת 1925 עבד פליישמן בבית החולים "מואביט" בברלין במחלקה פנימית ועסק במחקר ביוכימי, עד אשר בשנת 1933 פוטר ללא התראה על ידי נציג של המפלגה הנאצית.

בשנת 1936 עלו בני הזוג פליישמן לארץ ישראל, ביחד עם הוריו של פליישמן, והתיישבו בתל אביב שם עבד פליישמן בקופת חולים כללית.

בין השנים 1941–1968 ניהל פליישמן את המחלקה הפנימית בבית החולים בעפולה, בנוסף ניהל את בית החולים בעפולה בתחילת שנות הארבעים, במשך מספר שנים.

בין השנים 1959–1960 עסק פליישמן במחקר בבית החולים "מייקל ריז'" ("Michael Reese Hospital" (אנ')) בשיקגו, ארצות הברית והגיע לדרגת פרופסור.

נפטר בשנת 1984 בגיל 84 ונקבר בבית העלמין שדה יהושע, חיפה.

חיים אישיים
-----------

פטר פליישמן התחתן עם לוטה בריל בגרמניה, ברלין ולהם 2 בנות: עליזה בן חורין (הייתה נשואה לראובן בן חורין עד לגירושיה) ורינה גולן.

קישורים חיצוניים
----------------

* מכתב ששלח הד"ר פליישמן לד"ר זאב דים (הארכיון לתולדות רחובות)

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרופ' נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך: פליישמן, פטר פרופ', עמוד 338
2. ↑  פרופ' נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך: פליישמן שמעון פרופ', עמודים 338-339
3. ↑  "העיתון הרשמי של ממשלת פלשתינה א"י", 23 ביולי 1936, מספר 614 עמוד 675, רישיונות לרופאים - רישיון לעסוק לרפואה לד"ר פטר פליישמן
**פטר פלדמייר** (בהונגרית: **Feldmájer Péter**; נולד ב-14 ביולי 1953 בנאג'קרש) הוא עורך דין יהודי-הונגרי, בין 1991–1999, ואחר כך בין השנים 2005–2013 היה נשיא איגוד הקהילות היהודיות בהונגריה (MAZSIHISZ). לפניו ואחריו כיהן בתפקיד זה אנדראש הייזלר.

קורות חיים
----------

אביו היה דר' ג'רג' פלדמאייר ואמו אדית גולדשטיין. את לימודיו באוניברסיטה סיים בפקולטה למשפטים באוניברסיטת סגד על שם אטילה יוז'ף בין השנים 1972–1977. בתום לימודיו עבד כעורך דין במשרד עורכי הדין פלדמייר-שומודי.

בשנת 1982 נבחר לראש הקהילה היהודית בנאג'קרש ובשנת 1989 היה חבר בוועדת ההיגוי. הוא עזב בשנת 1991 כאשר נבחר לנשיא הלאומי של התאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה. הוא מילא את התפקיד עד שנת 1999, אז הפך ליו"ר הקבוצה של מרכז הונגריה בקהילה היהודית. בשנת 2003 נבחר לסגן נשיא הקהילה הארצית ושוב בשנת 2005 כנשיא. רצו שיתפטר באספה הכללית יוצאת הדופן באמצע כהונתו החמישית בשנת 2013, אך לבסוף קראו לו בחזרה באספה הכללית הרגילה שנערכה שבועיים לפני כן.

בין השנים 1990–1991 הוא היה חבר במועצת המנהלים של האגודה לתרבות יהודית הונגרית (Mazsike), ואז בין השנים 2000–2006 היה הנשיא שלה. בנוסף, בשנים 2000–2007, הוא היה יו"ר ועדת החינוך של לשכת עורכי הדין במחוז באץ'-קישקון.

חיים אישיים
-----------

הוא התחתן בשנת 1976, אשתו השופטת דר' ארז'בט בוטקה. יש להם ארבעה ילדים: לאה (1977), בנימין (1980), מתי (1984) ודן (1992).

הוקרה
-----

* הצלב האמצעי של מסדר הכבוד של הרפובליקה של הונגריה (2002)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Feldmájert visszahívta a Mazsihisz-közgyűlés, index, 2013. május 12.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007349054905171
* ISNI: 0000 0003 6756 6941
* LCCN: nb2012004913
* VIAF: 231881742
* WorldCat: lccn-nb2012004913

 |
**פטר מינוּאי** (**Peter Minuit**;‏ 1580 – 1638) היה הולנדי שניהל חברות קולוניאליות ביבשת אמריקה.

ביוגרפיה
--------

מינואי נולד בעיר וזל (Wesel) היום בשטח גרמניה.

נשלח על ידי חברת הודו המערבית ההולנדית לנהל את נכסיה ביבשת אמריקה, ומונה על ידה כמנכ"ל הולנד החדשה במסגרת זו הוא קנה בשנת 1626 את האי מנהטן מידי הילידים המקומיים תמורת מוצרים בשווי 60 גילדן הולנדי (24 דולר של ארצות הברית באותו זמן). הוא הקים שם את ניו אמסטרדם, שלימים הפכה לעיר ניו יורק. הוא פוטר מן החברה בשנת 1631, ואז נכנס למשא ומתן עם השוודים, כדי לגלות קולוניות חדשות. ב-20 בנובמבר 1637 הפליג מנמל גטנבורג עם משלחת שוודית ליבשת אמריקה, כדי לגלות את שוודיה החדשה.

הוא נפטר בשנת 1638 בסערת הוריקן באיים הקריביים באי סנט כריסטופר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פטר מינואי** בוויקישיתוף
* פטר מינואי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007273849805171
* BIBSYS: 5010398
* GND: 118734105
* ISNI: 0000 0000 8364 4880
* LCCN: n93016439
* NTA: 222458313
* SNAC: w6bp26kp
* SUDOC: 184479487
* Trove: 1495388
* VIAF: 22936745
* WorldCat: lccn-n93016439

 |
**ניקולאי ניקולאביץ' קרזין** (ברוסית: **Николай Николаевич Каразин**‏: 1908 – 1842) היה קצין צבא, צייר וסופר רוסי. הוא ידוע בעיקר בציוריו המתארים מלחמות ומקומות אקזוטיים.

ביוגרפיה
--------

ניקולאי קרזין נולד למשפחה של אנשים משכילים. אביו סבו וסילי קרזין היה אינטלקטואל נאור רוסי יליד יוון-בולגריה, ממציא ומייסד אוניברסיטת חרקוב. אביו ניקולאי ואסילבך קרזין היה ממציא שניסה לשווק עשן נוזלי ל"עישון מיידי" של בשר. 

ניקולאי קרזין סיים את לימודיו בבית הספר לצוערים במוסקבה בשנת 1862. בשנים 1865–1867 למד באקדמיה האימפריאלית לאמנויות בסנט פטרסבורג.

כקצין צבא השתתף במערכה נגד מרד ינואר בפולין (1864), ובמסעות הצבאיים בטורקסטאן (1864–1870). בשנת 1871 פרש מהשירות הצבאי אך המשיך להשתתף ככתב צבאי ומאייר במלחמת רוסיה-טורקיה, 1877–1878 עם צבאות סרביה ורוסיה. על שירותו הצבאי הוענק לו מסדר ולדימיר הקדוש וחרב זהב. בשנים 1874–1879 הוא עבד עם משלחת מדעית שחקרה את מרכז אסיה.  בשנים 1885–1886 נסע קרזין להודו יחד עם איבן מינייב.  הוא גם נסע למצרים, איטליה, שווייץ ומקומות אקזוטיים רבים אחרים. 

לאחר פרישתו מהשירות הצבאי, כתב קארזין סיפורים ורומנים רבים.

הפופולרי ביותר היה ספר הילדים שלו, "עגורים עפים דרומה", המספר את סיפורו של עגור שנדד מביצות אוסטשקוב לנילוס העליון. הספר שילב סיפור מעניין, תיאורים גאוגרפיים של המקומות בהם עף העגור ואיורים של המחבר.

מאוחר יותר התפרסם קרזין בעיקר כצייר ומאייר. הוא צייר בדים גדולים רבים שהוקדשו לקרבות ובעיקר לפעולות צבאיות בטורקסטאן. הוא היה מאייר ספרים פורה ואחד המחברים הבולטים של גלויות.

ב-1902 השתתף בפרויקט הראשון (שנדחה על ידי הממשלה) של המטרו של מוסקבה  והפיק ציורים רבים המציגים את חזונו לגבי הפרויקט. בשנת 1904 קראזין הפך לאקדמאי של האקדמיה הקיסרית לאמנויות.

גלריה
-----

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניקולאי קרזין** בוויקישיתוף
* ניקולאי קרזין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Каразин Николай Николаевич, www.rulex.ru
2. ↑  Homepage of the modern Liquid Smoke company
3. ↑  Каразин, Николай Николаевич, www.hrono.ru
4. ↑  Biography of Ivan Minaev
5. ↑  Устюжна. Краеведческий альманах. Выпуск 5, www.booksite.ru
6. ↑  History of Moscow Metro

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987010636020205171
* BnF: cb149708943 (data)
* CiNii: DA05558623
* GND: 126694133
* ISNI: 0000 0000 8366 9420
* LCCN: no89006800
* NKC: jx20061125020
* NTA: 072011343
* RKD: 43482
* SUDOC: 100936385
* ULAN: 500109088
* VIAF: 27338503
* WorldCat: lccn-no89006800

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ניקולאי קרזין"**.
**ספר עיון** הוא ספר המשתמש להבעת דעה או כחומר עזר ללמידה, בכך הוא נבדל מסיפורת.

הספרות העיונית כוללת בתוכה ספרות מקצועית, ספרי לימוד, ספרי יעץ כגון לקסיקונים ואנציקלופדיות, ספרים מסוגת עזרה עצמית, וספרים על תיאוריות והגיגים של המחבר.

ספר עיון יכול לכלול נושאים רבים ושונים, כגון פיזיקה, פסיכולוגיה, פילוסופיה, רטוריקה, זוגיות, אמרגנות וביוגרפיה.

קהל היעד עבורו מיועד הספר, הוא הקובע את אופי הכתיבה והתוכן. ספר עיון יכול להיות מיועד הן עבור האסכולה האקדמית והן עבור הציבור הכללי. כתיבה אקדמית ומקצועית כרוכה במתן אסמכתאות רבות והפניה לביבליוגרפיות, דיאלקט מקצועי גבוה והיצמדות לעובדות יבשות. לעומתה, כתיבה המיועדת עבור הקהל הרחב מופחתת בהערות והפניות, משתמשת בז'רגון עממי יותר, ומגוונת בדוגמאות קלסיות ואף מעט סיפורת.

הוצאות ספרים רבות מתמקדות בעיקר בספרות העיונית. בישראל ניתן למנות את הוצאת מאגנס, הוצאת האקדמיה הישראלית למדעים, הוצאת שלם, רסלינג, ספרית אופקים של עם עובד והוצאות ספרים של אוניברסיטאות שונות (כמו אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת בר-אילן והאוניברסיטה הפתוחה). הוצאות ספרים אחרות של ספרי עיון פונות אל הקהל הרחב יותר, וביניהן ידיעות ספרים של ידיעות אחרונות, הוצאת מטר, הוצאת אריה ניר והוצאת מודן. לרוב הוצאות הספרים יש תחומים המועדפים עליהם.

ספרי עיון מועטים יוצאים תחת הוצאה עצמית, לרוב גם זאת במימון של קרן פרטית או כללית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ספר עיון** בוויקישיתוף
* ספר עיון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**אֶלְוִיסֶה טַלְיָאפְּיֶטְרָה** (באיטלקית: **Alvise Tagliapietra** ; ‏ 1670, ונציה – 1747, ונציה) היה פסל איטלקי בסגנון הבארוק.

יצירתו
------

בין השנים 1705–1711 טליאפייטרה והסטודיו שלו פיסלו מספר דמויות שיש עבור המזבח המרכזי של כנסיית כריסוגונוס הקדוש (אנ') בזאדאר. ההיסטוריון ומחבר ספרי המסע ג'ון ג'וליוס נוריץ' (אנ') כתב על פסל שמעון הקדוש של טליאפייטרה שזהו פסל בלתי נשכח בזכות יציבת הקונטרה פוסטו המוגזמת והבגד האקזוטי שלו.

טליאפייטרה יצר זמן קצר לאחר מכן פסלים עבור צארסקויה סלו ברוסיה.

פסל המיוחס לו נמצא בכנסית דומיניקוס הקדוש בספליט.

פיסל יחד עם בניו אמברוסיו (יליד 1701) וג'וזפה (יליד 1711) עבור כנסיית סנט ג'ורג' וכנסיית אופמיה הקדושה ברוביני.

טליאפייטרה יצר בוונציה עיר מולדתו פסלים עבור כנסיית סנטה מריה דל רוסריו – ג’זואטי, עבור כס המטיף ובית הטבילה של כנסיית משה הקדוש, עבור בית הטבילה של אורטוריו די סן מרטינו בקיוג'ה, ותבליטים עבור קפלת שיח הוורדים בבזיליקת סן ג'ובאני אי פאולו.

גלריה
-----

* אלגוריה לצדק בארמיטז'אלגוריה לצדק בארמיטז'
* אלגוריה לאיפוק בחזית כנסיית סנטה מריה דל רוסריו – ג’זואטי בוונציהאלגוריה לאיפוק בחזית כנסיית סנטה מריה דל רוסריו – ג’זואטי בוונציה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלוויסה טליאפייטרה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 130319082
* VIAF: 70034005
* WorldCat: viaf-70034005

 |