recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**צינית** (שם מדעי: *Ilex*, שם אנגלי עממי - Holly) הוא סוג יחיד במשפחת ה**ציניתיים** (Aquifoliaceae), המונה כ-300 מינים. הצמח ידוע בארצות נוצריות כקישוט לחג המולד.

מאפיינים
--------

מיני הצינית כוללים עצים, שיחים ומטפסים. חלק מהמינים ירוקי עד וחלקם משירי עלים. מיני הצינית דו ביתיים, הכוללים עצים זכריים ועצים נקביים. העלים מסורגים, שפתם משוננת וצבעם ירוק מבריק. צורת העלה מחודדת בקצה. הפרחים לבנים וקטנים עם ארבעה עלי כותרת, כשפרחים נקביים ופרחים זכריים צומחים על צמחים נפרדים. הפרחים מואבקים על ידי דבורים. הפירות הם ענבות קטנות ועגולות, לרוב בצבע אדום אך לעיתים שחור או חום. העלים מכילים חומרים רעילים במידה מועטה לבני אדם, וכך גם הפירות - אם כי לא נודעו מקרי הרעלה מגרגירי צינית. העלים משמשים בין השאר לחליטות, ובחלק מהמינים מכילים חומרים ממריצים.

אטימולוגיה
----------

שמה המדעי של של המשפחה הוא Aquifoliaceae, המגיע מהמילים בלטינית Acer (שנון, משונן) ו-Folium (עלה), הנובעים ככל הנראה מצורת העלים. הכינוי האנגלי הולי (Holly) מגיע מהשם הגרמני העתיק Hulis. השם המדעי של הצינית הוא איילקס (Ilex) ומגיע מלטינית, שם הוא יוחס לעץ אלון עם עלווה דומה.

תפוצה
-----

מיני צינית נפוצים ברחבי אירופה, אפריקה, אמריקה ואוסטרליה. הצמח זוהה וסווג לראשונה על ידי קארולוס לינאוס.

מינים בולטים
------------

* צינית מאטה (*Ilex paraguariensis*) - מין צינית המשמש כצמח לחליטות למשקה הפופולרי מאטה, פופולרי באמריקה הדרומית.
* צינית אירופאית (*Ilex aquifolium*) - המין המייצג של הסוג, מין זה הוא עץ או שיח גבוה המשיר את עליו בעונת החורף.
* צינית סיליושפינוזה (*Ilex ciliospinosa*) - מין צינית ירוק-עד ורחב עלים שמקורו לפי הגן הבוטני במיזורי במערב סין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צינית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |

* צינית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ilex ciliospinosa - Plant Finder, www.missouribotanicalgarden.org

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562963605171
* LCCN: sh85061501
* LNB: 000328219

 |
**שולחן הפגישות של נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין** הוא שולחן סגלגל מעץ אשור לבן, שהותקן בקרמלין במוסקבה בסוף שנות ה-90, בתקופת נשיאותו של בוריס ילצין. השולחן באורך שישה מטרים ונתמך על שלושה מעמדי עץ חלולים. הוא מצופה בלכה לבן וזהב בצדו.

OAK Furniture, נגרייה בקאנטו שבאיטליה, טענה כי יצרה את השולחן, כחלק מעסקה לריהוט חלקים בקרמלין בין השנים 1995 ו-1997. OAK הפיקה תמונה של השולחן בספר שיצא לאור בשנת 1999. עם זאת, יצרן ארונות ספרדי טען שהוא ייצר את השולחן.

היסטוריה
--------

פוטין ופוליטקאים בפגישה, 2000
בשנת 2022, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין השתמש בשולחן בפגישות עם מנהיגי העולם, בין היתר עם עמנואל מקרון, אולף שולץ ואנטוניו גוטרש. פוטין צולם כשהוא יושב בקצה אחד של שולחן ישיבות לבן ארוך מאוד, כששאר המשתתפים יושבים הרחק ממנו בקצה השני. פוטין גם צולם כשהוא משתתף בפגישות מרוחקות דומות עם בכירים בממשל הרוסי בשולחנות ארוכים אחרים. במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, השולחן הפך לתופעת אינטרנט.

עלו השערות שפוטין בוחר להשתמש בשולחן הארוך בניסיון להפחיד ולהקרין דימוי של כוח, או מחשש להידבקות ב-COVID-19. פוטין צולם כשהוא משתתף בפגישות כשהוא יושב בסמוך לשי ג'ינפינג באותה תקופה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שולחן הפגישות של נשיא רוסיה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  גם אם זה עולה על כל דמיון, לפוטין יש אופוזיציה ברוסיה, באתר מקור ראשון, ‏2022-02-24
2. ↑  מעצב השולחן הארוך של פוטין מגלה את שוויו, באתר בחדרי חרדים
3. ↑  Derek Saul, Putin's Long Tables Explained: Why He Puts Some Leaders, Including Germany’s Scholz, At An Extreme Distance, Forbes (באנגלית)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"שולחן הפגישות של נשיא רוסיה"**.
**איוואן גורוכוב** (ברוסית: **Ива́н Горо́хов**; ‏ 23 בינואר 1863 - 6 באוקטובר 1934) היה צייר ז'אנר ונוף רוסי; קשור ל"נודדים".

ביוגרפיה
--------

הוא נולד למשפחתו של צמית ששוחרר. בגיל צעיר החל לצייר סצנות מהטבע אבל עבד בחווה ולא הורשה לעסוק בציור. השמועה על כישרונו התפשטה ומשכה את תשומת לבו של בעל קרקעות מקומי, ולדימיר פון מאק. הוא הראה כמה מהרישומים של איוואן לאחד מאורחיו, ניקולאי רובינשטיין, שהצטרף לפון מאק כדי לתמוך כספית באיוואן שיוכל ללמוד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה.

הוא החל ללמוד שם בשנת 1874 והפך לסטודנט מן המניין בשנת 1880. מדריכיו כללו את אילריון פריאנישניקוב ולדימיר מאקובסקי. בשנת 1886 סיים את לימודיו בתואר "אמן" וזכה במדליית כסף על יצירתו "מתאושש". הוא שקל להמשיך באקדמיה האימפריאלית לאמנויות אך, בעצת קונסטנטין מקובסקי, בחר להתחיל את הקריירה שלו מיד.

למרות תמיכתם של אנשים חשובים, הוא לא הצליח להשיג די עבודה כדי להרשות לעצמו חיים במוסקבה וחזר לכפר הולדתו, אך התקשה באותה מידה להתבסס שם. הוא היה צריך לנסוע למוסקבה כדי לרכוש ציוד לציור או להציג את יצירותיו, ולעיתים קרובות נסיעה זו הייתה יקרה מדי. מצבו הוטב במקצת כאשר הוא נקשר ל"הנודדים" ב-1893 וקיבל ביקורות חיוביות בתערוכה ה-21 שלהם. חלק מיצירותיו נרכשו על ידי בני המשפחה הקיסרית.

בעקבות שריפה ב-1897, עבר למוז'ייסק, עיר מרכזית של שוק ומסחר. מ-1905 עד 1930, הוא היה שם מורה לציור. לאחר מהפכת אוקטובר פנה לצייר יצירות של ריאליזם סוציאליסטי, כולל דיוקנאות של לנין וסצנות ממלחמת האזרחים. רק קומץ מהעבודות המאוחרות הללו שרדו, עקב ההרס הכללי שחווה אזור מוז'ייסק במהלך הפלישה הגרמנית במלחמת העולם. רוב ציוריו נמצאים באוספים פרטיים.

מורשת אמנותית
-------------

במהלך חייו יצר גורוכוב כ-600 יצירות - ציורים, רישומים, סקיצות. ציוריו נקנו על ידי אספנים מפורסמים רבים מהמחצית השנייה של המאה ה-19 - תחילת המאה ה-20, כולל בני המשפחה הקיסרית הרוסית: הקיסרית אלכסנדרה פדורובנה והדוכס הגדול קונסטנטין רומנוב. רוב יצירותיו הציוריות נמצאות כיום באוספים של אספנים רוסיים פרטיים, וכן אספנים ממדינות חבר העמים, הולנד, שוודיה, מצרים, ארצות הברית ואחרות.  כמו כן, ציוריו מוצגים בגלריה טרטיאקוב ובמוזיאון הרוסי של סנט פטרסבורג.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איוואן גורוכוב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kenneth, Ivan Gorokhov, www.rusartnet.com (ב־British English)
2. ↑  Cascade Russian Newspaper, web.archive.org, ‏2008-02-25

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2011161952
* VIAF: 186999723
* WorldCat: lccn-no2011161952

 |
**מועדון הכדורגל סטאל אלצ'בסק** (אנגלית: FC Stal Alchevsk) הוא מועדון כדורגל קטן יחסית מהעיר אלצ'בסק שבמחוז לוהנסק שבמזרח אוקראינה. המועדון שיחק בכל תולדותיו שלוש עונות בלבד בליגה האוקראינית הבכירה ומיקום השיא של הקבוצה בליגה זו הוא מקום 11, מרחק ארבעה מקומות מעל הקו האדום. גם בגביע האוקראיני הקבוצה לא הגיעה לשלבים מאוחרים, כשהישג השיא שלה במפעל זה הוא רבע-גמר המפעל. 

פירוש המילה "**סטאל**" באוקראינית הוא פלדה.

היסטוריה
--------

הקבוצה העפילה לראשונה לליגה האוקראינית הבכירה בעונת 2000/01, אך סיימה כבר בעונתה הראשונה במקום הלפני-אחרון בטבלה וירדה לליגת המשנה. הקבוצה בליגת המשנה הייתה קבוצה מרכז-טבלה שנעה בין מקומות 5–6 עד שבעונת 2004/05 הקבוצה זכתה באליפות ליגת המשנה באוקראינה והעפילה בשנית לליגה הבכירה, ביחד עם קבוצת פ.צ. חרקוב. בליגה הבכירה הקבוצה הצליחה לשרוד בעונתה הראשונה, לאחר שסיימה במקום ה-11 אך כבר בעונה שלאחר מכן, מונה לתפקיד המאמן באמצע העונה טון קאנן ההולנדי במקומו של מיקולה פבלוב האוקראיני וסיים עם הקבוצה במקום ה-16 בטבלה, ובשל כך ירדה הקבוצה לליגת המשנה, בה היא משחקת כיום.

תארים
-----

* **ליגת המשנה האוקראינית**:
	+ אלופה: 2005

כדורגלנים מפורסמים בעבר ובהווה
------------------------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * אוקראינהאוקראינה האנאדי זובוב
* רומניהרומניה בוגדן מארה
* אוקראינהאוקראינה אנדריי קומאריטסקי
* ארמניהארמניה יגישה מליקיאן
 |  | * ארמניהארמניה ארא האקוביאן
* ארמניהארמניה אראם האקוביאן
* אוקראינהאוקראינה סרגיי סרנקי
* מקדוניהמקדוניה בובאן גרנקרוב
 |

מאמנים מפורסמים
---------------

* אוקראינהאוקראינה מיקולה פבלוב
* הולנדהולנד טון קאנן
* אוקראינהאוקראינה ברית המועצותברית המועצות אנטולי קוניוקוב

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטאל אלצ'בסק** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סטאל אלצ'בסק (באוקראינית)
* סטאל אלצ'בסק, ברשת החברתית טוויטר
הקולניות של האימפריה האוסטרית
האימפריה האוסטרית בגלגוליה השונים, ניסתה במהלך המאות ה-17 עד ל-19 להקים קולוניות ולפתח מסחר קולוניאלי, אולם ניסיונות אלו כשלו.

חברת אוסטנדה
------------

חברת אוסטנדה הייתה חברת סוחרים שהוקמה כדי לסחור עם הודו. החברה אושרה ב-1722 בארצות השפלה האוסטריות. אולם עקב לחץ פוליטי בינלאומי הפסיקה את פעולתה אחרי מספר שנים.

איי ניקובר
----------

ההתיישבות באיי ניקובר הייתה ניסיון להקים קולוניה על שרשרת איי ניקובר שבמזרחו של האוקיינוס ההודי, לאחד עזיבת האימפריה הדנית את המקום. הקולוניה הוקמה ב-1778 אולם, בעיקר מפאת חוסר באספקה, אחרוני המתיישבים האוסטרים עזבו את האיים ב-1783.

טיאנצין
-------

האחוזה של יואן שה-קאי באזור הזיכיון האוסטרי, שה-קאי מעולם לא התגורר בה
במהלך מרד הבוקסרים ולאחריו ב-1899–1901, אוסטרו-הונגריה לקחה חלק שולי בברית שמונה האומות ועזרה לדכא את המרד. אוסטריה שלחה את מספר החיילים הקטן ביותר מבין שמונה האומות. היא שלחה רק ספינת קרב אחת ושבעים וחמישה נחתים. בתמורה לעזרתה, אוסטריה קיבלה ב-7 בספטמבר 1901, אזור זיכיון בטיאנצין. אזור הזיכיון האוסטרי היה כ-607 דונם, גדול במקצת מזה של האיטלקים, אך קטן מזה של הבלגים. לאזור הזיכיון היו בתי-ספר, בתי סוהר, בסיסי צבא, ובתי חולים משל עצמו. באזור הזיכיון הייתה קונסוליה אוסטרו-הונגרית ואזרחיו היו תחת שלטון אוסטרי, ולא סיני. אם ביצעו פשע על אדמת סין הם יכלו להישפט בבתי המשפט שלהם.

במלחמת העולם הראשונה. אזור הזיכיון נכבש בידי סין לאחר הכרזת המלחמה על מעצמות המרכז ב-4 באוגוסט 1917, ביחד עם אזור הזיכיון הגרמני הגדול יותר. לבסוף אוסטריה ויתרה על כל דרישה על האזור ב-10 בספטמבר 1919, והונגריה לאחריה ב-1920.

השריד היחיד לשהות האוסטרית במקום הם מבנים שנבנו על פי הארכיטקטורה המרכז-אירופאית של אותה תקופה, ונשארו בעיר.

ניסיונות אחרים
--------------

השלטון האוסטרו-הונגרי לא היה מעוניין בהקמת קולוניות אולם ב-1873, משלחת חקר אוסטרית שנשלחה לקוטב הצפוני, גילתה את ארץ פרנץ יוזף. האוסטרים לא תבעו עליה בעלות וברית המועצות סיפחה אותה ב-1926.

בסיס סוחרים בהונג קונג מכר את זכויותיו על צפון בורנאו, לקונסול האוסטרו-הונגרי בהונג-קונג, בארון פון אופרבק. הוא הצליח להשיג הסכם חכירה מהטמנגונג של ברוניי, ועם הסולטאן של סולו ב-22 בפברואר 1878. כדי לממן את תוכניותיו בצפון בורנאו, קיבל פון אוברבק עזרה כלכלית מהאחים דנט (אלפרד ואדוארד). אך הוא לא הצליח להשיג תמיכה מהממשלה להקמת הקולוניה. לאחר מאמצים למכור את האזור לאיטליה לשימוש כמושבת עונשין, וון אוברבק חזר בו מן ההצעה ב-1880, והפקיד את אלפרד דנט על השליטה באזור.

ב-1885, למרות העובדה שאוסטרו-הונגריה לא הייתה כוח קולוניאלי, אולם מאחר שאומות אירופה עדיין החשיבו אותה ככזו, היא הוזמנה לוועידת ברלין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המדיניות הקולוניאלית האוסטרית** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Jon Santangelo, A 5 Minute History of the 10 Concessions of Tianjin, Culture Trip
**האי סטארבק** (באנגלית: **Starbuck Island**) המכונה גם **האי וולנטיר** (באנגלית: **Volunteer Island** - אי המתנדב) הוא אטול בלתי מיושב במרכז האוקיינוס השקט המהווה חלק מאיי ליין הדרומיים. האטול מצוי בשליטת קיריבטי.

רוחבו של האטול 8.9 ק"מ ממזרח למערב ו-3.5 ק"מ מצפון לדרום.

היסטוריה
--------

האטול התגלה לראשונה בשנת 1823 על ידי ולנטין סטארבק, רב חובל של ספינת צייד לווייתנים בריטית, ונקרא על שמו. האי הוכרז בשנת 1866 על ידי ארצות הברית כשטח בריבונותה מכוח חוק איי הגואנו משנת 1856 אולם בפועל השתלטו הבריטים על האי וכרו בו את מרבצי הגואנו בין השנים 1870–1893.

בשל גובהו הנמוך (בשיאו גובה האי הוא 5 מטרים) ובשל השוניות הרבות המקיפות אותו, אזור האי מסוכן בניווט, וספינות רבות טבעו לחופיו.

האי הוכרז על ידי ארגון האומות המאוחדות כשמורת טבע בשל מושבת השחפית הכהה המצוייה עליו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטארבק** בוויקישיתוף
* האי סטארבק
* סטארבק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007566280205171
* GND: 4508625-4
* LCCN: sh95009844
* VIAF: 315135529
* WorldCat (עם VIAF): 315135529

 |
**אפרת (עמנואל) הורי** (נולדה ב-29 בנובמבר 1971) היא שחקנית ישראלית.

ביוגרפיה
--------

עמנואל הורי נולדה בבאר שבע. אחותו הקטנה של השחקן סמי הורי. בגיל שנה התגרשו הוריה, והיא עברה בין מקומות יישוב: קריית שלום, בת ים, אילת, שכונת התקווה, גבעת השלושה, קיבוץ שער הגולן וצרפת.

לאחר שסיימה את שירותה הצבאי בחיל השריון פתחה חנות בגדים בתל אביב, ולאחריה עברה למנהטן על מנת לקדם את קריירת המשחק שלה. היא למדה אצל סטלה אדלר, אך למרות מספר תפקידים שקיבלה בארצות הברית החליטה לחזור לישראל כעבור שבע שנים.

קריירה
------

עמנואל הורי החלה את הקריירה שלה בישראל בשנת 2001 בסרט הטלוויזיה "ראס פינה", בו גילמה את דמותה של לימור לצד אבי קושניר, חני פירסטנברג ויונתן גורפינקל. בשנת 2003 שיחקה בסדרה "משחק החיים", בה גילמה את דמותה של ענבר גלילי לצד לירון וייסמן, גיא אריאלי, יעל שרוני ונירו לוי. ב-2004 שיחקה בסרט "ריקי ריקי" לצידו של נירו לוי. בשנת 2007 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "החברים של נאור" בתפקיד אביגיל. בשנת 2008 הופיעה בתוכנית "כחולים". ב-2010 השתתפה בסדרה "טקסי דרייבר" בתפקיד אורח כמזכירה. בשנת 2012 השתתפה בתוכנית "חלומות מפלסטיק". ב-2013 שיחקה בסדרה "המשרד" וגילמה את דמותה של נטלי, באותה שנה גילמה את הדמות של היועצת בסדרה "בלתי הפיך". בשנת 2014 הופיעה בסדרה "רמזור" וגילמה את דמותה של סימה ביטון. בשנת 2018 הופיעה בסדרה "הפסיכולוגית" וגילמה את דמותה של שרונה בן אברהם. בשנת 2020 גילמה את נטלי בסדרה "מנאייכ" ושבה לגלם את הדמות גם בעונה השנייה.

חיים אישיים
-----------

אחיה הבוגר הוא סמי הורי. בתה היא אודיל אליסון, המוכרת מהעונה החמישית של הבנים והבנות שהגיעה עד לגמר. עמנואל מאמצת בביתה עוד נערה ממשפחתה.

קישורים חיצוניים
----------------

* עמנואל הורי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* עמנואל הורי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* חגית גינזבורג, "יש בי איזה יצר הרס", באתר ynet, 2 בינואר 2008
* רועי בהריר, אבק, כוכבים: ראיון עם עמנואל הורי, באתר nrg‏, 20 בפברואר 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  חגית גינזבורג, "יש בי איזה יצר הרס", באתר ynet, 2 בינואר 2008
ישו הילד (משמאל) עם יוחנן המטביל, ציור מאת ברטולומה אסטבן מוריו (Murillo), בראשית המאה ה-17
פייר מיניאר, **הבתולה עם הענבים**: ישו ואמו מריה
ישו הילד מפראג
**ישו הילד** הוא סוג פולחן נוצרי, הנפוץ בעיקר בנצרות הקתולית ומתבסס על קידוש תקופת הילדות של ישו. הנצרות הפרוטסטנטית דוחה בדרך כלל פולחן זה. באופן כללי, הפולחן מתייחס לישו, "**הילד הקדוש**", עד גיל 12 (אז אבד ונמצא בבית המקדש). הוא מתבטא בעיקר באמנות דתית, מן המאה ה-3 או ה-4 ואילך, בצלמיות, ציורים, פסלים ואמצעים אמנותיים אחרים.

שני הדימויים הרווחים ביותר בהקשר זה הם תיאור לידת ישו עם אמו, מרים ובעלה יוסף, או כתינוק, עם אמו בלבד, בסוג דימויים הנקראים **המדונה והילד**. קיימים גם דימויים מתקופות אחרות בסיפור ילדותו (ברית המילה שלו, ביקור שלושת האמגושים, הבריחה למצרים, הצגתו בבית המקדש בהיותו בן 40 יום ושוב בגיל 12, עם ביקורו בבית המקדש). ככל שישו הילד קטן, קיימים מעט דימויים שלו, כי שנות ילדותו כמעט ולא מתוארות בבשורות. 

מספר בשורות אפוקריפיות מכונות "בשורות ינקות", כי הן מתארות את ישו בתקופה זו, והן מהוות גם מקור לחלק מן הדימויים של ישו-הילד. בין הבשורות שמתארות את ילדותו של ישו, ניתן למנות את בשורת הינקות על פי תומאס מן המאה השנייה, בשורת הינקות הערבית מן המאה השישית, והבשורה על פי מתי-כביכול מן המאות ה-8-9. ישו הילד מוזכר גם בקוראן כעיסא, ומוזכר כי יכל לדבר מילדותו.

הביטוי האמנותי של סיפורי הינקות של ישו הגיע לשיא בתקופת הרנסאנס והמשפחה הקדושה הייתה נושא מרכזי בעבודותיו של לאונרדו דה וינצ'י. לעיתים מצויר הילד-ישו עם הציפור חוחית בידו, המסמלת את הקוצים שיחבוש עם צליבתו. 

פולחן הילד ישו בא לידי ביטוי גם בחגיגות ופסטיבלים עממיים הנערכים במקומות שונים בעולם לכבודו של ישו הילד (או התינוק) וייצוגו, בין היתר פסטיבל דינאגיאנג באילוילו (בפיליפינים); ה"פאראדורה של הילד" (Paradura del Niño) במדינות שונות באזור הים הקאריבי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ישו הילד** בוויקישיתוף
**פטגוזאורוס** (שם מדעי: **Patagosaurus**; מילולית: "לטאת פטגוניה") הוא סוג של דינוזאור זאורופוד אשר חי באמצע היורה לפני 165-161 מיליון שנה.

מאפיינים
--------

הפטגוזאורוס היה קרובו של הצטיוזאורוס והשתייך לאותה משפחת - משפחת הצטיוזאוריים. המאובנים שלו התגלו בצ'ובוט שבארגנטינה בשנת 1979 בידי הפלאונטולוג הארגנטינאי חוסה בונפרטה. נמצאו מספר ממצאים של הדינוזאור, בהם נמצאו עצמות ירכיים, שוק, כמה חוליות וגולגולת קטנה.

זאורופוד זה היה קטן יחסית, באורך 15–16 מטרים (49–52 רגל) ומשקל של 7.5–8 טון מטרי. כמה חוקרים סוברים שהגיע למשקל של מעל 9.5 טון. היה לו צוואר קצר וגולגולת קטנה בעלת חוטם נמוך. הלסתות היו בעלות שיניים קטנות בעלות כתרים, דומים לאלה של הקמרזאורוס. הזנב של הדינוזאור היה ארוך מאוד ביחס לאורכו ואולי שימש להתגוננות או לאיזון.

הוא חי ביערות של מחטניים או של שרכים גדולים, אולי בסמוך להרי געש פעילים. לצידו חיו יצורים שונים מתור היורה, ביניהם דו-חיים, צבים, הזאורופוד וולקימריה (Volkheimeria) והטורפים הגדולים פיאטניצקיזאורוס (Piatnitzkysaurus) וקונדורפטור (Condorraptor) שאולי צדו את הפטגוזאורוס האיטי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פטגוזאורוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**עמנואל בוכמן** (בגרמנית **Emanuel Buchmann**; נולד ב-18 בנובמבר 1992) הוא רוכב אופני כביש גרמני בקבוצת בורה–הנסגרוהה. בוכמן סיים רביעי בטור דה פראנס 2019. בנוסף לכך, הוא אלוף גרמניה במרוץ הכביש לשנים 2015 ו-2023.

ביוגרפיה
--------

בוכמן נולד בראוונסבורג, שנמצאת בבאדן-וירטמברג, ב-18 בנובמבר 1992.

### בורה–ארגון 18 (2015–היום)

בוכמן חתם בבורה–ארגון 18 ב-2015. באותה שנה ניצח את אליפות גרמניה, כשהוא מקדים את ניקיאס ארנדט ואת מרכוס בורגהארדט. בוכמן נבחר לראשונה לטור דה פראנס, וזה הפך לגרנד טור הראשון בו השתתף.

ב-2016, סיים שמיני בג'ירו דל טרנטינו. בוכמן השתתף שוב בטור דה פראנס, וסיים במקום ה-21, שלישי בדירוג הצעירים והראשון מתוך רוכבי קבוצתו. הוא נבחר לסגל גרמניה אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, וסיים במקום ה-14 במרוץ הכביש.

את 2017 פתח בוכמן בספרד, הוא סיים שישי בטרופאו סרה די טראמונטנה ועשירי בוואלטה של מורסיה. הוא סיים שביעי בטור של האלפים ועשירי בטור דה רומאנדי. בוכמן סיים שביעי גם בדופינה ליברה, 2:32 דקות מיאקוב פוגלסן המנצח, כשהוא מנצח את דירוג הצעירים. הוא סיים שני באליפות גרמניה, לאחר בן קבוצתו, מרכוס בורגהארדט. בוכמן המשיך לעלות ולהשתפר בטור דה פראנס, כשסיים במקום ה-15, אך בפער גדול של 33:21 דקות מכריס פרום המנצח, ושלישי בדירוג הצעירים. בוכמן השתתף גם בוואלטה אספנייה, אך לא היה רלוונטי, כשסיים במקום ה-65 הכללי.

ב-2018, בוכמן סיים במקום העשירי בטור אבו דאבי ורביעי בטור של חבל הבסקים. הוא סיים תשיעי בטור דה רומאנדי ושישי בדופינה ליברה. בוכמן המשיך את העונה המוצלחת שלו, אך לא הצליח לתרגם את זה לניצחונות, עם מקום שביעי בטור של פולין ומקום 12 בוואלטה אספנייה.

ב-2019, ניצח בוכמן את המרוץ החד יומי "טרופאו אנדרקס יוסטה" וסיים שני בטרופאו די טראמונטנה. הוא סיים רביעי בטור של אבו דאבי ושלישי בטור של חבל הבסקים, כשהוא מנצח את הקטע החמישי במרוץ. הוא סיים שביעי בטור דה רומאנדי ושלישי בדופינה ליברה, 21 שניות אחרי יאקוב פוגלסן המנצח. בוכמן המשיך ביכולת הטובה גם בטור דה פראנס, כשסיים במקום הרביעי, 1:56 דקות אחרי איגן ברנל ו-24 שניות מהמקום השלישי, סטיבן קרוויסווייק. בוכמן הראה יכולת דומיננטית לאורך כל הטור והיה אחד המטפסים הבכירים במרוץ, זה היה המיקום הבכיר הראשון של רוכב בורה–הנסגרוהה בגרנד טור. לאחר הטור, הוא סיים רביעי בגראן פימונטה ושמיני בג'ירו די לומברדיה.

ב-2020, ניצח בוכמן את מרוץ טרופאו די טראמונטנה, כשהוא מקדים את אלחנדרו ולוורדה ואת גרגור מילברגר (אנ').

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עמנואל בוכמן** בוויקישיתוף
* עמנואל בוכמן, ברשת החברתית טוויטר
* עמנואל בוכמן, ברשת החברתית אינסטגרם
* עמנואל בוכמן, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* עמנואל בוכמן, באתר olympedia.org
* עמנואל בוכמן, באתר Cycling Archives

הערות שוליים
------------

1. ↑  Tour de France 2019 - General Classification, procyclingstats.com
צעדת הדוג'ה של ונציה, המאה ה-16
ארמון הדוג'ה בוונציה
**דוג'ה** (באיטלקית: **Doge**) הוא תואר איטלקי למנהיג, צבאי או אחר, מן המקור הלטיני DUX (שממנו צמחו גם התארים דוצ'ה ודוכס) בימי הביניים ותקופת הרנסאנס. התואר הוענק במקור למנהיגים נבחרים של מדינות במספר רפובליקות-מלוכניות באיטליה, כגון ונציה, ג'נובה, אמאלפי וסנאריקה.

עם כיבוש איטליה על ידי נפוליאון ב-1797, הופסק השימוש בתואר ונשלל מעמדו.

בעת החדשה, השתמשו פוליטיקאים איטלקים רבים, בהם בניטו מוסוליני במושג דומה מאוד בשם "דוצ'ה".

הדוג'ה של ונציה
---------------

 ערך מורחב – **דוכס ונציה**  

במשך יותר מאלף שנים שלט ברפובליקה של ונציה דוג'ה אשר נבחר לתפקיד לתקופת חיים והיה מוגדר כ"ראשון בן שווים". בדרך כלל הדוג'ה הנבחר היה ממכובדי וזקני ונציה. הדוג'ה היה השליט העליון של הצבא, הכנסייה והמדינה ברפובליקה. עם זאת הדוג'ה היה מחויב בבקרה ודיווח שוטפים על פעולותיו למועצה הגדולה של ונציה והשתכר משכורת צנועה יחסית למעמדו. כמו כן, חל איסור על הדוג'ה למנות את בני משפחתו לתפקידים לצידו או לבחור לעצמו יורש.

משרת הדוג'ה נוסדה בתחילת המאה ה-8 והחליפה את הטריבונים אשר שלטו בלגונה הוונציאנית באותה תקופה. הדוג'ה נבחר על ידי ועדה של 41 חברים שנבחרה בעצמה מתוך חברי המועצה הגדולה של ונציה בשיטה מורכבת ביותר, אשר נועדה לצמצם השפעת אינטרסים זרים על הליך הבחירה. הדוג'ה הוכתר בטקס חתונה עם הים האדריאטי על ידי השלכת טבעת זהב אל הגלים.

הדוג'ה התגורר בארמון הדוג'ה, אשר צופה על הכניסה לתעלה הגדולה של ונציה ועל כיכר סן מרקו המרכזית. הארמון היווה את המרכז המסחרי ושלטוני של הרפובליקה ובו התכנסה המועצה הגדולה של אצילי העיר, נערכו משפטים ונקבעו גזרי דין.

אזכור ידוע לדוג'ה ולתפקידו כשופט העליון ברפובליקה הוונציאנית, מופיע במחזהו של שייקספיר, "הסוחר מוונציה". במחזה זה משמש הדוג'ה כשופט בסצנת השיא במחזה ובורר במחלוקת בין שתי הדמויות המרכזיות - אנטוניו, הסוחר הוונציאני, ושיילוק, המלווה בריבית היהודי.

הדוג'ה של ג'נובה
----------------

בג'נובה נוסד מוסד הדוג'ה לראשונה בשנת 1339 עם מינויו של סימון בוקנגרה לתפקיד. חייו של בוקנגרה אף הונצחו במחזהו של ורדי, הנקרא על שמו. בדומה לוונציה, גם בג'נובה נבחר הדוג'ה בשיטה מורכבת על ידי חברי המועצה הגדולה של הרפובליקה. אולם סמכויותיו של הדוג'ה בג'נובה היו מוגבלות יותר והחל משנת 1528 אף קוצרה כהונת הדוג'ה לשנתיים בלבד. עם זאת התפקיד משך מאבקי כוח רבים בין משפחות האצולה בעיר, אשר לעיתים אף הסלימו לגילויי אלימות ואף לקרבות של ממש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דוג'ה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4262980-9

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 

באסטרולוגיה ישנה אסוציאציה בין גרמי השמיים של מערכת השמש לבין המזלות, על בסיס ההקשר של כל גרם לרעיון של מזל מסוים. אותו גרם נקרא ה**שליט** של המזל הנתון, בו הוא נחשב במיקומו החזק ביותר. גרם נחשב ל"מואצל" כשהוא ממוקם במזל עליו הוא שולט. זהו החזק ביותר מבין חמש האצילויות המהותיות באסטרולוגיה.

על אף שרוב האסטרולוגים משתמשים בשליטים המובאים כאן, אסטרולוגים קלאסיים אינם משתמשים בכוכבים החיצוניים של מערכת השמש, היות שאלו הוספו ללקסיקון האסטרולוגי רק בזמנים המודרניים. במקום זאת, הם עושים שימוש בשליטים הקדומים של האסטרולוגיה המסורתית. בנוסף, ישנם רבים המשתמשים בשליט המסורתי כשליט משני.

רשימת המזלות והשליטים שלהם
--------------------------

| מזל | שליט מודרני | שליט מסורתי | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| מזל טלה | מאדים (מרס) | מאדים |  |
| מזל שור | נוגה (וונוס) | נוגה | יש האומרים שגם כדור הארץ |
| מזל תאומים | כוכב חמה (מרקורי) | כוכב חמה |  |
| מזל סרטן | הירח | הירח |  |
| מזל אריה | השמש | השמש |  |
| מזל בתולה | קרס | כוכב חמה (מרקורי) |  |
| מזל מאזניים | נוגה (וונוס) | נוגה |  |
| מזל עקרב | פלוטו | מאדים |  |
| מזל קשת | צדק (יופיטר) | צדק |  |
| מזל גדי | שבתאי (סטורן) | שבתאי |  |
| מזל דלי | אורון (אורנוס) | שבתאי |  |
| מזל דגים | רהב (נפטון) | צדק |  |

ראו גם
------

* אסטרולוגיה
* גלגל המזלות
**טגיר קמלודינוביץ' חאיבולאייב** (ברוסית: **Таги́р Камалуди́нович Хайбула́ев**, באווארית: **ТIагьир ХIайбулаев**; נולד ב-24 ביולי 1984 בקיזיליורט, ברית המועצות) הוא ג'ודוקא רוסי ממוצא קווקזי. חאיבולאייב הוא אלוף אולימפי מלונדון 2012.

ביוגרפיה
--------

באליפות אירופה 2009 שנערכה בטביליסי, זכה חאיבולאייב במדליית זהב לאחר שניצח בגמר את הנק חרול ההולנדי. בשנת 2011 הפך לאלוף העולם לאחר שניצח באיפון את מקסים רקוב מקזחסטן בגמר.

ב-2 באוגוסט 2012, זכה במדליית הזהב באולימפיאדת לונדון 2012 לאחר שגבר על דימיטרי פיטרס הגרמני בחצי הגמר וניצח יריב ממונגוליה בגמר. באוגוסט 2014, השתתף באליפות העולם שנערכה בצ'ליאבינסק שברוסיה וסיים במקום החמישי לאחר שהפסיד ללוקאס קרפאלק הצ'כי בקרב על הארד.

פרסים
-----

מקור:

* **המשחקים האולימפיים**:

לונדון 2012: מדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג
* **אליפות העולם**:

פריז 2011: מדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג
* **אליפות אירופה**:

טביליסי 2009: מדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג
* **תחרויות מהסבב העולמי (מאסטרס, גראנד סלאם, גראנד פרי)**:

גראנד פרי אבו דאבי 2009: מדליית זהב
גראנד סלאם מוסקבה 2010: מדליית כסף
גראנד פרי אבו דאבי 2010: מדליית ארד
גראנד סלאם טוקיו 2010: מדליית ארד
טורניר המאסטרס 2011: מדליית כסף
גראנד פרי אולן בטור 2014: מדליית זהב
גראנד סלאם אבו דאבי 2015: מדליית זהב
גראנד פרי צ'ג'ו 2015: מדליית ארד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טגיר חאיבולאייב** בוויקישיתוף

* טגיר חאיבולאייב, באתר olympedia.org
* טגיר חאיבולאייב, באתר איגוד הג'ודו העולמי
* טגיר חאיבולאייב, באתר JudoInside.com

הערות שוליים
------------

1. 1 2  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
2. ↑  "Khaibulaev wins Russia's third judo gold".
**רוג'ר מרטי** (בספרדית: **Roger Martí**;‏ 3 בינואר 1991 בטורנת שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי, המשחק בעמדת החלוץ בקאדיס.

קריירה
------

כנער מרטי שיחק בקבוצת הנוער של ולנסיה ואת הקריירה הבוגרת שלו התחיל בקבוצה השנייה שלה. בינואר 2011, לאחר מספר משחקים במדי ולנסיה ב', עבר לשכנה בורג'סוט. ביולי אותה שנה כבר חתם ביריבה העירונית לבאנטה ששיחקה אז בליגה הספרדית השלישית.

מרטי עשה את הופעת הבכורה שלו במדיה ב-21 בדצמבר 2011 כשהחליף את חואנלו גומז הפצוע בניצחון 1–4 על דפורטיבו לה קורוניה בגביע המלך. הופעתו הראשונה בלה ליגה הייתה ב-15 בינואר 2012 כאשר החליף את צ'אבי טורס בעשר הדקות האחרונות של הפסד החוץ 3–0 לאתלטיק בילבאו. ארבעה ימים לאחר מכן ומרטי כבש את שערו הראשון במדיה בניצחון 0–4 נגד אלקורקון בגביע. כמו כן, השער הראשון בליגה הגיע ב-2 בדצמבר 2012, בדקות הסיום, בתיקו 1–1 נגד סלטה ויגו.

בעונת 2013/14 הושאל לריאל סרגוסה שניסתה ולעלות לליגה הבכירה. מרטי כבש במהלך העונה 12 שערים ב-36 משחקים אך הדבר לא הספיק בשביל העלייה.

ב-8 ביולי 2014 הצטרף לשורות ריאל ואיאדוליד, גם היא מהליגה השנייה, בעסקת הלוואות לאורך עונה. בעקבות פציעת ברך בספטמבר אותה שנה חזר מרטי למגרשים רק בחודש אפריל שבשנת 2015. עם חזרתו אליה בהשאלה ב-28 בינואר 2016 הוא כבש בחודש שלאחר מכן צמד בתיקו הביתי 2–2 נגד נומנסיה, וסיים את המערכה עם שמונה שערים.

מרטי חזר ללבאנטה בעונת 2016/17 כשהמועדון כעת נמצא בליגה השנייה. הוא כבש צמדים בניצחון הביתי 0–2 על אלקורקון ונגד קבוצותיו לשעבר, ריאל סרגוסה וואיאדוליד, בניצחונות הביתיים 2–4 ו-2–3 בהתאמה. בתום העונה לבאנטה זכתה בליגה והעפילה לליגה הבכירה. מבחינה אישית כבש בסך הכל 22 שערי ליגה והוצב במקום השני במלכות השערים, אחד פחות מחוסלו שמקבוצת לוגו. מרטי סבל מפציעה נוספת בברך בטרום עונת 2017/18 והושבת למשך חצי שנה. ב-29 ביוני 2018 האריך את חוזהו עד שנת 2023.

ב-20 באוקטובר 2018 שער מנקודת הפנדל בניצחון 1–2 על ריאל מדריד בסנטיאגו ברנבאו. מרטי סיים את אותה העונה, עונת 2018/2019 עם 13 שערי ליגה ובעונה שלאחר מכן, 2019/2020 עם 11 שערים.

ב-4 באוגוסט 2022 עזב את לבאנטה לאחר 11 שנים, וחתם באלצ'ה.

תארים
-----

לבאנטה
* הליגה הספרדית השנייה: 2016/17

קישורים חיצוניים
----------------

* רוג'ר מרטי, ברשת החברתית טוויטר
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**טטואבה** (**Tatoeba**; ביפנית: **たとえば** – "לדוגמה") הוא פרויקט של שיתוף פעולה בינלאומי שמטרתו לאסוף ולרכז מספר רב של משפטים, המתורגמים ממספר רב של שפות למגוון שפות אחרות. 

שם הפרויקט הוא המילה היפנית שפירושה "לדוגמה", כלומר, דוגמה לשימושי לשון שונים במילים ובביטויים. בסיס הנתונים של טטואבה מכיל מספר רב של משפטים לדוגמה, שתורגמו ועדיין מתורגמים למכלול רחב של שפות. מכלול התרגומים משמש מעין מילון תרגום רב-לשוני; כאשר מחפשים בו תרגום למילה כלשהי, האתר מציג משפטים לדוגמה שבהם משולבת המילה המבוקשת. האתר ממשיך להתעדכן ולהתרחב מדי יום, כאשר הגולשים באתר ממשיכים להעלות משפטים משלהם, בשפת האם שלהם או בשפות אחרות, או לתרגם משפטים קיימים לשפתם או לשפות אחרות.

הרכב
----

אוסף הטקסטים של טטואבה מבוסס על קורפוס "טאנאקה" (אוסף גדול של משפטים מקבילים ביפנית ובאנגלית), שנוספו אליו שפות רבות אחרות החל משנת 2006, תחת ניהולה של טראנג הו (Trang Ho).

**תצוגה גרפית:** כל צומת מייצג משפט; כל חץ מצביע על קישור בין שני משפטים; כאשר שני משפטים מחוברים, יש להם אותה משמעות.

אתר הפרויקט
-----------

אתר פרויקט טטואבה מכיל מגוון כלים ואמצעים המאפשרים חיפוש ועריכה של המשפטים. בפרויקט משתתפת קהילה רחבה של תורמים דוברי שפות רבות, העוסקים בהזנה, בתרגום ובעריכה של המשפטים בשפות השונות, ואף בהגהה ובתיקון של משפטים קיימים, כל אחד בשפתו הוא. 

נכון לסוף אוקטובר 2015, טטואבה כוללת כ-4,389,000 משפטים ב-221 שפות. שבע השפות המכילות את המספר הרב ביותר של משפטים בפרויקט נכון לנקודת הזמן האמורה הן אנגלית, אספרנטו, איטלקית, טורקית, רוסית, גרמנית, וצרפתית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טטואבה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של טטואבה (בשפות מרובות)
* טטואבה, ברשת החברתית פייסבוק

* טטואבה, ברשת החברתית טוויטר

* טטואבה, הבלוג הרשמי
* אתר טטואבה - מילון תרגום המבוסס על משפטים שלמים
* עמוד השפות בטטואבה, המציג את כל השפות ואת מספר התרומות בכל שפה
שני שלבים בביצוע הדוגזה
**דוגזה** (ביפנית: **土下座**; באנגלית: **Dogeza**) היא תנוחה שמקורה בקוד הנימוס היפני, שמשמעה כריעה והשתחוויה אפיים ארצה לעבר אדם אחר, עד כדי נגיעה של ראש המשתחווה ברצפת הקרקע. תנוחה זו נעשית כאשר מישהו רוצה להביע כבוד לאדם בעל מעמד גבוה ממנו, או כדי להביע התנצלות עמוקה עבור אדם, ולהראות לו שרצונו הוא לטובתו ואין לו כוונה להזיק לו.

המונח נמצא בשימוש בפוליטיקה היפנית תחת הביטוי "土下座外交" (מבוטא: dogeza-gaikō) אשר מתורגם ל"דיפלומטיה מתרפסת" או "מדיניות חוץ מתרפסת". באופן כללי, דוגזה מתורגמת למילים כגון "השתטחות", "השתחוות" או "התרפסות".

המשמעות של ביצוע הדוגזה
-----------------------

בתודעה החברתית היפנית כיום, מעשה הכריעה על הקרקע והשתחוויה בתנוחת הדוגזה, הוא מעשה נדיר יחסית, שנעשה בו שימוש רק על ביצוע התנהגות לא ראויה שסטתה באופן קיצוני מההתנהגות הנורמטיבית. התנוחה נעשית כחלק מהבעת הצער והחרטה על מעשיו, על הטרחה והפגיעה שגרם לאדם אחר לעבור. על ידי ביצוע הדוגזה והתנצלות בפני מישהו שהוא פגע בו, בדרך כלל לאדם הנפגע תהיה נטייה לסלוח.

היסטוריה
--------

ב"גישיוואז'ינדן" (魏志倭人伝) - הרשומה הסינית העתיקה ביותר המצויה בידנו, המתארת מפגשים עם בני העם היפני, מצוין שביאמטו-קוקו - חבל ארץ עתיק ביפן, כאשר אזרחים פשוטים נפגשו עם אצילים ובעלי מעמד גבוה לאורך הדרכים, היו כורעים ומשתחווים בפניהם, ומחברים כפיים כתנוחת תפילה ובקשה, ומכאן האמונה בקרב חוקרים שתנוחה הדוגזה היא מנהג יפני עתיק.

בהיסטוריה של יפן מימי תקופת קופון ניתן למצוא תיעודים של ההאניווה המבצעים את תנוחת הדוגזה.

בתקופה המודרנית המוקדמת, כאשר המצעדים והתהלוכות של שליטי הדאימיו עברו ליד אנשים, הייתה אמונה רווחת כי הייתה זו חובה מנדטורית-חוקית עבור הציבור לבצע דוגזה לאנשים במעמד גבוה יותר, ואנשים לא ביצעו זאת מבחירתם, אך אמונה זו כנראה אינה נכונה. ביצוע הדוגזה היה מצוי אצל אנשים פשוטים אפילו בעת החדשה כאשר הם התראיינו על ידי אדם בעל סמכות במעמד גבוה יותר מהם, כאשר לא הייתה שום חובה בביצוע התנוחה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דוגזה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Takamura, Kōtarō; Sato, Hiroaki (translation) (1992). *A brief history of imbecility: poetry and prose of Takamura Kōtarō*. University of Hawaii Press. p. 253. ISBN 0-8248-1456-8.
2. 1 2  Leaman, Oliver *Friendship East and West: philosophical perspectives* p. 74
3. ↑  American Chamber of Commerce in Japan (2006) *The Journal of the American Chamber of Commerce in Japan* ACCJ p. 54
4. ↑  Dobson, Hugo (2003) [*Japan and United Nations peacekeeping: new pressures, new responses*] Routledge, p. 20 מסת"ב 0-415-26384-0
5. ↑  Olsen, Edward A. (1985) *U.S.-Japan Strategic Reciprocity: A Neo-Internationalist View* Hoover Press, vol. 307. p.109
6. ↑  Drifte, Reinhard (2003) *Japan's security relations with China since 1989: from balancing to bandwagoning?* Routledge, p.7 מסת"ב 0-415-30507-1
**יאן בפטיסט ואן הייל** (באנגלית: **Jan Baptist van Heil**;‏ בריסל, 1609 – 1685), היה צייר בארוק פלמי של דיוקנאות וציורים דתיים.

ביוגרפיה
--------

מעט ידוע על חייו והכשרתו של יאן בפטיסט ואן הייל. הוא נולד בבריסל. אביו ליאו היה צייר ושניים מאחיו היו גם אמנים: ליאו היה אדריכל וצייר ודניאל היה צייר נוף.

לא ידוע מי הכשיר את יאן בפטיסט, ככל הנראה אביו.

האמן נפטר בבריסל בין 1685 ל־1705.

יצירתו
------

דניאל ואן הייל ובנו יאן בפטיסט, אינפנטה איזבלה בגני ארמון קודנברג
רק מעט מיצירותיו של יאן בפטיסט ואן הייל ידועות. הוא ידוע בעיקר בזכות עבודתו כצייר דיוקנאות. הוא עיצב את דיוקנאותיהם של שלושת האחים ואן הייל שהופיעו בספר על אמני תור הזהב של הולנד, בהן נכתבו ביוגרפיות של אמנים. הספר חובר על ידי קורנליס דה בי שפורסם באנטוורפן בשנת 1662. הדיוקנאות נחקקו על ידי פרדריק בוטאטס הבן (אנ').

הוא צייר סצנות דתיות לכנסיות מקומיות. דוגמה לכך היא "הערצת המאגי" בכנסייה האוונגליסטית של סנט ג'ון טרוורן.

יאן בפטיסט ואן הייל שיתף פעולה עם אחיו דניאל בציור "אינפנטה איזבלה בגני ארמון קודנברג" (בערך 1630). על פי ההערכה, יאן בפטיסט היה אחראי על ציור הדמויות בזמן שאחיו דניאל צייר את הנוף ואת הארמון. הבד מראה נוף עם ארמון מושלי דרום הולנד ליד בריסל. בחזית התמונה הולכת הדוכסית איזבלה, אלמנתו של הארכידוכס אלברכט בגני הארמון, לאחר שהצטרפה למסדר דתי לאחר מות בעלה.

יאן בפטיסט ואן הייל הוזמן לספק עיצובים לתיאטרון הצרפתי הראשון שהוקם בבריסל בשנות ה-1670.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יאן בפטיסט ואן הייל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ontdek schilder Jan Baptist van Heil, rkd.nl (בהולנדית)
2. ↑  Daniel van Heil (Brussels 1604-1662) , The Burning of Troy, www.christies.com (באנגלית)
3. ↑  Heil, Daniel van - Museo Nacional del Prado, www.museodelprado.es
4. ↑  Aanbidding der wijzen, BALaT KIK-IRPA (באנגלית)
5. ↑  Bezoek aan de archeologische site van het voormalige paleis van Brussel op de Coudenberg - PDF Free Download, docplayer.nl

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb149665470 (data)
* BPN: 05319294
* GND: 1027287018
* ISNI: 0000 0003 6478 3035
* RKD: 37077
* ULAN: 500051059
* VIAF: 34145542352596641009
* WorldCat: viaf-228389832

 |
**סיפורו של אדי דוצ'ין** (באנגלית: **The Eddy Duchin Story**) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1956 בסוגה של מלודרמה מוזיקלית עם טיירון פאואר וקים נובק בתפקידים הראשיים. צולם בצבעי טכניקולור ובשיטת סינמסקופ.

התסריט נכתב על ידי סמואל טיילור והוא מבוסס על סיפור של ליאו קאצ'ר (אנ') ומתאר באופן חופשי את סיפור חייו של פסנתרן הג'אז אדי דוצ'ין (אנ') (1909–1951).

דוצ'ין היה פסנתרן ג'אז ומנצח ביג באנד יהודי מפורסם בשנות ה-30 וה-40. הוא היה ללא השכלה מוזיקלית פורמלית אבל בעל יכולת טכנית מעולה בנגינת פסנתר. הוא ניגן מוזיקה לריקודים וקטעים קלסיים בלוויית תזמורת ג'אז גדולה. נגינתו השפיעה על רבים ובעיקר על ליברצ'ה שהעריץ אותו.

את קטעי הנגינה בפסנתר מבצע הפסנתרן כרמן קבלרו (אנ') שגם הוא הושפע מנגינתו של דוצ'ין.

הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר: על הצילום, פסקול מוזיקה מקורית, סאונד וסיפור מקורי (אנ').

תקציר העלילה
------------

אדי דוצ'ין (טיירון פאואר) מגיע מבוסטון לניו יורק בסוף שנות ה-20 כדי למצא משרה כפסנתרן בביג בנד של ליאו רייסמן (אנ') המופיע בסנטרל פארק קזינו. שם הוא מכיר את מרג'ורי אולריק (קים נובק), אשת חברה יפה ואמידה. נגינתו מוצאת חן בעיניה והיא עוזרת לו להתקבל למשרה קבועה בתזמורת.

אדי מתחיל לחזר אחריה והיא נענית לו למרות הבדלי המעמדות. לבסוף היא נפגשת עם הוריו ובברכת מזל טוב הם מודיעים על נישואיהם.

חתונתם נערכת במלון מפואר ואדי מאושר. הקריירה שלו נוסקת בעזרת ידידו ואמרגנו לו שרווד (ג'יימס ויטמור). הוא מופיע גם ברדיו, מתמנה למנצח תזמורת ומופיע בנשפי ריקודים של החברה הגבוהה במלון וולדורף אסטוריה ומתפרסם בכל ארצות הברית ומרג'ורי יולדת את בנם פיטר.

מרג'ורי מתה לאחר הלידה ואדי נשבר. הוא יוצא להופעות באמריקה הדרומית ומנתק את עצמו מבנו פיטר הגדל אצל דודה ודודתה של מרג'ורי.

במלחמת העולם השנייה הוא מתגייס לצי ארצות הברית ומשרת כקצין על משחתת באוקיינוס השקט.

לאחר השחרור הוא משתכנע לחדש את קשריו עם בנו פיטר (רקס תומפסון) שהוא כעת ילד המנגן יפה בפסנתר. אדי נפגש עם האומנת של פיטר, צ'יקיטה, (ויקטוריה שו) (אנ') ומתאהב בה והם מתחתנים. הוא ופיטר מנגנים ביחד על שני פסנתרים.

אדי מתחיל שוב להופיע אך חש בחולשה באצבעותיו ונאלץ להפסיק את ההופעה. הרופאים קובעים שהוא סובל מלויקמיה ואין לכך ריפוי.

אדי משתדל ליידע את פיטר על מחלתו ולבסוף פיטר מבין את האמת והם מנגנים ביחד.

קישורים חיצוניים
----------------

* "סיפורו של אדי דוצ'ין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "סיפורו של אדי דוצ'ין", באתר נטפליקס
* "סיפורו של אדי דוצ'ין", באתר AllMovie (באנגלית)
* "סיפורו של אדי דוצ'ין", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "סיפורו של אדי דוצ'ין", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לסרט סיפורו של אדי דוצ'ין, באתר יוטיוב
* ליבראצ'ה מנגן כמחווה לאלילו, אדי דוצ'ין, באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  בישראל הוא נקרא בזמנו "חיי אדי דאצ'ין"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 909b1a91-9949-4042-9a5a-89d9e8ed19ed

 |
**אצטדיון קירקליס** (באנגלית: **Kirklees Stadium**), כיום ידוע בשם **אצטדיון ג'ון סמית'** (באנגלית: **John Smith's Stadium**, למטרות פרסומיות) הוא אצטדיון ספורט רב-תכליתי, הממוקם בהאדרספילד, מערב יורקשייר, הממלכה המאוחדת. האצטדיון מכיל 24,121 מקומות ישיבה, והוא מגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל האדרספילד טאון, ושל קבוצת הרוגבי האדרספילד ג'יינטס.

האצטדיון אירח את משחקי גביע העולם בליגת הרוגבי בשנים 1995, 2000 ו-2013, כמו גם את גביע העולם ברוגבי בשנת 1999. הוא בבעלות שתי הקבוצות המשתמשות בו כמגרשן הביתי, וכן בבעלות מועצת מחוז קירקלס (אנ').

היסטוריה
--------

במהלך תכנון ובניית האצטדיון, הוא נודע בשם קירקלס, על שם המחוז אשר הוא שוכן בו. הוא נבנה על ידי חברת הבניין 'אלפרד מק'אלפין', ואף זכה בפרס מבנה השנה מטעם המכון המלכותי לאדריכלים בריטים לשנת 1995.

ההחלטה על בניית אצטדיון חדש להאדרספילד טאון התקבלה באוגוסט 1992. בשנה העוקבת החלה בנייתו, והוא נפתח בזמן לעונת 1994/1995. בעת פתיחתו, שני יציעים בלבד היו כשירים לאכלוס אוהדים. היציע הדרומי נפתח בדצמבר 1994. העבודות על היציע הצפוני החלו ב-1996 והושלמו ב-1998. בכך נקבעה קיבולת האצטדיון על 24,121 מושבים, ועלויות הבנייה הכוללות נעו סביב 40 מיליון לירות שטרלינג.

חסות
בחוזה בניית האצטדיון נקבע כי יקרא 'אלפרד מק'אלפין', על שם החברה שבנתה אותו, למשך 10 שנים. עם תום החוזה, בשנת 2004, נחתמה חסות חדשה על שם האצטדיון, עם חברת התרופות 'גלפארם אינטרנשיונל'. ביולי 2012 הוכרז כי מבשלת הבירה העולמית היינקן חתמה על חוזה חסות עם האצטדיון, לפיו יקרא האצטדיון על שם המותג המקומי של החברה, 'ג'ון סמית*.*

אירועים
-------

כדורגל
המשחק הראשון אותו אירח האצטדיון אירע ב-20 באוגוסט 1994, אז הפסידה האדרספילד טאון 1-0 לוויקומב וונדררס במסגרת הליגה השלישית באנגליה. ב-4 ביוני 1999 אירח האצטדיון את משחק מוקדמות אליפות אירופה עד גיל 21, אז ניצחה אנגליה 0-3 את שוודיה.

שיא הצופים למשחק כדורגל באצטדיון נרשם ב-18 בפברואר 2017, כאשר 24,129 אוהדים צפו בתיקו המאופס בין האדרספילד למנצ'סטר סיטי, בסיבוב החמישי של גביע ה-FA. ב-20 באוגוסט אירח לראשונה משחק פרמייר ליג, אשר בו ניצחה הקבוצה המקומית 0-1 את ניוקאסל יונייטד, משער של ארון מוי. במשחק זה צפה אוהד אחד פחות מאשר במשחק בו נרשם שיא הצופים.

רוגבי
האצטדיון אירח את משחקי גביע העולם בליגת הרוגבי בשנים 1995, 2000 ו-2013, כמו גם את גביע העולם ברוגבי בשנת 1999. בין השנים 1998-2007 אירח האצטדיון 7 משחקים בינלאומיים של נבחרת בריטניה. כמו כן, אירח שלושה משחקי נבחרת אנגליה, כולל את ניצחון הנבחרת האנגלית 0-42 על אירלנד בגביע העולם ב-2013. במשחק זה צפו 24,375 אוהדי רוגבי, וזהו שיא הצופים באצטדיון.

קונצרטים ומופעי מוזיקה
מופעי המוזיקה הראשונים באצטדיון נערכו ב-25 וב-26 ביולי 1995, כאשר הופיעה להקת הרוק האמריקאית R.E.M.. כמו כן, בשנות ה-90 הופיעו באצטדיון גם האיגלס, בריאן אדמס וThe Beautiful South. ביוני 2001 הופיעה באצטדיון להקת הרוק הכבד בון ג'ובי. ב-31 ביולי 2004 הופיעה באצטדיון להקת בלו, יחד עם Girls Aloud ודאריוס קמפבל, באירוע חשיפת שם החסות החדש של האצטדיון, 'גלפארם'. בקיץ 2005 הופיעו אלטון ג'ון ולולו, ובקיץ 2006 הופיע בריאן אדמס בשנית. ביולי 2018 הופיעה באצטדיון להקת ליטל מיקס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אצטדיון קירקליס** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של אצטדיון קירקליס
* אצטדיון קירקליס, ברשת החברתית טוויטר
* אצטדיון קירקליס, באתר Stadium Guide
**האצטדיון על שם סרגיי קירוב** (ברוסית: **Стадион имени С. М. Кирова**) היה אצטדיון כדורגל מרכזי בעיר סנקט פטרבורג. האצטדיון היה אצטדיונה הביתי של זניט סנקט פטרבורג משנת 1950 עד 1989 וב-1992, עד לסגירתו ב-2006. העבודות להריסתו ולבניית אצטדיון חדש תחתיו החלו בנובמבר 2006.

האצטדיון היה אחד מאצטדיוני הכדורגל הגדולים בברית המועצות ושימש כמגרשן הביתי של קבוצות הכדורגל זניט (1950–1989), דינמו סנקט פטרבורג, לוקומוטיב סנקט פטרבורג ופטרוטרסט. בנוסף שיחקה בו גם הנבחרת הסובייטית.

המשחק הרשמי האחרון באצטדיון נערך ב-17 באוגוסט 2006 ובסוף אותה העונה הוא נהרס. בשנת 2007 החלה בנייתו של אצטדיון חדש על אותה הקרקע עבור זניט וכן לקראת אירוח מונדיאל 2018.

היסטוריה
--------

המשחק האחרון של זניט באצטדיון, נגד דינמו מוסקבה, 6 ביולי 2006.
האצטדיון הוקם בשנת 1950 כשבנייתו החלה עוד בשנת 1932. בעבר הכיל כ-72,000 מקומות ישיבה, אולם לעיתים הצטופפו ביציעים גם כ-110,000 צופים כשהוסיפו טבעת מושבי עץ בחלק העליון של האצטדיון.

בניית האצטדיון החלה בשנת 1932 על פי פרויקט של האדריכל אלכסנדר ניקולסקי בשיתוף פעולה עם האדריכל קאשין. לאורך שנות ה-30 וה-40 נערכו עבודות ליצירת גבעה מלאכותית על החלק המערבי של האי קרסטובסקי לחופי המפרץ הפיני. עד מהרה, פרוץ מלחמת העולם השנייה והמצור על לנינגרד עצרו את הבנייה, שחודשה רק בתום המלחמה.

ב-30 ביולי 1950 נערך משחק הבכורה באצטדיון בין זניט לנינגרד וקבוצת דינמו לנינגרד, שהסתיים בשוויון 1:1. האצטדיון תוכנן להכיל 100,000 צופים, אך הכיל למעשה כ-70,000 מושבים.

ב-2 במאי וב-9 במאי 1959 נערכו משחקי כדורגל בין ספרטק מוסקבה לצסק"א מוסקבה אשר במהלכם הצטופפו 110,000 צופים, שנחשב לשיא תכולה עבור אצטדיון כדורגל בתולדות הכדורגל בברית המועצות.

לקראת אולימפיאדת מוסקבה (1980) נערך שיפוץ מקיף באצטדיון שבמהלכו כמות המושבים ירדה ל-72,000 צופים. במסגרת טורניר הכדורגל של האולימפיאדה שוחקו באצטדיון 6 משחקים משלב הבתים ומשחק משלב רבע הגמר.

בשנת 1994 נערך באצטדיון טורניר "הרצון הטוב" (Goodwill Games), תחרויות ספורט בינלאומיות של אתלטיקה.

בשנת 2005 הוחלט על הריסת האצטדיון ובניית חדש במקומו.

האצטדיון היה מגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל זניט בשנים 1950–1992. עקב שיפוצים שנערכו באצטדיון פטרובסקי אירחה זניט את דינמו מוסקבה באצטדיון במסגרת בליגה הרוסית בשנת 2006, וזאת במקביל להריסת האצטדיון, אשר מנעה שימוש בתכולה המלאה של האצטדיון.

ב-17 באוגוסט 2006 נערך באופן רשמי משחק הכדורגל האחרון כאשר פטרוטרסט סנקט פטרבורג אירחה את ספרטק שצ'לקובסקי שניצחה בתוצאה 3:0.

האצטדיון המבוטן היה מיושן, המושבים בו היו מיושנים, סביבת היציעים, המזנונים והשירותים היו מוזנחים ודרכי הגישה והחנייה הקשו על קהל האוהדים וקבוצות הכדורגל הבכירות בעיר אירחו חלק ממשחקיהן באצטדיון פטרובסקי והוא חדל מלהיות מתוחזק היטב. ביולי 2006 נערך המשחק האחרון של זניט באצטדיון, שאירחה את דינמו מוסקבה. עד דצמבר 2006 הושלמו עבודות הריסת האצטדיון.

בשנת 2017 נחנך אצטדיון חדש על שטח האצטדיון הקודם.

התחלת העבודות להריסת האצטדיון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אצטדיון קירוב** בוויקישיתוף
* Leningrad Le stade מידע כללי (בצרפתית)
* אצטדיון קירוב, היסטוריה באתר זניט סנקט פטרבורג (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מידע על שיא כמות צופים במשחק האמור מתוך אתר הקבוצה
2. ↑  מידע על שיא כמות צופים במשחק האמור מתוך אתר הקבוצה
**התוכנית של המלך אלפרד** היא תוכנית בדיונית שיוחסה ל-CIA, לפיה קיימת תוכנית אמריקאית לחיסול הקהילה האפרו-אמריקאית. תאוריה זו התייחסה בעיקר לאופן התגובה הרשמי של ממשלת ארצות הברית במקרה של איום התקוממות שחורה, כשהפתרון הוא ריכוז הקהילה השחורה בארצות הברית במחנות ריכוז. לפי תאוריה זו קיים מעקב ממשלתי אחר לוחמי החופש השחורים בארצות הברית, כמו תוכנית ממשלתית לרכז את כלל תושבי ארצות הברית שמקורם ממוצא אפריקאי במחנות ריכוז במקרה של התקוממות שחורה.

רעיון התוכנית הוצג לראשונה בספרו של ג'ון א. ויליאמס בשנת 1967 "האיש שבכה אני". עם צאת ספרו צילם ויליאמס חלקים מהספר והשאיר עותקים ממנו על מושבי הרכבת התחתית במנהטן, דבר שהקנה לרעיון תפוצה רחבה בקרב הקהילה השחורה בארצות הברית, כשלעיתים אמיתות הרעיון נתפסת כחסר עוררין.

השחקן והמוזיקאי גיל סקוט הרון חיבר את השיר "תוכניתו של המלך אלפרד" שנכלל באלבומו  *Free Will* משנת 1972.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Campbell, James. "Black American in Paris", *The Nation*, September 27, 2004.
2. ↑   Boyd, Herbert. "The man and the plan: conspiracy theories and paranoia in our culture", *Black Issues Book Review*, March-April 2002.]
**בית ערוסי** הוא בית לשימור ברחוב רש"י (בעבר נקרא רחוב טלסה Talasa) מספר 1 באשקלון.

בית ערוסי הוא מן הבתים המקוריים האחרונים, בתקופה שלפני קום המדינה, ששרדו באשקלון. הבית מייצג נאמנה את האדריכלות, אורחות החיים והפולקלור של התקופות ההיסטוריות. הבית הוכרז לשימור על-ידי עיריית אשקלון.

המבנה
-----

בית ערוסי הוא אחרון הבתים המקוריים של שכונת ח'ראת אל מדהון העות'מאנית, על שם בני חמולת אל-מדהון שהתגוררו בה, בתוך העיירה הערבית אל־מג'דל.

בשכונה זו התיישבו בבתים הערביים שננטשו במלחמת העצמאות, בראשית שנות החמישים של המאה העשרים, עולים מקרב יהודי תימן.

הבית הוא בית חצר ערבי טיפוסי שהמרחבים הבנויים בו ערוכים סביב חצר מרכזית גדולה ובה התבצעו רוב פעולות היום-יום. ייחודו הוא בכך שנשתמרו בו התכנית המקורית של המבנים, כולל מתקנים וכלי עבודה, ורוב האמצעים והטכנולוגיות המקוריות והמסורתיות ששימשו את הדיירים הערביים.

כמו הבית הערבי המסורתי במרחב הכפרי, הוקף המבנה בחומת אבן גבוהה, עם שער כניסה בצד המערבי. השער בנוי אבני כורכר מסותתות ומסוגננות ולתוכו נקבעה דלת עץ בעלת שתי כנפיים.

מן השער נפתחת חצר רחבת ידיים שבחלקה הדרומי (מימין) נבנה בית המגורים ובו 3 חדרים ומרפסת מקורה בחזית, מחברת את כל החדרים. כמו רוב בתיה של מג'דל, גם כאן בית המגורים נבנה בקומה אחת בלבד ובאופן צנוע יחסית. כמו גם בתים אחרים במג'דל, האתר נבנה באבן כורכר מקומית, בשילוב פריטי אבן קדומים שנאספו מתל אשקלון.

בחלק המערבי של החצר, מצפון לשער הכניסה, נבנה האגף המשקי, חדר גדול ובו בית בד, טחנת קמח וטאבון. בחצר הבית אותרו מספר מתקני כתישה, שעובדו מתוך פריטי אבן ושיש קדומים. בלב החצר נחפר חלל תת-קרקעי ששימש את דיירי הבית לדורותיהם לצורכי אחסון ואיסום.
בימי המלחמות שעברו על המדינה שימש מרחב זה כמקלט.

הבית מועמד לשימור.

משפחת ערוסי
-----------

משפחת ערוסי הצעירה, בת 3 נפשות (אביגדור לוי הבכור היה אז בן השנתיים), עלתה מתימן בסוף שנת 1948 ושוכנה בבית נטוש במגדל (כיום ברח' הרצל). כבר למחרת היא פונתה משם והועברה לבית נטוש אחר, הוא בית ערוסי.

אב המשפחה, שבתימן היה חייט וסוחר, השתלב בעבודה במע"ץ בסלילת כבישים ולימים עבר לחברת "יובל גד". הוא נפטר בשנת 1993 והוא בן 83 .האם ללווה נשקת לשנת המאה לה, עדיין התגוררה במקום בשנת 2011.

במשך כל השנים, השכילו בני המשפחה לזהות את ייעודם, שימושם ויתרונם של הממצאים ההיסטוריים בבית, לעשות בהם שימוש ולשמרם למען הדורות הבאים.

גלריה
-----

* שלט הסבר של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראלשלט הסבר של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
* טאבון בחצרטאבון בחצר
* הכניסה לבית ערוסיהכניסה לבית ערוסי
* עץ התאנה מקרה את כל החצר הפנימיתעץ התאנה מקרה את כל החצר הפנימית

לקריאה נוספת
------------

* ד"ר אבי ששון, בית המגורים המסורתי במגדל המנדטורית - בהדגמה על בית ערוסי, בתוך "ששון 2011, אשקלון - כעיר היסטורית - שימור, פיתוח ותיירות", עמודים 37 עד 40
* ששון א, תשס"ב, התפתחות נוף אשקלון וסביבתה בשלהי התקופה העות'מאנית א. ששון, עורך
* ראשי, אשקלון – כלת הדרום, הוצאת ארץ, תל אביב, 2002 ,עמ' 87–122 .
* ששון א, אשקלון - סקר ערכי מורשת, הקרן לחקר מישור החוף, אשקלון תשס"ח, 2008

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית ערוסי** בוויקישיתוף
* איציק כץ,  בית ערוסי והמסגד הקטן, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 2:37)

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרוטוקול 1 - וועדה לשימור אתרים מתאריך 20/2/23, באתר עיריית אשקלון
2. ↑  רשימת האתרים לשימור – להכרזה סטטוטורית - עדכון רשימת האתרים לשימור, אושר בישיבת ועדת השימור 20.11.25, באתר עיריית אשקלון
**צ'ימגן הגדול**(באוזבקית: **קאטה צ'ימיון** **Katta Chimyon**) הוא חלק מרכס הרי צ'טקל (הרי טיאן שאן המערביים) הממוקם בשטחי הפארק הלאומי אוגם-צ'טקל, בנפת בוסטנליק של מחוז טשקנט שבאוזבקיסטן.
על פסגתו הגבוהה ביותר (3,309 מ') בגובה 1620 מ' נמצא לפני 400–500 שנה כפר בשם צ'ימגן.
במורדות ההר זורמים הנחלים צ'ימגנסאי (או אקסאי), בלדרסאי, נורקאטאסאי, צ'ולמירוב (יובל של קאראארצ'י) וגולקמסאי.

### השם

מחוז טשקנט. בצפון-מזרח - הר צ'ימגן 3309 מ'
לפי השערה אחת, השם צ'מינגן הוא ממקור שתי מילים סיניות. לפי הסברים אחרים משמעות המילה היא "פיסת עשבה" או "כר דשא שופע מים" או "עמק ירוק".

### תיירות

ההר מהווה לתושבי טשקנט והסביבה אטרקציה תיירותית מזה דורות רבים.
בתחילת המאה ה-20 הוא הפך יעד למטפסי הרים לסוגיהם. בימי השלטון הסובייטי נחשב ההר לאתגר ראשון לאלפי מטפסי הרים מברית המועצות.
הוא נותן הזדמנויות רבות לטיפוס הרים ולטיולים ולפעילויות ספורט ופנאי נוספות כמו סקי, גלשני שלג, רחיפת מצנחים ורכיבה על סוסים.

קימים על ההר מסלולי טיפוס בעלי דרגאות שונות של מורכבות (צ-1B עד 4B). מטפסי הרים מתחילים יעלו קודם על המדרון המערבי הפחות מסובך של ההר (1B).

### האקלים והעונות

תנאי האקלים מוכתבים על ידי החלק ההררי של פארק הטבע הלאומי אוגם-צ'טקל. האקלים הוא יבשתי, עם תנודות עונתיות ויומיות. ביום חם יותר ובערבים קריר. האביב מתחיל בהרים האמצעים באמצע חודש אפריל. בהרים הגבוהים יורד שלג ומזג האוויר הוא קר עד לאמצע הקיץ.
הטמפרטורות הגבוהות ביותר הן ביוני-יולי ותחילת אוגוסט. הטמפרטורה הממוצעת היומית בחודש החם ביותר (יולי) נעה בין 20–35 מאלות צלזיוס.
הכמות הממוצעת השנתית של המשקעים היא 650 מ"מ. בחורף יורדים שלגים כבדים, המאפשרים ענפי ספורט של חורף כמו סקי וסנובורד. השלג מכסה את ההרים למשך 4–5 חדשים. הקרח נמשך כ-130 יום.

### תחבורה

צ'ימגן נמצא כ-60 ק"מ מבירת הנפה, גזלקנט, ו-40 ק"מ מתחנת הרכבת חוג'יקנט. במרחק 100 ק"מ מההר נמצא נמל התעופה הבינלאומי טשקנט.
כביש חדש איכותי מחבר את טשקנט עם חוג'יקנט. בכמה אתרים קיימת תאורה מלאכותית. מחוג'יקנט מגיעים לצ'ימגן באוטובוס ציבורי (50 דקות נסיעה). קיימים מסלולי אוטובוס לגזלקנט ובחזרה. ניתן לנסוע במכוניות פרטיות ובמוניות. הדרכים נגישות כל השנה, לפעמים יש מגבלות באביב בגלל גלישות אדמה ושיטפונות. בחורף קיימת סכנת אבנים מתגלגלות. באזור פועלים גם מסוקים אך השימוש בהם מוגבל.

גלריה
-----

* נוף של ההר בתחילת האביבנוף של ההר בתחילת האביב
* טיפוס סלעים בסוף ינוארטיפוס סלעים בסוף ינואר
* ראש ההר בחורףראש ההר בחורף
* רכבל בספטמבר.רכבל בספטמבר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'ימגן הגדול** בוויקישיתוף
* באתר advantour

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"צ'ימגן הגדול"**.