ספר הלימוד של רוקיטנסקי לאנטומיה פתולוגית כללית
הברון **קרל פון רוקיטנסקי** או **קארל רוקיטנסקי** (בגרמנית: **Karl von Rokitansky** , בצ'כית:**Karel Rokytanský**, ‏ 19 בפברואר 1804 - 23 ביולי 1878) היה רופא פתולוג, אנתרופולוג, הוגה דעות הומניסט ופוליטיקאי ליברל אוסטרי ממוצא צ'כי, יליד בוהמיה.
רוקיטנסקי נחשב לאחד מאבות המייסדים של האסכולה הווינאית לרפואה ,אחד מייסדי האבחון המבוסס מדעית.

דיוקן מ-1839 בליתוגרפיה מאת יוזף קריהובר

קורות חייו
----------

### ילדות וצעירות

קרל רוקיטנסקי נולד בשם **קרל יוזף ונצל פרוקופ רוקיטנסקי** בעיר הראדץ קראלובה, בגרמנית - קניגגרץ, בממלכת בוהמיה במסגרת הקיסרות ההבסבורגית, מדינה ממרכיביה של האימפריה הרומית הקדושה הגרמנית. 
אביו פרוקופ רוקיטנסקי (1871-1813) היה פקיד בכיר (קנצלר מחוז) בעיר לייטמריץ. תואר על ידי בנו כאדם שוחר תרבות ומשכיל. תרזיה לבית לודגמן (1827-1772) הייתה בתו של ונצל לודגמן, אביר פון אאואן שכיהן כקומיסר מחוזי ראשי של קניגגרץ. קרל היה בכור בין ארבעה ילדים (אחיו היו פרוקופ, מארי ותרזיה). אחרי מותו טרם עת של אביו ב-1812, קרל ואחיו גדלו בתנאי מחסור. יחד עם זאת עשתה אמו מאמצים כדי לשלוח אותו לבית הספר בעיר ואף איפשרה לו להמשך לימודים באוניברסיטת וינה ואחר כך באוניברסיטת קארל בפראג. רוקיטנסקי תיאר את חינוכו בבית כליברלי מאוד. תחילה התכוון ללמוד בעיקר פילולוגיה קלאסית.

ב-1818 התחיל רוקיטנסקי בווינה את לימודיו בתחום הפילוסופיה. השתתף בשיעורי הפילוסוף ברנרד בולצאנו (1848-1771) שהשפיעו הרבה על השקפתוט הפוליטית והחברתית.  
אולם כעבור 3 שנים, ב-1821 החליט לפנות ללימודי רפואה בפראג. ב-1824 עבר לגור אצל דודו לודגמן פון אאוה בווינה והמשיך שם את לימודי הרפואה. ב-1827 התחיל בתפקיד "פרוסקטור" את מחקריו באנטומה פתולוגית בבית החולים הכללי בווינה. ב-23 באוקטובר 1827 כתב את הדו"ח הראשון לנתיחה אחרי המוות
{[הערה|Helmut Rumpler, Helmut Denk, Christine Ottner: *Carl Freiherr von Rokitansky 1804–1878. Pathologe, Politiker, Philosoph, Gründer der Wiener Medizinischen Schule des 19. Jahrhunderts*. Wien, Böhlau 2005, עמ' 9. ISBN 3-205-77205-9}} 
את הדוקטורט ברפואה סיים רוקיטנסקי באוניברסיטת וינה ב-6 במרץ 1828. עבודת התואר דנה ב"חיסון לאבעבועות שחורות" "De Varioloide Vaccinica", דהר ששיקף את התעניינותו המוקדמת בסרולוגיה .

### פעילותו בתחום הפתולוגיה

ב-6 במרץ 1828 סיים רוקיטנסקי את תואר הדוקטור ברפואה באוניברסיטת וינה. 
בהמשך התמנה כפרופסור לאנטומיה פתולוגית אוניברסיטת וינה וכיהן בתפקיד זה עד 1875. תחום זה היה עדיין בחיטוליו והוא פתח בפני הרופא המטפל בחולים אפשרויות חדשות בנוגע לאבחון ולשיטות הטיפול. לצד חרארד ואן סוויטן, מייסד האסכולה הוינאית הראשונה לרפואה, רעיונותיו של רוקיטנסקי עוררו סוג של "מהפכה" מדעית. 
שיתוף הפעולה שלו עם הפנימאי יוזף שקודה ועם רופא העור פרדיננד פון הברה אפשרו את הקמת האסכולה הרפואית הוינאית השנייה, שהצטיינה במפנה בדרך החשיבה שלה: הרפואה לא הונחתה שוב בידי הפילוסופיה אלא על ידי מדעי הטבע. באמצעות ההתמחויות הרפואיות, כולל ענפים רפואיים חדשים, תפסה הרפואה הוינאית מעמד עולמי ייחודי. 
רוקיטנסקי ייחס חשיבות מיוחדת לאנטומיה (מה שכונה בתקופתו - גישה "סולידיסטית") 
וביסס את התסמונות הקליניות על יסודות אנטומיים. הוא שאב השראה מהתגליות בכימיה הפיזיולוגית ובנה תאוריה מיוחדת על ה"דיסקרזיות" של הדם, לפיה הפלזמה עומדת בבסיס כל המבנים המוצקים (ה"סולידיים") של גוף האדם

### פעילותו הפוליטית והציבורית

צילום דיוקן מ-1870, בשנה בה התמנה רוקיטנסקי כיושב ראש האגודה האנתרופולוגית של וינה
רוקיטנסקי אימץ עמדות אופייניות לליברליזם שצמח בחברה האוסטרית של זמנו. כמגן על החופש והקידמה הוא תרם לרפורמות באוניברסיטה ולשיפור המשמעותי במצב התברואה במדינה.
הוא כיהן מספר פעמים כדקאן הפקולטה לרפואה וב-1853 כרקטור הראשון שנבחר חופשי על ידי סגל ההוראה וכיושב ראש מועצה העליונה לענייני בריאות. 
החל מ-1850 עמד עד סוף חייו בראש האיגוד לרפואה של וינה. 
ב-1863 מינה אותו שר המדינה אנטון פון שמרלינג כאחראי על סוגיות הבריאות במדרש הפנים. 
בנובמבר 1867 , להפתעתו של רוקיטנסקי , מינה אותו הקיסר פרנץ יוזף כחבר בבית העליון של הפרלמנט. ב-1870 החברה האנתרופולוגית של וינה שנוסדה זה עתה, בחרה בו כיושב ראש הראשון שלה.

### הגותו

אף על פי שסינגר על ה"שיטה המטריאליסטית" במחקר במדעי הטבע, דחה רוקיטנסקי את המטריאליזם כהשקפת עולם. בנאומו החגיגי בטכס חיניכת המכון לפתולוגיה ולאנטומיה
של בית החולים הכללי של וינה, הזהיר רוקיטנסקי מפני הניצול לרעה של ה"חופש במחקרים במדעי הטבע". מדען הטבע צריך, לדעתו, לקחת בחשבון שהיצור האנושי הוא "סובייקט הבעל יכולת הכרה" ורק מתוך נקודת מבט זו יוכל לציית ל"דחף אל רכישת הידע".
אם ברפואה לא נחשב האדם אלא אוביקט למחקר בלבד, אז ערך האדם ילך לאיבוד. משום כך הדגיש רוקיטנסקי את סוגיית האטיקה בעתיד הרפואה. בנאומו באקדמיה הקיסרית למדעים על "הסולידריות בין היצורים בעלי חיים" הציג רוקיטנסקי עמד קרוב לרעיונות של ארתור שופנהאואר על הרחמים. 
"אם אנחנו חדורי רחמים ומיישמים אותם, אנחנו לוקחים חלק מסבל הסובלים". גדולת האדם היא ביכולתו, תוך ויתור על התוקפנות, לקחת על עצמו את המשימות הגדולות ביותר. אלו שמצליחם בכך יהיו "מופתים הגדולים שלנו בתחום המוסר".

פרסים ואותו הוקרה
-----------------

* 17 ביולי 1848 - חבר האקדמיה הקיסרית האוסטרית למדעים
* 1848 - דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קארל בפראג
* נבחר לסגן נשיא האקדמיה הקיסרית האוסטרית למדעים
* 1856 - חבר באקדמיה לאופולדינה
* 1861 - דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פרידריך שילר בינה
* 1878 -1868 כיהן כנשיא האקדמיה הקיסרית האוסטרית למדעים , תפקיד שהוא ראה בו את "ההוקרה הגדולה ביותר "
* 1874 - אחרי מותו - יקיר העיר וינה
* 1874 - אחרי מותו - קיבל את תואר דוקטור לשם כבוד של האוניברסיטה היגלוניות בקרקוב

ספרים
-----

### אוטוביוגרפיה

* **Selbstbiographie und Antrittsrede**. Eingeleitet, ed. und mit Erläuterungen versehen von Lesky Erna ,Wien .1960).

(אוטוביוגרפיה ונאום פתיחה.עם מקדמה והערות, ועריכה מאת ארנסה לסקי, וינה 1960)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרל פון רוקיטנסקי** בוויקישיתוף
* קרל פון רוקיטנסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007427914205171
* BIBSYS: 98038833
* CiNii: DA0836493X
* GND: 11874951X
* ICCU: PALV042397
* ISNI: 0000 0000 8157 898X
* LCCN: no2005068503
* NKC: jk01102622
* NLG: 243454
* NTA: 07267153X
* RERO: 02-A000138938
* SUDOC: 139928340
* VcBA: 495/240943
* VIAF: 77111220
* WorldCat: lccn-no2005068503

 |





1. ↑  באתר גניאלוגי geni
2. ↑  Felicitas Seebacher: "Freiheit der Naturforschung!" Carl Freiherr von Rokitansky und die Wiener medizinische Schule. Wissenschaft und Politik im Konflikt. Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften [ÖAW], Wien 2006, עמ'47