recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מנהלת תנופה** שהחלה את דרכה כ**מנהלת סל"ע** (**ס**יוע **ל**מתיישבי **ע**זה וצפון השומרון), שכונתה גם "מנהלת ההתנתקות", היא גוף שהוקם במשרד ראש הממשלה לטיפול במפוני תוכנית ההתנתקות. בראש המִנְהָלָה עמד יונתן בשיא, איש הקיבוץ הדתי, באמצע 2006 החליפה אותו צביה שמעון שהוחלפה בנובמבר 2009 על ידי בנצי ליברמן שהחזיק בראשות מועצת יש"ע במהלך תוכנית ההתנתקות. ב-2011 מונה ליברמן כראש מינהל מקרקעי ישראל והוא הוחלף על ידי הרב ד"ר אופיר כהן, ממפוני הגוש.

מטרתה של מנהלת תנופה היא לדאוג למפונים ביום שאחרי, בעיקר מבחינת דיור חלופי (הן קבוע והן זמני), פיצויים, פרנסה וסיוע פסיכולוגי להסתגלות. 

בפועל, המנהלה הסתכסכה עם רוב המתנחלים שיועדו לפינוי ורק מעטים פנו אליה לפני ביצוע ההתנתקות. כשבוע לפני ההתנתקות העלתה המנהלה קמפיין תחת הכותרת "לכל מתיישב יש פתרון" אך הוא הורד בעקבות תביעה של הפורום המשפטי למען ארץ ישראל שטענה שמדובר בקמפיין שקרי.

כנגד המנהלה ויונתן בשיא הוטחו האשמות קשות על אטימות, אדישות וחוסר ארגון שהותירו עשרות מפונים ללא קורת גג או דיור חלופי. גם שיכון המפונים בבתי מלון באופן זמני גרר ביקורת קשה על המנהלה עקב חוסר סדר, צפיפות רבה ומחסור במצרכי יסוד למפונים. בעקבות התלונות הקשות, גם מצד אלו שהתפנו מרצון וגם מצד בכירים בצה"ל, הקים מבקר המדינה ועדת בדיקה לחקירת תפקוד המנהלה. דו"ח מבקר המדינה שפורסם בנושא מצא ליקויים רבים בפעולתה של המנהלה והגדיר את הטיפול במפונים כמחדל. למרות הבקורת הקשה על תפקודה, זכתה המנהלה גם לרגעי נחת, מספר מפונים קראו להשארתו של בשיא בתפקיד, והוא זכה לשבחים על יוזמתו לשכן את מפוני עצמונה בשומריה. 

ב-2 ביולי 2006 החליפה צביה שמעון את יונתן בשיא כראש המנהלה. ב-9 באוגוסט 2009 החליטה ממשלת ישראל להאריך בשנה את פעילותה של מנהלת סל"ע. ביולי 2011 החליטה הממשלה כי מנהלת תנופה תיסגר במחצית שנת 2013.

ראו גם
------

* תוכנית ההתנתקות
* יונתן בשיא
* בנצי ליברמן
* קרווילה
* שיקום מפוני גוש קטיף וצפון השומרון

קישורים חיצוניים
----------------

* האתר של מנהלת סל"ע
* מרב דוד, סל"ע המחלוקת, באתר nrg‏, 26 באוגוסט 2005 - כתבה על התלונות הרבות כנגד המנהלה ותגובתו של בשיא
* יהודה גולן, "משתגע משיוויון הנפש שלכם", באתר nrg‏, 23 באוגוסט 2005
* רוני סופר, בעזרת השם: "מנהלת סל"ע" תהפוך ל"תנופה", באתר ynet, 14 בנובמבר 2009

הערות שוליים
------------

1. ↑  עוזי ברוך, הרב ד"ר אופיר כהן - ראש מנהלת תנופה, באתר ערוץ 7, 1 בדצמבר 2011
2. ↑  צביה שמעון נכנסה לתפקיד יו"ר מנהלת סל"ע, באתר וואלה!‏, 2 ביולי 2006
3. ↑  פנחס וולף‏, 63% מהמפונים מעזה לא החלו לבנות בית, באתר וואלה!‏, 9 באוגוסט 2009
4. ↑  באתר משרד ראש הממשלה
**אפקט כדור השלג** הוא ביטוי שמתאר תהליך המתחיל בהיקף קטן והמתרחב במהירות לממדי ענק.

מקור הביטוי הוא בתופעת טבע שמתרחשת לכאורה כאשר כדור שלג קטן ניתק ממקומו ובהשפעת כוח המשיכה של כדור הארץ מתחיל להתגלגל במדרון. במהלך התגלגלותו, גוש השלג סופח כמויות נוספות של שלג מנתיבו וגדל במהירות רבה.

במדעי החברה משתמשים במטפורת כדור השלג כדי לציין שיטה מתודולוגית של ראיונות עומק. חוקרים העוברים ממרואיין אחד למשנהו, בצורה של "חבר מביא חבר", ובכך משתמשים ברשתות החברתיות של המרואיינים, מציינים במחקר כי השתמשו בשיטת "כדור השלג".

בטבע
----

גלילי שלג בפארק הלאומי הרי הרוקי
כדורי שלג מופיעים באופן טבעי לעיתים רחוקות. במציאות, קיימת תופעה דומה בשם "גליל שלג" (Snow roller) בה שלג המתגלגל במדרון יוצר מין גלילים מוצקים. לרוב הגלילים קטנים למדי (גדול של כדור טניס), אך קיימים דיווחים לגלילים גדולים בהרבה. היווצרות הגלילים דורשת תנאי רוח, תוואי שטח וטמפרטורה מיוחדים.

ראו גם
------

* מדרון חלקלק
* אפקט הפרפר
* אפקט הדומינו

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **כדור שלג** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  snow-rollers, אתר nationalgeographic
2. ↑  Rare snow rollers spotted in field near Marlborough, אתר bbc
**בורות הזפת בלה בריאה** (באנגלית: **La Brea Tar Pits**) היא תצורה של מאובנים משומרים בתוך פארק הנקוק הסמוך ללוס אנג'לס, קליפורניה. פארק זה מכיל מאות מאובנים של חיות שטבעו בבוץ טובעני בשכבות שונות והתמלאו בזפת ובאבק. האתר הוכרז כאתר טבע לאומי של ארצות הברית. מוזיאון פייג', הקרוי על שם החוקר ג'ורג' ס' פייג' (George C. Page) מציג את המאובנים שהשתמרו בהם ודגמי חיות שונות שנמצאו בתוכם. גם אוניברסיטת קליפורניה השקיעה הרבה בחילוץ המאובנים של האזור.

הבורות
------

בורות הזפת בפארק נוצרו משכבה טבעית של שמנים כבדים מסוג גילסוניט (Gilsonite) שחילחלו מבטן כדור הארץ, והתכסו בשכבות נפט המופק מגופם של בעלי חיים. כשהנפט בא במגע עם האוויר הוא מתקשה ונדבק וכך יוצר אספלט גבישי. בורות תלולים נפוצים עד היום בפארק.

חלק מהמשקעים היו נוקשים יותר מאחרים, כך שהם יכלו ללכוד בקלות בעלי חיים שחצו אותם. השרידים המוקדמים ביותר בפארק הם בני 38,000 שנה, במהלך סוף הפליסטוקן כשרובם השתמרו בטווח של 10 עד 20 אלף שנה מהיום - במשך עידן הקרח האחרון. עד היום קיימים באתר בורות זפת טובעניים מסוכנים, אשר מגודרים מסביב.

פאונת הבורות
------------

בעבר התהלכו באזור קליפורניה מינים רבים של בעלי חיים, ביניהם מינים ענקיים נכחדים כמו ממותות, טיגריסים שנחרבים (המאובן הלאומי של קליפורניה), אריות אמריקאים, זאב בלהות, סוסים פרהיסטוריים, עצלני קרקע כמו המגלוניקס, דובי בולדוג ועוד. נמצאו גם יצורים קטנים יותר כמו עופות, חרקים, זרעי צמחים ועוד.

בבורות אלה יש את הריכוז הגבוה ביותר של מאובנים בתוך בורות זפת. ככל הנראה הסיבה היא שהבורות הפכו למלכודת טורפים (אנ') - נראה שפרטים שנתקעו בבורות בהם צעדו משכו אחריהם טורפים גדולים רעבים והללו נתקעו יחדיו. הנבלות עצמם משכו אוכלי נבלות שגם נתקעו בהם, כך שנוצרו שכבות רבות של בעלי חיים שנתקעו זה ליד זה בבורות, נוסף על כך שטורפים רבים כמו זאבי בלהות אולי צדו בלהקות.

בבורות נמצאה אפילו גולגולת אנושית בת 10,000 שנה, המכונה אשת לה-בריאה (אנ') וסימנים אפשריים לכלים שהיו במקום ואולי עזרו למלחמה בטיגריסים שנחרבים. נמצא גם כלב בית משומר מתקופה מודרנית יותר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בורות הזפת בלה בריאה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בורות הזפת בלה בריאה
* בורות הזפת בלה בריאה, ברשת החברתית פייסבוק

* בורות הזפת בלה בריאה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* בורות הזפת בלה בריאה, ברשת החברתית אינסטגרם

* בורות הזפת בלה בריאה, סרטונים בערוץ היוטיוב
* בורות הזפת בלה בריאה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007558562105171
* LCCN: sh86004653
* VIAF: 240118381
* WorldCat: viaf-240118381

 |
**מריה הו** (באנגלית: **Maria Ho**; נולדה ב-6 במרץ 1983) היא שחקנית, מנחה ופרשנית פוקר טאיוואנית-אמריקאית אשר נבחרה להיכל התהילה של הפוקר לנשים ב-2018.

ביוגרפיה
--------

הו החלה לשחק פוקר בזמן לימודיה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. היא משתתפת קבועה בסבב אליפות העולם בפוקר, והייתה מספר פעמים האישה האחרונה שנשארה בטורניר המרכזי, כאשר סיימה במקום ה-38 ב-2007, במקום ה-27 באליפות אשר התקיימה באירופה ב-2011, במקום ה-77 ב-2014, ואף הגיעה לשולחן הגמר כשסיימה במקום השישי באליפות אשר התקיימה באירופה ב-2017.

הו מופיעה רבות כמנחה ופרשנית במשחקים וטורנירים שונים. היא הנחתה את תוכנית "The Final Table" ב-CBS Sports השתתפה בסיקורי אליפות העולם בפוקר של ESPN, והיא שדרנית קבועה בתוכניות שונות ברשת PokerGO. ב-2019 זכתה בתואר מנחת השנה ב-Global Poker Awards, ושנה לאחר מכן הייתה מועמדת שוב.

ב-2018 נכנסה הו להיכל התהילה של הפוקר לנשים, בשנה הראשונה בה היא הייתה זכאית להיכנס אליו.

ב-2023 זכתה בעונה הראשונה של שעשועון הפוקר Poker After Dark: Game of Gold, ובפרס של כ-450 אלף דולר.

נכון לדצמבר 2023, הו זכתה בסך של כ-4.8 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-2 מיליון דולר בסבב אליפות העולם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מריה הו** בוויקישיתוף
* מריה הו, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* מריה הו, ברשת החברתית אינסטגרם
* מריה הו, באתר The Hendon Mob
* מריה הו, באתר Global Poker Index
* מריה הו, באתר אליפות העולם בפוקר
* מריה הו, באתר סבב הפוקר העולמי

הערות שוליים
------------

1. ↑  Maria Ho Bags Chip Lead Again with Six Remaining in WSOPE Main Event, באתר PokerNews, ‏9 בנובמבר 2017 (באנגלית)
2. ↑  Maria Ho Accepts 'Broadcaster of the Year' Award, בעמוד הפייסבוק של מריה הו, 10 בספטמבר 2020 (באנגלית)
3. ↑  Lupe Soto & Maria Ho Selected for Women in Poker HoF Class of 2018, באתר PokerNews, ‏1 במאי 2018 (באנגלית)
4. ↑  Exclusive: ‘Overwhelming in the best of ways’ – Maria Ho wins thrilling finale of Game of Gold, באתר Poker.org, ‏9 בדצמבר 2023
**שרון סספורטס** (נולד ב-1971) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. שימש מפקד אגד ארטילרי וראש מחלקת תכנון בחטיבת המבצעים.

ביוגרפיה
--------

סספורטס עשה את מרבית שירותו הצבאי בחיל התותחנים, הוא החל במערך הקני, ושימש מפקד סוללה בקורס מפקדי תותחנים. ב-1993 עבר למערך החימוש מונחה מדויק שהוכפף באותה עת לחיל התותחנים ומונה למפקד פלוגה ביחידת מורן. בשנים 2002 עד 2004 פיקד על גדוד 411 בעוצבת גולן. לאחר מכן שימש ראש ענף קצינים וסגן מפקד בית הספר לתותחנות שדה. ב-2008 מונה למפקד עוצבת התקומה בשנים 2010–2012 פיקד על עוצבת קלע דוד. ב-2012 מונה לראש מחלקת תכנון בחטיבת המבצעים, שירת בתפקיד זה במהלך מבצע עמוד ענן ומבצע צוק איתן.

לאחר שחרורו הצטרף לקבוצת משקיעים שהקימה מרכז לחדשנות דיגיטלית (CDI) בבאר שבע בשיתוף עם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב ולאחר מכן לקבוצת יזמים שהקימה את חברת MDclone. 

בתחילת 2019 מונה למנכ״ל המועצה האזורית דרום השרון .

סספורטס בוגר תואר ראשון במשפטים ובמנהל עסקים מהמרכז הבינתחומי הרצליה ותואר שני בלימודי ביטחון מאוניברסיטת חיפה.

חיים אישיים
-----------

לסספורטס שני בנים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  גלי וינרב, ‏זהירות, בית חולים לפניך: הטעויות הקריטיות בבתי החולים, באתר גלובס, 21 באוגוסט 2015

| מפקדי עוצבת קלע דוד  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| בני בית־אור • מוטי רוזן • ישי וקסלר • אביגדור קליין • עיבל גלעדי • גדעון טרן • צביקה פוגל • יורם אורון • עטר דגן • יוסי שר • רוני מרום • תמיר היזמי • שרון סספורטס • אופק רונן • ראובן גורשטיין • ששי עקה • חן אלמוג • תומר כהן • איתמר לסרי • רן אשכנזי |

 |
**אורי מימון** (16 בדצמבר 1946 – 18 באוקטובר 1973) היה מתווה הדרך של חוגי סיירות, שנקראו על שמו לאחר מותו.

ביוגרפיה
--------

מימון נולד בחיפה והתחנך בבית הספר הריאלי ובתנועת הצופים. בסיום התיכון התנדב לשרת בנח"ל, נטל חלק בגרעין בקיבוץ חצרים והתנדב לשנת שירות נוספת עם הגרעין כמדריך נוער בירוחם. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1964, התנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח, שירת בפלס"ר כלוחם ולאחר מכן יצא לקורס מפקדי כיתות. במלחמת ששת הימים לחם במסגרת חטיבת הצנחנים 55 שכבשה את ירושלים. הוא נפצע אך סירב להתפנות וחזר לפעילות ביחידתו.

עם תום שנת השרות בירוחם, החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים, בין יתר פעילותיו באוניברסיטה שימש כעוזר הוראה לפרופסור שלמה אבינרי ועבד במשרד החינוך כרכז פעילות בעיירות הפיתוח וכעוזר אישי למנכ"ל המשרד אלעד פלד. לאחר סיום התואר, המשיך אורי את לימודיו באוניברסיטת מישיגן באן ארבור שבארצות הברית.

באוקטובר 1973, עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, עזב את לימודיו וחזר לישראל כדי לקחת חלק בלחימה. בהגיעו לישראל התקשר לאמו כדי שתחשוב שהוא נמצא עדיין בארצות הברית כיוון שלא רצה להדאיג את המשפחה. הייתה זו שיחתו האחרונה עם משפחתו. נהרג תוך כדי לחימה ביחידת קומנדו מצרית בגדה המערבית של תעלת סואץ ונקבר בבית הקברות הצבאי בהר הרצל.

בשנת 2024 הוצב בשכונת רוממה שבחיפה פסל זיכרון לזכרו של אורי וחבריו. הפסל הוקם ע"י המלחינה וחוקרת הזמר ציפי פליישר בת המחזור של אורי בבית הספר הריאלי העברי בחיפה.

תמונת פסל זיכרון לזכרו של אורי מימון וחבריו

חוגי הסיירות
------------

מיימון היה חובב טיולים ונהג לערוך מסעות רגליים בישראל עם חבריו. חברי גרעינו הקימו לזכרו את האגודה ע"ש אורי מימון, המפעילה את חוגי הסיירות על שמו על מנת להנציח ולפתח את מורשתו, ולקרב את ערך אהבת הארץ לבני נוער בישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות החיים של אורי מימון, באתר "יזכור" של משרד הביטחון

הערות שוליים
------------

1. ↑  חוגי סיירות של קק"ל ע"ש אורי מימון (ע"ר)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007301956305171
* ISNI: 0000 0000 7147 3201
* LCCN: n85038113
* VIAF: 40797470
* WorldCat: lccn-n85038113

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בקבוצה אתנית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו זולו (פירושונים).

**זולו** (שפת זולו: **AmaZulu** - עם הזולו, להבדיל מאיסיזולו, היא שפת זולו) היא הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בדרום אפריקה. הקבוצה כוללת כ-14 מיליון בני אדם המתגוררים ברובם המכריע בפרובינציית קוואזולו-נטאל. מקור שפתם בשפת הבנטו, ופירוש המילה זולו בשפתם הוא "גן עדן" או "שמיים".

היסטוריה
--------

 ערך מורחב – **היסטוריה של הזולו**  

צבאם של בני הזולו היה אחד החזקים מקרב ילידי אפריקה השחורים, ובאמצעותו, בתחילת המאה ה-19, תחת מלכם שאקה, הם הצליחו להתרחב משבט קטן בן 1,500 איש ולהקים אימפריה בין הנהרות טוגלה ופונגולה. הם בין האחראים למפקאנה – נדידת העמים הכפויה והרת האסון סביב זולולנד. הם התפרסמו בזכות עימותיהם הרבים עם הבורים במאה ה-18 וה-19, והעימות העקוב מדם עם הבריטים במלחמת הזולו, שבמהלכה הצליחו להביס כוח בריטי חזק בקרב איסאנדלוואנה ב-22 בינואר 1879.

דמוגרפיה וכלכלה
---------------

בני זולו רבים גרים בכפרים חצי מוכרים, ללא חשמל או מים זורמים. בתיהם בנויים מתערובת של לבני חומר וחומרים מודרניים זולים. האריסטוקרטיה של בני הזולו עדיין ממלאת תפקידי מפתח בהנהגת בני הזולו הגרים בכפרים. בני הכפרים ברובם המכריע עובדים בערים הגדולות ברחבי המדינה ותומכים במשכורותיהם בבני משפחותיהם, הגרים בכפר. אחרים מתפרנסים ממכירת מזכרות לתיירים ולתושבי הערים הסמוכות או מחקלאות.

חלק אחר של בני הזולו גר בפרברי פחונים בשולי הערים הגדולות, תוצאת המדיניות המפלה של הלבנים מראשית ההתיישבות במדינה ומשטר האפרטהייד שהונהג בדרום אפריקה במהלך המאה ה-20. יחד עם זאת, חלק ניכר מבני הזולו הצליחו להיחלץ ממצבם העגום, לרכוש השכלה ולהגיע לרווחה כלכלית. רובם משתייכים למעמד הביניים. חלק מהפוליטיקאים בדרום אפריקה הם בני הזולו במוצאם.

ב-20 באוגוסט 2018 הגיע מלך זולו זוולקה מת׳תווה לביקור רשמי בישראל.

מוזיקה
------

בני הזולו, לצד ילידי אפריקה אחרים מעריכים מאוד מוזיקה[דרושה הבהרה]. עד הופעת אמצעי התקשורת המודרניים שימשו תופי הטאם-טאם אמצעי תקשורת לעמי ילידים רבים ביבשת השחורה. המוזיקה של בני הזולו מלודית ובעלת קצב ייחודי. 

המוזיקה של בני הזולו יצאה את גבולות המדינה, בדרך כלל בעזרת מוזיקאים לבנים, שהיו מלווים בזמרים מבני הזולו.

ראו גם
------

* מלחמת זולו
* שפת זולו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זולו** בוויקישיתוף
* איילת נעמן‏, זולו בדרום אפריקה: לתקשר עם האבות, באתר וואלה!‏, 9 במרץ 2014
* זולו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* זולו (עם אפריקני), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007536537305171
* BNE: XX4576701
* BnF: cb11948763f (data)
* GND: 4079548-2
* LCCN: sh85150054
* NKC: ph118238

 |
**מונסטרישץ'** (באוקראינית: **Монастириська**, בפולנית: **Monasterzyska**, ביידיש: **מאנאסטריטש**) היא עיירה ויחידה מנהלית במחוז טרנופול, אוקראינה. כיום אוכלוסיית העיירה מונה 5,551 איש ורוב תושביה אוקראינים. קדם מלחמת העולם השנייה, עת הייתה העיירה תחת שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה, חלק נרחב מאוכלוסייתה הייתה יהודית. במהלך מבצע ברברוסה העיירה הושמדה ונבנתה מאוחר יותר בתוך הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית.

היסטוריה
--------

ההתיישבות המקומית הוכרה בתור עיירה עצמאית בשנת 1454 כאשר הוזכרה לראשונה על כתב בזכויות מגדבורג. הכרה זאת בהתיישבות של מונסטרישץ' התרחשה בתקופת ממלכת פולין, מאוחר יותר האיחוד הפולני-ליטאי. העיירה הייתה מעורבת בסדרת קרבות במהלך מרד חמלניצקי; מרד של קוזאקים נגד שלטון האיחוד הפולני-ליטאי. העיר הייתה אחד ממושביה הרשמיים של משפחת פוטוצקי; משפחת אצולה פולנית. לאחר חלוקת פולין סופחה העיירה לתוך גליציה בתוך האימפריה האוסטרית, מאוחר יותר האימפריה האוסטרו-הונגרית. העיירה עברה ידיים מספר פעמים במהלך מלחמת העולם הראשונה ואף נכללה בתוך הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה, מדינה קצרת ימים.

עם סיום המלחמה הפולנית-סובייטית היא סופחה רשמית לתוך הרפובליקה הפולנית השנייה. ערב פלישת גרמניה הנאצית לפולין הייתה אוכלוסיית העיירה מחולקת בין 1,310 יהודים, 1,741 נוצרים-קתולים ממוצא פולני ו-408 קתולים מזרחיים ממוצא אוקראיני. כמו כן היה גם מיעוט של גרמנים והונגרים. עם פלישת ברית המועצות לפולין סופחה העיירה לתוך ברית המועצות. במהלך מבצע ברברוסה והכיבוש הגרמני שנמשך עד 1944, העיירה הפכה לתל חורבות. רוב תושביה היהודים של העיירה נספו במהלך שואת יהודי פולין. בשנת 1943 עברו כוחות פרטיזנים תחת סידור קובפק בקירוב לחורבות העיירה. בשנת 1944 הצבא האדום כבש מחדש את אזור העיירה ולאחר המלחמה שב האזור לשלטון הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. במהלך מבצע ויסלה בשנת 1947 בוצעה העברת אוכלוסין בכפיית המשטר הסובייטי לעבר חבל גליציה ומתיישבים חדשים החלו בבנייה המחודשת של העיירה. עם התפרקות ברית המועצות העיירה עברה לידי שליטת אוקראינה הריבונית.

היום
----

בעיירה ממוקם בית העלמין הקתולי הגדול ביותר בחבל פודוליה, חלקו מוקדש לזכר הנופלים במהלך מרד ינואר; מרד פולני מזוין וכושל שהתרחש נגד שלטון האימפריה הרוסית בשנת 1863. העיירה משתרעת על 14.7 קילומטרים רבועים. בשנת 1884 הוקמה מסילת הרכבת איוונו-פרנקיבסק - ירמולינצי (אנ') אשר עברה דרך העיירה ותרמה לפיתוח המשק התעשייתי בתוכה. מסילת הרכבת פועלת עד היום ומקשרת בין הערים ובין מונסטרישץ'. העיירה מהווה את מרכז השטח הקהילתי של מונסטרישץ', יחידה מנהלית בתוך פלג צ'ורטביק במחוז טרנופול במערב אוקראינה. הורצי ספרין, איש ספרות וקומיקאי יהודי-פולני, נולד וגדל במונסטרישץ'. יהודים תושבי העיר שעלו ארצה לארץ ישראל חיברו בשנת 1974 לכתיבת ספר אודות העיירה ותולדותיה.

לקריאה נוספת
------------

* **ספר מונסטרישץ'** (נכתב בידי עולים ממונסטרישץ'), 1974

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מונסטרישץ'** בוויקישיתוף
* מונסטרישץ' (Монастириська) - קישור מיקום בגוגל מפות.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007547842505171
* GND: 4432188-0
* LCCN: n78069605
* NKC: ge1066982
* VIAF: 147727508
* WorldCat (עם VIAF): 147727508

 |
קולנוע גן רינה הכניסה מבן יהודה 1945
**גן רינה** היה בית קולנוע ואולם אירועים פתוח, ששכן בפינת הרחובות בן יהודה ושלום עליכם בתל אביב, מול בית העם שניצב מצידו האחר של רחוב בן יהודה.

הקמת המבנה החלה בשנת 1928 לפי תכנון של האדריכל יעקב אורנשטיין, והוא נקרא על שם בתו הבכורה של בעל הקרקע, המהנדס ישעיהו ירחע. בחודש מאי 1929 נפתח גן רינה לקהל בהצגת "נשפי פורים" של תיאטרון המטאטא, והקהל שנדחק אליו גרם לקריסת החומה ההיקפית של המבנה. האולם יכול היה להכיל כ-1,500 צופים, ובמקום שכנו גם מזנון ובית קפה. במשך 32 שנות קיומו הוקרנו בו כ-800 סרטים. בשנת 1959 נמכר גן רינה, וההקרנה האחרונה במקום התקיימה ב-14 בנובמבר 1960. המבנה נהרס ותחתיו הוקם מבנה מסחרי בן שלוש קומות, אשר נהרס בתורו בשנת 1991. כיום שוכן במקום מגדל ישרוטל שבנייתו הסתיימה בשנת 1997.

אזכורים בתרבות
--------------

כשרבו השמועות על הכוונה להרוס את המבנה ואת בית העם הסמוך, כתב על כך המשורר נתן אלתרמן: 

> 
> "התיאטראות מזדקנים מהר. שפע חיים ממלא אותם מערב ועד חצות, מבמה ועד יציע, ובהתנדף הקהל בא הקפאון... כל בניין ציבורי נראה מקץ שנתו הראשונה ותיק במאה שנה ממבני הפרט הסובבים אותו, כי רבבות חיים עברוהו והוא נתפייח בעשן שנותיהם, וזקנתו לא תשישות היא, כי אם השתרשות וכוח, לא משענת אלא מגן. כך היה גם לשני הנפילים אשר על חופי הרחוב האחד (בן יהודה) בית העם וגן רינה הנאהבים והבודדים – מי כמוהם אביון ביסודות וחומה, מי כמוהם רעוע וחסר גג וכבד שערים, אך מי עוד העמיק שורשים כל כך במקום הזה. מי היה עוד כמותם לנתח חיים וראווה אשר בלעדיו לא יתואר נופו של הרחוב הזה. ביום בו יבואו לקיים את גזר הדין אשר נחרץ במועצת העיר ולעקור את בית העם אל מקום אחר – ביום ההוא תזעק האדמה מכאב...".
> 
> 
> 
> 

גן רינה נזכר גם בשיר "תנו לנו יד ונלך" שנכתב אודות תל אביב בעשורים הראשונים לקיומה, והושר על ידי עירית דותן בפסטיבל הזמר והפזמון של שנת 1973. בשיר נאמר: "תנו להתגנב בשקט לגן רינה ואולי לבית העם", רמז לילדים שנהגו "להתפלח" אל בית הקולנוע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גן רינה** בוויקישיתוף
* פרופ' רם גופנא, גן רינה / בית ישרוטל (מגדלות), באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"

הערות שוליים
------------

1. ↑  מפת תל אביב (באנגלית) שיצאה לאור על ידי מחלקת המדידות המנדטורית, 1930 עם סימון 'Rina Park' ו- 'Beith 'Am', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
2. ↑  קולנוע «גן רינה בת"א» - איננו, הארץ, 15 בדצמבר 1960

כינוס הפלמ"ח בקולנוע גן רינה, 1949
**איסנא** (בערבית: **إسنا**; בערבית מצרית: **اسنا**, תעתיק מדויק: **אסנא**; בקופטית: **ⲥⲛⲏ** או **ⲉⲥⲛⲏ**) היא עיר במחוז לוקסור שבמצרים העליונה (דרום מצרים), השוכנת על גדתו המערבית של נהר הנילוס, כ-550 ק"מ דרום-מזרחית לבירה קהיר. על פי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2023, התגוררו בעיר 102,697 בני אדם, והיא העיר השנייה בגודלה במחוז (אחרי לוקסור).

האתר המפורסם ביותר בעיר הוא המקדש לאל ח'נום שנבנה במאה ה-2 לפנה"ס.

שם העיר
-------

שמות נוספים של המקום: במצרים העתיקה שם המקום היה **איוּניט** או **טָא-סֵנֵט**, ביוונית: **לאטופוליס** Λατόπολις (העיר של לאטוס - שמו של דג המצוי במי הנילוס), בלטינית: **לאטו** Lato.

מקור השם הנוכחי: השם הקדום **טָא-סֵנֵט** הפך בשפה הקופטית ל**סְנֵה** ולאחר מכן נהגה בערבית כ-**אִיסְנַא**.

העת העתיקה
----------

העיר הייתה שנים רבות מרכז סחר ותחנת ביניים לשיירות סחר שהגיעו דרומה לכיוון נוביה (דרום מצרים וסודאן של היום).

חשיבות המקום עלתה בתקופת המלך תחותמס השלישי (המאה ה-15 לפנה"ס), אשר הרחיב את תחומי ממלכתו, והצעיד את צבאו אל נוביה. בתקופתו הוקם במקום מקדש.

בתקופת היוונים והרומאים העיר הייתה בירת המחוז השני במצרים התחתונה, ואז נבנה מקדש האל ח'נום על שרידי המקדש הישן יותר.

החל מהמאה ה-3 איסנא הופכת לאחד המרכזים של הנוצרים הקופטים.

### מקדש האל ח'נום

 ערך מורחב – **מקדש איסנא**  

מקדש האל ח'נום
זהו אחד המקדשים האחרונים שנבנו במצרים העתיקה. נבנה בתקופת בית תלמי במאה ה-2 לפנה"ס. לאורך השנים נוספו עוד חלקים למבנה, בעיקר בימי קיסרי רומא קלאודיוס (המאה ה-1 לספירה) ומרקוס אורליוס (המאה ה-2) שהטביעו את חותמם על המבנה, כל אחד בתקופתו. המקדש הוקדש לאל ח'נום

### מנזר 3600 הקדושים

מנזר קופטי הנמצא בסמוך לעיר איסנא, נוסד במאה ה-4, וקרוי על שם הנוצרים הקופטים שנהרגו במרד נגד השלטון הרומי המדכא, בתקופת הקיסר דקיוס באמצע המאה ה-3. המנזר הכיל שני מבנים של כנסיות, ונחשב שנים רבות לאחד מהאתרים הנוצריים המרשימים ביותר במצרים. בשנות ה-30 של המאה ה-20 נבנה קומפלקס חדש, אשר מכיל בתוכו את שרידי הכנסיות העתיקות.

העיר המודרנית
-------------

העיר המודרנית מונה כ-70 אלף תושבים.

על גבי הנילוס - שני סכרים המשמשים גם כגשרים:

1. סכר ישן - נבנה על ידי בריטניה בשנים 1906–1908, למטרות השקיה.
2. סכר חדש שנבנה על ידי חברה איטלקית בשנים 1989–1994, כדי להחליף את הסכר הישן, ויחד איתו נבנתה תחנת כוח הידרואלקטרית בהספק של 90 מגה-ואט.

ספינות מלוקסור לאסואן עוברות דרך מעברים מיוחדים בסכרים אלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איסנא** בוויקישיתוף

* Both pagan and Christian - Al-Ahram Weekly.
* Esna Temple.
* The Temple of Khnum at Esna - Mark Andrews.
* Esna dam construction (אורכב 11.05.2006 בארכיון Wayback Machine) - Italian Cooperation in Egypt.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Egypt: Governorates, Major Cities & Towns - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, citypopulation.de

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007567393505171
* GND: 4096334-2
* LCCN: n90694193
* SUDOC: 027291049
* VIAF: 159917963
* WorldCat (עם VIAF): 159917963

 |
**סלים ג'בר** (בערבית: **سليم جبر**; נולד ב-1946) הוא ראש מועצת אבו גוש.

ביוגרפיה
--------

ג'בר נולד ב-1946. סבו היה מוח'תאר אבו גוש מטעם שלטונות המנדט הבריטי.

ב-1998 נבחר ג'בר לראשונה לתפקיד ראש המועצה המקומית אבו גוש.

ביוני 2000 נעצר ג'בר בחשד לאונס אחת מפקידותיו.

ב-2003 נבחר בפעם השנייה לראשות המועצה. הוא התמודד מול יוסוף איברהים, וזכה ב-54.1% מקולות הבוחרים. מתוך תשעת המושבים במועצה המקומית באבו גוש, רשימתו של ג'בר זכתה בארבעה מושבים, וכך גם רשימתו של איברהים. ב-2008 נבחר בפעם השלישית לראשות המועצה, וזכה ב-52.3% מקולות הבוחרים.

ב-2013 לא התמודד לתפקיד ראש המועצה, ובמקומו נבחר לתפקיד קרובו, עיסא ג'בר.

ב-2018 נבחר בפעם הרביעית לראש המועצה, וזכה ב-41.7% מקולות הבוחרים. ב-2022 פוזרה המועצה המקומית באבו גוש, כיוון שלא הצליחה להעביר תקציב. ג'בר עמד בפני שימוע, אך לבסוף הוחלט להשאירו בתפקיד ראש המועצה.

בבחירות 2024 התמודד לכהונה נוספת, עלה לסיבוב שני מול איברהים קאזם והפסיד לו. 

ג'בר הוא חבר מרכז הליכוד.

קישורים חיצוניים
----------------

* יהודי בלב אבו גוש: הסטודנטים שעברו לכפר כדי ללמוד ערבית, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  .ראש מועצת אבו-גוש נעצר בחשד שאנס את אחת מפקידותיו, באתר גלובס
2. ↑  רשימת הנבחרים לראש הרשות המקומית – בחירות 2008
3. ↑  משרד הפנים קבע – ראש מועצת אבו גוש לא יודח מתפקידו, באתר וואלה!‏, 14 ביוני 2023
4. ↑  ראש מועצת אבו גוש סלים ג׳אבר באולפן ערוץ 7: הייתם צריכים להפוך את ... באתר ערוץ 7
**עמליה דוּאֶק** (נולדה ב-17 במאי 1990) היא עיתונאית, אשת רדיו וטלוויזיה ישראלית. משמשת כתבת לענייני כלכלה ומגישת "מהדורת היום" בחברת החדשות. מגישה מחליפה בחדשות סוף השבוע של חדשות 12.

ביוגרפיה
--------

עמליה דואק, 2018
דואק נולדה בישראל. אמה היא העיתונאית נחמה דואק ואביה הוא אלוף (במיל') יוסי בן-חנן.

החלה את דרכה העיתונאית בילדותה, כאשר בשנת 2002 הגישה את מהדורת החדשות "חמש וחצי" בערוץ הילדים לצדו של ירון לונדון, בעריכת מיקי רוזנטל ועבדה במעריב לנוער ככתבת אורחת. ב-2003 הגישה פינה בתוכנית "שישי בגאון" ששודרה בערוץ הראשון.

דואק שירתה בגלי צה"ל בשנים 2008–2011, ומילאה בתחנה מספר תפקידים, בהם כתבת לענייני תקשורת, תחבורה, תעופה, תיירות ותחום המשפט. בנוסף, הגישה בגלי צה"ל מהדורות חדשות ופינות כלכלה בתוכניות שונות בתחנה ושימשה גם כעורכת משנה של יומני חדשות בגלי צה"ל.

בשנת 2011 הצטרפה לחברת החדשות של ערוץ 2 ככתבת בתוכנית הצרכנות "תוכנית חיסכון", ובשנת 2012 מונתה לכתבת לענייני תחבורה של חברת החדשות. בשנת 2013 מונתה לכתבת הכלכלית של חדשות 2.

בשנת 2016 נבחרה על ידי המגזין "פורבס ישראל" לאחת מ-50 הנשים המשפיעות בישראל, ועוד קודם לכן הוגדרה על ידי המגזין כאחת מ-30 הצעירים המשפיעים בישראל.

בקיץ 2017 הנחתה לסירוגין את "הבוקר של קשת" בערוץ 2 של קשת, לצד יואב לימור.

משנת 2017 הגישה את התוכנית "לילה טוב ישראל" לסיכום חדשות היום.

כיום היא מגישה מחליפה בחמש עם רפי רשף, שש עם ובחדשות סוף השבוע.

החל ממלחמת חרבות ברזל משמשת כמגישת המהדורה המוקדמת לצידו של עופר חדד מדי יום.

דואק היא בוגרת אוניברסיטת תל אביב בהצטיינות במשפטים (LL.B) ובוגרת תואר שני במנהל עסקים במסלול למנהלים, גם הוא באוניברסיטת תל אביב. 

דואק נשואה לאיש העסקים משה גליקסמן. הזוג הורים לבן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עמליה דואק** בוויקישיתוף
* 

* עמליה דואק, ברשת החברתית פייסבוק

* עמליה דואק, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* עמליה דואק, ברשת החברתית אינסטגרם

* עמליה דואק, ברשת החברתית LinkedIn
* עמליה דואק, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* דליה בן ארי, "מקצוע העיתונות הוא מקצוע בודד, סוליסטי ותחרותי" – עמליה דואק מספרת מה למדה על החיים, באתר את, 12 באפריל 2018
* נעמה כהן, ‏עמליה דואק: "אני לא חילונית", באתר כיפה, 20 באוגוסט 2019
* אריאל שנבל, ‏"הכוח שלי הוא דווקא בכך שאיני תופסת צד", בעיתון מקור ראשון, 10 במאי 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  רוני קורן-דינר, אברי גלעד ינחה את "חמש וחצי" בערוץ הילדים, באתר TheMarker‏, 19 במאי 2003
2. ↑  דוד אברהם, חצי נחמה: עמליה דואק מצטרפת ל"תוכנית חיסכון", באתר nana10‏, 1 באוגוסט 2011
3. ↑  דוד אברהם‏, עמליה דואק תשמש ככתבת התחבורה של חדשות 2, באתר וואלה!‏, 7 באוגוסט 2012
4. ↑  הנשים המשפיעות 2016: 25. עמליה דואק ויונה לייבזון, באתר פורבס ישראל, 31 ביולי 2016
5. ↑  30Under30: עמליה דואק, באתר פורבס ישראל, 29 בפברואר 2016
**גשר צ'לסי** (באנגלית: **Chelsea Bridge**) הוא גשר תלוי מעל נהר התמזה במרכז לונדון. הגשר ממוקם בין גשר גרובנור וגשר אלברט.

בצידו הצפונית מהווה הגשר את קו ההפרדה בין שכונת פימליקו שברובע וסטמינסטר במזרח לבין צ'לסי במערב. בית החולים המלכותי צ'לסי מצוי צפונית לגשר.

גשר צ'לסי. מבט מהגדה הצפונית לכיוון מורד הנהר. ברקע - גשר גרובנור, ינואר 2006
בגדה הדרומית של הנהר מגיע הגשר לשכונת ניין אלמס ולבאטרסי. תחנת הכוח באטרסי נמצאת דרומית לגשר, ופארק באטרסי דרומית מערבית לו.

היסטוריה
--------

ההצעה הראשונה להקים גשר במיקום זה הוצעה בשנת 1851 במטרה להקל על הגישה לפארק באטרסי. ההצעה אושרה בחוק של הפרלמנט הבריטי בשנת 1846. בניית הגשר, שתוכנן על ידי תומאס פייג' (Thomas Page) החלה בשנת 1851, והגשר נפתח לציבור ב-28 במרץ 1858 כגשר אגרה. אורכו של הגשר היה 213.36 מטרים (700 רגליים) ואורך המקטע המרכזי בו היה 106.68 מטרים (350 רגליים). הגשר המשיך לפעול כגשר אגרה עד שנת 1879.

הגשר הראשון במיקום זה הוחלף בגשר חדש באורך זהה וברוחב 20 מטר, שתוכנן על ידי ג'. טופהאם פורסט (G. Topham Forest) ונפתח לציבור ב-6 במאי 1937.

גשר זה, ומזנון התה שעליו (המוצג כיום במוזיאון התחבורה של לונדון) הפך נקודת בילוי ידועה לרוקיסטים בשנות ה-60 של המאה ה-20, בשל קרבתו לפארק השעשועים באטרסי.

השיר "גשר צ'לסי" של המלחין בילי סטרייהורן קרוי על שם גשר זה.

לקריאה נוספת
------------

* Loobet, Patrick — *Battersea Past*, 2002, p48. Historical Publications Ltd. ISBN 0-948667-76-1

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גשר צ'לסי** בוויקישיתוף

| עיינו גם בפורטלים: |
| --- |
|  | **פורטל לונדון** |
|  | **פורטל האדריכלות** |

| גשרי מרכז לונדון, ממערב למזרח |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| צ'לסי • גרובנור • ווקסהול • למבת' • וסטמינסטר • הנגרפורד • ווטרלו • בלקפריירס • בלקפריירס (רכבת) • מילניום • סאת'ק • רחוב קנון • לונדון • מצודה |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **מעלה הזרם**:**גשר אלברט** | **גשרים ומנהרות החוצים את התמזה** | **מורד הזרם**:**גשר גרובנור** |
**איסֶר פן** (1913 – 1992) היה היועץ הכספי לרמטכ"ל השלישי (1 באוקטובר 1950 – 1 במאי 1953).

חייו
----

פן נולד בליטא ועלה לארץ ישראל בשנת 1924. בוגר בית הספר הריאלי בחיפה, ולאחר מכן סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה האמריקנית בביירות. במסגרת שירותו בארגון ההגנה היה פן שליש במטה מחוז חיפה. בצה"ל הוא כיהן כראש מִנהל התשלומים, טרם מינויו לתפקיד היועץ הכספי לרמטכ"ל.

כיועץ כספי, פעל פן לביסוס מערך כוחות ארוך ימים של כוחות מילואים. בתקופת כהונתו הוטלה כלל האחריות התקציבית של צה"ל בידי היועץ הכספי ועסקאות הרכש בוצעו על ידו, לאחר אישורן במועצת החימוש העליונה בראשות מנכ"ל משרד הביטחון. בתום שלוש שנים בתפקיד השתחרר משירותו הצבאי בדרגת אלוף-משנה והתמנה לראש אגף האספקה במשרד הביטחון. לאחר מכן כיהן כראש משלחת משרד הביטחון בבריטניה ומשנת 1959 כראש המשלחת בצרפת.

לאחר פרישתו ממשרד הביטחון נכנס פן לעולם העסקים. תחילה ייצג את התעשייה האווירית הצרפתית בישראל ואחר כך הקים יחד עם יצחק אלמוג את אינטרגאמא. הוא נפטר בשנת 1992 לאחר מחלה ממושכת ונטמן בבית העלמין קריית שאול.

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  מינויים במשרד הבטחון, דבר, 15 במאי 1956
3. ↑  אישים ומוסדות, דבר, 24 בפברואר 1958
4. ↑  אישים ומוסדות, דבר, 18 ביוני 1964  
סעדתי על שולחנו של בונה המיראז', מעריב, 25 במאי 1964

| יועצים כספיים לרמטכ"ל (יועכ"ל)  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| כתריאל שלמון • צבי שריב • איסר פן • יהודה אריה רוזן • משה קשתי • ראובן כרי • יהודה ניצן • יעקב חפץ • נחמיה קין • יצחק אלרון • יוחנן גור • צבי שור • ראובן הרשקו • מיכאל נבון • מוטי בסר • שמואל בן צבי • משה ליפל • מהרן פרוזנפר • ראם עמינח • ששון חדד • אריאלה לזרוביץ' • גיל פנחס |

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בפוליטיקאי האמריקאי. אם התכוונתם לכדורסלן האמריקאי, ראו גרג באלרד (כדורסלן).

**גרג באלרד** (באנגלית: **Greg Ballard**; נולד ב-20 בנובמבר 1954) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, כיהן כראש עיריית אינדיאנפוליס בשנים 2008 עד 2016.

ביוגרפיה
--------

באלרד הוא ילד חשוב מאוד נולד וגדל במזרח אינדיאנפוליס, בנם הרביעי מתוך חמישה של דוארד ומרי. הוא למד בתיכון קתולי אותו סיים ב-1972. לאחר שסיים לימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת אינדיאנה התנדב לחיל הנחתים של ארצות הברית. הוא סיים קורס קצינים בבסיס קוונטיקו. הוא הוצב למשימות בקליפורניה, באוקינאווה שביפן, מישיגן ופנמה. שירת קצין מבצעים של גדוד נחתים ונשלח עמו ללחימה במלחמת המפרץ. בתום הקרבות הוצב בנמל ג'ובייל בערב הסעודית והיה אחראי לארגון ושילוח כוחות וציוד הנחתים חזרה לארצות הברית. בתקופה זו זכה לכינוי "ראש עיריית ג'ובייל". ב-1996 קודם לדרגת לוטננט קולונל, הוא סיים לימודי תואר שני במדעי הצבא באוניברסיטת חיל הנחתים. במשימתו האחרונה שימש קצין במטה פיקוד אירופה של ארצות הברית בשטוטגרט בגרמניה עד 2001. על שירותו עוטר באות לגיון ההצטיינות ובמדליית השירות הראוי לשבח.

לאחר שחרורו עבד בתאגיד התרופות באייר בשלוחת החברה באינדיאנפוליס ושימש מנהל ההפצה בצפון אמריקה. לאחר מכן עבד כיועץ עסקי עצמאי.

בנובמבר 2007 התמודד בבחירות לראשות עיריית אינדיאנפוליס כנציג המפלגה הרפובליקנית. הוא ניהל קמפיין "רזה" בתקציב של 300,000 דולר מול ראש העיר המכהן מזה שתי קדנציות, בארט פטרסון. מערכת הבחירות התמקדה בנושא העלאת מיסים שחלה על תושבי העיר בשנות כהונתו של פטרסון, על אף שפיגר בסקרים בלמעלה מ-10%, זכה באלרד בבחירות ברוב של 51% מול 47%. ניצחונו נחשב לאחת ההפתעות הגדולות ביותר בתולדות הפוליטיקה של אינדיאנה. בנובמבר 2011 זכה בבחירות לכהונה שנייה.

בינואר 2016 סיים את תפקידו. במקומו נבחר ג'וש אוגסט, חבר המפלגה הדמוקרטית.

באלרד נשוי לויני ואב לשניים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גרג באלרד** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של גרג באלרד
* גרג באלרד באתר עיריית אינדיאנפוליס
* Mayor-elect is confident of his ability, leadership(הקישור אינו פעיל), אתר אינדי סטאר, 18 בנובמבר 2008

הערות שוליים
------------

1. ↑  Republican mayoral candidate Greg Ballard, אינדי סטאר, 24 באוגוסט 2011
**דיאט קוקה-קולה** (אנגלית **Diet Coca-Cola** או **Diet Coke**) הוא משקה קולה דל קלוריות פופולרי (בערך קלוריה אחת בפחית משקה, בהשוואה ל-142 קלוריות בפחית קוקה-קולה רגילה), המיוצר ומשווק ברחבי תבל על ידי חברת קוקה-קולה וזכייניה. משקאות קולה דלי קלוריות דומים מיוצרים ומשווקים גם על ידי חברות מתחרות.

היסטוריה
--------

המשקה הוצג לראשונה בארצות הברית בשנת 1982, והיה למותג החדש הראשון של חברת קוקה-קולה מאז הציגה את הקוקה-קולה בשנת 1886. דיאט קוקה-קולה לא היה המשקה הראשון מסוגו. קדמו לו "דיאט רייט" (Diet Rite), אשר החל את דרכו כמשקה המסייע בהפחתת משקל ולא כמוצר להפצה נרחבת, משקה בשם "טאב" (TaB) מ-1963 ודיאט פפסי. חברת קוקה-קולה סירבה בהתחלה ליצור מותג חדש שיישא את שמה מחשש שהדבר יפגע במותג העיקרי שלה, אך לאחר שפפסי השיקה משקה קולה דל קלוריות ("דיאט פפסי"), הייתה זו אך שאלה של זמן עד שחברת קוקה-קולה הלכה בעקבותיה. כיום שולטות שתי החברות על שוק משקאות הקולה המוגזים הדיאטטיים ברוב העולם. ייצור המשקה והפצתו בישראל החלה בשנת 1985.

מותגים
------

בישראל, כמו באמריקה הצפונית ובארצות דוברות אנגלית, משווק המשקה תחת המותג "דיאט", ובקוויבק כ-"Coke Diète". ברוב מדינות אירופה ובאמריקה הלטינית מוצמד לו הכינוי "לייט" (Light), וביפן "קוקה-קולה ללא קלוריות". נוסף על הגרסה המקורית מופצות בישראל גרסת "דיאט קוקה-קולה לימון" ו-"דיאט קוקה-קולה נטול קפאין". במקומות אחרים בעולם קיימות גרסאות נוספות, כגון גרסה המומתקת עם סוכרלוז ("ספלנדה"), גרסה מועשרת בוויטמינים ("פלוס"), וגרסת בטעם דובדבן.

בשנת 2005 החלה חברת קוקה-קולה לשווק גרסה דלת קלוריות נוספת של קולה, בשם קוקה-קולה זירו.

מרכיבים ונושאים בריאותיים
-------------------------

דיאט קוקה-קולה אינו מיוצר לפי מתכון מותאם של קוקה-קולה, אלא לפי נוסחה שונה לחלוטין. הוא מכיל מי סודה, אספרטם, חומצה זרחתית, קפאין, חומצה ציטרית, צבע מאכל קרמל, אצסולפאם-K, חומרי טעם וריח (פוטסיום בנזואט), ופנילאלנין. המשקה אכן דל בקלוריות - בפחית דיאט קוקה-קולה יש כקלוריה אחת לעומת 142 קלוריות בכמות זהה של קוקה-קולה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיאט קוקה-קולה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דיאט קוקה-קולה (באנגלית)
* דיאט קוקה-קולה, ברשת החברתית פייסבוק

* דיאט קוקה-קולה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* דיאט קוקה-קולה, ברשת החברתית אינסטגרם

* דיאט קוקה-קולה, סרטונים בערוץ היוטיוב

* דיאט קוקה-קולה, באתר פינטרסט
* אתר דיאט קוקה-קולה בישראל
* אתר דיאט קוקה-קולה הבינלאומי
* זואי ויליאמס, הגרדיאן, התסיסה נמשכת - כיצד נהפך מוצר דיאטטי לנשים למשקה החביב על נשיאי ארצות הברית? כוסית לחיי הדיאט קולה, במלאות 30 שנה להמצאתו, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2012
**טום מרסייה** (נולד בשנת 1993 בתל אביב) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע ישראלי, מוכר בעיקר בשל התפקיד הראשי שגילם בסרט הקולנוע "מילים נרדפות".

ביוגרפיה
--------

מרסייה נולד ב-30 בנובמבר 1993 בתל אביב, בנם של היהלומנית והדוגמנית רונית זילברשטיין ומישל מרסייה, מעצב שיער ויזם. 
למד תיאטרון במגמת התיאטרון של תיכון חדש הרצליה ובסטודיו למשחק יורם לוינשטיין שבעירו.

הופעת הבכורה הקולנועית שלו הייתה בשנת 2019 עם התפקיד הראשי בסרט הקולנוע "מילים נרדפות". בבימויו של הבמאי הישראלי נדב לפיד, שגילה אותו כתלמיד תיאטרון. בסרטו החצי-אוטוביוגרפי של לפיד הוא מגלם את יואב, צעיר ישראלי שהגיע זה עתה לפריז עם ציפיות גבוהות והוא מנסה להיפטר מהלאומיות שלו בהקדם האפשרי. יואב זונח לחלוטין את העברית, את ההיסטוריה של מולדתו ומנתק כל קשר עם משפחתו בישראל. בדומה לדמותו הקולנועית, מרסייה לימד את עצמו צרפתית, עבר לפריז וניתק כל קשר עם ישראל לקראת צילומי הסרט. הופעתו בסרט זה זיכתה אותו במועמדות לפרס אופיר בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר ולפרס לומייר בקטגוריית השחקן המבטיח ביותר.

בשנת 2020 מרסייה הופיע בסדרת הטלוויזיה "We Are Who We Are (אנ')" של HBO בתפקיד ג'ונתן.

בשנת 2023 שיחק לצד רומן דוריס בסרט ההרפתקאות הצרפתי "ממלכת החיות" (אנ') שביים תומא קאייה (אנ').

חיים אישיים
-----------

מרסייה גר בפריז מאז 2018.

פילמוגרפיה נבחרת
----------------

* "מילים נרדפות" (2019)
* We Are Who We Are (אנ')‏ (2020)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טום מרסייה** בוויקישיתוף
* טום מרסייה, ברשת החברתית אינסטגרם
* טום מרסייה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* טום מרסייה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* טום מרסייה, באתר אייטונס (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  יוני בינרט, "נעמדתי עירום מול הצוות והודעתי: 'עכשיו מתחילים את החזרות'", באתר ynet, 2 במרץ 2021.
2. ↑  "tom\_\_mercier". *ispics.com*.
3. ↑  *Synonyms. (אורכב 14.02.2019 בארכיון Wayback Machine)* In: radioeins.de. Abgerufen am 15. Februar 2019.
4. ↑  Jay Weissberg: *Berlin Film Review: 'Synonyms'.* In: Variety, 13. Februar 2019.
5. ↑  Presseheft zum Film *Synonyms*, S. 7 (PDF-Datei, 453 KB).
6. ↑  "2019 Ophir Award nominations for Israeli film prizes announced". *The Jerusalem Post | JPost.com*.
7. ↑  "25e ceremonie des lumieres de la presse internationale : les nominations" (PDF). *Académie des Lumières*.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1176173340
* LCCN: no2020057620
* NKC: xx0258266
* SUDOC: 238478394
* VIAF: 5154865841459941264
* WorldCat: viaf-5154865841459941264

 |
**מרכוס שטיינר** (**Markus Steiner**; נולד בשנת 1865 בברטיסלאבה, נפטר בשנות ה-40 בברית המועצות), היה רב העיר ביילסקו-ביאלה בין השנים 1896–1939 ופרופסור לפילוסופיה באותה עיר.

ביוגרפיה
--------

שטיינר נולד בברטיסלאבה למשפחה יהודית. בשנת 1882 החל ללמוד בבית המדרש לרבנים בבודפשט, ובמקביל למד פילוסופיה באוניברסיטת בודפשט. בשנת 1895 הוסמך לרבנות, ושנה לאחר מכן מונה לרב הראשי של ביילסקו-ביאלה.
היה חבר במספר ארגונים דתיים וחברתיים, ובין היתר בחברה קדישא, בבני ברית ובצלב האדום.

בתחילת מלחמת העולם השנייה נמלט ללבוב, שם נעצר והוגלה לסיביר, שם נפטר. הוא היה הרב האחרון של ביילסקו-ביאלה.[דרושה הבהרה]

בשנת 2001 מימנה הקהילה היהודית בביילסקו-ביאלה שלט לזכרו של שטיינר, הממוקם באולם המרכזי של בית הקברות היהודי בביילסקו-ביאלה.

משפחתו
------

שטיינר נישא לברטה ממשפחת ברוד, ונולדו להם חמישה ילדים. בנו פליקס (1897–1919) נהרג במהלך סופת שלגים ונקבר בבית הקברות היהודי בביילסקו-ביאלה. נכדו פליקס דותן, הקרוי על שם בנו, שרד את מלחמת העולם השנייה ועלה לארץ ישראל, שם הפך לפרופסור מן המניין לפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, והגה ויזם את תוכנית תלפיות יחד עם פרופ' שאול יציב.
**פאיז אבו סהיבאן** (בערבית: **فايز ابو صهيبان**, תעתיק מדויק: צהיבאן) הוא פוליטיקאי בדואי שהיה ראש עיריית רהט, ויו"ר פורום ראשי הרשויות הבדואים בנגב. סהיבאן חבר בפלג הדרומי של התנועה האסלאמית.

ביוגרפיה
--------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. היכן נולד? למי? מתי?.
אבו סהיבאן כיהן כראש עיריית רהט משנת 2009, עד לבחירות לרשויות המקומיות ב-2013 בהן הפסיד לטלאל אל-קרינאווי. לאחר הפסדו, חזר לתחום החינוך וניהל בית ספר בעיר במשך שלוש שנים. לאחר מכן היה מורה בבית הספר עהד ביישוב חורה.

לקראת הבחירות לרשויות המקומיות ב־2018, התמודד שוב לראשות העיר, כאשר הפעם זכה לתמיכת רשימות אל־הודא ואל־אסלאם וא־נהדה ואל־אִכְלאס (החידוש והנאמנות) בראשות עטא אבו מדיגם. סהיבאן זכה אז ב־11,862 קולות שהיוו 42.42% מהמצביעים בסיבוב הראשון, ובסיבוב השני ל-57.3 מקולות הבוחרים (9,673 קולות).

בספטמבר 2019, ניהלה האופוזיציה בעיר מאבק ממושך כנגד עריכת התקציב השנתי וחתמה על מסמך הקורא שלא לנהל משא ומתן עם ראש העיר. בעקבות התעכבות העברת התקציב, ערך לו שר הפנים אריה דרעי שימוע, ואיים בפיזור המועצה ומינוי ועדה קרואה. התקציב עבר רק בפעם ה-11 שהוגש, ולאחר שנחתם הסכם רוטציה עם חבר המועצה עטא אבו מדיגם, לפיו יכהן אבו סהיבאן 4 שנים ובשנה האחרונה (החל מסוף 2022) יעביר את התפקיד לאבו מדיגם המכהן כראש סיעת "א־נהדה ואל־אכלאס".

בעקבות סכסוך חמולות על רקע שליטה בקרקעות בעיר, ספג סהיבאן מספר ניסיונות חיסול ובאוקטובר 2019 נזרק רימון הלם לכיוון ביתו. ביום למחרת, נורה קרוב משפחתו מהנדס העיר אברהים אבו סהיבאן. ב-9 בפברואר 2020, ספג ניסיון חיסול במכוניתו ובאותו השבוע נורו יריות לכיוון ביתו.

חיים אישיים
-----------

אבו סהיבאן נשוי ואב לתשעה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאיז אבו סהיבאן** בוויקישיתוף
* פאיז אבו סהיבאן, ברשת החברתית פייסבוק
* עודד בר-מאיר, התנועה האיסלמית ניצחה ברהט, Mynet, ‏ 26 בנובמבר 2018
* שלומית צור, ‏"אנחנו לא רוצים להיות לא פולשים ולא פושעים. צריך לתת מענה לצרכים שלנו", באתר גלובס, 6 בינואר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  אברהים חסנאת ושמוליק דוד, מה צריך לקרות ברהט כדי שהציבור יתעניין בגורלה?, שיחה מקומית, 3 בספטמבר 2019
2. ↑  יעקב לוי, ויתר על החמישית: ההסכמה הפוליטית המפתיעה של ראש עיריית רהט, 23 באוקטובר 2019, Mynet
3. ↑  גיא נרדי, ‏נסיון לרצח מהנדס העיר רהט על רקע נדל"ני, באתר גלובס, 12 באוקטובר 2019
4. ↑  מעקב "שבע": ניסיון חיסול של ראש עיריית רהט
**אדמונד קונן** (בגרמנית: **Edmund Conen**;‏ 10 בנובמבר 1914 באורציג, הקיסרות הגרמנית – 5 במרץ 1990 בלברקוזן, גרמניה המערבית) היה כדורגלן גרמני, ששיחק בעמדת החלוץ.

ביוגרפיה
--------

קונן נולד ב-10 בנובמבר 1914 באורציג שבקיסרות הגרמנית. הוא ערך בנבחרת 28 הופעות וכבש בהן 27 שערים בין השנים 1934–1942.

במונדיאל 1934, בגיל 19 בלבד, כבש 4 שערים וסיים במקום השני בתואר מלך השערים של הטורניר אחרי אולדז'יך ניידלי הצ'כי. במשחקו הראשון בנבחרת נגד בלגיה בשמינית הגמר, במצב של 2–2 כבש שלושער שניצח את המשחק ב-17 דקות בלבד. שחזור של מקרה זה קרה פעם נוספת רק במונדיאל 1970 על ידי גרד מילר. בסיום הטורניר כבש שער נוסף במשחק על המקום השלישי נגד אוסטריה וגרמניה סיימה במקום השלישי כשקונן זכה בנעל הכסף של הטורניר, אותה חלק עם אנג'לו סקיאביו האיטלקי. 

שנתיים לאחר המונדיאל הופסקה הקריירה שלו בגיל 21 עקב מחלה למשך 3 וחצי שנים. לאחר שחזר לשחק כבש ב-25 ביוני 1939 צמד נגד דנמרק בקופנהגן. במהלך מלחמת העולם השנייה שיחק קונן את משחקו האחרון עבור הנבחרת בשנת 1942, בניצחון 3–5 על הונגריה.

לאחר סיום קריירת המשחק קונן עבד בתור מאמן כדורגל באמצע שנות החמישים, בין השאר באיינטרכט בראונשווייג ובבאייר לברקוזן.

בשנת 1990 נפטר קונן בלברקוזן שבגרמניה בגיל 75. נפטר חודשים ספורים לפני שגרמניה המערבית זכתה במונדיאל השלישי בהיסטוריה שלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדמונד קונן** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt

| **נבחרת גרמניה – מונדיאל 1934 (מקום שלישי)** |
| --- |
| 1 אלברכט • 
2 בנדר • 
3 בוכלו • 
4 בוש • 
5 קונן • 
6 דינרט • 
7 גראמליך • 
8 הרינרג • 
9 היידמן • 
10 הוהמן • 
11 יקוב • 
12 ינס •
13 קוביירסקי • 
14 קרב •
15 להנר •
16 מנזנברג •
17 נואק •
18 שוורץ •
19 שיפלינג •
20 סטרב •
21 זפן •
22 זיילינסקי •
מאמן: נרז | גרמניהגרמניה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1169160905
* VIAF: 508154015338909310004
* WorldCat: viaf-508154015338909310004

 |
**קופסה שחורה** הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1993 בבימויו של יעוד לבנון, עם עמי טראוב, ברוריה אלבק ומתי סרי בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס על הרומן "קופסה שחורה" מאת עמוס עוז משנת 1987.

העלילה מתוארת כרומן מכתבים כמו בספר. המכתבים מוקראים על ידי השחקנים הראשיים, עמי טראוב וברוריה אלבק. בסרט מופיעים פלשבאקים רבים. שני הגיבורים מנסים לפצח את חידת התרסקות נישואיהם כפי שמנסים לפצח סיבת התרסקות מטוס בעזרת הקופסה השחורה.

המוזיקה נכתבה על ידי עדי רנרט. שיר הנושא "משני עבר הזמן" שכתבה לאה גולדברג, מושר בפי גידי גוב.

תקציר העלילה
------------

אלכס "אלק" גדעון (עמי טראוב) הוא פרופסור מוערך למדעי המדינה באחת האוניברסיטאות בלונדון. הוא גרוש מאילנה (ברוריה אלבק) לאחר נישואים שהיו מלווים במריבות קשות. לאילנה יש בן בשם בועז (רוני אילון), שאלכס מסרב להכיר בו כאביו הביולוגי בגלל סירובה של אילנה לבדיקת אבהות.

לאחר הגירושין נישאה אילנה למישל סומו (מתי סרי), גבר דתי ממוצא אלג'יראי בעל דעות ימניות הסבור שארץ ישראל שייכת רק ליהודים, ההפך הגמור מאלכס. להם ילדה אחת - יפעת.

בועז, שהיה עד למריבות הוריו, הפך לנער מרדן שמסתבך מדי פעם עם המשטרה. מישל משחרר אותו ומנסה לעזור לו, אך ללא הצלחה.

מישל מבקש מאלכס באמצעות עורך הדין זקהיים (אמנון מסקין) כסף לתמיכה בחינוכו של בועז, ואלכס שולח 2,000 דולר בתנאי שלא יפנו אליו יותר בדרישות.

אביו של אלכס הוריש לו אחוזה באזור הכרמל בשם "אחוזת גדעון" שנטושה כבר שנים. זקהיים מבקש ממנו שלא ימכור אותה.

אלכס מנהל קשר עם אחת הסטודנטיות שלו (קרן מור) שרוצה להתחתן אתו ושיפסיק את הקשר עם משפחתו בארץ.

היחסים בין אילנה ומישל מתערערים עקב פעילותו בחוגי ימין ורצונו לרכוש בית בעיר העתיקה בירושלים. אחותה רחל (עירית גדרון) מנסה לתמוך בה נפשית. אילנה עוברת עם יפעת ובועז לגור ב"אחוזת גדעון", והם משפצים את המקום בעזרת חבריו ההיפים של בועז.

אלכס לוקה בסרטן ומגיע לאחוזת גדעון כדי לסיים את חייו. הוא מציע למישל חצי מהאחוזה בתנאי שישאיר שם את יפעת, אך מישל מסרב. לקראת סוף חייו מתקרבת אליו אילנה וגם בועז מתפייס אתו.

צוות השחקנים
------------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| עמי טראוב | אלכס גדעון |  |
| ברוריה אלבק | אילנה סומו |  |
| מתי סרי | מישל סומו |  |
| אמנון מסקין | זקהיים | עורך דין |
| קרן מור |  | סטודנטית בלונדון |
| רנן שור |  | קצין משטרה |
| ראובן דיין |  | שוטר |
| עירית גדרון | רחל | אחותה של אילנה |

קישורים חיצוניים
----------------

* "קופסה שחורה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "קופסה שחורה", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "קופסה שחורה", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* קופסה שחורה, באתר קרן הקולנוע הישראלי
* קופסה שחורה, באתר יוטיוב
* משני עברי הזמן, גידי גוב, באתר יוטיוב
המונח "ישראל גל" מפנה לכאן. לערך העוסק בהיסטוריון וחוקר ספרות ישראלי, ראו ישראל גל (פינצ'בסקי).

**ישראל גל** (נולד ב-31 ביולי 1964) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כראש עיריית קריית אונו.

ביוגרפיה
--------

גל נולד בתל אביב. אביו היה ניצול שואה שעלה לארץ ישראל ב-1947 ואמו עלתה ממרוקו. הוא גדל בקיבוץ עין המפרץ. בצה"ל שירת כלוחם בחטיבת הצנחנים וכמפקד פלוגה בבקו"ם. לאחר שחרורו מהצבא, המשיך להתגורר בקיבוץ, עד שבשנת 1988 עבר לקריית אונו.

ב-1989 מונה למזכיר הפועל קריית אונו, ולאחר מכן שימש יו"ר הסתדרות העובדים במרחב בקעת אונו וכן חבר בית נבחרי ההסתדרות, עד 1996. ב-1998 נבחר לחבר במועצת העיר, הוא שימש מחזיק תיק הכספים וכוח אדם, סגן וממלא מקום ראש העיר. ב-2003 וב-2008 התמודד בבחירות לראשות העיר מטעם מפלגת "קריית אונו ירוקה" אך הפסיד ליוסי נשרי. משנת 2009 עד 2013 כיהן כסגן ראש העיר ויו"ר הוועדה המקומית לתכנון ובניה.

בנוסף שימש יו"ר הנהלת עמותת אמנות לעם, יו"ר האגודה למען הקשיש בקריית אונו, היה ממייסדי "העמותה לחינוך מוזיקלי בקרית אונו" ועמותת "אפשרות - עמותה לפתוח שרותי רווחה ותרבות בקרית אונו".

בבחירות 2013 עמד בראשות "הרשימה המאוחדת" שזכתה לתמיכת מפלגת העבודה ומפלגת קדימה. גל זכה לרוב של 55.3% ונבחר לראשות העיר והרשימה המאוחדת זכתה לחמישה מושבים במועצה.

בבחירות 2018 עמד שוב בראש "הרשימה המאוחדת" וזכה לרוב של 54.56% ונבחר לראשות המועצה בפעם השנייה ברציפות ורשימתו בתמיכת מפלגת העבודה זכתה לחמישה מושבים במועצה.

בבחירות 2024 התמודד לכהונה נוספת, אך הודח כאשר קיבל 37.9% מהקולות ובעוד שמיכל רוזנשיין קיבלה 43.3% מהקולות ונבחרה לתפקיד. רשימתו זכתה בבחירות אלו בארבעה מושבים.

חיים אישיים
-----------

גל בעל תואר ראשון במדעי המדינה מהאוניברסיטה הפתוחה ותואר שני במנהל עסקים מהקריה האקדמית אונו. הוא נשוי ואב לשלושה. בנו הבכור, עמית גל, הוא שחקן נבחרת ישראל בכדוריד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ישראל גל** בוויקישיתוף
* אתר למנויים בלבד גילי מלניצקי, תקועים בפקק: "בנו לידינו עיר שלמה – והמחיר יהיה קריסה שלנו", באתר TheMarker‏, 7 באפריל 2021

הערות שוליים
------------


  


| ראשי מועצת ועיריית קריית אונו |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ישעיהו זיידמן  (ראש הוועד המקומי) | יעקב כהן  (ר' מועצה) | אביגדור ורשה  (ר' מועצה) | אשר דר  (ר' מועצה) | אביגדור ורשה  (ר' מועצה) | דורון קרפ  (ר' מועצה ועירייה) | דרור בירנבאום | יוסי נשרי | ישראל גל | מיכל רוזנשיין |
| 1940–1953 | 1953–1969 | 1969–1978 | 1978–1983 | 1983–1989 | 1989–1993 | 1993–2003 | 2003–2013 | 2013-2024 | 2024 ואילך |

 |