recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**לואיזה וילהלם** (בהונגרית: **Wilhelm Lujza**;‏ סומבטהיי, 2 בינואר 1911 – גבעתיים, 1978) ציירת ישראלית ילידת הונגריה, זוכת פרס נורדאו.

קורות חייה
----------

לואיזה וילהלם נולדה במשפחה יהודית אורתודוקסית כבתם של שאנדור וילהלם, סוחר טקסטיל, ושל ברתה בינֵת. אביה נפטר באוגוסט 1939 ואמה גורשה ונרצחה באושוויץ. היא החל לאייר ולצייר עוד בילדותה והשתתפה במספר תחרויות ציור בעיר הולדתה. מאוחר יותר לימד אותה אישטוואן יאשקה (Jaska István), צייר בעיר הולדתה. כשהתבגרה עברה לבודפשט (הדבר שבסופו של דבר הציל אותה מהגירוש לאושוויץ) ולמדה בבית הספר הפרטי של אישטוואן אורקני שטרסר ולאחר מכן אצל וילמוש פרלרוט-צ'אבה.

בינואר 1940, "עיתון היהודים ההונגרים" פרסם דו"ח ארוך על תערוכת האמנות הראשונה של הפעילות האמנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. (פעילות עבור אמנים יהודים שלא יכלו להציג או להופיע בפני קהל שאינו יהודי) הדו"ח הכיל את המשפט הבא:

> 
> "... הופיעה גם כישרון לא ידוע: נערת כפרית, לואיזה וילהלם, שהגיעה לבודפשט עם 30 פנגו בכיסה, ואחת מתמונותיה נקנתה מיד בתערוכה - בהרבה יותר מכך."
> 
> 
> 
> 

לאחר תערוכת האמנות הראשונה שלה השתתפה בשלוש תערוכות נוספות של מסע האמנות של אומיקה. חלק מהתמונות הוצגו בגיליון של עבר ועתיד.

לאחר מלחמת העולם השנייה הציגה בתערוכות לאמנות יפה של חברת החשמל ההונגרית, עליהן דיווחו העיתונים החשובים הארציים נפסבה וסאבאד נפ.

מייד אחרי זה עזבה את הונגריה ובילתה שנתיים בפריז, בהזמנתו של מארק שאגאל. היא עלתה לישראל והשתקעה בה ב-1950. לואיזה וילהלם ציירה בעיקר תמונות בטכניקות שמן, גואש וצבעי מים. הציגה בעיקר בתל אביב, אך עבודותיה הוצגו במספר מדינות באירופה ובאמריקה הדרומית.

חייה הפרטיים
------------

בעלה היה יוזף הופמן.

תערוכותיה
---------

* Jewish Center of Art, פריז (1950)
* מועדון ויצו, תל אביב (1950)
* מוזיאון תל אביב (1951)
* הביאנלה, סאו פאולו (1952)
* מוזיאון תל אביב (1954)
* Cemerinsky and Brand Galleries, תל אביב (1956–1958)
* גלריה A, האג, הולנד (1956)
* בית יד לבנים, פרדס חנה (1957)
* תערוכה קולקטיבית של אמנים ישראלים במלאת 10 שנים להקמת מדינת ישראל, תל אביב, חיפה, ירושלים (1958)
* The Fredric R. Mann Auditorium, תל אביב (1960)
* בית ציוני אמריקה, תל אביב (1960)
* Le Foyer Culturel de L'Embassade de France, תל אביב (1961)
* בית ראשונים, גבעתיים (1961–1967)
* בית אל-על, תל אביב (1963)
* גלריה בן אורי, לונדון (1965)
* בית החייל, תל אביב (1968)
* בית שלום עליכם, תל אביב (1973)
* גלריה רוזנפלד, תל אביב (1983)
* תערוכת אמנים ישראלים ממוצא הונגרי (1984)
* המוזיאון העירוני בית עיריית נהריה (1986)

פרסים והכרות
------------

* פרס נורדאו (1968)

קישורים חיצוניים
----------------

* לואיז וילהלם באתר אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך
* הביוגרפיה שלה באתר גלריה קיזלבך
* המשפחתה באתר geni.com
* לואיזה וילהלם באתר הספרייה הלאומית של ישראל
* לואיזה וילהלם באתר מוזיאון ישראל
* ציור שלה בגלרייה יאיר

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Születési bejegyzése a szombathelyi polgári születési akv. 10/1911. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-09-16.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007568701705171

 |
**אח"י דרקון** היא צוללת מסדרת דולפין AIP אשר הוזמנה ב-2013 וצפויה להיכנס לשירות ב-2024.

מאפיינים
--------

אח"י דרקון היא כלי המלחמה היקר ביותר של צה"ל (עלותהּ משוערת בכ-550 מיליון אירו). מערכות הסונאר וההגנה של הצוללת מתקדמות ומשופרות ביחס לשל קודמותיה. 

הצוללות מסדרת דולפין AIP יכולות לשאת טילי שיוט בעלי טווח של אלפי קילומטרים, וניתן לציידם בראשי קרב גרעיניים. אחד השיפורים המרכזיים בסדרת הצוללות זו הוא אלמנט טכנולוגי מתקדם שהוצב במרכז הצוללת – מערכת ה-AIP (Air Independent Propulsion), מערכות הנעה לצוללות ללא תלות באוויר חיצון, מערכת המבוססת בין היתר על טכנולוגיית תאי דלק המאפשרת למנוע המשולב דיזל-חשמל להשתמש בחמצן ללא צורך בצריכתו ממקור שמחוץ למים. שדרוג זה הצריך את הארכתה של הצוללת בכעשרה מטרים ומטרתו לאפשר שהייה ממושכת יותר בלב ים. 

בצוללת גשר ארוך וגדול שבו מותקן רכיב VLS – מערכת שיגור אנכי של טילים מגוף הצוללות, שיאפשר שיגור טילים גדולים מטילים אופקיים. 

בניגוד לשאר הצוללות בסדרה במהלך בנייתה הוחלט להוסיף לה יכולות חדשות, והיא תהווה אבטיפוס לצוללות דקר, הדגם המתקדם ביותר שיהיה בשירות זרוע הים בעשרות השנים הבאות. מהלך זה ייקר את עלותה ב-140 מיליון אירו ודחה את מועד מסירתה.

מקור השם
--------

השם המקורי שנבחר לצוללת היה דקר, על שם הצוללת אח"י דקר, שטבעה בדרכה לישראל בשנת 1968. בעקבות התנגדות המשפחות השכולות, הוחלט לקרוא לה דרקון, על שם הדג הימי דרקון, אשר גם מכיל את האותיות "דקר", ובמקום זאת יקראו לצוללות מסדרת דקר על שם הצוללת האבודה.

קישורים חיצוניים
----------------

* ניר דבורי, ‏הדרקון מגיע: כך נראית הצוללת שעוד לא הייתה כמוה לישראל, באתר ‏מאקו‏, 17 באוגוסט 2023
* עמי רוחקס דומבה, ‏פרסום: על פי הערכות, הצוללת אח״י דרקון נחשפה עם מערכת שיגור טילים אנכית חדשה, באתר "IsraelDefense‏", 22 באוגוסט 2023

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אתר למנויים בלבד רביב דרוקר, מתחת למים, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2017
2. ↑  ניר דבורי, ‏הדרקון מגיע: כך נראית הצוללת שעוד לא הייתה כמוה לישראל, באתר ‏מאקו‏, 17 באוגוסט 2023
3. ↑  עדו בן פורת, הצוללת הבאה: 'אח"י דרקון', באתר ערוץ 7, ‏2019-01-09

| צוללות של חיל הים הישראלי |
| --- |
| הצוללות מסדרת S | אח"י תנין • אח"י רהב |  |
| הצוללות מסדרת T | אח"י לויתן • אח"י דקר • אח"י דולפין |
| הצוללות מסדרת גל | אח"י גל • אח"י רהב • אח"י תנין |
| הצוללות מסדרת דולפין | אח"י דולפין • אח"י לויתן • אח"י תקומה |
| הצוללות מסדרת דולפין AIP | אח"י תנין • אח"י רהב • אח"י דרקון |
| הצוללות מסדרת דקר |  |
הונגריההונגריה
זהו שם הונגרי; שם המשפחה הוא פַרנַאדִי. 

**אדית פַרנַאדִי** (בהונגרית: **Farnadi Edit/Edith**; בודפשט, 25 בספטמבר 1911 – גראץ, 14 בדצמבר 1973) הייתה פסנתרנית יהודייה-הונגרייה, ילדת פלא, מורה למוזיקה.

ביוגרפיה
--------

אדית פרנאדי נולדה במשפחה יהודית כבתם של מרק פרנאדי (1874–1945), פקיד ושל אנה ברייטנר. היא החלה לנגן בפסנתר בגיל שבע. בגיל תשע הפכה לתלמידה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט כילדת פלא. כעבור 3 שנים (בגיל 12) ביצע את הקונצ'רטו לפסנתר של בטהובן בדו מז'ור ללא מנצח, בליווי תזמורת. היא למדה אצל בלה בארטוק, ארנולד סקיי וליאו ויינר. פרנאדי הייתה בקושי בת 16 כשסיימה את לימודיה. הוענקה לה פעמיים מלגת ליסט. בשנות השלושים עבדה כנגנית של מוזיקה קאמרית וכמלווה בבית הספר של המאסטר של ינה הובאי והופיעה לעיתים קרובות באירועים בארמון הובאי כבני זוגם של ריכרד שטראוס, ברוניסלב הוברמן ואדה זטורצקי.

את הופעת הבכורה שלה ערכה בערב בטהובן של תיאטרון גולדמארק במסגרת פעילות התרבות של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך בדצמבר 1939, פעילות זו הייתה מיועדת עבור אמנים יהודיים שלא יכלו להופיע בפני קהל נוצרי, אלא יהודי בלבד בגלל החוקים האנטי יהודיים של ממשלת הונגריה במלחמת העולם השנייה, כמו החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי. היא הופיעה בערב בטהובן שהתקיים באולם הקונצרטים ברחוב ארנה הולאן. בינואר 1942 הופיעה פעמיים בקונצ'רטו לפסנתר של בטהובן בדו מז'ור ובמאי הופיעה עם רביעיית המיתרים של אדלר. בנובמבר 1943 ניגנה את הקונצ'רטו לפסנתר של סן-סנס שמנוגנת לעיתים נדירות.

למרות הופעותיה הבודדות האלה, בשל מוצאה היהודי, בילתה את שנות מלחמת העולם השנייה (1939–1945) בפרישה כמעט מוחלטת {למעט הופעותיה במסגרת אומיקה כאמור). היא נסעה לאוסטריה בשנת 1946 והופיעה בקביעות בכל מערב אירופה. בעשור האחרון לחייה לימדה בגראץ והקליטה לתקליטים את כל יצירות הפסנתר של זולטאן קודאי ובלה ברטוק. היא התארחה גם בהונגריה משנות ה-60. הופיעה בפעם האחרונה בשנת 1972.

פרנאדי עבדה עם מנצחים גדולים כמו קלמנס קראוס, קרל בהם, הרמן שרכן, ארנסט אנסרמה, אדריאן בולט וולפגנג זאוואליש.

היא נקברה בבודפשט.

חייה הפרטיים
------------

בשנת 1946 התחתנה עם זמר הטנור פאל שוגאר.

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון ביוגרפי הונגרי 1978-1991.
* האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט - הדור הגדול הקודם
* Omike.hu
* למפרט ורה: לזכרם של שני פסנתרנים (1974)
* אלברט אישטוואן: לזכרו של אדית פרנאדי (מוזיקה, 1974)
* לקסיקון הנשים ההונגריות. בודפשט, 1931.
* מיהו מי? לקסיקון ביוגרפי על אישים הונגרים וזרים בני דורנו. 1969.
* לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש. מסת"ב 963-547-414-8
* בנצה סאבולצ'י- אלדאר טוט: לקסיקון מוזיקלי. מהדורה חדשה מתוקנת. עורך ראשי: דר. דנש ברטה. בודפשט, 1965.

קישורים חיצוניים
----------------

* אדית פרנאדי, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אדית פרנאדי, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  *Születési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári születési akv. 2266/1911. folyószáma alatt*.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007350424005171
* BnF: cb13926912g (data)
* GND: 135229014
* ISNI: 0000 0000 5512 989X
* LCCN: no91028373
* MusicBrainz: 82bb4473-5f4b-41dc-b6a6-a5504d893d81
* NKC: xx0159478
* NSK: 000694507
* SNAC: w6wf6354
* VIAF: 198829
* WorldCat: lccn-no91028373

 |
**בואינג בואינג** (באנגלית: **Boeing Boeing**) סרט קולנוע מסוגת קומדית פארסה משנת 1965 עם טוני קרטיס, ג'רי לואיס ותלמה ריטר בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס על הקומדיה הצרפתית "בואינג בואינג" משנת 1960 מאת המחזאי מארק קאמולטי. המחזה זכה להצלחה עצומה ונרשם בשנות ה-60 בספר השיאים של גינס כמחזה המוצג ביותר בעולם, והוא עלה מאז בהפקות שונות ברחבי העולם.

זה היה סרטו האחרון של ג'רי לואיס עם אולפני פרמאונט שאיתם הופיע מאז סרטו הראשון ב-1949.

ג'רי לואיס היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי. תלמה ריטר הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע.

תקציר העלילה
------------

ברנרד לורנס (טוני קרטיס) הוא עיתונאי אמריקאי המוצב בפריז. הוא רודף נשים מושבע ויוצא בו זמנית עם שלוש דיילות שאינן יודעות על קשריו הרומנטיים.

כדי שלא ייתקלו אחת בשנייה בעת שהותן בדירתו הזכורה בפריז, הוא מארגן לוח זמנים מדויק ונעזר בעוזרת הבית הנאמנה שלו ברטה (תלמה ריטר).

שלוש הדיילות הן: ליזה הגרמניה העובדת בחברת לופטהנזה (כריסטיאנה שמידטמר), ויקי האנגליה העובדת בחברת "בריטיש יונייטד איירלינס" (סוזן ליי) וז'קלין הצרפתייה (דני סאבאל) העובדת בחברת אייר פרנס.

ברטה הנאמנה חייבת להתאים את המאכלים לכל אחת: ויקי אוהבת כליות, ליזה אוהבת נקניקיות קנאקוורסט וז'קלין אוהבת סופלה. כן עליה להחליף את המצעים והבגדים של כל אחת ולהחליף בזמן את התמונות שלהן הנמצאות על השידה בסלון.

המצב מסתבך לאחר שחברות התעופה משדרגות את המטוסים שלהם למטוסי בואינג גדולים ומהירים יותר. זה משנה את זמן הגעתן של הדיילות ומאפשר להן לשהות יותר זמן בדירתו של ברנרד ומעלה את הסיכויים שלהן לפגוש אחת את השנייה.

עמיתו של ברנרד, העיתונאי רוברט ריד (ג'רי לואיס) מגלה את סודו של ברנרד וסוחט אותו כדי שיאפשר לו לגור בדירתו. מכאן מתחילה פארסה מטורפת ומהירה של כניסות ויציאות של הדיילות ושקרים על גבי שקרים של הגברים כדי למנוע הסתבכויות. ברטה העוזרת יוצאת מדעתה ומתפטרת.

לבסוף נפגשות שלוש הדיילות והעסק מתפוצץ. שני הגברים נמלטים מהדירה. הם נכנסים למונית שרות נהוגה על ידי בחורה יפה. הם מחייכים ומתחילים לחזר אחריה...

המחזה בישראל
------------

בישראל הוצג המחזה לראשונה ב-1964 ב"תיאטרון הורוד". 
שחקנים:

* ברנרד לורנס - עזריה רפפורט
* ז'קלין - שפרירה זכאי
* ברכה נאמן
* זמירה ייני
* ברטה - ג'טה לוקה

ב-2007 הועלה בתיאטרון הקאמרי.
שחקנים:

* מיכה סלקטר
* שירי גדני
* תמר קינן
* שירי נדב
* תיקי דיין
* דרור קרן

קישורים חיצוניים
----------------

* "בואינג בואינג", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "בואינג בואינג", באתר נטפליקס
* "בואינג בואינג", באתר AllMovie (באנגלית)
* "בואינג בואינג", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "בואינג בואינג", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לסרט בואינג בואינג, באתר יוטיוב
* בואינג בואינג, באתר TCM

הערות שוליים
------------

1. ↑  מיכאל הנדלזלץ, הצגה שלא ממריאה לשום מקום, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2007
2. ↑  "התיאטרון הוורוד" נפתח בבכורת "בואינג בואינג", קול העם, 10 בפברואר 1964
3. ↑  ביקורות:  
איתן בר-יוסף, עכבר העיר ת"א, מחלקת התיירים של התיאטרון, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2007  
מיכאל הנדלזלץ, התרסקות, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2007  
ירמי עמיר, ‏נא להדק חגורות, אנחנו מתרסקים, באתר גלובס, 18 באוקטובר 2007
פירוש נוסף ערך זה עוסק במטוס נוסעים בריטי. אם התכוונתם לעיר באנגליה, ראו בריסטול.

4X-AGB בריסטול בריטניה של אל על בנמל התעופה לונדון הית'רו, מרץ 1967
מטוס בריסטול בריטניה של אל על (4X-AGC), אשר קבע ב-19 בדצמבר 1957 שיא מהירות ומרחק חדש בטיסה ישירה מניו יורק לשדה התעופה לוד, מרחק 9,270 ק"מ ב-14:46 שעות.
**בריסטול בריטניה** (באנגלית: **Bristol Type 175 Britannia**) היה מטוס נוסעים בריטי לטווח בינוני עד ארוך אשר תוכנן על ידי יצרן המטוסים בריסטול בשנת 1952, כדי שיוכל להגיע לכל קצוות האימפריה הבריטית. בזמן טיסות-המבחן של המטוס התברר כי בכונסי-האוויר של מנועי הטורבו-פרופ בהם צויד, עלולה להיווצר התקרחות, ושנים מאבות-הטיפוס של דגם זה אבדו כתוצאה מתקלה זו, לפני שאותרה ונמצא לה פתרון. בריסטול בריטניה תוכנן לעמוד בדרישות של נתיבי טרנס-אטלנטיקה בריטית אל מעבר לים (BOAC) הבריטית, והוביל עד 90 נוסעים הלוך ושוב לארצות הברית. אב הטיפוס (G-ALBO) הוטס לראשונה ב-16 באוגוסט 1952.

השלמת פיתוחו של המטוס הגיעה בד בבד עם תחילת "עידן הסילון" במטוסי הנוסעים בעולם. כתוצאה מכך נפגעה הדרישה למטוסי בריסטול בריטניה ורק 85 מטוסים מדגם זה יוצרו, בטרם הופסק הייצור בשנת 1960. למרות זאת, דגם הבריטניה מהווה ציון דרך במטוסי נוסעים המצוידים במנועי טורבו-פרופ, והוא היה אהוד מאוד על נוסעיו. המטוס זכה לכינוי "הענק הלוחש" בזכות היותו שקט יחסית לסביבה (על אף שתא הנוסעים היה פחות שקט).

המטוס תוכנן להמריא במשקל מרבי של 185,000 ליברות (כ-84 טונות).

חברת קנדאייר רכשה את הרישיון לייצור מטוסי הבריטניה מן היצרן הבריטי וייצרה 72 מטוסים נוספים מדגם זה.

אל על רכשה ב-1956 שלושה מטוסי בריטניה שסופקו לה החל מסוף 1957. הראשון שבמטוסים אלו הוצג בסלון האווירי בפארנבורו בספטמבר 1957. המטוס צויד ב-72 מושבים במחלקת התיירים ו-18 מושבים במחלקה הראשונה והוצג בשדה התעופה לוד בספטמבר 1957. בדצמבר 1957 השיגה אל על שיא עולמי בטיסה רצופה ללא חנייה, מניו יורק ללוד, במטוס בריסטול בריטניה. אל על הייתה חברת התעופה השנייה בעולם שהטיסה את מטוסי בריטניה, לאחר BOAC.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בריסטול בריטניה** בוויקישיתוף
* סרטונים הענק הלוחש הראשון של אל על נוחת בלוד, סרטי גבע (באנגלית), ארכיון שפילברג, 1957 (התחלה 3:55)

הערות שוליים
------------

1. ↑  A long-range commercial and military transport aircraft known as the 'Whispering Giant'. BAE SYSTEMS
2. 1 2  ח. גליקשטיין, בריטניה ראשונה נמסרה לאל על ותגיע ב-12 לח.ז. דבר, 5 בספטמבר 1957
3. ↑  דגם מטוס בריטניה מתערוכת פרנבורו למוצג אל על בתערוכת התעופה בתל אביב, דבר, 5 באוקטובר 1956
4. ↑  בריטניה של אל על ישותף במפגן התעופה הבינלאומי, מעריב, 29 באוגוסט 1957  
הבריטניה של אל על בתצוגהת פארנבורו, דבר, 3 בספטמבר 1957
5. ↑  הגיע המטוס הראשון מסוג "בריטניה" שרכשה חברת "אל על", קטעי עיתונות - מטוס 'בריטניה' ומשרדי 'אל על' בלונדון, ארכיון דורה גד, הספרייה הלאומית
6. ↑  מטוס בריטאניה ימריא היום מלוד, דבר, 22 בדצמבר 1957
7. ↑  עדית זרטל, סיפורים בחברה טובה, דבר, 29 באוגוסט 1969

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007556448805171
* GND: 7607864-4
* LCCN: sh97001745
* NARA: 10665480

 |
**קהולנה** (בבנגלית: **খুলনা**) היא העיר השלישית בגודלה בבנגלדש, ומשמשת כבירת מחוז קהולנה ונפת קהולנה. העיר שוכנת לגדות נהר רופסה (Rupsa), ובה אחד מנמלי הנהר הגדולים במדינה. הנמל הימי במונגלה, הנמל השני בגודלו בבנגלדש, שוכן כ-48 קילומטרים דרומית לעיר.

העיר נחשבת לשער הכניסה ליער סונדרבאנס, קווי אוניית קיטור פועלים מקהולנה לסונדרבאנס שבו אוכלוסייה של טיגריס בנגלי. עיר המסגדים בגרהאט שהוכרזה כאתר מורשת עולמי של אונסק"ו שוכנת דרומית לקהולנה.

קהולנה היא המרכז הכלכלי השלישי בגודלו בבנגלדש, וממוקמים בה מפעלי תעשייה כבדה וקלה. הסקטורים העיקריים הם ייצור סוכר, יוטה וכימיקלים, אריזת דגים ופירות ים, עיבוד מזון ובניית ספינות. האזור הוגדר כאזור עיבוד לייצוא (מין אזור סחר חופשי) דבר שהביא להשקעות זרות משמעותיות.

רכבת בנגלדש מפעילה רכבות מקהולנה לבירה דאקה ולערים נוספות. נמל התעופה ג'סוריי השוכן כ-71 ק"מ צפונית למרכז העיר הוא נמל התעופה היחיד באזור, מספר חברות תעופה מפעילות ממנו טיסות לדאקה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קהולנה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קהולנה
* קהולנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007566959005171
* GND: 7652151-5
* LCCN: n82145614
* VIAF: 7605159521647133070006
* WorldCat: lccn-n82145614

 |
**מנשה רז** (נולד ב-28 באוגוסט 1946) הוא עיתונאי, במאי טלוויזיה, עורך, קריין, מגיש ומנחה טלוויזיה ורדיו. עורך ומנחה התוכנית "מסיבת עיתונאים" בערוץ 1.

ביוגרפיה
--------

רז נולד בגדרה ומתגורר כיום בהרצליה. אביו, אריה רז, שרת כאל"ם בצה"ל. רז התגייס לעתודה האקדמית הצבאית ובמהלך הלימודים באוניברסיטה השתתף בקורס קריינים בקול ישראל. הוא עזב את העתודה והתגייס לשירות בגלי צה"ל ככתב צבאי, עורך ומגיש תוכניות. עם שחרורו מצה"ל הוא השלים את הלימודים בחוג למדעי המדינה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית והצטרף לקול ישראל. במסגרת עבודתו בקול ישראל הגיש רז מגוון תוכניות, בהן מהדורות חדשות, תוכניות מוזיקה קלה ופופ, מצעד הפזמונים העברי והיה המגיש והמנחה הראשון של התוכנית "שירים ושערים".

בסוף שנת 1972 הצטרף רז לטלוויזיה הישראלית ככתב חדשות ובמאי סרטים דוקומנטריים. הוא זכה בפרס כינור דוד לסרט הדוקומנטרי הטוב של השנה (1979) על סדרת סרטים דוקומנטאריים שביים על מצב בתי הסוהר בישראל. בעקבות שידור הסדרה בטלוויזיה, הוקמה ועדת קנת לבדיקת מצב בתי הכלא בישראל.

רז שימש בתפקידים שונים במסגרת הערוץ הראשון, בהם עורך ומנחה מבט לחדשות, כתב במגוון רחב של תחומים כמו: פוליטי, צבאי ועוד, עורך ומגיש התוכניות "משחק השבת" ו"מסיבת עיתונאים".

במסגרת שירות המילואים בצה"ל היה רז אחראי על התיעוד המבצעי של חיל-האוויר, ונטל חלק בתיעוד מבצעים ופעולות שונות של חיל-האוויר.

במשך חמש שנים כיהן רז כמרצה מן החוץ בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. כמו כן הוא שימש כמרצה מן החוץ במכללת תל-חי, במכללת ספיר, במכללה למנהל ובקורס יחסי ציבור באוניברסיטת בר-אילן.

בשנת 1999 פרש רז מרשות השידור ושימש כאחראי על מערך התקשורת והדוברות של מפלגת המרכז לקראת הבחירות לכנסת. לאחר הבחירות מונה רז כמנכ"ל קרן גבריאל שרובר ולאחר מכן שימש כמנהל התקשורת של חברת IMAGESAT – חברה בת של התעשייה האווירית לישראל. בשנת 2003 שב לעשייה העיתונאית כמנחה וכתב בחברת החדשות של ערוץ 10. ב-2011 הכריז רז על כוונתו לרוץ לכנסת מטעם מפלגת קדימה.
בשנת 2014, לאחר מבצע צוק איתן עבר להתגורר בקיבוץ נחל עוז במשך שנה[דרוש מקור].
רז היה חבר במספר ועדות ומועצות מנהלים בהם ועדה מיוחדת להסברה של ההסתדרות הרפואית בישראל, הנהלת המועצה לשלום ולביטחון, דירקטוריון מת"ב.

סרטים
-----

בין סרטיו הבולטים של רז:
"גשמי קיץ" – יחד עם רם לנדס על ההתנתקות מזווית הראייה של הפיקוד בצה"ל;
"האחת" – טייסת 201 במלחמת יום הכיפורים;
תיעוד שיגור לוויין הצילום ארוס A1;
"הפלמ"ח במאבק נגד הבריטים";
"ההעפלה אחרי שואת היהודים באירופה – הפל"ים";
"פרידה מסיני" – פינוי בסיסי חיל-האוויר ופינוי בסיסי צה"ל מסיני. ביקור משלחת קציני צה"ל באתרי השואה בפולין – בשיתוף דובר צה"ל.
רוברט מקסוול בישראל;
מאה שערים של נטורי קרתא.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מנשה רז** בוויקישיתוף
* קטע מתוך טקס פרס תפוח הזהב לשנת 1990
* מזל מועלם, שיחת היום, "מנשה רז, מה פשר הצטרפותך לקדימה כעת?", באתר הארץ, 19 במאי 2011
* קטע קול יובל מלחי, מנשה רז עדיין מתרגש – יציאת אתיופיה, באתר "קטעים בהיסטוריה", 10 בנובמבר 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  אטילה שומפלבי, העיתונאי מנשה רז: ארוץ לכנסת מטעם קדימה, באתר ynet, 17 במאי 2011
**משה "מורי" ארקין** (נולד ב-23 באוקטובר 1952) הוא איש עסקים ישראלי.

ביוגרפיה
--------

ארקין נולד בשנת 1952 ברמת גן. הוריו לובה וזיאמה ארקין, אשר באו מרוסיה ב-1932, עסקו ברוקחות והיו בעלי בית מרקחת ברחוב לוינסקי בתל אביב. בשנת 1961, בשובו מקלן, יסד אביו את חברת "אגיס" (מלטינית: פעלתנות), שעסקה ביבוא תרופות לישראל.

כדובר רוסית, הוצב ארקין לשירות באגף המודיעין ביחידה 848 בסיני. שירת בתקופת במלחמת יום הכיפורים. בתחילת שנות ה-70 מת אביו, ומורי, אז חייל בן 19, קיבל לידיו את האחריות על החברה.

ארקין רכש תואר ראשון בארכאולוגיה ומקרא ולמד לתואר שני בפסיכולוגיה פיזיולוגית באוניברסיטת תל אביב ותואר שני בפילוסופיה של המדע. הוא פרסם בשנת 1997 מאמר ברבעון "Art Bulletin" בשם "ניתוח אינטרדיסציפלינרי של הפייטה מפירנצה של מיכלאנג'לו". בשנת 2003 הפיק דיסק משירי משוררים אותם הוא הלחין וביצעו אשתו, דוריס ארקין, לצד קרן הדר ואריק לביא. הוא עובד על דיסק נוסף משירי רחל המשוררת.

בשנת 2004 נמכרה "אגיס" לחברת התרופות האמריקאית "פריגו" בסכום של 831 מיליון שקל. באוקטובר 2005 רכש מניות בחברת בזק בסך 170 מיליון דולר. בשנת 2007 מכר אותן לשלמה נחמה ב-470 מיליון דולר.

ארקין מחזיק ב-1.5% מבנק הפועלים ובנק לאומי והיה בשנים 2010 עד 2013 הבעלים של הפועל רמת גן בכדורגל, אותה רכש לאחר שנקלעה לחובות. הוא בעל החזקות בכעשרים חברות המפתחות ציוד רפואי ותרופות.

בשנת 2015 הטילה עליו רשות המיסים לשלם כופר בסך 10,000 ש"ח, משום "שנחשד באי-דיווח על מימוש אופציות בשנים 2006–2010 ללא הצדק סביר".

ב-2017 נודע כי ארקין השקיע כ-90 מיליון ש"ח עבור 5.6% בקבוצת ביטוח ישיר. 

בשנת - 2019 רכש ארקין את החזקותיה של קרן פימי בחברת נובולוג. נכון לסוף שנת 2019 מחזיק ארקין כ-12% מחברת נובולוג.

ב-2016 העריך פורבס את הונו של ארקין ב-1.3 מיליארד דולר.

ארקין נשוי לדוריס, פסיכולוגית, וגר בכפר שמריהו. הוא אב לשלושה ילדים: ניר, לשעבר אלוף ישראל לנוער בסקווש וכיום שחקן בנבחרת ישראל; איתי, לשעבר שוער הפועל רמת גן בכדורגל; וקרן.

קישורים חיצוניים
----------------

* מורי ארקין - ביוגרפיה, באתר News1 מחלקה ראשונה
* גיא רולניק, יורם גביזון, "חברות התרופות עושות דברים לא כל כך אתיים. זה הטריד אותי, אבל כנראה שתאוות הבצע היתה חזקה יותר", באתר TheMarker‏, 16 באוקטובר 2009
* עמיר קורץ, מורחים את המומחית, באתר כלכליסט, 19 באפריל 2012
* שלומית לן וגלי וינרב, ‏״אני מה שמוגדר שמאלני מניאק; אני מייחל שיום אחד תקום ממשלה שרוצה ברצינות לעשות שלום״, באתר גלובס, 25 בספטמבר 2014
* דיאנה בחור ניר, השקעות ולחן: מורי ארקין, באתר כלכליסט, 10 ביוני 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלה לוי-וינריב, ‏מורי ארקין ישלם כופר מס זעום של 10,000 שקל - והתיק נגדו ייסגר, באתר גלובס, 23 בנובמבר 2015
2. ↑  גולן חזני וצלי גרינברג, מורי ארקין הגדיל אחזקותיו בנובולוג ל-12.2%: רכש מניות ב-37.5 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 30 באוגוסט 2019
**סומית איילון** הוא סוג של חסילון טרוגלוביטי במשפחת Typhlocarididae.

תיאור
-----

מין זה גדל ל-7 עד 10 ס"מ אורך והוא עיוור, ומכאן שמו.

תפוצה
-----

זן סומית איילון (Typhlocaris ayyaloni) התגלה בשנת 2008 במערת איילון בישראל, ליד רמלה. הוא נמצא חי בבריכה קטנה של מים מליחים עשירים בגופרית, כ-100 מטר מתחת לפני הקרקע, ללא גישה טבעית לפני השטח. זהו אחד משמונה מינים חדשים שהתגלו לאחרונה באזור, האחרים הם *Tethysbaena* ophelicola, *Metacyclops longimaxillis*, *Metacyclops subdolus*, *Akrav israchanani* (מינים יבשתיים שנמצאו רק מתים וגם בחלקים אחרים של המערה), *Ayyalonia dimentmani* (מינים יבשתיים). ), *Lepidospora ayyalonica* (מינים יבשתיים), ומין שעדיין לא ידוע על שם בסוג *Collembola*.

איומים
------

מין זה נמצא בסכנת הכחדה, משום שידוע על הימצאו רק באקוויפר הירקון-תנינים, שחווה ירידה במפלס המים. זהו אחד ממקורות המים העיקריים בישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סומית איילון** בוויקישיתוף
* סומית איילון, באתר NCBI (באנגלית)
* סומית איילון, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  סומית איילון באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. 1 2  Jerusalem Post, New species thrive in Ramle underworld, ‏14-08-2012
**קְּפַזַּנְבָאִים** או **קְפִיץ-זַנְבָאִים** (שם מדעי: *Collembola*) היא הגדולה בין שלוש הסדרות של מחלקת הזנבאים. השתיים האחרות הן קדם-זנבאים ודוזנבאים. הם בעלי לסתות פנימיות, אולם הן לא דומות האחת לשנייה יותר מאשר החרקים בעלי "לסתות חיצוניות".

מחקרים גנטיים מעודכנים מצביעים על כך שהסדרה *Collembola* התפתחה אבולוציונית אחרת משאר הסדרות במערכת שש-רגלים. הבדיקה בוצעה על פי הקריטריון של רציפות המיטוכונדריה.

האיברים של הקפזנבאים הם בדרך כלל קצרים מ-6 מ"מ. האיבר מתגמש לשישה או פחות חלקים. הוא בעל גמישות כמו לצינור, אשר מתחיל את הקפיצה מהחלק הראשון. הגמישות שלו מאפשרת לו לקפץ, ומכאן שמו, כאשר הוא חש בסכנה. קיים גם מעין "קפיץ" המאפשר לו לזנק בעת הצורך.

הקפזנבאים מצויים בחומרי פסולת של ירק והם אחראיים לייצור הדשן הטבעי בקרקע. מספרם נאמד כאחד הגדולים מבין בעלי החיים המצויים בתבל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קפזנבאים** בוויקישיתוף
* קפזנבאים, ברשת החברתית פייסבוק
* קפזנבאים, באתר ITIS (באנגלית)
* קפזנבאים, באתר NCBI (באנגלית)
* קפזנבאים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* קפזנבאים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* קפזנבאים, באתר GBIF (באנגלית)
* קפזנבאים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 3 - "חרקים", הוצאת משרד הביטחון. עמ' 42.
2. ↑  קְפִיץ-זַנְבָאִים במילון בעלי חיים: סדרות החרקים (תשע"ח), 2018, באתר האקדמיה ללשון העברית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LNB: 000230581
* NDL: 00573142

 |
**איבון גאורגי** (29 באוקטובר 1903 – 25 בינואר 1975) הייתה רקדנית, כוריאוגרפית ומנהלת בלט גרמנייה. היא נודעה בכישרונות הקומיים שלה, וביכולת קפיצה יוצאת דופן. בתפקידיה השונים, הייתה דמות משפיעה בתחום המחול במשך עשרות שנים.

חייה
----

גאורגי נולדה בלייפציג, גרמניה ב־29 באוקטובר 1903. רק בגיל 17 החלה הכשרה רשמית במחול, לאחר ש"התגלתה" במהלך הופעת פנטומימה בבית של חברתה, קתה ניקיש, בתו של המנצח ארתור ניקיש. אף על פי שלבקשת הוריה החלה בלימודי ספרנות, כשרון התנועה שלה היה כה בולט עד שהתאפשר לה ללמוד במקביל גם התעמלות קצבית אצל אגתֶה שלזינגר בלייפציג. זמן קצר אחר כך חזתה גאורגי בהופעה של מרי ויגמן, ונפעמה כל כך, עד שהחליטה להקדיש את חייה למחול. היא החלה ללמוד בבית הספר של אמיל דלקרוז בהלראו בשנת 1920, ולאחר מכן בבית הספר של ויגמן בדרזדן משנת 1921. יחד עם גרט פאלוקה והאניה הולם, הייתה גאורגי אחת התלמידות הידועות ביותר של מרי ויגמן ורוברט גרגי.

היא הופיעה לראשונה על במה בלייפציג ב־1923, ואז יצאה למסע הופעות סולו ברחבי אירופה וצפון אמריקה. היא רקדה גם אצל קורט יוס. היא קיימה הופעות גם עם האראלד קרויצברג בארצות הברית. היא העלתה מופעים מקוריים רבים, ביניהם "הבלט האלקטרוני" ב־1957, למוזיקה של הנק באדינגס.

גאורגי הלכה לעולמה בהאנובר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איבון גאורגי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007340180805171
* BnF: cb162651738 (data)
* BPN: 52332099
* GND: 118690523
* ICCU: PALV076089
* ISNI: 0000 0001 2026 7528
* LCCN: no93015151
* NKC: mzk2011637607
* VIAF: 59878469
* WorldCat: lccn-no93015151

 |

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  "Yvonne Georgi, 1903–1975". *SK Stiftung Kultur – Deutsches Tanzarchiv Koln*. אורכב מ-המקור ב-8 באוגוסט 2014. נבדק ב-19 במאי 2013. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. 1 2  "Yvonne Georgi". *Biographie bei Fembio*. נבדק ב-19 במאי 2013. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. 1 2  "Yvonne Georgi". *Oxford Reference* (באנגלית).
בובת שעווה בדמות מריה רייכה במוזיאון על שמה בנסקה, פרו
**מריה רייכה** (בגרמנית: **Maria Reiche**‏; 15 במאי 1903 – 8 ביוני 1998) הייתה מתמטיקאית וארכאולוגית ילידת גרמניה, שהתפרסמה בחקר קווי נסקה בפרו.

ביוגרפיה
--------

רייכה נולדה בדרזדן שבגרמניה. היא למדה מתמטיקה, פיזיקה, גאוגרפיה ושפות באוניברסיטה הטכנית של דרזדן.

ב-1932 החלה לעבוד כאומנת וכמורה לילדיו של הקונסול הגרמני בקוסקו שבפרו. ב-1934 איבדה אחת מאצבעותיה עקב נמק. באותה שנה, עם תום החוזה, עברה ללימה, בירת פרו ועבדה בעבודות מזדמנות כמורה לשפות וכמתורגמנית של ספרי מדע. החל מ-1937 עסקה גם בעבודת שחזור בדים היסטוריים במוזיאון הלאומי לארכאולוגיה, אנתרופולוגיה והיסטוריה של פרו (אנ') בלימה. כשפרצה מלחמת העולם השנייה החליטה שלא לחזור לגרמניה.

ב-1940 הצטרפה מריה רייכה כעוזרת לארכאולוג האמריקאי פול קוסוק (אנ') שגילוי קווי נסקה נזקף לזכותו. החל בשנת 1946 החלה למפות את הדמויות של קווי נסקה. כשעזב קוסוק ב-1948, המשיכה את עבודתה במיפוי האזור.

התאוריה של רייכה לגבי קווי נסקה הייתה שיוצריהם השתמשו בהם כלוח שנה מבוסס על שנת השמש וכמצפה כוכבים. משום שניתן לראות את הקווים בבירור רק מהאוויר, פנתה לחיל האוויר הפרואני (אנ') בבקשת עזרה בביצוע סקרי הצילום. חלק מהצילומים נעשו ממסוק כשרייכה חגורה לאחד המגלשים. את רוב זמנה בילתה לבדה בתנאים ספרטניים בביתה בנסקה. את התאוריות שלה היא הסבירה בספרה "המסתורין של המדבר" והשתמשה ברווחים ממכירת הספר לנהל מסע תעמולה לשימור המדבר ולשכור שומרים ועוזרים.

רייכה דאגה לשמור על קווי נסקה בפני סלילת כבישים עבור התחבורה המתפתחת (האזור קרוב לכביש חוצה אמריקה) ובפני תוכניות ממשלתיות שונות, והוציאה את רוב כספה לשם כך. היא הצליחה לשכנע את הממשל להגביל את הגישה לציבור לאזור. רייכה מימנה בניית מגדל בקרבת הכביש, שממנו יכלו המבקרים לראות את הקווים בצורה טובה יותר. ב-1993 קיבלה מדליית כבוד וב-1994 את האזרחות הפרואנית (לאחר שכבר חיה 62 שנים במדינה זו). אונסק"ו הכריז על קווי נסקה אתר מורשת עולמית ב-1995.

בריאותה של רייכה התדרדרה במשך השנים. היא הייתה מוגבלת לכיסא גלגלים, סבלה ממחלות עור, ואיבדה את יכולת הראייה, בשנותיה האחרונות סבלה גם ממחלת פרקינסון.

מריה רייכה מתה מסרטן השחלות ב-8 ביוני 1998 בבית החולים של חיל האוויר בלימה; היא נקברה בקבורה ממלכתית סמוך לנסקה. ביתה לשעבר הפך למוזיאון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מריה רייכה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מריה רייכה
* ד"ר רמי דברת, מסע אל לימה ונסקה מגזין את
* מריה רייכה – תאוריית קווי נסקה (באנגלית)
* מריה רייכה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 14049575
* CiNii: DA08682050
* GND: 118852825
* ISNI: 0000 0001 1006 1868
* LCCN: n86081819
* NDL: 00621356
* NKC: xx0126658
* NLA: 35260578
* NTA: 072537078
* SUDOC: 135354730
* VIAF: 114056712
* WorldCat: lccn-n86081819

 |
בישול סופריטו
**סופריטו** (בספרדית: **Sofrito**, באיטלקית: **soffritto**, "מוקפץ")
הוא רוטב מבושל סמיך וארומטי. מהותו שונה בתרבויות שונות.

במטבח האיטלקי הוא בסיס למאכלים רבים. מכיל מרכיבים ארומטיים המוקפצים בשמן בישול. את הסופריטו הבסיסי מכינים עם שמן זית, בצל או בצל ירוק קצוץ ולעיתים גם שום קצוץ. באזורים שונים ובמתכונים שונים מוחלף שמן הזית בחמאה או שמשתמשים בשניהם יחד. בשלב הבא מוסיפים מגוון מרכיבים, בין השאר ירקות שורש (גזר, סלרי), ארטישוק, פטריות, פרושוטו, טונה וזיתים.

במטבח הספרדי הוא מכיל שום, בצל ועגבניות, המבושלים בשמן זית, ומהווה בסיס למאכלים שונים, בדומה למירפואה במטבח הצרפתי ולסופריטו האיטלקי.

במטבח הקריבי ובמטבחי דרום אמריקה הוא רוטב עגבניות, פלפלים צלויים, שום, בצל ועשבי תיבול.

בפוארטו ריקו הוא שילוב מרכיבים המשמש כתבלין שנועד להוסיף טעם ייחודי לתבשילים רבים. משמש בעיקר בבישול קטניות, תבשילי אורז, רטבים, מרקים ונזידים. שני המרכיבים העיקריים היוצרים את טעמו הייחודי הם עשב תיבול מהסוג חרחבינה שבמשפחת הסוככיים (שמו המדעי: *Eryngium foetidum*) ו"אחי דולסה" – סוג של צ'ילי מתוק. לעיתים משתמשים בפלפל במקום ב"אחי דולסה". סופריטו מסורתי כולל גם בשר חזיר מומלח, שינקן משומר ושומן חזיר. כאשר מוסיפים בשר מבשלים את הרוטב בטרם אחסונו.

במטבח יהדות ספרד סופריטו הוא בסיס לצלי, מבוסס על מים או ציר עם מיץ לימון, מתובל בכורכום, שום והל. הוא משמש בבישול עוף, עגל, מוח ודגים.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **סופרטו** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **סופריטו** |

* מגוון מתכוני סופריטו, מפורום בתפוז אנשים
**אלן צ'רץ'** (באנגלית: **Ellen Church**;‏ 22 בספטמבר 1904 – 22 באוגוסט 1965) הייתה דיילת האוויר הראשונה. אחות וטייסת. צ'רץ' רצתה להטיס מטוסים מסחריים, אך משרות אלו לא היו פתוחות לנשים. מכיוון שרצתה לטוס, צ'רץ' היא שכנעה את חברת בואינג תעבורה אווירית ששימוש באחיות כדיילות יגביר את הבטיחות ויעזור לשכנע את הנוסעים שהטיסה בטוחה. הטיסה הראשונה שלה המריאה ב-15 במאי 1930.

ביוגרפיה
--------

צ'רץ' נולד בקרסקו, איווה, ארצות הברית. לאחר סיום לימודיה בתיכון קרסקו, צ'רץ' למדה סיעוד ועבדה כאחות בבית חולים בסן פרנסיסקו. היא הייתה טייסת ואחות מוסמכת. סטיב סטימפסון, מנהל משרד התחבורה האווירית בסן פרנסיסקו (BAT), לא שכר אותה כטייסת, אבל כן העביר את הצעתה להכניס אחיות למטוסים כדי להרגיע את הפחד של הציבור מטיסות. בשנת 1930, משרד התחבורה האווירית בסן פרנסיסקו שכר את צ'רץ' כדיילת ראשית, והיא גייסה שבע אחרות לתקופת ניסיון של שלושה חודשים.

הדיילות, או "בנות השמיים" כפי שכונו, היו חייבות להיות אחיות מוסמכות, "רווקות, צעירות מגיל 25; משקלן פחות מ -52 ק"ג; וגובהן פחות מ-1.63 מ'". בנוסף לטיפול בנוסעים, ציפו מהן לסייע בעת הצורך בהובלת מזוודות, תדלוק וסיוע לטייסים לדחוף את המטוס להאנגרים. עם זאת, השכר היה טוב לאותה תקופה: 125 דולר לחודש. צ'רץ' הפכה לדיילת הראשונה שטסה (אם כי לא הדיילת הראשונה, שכן היינריך קוביס הגרמנייה הקדימה אותה ב-1912). ב-15 במאי 1930, היא עלתה על מטוס בואינג 80 A לטיסה של 20 שעות מאוקלנד /סן פרנסיסקו לשיקגו עם 13 עצירות ו-14 נוסעים. לפי מקור אחד, הטייס היה חלוץ תעופה אחר, אלריי בורח ג'פסן.

החידוש זכה להצלחה מסחררת – חברות התעופה האחרות הלכו בעקבות הדוגמה של BAT במהלך השנים הבאות – אך פציעה מתאונה סיימה את הקריירה של צ'רץ' לאחר 18 חודשים.

היא השיגה תואר ראשון בחינוך סיעודי מאוניברסיטת מינסוטה וחידשה את הקריירה שלה כאחות. בשנת 1936, היא הפכה למפקחת על רפואת ילדים בבית החולים של מחוז מילווקי. במהלך מלחמת העולם השנייה, צ'רץ' שירתה בחיל האחיות של הצבא כקפטן ואחות טיסה וזכתה במדליית אוויר. היא עברה לטרה הוט, אינדיאנה, שם הפכה למנהלת סיעוד ואחר כך למנהלת בבית החולים יוניון.

ב-1964 היא נישאה ללאונרד בריגס מרשל, נשיא הבנק הלאומי Terre Haute First. תאונת רכיבה על סוסים שמה קץ לחייה בשנת 1965.

הוקרה
-----

שדה התעופה העירוני של קרסקו, איווה נקרא אלן צ'רץ' (KCJJ) על שמה.

חברת יונייטד מקיימת עד היום טקסים לזכרה ומחלקת פרסי הצטיינות על שמה. מרכז ההדרכה שלהם קרוי על שמה ומוקדש לה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלן צ'רץ'** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Haynes, Danielle (25 במאי 2020). "First female flight attendant took maiden trip 90 years ago". *UPI* (באנגלית). נבדק ב-2020-05-15. `{{cite news}}`:  (עזרה)
2. ↑  Baird, Cary (בפברואר 2007). "New Book Marks Jeppesen's 100th Birthday". *airportjournals.com*. אורכב מ-המקור ב-27 ביוני 2012. נבדק ב-25 באוגוסט 2012. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**ג'קלין ג'בלונסקי** (באנגלית: **Jacquelyn Jablonski**; נולדה ב-4 באפריל 1991) היא דוגמנית אמריקאית.

שנותיה הראשונות
---------------

ג'בלונסקי נולדה בניו ג'רזי, ארצות הברית, למשפחה ממוצא פולני, גרמני ואירי. בשנת 2008 סיימה את לימודיה בתיכון על שם רומסון-פייר הייבן. בגיל 15, החלה את קריירת הדוגמנות שלה כשחתמה חוזה בחברת "פורד מודלס". בספטמבר 2007 צעדה ג'בלונסקי בתצוגת האופנה הראשונה שלה בניו יורק. באותה השנה, השתתפה בתחרות דוגמנית העל העולמית, והגיעה למקום השני יחד עם אלכסינה גרהאם מממלכה המאוחדת.

לג'בלונסקי שלושה אחים צעירים, אליסון, קתרין וטומי.

קריירה
------

ג'בלונסקי לא השתתפה במספר שבועות אופנה ב-2009 כדי להתמקד בלימודיה. במקום זאת, צעדה בתצוגת אופנת הסתיו של עמנואל אונגרו. בספטמבר הופיעה ב-58 תצוגות אופנה שונות שך הקיץ והאביב. באותה שנה הוזמנה להשתתף בקמפיין ענק של קלווין קליין. במהלך שבוע האופנה בניו יורק לשנת 2010 השתתפה ג'בלונסקי ב-31 תצוגות אופנה של חברות ענק שונות. במרוצת השנים השתתפה ג'בלונסקי במספר תצוגות אופנה של חברות שונות דוגמת פראדה, שאנל, טומי הילפיגר, ברברי, ז'בנשי, הרמס, מקס מארה, H&M, ארמני, דולצ'ה וגבאנה וויקטוריה'ס סיקרט. בעיתוני האופנה, הופיעה יבלונסקי במספר שערי מגזין דוגמת ווג, הרפס בזאר, פנדי וג'ון גליאנו.

ב-3 בדצמבר השתתפה ג'בלונסקי בפרק של סדרת הטלוויזיה האמריקאית "הוואי חמש-אפס", לצד הדוגמניות ג'סמין טוקס וביהאטי פרינסלו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'קלין ג'בלונסקי** בוויקישיתוף
* ג'קלין ג'בלונסקי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* ג'קלין ג'בלונסקי, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  "The Nifty 50 Jacquelyn Jablonski, Model". *T: The New York Times Style Magazine*.
2. ↑  "New Faces NJ: Jacquelyn JablonskiFair Haven teen living her dream as a high-fashion model". *New Jersey Monthly*. 16 בדצמבר 2009. נבדק ב-18 במרץ 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. 1 2 3  Jacquelyn Jablonski's Career Highlights. *nymag.com*.
4. ↑  "For Model Jacquelyn Jablonski, Autism Hits Home". *Teen Vogue*.
5. ↑  Jacquelyn Jablonski, New York Fashion Week's Top Model, Walks In 31 Shows. *huffingtonpost.com*.
6. ↑  "VS Angel Behati Prinsloo Guest Stars on Hawaii Five-0 This Monday". Victoria's Secret. 30 בנובמבר 2012. אורכב מ-המקור ב-5 בדצמבר 2012. נבדק ב-5 בדצמבר 2012. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**שמלת השבת של חנה'לה** הוא סרט חינוכי ומוזיקלי ישראלי לילדים המבוסס על הספר "שמלת השבת של חנה'לה" מאת יצחק דמיאל. הסרט יצא לאקרנים ב-5 באוגוסט 2021. בסרט מככבים מיכל הקטנה, שירן סנדל, נואל ברקוביץ', מיכאל גבעתי, חני נחמיאס, חיים זנאתי, דורית רנוב, יפית אטיאס ושלמה וישינסקי. את הסרט ביים רני מגר.

עלילה
-----

העלילה מתרחשת אי שם בכפר אבן ציורי בתקופת העלייה השנייה (ראשית המאה ה-20), מושבה חקלאית גלילית, נטולת כל סימני טכנולוגיה, קהילה חמה של עובדי אדמה יהודים חלוצים, שנאבקים להצליח ולהתפרנס ממלאכת עיבוד האדמה. לצידם של האיכרים מתגוררות גם משפחות הפקידים האמידות, בעלי האמצעים והאדמות, יהודים בורגנים, שמתייחסים לכל המעשה החלוצי כאל פרויקט כלכלי גרידא. זהו בוקר יום שישי, חנה'לה, נערה צעירה נעימה ואדיבה, ביתה של שרה'לה, הכובסת של המושבה ושל חיים, איכר חלוץ קשה יום, עוזרת להוריה בהכנות לקראת השבת. משפחתה של חנה'לה היא הענייה מכל המשפחות ולחנה'לה אין אפילו שמלת שבת לבנה. למרות כל זאת חנה'לה היא ילדה מאוד אהובה ומקובלת על חבריה ואף זוכה להתעניינות מיוחדת מצדו של יונתן, נער טוב מראה וטוב לבב שהוא גם בנה של גיטל בעלת האדמות, עשירת המושבה היהירה והחמדנית וגם אימן של צילי וגילי צמד אחיות מרושעות שלא מפספסות אף הזדמנות ללעוג לחנה'לה ולילדי האיכרים העניים.

זהו יום מיוחד, חנה'לה מקבלת מהוריה מתנה יקרה, שמלת שבת לבנה, שרה'לה תפרה אותה משמלת הכלולות שלה, חנה'לה מאושרת ולא יודעת שמצבם הכלכלי של הוריה חמור משחשבה, גיטל מבקרת בבית הוריה ומתרה שאם עד צאת השבת הם לא ישלמו את חובם, הם יפונו מביתם. לבושה בשמלת השבת החדשה יוצאת חנה'לה בשליחות אמא אל החווה של הדוד משה, יונתן, צילי וגילי מצטרפות אליה למסע, כשכל מטרתן של התאומות הוא להצליח ללכלך את השמלה הלבנה של חנהל'ה. ביחד הם עוברים שלל הרפתקאות וחוויות ולבסוף מצליחים לחזור אל המושבה ממש לפני כניסת השבת אלא שאז הם נתקלים בנחמן מוכר הפחמים, קשיש זעפן ובודד אימת ילדי המושבה, ערמת פחם קורסת על נחמן והוא זקוק לעזרה. חנה'לה מחליטה לעזור, אך המחיר כבד, שמלת השבת שלה מתלכלכת ונהרסת. בצר לה וכשהמצב נראה אבוד, פונה אליה הירח וניסים מתחילים להתרחש ועד כניסת השבת הכל בא על מקומו בשלום.

דמויות ושחקנים
--------------

| שם הדמות | שם השחקן/ית | תיאור הדמות |
| --- | --- | --- |
| חנה'לה | מיכל ויצמן | ילדה יהודייה שאמא שלה תפרה שמלת שבת. |
| צילי | שירן סנדל | אחותה התאומה של גילי, מנסה ללכלך את השמלה של חנה'לה. |
| גילי | נואל ברקוביץ' | אחותה התאומה של צילי, מנסה ללכלך את השמלה של חנה'לה. |
| יונתן | מיכאל גבעתי | אחיהם של צילי וגילי, מאוהב בחנה'לה. |
| שרה | חני נחמיאס | אמא של חנה'לה, אשר תפרה לה שמלת שבת לבנה. |
| חיים | חיים זנאתי | אבא של חנה'לה. |
| בלה | דורית רנוב | אמא של שרה, וסבתא של חנה'לה. |
| נחמן | שלמה וישינסקי | מוכר הפחמים, קשיש זעפן ובודד אימת ילדי המושבה, ערמת פחם קורסת על נחמן והוא זקוק לעזרה. חנה'לה מחליטה לעזור, חבר של בלה. |
| גברת גיטל | סבינה | אמא של צילי גילי ויונתן, רוצה למכור את הבית של משפחתה של חנה'לה. |
| אמנון | אביב עמר | חבר של יונתן. |
| גליה | שי לי קרמר |  |
| הדודה חווה | יפית אטיאס | דודה של חנה'לה, אחותו של דוד משה שעובדת בחווה. |
|  | לורן אליהו |  |

קישורים חיצוניים
----------------

* "שמלת השבת של חנה'לה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "שמלת השבת של חנה'לה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* "שמלת השבת של חנה'לה", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
שלושת הטנורים וזובין מהטה על תקליטור של ההופעה ברומא משנת 1990. מימין לשמאל: פבארוטי, מהטה, קררס ודומינגו.
**שלושת הטנורים** היה הרכב של שלושה זמרי טנור אופראיים, שהופיעו יחד בקונצרטים בשנות ה-90 ובתחילת העשור הראשון של המאה ה-21. ההרכב כלל את פלאסידו דומינגו, חוזה קררס ולוצ'אנו פבארוטי.

שיתוף הפעולה הראשון של השלישייה היה במופע במרחצאות קרקלה שברומא בערב שלפני גמר מונדיאל 1990 (שנערך באיטליה), ב-7 ביולי 1990, כאשר זובין מהטה מנצח על Orchestra del Maggio Musicale Fiorentino ו-Orchestra del Teatro dell'Opera di Roma. הרעיון לקונצרט זה היה של המפיק האיטלקי מריו דראדי, והמטרה שלו הייתה לגייס כספים למען קרן בבעלות קררס, וגם לערוך לקררס מעין קבלת פנים בחזרתו אל עולם האופרה, לאחר שהתגבר על מחלת סרטן הדם. 

לאחר הופעה זו המשיכו השלושה להופיע יחד: לקראת גמר מונדיאל 1994 הופיעו בפני 1.3 מיליארד צופים בשידור חי מאצטדיון דודג'רס בלוס אנג'לס,, עוד הופיעו ברחבת שאן דה מארס בפריז – תחת מגדל אייפל – במהלך מונדיאל 1998, וביוקוהמה במהלך מונדיאל 2002. הם הופיעו גם בערים ובמסגרות אחרות, ובדרך כלל באצטדיונים או ברחבות. 

הקונצרטים של ההרכב היוו הצלחה מסחרית רבה, והם לוו בסדרה של אלבומים רבי-מכר, כגון *Carreras - Domingo - Pavarotti: the Three Tenors in Concert*, שמחזיק בשיא גינס לאלבום הנמכר ביותר בתחום המוזיקה הקלאסית; *The Three Tenors In Concert 1994*; *The Three Tenors: Paris 1998*; *The Three Tenors Christmas*; ו-*The Best of the Three Tenors*. בהופעות מ-1990 ומ-1994 המנצח על התזמורת היה זובין מהטה, ובהופעה מ-1998 המנצח היה ג'יימס לוויין.

סגנונם היה אופרה פופ. הרפרטואר של ההרכב כלל לא רק שירי אופרה, אלא גם שירים ממחזות ברודוויי ואף להיטי פופ. הם נהגו לפתוח את הופעותיהם עם האריָה *Nessun dorma* מן האופרה טורנדוט של פוצ'יני ועם השיר הנפוליטני "או סולה מיו".

תופעת "שלושת הטנורים" התקבלה בהתלהבות אצל חלק מחובבי האופרה, על הצגת התחום בפני הקהל הרחב, אך חלק אחר - השמרני יותר - בז לה ואמר כי מטרתו של ההרכב אינה "לשיר למיליוני המתקהלים", אלא "לשיר למיליוני הדולרים", שכן כל הופעה שלהם גרפה רווחים של מעל למיליון דולרים אמריקאיים עבור כל אחד מהשלושה, ועבור המנצח. מבקרים אחרים טענו כי ביצוע של ארְיות אופראיות באצטדיוני ספורט גדולים, כמו ומבלי, עם מערכות הגברה משוכללות, תורם מעט להבנה ולהערכה של האופרה.  

בריאיון מ-1998 דומינגו הגיב לביקורות על ההרכב, ואמר: "אני מבין את התלונות של השמרנים, אבל לא ארצה לראות את אותם שמרנים בהופעה של שלושת הטנורים".

ב-6 בספטמבר 2007 נפטר פבארוטי, ובכך בעצם התפרקה השלישייה באופן סופי.

קישורים חיצוניים
----------------

* שלושת הטנורים, סרטונים בערוץ היוטיוב
* שלושת הטנורים, באתר AllMusic (באנגלית)
* שלושת הטנורים, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* שלושת הטנורים, באתר Discogs (באנגלית)
* שלושת הטנורים, באתר Songkick (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הקונצרט הנצפה ביותר בהיסטוריה בתוך: אופוס - המגזין למוזיקה קלאסית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0004 7211 4621
* MusicBrainz: 986ff361-7c8d-4662-8bfc-5a01da5f09ed

 |
**שמואל (שמוליק) משה ריפמן** (30 באוקטובר 1949 - 30 בינואר 2017) היה ראש מועצה אזורית רמת הנגב ויושב ראש מרכז המועצות האזוריות.

ביוגרפיה
--------

ריפמן נולד בבני ברק ובהיותו בן 12 נשלח על ידי הוריו כילד חוץ לקיבוץ רביבים. בשירותו הצבאי היה חייל וקצין בנח"ל מוצנח והשתחרר בדרגת רב-סרן.

כיהן כראש מועצה אזורית רמת נגב משנת 1991 עד פטירתו. בשנת 1995 מונה ליושב ראש מינהלת הרשות לפיתוח הנגב, ובשנת 1996 נבחר ליושב ראש מרכז המועצות האזוריות בישראל וכיהן בתפקיד זה עד סמוך לפטירתו. במסגרת תפקידיו במועצה האזורית וברשות לפיתוח הנגב, עמד בראש החברה הכלכלית לפיתוח רמת הנגב, מי רמת הנגב והיה יושב ראש חברת "מרחצאות הנגב" ויושב ראש חברת "עמ־שב־מרכז" לפיתוחים טכנולוגיים. שימש דירקטור וחבר ההנהלה המצומצמת במפעל הפיס.

המועצה האזורית רמת נגב, המתפרשת על כ־20% משטח ישראל, זכתה בראשותו עשר שנים ברציפות בפרס שר הפנים בגין ניהול מנהלי וכספי מצטיין. בין הפרויקטים שהיה קשור בקידומם נמנים עיר הבה"דים, כביש 6, מניעת הזיהום הסביבתי ברמת חובב ואחרים.

ריפמן שינה גם את נוהלי העבודה במועצה. עד להיבחרו היה מקובל, שבכול קדנציה יכהן כראש מועצה תושב יישוב אחר מהמועצה. ריפמן ביטל הסכם זה. ריפמן מינה לתפקיד מהנדס המועצה את עודד ברזילי, שהיה אחד מראשי המועצה הקודמים. ברזילי החזיק בתפקיד מהנדס המועצה במשך עשרים שנה.

שנים ארוכות היה חבר מפלגת העבודה, לאחר הקמת מפלגת קדימה עבר ריפמן לשורותיה ובבחירות לכנסת ה-17 מוקם במקום ה־46 ברשימת מועמדיה לכנסת. בסמוך לבחירות לכנסת ה-19 פרש ריפמן מרשימת מפלגת קדימה והביע תמיכה במפלגת ישראל ביתנו ובעומד בראשה, אביגדור ליברמן.

חיים אישיים
-----------

ריפמן היה נשוי לטליה, מנהלת בית ספר, ואב לשלושה. טליה היא בתו של יהודה דרור (צ'ובה), שהיה גם הוא ראש המועצה האזורית רמת הנגב. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוצו רביבים.

לזכרו, הוקם מכון ריפמן לפיתוח משותף בנגב.

קישורים חיצוניים
----------------

* צחר רותם, שריף ריפמן בדרום הפרוע, באתר הארץ, 4 במאי 2003

הערות שוליים
------------

1. ↑  ביטאון המועצה, 2011

| ראשי מועצה אזורית רמת הנגב  |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| יוחנן זריז | יהודה דרור | עודד ברזילי | יהודה דרור | חגי אבריאל | יהושע לבבי | יעקב כהן |
| 1954–1956 | 1957–1959 | 1960–1962 | 1963–1964 | 1964–1969 | 1970–1971 | 1972–1975 |
|  |
| רפי בכרך | יעקב יוגב | משה חקלאי | רפי בכרך | שמואל ריפמן | ערן דורון |  |
| 1976–1977 | 1978–1982 | 1983–1987 | 1988–1990 | 1991–2017 | 2017 - מכהן |  |

 |
**ארתור מ. בלאנק** (באנגלית: **Arthur M. Blank**) הוא איש עסקים יהודי אמריקאי, מייסד שותף של הום דיפו. בלאנק הוא בעליהן של קבוצות הפוטבול האמריקאיות - אטלנטה פלקונס בליגת NFL והג'ורג'יה פורס בליגת הפוטבול באולמות (AFL). ידוע גם בזכות פעילותו הפילנתרופית.

שנותיו הראשונות
---------------

ארתור בלאנק נולד ב-27 בספטמבר 1942 וגדל בפלאשינג, ניו יורק למשפחה יהודית. הוא גר עם אביו מקס, אימו מולי ואחיו הבכור מייקל. בלאנק למד במכללת באבסון ולאחר שלוש שנים, ב-1963 סיים תואר ראשון במדעים עם תעודה במינהל עסקים.

קריירה
------

לאחר סיום הלימודים במכללה ארתור הועסק על ידי Handy Dan Hardware, והחל לעלות במעלה סולם התפקידים עד שהגיע לתפקיד מנהל אזורי, אך בשנת 1978 פוטר בגלל ויכוח עם המנהלים.

בשנת 1978, יחד עם ברני מרקוס (מנהל לשעבר ב-Handy Dan Hardware) ובעזרתו של בנקאי השקעות מניו יורק, קן לנגון שאסף קבוצת משקיעים פתחו חנות בשיטת "עשה זאת בעצמך" ובשנת 1979 השניים שיווקו מחסן להרכבה עצמית שהפך את הבעלים למיליארדרים. במשך 19 שנים בלאק שימש כרואה החשבון של החברה ולאחר מכן החליף את מרקוס בתור המנכ"ל. הוא פרש מהחברה בשנת 2001 בתפקיד של יושב-ראש שותף.

בעלויות בספורט
--------------

בשנת 2002 בלאנק קנה את ארגון האטלנטה פלקונס (קבוצת פוטבול ב-NFL) מטיילור סמית ובשנת 2004 קנה את קבוצת ה-AFL ג'ורג'יה פורס. בלאנק החזיר את הקבוצה לאטלנטה מפרבר שהקבוצה מוקמה בו במשך כמה שנים. מ-2017 הוא מחזיק בקבוצת הכדורגל אטלנטה יונייטד מליגת הMLS האמריקאית.

כיום
----

כיום בבעלותו שתי קבוצות פוטבול אמריקני והוא גם הנשיא והמנכ"ל של קבוצת AMB ושל קרן "משפחת בלאנק". בלאנק נשוי ולו שישה ילדים. ב-21 בספטמבר 2006 הונו הוערך בכ-1.3 מיליארד דולר. הוא מתגורר בבאקהד, אטלנטה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארתור בלאנק** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1209452057
* ISNI: 0000 0000 3423 8296
* LCCN: n98079601
* SUDOC: 228957508
* VIAF: 68247412
* WorldCat: lccn-n98079601

 |
קבר אמינטס (אנ') (אמצע המאה ה-4 לפנה"ס), הידוע שבין הקברים החצובים בסלע שמעל לעיר
**פטהייה** (בטורקית: **Fethiye**; ביוונית: **Φετίγιε**) היא עיר בנפת מולה במחוז הים האגאי שבדרום-מערב טורקיה, השוכנת לחופו של מפרץ מוגן הנושא שם זהה. שמה הנוכחי של העיר הוענק לה בשנת 1914 על שמו של הטייס פטהי ביי (Fethi Bey) שנהרג בהתרסקות מטוס בארץ ישראל, סמוך לימת הכנרת.

היסטוריה
--------

פטהייה שוכנת במקום בו ניצבה בעת העתיקה טלמסוס או טלימיסוס (Τελμησσός). טלמסוס הייתה עיר נמל ואחת הערים הגדולות והחשובות במערבה של ליקיה, סמוך לגבולה עם קאריה. העיר השתייכה לליגה האטית-דלית במאה ה-5 לפנה"ס ונכבשה בידי קאריה במאה ה-4 לפנה"ס ולאחר מכן בידי אלכסנדר הגדול ב-334 לפנה"ס. 

העיר שימשה מרכז נוצרי במאה ה-3 ובמאה ה-4. החל במאה ה-8 נודעה טלמסוס בשם אנסטסיופוליס, וכמקרי (Μάκρη) במאה ה-10 על שמו של האי הניצב בכניסה לנמלה. רעידת אדמה שפקדה את אזור בשנת 1958 הותירה מעט מאוד שרידים מהעיר העתיקה. 

בין 1919 ל-1920 נכבשה פטהייה בידי איטליה ולאחר מלחמת העצמאות של טורקיה נעקרו ממנה תושביה היוונים בעקבות הסכם לוזאן מ-1923 וחילופי האוכלוסייה המוסכמים בין טורקיה ויוון. התושבים הקימו את העיר נאה מקרי (Νέα Μάκρη - "מקרי החדשה") סמוך לאתונה.

העיר כיום
---------

פטהייה היא אתר קייט ותיירות בריביירה הטורקית לחופו של הים התיכון. לפי אומדן רשמי משנת 2022 אוכלוסיית העיר מנתה 177,702 תושבים. על הגבעה שמדרום לעיר ניצבים שרידיו של מבצר צלבני שבנו ההוספיטלרים מרודוס הסמוכה, ומזרחית לו חצובים בסלע קברים שנחצבו כמצבות לנכבדי טלמסוס. בפטהייה נמצא מוזיאון המציג ממצאים מהתקופה הליקית מהעיר וכן לוח תלת לשוני ביוונית, ארמית וליקית שהתגלה במקדשי לטואון ואשר סייע בפיענוח השפה הליקית. העיר היא נקודות ההתחלה של נתיב ההליכה הארוך של הדרך הליקית.

ערים תאומות
-----------

* ארצות הבריתארצות הברית אוסטין, טקסס, ארצות הברית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פטהייה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של פטהייה
* פטהייה, ברשת החברתית פייסבוק

* פטהייה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* פטהייה, ברשת החברתית אינסטגרם
* אתר תת-הנפה
* אתר אודות העיר
* תמונות מפטהייה
* אודות מוזיאון פטהייה
* פטהייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Turkey: Administrative Division (Provinces and Districts) - Population Statistics, Charts and Map
2. ↑  Martyr Pilot Captain Fethi: His name was given to Fethiye (טורקית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007567763305171
* GND: 4236689-6
* LCCN: n91099061
* VIAF: 153744206
* WorldCat (עם VIAF): 153744206

 |