recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
איור של מסוניקס
**מזוניכידים** (שם מדעי: Mesonychia) היא סדרה נכחדת של יונקים טורפים בינוניים עד גדולים, הקרובים אל מכפילי הפרסה והלווייתנאים. לעיתים מאחדים את המזוניכידים והלווייתנאים ליצירת קבוצת-העל "*Cetruminantia*". אלה היו יצורים שהיו קרובים מאוד לטורפים והחלו להפוך לפרסתנים.

המזוניכידים הופיעו לראשונה בתחילת הפלאוקן, אולם מספריהם קטנו במהירות בסוף עידן האאוקן עד שהאחרון שבהם, המונגולניקס, נכחד בתחילת האוליגוקן. מקורם כנראה ביבשת אסיה, שם נמצאו מאובנים של המזוניכיד הפרימיטיבי ביותר *Yangtanglestes*, שחי כנראה בתחילת הפלאוקן. הם חיו כנראה בסביבות חיים מגוונות ביותר. מאחר שטורפים אחרים כמו הקראודונטים היו מעטים או שלא חיו כלל באותם אזורים, סביר כי המזוניכידים היו מטורפי העל באזורי המחיה של אסיה בתקופת הפלאוקן. מזוניכידים אחדים התפשטו גם לאירופה ולצפון אמריקה, וביבשת האחרונה הם כנראה היו הטורפים הגדולים ביותר עד אמצע האאוקן.

המזוניכידים דמו במידת מה לזאבים. לראשונים שבהם היו חמש אצבעות בכפות רגליהם, והם כנראה הלכו על כל כפות הרגליים. לעומת זאת, למזוניכידים מאוחרים יותר היו ארבע אצבעות שהסתיימו בפרסות קטנות, שכנראה שיפרו את יכולתם לרוץ. מערך שיניהם כלל שיניים טוחנות שהותאמו להפעלת כוח אנכי, שיניים טוחנות תחתונות שהיו דמויות להב, וכן שיניים שנועדו לחתוך בשר. השיניים הטוחנות היו קהות ושחוקות, וכנראה ששימשו לחיתוך בשר או ריסוק עצמות. ייתכן שחלק מהמינים ניזונו גם מדגים או שהיו אוכלי נבלות.

טקסונומיה
---------

בעבר נחשבו המזוניכידים לחלק מקבוצת הקראודונטים, אולם הם הוסרו ממנה והם מרכיבים סדרה משלהם המכילה שלוש משפחות:

* האפלודקטיים (Hapalodectidae)
* מזוניכידיים (Mesonychidae)
* טריסודונטיים (Triisodontidae)

לעיתים שלוש המשפחות מסווגות כחלק מסדרת הקונדילרסים. בממוצע, כמעט כל המזוניכידים גדולים מהקראודונטים ומהמיאקויים (Miacoidea; מסדרת הטורפים) של תקופות הפלאוקן והאאוקן.

שיניהן החותכות המשולשות של המזוניכידים מזכירות מאוד את שיני הלווייתנאים (לווייתנים ודולפינים), ובמיוחד את שיני הלווייתנים הקדומים. דמיון נוסף בין שתי הקבוצות נעוץ במבנה הגולגולות שלהם וכן במאפיינים מורפולוגיים אחרים. מסיבה זו, מדענים סבורים כי המזוניכידים הם אבותיהם הישירים של הלווייתנאים. ואולם, גילוים של גפיים אחוריות אצל הלווייתנים הקדומים, כמו גם ניתוחים פילוגנטיים, מראים כי הלווייתנאים קרובים יותר להיפופוטמיים ולמכפילי הפרסה מאשר למזוניכידים. תוצאות דומות התגלו גם במחקרים מולקולריים. כיום, מרבית הפלאונטולוגים מטילים ספק בהשערה שהלווייתנאים התפתחו מתוך המזוניכידים, ומציעים במקום זאת כי הלווייתנאים התפתחו מאב קדמון משותף עם משפחת האנתרקותריים, אבותיהם המימיים למחצה של ההיפופוטמיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מזוניכידים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
 |

* על טורפים, קראודונטים ופרסתנים טורפים.
**חולדת קנים ענקית** (שם מדעי: Thryonomys swinderianus) היא מין של דמוי קביה גדול החי ברחבי אפריקה. זהו מכרסם גדול ואיטי והוא שייך למשפחת חולדות קנים לצד המין חולדת קנים קטנה. מכרסמים אלה אינם קשורים לחולדות אמיתיות.

החולדה יכולה להגיע לאורך 50 ס"מ ולמשקל של 4–7 ק"ג ואפילו ל-10 ק"ג. הם בעלי פרווה ארוכה חומה, אוזניים קצרות, ראש גדול בעל לסתות גדולות וחזקות ורגליים קטנות יחסית. הזנב עגול והרגליים הקדמיות גדולות מהאחוריות מעט. בכל אחת מהם שלוש אצבעות.

הם חיים בקבוצות קטנות שבראשם זכר בכיר והם חיים בין העשבים או מתחת לאדמה ויוצאים בלילות לאכול עשבים. במקרה שהם מפוחדים הם ירוצו למקווה מים וישחו עד שתחלוף הסכנה.

חולדות אלה קיבלו את שמם עקב מנהגם לאכול קני סוכר שמגודלים במטעים וכתוצאה מכך לגרום לנזקים כלכליים. כמו כן הם התרגלו לפשוט על מטעים של תירס, מניהוט מצוי ועל שדות חיטה. כתוצאה החקלאים צדו את החולדות האלה, להגנה אך גם לשם בשרם שנחשב למשובח מאוד. למרות הציד והגידול בשבי כחיית מחמד, החולדות הללו אינם בסכנה בטבע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חולדת קנים ענקית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  חולדת קנים ענקית באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007549532005171

 |
יפןיפן
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא שיגה. 
**קִיוֹשִׁי שִׁיגָה** (ביפנית: 志賀 潔; ‏7 בפברואר 1871 – 25 בינואר 1957) היה רופא ובקטריולוג יפני.

חייו
----

שיגה, שנולד במקור עם שם המשפחה סאטו, נולד בסנדאי שבמחוז מיאגי, יפן. הוא סיים את לימודי בית הספר לרפואה באוניברסיטת טוקיו הקיסרית בשנת 1896 והחל לעבוד במכון לחקר מחלות מידבקות תחת ניהולו של קיטסאטו שיבסבורו. הוא התפרסם בזכות גילוי החיידק *Shigella dysenteriae*, חיידק מתג מהסוג *Shigella* הגורם לדיזנטריה, בשנת 1898, בעת מגפה חמורה שבמהלכה דווחו למעלה מ-90,000 מקרים של דיזנטריה עם שיעור תמותה של כמעט 30%. סוג החיידק נקרא על שמו של שיגה כמו גם הרעלן שיגה שהוא מייצר.

לאחר גילוי החיידק עבד שיגה עם פאול ארליך בגרמניה בין השנים 1901 ל-1905, ואחרי שחזר ליפן המשיך את מחקרו עם קיטסאטו. הוא מונה לפרופסור באוניברסיטת קאיאו בשנת 1920. בין השנים 1929–1931 היה הנשיא של אוניברסיטת קייג'ו הקיסרית בקייג'ו ויועץ רפואי בכיר למושל הכללי של קוריאה. שיגה קיבל את אות מסדר התרבות בשנת 1944, וכן את אות מסדר האוצר הקדוש, דרגה ראשונה, עם מותו ב-1957.

ראו גם
------

* קיטסאטו שיבסבורו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קיושי שיגה** בוויקישיתוף
* קיושי שיגה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 143619829
* ISNI: 0000 0001 1769 334X
* LCCN: nr97027411
* NDL: 00070609
* NKC: nlk20010092547
* NLG: 242110
* NTA: 186027680
* SUDOC: 109579798
* VIAF: 71298166
* WorldCat: lccn-nr97027411

 |
יפןיפן
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא איצ'יקי. 
**קיונאו איצ'יקי** (ביפנית: 一木 清直;‏ 16 באוקטובר 1892 - 21 באוגוסט 1942) היה קצין בצבא היפני הקיסרי במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

איצ'יקי נולד במחוז שיזואוקה, וסיים את לימודיו במחזור ה-28 של האקדמיה הצבאית הקיסרית בשנת 1916. לאחר מכן שימש מדריך בבית הספר לרגלים במחוז צ'יבה.

### מלחמה בסין

ב-1934 קיבל איצ'יקי דרגת מייג'ור, וב-1936 קיבל פיקוד על גדוד בחיל המצב היפני בסין. ב-7 ביולי 1937 ערכו כוחות יפנים תמרונים צבאיים ליליים בסמוך לגשר מרקו פולו שבבייג'ינג, וירו כדורי סרק לעבר בסיס סיני שניצב בסמוך. הסינים, שחשבו שמדובר באש חיה, השיבו אש תותחים. משאחד מהחיילים היפנים לא שב לעמדתו, חשב קיונאו איצ'יקי שנפל בשבי הסינים, והורה לתקוף את העמדות הסיניות. תקרית גשר מרקו פולו למעשה גרמה לפרוץ מלחמת סין–יפן השנייה. לאחר התקרית שב איצ'יקי ליפן, ושימש מדריך בבתי הספר של הצבא הקיסרי.

### המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט

עם פרוץ המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט בדצמבר 1941 קיבל איצ'יקי דרגת קולונל ואת הפיקוד על הרגימנט ה-28. ביוני 1942 הוביל איצ'יקי את הכוח שנשלח לכבוש את אטול מידוויי, אך תבוסת כוחות הצי הקיסרי היפני היפניים בקרב מידוויי הביאה לביטול המבצע. באוגוסט 1942 סופח הרגימנט של איצ'יקי לארמייה ה-17, ונשלח לדרום האוקיינוס השקט. באותו חודש נחתו כוחות בעלות הברית בגוודלקנל שבאיי שלמה, ובתגובה נשלח איצ'יקי בראש חלק מהרגימנט שלו (הגדוד השני וכוחות מסייעים) לאי במטרה לכבוש את שדה התעופה מידי בעלות הברית.

ב-19 באוגוסט הובילו שש משחתות את איצ'יקי ו-916 חיילים מבסיס הצי בלגונת טרוק לטאיבו פוינט, נקודה במערב החוף הצפוני של גוודלקנל. הפיקוד העליון הורה לאיצ'יקי להקים ראש חוף בטאיבו ולהמתין להגעת שאר הרגימנט שלו, אך הוא החליט להתקדם לעבר קווי בעלות הברית עוד באותו היום. מהמודיעין שנמסר לו טרם הנחיתה, חשב איצ'יקי שבאי נמצאים כ-2,000 מגינים, אך למעשה מספר היה מעל 11,000 נחתים מחיל הנחתים של ארצות הברית, שהיו מחופרים היטב מסביב לשדה התעופה.

בליל ה-21 באוגוסט נהדף הכוח של איצ'יקי בקרב טנרו לאחר שערך מספר התקפות חזיתיות, ובשעות היום חוסל הכוח כמעט לחלוטין.

ישנן גרסאות סותרות לגבי גורלו של איצ'יקי. חלק מהעדויות מצביעות על כך שהוא נהרג במהלך אחת ההתקפות החזיתיות בליל הקרב, בעודו מוביל את חייליו במתקפת בנזאי. גרסאות אחרות גורסות שאיצ'יקי ביצע ספוקו – התאבדות יפנית מסורתית – כדי לכפר על הבושה שבתבוסת כוחות.

ראו גם
------

* תקרית גשר מרקו פולו
* קרב טנרו

קישורים חיצוניים
----------------

* Peter Chen. Kiyono Ichiki, World War II Database.


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2018056867
* VIAF: 2370153895175702410000
* WorldCat: lccn-n2018056867

 |
**יִשְׂרָאֵל קֵרִידוֹ (קְוֵרִידוֹ)** (בהולנדית: **Israël Querido**; ‏1 באוקטובר 1872, אמסטרדם – 5 באוגוסט 1932, אמסטרדם) היה סופר ומשורר הולנדי יהודי, שלאחר תחילת המאה, היה, יחד עם הרמן היירמנס (אנ') (1864–1924), אחד מהדמויות הידועות ביותר של הנטורליזם ההולנדי.

נולד למשפחה יהודית ספרדית ממוצא פורטוגלי, עבד כשען, כצורף, בתעשיית היהלומים, ככנר וכעיתונאי. את הופעת הבכורה שלו כסופר הוא ערך ב-1893 עם אוסף שירים בשם "Verzen" ("פסוקים"), ולאחריו "Gedichten" ("שירים"; 1894), שנכתבו בהתרשמות של ביקור בפריז.

יצירת הפרוזה הראשונה של קרידו "Levensgang" ("אורח חיים"; 1901) הייתה נטורליסטית ביותר והתבססה על המודל של אמיל זולא. לאחר מכן פרסם את "Daarna volgde Menschenwee"‏ (1903). יצירתו הגדולה הראשונה הייתה מחזור ארבעת הכרכים של הרומנים "De Jordaan" ("הירדן"), המורכב מ: De Jordaan‏, (1912) ‏Van Nes en Zeedijk‏ (1914), Manus Peet‏ (1922) ו-Mooie Karel ‏(1925). הוא התרחק בהדרגה מהנטורליזם וכתב עוד מחזור גדול של רומנים היסטוריים, בעקבות הדוגמה של לואי קופרוס: "De oude waereld, het land van Zarathustra" ("העולם העתיק, ארץ זרתוסטרה"; 1918–1921). העבודה בת שלושה כרכים על המלך חשיארש הראשון והאימפריה הפרסית אוירה על ידי וילם אדריאן ואן קונינבורך (Willem Adriaan van Konijnenburg‏; 1868–1943). יצירותיו בנושאים תנ"כיים כוללים את המחזה "Saul en David" ("שאול ודוד"; 1914) ואת הרומן Simson ("שמשון", 1927). על רקע הספרדי של משפחתו כתב במחזה "Aron Laguna"‏ (1916) ובסדרת רומנים "Het volk Gods" ("עם האלוהים", 1931–1932).

אחיו הבכור היה המו"ל עמנואל קרידו (אנ') (1871–1943), שייסד את ההוצאות "Em. Querido's Uitgeversmaatschappij NV" ב-1915 ו-"Em. Querido's Uitgeverij" ב-1933, שמילאו תפקיד חשוב בפרסום ספרות הגולים הגרמנים (אנ').

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ישראל קרידו** בוויקישיתוף
* ישראל קרידו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

* Querido, Israël (1872-1932)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הערך קֵרִידוֹ (קְוֵרִידוֹ), יִשְׂרָאֵל באנציקלופדיה העברית, כרך ל', עמוד 147

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309399205171
* BnF: cb10370591n (data)
* BPN: 47869525
* GND: 172322774
* ISNI: 0000 0001 2211 4269
* LCCN: n88132217
* NTA: 06915502X
* SUDOC: 115370358
* VIAF: 58168930
* WorldCat: lccn-n88132217

 |
"**Portrait 1975**" (בעברית: "דיוקן עצמי 1975") הוא שמה של סדרת הדפסים מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין. הסדרה, בת חמישה הדפסים שהוצאה כפורטופוליו אחד, מתארת דגמים של פסלים שונים בעיצוב האמן.

תיאור
-----

בשנת 1975 יצר יגאל תומרקין סדרה של חמישה הדפסים בסדנת ההדפס ירושלים, במהדורה בן 18 עותקים. הייתה זו סדרת ההדפסים הראשונה שנוצרה בסדנה. חמשת ההדפסים הם: "פורטרט + מצפור ערד", "פורטרט + אינפלציה + הצעה לאנדרטה בלטרון", "פורטרט + ים", "פורטרט + ירושלים + הצעה לפסל לשלום" ו-"פורטרט + Made in U.S.A". העבודות הודפסו בידי אריק קילמניק וסידון רוטנברג על גיליונות נייר בגובה של 56 ס"מ וברוחב 76 ס"מ. 10 עותקים מן הסדרה נמכרו כפורטפוליו המלווה בדף שער כתוב ובו טקסט באנגלית. העבודות נוצרו בטכניקה של תצריב צילומי שלו הוסיף האמן תחריט יבש וגלגול צבע באחד ההדפסים שילב תומרקין גם טכניקה של תלחיץ של אחת מפלטות ההדפסה.

העיצוב של כל ההדפסים דומה: השליש הימני של הפורמט מוקדש לתיאור דיוקנו של האמן, כפי שהוא מופיע בתצלום שממנו בולט חלק של פסל. בנוסף, מופיעים גם טביעות אצבעותיו וחתימתו, הנתונים בפורמט של טופס רשמי. צדו השמאלי של כל הדפס מתאר, בסגנון קולאז'י, דגם של אנדרטה או פסל בעיצובו של האמן וכן טקסטים שונים פרי עטו. על הדגמים נמנים אנדרטת הבקעה (1972), מצפור ערד (1968) ועוד. חלק גדול מן הקולאז'ים והדימויים שנוצרו עבור הסדרה שמורים בארכיון הסדנה.

הכותרת "דיוקן עצמי", מרמזת על כמה רמות של ייצוגיות עצמית של האמן בעבודות. הכותרות "TOP" ו-"BOTTOM" (בעברית: למעלה, למטה), מחזקות את האופי הרשמי של העיצוב, כמו גם מרמזות על משלוח מטפורי של העבודה. עדנה מושנזון (1992) תיארה את העבודות כ-אקט של הנצחה עצמית מתריסה".

הערות שוליים
------------

1. ↑  בשל העובדה כי עדיין היה חסר ציוד בסדנה, ההעברה הצילומית נעשתה בעזרת אמולסיה ואור שמש.
2. ↑  מריחה נקודתית של צבע על גבי הפלטה. לרוב נעשית בעזרת גלגלת צבע.
3. ↑  מושזון, עדנה (אוצרת), **יגאל תומרקין: הדפסים 1991-1962**, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 1992, עמ' 14.

| **יגאל תומרקין** |
| --- |
| פיסול | שעון בארוקי (1957) • דיוקן האמן כלוחם צעיר (1965) • דיוקן האמן כפילוקטטס צעיר (1966) • אנדרטת השלום (1966) הכניסיני תחת כנפך (1966) • הוא הלך בשדות (1967) • סדרת האסטרונאוטים • מצפור ערד (1968) • קצבים (1969-1968) • עידן המדע (1969) • מלנכוליה (פסל) (1972) • גן שעוני השמש (1972) • התרחשויות (1972) • קיר רפלקטיבי (1978-1975) • השיר על האדמה (1978) • מחווה לרוברט קאפה (1985) • שבת של מכשפות (1988) • ?Macht Arbeit Frei ‏(1992) • שבעת עמודי החכמה שלי (1992) |  |
| ציור והדפס | פאניקה אודות מכנסיים (1961) • דיוקן עצמי 1975 (1975) • פייטה, פייר פאולו פאזוליני (1979) • קרב העיוורים והחזירה - להיינריך פון קלייסט (1979) • מחווה לקולנוע (1979) • שר היער - מחווה למישל טרונייה (1986-1985) • סוס העץ מיכאל (1987) |
| אנדרטאות | ביג צ'יף (1968) • אנדרטת הבקעה (1972) • אנדרטה לנופלים (אשקלון) (1972) • אנדרטה לשואה ולתקומה (1975) • אנדרטה לזכר חללי המשחתת אילת (1994) |
חגיגות יום שביתת הנשק, טורונטו קנדה 1918
**יום שביתת הנשק** (באנגלית: **Armistice Day**) הוא היום בו נכנסה לתוקפה הפסקת האש במלחמת העולם הראשונה, ב-11 בנובמבר 1918, בשעה 11:00. היום נחגג כחג לאומי בצרפת, בלגיה, סרביה וניו זילנד. במדינות חבר העמים הבריטי הוא נקרא יום הזיכרון (Remembrance Sunday), המוקדש לזכר הנופלים במלחמות, ונערכים בו טקסים ושתי דקות דומיה לאומיות בשעה 11:00. בארצות הברית הוא נקרא יום הווטרנים ונקבע כיום חג לכבוד כל ותיקי המלחמות שבהן השתתפה המדינה.

שביתת הנשק הכוזבת ב-7 בנובמבר
-----------------------------

ב-7 בנובמבר 1918 נפוצה ברחבי העולם שמועה לפיה הגרמנים חתמו על הסכם שביתת הנשק וכי המלחמה הסתיימה בשעה 2 בצהריים באותו היום. הידיעה הכוזבת הגיעה גם לכותרות העיתונים שהכריזו על סיום המלחמה. ברחבי העולם יצאו רבים לרחובות לחגוג את סיום המלחמה.

מקור השמועה בהפסקת אש מקומית שאישרו הצרפתים כדי שהמשלחת הגרמנית תוכל לעבור את קו החזית ולהגיע ליער קומפיין סמוך לקומפיין, מצפון-מזרח לפריז, שם התנהלו השיחות על הפסקת האש. הידיעה על הפסקת האש המקומית נקלטה בשגרירות האמריקאית בפריז ושם פורש השדר כאילו הגרמנים חתמו על הפסקת האש הכוללת. הידיעה שודרה לארצות הברית ונפוצה ברחבי העולם. תוך מספר שעות הובנה הטעות אולם בשלב זה כבר החלו החגיגות הספונטניות במקומות רבים.

נפגעים ביום שביתת הנשק
----------------------

הסכם שביתת הנשק שסיים את מלחמת העולם הראשונה נחתם ב-11 בנובמבר 1918 בשעה 5 בבוקר, אך קבעה את השעה 11:00 כשעת סיום הלחימה בשל הקושי להודיע לכוחות המפוזרים על הפסקת הלחימה. במשך השעות בין חתימת הפסקת האש לכניסתה לתוקף נהרגו 863 חיילים מבריטניה וחבר העמים, וכ-3,000 לוחמים אמריקאים נהרגו או נפצעו בקרבות האחרונים בהם השתתפו. החייל הבריטי האחרון, טוראי ג'ורג' אדווין אליסון נהרג בשעה 9:30, כ-90 דקות לפני כניסת הפסקת האש לתוקף. הוא לחם ברציפות במלחמה מאז 1914. אוגוסטין טרבושן הוא החייל הצרפתי האחרון שנהרג. הוא נורה בשעה 10:45 כשנשלח להודיע לחבריו שיצאו להתקפה מעבר לנהר מז כי המרק יוגש לאחר הפסקת האש. 

טוראי הנרי גנטר מצבא ארצות הברית נהרג בשעה 10:58 בעת התקפה על עמדת מכונת ירייה גרמנית והוא באופן רשמי ההרוג האחרון במלחמת העולם הראשונה. דקה לאחר מכן, בעת כניסת הפסקת האש לתוקף, נכנעו החיילים באותה עמדה לחבריו ליחידה. 

באופן רשמי ביום זה מעל 10,000 חיילים נהרגו (כולל פצועים שנפצעו קודם לכן ומתו מפצעיהם ביום זה), נפצעו או הוכרזו נעדרים.

75 חיילים צרפתיים נהרגו באותו היום, אולם תאריך המוות שלהם שונה ל-10 בנובמבר כדי למנוע ממשפחותיהם את התסכול מכך שיקיריהם נהרגו ביום האחרון למלחמה, וכדי למנוע מחלוקת לגבי זכאותם של יורשי הנופלים לתגמול מוגדל בגין מוות בעת מלחמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יום שביתת הנשק** בוויקישיתוף
* נובמבר 1918, באתר historylearningsite

הערות שוליים
------------

1. ↑  The False Armistice in Britain
2. ↑  The False WWI Armistice Report That Fooled America

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007544335805171
* LCCN: sh94004914

 |
**יהודית לוזיה-אשכנזי** (נולדה בשנת 1942) היא שחיינית עבר ישראלית שהייתה חברת נבחרת ישראל בשחייה.

ביוגרפיה
--------

לוזיה, בת לשושנה ומנחם, עולים מסוריה ואחות לאלי (1939) ורינה, נולדה וגדלה בקיבוץ אפיקים. אביה היה פעיל העלאת הילדים מסוריה בעליית האלף ויוצר מחברת לוזיה. בגיל 12, גילתה שהיא קרויה על שמה של אחותה הבכורה, יהודית לוזיה, שבהיותה בת שנתיים ו-6 חודשים ב-13 ביוני 1938, מעדה לתוך תעלת השקיה, נסחפה בזרם המים למרחק רב, טבעה וכך מצאה את מותה. היא התאמנה בהדרכת שמריהו נאבל.

### 1955

באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1955 זכתה לוזיה במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:46.5 דקות, אחרי דורית שרצר מברית מכבים עתיד שקבעה שיא מכבי חדש של 1:36.3 דקות ורחל ברגשטיין מהפועל גוש זבולון (1:41.2 דקות).

### 1956

באליפות ישראל שנערכה בבריכת בת גלים שבחיפה בתחילת אוקטובר 1956 זכתה לוזיה במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:43.6 דקות, אחרי שושנה ריבנר (1:33.2 דקות) ודורית שרצר (1:33.6 דקות), שתיהן מברית מכבים עתיד.

### 1957

באליפות הפועל ה-14 בשחייה שנערכה בחדרה בספטמבר 1957 זכתה לוזיה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא הפועל חדש של 1:35.5 דקות, שיפור לשיא של ברגשטיין (1:35.9 דקות). במכביה החמישית שנערכה בשנת 1957 היא סיימה במקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:26.7 דקות.

### 1958

באליפות ישראל שנערכה בבריכת בת גלים בספטמבר 1958 זכתה לוזיה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא הפועל חדש של 1:34.7 דקות, אחרי שושנה ריבנר (1:31.5 דקות) ולפני דורית שרצר (1:36.0 דקות), שתיהן מברית מכבים עתיד ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:24.4 דקות, אחרי חיותה מרצ'ביאק מהפועל תל עמל (3:21.8 דקות) ולפני תמר זליג ממכבי חיפה (3:25.0 דקות).

### 1959

בתחרות שחייה בין נבחרת ישראל לנבחרת יוון שנערכה באתונה ביולי 1959 קבעה לוזיה שיא ישראלי חדש לנערות במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:31.4 דקות.

באליפות ישראל שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה באמצע אוקטובר אותה שנה זכתה לוזיה במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:35.4 דקות, אחרי גלי להב מהפועל תל עמל (1:30.4 דקות) וחיותה מרצ'ביאק (1:34.5 דקות).

חיים אישיים
-----------

נשואה לצבי (צ'ירי) אשכנזי.

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

* קרני עם-עד, יציאת סוריה, באתר ידיעות הקיבוץ, 18 באפריל 2008

הערות שוליים
------------

1. ↑  קרני עם-עד, קדיש מאוחר לאחות הקטנה, באתר mynet‏ קיבוץ, 16 ביולי 2009
2. ↑  קרני עם-עד, האבא והסבא של האלופים, באתר mynet‏ קיבוץ, 13 במרץ 2009
3. ↑  אווירה בינלאומית בבת גלים, חרות, 11 באוקטובר 1955
4. ↑  4 שיאים ארציים הוצבו באליפות ישראל בשחייה, דבר, 7 באוקטובר 1956
5. ↑  שני שיאי הפועל נקבעו בגמר אליפות השחייה, דבר, 1 בספטמבר 1957
6. ↑  ידיעות המכביה - וואכנר, ריבנר ומייק וולק מצטיינים בשחייה, חרות, 22 בספטמבר 1957
7. ↑  ב. מ. עתיד זכתה באליפות השחיה, הַבֹּקֶר, 28 בספטמבר 1958
8. ↑  ע. לפר, ישראל יוון - 101: 52, דבר, 29 ביולי 1959
9. ↑  טראובר ולהב הצטיינו באליפות השחייה, על המשמר, 18 באוקטובר 1959
**שיטות חלוקה** במתמטיקה הוא שם כולל לשיטות מידול גאומטרי הנפוצות מאוד בתכנון גאומטרי מבוסס מחשב (CAGD).
הרעיון הוא ליצור מידול לעקומים ומשטחים בעזרת חוקי עידון היוצרים נקודות חדשות מתוך נקודות בקרה ראשוניות.

כללי
----

התהליך הרקורסיבי יוצר נקודות המהוות בסיס לשלב העידון הבא.
בכל שלב נוצר עקום/משטח על ידי חיבור בין הנקודות, בדרך כלל בעזרת פולינום ליניארי למקוטעין.
כעבור מספר לא רב של עידונם אמור להתקבל עקום/משטח הנראה כחלק.

סוגים שונים
-----------

אנו יודעים להבחין, באופן גס, ב 2 סוגים עיקריים: מקרבים ואינטרפולטוריים.
האחרונים ישמרו על נקודות הבקרה הראשוניים בכל שלבי העידון.
סיווג מקובל נוסף הוא לשיטות ליניאריות ולא ליניאריות וכן לשיטות קבועות בכל רמות העידון וכאלה שאינם קבועות.

### דוגמה פשוטה

תהליך "חיתוך הפינות" של צ'יקין (1969) הוא תהליך היוצר מידול של פולינום B-ספליין ממעלה 2.

*תיאור התהליך :* בהינתן נקודות בקרה {f0} המפוזרות על השלמים נבצע את חוקי העידון הבאים :

(fk+1(2j)=3/4\*fk(j)+1/4\*fk(j+1 

(fk+1(2j+1)=1/4\*fk(j)+3/4\*fk(j+1 

k מייצג את רמת העידון הנדרשת ו- j את מיקום הנקודה בסדרת הנקודות.
על הישר הנקודה ה-j-ית נמצאת במקום ה-j\*2-k .

את חוקי העידון קל לממש במחשב וביצועם כולל זמן ריצה ליניארי לגודל הקלט-קרי מספר הנקודות בקרה.

ראו גם
------

* תכנון בעזרת מחשב
* אינטרפולציה
* אלגוריתם קירוב
מבחנות ניסוי הכוללות ריאגנט ברדפורד לבד (שמאל) וריאגנט עם ליזוזים (ימין)
**שיטת ברדפורד** היא שיטה ספקטרוסקופית למדידת ריכוז חלבון. השיטה מתבססת על השינוי בצפיפות האופטית של חומר הצבע קומסי, כתוצאה מתגובתו עם חומצות אמיניות בסיסיות וחומצות בעלות שיירים ארומטיים שמרכיבות את החלבון. לכן, היא יחסית ותלויה בהרכב החומצות האמיניות של החלבון הנמדד.

חומר הצבע קומאסי, שבטרם התגובה צבעו חום-אדום, תורם אלקטרון לקבוצות הניתנות ליינון בחלבון, דבר הגורם לשינוי במבנה המרחבי של החלבון וחשיפת האזורים ההידרופוביים שלו. אזורים אלה במבנה השלישוני של החלבון נקשרים בקשרי ואן דר ואלס לצדדים הלא-קוטביים של חומר הצבע, ובכך מקרבים בין הקבוצות האמיניות החיוביות למטען השלילי של חומר הצבע. התגובה עם החלבון גורמת לשינוי צבעו של חומר הצבע לכחול. עצמת הצבע (הצפיפות האופטית שלו) יחסית לריכוז החלבון בתמיסה. הצפיפות האופטית נמדדת בספקטרופוטומטר באורך גל של 595 ננומטר, אורך הגל בו הצפיפות האופטית מקסימלית.

יתרונה של שיטת ברדפורד הוא בכך שהיא מדייקת יותר בקביעת ריכוז חלבון בתערובת חלבונים, ופשוטה יותר למדידת דוגמאות רבות. לעומת זאת, השיטה מצריכה הכנת עקום כיול, בניגוד, למשל, לשיטת כימות החלבון בעזרת בליעת קרני UV. כמו כן, הטווח הליניארי שממנו ניתן להסיק את ריכוז החלבון בתמיסה הוא קצר יחסית, ולכן יש צורך בביצוע מספר מיהולים בדרך לטווח זה.

לקריאה נוספת
------------

* Bradford, M. M. (1976) *A Rapid and Sensitive Method for the Quantitation of Microgram Quantities of Protein Utilizing the Principle of Protein-Dye Binding*. Anal. Biochem. **72**:248-254.
* Zor, T. and Selinger, Z (1996) *Linearization of the Bradford protein assay increases its sensitivity: theoretical and experimental studies*. Anal. Biochem. **236**:302-8
**שיטפון** (בפולנית: **Wielka woda**) היא סדרת טלוויזיה פולנית בת שישה פרקים בבימויים של יאן הולובק וברטלומיי איגנסיוק, על פי תסריט מאת קספר באז'ון וקינגה קרזמינסקה. הסדרה זמינה בפלטפורמת נטפליקס החל מ-5 באוקטובר 2022.

תמצית העלילה
------------

עלילת הסדרה היא בהשראת השיטפון שפקד את ורוצלב ביולי 1997, שבו נספו 56 בני אדם (ראו השיטפון במרכז אירופה (1997) (אנ'). עלילת הסדרה מתרחשת במשך ימים אחדים בחודש יולי 1997. הדמויות המופיעות בסדרה הן בדיוניות.

יסמינה טרמר (אגניישקה זולבסקה) היא דוקטור להידרולוגיה המתגוררת עם בן זוגה באזור כפרי של פולין. בעבר הייתה מכורה להרואין, ובהווה היא נזקקת לתחליף מתאדון. לאחר ששלחה למועצת העיר ורוצלב תחזית, לפיה העיר עומדת להיות מוצפת מים עקב שיטפון שייגרם כתוצאה מעליית מהר האודר על גדותיו, היא מוזעקת להתייעצות במטה החירום של העיר. אל מול תחזיתה הפסימית ניצב פרופסור נובאק, הסבור שלא ייגרם על נזק לעיר. כתוצאה מכך הצעותיה לנקיטת צעדים למניעת אסון נדחות תחילה, אך לאחר שהסכנה הופכת למוחשית יותר מתקבלת הצעתה לפנות את תושבי אחד הכפרים באזור, ולפוצץ את סוללות החול שבסמוך לכפר, כדי שזרם המים יציף את הכפר, וכך תימנע הצפת העיר. תוכנית זו נתקלת בהתנגדות עזה של תושבי הכפר, בהנהגת אנדז'יי רבאץ' (אירניוש צ'ופ) ואינה מתבצעת.

התחזית של יסמינה טרמר מתממשת, ומרכז ורוצלב מוצף מים, שמציפים את המרתפים ואת הדירות בקומות הנמוכות. התנועה ברחובות מתאפשרת באמצעות סירות. יסמינה משקיעה מאמץ רב בהעלאת אמה החולה לקומה גבוהה יותר. קובה מאראצ'ק, מתומכיה של יסמינה טרמר במטה החירום, מפציר בבתו בת ה-14, קלרה, להיזהר מהשיטפון, אך היא יוצאת לטיול בוקר עם כלבהּ, רצה אחריו ונסחפת בשיטפון.

עקב הגוויות הרבות של הנספים בשיטפון, בית מטבחיים מוסב לחדר מתים זמני. קובה מאראצ'ק מחפש שם את בתו, אך מגלה שנערה הדומה לה שנמצאת שם אינה בתו. בשיא השיטפון יסמינה וקלרה נפגשות, וקלרה מבססת את השערתה שיסמינה היא למעשה אמהּ שהוסתרה ממנה במשך כל השנים. לאחר שפני המים ירדו, התושבים עוסקים בשיקום הנזקים. יסמינה נפרדת מקלרה אך מבטיחה לשמור על קשר איתה.

קישורים חיצוניים
----------------

* "שיטפון", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "שיטפון", באתר נטפליקס
* "שיטפון", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "שיטפון", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* High Water, טריילר בערוץ יוטיוב של נטפליקס
* ברי כנורי, "שיטפון": כשאסון טבע פוגש מציאות פולישוקית הלקוחה ממקומותינו, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2022

* Joel Keller, Stream It Or Skip It: ‘High Water’ On Netflix, About A Real-Life Flood In Poland And The People Who Tried To Minimize The Damage, Decider, October 5, 2022
* Sourya Sur Roy, ‘High Water’ Ending, Explained: Is It Based On A True Story? Did Jakub And Jasmina Reunite?, Digital Mafia Talkies, October 6, 2022
**מְזָוֶה** הוא מקום מקורר לאחסון מזון. לפני השימוש במקרר היה חלק מהבית וממערך המטבח.

'המזווה' מאת פרנס סניידרס, 1620 (שמן על קנבס)
מקורו של המזווה בימי הביניים, אז היה קיים גם מקצוע אחראי המזווה. מטרתו הייתה לאחסן ולשמר מזון בקירור. לצורך זה מוקם לרוב בקירוב למטבח וחדר האוכל ובהתחשב במיקום השמש - באירופה וצפון אמריקה בצדו הצפוני או המזרחי של הבית, שם נחשף פחות לקרניה ובאוסטרליה ודרום אפריקה בצד הדרומי או המזרחי. בארצות ערב נמצא המזווה לרוב בצורת מרתף.

מתוקף תפקידו הייתה חשיבות רבה לניקיון המזווה ולכן הוקפד על מבנה פשוט. למזווים העל-קרקעיים היו לרוב חלונות קטנים מאוד לאוויר, במבנים מאוחרים יותר בלתי-מזוגגים ומרושתים, ולא היו בהם אמצעי תאורה אחרים. בתוך המזווה היו התקנים שונים לאחסון המזון כמו ווים לתליית בשר, שולחנות ומדפים.

בבתי דירות מן המאה ה-19 ואילך נמצא לרוב המזווה בצורת ארון גדול או חדר מדפים קטן, או שלחלופין נעשה כבר שימוש בארגז הקרח - צורה מוקדמת של מקרר. מוכרים היו עוברים מבית לבית ומשווקים לצרכנים קרח שיוצר במפעלים ייעודיים.

בבתים המודרניים לרוב לא נמצא כבר מזווה. את מקומו תפסו המקרר והמקפיא, כמו גם הנגישות הגבוהה למזון טרי במרכולים. באירופה ובארצות הברית עדיין נבנים בחלק מהבתים חדרי אחסון צמודים למטבחים עבור קופסאות שימורים, מוצרי דגנים, לחם וריבות.

ראו גם
------

* ארון אוויר

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מזוה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מזווה** |
**טראפ EDM** (באנגלית: **EDM trap**) הוא סוגת פיוז'ן של היפ הופ, רייב ו-EDM, שמקורו בתחילת שנות ה-2010 בפופולריות הגבוהה של סוגות מוזיקליות כדוגמת האוס וטראפ. הוא משלב אלמנטים של טראפ, שהוא נגזרת של ההיפ הופ הדרומי (אנ'), עם אלמנטים של מוזיקת דאנס אלקטרונית כמו בילד-אפס, דרופס וברייקדאונס.

ככל שהוא זכה לפופולריות, הוא החל יותר ויותר לשלב אלמנטים של פופ ו-EDM.

היסטוריה
--------

בשנת 2012, סגנון של מוזיקת דאנס אלקטרונית (EDM) שילב אלמנטים של מוזיקת טראפ, ויצרו יחדיו "ביטים מלוכלכים ואגרסיביים ומנגינות אפלות". מפיקים של מוזיקה אלקטרונית, כגון TNGHT, באואר, אראל גריים ופלוסטרדמוס (אנ') הרחיבו את הפופולריות של הסוגה המוזיקלית, והביאו תשומת לב רחבה יותר לצורות הנגזרות של מוזיקת הטראפ. סוגה מוזיקלית זו עשתה שימוש בצלילי טכנו, דאב ואלקטרו בשילוב עם דגימות התופים של רולנד TR-808 (אנ') ודגימות קוליות האופייניות למוזיקת הטראפ.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Melissa Ursula Dawn Goldsmith, Anthony J. Fonseca, **Hip Hop around the World: An Encyclopedia (2 volumes)**, ABC-CLIO, 2018-12-01, מסת"ב 978-0-313-35759-6. (באנגלית)
2. ↑  An Idiot’s Guide to EDM Genres, Complex (באנגלית)
3. 1 2  "Top Five Trap Stars at Ultra Music Festival 2013".
4. 1 2  What is Trap Music? Trap Music Explained | Run The Trap, Run The Trap: The Best EDM, Hip Hop & Trap Music (ב־American English)
**מוזיקת דאבּ** (באנגלית: **Dub music**) הוא תת-סגנון של מוזיקה ג'מאייקנית, שהתפתח מתוך הרגאיי בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20. הצליל המאפיין של הדאב מושג בדרך כלל על ידי הסרת הערוץ הווקאלי מיצירה מוזיקלית קיימת (למעט הותרת קטעים "גזורים" מעטים), תוך שימוש נרחב באפקטים של יצירת הד והשהיה.

מאפיינים
--------

קטע דאב הוא "גרסה" אינסטרומנטלית של שיר רגאיי קיים, המופיעה בדרך כלל כB-Side של תקליט הרגאיי המקורי. גרסת הדאב של השיר, ככלל, תופק באופן שבו ערוצי הבס והתופים מודגשים, וזאת כדי להתאים את הגרסה לניגון ב-Sound Systems. גרסת דאב אופיינית תכלול אפקטים של הד והשהייה המופעלים על כלי הנגינה המקוריים, תוספת של כלי הקשה וקטעים ווקאליים גזורים מהשיר המקורי, אשר נתונים גם הם לעיבוד כבד. למן שנות ה-70 החלו להופיע אלבומים שלמים של גרסאות דאב.

היסטוריה
--------

הדאב התפתח כתת-ז'אנר נפרד מתוך הגרסאות האינסטרומנטליות שהיו נעשות לשירי רגאיי מסחריים. גרסאות אלו החלו לכלול אפקטים פרימיטיביים, ובתחילת שנות ה-70 פעלו בג'מאייקה מפיקים רבים שהחלו להתמחות ביצירת גרסאות דאב, שהלכו ונהיו מורכבות יותר עם הזמן. כבר בשנת 1973 החל המפיק Lee "Scratch" Perry ליצור אלבומי דאב שלמים. 
אלבומו של פרי, "Blackboard Jungle Dub" נחשב לאחד מהאלבומים הראשונים של הז'אנר. במהלך שנת 1975 החל המפיק King Tubby להצטייר כדמות העיקרית בסצנת הדאב, ובעיקר עם הוצאת אלבומו "King Tubby Meets The Upsetter At The Grass Roots Of Dub".

דאב כיום
--------

מאז שנות ה-70 הדאב, כז'אנר, הרחיב את הפופולריות שלו והשפיע רבות על התפתחות המוזיקה האלקטרונית בכלל. במהלך שנות ה-80 החלה לפרוח סצנת דאב בבריטניה, כשמפיקים כמו Jah Shaka ואחרים כמו Mad Professor צברו פופולריות רבה. במהלך שנות ה-90 נודעה לדאב השפעה רבה על תת-הז'אנרים של הרבים של המוזיקה האלקטרונית שהתפתחתה באותה תקופה. כך, באלבומיהם של הרכב הטריפ-הופ מאסיב אטאק ניכרות השפעות דאב רבות, וכך גם בקרב מפיקי צ'ילאאוט כגון Thievery Corporation ו-Kruder & Dorfmeister. הדאב הצמיח מתוכו תת-ז'אנרים נוספים. כך, התפתח הדאב האלקטרוני, ה-דאבסטפ ועוד.

בישראל
------

נראה כי בשנות ה-2000, יחד עם פריחת סצנת הרגאיי הישראלית בכללותה, החלו להופיע מפיקי דאב ישראלים רבים. השפעות דאב ניכרות אף באלבומיהם של שוטי הנבואה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיקת דאב** בוויקישיתוף
* היסטוריה של מוזיקת הדאב
* קטע קול ערן סבאג, ‏"חיים של אחרים" על משוררי הדאב, באתר iCast‏, 2 באפריל 2012

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007542325605171
* GND: 4410293-8
* LCCN: sh2006000765

 |
**לימנונקטיס מקרודון** (שם מדעי: *Limnonectes macrodon*) היא מין של צפרדע ממשפחת הדיקרוגלוסיים החיה בטבע רק באינדונזיה באיים ג'אווה וסומטרה. הצפרדע מצויה סביב לנחלים וגדות נהרות ביערות גשם ובהם היא מתרבה. הצפרדע תוארה ב-1841 בידי החוקרים אנדרה מרי קונסטון דומריל וגבריאל ביברון ומשמעות שם המין הוא: "macro odon" - (מילולית: "גדול ניבים"), עקב השיניים הגדולות דמויות הניבים לאורך אחורי הלסת התחתונה. 

צפרדע גדולה יחסית, חסונה ובעלת רגליים חזקות וירכיים שריריות. אורכה הוא כ-70 מ"מ אך פרטים גדולים נצפו גם בגודל 150 מ"מ. הצפרדע בעלת גוף לח בצבע חום בהיר עד אדמדם עם כתמים כהים לאורכה והיא בעלת ראש גדול וחוטם מעט מוארך. לעיתים מבלבלים בינה לבין המין *Limnonectes blythii*, המצוי גם במזרח אינדונזיה.

הצפרדעים פעילים ביערות הגשם בקרבת מקווי מים ולעיתים נעים אחרי פילים ומטילים ביצים בגומות שיצרו רגליהם, בהם מים עומדים רדודים המהווים הגנה לראשנים והם חסרי דגים טורפים.

הצפרדע מצויה כיום בסכנת הכחדה עקב בירוא יערות ועקב פגיעה במקום חיותה המיימי.

ראו גם
------

* צפרדע הסרטנים - צפרדע קרובת משפחה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לימנונקטיס מקרודון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  לימנונקטיס מקרודון באתר הרשימה האדומה של IUCN
**מישל סַרדוּ** (בצרפתית: **Michel Sardou**, להאזנה (מידע • עזרה); ‏ 26 בינואר 1947, פריז, צרפת) הוא זמר ופזמונאי צרפתי, שהחל את הקריירה שלו ב-1965 ולאורכה כתב והלחין כ-350 שירים והקליט 25 אלבומי אולפן ו-18 אלבומי הופעות, אשר נמכרו בקרוב ל-90 מיליון עותקים.

ביוגרפיה
--------

מישל סרדו נולד בפריז למשפחה של אמני במה שנודעה בצרפת בתחום הקברט עוד מאמצע המאה ה-19. אביו פרננד (1910 – 1976) היה שחקן וזמר ואימו ז'אקי (1919 – 1998) הייתה שחקנית.

הוא החל את הקריירה ב-1965 עת פרסם את שירו "Le Madra" אשר נכתב במשותף עם מישל פוגאן. עד לשלהי שנות ה-60 לא זכו יצירותיו להצלחה רבה. ב-1970 הוציא לאור את אלבומו הראשון "J'habite en France" (מצרפתית: אני חי בצרפת) אשר זכה להצלחה מסחרית והגיע למקום השני ברשימת האלבומים הנמכרים בצרפת.

במהלך שנות ה-70 פרסם סרדו שורה ארוכה של להיטים אשר זכו להצלחה בצרפת ודורגו במקומות גבוהים במצעדי הפזמונים. סרדו הפך לאחד מבולטי האמנים הצרפתיים. חלק משיריו הביעו מחאה נגד הממסד השלטוני הצרפתי. במהלך שנות ה-80 התמסד סרדו ויצירתו מוצבה בזרם המרכזי של המוזיקה בצרפת. הוא זכה להכרה ממסדית ב-1990 ו-1999 זכה לפרס "Victoires de la Musique" מטעם משרד התרבות של צרפת על הישגים יוצאי דופן בתעשיית המוזיקה בצרפת. 

ב-2001 הודיע סרדו על פרישתו משירה והחל לעסוק במשחק.
ב-2004 שב מישל סרדו לתחום המוזיקה והוציא לאור את אלבומו "Du Plaisir". הוא המשיך בהופעות ברחבי אירופה. ב-2012 הוציא לאור אלבום אוסף משיריו.

ב-2005 שודרה בערוץ France 2 בצרפת התוכנית הצרפתים הדגולים ביותר ובה נשאלו אזרחי צרפת מיהם 100 הצרפתים הדגולים בהיסטוריה. מישל סרדו מוקם במקום ה-45 ברשימה.

### חייו האישיים

בשנים 1965 – 1977 היה סרדו נשוי לרקדנית פרנסואז פטרה ולזוג נולדו שתי בנות סנדרין (1970) וסינתיה (1973). 
בשנים 1977 - 1999 היה סרדו נשוי לאליזבת האס ולזוג נולדו שני בנים. הסופר רומאן סרדו (1974), והשחקן דייוי סרדו (1978). 
ב-1999 נישא סרדו לאן-מארי פריה שהייתה העורכת של המגזין Elle.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מישל סרדו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מישל סרדו (בצרפתית)
* מישל סרדו, סרטונים בערוץ היוטיוב

* מישל סרדו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* מישל סרדו, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* מישל סרדו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

* מישל סרדו, באתר אייטונס (באנגלית)

* מישל סרדו, באתר ספוטיפיי

* מישל סרדו, באתר סאונדקלאוד (באנגלית)

* מישל סרדו, באתר Last.fm (באנגלית)

* מישל סרדו, באתר AllMusic (באנגלית)

* מישל סרדו, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* מישל סרדו, באתר דיזר

* מישל סרדו, באתר Yandex.Music (ברוסית)

* מישל סרדו, באתר Discogs (באנגלית)

* מישל סרדו, באתר Songkick (באנגלית)

* מישל סרדו, באתר Genius

* מישל סרדו, באתר SecondHandSongs

* מישל סרדו, באתר טיידל (באנגלית)

* מישל סרדו, באתר אמזון מיוזיק
* דיסקוגרפיה של מישל סרדו, באתר encyclopedisque.fr

הערות שוליים
------------

1. ↑  מישל סרדו – תקציר ביוגרפי, באתר staragora.com, אוחזר ב-28 בנובמבר 2015 (בצרפתית).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14040616k (data)
* GND: 119035448
* ISNI: 0000 0000 8382 3248
* LCCN: n78054024
* MusicBrainz: dee1a19a-1145-4a47-b009-4bef3c1f445d
* NTA: 071982531
* SNAC: w65t3rrr
* SUDOC: 027122824
* VIAF: 51890447
* WorldCat: lccn-n78054024

 |
**חולדה זיפנית אדומה** (שם מדעי: ***Lophuromys sikapusi***) היא מין של מכרסם מהמשפחת העכבריים, הנפוץ באפריקה שמדרום לסהרה במדינות: אנגולה, בנין, קמרון, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, חוף השנהב, גינאה המשוונית, גבון, גאנה, גינאה, קניה, ליבריה, ניגריה, סיירה לאון, טנזניה, טוגו ואוגנדה.

מאפיינים
--------

אורכו של המכרסם הוא אחד עשרה עד שלוש עשרה סנטימטרים, ואורך הזנב 6.5 עד 8.2 סנטימטרים ומשקלו 45–90 גרמים. אורך כפות רגליו האחוריות 2.1 עד 2.3 סנטימטרים ואורך האוזניים 1.5 עד 1.7 סנטימטרים.

צבע הפרווה חום עד אדמדם ולנקבות יש שלושה זוגות של פטמות.

המכרסם חי במרבית מדינות אפריקה שמדרום לסהרה במגוון בתי גידול הכוללים סוואנות, ביצות, אדמות חקלאיות, שפלות, הרים עד לגובה 1,600 מטרים ויערות גשם.

המכרסם חי על הקרקע וניזון בעיקר מחרקים, אך אוכל גם צמחים, חוליתנים אחרים ואפילו נבלות.

המכרסם חופר מתחת לקרקע מנהרות. הקן עשוי מעשב, והנקבה ממליטה בעונה הגשומה 2–3 גורים, לאחר הריון של כ-21 יום. הוא מתחיל להתרבות בגיל חודשיים.

בשל תפוצתו הרחבה של המין ובגלל הסיבה שהוא מצוי באזורים מוגנים רבים, המין מוכר על ידי הרשימה האדומה של IUCN כמין שאינו בסיכון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חולדה זיפנית אדומה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  חולדה זיפנית אדומה באתר הרשימה האדומה של IUCN
**האן** (ביפנית: *han* 藩) היו הפייף של אדונים פיאודלים, או דאימיו, ביפן של תקופת אדו. מלומדים קונפוציאנים החלו להשתמש במילה זו באמצע תקופת אדו כחיקוי לשיטה הפאודלית של סין הקדומה, והמילה הפכה לביטוי שגור בעת תקופת מייג'י. אף על פי שמונח "האן" לא נמצא בשימוש רשמי כיום, מעמדו כמונח המתאר נחלות פיאודליות בתקופת אדו השתרש. 

האן היו טריטוריות בתקופת אדו שהניבו 10,000 קוֹקוּ אורז (יחידת מידה; 1 קוקו=278.3 ליטר) או יותר. מספרם של ההאן השתנה, אך לרוב עמד על סביבות 300. לעיתים היו מקימים האן בתוך טריטוריה של האן אחר, ואלה נקראו שינהאן וניתנו לרוב לבניו של הדאימיו שלא עמדו לרשת אותו. 

ההאן הגדול ביותר ביפן, מלבד זה של השוגון, היה האן קאגה, שהניב מעט מעל מיליון קוקו בשנה. 

ביולי 1871 פורקו כל ההאן לטובת שיטת מחוזות.

השוואה מול פרובינציות
---------------------

פרובינציות ( *kuni* 国) נוסדו ביפן במאה השמינית על ידי הקיסר. הפרובינציות היו חטיבות מנהלתיות של הממשלה המרכזית, ובראשן עמדו מושלים שמינתה החצר הקיסרית בקיוטו. בסוף תקופת הייאן נחלש השלטון המרכזי, והמושלים המקומיים התקשו לעמוד בפני הלוחמים המקומיים. כשנוסדה שוגונות קאמאקורה, נמסר תפקיד שמירת הסדר בפרובינציות לסמוראים המקומיים, שנקראו דאימיו. 

בתקופת מורומאצ'י איבדה החצר הקיסרית את כל סמכויותיה המנהלתיות, וכך יכלו הדאימיו לרכז את כוחם בתוך הפרובינציות. בדרך זו הקימו הדאימיו מערכת שלטונית מרוכזת בתוך כל פרובינציה. שיאה של מערכת זו התבטא בשיטת ההאן, בה שלט כל דאימיו בפייף שלו כממלכה נפרדת בה נהנה מעצמאות יחסית בכל הנוגע לעניינים פנימיים. 

שוגונות טוקוגאווה הגדירה את הדאימיו כסמוראי שהפייף שלו הניב 10,000 קוקו בשנה, ונחלתו של הדאימיו הייתה האן. דאימיו היה רשאי, באישור השוגון, להקים נחלה נפרדת בתוך ההאן שלו, ולמסור אותו למקורביו או לבניו שלא עמדו לרשת אותו. שליטים של נחלות כאלה היו עשויים לזכות בתואר דאימיו מהשוגון, אך לרוב נחלות אלה היו כפופות להאן ממנו יצאו.

כשנפלה שוגונות טוקוגאווה, נותרה שיטת ההאן על כנה למספר שנים נוספות בתקופת מייג'י, אך לבסוף הוחלפה בשיטת המחוזות.

דירוג
-----

ההאן דורגו על פי גודלם ועל פי ההכנסה שלהם, אך הסיווג נקבע לפי חשיבות פוליטית. ההאן הגדול ביותר הקיף שטחים הגדולים משטח פרובינציה. בפרובינציות מוטסו ודווה ניתן לדאימיו מעמד מיוחד מפני שההאן שלהם חלש על הפרובינציה כולה, ועל הדאימו בעלי הדירוג הנמוך ביותר נאסר לבנות טירות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האן** בוויקישיתוף
* האן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4252337-0
* NDL: 00560491

 |
**האמת הסמויה** (בספרדית: **La Verdad Oculta**; באנגלית: **The Hidden Truth**) היא טלנובלה מקסיקנית שהופקה בשנת 2006, על ידי חברת טלוויסה. את שיר הנושא: "Si Te Perdiera", מבצע לואיס מיגל.

עלילה
-----

לפני 25 שנים, מרתה בגדה בסנטיאגו גוסמן עם מריו חנובס, וכתוצאה מהרומן הזה נולדה גבריאלה. כעבור כמה שנים נולדה חולייטה, אחותה הקטנה של גבריאלה ובתם של סנטיאגו ומרתה. יום אחד, אדולפו אבילה שעבד כמנהל בתיאטרון רצח את מרתה סלדיבר, אשתו של שחקן התיאטרון סנטיאגו גוסמן. סנטיאגו, שהואשם ברצח למרות היותו חף מפשע, נמלט מהחוק, שינה את שמו לפאוסטו ואת שם המשפחה שלו ושל בנותיו לגיין. חלפו 25 שנים וגבריאלה הפכה לבחורה יפהפייה הדומה כשתי טיפות מים לאמה המנוחה. היא ואחותה חולייטה עובדות למחייתן כמלצרות במסעדה בשם "סחיטריו". הבעלים של המסעדה הוא לא אחר מאשר אדולפו אבילה, רוצח אימן. על ליבה של גבריאלה מתחרים שני מנהלי המסעדה: דויד חנובס, בנו של מריו חנובס וקרלוס אבילה, בנו של אדולפו אבילה. דויד אוהב את גבריאלה באמת ובכנות; לעומתו, קרלוס יוצא איתה רק כדי להשתעשע איתה. באחוזת חנובס גרות גם שתי אחייניותיו של מריו: אלחנדרה, ארכיטקטית במקצועה, וברתה, אחותה. חואן חוסה ויקטוריה, ישב בכלא 11 שנה על פשע שלא ביצע, על רצח חדרנית במלון בו הוא עבד ואותו ניהלו ביחד מריו חנובס ואדולפו אבילה. העדויות של השניים, בעיקר זו של מריו הן אלה שהרשיעו את חואן חוסה ברצח. בזכות התנהגות טובה, חואן חוסה השתחרר מהכלא. ובכוונתו להתנקם באדולפו ובמריו על שבגללם הוא ישב בכלא על לא עוול בכפו. הוא עובר לגור באחוזה שירש מחברו לתא, גרגוריו פינדה, שנרצח בכלא. חואן חוסה משנה את הופעתו החיצונית, הוא מתקרב לאלחנדרה ואומר לה ששמו הוא חואן אוקמפו, כדי להתנקם בדוד שלה מריו, אך הוא מתאהב בה בצורה בלתי נמנעת.

צוות שחקנים
-----------

* גלילאה מונטיחו - גבריאלה גיין
* גבריאל סוטו - דויד חנובס
* אלחנדרה בארוס - אלחנדרה בלמורי
* אלחנדרו יאנס - חואן חוסה ויקטוריה אוקמפו
* מריה סורטה - יולנדה ריי
* חוליו אלמן - אדולפו אבילה
* הקטור אורטגה - פאוסטו גיין/מריו חנובס
* אריק דל קסטילו - גרגוריו פינאדה
* פביאן רובלס - רוברטו זאראטה
* מרקו מנדז - קרלוס אבילה
* ססיליה טיחרינה - סוסנה
* ארתורו כרמונה - מאוריסיו
* בובי לאריוס - מרכוס
* מרגריטה מגנייה - ברטה בלמורי גנובז
* הארי גייטנר - לאונרדו פיידלה
* מריו סאורט - אבלרדו
* קרלוס מיגל - פליקס
* ז'קלין וולטאירה - דבורה
* ביבלוט מאנסור - מינה
* אלפרדו אלפונסו - סלומון
* אלברטו לוזין - רמון
* קרלה לוזנו - כרמלו
* רוברטו טלו - מריאנו
* קלאודיה טרויו - חולייטה גיין
* סילביה רמירס - אלסה

קישורים חיצוניים
----------------

* "האמת הסמויה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "האמת הסמויה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
העיירה **בושטינה** (באוקראינית: Буштино, ברוסית: Буштына, בגרמנית: Buschtyno; במקורות היהודיים בושטינא או בישטינע) היא יישוב עירוני במערב אוקראינה במחוז זקרפטיה. באזור טייצ'יב. כ-10 ק"מ צפונית לעיר טייצ'יב. בעיירה מתגוררים כ-8500 תושבים.

היסטוריה
--------

המקום נזכר לראשונה בשנת 1389. בושטינה שוכנת באזור ההיסטורי של רוזנות מרמורש שהייתה תחת השלטון האוסטרו הונגרי עד סוף מלחמת העולם הראשונה. אז עבר האזור לשליטת הרפובליקה של צ'כוסלובקיה. בשנת 1940 השלטון עבר לידי הונגריה ששלטה בו עד סוף מלחמת העולם השנייה. מאז עבר האזור לשליטת ברית המועצות ומאז עצמאותה השטח בשליטת אוקראינה.

רוב תושבי העיירה הם רוסינים עם מיעוט הונגרי. במפקד משנת 1930 נמנו בעיירה 3,496 תושבים, מתוכם 1,042 יהודים. בשנת 1957 הוכרז המקום כישוב עירוני.

הקהילה היהודית
--------------

ישוב יהודי במקום התבסס מאוחר יחסית, עקב התנגדות האצולה המקומית. קהילה מאורגנת הייתה קיימת במקום החל משנות החמישים של המאה ה-19. רוב יהודי המקום היו חסידים שהשתייכו בעיקר לחצרות של חסידות סיגט וחסידות ספינקא. בגלל המתח בין החצרות מעולם לא הוסכם על רב למקום, והקהילה השתייכה לגליל של רב העיר טייצ'ב הסמוכה.

המקום התפרסם בעולם החסידי עם התיישבותו של האדמו"ר רבי  מרדכי מנדבורנה בערך בשנת תר"ל (1870). ר' מרדכי ישב במקום עד פטירתו בשנת תרנ"ה (1894), ושם נקבר. כשלושים שנה לאחר פטירתו התיישב במקום נכדו, האדמו"ר רבי איתמר לייפר שכונה האדמו"ר מבישטינא. הוא ישב במקום עד ימי השואה בה נספה. רבי איתמר גם כיהן כרב העיר הבלתי רשמי והיה מקובל כל תושביה היהודים של העיר.

לקראת סוף שנות השלושים של המאה העשרים נוסדו בעיירה התארגנויות של תנועות נוער יהודיות ובהם בית"ר, והחלוץ הצעיר. צעירי החרדים התארגנו במסגרת צעירי אגודת ישראל. 

קברו של ר' מרדכי מנדבורנה בבושטינה
### השואה

יהודי בושטינה עברו את מוראות השואה כמו שאר יהודי המחוז. עם תחילת השלטון ההונגרי, גויסו צעירים רבים לעבודות כפייה בצבא ההונגרי, מהם רובם לא חזרו. בכ"ב בניסן תש"ד (15 באפריל 1944) הוגלו יהודי העיירה לגטו בעיר מאטסלקה, שם הם שוכנו בצפיפות מרובה עם עוד כ-5,000 יהודים מהאזורים הסמוכים. ביום טוב שני של שבועות נשלחו יהודי בושטינה למחנה אושוויץ שם הושמדו רובם. מהשרידים חזרו מעטים לעיירה לאחר השחרור, אך רובם עלו סמוך לאחר מכן לישראל.

כיום מגיעים מבקרים יהודים לעיירה, בעיקר כדי לפקוד את קבר ר' מרדכי מנדבורנה ומשפחתו בבית הקברות היהודי, שם הוקם אוהל על מצבתם.

לקריאה נוספת
------------

* שלמה יעקב גרוס, יצחק יוסף כהן, **ספר מארמארוש: מאה וששים קהילות קדושות ביישובן ובחורבנן**, תל אביב, תשמ"ג
* אלכסנדר קראוס, **הכפר שלנו: סיפורה של העיירה בושטינה 1800-1944**, זכרונותיו של חיימוש מבושטינה. קיבוץ דליה: ארגון יוצאי בושטינה, 1997
* בושט'אהאזא (ביטשינע, בושטינה), בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 86. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בושטינה** בוויקישיתוף
* דף לקהילה עם תמונות, באתר יהודי קארפטורוס(הקישור אינו פעיל)
* "בושטינה", באתר JewishGen (באנגלית)
* בושטינה (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007471630105171
* LCCN: nr2002019939
* VIAF: 148216196
* WorldCat (עם VIAF): 148216196

 |
**הסכם בוקרשט** שנחתם במאי 1812, בבוקרשט, בין האימפריה הרוסית ובין האימפריה העות'מאנית, קבע את התנאים לסיום המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806–1812).

הרקע להסכם
----------

באוקטובר 1806 ציווה הצאר אלכסנדר הראשון על צבאו לחצות את הדניסטר ולכבוש את הנסיכויות הרומניות, נסיכות מולדובה וולאכיה. כדי להסתיר את הכוונות האמיתיות מהמדינות החזקות של אירופה באותה תקופה, צרפת, פרוסיה והאימפריה האוסטרית הכריזו השגרירים הרוסיים באירופה שאין לרוסים כוונה לספח שטחים כלשהם מהאימפריה העות'מאנית וכל רצונם למנוע את כוונתו של נפולאון בונפרטה להעביר את צבאו דרך שטח עות'מאני, כדי לתקוף את רוסיה בגבול הדניסטר, כוונה שהוצהרה על ידי השגריר הצרפתי בקונסטנטינופול.

במשא ומתן שנערך בין רוסיה ובין צרפת לשם כריתת חוזה טילזיט בקיץ 1807 ובשיחות שנערכו בפגישת הצאר עם נפולאון במפגש ארפורט, קיבל הצאר את הסכמת נפולאון לכיבוש הנסיכויות הרומניות, אם יצליח לבצע זאת צבאית.

הדיונים המוקדמים
----------------

בהתבססם על ההסכמה עם נפולאון, הרוסים הגישו הצעות להסכם שלום כבר ב-1811, בשיחות שנערכו בג'יורג'יו, לאחר תבוסות של הצבא העות'מאני ברוסה ובסלובוזיה (בקרבת ג'יורג'יו). לפי הצעות הרוסים הנסיכויות מולדובה וולאכיה, על עריהן ואוכלוסייתן, היו אמורות להסתפח לאימפריה הרוסית לתמיד, כך שהגבול בין שתי האימפריות, הרוסית והעות'מאנית, אמור היה להיות הדנובה.

המתווכים הבריטים והצרפתים ניסו למשוך את הדיונים זמן רב ככל האפשר בעוד מיכאיל קוטוזוב דחק בקבלת ההסכם מהר ככל האפשר וזאת משום שהצדדים התכוננו לפלישה הצרפתית הצפויה לרוסיה. השער הנשגב דחה את ההצעות הרוסיות ואז רוסיה הודיעה שתהיה מרוצה בסיפוח הטריטוריה שבין הסירט ובין הדניסטר. ההתפתחויות הצבאיות והפוליטיות גרמו לכמה פוליטיקאים וגנרלים רוסים להציע לממשלתם שתסתפק בסיפוח הבוג'אק בלבד, אך השתפרות במצב הצבאי הובילה את הרוסים להתעקשות על השטח שבין הפרוט ובין הדניסטר.

תוכן ההסכם
----------

ציור של בית הארחה שבו נערך ההסכם
ההסכם נחתם במאי 1812 בבית הארחה השייך לסוכן הרוסי ממוצא ארמני, עמנואל מרזאיאן. ההסכם כלל 16 סעיפים גלויים ושני סעיפים סודיים. על פי הסעיפים 4 ו-5 האימפריה העות'מאנית העבירה לידי האימפריה הרוסית טריטוריה של 45,630 קילומטרים רבועים עם קרוב לחצי מיליון תושבים, 5 מצודות, 17 ערים ו-695 כפרים. חבל הארץ כונה על ידי הרוסים, החל מ-1813, בשם בסרביה. על פי סעיף 6 הועברו לידי האימפריה העות'מאנית הערים אחלכלכי, פותי ואנאפה, אך רוסיה קיבלה את הנמל סוחומי ועוד יישובים בהרי הקווקז.

החוזה גם קבע מידה רבה של אוטונומיה לסרביה, אוטונומיה שהייתה תשתית לעצמאותה העתידית.

על פי ההסכם התחייבה האימפריה הרוסית להוציא את צבאה מנסיכות מולדובה ולאפשר, במהלך שנה אחת, את זכות התושבים למכור את רכושם ולעקור ממולדובה לבסרביה או מבסרביה למולדובה.

ההסכם נחשב להישג צבאי ודיפלומטי חשוב עבור הצאר הרוסי ואושרר יום אחד בלבד לפני פלישת הצבא הצרפתי לרוסיה. הצבא הרוסי שיצא מהנסיכויות הרומניות התפנה ללחימה בצבא הצרפתי והאימפריה העות'מאנית המובסת כבר לא הייתה בת ברית של הצרפתים.

קישורים חיצוניים
----------------

* הסכם בוקרשט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1256320234

 |
**שחזור** או בשמו האנגלי **Reconstruction**, הוא סרט תיעודי באורך 90 דקות, שהופק ובוים בארצות הברית, על ידי איירין לוסטיג, בשנת 2001. הסרט הוא בשפות אנגלית, רומנית ועברית עם כתוביות באנגלית.

הסרט בנוי סביב אירוע מעברה של מוניקה סביאנו, סבתא של הבמאית והשורדת היחידה של כנופיית יואניד. שם הסרט מחקה במכוון את שמו של סרט שחזור שיצרו שלטונות הביטחון של רומניה, Reconstituirea, כששחזרו שוד בנק שביצעה קבוצה של חמישה גברים ואשה אחת, בבירת רומניה, בוקרשט, ב-1959.

הסרט הוצג בפסטיבלי קולנוע שונים, בהם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ה-19 במסגרת של "זהות יהודית" המשותפת עם הפסטיבל לקולנוע יהודי של בוסטון.

ראו גם
------

* כנופיית יואניד
* השוד הקומוניסטי הגדול

קישורים חיצוניים
----------------

* "שחזור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "שחזור", באתר AllMovie (באנגלית)
* "שחזור", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "שחזור", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* *The Jewish Channel* reviews *Reconstruction*
* Interview with Filmmaker Irene Lusztig
* Woman Make Movies review of *Reconstruction*
**חולדת ענן חיוורת** (שם מדעי: ***Phloeomys cumingi***) הוא מין מכרסם ממשפחת העכבריים המהווה את המין הגדול ביותר במשפחתו. מין זה אנדמי לאי לוזון שבתוך הפיליפינים. לצד חולדת הענן הצפונית (*Phloeomys pallidus*) מאותו האי, הם המינים היחידים של הסוג חולדת ענן.

המכרסם למרות שמו איננו חולדה אמיתית אך מראהו וגודלו מדמים אותו לחולדה. אורכו מגיע ל-44–48 ס"מ, אורך הזנב 32–35 ס"מ ומשקלו 1.45-2.1 ק"ג בממוצע. צבע החולדה חום בהיר ושחור והיא בעלת זנב ארך העוזר לאיזון. החולדה היא מטפסת מיומנת החיה בין הענפים וחללי גזעים. היא יוצאת בעיקר בלילות לחפש מזון. לרוב היא חיה בבדידות או בזוג עם צאצאים אך לעיתים נמצאים בקבוצות יותר גדולות.

החולדה ניזונה בעיקר מעלים אך תגוון גם בפירות שונים. שיניה הגדולות עוזרות לה לתלוש אותו מהעץ. היא אוכלת גם מוצרים חקלאיים כמו בטטות ופירות שאיוט.

היא ממליטה גור יחיד בשנה, בעיקר בעונת הגשמים המאוחרת (בין יוני לדצמבר) והוא נאחז באימו בפטמותיה וכך היא עוברת כשהוא לצידה.

חולדה זו נמצא בסכנה בטבע עקב פגיעה ביערות ועקב ציד לשם תרופות עממיות. פרטים בשבי הגיעו כבר לגיל 13 שנה, חיים ארוכים מאוד ביחס למכרסם.

  

חולדת הענן החיוורת מסווגת כמין פגיע, בשל ציד למטרות מזון ובשל פגיעה בבתי הגידול שלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חולדת ענן חיוורת** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  חולדת ענן חיוורת באתר הרשימה האדומה של IUCN
**בותריוספונדילוס** (שם מדעי: *Bothriospondylus*; מילולית: "החוליה שנחפרה") הוא סוג של דינוזאור זאורופוד בן תור היורה שהיה קרוב לברכיוזאוריים. כיום מעריכים שסוג זה לא רלוונטי.

מאפייני הדינוזאור שנמצאו היו בעיקר חוליות רחבות בעלות כיסי אוויר בדומה לעופות. האורך המשוער של הדינוזאור הגיע ל-20 מטרים והוא היה יצור עבה ומגושם שניזון מצמרות עצים.

מאובניו של דינוזאור זה התגלו במזרח בריטניה לחופי הים הצפוני ונחקר ב-1875 בידי החוקר המפורסם ריצ'רד אוון, אשר נתן את השם לדינוזאורים. בסוג זה השתייכו מספר מינים אך הם הופרדו למינים אחרים, בעיקר לאורניתופסיס, Marmarospondylus ,Lapparentosaurus ו-Vouivria, מרביתם גם הם בוטלו מספק. המין האחרון *Bothriospondylus suffossus* עבר לסוג אורניתופסיס שנראה ששולב ממאובני צטיוזאורוס ואיגואנודון מאוחדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בותריוספונדילוס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Richard Owen, Monographs on the British Fossil Reptilia of the Mesozoic Formations. Part II. Pages 15–93; Plates III—XXII. (Genera Bothriospondylus, Cetiosaurus, Omosaurus.), **Monographs of the Palaeontographical Society** 29, 1875-10-01, עמ' 15–93 doi: 10.1080/02693445.1875.12113267

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |