recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
כיכר העיר בצ'שין
**צ'שין** (בפולנית: Cieszyn, בצ'כית: Těšín, בגרמנית: Teschen, יידיש: טעשין), היא עיר בדרום פולין בגבול עם צ'כיה ומרכז מנהלי של מחוז צ'שינסקי (Powiat cieszyński). בעיר חיים 36,109 תושבים, נכון לשנת 2004.
צ'שין חצויה, מאז סיום מלחמת העולם השנייה, על ידי נחל האולזה וגם על ידי הגבול שבין פולין ובין צ'כיה. החלק הצ'כי של העיר קרוי צ'שין הצ'כית (Český Těšín).

היסטוריה
--------

על פי המסורת הנקוטה בידי תושבי העיר הוקמה צ'שין בשנת 810 על ידי שלושה אחים, Bolko, Leszko ו-Cieszko, בני מלך, שמצאו במקום מעין והחליטו לייסד יישוב. שם הערך נגזר מהאמירה "cieszym się" שמשמעותה היא "אני מרוצה".

שם העיר מוזכר לראשונה במסמך אפיפיורי משנת 1155. במקום הוקמה מצודה וסביבה נבנה היישוב. ליישוב ניתנו זכויות עיר החל משנת 1290, זכויות שאושררו בשנת 1364.

העיר הייתה לבירת דוכסות צ'שין ותושביה היו בעיקר פולנים וצ'כים וגם מיעוטים של גרמנים, הונגרים ויהודים. ניהול המקום היה לסלע מחלוקת בין הפולנים, שמספרם הלך וגדל עם הזמן ובין הצ'כים שמספרם התמעט. במאה ה-19 הפכה העיר למרכז חשוב של האמונה הפרוטסטנטית בין הפולנים. בסיום מלחמת העולם הראשונה, כשפורקה האימפריה האוסטרו-הונגרית, הפך המקום לסלע מחלוקת ביחסי פולין-צ'כוסלובקיה ואפילו היה סיבה למלחמה קטנה ביניהן. בשנת 1920 החליטה ועידת השגרירים על חלוקת העיר וכך נוצרה העיר הצ'כית.

הסכסוך בין פולין ובין צ'כוסלובקיה בין שתי מלחמות העולם מנע משתי המדינות חתימה על ברית מול האיום הגרמני, יתר על כן, פולין השתתפה בחלוקת צ'כוסלובקיה בועידת מינכן וקיבלה את החלק הצ'כי של העיר וסביבותיה, לזמן קצר, עד שנכבשה בעצמה על ידי הגרמנים. אחרי מלחמת העולם השנייה שבה העיר לחלוקה הקודמת. בתקופת הכיבוש הגרמני של העיר הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובערב ראש השנה ובערב יום כיפור ת"ש הועלו באש בתי הכנסת שבעיר. מאוקטובר 1939 ועד קיץ 1942 גורשו כל יהודי העיר, כ-1,600 איש, מזרחה, וגורלם היה כגורל יתר היהודים ביישובים אליהם הגיעו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'שין** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של צ'שין (בפולנית)
* אוסטרוג באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* צ'שין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* צ'שין (מחוז שלזיה, פולין), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555122605171
* BnF: cb119351797 (data)
* GND: 5311974-5
* LCCN: n83059199
* LNB: 000339264
* MusicBrainz: 9f53e025-d2f1-4e08-8a85-50404873d2ef
* NKC: ge128458
* VIAF: 301665953
* WorldCat: lccn-n83059199

 |
**פולקסווגן ג'טה** (באנגלית: **Volkswagen Jetta**) היא מכונית משפחתית המיוצרת משנת 1979 על ידי חטיבת פולקסווגן הגרמנית. שווקה לעיתים תחת שמות אחרים: בורה, סגיטר, ונטו ואטלנטיק. השם **ג'טה** ניתן על שם זרם הסילון (**ג'ט** באנגלית) כמנהג פולקסווגן לקרוא את שמות הדגמים על שם תופעות אקלימיות עולמיות - זרמי אוויר ומים, מאז שעברו לווסת את טמפרטורת המנועים באמצעות נוזלים. מאז הדור הראשון ה**ג'טה** מבוססת על פלטפורמות A של קבוצת פולקסווגן שמזוהה יותר מכל עם הגולף, לכן הג'טה אינה אלא גרסת 4 דלתות סדאן לגולף.

הדור החמישי של הג'טה הוצג בתערוכת לוס אנג'לס ב-5 בינואר 2005 והוצע למכירה לראשונה בארצות הברית. ברוב המדינות הוא כונה "ג'טה", אך במקסיקו ובקולומביה כונה "בורה", בארגנטינה וצ'ילה כונה "ונטו" ובסין הוא נקרא "סאגיטר". במבחני בטיחות של יורו NCAP זכה הדור החמישי בארבע כוכבי בטיחות מתוך חמש.

ביקורת בעיתונות הרכב
--------------------

מבקרי הרכב העניקו לדור החמישי ביקורות חיוביות לרוב, אך חלקם התלוננו כי הרכב איבד קצת מאופיו הייחודי ונדרש לעצבו מחדש.

תמונות
------

* "פולקסווגן ג'טה" - קבריולט "פולקסווגן ג'טה" - קבריולט
* "פולקסווגן ג'טה" - שנת 1998 "פולקסווגן ג'טה" - שנת 1998
* "פולקסווגן ג'טה" - ניידת משטרה "פולקסווגן ג'טה" - ניידת משטרה
* "פולקסווגן ג'טה" - ניידת משטרה "פולקסווגן ג'טה" - ניידת משטרה
* "פולקסווגן ג'טה" - ניידת משטרה "פולקסווגן ג'טה" - ניידת משטרה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פולקסווגן ג'טה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007533628805171
* LCCN: sh85070184
* NKC: ph118192

 |
**סטרולגינו (**באיטלקית: **Strolghino**) הוא סאלומה במטבח האיטלקי המוכן מבשר חזיר (סלומי -ביחיד סאלומה - salume) הם מוצרי בשר איטלקיים האופייניים להגשה כאנטי-פסטו, העשויים בעיקר מבשר חזיר ומבושלים).

מאפיינים
--------

הסטרולגינו הוא דק, ובמשקל ממוצע של 300 גרם, וניתן להכין אותו מ"בשר הרגליים הרזה" של חזיר הבית. בדרך כלל משתמשים בנתחי בשר שנשארו מהכנת פרושוטו. ניתן להכין אותו גם מחלקים מהחזיר שאינם משמשים בשינקין. סטרולגינו עשוי להיות זמין רק לכמה חודשים באזורים מסוימים. ייתכן שיש לו זמן ייבוש קצר יחסית של 15 – 20 יום, מה שמביא למוצר רך מאוד הדומה ל"בשר נקניק טרי ונא".

אטימולוגיה
----------

המילה נובעת מהמילה סטרולגה, שמשמעותה בניב האמיליאני מכשפה או מגידת עתידות, שכן האמינו שהם יכולים לשמש כמנבא מוקדם לאיכות נקניק הקולאטלו - הדורש זמן ייבוש ארוך בהרבה - ממנו הורידו את הבשר ששימש להכנת הסטרולגינו. 

בערים האיטלקיות, קרמונה ופארמה, ניתן להתייחס אליה כאל "סטרולגינו סלמי פילזטה", והכנתו באזורים אלה עשויה לכלול ייבוש ושימור למשך שלושה חודשים. עד 2010 בערך, זמינותו באיטליה הייתה נדירה למדי, אך לאחר זמן זה זמינותו עלתה מעט. עד משנת 2012, סטרולגינו לא היה מוגן או מוסדר באיטליה (למשל עם כינוי מקור מוגן או מעמד גאוגרפי מוגן). סטרולגינו ניתן לזווג עם שמפניה או יין.

אותנטיות
--------

סטרולגינו אותנטי תואר כמיוצר רק בשפלה של פארמה, על ידי יצרני culatello prosciutto. שיטות ייצור אלו אינן מכילים חומרים משמרים למזון ולכן בעלי חיי מדף שלהם פחות מחודשיים. לפעמים המוצר מתואר כבעל חיי מדף ממוצעים של 40 יום. באזור זה, ייצור הקולאטלו והסטרולגינו פועלים במקביל, שכן הסטרולגינו מוכן משאריות של נתחי קולאטלו.

זיופים
------

חלק מהמוצרים המסומנים כסטרולגינו עשויים להיות מזויפים, שהם למעשה סוג אחר של סלמי או סלמי שונה. אלה המסומנים כסטרולגינו והם בעלי מרקם קשה או טעם חריף/מלוח אינם אותנטיים.

ראו גם
------

* שרקוטרי
* רשימה של מזונות יבשים
* רשימת נקניקיות

הערות שוליים
------------

1. ↑  "All our Salami". *Cavalier Umberto Boschi* (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-12-14.
2. ↑  "SALAMI STROLGHINO". *www.levoni.it* (באנגלית). נבדק ב-2023-12-14.
צור מפוספס
כדור עשוי מצור מפוספס
**צור מפוספס** הוא סוג של צור, שבו יש מערכת סדורה פחות או יותר של רצועות קונצנטריות כהות ובהירות לחלופין, הדומות לאדוות במים.

שימוש
-----

מרבצים גדולים של צור מפוספס קיימים באזור פולין קטן, בסמוך לעיירות סנדומייז', אוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי ואילז'ה. בשל היותו נדיר והמראה הייחודי שלו משמש צור מפוספס כיום בייצור תכשיטים, והפך למוצר מקומי לייצוא.

בני התקופה הנאוליתית נהגו לכרות צור מפוספס בסמוך לקשמיונקי אופטובסקיה (Krzemionki Opatowskie), סביב 4,000 לפנה"ס, והוא היה בשימוש בייצור גרזינים.

גאולוגיה
--------

הצור המפוספס מפולין הקטן נוצר ביורה עליון ומורכב בעיקר מ-α-קוורץ. המורפולוגיה של הגרגירים מעידה שהקוורץ אינו תוצר של המרה של אופאל וכלקדון, אלא השקעה ישירה ממי ים. הגבישיות גבוהה יותר במרכז התצביר. לעיתים נוכח בסלע כלקדון, בהיות תוצר של התגבשות מחדש של אופאל. מינרלים אחרים יכולים להימצא בצור בכמויות קטנות: מינרלי חרסית, קלציט, פצלת השדה, נציצים, גלאוקוניט, זירקון, טורמלין ורוטיל.

גוונים שונים של רצועות פרטניות קשורים למספר הגדל ופוחת ולגודל הנקבוביות הגורמים להשתקפות שונה של האור. נקבוביות קטנות ומעטות יותר משקפות פחות אור.

ביאורים
-------

1. ↑  באנגלית crystallinity, אמת מידה לסדר בתוך הסריג הגבישי של מינרל
2. ↑  באנגלית concretion, שלמה שובאל מגדיר מונח זה כ"ריכוז מקומי נוקשה של מינרל שהצטבר בתוך קרקע. מקורו בשטיפה ובשקיעה מחדש של חומר בתוך הקרקע"

הערות שוליים
------------

1. ↑  Bożena Ewa Wódz: *Trzydzieści pięć lat krzemienia pasiastego w biżuterii* (מפולנית: 35 שנים של צור מפוספס בתכשיטנות), Muzeum Okręgowe, 2008, מסת"ב 9788388295324
2. ↑  Elżbieta Dziadosz, Radosław Tarkowski: *Krzemień pasiasty z okolic Ostrowca Świętokrzyskiego nową wizytówką Polski* (צור מפוספס מאוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי, חלון ראווה חדש של פולין)
3. ↑  Wojciech Borkowski, Janusz Bodziszewski: *The use of striped flint in prehistory*, Archaeologia Polona, vol 33:1995, pp. 71-87, PL ISSN 0066-5924
4. 1 2  Paweł Król, Zdzisław Migaszewski: Rodzaje, występowanie i geneza krzemieni. Zarys Problematyki. Historia krzemienia (סוגים, מיקומים, והיווצרות של צור. היסטוריה של הצור), Muzeum Narodowe w Kielcach, 2009, p. 25
**מצר אוטרנטו** (איטלקית **Canale d'Ótranto** או **Stretto di Ótranto**) הוא מצר ים בין חבל פוליה שבאיטליה ממערב לבין אלבניה ממזרח. המצר מחבר בין הים היוני שמדרום לו לים האדריאטי שמצפונו – שניהם שלוחות של הים התיכון. המצר נקרא על שם העיר אוטרנטו השוכנת לחופו בדרום עקב ה"מגף" האיטלקי, ורוחבו המינימלי 72 ק"מ.

היסטוריה
--------

כבר בעת העתיקה נודעה למצר חשיבות אסטרטגית רבה. הלגיונות הרומים חצו אותו, עת הפליגו לרוחבו מברינדיזיום (ברינדיזי) שבאיטליה אל חופו המזרחי, מקום בו החלה הדרך ויה אגנטיה המובילה מזרחה באלבניה של היום. 

הרפובליקה של ונציה, אשר שלטה בים האדריאטי במשך מאות שנים, הקימה בסיסים קדמיים בוולורה ובבוטרינט שבאלבניה, ועל האי קורפו הסמוך למוצאו הדרומי של המצר. ב-1480 חצו העות'מאנים את המצר בדרכם לאיטליה. 

במלחמת העולם הראשונה חסמו מדינות ההסכמה את המצר במטרה להטיל סגר ימי על אוסטרו-הונגריה, פעולה שנודעה כמחסום אוטרנטו. בשנת 1926, ברית בין איטליה לאלבניה עוררה את החשש במדינות הבלקן מחסימת המיצר.

גם במלחמת העולם השנייה היה המצר זירת לוחמה ימית ומימיו שרצו צוללות. בעקבות כיבוש אלבניה בידי איטליה שלטה איטליה על המעבר במיצר. 

המצר הפך בשנים האחרונות לנתיב בריחה של פליטים אלבנים המבקשים להגיע באופן לא חוקי לאיטליה ולארצות האיחוד האירופי. בשל המרחק הקטן בין שתי גדותיו של המצר ובשל היעדר זרמי ים חזקים, ניתן, במזג אוויר טוב ובעזרת סירות מנוע מהירות, לחצותו בכשעתיים בלבד. ב-1998 אפשרה אלבניה לאיטליה להקים תחנת מכ"ם על האי סזני (Sazani, איטלקית Saseno) הסמוך לנמל ולורה שבאלבניה, וזאת במטרה להילחם בתופעה.

גלריה
-----

* מראה מהעיר ולורה באלבניה לעבר האי סזני במצר אוטרנטומראה מהעיר ולורה באלבניה לעבר האי סזני במצר אוטרנטו
* מצר אוטרנטו במפה עתיקה מהמאה ה-17מצר אוטרנטו במפה עתיקה מהמאה ה-17

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מצר אוטרנטו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Frank Kenneth McKinney, The Northern Adriatic Ecosystem: Deep Time in a Shallow Sea, page 29
2. ↑  מצר אוטרנטו, החרות, 1 בספטמבר 1915
3. ↑  כל הבלקן כמרקחה, דואר היום, 16 בדצמבר 1926
4. ↑  העמדות האסטרטגיות בים התיכון, הַבֹּקֶר, 10 ביוני 1940

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007563940205171
* GND: 4567801-7
* LCCN: sh2003008151
* NKC: ge769605
* VIAF: 240537618
* WorldCat (עם VIAF): 240537618

 |
סמל הנקודה הירוקה
**הנקודה הירוקה** (בגרמנית: **Der Grüne Punkt**) היא סמל הרישיון של רשת מערכות איסוף חומרי האריזה של מוצרי צריכה למיחזור, במימון התעשייה. הלוגו הוא סימן מסחרי מוגן ברחבי העולם. מקור הסמל מאירופה ושם בעיקר הוא נפוץ.

מאפיינים
--------

הרעיון למערכת איסוף שכזו נהגה בידי קלאוס טופר (Klaus Töpfer), שר איכות הסביבה בגרמניה בתחילת שנות התשעים. הרעיון הבסיסי שלו הוא שצרכנים הרואים את הלוגו יודעים שהיצרן של המוצר תורם למימון המיחזור של האריזה של אותו מוצר.

האריזות יכולות להיאסף למיחזור בעזרת תשתית שתהיה פרוסה ברשויות המקומיות (בגרמניה למשל ישנם שקים צהובים שצריכים להכיל רק אריזות ריקות המיועדות למיחזור)

המערכת ממומנת בדמי טיפול שהיצרנים של אותם מוצרים משלמים. דמי הטיפול משתנים ממדינה למדינה וחומר לחומר שממנו האריזה מורכבת (כגון נייר, פלסטיק, מתכת, עץ, קרטון וזכוכית). דמי הטיפול צריכים לגלם את עלות האיסוף, מיון והעברה למיחזור של אותן אריזות. המערכת מעודדת יצרנים ויבואנים להקטין את גודל האריזות של המוצרים שלהם שכן זה חוסך להם בדמי טיפול שעליהם לשלם.

סמל הנקודה על מוצר קוסמטיקה
לוגו הנקודה הירוקה מנוהל על ידי ארגון בשם Pro Europe המהווה ארגון הגג של ארגונים אירופיים העוסקים באיסוף והעברה למיחזור של אריזות מטעם יצרנים במדינתם.

לעיצוב סמל הנקודה הירוקה יש דמיון ברור[דרוש מקור: ידוע שזו הסיבה לעיצוב?] לסמל היין-יאנג ולסמל המיחזור.
הסמל רק מעיד על כך שהיצרן של המוצר העביר כספים לארגון העוסק באיסוף ומיחזור אריזות, כדי לממן את המיחזור של אותו מוצר. הסמל לא מעיד על כך שהאריזה של המוצר ניתנת למיחזור.

ראו גם
------

* תווי סימון ותקינה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנקודה הירוקה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  German Green Dot recycling system Deutsche Welle 15.07.2013
2. ↑  אודות ארגון Pro Europe (באנגלית)
מסלול הולכת המידע השמיעתי מהאוזן אל A1 - קליפת המוח השמיעתית הראשונית
**ריכרד לדיסלאוס השל** (בגרמנית: **Richard Ladislaus Heschl**;‏ 5 ביולי 1824, שטיריה – 26 במאי 1881, וינה) היה אנטומאי אוסטרי, שגילה את הפיתול על שם השל.

ביוגרפיה
--------

השל נולד בעיירה ולדסדורף שבשטיריה בשנת 1824.

בשנת 1849 קיבל דוקטורט ברפואה מאוניברסיטת וינה. בשנת 1850 הפך לעוזרו הבכיר של הפתולוג קארל פון רוקיטנסקי.

בשנת 1854 התמנה לפרופסור לאנטומיה בבית הספר לרפואה כירורגית באולומואוץ.

בשנת 1855 הפך לפרופסור לאנטומיה פתולוגית, תת-תחום בפתלוגיה החוקר ביטויי מחלות ברקמות מן החי, באוניברסיטה היגלונית שבקרקוב.

בשנת 1861 התמנה לפרופסור לאנטומיה בבית הספר לרפואה כירורגית של אוניברסיטת גראץ (אנ'). שימש כרקטור האוניברסיטה בשנים 1864–1865.

בשנת 1875 חזר לאוניברסיטת וינה, ולימד בה עד למותו בשנת 1881. לאחר מותו החליף אותו בווינה הנס קונדראט (אנ').

פעילותו המדעית
--------------

השל גילה את "הפיתול על שם השל", פיתול הנמצא בקליפת המוח, על גבי שטח הפנים של האונה הרקתית, היורד לעומק המענית הצידית. הוא פרסם מספר כתבים בעניין.

מיצירותיו
---------

* "Compendium der allgemeinen und speziellen pathologischen Anatomie"‏ - 1855
* "Sectionstechnik"‏ - 1859
* "Über die vordere quere Schläfenwindung"‏ - 1878

הערות שוליים
------------

1. ↑  Österreichisches Biographisches Lexikon und biographische Dokumentation, Heschl, Richard Ladislaus, ‏2003 (בגרמנית)
2. ↑  Austria-Forum | , Heschl, Richard (english), Austria-Forum (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb159859509 (data)
* GND: 11676371X
* ISNI: 0000 0000 5523 4358
* NKC: nlk20000088977
* NTA: 175492492
* VIAF: 27831104
* WorldCat: viaf-27831104

 |
ה**צ'י-הא** (**九七式中戦車 チハ**, יפנית: **טנק בינוני, סוג 97, צ'י-הא**) היה טנק בינוני מתוצרת יפן שהיה בשימוש צבא יפן במהלך מלחמת סין–יפן השנייה ומלחמת העולם השנייה. הצ'י-הא היה הטנק הבינוני הנפוץ ביותר בשירות הצבא היפני, ושימש כבסיס לאין ספור כלי רק"מ אחרים, בכללם נגמ"שים, משחיתי טנקים, תותחים מתנייעים ועוד. עם זאת,

בעל שריון, חימוש עיקרי ומנוע שהיו נחותים בהשוואה לטנקים המקבילים בצבאות אחרים בתקופת מלחמת העולם השנייה, דוגמת השרמן, הקרומוול, ה-T-34 והפנצר סימן 4.

הצדדית הנמוכה שלו יחד עם אנטנת הקשר החצי מעגלית שהותקנה על גג הצריח, הצריח שהוצב בהסטה ימינה, ומערכת המזקו"ם הייחודית, שהתבססה על עקרון הנדנדה המאוזנת, שיוו לצ'י-הא מראה ייחודי שהבדיל אותו מטנקים יפנים אחרים. הצ'י-הא היה פיתוח של הטנק הקל הא-גו וייצג את תהליך המודרניזציה שעבר על התפישה היפנית של לוחמת השריון עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה.

ראו גם
------

* הו-ני 1 - משחית טנקים המבוסס על הצ'י-הא

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **צ'י-הא** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007590787505171
* LCCN: sh2012002658

 |
**ג'פרי ממונמות'** (באנגלית: **Geoffrey of Monmouth**) היה כומר נוצרי שחי במאה ה-12 בוויילס, וידוע כאחד ההיסטוריונים האנגליים הראשונים, וההיסטוריון האנגלי העיקרי שחי בימי הביניים. ג'פרי נולד בשנת 1100 לערך, בוויילס, והיה ככל הנראה ממוצא ברטוני.

ג'פרי למד באוניברסיטת אוקספורד ולאחר סיום לימודיו מונה לארכידיקן (כומר) של מונמות'. בשנת 1152 מונה לדרגת ההגמון של סט אַסָף. ג'פרי נפטר בשנת 1154.

כתביו
-----

ג'פרי כתב מספר כתבים היסטוריים ומיתולוגיים, הראשון שבהם היה **"נבואותיו של מרלין"** (Prophetiae Merlini) אשר נכתב לפני שנת 1135. בספרים אלה מתואר הקוסם מרלין ומעשיו. קודם לכתביו של ג'פרי היה הקוסם ידוע בשם "מרדין" (Myrddin) ומשערים שג'פרי, אשר ידע צרפתית, רצה להימנע משימוש במילה הקרובה לקללה הצרפתית "merde". נבואות אלה היו הכתבים הראשונים שנכתבו על מרלין בשפה שאינה וולשית ותרמו רבות לתפוצות האגדות הארתוריות ואף, לדעת חלק מהמלומדים, השפיעו על נוסטרדמוס עת כתב את נבואותיו.

ספרו השני - **"ההיסטוריה של מלכי בריטניה"** (Historia Regum Britanniae) הוא הידוע מבין ספריו כיום. ספר זה מנסה לתאר את המלכים ששלטו בבריטניה לפני התקופה הסקסונית. מרבית הספר מהווה למעשה מיתולוגיה - אסופה של אגדות שאין להן בסיס היסטורי. לפי ספר זה היה איניאס מלכה הראשון של בריטניה. כמו כן, ספר זה הוא אחד הספרים הראשונים המזכירים את המלך ארתור והטקסט הקדום ביותר המזכיר את שמו של המלך ליר (המאוית Leir במקום Lear).

ספרו השלישי של ג'פרי היה **"חייו של מרלין"** (Vita Merlini), אשר נכתב בין השנים 1149 ו-1151. ספר זה מספר את האגדות הוולשיות על מרידין.

כל ספריו של ג'פרי נכתבו בלטינית והיו בין הספרים הנלמדים ביותר באנגליה של ימי הביניים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'פרי ממונמות'** בוויקישיתוף
* דברי הימים של המאות ה-11 עד ה-13 - מאת ג'פרי ממונמות'
* ג'פרי ממונמות', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ג'פרי ממונמות', באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007385851805171
* BIBSYS: 90616890
* BNC: 000042522
* BNE: XX1152780
* BnF: cb11904619w (data)
* CANTIC: a20002592
* GND: 118716883
* ICCU: CFIV096888
* ISNI: 0000 0001 2321 2370
* LCCN: n50072242
* LNB: 000220701
* NDL: 01120140
* NKC: osa2010597096
* NLA: 35885524
* NLP: a0000002660117
* NSK: 000011867
* NTA: 067464688
* RERO: 02-A000070878
* SELIBR: 188120
* SNAC: w6x66pps
* SUDOC: 026887789
* Trove: 1131081
* VcBA: 495/25179
* VIAF: 89028232
* WorldCat: lccn-n50072242

 |
**לוראן גרה** (בצרפתית: **Laurent Gras**; נולד ב-3 במאי 1965) הוא שף יליד צרפת המתגורר ועובד כיום בארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

גרה נולד באנטיב, הריביירה הצרפתית. הקריירה שלו החלה בארץ מולדתו צרפת, בה עבד במספר מסעדות המחזיקות בניקוד הגבוה ביותר במדריך מישלן האדום, ובכללן: "לוקא-קארטון" של אלן סנדרנס, שם היה שף קו, מסעדתו של גי סאבואה, שם היה השף הראשי, שתיהן בפריז; אוטל דה פארי במונקו, שם היה השף הראשי תחת אלן דיקאס, ו"מסעדת אלן דיקאס" בפריז, שם היה השף הראשי הראשון.

גרה החל לעבוד בארצות הברית ב-1997 במלון וולדורף-אסטוריה, כשף הראשי. שם זכה לדירוג של שלושה כוכבים מרות ריישל בהניו יורק טיימס. הוא נשאר שם במשך ארבע שנים מוצלחות לפני שעבר לסן פרנסיסקו, שם עבד כשף הראשי של מסעדת Fifth Floor. עבודתו זכתה לשבחים, בין השאר ב-San Francisco Magazine, שבחר בו לשף השנה וב-Fifth Floor למסעדה החדשה הטובה ביותר לשנת 2002; כן בחר בו כתב העת Food & Wine לשף החדש הטוב ביותר לשנת 2002 והוא הופיע על עטיפת כתב העת Gourmet ב-2003.

גרה פתח את מסעדתו הראשונה, L2O בשיקגו, במאי 2008. המסעדה הייתה מועמדת לפרס ג'יימס בירד כ"מסעדה החדשה הטובה ביותר" ומדריך GAYOT.com בחר בה כאחת מ-40 המסעדות הטובות ביותר בארצות הברית לשנת 2010. במדריך מישלן הראשון לשיקגו ל-2010 זכתה במסעדה בניקוד המקסימלי של שלושה כוכבים. בנובמבר 2010 עזב גרה את המסעדה עקב חילוקי דעות לגבי ניהול המקום עם הבעלים ריצ'רד מלמן.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר מסעדת L2O
* בלוג המסעדה
* מיכאל נגרן, ריאיון עם לוראן גרה, Center Stage Chicago, ‏2 ביוני 2008

הערות שוליים
------------

1. ↑  רות ריישל, "מסעדות; צעד חדש מקים לתחייה את החדר הישן", הניו יורק טיימס, 28 בינואר 1998
2. ↑  ‏"השף החדש הטוב ביותר של שנת 2002", Food & Wine‏
3. ↑  ‏"לוראן גרה", Chef Wear‏
4. ↑  ‏"‏L2O, אחת מ-40 המסעדות הטובות ביותר בארצות הברית בשנת 2010", gayot.com‏
5. ↑  ריאן סוטון ואנגי לאו, "אליני שעולה 195$ וL2O זכו בשלושה כוכבי מישלן בשיקגו, בלומברג, 17 בנובמבר 2010
6. ↑  פיל וטל, "לוראן גרה עזב את L2O, מלמן מגיב", שיקגו טריביון, 17 בנובמבר 2010
**קרלוס אוגוסטו זופולאטו נבס** (בפורטוגזית: **Carlos Augusto Zopolato Neves**; נולד ב-7 בינואר 1999 בקמפינאס שבסאו פאולו, ברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת מונצה מהסרייה א'.

קריירת מועדונים
---------------

קרלוס גדל במחלקת הנוער של קורינתיאנס. הוא ערך 34 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הברזילאית, בהן הבקיע שער אחד.

ב-28 באוגוסט 2020 חתם קרלוס במונצה, העולה החדשה לסרייה ב'. בתום עונת 2021/2022 העפיל עם המועדון לסרייה א'. ב-13 באוגוסט 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', בהפסד 1–2 לטורינו במסגרת המחזור הראשון לעונת 2022/2023. ב-9 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, בניצחון 0–2 על ספציה במסגרת המחזור התשיעי. בעונתו הראשונה בסרייה א' ערך 35 הופעות ליגה, בהן הבקיע ששה שערים. ב-15 באוגוסט 2023 הושאל לאינטר מילאנו לעונה אחת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרלוס אוגוסטו** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Carlos Augusto è del Monza! באתר הרשמי של מונצה, 28 באוגוסט 2020 (באיטלקית)
**סוחה**
(למפת קוריאה הצפונית מוגדלת)פיונגיאנגפיונגיאנג
המהונגהמהונג
צ'ונגג'יןצ'ונגג'ין
נאמפונאמפו
וונסןוונסן
סינוויג'וסינוויג'ו
טאנצ'וןטאנצ'ון
קאצ'וןקאצ'ון
קסונגקסונג
סריווןסריוון
**הרפובליקה העממית  
של סין**
**רו.**
**קוריאה  
הדרומית**
**ים יפן**
**הים  
הצהוב**סוחה**סוחה**(למפת קוריאה הצפונית רגילה)פיונגיאנגפיונגיאנג
המהונגהמהונג
צ'ונגג'יןצ'ונגג'ין
נאמפונאמפו
וונסןוונסן
סינוויג'וסינוויג'ו
טאנצ'וןטאנצ'ון
קאצ'וןקאצ'ון
קסונגקסונג
סריווןסריוון
**הרפובליקה העממית  
של סין**
**רו.**
**קוריאה  
הדרומית**
**ים יפן**
**הים  
הצהוב**סוחה**סוחה**
**מרכז שיגורים סוחה** (בקוריאנית: **서해위성발사장**), ידוע גם כ-"Pongdong-ri" הוא מרכז שיגורים בצפון-מערב קוריאה הצפונית המותאם לשיגורים של טילים בליסטיים ומשגרי לוויינים.

היסטוריה
--------

עבודות בנייה באתר החלו בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 והורחבו בתחילת המאה ה-21. צילומים שבוצעו בשנת 2008 על ידי לווייני חברת DigitalGlobe הראו התקדמות משמעותית.[דרוש מקור] בתחילת 2011 דווח על סיום הבנייה.[דרוש מקור]

השיגור הראשון בוצע במרץ 2012 כאשר לוויין קוואנגמיונגסונג 3 שוגר באמצעות משגר מדגם אונחה 3. בדצמבר בוצע שיגור נוסף והלוויין הגיע למסלול המתוכנן.[דרוש מקור] ב-7 בפברואר 2016 בוצע שיגור לוויין "קוואנגמיונגסונג 4". השיגור זכה לגינוי ממועצת הביטחון כי היה חשד שמדובר בניסוי טיל בליסטי.

ביולי 2018 החלו עבודות פירוק מתקנים באתר. צילומי לוויין וביקור צוות של קצינים מקוריאה הדרומית הוכיחו שעבודות פירוק אכן מתקדמות.

בסוף פברואר 2019 הכריזו שלטונות קוריאה הצפונית על חידוש פעילות האתר. בשנת 2023 בוצעו מהאתר שיגורים בעזרת משגר חדש מדגם צ'חולימה, אך השיגורים כשלו.

מתקנים באתר
-----------

האתר כולל של שטח של כ-6 קמ"ר. הוא כולל מתקני שיגור, בניין מרכז בקרה, אתרים לתמיכה טכנית ומתקנים נוספים.

נכון לנובמבר 2023 הוא כולל 2 כני שגור:

* כן שיגור למשגר מדגם אונחה
* כן שיגור למשגר מדגם צ'חולימה שנבנה לאחרונה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אתר שיגורים סוחה** בוויקישיתוף
* צילומים מהאתר
* תיאור האתר
* מצב מתקני האתר

הערות שוליים
------------

1. ↑  "UN Security Council vows new sanctions after N Korea's rocket launch". *BBC News* (באנגלית בריטית). 2016-02-07. נבדק ב-2023-11-14.
2. ↑  Jack Liu, Frank Pabian, Peter Makowsky, North Korea's Sohae Satellite Launching Station: Activity at a Launch Pad Fuel/Oxidizer Bunker - 38 North: Informed Analysis of North Korea, 38 North, ‏2018-10-10 (באנגלית)
**מרה בלר** (Mara Beller;‏ 14 באוגוסט 1945 - 30 באוקטובר 2004) הייתה פרופסור להיסטוריה ופילוסופיה של המדע ופרו-רקטור באוניברסיטה העברית בירושלים, ומומחית בעלת שם עולמי בפרשנויות לתורת הקוונטים.

ביוגרפיה
--------

בלר נולדה בצ'רנוביץ. עלתה לישראל בשנת 1964. עם עלייתה החלה ללמוד באוניברסיטה העברית לתואר בפיזיקה ומתמטיקה ואחר כך המשיכה לתואר שני בפילוסופיה של המדעים. את תואר הדוקטור עשתה באוניברסיטת מרילנד בארצות הברית. נושא הדיסרטציה שלה היה "The genesis of interpretations of quantum physics 1925–1927".

בשנת 1984, לאחר שסיימה את עבודת הדוקטורט בארצות הברית הצטרפה לסגל האוניברסיטה העברית כמורה וחוקרת בתוכנית להיסטוריה ופילוסופיה של המדע.
בשנת 1999 יצא ספרה Quantum Dialogue The Making of Revolution. הספר נבחר על ידי כתב העת *Journal of the History of Ideas* כספר הטוב ביותר להיסטוריה אינטלקטואלית לשנת 1999.

בשנת 1990 מונתה למרצה בכירה, ובשנת 1998 מונתה לפרופסור מן המניין (בצעד חריג מכיוון שלא כיהנה קודם כדרגת פרופסור חבר). בין השנים 2001 –2004 שימשה בתפקיד פרו-רקטור האוניברסיטה העברית.

מרה הייתה נשואה לאהרון ואם לדנה ומיכאל. הייתה בת 59 במותה.

קישורים חיצוניים
----------------

* דף אישי באתר האוניברסיטה העברית
* ריאיון עם פרופ' מרה בלר כלת פרס פולונסקי לשנת תשס"ד(הקישור אינו פעיל) בעיתון האוניברסיטה העברית
* Mara Beller - August 14, 1945 – October 30, 2004 אהרן בלר.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007258292505171
* BnF: cb13597078x (data)
* ISNI: 0000 0000 8373 4608
* LCCN: n86848891
* NTA: 203710355
* SUDOC: 052582116
* VIAF: 37618809
* WorldCat: lccn-n86848891

 |
**סְטַארְבֵּייס** (מאנגלית: **Starbase**) או בשם הרשמי **אתר השיגור של SpaceX בדרום טקסס** (באנגלית: SpaceX South Texas launch site), מכונה גם **אתר השיגור בּוֹקָה צִ'יקָה** הוא נמל החלל של חברת SpaceX. הנמל נמצא בשטח גלילי בבוקה צ'יקה, טקסס. מתקני הנמל כוללים מפעלי ייצור ומתקני בדק טילים, וממנו מתבצעים שיגורי הניסיון של רכב החלל העתידי סטארשיפ. בעתיד מיועד האתר לשמש בסיס לשיגורים מסחריים של החברה.

ב-2011 הכריז מנכ"ל SpaceX אילון מאסק שהחברה מתעתדת להקים נמל חלל משלה עבור שיגורים מסחריים. בשנת 2012 החלה רכישת קרקעות באתר. ב-2016 החלו עבודות הבנייה בעבודות עפר בהיקף הרחב שדרוש לשם הקמת כן שילוח. עם תחילת העבודות בשטח נתקלו הבנאים בבעיה קשה של קרקע לא יציבה, בעיה שפתרונה דרש שינוע כמויות קרקע גדולות לאתר ועיכב את הבנייה לשנתיים בערך.

בבוקה־צ'יקה קיים מפעל הייצור של סדרת החלליות סטארשיפ, ובאופן שהולם את פעילות SpaceX עוצבו מיכלי התדלוק שעל הקרקע בגודל זהה לאלו של החללית כך שהמפעל מייצר גם מיכלים אלו. בשטח נבנו שני משטחי שיגור תת־מסלולי, משטח שיגור למסלול ומשטח נחיתה.

עם תחילת 2021 קצב ייצור משגרי הניסיון עלה על קצב אישורי סוכנות הפיקוח הממשלתית לביצוע שיגורי ניסיון, כשרוב הזמן בנוסף למשגר שנמצא בסדרת בדיקות ושיגורים כבר בנוי המשגר הבא.

סביב המפעל הנוכחי נרכשו קרקעות בשטח נרחב. החזון של SpaceX הוא שנמל החלל יהיה מסוגל לשגר כ־20 חלליות סטארשיפ מדי חודש, וסמוך אליו תוקם עיר שתאכלס אוכלוסייה של כמה עשרות אלפי מהנדסים, פועלים, מפעילי תיירות ואנשי שירותים.
להבדיל מתוכניות החלל של סוכנויות החלל הממשלתיות ושל החברות הפרטיות האחרות, תהליכי הניסוי העיקריים בבוקה צ'יקה חשופים לעין הקהל. מספר יזמים פרטיים הקימו מערך של עשרות מצלמות טלסקופיות המשדרות את הפעילות בבוקה צ'יקה באופן שוטף, עם פרשנות בשידור חי באירועים, ויכולת מעקב אחר הבנייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אתר השיגור של SpaceX בדרום טקסס** בוויקישיתוף
* מצלמת רשת שמנטרת באופן רציף את משטח הפעילות בבוקה צ'יקה
* מצלמת רשת בשידור חי של שיגורים בבוקה צ'יקה
* האתר הרשמי של סטארשיפ

הערות שוליים
------------

1. ↑  Foundation Problems Delay SpaceX Launch, web.archive.org, ‏18 במרץ 2016
2. ↑  SpaceX building GSE tanks for launchpad out of Starship- a smart and cost-efficient move
3. ↑  Elon Musk wants to create his own city. Here’s how that could work

| SpaceX |
| --- |
| משגרים | 

|  |  |
| --- | --- |
| בשימוש | פאלקון 9 • פאלקון כבד |
| בפיתוח | סטארשיפ |
| יצאו משימוש | פאלקון 1 |

 |
| טילים ניסיוניים | גראסהופר |
| חלליות | דרגון • דרגון 2 • סטארשיפ |
| מנועים רקטיים | קסטרל • מרלין • דרקו • רפטור |
| נמלי חלל | בוקה צ'יקה |
| משימות | שיגורי פאלקון 1 • שיגורי פאלקון 9 • Starlink • פרויקט dearMoon • תוכנית מאדים של SpaceX |
| אנשי מפתח | אילון מאסק |
**אבי זמיר** (נולד ב-22 במאי 1958 בגבעתיים) הוא אלוף במילואים בצה"ל, בתפקידו האחרון בין השנים 2008–2011 כיהן כראש אכ"א. כיום מכהן כמנכ"ל חברת גינדי TLV.

ביוגרפיה
--------

זמיר נולד בגבעתיים, התגייס לצה"ל ב-1977 במסגרת גרעין נח"ל בנערן בבקעת הירדן. הוא עזב את הגרעין לאחר מספר חודשים. שובץ מחדש בחיל השלישות ומילא שורה של תפקידים בחיל, בהם קצין שלישות באגד ארטילרי, קצין שלישות של חטיבה 500, קצין שלישות של חטיבת מילואים בתקופת מלחמת לבנון הראשונה, מפקד קורס קציני שלישות, ראש ענף קצינים בבה"ד 11, קצין שלישות באוגדה, ראש ענף תכנון כוח אדם מילואים בחתומכ"א, שתחת פיקוד אכ"א, ראש מנהל הגיוס וראש מחלקת סדיר במפקדת זרוע היבשה. ב-2001 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה לראש חטיבת תכנון ומנהל כוח אדם (רח"ט תומכ"א) באכ"א. ב-2005 מונה לראש מטה אכ"א והוביל את חטיבת הפרט באגף.

ביולי 2008 הועלה זמיר לדרגת אלוף ומונה לראש אגף משאבי האנוש במקום אלעזר שטרן. שבוע לאחר כניסתו לתפקיד שונה שם האגף, על-פי המלצתו של זמיר, בחזרה ל"אגף כוח האדם". זאת לאחר שקודמו בתפקיד יזם ב-2006 את שינוי השם ל"אגף משאבי אנוש". זמיר פרש מצה"ל בשנת 2011.

לאחר פרישתו מונה לסמנכ"ל משאבי אנוש בחברת פרטנר, אך עזב את החברה לאחר חודשיים בתפקיד. בין השנים 2011–2014 שימש כמנכ"ל חברת תדיראן הולדינגס.

החל משנת 2015 מכהן כמנכ"ל חברת גינדי TLV. כמו כן, החל משנת 2015 מכהן כדירקטור בלתי תלוי בדירקטוריון חברת חד-אסף תעשיות בע"מ.

זמיר הוא בעל תואר BA רב-תחומי במדעי החברה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. כמו כן, הוא בוגר הקורס הניהולי הבכיר של מערכת הביטחון.

זמיר מתגורר בנס ציונה, נשוי ואב לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אבי זמיר** בוויקישיתוף
* אבי זמיר באתר צה"ל
* דנה ויס, ‏פגוש את העיתונות עם אבי זמיר - חלק א', באתר ‏מאקו‏, 20 בפברואר 2010
* גד פרץ, ‏אבי זמיר - סמנכ"ל משאבי אנוש בפרטנר, באתר גלובס, 11 ביולי 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  גד פרץ, ‏עוד עזיבה מפרטנר: אבי זמיר פורש לאחר חודשיים בתפקיד, באתר גלובס, 22 בספטמבר 2011
2. ↑  אביב לוי, ‏המנכ"ל אבי זמיר עוזב את תדיראן, באתר גלובס, 6 באפריל 2014
3. ↑  אמיתי גזית, מהו התפקיד החדש של ראש אכ"א לשעבר?, באתר כלכליסט, 1 ביוני 2015
4. ↑  דיווח על מינוי דירקטור, באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב, מיום 27 בינואר 2015

| ראשי אגף כוח האדם (אכ"א)  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| משה צדוק • שמעון מזא"ה • צבי צור • גדעון שוקן • אהרון דורון • חיים בן-דוד • שמואל איל • שלמה להט • הרצל שפיר • משה גדרון • רפאל ורדי • משה נתיב • עמוס ירון • מתן וילנאי • רן גורן • יורם יאיר • גדעון שפר • יהודה שגב • גיל רגב • אלעזר שטרן • אבי זמיר • אורנה ברביבאי • חגי טופולנסקי • מוטי אלמוז • יניב עשור |

 |
**שלום עירון** (21 ביולי 1919 - 7 במרץ 2010) היה קצין תותחנים ראשי בצה"ל בדרגת אלוף-משנה.

חייו
----

עירון נולד בשם פרדי בלום באיצקן שברומניה, גדל בצ'רנוביץ ובבוקרשט, בה החל לימודי הארכיטקטורה. גויס על ידי המוסד לעלייה ב' לסייע בהעפלת יהודים מרומניה לארץ ישראל דרך נמל קונסטנצה בספינת המעפילים טייגר היל. עם ההגעה לחופי ישראל הצליח לחמוק מהמשטרה הבריטית ולהיטמע בקהל המקומי. 

שירת בסוללת תותחי החוף בבת גלים, התנדב לבריגדה היהודית ושירת בגדוד התותחנים 200, עמו לחם בקרבות באיטליה. למד בטכניון ארכיטקטורה בשנים 1946 עד 1948.

במלחמת העצמאות שירת כמפקד סוללת תותחי 75 ליטראות בחטיבת הנגב. היה סמג"ד ומפקד גדוד 402, מפקד תותחנים פיקודי פיקוד הצפון בשנים 1950 עד 1952. ב-1952 מונה לקצין תותחנים ראשי. במבצע שומרון - פעולת התגמול בקרב על משטרת קלקיליה באוקטובר 1956, טס כקצין תצפית בפייפר וכיוון את קצין הסיוע הארטילרי שלמה גל. פיקד על החיל במהלך מלחמת סיני. 

למד ב"בית הספר הגבוה למלחמה בפריז" (École supérieure de guerre) ובשנים 1958 עד 1960 שירת כעוזר ראש אג"ם במטה הכללי. במקביל השלים את לימודי ההנדסה בטכניון בפקולטה לאלקטרוניקה. 

לאחר שחרורו מונה למנכ"ל הראשון של חברת "ורד", חברת בת של מקורות שעסקה בעבודות פיתוח ברחבי העולם. ב-1965 מונה לנספח כלכלי בשגרירות ישראל בפריז, ב-1967 מונה למנהל החברה הממשלתית אנריס לתכנון והקמת תעשיות ברחבי העולם וב-1968 מונה לראש אגף התפעול בכור תעשיות, לאחר מכן עסק בחקלאות.

בשנים 1977 - 1978 כיהן כיועץ מיוחד לשר התעשייה, המסחר והתיירות יגאל הורוביץ בנשוא פיתוח הקשרים הכלכליים עם איראן.

קישורים חיצוניים
----------------

* שלום עירון באתר בית התותחן.
* אורי דרומי, אחרי מות-מעפיל ותותחן, באתר הארץ, 30 באפריל 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר "נשמה"

| קציני תותחנים ראשיים (קתמ"ר)  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| יהודה גינצבורג (גדעון) • שמואל אדמון • מאיר אילן • שלום עירון • דן חירם • ישראל בן אמיתי • ברוך ברוכין • אריה לוי • נתן שרוני • אברהם בר דוד • אריה מזרחי • עודד טירה • שמואל רשף • דורון קדמיאל • יהושע דורפמן • דן הראל • אלי יפה • דני כסיף • לורנס מועלם • מישל בן ברוך • דוד סויסה • רועי ריפטין • אלון קלוס • אבירם סלע • נרי הורוביץ • יאיר נתנס |

 |
**פטה עם תפודים** (בצרפתית: Pâté aux pommes de terre) הוא מומחיות של אזורי סאנטר-עמק הלואר, לימוזין ואלייה (מחוז בורבון) במרכז צרפת. ניתן להגיש כתוספת למנה או כמנה עיקרית. היום הוא נצרך לעתים קרובות עם סלט ירוק. המרכיבים העיקריים שלו הם פרוסות תפוחי אדמה וקרם פרש, המשמשים למילוי קרום בצק עלים. לאחר מכן אופים את הפשטידה בתנור עד שהתבנית מכוסה בקרום חום-זהוב.

ישנן דרכים שונות להכין את הפטה עם תפוחי אדמה והתבלינים משתנים ממשפחה למשפחה. פטרוזיליה ובצל הם מרכיבים נפוצים באלייה, בעוד שהשימוש בשום ובשר נפוץ בלימוזין, ויין עילית ובמחוז קרוז.

לפני שהחל שימוש נרחב בתפוחי אדמה בצרפת במאה ה-19,  מאכל זה הוכן עם שאריות בצק לחם ונאפה בתוספת פשוטה של שום קצוץ, פטרוזיליה שטוחה ובייקון קותל חזיר.

שמות אחרים
----------

* Gâteau de pommes de terre (עוגת תפוחי אדמה)
* בשפה האוקסיטנית, מאכל זה ידוע כ-pastis de treflas או כ-pastis de pompiras, שהן שתי דרכים להתייחס לתפוח האדמה בגרסה האוקסיטנית של מחוז לימוזין.

ראו גם
------

* פאי חמאה
* מטבח אוקסיטני
* רשימת תבשילי קדירה
* רשימה של פשטידות, טארטים ופלונים

הערות שוליים
------------

1. ↑  Jean Anglade, *Mémoires paysannes,* Editions de Borée, 2003, מסת"ב 9782844941534 pg. 87
2. ↑  Antoine-Augustin Parmentier, a French scientist was the promoter of the use of potato as a food source at the end of the 18th century
3. ↑  Food & Drink in the Limousin; Limousin potato pate
**החוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה** באוניברסיטת תל אביב נוסד יחד עם פתיחת הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1964. תחילה החוג החל בלימודי תואר ראשון בלבד ומשנת 1969 החלו ללמד בחוג גם לימודי תואר שני.

לימודים בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה
--------------------------------------

החוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה מציע לימודים לתואר ראשון, שני ושלישי (דוקטורט). מדי שנה, מוצעות בחוג גם מספר השתלמויות שנתיות במסגרת בתר-דוקטורט. החוג שם דגש על מחקר מדעי ברמה בינלאומית גבוהה. סגל החוג כולל חוקרים וחוקרות בעלי שם עולמי בתחומי התמחותם ומכשיר את התלמידים המתקדמים לעבודות מחקר, לפיתוחים תאורטיים, לפרסומים מדעיים ולקריירה אקדמית. בין תחומי ההתמחות המאפיינים את החוג נכללים נושאים כגון אי-שוויון חברתי, ריבוד חברתי, הגירה, מגדר, חינוך, ארגונים, שלטון ומשילות, חיי יום-יום, אורבניזם ומרחב, משפחה, חברה אזרחית, שוק עבודה ועוד. בחוג מתקיימת פעילות הוראתית ומחקרית ענפה בסוציולוגיה של ריבוד ואי-שוויון, סוציולוגיה פוליטית והיסטורית, אנתרופולוגיה של החברה הישראלית וסוציולוגיה של החינוך.

לימודי תואר ראשון בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה
------------------------------------------------

תוכנית הלימודים לתואר ראשון מקנה הכרות מעמיקה עם תחומי המחקר וההגות בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה. כמן כן מושם דגש על ניתוחים שיטתיים והכרות עומק עם מבנה החברה הישראלית, ההיסטוריה של פלשתינה/ארץ ישראל והתהליכים המרכזיים המתרחשים בה. לימודי התואר הראשון מקנים גם הכרות בסיסית עם תחומי מחקר שונים ומקנה שליטה בשיטות מחקר מסוגים שונים.

לימודי תואר שני בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה
----------------------------------------------

תוכנית הלימודים לתואר שני מיועדת לבוגרי תואר ראשון (לתלמידים ללא רקע בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה מוצעת תוכנית השלמות המותאמת בהתאם לרקע הייחודי לכל תלמיד). תוכנית הלימודים מקנה הכרות מעמיקה עם מחקרים עכשוויים, תאוריות מתקדמות ומחלוקות מרכזיות בתחומים השונים. הלימודים לתואר השני כוללים מסלול מחקרי הנותן את האפשרות לבצע מחקר ולכתוב עבודת תזה בהנחיה אישית.

לימודי דוקטורט בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה
---------------------------------------------

תוכנית הלימודים לתואר שלישי (דוקטורט) מבוססת בעיקרה על עבודה עצמאית בהנחיה אישית. תוכנית הדוקטורט מורכבת משלב ראשוני שבו נכתבת הצעת מחקר מפורטת הטעונה אישור וועדת תלמידי מחקר. לאחר אישור ההצעה, עוברים התלמידים לשלב השני שבו מתבצעת עבודת המחקר ונכתבת עבודת דוקטורט המוגשת לאישור סנאט האוניברסיטה.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של החוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה, אוניברסיטת תל אביב
* החוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007306762705171

 |
**מקאם א-נבי סעין** (בערבית: مقام النبي ساعين) הוא מסגד ומקאם, השוכן בגובה של 487 מטר מעל פני הים, צפונית למרכזה של העיר נצרת. המסגד נמצא בשיא גובהו של הרכס התוחם את העיר מצפון, כ-150 מטרים צפונית-מזרחית לכנסייה הסלזיאנית, ונשקף ממנו נוף פנורמי לעבר נצרת, נצרת עילית ועמק יזרעאל מדרום, ואל עבר הרי הגליל העליון, חיפה והקריות מצפון וממערב. לא ברור למי מיוחס הקבר שכן באסלאם אין נביא בשם סעין. המסגד עבר שיפוץ מקיף בשנת 2009, וכיפתו הוחלפה.

מבנה
----

למבנה שתי קומות וצורתו היא כשל טרפז באורך של 20 מטר, וברוחב של 20 מטר בבסיסו. סמוך לחזיתו הצפונית הפונה אל הכביש מתנשא מינרט מתומן שבו מרפסת בודדת, ומעליה ארבעה חלונות המקיפים את המגדל וצריח אפור מחודד. קומתה הראשונה של החזית עשויה מאבן וקבועים בה ארבעה חלונות גדולים בצורת קשתות ודלת. חזית הקומה השנייה חלקה וצבועה בגוון ירוק בהיר, וקבועים בה חמישה חלונות בצורת קשתות ומעל כל אחד מהם חלון עגול קטן (חלונות בסגנון דומה מקיפים את הקומה השנייה מכל צדדיה). החזית כולה מחולקת לשבעה חלקים ברוחבים משתנים, וביניהם מפרידים שבעה זוגות של עמודים צרים צבועים בירוק בקומה הראשונה, והמשכם בעמודים מצופים באבן בקומה השנייה. 

הפתח בקומה הראשונה מוביל אל ארקאדה הנמתחת לאורך החזית המערבית של המבנה, ובה נמצאת דלת הכניסה אליו. קומתו הראשונה של המסגד מחולקת למספר חדרים, ובהם החדר הנחשב למקום קבורתו של השייח. הקומה השנייה עשויה מחלל בודד שנתמך בשתי שורות של עמודים עגולים, הממוקמים לאורך הקיר המערבי והקיר המזרחי. לכיפתו המוזהבת של המבנה צורת בצל, והיא נחה על בסיס מוקף בחלונות, 

בצמוד ממערב למבנה נמצא מאגר מים גדול.

גלריה
-----

* מראה המסגד בלילה (דצמבר 2010)מראה המסגד בלילה (דצמבר 2010)
* הארקדההארקדה
* חזית המבנה בעת השיפוץ ובטרם הונחה הכיפהחזית המבנה בעת השיפוץ ובטרם הונחה הכיפה
* מראה בקומה הראשונהמראה בקומה הראשונה
* מראה המינרט דרך הפתח הגדול בתקרת הקומה השנייה שנועד לכיפה (2009)מראה המינרט דרך הפתח הגדול בתקרת הקומה השנייה שנועד לכיפה (2009)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקאם א-נבי סעין** בוויקישיתוף
המנגנון המקובל לתגובת דילס-אלדר (משמאל לימין): 1,3-בוטדיאן בו קשר כפול אחד מתפרק והאחר מתמקם מחדש בין אטומי הפחמן אמצעיים, המגיב עם אתילן בו הקשר הכפול מתפרק לקבלת ציקלוהקסן
**תגובת דילס-אלדר** בכימיה בכלל, ובפרט בכימיה אורגנית ופיזיקלית, היא תגובת סיפוח היוצרת מולקולה טבעתית.

בתגובה זו מגיבים דיאן (שהוא פחמימן בעל שני קשרים כפולים) עם אלקֶן ליצירת מערכת ציקלוהקסֶנית.

חשיבותה של תגובה זו רבה, משום שהיא מאפשרת יצירת ציקלוהקסֱן תוך השקעת אנרגיה מזערית. בכך מאפשרת תגובה זו שימוש בתגובות המשך רבות המשתמשות בציקלוהקסֶן כחומר מוצא. גורם נוסף המקנה לה חשיבות הוא העובדה כי מדובר בדוגמה קיצונית בה הגורם קובע המהירות עבור התגובה הוא הקינטיקה ולא התרמודינמיקה, ובכך מאפשרת חקר נוח של קינטיקה של תגובות.

המחקר בנושא תגובה זו העניק לאוטו פאול הרמן דילס וקורט אלדר את פרס נובל לחקר הכימיה לשנת 1950.

מנגנון התגובה
-------------

מקובל במחקר כי תגובת דילס-אלדר היא תגובה קונצרטית פריציקלית כלומר:
לתגובה זו מצב מעבר יחיד זאת משום שכבר בשלב הראשון מתפרקים כל הקשרים שמשתנים במהלך התגובה. מצב מעבר זה הוא בעל נפח קטן יותר הן מהתוצרים והן המגיבים, בגלל צורתו דמוית הטבעת. יוצא מכך שעל פי שינוי הנפח ועל פי עקרון לה-שטלייה הפעלת לחץ גבוה על הכלי בו מתרחשת התגובה תאיץ את התרחשותה מאוד.

הדיאן
-----

הדיאן בתגובת דילס-אלדר עשוי להיות שרשרתי או טבעתי, וכן אפשר לבצע תגובה זו גם עם דיאנים בעלי מתמירים מגוונים.
עם זאת קיימת מגבלה אחת: על הדיאן להיות בעל יכולת להופיע בקונפורמציית S-cis. דוגמה מעניינת להגבלה זו הוא בוטאדיאן. בוטדיאן מצוי כמעט אך ורק בקונפורמציית S-trans בגלל הפרעות סטריות. אלא שהסתברותית חלק מהמולקולות מופיע בצורת S-cis, הללו מגיבות בתגובת דילס-אלדר מה שגורם להתכלותם הזמנית וע"פ עקרון לה-שטלייה ליצירת עוד מהם, וחוזר חלילה עד היעלמות הצורונים מסוג S-trans. 

דיאנים טבעתיים המופיעים בעיקר בקונפורמצית S-cis יגיב במהירות בעוד כאלו המופיעים בקונפורציית S-trans לא יגיבו כלל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תגובת דילס-אלדר** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007553028905171
* GND: 4149746-6
* LCCN: sh85037799
* NDL: 00574702

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בראשי תיבות לסימון תוספת או הערה בשולי מכתב או בשולי הדברים. אם התכוונתם לראשי תיבות של "נקודות בסיס", ראו נקודת בסיס.
**נ"ב** (נהגה: נוּן בֵּית) הם ראשי תיבות שגורים לסימון תוספת או הערה בשולי מכתב או בשולי הדברים. תעתיק ראשי־התיבות הלטיניים הוא P.S. ‏(post scriptum - אחרי הכתיבה, תחת הכתוב...). יש שטענו שמקור ראשי־התיבות בעברית הוא בראשי־התיבות הלטיניים N.B.‎, שפירושם nota bene – "עיין היטב", אך הן הביטוי הלטיני והן הפירוש המקובל "נכתב בצדו" מתועדים עוד בתחילת המאה ה-20 כפירושם של ראשי־התיבות. עם הזמן נפוצו פירושים אטימולוגיים נוספים לראשי־התיבות, כמו "נזכרתי בזאת",״נטע בר שלןם״ "נוסף בזאת" ,"נזכרתי בדבר", ״נשכח בכתב״, "נוסף בסוף", "נזכרתי בסוף" וכן "נזכרתי במשהו". הכתיב **נ.ב** נפוץ, אך לא נכתב בהתאם לכללי האקדמיה ללשון העברית. בהוספת הערות נוספות משתמשים בסימון "נ"ב 2", "ננ″ב" או "נ"ב לנ"ב".

בהשאלה, משמשים ראשי־התיבות לא רק להוספת דבר שנשכח מן הכותב בגוף הדברים, אלא גם כדרך להוסיף הערה שאין לה קשר ישיר לגוף המכתב, ככזו המאירה באופן אחר את תוכנו. שימוש מכוון בדרך זו נפוץ במיוחד עם התפתחות היכולת לערוך מכתבים המוקלדים על מחשב, דבר המייתר את הצורך המעשי בהוספת הערת נ"ב.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **נ"ב** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  יעקב שוויקה, **רב מילים הצעיר**
2. ↑  מאיר הלפרין, **הנוטריקון, הסימנים והכינוים**, 1912
**מהמאדו דיארה** (בצרפתית: **Mahamadou Diarra**; נולד ב-18 במאי 1981 בבמאקו שבמאלי) הוא כדורגלן עבר מאלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.

ילדותו
------

דיארה נולד במאלי, מהמדינות העניות בעולם ב-18 במאי 1981 בעיר הבירה במאקו. את הכדורגל הוא גילה ברחובות מאלי כששיחק עם חבריו, עד אשר אחד מהם הציע לו להבחן באקדמיה של סאליף קייטה, שנחשב למועדון האפריקאי הטוב ביותר בשנות השבעים. דיארה התקבל ובגיל 12 החל לשחק באקדמיה, שם למד, בנוסף לאימוני הכדורגל, גם מקצועות כמו חשבון ואנגלית, ובכך ניצל מחיי העוני.

קריירה
------

בגיל 15 הגיע דיארה לנבחרת מאלי לנערים, שם הבריק באחת התחרויות, ובגיל 16 עזר לסאליף קייטה להעפיל לליגה הראשונה.

דיארה החל את הקריירה האירופית שלו בגיל 17 בקבוצת אופי כרתים היוונית, וכעבור שנה עבר לקבוצה ההולנדית ויטסה ארנהיים. התקדמותו של דיארה הצעיר נקטעה בהולנד קלות; היה לו קשה להסתגל, עד אשר קומאן, מאמנה בעבר של ויסטה, אימן אותו אישית ועזר לו להשתפר.

לאחר שנתיים בהולנד עבר דיארה לאולימפיק ליון הצרפתית תמורת 4 מיליון אירו. בתקופתו בקבוצה (השנים 2002 עד 2006) עזר לקבוצה לזכות באליפות הליגה הצרפתית ארבע פעמים ואף להגיע שלוש פעמים עד לשלב רבע גמר גביע האלופות.

בקיץ 2006 דיארה נרכש על ידי המועדון הספרדי ריאל מדריד תמורת 26 מיליון אירו (זאת לאחר שמאמנו בליון, ז'ראר הויה, דרש סכום של 40 מיליון אירו והסכים להתפשר רק לאחר משא ומתן ארוך). דיארה הוצג ב-22 באוגוסט רשמית כשחקן ריאל מדריד וזכה לחולצה מספר 6, עליה ויתר השחקן הוותיק איבן הלגרה.

דיארה זכה עם ריאל מדריד בשתי אליפויות, אחת תחת פאביו קאפלו והשנייה תחת ברנד שוסטר. בעונתו השלישית במועדון נפצע בברכו והושבת עד סוף העונה.

ב-27 בינואר 2011 חתם דיארה בקבוצה הצרפתית מונקו שם שיחק עד תום העונה בה נשרה הקבוצה לליגת המשנה. ב-26 בפברואר 2012 חתם בפולהאם האנגלית שם שיחק עד תום עונת 2012/2013.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מהמאדו דיארה** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל, באתר ESPN
* דף השחקן באתר מועדון ריאל מדריד

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX4681103
* ISNI: 0000 0001 1866 3740
* VIAF: 169866763
* WorldCat: viaf-169866763

 |
בישול פרנקפורטר זמן ארוך מדי גורם לפתיחת המעטפת.
נקניקיית פרנקפורט או **פרנקפורטר** (בגרמנית: **Frankfurter Würstchen**) היא נקניקייה דקה מבושלת במעטפת של מעי כבשים.

מאפיינים
--------

הטעם מושג בשיטה של עישון בטמפרטורה נמוכה. לצריכה, פרנקפורטרים מדי פעם לא מבושלים, הם מחוממים במים חמים למשך כשמונה דקות בלבד כדי למנוע מהעור להתפוצץ. נוהגים גם לצלות אותן על להבת גז בישול או פחם. הן מוגשות באופן מסורתי עם לחם, חרדל, חזרת ו/או סלט תפוחי אדמה.

היסטוריה
--------

נקניקיות בשר כמומחיות של העיר פרנקפורט כבר מוזכרות במקורות מימי הביניים, והן הוגשו לעיתים קרובות במהלך טקסי ההכתרה הקיסריים ברמרברג. הפרנקפורטר המעושן היא בעלת הגנה של כינוי מקור בגרמניה מאז 1860 בערך. מאז 1929, הכינוי מותר לשימוש רק עבור נקניקיות המיוצרות באזור פרנקפורט, בעיקר בנוי-איזנבורג (Neu-Isenburg) ובדרייך (Dreieich).

במקור, פרנקפורטרים יוצרו ללא מלח משמר וניטריט (נותן לבשר צבע ורדרד וחיי מדף ארוכים יותר). לאחר שעברו תהליכי יישון ועישון ספציפיים, הנקניקיות, כעת בצבע זהוב, מוכנסות לקופסאות עץ עם גיליון קטן של נייר אפייה בין השכבות. לכן, לנקניקיות המסורתיות יש חתך מרובע, אבל יש כמה יוצאי דופן שבהם הנקניקייה עגולה.

במדינות אחרות
-------------

מחוץ לגרמניה, "פרנקפורטר" הוא כינוי נפוץ לנקניקיות מבושלות, כמו נקניקיות של הנקניקייה בלחמנייה הצפון אמריקאיות, הנקראות בגרמניה "נקניקיות וינה". רוב הנקניקיות כבר לא משתמשות במעי הכבשים והן חסרות עור אולם יש אנשים שעדיין מכינים נקניקיות מסורתיות. באוסטריה, נקניקיות וינה נקראות פרנקפורטר וירסטל כפי שלכאורה הובאו לווינה על ידי יוהאן גיאורג להנר (1772–1845), קצב שהוכשר בפרנקפורט, אשר בשנת 1805 החל לייצר נקניקיות מתערובת של בשר חזיר ובשר בקר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנקפורטר** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4322565-2

 |
גיורא שלגי נואם בהפגנת השמאל נגד הרפורמה המשפטית בקריית ביאליק 23 במרץ 2023 
**גיורא שלגי** (נולד ב-11 בדצמבר 1938) הוא מהנדס ישראלי, כיהן כמנכ"ל רפאל - מערכות לחימה מתקדמות בשנים 1998–2004.

ביוגרפיה
--------

שלגי, יליד ישראל, בוגר בסמ"ת מגמת מכשירנות שירת בשנים 1956–1960 כקצין בחיל החימוש וסיים את שירותו בדרגת סרן. בסיום שירותו הצבאי למד תואר ראשון בהנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון, אותו סיים בהצטיינות בשנת 1965. במהלך לימודיו החל לעבוד ברפא"ל כטכנאי אלקטרואופטיקה במעבדת רדיומטריה והיה שותף לפרויקט פיתוח טילי אוויר-אוויר. עבודתו נמשכה בתפקידים שונים עד 1976, במקביל להשלמת לימודי תואר שני במכניקה מהטכניון (1971).

בשנים 1976–1978 למד שלגי לימודי אווירונאוטיקה וחלל באוניברסיטת סטנפורד. בשובו לישראל מונה למנהל מחלקת אלקטרואופטיקה ברפא"ל, תפקיד שבו שימש עד 1987 ובמסגרתו הופקד על הקמת מרכז מצוינות טכנולוגי. לאחר מכן מונה לסמנכ"ל רפא"ל ומנהל חטיבת הטילים. בתקופת היותו בתפקיד, עד 1997, הייתה רפא"ל נתונה במשבר קשה שהניע מיצוב מחודש של החטיבה, שהפכה למובילה בקנה מידה עולמי בתחומה ולמקור הצמיחה המרכזי של רפא"ל. לאחר 12 שנותיו בתפקיד הוא מונה לסמנכ"ל למחקר ופיתוח וכעבור זמן קצר למנכ"ל רפא"ל.

שלגי עמד בראש רפא"ל בשנים 1998 – 2004, במהלכן הפכה הרשות מיחידת סמך במשרד הביטחון לחברה ממשלתית. מכירותיה עלו בתקופה זו ב-60% לערך וכ-800 מיליון דולר בהכנסותיה. כעבור שש שנים הוא פרש מרפא"ל. בשנותיו בתעשיית הביטחון הוא היה שותף לפיתוח של טיל שפריר 2 וטיל פיתון 3 ונמנה בין חברי הצוותים זוכי פרס ביטחון ישראל (1970 ו-1978 בהתאמה). בעבור תפקידו כמנהל מחלקת אלקטרואופטיקה הוא זכה בפרס ברגמן (1984). בשנת 1991 הוענקה לו חברות כבוד מטעם SME (האגודה להנדסת תעשייה) ובשנת 2001 חברות כבוד של האיגוד הישראלי לאיכות.

משנת 2005 עוסק שלגי בתחומים שונים, חלקם בהתנדבות, הכוללים: ייעוץ ארגוני וניהול איכות, חברות בוועדות מקצועיות ובמועצות מנהלים שונות וכמרצה בחוגים אקדמאים. חבר בוועדה לתיאום בין החברות בתעשיות הביטחוניות. עמית מחקר בכיר במוסד שמואל נאמן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גיורא שלגי** בוויקישיתוף
* גיורא שלגי, באתר מוסד שמואל נאמן
* לקחי ניהול חדשנות נועזת ברפאל: סיכום הרצאתו של גיורא שלגי המתמצתת את תובנותיו בנושאי ניהול חדשנות, מתוך פורום "מנהלים לחדשנות" בטכניון
* פליקס פריש, ‏מנכ"ל רפא"ל, גיורא שלגי, הודיע על פרישה לגמלאות, באתר גלובס, 1 באפריל 2004
* גיורא שלגי מוסד שמואל נאמן הטכניון, בוגר בסמ"ת מגמת מיכשור ובקרה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007378284305171
* VIAF: 51151963702600312480
* WorldCat (עם VIAF): 51151963702600312480

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "פרשת דווימה", העוסק בהרג נרחב של אזרחים במהלך כיבוש הכפר במלחמת העצמאות.
**תקרית דווימה** היא תקרית גבול שהתרחשה ב-10 בספטמבר 1956 בסמוך לקו הירוק באזור חורבות דווימה. כוח של חיילי צה"ל שהתאמן באזור הותקף בידי כוח של הלגיון הערבי. שישה מחיילי צה"ל נהרגו במקום, וכעבור ימים אחדים מת מפצעיו חייל נוסף.

הכוח הירדני ישב ברכס ששלט על השטח, ובשעות הצהריים תקף באש מרגמות ומקלעים את הכוח הישראלי, שהיה מצויד בנשק קל בלבד. היחידה הישראלית נסוגה, אך הותירה את חלליה בשטח. גופות החללים נגררו על ידי הירדנים אל שטח ירדן ועברו התעללות. בשעות הערב של אותו יום הוחזרו הגופות לישראל. מרבית ההרוגים היו סטודנטים באוניברסיטה העברית שהיו בשירות מילואים.

גרסת הירדנים הייתה שהכוח הישראלי חצה את הגבול בסמוך לכפר אידנא, ולכן הכוח הירדני פתח באש. גרסה זו נדחתה על ידי ועדת שביתת הנשק, שקבעה שירדן אחראית לתקרית.

בתגובה לתקיפה הירדנית ערכה ישראל פעולת תגמול - מבצע יהונתן, שנערך ב-11 בספטמבר 1956 ובו פשט גדוד צנחנים על בניין המשטרה הירדנית בא-רהווה, בדרום הר חברון על כביש חברון-באר שבע ליד הקו הירוק, פוצץ את הבניין וגרם לכ-20 הרוגים ירדנים.

קישורים חיצוניים
----------------

* ניקי גוטמן, 62 שנה אחרי: משפחות הרוגי "קרב השבעה" נפגשו, באתר ישראל היום, 3 בפברואר 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  הירדנים רצחו 6 חיילים ישראליים, דבר, 11 בספטמבר 1956
2. ↑  מול הרי חברון מצאו מותם - גבריאל בקשט, מעריב, 24 בספטמבר 1956
3. ↑  חיילי צה"ל שנפלו באזור בית גוברין הובאו לקבורה, הצופה, 12 בספטמבר 1956
4. ↑  זוהו החיילים שנרצחו בהרי חברון, מעריב, 11 בספטמבר 1956
5. ↑  ירדן גונתה על רצח ששת החיילים, דבר, 18 בספטמבר 1956
6. ↑  ש. שגב, תחנת המשטרה ברהווה אינה עונה ... מעריב, 13 בספטמבר 1956