recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
ב־21 ביוני 1936, במהלך המרד הערבי הגדול, תקפו חמושים ערבים שיירת יהודים מלווה בחיילים בריטים בארץ ישראל ליד ענבתא שבשומרון. שני חיילים בריטים ו-10 או 11 ערבים נהרגו.

סקירה כללית
-----------

שיירה של אוטובוסים אזרחיים של אגד מחיפה לתל אביב נסעה בחסות חיילים בריטיים במהלך המרד הערבי הגדול. היא נתקלה במארב כ-1.5 מייל (2.4 ק"מ) מערבית לענבתא, כאשר כ-60 עד 70 לוחמים ערבים – חלק מכנופיה בשליטת איברהים נסאר (אנ') – תקפו אותם. סמל הנרי סילס נהרג בתחילת הקרב. הלחימה החלה בשעה 11:00 ונמשכה עד רדת הלילה. תגבורת בריטית הגיעה בהמשך מטולכרם. מאמר ב"גרדיאן" תיאר את המארב כ"לחימה החמורה ביותר מאז החלו הפרעות" של המרד הערבי הגדול.

תגובות
------

הוועד הערבי העליון הפציר בתומכיו להמשיך לאחר הקרב בשביתה הכללית שנמשכה כבר כמה חודשים.

הבריטים הגיבו בשליחת חיילים בריטים למערה אליה נגרר סילס. שם תפסו הבריטים שני חמושים ופוצצו את המערה באמצעות דינמיט.

הערות שוליים
------------

1. ↑  פעולת הצבא נגו הכנופיות נמשכת פרטים על המעונה ליד ענבתא, דבר, 22 ביוני 1936
2. ↑  הדי הקרב ליד ענבתא , דבר, 23 ביוני 1936
3. ↑  קרב דמים בין ענתבא לנור שמש, הארץ, 22 ביוני 1936
4. ↑  עתוני העונים על הקוב ליז ענבתה מווים וק בשני הרוגים , הארץ, 23 ביוני 1936
5. ↑  חפוש גופות הערבים ההרוגים , הארץ, 24 ביוני 1936
6. ↑  הלויתו של הסומט הנוי סילס , הארץ, 23 ביוני 1936
7. ↑  הודעה רשמית , הארץ, 24 ביוני 1936
8. ↑  מן העיתונות הערבית , הארץ, 25 ביוני 1936
תצוגת מגילת הכבוד במנזר, 2013. בתצוגה זו נראים שבעה הכרכים המקוריים שלה בלבד
**מגילת הכבוד לאזרחי בריטניה חללי מלחמת העולם השנייה** (באנגלית: **Civilian War Dead Roll of Honour 1939 - 1945**) היא ספר זיכרון בן תשעה כרכים, המכיל את פרטיהם של כ-67,000 אזרחי בריטניה, שנספו עקב פעולת אויב במהלך מלחמת העולם השנייה. הספר מוחזק למשמרת ולתצוגה במנזר וסטמינסטר בלונדון.

יצירת המגילה
------------

בשנת 1941, עם הגידול במספר האזרחים הבריטים שנהרגו בהפצצות הגרמניות על המדינה הציע פביאן וייר, מייסד הוועדה האימפריאלית לקברי מלחמה, כי הוועדה תאסוף ותשמר את פרטיהם. באותה שנה תוקן בהתאם הצו המלכותי להקמת הוועדה. באמצעות מידע שסופק לוועדה על ידי הממשלה וגופי השלטון המקומי נערכה רשימת חללים ראשונה ובה כ-43,000 שמות, רובם חללי ההפצצות הגדולות בשנים 1940-‏1941. ב-1942 הועמדה הרשימה לעיון הציבור ולקבלת הערותיו. באותה שנה הגיעה הוועדה להסכמה עם ראשי מנזר וסטמינסטר כי רשימת החללים תופקד בו, אך הוחלט כי הדבר ייעשה לאחר תום מעשי האיבה וסיום איסוף שמות החללים בהם.

שישה הכרכים הראשונים של המגילה נמסרו לראשי המנזר על ידי נשיא הוועדה האימפריאלית בטקס שנערך ב-21 בפברואר 1956. הכרך השביעי והאחרון באותה עת נמסר למנזר ב-1958. כולם יחד כללו 66,375 שמות של חללים אזרחיים.

בשנת 2017, במהלך תפילה שהתקיימה במנזר לציון מאה שנים להקמת הוועדה, נמסרו לו שני כרכים משלימים של המגילה (ראו לעיל).

כרכי המגילה מוצגים בחלקו המערבי של המנזר, ליד הכניסה לקפלת ג'ורג' הקדוש. הם נתונים בתיבת תצוגה מעשה ידיו של סטפן דייקס באואר (Stephen Dykes Bower), מעובדי המנזר. אחד הכרכים פתוח בכל עת והעמודים המוצגים בו מוחלפים מדי פעם.

מעל תיבת המגילה מוצב לוח זיכרון לפרנקלין דלאנו רוזוולט, שהיה נשיא ארצות הברית במהלך רוב ימי מלחמת העולם השנייה.

המגילה
------

כרכי המגילה, בממדים של 35X20 סנטימטרים כל אחד, כרוכים בכריכת עור בעיצובו של רוג'ר פאוול (Roger Powell). שמות החללים מוצגים בהם תחילה בחלוקה לפי מחוזות בריטניה, ובתוך כל אחד מהם לפי שמות הרשויות המקומיות בהם, ולאחר מכן לפי סדר אלפביתי. לגבי כל חלל נרשמו שמו, גילו, קשר המשפחה שלו (שמות בן זוג או הורים), כתובתו והמועד והמקום שבהם נספה.

בכרך השביעי רוכזו פרטי החללים שנספו על סיפון אוניות ומחוץ לגבולות בריטניה, לרבות אזרחים שמתו במחנות שבויים. כרך זה הוא גם כרך מילואים (addenda) של קודמיו.

הכרכים השמיני והתשיעי של המגילה מכילים מאות שמות נוספים של חללים. שמות אלו לוקטו בעקבות מחקר נוסף שנערך במהלך השנים.

העיון במגילה
------------

עיון בפרטי חלל מסוים במגילה המופקדת במנזר מתאפשר בתיאום מראש, אך צילום מן הכרכים נאסר מטעמי שימור. עותק נוסף של המגילה נמסר לספריית מוזיאון המלחמה האימפריאלי והוא זמין לעיון. מלבד זאת זמינים פרטי החללים האזרחיים לעיון באמצעות מאגר הנתונים האינטרנטי הפתוח של ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אודות מגילת הכבוד, באתר מנזר וסטמינסטר
* אודות מגילת הכבוד, באתר מוזיאון המלחמה האימפריאלי
* חיפוש אזרחים חללי מלחמת העולם השנייה, באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה

הערות שוליים
------------

1. ↑  מאגר המידע האינטרנטי של ועדת חבר העמים לקברי מלחמה מונה 68,855 חללים אזרחיים במלחמה, מהם 9,658 ילדים ונערים עד גיל 16  (נכון ל-11 באוגוסט 2018).

| הבליץ |
| --- |
| קרבות | באת' • בדקר • בריסטול • ברמינגהאם • ליברפול • מנצ'סטר • קובנטרי |
| ערכים נוספים | אנדרטת הכבאים הלאומית • השרפה הגדולה השנייה של לונדון • להפציץ את אנגליה • מגילת הכבוד לאזרחי בריטניה חללי מלחמת העולם השנייה • סנט פול שורדת |
**חגי טיומקין** (נולד ב-19 באפריל 1954) הוא עורך דין וסופר ישראלי.

ביוגרפיה
--------

טיומקין שירת בצה"ל כמש"ק ביטחון שדה. הוא בעל תואר בוגר בכלכלה ובחשבונאות ותואר בוגר נוסף במשפטים, שניהם מאוניברסיטת תל אביב. הוסמך כעורך דין במאי 1998. 

טרם הסמכתו כעורך דין עבד בבנק דיסקונט כקצין אשראי מחוז תל אביב, ואחר כך כיועץ ומנהל מחלקת חברות במסגרת אגף ניירות ערך בבנק. הוא עבד שנים אחדות כמנהל השקעות בקבוצת "כלל" ובחברת ברוקרים פרטית בתחום של עסקאות מטבע ונגזרים, מסחר באופציות ועסקאות forward ו-futures.

התמחה בעריכת דין במשרד עורכי דין גרוס, חודק, גרינברג ושות', ולאחר מכן עבד כארבע שנים במשרד שיבולת, ישראלי, רוברטס, זיסמן ושות', שני משרדים בולטים בתחום המשפט המסחרי בישראל.

בשנת 2002 פתח משרד עורכי דין, הקרוי "חגי טיומקין - חברת עורכי דין". המשרד עוסק במשפט מסחרי, ובכלל זה ליווי השקעה בחברות היי-טק.

במקביל לעבודתו כמנהל השקעות ואחר כך כעורך דין הוא עוסק בכתיבת ספרי מתח. אחדים מאנשי ממר"ם שימשו השראה לדמויות בספרו "תיק כחול-לבן", ואחיו הבכור, איש הכספים אבי טיומקין, שימש השראה לעיצוב דמותו של רני פרידמן בספר "תיק ספקולטיבי". פרסום הספר "תיק כחול-לבן" בהוצאת "ספרית מעריב" התעכב במשך כארבע שנים עד לאישורו, לאחר מחיקות ותיקונים, בידי הצנזורה הצבאית וועדת השרים למתן היתר לפרסומים. הנימוק של צה"ל לבדיקה קפדנית זו הוא שהספר מתבסס על ידע שרכש המחבר בעת שירותו הצבאי.

ספריו
-----

* **תיק כחול-לבן** (ספרית מעריב, 1992)
* **תיק ספקולטיבי** (הד ארצי, 1997)
* **תיק IVF**, יחד עם אלדר גלאור (ידיעות ספרים, 2014)

קישורים חיצוניים
----------------

* האתר של חגי טיומקין - חברת עורכי דין
* חגי טיומקין, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
* רשימת הפרסומים של חגי טיומקין, בקטלוג הספרייה הלאומית
* הספרים של חגי טיומקין, באתר "סימניה"

הערות שוליים
------------

1. ↑  שי שלו, ‏אני מאוד בודד, לטוב ולרע, באתר גלובס, 17 בדצמבר 1998
2. ↑  חיים נגיד, "ביטחון שדה נגד 'תיק כחול-לבן'", מעריב/סופשבוע, 8 בפברואר 1991, עמ' 35-34

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007522806005171
* BnF: cb17020653s (data)
* GND: 1084236672
* ISNI: 0000 0000 5096 8248
* LCCN: nr92032888
* VIAF: 24466018
* WorldCat: lccn-nr92032888

 |
בית השגרירות הרוסית, דוגמה לסגנון האקלקטי בארץ ישראל.
**אָמָּנוּת אֶקְלֶקְטִית** (נקרא גם: **לַקְטָנוּת**, פירוש בעברית: "לקטני/ליקוטי", כלומר: "אספני" - אוסף של סגנונות יחדיו) היא סוגה של אמנות מתוך הזרם הקרוי: אקלקטליזם השואלת מתרבויות שונות ומסגנונות שונים, ומשלבת אותם יחדיו. מקור המילה "אקלקטיות" מהשפה היוונית (eklektos) ומשמעותה "לבחור".

אמנות זו אינה משלבת סוגות מסוימות של אמנות, והמונח מתאר למעשה כל שילוב בין סגנונות שונים, הן בתחום האמנות החזותית, הן בתחום האדריכלות, והן בתחום המוזיקה. המונח בעיקר משמש לתאר שילוב בין סגנונות אמנות, אדריכלות או מוזיקה קלאסיים, לבין סגנונות מודרניים, או לשאילה או ציטוט אלמנטים קלאסיים בסוגות אמנות מודרניים.

ציור אקלקטי
-----------

השימוש במונח אמנות אקלטית מיוחס ליוהאן יואכים וינקלמן; הוא תיאר בו את אמנותם של בני משפחת קרצ'י, אשר שילבו ביצירותיהם סגנונות קלאסיים (ובייחוד סגנון יווני קלאסי) עם עקרונות הרנסאנס.

אחד האמנים הידועים שעודדו התפתחות סגנון זה במאה ה-18 היה סר ג'שואה ריינולדס, ראש האקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון. 

היצירות המוקדמות של פבלו פיקאסו, אשר שילבו בין אלמנטים מסורתיים מהאמנות האפריקאית לבין הסגנון המסורתי האירופי, הן דוגמה לציור אקלקטי.

אדריכלות אקלקטית
----------------

באדריכלות, הסגנון האקלקטי מתאר את סגנונות הבנייה של שלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20, במסגרתם ניסו לשלב סגנונות בנייה שונים. דוגמה לסגנון אדריכלי זה הוא הסגנון האקלקטי בארץ ישראל, אשר שילב אדריכלות מערבית עם סגנונות קישוטיים ממספר רב של מקורות השראה - האדריכלות הקלאסית (יוון-רומא-רנסאנס-בארוק), אדריכלות של המזרח הרחוק, אר דקו, המזרח הקרוב, הסגנון הספרדי-מורי (אלהמברה), אר-נובו ואדריכלות מזרח-תיכונית עתיקה.

### אדריכלות אקלקטית בארץ ישראל

בית הפגודה בתל אביב, דוגמה לאדריכלות אקלקטית
 ערך מורחב – **הסגנון האקלקטי בארץ ישראל**  

הסגנון האקלקטי ('לקטני' בעברית) בישראל הוא סגנון אדריכלי שהיה נפוץ בשנות ה-20, ועיקרו שילוב של אדריכלות מערבית עם סגנונות קישוטיים ממספר רב של מקורות השראה.

מוזיקה אקלקטית
--------------

סגנון אקלקטי במוזיקה מתאר שימוש בסגנונות מוזיקליים שונים מסגנונו העיקרי של היוצר, או שילוב מספר סגנונות היסטוריים. בתרבות העכשווית סגנון תקלוט אקלקטי הוא סגנון בו התקליטן משלב יצירות ממגוון סוגות מוסיקליות לכדי יצירה אחת. לעיתים משתמשים במונח זה על מנת לתאר (בזלזול) יוצר לא מקורי המשתמש בסגנונות של יוצרים אחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמנות אקלקטית** בוויקישיתוף
* דוד גורביץ' ודן ערב, הערך "אקלקטיות", באתר אנציקלופדיה של הרעיונות
* מיכאל יעקובסון: סיבוב בבית הכדים, באתר 'חלון אחורי', 23 ביוני 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531367205171
* BNE: XX558879
* BnF: cb16718400f (data)
* LCCN: sh85040733
* NKC: ph119787

 |
חגיגות הַקְּוּרְבִּי בבונדוקו 2014, ברחבה שלפני מסגד האימאם.
חגיגות הַקְּוּרְבִּי בבונדוקו 2014, צילום הבימה הצרה, העשויה קורות העץ.
**חגיגות הַקְּוּרְבִּי** (בשפת דיולה: **Kourbi**) הן חגיגות ריקודים ומוזיקה, המתקיימות בחוף השנהב, ובהן נוטלות חלק, נערות מוסלמיות שטרם נישאו. החגיגות מתחילות בערב לילת אל-קדר, ומסתיימות בצהרי היום שלמחרת. החל משנת 2007, מתקיימות החגיגות, שנערכו בעבר בכל רחבי חוף השנהב, במחוז זנזאן בלבד. צמצום החגיגות למחוז זנזאן, נבע מאיסור מפורש של האימאמים לקיימו, וזאת בעקבות סכנת הנפילה הנשקפת לרוקדות, במקרה של התמוטטות הבימות, עליהן רוקדות הבנות. 

בוקר אחד לפני לילת אל-קדר, מתחילים הורי הבנות, בעזרת בעלי מקצוע מיוחדים, להקים את הבימות. לשם כך הם משתמשים בקורות עץ לא מהוקצעות, המאוחסנות במהלך השנה, במחסנים מיוחדים, ומשמשות לבניית הבימות מדי שנה בשנה. העמודים הם קורות עבות בגובה שלושה מטרים, המתפצלות בקצה העליון שלהן, לשני ענפים, ביניהם, מונחת הקורה העליונה (ראו תמונה להמחשה).

לקראת שקיעת השמש, מופעלים רמקולים המשמיעים מוזיקה אתנית מקומית, בשפות דיולה וקולאנגו, (השפות המדוברות בפי האוכלוסייה המוסלמית בזנזאן), והנערות עם משפחותיהם, מתאספים ליד הבימות.

בשנת 2020, בעקבות מגפת הקורונה העולמית, לא התקיימו חגיגות הקורבי בחוף השנהב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חגיגות הקורבי** בוויקישיתוף
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**ירון בנימיני** (נולד ב-1961) הוא אמן לחימה ישראלי ומייסד מכללת ילון (לשעבר אינטרנשיונל גוג'ו ריו).

ביוגרפיה
--------

בנימיני נולד בפתח תקווה, אח תאום לאמיר בנימיני, שנפל במבצע שלום הגליל. החל ללמוד ג'ודו אצל יונה מלניק בגיל 6 עד גיל 12, אז עבר ללמוד קראטה אצל יהודה פנטנוביץ'. עד גיוסו לצה"ל הגיע לחגורה שחורה, דאן 1, בקראטה גוג'ו ריו ובמהלך שירותו הפך למדריך קרב מגע וקצין כושר קרבי, תפקידים אותם עדיין ממלא במילואים.

למד בתיכון ברנר פתח תקווה.

לאחר שרותו הצבאי המשיך ללמוד ולפתח את כישוריו כאמן לחימה ומדריך בקראטה גוג'ו ריו עם רוני קלוגר וכן בסגנונות קונג פו שונים אותם למד ממורים ביפן וסין. בשנים 1987-1985 השתתף וזכה מדי שנה באליפות ישראל בקראטה במקצה קומיטה עד 65 ק"ג וכן במקצה הקאטה. 

ב-1987 היה חתן פרס הועד האולימפי בישראל על הישגיו הספורטיביים בתחומו וכן מונה לשופט באליפות ישראל לקראטה בשנים 1986 ו-1987 כמו גם במכביה ה-13 ב-1989. בשנת 1997 זכה בגביע עולם באליפות הבינלאומית השישית לאמנויות לחימה, בקטגוריית אמני לחימה בכירים. בשנים 1994-1998 שירת בתפקיד המזכיר הכללי בארגון EWF - European WuShu Federation ואף מונה לשופט בינלאומי מטעם ארגון זה. 

בשנת 1989, במקביל להמשך לימודיו במזרח, פתח בית ספר פרטי תחת השם אינטרנשיונל גוג'ו ריו, כיום בשם מכללת ילון.

בשנת 2008 פרש מתחום הקראטה וכיום מלמד אמנויות סיניות בלבד: קונג פו, טאי צ'י וצ'י קונג, וממשיך ללמד באופן אישי את תלמידיו במכללתו.

מופיע לעיתים בתוכנית "בתנועה" של ערוץ הבריאות, שם מציג את סגנון הטאי צ'י יאנג - 40 משפטי התנועה.

קישורים חיצוניים
----------------

* ירון בנימיני באתר מכללת ילון
* אתר מכללת ילון
* דף הנצחה לאמיר בנימיני, באתר בי"ס אמיר שנבנה לזכרו
* ירון בנימיני מלמד טאי צ'י בערוץ הבריאות

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007410868405171

 |
**קרב פוקשאן** היה קרב שהתרחש ב-1 באוגוסט 1789 בין כוחות משולבים של האימפריה הרוסית ואוסטריה, לבין כוח של האימפריה העות'מאנית. הקרב הסתיים בניצחון של הכוחות הרוסיים-אוסטריים.

הטורקים התקדמו לכיוון המחנה האוסטרי, במטרה ליצור מגע ולהכריעם לפני שיתחברו עם הרוסים. תוכנית זו נודעה למפקד האוסטרי, ששלח מסר דחוף לאלכסנדר סובורוב, המצביא הרוסי. ב-26 ביולי 1789 קיבל סובורוב את המסר, והאיץ את התקדמותו לעבר האוסטרים. בתוך יממה עבר סובורוב מעל 40 ק"מ, וחבר למחנה האוסטרי. לאחר מנוחה, עזב הכוח המאוחד את המחנה והחל להתקדם לכיוון נהר פוטנה. הכוח הקדמי נתקל בכוח טורקי קטן, אותו הכריע בקרב קצר.

בליל 1 באוגוסט עבר הכוח הרוסי-אוסטרי את הנהר והחל להתקדם לכיוון פוקשאן, שם שהה המחנה הטורקי. הקרב העיקרי החל לקראת השעה 10 בבוקר. הטורקים פתחו בהפגזת תותחים על הכוח התוקף, אולם התותחנים הרוסיים הצליחו לשתק את התותחים הטורקיים. פרשים תקפו את הצד הימני של הטורקים, והצליחו לשבור את המבנה המקורי. כניסת כוח רגלי נוסף הובילה לנסיגה כוללת של הטורקים. רוב הכוח הטורקי התבצר בשני מנזרים שהיו במקום. לאחר קרב קשה, הצליחו הרוסים לכבוש את מנזר סמואל הקדוש, ואילו האוסטרים השתלטו על המנזר השני.

לקראת השעה אחת בצהריים הסתיימה הלחימה. הפרשים הרוסים והאוסטרים המשיכו לתקוף את הטורקים הנסוגים עד הערב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרב פוקשאן** בוויקישיתוף
* תיאור מפורט של המצור (ברוסית)
**צ'ינצ'ינה** (בספרדית: **Chinchiná**) היא עיר במחוז קלדס בקולומביה.

היסטוריה
--------

העיר נוסדה ב־2 באפריל 1857. בין השנים 1921–1946 חוותה העיר תנופת פיתוח ובה נבנו תחנות כוח לחשמל (השנייה מביניהן הידרואלקטרית), תחנת רכבת, פארקים ועוד. בשנת 1973 נבנה בעיר מפעל מתקדם לייצור קפה.

חלק מהעיר נפגע בשנת 1985 עקב מפולת שארעה באזור וגרמה לכ־3,000 הרוגים.

גאוגרפיה
--------

צ'ינצ'ינה ממוקמת בדרום־מערב מחוז קלדס, סמוך לגבול עם מחוז ריסרלדה. היא נמצאת כ־12 קילומטרים מדרום־מערב לבירת המחוז, מניסלס וכ־16 קילומטרים מצפון־מזרח לפריירה, בירת מחוז ריסרלדה.

גובה העיר הממוצע הוא 1,378 מטרים מעל פני הים עקב מיקומה בין הרי האנדים.

הר הגעש נוואדו דל רואיס, ההר החמישי בגובהו בקולומביה, ממוקם כ־33 קילומטרים מהעיר.

האוקיינוס השקט מרוחק כ־200 קילומטרים מהעיר.

אקלים
-----

עקב מיקומה הגאוגרפי של קולומביה, האקלים בעיר הוא אקלים משווני טרופי (Af לפי שיטת קפן). בעיר שוררת טמפרטורה ממוצעת של 20 מעלות צלזיוס.

דמוגרפיה
--------

נכון לשנת 2022, בעיר מתגוררים 53,184 תושבים.

אוכלוסיית העיר הגיעה אל מעל ל־60,000 תושבים בשנת 1995 אך ירדה מאז.

| שנה | אוכלוסייה |
| --- | --- |
| 1985 | 48,130 |
| 1990 | 58,750 |
| 1995 | 61,870 |
| 2000 | 57,380 |
| 2005 | 53,510 |
| 2010 | 52,490 |
| 2015 | 51,490 |
| 2022 | 53,184 |

להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:

תחבורה
------

העיר מחוברת לרשת הכבישים הלאומית והמקשרת אותה עם כל חלקי המדינה.

בשתי הערים הגדולות הקרובות אל צ'ינצ'ינה ממוקמים נמלי תעופה. מנמל התעופה מטקנה (אנ') בפריירה יוצאות, פרט לטיסות פנים־ארציות, גם טיסות לנמל התעופה הבין־לאומי טוקומן בפנמה סיטי ולנמל התעופה הבין־לאומי מיאמי במיאמי. מנמל התעופה לה נוביה (אנ') במניסלס יוצאות טיסות פנים־ארציות, ביניהן גם לנמל התעופה הבין־לאומי אל דוראדו בבוגוטה, בירת קולומביה.

כלכלה
-----

בקרבת העיר ממוקמת אכסניות רבות. כארבעה קילומטרים מצפון לה ממוקמת מסלול גולף. בעיר ממוקמים גם מספר מפעלים.

ספורט
-----

בעיר קיימים מועדוני כדורגל, כדורגל אולמות, טניס, כדורסל ועוד. נמצאים בה מספר מגרשי ספורט. חובבי ספורט אתגרי נמשכים לעיר עקב הימצאותם של מתקנים להחלקה ולכושר גופני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'ינצ'ינה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של צ'ינצ'ינה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Chinachiná Population, Population City (באנגלית), אוכלוסייה בצ'ינצ'ינה, באתר Population City

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 125658583
* WorldCat (עם VIAF): 125658583

 |
**נאדר א-דהבי** (בערבית: **نادر الذهبي**; תעתיק מדויק: נאדר אלד'הבי) (נולד ב-7 באוקטובר 1946) הוא פוליטיקאי ירדני שכיהן כראש הממשלה ושר הביטחון של ירדן משנת 2007 ועד 2011

ביוגרפיה
--------

א-דהבי נולד בעמאן ובשנת 1964 סיים בעיר את לימודיו בקולג' אל חוסיין. באותה שנה הוא התגייס לחיל האוויר המלכותי של צבא ירדן. במקביל לשירותו הצבאי השלים אל דהבי לימודי תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה (1969), לימודי תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה מהמכון הטכנולוגי קראנפילד באנגליה (1982) ולימודי תואר שני במינהל ציבורי משלוחת האוניברסיטה האמריקנית אובורן בירדן (1987).

שירותו הצבאי של א-דהבי נמשך עד 1994 ובשנתיים האחרונות לשירותו הוא שימש סגן מפקד חיל האוויר האחראי על לוגיסטיקה. לאחר מכן הוא התמנה למנכ"ל חברת התעופה "רויאל ג'ורדניאן" ובשנים 1994–1995 הוא שימש יו"ר התאחדות חברות התעופה הערביות. בשנים 1995–1998 היה א-דהבי חבר מועצת המנהלים של ארגון התעופה הבינלאומי יאט"א ובשנים 1996–1997 עמד בראשו.

בשנים 2001–2003 כיהן א-דהבי כשר התחבורה בממשלתו של פייסל אל-פאיז. בשנת 2004 התמנה למנכ"ל הרשות לפיתוח כלכלי של עקבה.

בנובמבר 2007 א-דהבי כראש הממשלה ושר הביטחון של ירדן, לאחר התפטרות מערוף אל-בח'ית. בדצמבר 2009 החליף אותו סמיר זיד א-ריפאעי.

חיים אישיים
-----------

א-דהבי נשוי ואב לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות חייו באתר Arab Decision

| **ראשי ממשלת ירדן** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| טליע • רסלאן • א-ריכאבי • רסלאן • אבו אל-הודא • א-ריכאבי • אבו אל-הודא • סראג' • האשם • אבו אל-הודא • א-ריפאעי • האשם • א-ריפאעי • אבו אל-הודא • אל-מופתי • א-ריפאעי • אבו אל-הודא • אל-מולקי • אבו אל-הודא • אל-מופתי • אל-מג'אלי • האשם • א-ריפאעי • אל-מופתי • האשם • א-נאבולסי • אל-ח'אלידי • האשם • א-ריפאעי • אל-מג'אלי • א-תלהוני • א-תל • א-ריפאעי • חוסיין בן נאסר • א-תלהוני • א-תל • חוסיין בן נאסר • ג'ומעה • א-תלהוני • א-ריפאעי • א-תלהוני • א-ריפאעי • דאוד • טוקאן • א-תל • א-לווזי • א-ריפאעי • בדראן • שרף • א-רימאווי • בדראן • עוביידאת • א-ריפאעי • זיד בן שאכר • בדראן • אל-מסרי • זיד בן שאכר • אל-מג'אלי • זיד בן שאכר • אל-כבאריתי • אל-מג'אלי • א-טראונה • א-רוואבדה • אבו א-ראע'ב • אל-פאיז • בדראן • אל-בח'ית • א-דהבי • א-ריפאעי • אל-בח'ית • אל-ח'סאונה • א-טראונה • א-נסור • אל-מולקי • א-רזאז • אל-ח'סאונה | ירדןירדן |

 |
**צ'יף דן ג'ורג'** (באנגלית: **Chief Dan George**;‏ 24 ביולי 1899 – 23 בספטמבר 1981) היה הצ'יף של שבט טסליל–וואותות', משורר ושחקן קנדי מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1971 על התפקיד שגילם בסרט "איש קטן גדול".

ביוגרפיה
--------

נולד בשם גאסוואנות' סלהות' בשמורת אינדיאנים בצפון ונקובר שבקולומביה הבריטית, קנדה.
שמו באנגלית הוא דן סלהות', שינה את שמו הפרטי לג'ורג' בגיל חמש כאשר החל ללמוד במוסדות לימוד אינדיאנים – קנדיים.
עבד במספר עבודות מזדמנות, פריקת מטען בנמלים, בעבודות בניין ובהסעות תלמידים.
הופיע עם הרכב מוזיקלי אינדיאני נודד במשך כעשור.
ג'ורג' פיתח קריירה מוצלחת כמשורר והוציא לאור שני ספרי שירה.
ג'ורג' היה פעיל למען זכויות הילידים האינדיאנים בצפון ארצות הברית וקיבל את אות הקצונה של מסדר קנדה על תרומתו לתרבות הקנדית.
ג'ורג' נפטר בשנת 1981 בוונקובר כשהוא בן 82 ונקבר בשמורה שבה נולד.
בנו של ג'ורג' הוא צ'יף מקומי ונכדיו של ג'ורג' התפרסמו כמשוררים ושחקנים.

קריירת משחק
-----------

ג'ורג' החל את דרכו כשחקן בטלוויזיה הקנדית, קיבל את הצעתו של ארתור פן להופיע בתפקיד משמעותי במערבון "איש קטן גדול" בתור מנהיג שבט השאיין המבוגר עור סוכה שמאמץ אליו את ג'ק קראב דאסטין הופמן.
ג'ורג' הצליח לגנוב את ההצגה בתפקידו הראשון אי פעם בהוליווד וקצר שבחים ופרסים ממבקרי הקולנוע בארצות הברית. 
גולת הכותרת המפתיעה מבחינתו של ג'ורג' שהיה בן 71 הייתה המועמדויות שקיבל לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
קלינט איסטווד שגילה עניין בשחקן המבוגר ליהק אותו לסרטו הרביעי, המערבון "איש ההפקר" (אנ'), בו שיחק ג'ורג' לצידו של איסטווד בתור לון וייט הצ'רוקי הערמומי שמתלווה אל מסע הנקמה של האקדוחן ג'וסי וולס.
שיחק לאחר מכן בדרמת המסע "הארי וטונטו" בתפקיד היליד האינדיאני סם שתי נוצות אותו פוגש במסעו האלמן הזקן הארי קומבס (ארט קרני).

המורשת שהשאיר
-------------

על שמו של ג'ורג' קרויים שני בתי ספר ואוניברסיטה אחת ברחבי קנדה.
השחקן הקנדי המפורסם דונלד סאת'רלנד ציטט את שירו בטקס הפתיחה של אולימפיאדת ונקובר.
בשנת 2008 הוכנס להיכל התהילה של גדולי השחקנים הקנדיים שכיכבו בהוליווד, את המקום חלק עם השחקניות זוכות האוסקר מארי דרסלר ונורמה שירר ועם השחקן ריימונד בור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'יף דן ג'ורג'** בוויקישיתוף

* צ'יף דן ג'ורג', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* צ'יף דן ג'ורג', באתר AllMovie (באנגלית)
* צ'יף דן ג'ורג', במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* צ'יף דן ג'ורג', באתר Discogs (באנגלית)
* צ'יף דן ג'ורג', באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007279754005171
* BNE: XX1264909
* BnF: cb13167358t (data)
* GND: 133283232
* ISNI: 0000 0001 1103 7528
* LCCN: n50030349
* NKC: xx0180714
* NTA: 25183204X
* SNAC: w61n8mdj
* SUDOC: 035105364
* VIAF: 17360308
* WorldCat: lccn-n50030349

 |
**אוסטלסהיים** היא עיר במחוז קאלב (Calw) בבאדן-וירטמברג בגרמניה.

גאוגרפיה
--------

 אוסטלסהיים
### מיקום

אוסטלהיים שוכנת בגבול היער השחור, מוגנת ממזג אוויר גרוע, מוקפת בגבעות ויערות. הנוף סביב העיר נשמר ברובו במראה טבעי, עם רצועות טבע רבות, גדרות אבן ומרעה לכבשים. כרבע משטח ההר בן 923 ההקטרים הוא יער.

### יישובים שכנים

אוסטלהיים גובלת בערים אלטהנגשטט (Althengstett), זימוצהיים (Simmozheim), וייל דר שטאט (Weil der Stadt), גראפנאו (Grafenau) וגכינגן (Gechingen).

הסדר עירוני
-----------

עיריית אוסטלסהיים כוללת את הכפר אוסטלסהיים ואת האזור זגמילה (Sägemühle).

היסטוריה
--------

המקום נוסד כנראה על ידי אלמאנים במאה ה-4. בשנת 1357 הועברה העיר יחד עם בולינגן לרוזנות וירטמברג. כחלק מהמדינה וירטמברג-הוהנצולרן עברה העיר ב-1952 למדינת באדן-וירטמברג שזה עתה נוסדה. עצמאותה של עיריית אוסטלסהיים נשמרה גם לאחר הארגון האזורי מחדש ב-1975.

Ostelsheim, Andreas Kieser

פוליטיקה
--------

באפריל 2023 נבחר ריאן אלשבל (Ryyan Alshebl), פליט סורי, לראשות העיר.

כלכלה ותשתיות
-------------

### תחבורה

בעיר אין כביש פדרלי. הכביש הלאומי B 295 (שטוטגרט - קאלב) נמצא שלושה קילומטרים צפונית לאוסטלסהיים בזימוצהיים (Simmozheim). הכביש המהיר הקרוב ביותר הוא בבלינגן-הולב (Böblingen-Hulb), כביש 81 (Bundesautobahn A81), כ-12 קילומטרים דרום-מזרחית לאוסטלסהיים. באוסטלסהיים עוברת רכבת היער השחור (Württemberg) שעוברת בשטוטגרט, בווייל דר שטאט (Weil der Stadt) ובקאלב. העיר נותקה עקב השבתת הקטע בין וייל דר שטאט לקאלב ב-1988. הובלת נוסעים הושבתה ב-1983. תחנת הרכבת הקרובה ביותר ממוקמת כעת כשלושה קילומטרים משם, בווייל דר שטאט. משם יש אוטובוסים סדירים מאוסטלסהיים לקאלב. חידוש קו הרכבת נמצא בתכנון.

### מים

אוסטלסהיים שואבת את מי השתייה שלה מעמותת היער השחור (Zweckverband Schwarzwald), אליה היא שייכת מאז 1976. מ-1972 יש חוזה אספקת מים עם העמותה.

אישים
-----

* גוטליב וילהלם הופמן (1771–1846), נוטריון וראש עיר, מייסד אחוות וירטמברג בקורנטל ובווילהלמסדורף

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוסטלסהיים** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אוסטלסהיים

הערות שוליים
------------

1. ↑  *Das Land Baden-Württemberg.*
2. ↑  Geflüchteter wird Rathauschef: Ryyan Alshebl aus Syrien ist Bürgermeister von Ostelsheim, SWR, 3 April 2023.
3. ↑  Karl Walz, Dagmar Kraus: 100 Jahre Trinkwasser.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007567560005171
* GND: 4704700-8
* LCCN: n89121381
* VIAF: 156058644
* WorldCat: lccn-n89121381

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"אוסטלסהיים"**.
**שרה רוברטסון** (באנגלית: **Sarah Robertson** ‏; 16 ביוני 1891 – 6 בדצמבר 1948) הייתה ציירת קנדית של נופים, טבע דומם, דיוקנאות וציורי קיר בבתים פרטיים.

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייה

רוברטסון נולדה במונטריאול ב־16 ביוני 1891, בתם של ג'ון ארמור רוברטסון וג'סי אן כריסטי. הוריה היו במקור מסקוטלנד. היא התחנכה במונטריאול. במהלך ילדותה, המשפחה חיה בנוחות, אך בהמשך התמודדה עם מאבקים כלכליים. היא החלה בלימודי אמנות בגיל תשע עשרה עם מלגה מאגודת האמנות של מונטריאול בהנהלת ויליאם ברימנר  ומוריס קולן. מלחמת העולם הראשונה קטעה את לימודיה, ולאחריה המשיכה אותם בשנים 1921 עד 1924 אצל רנדולף יוטון, חבר מייסד בקבוצת הציירים הקנדית.

### קריירה אמנותית

שרה רוברטסון, מנוחה 1926
במהלך השנים האחרונות שלה באגודת האמנות, רוברטסון הצטרפה לתלמידים לשעבר יחד עם המורה שלהם רנדולף יוטון, לקבוצת ביבר הול. אלכסנדר יאנג ג'קסון היה נשיא הקבוצה. עבודותיה של רוברטסון הוצגו בתערוכת יחיד בגלריה הלאומית של קנדה בשנת 1951. רוברטסון הציגה גם בארצות הברית, בתערוכות קבוצתיות בגלריה לאמנות של אוניברסיטת ייל בשנת 1944, במוזיאון הלאומי בריו דה ז'ניירו ובמוזיאון ריברסייד בניו יורק. 

קבוצת ביבר הול הייתה קבוצה של ציירים קנדים ממונטריאול שנפגשו בסוף שנת 1910 בזמן שלמדו אמנות בבית ספר שניהלה אגודת האמנות במונטריאול. נורה קולייר, אמילי קואן, פרודנס היוארד, מייבל לוקרבי, מייבל מאי, קתלין מוריס, ליליאס טורנס ניוטון, שרה רוברטסון, אן סאבאג' ואתל סאת' היו חלק מקבוצה זו. אגודה זו של 19 אמנים במונטריאול, התחייבה לפתח סגנונות אמנותיים מובהקים תוך הכרה בהשפעת קבוצת השבעה והמודרניזם הצרפתי.

שרה רוברטסון, יוסף ומריה לואיס, 1930
אמני הול ביבר ערכו את התערוכה השנתית שלהם בגבעת ביבר הול. בסוף שנת 1921 נקלעה קבוצת ביבר הול לקשיים כלכליים חמורים שחייבו את הוויתור על האולפנים שלהם. הגברים הלכו בדרכם, אך מרבית הנשים נותרו בקשר הדוק זו עם זו. במקביל, שרה רוברטסון ניהלה גם התכתבות ארוכה עם אלכסנדר יאנג ג'קסון, שהציע לה שיפוט ביקורתי חיוני.

רוברטסון הייתה חברה מייסדת בקבוצת הציירים הקנדית, והציגה איתם שנים רבות. הקבוצה הורכבה מ -28 ציירים שונים דוברי אנגלית מרחבי קנדה. קבוצה זו שימשה בקביעת כיוון חדש לאמנות הקנדית, וביטאה את המגוון של החוויה הקנדית בנופים ומבנים על בסיס חזונה של קבוצת השבעה.

חיים מאוחרים
------------

עבודתה המאוחרת של רוברטסון הייתה חופשית יותר בקומפוזיציה ונועזת יותר בצבעים. הדבר שיקף את אהבתה לטבע ואת סגנונה הייחודי.

היא נפטרה ב־6 בדצמבר 1948 במונטריאול.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שרה רוברטסון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Farr, Dorothy; Luckyj, Natalie (1975). From Women's Eyes: Women Painters in Canada. Kingston: Agnes Etherington Art Centre. p. 38.
2. ↑  Evelyn Walters, **The Beaver Hall Group and Its Legacy**, Dundurn, 2017-02-11, מסת"ב 978-1-4597-3777-8. (באנגלית)
3. ↑  Sarah Robertson, Alan Klinkhoff Gallery | Art Dealers & Appraisers (באנגלית)
4. ↑  Jackson, A. Y. (1948-12-11). "Jackson pays tribute to Sarah Robertson". The Gazette. p. 25

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 7382 5776
* RKD: 67369
* ULAN: 500028619
* VIAF: 95858427
* WorldCat: viaf-95858427

 |
צפחת ממורקת וצבועה, עם ידיות האופייניות לתקופת הברונזה המאוחרת ב, מוזיאון הכט חיפה
**צפחת** – (באנגלית Pilgrim Flask) כלי עשוי מחרס שתחילת הופעתו הייתה בתקופת הברונזה המאוחרת. זוהי קנקנית קטנה בעל מתאר שטוח ועיגולים עדשתיים. בפרופיל נראה כמו שתי עדשות שחוברו יחדיו. זהו אחד הכלים הנפוצים והאופייניים לתקופה. תחילתו בסוף תקופת הברונזה המאוחרת א – LBI, הכלי לא היה קיים לפני כן. הכלי נפוץ מאוד במאות  ה-14 וה-13 לפנה"ס. אין מידע האם הכלי מקורו בכנען, או שהוא נוצר בהשפעה חיצונית

הכלי מיוחד לא רק בצורתו אלא גם בשיטת הייצור שלו. בגלל המבנה המיוחד שלו היה צורך להכינו בשלבים. בשלב ראשון הוכנו שתי צלחות על אובניים שחוברו זו לזו. בשלב השני הוכן צוואר הכלי גם הוא באובניים. לאחר הכנתו הוא חובר אל גוף הכלי. בשלב שלישי חוברו שתי ידיות מצוואר הכלי לגוף הכלי. לרוב הכלים הם סימטריים במתארם אבל מצאו גם צפחות אסימטריות כאשר צד אחד בצורת עדשה והשני יותר מנופח. רוב הצפחות הן קטנות, קוטר העדשה כ-15 ס"מ. נמצאו גם צפחות בגדלים שונים. צפחות גדולות הן בעיקר תופעה של סוף תקופת הברונזה המאוחרת. בלכיש נמצאה במקדש III צפחת גדולה שקוטר העדשה הוא 27 ס"מ

בתקופת הברונזה המאוחרת ב נעשה איחוי הידיות אל הגוף והצוואר בצורה היוצרת רושם כעין עלי גביע של פרח. בתקופה זו הצוואר קצר, נראה כשתול בתוך העלים והשפה הנראית כנשענת על הידיות היא לרוב בעלת חתך משולש. זו תופעה שמאפיינת תקופה זו, נעלמת בתקופת הברונזה המאוחרת ג, ואינה נמשכת לתקופת הברזל.

העיטור הנפוץ ביותר הוא מעגלים בצבע אחד או שניים בעיקר אדום ושחור. יש גם עיטורים בצורת סליל.

צפחות מתקופה זו נמצאו באתרים ארכאולוגים שונים כגון: תל חצור, תל אל-עג'ול, תל מגידו תל אבו הואם תל לכיש ועוד.

הצפחת ממשיכה ככלי לתקופת הברזל תוך שינויי בעיצוב הכלי, הכלי פחות עדשתי ויותר מנופח, רוב הכלים עם ידית אחת. ניתן למצוא אותו בעיקר באזורי החוף, השפלה ועמקי הצפון.

לקריאה נוספת
------------

|  |  |
| --- | --- |
| פורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרובפורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב | ל**פורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב** |

* רות עמירן **הקרמיקה הקדומה של ארץ ישראל**, החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, 1971, עמודים 202–205

הערות שוליים
------------

1. ↑  רות עמירן **הקרמיקה הקדומה של ארץ ישראל**, החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, 1971, עמוד 202
2. ↑  רות עמירן **הקרמיקה הקדומה של ארץ ישראל**, החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, 1971, עמוד 204
דיאגרמת פאזות ברזל-פחמן, המציג את התנאים שבהם **אוסטניט** (γ) יציב בפלדת פחמן.
מבנה שריגי של ברזל; ברזל אלפא וברזל גמא
**אוסטניט**, הידוע גם בשם **ברזל בפאזה גמא** (**γ-Fe**), הוא פאזה מתכתית, לא מגנטית של ברזל או תמיסה מוצקה של ברזל, עם אלמנט מ סגסוגת. בפלדת פחמן, אוסטניט קיים מעל לטמפרטורה האוטקטואידית הקריטית של 1000K; הפאזה האוסטניטית קרויה על שמו של סר ויליאם צ'נדלר רוברטס-אוסטן (1843–1902); היא קיימת בטמפרטורת החדר בכמה פלדות אל חלד עקב הימצאותו של ניקל המייצב את האוסטניט בטמפרטורות נמוכות יותר.

פאזות הברזל
-----------

מ-912 ועד 1394 מעלות צלזיוס, ברזל אלפא עובר מעבר פאזה מקובית ממורכזת גוף (BCC) לתצורה קובית ממוקדת פנים (FCC) של ברזל גמא, הנקרא גם אוסטניט. צורת גמא זו של ברזל קיימת בסוג הנפוץ ביותר של נירוסטה[דרוש מקור][מפני ש...] להכנת ציוד לבית חולים ושירותי מזון.

חומר
----

**אוסטניטיזציה** פירושה חימום הברזל, המתכת מבוססת הברזל, או הפלדה, לטמפרטורה בה היא משנה את מבנה הגביש שלה מפריט לאוסטניט. המבנה המרווח של האוסטניט מסוגל לקלוט פחמן מקרבידי הברזל בפלדת פחמן. אוסטניטיזציה ראשונית לא שלמה יכולה להשאיר קרבידים לא מומסים במטריצה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוסטניט** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Reed-Hill R, Abbaschian R (1991). *Physical Metallurgy Principles* (3rd ed.). Boston: PWS-Kent Publishing. ISBN 978-0-534-92173-6.`{{cite book}}`: תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
2. ↑  Gove PB, ed. (1963). *Webster's Seventh New Collegiate Dictionary*. Springfield, Massachusetts, USA: G & C Merriam Company. p. 58.
3. ↑  Nichols R (יולי 2001). "Quenching and tempering of welded carbon steel tubulars". `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Role of Austenitization and Pre-Deformation on the Kinetics of the Isothermal Bainitic Transformation". *Metall Mater Trans A*. **40** (6): 1355–1366. אפר' 2009. Bibcode:2009MMTA..tmp...74L. doi:10.1007/s11661-009-9827-z. `{{cite journal}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 00568959

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 

**צפיפות אופטית** (באנגלית: **Optical Density**; בראשי תיבות: **OD**) הן היחידות בהן מבוטאת מידת הבליעה של גלים אלקטרומגנטים. לעיתים משתמשים במונח **בליעה** (Absorbance) ואז הסימון יהיה A.

כאשר מעבירים דרך תמיסה המכילה חומר בולע - נבלעים רק אורכי הגל הגורמים לעירור החומר הבולע.
כדי למצוא ריכוז של חומר מסוים הנמצא בתמיסה יש להקרין באורך גל מסוים הגורם לעירורו של החומר. השנוי שיחול בקרן בעקבות הבליעה נמדד בעזרת ספקטרופוטומטר. 

מתמטית, הצפיפות האופטית מוגדרת על ידי:



O

D

λ

=
A
=
−

log

10

⁡

(

T

)

{\displaystyle OD\_{\lambda }=A=-\log \_{10}\left({T}\right)}

{\displaystyle OD_{\lambda }=A=-\log _{10}\left({T}\right)}
כאשר T היא העברה ומוגדרת על ידי: 


T
=
(

I

I

0

)

{\displaystyle T=({I \over I\_{0}})}

{\displaystyle T=({I \over I_{0}})}
I היא עוצמת הקרן הנמדדת לאחר מעבר בחומר, ו-{\displaystyle I\_{0}} היא עוצמת הקרן הפוגעת בחומר.

סה"כ ניתן לרשום כי 


O

D

λ

=
A
=
−

log

10

⁡
(

I

I

0

)

{\displaystyle OD\_{\lambda }=A=-\log \_{10}({I \over I\_{0}})}

{\displaystyle OD_{\lambda }=A=-\log _{10}({I \over I_{0}})}
מידת השינוי בקרן (שיעור הבליעה) הוא ביחס ישר לריכוז החומר שבתמיסה C, לקבוע הבליעה של החומר, ε ולאורך תא המדידה *l:*



O
D
=
ϵ
×
l
×
c

{\displaystyle OD=\epsilon \times l\times c}

{\displaystyle OD=\epsilon \times l\times c}
מדליית גיבור הפדרציה הרוסית
**גיבור הפדרציה הרוסית** (רוסית: **Герой Российской Федерации**) הוא התואר האזרחי הגבוה ביותר ברוסיה. התואר, שיכול להינתן הן לאזרחים והן לאנשי צבא, מוענק על ידי נשיא רוסיה, למי שביצע פעולות הרואיות בזמן שירות המדינה. מאז יצירתה ב-20 במרץ 1992 הוענקה המדליה בעיקר לקוסמונאוטים ולחיילים שהיו מעורבים בפעילות בצ'צ'ניה. בנוסף הוענקה המדליה למספר כלכלנים, מדינאים, וספורטאים.

יצירה ובסיס משפטי
-----------------

התואר גיבור הפדרציה הרוסית נוצר ב-1992 בצו נשיאותי של נשיא רוסיה דאז, בוריס ילצין, כתואר הגבוה ביותר שיכול להעניק נשיא רוסיה לאדם, והוא המחליף החוקי של העיטורים הסובייטים גיבור ברית המועצות הצבאי וגיבור העמל הסוציאליסטי האזרחי. 

הבסיס המשפטי מועגן הן בצו הנשיאותי מספר I-2553, שכולל את הקריטריונים לקבלת התואר ואת העיצוב של "כוכב הזהב", מדליה המוענקת למחזיק התואר, והן בחוקת רוסיה: סעיף 71 של חוקה זאת מאשר שימוש רשמי בתארים, מדליות ועיטורים, וסעיף 89 מעניק לנשיא רוסיה סמכות ליצור אותם. בניגוד לתארים הסובייטים שקדמו לו, שבמקביל לקבלתם הוענקו גם עיטורים נוספים כגון עיטור לנין, לתואר גיבור הפדרציה הרוסית לא נלווים עיטורים נוספים.

קריטריונים לקבלה
----------------

צו נשיאותי מספר 2553-I קובע כי התואר יכול להיות מוענק לאדם, אזרח רוסיה או אחר, המבצע מעשים של גבורה ואומץ אדיר למען המדינה והעם הרוסי. הן אזרחים והן חיילים יכולים להיות זכאים לתואר, בניגוד לברית המועצות שבה היה תואר צבאי ותואר אזרחי בנפרד. התואר יכול להיות מוענק גם לאנשים שנפטרו, אם עמדו בקריטריונים. בניגוד לתואר גיבור ברית המועצות, תואר זה מוענק פעם אחת בלבד.

נכון למאי 2012, הוענקו כ-950 תארים, מהם כ-455 הוענקו לאחר מותו של הגיבור.

עיצוב המדליה והצגתה
-------------------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
אדם שמחזיק בתואר גיבור הפדרציה הרוסית מקבל מדליה, בשם "כוכב הזהב" ("медаль Золотая Звезда"). מדליה זו דומה במידה ניכרת למדליית גיבור ברית המועצות.

ראו גם
------

* עיטורים, מדליות ותוארי כבוד של הפדרציה הרוסית
* עיטורי ברית המועצות
* גיבור גרמניה המזרחית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גיבור הפדרציה הרוסית** בוויקישיתוף
*
**צפון קנדה** (באנגלית: **Northern Canada**) הוא חבל הארץ הצפוני ביותר של קנדה. מבחינה פוליטית, המונח מתייחס לשלושת הטריטוריות הקנדיות: יוקון, הטריטוריות הצפון-מערביות ונונאווט. אזור צפון קנדה קנדה משתרע על פני 3,921,739 קמ"ר, המהווהים כ-39.3% משטחה הכולל של קנדה.

אזור צפון קנדה מכיל כמות אוכלוסייה דלילה במיוחד – נכון לשנת 2021 חיו באזור זה כ-118,160 תושבים, באזור עצום הזהה בגודלו לגודלה של מערב אירופה.

האזור נותר עני יחסית, בעיקר בשל העלות הגבוהה במיוחד של רוב מוצרי הצריכה באזור זה, ובשל כך האזור מקבל סובסדיות ממשלתיות רבות.

נכון למפקד האוכלוסין של שנת 2021 היישוב המאוכלס ביותר באזור צפון קנדה הייתה העיר וייטהורס, שהכילה באותה העת 28,201 תושבים.

גלריית תמונות
-------------

* הפארק הלאומי איוואוויקהפארק הלאומי איוואוויק
* וייטהורסוייטהורס
* הטונדרה בנונאווטהטונדרה בנונאווט
* יער טייגה בקוויבקיער טייגה בקוויבק

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימסע מדריך למטייל בוויקימסע: **צפון קנדה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **צפון קנדה** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Land and freshwater area, by province and territory". *www12.statcan.gc.ca*. Statistics Canada. 1 בפברואר 2005. אורכב מ-המקור ב-2011-05-24. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Population and dwelling counts: Canada, provinces and territories, and census subdivisions (municipalities), Yukon and Yukon [Territory]". *www12.statcan.gc.ca*. Statistics Canada. 9 בפברואר 2022. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007283206705171
* LCCN: sh85019363
* NKC: ge129525

 |
**סרגיי אלכסנדרוביץ' מוניה** (ברוסית: **Сергей Александрович Моня**; נולד ב-15 באפריל 1983 בסראטוב, ברית המועצות) הוא כדורסלן רוסי המשחק עבור זניט סנקט פטרבורג ונבחרת רוסיה. גובהו 2.05 מטר. משחק בעמדת הקלע והסמול פורוורד.

קריירת מועדונים
---------------

מוניה החל את הקריירה המקצוענית בקבוצת הליגה הרוסית השנייה, חימיק אנגלס. לאחר חצי שנה, הוא עבר לאבטודור סראטוב ששיחקה אז בליגת העל הרוסית. במדי הקבוצה, ערך הופעות מרשימות וסיים את העונה עם ממוצעים של כ-14 נקודות וכ-4 כדורים חוזרים למשחק. עקב יכולת זאת, חתם בחימקי מוסקבה, אחת מקבוצות הפאר ברוסיה. עם זאת, מוניה מיעט לשחק ואף פעמים רבות לא נכלל בסגל המועדון.

בעקבות זאת, לאחר עונה אחת במדי חימקי חזר לקבוצתו לשעבר, אבטודור סראטוב. לאחר מכן, מוניה עבר לצסק"א מוסקבה, לאחר עונה מרשימה במדי אבטודור שכללה העפלה לחצי גמר הפלייאוף ולמקום הרביעי בליגה. מוניה שיחק עבור צסק"א במשך שלוש עונות והיה שותף לזכייתה בשלוש אליפויות רצופות, גביע רוסי אחד ולשלוש העפלות רצופות לפיינל פור היורוליג.

באוקטובר 2005, מוניה החל בקריירת NBA, לאחר שבקיץ 2004 נבחר על ידי הפורטלנד טרייל בלייזרס מהמקום ה-23 בסיבוב הראשון. מוניה מיעט לשחק ובפברואר 2006 הועבר בעסקה של שלוש קבוצות אל הסקרמנטו קינגס. למרות זאת, מוניה שיחק רק בשלושה משחקים ולבסוף שוחרר מסגל הקניגס ב-26 ביולי אותה שנה. לאחר מכן, חזר למדינת הולדתו, רוסיה, כשסיכם במדיה של דינמו מוסקבה.

במדיה של דינמו מוסקבה הפך מוניה לאחד השחקנים היותר מעורכים בקבוצה ולסגן-הקפטן במשך שלוש עונותיו במועדון. למרות, שבמשך זמן זה לא הוביל את המועדון לזכייה בתואר. בעונתו השלישית, מוניה, קבע ממוצעי שיא שקלע כ-12 נקודות והוריד 4.8 כדורים חוזרים.

ב-2010 חתם בחימקי מוסקבה וב-2011 זכה עם הקבוצה בליגה המאוחדת של VTB.

נבחרת לאומית
------------

מוניה היה חבר בנבחרות הצעירות של רוסיה (עד 19 ועד 21) וכיום חבר בסגל הנבחרת הלאומית של רוסיה. מוניה שותף עם הנבחרת בזכייתה במדליית הזהב באליפות אירופה 2007.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סרגיי מוניה** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Basketball-Reference
* פרופיל אולימפי, באתר olympedia.org
* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר פיב"א
* פרופיל, באתר ליגת ה-NBA
* פרופיל, באתר היורוליג
* דף השחקן באתר ה-NBA‏
* דף השחקן באתר היורוקאפ

| **נבחרת רוסיה – אולימפיאדת בייג'ינג - 2008** |
| --- |
| 1  • 
2  • 
3  • 
4 וורונטסביץ' • 
5 הולדן • 
6 ביקוב • 
7 קירילנקו • 
8 מורגונוב • 
9 סמוילנקו • 
10 חריאפה • 
11 פשוטין • 
12 מוניה •
13 פרידזון • 
14 סאבראשנקו •
15 קיירו •
מאמן: בלאט | רוסיהרוסיה |

| **נבחרת רוסיה – אולימפיאדת לונדון - 2012 (מדליית ארד)** |
| --- |
| 1  • 
2  • 
3  • 
4 שבד • 
5 מוזגוב • 
6 קראסב • 
7 פרידזון • 
8 קאון • 
9 ורונוב • 
10 חריאפה • 
11 אנטונוב • 
12 מוניה •
13 חבוסטוב • 
14 פונקרשוב •
15 קירילנקו •
מאמן: בלאט | רוסיהרוסיה |
**קון דאו** או **קונדאו** (בוייטנאמית: **Côn Đảo**) הוא ארכיפלג ונפה במחוז בה ז'יה-וונגם טאו (אנ') באזור דרום מזרח (אנ') בווייטנאם.

גאוגרפיה
--------

הארכיפלג ממוקם כ-185 קילומטרים (115 מיל) מוונג טאו (אנ') וכ-230 קילומטרים (143 מיל) מהו צ'י מין סיטי. הארכיפלג כולל 16 איים ואיונים הרריים. שטח הקרקע הכולל מגיע לכ-76 קילומטרים רבועים (29.34 מילים רבועים). כמו כן גרים באזור האכריפלג 8,360 תושבים (נכון לשנת 2014).

שדה התעופה קון דאו (אנ') נמצא על האי הגדול ביותר בארכיפלג, האי קון שון (אנ').

היסטוריה
--------

ב-16 ביוני 1702, חברת הודו המזרחית הבריטית של ממלכת אנגליה ייסדה יישוב על האי קון שון כמתחם לספינות שעוברות בין הודו לסין. שלוש שנים מאוחר יותר, ב-2 במרץ 1705, שכירי חרב בוגיים (אנ') שנשכרו על ידי האנגלים כבשו והרסו את המתחם וגירשו את המתיישבים שנותרו.

במהלך המלחמות הפנימיות שהיו בממלכת נגויין (אנ'), הנסיך ג'יה לונג (אנ') חתם עם צרפת על חוזה ורסאי (אנ') ב-1787. באמנה זו, הנסיך העביר את האיים לצרפת בתמורה לסיוע צבאי. עם זאת, האמנה בוטלה מאוחר יותר מפני שצרפת לא סיפקה אף סיוע צבאי.

האיים היו אצל ידיים צרפתיות רק לאחר כיבוש האיים ב-1861. במהלך הודו-סין הצרפתית, האי קון שון (אנ') נודע לשמצה בשל מתקני העונשין שהיו על האי. לאומנים ומהפכנים וייטנאמים וקמבודים נשלחו למתקני העונשין כדי לרצות את עונשם בגין פעילות אנטי-צרפתית.

ממשלת הודו הצרפתית כינתה את הארכיפלג כ**איי פאולו-קונדור** (**Poulo-Condore Islands**)‏. יש הטוענים כי ה-*Satyrorum insulae* שמוזכר באיי הסאטירים של תלמי, נלקח מהקופים האנדמיים לאיים, מקוק הסרטנים.

הפארק הלאומי קון דאו
--------------------

רבים מהאיים קיבלו מעמד מיוחד ב-1984, כחלק מהפארק הלאומי קון דאו. מאוחר יותר, האזור הורחב ב-1998. בין המינים שנמצאים בסכנת הכחדה, וניתן לראות בפארק הלאומי הם צבי ים קרניים, צבי ים ירוקים, דולפינים ותחשי המשכן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קון דאו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  JSC, SUPERTECH. "CỔNG THÔNG TIN ĐIỆN TỬ UBND HUYỆN CÔN ĐẢO TỈNH BÀ RỊA - VŨNG TÀU". *CỔNG THÔNG TIN ĐIỆN TỬ UBND HUYỆN CÔN ĐẢO TỈNH BÀ RỊA - VŨNG TÀU* (בוייטנאמית). ארכיון מ-2021-12-04. נבדק ב-2021-12-16.
2. ↑  "Airlines which flight to Côn Đảo Island". *VietAIR* (בוייטנאמית). ארכיון מ-2020-09-23. נבדק ב-2020-09-14.
3. ↑  Wong Tze-ken, Danny (בספטמבר 2012). "The Destruction of the English East India Company Factory on Condore Island, 1702–1705". *Modern Asian Studies*. **46** (5): 1097–1115. doi:10.1017/S0026749X11000424. `{{cite journal}}`:  (עזרה)
4. ↑  Tegg, Thomas (1829). *London Encyclopaedia*. London. p. 318.
5. ↑  "Pulo Condore Group, Vietnam". National Geospatial-Intelligence Agency. ארכיון מ-2013-09-27. נבדק ב-25 באוגוסט 2011. `{{cite web}}`:  (עזרה)
6. ↑  Robert J. King, "Pulo Condor, Isles of the Satyrs", presented at ‘Mapping in Action’: 47th annual ANZMapS conference, National Library of Australia, Canberra, 24-25 September 2019.
7. ↑  "Tổng quan Vườn quốc gia Côn Đảo". ארכיון מ-2018-01-31. נבדק ב-2022-12-25.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4010461-8
* NARA: 10036998
* VIAF: 170375328
* WorldCat (עם VIAF): 170375328

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"קון דאו"**.
**צפיפות המטען** הקווית, המשטחית או הנפחית היא גודל פיזיקלי המציין את כמות המטען החשמלי ליחידת אורך, שטח או נפח, בהתאמה. במערכת היחידות הבינלאומית SI צפיפות המטען נמדדת ביחידות של קולון למטר (C/m), למטר רבוע (C/m2) או למטר מעוקב (C/m3), בהתאמה. צפיפות המטען כמו כל צפיפות יכולה להיות תלויה במיקום. מאחר שקיימים מטענים חיוביים ושליליים, גם צפיפות המטען יכולה לקבל ערכים חיוביים, שליליים או אפס. יש להבדיל צפיפות זו מצפיפות נושאי המטען.

צפיפות מטען קלאסית
------------------

### מטען רציף

האינטגרל של צפיפות המטען {\displaystyle \lambda \_{q}(\mathbf {r} )}, {\displaystyle \sigma \_{q}(\mathbf {r} )}, {\displaystyle \rho \_{q}(\mathbf {r} )} על פני קו l, משטח S או נפח V שווה לסך המטען Q באותו אזור. בהתאמה:

{\displaystyle Q=\int \limits \_{L}\lambda \_{q}(\mathbf {r} )dl}, {\displaystyle Q=\int \limits \_{S}\sigma \_{q}(\mathbf {r} )dS}, {\displaystyle Q=\int \limits \_{V}\rho \_{q}(\mathbf {r} )dV}

### צפיפות מטען אחידה

במקרה המיוחד בו צפיפות המטען מפולגת באופן הומוגני, כלומר בלתי תלויה במיקום ושווה ל-{\displaystyle \rho \_{q,0}}, המשוואה מצטמצמת ל- {\displaystyle Q=V\cdot \rho \_{q,0}}, במקרה של צפיפות מטען נפחית. במקרים של צפיפות מטען משטחית או קווית מתקבלות תוצאות דומות בהתאמה.

### מטען בדיד

אם המטען באזור מסוים מכיל N נושאי מטען נקודתיים כמו אלקטרונים, ניתן לבטא את צפיפות המטען בעזרת פונקציית הדלתא של דיראק. לדוגמה, צפיפות המטען הנפחית:

{\displaystyle \rho \_{q}(\mathbf {r} )=\sum \_{i=1}^{N}q\_{i}\cdot \delta (\mathbf {r} -\mathbf {r} \_{i})}
כאשר q\_{i} הוא המטען ו-{\displaystyle \mathbf {r} \_{i}} הוא המיקום של נושא המטען ה-i. גם כאן במקרים של צפיפות מטען משטחית או קווית מתקבלות תוצאות דומות.

צפיפות מטען קוונטית
-------------------

במכניקת הקוונטים, צפיפות מטען קשורה לפונקציית גל {\displaystyle \psi (\mathbf {r} )} דרך המשוואה: {\displaystyle \rho \_{q}(\mathbf {r} )=q\cdot |\psi (\mathbf {r} )|^{2}}

כאשר פונקציית הגל מנורמלת על ידי: {\displaystyle Q=q\cdot \int |\psi (\mathbf {r} )|^{2}\,d\mathbf {r} }

יישום
-----

צפיפות המטען מופיעה בחוק גאוס ובמשוואת הרציפות לזרם חשמלי.

ראו גם
------

* מטען מרחבי
* פונקציית צפיפות
אנדרטת סרגיי מראדונז' בלאוורת השילוש-סרגייב
**סרגיי מראדונז'** (ברוסית: **Сергий Радонежский**‏; 3 במאי 1314 – 25 בספטמבר 1392) היה נזיר רוסי, אחד הקדושים הרוסים הנודעים והמוערכים ביותר בכנסייה האורתודוקסית המזרחית. הוא נחשב לגדול הנזירים הסגפנים (פודביז'ניק) (רו') של רוסיה. הוא מכונה "האיגומן של רוסיה" ("אב המנזר של רוסיה").

סרגיי מראדונז' הוא מייסדם של מספר מנזרים, ביניהם לאוורת השילוש-סרגייב. ידוע גם כנציגו של ההסיכאזם הפעיל, מייסד מסורת ה"סטרצים" (אנ') הרוסים וכמחייה מסורת קהילות הנזירים, שמקורה באנתוני (אנ') ופאודוסי (אנ') מפצ'רסק.

סרגיי מראדונז' נחשב גם כן למאחד הרוחני של העם הרוסי ולאבי התרבות הדתית הרוסית. הוא לא השאיר מורשת כתובה, אבל הוראותיו הרוחניות נשמרו על ידי הכנסייה.

בשנת 1940, האפיפיור פיוס השנים עשר הכיר בקדוש סרגיי כקדוש של הכנסייה הקתולית המזרחית, לפי עקרונות הכינוס של פרארה ופרינצה, בעיקר עבור הכנסיות הידועות כ"יווניות-קתוליות" או "מאוחדות עם רומא". מאז 1969, בפקודת האפיפיור פאולוס השישי, שמו של סרגיי מראדונז' נכלל בלוח השנה הליטורגי של הכנסייה הרומית-קתולית.

נחשב לפטרון הקדוש של הלומדים.

הנצחה
-----

ימי הנצחתו עבור הנוצרים האורתודוקסים, הנוצרים האורתודוקסים לפי האמונה הישנה ועבור הכנסיות המזרחיות המאוחרות עם רומא ("יווניות-קתוליות") הם:

* יום מותו - 25 בספטמבר (לפי לוח השנה הגרגוריאני - 8 באוקטובר)
* יום העברת שרידיו - 5 ביולי (לפי לוח השנה היוליאני - 18 ביולי)
	+ המכון "סן סרז'" בפריז נושא את שמו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סרגיי מראדונז'** בוויקישיתוף
סרגיי מראדונז', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Преподобный Сергий Радонежский / Патриархия.ru, Патриархия.ru (ברוסית)
2. ↑  Сергий Радонежский был богословом в самом высшем смысле этого слова — Владимир Легойда – Православный журнал «Фома», ‏2014-07-23 (ב־)
3. ↑  Р. И. А. Новости, Сергия Радонежского почитают не только православные, но и католики, РИА Новости, ‏20140718T1253 (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007267977605171
* GND: 118764721
* ISNI: 0000 0003 9898 2411
* LCCN: n87867127
* NKC: jn20030113002
* NLG: 45182
* NLP: A11875094
* NTA: 340213752
* SUDOC: 033366675
* VcBA: 495/63739
* VIAF: 77842106
* WorldCat: lccn-n87867127

 |
**עמלים ומהפכנים: תנועת הפועלים היהודית**, הוא קובץ מאמרים ותמונות רבות ונדירות שהופק במהדורה אלבומית, וראה אור בעריכתה של תמר מנור-פרידמן, בשנת תשנ"ד 1993, לקראת תערוכה בשם זה בבית התפוצות בתל אביב.
בספר השתתפו ההיסטוריונים: משה מישקינסקי, ישראל ברטל, שמואל אטינגר, אריה גרטנר והעורכת תמר מנור-פרידמן.

בפתח דבר מסבירה מנור-פרידמן, כי התערוכה והספר מביאים "ביטוי לתנועת הפועלים היהודית על כל פלגיה: הכללי, האוטונומיסטי, הציוני והטריטוריאליסטי. בדומה לתנועת הפועלים הכללית, כך גם רבים מהפעילים בארגוני הפועלים היהודים באו מחוגי האינטליגנציה: סטודנטים, אנשי-רוח ועסקנים".  
פועלים יהודים היו פעילים בולטים בתנועות המהפכניות במזרח אירופה, השתתפו במהפכות ברוסיה ב-1917, הכירו את עולם הרעיונות והמושגים הסוציאליסטי והקומוניסטי, ושיננו את עמדות כנגד על הקפיטליזם ובעד "מלחמת מעמדות", ואף הזדהו עם מאבקם של הבולשביקים שתפסו את השלטון ברוסיה, שהפכה לברית המועצות, במהפכת נובמבר 1917.

ראשיתה של תנועת הפועלים היהודית המאורגנת הייתה באיסט-סייד של לונדון ועד שנת 1900 קמו בבריטניה עשרות איגודי עובדים ופועלים יהודים. רבים מהפועלים היהודים, המאורגנים ושאינם מאורגנים, היגרו ממזרח אירופה אל ארצות מערב אירופה ואמריקה. בארצות החדשות והשתתפו בארגון כלל העובדים, ובמאבק על זכויותיהם. הם הצטיינו בהקמת מסגרות רבות לעזרה הדדית: קופות עזרה הדדית, בתי כנסת, ומסגרות להקנית מקצועות שונים. ביטוי שכיח להתארגנויות המגוונות היו כתבי עת רבים שראו אור על ידי ארגוני פועלים יהודים, אשר הצטיינו במאמרים נלהבים, בהצגת "פרוגרמות" (תוכניות ומצעים רעיוניים) וכן באיורים, תמונות וקריקטורות.

הספר, כמו התערוכה, עסקו בתנועת הפועלים היהודית ברחבי עולם, בדמויות מייצגות של בעלי מלאכה ופועלים, ובארגוניהם, משלהי המאה ה-19 עד מלחמת העולם השנייה והשואה; הארגונים הגדולים והנודעים היו "הבונד" ו"פועלי ציון" במזרח אירופה, "מפלגת הפועלים הציונית-סוציאליסטית" (ס"ס) ו"מפלגת הפועלים היהודית-סוציאליסטית" ("סיימיסטים"); וכן מפלגות הפועלים בארץ ישראל: "הפועל הצעיר", ו"פועלי ציון" שהפכה ל"אחדות העבודה", ואחר כך נתאחדו ל"מפא"י".

לקראת הכנת התערוכה והספר, נאספו תמונות רבות מארכיונים ומוזיאונים ברחבי העולם, בהם: ארכיון הג'וינט וארכיון הבונד בניו יורק, הארכיון ההיסטורי הלאומי של ליטא, המוזיאון היהודי בניו יורק, המוזיאון לחיי היהודים בלונדון, הספרייה הלאומית בוורשה וספריית הקונגרס בוושינגטון, ארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג והספרייה הלאומית בירושלים.

הספר ראה אור בחסות ההסתדרות הכללית, בנק הפועלים, קרנות תרבות ותורמים פרטיים.

קישורים חיצוניים
----------------

* 
* עמלים ומהפכנים: תנועת הפועלים היהודית, באתר OCLC (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אליהו בנימיני, פתח דבר, עמ' 10.
2. ↑  אריה גרטנר, תנועת הפועלים היהודית באנגליה ובארצות הברית, עמ' 78.
3. ↑  תמר מנור-פרידמן, שפת הדימויים של תנועת הפועלים היהודית, עמ' 133-115.