recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה** (בהונגרית: **Budapesti Műszaki és Gazdaságtudományi Egyetem**) היא אוניברסיטה ציבורית בעיר בודפשט שבהונגריה. האוניברסיטה נוסדה בשנת 1782, מה שהופך אותה לאוניברסיטה הטכנית הוותיקה בעולם. היה המכון הראשון באירופה שהכשיר מהנדסים ברמת אוניברסיטאית. נכון ל-2020, לומדים באוניברסיטה כ-20,000 סטודנטים, והיא המוסד הטכני הגדול במדינה אשר מעניק 70% מתארים ההנדסיים בהונגריה. 34 מחברי הסגל הם חברי האקדמיה ההונגרית למדעים.

באוניברסיטת בודפשט פועלות יותר מ-110 מחלקות ומכונים במסגרת שמונה פקולטות עם כ-1,100 מרצים וכ-400 חוקרים. מתוך 20,000 הסטודנטים, כ-14,00 מגיעים מכ-50 מדינות מחוץ להונגריה (בעיקר ארצות הברית, גרמניה והממלכה המאוחדת). הלימודים מתקיימים בכחמש שפות: הונגרית, אנגלית, גרמנית, צרפתית ורוסית.

אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה לוקחת חלק בוועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם ובארגון האוניברסיטאות העולמי. מבין בוגרי האוניברסיטה הידועים ניתן למנות את ארנה רוביק, מקס שפטר, אלפרד האיוש, תיאודור פון קרמן, דונאט באנקי, פאול ארדש, וחתני פרס נובל ג'ורג' אולה, יוג'ין ויגנר, דניס גאבור.

היסטוריה
--------

אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה נוסדה בשנת 1782 על ידי יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כ-Institutum Geometricum. באותה תקופה היא הכינה מומחים בתחום הנדסה אזרחית. בשנת 1872 האוניברסיטה של קייסר יוזף קיבלה עצמאות מלאה והוענק לה זכות ללת תעודות בהנדסה לאחר חמש שנות לימוד. באותה תקופה בנוסף לפקולטה להנדסה אזרחית הוקמו פקולטות להנדסה כימיה, הנדסת מכונות וארכיטכטורה. בשנת 1910 האוניברסיטה עברה למיקומה הנוכחי בסמוך לנהר הדנובה בעיר. בשנת 1925 החלו לימודי נשים. בתקופה זו המוסד לקח חלק משמעותי בתהליך בתיעוש של הונגריה. בשנת 1949 הוקמה פקולטה להנדסת חשמל. בשנת 1955 הוקמה הפקולטה להנדסת תחבורה. בשנה שלאחר מכן, רבים מן הסטודנטים במוסד הובילו את המרד ההונגרי. בשנת 1998 הוקמה הפקולטה למדעי הטבע והפקולטה למדעי הכלכלה והחברה.

דירוגים בינלאומיים
------------------

* דירוג שאנגחאי - 801-900 (2019)
* דירוג QS - מיקום 250 (הפקולטה להנדסת מכונות)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה (באנגלית)
* אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007604778805171
* GND: 10044787-9
* ISNI: 0000 0001 2180 0451
* LCCN: no2001013920
* NKC: ko2003204708
* SUDOC: 11175318X
* VIAF: 147533170
* WorldCat: lccn-no2001013920

 |
לא ידועלא ידוע שם זה נכתב במקור בהתאם לסדר המזרחי; שם המשפחה הוא ג'י. 

**ג'י שינג'יה** (בסינית : **季新杰**; נולד ב-27 באוקטובר 1997) הוא שחיין סיני, אלוף עולם (דוחה 2024) במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב.

ביוגרפיה
--------

ג'י נולד בינטאי שברפובליקה העממית של סין.

### 2017

באליפות העולם שנערכה ביולי בבודפשט שבהונגריה סיים במקום 25 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:23.91 דקות. בנוסף, סיים במקום 11 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:15.62 דקות.

### 2018

#### סגן אלוף משחקי אסיה

במשחקי אסיה שנערכו באוגוסט בג'קרטה שבאינדונזיה זכה בשתי מדליות כסף ושתי מדליות ארד: מדליות כסף במשחה במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:13.29 דקות, אחרי יפן (3:12.68 דקות) ולפני סינגפור (3:17.22 דקות), ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:05.45 דקות, אחרי יפן (7:05.17 דקות) ולפני סינגפור (7:14.15 דקות), ומדליות ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:46.68 דקות, אחרי בן ארצו סון יאנג (1:45.43 דקות) וקצוהירו מצומוטו מיפן (1:46.50 דקות), ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:06.18 דקות, אחרי סון יאנג (14:58.53 דקות) ונווין הוי הואנג מוייטנאם (15:01.63 דקות).

### 2019

### 2021

### 2022

באליפות העולם שנערכה ביוני בבודפשט שבהונגריה סיים במקום 19 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:47.71 דקות, ובמקום 23 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:51.84 דקות.

### 2023

באליפות העולם שנערכה ביולי בפוקואוקה שביפן סיים במקום 12 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:09.99 דקות.

### 2024

#### אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בפברואר בדוחה שבקטר זכה בשלוש מדליות זהב: במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי יחד עם פאן ג'אנלה, ואנג האויו וג'אנג ג'אנשואו בתוצאה של 3:11.08 דקות, לפני איטליה (3:12.08 דקות) וארצות הברית (3:12.29 דקות), במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי יחד עם פאן ג'אנלה, ואנג האויו וג'אנג ג'אנשואו בשיא סין חדש של 7:01.84 דקות, לפני קוריאה הדרומית (7:01.94 דקות) וארצות הברית (7:02.08 דקות), ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב, בו שחה בשלב המוקדמות וקבע שיא אסיה חדש של 3:24.47 דקות, יחד עם ואנג האויו, יו ייטינג ואיי יאנהאן, אשר נשבר על-ידי הנבחרת הסינית בשלב הגמר של המשחה. במשחה ל-200 מטר חופשי סיים במקום 12 בתוצאה של 1:46.92 דקות, ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב סיים במקום 12 בתוצאה של 3:36.68 דקות.

שיאים אישיים
------------

### בריכה אולימפית

* 200 מטר חופשי: 1:45.48 דקות (2019)
* 400 מטר חופשי: 3:45.64 דקות (2019)
* 800 מטר חופשי: 7:52.96 דקות (2017)
* 1500 מטר חופשי: 15:03.38 דקות (2019)

### בריכת 25 מטר

* 200 מטר חופשי: 1:42.31 דקות (2018), **שיא הרפובליקה העממית של סין**
* 400 מטר חופשי: 3:39.20 דקות (2017)
* 800 מטר חופשי: 7:45.42 דקות (2018)
* 1500 מטר חופשי: 14:35.13 דקות (2018)

ראו גם
------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

קישורים חיצוניים
----------------
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה, העוסק בקשר סבוך, עם הערך "קשר גורדי (ספר)", העוסק בספר מותחן.אלכסנדר חותך את הקשר הגורדי   
ציור מאת ז'אן-סימון ברתלמי
**קֶשֶר גּוֹרְדִי** (מיוונית: **Γόρδιος δεσμός**) הוא קשר מסובך שקשה להתירו, תסבוכת. האמונה שנפוצה בימים עתיקים הייתה שמי שיתיר את הקשר הגורדי הוא זה שיכבוש את יבשת אסיה.

על פי האגדה הפריגית, את הקשר המסובך עשה האיכר גורדיוס שנבחר למלוך על תושבי פריגיה רק בשל כך שנראה על עגלתו סמוך לפסלו של האל סבזיוס (אחד מגלגוליו העתיקים של האל היווני זאוס), על רקע נבואה עתיקה על-פיה האדם הראשון שיעבור בשערי המקדש, ימלוך על פריגיה. בנו של גורדיוס, המלך מידאס (המוזכר במיתולוגיה היוונית), הקדיש את העגלה לאלים וקשרה בקשר ששום קצה חבל לא בלט ממנו.

במאה ה-4 לפנה"ס, כשהחל אלכסנדר הגדול בכיבושיו, עבר בפריגיה שבה עמדה עדיין העגלה הקשורה, בארמון שושלת המלוכה בעיר הבירה הפריגית גורדיון. כשאלכסנדר שמע את סיפור המעשה, שלף את חרבו וחתך את החבל, על מנת לסמל כי הוא נועד לכבוש את אסיה, כפי שאכן קרה.

ראו גם
------

* ביצת קולומבוס
* קשר גורדי (ספר)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קשר גורדי** בוויקישיתוף
* הערך "קשר גורדי", ב"אנציקלופדיית הטיפוס"
* קשר גורדי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1047701758

 |
תבנית {{אישיות}} ריקה מתוכן. יש להזין פרמטרים בערך או בוויקינתונים. 
**ארני רייס הבן** (נולד ב-15 בינואר 1972) הוא שחקן, אמן לחימה, ופעלולן אמריקאי אשר נודע במיוחד בזכות התפקידים אותם גילם בסרטי פעולה ואומנויות לחימה משנות השמונים ושנות התשעים.

חיים מוקדמים
------------

רייס נולד בסן חוזה שבקליפורניה לשחקן/פעלולן ארני רייס האב והוא הנכד של מהגרים מהפיליפינים. לרייס יש שלושה אחים ושתי אחיות. אחד מהאחים שלו, לי רייס, הוא מתאגרף, והאחר, סנטינו ראמוס, הוא קולנוען/אמן.

קריירה
------

הופעת הבכורה של רייס בסרט קולנוע היתה בשנת 1985, בהיותו בן 13, כאשר הוא שיחק בתפקיד הראשי בסרט "The Last Dragon" בו הוא הפגין הן את המיומנויות של באומנויות הלחימה והן כישרון משחק טבעי. באותה השנה הוא שיחק גם בסרט "Red Sonja" יחד עם ארנולד שוורצנגר ובריג'יט נילסן. במהלך אותה התקופה רייס כיכב גם בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "ילד הקראטה" בה הוא שיחק לצד גיל ג'רארד. בשנת 1988 שיחק גם בפרק בסדרת הטלוויזיה המצליחה מקגייוור. 

בשנת 1990 שיחק את צב הנינג'ה דונטלו בסרט הלייב אקשן "צבי הנינג'ה" בו הוא ביצע גם את כל הפעלולים של הדמות. בשנת 1991 השתתף גם בסרט ההמשך "צבי הנינג'ה 2: סודו של הריר" בו הוא שיחק בתפקיד משנה קטן כשליח פיצה. בשנת 1993 שיחק בסרט "Surf Ninjas". בשנת 2002 שיחק בסרט "שעת שיא 2" ובשנת 2003 שיחק בסרט "The Rundown" לצד המתאבק דוויין "דה רוק" ג'ונסון. באותה התקופה רייס שיחק גם בתפקיד אורח בשלושה פרקים של סדרת הטלוויזיה "Kung Fu: The Legend Continues" לצד דיוויד קאראדין.

בשנת 2006 רייס הנחה את תוכנית הריאליטי של אומנויות הלחימה "Final Fu" בערוץ MTV.

  

בשנת 2008 שיחק גם בתפקיד משנה קטן בסרט "אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח".

רייס השתתף בהמשך גם בקרבות של ארגון אומנויות הלחימה המעורבות "Strikeforce".

לאורך השנים רייס ביצע גם פעלולים באמצעות חליפת לכידת תנועה עבור הסרטים שוברי הקופות "אווטאר" (2009) ו"אליס בארץ הפלאות" (2010).

ב-2013 רייס שיחק בסדרה "NCIS: Los Angeles בתור חייל מנפאל אשר מומחה בלחימה באמצעות סכינים.

חיים אישיים
-----------

ביוני 2015 פורסם בתקשורת שרייס סובל מאי-ספיקת כליות ונזקק להשתלה. אחותו ציינה בעבר בראיון שרייס עובר דיאליזה שלוש פעמים בשבוע במשך ארבע שעות בכל פעם. משפחתו של רייס החלה קמפיין GoFundMe על מנת לסייע בגיוס 75,000 דולר עבור ההוצאות הרפואיות של רייס. באוגוסט 2022 ציין רייס בתקשורת שההשתלה היתה מוצלחת והוא הבריא.]

פילמוגרפיה
----------

### כשחקן

### כאיש פעלולים

| שם הסרט | שנה | הערות |
| --- | --- | --- |
| צבי הנינג'ה | 1990 | ביצע את הפעלולים של הדמות דונטלו |
| צבי הנינג'ה 2: סודו של הריר | 1991 | ביצע את הפעלולים של הדמות קנו |
| אווטאר | 2009 | איש פעלולים |
| אליס בארץ הפלאות | 2010 | ביצע את הפעלולים של הדמות טווידלדי |
| Act of Valor | 2011 | איש פעלולים |
|

קישורים חיצוניים
----------------
**יורם מיוחס** (נולד ב-1 בספטמבר 1967 בישראל) הוא ויולן ומלחין ישראלי.

ביוגרפיה
--------

יורם מיוחס למד נגינה בכינור וויולה אצל אליהו גרדוש, רוברט ישראל וצבי ברנשטיין. כמו כן למד ניצוח אצל אהרון חרל"פ. בשנים אלה זכה בקביעות במלגות מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל.

ניגן כוויולן ראשי בתזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה ובתזמורת האקדמיה למוזיקה בתל אביב, ובשנים 1988 - 2006 היה משנה לנגן ויולה ראשון בתזמורת הסימפונית חיפה. בין השנים 2006 ו-2011 כיהן כמשנה לוויולן ראשי בתזמורת הקאמרית הישראלית. שימש כוויולן מחליף קבוע בתזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים והתזמורת הקאמרית הקיבוצית.

מיוחס הוזמן להופיע כוויולן וכמלחין בפסטיבל האביב היוקרתי בבודפשט, הונגריה - בפסטיבל למוזיקה בת זמננו בפראג ועוד, וכן מרבה להופיע בפסטיבלים נוספים למוזיקה, כמו: פסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון, חג המוזיקה הישראלית ואחרים. 

כמו כן ניהל תוכנית רדיו קבועה תחת הכותרת: "תיבת תהודה" ברשת א' של קול ישראל וכן הוא עורך ומגיש הרצאות בחוגי האזנה מודרכת למוזיקה ברחבי הארץ ומתמיד לעסוק בהוראת כלי ובהדרכת הרכבים קאמריים צעירים. 

מלבד הופעותיו ברסיטלים ובהרכבי מוזיקה קאמרית, יורם מרבה לבצע ולהקליט לגופים שונים, לרבות קול המוסיקה - עם שימת דגש לביצועי בכורה של יצירות ישראליות לויולה בפרט ובנות זמננו בכלל - מהן הנכתבות במיוחד בעבורו על ידי מלחינים שונים מהארץ ומחו"ל. 

בשנת 1995 זיכתה אותו אחת מהקלטותיו לייצג את התחום הסולני בתחרות: "פרס הביצוע המצטיין ליצירות ישראליות". יורם מרבה גם להתארח ולהתראיין בתוכניות שונות בקול המוסיקה הן על פעילותו המוזיקלית בפרט והן על מוזיקה בכלל. 

כמלחין, יצירותיו של יורם מיוחס כוללות: שתי סימפוניות, שתי פתיחות סימפוניות, מספר קונצ'רטי לכלי סולו שונים ולתזמורת, קונצ'רטו גרוסו לרביעיית כלי קשת ולתזמורת מיתרים, יצירות קאמריות רבות, מוזיקה למקהלה א-קפלה, וכן אופרה בת שתי מערכות, "עד נר ראשון של בוקר", העוסקת בנושא השואה והגבורה.יצירותיו של מיוחס יוצאות לאור על ידי המכון למוסיקה ישראלית, המרכז למוזיקה ישראלית ו"אור-תו".

יורם מיוחס הוא זוכה פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים 2017.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יורם מיוחס** בוויקישיתוף
* יורם מיוחס, סרטונים בערוץ היוטיוב
* יורם מיוחס, דף שער בספרייה הלאומית
* אתר האינטרנט הרשמי של יורם מיוחס (מאורכב מיולי 2022 בארכיון האינטרנט)
* ראיון עם יורם מיוחס, יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007265333605171
* GND: 1089880952
* LCCN: no2005013438
* VIAF: 63735402
* WorldCat: lccn-no2005013438

 |
**וולטר דייל מילר** (באנגלית: **Walter Dale Miller**;‏ ‏) היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הדרומית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל דקוטה הדרומית ה-29 בשנים 1993 - 1995. הוא הושבע לתפקידו מתוקף היותו סגן מושל המדינה, תפקיד בו הוא כיהן החל מ-1987, בעקבות מותו של המושל ג'ורג' ס. מייקלסון בהתרסקות מטוס בעת כהונתו. מילר הושבע לכהונתו בגיל 67, ולפיכך עד היום הוא המבוגר ביותר מבין מושלי דקוטה הדרומית לדורותיהם.

ראשית חייו
----------

וולטר דייל מילר נולד בעיירה ויופילד שבדקוטה הדרומית, ליד החווה של משפחתו, בה הוא חי ועבד במשך כל ימי חייו. הוא למד בבית הספר למכרות וטכנולוגיה של דקוטה הדרומית, אך לא סיים את לימודיו. בנוסף לעיסוק בחקלאות, היה מילר נשיא חברת ביטוח החיים הלאומית של דקוטה בשנים 1970 - 1985.

קריירה פוליטית
--------------

בשנים 1967 - 1986 כיהן מילר כחבר בית הנבחרים של דקוטה הדרומית. מתוכן, בשנים 1975 - 1978 ושוב ב-1986, הוא שימש כראש סיעת הרוב בבית. בשנים 1981 ו-1982 הוא היה יושב ראש הבית. במהלך תקופת כהונתו כמחוקק, הוא גם כיהן כיושב ראש הזמני, עוזר מנהיג הרוב, ומצליף הרוב.

בבחירות לנשיאות של 1984 היה מילר יושב ראש מסע הבחירות של רייגן ובוש בדקוטה הדרומית, ובבחירות של 1988, הוא היה יושב ראש שותף של מסע הבחירות של בוש וקווייל.

מילר כיהן כסגן מושל דקוטה הדרומית מ-1987 ועד למותו של המושל ג'ורג' ס. מייקלסון בהתרסקות מטוס ב-19 באפריל 1993, ואז הוא הושבע במקומו כמושל דקוטה הדרומית וכיהן בתפקיד עד תום תקופת כהונתו המתוכננת של מייקלסון ב-7 בינואר 1995.

בבחירות למשרת המושל של 1994 נוצח מילר על ידי המושל לשעבר ביל ג'נקלו, שנבחר לתקופת כהונה נוספת.

חיים אישיים
-----------

ב-1943 נשא מילר לאישה את מרי רנדל, ולשניים נולדו ארבעה ילדים. מרי נפטרה ב-1989, וב-1993 נישא מילר בשנית לפטריסיה קלדוול, ובכך הוא היה ראשון מושלי המדינה שנישא בעת כהונתו. היו לו שני ילדים חורגים. פטריסיה קלדוול מילר התמודדה ב-2010 ללא הצלחה על מועמדות המפלגה הרפובליקנית למשרת מבקרת המדינה. היא שימשה כסגנית מזכיר המדינה, וב-2014 התמודדה ללא הצלחה על מועמדות הרפובליקנים למשרת מזכיר המדינה של דקוטה הדרומית.

לאחר תום כהונתו כמושל, המשיך מילר לעסוק בחקלאות מצפון לעיר ניו אנדרווד, בגבול שבין מחוזות מיד ופנינגטון, והתגורר באופן חלקי בעיר פורט פיר, שם הוא היה מעורב בפעולות שדלנות ובעסקנות חקלאית.

וולטר דייל מילר נפטר ב-28 בספטמבר 2015, בגיל 89, בעת שעשה בביקור בדאלאס, טקסס. הוא נטמן בבית הקברות של ויופילד.

קישורים חיצוניים
----------------

* וולטר דייל מילר באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית)
* וולטר דייל מילר באתר Trail of Governors (באנגלית)
* וולטר דייל מילר באתר The Political Graveyard (באנגלית)
* וולטר דייל מילר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**

| מושלי דקוטה הדרומית דקוטה הדרומיתדקוטה הדרומית |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| ארתור מלט • צ'ארלס שלדון • אנדרו לי • צ'ארלס הרייד • סמואל אלרוד • קו קרופורד • רוברט וסי • פרנק ביירן • פיטר נורבק • ויליאם מקמסטר • קארל גנדרסון • ויליאם בולו • וורן גרין • טום ברי • לסלי ג'נסן • הרלן בושפילד • מרל שרפ • ג'ורג' ת. מייקלסון • סיגרד אנדרסון • ג'ו פוס • ראלף הרסת' • ארצ'י גברד • נילס בו • פרנק פאראר • ריצ'רד קניפ • הארווי וולמן • ביל ג'נקלו • ג'ורג' ס. מייקלסון • וולטר דייל מילר • ביל ג'נקלו • מייק ראונדס • דניס דוגארד • קריסטי נואם |  |

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 


מיקום הנהר מסומן בכחול כהה
נהר הוואל ליד ניימכן, 1641
**ואל** (בהולנדית: **Waal**) הוא הענף הראשי של נהר הריין הזורם דרך הולנד. זהו נתיב המים העיקרי המחבר את נמל רוטרדם לגרמניה. לפני שהוא מגיע לרוטרדם, מתמזג הנהר עם המאס הסכור ליד ואודריכם לנהר מרוֶיידה וזורם בערוצים שונים לים הצפוני. לאורכו, ניימכן, טיל, זלטבומל וחורקום הן עיירות חשובות עם גישה ישירה לנהר.

הנהר, שהוא הערוץ הראשי במערכת הדלתה של הריין–מאס–סכלדה, נושא 65% מהזרימה הכוללת של הריין.

היסטוריה
--------

השם ואל, שנקרא בתקופה הרומית ואקליס*,* ואהליס או ואליס, לימים ואהאל, הוא ממקור גרמני ונקרא על שם הפיתולים הרבים בנהר (wôh בשפות גרמאניות, מילולית, עקום). הנהר כיום מראה מעט סימנים לעיקולים הגדולים הללו, שכן הנהר עבר פרויקטים רבים שבוצעו במאות ה-18, ה-19 וה-20 כדי ליישר ולשפר אותו בהיותו נתיב שיט חשוב מבחינה כלכלית.

עוד בתקופה הרומית, היה הוואל אחד מהערוצים החשובים ביותר של הריין. לאחר שיטפון סנט אליזבת (אנ'), ב-1421 התקצר תוואי הנהר לים, ורוב המים מהריין זרמו דרכו, כך שנהרות אחרים כמו הנדריין (Nederrijn) והאייסל (Ijssel) היו לפעמים כמעט יבשים בקיץ. בעיות אלו נפתרו על ידי חפירת תעלת פּאנרדן בתחילת המאה ה-18, שהעבירה יותר מים לנדריין ולאייסל.

הוואל מחובר כיום לנדריין גם בתעלת אמסטרדם–ריין (ליד טיל) ולמאס באמצעות תעלת מאס-ואל (ליד ניימכן) ותעלת סנט אנדריס. בנקודה האחרונה זורמים הוואל והמאס במרחק של 1.9 ק"מ זה מזה. הגאות והשפל של הים הצפוני מורגשים עד זלטבומל לערך, שם ניתן למדוד הפרש גאות ושפל של כ-10 ס"מ. לפני סגירת פתחי הגאות והשפכים במסגרת מפעלי הדלתה, הפרש הגאות והשפל על הוואל היה גדול בהרבה ממה שהוא היום. השפעת הגאות והשפל ניכרה אז עד ניימכן.

גשרים על הנהר
-------------

|  | שם | סוג | מסלול | תמונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | גשר הוואל | גשר תחבורה | כביש ניימכן - ארנהם
(N325/S100) |  |
| 2 | Snelbinder | גשר אופניים | ניימכן - לנט (אנ') |  |
| 3 | גשר הרכבת ניימכן | גשר רכבת | ארנהם - ניימכן |  |
| 4 | De Oversteek | גשר תחבורה | דרך ניימכן - לנט (S100) |  |
| 5 | גשר טקיטוס | גשר תחבורה
(מעוגן כבלים) | איינדהובן - אמלורד
(A50/E31) |  |
| 6 | גשר וילם-אלכסנדר | גשר תחבורה
(מעוגן כבלים) | דרך וילם-אלכסנדר (N323) |  |
| 7 | גשר הופקס | גשר רכבת | דן בוס - אוטרכט |  |
| 8 | גשר מרטינוס נייהוף | גשר תחבורה
(מעוגן כבלים) | אמסטרדם - מאסטריכט
(A2/E25) |  |

מישורי ההצפה של הנהר
--------------------

* הצפות ליד הכפר הרפלד, 2011הצפות ליד הכפר הרפלד, 2011
* נהר הוואל מצד שמאל והספיחלוואל מימין; באמצע האי המלאכותי פור-לנטנהר הוואל מצד שמאל והספיחלוואל מימין; באמצע האי המלאכותי פור-לנט
* הצפות בין זוילחם וניוואל, 2016הצפות בין זוילחם וניוואל, 2016
* הצפות בין ניוואל וחאמרן, 2016הצפות בין ניוואל וחאמרן, 2016
* הצפות בין סלייק-אוייק ואנדלסט, 2021הצפות בין סלייק-אוייק ואנדלסט, 2021

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ואל** בוויקישיתוף

1. ↑  Ministerie van Infrastructuur en Waterstaat, Waal - informatie en waterdata, Rijkswaterstaat (ב־)
**פאדי מוחמד אל-בטש**  (בערבית: **فادي محمد البطش**) (1983 – 21 באפריל 2018) היה מהנדס, חבר בזרוע הצבאית של חמאס שעסק בייצור רקטות ושיפור הדיוק של הרקטות, כמו גם של מטוסים ללא טייס.

אל-בטש נורה למוות על ידי אלמונים בשכונת גומבק בקואלה לומפור, בירת מלזיה.

ביוגרפיה
--------

נולד ברצועת עזה וגדל בג'בליה. עבד ברשות האנרגיה בעזה. סיים את התואר הראשון באוניברסיטה האיסלאמית בעזה ונחשב לעילוי בלימודי הנדסת חשמל ומומחה לרכיבים שונים במזל"טים. היה מקורב לכמה מראשי החמאס והג'יהאד האסלאמי בעזה. הוא עבד ברשת החשמל והאנרגיה של עזה עד נסיעתו ללימודים. את הדוקטורט בהנדסת חשמל קיבל מאוניברסיטת מאלאייה במלזיה. 

אל-בטש התגורר עם משפחתו בקואלה לומפור, שם עבד כמרצה וחוקר במכון הבריטי-מאלזי, אחת האוניברסיטאות הפרטיות במלזיה וכיהן כאימאם באחד המסגדים.

מותו
----

ב-21 באפריל 2018, בעת שהיה בדרכו מביתו לתפילה במסגד, חוסל בידי שני מתנקשים רכובים על אופנוע. משטרת מלזיה חקרה את ההתנקשות. משפחתו האשימה את המוסד בהריגתו, אך ישראל הכחישה באופן רשמי כל מעורבות בפרשה.

שר הביטחון אביגדור ליברמן, ציין כי "האיש לא היה צדיק. הוא לא עסק בשיפור רשת החשמל או בשיפור התשתיות והמים. אנחנו שמענו את ההודעות של ראשי חמאס שלקחו אחריות על האיש, הסבירו שהוא עסק בייצור הרקטות, בשיפור הדיוק של הרקטות" אך טען שמדובר בחיסול חשבונות פנימי של הארגון.
בתגובה לחיסולו, האשים מנהיג חמאס אסמאעיל הנייה את המוסד בחיסולו וקרא לה "פשע נורא".

הוא נקבר ב-26 באפריל ברצועת עזה. הוא היה נשוי והותיר אחריו אישה ושלושה ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* פזית רבינא, ‏חיסול אל-בטש: עזה, אל אקצה והקשר האיראני, בעיתון מקור ראשון, 23 באפריל 2018
* אליאור לוי, מלזיה: מצאנו את הנשק ששימש את מחסלי אל-בטש, באתר ynet, 5 במאי 2018

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  אליעזר שולמן (26 אפר' 2018). "שטח אש". *משפחה*. No. 1354. pp. 38–39. `{{cite news}}`:  (עזרה)
2. 1 2 3  Behind a Roadside Hit in Malaysia, Israeli-Palestinian Intrigue, הניו יורק טיימס
3. 1 2  Islamic Jihad: Israel behind killing of Hamas-affiliated engineer in Malaysia, www.i24news.tv, ‏April 21, 2018
4. ↑  "Fadi al-Batsh killing: Israel dismisses involvement". BBC News. 22 באפריל 2018. נבדק ב-24 באפריל 2018. `{{cite news}}`:  (עזרה)
5. ↑  "Malaysia releases photo of suspect in Palestinian's killing". *www.aljazeera.com*. נבדק ב-25 באפריל 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
6. ↑  ג'קי חורי, ליברמן על ההתנקשות במהנדס חמאס: כל חיסול חשבונות פנימי מפילים עלינו, באתר הארץ, 22 באפריל 2018
**ח'ייבר שכן** או **ח'ייברשכן** (בפרסית:خیبرشکن) הוא טיל בליסטי איראני בעל טווח בינוני המופעל על ידי חיל האוויר של משמרות המהפכה האסלאמית. הטיל הוא מהדור השלישי של טילי משמרות המהפכה והוא נחשף בשנת 2022 בטקס בהשתתפות מפקדי צבא איראניים לרגל יום השנה ה-43 למהפכה האיראנית.

שם
--

שם הטיל "ח'ייבר שכן" מאזכר מבצר ליד מדינה, ח'יבאר, שהיה מאוכלס ביהודים ונכבש בשנת 628 על ידי המוסלמים בראשות מוחמד; פירוש המילה "שכן" היא "משחית", "שובר".

שימוש מבצעי
-----------

ב-15 בינואר 2024, סוכנות הידיעות "תסנים" דיווחה כי כוחות התעופה והחלל של משמרות המהפכה שיגרו בחצות ארבעה טילי ח'ייבר שכן מפרובינציית ח'וזסתאן, שטסו למרחק של 1200 ק"מ בכוונה לפגוע במבצעי הפיגוע בכרמאן. 

ב-14 באפריל 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל ועל רקע חיסול בכיר איראני, שיגרה איראן 110 טילים בליסטיים מסוג ח'ייבר שכן לעבר ישראל, מספר טילים קטן שהצליח לחדור לשטח ישראל גרם לנזק קל בבסיס חיל האוויר נבטים.

ראה גם
------

* זולפקאר (טיל)
* סג'יל (טיל)
* חליג' פארס (טיל)
* סומאר (טיל)
* קרב ח'ייבר
* פאתח-1 (טיל)

1. ↑  איראן הציגה טיל חדש שלטענתה מגיע למרחק של 1,450 ק"מ - וואלה חדשות, באתר וואלה, ‏2022-02-09
2. ↑  [דרוש מקור]
3. ↑  "General Gives Details of IRGC Missile Attacks on Mossad, Daesh Targets". Tasnim News Agency. 16 בינואר 2024. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  אייכנר, איתמר; קימון, אלישע בן (2024-04-14). "הערכה: פגיעה במטרות הייתה מובילה להשמדת שני בסיסים צבאיים בישראל | תיעוד דרמטי מהיירוטים". *Ynet*. נבדק ב-2024-04-15.
**יעקב ניצני** (צ'יצ'ק) (6 בדצמבר 1900 – 15 בספטמבר 1962) היה איש ציבור ישראלי, ראש המחלקה לעדות המזרח שליד הוועד הפועל של ההסתדרות, וחבר הכנסת מטעם מפא"י.

ביוגרפיה
--------

ניצני נולד בשנת 1900 לשרה פניז'ל ולשלמה צ'יצ'ק בפלובדיב שבבולגריה, ובה רכש השכלה תיכונית ויסודית. במהלך לימודיו היה ממייסדי "ההסתדרות לשפה ולתרבות עברית" ומהפעילים הבולטים בה בתום לימודיו התיכוניים למד משפטים באוניברסיטת סופיה ובסמינר למורים לעברית. בין השנים 1920–1925 עסק בהוראה, לצד ראשית פעילותו הציונית, בהיותו מייסדי "ההסתדרות לשפה ולתרבות העברית" וממייסדי תנועות "השומר הצעיר" ו"פועלי ציון" בבולגריה. כיהן כמזכ"ל ההסתדרות הציונית בבולגריה מ-1925 ועד עלייתו לארץ ישראל ב-1935. עם עלייתו הצטרף תחילה למושב בית חנן, וב-1936 עבר לתל אביב.

בארץ היה ניצני פעיל בקליטת עלייה מבולגריה, יוון וטורקיה. הוא עמד בראש המחלקה לעדות המזרח שליד הוועד הפועל של הסתדרות העובדים הכללית, ונבחר לחבר הוועד הפועל של ההסתדרות, חבר מרכז מפא"י וחבר מזכירות מועצת הפועלי תל אביב. ב-1951, לאחר קום המדינה, היה ניצני ממייסדי הפדרציה העולמית של הקהילות הספרדיות וכיהן כמזכיר ההנהלה הישראלית של הפדרציה.

ניצני נבחר מטעם מפא"י לכהן כחבר הכנסת. לכנסת השנייה נכנס ב-8 בדצמבר 1952 במקום יצחק בן-צבי שפרש מהכנסת בעקבות בחירתו לנשיא מדינת ישראל, ולכנסת השלישית נכנס ב-14 בנובמבר 1955, במקום יעקב שמשון שפירא שפרש מהכנסת. בין 1960 ל-1962 כיהן כחבר מזכירות מועצת פועלי תל אביב יפו. ניצני הרבה לפרסם מאמרים בעיתון "דבר", "דבר השבוע", ב"הפועל הצעיר" וב"שבט עם".

בשנת 1927 נישא לסופי (שמחה) לבית בזרנו. ב-1937 נפטרה אשתו, ובשנת 1938 נישא לרבקה לבית לודמר.

יעקב ניצני נפטר ב-1962 בתום מחלה קצרה, בגיל 62. הותיר את אשתו וילדיו.
נקבר בלוויה המונית בבית העלמין נחלת יצחק.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* יעקב ניצני, באתר הכנסת

* יעקב ניצני, באתר כנסת פתוחה
* דוד תדהר (עורך), "יעקב ניצני (צ'יצק)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2936

לאחר מותו:

* יעקב ניצני, דבר, 16 בספטמבר 1962, המשך (נקרולוג והספדים)
* רפאל בש, שבעה ליעקב ניצני, דבר, 23 בספטמבר 1962
* אבל יעקב ניצני ז"ל, דבר, 28 בספטמבר 1962 ("דפי בית ברנר")
* יעקב ניצני ז"ל, דבר, 28 בספטמבר 1962 ("דפי בית ברנר")
* ז'אן דניאל. הוא לא הלך עם הזמן: (שלושים למותו של יעקב ניצני), דבר, 21 באוקטובר 1962 (וכן רשימתו האחרונה של ניצני לעיתון "דבר")
* זבולון קורט, לזכר נעדרים | יעקב ניצני, דבר, טור 1, 2 בספטמבר 1963

מפרי עטו:

* יעקב ניצני, ההיסטוריוגרפים של היהדות הספרדית, דבר, 17 באוגוסט 1961

הערות שוליים
------------

1. 1 2  רומנו, אלברט. א, **אישים**, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים 1967, עמ' 633-634.
2. ↑  סופיה ניצני (צ'יצ'יק), דבר, 13 באוגוסט 1937.
3. ↑  יעקב ניצני – למנוחות, דבר, 17 בספטמבר 1962.
**דב מילמן** (16 בינואר 1919 – 4 במאי 2007) היה משפטן ואיש ציבור ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם גח"ל בכנסת השביעית.

ביוגרפיה
--------

מילמן נולד בשנת 1919 לפנחס ולשיינה ג'טה בת שמעון שרגה בריגה שבלטביה. משנת 1931 היה חבר ומדריך בתנועת בנוער בית"ר.
לאחר סיום לימודיו בגימנסיות "תרבות" ו"תושיה" בריגה עלה ארצה כסטודנט בשנת 1937. באותן שנים, שיחק מילמן בקבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים בשנות הקמתה הראשונות והיה חלק מהקבוצה הראשונה של המועדון שכונתה "המנורה".

בשנת 1939 הצטרף לאצ"ל והיה מטעמו חבר מטה הארגון במחוז ירושלים. במסגרת פעילותו בבית"ר היה מפקד מחוז ירושלים (1940–1944) וחבר ההנהגה העולמית (1944–1948).

בלימודיו האקדמיים למד פילוסופיה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית, וכן לימודי משפטים באוניברסיטת לונדון ובבית הספר למשפטים בירושלים. בשנת 1951 הוסמך כעורך דין והחל לעסוק במקצוע, תחילה כראש מדור משפטים ובתי סוהר. מאוחר יותר נבחר למזכיר הכבוד הראשון של הלשכה (1963–1965) וליו"ר מחוז תל אביב של לשכת עורכי הדין (1965–1967).

פעילותו הציבורית החלה כחבר מייסד של תנועת החרות, מטעמה היה יו"ר סניף תל אביב (1955–1959) ויו"ר המחלקה המוניציפלית (1968–1988). בשנת 1969 נבחר מילמן
לכנסת השביעית והיה חבר ועדת הכספים, ועדת החוץ והביטחון וועדת הפנים.

בשנת 1979 נשלח מילמן לשמש ציר ישראל בפרלמנט האירופי וסגן ראש המשלחת הישראלית לשוק המשותף. בשנים 1981–1983 כיהן כשגריר ישראל בפורטוגל. לאחר מכן חזר לעסוק במגזר הפרטי ובשנים 1987–1990 היה יו"ר מועצת המנהלים של חברת "שיכון ופיתוח".

בהיותו בגמלאות חזר מילמן לעסוק בפעילות ציבורית והתנדבותית. משנת 1992 שימש כיו"ר איגוד יוצאי לטביה ואסטוניה. בתנועת הליכוד היה יו"ר חטיבת המייסדים הוותיקים (1996–2000) ואב בית הדין התנועתי.
ב-1950 נישא לשרה לבית צ'רני. לשניים נולדו שלושה ילדים.

בשנת 2005 יצא לאור ספרו "תולדות אסירי ציון באפריקה" אודות גולי אצ"ל ולח"י.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דב מילמן** בוויקישיתוף
* 

* דב מילמן, באתר הכנסת

* דב מילמן, באתר כנסת פתוחה
* דוד תדהר (עורך), "דב מילמן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ט (1958), עמ' 3336
* דב מילמן (1919-2007), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297754505171
* ISNI: 0000 0000 6695 684X
* LCCN: nr2006020943
* LNB: 000263476
* VIAF: 7352418
* WorldCat: lccn-nr2006020943

 |
**ליל העפרונות** (בספרדית: **Noche de los Lápices**) הוא כינוי לסדרת חטיפות והיעלמויות שלוו בעינויים של מספר תלמידים בני עשרה בידי המשטרה הארגנטינאית בתקופת המשטר הצבאי, בעיר לה פלאטה.

החטיפות בוצעו בידי משטרת פרובינציית בואנוס איירס בחודש ספטמבר 1976, ברובן בלילה שבין ה-16 ל-17 בספטמבר. הקורבנות היו 10 תלמידים, שהיו פעילים באותו הזמן, או קודם לכן, באיגוד תלמידי בתי הספר התיכוניים בעיר לה פלאטה, אשר דרשו סובסידיה על נסיעות באוטובוסים. דרישה זו נחשבה כחתרנית בידי הדיקטטורה. במחאה עצמה השתתפו תלמידים נוספים, חלקם נעצרו גם הם אולם שוחררו הודות לגילם הצעיר.

החטופים היו שישה בנים וארבע בנות שגילאיהם נעו בין 16 ל-18 שנים. התלמידים הוחזקו ועונו משך מספר חודשים במרכזי מעצר סודיים ובלתי חוקיים. שישה מבין העצורים נרצחו, וארבעת הנותרים, שני בנים ושתי בנות, שוחררו במועדים שונים בין 1978 ל-1980.

האירוע זכה לפרסום, תחילה בעיר לה פלאטה. [הוועדה הלאומית על היעלמותם של אנשים]](אנ') (Comisión Nacional sobre la Desaparición de Personas), שחקרה את עומק הדיכוי במהלך המלחמה המלוכלכת ואת גורלם של הנעדרים, בחרה בסיפור זה על מנת להמחיש ולהדגים את גורלם של נערים ונערות בני עשרה. עם תרגום הדוח "לעולם לא עוד" (Nunca Más) לשפות נוספות, זכה המקרה לפרסום נרחב.

בשנת 1986 הופק סרט עלילתי בשם זה, המבוסס על האירועים כפי שתוארו על ידי אחרון המשוחררים, פאבלו דיאז. הסרט בוים על ידי הבמאי הארגנטינאי יליד 1931 הקטור אוליברה, והיה לאחד הסרטים הראשונים לאחר החזרה לדמוקרטיה שעסקו בשנות הדיקטטורה. הסרט הוקרן בישראל במספר סינמטקים.

לקריאה נוספת
------------

* Seoane, María y Hector Ruíz Nuñez, **La Noche de los Lápices**. Buenos Aires: Sudamericana, 2003

קישורים חיצוניים
----------------

* לעולם לא עוד, אתר הוועדה לחקר גורל הנעלמים (באנגלית וספרדית)
* ריאיון עם אמילסה מולר (Moler), בעיתון Página 12, ‏15 בדצמבר 1998 (בספרדית)
* מבחר עדויות ומסמכים, באתר El Ortiba (בספרדית)
* מידע על הסרט באתר "הבמה" (בעברית)
* "La Noche de los lápices", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* הסרט "ליל העפרונות" בגרסתו המלאה, באתר video.google.com
**ז'אן ז'אק הנר**, בצרפתית, **Jean-Jacques Henner** (5 במרץ 1829 - 23 ביולי 1905) היה צייר צרפתי, שנודע בציור עירום, נושאים דתיים ודיוקנאות.

ביוגרפיה
--------

הנר נולד בברנוילר (אלזס). הוא החל את לימודיו באמנות כתלמידם של מישל מרטין דרולינג ופרנסואה-אדואר פיקו. בשנת 1848, החל ללמוד בבית הספר לאמנויות יפות בפריז, ובשנת 1858 קיבל את פרס רומא על ציור של "אדם וחוה מוצאים את גופתו של הבל". 

ברומא הוא הודרך על ידי פלנדרין, וצייר ארבע תמונות עבור הגלריה בקולמר בין שאר העבודות.

הוא הציג לראשונה בסלון בשנת 1863 ולאחר מכן תרם את "צניעות סוזנה" (1865), במוזיאון ד'אורסה.

יצירות ידועות אחרות כוללות: המגדלנה (1878); דיוקנו של מ. היים (1878); קבר ישו (1879); ג'רום הקדוש (1881); ברא (1882); הרודיאס (1887); מחקר (1891); ישו בתכריכים ודיוקן של קרולוס-דוראן (1896); דיוקן של העלמה פוקיאר (1897); והחלום (1900).

לציור "לוי משבט אפרים" (1898) הוענק מדליה. בין שאר ההבחנות המקצועיות, הנר זכה גם בגרנד פרי לציור בתערוכת פריז העולמית של 1900. הוא מונה לאביר לגיון הכבוד בשנת 1873, לקצין בשנת 1878 ולמפקד בשנת 1889. עבודתו הידועה ביותר של הנר היא הציור שלו משנת 1885 של "פביולה הקדושה". אף שהמקור אבד, הוא הועתק על ידי אמנים ברחבי העולם. האמן פרנסיס אליס אסף למעלה מ-500 עותקים של הציור במגוון מדיות. האוסף ידוע בשם "פרויקט פביולה".

הנר מת בגיל 76 בפריז.

### תלמידים

להנר היו תלמידים רבים; ביניהם היו הציירת האמריקאית מתילדה מודן לייזנרינג והאמן הרומני דימיטרי סרפים. מ-1874 עד 1889 הוא פתח את הסטודיו לנשים שלא הורשו להיכנס לבית הספר לאמנות. חלקן שימשו גם כמודלים. אחת מאלה הייתה דורותי טננט שלימים נישאה להנרי מורטון סטנלי.

תלמידה נוספת הייתה אליזבת סנודן ניקולס ווטרוס (1858–1921), לימים אשתו של האמן הארי ווטרוס. הנר נתן להם ציור כשהם נישאו ב-1887.

סוזן ואלאדון (1865–1938) עבדה גם כאחת הדוגמניות שלו.

גלריה
-----

* סנט פביולהסנט פביולה
* נערה מאלזסנערה מאלזס
* אידיליהאידיליה
* אשה באדוםאשה באדום

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אן ז'אק הנר** בוויקישיתוף
* ז'אן ז'אק הנר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* ז'אן ז'אק הנר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Henner, Jean Jacques". Encyclopædia Britannica. Vol. 13 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 272.
2. ↑  "Francis Alys The Fabiola Project". *The Menil Collection*.
3. ↑  Andrew J. Cosentino (17 November 1983). The Capital Image: Painters in Washington, 1800–1915. Smithsonian.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007280182305171
* BNE: XX5572423
* BnF: cb121428573 (data)
* GND: 119107856
* ISNI: 0000 0000 7689 8452
* KulturNav: 0cc010d2-8c18-428f-bd83-8ef735a5a3b7
* LCCN: n85002180
* Léonore: 183282
* NGV: 1011
* NKC: xx0237870
* NTA: 326084193
* RKD: 37552
* SNAC: w65m6xv7
* SUDOC: 029901146
* ULAN: 500026774
* VIAF: 66503566
* WorldCat: lccn-n85002180

 |
**ג'יין מארפל** (באנגלית: **Jane Marple**), המוכרת גם בשם "גברת מארפל", היא בלשית, דמות ספרותית באחדים מספריה של אגתה כריסטי. גברת מארפל מופיעה במותחנים רבים, שהראשון שבהם היה "רצח בבית הכומר" והאחרון "רצח באישון הלילה".

ג'יין מארפל היא קשישה בריטית, רווקה זקנה, שהופעתה החיצונית מטעה, משום שאיננה נראית שונה מכל קשישה כפרית מצויה, אך שכלה חריף ושנון. היא פותרת תעלומות בשקט וביעילות, בדומה לדמות ספרותית אחרת פרי עטה של אגתה כריסטי הבלש הבלגי הרקול פוארו.

גברת מארפל מתגוררת בכפר קטן ושקט, שמעשי פשע ופרשיות אפלות מתרחשים בו, למרבה ההפתעה, ומגיעים לידיעתה. גם היא, כפוארו, מסייעת בידי המשטרה לפתור את התעלומות. ייחודם של פוארו ושל הגברת מארפל הוא באמונתם העמוקה, שבכוח הניתוח ההגיוני, המסודר והקפדני ובעזרת הכרת הטבע האנושי ניתן לפתור כל "חידה" בלשית ואין צורך לבלש להתרוצץ ככלב ציד בעקבות טרפו.

בניגוד לטיפולה בהרקול פוארו, לא ראתה אגתה כריסטי לנכון לסיים את חייה של גברת מארפל (הקריירה של פוארו, יחד עם חייו, באו אל קצם בספר "מסך המוות"), אך הספר האחרון שעסק בבלשית הקשישה (רצח באישון הלילה) היה המפתיע ביותר. הוא נכתב כשלושים שנה לפני מותה של אגתה כריסטי, אך זו גנזה את הספר בכספת, כשם שעשתה עם ספרה על הרקול פוארו "מסך המוות", בגלל רצונה שספרים אלו יהיו החותמים את קריירת גיבורם.

שחקניות שגילמו את דמותה של מיס מארפל היו מרגרט רתרפורד בסדרת סרטים (הכוללים 5 סרטים; בשנים 1961–1965), אנג'לה לאנסברי בסרט "מראה סדוקה" (משנת 1980), הלן הייז, ג'ואן היקסון בסדרת טלוויזיה בשנים 1984 עד 1992, ג'רלדין מקיואן וג'וליה מקנזי בסדרה "מארפל" בשנים (6 עונות; בשנים 2004–2013).

ספרים של אגתה כריסטי בהם מופיעה גברת מארפל
------------------------------------------

* תעלומת 13 המדרגות
* רצח הקולונל
* הרצח באיים הקריביים
* רצח באישון הלילה
* הרצח מאחורי הקלעים
* מודעת רצח
* הגופה בחדר הספריה
* גברת מארפל
* רצח החדרנית
* גברת מארפל נוקמת
* מלכודת העכברים (בחלק מהסיפורים)
* גברת מארפל בתעלומת הרצח המשולש

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'יין מארפל** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ג'יין מארפל (באנגלית)
* ג'יין מארפל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  גברת מארפל בתעלומת הרצח המשולש, באתר סימניה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987008729450805171
* BnF: cb16011696z (data)
* GND: 119009110
* LCCN: no2018043971
* NKC: jo2016908754
* NLP: a0000001023910
* SELIBR: 222229
* SUDOC: 136412920
* VIAF: 20152329368502672984
* WorldCat: viaf-34151776821318012543

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:אישיות ביטחונית   
'סיבת המוות: מנת יתר של אקונומיקה, סיווג: מנקה' אינו ערך חוקי 

**מוחמד סינוואר הוא מש"ק ממטרות בחמאס, הוא נולד בישראל והיה נחשב לאחד מהמנקים הכי בכירים בקניון עזריאלי והיה אחראי על כל הקומה של האוכל ב2001 פוטר כי גולה עכברים באזור עבודתו בשל הכנסת אחיו יחיא סינוואר למקום עבודתו. אחרי שפוטר הוא התגייס לזרוע הכבש של חמאס ונהיה מבוקש. כיום הוא הסגיר עצמו לישראל והוא מנקה בתים לפסח.**

היה כלוא במשך שלוש שנים בידי הרשות הפלסטינית. היה מעורב בפיגועים רבים נגד יעדים אזרחיים וצבאיים של ישראל מאז ראשית שנות ה-90, ובפרט מאז פרוץ האינתיפדה השנייה. עמד מאחורי שיגור וייצור רקטות קסאם ופצצות מרגמה, וכן מאחורי מאות פיגועי ירי, הנחת מטענים, ומימון

רקע
---

עם סיום פינוי היישובים הישראליים מרצועת עזה במסגרת ההתנתקות בשנת 2005, חמאס חשף בתקשורת את ראשיו, המאיישים את שרשרת הפיקוד העליונה שלו ברצועת עזה. בחשיפה זו כונה מוחמד סנוואר בתואר "מפקד חטיבת ח'אן יונס".

מאז ראשית שנות התשעים, סנוואר מכוון פעילות טרור נגד ישראל, ומשום כך הוא נחשב למבוקש בכיר. הוא היה כלוא במשך תשעה חודשים בישראל, ובמשך שלוש שנים נוספות בבתי הכלא של הרשות הפלסטינית. באינתיפאדה השנייה ניצל משלושה ניסיונות חיסול. באוקטובר 2004 ביתו בח'אן יונס נהרס על ידי כוחות חיל הנדסה ישראליים, בשל מעורבותו בתכנון פיגועים ושיגור ירי רקטות לעבר ישראל. באוקטובר 2006 כשל ניסיון סיכול ממוקד בו, והטיל שיועד למכונית בה נסע פגע בבניין סמוך וגרם למותם של שני אזרחים.

שמו של סנוואר נקשר לחטיפת החייל הישראלי גלעד שליט. קישור זה בוצע לנוכח מעמדו הבכיר של סנוואר בהיררכיה הצבאית של חמאס, וכן לנוכח סברות לפיהן שליט מוחזק באזור העיר ח'אן יונס. לקישור תרמה גם הידיעה לפיה מוחמד סנוואר הוא אחיו הצעיר של יחיא סנוואר, אחד ממייסדי הזרוע הצבאית של חמאס, אשר נשפט למאסרי עולם והיה כלוא בישראל עד שחרורו בעסקת החליפין.

הפצצת ביתו של סנוואר ב-2014
ב-16 בנובמבר 2012 הפציץ חיל האוויר הישראלי את ביתו של סנוואר במסגרת מבצע עמוד ענן, וב-2014, במסגרת מבצע צוק איתן, שוב הופצץ ביתו. במלחמת חרבות ברזל , הוצא על ראשו סכום של כ-300 אלף דולר.

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל המזרח התיכון** |

אחיו הוא מנהיג חמאס ברצועת עזה יחיא סנוואר.

קישורים חיצוניים
----------------

* ראיון עם מוחמד סינואר בתכנית "רב הנסתר על הגלוי", אלג'זירה, מאי 2022 (בערבית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ברק רביד, הנהגת החמאס עולה מהמחתרת, באתר nrg‏, 3 בספטמבר 2005
2. 1 2  כוח צה"ל הרס את ביתו של ראש מחבלי החמאס בחאן יונס, באתר ערוץ 7, 25 באוקטובר 2004
3. ↑  אבי יששכרוף, עמוס הראל, הסוכנויות, חמאס ידרוש לשחרר בכירים תמורת גלעד שליט, בהם מתכנן הפיגוע במלון "פארק", באתר הארץ, 7 בדצמבר 2006
4. ↑  לא רק ‘אח של’: 10 דברים שאולי לא ידעתם של מוחמד סינוואר | פרופיל
**חנוך בן ימי** (נולד ב- 1962) הוא פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטה המרכז-אירופית. מחקריו עוסקים בבעיות לוגיקה ושפה, פילוסופיה של הנפש, תורת היחסות ודקרט.

ביוגרפיה
--------

בן ימי סיים תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטה העברית בשנת 1983, תואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1989 ודוקטורט בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1995. בשנת 1996 קיבל את מלגת אלון ובשנת 1995 זכה במלגת רוטשילד לחוקרים צעירים מצטיינים. בין השנים 1996 ל-2004 לימד באוניברסיטת תל אביב ובשנת 2005 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטת מרכז אירופה ולאחר מכן מונה לפרופסור מן המניין.

בשנת 2004 יצא לאור ספרו: Logic & Natural Language: On Plural Reference and Its Semantic and Logical Significance.

בשנת 2013 יצא לאור ספרו "ידו של אריסטו: חמישה עיונים פילוסופיים". הספר דן בבעיות קלאסיות בפילוסופיה בגישה המושפעת מאריסטו ומוויטגנשטיין.

בן ימי פעיל כנגד ברית המילה וכתב מספר מאמרים בנושא.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר אישי באתר אוניברסיטת מרכז אירופה
* סקירות ספרים באתר אוניברסיטת תל אביב
* ידו של אריסטו באתר הוצאת מאגנס
* אתר למנויים בלבד חנוך בן ימי, הטעות של הטבעונים, באתר הארץ, 14 בפברואר 2014
* חנוך בן ימי, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  נטע אחיטוב, ברית דמים, באתר הארץ, 14 ביוני 2012
2. ↑  אתר למנויים בלבד חנוך בן ימי, אפשר להיות רוחני גם עם עורלה, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2013

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007311048705171
* BNE: XX832405
* BnF: cb12258817p (data)
* ISNI: 0000 0000 8172 5425
* LCCN: n81089907
* NKC: xx0315584
* ORCID: 0000-0002-4903-854X
* SUDOC: 146508289
* VIAF: 107513140
* WorldCat (עם VIAF): 107513140

 |
**רפי רוזנפלד** (נולד ב-2 במרץ 1963) הוא עיתונאי, שדרן ומוציא לאור - ומבעליה של קבוצת התקשורת R&B Media המחזיקה בישראל את הזיכיון למגזין העסקים האמריקני פורבס (Forbes).

ביוגרפיה
--------

רוזנפלד החל בכתיבה בגיל 16 במעריב לנוער, ומייד לאחר שהשתחרר מצה"ל – באמצע שנות ה-80 - הצטרף לידיעות אחרונות והשתלב בדסק החדשות של העיתון. בתחילת שנות ה-90 שימש ככתב קול ישראל בלונדון וסיקר את פרישתה מהחיים הפוליטיים של ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר, מלחמת המפרץ הראשונה, מותו המסתורי של איל ההון היהודי רוברט מקסוול וקריסתה של אימפריית התקשורת שלו.

### רדיו

עם שובו ארצה חזר רוזנפלד לידיעות אחרונות, אך השתלב גם ברשת ב' כמגיש-עורך של יומני חוץ, יומני חדשות ובתוכנית האקטואליה הכל דיבורים. ב-1995 הצטרף לצוות ההקמה של הרדיו האזורי כמנהל התוכניות של הרדיו התל אביבי רדיו ללא הפסקה – ושנה אחר-כך מונה למנכ"ל התחנה. במהלך השנים הללו גובש קו הכוכבים של הרדיו שרבים מהם כמו נסים משעל, דידי הררי, איריס קול ואחרים משדרים בו עד היום.

### מעריב

בשלהי שנות ה-90 פרש רוזנפלד מהרדיו והצטרף למעריב כעורך כלכלי בכיר. הוא ערך את מגזין עסקים, הקים את שבועון הטכנולוגיה עסקים אונליין. במהלך שנות ה-2000 יסד שני מותגים חדשים במעריב. בראש השנה 2001 פרסם לראשונה בארץ (יחד עם הפרשן הכלכלי, אמיר אייזנברג), את מגזין "100 העשירים של ישראל". חצי שנה אחר-כך – ביוזמתו של עורך מעריב, אמנון דנקנר – ערך רוזנפלד את המגזין "הכי טובים". המוסף המיוחד בחר לראשונה, בין השאר, את הרופאים הטובים בישראל. הרשימה עוררה ביקורת רבה בחוגים מקצועיים ופרסומה היה שנוי במחלוקת, אך הציבור גילה בה עניין רב.

ב-2006 מונה רוזנפלד לעורך הכלכלי של מעריב ושימש בתפקיד כחמש שנים. הוא סיקר ופרסם מאמרים רבים סביב המשבר הפיננסי של 2008 ובתחומי הפנסיה.

### פורבס ישראל

בתחילת 2011, חודשים אחדים לפני רכישת מעריב בידי קבוצת IDB, פרש רוזנפלד מהעיתון יחד עם ניר ברזילי, עורך עסקים. השניים הקימו את חברת R&B Media וניהלו את המהדורה הישראלית של המגזין פורבס שהייתה בבעלות הג'רוזלם פוסט. תחת ניהולם פרסם המגזין הישראלי סדרה של דירוגים חדשים, ביניהם דירוג היהודים העשירים בעולם, דירוג הפוליטיקאים העשירים בישראל ודירוג ארגוני הטרור העשירים בעולם. החל מ-2015 מסקר המגזין בהרחבה את ענף הטכנולוגיה הגלובלי והמקומי ומפרסם בתחום זה מספר דירוגים.

במקביל פיתחה החברה את המותג לפורמטים דיגיטליים - הקימה אתר אינטרנט, ואפליקציות לסלולר. ב-2013 התרחבה החברה, הקימה את FI Media ורכשה מידי הג'רוזלם פוסט את הזיכיון למגזין ולאתר האינטרנט של פורבס ישראל.

רוזנפלד נשוי לנאוה ואב לשי, אסף ונגה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רפי רוזנפלד** בוויקישיתוף
* רפי רוזנפלד, ברשת החברתית LinkedIn
* רופרט מרדוק בראיון בלעדי: "כך אציל את העיתונות", מעריב, רפי רוזנפלד, ניו-יורק, יולי 2010
* לכל הטורים של רפי רוזנפלד, nrg-מעריב
* אתר פורבס ישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  האמנם הרופאים הכי טובים, פרופסור אבינועם רכס, nrg מעריב, יולי 2004
2. ↑  שירות חיוני לציבור, אמנון דנקנר, nrg מעריב, יולי 2004
3. ↑  רפי רוזנפלד, האם העתיד שלכם בסכנה, באתר מעריב-NRG
4. ↑  אמילי גרינצווייג‏, יהודה שרוני ימונה לעורך הכלכלי של מעריב, באתר וואלה!‏, 7 בפברואר 2011
5. ↑  לי-אור אברבך, ‏חברת R&B Media תנהל את הזיכיון של "פורבס ישראל", באתר גלובס, 10 ביולי 2011
**ריקי הראל**  היא שדרנית וקריינית חדשות ישראלית, שעבדה בקול-ישראל בשנים 1983–2024.

ביוגרפיה
--------

הראל נולדה ב-1954 לשושנה ויוסף חיימוב. גדלה והתחנכה ב-תל אביב, אביה הרב יוסף חיימוב היה דמות ידועה בעדה הבוכרית, דרשן, חזן וסופר סת"ם. הוא עמד בראש בית הכנסת "היכל שמחה" שהקימה משפחת חיימוב ברחוב תל חי 6 בתל אביב על שמו ולזכרו של ראש המשפחה, הרב שמחה חיימוב. הראל למדה בבית ספר הדתי חרדי "בית יעקב".את שירותה הצבאי עשתה בבסיס מטכ"ל בתל אביב. היא בוגרת תואר ראשון בלימודי פילוספיה ותיאטרון ב-אוניברסיטת תל אביב.

ב-1983 התקבלה הראל לקורס קריינים של רשות השידור, ולאחר שסיימה את הקורס החלה לשדר תוכניות במגוון רשתות: רשת א', רשת ב', רשת ג', 88FM, קול המוסיקה וברשת מורשת.
ברשת א' הגישה וערכה תוכניות מלל מגוונות, ובהן "בריאות ברשת א" ו"הכל צפוי", בקול המוסיקה הגישה תוכניות שונות של מוזיקה קלאסית, ברשת ג' הגישה תוכניות של שירים עבריים ובהן "לי ולך שיר וברכה" וב- 88FM, הגישה בכל ערב תוכניות ג'אז. בכל מוצאי שבת הגישה תוכנית פופ ב-88FM.

ב-2014 החלה הראל לקריין מהדורות חדשות. ב-2017 עם סגירת רשות השידור והקמת תאגיד "כאן" התקבלה למחלקת החדשות בתאגיד "כאן" והמשיכה לקריין חדשות ברדיו. בינואר 2024 לאחר למעלה מ-40 שנים בשידור הציבורי פרשה לגמלאות מ"כאן ב".

נשואה לגבי הראל (טטרקה) ולהם שתי בנות ובן.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלי אלון, הקריינית ריקי הראל פורשת לגימלאות , באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 בפברואר 2024
**קדמוס איש מילטוס** (ביוונית עתיקה: Κάδμος ὁ Μιλήσιος) היה על פי כמה מקורות עתיקים, הקדום ביותר מבין הלוגוגרפים. חוקרים המקבלים דעה זו, מייחסים את קדמוס לסביבות שנת 550 לפסה"נ, אולם אחרים רואים בו דמות מיתית לחלוטין.

לפי דברי יוסף בן מתתיהו בחיבורו "נגד אפיון", קדמוס חי זמן קצר לפני הפלישה הפרסית ליוון.
קדמוס היה ראשון כותבי תולדות ייסוד ערים.
סטראבון מציין את קדמוס ראשון מבין שלושת הסופרים שאותם הוא מכנה סופרי הפרוזה הקדומים ביותר מבין היוונים: קדמוס, פרקידס והקטאיוס. גם פליניוס הזקן ציין שקדמוס היה הראשון שכתב בפרוזה (ביוונית), אך במקום אחר כתב שהיה ההיסטוריון הראשון.

ציון מבולבל בלקסיקון הביזנטי סודא (המאה ה-10) מזכיר שלושה אנשים בשם "קדמוס": הראשון, ממציא האלפבית; השני, בנו של פנדיון, שעל פי מקורות מסוימים היה סופר הפרוזה הראשון (בניגוד למשוררים), מחבר היסטוריה של ייסוד מילטוס ושל איוניה בכלל, בארבעה ספרים; השלישי, בנו של ארכלאוס, מזמן מאוחר יותר, מחבר היסטוריה של אטיקה ב-14 ספרים, ושל כמה שירים בעלי אופי ארוטי.

מאחר שדיוניסיוס מהליקרנסוס (*Judicium de Thucydide*, פרק 23) מציין באופן ברור שהיצירה בזמנו תחת השם קדמוס הייתה זיוף, סביר להניח שהשניים הראשונים זהים לקדמוס הפיניקי, מי שנחשב ממציא האותיות, שהפך לאחר מכן לאיש מילטוס, מחבר היצירה ההיסטורית. בהקשר זה יש לציין כי האצילים הזקנים של מילטוס טענו כי מוצאם מקדמוס הפיניקי או מאחד מחבריו. לא ברור מנוסח הטקסט בסודא אם יש להסביר את קדמוס איש מילטוס השלישי באותו אופן, או שהיה אישיות היסטורית, שכל תיעוד נוסף שלה אבד.

קישורים חיצוניים
----------------

* Smith, William (ed.). "Cadmus". *A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology*. Perseus Digital Library.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Cadmus of Miletus, אנציקלופדיה בריטניקה, המהדורה האחת-עשרה
2. ↑  יוסף בן מתתיהו, **נגד אפיון**, מאמר ראשון, פרק ב: "והאנשים אשר החלו בהם לכתוב ספרי דברי הימים, לאמר: קדמוס איש מילטוס, אקוסילאוס איש ארגוס, ואולי ירצה איש לקרוא בשמות עוד סופרים הבאים אחריהם – כולם חיו רק ימים מספר לפני עלות הפרסים על ארץ יון למלחמה" (תרגום יעקב נפתלי שמחוני).
3. ↑  אריה כשר, **נגד אפיון**, פירוש לכרך ראשון, ב, 13, עמ' 51.
4. ↑  סטראבון, **גאוגרפיקה**, ב, 2, 6.
5. ↑  פליניוס הזקן, **תולדות הטבע**, 5, 31.
6. ↑  פליניוס הזקן, **תולדות הטבע**, 7, 56.
7. ↑  Suidas, s.v. Κάδμος, kappa,21
8. ↑  Suidas, s.v. Κάδμος, kappa,22
9. ↑  Suidas, s.v. Κάδμος, kappa,23
**אקוסילאוס** (ביוונית עתיקה: Ἀκουσίλαος) איש ארגוס, היה לוגוגרף ומיתוגרף יווני שחי במחצית השנייה של המאה ה-6 לפסה"נ, אך יצירתו שרדה רק בפרגמנטים ובתקצירים של נקודות בודדות.

אקוסילאוס נקרא בנו של קבאס או סקבראס, אך לא ידוע אם היה מארגוס הפלופונסית או הבואוטית.
הוא נחשב על ידי אחדים מבין שבעת חכמי יוון.

על פי הלקסיקון הביזנטי סודא (המאה ה-10), אקוסילאוס כתב גנאלוגיות (אילנות יוחסין) מתוך לוחות נחושת שאביו מצא בעת שחפר בביתו. כמה פרשנים מודרניים רואים מקור זה בחשדנות.
מצוטטים שלושה ספרים של הגנאלוגיות שלו, שהיו ברובם רק תרגום של הסיודוס לפרוזה.
כמו רוב הלוגוגרפים האחרים, הוא כתב בניב האיוני. אפלטון הוא הסופר הקדום ביותר שמזכיר אותו.
יוסף בן מתתיהו מזכיר בחיבורו "נגד אפיון" את אקוסילאוס בתוך שורה של סופרים יוונים לדוגמה, שבדו סיפורים מדמיונם וסתרו זה את זה. יוסף בן מתתיהו מזכיר את אקוסילאוס גם בספר "קדמוניות היהודים".

החיבורים שנשאו את שמו של אקוסילאוס בתקופה מאוחרת יותר היו מזויפים.

הוא אחד המחברים שהפרגמנטים שלו נאספו ב- *Die Fragmente der griechischen Historiker* של פליקס יעקובי.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרגמנטים של אקוסילאוס, באתר demonax.info

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Smith, William (ed.). "Acusilaus". *A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology*. Perseus Digital Library.
2. ↑  Suidas, s.v. Ακουσίλαος, alpha,942
3. ↑  קלמנס מאלכסנדריה, **סטרומטה**, ספר 6, 2
4. ↑  אפלטון, **המשתה**, פרק ו (178b), בפרויקט בן יהודה.
5. ↑  יוסף בן מתתיהו, **נגד אפיון**, מאמר ראשון, פרק ג: "כמה פעמים חלק הלניקוס על אקוסילאוס בייחוסי משפחות, וכמה הירבה אקוסילאוס לתקן את דברי הסיודוס" (תרגום יעקב נפתלי שמחוני).
6. ↑  יוסף בן מתתיהו, **קדמוניות היהודים**, ספר א, 108.
"**You Don't Even Know Me**" (בעברית: "**אתה אפילו לא יודע מי אני**") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית-מרוקאית פאוזיה. את השיר הוציאה לאור ב-18 בספטמבר 2019 חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס. הוא נכלל כרצועה הרביעית במיני-אלבום הראשון של הזמרת, שכלל גרסאות מיוחדות לחלק משיריה, *Stripped*. השיר צבר כ-16 מיליון השמעות בפלטפורמת ספוטיפיי.
השיר ב2023 you dont know me פורסם במשחק "fortnite"

רקע
---

השיר נכתב והולחן על ידי פאוזיה. הווידאו קליפ של "You Don't Even Know Me" הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של הזמרת ב-18 בספטמבר 2019 גם כן. ב-28 בספטמבר העלתה פאוזיה וידאו המציג את ההכנות להפקת השיר והקליפ שלו. לאחר מכן היא פרסמה את גרסת ה-Stripped של השיר, לצד וידאו קליפ שונה. גרסה זו בוצעה בסגנון בלדה ווקאלית. בקליפ ביצעה פאוזיה את מילות השיר תוך שהיא מנגנת את מנגינתו.

ב-4 בספטמבר 2020 ביצעה פאוזיה את "You Don't Even Know Me", כחלק מקונצרט יומי של שירי *Stripped*.

קישורים חיצוניים
----------------

* סרטון השיר "You Don't Even Know Me" באתר יוטיוב
* מידע על השיר "You Don't Even Know Me" באתר iTunes
* מידע על השיר "You Don't Even Know Me" באתר ספוטיפיי

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספוטיפיי, Faouzia - You Don't Even Know Me (באנגלית)
2. ↑  יוטיוב, Faouzia - You Don't Even Know Me (Official Music Video), ‏18 בספטמבר 2019
3. ↑  יוטיוב, Faouzia - You Don't Even Know Me (Behind the Scenes), ‏28 בספטמבר 2019
4. ↑  יוטיוב, Faouzia - You Don't Even Know Me (Stripped)
5. ↑  יוטיוב, Faouzia - You Don't Even Know Me (from Stripped: Live in Concert), ‏4 בספטמבר 2020
**אילת בויל** (באנגלית: **Elette Boyle**) היא מדענית מחשב וקריפטוגרפית אמריקאית-ישראלית, הידועה במחקריה על שיתוף סודות, חתימות דיגיטליות וערפול. היא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת רייכמן, שם היא מנהלת את המרכז ליסודות ויישומים של תורת ההצפנה. בנוסף היא חוקרת בכירה במעבדות הקריפטוגרפיה ואבטחת מידע של NTT Research.

השכלה וקריירה
-------------

בויל נולדה בימהיל, אורגון. למדה מתמטיקה במכון הטכנולוגי של קליפורניה, התחרתה עבור קלטק בקפיצה לגובה, ונבחרה לספורטאית השנה של קלטק לשנים 2007–2008. לאחר שקיבלה תואר ראשון בשנת 2008, היא השלימה את הדוקטורט שלה, במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, בהנחיית שפי גולדווסר ויעל טאומן קלעי. בשנים 2013–2015 הייתה חוקרת פוסט-דוקטורט בטכניון ובאוניברסיטת קורנל.

הצטרפה לסגל המרכז הבינתחומי הרצליה.

מאמר מאת בויל על שיתוף סודי באמצעות הצפנה הומומורפית זכה בפרס המאמר הטוב ביותר בוועידת הקריפטולוגיה הבינלאומית (Crypto) 2016. היא הייתה דוברת מליאה מוזמנת באגודה הבין-לאומית למחקר קריפטוגרפי 2018.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופ' אילת בויל, באתר של אוניברסיטת רייכמן
* Elette Boyle, באתר של אוניברסיטת רייכמן (באנגלית)

* אילת בויל, באתר dblp

* אילת בויל, באתר גוגל סקולר

* אילת בויל, באתר IEEE

הערות שוליים
------------

1. ↑  [ people, fact center
2. ↑  Cryptography & Information Security Laboratories, NTT Research
3. ↑  Elette Boyle Earns NCAA Postgraduate Scholarship, June 25, 2008
4. ↑  Invited speakers, PKC 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* dblp: 12/9528

 |