recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
מיכלי טיפות סטריליים לשימוש חד-פעמי, ללא חומר משמר
**טיפות עיניים** הן טיפות תמיסת מלח העשויות להכיל תרופות הניתנות במתן אוקולרי (עיני). בהתאם לסוג הטיפול הניתן, עשויות הטיפות לכלול סטרואידים, אנטיהיסטמינים, חוסמי בטא, נוגדי דלקת שאינם סטרואידים, אנטיביוטיקה וכו'. טיפות עיניים ללא תרופה משמשות לליחוח העין כתחליף לדמעות.

לטיפות עיניים יש פחות תופעות לוואי ממתן אוראלי (דרך הפה) וניתן להקטין סיכון לתופעות אלו באמצעות לחיצה על הפינה הפנימית של העין (אנ') כדי למנוע כניסת התרופה לגוף.

עד להמצאת מכלי טיפות העיניים האישיים ובהמשך מכלים חד פעמיים לשימוש בודד, הוזלפו הטיפות באמצעות מזלף עיני, פיפטת זכוכית עם קצה גומי.

סוגים
-----

טיפות עיניים שלא נכללות בהן תרופה, משמשות כתחליף לדמעות (דמעות מלאכותיות) ומשתמשים בהן אנשים שמרכיבים עדשות מגע, שסובלים מיובש בעיניים או הצופים במסך מחשב במשך שעות.

טיפות המכילות אנטיהיסטמינים או נוגדי דלקת שאינם סטרואידים (NSAIDs) משמשות לטיפול באלרגיות. טיפות אנטיביוטיות נרשמות לטיפול בדלקת הלחמית, כשזו חיידקית ולא נגיפית. דמעות מלאכותיות מסייעות בדילול האלרגן בעין. לדלקת בקרנית מוזלפות טיפות אנטיביוטיות.
ישנן טיפות לטיפול בגלאוקומה המפחיתות את הלחץ התוך עיני.

רופאי עיניים משתמשים בטיפות המכילות אטרופין המרפה את השריר המכווץ את העין ובכך מרחיב את האישונים ומאפשר בדיקה מקיפה. השפעת טיפות אלו חולפת לאחר זמן קצר (עד מספר שעות) אך היא עשויה לגרום לסחרחורת ופוטופוביה.

גבר מזליף לעצמו טיפות עיניים

חיי מדף
-------

אף על פי שבמרבית הבקבוקים נכללים חומרים משמרים כדי למנוע התפתחות זיהומים בתמיסה, ממליצים רופאי עיניים לא להשתמש בתמיסה לאחר 4 שבועות מפתיחת המיכל.
במיכלים החד-פעמיים לא מוספים חומרים משמרים.

העין האנושית יכולה להכיל עד 25 מיקרו-ליטרים של נוזל, אך המיכלים המשווקים גדולים יותר כדי לאפשר שימוש נוח גם אם נשפכו מספר מנות.

סיכונים
-------

החומרים בטיפות ובהם בטיפות המכילות סטרואידים עשויים לגרום לצריבה בעין בדקות הראשונות לאחר השימוש. החומר המשמר בנזלקוניום כלוריד עשוי לגרום לאלרגיה חמורה.
תופעות הלוואי של חוסמי בטא כוללים לחץ דם נמוך, דופק נמוך, עייפות, קוצר נשימה ובמקרים נדירים חוסר ליבידו ודיכאון.

שימוש נכון בטיפות, כמו הזלפה לעין תוך השארות בשכיבה למשך מספר דקות ועצימה של העין לאחר ההזלפה, עשוי לצמצם את תופעות הלוואי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טיפות עיניים** בוויקישיתוף
* ד"ר ענת רובינסון, ד"ר יואב נחום, טיפות עיניים: תופעות לוואי ושימוש נכון, שירותי בריאות כללית, 18 במאי 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  ד"ר ישי פאליק ופרופ' אירית בכר, עין יבשה - Dry eye, ויקירפואה
2. ↑  ד"ר איתי גל, יובש בעיניים: איך לעצור את התופעה שעלולה לפגוע בראייה, באתר ynet, 3 ביוני 2018
3. ↑  "Pink Eye (Conjunctivitis) Treatments". נבדק ב-2010-05-03.
4. ↑  "Shelf-life of Eye Drops". *American Academy of Ophthalmology*. 10 במרץ 2014. נבדק ב-31 באוקטובר 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
5. ↑  Allen, Marshall (18 באוקטובר 2017). "Drug Companies Make Eyedrops Too Big, And You Pay For The Waste". *NPR*. נבדק ב-20 באוקטובר 2017. `{{cite news}}`:  (עזרה)
6. ↑  ענת רובינסון, להלך בין טיפות העיניים, באתר הארץ, 20 בפברואר 2013

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4143461-4
* NDL: 00567558

 |

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**תסמונת סוויר** (Swyer Syndrome) מכונה גם **חוסר התפתחות מוחלטת של גונדות זכריות** (XY Gonadal Dysgenesis), מדובר בצורה לא נפוצה של gonadal dysgenesis. 
בתסמונת סוויר, החולה יהיה בעל מטען גנטי של זכר (46,XY), אך איברי המין יהיו נקביים.

פתולוגיה והסתמנות
-----------------

במהלך ההתפתחות העוברית התקינה, טסטוסטרון (הורמון אנדרוגני) מקדם את ההתפתחות של מערכת המין הזכרית ואילו ההורמון אנטימילריאני (AMH), מדכא את התפתחות של מערכת המין הנקבית. בתסמונת סוייר יש הפרעה בייצור של AMH והאנדרוגנים, וכך על אף שמבחינה גנטית מדובר בזכר, מתפתחים נרתיק (vagina), צוואר הרחם (cervix), רחם וחצוצרות.
מרבית המקרים מאובחנים בעקבות בירור של העדר הופעת וסת ראשונה (primary amenorrhea). הפונות יתייצגו עם איברי מין פנימיים וחיצוניים נקביים ושיער ערווה (pubic hair).

טיפול
-----

עם האבחנה מומלצת כריתה של הגונדות (אשכים) שנמצאות חבויות בבטן או באגן, כיוון שיש 20%-30% סיכוי של התפתחות שלהם לגידול סרטני.

במידה ומעוניינים בהתפתחות שדיים יינתנו אסטרוגן ובהמשך גם פרוגסטרון לתמיכה בסימני המין הנקביים.

במידה ומעוניינים בהריון, ניתן לסייע בכך באמצעות קבלה של ביצית מתורמת, הפרייתה עם זרע והחזרה של עובר לחולה בתסמונת סוויר, במסגרת טיפולי פוריות.

חולים מפורסמים
--------------

סטניסלבה ואלשביץ' הייתה חולת תסמונת סוויר, אך דבר זה התברר רק לאחר מותה.

מקורות
------

* Clinical Gynecologic Endocrinology and Infertility. 8th Edition, 2010, Lippincott Williams & Wilkins
דיפטיכון שנהב, ביזנטיון, 506 לספירה, מוצג במוזיאון הלובר.
שנהב ברבריני, קונסטנטינופול, המאה השישית לספירה, מוזיאון הלובר.
דיפטיכון המיועד למזבח מהמאה ה-17. משמאל לימין: המלאך מיכאל, תאוטוקוס, יוחנן המטביל, המלאך גבריאל. מוצג במוזיאון ההיסטורי בסאנוק שבפולין.
**דיפטיכון** או **דיפטיך** (מיוונית: δίπτυχον – שני קפלים, שני פנים) הוא כינוי לכל אובייקט, הכולל שני לוחות שטוחים המחוברים יחד באמצעות ציר, ובייחוד ליצירות אמנות בצורה זו.

בעת העתיקה, בעיקר באימפריה הרומית ולאחריה באימפריה הביזנטית יצרו יצירות תבליט עשויות שנהב או עץ בצורת דיפטיכון. לוחות אלה שמשו הן באמנות, והן ככריכה של חוברת כתיבה, כאשר פנים החוברת היה עשוי שעווה, בה כתבו, ואותה יכלו לשטח על מנת לאפשר כתיבה מחודשת.

בימי הביניים החלו ביצירת ציורים על גבי דיפטיכונים, חלקם לשימוש אישי, וחלקם כיצירות אמנות כנסייתית להצגה על המזבח בכנסייה. בהמשך החלו להתפתח יצירות מסוג טריפטיכון למטרה זו.

שימושים
-------

### דיפטיכון כנסייתי

כבר בימי הביניים המוקדמים נעשה שימוש בדיפטיכונים בכנסיות. המונח שימש לתאר לוחות זיכרון עשויים שעווה אשר ניצבו בכנסיות ואיזכרו תורמים אשר תרמו לבניית הכנסייה. הלוח ציין אנשים שעודם בין החיים על צד אחד של הדיפטיכון, ושמות תורמים שנפטרו על הצד השני.
שמות התורמים נקראו בציבור על ידי הדיאקון במהלך האוכריסטיה.

שימוש אחר שנעשה בדיפטיכון הוא ציון שמות קדושים נוצרים.

שימוש נוסף היה דיפטיכון אשר שימש כאיקונין ואשר כמרים נודדים נסעו עמו. דיפטיכון זה נועד לצורך הקמת אתר תפילה נייד, שהוצב בתחילת התפילה וקופל בסופו.

יצירות אמנות בצורה זו נפוצו בהולנד במאות ה-15 וה-16, והציירים יאן ואן אייק, רוחיר ון דר ויידן, האנס ממלינג והוגו ואן דר חוס ציירו בצורה זו.

### שימושים חילוניים

דיפטיכונים מאוירים שימשו כשעון שמש כאשר חוט שהיה מתוח בין שני הלוחות הצל עליהם ובאמצעותו ניתן היה לקבוע את השעה.

בעת החדשה נוצרו יצירות מודרניות בצורת הדיפטיכון כדוגמת יצירתו של אנדי וורהול: "דיפטיך מרילין" משנת 1962, בסגנון פופ ארט.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **דיפטיכון** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **דיפטיכונים** |

* דיפטיכון, האנציקלופדיה הקתולית
* שעוני שמש בצורת דיפטיכון
* דיפטיכון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph671938

 |
**זיזף פרחים** (שם מדעי: *Phyllonycteris*), הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, הכולל שני מינים, החיים באזור הקריביים, לצד מין נוסף שנכחד מן העולם. הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 1861 על ידי חוקר הטבע הקובני חואן גונדלאך אך חלק מהמינים תוארו עוד קודם לכן. משמעות השם המדעי שלו היא "חסר-עלה", בהתייחסות לעיטור העלה האפי הזעיר שלו.

תיאור
-----

זיזפי הפרחים מתאפיינים באף רחב דמוי חזיר שבולט מתוך שקע בקצה החוטם, ובעיטור עלה אפי קטן בצורת זיז שכמעט ואינו נראה. הראש משולש עם חרטום בקבוקי, האוזניים בינוניות ומעוגלות והזנב קצרצר. הלשון ארוכה ומכוסה בקצה בזיפים המסייעים באיסוף צוף. אורך הראש והגוף: 83-64 מ"מ, אורך הזרוע 43–50 מ"מ ואורך הזנב 7–12 מ"מ. משקלם מגיע עד 21.1 גרם.

הפרווה של זיזף הפרחים צפופה, רכה ובהירה. צבעה הכללי נע בין צהבהב חיוור ללבן קרמי, בז', משי, אפור כסוף או כתום-זהוב. קרומי העור של הכנפיים בצבע חום כהה או שחרחר, והזרועות והרגליים בצבע בורדו כהה.

ביולוגיה
--------

זיזפי הפרחים אנדמיים לאיי האנטילים הגדולים באזור הקריביים, וחיים ביערות גשם טרופיים בשפלה ובמורדות ההרים עד רום 1,700 מטר מעל פני הים. כפי שמרמז שמם, הם ניזונים בעיקר מאבקנים וצוף פרחים, ובמידה פחותה גם מחרקים.

זיזפי הפרחים פעילים בשעות הלילה בקבוצות; את שעות היום הם מבלים בשינה במערות, בתוך מושבות עטלפים גדולות שמעורבות עם סוגי זיזפים אחרים. ההיריון נמשך בסביבות חצי שנה, לאחריהם נולד צאצא יחיד חסר שיער במשקל 5 גרם.

מינים
-----

בסוג זה 2 מינים ועוד אחד שנכחד:

* זיזף פרחים קובני (*Phyllonycteris poeyi*) - מצוי בקובה, האיטי והרפובליקה הדומיניקנית.
* זיזף פרחים ג'מייקני (*Phyllonycteris aphylla*) - אנדמי לג'מייקה ומצוי בסכנת הכחדה חמורה.
* זיזף פרחים פוארטוריקני (*Phyllonycteris major*) - היה אנדמי לפוארטו ריקו ונכחד מן העולם עוד לפני הגעת האירופאים לקריביים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זיזף פרחים** בוויקישיתוף
* זיזף פרחים, באתר ITIS (באנגלית)
* זיזף פרחים, באתר NCBI (באנגלית)
* זיזף פרחים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* זיזף פרחים, באתר GBIF (באנגלית)
הרב **אורי רגב** (נולד ב-19 באוגוסט 1951) הוא רב רפורמי ומשפטן, לשעבר נשיא האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת. מנכ"ל עמותת "חדו"ש – לחופש דת ושוויון" ויו"ר עמותת "מנוחה נכונה".

קורות חייו
----------

רגב נולד ב-1951 בתל אביב למשפחה חילונית. הוא התוודע ליהדות הרפורמית בגיל 16 כשהיה במשלחת של תלמידי תיכון לקהילות היהודיות בארצות הברית, וכשחזר החל לפקוד את בית הכנסת הרפורמי בתל אביב. למד משפטים במסגרת העתודה האקדמית, שירת בפרקליטות הצבאית ובין היתר היה עוזר היועץ המשפטי של רצועת עזה וסיני והתובע הצבאי של חיל הים. השתחרר בדרגת סא"ל ואחרי שחרורו עבד כעורך דין. בשנת 1986 סיים לימודי רבנות ותואר שני במדעי היהדות בהיברו יוניון קולג' בירושלים.

בשנת 1987 ייסד את המרכז לפלורליזם יהודי, שהוא הזרוע הציבורית והמשפטית של התנועה ליהדות מתקדמת, ועמד בראשו עד 2002. בתפקידו זה הוביל מאבקים שרובם לוו בעתירות לבג"ץ להכרה בגיורים רפורמים, להקצאה שוויונית של כספים למוסדות שאינם אורתודוקסים, לביטול הקצאת "הכספים הייחודיים" לחרדים, והפך את התנועה הרפורמית לגוף בולט בדיון הציבורי בענייני דת ומדינה.

שלושה נושאים מרכזיים שקודמו על ידו בבג"ץ:

* הכרה בגיורים לא-אורתודוקסיים על ידי מדינת ישראל לצורך הכרה בגרים על פי חוק השבות ורישומם כיהודים במרשם האוכלוסין.
* המאבק ב"כספים הייחודיים" ובהקצאת קרקעות על בסיס שיקולים פוליטיים ובלתי ענייניים, וחיוב המדינה לסייע בתקציבים למוסדות דת לא-אורתודוקסיים על פי קריטריונים שוויוניים ואחידים.
* פסילת המדיניות שלפיה סירבו רשויות מקומיות למנות רפורמים וקונסרבטיבים למועצות הדתיות.

רגב היה מבין מנסחי אמנת כנרת השואפת ליצור מכנה משותף לזרמים והמחנות השונים ציבור היהודי (ימין-שמאל, דתיים-חילוניים וכו') ואף חתם עליה ביחד עם שורה של אנשי ציבור מהימין והשמאל.

בשנים 2002 – 2009 כיהן כנשיא האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת – ובכך היה הישראלי הראשון שעומד בראש ארגון הגג של הקהילות הרפורמיות בעולם.

ב-2009 ייסד יחד עם סטנלי גולד את עמותת "חדו"ש – לחופש דת ושוויון" שפועלת למען חופש דת לכל הזרמים בישראל ולשוויון בנטל בתחום השירות הצבאי וההשתתפות בשוק העבודה. 

משנת 2010 מכהן הרב רגב כיו"ר עמותת "מנוחה נכונה".

במשך השנים רגב כיהן גם במועצות המנהלים של האגודה לזכויות האזרח בישראל, חמד"ת (המועצה לחופש מדע, דת ותרבות בישראל), ושומרי משפט - רבנים למען זכויות האדם ובחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית, היה חבר מייסד של "בצלם" וחבר הפורום לאחריות לאומית. 

רגב נשוי ואב לשניים ומתגורר בירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אורי רגב באתר חדו"ש – לחופש דת ושוויון
* אריה דיין, הרב רגב יוצא לעולם הגדול, באתר הארץ, 23 בינואר 2002
* אורי רגב באתר הסוכנות היהודית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007266944205171

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**גלעד סליקטר** (נולד ב-28 באוקטובר 1977) הוא אמן קומיקס ומאייר ישראלי.

סליקטר עוסק באיור מגיל 21. בוגר בית הספר לעיצוב "שנקר" במגמת איור, ולימודי רישום ופיסול אצל האמן מרק שוב. במסגרת עבודתו למבוגרים, פרסם קומיקס במגזין בלנדר ובכתב העת מסמרים, וכן שלוש חוברות (רומנים גרפיים): "מי אתה בכלל?" (2005), שנכתב כפרויקט הגמר בבית הספר "שנקר", הוא קומיקס אוטוביוגרפי, העוסק במפגש בין סליקטר לבין ידיד מתקופת הצבא שהפך רישום של האמן לכיתוב קעקע על גופו; "הביוגרף" (2006) הוא רומן גרפי בלשי שנכתב בשיתוף עם אוהד צופי; ו"השדים של מונגול" (2008, האוזן השלישית) הוא רומן גרפי סוריאליסטי, המתאר יממה בחייו של גיבור בלתי שפוי.

כמו כן פרסם סדרות קומיקס לילדים ולנוער בעיתונים מעריב לילדים, מעריב לנוער ואותיות, וכן בעיתון ערוץ הילדים ובעיתון זבנג, ואייר שלושה ספרי מדע בדיוני לילדים ולנוער ושלושה ספרי ילדים.

הרומן גהרפי "משק 54", שכתב יחד עם אחותו, המשוררת גלית סליקטר, ראה אור בצרפת. הספר זכה לביקורות טובות ונמנה עם הבחירה הרשמית של פסטיבל אנגולם לשנת 2009.

רומן גרפי רביעי שלו בשם "צו 8" ראה אור בצרפתית בשנת 2014 ובשנת 2017 התפרסם בעברית בהוצאת פועלים.

סליקטר, נשוי לעדי בר-אור (שערכה את הספר בצרפתית), אב ליונתן, מתגורר בפרדס חנה כרכור.

קישורים חיצוניים
----------------

* ביוגרפיה באתר 'האוזן השלישית'
* אלי אשד, על 'מי אתה בכלל?'
* אתר הבית בדה מרקר קפה
* nrg מעריב, על הספר שנולד בבית ההורים, באתר nrg‏, 20 באפריל 2009
* טל מרמלשטיין, המלחמה שלי הפכה לדמות בספר, באתר ישראל היום, 20 בנובמבר 2017

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007305218905171
* BNE: XX5065105
* GND: 138405662
* ISNI: 0000 0001 2133 1093
* LCCN: no2008184052
* SUDOC: 13160452X
* VIAF: 52021852
* WorldCat: lccn-no2008184052

 |
**הרצל עמיקם** (**ורהפטיג**; 22 באפריל 1918 – 12 ביולי 1986) היה לוחם מחתרת בארץ ישראל, חבר הלח"י.

חייו
----

נולד לזלמן ובלה בלוצין שבלטביה כהרצל ורהפטיג. אחיו, דוד ורהפטיג, כיהן כנציב בית"ר בלטביה, אסטוניה ופינלנד עם פלישת הכוחות הסובייטים למדינות הבלטיות בשלהי 1939. הרצל הצטרף לבית"ר בגיל 10, ובאוגוסט 1939, עם משב רוחות המלחמה מאירופה, החליט להימלט מלטביה. הוא עזב את אירופה ביום פרוץ המלחמה, 1 בספטמבר 1939, על גבי אוניית המעפילים "נעמי יוליה", שנתפסה על ידי הבריטים ליד חופי ארץ ישראל. לאחר תקופת מעצר קצרה במחנה המעצר בעתלית, שוחרר והתגייס לאצ"ל. 

מאוחר יותר נמנה עם חבורת הפורשים מהאצ"ל לטובת הלח"י - לוחמי חרות ישראל מייסודו של אברהם שטרן (יאיר). הרצל בחר בכינוי "עמיקם" וכונה על ידי חבריו למחתרת בשם 'הרצק'ה'. ב-1941 נתפס בנס ציונה על ידי הבריטים, והושם במעצר במחנה המעצר מזרעה. מאוחר יותר עבר עם העצירים למחנה המעצר בלטרון, שם היה ממתכנני בריחת ה-20 מלטרון, בה חפרו הוא וחבריו מנהרה באורך 76 מטרים דרכה נמלטו בליל 31 באוקטובר 1943.

עמיקם המשיך בפעילותו בלח"י וב-1944, בשלהי מלחמת העולם השנייה, נשלח על ידי מפקד הלח"י יצחק יזרניצקי (שמיר) לאירופה כדי לייסד שם תא מחתרתי. כשהוא מתחזה לחייל בריגדה עבר עמיקם דרך מצרים לאיטליה ומשם המשיך לצרפת. הוא היה שותף לפעילות נגד הבריטים באותן שנים והיה הרוח החיה מאחורי מניעת הסגרתם של לוחמי המחתרות יעקב אליאב ובטי קנוט מבלגיה לבריטניה. סיפור גיוס פרקליט בית המלוכה, קארטון דה-וויאר, היה אחד המפורסמים. עמיקם שידל את הפרקליט המכובד להגן על חבריו כשהוא מבטיח שאת שכר טרחתו יראה מהברון רוטשילד, ולמרות שהדבר לא תואם עם הברון קודם לכן, כך אכן היה.

ב-1948, עם סיום המנדט הבריטי, שב לישראל, התגייס לגדוד 89 של חטיבה 8 והיה שותף לקרבות על כיבוש משטרת עיראק סווידאן ועוג'ה אל-חפיר. מאוחר יותר היה שותף להקמת היישוב נוה יאיר בנגב, והיה מזכיר היישוב. כמו כן, נמנה עם מייסדי "מפלגת הלוחמים". בשנת 1950 נשא לאִשה את דינה לבית גרשון, עולה מבולגריה.
ב-1956 גויס ל"מוסד", ובמשך למעלה מ-15 שנה היה שותף לעשרות מבצעים חשאיים. 
בין השנים 1962–1965 כיהן כקונסול ישראל באורוגוואי וב-1966 גויס ל"נתיב" ונשלח כמזכיר שלישי לשגרירות ישראל במוסקבה, לא לפני שפעל לשחרור אחיו דוד מהגולאגים בסיביר והעלאתו לישראל. במהלך שירותו במוסקבה פגש את יעקב קדמי שהתפרץ לשגרירות והנחה אותו לגבי המשך תהליך העלייה.

ב-1986, תוך כדי עבודתו ב"נתיב", לקה באירוע מוחי ונפטר לאחר מחלה קצרה.
נטמן בחלקת הלח"י בבית עלמין הדרום. הותיר אחריו את רעייתו ושלושה בנים, ביניהם עיתונאי הספורט רון עמיקם ויאיר עמיקם.

לקריאה נוספת
------------

* שולמית לבנת, **השמיים קרובים יותר**, הוצאת בית יאיר. ביוגרפיה של הרצל עמיקם.

קישורים חיצוניים
----------------

* הרצל עמיקם, באתר הלח"י

הערות שוליים
------------

1. ↑  הלוחמים חוגגים עלייתם לנוה יאיר, חרות, 14 באוגוסט 1949
2. ↑  א. רמבה, הדיפלומטים הישראלים בדרום אמריקה, חרות, 17 בינואר 1964

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007296955105171
* ISNI: 0000 0003 9909 3448
* LCCN: nr91022763
* VIAF: 54004361
* WorldCat: lccn-nr91022763

 |
**ולטר ולר** (בגרמנית: **Walter Weller**, נולד ב-30 בנובמבר 1939 - 14 ביוני 2015) הוא מנצח אוסטרי.

חייו
----

ולר נולד בווינה, אוסטריה, שם התפרסם לראשונה כילד פלא בכינור. אביו היה כנר בתזמורת הפילהרמונית של וינה וולטר הצטרף אליה בגיל שבע-עשרה וכבר בגיל 22, צעיר בהרבה מן המקובל, היה לכנר ראשי יחד עם וילי בוסקובסקי. במשרה זו נשאר למשך 11 שנים.

בתקופה זו של הובלת התזמורת ייסד ולר רביעיית מיתרים משלו וניגן בה ככנר ראשון משנת 1958 עד 1969.

הופעותיו הראשונות של ולר כמנצח היו ב-1966, כשהחליף בהתראה קצרה את קרל בהם בסימפוניה השישית (הפסטורלית) של בטהובן והסימפוניה הגדולה של שוברט, ואת יוזף קריפס בקונצ'רטו הראשון לפסנתר של יוהנס ברהמס עם קלאודיו אראו והסימפוניה השלישית, ארואיקה, של בטהובן.

משנת 1969 ניצח ולר בקביעות בפולקסאופר של וינה ובאופרה של וינה ואחר כך בדואיסבורג. בשנת 1977 עקר את מושבו לבריטניה, לכהן כמנצח ראשי של התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול. לאחר זאת ניצח על הפילהרמונית המלכותית משנת 1980 עד 1986 ועל התזמורת הסקוטית הלאומית משנת 1991 עד 1996. הבנק של סקוטלנד חלק כבוד לוולר בהדפסת דיוקנו על שטר מיוחד של 50 לירות שטרלינג.

הקלטות הרביעייה של ולר לחברת דקה כוללות את אופוס 33 של היידן במלואו ורביעיות של מוצרט, בטהובן, ברהמס, ברג ושוסטקוביץ'. ההקלטה הראשונה של ולר כמנצח הייתה עם תזמורת שווייץ המערבית, בסימפוניות הראשונה והתשיעית של שוסטקוביץ'. מחזור דקה שלו בסימפוניות של פרוקופייב עם התזמורת הסימפונית של לונדון והתזמורת הפילהרמונית של לונדון ניתן להשגה כיום בתקליטים אריכי נגן ובתקליטורים.

קישורים חיצוניים
----------------

* ולטר ולר, באתר AllMusic (באנגלית)
* ולטר ולר, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ולטר ולר, באתר Discogs (באנגלית)
* ולטר ולר, באתר Songkick (באנגלית)
* קורות חייו של ולר
* ולטר ולר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Who’s Who, London, A & C Black

* *The Gramophone*, February 1973

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**היינץ ואלברג** | **מנצחים ראשיים, תזמורת אמני הצליל**
1975-1978 | **הבא**:**מילטיאדס קארידיס** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007412874605171
* BIBSYS: 90083929
* BNE: XX1158615
* BnF: cb13901089z (data)
* GND: 128660155
* ISNI: 0000 0000 8161 1989
* LCCN: n81018449
* LNB: 000283806
* MusicBrainz: c83cf3e1-69c8-497f-97c1-7a35c9b082cb
* NKC: xx0084237
* NLA: 35997462
* NLK: KAC2020Q8611
* NLP: a0000002550219
* NSK: 000666742
* NTA: 072407468
* RERO: 02-A003966607
* SUDOC: 080492452
* Trove: 1178233
* VIAF: 85857264
* WorldCat: lccn-n81018449

 |
פסל נגני פוהו
רקדני פוהו
**פוֹהוֹ** (forró) הוא ריקוד עממי ברזילאי - בעיקר ריקוד זוגות אך גם ריקוד מעגל - שמקורו בצפון מזרח ברזיל. זהו גם שמו של סגנון המוזיקה המלווה את הריקוד.

אופן הריקוד
-----------

הפוהו כריקוד זוגות נושא אופי חושני במיוחד. הגבר והאשה רוקדים צמודים, רגלו של הגבר ממוקמת בין רגלי האשה, רגלה של האשה בין רגלי הגבר בעוד זרועו הימנית של הגבר חובקת את מותני האשה והשמאלית אוחזת בזרועה הימנית כלפי מעלה, כשהם נעים בהתאמה ובו זמנית, מהווים מראה זה לזה: כאשר הגבר נע ימינה האשה נעה שמאלה, כאשר הוא נע קדימה, היא נעה אחורה, תוך שהם נשארים צמודים זה לזה.

צעד אופייני: ימין-שמאל-ימין (הפסקה), שמאל-ימין-שמאל (הפסקה) וחוזר חלילה, תוך כדי ניע ירכיים.
ישנם גם צעדים מורכבים יותר, כמו למשל סחרור האשה על ידי הגבר בדרכים שונות. צעד אופייני לפוהו מעגלי הוא שני צעדים ימינה ושניים שמאלה, בשינוי כיוון.

סגנונות ומאפיינים
-----------------

פוהו מסורתי מאופיין בנגינת אקורדיון תזזיתית מלווה בתיפוף חזק במיוחד של תוף בס גדול (זבומבה) ומשולש. תוכני המילים של שירי הפוהו עוסקים בעיקר באהבה, תשוקה ומין, לעיתים עד כדי בוטות. בין סגנונות הפוהו הבולטים ניתן למצוא את הבאיאו (Baião), הקוקו (Coco), הרוז'או (Rojão), הקוואדריליה (Quadrilha), השאשאדו (Xaxado) והשוטצ'י (Xote).

הפוהו אינו רק ז'אנר מוזיקלי, הוא מהווה מרכיב חשוב בזהות צפון מזרח ברזיל, ובמידה רבה בזהות הצפון כולו. הוא פופולרי במיוחד בערים קרוארו (Caruaru) וקמפינה גרנדה (Campina Grande), בהן הוא משמש כסמל יום החג של סאו ז'ואו (החל ב-24 ביוני), ובבירות מדינות הצפון - פורטלזה, נאטאל ורסיפה, שם נערכות באותו תאריך חגיגות גדולות הנקראות גם הן פוהו.

מקור השם
--------

מקור השם "פוהו" אינו חד משמעי.

לפי סברה אחת המקובלת בצפון מזרח ברזיל, שמו של הסגנון נגזר מן הביטוי האנגלי "For all" ("לכולם"), ומקורו בראשית המאה ה-20. על פי גרסה זו נהגו מהנדסים בריטיים, שעסקו בבניית מסילת הרכבת בפרנמבוקו, לערוך בסופי השבוע נשפים שחלקם מיועדים לאנשי הצוות הבריטי בלבד וחלקם "לכולם", כלומר, גם לתושבי המקום. חיזוק לסברה זו היוותה התנהגות דומה של אנשי צוות חיל האוויר האמריקני שהוצבו בנטאל בעת מלחמת העולם השנייה.

הסברה האחרת והמבוססת יותר על פי ההיסטוריון והאנתרופולוג לואיש דה קמארה קסקודו (1898–1986) שהתמקד במחקר צפון-מזרח ברזיל, היא כי השם פוהו הוא קיצור המלה הפורטוגזית "פוהובודו" (forrobodó), שמשמעותה הילולה או משתה, אך גם בלבול, מהומה ואי-סדר.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פוהו** |

* Greatest Forró Festival in Europe - Forró de Domingo Festival - Stuttgart / Germany

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7557118-3

 |
**אליעזר יטבת** (14 בספטמבר 1931 – 6 בדצמבר 2012) היה דיפלומט ישראלי ושגרירה הראשון של ישראל באזרבייג'ן.

ביוגרפיה
--------

יטבת נולד ב-1931. הוריו היו יואל-מאיר קרוננברג וחנה-טובה (לבית וימברג).

הצטרף למשרד החוץ בשנות ה-60, ובשנות ה-70 היה חלק מסגל שגרירות ישראל בטהראן. בעקבות כינון היחסים הדיפלומטיים בין ישראל ואזרבייג'ן ב-1992 מונה יוטבת לשגריר ישראל באזרבייג'ן. שגרירות ישראל בבאקו נפתחה באוגוסט 1993 ויוטבת הגיש את כתב האמנתו כשגריר לנשיא אזרבייג'ן היידר אלייב במרץ 1994. הוא שימש בתפקיד עד לפרישתו ב-1996.

נפטר ב-2012 בביתו במבשרת ציון ונקבר בבית העלמין בקריית ענבים. הותיר אחריו אישה, בת ובן.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אליעזר יטבת 14 September 1931 - 4 December 2012 ב-BillionGraves GPS Headstones | BillionGraves, באתר billiongraves.com
2. ↑  משרד החוץ, אליעזר יטבת ז"ל | ידיעות אחרונות, משרד החוץ | 06.12.12, באתר מודעות אבל, ‏2012-12-06
3. ↑  , Twitter (באנגלית)
4. ↑  Израильский дипломат об уникальных отношениях своей страны и Азербайджана, 1news.az (ברוסית)
מבנה גבישי של אשלגן כלורי  
\_\_ K+ \_\_ Cl-

**אשלגן כלורי** הוא תרכובת גבישית מוצקה המורכבת מיונים של אשלגן וכלור המסודרים כסריג יוני. התרכובת במצבה הטבעי היא חסרת ריח וצבעה לבן. לאשלגן כלורי מגוון שימושים, בין היתר הוא משמש כדשן כימי, כתרופה לטיפול בהיפוקלמיה, כתחליף למלח בישול וכן משמש בזריקות קטלניות בעת הוצאות להורג בכמה מדינות בארצות הברית.

תפוצה בטבע
----------

אשלגן כלורי הוא אחת מתרכובות האשלגן הנקראות אשלג, והוא מופיע במכרות אשלג כמינרל סילביט, שהיא הצורה הגבישית שלו, או כסילביניט, מינרל המכיל גם נתרן כלורי. בימות מלוחות מופיעה התרכובת בתוך המינרל קרנליט והפקתה מתבצעת על ידי הפרדתה מהמגנזיום הכלורי המהווה אף הוא רכיב במינרל.

במי ים המלח הרמה הטבעית של האשלגן הכלורי היא כ-1.2%, המהווה חלק קטן מהמלחים בימה, ששיעורם מגיע לכ-34%. במונחי מולים ריכוז האשלגן הכלורי הוא 0.188 מולים לליטר, לעומת הנתרן הכלורי שריכוזו במי הימה גבוה בהרבה - 1.66 מול לליטר.

שימושים
-------

לתרכובת שימושים רבים כשהשימוש המוביל הוא בדישון. בשנת 1861 קיבל אדולף פרנק פטנט על דשן מבוסס אשלגן כלורי. אשלגן כלורי משמש גם בתעשיית התרופות, עיבוד מזון, תחליפי מלח בישול, מטלורגיה, טקסטיל ודפוס, וכן שימוש הנתון במחלוקת - הוצאה להורג בזריקת רעל.

אשלגן כלורי הוא התרכובת הנפוצה ביותר בין תרכובות האשלגן, המשמשות לדישון, והקרויות אשלג. הוא משמש הן לדישון ישיר והן כבסיס לייצור דשנים מורכבים, בעיקר על בסיס זרחן.

מקובל למדוד את תכולת האשלגן בדשנים כשווה הערך במונחי K2O - אשלגן חד-חמצני. לפי גישה זו, 1.64 קילוגרם של אשלגן כלורי שווי ערך לקילוגרם אחד של K2O.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אשלגן כלורי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  סילביניט הוא תערובת של סילביט (31%) והליט (66%).
2. ↑  אשלגן כלורי מהווה כ-22% ממשקל הקרנליט
3. ↑  מקור

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007529535905171
* GND: 4135652-4
* LCCN: sh85105603

 |
**מוזיאון המקדש** (תערוכת כלי המקדש) מציג דגם של בית המקדש ובגדי כהונה וכלי המשכן אשר שוחזרו על ידי חוקרי מכון המקדש.

היסטוריה
--------

מכון המקדש עוסק, מאז היווסדו בשנת 1983, בהשבת נושא בית המקדש לחזית המחשבה היהודית ובקידום העיסוק היומיומי בנושא זה.

במסגרת זו, בין השאר, שוחזרו במכון רבים מכלי המשכן והם מוצגים לציבור ב"תערוכת כלי המקדש" בירושלים.

ראשיתו של מוזיאון המקדש בשנת 1989, בחדר קטן ברובע היהודי בירושלים בו הוצג דגם בית המקדש השלישי שנבנה על ידי הרב צבי רוגין, חבר באיגוד רבני הר הבית והמקדש, לפי התיאור בספר יחזקאל.

בשנת 2013 עברה התערוכה למשכנה החדש במרכז המבקרים של מכון המקדש ברח' משגב לדך 40 ברובע היהודי, בקצה המדרגות העולות מן הכותל. במרכז המבקרים שלושה אולמות תצוגה ואודיטוריום המשמש להקרנת סרטי מכון המקדש ולהרצאותיו.

על פי דבריו של הרב חיים ריכמן, המנהל הבינלאומי של מכון המקדש, מעל 100,000 איש ביקרו במוזיאון המקדש עד שנת 2013.

למסייר בתערוכה מוצעת הדרכה קולית שמתאימה לכל הגילאים. ההדרכה הקולית ניתנת בשפות: עברית, אנגלית, רוסית, צרפתית, ספרדית, פורטוגזית, מנדרינית, גרמנית, קוריאנית ורומנית.

המוצגים
-------

המוצגים בתערוכת כלי המקדש עוצבו על ידי מיטב האמנים בישראל באופן התואם במדויק את הדרישות ההלכתיות ואת התיאורים בתנ"ך ובדברי חז"ל במשנה, בתלמודים ובכתבי הרמב"ם. כלי קודש אלו עשויים מהחומרים המקוריים המוזכרים במקורות: זהב, כסף נחושת ועץ. התורה מונה תשעים ושלושה כלים שונים, מתוכם שוחזרו כבר על ידי המכון כשבעים כלים. הכלים מוצגים בתוך תיבות זכוכית.

בכניסה למכון המקדש, ברחבת המנורה, מוצבת מנורת שבעת הקנים המשוחזרת שנבנתה על ידי חוקרי המכון לאחר שנים של מחקר קפדני שכלל ממצאים ארכאולוגיים ומקורות כתובים. המנורה בנויה מזהב טהור ושוויה מוערך בשלושה מיליון דולר.

בין הכלים המשוחזרים המוצגים במוזיאון ראוי להזכיר את מזבח העולה שנבנה בשנת 2009 על ידי הפסל אסף קדרון, דגם בית המקדש העשוי שיש עם עיטורי זהב ונחושת שנבנה על ידי צבי רוגין, חצוצרות כסף, נבל וכינורות דוד בהם ניגנו הלוויים בחצר בית המקדש, מזבח הקטורת (הזהב), ושולחן לחם הפנים העשוי עץ מצופה זהב.

מתוך בגדי הכהן הגדול הושלמו החושן והאפוד, "זָ֠הָב תְּכֵ֨לֶת וְאַרְגָּמָ֜ן תּוֹלַ֧עַת שָׁנִ֛י וְשֵׁ֥שׁ מָשְׁזָ֖ר מַעֲשֵׂ֥ה חֹשֵֽׁב" (שמות כ"ח, ו'), והציץ מזהב טהור עם פיתוחי חותם.

  

על מנת לשחזר את האווירה, מוצגים במוזיאון ציורי שמן מרהיבים מעולם המקדש, פרי עבודתם של אומנים ידועי שם.

ראו גם
------

* מכון המקדש

הערות שוליים
------------

1. ↑  Readings | Apocalypse! FRONTLINE | PBS, www.pbs.org
2. ↑  מרכז מבקרים, באתר מכון המקדש
3. ↑  Alex Traiman, Yom Yerushalayim and the Temple Mount: ‘Miracles of biblical proportion’, JNS.org, ‏2013-04-29 (באנגלית)
4. ↑  Luis Joseph Castle, The Temple Institute, 4Jesus Online (באנגלית)
5. ↑  גלריית תמונות, באתר מכון המקדש (באנגלית)

האפודמזבח העולהמזבח הזהבהמנורה
**מחלת קראבה** היא מחלה מטאבולית תורשתית, המוגדרת כסוג של מחלת אגירה ליזוזומלית. שכיחות המחלה בעולם עומדת על 1 לכ-100,000 עד 200,000 לידות. בשבטים דרוזים ומוסלמים מסוימים בגליל שיעור המחלה גבוה יותר ועומד על כשישה מקרים לכל אלף לידות. המחלה קיבלה את שמה מקנוד הראלדסן קראבה, רופא דני שהיה הראשון שתיאר אותה בשנת 1916.

תסמינים
-------

תינוקות הנולדים עם מחלת קראבה נראים בריאים בזמן הלידה. התסמינים הראשונים מופיעים בגיל שלושה עד שישה חודשים, וכוללים רגזנות, בכי ללא סיבה, חום גבוה, קשיות בגפיים, קושי באכילה, הקאות והאטה בהתפתחות המנטלית והמוטורית. תסמינים נוספים הם חולשה בשרירים, חרשות, עיוורון, שיתוק וקושי בבליעה. איבוד דרסטי במשקל עשוי להופיע גם כן. כאשר המחלה מופיעה בינקות, התינוק לרוב לא שורד מעל גיל שנתיים. ידועים מקרים שבהם המחלה מופיעה בגיל מאוחר יותר ואף בבגרות ומתפתחות בקצב מואט. במקרים אלה תוחלת החיים ארוכה הרבה יותר.

פתופיזיולוגיה וגנטיקה
---------------------

מחלת קראבה נגרמת כתוצאה ממוטציה בגן המקודד לאנזים גלקטוזילצראמידאז (galactosylceramidase) שתפקידו לפרק את הליפידים גלקטוזילצראמיד. בכך המחלה דומה למחלת גושה שבה הבעיה היא בפירוק גלוקוצרברוזיד. כתוצאה מפגיעה זו, מצטברות מולקולות שומן אשר פוגעות שכבת המיאלין המכסה את הנוירונים במערכת העצבים בגוף. שינוי זה מביא לפגיעה מנטלית ומוטורית קשה. למעשה מחלת קראב היא אחת משורה של מחלות הנקראות לויקודיסטרופיות (leukodystrophies) שמתבטאות בפגיעה בייצור המיאלין. מבחינה גנטית ידועות גם מוטציות דומיננטיות וגם רצסיביות. כיום ידועות יותר מ-40 מוטציות בגן המקודד לגלקטוזילצראמידאז.

טיפול
-----

על אף שלא ידועה כיום תרופה למחלה, מחקרים הראו שהשתלת מח עצם יכולה להועיל במקרים קלים יחסית ואם הטיפול נעשה בתחילת הופעת התסמינים. פיזיותרפיה יכולה להקל על בעיות השרירים. מחקרים נוספים הראו שהשתלת דם טבורי יכולה להועיל אם היא מתרחשת לפני תחילת התסמינים העיקריים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מחלת קראבה** בוויקישיתוף
* מאגר נתונים על המחלה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562926305171
* LCCN: sh85076298

 |

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**יונה מצויצת** (שם מדעי: *Ocyphaps lophotes*) היא מין של יונה החיה ביבשת אוסטרליה והיא היונה היחידה בסוגה. היא דומה מאוד וקרובה ליונה *Geophaps plumifera* שגם היא מאוסטרליה.

אורכה של יונה זו 30–34 סנטימטרים ומשקלה 150–250 גרם. היא בעלת ראש וגב אפורים עם מקור שחור ועיניים אדומות וכפי שמשתמע משמה גם ציצת ראש בולטת שחורה. צידיה ורדרדים והכנפיים מפוספסות בזהוב-לבן-שחור ובתחתית ירוק וסגול - צבעים העוזרים לזכר להרשים את הנקבה. הזנב ארוך והרגליים אדומות. יונה זו מצויה הרבה מזמנה על הקרקע. כשהיא עפה היא משמיעה רעשים מיוחדים הנוצרים בנוצותיה.

היונה חיה בערבות, מרעה ואזורי יערות ואחו ברחבי אוסטרליה ועקב פעולות האדם היא הצליחה להגיע גם למערב ולמרכז אוסטרליה הצחיחים והיבשים. אלו עופות חברתיים מאוד הניזונים מזרעים ומעשבים ולעיתים מזיקים לשדות וליבולים של האדם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יונה מצויצת** בוויקישיתוף
* יונה מצויצת, באתר ITIS (באנגלית)
* יונה מצויצת, באתר NCBI (באנגלית)
* יונה מצויצת, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* יונה מצויצת, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* יונה מצויצת, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* יונה מצויצת, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  יונה מצויצת באתר הרשימה האדומה של IUCN
**חזית המזרח הרחוק הראשונה** (ברוסית: **1-Дальневосточный фронт**) הייתה חזית, שהשתייכה לצבא האדום במלחמת העולם השנייה, ולקחה חלק פעיל במבצע סערת אוגוסט.

היסטוריה
--------

החזית הוקמה ב-5 באוגוסט 1945 על בסיס קבוצת החוף שפורקה. כפי ששמה מעיד עליה, היא הוצבה במזרח הרחוק הרוסי כהכנה לקראת הפלישה הסובייטית לתחומי האימפריה היפנית. ב-8 באוגוסט הכריזה ברית המועצות מלחמה על יפן.

יום לאחר מכן, ב-9 באוגוסט קיבל מפקד החזית קיריל מרצקוב הוראה לנוע קדימה ולפלוש למנצ'וריה שנמצאה בשליטה יפנית. בפלישה (שכונתה "מבצע סערת אוגוסט") השתתפו עוד שתי חזיתות: חזית המזרח הרחוק השנייה וחזית עבר הבאיקל. המבצע נוהל כפעולת מלקחיים משולבת קלאסית. באגף המערבי התקדמו הסובייטים דרך מדבריות והרי מונגוליה, הרחק ממסילות הרכבת ששימשו אותו לצורך אספקה. היפנים הופתעו לחלוטין ממהלך זה, שסתר את הדרך בה ניתחו את המהלכים הצבאיים הסובייטים ולכן נמצאו בעמדות לא מבוצרות בעת המתקפה. הכוחות היפנים סברו כי הפלישה לא תתרחש לפני חודש אוקטובר ולכן לא נערכו למגננה. המפקד היפני לא היה נוכח ב-18 השעות הראשונות ללחימה וקשר הרדיו עם היחידות הקדמיות נותק בשלבים הראשונים למתקפה.

ב-18 באוגוסט ניהלו הסובייטים במקביל מספר מבצעים אמפיביים: בקוריאה הצפונית, בסחלין ובאיי קוריל. היחידות הסובייטיות שהונחתו מהים הצליחו להשתלט על דרום האי סחלין ועל האיים הקוריליים, וכוננו בהם ריבונות סובייטית דה-פאקטו. מרצקוב הורה לארמייה ה-25 שהייתה חלק מחזית המזרח הרחוק הראשונה, להשתלט על חצי האי הקוריאני שהיה מוגן בידי ארמיית קוריאה היפנית. הארמייה ה-25 אכן הונחתה בקוריאה הצפונית, והמתינה שכוחות הקרקע יחברו אליה, אך התקדמותם של האחרונים נעצרה ליד נהר יאלו, בצפון חצי האי הקוריאני בשל חוסר יכולת לתספק את הכוחות המתקדמים (גם בדרך האוויר). הצבא האדום הצליח בסופו של דבר לבסס את שליטתו בחלק הצפוני של חצי האי, אך השאיפה להשתלט על קוריאה כולה לא התממשה, מאחר שכוחות אמריקאים הונחתו מהים באינצ'ון ב-8 בספטמבר, שישה ימים לאחר הכניעה הרשמית של יפן.

החזית פורקה ב-1 באוקטובר 1945.

מצבת כוחות
----------

* ארמיית הדגל האדום הראשונה
* הארמייה החמישית
* הארמייה ה-25
* הארמייה ה-35
* ארמיית האוויר התשיעית

קישורים חיצוניים
----------------

* חזית המזרח הרחוק הראשונה (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מקביל לקבוצת ארמיות בצבאות מערביים
2. ↑  חזית המזרח הרחוק הראשונה (ברוסית)
הבית, במצבו הקודם, ב"מדינת אכזיב"
**אלי אביבי** (27 באפריל 1930 - 16 במאי 2018) היה ישראלי שהתפרסם בעיקר כמי שהכריז על עצמו כנשיא "מדינת אכזיב" בחוף הגליל המערבי.

ביוגרפיה
--------

אלי אביבי נולד בפרס בשם אלי ארז'ן, וכשהיה בן שנה עלתה משפחתו לארץ ישראל, והוא גדל בדרום תל אביב. בגיל שלוש עשרה עזב את הבית, ובגיל חמש עשרה (ב-1946) הצטרף לפלמ"ח ועבר קורס בפלי"ם. בגיל שבע עשרה יצא למסע שארך ארבע שנים, בו עבד במקומות שונים בעולם, החל במערב אפריקה וכלה בים ברנץ שבאזור הקוטב הצפוני.

כשחזר ממסעותיו בשנת 1952, והוא בן עשרים ושתיים, חיפש מקום מתאים לכתיבת זכרונותיו. הוא שכר מהמדינה שני מבנים של הכפר הערבי הנטוש א-זיב, ושיפץ אותם. אחד מהם, שהיה בעבר ביתו של מוכתר הכפר אחמד חוסיין עטייה, הפך ברבות הימים לביתו של אביבי, בו הוקם גם מוזיאון לתולדות אכזיב.

אביבי נפטר ב-16 במאי 2018. למרות בקשתו בצוואתו להיקבר בשטח "מדינת אכזיב", נקבר בבית העלמין בקיבוץ גשר הזיו הסמוך.

מדינת אכזיב
-----------

 ערך מורחב – **מדינת אכזיב**  

מדינת אכזיב היא מדינה לכאורה שהוכרזה על ידי אלי אביבי ורינה רעייתו בשנת 1971, כצעד מחאה נגד בנייתו של הגן הלאומי במקום. ל"מדינה" נשיא (אביבי), דגל והמנון, ואף הונפקו דרכונים. בתקופה מסוימת אף הוחתמו דרכוני המבקרים בחותמת מיוחדת.

המוזיאון לתולדות אכזיב, שהקים אביבי, מרכז ממצאים ארכאולוגיים מההיסטוריה של אכזיב, חלקם בני למעלה מ-3,000 שנה. המוצגים אינם מוגנים על ידי זכוכית, ומוצגים בגובה העיניים. על קירות האבן נמצאים העתקים של ציורים עתיקים, וסיפור המקום כתוב עליהם.

מיקומו בתרבות הישראלית
----------------------

במשך שנים רבות, החל בסוף שנות ה-50 ועד שנות ה-80, היה ביתו של אלי אביבי אבן שואבת לצעירי הבוהמה.
במקום התקיים הפנינג ספונטני בכל קיץ וכן בחגים, וצעירים רבים תיארו שחוו במקום את תחושת השחרור הראשונה שלהם.

השיר 'לילה בחוף אכזיב', שכתבה נעמי שמר לשלישיית גשר הירקון, נכתב בעקבות אותן מסיבות שבהן השתתפה נעמי שמר עצמה.
אלי אביבי עצמו, בהיותו דמות ציורית, היה מוקד משיכה אליו נהרו צעירים וצעירות, הן לשם תחושת החופש והן כדי לשמוע ממנו את סיפוריו ואת הגותו על החיים.

בנוסף, פרש אביבי את חסותו על צעירים וצעירות שחיפשו מקום מפלט, חיתן זוגות צעירים על פי מסורת מדינת אכזיב, ואף נתן להם מחסה.

לקריאה נוספת
------------

* יעקב בר-און, "נשיא לכל החיים", מקור ראשון, מוסף דיוקן, עמ' 54, 28 בנובמבר 2008

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלי אביבי** בוויקישיתוף
* מנחם תלמי, אלי אביבי - איננו בודד, מעריב, 23 באוגוסט 1959, המשך
* יהושע שגיא, האביב הנצחי של אלי אביבי, הַבֹּקֶר, 6 במאי 1960
* מיכל קפרא, אלי אביבי, מלך מזדקן ועייף, מעריב, 19 בפברואר 1988, המשך
* יריב נופך, ריאיון עם נשיא המדינה, באתר פנאי, פורטל התיירות של הגליל המערבי
* אתר למנויים בלבד רועי צ'יקי ארד, כבר לא מייצרים טיפוסים כמו אלי אביבי, מייסד מדינת אכזיב המיתולוגית, באתר הארץ, 16 במאי 2018
* עופר אדרת, מות אלי אביבי ראש "מדינת אכזיב", באתר הארץ, 16 במאי 2018
* שרון כהן, באכזיב הקמתי את מדינת ההיפים, "הספרנים": בלוג הספרייה הלאומית, 17.07.2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  אחיה ראב"ד, אבל ב"מדינת אכזיב": הנשיא אלי אביבי נפטר, באתר ynet, 16 במאי 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 269807
* NLI: 987007524917105171
* ULAN: 500482786
* VIAF: 308269359
* WorldCat: viaf-308269359

 |
**קילי ניקול הודג'קינסון** (באנגלית: **Keely Nicole Hodgkinson**; נולדה ב-3 במרץ 2002) היא אתלטית בריטית, סגנית אלופה אולימפית (טוקיו 2020) וסגנית אלופת העולם (יוג'ין 2022,  בודפשט 2023 ) בריצת 800 מטר.

ביוגרפיה
--------

### 2021

#### אלופת אירופה באולם

באליפות אירופה באולם שנערכה בטורון, פולין ב-7 במרץ 2021 האי זכהת במדלייתז הב בריצת 800 מרט בתוצאה של 2:03.88 דקות, לפני יואנה יוזביק (2:04.00 דקות) ואנג'ליקה צ'יחוצקה (2:04.15 דקות), שתיהן מפולין.

#### סגנית אלופה אולימפית

באולימפיאדת טוקיו (2020) היא זכתה במדליית כסף בריצת 800 מטר בשיא לאומי חדש של 1:55.88 דקות, אחרי אתינג מו הברית (1:55.21 דקות) ורייבן רוג'רס (1:56.81 דקות), שתיהן מארצות הברית.

### 2022

#### סגנית אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית ב-24 ביולי 2022 היא זכתה במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:56.38 דקות, אחרי אתינג מו (1:56.30 דקות) ולפני מרי מורה מקניה (1:56.71 דקות).

שבועיים לאחר מכן, במשחקי חבר העמים שנערכו בבירמינגהאם, אנגליה ב-6 באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:57.40 דקות, אחרי מרי מורה (1:57.07 דקות) ולפני לורה מויר מסקוטלנד (1:57.87 דקות).

### 2023

#### סגנית אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בבודפשט ב-27 באוגוסט 2023, זכתה הודג'קינסון במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:56.34 דקות, אחרי מרי מורה מקניה (1:56.03 דקות) ולפני אתינג מו (1:56.61 דקות).

בגמר ליגת היהלום שנערך ביוג'ין היא סיימה שנייה בשיא לאומי חדש של 1:55.19 דקות, אחרי אתינג מו שקבעה שיא לאומי חדש של 1:54.97 דקות.

שיאים אישיים
------------

### אצטדיון

* ריצת 800 מטר: 1:55.19 דקות (2023), **שיא בריטניה**

### אולם

* ריצת 800 מטר: 1:57.20 דקות (2022), **שיא בריטניה**

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קילי הודג'קינסון** בוויקישיתוף
* קילי הודג'קינסון, ברשת החברתית אינסטגרם
* קילי הודג'קינסון, באתר olympedia.org
* קילי הודג'קינסון, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 14642894

 |
**אסתר** (**אתי**) **דרומי** היא קלינאית תקשורת, חוקרת ומרצה בתחום הפרעות התקשורת ופרופסור מן המניין בחוג להיבטים התפתחותיים של החינוך (המסלול לחינוך תלמידים לקויי שמיעה) באוניברסיטת תל אביב.

ביוגרפיה
--------

דרומי סיימה לימודי תואר ראשון (1973) ושני (1977) בתחום הפרעות בתקשורת באוניברסיטת תל אביב. קיבלה תואר דוקטור באוניברסיטת קנזס בארצות הברית (1982); במהלכו התמקדה בנושא ההתפתחות התקינה של השפה העברית ולקות שפה אצל ילדים דוברי עברית. בשנים 1997-1994 הייתה חוקרת ומרצה אורחת באוניברסיטת דאלאס, טקסס, בה לימדה ב"מרכז קלייר להפרעות בתקשורת", ופעלה במסגרת צוות שהקים שם תוכנית ללימודי דוקטורט.

מ-1980 מכהנת כחוקרת ומרצה באוניברסיטת תל אביב בחוג להיבטים התפתחותיים של החינוך, במסלול לחינוך תלמידים לקויי שמיעה. בשנים 2004-2000 כיהנה גם כראש החוג. בשנים 2005-2000 מונתה גם ליועצת מדעית של המועצה להשכלה גבוהה בבניית תוכניות לימודים בתחום הפרעות בתקשורת באוניברסיטת חיפה ובמכללת הדסה בירושלים. 

כקלינאית תקשורת, היא מפעילה גם קליניקה פרטית, בה היא מאבחנת ומטפלת בילדים עם לקויות תקשורת, שפה ודיבור.

נושאי המחקר של פרופ' דרומי: התפתחות המשמעות הלקסיקאלית - מעבר מתקשורת לשפה מוסכמת, לקות שפה ספציפית (SLI) אצל ילדים דוברי עברית, שיתופי פעולה בין הורים לאנשי מקצוע, הנחיית שילוב יחידני של ילדים עם לקות על הרצף האוטיסטי. בנוסף היא מפתחת תוכניות להקניית שפה לילדים עם לקויות תקשורת, שפה ודיבור, וכן בונה תוכניות התערבות ייחודיות בתחום השפה בגישה התפתחותית-טבעית. 

דרומי פרסמה מודל התפתחותי להערכה של תקשורת שפה ודיבור לילדים עם הפרעות הקשת האוטיסטית. 

פרסמה שלושה ספרים, מספר מונוגרפיות, וכתבה עשרות פרקים בספרים ומאמרים בכתבי עת מדעיים, בנושא התפתחות תקינה ולקויות ותקשורת.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **אסתר דרומי** |

* אסתר דרומי, באתר ResearchGate
* דף המרצה, באתר אוניברסיטת תל אביב
* קורות חיים באתר אוניברסיטת תל אביב (באנגלית)
* אסתר דרומי(הקישור אינו פעיל), באתר הקליניקה "אקורד"
* אסתר דרומי, דליה רינגוולד-פרימרמן וחגית בר-לב, שלבים בהתפתחות השפה, באתר "מקום מיוחד"
* אלכס דורון, מילה של ילד: מדוע חשוב שהילד ידבר עד גיל שנתיים?, באתר nrg‏, 29 בספטמבר 2012
**אליפות וימבלדון 1911** הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-26 ביוני והסתיימה ב-8 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים.

התחרות
------

### תחרות הגברים

טוני וילדינג, מנצח תחרות הגברים
התחרות נערכה בשני שלבים. בשלב הראשון המתחרים חולקו ל-8 בתים. מנצח השלב הראשון קיבל זכות להתמודד מול מנצח אליפות וימבלדון 1910 על התואר. לתחרות זו נרשמו 104 טניסאים, מהם 83 מבריטניה. בגמר תחרות הגברים הרברט רופר-בארט ניצח את צ'ארלס דיקסון ב-5 מערכות. במשחק על האליפות הוא שיחק נגד טוני וילדינג מניו זילנד (מנצח אליפות וימבלדון 1910) והפסיד ב-4 מערכות.

### תחרות הנשים

דורותי דאגלס צ'יימברס, מנצחת תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 34 טניסאיות (מהם 32 בריטיות) שחולקו ל-4 בתים. בגמר התחרות דורה בוטבי (מנצחת אליפות וימבלדון 1909) נפגשה עם אדית האנם וניצחה אותה ב-2 מערכות. במשחק האליפות היא שיחקה נגד דורותי דאגלס צ'יימברס (מנצחת אליפות וימבלדון 1910) והפסידה ב-2 מערכות. בכך דורותי דאגלס צ'יימברס זכתה בתואר החמישי.

### תחרות הזוגות

בתחרות הזוגות השתתפו 38 זוגות שהתחרו על הזכות להתמודד על התואר במשחק נגד מנצחי אליפות וימבלדון 1910. לתחרות נרשמו זוגות טניסאים ממספר מדינות, כמו בתחרות הגברים. בגמר התחרות של השלב הראשון הזוג הצרפתי מקס דקוג'י ואנדרה גובר נפגשו עם סמואל הרדי (ארצות הברית) וססיל פארק (בריטניה). הצמד הצרפתי ניצח ב-3 מערכות. במשחק על האליפות הצרפתים שיחקו נגד יאשיהו ריצ'י (בריטניה) וטוני וילדינג (ניו זילנד) שהיו מנצחי תחרות זוגות בשנת 1910. מקס דקוג'י ואנדרה גובר ניצחו ב-5 מערכות וזכו בתואר.

קישורים חיצוניים
----------------

* האתר הרשמי של אליפות וימבלדון
* תוצאות משחקי גברים
* תוצאות משחקי זוגות
* תוצאות משחקי נשים

| אליפות וימבלדון |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| 
1877 • 1878 • 1879 • 1880 • 1881 • 1882 • 1883 • 1884 • 1885 • 1886 • 1887 • 1888 • 1889 • 1890 • 1891 • 1892 • 1893 • 1894 • 1895 • 1896 • 1897 • 1898 • 1899 • 1900 • 1901 • 1902 • 1903 • 1904 • 1905 • 1906 • 1907 • 1908 • 1909 • 1910 • 1911 • 1912 • 1913 • 1914 • ~~1915~~ • ~~1916~~ • ~~1917~~ • ~~1918~~ • 1919 • 1920 • 1921 • 1922 • 1923 • 1924 • 1925 • 1926 • 1927 • 1928 • 1929 • 1930 • 1931 • 1932 • 1933 • 1934 • 1935 • 1936 • 1937 • 1938 • 1939 • ~~1940~~ • ~~1941~~ • ~~1942~~ • ~~1943~~ • ~~1944~~ • ~~1945~~ • 1946 • 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • ~~2020~~ • 2021 • 2022 • 2023 |

 |
**איסק ברגמן יוהאנסון** (נולד ב-23 במרץ 2003) הוא כדורגלן איסלנדי המשחק כקשר בפורטונה דיסלדורף מהבונדסליגה השנייה בגרמניה, ובנבחרת איסלנד.

קריירת מועדונים
---------------

איסק נולד מחוץ לאיסלנד, בזמן שאביו יוהנס קרל גודיונסון (אנ') שיחק באסטון וילה. הוא התחיל את הקריירה שלו במועדון המקומי אקרנס שבאיסלנד. ב-2018, בגיל 15, שיחק את משחק הבוגרים הראשון שלו בליגה השנייה באיסלנד, כאשר אביו אימן את הקבוצה.

ב-2019, עבר איסק לנורשפין בשוודיה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגביע השוודי ב-21 באוגוסט 2019, והבקיע בניצחון על טימרו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל השוודית ב-26 בספטמבר 2019, בגיל 16, כשנכנס כמחליף נגד אסקילסטונה.

ב-1 בספטמבר 2021, חתם איסק בקופנהגן מליגת העל הדנית עד יוני 2026.

ב-9 באוגוסט 2023, הושאל איסק לפורטונה דיסלדורף מהבונדסליגה השנייה עד סוף עונת 2023/2024.

נבחרת לאומית
------------

איסק שיחק בנבחרות הצעירות של איסלנד. בנובמבר 2020 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת משחק בליגת האומות נגד אנגליה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגיל 17 ו-240 ימים, והפך לשחקן החמישי הצעיר ביותר שמשחק עבור נבחרת איסלנד.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams

הערות שוליים
------------

1. ↑  FCK KØBER STORTALENTET ISAK BERGMANN JÓHANNESSON, fck

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"איסק ברגמן יוהאנסון"**.
פירוש נוסף ערך זה עוסק באיש ביטחון, דיפלומט וצייר. אם התכוונתם לפסל ואמן, אחיו של מאיר גור אריה, ראו ישראל גור אריה (אמן).

**ישראל גור-אריה** (אינגרלייב) (8 באוקטובר 1925 - 19 במאי 2014) היה איש שירות הביטחון, דיפלומט בשירות החוץ הישראלי וצייר.

ביוגרפיה
--------

גור אריה נולד בשנת 1925 בעיר אקרמן שבמחוז בסרביה ברומניה, בנם של הרב הראשי שלמה אינגרלייב והרבנית ציפורה לבית הלוי. עם עליית הנאצים לשלטון הועסק בעבודות כפייה שבמסגרתן נאלץ לפרק מוקשים שהטילו האמריקאים. בשנת 1944 הצליח לברוח מרומניה בסירה רעועה והגיע לארץ ישראל.

עם קום מדינת ישראל גויס לצה"ל. בשנת 1952 עבר לשב"כ ושימש כמנהל המחלקה הצבאית בשב"כ. משנת 1960 שירת בניו יורק כאחראי על נציגויות השב"כ באמריקה (בין השאר טיפל בפרשת יוסל'ה שוחמכר).

### שירות החוץ

בשנת 1969 נשלח לתפקידו הראשון בשירות החוץ כציר-יועץ בשגרירות ישראל בבואנוס איירס בירת ארגנטינה, ושימש שם כשגריר בפועל עד לחזרתו לישראל ב-1974.
בשנים 1974–1979 שימש כסמנכ"ל למִנהל במשרד החוץ בתחילת 1980 מונה לשגריר ישראל בארגנטינה, אולם מסיבות רפואיות לא יכלה משפחתו לצאת לארגנטינה והוא נותר בישראל כאחראי על ענייני אמריקה הלטינית. בשנת 1981 מונה לשגריר ישראל במקסיקו. במהלך שליחותו זו קיבל מידי נשיא מקסיקו את העיטור הגבוה ביותר הניתן לאזרחים זרים.[דרושה הבהרה]

בין השנים 1983–1987 כיהן כסמנכ"ל משרד החוץ לענייני אמריקה הלטינית. עד 1983 השתתף גור אריה במימוש מדיניות של אי-התערבותה של ישראל בבירור גורלם של נעדרי המלחמה המלוכלכת. בשנת 1987 מונה כשגריר ישראל בקנדה, שם כיהן עד לפרישתו לגמלאות ב-1991.

### ציור

בשנת 1974 החל גור-אריה לצייר. הוא הציג מספר תערוכות יחיד בארץ בערים תל אביב, ירושלים ורמת גן וכן במקסיקו ובקנדה. כמו כן השתתף בתערוכות קבוצתיות בפלורידה, בפנסילבניה ובירושלים.
בשנת 2010 נבחרה עבודתו "Colors in flight" ככרטיס הברכה הרשמי לשנה החדשה אשר נשלח מטעם שגרירויות ישראל ברחבי העולם.

גור-אריה נפטר במאי 2014, בגיל 89. הותיר את אשתו שולמית ובתו שירה ומשפחתה. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.

קישורים חיצוניים
----------------

* ישראל גור-אריה באתר ההנצחה של משרד החוץ

הערות שוליים
------------

1. ↑  איל לוי, בשבילם הוא נשאר יוס'לה, באתר nrg‏, 18 באוקטובר 2005.
2. ↑  משלחת מישראל - להכתרת פרון, מעריב, 4 באוקטובר 1973.
3. ↑  במשרד החוץ מצפים לגיבוש סופי של תכנית הריאורגניזציה, דבר, 19 באפריל 1976.
4. ↑  שגריר חדש לארגנטינה, מעריב, 25 בינואר 1980.
5. ↑  צוות של משרד החוץ השתתף במו"מ עם החוטפים בבוגוטה, מעריב, 29 באפריל 1980.
6. ↑  סוכל פיגוע בביתו של שגריר ישראל במקסיקו, דבר, 20 בינואר 1983.
7. ↑  מישרה באיטליה, מעריב, 23 בפברואר 1986
8. ↑  עולים מארגנטינה תובעים לשבור, דבר, 2 באוקטובר 1983.
9. ↑  מיקבץ, דבר, 30 בספטמבר 1977.
10. ↑  ישראל גור-אריה באתר "אבלים".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007261998805171

 |
**אמוניום כלוריד** הוא תרכובת אנאורגנית שנוסחתה הכימית היא NH4Cl. זהו מלח גבישי לבן שנמס בקלות במים. החומר מופיע בטבע בסביבת הרי געש כמינרל נדיר הקרוי Sal ammoniac, שמסיסותו הגבוהה גורמת להיעלמותו המהירה.

תהליכים כימיים
--------------

במעבדה החומר מיוצר בתגובה כימית בין חומצה מלחית ואמוניה (בנוסחה: NH3 + HCl → NH4Cl), וכן בתהליך סולווה, המשמש לייצור נתרן פחמתי, לפי הנוסחה

CO2 + 2 NH3 + 2 NaCl + H2O → 2 NH4Cl + Na2CO3
תהליך זה משמש גם לצמצום פליטת האמוניה בתהליכים תעשייתיים.

בעקבות חימום אמוניום כלוריד נראה כאילו עבר המראה, אך הוא מתפרק למימן כלורי ואמוניה, בנוסחה:

NH4Cl → NH3 + HCl
בתגובה של אמוניום כלוריד עם בסיס (כימיה) משתחרר גז אמוניה. דוגמה, עם הבסיס נתרן הידרוקסידי (סודה קאוסטית):

NH4Cl + NaOH → NH3 + NaCl + H2O
תמיסות של אמוניום כלוריד מתאפיינות בחומציות קלה. לתמיסה של 5% (לפי משקל) של אמוניום כלוריד במים יש pH בטווח 4.6–6.0

שימושים
-------

השימוש העיקרי (כ-90% מהתפוקה העולמית) בחומר הוא כדשן. הוא משמש גם כתוסף מזון לאפייה שזיהויו E510, וכחומר טעם בסוגים מסוימים של הממתק שוש.

במאה ה-18 שימש החומר בפירוטכניקה, ליצירת צבע ירוק בלהבה, אך הוחלף בכימיקלים בטוחים יותר והיגרוסקופיים פחות. החומר משמש גם כחומר גלם לייצור הנעה רקטית, ולכן נמנה בישראל עם החומרים הדו-שימושיים, שהעברתם לשטח רצועת עזה נתונה בפיקוח.

באפריל 2016 סוכל ניסיון להבריח לרצועת עזה משלוח של ארבע טונות של אמוניום כלוריד.

ב-14 בספטמבר 2023 פורסם כי במהלך חודש יולי נתפסו במכס בנמל אשדוד כ-16 טון של אמוניום כלוריד בתוך שקי גבס אשר היה מיועד להישלח לרצועת עזה.

ראו גם
------

* כלוריד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמוניום כלוריד** בוויקישיתוף
* אמוניום כלוריד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  צו הפיקוח על יצוא ביטחוני (ציוד דו-שימושי מפוקח המועבר לשטחי האחריות האזרחית הפלסטינית), (תשס"ט-2008)
2. ↑  יואב זיתון, בדרך לעזה: סוכלה הברחת חומר כימי לייצור מאות רקטות, באתר ynet, 3 במאי 2016
3. ↑  מתן צורי, גד ליאור, 16 טונות של חומר לייצור רקטות שיועד לעזה נתפסו בנמל אשדוד, באתר ynet,‏ 14 בספטמבר 2023

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007554493305171
* LCCN: sh2009008354
* NDL: 00575697

 |
**שלומיאל** הוא מונח עברי שמקורו ביידיש, המתאר אדם ביש מזל ומגושם.

מקור הכינוי
-----------

שְׁלֻמִיאֵל בֶּן צוּרִישַׁדָּי מוזכר בספר במדבר כנשיא שבט שמעון. על-פי חז"ל, שלומיאל בן צורישדי הוא שמו המקורי של זמרי בן סלוא, ראש בית אב משבט שמעון שחטא בחטא הזנות ונהרג בידי פינחס.

המשורר היהודי-גרמני היינריך היינה טוען בשירו "יהודה בן הלוי" (יהודה הלוי) כי קיימת מסורת עממית, כי לא היה זה זמרי שבו פגע פינחס, אלא אדם בשם שלומיאל, שהוא "אבי שושלת השלומיאלים".

השלומיאל בתרבות
---------------

בתרבות היהודית ובתרבות הגרמנית (אשר הושפעה רבות מתרבות יהדות אשכנז, הלא היא גרמניה) קיימות מספר התייחסויות לשלומיאלים: 

* אדלברט פון שאמיסו, "סיפורו המופלא של פטר שלומיאל" (במקור בגרמנית Peter Schlemihls wundersame Geschichte) - בחור ביש גדא מוכר את הצל שלו לשטן ויוצא למסע.
* "שלומיאל איש חלם", של יצחק בשביס-זינגר (על בסיס סיפורים אלה, נוצר הסרט "הרפתקאות שלומיאל")
* וי של תומאס פינצ'ון (משנת 1963)
* בנוסף נמצא הביטוי ביש-גדא בשירו של נתן אלתרמן - אליפלט, "כאשר עוד היה הוא רק ילד, כבר היה הוא ביש גדא גדול". לפי ההקשר גם שם התכוון אלתרמן לשלימזל.

בין שלומיאל לשלימזל
-------------------

בדיחה עממית ממחישה את משמעות ההבדל בין המונחים:

> 
> מה ההבדל בין "שלומיאל" ו"שלימזל"?  
> – ה**שלומיאל** הוא המלצר שצלחת המרק הרותח נפלה מידו, וה**שלימזל** הוא זה שהמרק נשפך עליו.
> 
> 
> 
> 

או בגרסה מעט שונה: 

> 
> – ה**שלימזל** הוא זה אשר עובר למטה ברחוב כשה**שלומיאל** מפיל עציץ מהחלון.
> 
> 
> 
> 

הבדיחה הופיעה בסדרה האמריקאית "מחלקת גנים ונוף".

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **שלומיאל** |

* מקור הכינוי "שלומיאל"
* אתר למנויים בלבד אילון גלעד, מי היה השְׁלוּמִיאֵל הראשון?, באתר הארץ, 13 ביוני 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף פ"ב, עמוד ב'
2. ↑  הקטע בסדרה, באתר יוטיוב