recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ניי גבריאל רוזאורו** (בפורטוגזית:**Ney Rosauro** ‏ נולד ב-24 באוקטובר 1952) הוא מלחין, מנצח ונגן כלי הקשה ברזילאי בתחום המוזיקה הקלאסית. הצטיין כווירטואוז של המרימבה.
הלחין יצירות מרימבה, ויברפון וכלי הקשה אחרים סולו, וכמו כן מספר קונצ'רטי לכלי הקשה סולו ותזמורת.
במוזיקה שיצר משתמש תכופות במקצבים ומנגינות מן הפולקלור הברזילאי.

קורות חייו
----------

### ילדות וצעירות

ניי רוזאורו נולד ב-1952 בריו דה ז'ניירו בברזיל.
בגיל 12 הבחיל רוזאריו לימודי גיטרה. בגיל 18 ניגן בגיטרה, מנדולינה וגיטרה באס במועדוני לילה בעיר ברזיליה. כמו כן התפרנס משיעורים פרטיים ולימד בגני ילדים ובבתי ספר יסודיים ותיכוניים. בשנים 1972–1978 הוא למד הלחנה ואמנות הניצוח באוניברסיטת ברזיליה, בה סיים תואר ראשון. בתקופה זו למד לנגן בפסנתר, כינור, חלילית, אבוב וקונטרבס.

החל ב-1977 למד נגינה בכלי הקשה באופן פרטי אצל לואיס אנונסיאסאו מתזמורת הסימפונית הברזילאית בריו דה ז'ניירו. ב-1982-1980 התמחה בכלי הקשה והוראת מוזיקה בבית הספר הגבוה למוזיקה בווירצבורג בגרמניה, שם היה תלמידו של זיגפריד פינק. ב-1985–1987 סיים באותו בית ספר את התואר השני התחום כלי ההקשה.
בין 1975–1987 הוא לימד בבית ספר למוזיקה בברזיליה וניגן כנגן תופים ונגן ראשון בכלי הקשה בתזמורת התיאטרון הלאומי של ברזיליה.

### המשך פעילותו האמנותית והאקדמית

בשנים 2000-1987 לימד כלי הקשה באוניברסיטה הפדרלית סנטה מריה, ואחר כך לימד ב-2000–2009 באוניברסיטת מיאמי בקורל גייבלז, פלורידה, ארצות הברית, בה סיים ב-1992 דוקטורט בהדרכתו של פרד ויקסטרום. במיאמי השתלם בג'אז, מחשבים והלחנה.
יצירותיו נוגנו והוקלטו, בין היתר, על ידי אוולין גלני והתזמורת הסימפונית של לונדון.

חייו הפרטיים
------------

רוזאורו נשוי לרנאטה ויש להם ארבעה ילדים.

פרסים ואותות הוקרה
------------------

* שמו נכלל בהיכל התהילה של החברה לאמנויות ההקשה.

יצירות
------

יצירותיו הראשונות למרימבה היו:

* סויטה עממית ברזילאית
* סונטה לויברפון ולמרימבה.

מאוחר יותר כתב:

* 1986 - קונצ'רטו מס. 1 למרימבה וכלי קשת - אחד הקונצ'רטי למרימבה הידועים בעולם - (שהיה חלק מעבודתו לתואר שני בווירצבורג)
* קונצ'רטו מס 2 למרימבה
* 1989 - Mitos brasileiros - על חמש דימויות מיתיות בריזילאיות - Curupira, Iara, Saci Perere) Uirapuru ו- Mula sem cabeca)
* 1990 - Brazilian Scenes nr 3
* 1992 - קונצ'רטו למרימבה והרכב כלי הקשה (ששה נגנים)
* 1995 - רפסודיה לוויברפון ולהרכב כלי הקשה
* 1996 קונצ'רטו לוויברפון ולתזמורת

ספרים
-----

ספרי לימוד:

* 2004 - *The ABCs of Brazilian Percussion The Easiest Way to Teach Yourself how to Play the Essential Brazilian Percussion Instruments*

דיסקוגרפיה (מבחר)
-----------------

* 2005: Melodies for Percussion
* 2007: Ney Rosauro and the University of Calgary Wind Ensemble
* 2007: Ney Rosauro in Concert
* 2008: Brasilian Music for Percussion
* 2008: Early Mallet Works
* 2008: Rapsódia

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של ניי רוזאורו
* /portugues.htm ביוגרפיה באתר אישי - בפורטוגזית

לקריאה נוספת
------------

* 2016 Russell Hartenberger *The Cambridge Companion to Percussion*



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX4675006
* BnF: cb139868322 (data)
* GND: 124909914
* ISNI: 0000 0001 1676 6498
* LCCN: no94006709
* MusicBrainz: d27de08c-2206-44b2-85b9-45efa0ffd544
* NTA: 110377524
* SNAC: w6m90wzt
* VIAF: 77260911
* WorldCat: lccn-no94006709

 |
מדליה הנושאת דיוקנו של מתיאס, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אשר נטבעה על ידי אלסנדרו אבונדיו.
**אָלֵסַנְדְרוֹ אַבּוֹנְדְיוֹ** (באיטלקית: **Alessandro Abondio**;‏ 1570 לערך–1651 לערך) היה פסל וחרט איטלקי, ממשיך דרכו של אביו, אנטוניו אבונדיו, בטביעת מדליות ובדיוקנאות שעווה עבור בית הבסבורג.

אבונדיו רכש את אומנותו כחרט וכפסל שעווה מאביו. בדומה לאביו, עבד עבור קיסרי בית הבסבורג באינסברוק, ובפרט רודולף השני ומתיאס. בהמשך עבר לפראג, לנירנברג ולדוכסות בוואריה, שם עבד כמטביע מדליות. במינכן נשא לאישה את בתו של המלחין אורלנדו די לאסו ואלמנתו של האנס פון אאכן, אמן חצר אף הוא.

אבונדיו עבד גם עבור הנסיך הבוחר מקסימיליאן הראשון, ולאחר מכן, בין השנים 1628–1631 עבר לווינה. התיישב באאוגסבורג ב-1635. נפטר במינכן סביב 1651.

לאבונדיו מיוחסות 36 מדליות הנושאות את פניהן של דמויות אוסטריות ובוואריות. עבודותיו מוצגות במוזיאון הלאומי של בוואריה, במוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון, במוזיאון לתולדות האמנות בווינה, וכן בפדובה, דרזדן וקרמסמינסטר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלסנדרו אבונדיו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  לפי הערך עליו באנציקלופדיה העברית, חי בין השנים 1580–1653.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 136470467
* ISNI: 0000 0000 9993 4110
* RKD: 218
* ULAN: 500092766
* VIAF: 80808421
* WorldCat: viaf-80808421

 |
**אמיל אוטו רש** (בגרמנית: **Emil Otto Rasch**; ‏ 7 בדצמבר 1891 – 1 בנובמבר 1948) היה בריגדפיהרר (תת-אלוף) באס אס ופושע מלחמה נאצי. הוא פיקד על איינזצגרופה C, שפעלה בשטחי הכיבוש הגרמניים באוקראינה שבברית המועצות ורצחה כ-221 אלף אזרחים, רובם ככולם יהודים, והיה ממפקדי הטבח בבאבי יאר.

ביוגרפיה
--------

רש נולד בפרידריכסרו שבצפון גרמניה, ובמלחמת העולם הראשונה שירת כקצין זוטר בחיל הים. לאחר המלחמה למד פילוסופיה, משפטים ומדע המדינה וקיבל תואר דוקטור במשפטים ותואר דוקטור נוסף בכלכלה פוליטית. בשנת 1931 החל לעבוד כעורך דין במגזר הפרטי בדרזדן והצטרף למפלגה הנאצית. בשנת 1933 הצטרף לאס אה ולאס אס ומונה לראש עיריית רדברג, בשנת 1935 מונה לראש עיריית ויטנברג.

משנת 1936 שירת במשרה מלאה באס דה, סוכנות המודיעין של המפלגה הנאצית. ב-1 באוקטובר 1937 מונה למפקד משטרת המדינה בפרנקפורט, ובמרץ 1938 מונה למפקד שירות הביטחון באוסטריה עילית. ביוני 1938 קיבל סמכויות שונות במשרד הראשי לביטחון הרייך, ומונה למפקד משטרת הביטחון והאס דה בפראג.

בנובמבר 1939 הועבר לקניגסברג שבמזרח גרמניה, שם יזם ופיקח על רצח המוני של אסירים פוליטיים פולנים שנתפסו בידי האיינזצגרופן. הרציחות בוצעו ביערות, ובגלל שמשכו תשומת לב רש יזם את הקמתו של מחנה הריכוז סולדאו בצפון-מזרח פולין, שהיה מחנה מעבר לפני גירושים לגנרלגוברנמן ובו נרצחו יותר מ-10,000 אסירים פולנים ויהודים.

לקראת הפלישה לברית המועצות ביוני 1941, רש מונה למפקד איינזצגרופה C בדרגת בריגדפיהרר (תת-אלוף). היחידה פעלה באוקראינה בעקבות קבוצת ארמיות דרום ורצחה כ-220 אלף אזרחים, רובם ככולם יהודים. הפשע הבולט ביותר שביצעה היה הטבח בבאבי יאר, בו נרצחו 33,771 יהודים ביומיים, 29 ו-30 בספטמבר 1941. רש פיקד על הטבח לצד מושל קייב גנרל קורט אברהרד ושטנדרטנפיהרר (אלוף-משנה) פאול בלובל. רש נחשב למפקד אכזרי ודרש שכל אנשי היחידה, לרבות המפקדים, ישתתפו אישית ברצח היהודים.

באוקטובר 1941 עזב רש את התפקיד, ובתחילת 1942 מונה למנהל חברת קונטיננטל אויל בברלין.

### אחרי מלחמת העולם השנייה

בספטמבר 1947 הואשם במשפט האיינזצגרופן בנירנברג בפשעים נגד האנושות, בפשעי מלחמה ובחברות בארגון פשע. ההליך המשפטי נגדו הופסק ב-5 בפברואר 1948 בגלל מצבו הבריאותי - הוא סבל ממחלת פרקינסון ומדמנציה.

רש מת ב-1 בנובמבר 1948 בנירנברג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוטו רש** בוויקישיתוף
**בלה אנג'אלושי** (בהונגרית: **Angyalosi Béla** ‏; 1918 –אחרי 1995) היה חייט הונגרי, שהוכר כחסיד אומות העולם על הצלת יהודים בתקופת השואה.

קורות חיים
----------

בלה אנג'אלושי היה נוצרי קתולי יליד העיר אגר (Eger) בהונגריה. עבד לפרנסתו כחייט בעיר הבירה בודפשט.

הוא תמך כלכלית בהוריו, השתמט מגיוס לצבא ההונגרי במלחמת העולם השנייה, הוכרז כעריק, וכתוצאה מכך נאלץ להסתתר.

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
--------------------------------

בשנת 1943, במהלך פגישה של איגוד החייטים המקצועי בבודפשט, פגש בלה בתופרת היהודיה רג'ינה אברמוביץ'. בלה ורג'ינה התיידדו לאחר כיבוש הונגריה על ידי גרמניה הנאצית במרץ 1944, הוטלו על היהודים במדינה איסורים רבים ובין היתר נאסר עליהם לנסוע ברכבת ללא אישור מיוחד. רג'ינה וחברתה היהודיה אלה קריזמן לא הצליחו להשיג את האישור לנסיעה ברכבת. בעקבות כך, שתי הנשים נשארו לתקופה בבודפשט בעוד שבאותו הזמן משפחותיהן נשלחו לאושוויץ. ביוני 1944 יהודי בודפשט רוכזו בבתים שסומנו בכוכב צהוב והצעירים מביניהם הועסקו בעבודות כפייה, בעיקר בפינוי הריסות. בלה עזר לאברמוביץ להשיג תעודת זהות מזויפת ארית, והציג אותה בפני אמו כארוסתו. בינתיים הוחמר מצבם של היהודים בהונגריה ובהם מצבה של קריזמן ושל הרמן ליבוביץ'. בלה נרתם לעזרתם והבריח אותם למרתף בבית אמו, שם הסתיר אותם עד שחרור אגר בנובמבר 1944. בלה דאג לכל צורכי היהודים להם עזר תוך סיכון רב לעצמו משום שהיה עריק שהתחמק מגיוס לצבא, ולאמו. כדי להימנע ממעצר בידי השלטונות, הוא שהה במסתור יחד עם היהודים.

לאחר המלחמה
-----------

בשנת 1945 בלה התחתן עם רג'ינה אברמוביץ'. הם גרו באגר ונולדו להם שני ילדים. אלה קריזמן היגרה לארצות הברית ושמרה על קשר עם בני הזוג במשך שנים.

הכרה והנצחה
-----------

ב-20 ביוני 1995 הוכר בלה אנג'אלושי כחסיד אומות העולם וב-23 באוגוסט 1995 קיבל את התעודה הרשמית מיד ושם בטקס שהתקיים בבודפשט. שמו נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  יד ושם- בלה אנגיאלושי (באנגלית)
2. ↑  מוזיאון לזיכרון השואה בארצות הברית (באנגלית)
3. ↑  מאגר המצילים ההונגרים (בהונגרית)
4. 1 2  על פי תיק חסידי אומות עולם מספר M.31 6662 ארכיון יד ושם.
לוגו "אפטר אייט"
שוקולד "אפטר אייט" ואריזתו
**אפטר אייט** (באנגלית: **After Eight**; מילולית: "אחרי שמונה") הוא מותג שוקולד בריטי המבוסס על מוצרים המכילים שוקולד ומנטה.

המוצר המקורי תחת מותג זה, "After Eight Thin Mints", כולל ריבועים דקים של שוקולד כהה הממולאים במנטה. חברת רונטרי'ז החלה לייצרו ב-1962, ושמו נועד לרמוז על ייעודו כחטיף שלאחר ארוחת הערב. מאז 1970 מיוצר השוקולד במפעל בקאסלפורד שביורקשייר והאמבר, ומאז רכישתה של רונטרי'ז על ידי נסטלה ב-1988, משווקת אותו האחרונה.

שכבת המנטה הפנימית מכילה סוכרוז ואינוורטאז, היוצרים מרקם שמאפשר את עטיפתו בשוקולד. לאחר הייצור, האינוורטאז גורם לפירוק הסוכרוז לגלוקוז ולפרוקטוז, ומרקם המנטה הופך פחות מוצק.

פרט ל-"Thin Mints" מייצרת החברה מספר מוצרים נוספים תחת שם המותג "After Eight", כגון "Delights" (עיגולי שוקולד כהה הממולאים במנטה), "Straws" (מקלות שוקולד כהה ממולאי מנטה) ו-"Biscuits" (ביסקוויטים עם שוקולד ומנטה).

מוצרי החברה הם כשרים חלבי (חלב עכו"ם) בהשגחת בית הדין הרבני בלונדון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אפטר אייט** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של אפטר אייט (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  2023 Kosher Nosh Guide
פרוטומה של אישה רומאית בעלת סנטר כפול
ציור של ילדה האוחזת בסנטר שלה משנת 1895
באנטומיה של האדם, ה**סנטר** (בלטינית: **mentum**) הוא החלק התחתון ביותר של הפנים וצורתו מגיעה מהחלק הקדמי התחתון של הלסת התחתונה. ישנן צורות שונות לסנטר, ובהן סנטר מחורץ וסנטר כפול. קיומו של הסנטר הוא אחד מהמאפיינים האנטומיים המבדילים בין האדם המודרני לטיפוסי אדם אחרים. ניתוח קוסמטי הנועד לשיפור מראה הסנטר נקרא ג'ניופלסטי (Genioplasty).

סנטר כפול
---------

סנטר כפול הוא שכבת שומן תת-עורי סביב הצוואר אשר שוקעת ויוצרת קמט הנותן לבעליו מראה של סנטר שני. הסנטר הכפול נפוץ בעיקר בקרב קשישים ובעלי עודף משקל. גם אדם צעיר ובעל משקל תקין יכול להיות בעל סנטר כפול, בגלל מבנה עצמות ועור רפוי. הסנטר הכפול בולט יותר כשהלסת התחתונה או הראש כפופים כלפי מטה.

סנטר מחורץ
----------

צורה של סנטר מחורץ נוצרת כשיש גומה על הסנטר. תופעה זו יכולה להתרחש בשלב ההתפתחות העוברית כאשר החצי הימני והשמאלי של עצם הלסת לא מתאחים כראוי, או כתוצאה מכך שחצי אחד של עצם הלסת גדול יותר מהאחר, ובכך יוצר א-סימטריה. הסנטר המחורץ היא תכונה תורשתית דומיננטית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סנטר** בוויקישיתוף
* סנטר, באתר ה-Medical Subject Headings
* טלי שפירא, סוף לחידת הסנטרים?, באתר מכון דוידסון, מאי 2015
* יורם שורק, ‏דברים שיורמים יודעים: מה תפקידו של הסנטר?, באתר "הידען"

הערות שוליים
------------

1. ↑  מילון אתר האגודה האורתודנטית בישראל

| סממנים חיצוניים בגוף האדם |
| --- |
| ראש וצוואר | קרקפת • פנים • מצח • רקה • עצם הרקה • עין • אוזן • תנוך • לחי • אף • פה • שפתיים • לשון • שיניים • סנטר • גרגרת • עורף • גרון |  |
| גו | בית החזה • בית השחי • שדיים • פטמה • בטן • טבור • אגן • מותן • פות • פין • אשכים • גב • פי הטבעת |
| יד | כתף • זרוע • מרפק • אמה • שורש כף היד • כף יד • אצבעות (אגודל, אצבע מורה, אמה, קמיצה, זרת) • ציפורניים |
| רגל | עכוז • ירך • ברך • שוק • קרסול • כף רגל • סוליה (עקב, קשת, כרית) • אצבעות כף הרגל (בוהן) |
| עור | שיער • שיער פנים • ריסים • גבות • שער הערווה |
| **פורטל גוף האדם** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4209163-9
* TA98: A01.1.00.011

 |
**חנה אופק-גנדלר** (נולדה ב-1969) היא שופטת בבית הדין הארצי לעבודה.

נולדה בישראל. בשנת 1987 סיימה את לימודיה התיכוניים בתיכון בליך ברמת גן. בשנים 1988-1990 שירתה בצה"ל. בשנת 1994 סיימה תואר ראשון במשפטים, בשנת 2000 תואר שני ובשנת 2005 לימודי דוקטורט במשפטים, כולם באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1994-1995 התמחתה בבית המשפט העליון ובשנת 1995 הוסמכה כעורכת דין. בין 1995 ל-1998 עבדה כעוזרת משפטית בבית המשפט העליון, ולאחר מכן בשנים 1998–2016 עבדה כפרקליטה במחלקת בג"צים בפרקליטות המדינה. בדצמבר 2016 מונתה לשופטת בבית הדין הארצי לעבודה.

ביולי 2017 פרסמה מאמר בכתב העת 'עיוני משפט' של אוניברסיטת תל אביב, ובו טבעה את המושג 'ענוחה', הלחם בסיסים של עבודה ומנוחה ועסקה בהשפעות העידן הדיגיטלי על טשטוש הגבולות בין עבודה למנוחה - תופעה הפוגעת ברציונל החברתי שמאחורי חוק שעות עבודה ומנוחה, תוך הצגת שיקולי המדיניות שיש להתייחס אליהם בהסדרה משפטית של הסוגיה.

ב-אוגוסט 2020 כתבה את פסק הדין אשר קבע כי החלטתו של נציב שירות המדינה שלא לאפשר לרופא שהורשע בהחזקת חומר פדופילי להתמנות לרופא הפיקוח על שירותי בריאות הילד בלשכת הבריאות במחוז הצפון, היא סבירה. לפסק הדין שכתבה הצטרפה גם נשיאת בית הדין השופטת ורדה וירט לבנה והשופטת לאה גליקסמן.

ביולי 2023 פסקה אופק-גנדלר וקיבלה את ערעור עיריית פתח תקווה כנגד פסק דין של בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב אשר קבע שתשלם 492 אלף שקלים לרב ששימש כרב שכונת הדר גנים. השופטת ביטלה את פסק הדין, וקבעה כי הרב לא היה רב שכונה שכן מינויו לא עלה בקנה אחד עם ההנחיות בנושא, והמשרד לא נתן אישור תקציבי להעסקתו.

קישורים חיצוניים
----------------

* חנה אופק-גנדלר באתר הרשות השופטת.
* חני אופק-גנדלר, זכויות יסוד, חקיקת מגן ותום לג - הרהורים חוקתיים על משפט העבודה, משפטים - כתב העת של הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית, 12 בינואר 2019.
* ד"ר חני אופק גנדלר I שופטת בית הדין הארצי לעבודה I ערב השקת הספר משפט מינהלי דיוני, 29 ביוני 2017, ביוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  חנה אופק-גנדלר, 'ענוחה' — בין עבודה למנוחה בעידן הדיגיטלי, עיוני משפט.
2. ↑  אתר למנויים בלבד רותי לוי, מנוחה בלי נחת, באתר TheMarker‏, 12 בדצמבר 2017
3. ↑  נפסל מינוי הרופא שהחזיק פדופיליה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 11 באוגוסט 2020
4. ↑  בוטל החיוב לשלם 500,000 שקל לרב שכונה בפתח תקוה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 10 ביולי 2023

| שופטי בית הדין הארצי לעבודה |
| --- |
| שופטים קבועים מכהנים | **נשיאה**: ורדה וירט לבנה • **סגן הנשיאה**: אילן איטח
חנה אופק-גנדלר • לאה גליקסמן • סיגל דוידוב-מוטולה • אילן סופר • רועי פוליאק |  |
| נשיאים בדימוס | יגאל פליטמן • נילי ארד • סטיב אדלר • מנחם גולדברג • צבי בר-ניב |
| סגני נשיאים בדימוס | אלישבע ברק-אוסוסקין • יצחק אליאסוף • שאול קובובי • ישראל לוין |
| שופטים קבועים בדימוס | צבי טרלו • זאב נגבי • עדינה פורת • שמואל צור • עמירם רבינוביץ' • רונית רוזנפלד • מרטין אלטס • יוסף רייך |
| ראו גם: נציגי ציבור בבית הדין הארצי לעבודה |
קוריאהקוריאה
זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא סון. 
**יְאוֹל אוֹם סוֹן** (בקוריאנית: **손열음**; נולדה ב־2 במאי 1986) היא פסנתרנית דרום קוריאנית. היא התגלתה לראשונה לקהל הבינלאומי בשנת 2004, כשהופיעה כסולנית עם הפילהרמונית של ניו יורק בניצוחו של לורין מאזל.

ילדות
-----

סון, ילידת וונג'ו, דרום קוריאה, קיבלה את שיעור הפסנתר הראשון שלה בגיל שלוש וחצי. הרסיטל הראשון שלה היה בסדרת הקונצרטים קומהו לכישרונות צעירים ביולי 1998. בגיל 12 החלה ללמוד אצל הפסנתרן קים דה-ג'ין. בגיל 16 נכנסה אל האוניברסיטה הלאומית לאמנויות של קוריאה, להמשיך בלימודי הפסנתר. בגיל 18, הקליטה סון את מכלול האטיודים של שופן (אופוס 10 ואופוס 25) לתקליטור בחברת יוניברסל מיוזיק.

קריירה
------

סון הופיעה עם תזמורות רכבות מן הגדולות והחשובות בעולם, בהן הפילהרמונית של ניו יורק, סנט מרטין בשדות בלונדון, תזמורת סיאטל, תזמורת תיאטרון מריאינסקי ועוד. בין המנצחים שעמם הופיעה יורי בשמט, ג'יימס קונלון, לורנס פוסטר, ואלרי גרגייב ואחרים. מאז 2006, סון לומדת אצל אריה ורדי בבית הספר הגבוה למוזיקה ותיאטרון בהנובר, גרמניה.

קריירת כתיבה
------------

מאז מאי 2010, סון כותבת טור חודשי ל"ג'וּנְאַנְג סאנדיי", מהדורת יום ראשון של ג'ונאנג אילְבּוֹ, אחד העיתונים הנקראים ביותר בדרום קוריאה.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של יאול אום סון
* יאול אום סון, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* יאול אום סון, באתר ספוטיפיי

* יאול אום סון, באתר AllMusic (באנגלית)

* יאול אום סון, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* יאול אום סון, באתר Discogs (באנגלית)

* יאול אום סון מנגנת סונאטה של היידן, סרטון באתר יוטיוב

* אינטרמצו עם אריק: יאול אם סון, סרטון באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb162091839 (data)
* GND: 1049722779
* ISNI: 0000 0000 8190 7472
* LCCN: no2010172225
* MusicBrainz: 101be554-eae4-49c5-b482-3580e7652bff
* NLK: KAC201514383
* SUDOC: 167911813
* VIAF: 122245292
* WorldCat: lccn-no2010172225

 |
**מירוסלב ואצק** (בצ'כית: **Miroslav Vacek**‏; 26 באוגוסט 1935 – 31 בדצמבר 2022) היה איש צבא ופוליטיקאי צ'כי. שימש כראש המטה הכללי של צבא צ'כוסלובקיה בין 1987-1989. לאחר מכן שימש כשר ההגנה האחרון של צ'כוסלובקיה בתקופת השלטון הקומוניסטי, והראשון לאחר מהפכת הקטיפה. כמו כן שימש כחבר בית הנבחרים הצ'כי בין 1996–1998.

ביוגרפיה
--------

ואצק נולד בקולין ב-26 באוגוסט 1935. ב-1956 הוא התגייס לצבא צ'כוסלובקיה, וב-1967 הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית בברנו. ב-1976 הוא מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-20. ב-1979 הוא הועבר לתפקיד סגן מפקד הארמייה ה-1. ב-1982 הוא הפך להיות מפקד הארמייה. ב-1985 הוא מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי המערבי. ב-24 במאי 1986 הוא נבחר לחבר המועצה הפדרלית.

ב-13 באוקטובר 1987 הוא מונה לראש המטה הכללי של צ'כוסלובקיה. בתקופת כהונתו, הוא ניצל את התרופפות השליטה הסובייטית בצ'כוסלובקיה כדי להקטין את הצבא הצ'כוסלובקי ולהפוך אותו למותאם יותר לימי שלום. ב-3 בדצמבר 1989 הוא הפך לשר ההגנה בממשלתו של לדיסלב אדמק. חרף היותו קומוניסט נלהב, הוא שיתף פעולה עם מהפכת הקטיפה והשתמש במעמדו כדי לסייע לה. הוא הורה לפרק את הביצורים בגבול עם גרמניה המערבית ואוסטריה, וכך הפסיק את ניתוקה של צ'כוסלובקיה מהמערב. הוא ביטל את שליטת המפלגה הקומוניסטית בצבא, וצמצם את שירות החובה משנתיים ל-18 חודשים.

גם לאחר השלמת המהפכה, כאשר צ'כוסלבקיה הפכה לרפובליקה דמוקרטית, ואצ'ק נותר שר ההגנה. הוא שרד בתפקיד בשתי הממשלות בראשותו של מריאן צ'אלפה. למרות שנותר קומוניסט נלהב, ונחשב לשריד מהמשטר הישן, הנשיא ואצלב האוול ראה בו מומחה הכרחי. בסופו של דבר, בעקבות לחץ ציבורי עז, צ'אלפה נאלץ לפטר אותו ב-17 באוקטובר 1990. ב-1991 הוא פרש מצבא צ'כוסלובקיה.

ואצ'ק הצטרף למפלגה הקומוניסטית של בוהמיה ומוראביה, וב-1 ביוני 1996 נבחר לבית הנבחרים הצ'כי. הוא שרד בתפקיד קדנציה אחת עד 19 ביוני 1998.

קישורים חיצוניים
----------------

* מירוסלב ואצ'ק באתר הפרלמנט הצ'כי
* מירוסלב ואצ'ק באתר valka

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007507594005171
* BnF: cb12294171d (data)
* GND: 119445220
* ISNI: 0000 0000 5510 887X
* LCCN: n93066361
* NKC: jn20000402461
* SUDOC: 112234518
* VIAF: 51753643
* WorldCat: lccn-n93066361

 |
**ברוך ארנון** (נולד ב-8 ביולי 1940 בנובי סאד, יוגוסלביה) הוא פסנתרן ישראלי ומורה למוזיקה. הוא מכהן כפרופסור בבית הספר למוזיקה ג'וליארד בניו יורק. לפני כן לימד באקדמיה למוזיקה בתל אביב וב"מוזיקה דה קאמרה".

השכלה
-----

ברוך ארנון החל את לימודי המוזיקה בגיל צעיר ולמד נגינה בפסנתר אצל אילונה וינצה-קראוס באקדמיה למוזיקה בתל אביב. בשנת 1959 השתתף בכיתות אמן של אדוארד שטוירמן. בשנת 1962 למד בג'וליארד לתואר ראשון במוזיקה אצל אירווין פרוינדליך. הוא המשיך את לימודיו אצל ברנרד וגנאר וג'ייקוב דרוקמן ובשנת 1965 קיבל תואר מוסמך למוזיקה.

קריירת הוראה
------------

בין השנים 1960 ו-1962 לימד פסנתר באקדמיה למוזיקה בתל אביב. בשנת 1972 התמנה למנהל אמנותי של ה"מוזיקה דה קאמרה", משרה בה התמיד עד 1980. בשנת 1971 החל ללמד בבית הספר ג'וליארד למוזיקה. הוא מלמד שם ספרות פסנתר ולימודי משתלמים מאז 1991 ובשנת 2001 היה לפרופסור למוזיקה קאמרית.

ברוך ארנון מתגורר כיום בניו יורק ועוסק שם בהוראה.

לקריאה נוספת
------------

* Vladimir Ashkenazy|Ashkenazy, Vladimir. *Collins Encyclopedia of Classical Music*. Collins; new ed (2000) (מסת"ב 978-0-00-472390-7).
* Philip, Robert. *Performing Music in the Age of Recording*. Yale University Press (2004) (מסת"ב 978-0-300-10246-8).
* Hall, Charles J. *Chronology of Western Classical Music, Volume 2*. Routledge (2002) (מסת"ב 978-0-415-94216-4).
* Neal Zaslaw|Zaslaw, Neal. *Mozart's Symphonies: Context, Performance Practice, Reception*. Oxford University Press; reprint ed (1991) (מסת"ב 978-0-19-816286-5).

קישורים חיצוניים
----------------

* Juilliard online
**ג'ון טרייסי מוריסון** (באנגלית: **John Tracy Morrison**;‏ ‏25 בדצמבר 1860 – 20 בדצמבר 1915) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיידהו, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איידהו השישי בשנים 1903–1905.

ביוגרפיה
--------

ג'ון מוריסון נולד במחוז ג'פרסון שבפנסילבניה. ב-1886 הוא נשא לאישה את גרייס דרלינד מקיי. ב-1887 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ווסטר. ב-1890 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קורנל ועבר לקולדוול, איידהו, שם הוא היה לעורך דין מצליח וחבר פעיל בכנסייה הפרסביטריאנית המקומית. חמש פעמים הוא שימש כחבר באספה הלאומית של הכנסייה.

ב-1891 היה מוריסון פעיל בייסוד הקולג' של איידהו, שימש כאחד מחברי הסגל המקוריים שלו, ולימד אנגלית והיסטוריה. ב-1863 הוא היה לחבר בחבר הנאמנים של המוסד, תפקיד בו הוא שימש עד 1904.

ב-1896 הוא התמודד ללא הצלחה על מושב בבית המחוקקים של איידהו, ובשנים 1897–1900 הוא שימש כיושב ראש הוועדה המרכזית של המפלגה הרפובליקנית באיידהו.

ב-1902 נבחר מוריסון כמועמד הרפובליקנים למשרת מושל איידהו. הוא נבחר לתפקיד לאחר שהביס את המושל הדמוקרטי המכהן, פרנק האנט. במהלך כהונתו כמושל, הונהגה מערכת לבדיקת מידות ומשקלות של המדינה, חוקק חוק לאספקת מזון לעניים, והוקם בית ספר רפורמיסטי בסנט אנתוני.

ב-1904 ביקש מוריסון להיבחר לתקופת כהונה שנייה כמושל, אך הוא לא נבחר בבחירות המקדימות של הרפובליקנים, ותחת זאת נבחר פרנק גודינג. לאחר תום כהונתו כמושל בינואר 1905, שב מוריסון לקולדוול, וחידש את עיסוקו בעריכת דין.

ג'ון מוריסון נפטר בבויסי ב-20 בדצמבר 1915. הוא נטמן בבית הקברות מוריס היל שבעיר.

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'ון מוריסון באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית)
* ג'ון מוריסון באתר The Political Graveyard (באנגלית)
* ג'ון מוריסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ג'ון מוריסון, באתר אגודת המושלים הלאומית

| מושלי איידהו איידהואיידהו |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| ג'ורג' ליירד שופ • נורמן בושנל וילי • ויליאם מקונל • פרנק סטיוננברג • פרנק האנט • ג'ון מוריסון • פרנק גודינג • ג'יימס בריידי • ג'יימס האולי • ג'ון היינס • מוזס אלכסנדר • דייוויד ויליאם דייוויס • צ'ארלס מור • הנרי קלרנס בולדרידג' • צ'ארלס בנג'מין רוס • ברזילה קלארק • קלרנס אלפרד בוטולפסן • צ'ייס קלארק • קלרנס אלפרד בוטולפסן • צ'ארלס גוסט • ארנולד ויליאמס • צ'ארלס ארמינגטון רובינס • לאונרד ג'ורדן • רוברט סמיילי • דון סמואלסון • ססיל אנדרוס • ג'ון אוונס • ססיל אנדרוס • פיל באט • דירק קמפת'ורן • ג'ים ריש • בוץ' אוטר • בראד ליטל |  |

 |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1186276738
* VIAF: 4280155832966033490005
* WorldCat: viaf-4280155832966033490005

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "SD לוגרונייס" או "UD לוגרונייס".

**מועדון דפורטיבו לוגרונייס SAD** (בספרדית: **Club Deportivo Logroñés, S.A.D.**) היה מועדון כדורגל ספרדי מהעיר לוגרוניו, הממוקמת בלה ריוחה שבספרד. ב-2009 הורד המועדון לליגה הספרדית החמישית וחדל מלהתקיים.

היסטוריה
--------

לאחר שמועדון הכדורגל CD לוגרוניו הפסיק את פעולתו עקב מלחמת האזרחים בספרד, ב-30 במאי 1940 הוקם המועדון "CD לוגרונייס".

הוא החל את דרכו בליגה הספרדית הרביעית, ובסוף עונת 1949/1950 כבר עלה לליגה הספרדית השנייה.

במהלך השנים הבאות נדד המועדון בין הליגות הנמוכות, וב-14 ביוני 1987 עלה המועדון לראשונה בתולדותיו ללה ליגה. בעונת 1989/1990 הגיע המועדון לעונת השיא שלו, כשהקבוצה סיימה במקום השביעי בליגה, במרחק שתי נקודות בלבד מהשתתפות בליגה האירופית.

את עונת 1994/1995 סיימה הקבוצה עם 13 נקודות בלבד, וירדה לליגה השנייה. בעונה שלאחריה עלתה הקבוצה חזרה ללה ליגה, אך ירדה שוב בתום עונת 1996/1997, בה סיימה שוב במקום האחרון בטבלה. הייתה זו העונה האחרונה של המועדון בלה ליגה.

בתום עונת 1999/2000 ירדה הקבוצה מהליגה השנייה לליגה הרביעית בעקבות קשיים פיננסיים. בתום העונה סיימה הקבוצה במקום הראשון ועלתה לליגה השלישית. בתום עונת 2003/2004 ירדה שוב הקבוצה ליגה עקב בעיות כספיות, אך חזרה לליגה השלישית לאחר שתי עונות. בתום עונת 2007/2008 שוב ירדה לליגה הרביעית בשל בעיות תקציביות.

ב-4 בינואר 2009 עלו למגרש רק תשעה שחקנים למשחק נגד דפורטיבו ארנדו, במחאה על אי קבלת משכורתם. למשחק הבא לא עלו כלל שחקנים, ובשל כך הורידה פדרציית הכדורגל הספרדית המלכותית את המועדון לליגה החמישית, והמועדון פסק מלהתקיים, כשבמקומו הוקמו שני מועדוני כדורגל: SD לוגרונייס ו-UD לוגרונייס.

בסך הכל שיחקה הקבוצה 9 עונות בלה ליגה, 18 עונות בליגה הספרדית השנייה, 11 עונות בליגה הספרדית השלישית ו-29 עונות בליגה הספרדית הרביעית.

מאמנים מפורסמים
---------------

* חאבייר אירורטה (1988–1989)
* בלגוג'ה פאונוביץ' (1994)
* חואנד ראמוס (1995–1996)
* ויקטור מוניוס (1997–1998)
* קיקה סטיין (2007–2008)

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של CD לוגרונייס (בספרדית)
* אתר האוהדים הלא-רשמי של לוגרונייס (בספרדית)

* פרופיל, באתר Transfermarkt

* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sin el CD Logroñés; LaRioja.com, 8 August 2009
2. ↑  Mérida y Logroñés descienden por deudas con sus jugadores (Mérida and Logroñés relegated for debts to players)
3. ↑  El Logroñés, en la calle (Logroñés, in the streets)
4. ↑  Un gran VACÍO en la historia del Logroñés (A great VOID in Logroñés' history) (אורכב 27.08.2009 בארכיון Wayback Machine)
ברוס באק (באנגלית: **Bruce Buck**) (נולד ב-1946) הוא חבר הנהלת הסניף הלונדוני של חברת עורכי הדין האמריקאית "סקאדן, ארטס, מגס, לטרן ופוקס" ויו"ר מועדון הכדורגל צ'לסי לשעבר. הוא אחראי על עסקי הנדל"ן וההשקעות בנכסים של החברה. הוא בוגר תואר שני במשפטים ונחשב לעורך דין מצליח ולאיש עסקים מבריק.

קריירה
------

ברוס באק התחיל לעבוד כעורך דין כבר בשנת 1983. הוא עבר לעבוד מניו יורק לאנגליה לשליחות של שלוש שנים ונשאר שם עד היום. לאחר שפרש מחברת עורכי הדין הראשונה שלו הוא עבר לחברה A&M והחל לקדם את נכסיה של החברה. מאז הוא נשאר בחברה (ששינתה שם עם השנים). באק מייצג חברות אירופאיות גדולות שונות בתחומי משפטים הקשורים להנפקות הון ולהסכמים כספיים בין חברות גדולות.

הקשר לצ'לסי
-----------

הקשר בין באק לצ'לסי התחיל כשבמסגרת תפקידו ייצג באק בכמה משפטים את אחת מחברותיו של המולטי מיליארדר הרוסי רומן אברמוביץ'. אברמוביץ' התרשם ממנו ומינה אותו לאחד מיועציו בתחום המשפטי והעסקי.

לאחר שקנה ב-140 מיליון פאונד את כל מניותיה של חברת ההשקעות של מועדון הכדורגל צ'לסי בבורסה, הוא הפך לאחד האנשים בעלי ההשפעה במועדון הכדורגל הגדול. זה היה הצעד הראשון שלו במועדון, שאותו הוא אוהד כבר משנות ה-80. באק הוא האדם היחיד שיש לו מניות של המועדון, למעט רומן אברמוביץ', הבעלים של המועדון. הוא נוטה לשמור על פרופיל נמוך וזוהי אחת העובדות שהובילה למעמדו החזק במועדון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברוס באק** בוויקישיתוף
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**אורי חנוך** (1928, קובנה, ליטא - 1 בספטמבר 2015, כפר שמריהו) היה חבר מועצת המנהלים של ועידת התביעות, אחד מנציגיהם בפועל של הניצולים יהודי ליטא במשא ומתן מול ממשלת ליטא, יו"ר האגודה של ניצולי מחנות דכאו, לנדסברג וקאופרינג בישראל, חבר הנהלה של קרן הזיכרון של בווריה, המופקדת על שימור מחנות דכאו ופלוסנבירג, חבר הנהלה של ארגון ההשבה העולמי היהודי איל"ר - WJRO ומדליק משואה "יד ושם" לשנת 2006.

ביוגרפיה
--------

אורי חנוך נולד למשפחה ציונית ולמד בבית ספר עברי בקובנה. כנער היה חניך בתנועת בית"ר. ב-1941, בגיל 13, הוכנס עם משפחתו לגטו קובנה ועבד במשרד גרמני. הצטרף למחתרת בגטו וסיכן את חייו כשגנב אישורי עבודה, בעזרתם איפשר ליהודים לברוח מהגטו. בעת אקציה שנערכה בגטו, החביא חנוך את אחיו בן התשע ובכך הציל את חייו. הוא לא גילה היכן מסתתר האח גם כשהוכה על ידי הגרמנים עד עילפון. הוריו, סביו ואחותו נספו במחנות.

חנוך גורש לדכאו בטרנספורט באפריל 1945. כשהרכבת הופצצה נמלט ליערות, שם נמצא לאחר מספר ימים על ידי כוחות בעלות הברית. שלושה חודשים לאחר המלחמה מצא את אחיו. האח דניאל חנוך תועד לפני מספר שנים בסרט "פיצה באושוויץ".

בעדותו ב"יד ושם" אמר חנוך על הגרמנים "על שגזלתם מאתנו את היכולת להרגיש, לאהוב, לבכות, לצחוק - על כך לא אסלח לכם".

לאחר המלחמה עבד חנוך כמחנך בגרמניה ובאיטליה, עד שעלה לארץ ישראל בשנת 1946 באוניית המעפילים "וג'ווד" והצטרף כחבר לקיבוץ אלונים.

ב-1948 הצטרף לפלמ"ח לגדוד הרביעי והשתתף בשחרור ירושלים מהמצור. הוא המשיך לשרת כקצין בצה"ל עד 1951.

במשך עשור עבד בחברות תעשייה שונות. ב-1961 הפך ליזם והקים את מפעל הפלסטיק "פולייר".

פעילותו לשימור זיכרון השואה
---------------------------

מלבד עיסוקיו כאיש עסקים, הקדיש חנוך את חייו לשיפור חייהם של ניצולי השואה ולשימור זיכרון השואה בישראל ובגרמניה. על פעילות זו הוענק לו אות הצטיינות מנשיא גרמניה. חנוך היה חבר מועצת המנהלים של ועידת התביעות, ופעל מטעמה במשא ומתן מול ממשלת ליטא. הוא כיהן כיו"ר האגודה של ניצולי מחנות דכאו, לנדסברג וקאופרינג בישראל וחבר הנהלה של קרן הזיכרון של בוואריה, המופקדת על שימור מחנות דכאו ופלוסנבירג. בשנים האחרונות לפני פטירתו, פעל להשבת רכושם של יהודי ליטא במסגרת ארגון ההשבה העולמי היהודי איל"ר – WJRO. נבחר להשיא משואה ברחבת מוזיאון יד ושם בערב יום הזיכרון לשואה בשנת 2006.

ראו גם
------

* קבוצת ה-131

לקריאה נוספת
------------

אורי חנוך, יהודית חנוך, **סיפור שלא סיפרתי** - מקובנה ודכאו לחיים חדשים (אוטוביוגרפיה), הוצאת יד ושם, 2018

קישורים חיצוניים
----------------

* עדות אורי חנוך, באתר יד ושם
* עדות מצולמת אורי חנוך, מדליקי משואות תשס"ו, באתר יד ושם
* חברי האספה הכללית(הקישור אינו פעיל), באתר איל"ר
* עדותו של האח דני חנוך, באתר בית לוחמי הגטאות
* אתר למנויים בלבד עופר אדרת, "אני לא זוכר אם התחבקנו. אני חושב שלא", באתר הארץ, 18 בספטמבר 2015 סרטונים
* יעקב בר-און, ‏ממחנות הריכוז לקרב על ירושלים: השורד שלא נכנע לעולם, באתר מעריב אונליין, 2 במאי 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  מתוך עדותו של אורי חנוך ב'יד ושם'
2. ↑  אפרים לפיד, האיש שהפך לוחם עבור המדינה וניצולי השואה, ‏Israel Defense‏, 27.11.2019

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007419140805171
* GND: 1221313592
* ISNI: 0000 0005 0059 5144
* LCCN: no2019111969
* VIAF: 189155104036776202522
* WorldCat: lccn-no2019111969

 |
**ראול לאפורטרי** (בצרפתית: **Raoul Laporterie**;‏ 13 באוגוסט 1897 – ?) היה ראש עיריית בסקונס (Bascons) בשנים 1935–1971 וחסיד אומות העולם צרפתי שהציל כ-1,600 יהודים.

ביוגרפיה
--------

לאפורטרי נולד בעיירה בסקונס שבמחוז לנדס בדרום-מזרח צרפת ב-13 באוגוסט 1897.

במהלך מלחמת העולם הראשונה לאפורטרי נלקח בשבי הגרמני, ולאחר המלחמה הוענקו לו מדליית הבורחים מהשבי (Médaille des évadés), מדליית המארן ומדליית ורדן.

ב-11 באוקטובר 1934 נבחר לאפורטרי למועצת העיר של בסקונס, וב-12 במאי 1935 נבחר לראש העיר.
לאחר כיבוש צרפת על ידי גרמניה, לאפורטרי המשיך לגלות התנגדות חשאית לגרמנים, ואף היה שותף להפצת העיתון המחתרתי "Le Franc Tireur".

### מעשה ההצלה

במהלך המלחמה לאפורטרי כיהן כראש העיר של העיירה בסקונס, שנמצאה ב"אזור החפשי" בשליטת ממשלת וישי. בבעלותו הייתה חנות בעיירה מון דה-מרסן (Mont-de-Marsan) שבשטח הכבוש. לאפורטרי, אשר הבין את כוונותיהם הנאצים בקשר ליהודים, לא הזדהה עם המדיניות הנאצית אותה החשיב כפשעים נגד האנושות. הוא ניצל את מעמדו כראש עיר וכדמות מוכרת לנאצים, על מנת להציל מאות יהודים ולא יהודים. בתוקף תפקידו הוא קיבל אשרת מעבר שאפשרה לו לעבור באופן חפשי במעבר הגבול בין החלק הכבוש של צרפת לאזור החופשי. בכל נסיעה כזו, נהג לאפורטרי להבריח אנשים, מזון, מידע וכיוצא בזאת בין האזורים. בנוסף, הוא נתן מחסה ליהודים ולא-יהודים שנרדפו על ידי הנאצים בביתו. לנשים לרוב היה נותן מסמכים שהציגו אותן במקרה הצורך כאשתו.

לאפורטרי סירב לקבל תשלום תמורת מעשיו, אף שהיה נתון בסכנה חמורה אם מעשיו היו מתגלים. באחת מהברחותיו, בשנת 1942, המשטרה חשפה יהודיה שהתחזתה לאשתו של לאפורטרי, ולאפורטרי ירד למחתרת.

### לאחר המלחמה

ב-10 במאי 1945 נבחר לאפורטרי שוב לראש עיריית בסקונס, ובהמשך כיהן כראש העיר למשך שלוש קדנציות נוספות, עד ל-25 במרץ 1971. בשנת 1973 קיבל לאפורטרי תואר "ראש עיר של כבוד".

הכרה והנצחה
-----------

בשנת 1945 זכה לאפורטרי בצלב המלחמה (croix de gurre).

בתאריך ה-18 במרץ 1976 הוכר לאפורטרי כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם.

בשנת 1989 הוענק ללאפורטרי עיטור לגיון הכבוד.

לקריאה נוספת
------------

* Bacque, James. Just Raoul. Rocklin: Prima Publishing. 1992

הערות שוליים
------------

1. 1 2  תיק חסיד אומות העולם מארכיון יד ושם
2. ↑
3. ↑  ראול לאפורטרי, באתר "יד ושם" (באנגלית)
4. ↑
5. ↑
6. ↑  Bacque, James. Just Raoul. Rocklin: Prima Publishing. 1992

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ראול לאפורטרי"**.
**התיאטרון ההיסטורי** (בצרפתית **Théâtre-Historique**) היה תיאטרון פריזאי שהוקם עבור אלכסנדר דיומא האב בשדרות ההיכל, באמצע המאה התשע עשרה. התיאטרון נועד להציג מחזות היסטוריים, בעיקר על פי ספריו ההיסטוריים של דיומא, אך לאחר כמה שנות פעילות נקלע לקשיים כספיים, נמכר ובהמשך פורק לצורכי הקמת כיכר הרפובליקה.

על פי ספר זכרונות של דיומא משנת 1867, המחזה "המוסקטרים", המבוסס על הספר שלושת המוסקטרים, הוצג לראשונה ב-27 באוקטובר 1845 בתיאטרון דה ל'אמביגו-קומיק. בהזדמנות זו פגש דיומא את הדוכס מונפנסיה בן ה-21, בנו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים. מונפנסיה המריץ בדיומא לפתוח תיאטרון משלו ולגבי איסור פתיחת התיאטרונות הנוספים, פעל הדוכס לקבלת רישיון מיוחד עבור דיומא. מעורבות הדוכס היא שהביאה לכינוי התיאטרון בשם "תיאטרון מונפנסיה" (Théâtre Montpensier).

התיאטרון הוקם במבנה משופץ של הקרקס האולימפי. הצייר-מעצב סשאן ניהל את בניית הבניין לצד האדריכל דה דרו. דיטרל ודספלשין סייעו בקישוט התיאטרון. התיאטרון, שהוזמן על ידי דיומא בעזרתו של דוכס מונפנסיה, כדי לקדם עיבודים תיאטרליים לרומנים שלו, נחנך ב-20 בפברואר 1847 תחת השם "תיאטרון היסטורי" עם המלכה מרגו, מחזה בשתים-עשרה מערכות מאת דיומא ואוגוסט מאקה על פי הרומן באותו שם. אחריו הגיע הפרש מהבית האדום, המבוסס על הרומן באותו שם והרוזן ממונטה כריסטו, שהופעותיו נקטעו על ידי מהפכת 1848, צעירי המוסקטרים, אביר הרמנטל, מלחמת הנשים, הרוזן הרמן ואורבן גרנדיר. דיומא אירח גם מחזה של אונורה דה בלזק (1848). אבל הפאר של ההפקות והאירועים הפוליטיים הוביל את הבמאי הושטיין להתפטר ואת דיומא לפשוט את הרגל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תיאטרון היסטורי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Le théâtre d’Alexandre Dumas dans le « Courrier de Paris » de L’Illustration (בצרפתית)
2. ↑  Théâtre-Historique (בצרפתית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1057905100
* LCCN: no2004103866
* VIAF: 155123607
* WorldCat: lccn-no2004103866

 |
**הווארד אלכסנדר סמית'** (בשם מלא באנגלית: **Howard Alexander Smith**‏; 30 בינואר 1880 – 27 באוקטובר 1966) היה פוליטיקאי, משפטן ואקדמאי אמריקאי שייצג את מדינת ניו ג'רזי בסנאט של ארצות הברית בשנים 1944–1959. סמית' היה דודו של פיטר דומיניק, שכיהן כסנאטור מטעם מדינת קולורדו.

ביוגרפיה
--------

הווארד אלכסנדר סמית' נולד בניו יורק לאברם אלכסנדר וסו לן (לבית בנדר) סמית'. אביו היה רופא ומורה. סמית' למד בבית הספר קאלטר שבניו יורק ואז נרשם לאוניברסיטת פרינסטון בניו ג'רזי. בפרינסטון הוא למד משפטים, מדע המדינה ואת המשפט המקובל כאשר וודרו וילסון היא נשיא האוניברסיטה. ב-1901 קיבל תואר ראשון, ובהמשך קיבל תואר ראשון במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה ב-1904. ב-1902 נישא סמית' להלן דומיניק, אותה הכיר בעת לימודיו באוניברסיטת קולומביה, ונולדו להם שתי בנות ובן. בת אחת, הלן סמית' שומייקר (1993-1903), הייתה סופרת, פסלת ומנהיגה בכנסייה. היא בעצמה נישאה לכומר אנגליקני הנודע סם שומייקר ב-1925.

סמית' התקבל ללשכת עורכי הדין של מדינת ניו יורק ב-1904 והחל לעבוד כעורך דין בניו יורק בחברה לסיוע משפטי. בשל בריאות לקויה, הוא עבר לקולורדו ספרינגס שבקולורדו, שם המשיך לעבוד בעריכת דין עד לשנת 1917. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא עבד במִנהל המזון של ארצות הברית בקולורדו ולאחר מכן בוושינגטון הבירה. ב-1919 עבר לניו ג'רזי, ושימש כמזכיר מנהלי (עוזר לנשיא האוניברסיטה) באוניברסיטת פרינסטון בשנים 1920–1927. לאחר מכן שימש כמרצה בפקולטה לפוליטיקה של אוניברסיטת פרינסטון (1930-1927). הוא לימד יחסים בינלאומיים ומדיניות חוץ.

בעודו ממשיך להתגורר בניו ג'רזי, חידש סמית' את עבודתו כעורך דין בעיר ניו יורק. הוא התחיל להיות פעיל בפוליטיקה הארצית, וסייע בהקמת מועצת המדיניות הרפובליקנית של ניו ג'רזי ב-1933 והתמנה לגזבר הוועדה הרפובליקנית של מדינת ניו ג'רזי ב-1934. לימים נבחר ליושב ראש ועדה זו, וכיהן כחבר הוועדה הרפובליקנית הלאומית בשנים 1943-1942. ב-7 בנובמבר 1944 נבחר להחליף את ארתור וולש בסנאט של ארצות הברית, שבעצמו מונה באורח זמני לסנאט בעקבות מותו של ויליאם ברבור.

הוא נבחר מחדש ב-1946 וב-1952 וכיהן בסנאט עד 3 בינואר 1959. הוא כיהן כיו"ר ועדת העבודה והרווחה הציבורית של הסנאט האמריקאי בשנים 1953–1955, והיה שותף לניסוח חוק סמית'-מונדט שהגדיר את התנאים בהם ממשלת ארצות הברית רשאית לעסוק בדיפלומטיה ציבורית. הלקראת הבחירות לסנאט ב-1958 בחר שלא להתמודד לסנאט, אך שימש כיועץ מיוחד לענייני חוץ למזכיר המדינה של ארצות הברית מ-1959 עד 1960.

באוקטובר 1966 הלך סמית' לעולמו בפרינסטון, בן 86 במותו. הוא נטמן בבית העלמין של העיר.

קישורים חיצוניים
----------------

* הווארד סמית' באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  הווארד סמית' באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
2. ↑  הווארד אלכסנדר סמית', באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 2883 8084
* LCCN: n85185913
* NARA: 10569909
* SNAC: w6q81hhd
* US Congress: S000553
* VIAF: 38355301
* WorldCat: lccn-n85185913

 |
**דרור ארד-אילון** (נולד ב-16 באפריל 1960) הוא שופט בית המשפט המחוזי מרכז בלוד. שימש בעבר כיו"ר ועדת האתיקה הארצית של לשכת עורכי הדין (2013-2003).

ביוגרפיה
--------

בוגר תואר ראשון בפילוסופיה ובמדעי המחשב (1987), תואר ראשון במשפטים (1991) ותואר שני בפילוסופיה בתחום הפרשנות המשפטית (1993), כולם באוניברסיטה העברית בירושלים.

התמחה בפרקליטות מחוז ירושלים ובפרקליטות המדינה. לאחר מכן היה במשך חמש שנים שכיר במשרדו של עו"ד אמנון זכרוני, ומאז 1999 הוא היה בעליו של משרד עורכי דין קטן. במקביל, הוא מרצה לאתיקה ותורת המשפט, ובין היתר לימד בפקולטות למשפטים של האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת חיפה והמרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן.

היה פעיל בלשכת עורכי-הדין מאז 1999, ויו"ר ועדת האתיקה הארצית של הלשכה מאז 2003.

בשנים 2005 ו-2009 היה בין המועמדים לתפקיד היועץ המשפטי לכנסת.

משרדו היה חבר במרכז השופט חיים כהן המספק שירותי עריכת-דין פרו בונו לאוכלוסיות חלשות ובמקרים של הפרת זכויות אדם.

שימש כעורך דינם של נאשמים במשפטים פליליים רבים ובהם פרשת יוסף זהר, פרשת יוסף רייש, משפטו של נחום מנבר, משפטו של יצחק מרדכי, פרשת יגאל תומרקין (פסק הדין הראשון בו בוטל כתב אישום בשל הגנה מן הצדק).

ערך עם פרופ' יורם רבין ועו"ד יניב ואקי את **ספר דייוויד וינר, על משפט פלילי ואתיקה** שיצא בשנת 2009 בהוצאת לשכת עורכי הדין, לזכרו של ד"ר דייוויד וינר.

ב-2021 הצטרף ארד-אילון למשרד עורכי הדין ברנע ג'פה לנדה כיועץ מיוחד.

ארד-אילון הרבה להתבטא בסוגיות שעל סדר היום הציבורי, ובין היתר הוא היה בעל טור ב-ynet.

באפריל 2022 נבחר ארד-אילון על ידי הוועדה לבחירת שופטים לתפקיד שופט בית המשפט המחוזי מרכז-לוד.

חיים אישיים
-----------

ארד-אילון נשוי לעו"ד לבנת קלינה ואב לחמישה, אחיו של איש יחסי הציבור איל ארד ואחיה של הג'ודוקא יעל ארד. אביו, אריה ארד, היה עיתונאי בעיתון "דבר", בגלי צה"ל ובקול ישראל. אמו ד"ר עפרה אילון היא פסיכולוגית והייתה מרצה בכירה באוניברסיטת חיפה.

קישורים חיצוניים
----------------

* דרור ארד-אילון, עורכי דין, באתר News1 מחלקה ראשונה
* דרור ארד-אילון, עורכי דין, באתר דנסגייד
* "החקירה האחרונה של דייוויד וינר", ספר דייוויד וינר (עורכים, ד' ארד-אילון, י' רבין, י' ואקי), 2009.
* דף המאמרים של ארד-אילון, ב-ynet
* מאמרים פובליציסטיים של ארד-אילון בנושא חופש וזכויות הפרט(הקישור אינו פעיל)
* דבר יו"ר ועדת האתיקה הארצית - הרפורמה בדין המשמעתי, "אתיקה מקצועית" - 27, 12 ביולי 2008
* דבר יו"ר ועדת האתיקה הארצית - המאבק על חסיון עורך-דין לקוח, "אתיקה מקצועית" - 26, 4 במאי 2008
* אבישי מתיה, ‏"הקלות שבה אדם נעצר בישראל היא בלתי נסבלת", באתר גלובס, 20 בפברואר 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  דף הספר דייוויד וינר - על משפט פלילי ואתיקה באתר "הפרקליט"
2. ↑  דרור ארד-אילון - יועץ מיוחד במשרד ברנע ושות'. באתר ברנע
3. ↑  ניצן שפיר, ‏22 שופטים חדשים מונו למחוזי; אושר שימוע פומבי למועמדים לעליון, באתר גלובס, 11 באפריל 2022
4. ↑  לילך ויסמן, ‏פרופיל עסקי אנשי הקשר של איל ארד, באתר גלובס, 12 באוגוסט 2010

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007443211805171
* LCCN: no2010088793
* WorldCat (עם LCCN): no2010-088793

 |
הרב **טוביה הורוביץ** (ה'תרכ"ה – י"ב בניסן ה'תש"א, אפריל 1941) היה רב ואב בית דין העיר שנדישוב שבגליציה.

תולדותיו
--------

טוביה הורוביץ נולד בשנת ה'תרכ"ה לרבי אברהם אבא הורוביץ נכדו האחרון של הרב נפתלי צבי הורוביץ מייסד שושלת חסידות רופשיץ בגליציה. אביו היה רב בעיר שנדישוב וסבו של הרב טוביה הורוביץ היה הרב יעקב הורוביץ שהיה רבה של העיר מעליץ, בנו של הרב נפתלי צבי האדמו"ר הראשון לשושלת רופשיץ. אמו הייתה הרבנית רייזא וינברגר, בתו של הרב מנחם מענדל וינברגר שהיה רבה של העיר דוקלה.

נישא לרבנית טשרנע דים.

הרבנות
------

כיהן כאב"ד שנדישוב עד לאחר מלחמת העולם הראשונה.

בעת מלחמת העולם הראשונה היה נתון הרב הורוביץ בסכנה ביחד עם כל יהודי עירו. לאחר תום המלחמה הוא החליט להגר לעיר קרקוב בפולין והתיישב בה. אחר כך, במשך חמש שנים, בין שנת ה'תרפ"ב לשנת ה'תרפ"ז הוא התגורר בארצות הברית, שם השתכן בעיר ניו יורק וייסד בה את העמותה העולמית "עזרת אלמנות ויתומים".

בי"ב ניסן של שנת ה'תש"א נרצח הרב טוביה הורביץ על ידי חייל נאצי בשואה לא רחוק מהעיר לובלין שם נקבע ציון קבורתו.

משפחתו
------

הרב הורוביץ נישא לרבנית טשרנע דים שהיא בת הרב אשר משה לעמל דים. ילדיהם:

* בנו, אשר לעמל הורוביץ. ממלא מקום אביו בשנדישוב (נפטר ה'תרצ"ג) מחבר הספר "שערי חיים"
* בנו, ישראל דוד הורוביץ. אדמו"ר משנדישוב-שאץ בניו יורק (נפטר ה'תשכ"ז)
* בנו, מנחם דוב בן-ציון הורוביץ. היה אב"ד פרשווייץ

קישורים חיצוניים
----------------

* מאיר וונדר, ר' טוביה ב"ר אברהם אבא הורביץ, **אנציקלופדיה לחכמי גליציה** ב, ירושלים: מכון להנצחת יהדות גליציה, תשמ"ב, עמ' 213–214, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
* יצחק אלפסי, ה19. ר' טוביה משענדישוב, **החסידות מדור לדור** א, ירושלים: מכון דעת יוסף, תשנ"ה, עמ' 270, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  **החסידות מדור לדור – א**, עמ' 270
2. ↑  ישנן שתי גרסאות מתי התמנה:  
א. בתאריך ל' שבט ה'תרס"ה לאחר פטירת אביו, הרב אברהם אבא הורוביץ 
 – על פי **אנציקלופדיה לחכמי גליציה – ב**  
ב. עוד בחיי אביו – על פי **הסידות מדור לדור – א**
3. ↑  אשר למל הורביץ, **שערי חיים**, תרע"ב, באתר היברובוקס
**מניה דואלית** היא מניה שנסחרת בשתי זירות מסחר - לרוב במדינה בה פועלת החברה, ובבורסה במדינה גדולה אחרת.

בישראל
------

בשנת 2000 הוכנס תיקון מס' 21 לחוק ניירות ערך ונוסף לו פרק ה'3, העוסק ברישום כפול, כלומר בניירות ערך הרשומים למסחר גם בבורסה בחו"ל. התיקון הגדיר את התנאים בהן יכולות חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב להירשם גם בכמה בורסות חיצוניות - הבורסה לניירות ערך בלונדון, נאסד"ק והבורסה לניירות ערך בניו יורק.

החוק מגדיר את הכללים אשר על פיהם צריכות להתנהל חברות המבצעות רישום כפול, ואת דרך העברת המניות בין הבורסות, וזאת מכיוון שלעיתים עלולים להיווצר פערי מחירים בין שערי המניות בבורסות השונות אשר מאפשרים ביצוע ארביטראז' בין הבורסות אשר שעות פעילותן שונות. תחילה נקבע כי הוא יחול על חברות הרשומות בורסה לניירות ערך בניו יורק וברשימה הראשית של בורסת נאסד"ק. במאי 2004, הותר גם לחברות ישראליות שנסחרות ברשימה הראשית של הבורסה לניירות ערך בלונדון, לבצע רישום כפול. בספטמבר 2004, הותר גם לחברות ישראליות הנסחרות ברשימת ה-Small Cap של בורסת נאסד"ק לבצע רישום כפול. ה-Small Cap היא רשימה של חברות בעלות שווי שוק נמוך יותר מזה של אלה הרשומות ברשימה הראשית של נאסד"ק. 

מספר חברות אמריקאיות ביצעו רישום כפול בבורסה בתל אביב לאחר שרכשו חברות ישראליות: בפברואר 2001 חברת פוליקום שרכשה את חברת אקורד הישראלית, הייתה החברה הזרה הראשונה שנרשמה למסחר בתל אביב. אך לאחר זמן קצר הודיעה כי תמחק את מניותיה מהמסחר. חברת וריפון שרכשה את חברת "ליפמן הנדסה אלקטרונית" הישראלית נרשמה למסחר בורסה בתל אביב, ואף נכללה במדד ת"א 25, לאחר יותר מ-3 שנים של סחירות כפולה בארץ ובבורסה בניו יורק. החליטה הנהלת החברה כי הסחירות הכפולה איננה משרתת אותה עוד והיא חדלה להיסחר בארץ.

קישורים חיצוניים
----------------

* יואב יצחק, חברות הרשומות בחו"ל יוכלו להנפיק ניירות המירים בבורסת תל אביב, מעריב, 3 באפריל 1989
* עידו אלון, הכי טוב רישום כפול - אז למה הגדולות אינן באות?, באתר TheMarker‏, 14 באוקטובר 2004
* טלי ציפורי, ‏אופציות למניות: למה עובדים מעדיפים לממשן לא בארץ?, באתר גלובס, 23 במרץ 2011
* טלי ציפורי, ‏עשור לחוק הרישום הכפול - למשקיע הקטן אין סיבה לחגוג, באתר גלובס, 24 במרץ 2011
* עו"ד ערן אלהרר, חברות דואלית - אליה וקוץ בה, באתר ברנע, 23 בפברואר 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  חוק ניירות ערך­ (תיקון מס' 21), התש"ס-­2000, ס"ח 1749 מ-6 באוגוסט 2000
2. ↑  אלי דניאל, ישראליות הנסחרות בלונדון יוכלו להירשם גם בת"א, באתר TheMarker‏, 16 במאי 2004
3. ↑  הארץ, אושר הרישום הכפול על חברות הרשומות ב-Small Cap בנאסד"ק, באתר TheMarker‏, 28 בספטמבר 2004
4. ↑  איי אונליין, פוליקום שרכשה את אקורד מבצעת רישום כפול בבורסה בתל-אביב, באתר TheMarker‏, 8 בפברואר 2001  
הארץ, רישומה, התמים לכאורה, של פוליקום למסחר בבורסת תל אביב, באתר TheMarker‏, 12 בפברואר 2001
5. ↑  ירון פרידמן, ‏אחרי ניצול הרישום הכפול בעסקת אקורד: פוליקום נמחקת מהמסחר בתל אביב, באתר גלובס, 22 באוקטובר 2001
6. ↑  עומרי כהן, לידר: "מיזוג וריפון וליפמן היה מהלך נכון", באתר הארץ, 15 בינואר 2007
7. ↑  רון שטיינבלט ושירי חביב ולדהורן, ‏מטאלינק ו-וריפון מצטרפות למצעד המניות נמחקות בבורסה של תל אביב, באתר גלובס, 14 במרץ 2010
**רדיו 538** (בהולנדית: **Radio 538**) היא תחנת רדיו שפועלת בהולנד החל משנת 1992. זו תחנת רדיו השנייה בפופולריות במדינה.

היסטוריה
--------

"רדיו 538" הוקמה בשנת 1992 על ידי עובדי לשעבר של Radio Veronica וניצלה תדרים של תחנה זו. אולפן התחנה היה ממוקם בעיירה בוסום בצפון הולנד. בסוף שנות ה-90 התחנה עברה להילברסום למתחם ליד העירייה. החל משנת 2012 כל היחידות של הקבוצה הועברו למתחם חדש בשטח של 4400 מ"ר.

בשנים 1992–1995 שירודי רדיו עבוד בכבל בלבד. רק בשנת 2003 תחנה קיבלה הקצאה של תדר ארצי והיא משדרת ב-102 MHz. במאי 2005 התחנה נמכרה ל- Talpa Holding ובשנת 2007 השליטה עברה ל-RTL Nederland. בשנת 2015 השליטה חזרה ל-Talpa Holding.

שידורי "רדיו 538" מיועדות בעיקר לאוכלוסייה צעירה עם המוטו "The station of a young generation". שידורי התחנה הם בעיקר מוזיקה והעברת חדשות כל חצי שעה. פופולריות של שירודי התחנה גדלה עם השנים. בשנת 2013 היא הגיע לכ-10-12% מהשוק.

במהלך משחקי מונדיאל ויורו התחנה מארגנת הקרנה משותפת לאוהדי כדורגל. בשנים 2005–2012 תחנת רדיו הייתה מנהלת תחרות של בתי הספר. מאזיני התחנה היו יכולים להצביע עבור בית ספר שלדעתם הטוב במדינה.

שידורי התחנה אפשר לקלוט גם באינטרנט ותוך שימוש במערכת טלפוניה ניידת עולמית.

במשך שנים רבות התחנה הייתה אחריות על מצעד הפזמונים Dutch Top 40. בשנת 2018 המצעד עבר לתחנת רדיו אחרת.

עד לשנת 2011 "רדיו 538" הייתה מארגנת אירוע שנתי במוזאומפליין באמסטרדם. לאירוע היו מוזמנים אמנים רבים והיו בו כ-300 אלף מבקרים.

בשנת 2011 הוקם ערוץ טלוויזיה TV 538כערוץ אחות של התחנה.

בשנים 2002, 2004 ו-2009 התחנה "רדיו 538" קיבלה פרס "תחנת רדיו הטובה ביותר" ההולנדי.

בשנת 1999 התחנה החלה לשדר תוכנית מיוחדת למוזיקת היפ פופ Juize. בשנת 2012 לאחר 13 שנות שידור התוכנית נמכרה לתחנת רדיו אחרת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רדיו 538** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של רדיו 538

הערות שוליים
------------

1. ↑  Luistercijfers april-mei: top 3 loopt uit :: RadioFreak.nl, web.archive.org, ‏2013-06-24
**יואכים ואצטיס** (ברוסית: **Иоаким Иоакимович Вацетис**, בלטבית: **Jukums Vācietis**; ‏11 בנובמבר 1878 - 28 ביולי 1938) היה קצין בצבא האימפריה הרוסית וגנרל סובייטי, מראשי הצבא האדום במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

יואכים ואצטיס נולד למשפחת איכרים ממוצא לטבי. הוא חלם על אוניברסיטה אך בחר בקריירה צבאית שאיפשרה לו ללמוד על חשבון המדינה. בשנת 1891 הוא התנדב לצבא ושירת בריגה. בשנת 1897 סיים ואצטיס את בית הספר לקצינים בווילנה ובשנת 1909 סיים אקדמיה צבאית של המטה הכללי. בשנת 1912 ואצטיס קודם לדרגת לוייטנט-קולונל.

את קרבות מלחמת העולם הראשונה ואצטיס החל בפרוסיה המזרחית. בקרבות סביב ורשה ואצטיס נפצע וכאשר בסתיו 1915 חזר לחזית קודם לדרגת קולונל. ואצטיס לחם ביחידה הרובאים הלטביים ובמהלך שנת 1917 החלו הכנות לקידומו לגנרל אך לאור שינויי השלטון הדבר לא בוצע.

### הצבא האדום

מייד לאחר מהפכת אוקטובר ואצטיס ביחד עם יחידתו עבר לתמיכה בשלטון החדש. בדצמבר 1917 הוא היה ראש אגף המבצעים במטה הכללי הסובייטי. בינואר 1918 הוא פיקד על דיכוי מרד של יחידות הפולניות ובאפריל 1918 מונה למפקד חטיבה לטבית שהייתה מוצבת במוסקבה. באותה תקופה זו הייתה אחד מיחידות הכי מאורגנות בצבא האדום. ביולי 1918 ואצטיס היה בראש כוחות הצבא האדום שדיכאו מרד שאוגן על ידי המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית (שמאל) במוסקבה. לאחר דיכוי המרד, ואצטיס מונה למפקד הכוחות בחזית המזרחית. ב-1 בספטמבר 1918 ואצטיס מונה למפקד העליון של הצבא האדום והיה בתפקיד זה עד ל-9 ביולי 1919. במקביל, בינואר-אביב 1919 ואצטיס היה מפקד של צבא לטביה הסובייטית.

ביולי 1919 ואצטיס הואשם בבגידה ונעצר. לאחר מספר שבועות האשמות בוטלו, אך ואצטיס לא חזר לתפקיד הקודם ולא חזר לפיקוד של יחידה קרבית כלשהי. החל מאוגוסט 1919 הוא היה בתפקיד מטה ומשנת 1921 ואצטיס היה מלמד באקדמיה צבאית של המטה הכללי.

ואצטיס היה מלמד באקדמיה צבאית עד לשנת 1937 (משנת 1927 פרופסור). בשנת 1928 הוענק לו עיטור הדגל האדום. במהלך עבודתו באקדמיה ואצטיס פרסם כמה מאמרים על קרבות מלחמת העולם הראשונה.

ב-29 בנובמבר 1937 ואצטיס נעצר והואשם בריגול לטובת גרמניה ולטביה. הוא הוצא להורג ב-28 ביולי 1938. ב-28 במרץ 1957 ואצטיס טוהר מכל אשמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יואכים ואצטיס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007280315805171
* GND: 124969755
* ISNI: 0000 0000 5541 034X
* LCCN: n90702059
* NKC: jn20000701884
* NTA: 071386343
* SUDOC: 231847718
* VIAF: 25550744
* WorldCat: lccn-n90702059

 |