recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אברהם סולודָר** (תר"ן, 1890 – כ"ט בחשוון תרצ"ז, 14 בנובמבר 1936) היה משורר, מחנך ומתרגם.

קורות חיים
----------

סולודר נולד וגדל בכפר סטאניסלאבצ'יק שליד ז'מֶרינקה, בחבל פודוליה שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה). בהמשך עבר לנמירוב ומשם לאודסה. באודסה עסק בהוראה, ושם פגש את ביאליק, שעודד אותו בתחילת דרכו הספרותית. אז עבר סולודר לווילנה והחל לעבוד במערכת "העולם", שם פרסם את שיריו הראשונים.

עלה לארץ ישראל בשנת 1911 ולמד בבית המדרש למורים העברי בירושלים. עבר לתל אביב, והתיידד עם יוסף חיים ברנר. עסק בהוראה במושבה יִסוּד המעֲלֶה, שם נישא בינואר 1914 לרופאה ד"ר שרה בן-עמי סולודר, בתם של קלרה (אחותו של הלל יפה) והסופר מרדכי בן-עמי (רבינוביץ') ואחותו של ד"ר מיכה בן עמי (רבינוביץ) (מראשוני הרנטגנולוגים בארץ). בני הזוג היו הורים לשני בנים.

בשנת 1926 היגר לארצות הברית. עסק שם בהוראה בבית המדרש לתורה (ישיבת סקוקי) (אנ') ובמכללה למדעי היהדות (College of Jewish Studies). קיבל תואר מוסמך באמנות מאוניברסיטת נורת'ווסטרן, עסק בתרגום שירתו של וולט ויטמן לעברית וערך את הירחון המצויר העברי "דורנו" (תרצ"ד–תרצ"ז).
סולודר נפטר מהתקף לב ב-1936 בשיקגו, בגיל 46. אלמנתו ושני בניו נותרו בארץ.

לאורך חייו פרסם שירה בכתבי עת. הוא תרגם מיצירות וולט ויטמן, מיכאיל לרמונטוב, יו לופטינג ווילהלם בּוּש, וחיבר כמה ספרי לימוד. עסק בספרות ילדים וערך את עיתוני הילדים: "אלומות" ו-"עולם הילדים". תרגם את "דוליטל הרופא", שיצא לאור בתרפ"ט.

אלמנתו שרה נפטרה ב-1957, בשנה ה-74 לחייה.
סולודר היה אב לשניים. בנו רזיאל (רזי) סולודר (1916–1996) היה מוזיקאי ומורה למוזיקה, ממייסדי קיבוץ גשר; נישא לעדנה סולודר, חברת הכנסת (בתו של יצחק כהן, מראשוני משרד הביטחון והמנכ"ל הראשון של בנק אוצר החייל).
בנו דוד סולודר (1918–1991) היה ממייסדי קיבוץ מעוז חיים.

כתביו
-----

* **בטבע: תאורים ושיחות (ספר ללמודי הטבע)**; מלֻקט וערוך בידי א’ סולודר, 2 כרכים, ירושלים: אלֻמות, תרפ"ה. (התוכן: חלק א: בימי הגשמים; חלק ב: בימי החמה) (הופיע במהדורות נוספות)

לאחר מותו:

* אברהם סולודאר, **שירים**; בצירוף תולדותיו ודברי הערכה עליו; בעריכת מנחם ריבולוב, שיקגו; ניו יורק: ההסתדרות העברית בשיקגו, תרצ"ט 1939.

### תרגום ועיבוד

* ה’ לופטינג, **דוליטל הרופא ומאורעותיו**; תֻרגם ... על ידי א’ סולודר, ירושלים: עולם הילדים (דפוס ווייס), תרפ"ט.
* א"י ברור, **ארץ מולדתנו: ספר למוד לבתי ספר תיכונים (כתה ג–ד) ולעממיים (כתה ז–ח)**; מעֻבד על ידי א’ סולודר, תל אביב: דביר, תרפ"ט.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **אברהם סולודר** |
| ויקיטקסט טקסט בוויקיטקסט: **מחבר:אברהם סולודר** |

* כתבי אברהם סולודר בפרויקט בן-יהודה
* סט"א, אברהם סולודר, דבר, 15 בנובמבר 1936 (נקרולוג)

* Abraham Solodar: Jewish Poet and Scholar Stricken in Chicago at 44, *הניו יורק טיימס*, November 15, 1936,

* אברהם סולודר 1890–1936: תולדות חייו (נכתבו בידי בנו דוד), מתוך "שירים" (1939)

מפרי עטו:

* משירי-הקדם, הפועל הצעיר, 31 במרץ 1911

הערות שוליים
------------

1. ↑  ד"ר שרה בן-עמי סולודר, דבר, מודעת אבל, 6 ביוני 1957.
2. ↑  קטע קול האזנה לשירי רזי סולודר, באתר זמרשת.
3. ↑  דוד סולודר, באתר הפלמ"ח.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007311064505171
* GND: 1180638565
* ISNI: 0000 0004 0285 6531
* LCCN: no00024451
* VIAF: 298934670
* WorldCat: lccn-no00024451

 |
בריגדפיהרר **ניקולאוס היילמן** (בגרמנית: **Nikolaus Heilmann**;‏ 20 באפריל 1903 – 30 בינואר 1945) היה קצין בכיר בוואפן אס אס שפיקד על גיס במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### תחילת דרכו

היילמן נולד ב-20 באפריל 1903 בעיר שליקטרן שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. ב-1 באפריל 1925 הוא התגייס למשטרה, וב-1932 הועלה לדרגת לויטננט. הוא שימש כמפקד מחלקה וכמדריך טקטיקות, עד שבמאי 1939 הצטרף לפלוגות המערכתיות של האס אס (ארגון שקדם לוואפן אס אס). מספר החבר שלו באס אס היה 327324. הוא קיבל דרגת האופטשטורמפירר והוצב בעתודה.

### מלחמת העולם השנייה

 ערך מורחב – **מלחמת העולם השנייה**  

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939 סופח היילמן לרגימנט הרובאים-משטרה ה-3, שהיה חלק מדיוויזיית האס אס הרביעית, ובשנת 1940 לחם עמו במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. על חלקו במערכה הוענק לו צלב הברזל דרגה שנייה. לאחר המלחמה שרת כחלק מכוח הכיבוש בצרפת. ב-20 באפריל 1941 קודם לדרגת שטורמבאנפיהרר, ובספטמבר הוענק לו צלב הברזל דרגה ראשונה. בתחילת 1942 קודם לדרגת אובר-שטורמבאנפיהרר, וב-3 באוגוסט של אותה שנה קיבל את הצלב הגרמני בזהב. הוא פיקד לזמן מה על רגימנט הרובאים-משטרה ה-1, עד שב-21 ביוני 1943 הועלה לדרגת שטנדרטנפיהרר, ומונה לראש מטה קורפוס הפאנצר אס אס הרביעי. באוקטובר של אותה שנה, הועבר יחד עם כל מטה הקורפוס אל קורפוס האס אס השישי. הוא נשאר בתפקיד זה עד 17 בפברואר 1944 עת הועלה לדרגת אוברפיהרר ומונה למפקד דיוויזיית ואפן גרנדיר אס אס ה-15 ("הלטבית"). הוא לחם עם הדיוויזיה בחזית המזרחית כחלק מקורפוס האס אס השישי, וב-20 ביולי של אותה שנה הועבר לפקד על קורפוס הפאנצר אס אס הרביעי. הקורפוס לחם בקרבות בפולין כנגד הצבא האדום במסגרת הארמייה התשיעית, והיילמן פיקד עליו גם בתחילת מרד ורשה. ב-23 באוגוסט 1944 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ולאחר מכן סייע בהקמת הלגיון הוולוני. ב-30 בינואר 1945 נתקל הרכב שבו נסע במארב סובייטי באזור אלטדאם (כיום דאביי, פולין). הנהג הצליח להימלט אך היילמן נהרג. במותו הוא היה בן 41. לאחר מותו הועלה לדרגת בריגדפיהרר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניקולאוס היילמן** בוויקישיתוף
*
**רז'ה באלינט** (במקור **בלאייר** עד 1892, בהונגרית: **Bálint Rezső**; בודפשט, 22 באוקטובר 1874 – בודפשט, 23 במאי 1929) היה רופא, פנימאי, נוירולוג, יהודי-הונגרי מנהל קליניקה, פרופסור באוניברסיטה, שנתן את שמו לסינדרום באלינט.

ביוגרפיה
--------

רז'ה באלינט נולד במשפחה יהודית כבנם של סוחר התבואה יוז'ף בלאייר ושל יוליה פוליצר. בין השנים 1884–1892 הוא למד בגימנסיה המלכותית הראשית ברובע 5 בבודפשט ואחר כך המשיך את לימודיו בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט. הוא היה עוזרו של פרידייש קוראני וקיבל את תעודת הרופא בשנת 1897. משנת 1900 היה מתמחה בקליניקה. בין 1902 לבין 1906 הוא היה מרצה, מ-1906 עד 1907 מרצה בכיר, ומשנת 1911 עוזר פרופסור עד 1914. הוא התמודד למשרת פרופסור רגיל באוניברסיטה באותה השנה. הוא התמנה לראש המרפאה הפנימית ומינויו כפרופסור מן המניין התחיל ב-13 באוקטובר, אך רק ב-23 בינואר 1917 הציע השר את מינויו הרשמי לקרל הראשון, קיסר אוסטריה שאישר אותו ב-2 בפברואר 1917. מיוני 1915 עד יוני 1917 הוא שירת כסגן אלוף בצבא המשותף של אוסטריה-הונגריה, כמו גם רופא ראשי ומפקד בית חולים. בשנת 1929 הוא נפטר מסרטן בלוטת התריס.

אחיו היו זולטאן באלינט, אדריכל, אימרה באלינט (כלכלן), עיתונאי וסופר. אשתו הייתה מריה הירונימי, בתו של הפוליטיקאי קארוי הירונימי, אותה נשא לאישה ב-14 באוגוסט 1915.

עבודותיו
--------

* מדריך דיאטני (1924)
* סוכרת ואינסולין (עם זולטאן ארנסט ובלה פורייס, 1927)
* Ulcus- problem und Säuregasengleichgewicht

פרסים והוקרה
------------

* פרס קרן בלשה (1913)
* מדליית בלשה (1928)
* הפרס המלכותי קרן פרנץ טאוסק של ההסתדרות הרפואית (1926)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רז'ה באלינט** בוויקישיתוף
* רז'ה באלינט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  A Belügyminisztérium 1892. évi 44396. sz. rendelete. Névváltoztatási kimutatások 1892. év 1. oldal 37. sor
2. ↑  Halálesete bejegyezve a Bp. VIII. ker. állami halotti akv. 1615/1929. folyószáma alatt.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0003 9784 6856
* NTA: 130229946
* VIAF: 61948906
* WorldCat: viaf-61948906

 |
גלויה עם ציור האולם, 1910
נאום "המלחמה הכוללת" של יוזף גבלס באולם, 18 בפברואר 1943
**ארמון הספורט של ברלין** (בגרמנית: **Berliner Sportpalast**, "ברלינר שפורטפלסט") היה אולם ספורט רב-תכליתי שהוקם ברובע שנברג בברלין ב-1910 ונועד לאירועי ספורט בעונת החורף. האולם יכול היה להכיל עד 14,000 צופים והיה בשעתו האולם המקורה הגדול ביותר בברלין. בהמשך שימש האולם כמרכז הכינוסים והעצרות של המפלגה הנאצית.

עד עליית הנאצים לשלטון
----------------------

האולם הוקם כזירת החלקה על הקרח ואולם הוקי קרח והיה אולם ספורט החורף הגדול מסוגו בעולם עם הקמתו.

בתקופת רפובליקת ויימאר אירח האולם תחרויות איגרוף ותחרויות מרוץ אופני מסלול באולם סגור (כולודרום) ובפרט את מרוץ אופני המסלול בן ששת הימים, שסחף את הציבור כולו. חוקר התקופה בעז נוימן, מציין בעקבות כותבים בני הזמן ש"כל מי שרוצה לראות את העם הגרמני בקדחת הטירוף [לספורט] אל לו להחמיץ אף רגע מחוויית 144 השעות של מרוץ האופניים המתרחש על מסלול העץ המשופע בשפורטפלסט העצום של ברלין".

אלוף האיגרוף מקס שמלינג השיג במקום רבים מניצחונותיו והיה לאחד מכוכבי התקופה. 

בנוסף לאירועי ספורט אירח האולם גם אירועים נוספים כגון פסטיבל הבירה והריקוד הבווארי וכינוסים מפלגתיים של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, המפלגה הקומוניסטית של גרמניה והמפלגה הנאצית.

בתקופת השלטון הנאצי
-------------------

לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933 הפך האולם למרכז ההתעמולה הנאצית בברלין ואירח את כינוסי המפלגה. במסגרתם נאמו אדולף היטלר, יוזף גבלס ואחרים את החשובים שבנאומיהם. התעמולה הנאצית ידעה לנצל היטב את הגודל המרשים של האולם ולתזמר את שאגות ההמון. גבלס כינה אותו *Unsere große politische Tribüne* ("היציע הפוליטי הגדול שלנו").

ב-13 בנובמבר 1933 נשא ריינהולד קראוזה, יו"ר הנוצרים הגרמנים בברלין רבתי, נאום בפני כ-20,000 מאזינים בארמון הספורט. בכך הוא הפיץ אידאולוגיה פגאנית אנטישמית בוטה של הנצרות הגרמנית וקרא לנצרות הגרמנית להתפנות משורשיה היהודיים. הנאום ששודר ברדיו הוביל לכך שגל חברים עזב את הנוצרים הגרמנים בשבועות שלאחר מכן.

ב-4 בספטמבר 1940 הכריז היטלר במקום על מבצע "עזרת-חורף" (*Winterhilfe*) וההפצצות הגדולות על לונדון ושאר ערי בריטניה. ב-18 בפברואר 1943 נשא במקום גבלס את הידוע שבנאומיו, הנאום בארמון הספורט. בנאום היסטרי, שנערך לאחר התבוסה הכבדה בקרב סטלינגרד, הצהיר גבלס שאם הוורמאכט, העם הגרמני ומדינות הציר ייכשלו בבלימת הסכנה הסובייטית, ייפול כל העולם אל תוך מלתעות הבולשביזם. הוא האשים במפלה את היהודים וקרא להתגייסות כללית ולמלחמה טוטאלית (*Totaler Krieg*).

לאחר המלחמה
-----------

האולם נפגע בהפצצות וגגו נהרס. ב-1951 נפתח מחדש כמוקד למשחקי חורף כגון החלקה על הקרח. אולם כיוון שטרם הושלם, שרר בו קור שהרחיק את הצופים. ב-1953 נפתח האולם מחדש, בין המופעים שהועלו בו היה מופע ההחלקה של סוניה הני.

בשנות השישים הופיעו באולם ג'ימי הנדריקס, הפינק פלויד, סגול כהה, הביץ' בויז ועוד.

פרויקט המגורים שהוקם במקום האולם
ב-1973 נסגר האולם ונהרס ובמקומו הוקם פרויקט מגורים בשם *Sozialpalast*.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארמון הספורט** בוויקישיתוף
* האולם באתר רובע שנברג
* תמונה מ-1973

הערות שוליים
------------

1. ↑  בעז נוימן, **להיות ברפובליקת ויימאר**, עם עובד, 2007 עמ' 177
2. ↑  הנאום בארכיון התעמולה הגרמני

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4250707-8
* MusicBrainz: e844972e-5536-4e21-854e-edfc907e57b8
* VIAF: 150707224
* WorldCat: viaf-150707224

 |
**אוניברסיטת בקינגהאם** (באנגלית: **University of Buckingham** (**UB**)) היא אוניברסיטה פרטית ללא מטרות רווח בבקינגהאם, בקינגהאמשייר, אנגליה והוותיקה ביותר מבין שש האוניברסיטאות הפרטיות במדינה. האוניברסיטה נוסדה בתור **המכללה האוניברסיטאית בבקינגהאם** (**University College at Buckingham** (**UCB**)) ב-1973, והתחילה לקבל סטודנטים ב-1976. היא קיבלה אמנה מלכותית המעניקה לה מעמד של אוניברסיטה ב-1983 ובכך הפכה לאוניברסיטה הפרטית הראשונה שמוקמת בבריטניה מאז 1919. פקולטות האוניברסיטת מציעות תארי "בוגר אוניברסיטה", "מוסמך אוניברסיטה" ודוקטורט.

פעילות האוניברסיטה ממומנת כולה על ידי שכר הלימוד של הסטודנטים או על ידי תרומות והיא אינה מקבלת מימון ישיר מהמדינה. יש לאוניברסיטה מעמד רשמי כמוסד צדקה ללא מטרות רווח המוקדש למטרות המחקר והחינוך.

נכון ל-2021, באוניברסיטה לומדים 3,430 סטודנטים.

האוניברסיטה הייתה קשורה קשר הדוק למרגרט תאצ'ר, שכשרת החינוך פיקחה על הקמת המכללה האוניברסיטאית ב-1973, וכראש הממשלה הייתה גורם מרכזי בהפיכתה לאוניברסיטה ב-1983. כאשר פרשה תאצ'ר מהפוליטיקה ב-1992, מונתה לנשיאת האוניברסיטה השנייה, משרה בה החזיקה עד 1998.

מאז 2004, סטודנטים באוניברסיטה זכאים להלוואות מחברת ההלוואות לסטודנטים (אנ') הממשלתית , מה שהוביל לעלייה במספר הסטודנטים הבריטיים באוניברסיטה.

ניהול
-----

### נשיאי האוניברסיטה

ב-24 בפברואר 2020, מונתה מרי ארצ'ר (אנ') לתפקיד נשיאת האוניברסיטה.

נשיאי האוניברסיטה הקודמים היו לורד היילסאם מסנט מרילבון (מ-1973 עד 1993), הברונית מרגרט תאצ'ר (מ-1993 עד 1998), מרטין ג'קומב (מ-1999 עד 2010), לורד טנלאו (מ-2010 עד 2013), ליידי קסוויק (מ-2014 עד 2020).

### סגני הנשיא

מאז אוקטובר 2020, סגן הנשיא הוא פרופסור ג'יימס טולי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוניברסיטת בקינגהאם** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת בקינגהאם (באנגלית)
* אוניברסיטת בקינגהאם, ברשת החברתית פייסבוק
* אוניברסיטת בקינגהאם, ברשת החברתית טוויטר
* אוניברסיטת בקינגהאם, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Where do HE students study?, HESA, ‏31 בינואר 2023

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007347535305171
* GND: 5112128-1
* ISNI: 0000 0000 9479 0090
* LCCN: n85188181
* VIAF: 139622877
* WorldCat: lccn-n85188181

 |
**לורנצו לוקה** (באיטלקית: **Lorenzo Lucca**; נולד ב-10 בספטמבר 2000 במונקאליירי שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אודינזה.

קריירת מועדונים
---------------

לוקה גדל במחלקות הנוער של טורינו, קיירי, אתלטיקו טורינו, ויצ'נצה וברשה. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות אתלטיקו טורינו, ויצ'נצה ופלרמו.

ב-21 ביולי 2021 חתם לוקה על חוזה לחמש עונות בפיזה מהסרייה ב'. ב-14 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–3 לקליארי במסגרת הסיבוב הראשון של קופה איטליה. ב-22 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על ספאל במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2021/2022. ב-27 באוגוסט הבקיע את שערי הבכורה שלו במועדון, צמד שערים בניצחון 0–2 על אלסנדריה במסגרת המחזור השני בליגה. בסך הכל ערך לוקה 34 הופעות ליגה בעונתו הראשונה במועדון, בהן הבקיע שישה שערים.

ב-5 באוגוסט 2022 הושאל תמורות מיליון אירו לאייאקס מליגת העל ההולנדית, עם אפשרות רכישה בסוף העונה, והפך לאיטלקי הראשון בקבוצה אי פעם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לורנצו לוקה** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net

הערות שוליים
------------

1. ↑  Lorenzo Lucca è Nerazzurro! באתר הרשמי של פיזה, 17 ביולי 2021 (באיטלקית)
2. ↑  העברות בעולם: ויינאלדום הושאל לרומא, צ'לסי רכשה את קוקורייה, באתר וואלה!‏, 5 באוגוסט 2022

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"לורנצו לוקה"**.
**מלחמת ההתשה בחזית הסורית** התלקחה במהלך 1969, ברקע ההסלמה במלחמת ההתשה המתחוללת במקביל בגזרת תעלת סואץ ובמקביל גם למלחמת ההתשה בבקעת הירדן.

במסגרת העימות בין ישראל לסוריה וארגוני המחבלים הפלסטינים שישבו בחבל הפתחלנד אשר בדרום לבנון בוצעו פשיטות, פיגועים ועימותים חזיתיים נגד כוחות צה"ל. הצבא הסורי התכתש מול כוחות צה"ל בקו הסגול אשר ברמת הגולן וישראל בנתה מערך הגנה לאורכו של הגבול החדש. בפברואר 1969 חדר מיג 21 סורי לרמת הגולן, והופל בידי צה"ל. מיג נוסף הופל בסוף מאי וביולי אותה שנה חדרו מספר מטוסים סורים לרמת הגולן, ובקרבות האוויר של 8 ביולי 1969 הפילו מטוסי צה"ל שבעה מיגים. קרב אווירי נוסף, בו הופלו 3 מיגים סוריים התרחש בדצמבר 1969 בשמי דמשק. 

שני הצדדים הגבילו את עצמם לפעולות מצומצמות שהפכו את כוח האש למשתנה המרכזי במערכה ונמנעו מהסלמה חמורה. במהלך העימות כיהן האלוף מרדכי גור כאלוף פיקוד הצפון. חטיבה 188 בפיקודו של אל"ם משה בר כוכבא הוקמה והפכה למערך ההגנה הקדמי של הזירה לצד חטיבת אלכסנדרוני. ביוני נקטה ישראל את היוזמה והתחוללה הסלמה בחזית בדמות: מבצעי שפט, מלחמת שלושת הימים ומבצע קיתון 10, שבעקבותן פחתה היוזמה של הצבא הסורי כמעט לחלוטין. התוקפנות הסורית בגזרת רמת הגולן נעצרה לשנתיים הבאות.

סוריה הייתה נתונה באותה העת בעימות מול ירדן, שהסלים באירועי ספטמבר השחור, ועל כן הצבא הסורי התרכז בגזרה הירדנית והעדיף לשמור, לעת עתה, על העימות מול ישראל באש נמוכה. כתוצאה מכך, הזירה הייתה שקטה יחסית למקבילתה המצרית. לצד זאת, המשיכה סוריה לממן ולחזק את המחבלים הפלסטינים בלבנון, ובתגובה לפיגועים ולמטחי ירי שלהם ישראל פתחה בפשיטות מוגבלות מעבר לקו הכחול, ביניהן מבצע קלחת 2.

לקריאה נוספת
------------

* משה בר-כוכבא (בריל), **מרכבות הפלדה**, תל אביב: מערכות, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1989
* מרדכי (מוטה) גור, **מצפון ומים**, תל אביב: מערכות, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1998
* **אטלס פיקוד הצפון**, תל אביב: מערכות, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1997

הערות שוליים
------------

1. ↑  מלחמת ההתשה, באתר www.alexandroni.co.il
2. ↑  "מלחמת שלושת הימים" | קשת יהונתן, באתר קשת יהונתן - אירוח ברמת הגולן
3. ↑  Israel Defense Forces - צבא ההגנה לישראל, באתר web.archive.org, ‏2008-06-24
**באלאז'ו** (בצרפתית: **Le Balajo**) הוא בר ידוע לריקודים והחל משנות ה-1980 דיסקוטק בסביבת הבסטיליה, ברחוב "רו דה לאפ" מספר 9 ברובע האחד עשר של פריז, בירת צרפת. בימינו "באלאז'ו" מארגן בעיקר ערבי ריקודים לטינים - סלסה פורטוריקניים וריקודים קובניים, אך גם מופעי בורלסקה "גלאם" ו"שיק", ולעיתים גם ערבי "רטרו" עם ריקודים לצלילי אקורדיון כמו בשנות הקמתו.

היסטוריה
--------

המקום נפתח בשנת 1935 במקום ה"באל ורנה", על ידי ז'ורז' פראנס, המכונה "ז'ו". משמו נגזר השם "באלאז'ו", כלומר "באל של ז'ו". פראנס ניהל קודם לכן באותו רחוב במספר 32 באר בשם "באסטוש". הוא קנה את המקום של באלאז'ו" מבעליו המבוגרים של המלון "ורנה" ששכן בקומה מעל, אחרי שנמצאה במלון גופה של זונה שנרצחה. הצייר ממוצא ברטוני אנרי מאהה, לימים המעצב של מולן רוז', נדרש לעצב את פנים הבר. בהמשך פראנס קנה בית חרושת לרהיטים הצמוד לבית והרחיב את המקום. ב-18 ביוני 1936 "באלאז'ו" המורחב נחנך עם מופע של הזמרת מיסטנגט וזכה בשנים הבאות להצלחה רבה. הבאר, שצויד עם אולם בעל 400 מקומות, הצטיין בערבי הריקודים לצלילי האקורדיון ומשך רבים מהבוהמה וגם מאנשי העולם התחתון שבסביבה. עם הסלבריטאים שפקדו את המקום נמנו הזמרות ארלטי, מרלן דיטריך, הסופרים פרנסיס קרקו, ז'וזף קסל, לואי פרדינאן סלין, מרסל אמה, הבמאי אבל גאנס, העיתונאי פייר לזרף ואחרים.

בימי מלחמת העולם השנייה הבר נסגר. הוא נפתח שוב ב-24 בדצמבר 1944 והפך שוב למקום מבוקש לבילויים וריקודים. חזרה לכאן מיסטנגט, באו גם מוריס שבלייה,ז'אן גאסן, ג'נגו ריינהארדט, פיליפ קלה, מרסל סרדאן, גרגורי פק, רוברט מיצ'ם, סופיה לורן ואחרים. בוצע כאן ריקוד שהולחן על ידי המלחין ג'ו פריווא לכבוד הגעתה של ריטה הייוורת. ב"באלאז'ו" התקיימה חתונתה של אדית פיאף עם ז'אק פילס. מולוג'י שר את השיר "רו דה לאפ" של פרנסיס למארק, יליד הרחוב. בריז'יט ברדו הייתה מגיעה לכאן "אינקוגניטו".

בשנת 1982 הבעלות על הבר עברה לידי רובר לז'א (Lajeat) ובנו, האלוף בגראפלינג ז'אק, המכונה "ג'י קורן". בהזדמנות זאת הוסב המקום לדיסקוטק והותאמו לו התקליטים, התאורה והסאונד. לעומת זאת דאגו לשמר את עיצוב הפנים המקורי של אנרי מאהה משנות ה-1930
בשנת 1994 ז'אק לז'א, בעזרת המתאבקים לשעבר רמי בל ודניאל שמיד צלחו לשמור על הרייטינג של המקום.
באותה תקופה הזמר אלבר דה פנאם (אלבר גרינטוש) ארגן ב"באלז'ו" בכל יום שני את הערבים המכונים "Soirée phare de Tout Paris" -("ערב המגדלור של כל פריז" של כל ה"מקושרים" וה"people") ואחר כך הוסיף ערבים דומים גם בימי חמישי.

בשנת 2007 עבר הדיסקוטק שיפוץ נוסף, שוב תוך שימור העיצוב המקורי. בשנת 2011, שנת ה-75 של המקום, התקיים בו השלב הסופי של תחרות ה די ג'יי של צרפת.
איש טלוויזיה פול ורמוס והערוץ הצרפתי פראנס 3 ארגנו כאן את תוכניות הטלוויזיה "ורמוס כובש את בסטיליה".
ב-2015 הופיעה ב"באלאז'ו" הזמרת הוותיקה רז'ין עם המופע שלה "La Guinguette de Régine".
בכל שנה מתארגן בדיסקותק "שבוע האופנה" עם הפרזנטציות של מעצב האופנה כריסטוף גיארמה וכמו כן הקורסים לזמרה לילידים של ארמנד אלטאי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **באלאז'ו** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של באלאז'ו
* כתבה ב"לה פריזיין" במלאת 75 שנה ל"באלאז'ו"
* באתר התיירות "גראן אוטל פראנסה" (אורכב 22.02.2017 בארכיון Wayback Machine)
**התזמורת הקאמרית של וינה** (בגרמנית: **Wiener Kammerorchester**) היא תזמורת קאמרית אוסטרית שמשכנה הוא הקונצרטהאוס של וינה.

התזמורת הקאמרית של וינה נוסדה ב-1946, והמנהלים האמנותיים הראשונים שלו היו פרנץ ליצ'אואר, היינריך הולרייזר, פול אנגרר וקרלו זקי.

כאשר פיליפ אנטרמון קיבל את התפקיד מ-1976 עד 1991, הוא החל מסורת של מנצחים הממלאים תפקיד כפול, והופיעו כמנצח וגם כסולן. פיליפ אנטרמון המשיך בתור מנצח הכבוד של התזמורת לכל החיים, והוביל אותה בסיבוב ההופעות ובסדרת המנויים שלה בקוצרטהאוס. בנוסף, התזמורת המשיכה להזמין אמנים בעלי תפקידים כפולים, ביניהם יהודי מנוחין, היינץ הוליגר, היינריך שיף ואולה רודנר.

היינריך שיף היה המנצח הראשי של התזמורת הקאמרית של וינה מ-2005 עד 2008, כאשר פרש מתפקידו מסיבות בריאותיות. שטפן ולדר היה המנצח הראשי של התזמורת הקאמרית של וינה, משנת 2008 עד 2018. מאז 2018, המנצח האורח הראשי של התזמורת הוא ג'וג'י האטורי.

ההקלטות המסחריות של התזמורת הקאמרית של וינה כוללות את ההקלטה השלמה הראשונה של הסימפוניות של יוזף היידן, בניצוחו של ארנסט מרזנדורפר. הסט הזה קיבל מהדורה מוגבלת מאוד ולא היה ידוע באותה תקופה.

המוניטין הבינלאומי הגבוה של התזמורת מתועד על ידי סיורים קבועים שלקחו אותה ליפן, סין, טאיוואן, קוריאה, ארצות הברית, דרום אמריקה וכל מדינות אירופה.

מנצחים ראשיים
-------------

* פרנץ ליטשאואר
* היינריך הולרייזר
* פול אנגרר (1956 – 1963)
* קרלו זקי (1966 – 1976)
* פיליפ אנטרמון (1976 – 1991)
* ארנסט קובאצ'יץ' (מנהיג אמנותי, 1996 – 1998)
* כריסטוף אברלה (1999 – 2004)
* היינריך שיף (2005 – 2008)
* שטפן ולדר (2008 – 2018)
* יאן וילם דה פרינד (2023 – ממשיך)

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של התזמורת הקאמרית של וינה

* התזמורת הקאמרית של וינה, באתר AllMusic (באנגלית)

* התזמורת הקאמרית של וינה, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* התזמורת הקאמרית של וינה, באתר Discogs (באנגלית)

* התזמורת הקאמרית של וינה, באתר Songkick (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007302632805171
* BIBSYS: 6007081
* BnF: cb13907493r (data)
* CiNii: DA1005315X
* GND: 5061705-9
* ISNI: 0000 0001 0568 2897
* LCCN: n82037446
* LNB: 000102651
* MusicBrainz: 82e7dbcf-bc8c-40d4-b9a5-b74fcc9c3c49
* NKC: xx0069658
* NLA: 35672990
* NLP: A25690796
* RERO: 02-A003973922
* SUDOC: 15965808X
* Trove: 1036566
* VIAF: 155135098
* WorldCat: lccn-n82037446

 |
**רלטיביזם אסתטי** הוא הגישה הפילוסופית לפיה שיפוט יופי הוא יחסי לפרט, לתרבות, לתקופה ולהקשר, ואין בנמצא תבחין אוניברסלי ליופי. לדוגמה, ונוס מווילנדורף המפוסלת או האישה בציוריו של פטר פאול רובנס נחשבו לכליל השלמות בעת יצירתן, אך כיום עשויות להיחשב לשמנות, בעוד תקנים בני-זמננו ליופי (דוגמת אלה המופיעים על שערי הז'ורנלים) עשויים היו שלא להיחשב כיאים בזמנו של רובנס.

רלטיביזם אסתטי משתייך לזרם הפילוסופי הידוע ככלל כרלטיביזם, המטיל ספקות באפשרות לגישה אפיסטמית ישירה אל "העולם החיצון", ולפיכך דוחה את הטענה הפוזיטיבית לפיה טענות המתארות את העולם החיצון יכולות להתברר כנכונות אובייקטיבית. סוגים אחרים של רלטיביזם כוללים את הרלטיביזם הקוגניטיבי (בבסיסו הטענה הכללית ליחסיות האמת והידע האנושי בכלל) ורלטיביזם מוסרי (לפיו שיפוטים מוסריים הם יחסיים). רלטיביזם אסתטי ומוסרי מהווה חלק מהרלטיביזם הקוגניטיבי.

פילוסופים בעלי ההשפעה על המחשבה הרלטיביסטית-אסתטית
--------------------------------------------------

* דייוויד יום, במיוחד על שום "הסקפטיציזם הרדיקלי" שלו כמתואר ב"מסכת טבע האדם".
* תומאס קון, בהתייחס להיסטוריה של המדע ולפילוסופיה של המדע, ובמיוחד לחיבורו "המבנה של מהפכות מדעיות".
* פרידריך ניטשה, בתורת המוסר וההכרה.
* ריצ'רד רורטי, על המקריות של השפה.

פילוסופים אובייקטיביסטים שהותירו חותם על התחום
----------------------------------------------

* אפלטון, במיוחד על תורת הצורות שלו.
* עמנואל קאנט, שטען ששיפוט היופי, על אף תבחיניו הייחודיים לכל פרט, הוא פעולה הנעשית בצורה דומה במוחותיהם של כלל בני האדם.
* נועם חומסקי, שתאוריית הבלשנות ה"ילידית" שלו טוענת בזכות דקדוק אחיד כלל-אנושי (קרי, שהשפה אינה פרי המקריות כנטען על ידי הרלטיביסטים).

השאלה האם תכונה שכזו קודמת להתניה חברתית נתונה לוויכוח עד היום, ומשקפת את הפולמוס הרחב יותר של "מולד או נרכש" בתחום מדעי החברה, ובפרט במדע ובפילוסופיה (לדוגמה, ציבור משכיל ורחב-אופקים השכיל ורכש ידע בדרכים שונות, ואפשר שטעמן היה מגוון למדי). המידה שבה אפשר לתאר את הטעם באופן סוציוביולוגי הנבדל באופן יסודי מהטרמינולוגיה האסתטית, היא עניין השנוי במחלוקת באקדמיה.

במערכת היחסים שבין אסתטיקה, משיכה מינית ורבייה, דן ארתור שופנהאואר בחיבורו "על המטפיזיקה של אהבת המינים". בעבור שופנהאואר, התבחינים למשיכה מינית היו (בנשים, מנקודת-מבט גברית) יופי, נעורים ובריאות; ובקרב הגברים, מנקודת מבט נשית - מעמד, כוח ואמידות. זאת משום שאלו הם על-פי הסברה התנאים המיטביים לרבייה מינית: טובת הצאצא שבכוח היא תמיד השיקול העיקרי, הגם שמי מהצדדים ואף שניהם עשויים להיות לא מודעים לכך כלל.

ראו גם
------

* אסתטיקה
* יופי
* פוטוגניות
* רלטיביזם מוסרי
* שיפוט אסתטי

לקריאה נוספת
------------

* עדי צמח, **מבוא לאסתטיקה**, המכון הישראלי לפואטיקה ולסמיוטיקה, [ספרות, משמעות, תרבות, מס' 2], מפעלים אוניברסיטאיים להוצאה לאור, תל אביב, 1976.
* פפיטה האזרחי, **הפעילות המתבוננת, עיונים באסתטיקה**, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, תשכ"ה.
* ארתור שופנהאואר, **על המטפיזיקה של אהבת המינים**, בתוך "העולם כרצון וכדימוי" ("Die Welt als Wille und Vorstellung").
* תומאס קון, **המבנה של מהפכות מדעיות**.
* ריצ'רד רורטי, **מקריות, אירוניה והזדהות**.

קישורים חיצוניים
----------------

* אסתטיקה, מתוך אנציקלופדיית "אופקים חדשים"
* מנחם ברינקר, היפה, המכוער וכל השאר, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
* שיפוט אסתטי באנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד
צליל של שיעול
**שיעול** הוא מנגנון רפלקס פיזיולוגי, המסייע לפנות מדרכי האוויר הגדולות בריאות הפרשות, חלקיקים, וגופים זרים אחרים. רפלקס השיעול כולל שלושה שלבים: (1) שאיפת אוויר, (2) נשיפה כנגד גלוטיס סגור, (3) שחרור האוויר בלחץ גבוה על ידי פתיחה פתאומית של הגלוטיס.

גורמים לשיעול
-------------

השיעול מהווה סימפטום (תסמין) של מחלות רבות. למרות זאת, לעיתים קרובות משתעלים אנשים גם כשאינם חולים, זאת כדי לסלק, כאמור, גופים זרים מהריאות. לעיתים זה קורה בשעת האכילה, כשמזון חודר אל קנה הנשימה במקום אל הוושט. לעיתים נגרם השיעול מגירוי של הסרעפת; גירוי זה יכול להיגרם על ידי חומרים חיצוניים, כגון עשן, הימצאותם של נגיפים וחיידקים במערכת הנשימה, או על ידי גורם פנימי כלשהו, כשהשיעול נועד לדחות החוצה את הגורמים המזיקים.

מחקרים מצאו כי מהירות האוויר הנפלט מהריאות בזמן שיעול נעה בין 20 ל-60 קמ"ש. ויכולה להגיע עד כ-100 קמ"ש.

במהלך השיעול ניתזות טיפונות אשר יכולות להכיל חיידקים אצל אנשים חולים, לפיכך נהוג לכסות את הפה במהלך השיעול, עד סוף המאה שעברה היה נהוג לכסות את הפה באמצעות כף היד, אולם בעקבות התובנה שהחידקים נשארים על כף היד זמן מה, ולאחר מכן בעזרת היד אנו נוגעים בדברים רבים וכך מעבירים מחלות, בתחילת המאה העשרים ואחת החלו לכסות את הפה בעזרת גומץ המרפק. שיטה משלימה בה משתמשים בנוסף לכיסוי הפה, היות שכיסוי הפה לא עוצר את כל הטיפונות והחיידקים, הוא שינוי כיוון השיעול, שיעול כלפי מטה, גורם לחיידקים להגיע לכיוון הרצפה אזור בו סיכויי ההדבקה נמוכים יותר.

מחלות רבות גורמות לשיעול. זיהומים חיידקיים או נגיפיים גורמים במקרים רבים נזק לשעריות המכסות את הדפנות הפנימיות של הריאות. תפקידן העיקרי של השעריות הוא לפזר ולסלק את הריר אותו מפרישים תאי הריאה. בריר נלכדים באופן שגרתי מיקרואורגניזמים וחלקיקים אחרים (כגון אבק ועשן). כשהשעריות ניזוקות ופעולתן נפגמת, מצטבר ריר מזוהם בריאות; דבר זה מקשה על הנשימה וגורם לרפלקס השיעול. בין המחלות הגורמות לשיעול אופייני ניתן למנות את דלקת הריאות ואת הסיסטיק פיברוזיס.
גורם נוסף לשיעול הוא הצטברות ריר (ליחה) בקנה הנשימה או בריאות.

בלשון היום-יום מתייחסים לעיתים לשעלת כאל שיעול חמור או כרוני, ללא קשר למחלה הגורמת לו; למעשה שעלת הוא שמה של מחלה ספציפית הנגרמת על ידי חיידק.

דרכי טיפול
----------

בדרך כלל מתמקד הטיפול בגורם הבסיסי לשיעול, ולא בסימפטום עצמו.

כסימפטום, דרכי הטיפול הנפוצות ביותר הן: אינהלציה או שימוש בתרופות, כאנטיהיצטמניק. על פי האקדמיה האמריקאית לרפואת ילדים, הממצאים התומכים ביעילות סירופ נגד שיעול נמוכים, ולכן בדרך כלל טיפול זה אינו הטיפול המומלץ.

ראו גם
------

* שעלת
* שיעול פרינתוס

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **השתעל** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **שעול** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **שיעול** |

* שיעול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Chung KF, Pavord ID (באפריל 2008). "Prevalence, pathogenesis, and causes of chronic cough". *Lancet*. **371** (9621): 1364–74. doi:10.1016/S0140-6736(08)60595-4. PMID 18424325. `{{cite journal}}`:  (עזרה)
2. ↑  השפעת מסיכות על זרימת אוויר בעת שיעול, Inouye, Matsudaira, Sugihara
3. ↑  שדה הזרימה בשיעול אנושי, Hertzberg, Jean

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007567966005171
* BnF: cb119349060 (data)
* GND: 4134923-4
* LCCN: sh85033394
* NDL: 00575767
* NKC: ph135794

 |
**ברווז כחול** (שם מדעי: *Hymenolaimus malacorhynchos*) הוא מין של עוף מים ממשפחת הברווזיים שבסדרת האווזאים האנדמי לניו זילנד והוא מין יחיד בסוגו.

מאפיינים
--------

אורכו של הברווז הכחול 55 ס"מ בממוצע והוא בעל נוצות כחולות-אפורות, ראש כהה מעט יותר מהגוף ומקור מרובע בצבע צהוב ושחור בקצה ומסביבם פיסות עור קטנות ורדרדות-לבנות. העיניים צהובות וקטנות, נוצות החזה מנומרות בכתום והרגליים כחולות. ברווזים אלה משמיעים קול שרקני וצפצפני.

ברווז זה יחידי בסוגו ואין לו קרובי משפחה. בעבר החשיבו אותו כשייך לתת-משפחת ברווזים מצויים (Anatinae) אך כיום הוא נחשב ליותר קרוב לברווזי צדפות (Tadorninae) כמו הטדורנה. למין זה גם אין תת-מינים למרות שיש הבדלים קטנים בין אוכלוסיית האי הצפוני והדרומי.

הוא חי בנהרות הרריים ומקנן בגזעים חלולים, במערות ובאתרים מוגנים אחרים. הוא מעופף איטי וחלש אך שחיין מהיר הצולל כדי להשיג את מזונו המורכב בעיקר מחרקים וזחליהם וכן מצמחייה. ברווזים אלה חיים בזוגות נאמנים לכל החיים.

מצב השימור של הברווז הוא בסכנת הכחדה ובטבע נותרו בערך 2,500 פרטים בוגרים. הם בסכנה מטריפה על ידי סמורים שהובאו לניו זילנד, תחרות עם דגי טרוטה הצדים גם הם חרקים במים וסכירה של נהרות לתחנות כוח.

במהלך השנים חלו מספר תוכניות שימור והצלה לברווז זה מטעם ממשלת ניו זילנד וארגוני חיות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברווז כחול** בוויקישיתוף
* ברווז כחול, באתר ITIS (באנגלית)
* ברווז כחול, באתר NCBI (באנגלית)
* ברווז כחול, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* ברווז כחול, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* ברווז כחול, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ברווז כחול באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007553920605171

 |
**יובל גורביץ'** (נולד ב-1950) הוא זמר רוק ישראלי ושחקן. התפרסם לאחר הוצאת אלבום הבכורה שלו, בגיל 52.

ביוגרפיה
--------

גורביץ' נולד וגדל בקיבוץ גינוסר. אמו, צוריה בן נון, הייתה בתו של הסופר יהודה בורלא. בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70, היה גורביץ' חבר בצוותים שונים של להקת השריון. באמצע שנות ה-70 יצא גורביץ' לטיול ארוך בעולם, שם חבר ללהקות פאנק ורוק עד שהפך לנזיר במנזר למשך שנה.

באמצע שנות התשעים חזר גורביץ' לארץ, והצטרף ללהקה "כמעט אפריקה" בשנת 1996. חברי הלהקה האחרים היו צעירים ממנו בשנים רבות. גורביץ' שר וניגן בגיטרה אקוסטית ואיתו ליאור קטלן בשירה ובגיטרה, דודי כהן בגיטרות, ערן סנדרי בבס ובקולות וחיים קהירי בתופים ובקולות.

הלהקה הקליטה את תקליט הבכורה שלה, "כמעט אפריקה", בהפקתם המוזיקלית של ירון בכר ומייקל בנסון. האלבום כלל בעיקר שירים של גורביץ', ומספר שירים של ליאור קטלן. האלבום לווה בהופעות בעיקר במועדוני תל אביב ולא זכה לתשומת לב רבה. לאחר כשנה הלהקה התפרקה.

גורביץ' המשיך לעבוד כסולן, בעיקר כאמן אורח בהופעות של אחרים. בשנת 2003 יצא תקליט הבכורה שלו, "גורביץ'", בהוצאת הלייבל Earsay של האוזן השלישית. ניגנו דודי כהן (גיטרה), עידו גונן (בס), ארז דורי (קלידים), אורי גת (חבר להקת מרסדס בנד) ואסף שריג (יוצא להקת איפה הילד?), שגם הפיק את האלבום. האלבום זכה לביקורות משבחות בעיתונות.

ב-2006 הקים גורביץ' את "המדור לחיפוש קרובים", ההרכב שמלווה אותו, שבו חברים טל מרקוס (באס), דרור גלוברמן (קלידים), רועי צעדי (גיטרה חשמלית) ואסף אנגל (תופים).

ב-2007 הוציא גורביץ' את אלבומו השני, "עורב", בהפקתו של ספי אפרתי. האלבום זכה לשבחים רבים בעיתונות, ומיד אחרי השקתו בסתיו 2007 יצא גורביץ' לסיבוב הופעות בכל הארץ.

באלבום 11 שירים, כולם פרי עטו של גורביץ' - למעט "חול", שהולחן על-ידו למילותיה של חן קליין. השיר "חולף עובר" יצא כסינגל והושמע בתחנות הרדיו השונות. בדיסק ניגנו חברי "המדור לחיפוש קרובים", וכן דודי כהן ורון בונקר (שהיו חברים בו בעבר), ודני אברג'ל (חבר להקת טיפקס), שגם שימש כטכנאי הקלטה. השיר "לוטו" הוקלט על ידי שלום ויינשטיין.

האלבום כולל את רצועת הבונוס "פעם ב...", שהולחנה והוקלטה על ידי יגאל כרמל.

בינואר 2016 כיכב בסרטה של הדר מורג "למה עזבתני" בתפקיד ראשי כמשחיז סכינים, מקצועו האמיתי.

דיסקוגרפיה
----------

* **גורביץ'** בהוצאת אירסיי (האוזן השלישית), 2003.
* **עורב** בהוצאת אירסיי (האוזן השלישית), 2007.

ביקורות
-------

אלבומו השני של גורביץ', עורב, זכה לשבחים רבים בעיתונות:

* אסף נבו, Mooma
* משה מזרחי, עיתון תל אביב, 12 באוקטובר 2007
* בן שלו, "הארץ", 20 בספטמבר 2007
* תימורה לסינגר, עורב שהוא זמיר, באתר ynet, 19 בספטמבר 2007

קישורים חיצוניים
----------------

* יובל גורביץ', ברשת החברתית פייסבוק
* יובל גורביץ', באתר שירונט
* יובל גורביץ', באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)
* תימורה לסינגר, משחיז סכינים וטקסטים, באתר ynet, 16 בפברואר 2011
* יובל גורביץ', דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007302398405171

 |
**פיטר בראון** (באנגלית: **Peter Brown**; נולד ב-11 ביולי 1953) הוא זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי אמריקאי. בראון היה מוזיקאי פופולרי בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80. הצלחתו הגדולה ביותר הייתה בעת הוצאת אלבומו מ-1977 בשם *A Fantasy Love Affair* שהפיק את להיטי הדיסקו "Do Ya Wanna Get Funky with Me" ו-"Dance With Me".

הוא כתב, עם רוברט ראנס, את הלהיט של מדונה "Material Girl".

ביוגרפיה
--------

בראון נולד בבלו איילנד (אנ'), אילינוי, וגדל בפאלוס הייטס (אנ'), אילינוי, שניהם פרוורי שיקגו, ארצות הברית. אמו, וירג'יניה, הייתה מוזיקאית שהעניקה לפיטר שיעורי מוזיקה כבר בגיל צעיר. אביו של פיטר, מוריס, היה מהנדס אלקטרוני, שעזר לפיטר ללמוד את ההיבטים הטכניים של הקלטת מוזיקה.

קריירה
------

בראון פיתח את הקריירה המוזיקלית שלו עוד בשנות הערה לחייו, כשניגן על תופים. ההשראות הגדולות ביותר שלו במוזיקה באותה תקופה היו סנטנה, Earth, Wind & Fire ושיקגו (אנ').

בסוף 1977, TK רקורדס הודיעו כי המכירות של גרסת ה-12 אינץ' של "Do Ya Wanna Get Funky With Me" הניבו למעלה ממיליון דולרים, מה שהפך אותו לסינגל ה-12 אינץ' הראשון בהיסטוריה שקיבל את תואר הזהב. תוך זמן קצר גם האלבום עצמו זכה לתואר הזהב. בסוף שנת 1978 דירגו בילבורד את בראון כאמן האלבומים המצליח ביותר.

בהמשך הקריירה שלו, עבד על הלהיט "Material Girl" של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה. השיר סומן כהשפעה מעצימה לנשים, והיה נושא לוויכוחים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיטר בראון** בוויקישיתוף

* פיטר בראון, באתר אייטונס (באנגלית)
* פיטר בראון, באתר ספוטיפיי
* פיטר בראון, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* פיטר בראון, באתר דיזר
* פיטר בראון, באתר Discogs (באנגלית)
* פיטר בראון, באתר Songkick (באנגלית)
* פיטר בראון, באתר Genius
* פיטר בראון, באתר SecondHandSongs
* פיטר בראון, באתר בילבורד (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  Colin Larkin, ed. (1992). The Guinness Encyclopedia of Popular Music (First ed.). Guinness Publishing. p. 347. מסת"ב 0-85112-939-0.
2. 1 2 3  Peter Brown Biography, Songs, & Albums, AllMusic (באנגלית)
3. ↑  Song "Material Girl" - MusicBrainz, musicbrainz.org
4. ↑  Songfacts, Material Girl by Madonna - Songfacts, www.songfacts.com (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007387896305171
* BNE: XX866724
* BnF: cb140463224 (data)
* CANTIC: a11365663
* ISNI: 0000 0001 0784 4319
* LCCN: no2013046683
* MusicBrainz: 4c2cafdf-4261-4b3d-9858-5d1319dad6d7
* VIAF: 79721329
* WorldCat: lccn-no2013046683

 |
**נעמה ברנשטיין** (נולדה ב-18 באוגוסט 1993) היא אתלטית ישראלית, אלופת ישראל שש פעמים ברציפות (2017, 2018, 2019,2020, 2021, 2022) ושיאנית ישראל בקפיצה במוט. בעבר, הייתה ברנשטיין חברת נבחרת ישראל בהתעמלות מכשירים.

ביוגרפיה
--------

ברנשטיין החלה להתאמן בהתעמלות מכשירים בגיל 4 וחצי בקבוצת הפועל תל אביב. בהמשך עברה להתאמן באתלטיקה קלה. היא מתאמנת בקבוצת ע.ל.ה רעננה.

ברנשטיין התמודדה בבחירות 2018 לעיריית תל אביב-יפו ברשימת "מקומי בתל אביב" אך הרשימה לא נבחרה למועצת העיר.

### התעמלות מכשירים

#### 2008

באליפות ישראל בהתעמלות לנערות שנערכה בשנת 2008 זכתה ברנשטיין במדליית זהב בתרגיל קפיצות ובמדליית ארד בתחרות קרב רב.

#### 2009

השתתפה באליפות אירופה לבוגרות בהתעמלות מכשירים במילאנו, איטליה.
באליפות ישראל בהתעמלות שנערכה בשנת 2009 סיימה ברנשטיין במקום רביעי בתחרות קרב רב. בתחרויות ההתעמלות של המכביה השמונה-עשרה היא זכתה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית.

### אתלטיקה קלה

#### 2010

באליפות ישראל שנערכה ביולי 2010 זכתה ברנשטיין בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, בקפיצה משולשת בתוצאה של 10.71 מטר, אחרי ניבה זיו ממכבי השגים ראשון לציון (12.85 מטר) ולפני מיטב רוטפלד מהפועל אתלטי אורן השרון (10.70 מטר). מדליית ארד, בקפיצה במוט בתוצאה של 3.04 מטר, אחרי ג'יליאן שוורץ ממכבי תל אביב (4.44 מטר) ואולגה דוגדקו ברונשטיין ממכבי השגים ראשון לציון (3.74 מטר).

#### 2012

באליפות ישראל שנערכה ביוני 2012 זכתה ברנשטיין במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 3.04 מטר, אחרי ג'יליאן שוורץ (4.34 מטר) ולפני יובל מוסלי ממכבי תל אביב (2.64 מטר).

#### 2013

באליפות ישראל שנערכה ביולי 2013 זכתה ברנשטיין במדליית הזהב בקפיצה במוט בתוצאה של 3.25 מטר, לפני אלינור מדלסי ממכבי השגים ראשון לציון (3.05 מטר). בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשע-עשרה היא זכתה במדליית הכסף בקפיצה במוט בתוצאה של 3.40 מטר, אחרי רייצ'ל מינץ מקנדה (3.50 מטר).

#### 2014

באליפות ישראל שנערכה ביולי 2014 זכתה ברנשטיין במדליית הזהב בקפיצה במוט בתוצאה של 3.25 מטר, לפני נועה טולדו מלידר ירושלים (3.05 מטר).

#### 2016

באליפות ישראל שנערכה ביוני 2016 זכתה ברנשטיין במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 3.55 מטר, אחרי אולגה דוגדקו ברונשטיין (3.65 מטר) ולפני שרון גרינברג מאתלטי לידר ירושלים (3.60 מטר).

#### 2017

באליפות פולין באתלטיקה באולם שנערכה בטורון שבפולין בפברואר 2017 קבעה ברנשטיין בקפיצה במוט שיא ישראלי חדש של 3.90 מטר. באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא ישראלי חדש של 4.05 מטר, לפני אולגה דוגדקו ברונשטיין (3.70 מטר) ונועה טולדו (3.60 מטר).

שיאים אישיים
------------

### אצטדיון

* קפיצה במוט: 4.35 מטר **שיא ישראל** (2021)

קישורים חיצוניים
----------------

* נעמה ברנשטיין, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* נעמה ברנשטיין(הקישור אינו פעיל), באתר איגוד האתלטיקה בישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  נעמה ברנשטיין, באתר קבוצת הפועל תל אביב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 321604

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בעיירה בפולין. אם התכוונתם לעיר באוקראינה, ראו חמילניק.

**חמיילניק** (בפולנית: **Chmielnik**; ביידיש: **כמיעלניק**) היא עיירה במחוז קיילצה שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

היישוב נזכר לראשונה בעת קרב שנערך במקום עם הטטרים והמונגולים בשנת 1241. בשנת 1541 הוענקו ליישוב זכויות עיר. בעיירה כנסייה משנת 1356.

יהודי חמיילניק
--------------

שטח בית העלמין היהודי בחמיילניק
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מצבות מן המאה ה-13 שנמצאו בה. במהלך המלחמה עם האימפריה השוודית באמצע המאה ה-17 פרעו ביהודי העיירה הגייסות הפולניים, ורצחו מאות מהם.

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-6,000 יהודים, כ-80% מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל.

### בשואה

ב-5 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו תוך זמן קצר למעלה מ-70 מנכבדי הקהילה ביישוב במבנה של בית מדרש, ושרפו אותם בחיים. לאחר מכן, הטילו הגרמנים על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת תשלום סכומי כופר, חובת ביצוע עבודות כפייה, הגבלות תנועה וחובת נשיאת טלאי צהוב. בקיץ 1940 הועברו לעיירה יהודים רבים שגורשו מיישובי הסביבה וממערב פולין.

באפריל 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו מאות פליטים יהודים, עד שמספר יושביו הגיע עד סוף השנה לכ-9,000 איש. בשל הצפיפות ותנאי התברואה בגטו מתו רבים מיושביו ממגפת טיפוס הבהרות.

בתחילת אוקטובר 1942 שולחו מהגטו כ-1,200 צעירים למחנה עבודה בסקרז'יסקו-קמיינה, ומאידך, הועברו אליו 1,270 יהודים שגורשו ממספר יישובים נוספים.

ב-5 באוקטובר 1942 פשטו על הגטו שבעיירה אנשי ס"ס וכוחות עזר אוקראינים, ליטאים ולטבים, ותוך אלימות קשה ביותר הובילו את יהודי המקום מרחק של כ-45 ק"מ עד חנצ'יני, משם שולחו כולם למחנה ההשמדה טרבלינקה. בדרך לחנצ'יני נורו למוות מאות יהודים תשושים, וכן נרצחו כ-500 יהודים בגטו עצמו בשעת האקציה.

72 יהודים שהושארו בגטו שבעיירה לקבורת הגופות ולסידור רכוש המגורשים רוכזו בגטו חדש שהוקם בעיירה, אשר מספר יושביו הגיע לכ-700 איש. לאחר שתי אקציות חוסל גטו זה, עם גירוש כל יהודיו לסטופניצה ולסנדומייז', שם גורלם היה כגורל יתר יהודי המקום.

לאחר השואה שבו לעיירה 40 ניצולים, אשר עברו את המלחמה בעומק ברית המועצות. לאחר תקיפות אנטישמיות כלפיהם מצד הפולנים המקומיים, שכללו רצח שני יהודים באוגוסט 1945, עזבו כולם את העיירה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חמיילניק** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של חמיילניק
* ספר יזכור לקהילת חמיילניק, בספריית העיר ניו יורק
* חמיילניק באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* חמיילניק (Chmielnik), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* "חמיילניק", באתר JewishGen (באנגלית)
* "חמיילניק", באתר השטעטל הווירטואלי
* שרה בנדר, חמיילניק, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק A, עמ' 209–211), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
* עמרי גלפרין, פולניה לא שוכחת: יש פסטיבל יהודי בפולין (בחמיילניק), nrg מעריב
* עמרי גלפרין: פסטיבל תרבות יהודית בחמיילניק, רואים עולם עם יעקב אחימאיר, הערוץ הראשון מתוך youtube
* חמלניק (פולין), דף שער בספרייה הלאומית
* אתר למנויים בלבד עופר אדרת, התגלה זכר לחיי הקהילה היהודית בחמיילניק, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2023

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007475480605171
* GND: 4476942-8

 |
חיטוי סולארי
**החיטוי הסולארי**, הוא שיטה חדשה יחסית לחיטוי לא-כימי של קרקע חקלאית בעזרת קרינת השמש, שפותחה בישראל על ידי יעקב קטן וחבריו. 

שיטה זו משמשת ברובה בשלב המקדים לזריעה ומשמשת לקטילת מזיקים שוכני קרקע ועשבים מזיקים. השיטה פורסמה לראשונה במגזין המדעי "Phytopathology" בשנת 1976. חיטוי הקרקע מתבצע על ידי כיסויה ביריעות פוליאתילן שקופות בעונה החמה, כך שחום קרינת השמש חודר לעומק הקרקע דרך היריעות וקוטל את המזיקים. השיטה התאפשרה רק בעקבות ההתפתחות הניכרת בתעשיית הפלסטיק בשנות ה-50 של המאה ה-20.

מאז פרסומה, יושמה שיטת החיטוי הסולארי במגוון מערכות גידול ובאזורי אקלים שונים. השיטה הוכחה כיעילה כנגד מגוון של מזיקים שוכני קרקע, ביניהם פטריות דוגמת דוררת, מגלת (פוזריום) ופיתיום, חיידקים, נמטודות ועשבים מזיקים.

בעקבות אמנת וינה 1985 ופרוטוקול מונטריאול, שאסרו את השימוש במתיל ברומיד לחיטוי קרקע והדברה, התרחב השימוש בשיטת החיטוי הסולארי, כשיטה יחידה או בשילוב עם חומרי הדברה במינון מופחת, בממשק מסורתי או אורגני. כיום החיטוי הסולארי משמש באלטרנטיבה לחיטוי קרקע מסורתי בלמעלה מ-70 מדינות, בעלות אקלים מתאים ורמת קרינה מתאימה, בין השאר גם במטעים קיימים ולא רק בשדות פתוחים לפני הזריעה.

למעלה מ-1,400 מחקרים מדעיים פורסמו עד כה בנושא החיטוי הסולארי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חיטוי סולארי** בוויקישיתוף
* אתר החיטוי הסולארי, בפקולטה לחקלאות
* חיטוי סולרי (שימשי) בקרקע(הקישור אינו פעיל), המרכז הארצי למורי ביולוגיה
ג'ימי ג'יימיסון, 2012ג'ימי ג'יימיסון, 2012
**ג'ימי 'גיימיסון** (אנגלית: Jimi Jamison; ‏23 באוגוסט 1951 - 1 בספטמבר 2014) היה מוזיקאי אמריקאי, זמר וכותב שירים. הוא מוכר בעיקר כסולן להקת Survivor בשנים 1984–1989, 2000-2006 ו-2011 עד מותו.

בשנות ה-70, לאחר שלקח חלק בלהקות The Debuts ו-D-Beaver, שימש כסולן להקת Target ואיתם שחרר 2 אלבומים. בשנת 1982 היה שותף בהקמת להקת Cobra שנחלה הצלחת חלקית.

פעילותו בסורבייבר
-----------------

בשנת 1984, כששאר חברי להקת Cobra הצטרפו ללהקת Asia, קיבל ג'יימיסון הזמנה להצטרף ללהקת סורבייבר, לאחר שסולן הלהקה הנוכחי, דייב ביקלר, עבר ניתוח בגרון ולא יכל להמשיך את הצלחת הלהקה שהייתה בשיא עם שחרור הסינגל "Eye of the Tiger". ג'יימיסון נענה להזמנה וביחד הם הקליטו את השיר הראשון בהשתתפותו עבור הסרט קראטה קיד, השיר "The Moment of Truth" נחל הצלחה והגיע למקום ה-63 במצעדי הפזמונים בארצות הברית. במהלך השנים שלאחר מכן היה ג'ימי ג'יימיסון חלק בלתי נפרד מהצלחתה של הלהקה וביחד הם הוציאו לאור סינגלים מצליחים, יצאו לסיבובי הופעות בארצות הברית וביפן ו-2 האלבומים הבאים שלהם זכו להצלחה מסחרית גדולה. עם זאת, האלבום השלישי כשל וכתוצאה מכך עזב ג'יימיסון את הלהקה.

קריירת סולו
-----------

בשנת 1989 החל ג'יימיסון בקריירת סולו שנמשכה אל שנות ה-90. במהלכה לקח חלק בכתיבה ושר את שיר הנושא של הסדרה "משמר המפרץ", שחרר אלבומים ויצא לסיבובי הופעות, חלקם תחת שם להקת סורבייבר ללא רשותם של יתר חברי הלהקה והדבר כרך ליריבות שהגיעה עד לבתי המשפט.

החזרה לסורבייבר ומותו
---------------------

במשך השנים ג'ימי ג'יימיסון התאחד ועזב לסירוגין את להקת סורבייבר אך חזר בפעם האחרונה בשנת 2011 איתם הופיע עד למותו בשנת 2014 כתוצאה משבץ מוחי. ג'יימיסון השאיר אחריו 3 ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ג'ימי ג'יימיסון

* אתר האינטרנט הרשמי של ג'ימי ג'יימיסון

* ג'ימי ג'יימיסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* ג'ימי ג'יימיסון, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* ג'ימי ג'יימיסון, אמן באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית)

* ג'ימי ג'יימיסון, באתר Discogs (באנגלית)

* ג'ימי ג'יימיסון, באתר Songkick (באנגלית)
* ג'ימי ג'יימיסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Jimi Jamison, Survivor Lead Singer, Dead at 63". *Rolling Stone*. נבדק ב-2017-12-21.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14189968t (data)
* GND: 134709411
* ISNI: 0000 0000 1082 6181
* LCCN: n2015050947
* MusicBrainz: 6e1df868-7304-47c5-b609-f3173f8670f7
* VIAF: 5142394
* WorldCat: lccn-n2015050947

 |
הרב אברהם גורביץ ראש הישיבה, מוסר שיעור לבוגרי הישיבה, בבית המדרש של חסידות רדומסק בבורו פארק
**ישיבת בית יוסף גייטסהעד** (בקיצור: **ישיבת גייטסהד**) היא ישיבה גבוהה בעיר גייטסהד שליד ניוקאסל באנגליה. זוהי הישיבה הגדולה ביותר באירופה לאחר השואה ואחת הבולטות בה.

היסטוריה
--------

הישיבה הוקמה בשנת 1929. בתחילה שכנה הישיבה בצריף ברזל שבו הוקם בית הכנסת "די בלעכערנע שול" ("בית המדרש הבדילי"). בתקופת השואה שימשה הישיבה מפלט למאות בחורים מגרמניה שקיבלו בזכות בקשותיה אישורי כניסה לבריטניה.

מייסד הישיבה, הרב דוד דרייאן, ששימש כשוחט בגייטסהד, ביקש מ"החפץ חיים" שישלח מתלמידיו לשמש בראשות הישיבה, והוא אכן שלח שניים מתלמידיו. ראש הישיבה ומנהלה-הרוחני הראשון היו הרב נחמן לנדינסקי והרב אליעזר קאהאן, שניהם בוגרי ישיבת נובהרדוק. הישיבה נחשבה לשלוחה של נובהרדוק, ונקראה בשם "ישיבת בית יוסף" כמו סניפים אחרים של ישיבה זו (כגון ישיבת בית יוסף בבני ברק). לאחר פטירת רבי אליעזר מונה חתנו, הרב זאב כהן, שהיה ר"מ בישיבה, למנהל-רוחני במקומו.

עם ראשי הישיבה שכיהנו לאחר מכן נמנו בני משפחתו של רבי אליהו לופיאן, שהתגורר בלונדון: בנו הרב אריה לייב לופיאן, מחבר הספר נאות אריה (נפטר ז' באלול תשל"ט), וחתנו של רבי אליהו, הרב אריה זאב גורביץ, מחבר הספר "ראשי שערים" ("גייטסהד" בעברית). לאחר פטירתו מונה בנו הרב אברהם גורביץ, חתנו של הרב לייב לופיאן, לעמוד בראשות הישיבה. הר"מים כיום (2013) הם הרב חיים עוזר גורביץ (בנו של רבי אריה זאב), הרב עזריאל רוזנבוים, הרב יוסף אהרן אופנהיימר והרב אליהו גורביץ (בנו של הרב אברהם וחתנו של הרב ברוך דב פוברסקי).

בשנת תש"ז (1947), בגיל 30, מונה הרב משה שוואב למשגיח הרוחני של ישיבת גייטסהד. במשך שנים שימש בה כמשגיח הרב מתתיהו סלומון, שממנה עבר לשמש כמשגיח של ישיבת לייקווד, לאחר פטירת המשגיח הקודם הרב נתן נטע ווכטפויגל. המשגיח הנוכחי הוא רבי מרדכי יוסף קרנובסקי.

בשנת 2011 למדו בישיבה כ-350 תלמידים, רובם ילידי בריטניה, ומיעוטם מאירופה, ארצות הברית, ישראל ועוד.

מבוגרי הישיבה
-------------

רשימת בוגרי הישיבה שיש על אודותם ערך בוויקיפדיה

הערות שוליים
------------

1. ↑  משה פראגער, גייטסהד, מבצר התורה באירופה שלאחר השואה, **בית יעקב**

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007261536405171
* LCCN: nr94019083
* VIAF: 125944583
* WorldCat: lccn-nr94019083

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בראפר. אם התכוונתם לשחקן, ראו פרדי פוקס (שחקן).

**ג'יימס קמפבל** (באנגלית: **James Campbell**; נולד ב-1969) ידוע בשם הבמה שלו **Freddie Foxxx** או **Bumpy Knuckles** הוא ראפר ומפיק מוזיקלי אמריקאי מניו יורק.

קריירה
------

אלבומו הרשמי הראשון Freddie Foxxx Is Here יצא בשנת 1989 בלייבל MCA Records. האלבום הופק על ידי פרדי פוקס ואריק בי. חרף מעורבותו של אריק בי כשל האלבום מסחרית ובקרב המבקרים, כשבעקבות כישלון זה עזב פוקס את הלייבל.

לאחר עזיבתו חבר ל-"Flavor Unit" של קווין לטיפה - אסופת ראפרים, מפיקים ודיג'אים, בהם בלאק שיפ, Chill Rob G, DJ Mark the 45 King, LeShaun ו-Naughty by Nature.

ב-1993 חתם על חוזה ב-Epic Records והחל לעבוד על אלבומו השני Crazy Like A Foxxx. האלבום שהיה אמור לראות אור ב-1994 נגנז.

לתשומת לב מחודשת זכה פוקס בשל הופעות אורח אצל ראפרים אחרים, כמו Naughty by Nature, M.O.P ,Missin Linx, או.סי. Boogie Down Productions. בלטה במיוחד השתתפותו ב-"The Militia", סינגל של גאנג סטאר מאלבומם Moment of Truth, שבעקבותיה הצטרף לGang Starr Foundation.

פוקס הפיק לקחים מהחוויות העבר שלו וחתם Landspeed Records, לייבל עצמאי גדול של היפ הופ ושם בשנת 2000 יצא לאור האלבום השני שלו Industry Shakedown שכלל הפקות של דה אלכימיסט, די ג'יי פרמייר, פיט רוק וגם כמה משלו, האורחים היחידים באלבום היו M.O.P. האלבום היה להצלחה ענקית במחתרת וזכה לביקורות מאוד גבוהות והאלבום היה לאלבום העצמאי מספר אחד של שנת 2000 מבחינת מכירות (בהיפ הופ) ומכר קרוב ל-100 אלף עותקים.

לקראת 2003 Landspeed Records פשטו רגל ופוקס מצא לו לייבל חדש, Barely Breaking Even, ששם הוציא לאור את אלבומו השלישי, Konexion, בשנת 2003. האלבום לא הצליח כקודמו אך התקבל טוב בקרב המעריצים בזכות הידבקותו לסגנון המקורי שלו ובזכות מפיקים כדוגמת די ג'יי פרמייר ו-DJ Clark Kent שתרמו הרבה לפרויקט.

פוקס המשיך להופיע כאורח אצל ראפרים אחרים והכי בולט היה ג'ון סינה ותרם הרבה לסאונדטראק של WWE SmackDown! vs. Raw 2006 שנכנסו לתוכו 2 שירים שלו והוא היתארח בשירים אחרים מהסאונדטראק.

אחרי 2006 פוקס הוציא לאור מיקסטייפים שזכו להצלחה ובשנת 2008 האלבום שלו Crazy Like a Foxxx יצא תחת הלייבל Fat Beats Records עם הגרסה המקורית ודיסק בונוס שכלל הפקות של  D.I.T.C.

דיסקוגרפיה
----------

* Freddie Foxxx Is Here – 1989
* Industry Shakedown – 2000
* Konexion – 2003
* Crazy Like a Foxxx – 2008
* 2010 – Music From The Man Vol.1 (עם Jesse West)
* 2011 - Royalty Check (עם KRS-One)
* 2011 – Lyrical Workout (עם Statik Selektah)
* 2012 – The Kolexxxion (עם DJ Premier)

מיקסטייפים שונים
----------------

* 2006 – Street Triumph Mixxxtape (Fat Beats Records) ‎
* 2006 – Krupt Mob
* 2007 – Krupt Mob Vol.2
* 2008 – The OG Vol.1: Get Rich or Kill Tryin
* 2009 – The OG Vol.2: Realmatic
* 2011 – "Leaks Vol.1"
* 2011 – "Leaks Vol.2"

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרדי פוקס** בוויקישיתוף
* פרדי פוקס, ברשת החברתית טוויטר
* פרדי פוקס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* פרדי פוקס, באתר AllMusic (באנגלית)
* פרדי פוקס, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* פרדי פוקס, באתר Discogs (באנגלית)
* פרדי פוקס, באתר Songkick (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 7375 9596
* LCCN: no98015867
* MusicBrainz: 87b9efcc-6d25-4795-9edf-259b11b4d783
* VIAF: 80059855
* WorldCat: lccn-no98015867

 |