recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פירוש נוסף ערך זה עוסק במדור סאטירי. אם התכוונתם לאלבום של הזמר דני רובס, ראו בדרך אל האושר; לפרסום של הסיינטולוגיה, ראו בערך סיינטולוגיה.
קטע מתוך **"הדרך אל האושר"**
**"הדרך אל האושר"** הוא מדור סאטירה שפורסם בעיתון "מעריב" בין השנים 1994 ו-2001. את המדור ערכו וכתבו אבנר אברהמי ודודו גבע, שאף אייר ועיצב אותו.

בשנת 1994 המאייר וצייר הקומיקס דודו גבע והעיתונאי והמעצב אבנר אברהמי החלו לשתף פעולה ב"מעריב" ביצירת מדור סאטירי. גבע הגיע לאחר שעזב את העיתון "חדשות" ואברהמי עבד לפני כן בעריכת חלקים שונים ב"מעריב", ביניהם מוסף השבת ("סופשבוע") והמקומון "זמן תל אביב". באותה עת אייר גבע במקביל ב"מעריב" גם את משבצת הקומיקס "חדשות ומשמעותן" שהתפרסמה בשולי מדור הדעות היומי. 

השניים יצרו כפולת עמודים, המעוצבת כמהדורת חדשות עם מדורים קבועים, שמתעסקת בענייני השעה בדרך מאוירת, לעיתים מוקצנת. המדור, שנפרש בשער האחורי של המוסף המדיני לשבת של העיתון, היה בנוי מכותרות עיתונאיות, קטעים כתובים ומספר רב של איורים וטורי קומיקס, תוך שילוב דמויות ידועות מהחיים הציבוריים. המדור הופיע במשך שמונה שנים, כאשר ב-4 האחרונות ערך אותו גבע לבד, עם מעברו של אברהמי לעריכת "מוסף הארץ" בספטמבר-97'. 

במסגרת המדור הצליחו השניים, ובייחוד גבע, להסתכסך עם מספר רב של אנשים, בהם סופרת הילדים תמר בורנשטיין לזר והעיתונאים מתי גולן, אדם ברוך ויואל מרקוס.

בשנת 2001 עזב גבע את "מעריב" ולאחר שנה החל לעבוד בעיתון "הארץ" ובמקומון "העיר" (שם יצר את המדור הסאטירי "שתיקת הברווז"). לאחר עזיבתו נתמנו עמרי מרכוס, ליאור שליין וארז בן ארי לעריכת המדור הסאטירי, לו נתנו את השם הסרקסטי "סוף הדרך".
**אִיסִיס** (בלטינית: ***Isis***) הייתה אוניית-דגן רומית ענקית מאמצע המאה ה-2 לספירה בקירוב. היא השתייכה לצי הדגן הרומי שהוביל מדי שנה כ-150 אלף טונות דגן מאלכסנדריה שבמצרים אל העיר רומא. האונייה מתוארת על ידי הרטוריקן היווני לוקיאנוס בחיבורו "האונייה או המשאלות" (*Πλοἶον ἢ Εὐχαί*, בלטינית: *Navigium*). רוחות הסיטו את האונייה מנתיבה והיא נאלצה להיכנס אל פיראוס, נמלה של אתונה, וכך הייתה ללוקיאנוס ההזדמנות לראות אותה במו עיניו. אורכה על פי המסופר היה 180 רגל (55 מ'), רוחבה 45 רגל (13.7 מ') ועומק הספנה (ה"מחסן") 43.5 רגל (13.25 מ'). חישובים מעלים כי תפוסתה הייתה בין 1,200 ל-1,300 טונות.

ממדיה הענקיים של האונייה הותירו ודאי רושם עצום על לוקיאנוס, כמו על שאר תושבי אתונה, וכך הוא מספר:

> "איזו אונייה ענקית! אורכה מאה ושמונים רגל, כך סיפר נגר האונייה, רוחבה יותר מרבע אורכה, ועומקה מן הסיפון אל התחתית, עד המקום הנמוך ביותר בקרקעיתה, ארבעים וארבע רגל. והתורן אשר לה, עם הסקריה התלויה עליו והסמוך הקדמי המייצב אותו! מזוזת הירכתיים, ובקצהַ ראש-אווז מוזהב, התעקלה והתנשאה מעלה בהדרגה, כשמן העבר האחר מתרומם החרטום בעיקול מתון יותר ודיוקנה של איסיס, האלה על שמה נקראה האונייה, מתנוסס משני צדדיו. ואשר ליתר הקישוטים, הציורים, הדגל האדום בקצה הסקריה הראשית, העוגנים, הכננים והכננות על הסיפון הקדמי, מבני המגורים מלפנים לירכתיים – כל אלה נראו כפלא בעיני! צוותה היה ודאי גדול כצבא ממש. סיפרו לי שהובילה כמות כזו של דגן, שדי היה בה כדי להאכיל את כל הפיות באתונה למשך שנה. וכל כולה הייתה תלויה לביטחונה באיש קטן וזקן אחד, שסובב את משוטי ההגה העצומים שלה באמצעות ידית-הגה דקה. הם הראו לי מיהו; ברנש בעל שיער צמרי, קרח למחצה. הֶרוֹן היה שמו, כמדומני."
> 
>

מקורות
------

* Lionel Casson, *Ships and Seamanship in the Ancient World*. Baltimore and London, Johns Hopkins University Press, 1995. (2nd edition).
* Lionel Casson, *The Ancient Mariners*. Princeton, Princeton University Press, 1991. (2nd edition. First published 1958.).
* Lucianus, *Navigium*, in: *The Works of Lucian of Samosata*. Translated by Fowler, H.W. and F.G. Oxford: The Clarendon Press. 1905. Digitized copy in: The Lucian of Samosat Project.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Casson (1995), p. 188.
2. ↑  Casson (1995), p. 188.
3. ↑  Lucianus, *Navigium*, 5-7; התרגום על פי Casson (1991), p. 209 .
הכניסה לארמון קווירינאלה
ה**קווירינאלה** (באיטלקית **Quirinale** או **ארמון הקווירינאלֶה** - **Palazzo del Quirinale**) הוא מעונו הרשמי של נשיא איטליה. הארמון נמצא על גבעת קווירינאלה - אחת משבע גבעות העיר רומא.

הארמון, הממוקם בקרבת "דרך קווירינאלה" (Via del Quirinale) ואל מול "**פיאצה דל קווירינאלה**" (כיכר הקווירינאלה - **Piazza del Quirinale**), נבנה בשנת 1573 על ידי האפיפיור גרגוריוס ה-13 כארמון קיץ אפיפיורי. בארמון זה נערכו קונקלוות רבות.

הארמון שימש כארמון קיץ של האפיפיורים עד ספטמבר 1870, עת נכבשה מדינת האפיפיור. החל משנת 1871 הפך הארמון למקום המגורים הרשמי של מלכי איטליה, אף שהמלכים עצמם לא התגוררו במקום, והארמון שימש רק כבניין משרדים עבור בית המלוכה ולאירועים רשמיים. עם ביטול המלוכה בשנת 1948 הפך הארמון למשכן הנשיא.

חזית הארמון תוכננה על ידי דומניקו פונטנה, קפלת הארמון על ידי קרלו מדרנו, והפרסקאות (ציורי הקיר) שבארמון צוירו על ידי גווידו רני ומלוצו דה פורלי.

גני הארמון נבנו במאה ה-18.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קווירינאלה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קווירינאלה

* אתר האינטרנט הרשמי של קווירינאלה

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **רומא** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4104968-8
* SUDOC: 067135587
* VIAF: 155637174
* WorldCat: viaf-155637174

 |
**So-Called Chaos** (בעברית: **כאוס כביכול**) הוא אלבומה השישי של הזמרת אלאניס מוריסט אשר יצא ב-18 במאי 2004.

רקע
---

בתקופה שקדמה להקלטות האלבום פגשה מוריסט את ארוסה לשעבר ראיין ריינולדס אשר מערכת היחסים איתו השפיעה על השירים באלבום בכך ששירי האלבום הפכו לשירים מאושרים, נינוחים ורגועים יותר ביחס לשירים הקודמים שלה.

מתוך האלבום יצאו 3 סינגלים כאשר הסינגל הראשון היה השיר "Everything". השיר לא זכה להצלחה בארצות הברית כאשר הגיע למקום ה-76 במדינה (ובכך הפך לסינגל המוביל הכי פחות מצליח שלה במדינה) אך כן זכה להצלחה באירופה כאשר הגיע למקום ה-20 במצעד האירופאי הרשמי. בנוסף גם הגיע למקום ה-15 באוסטרליה ולמקום ה-3 בקנדה. מבחינת ביקורות השיר קיבל ביקורות מעורבות. הסינגל השני מהאלבום היה השיר "Out Is Through" אך בשונה מהשיר הקודם הוא לא זכה להצלחה. הסינגל השלישי היה השיר "Eight Easy Steps" אך גם הוא בדומה לסינגל הקודם לא זכה להצלחה. בנוסף השיר "Excuses" גם יצא כסינגל אך בברזיל בלבד, אך לא זכה שם להצלחה כאשר לא הצליח להיכנס ל-40 העליונים.

ביקורת
------

ביקורות על האלבום היו מעורבות. חלק מהמבקרים שיבחו את העובדה כי האלבום היה "נגיש" יותר לקהל הרחב ויותר מיינסטרמי ביחס לאלבומיה הקודמים אך חלק גם ציינו את זה כנקודת תורפה של האלבום בטענה שהיא איבדה את האופי המוזיקלי שלה לטובת מכירות והשמעות ברדיו.

הצלחה
-----

האלבום הגיע למקום השני בקנדה ומכר 11,200 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו. בארצות הברית הוא הגיע בשיאו למקום ה-5 ומכר 287 אלף עותקים בשבועיים. בעקבות כך זהו היה אלבומה הראשון של מוריסט שלא הגיע למקום הראשון במדינה וכשל מלהישאר יותר משבועיים בעשירייה הפותחת. נכון למרץ 2012 האלבום מכר 474 אלף עותקים במדינה.

רשימת רצועות
------------


| So-Called Chaos |
| --- |
| מס' | שם | משך |
| 1. | Eight Easy Steps | 2:52 |
| 2. | Out Is Through | 3:52 |
| 3. | Excuses | 3:32 |
| 4. | Doth I Protest Too Much | 4:03 |
| 5. | Knees of My Bees | 3:38 |
| 6. | So-Called Chaos | 5:03 |
| 7. | Not All Me | 3:58 |
| 8. | This Grudge | 5:07 |
| 9. | Spineless | 4:15 |
| 10. | Everything | 4:36 |
| **משך כולל:** | **41:05** |

קישורים חיצוניים
----------------

* ספוטיפיי So-Called Chaos באתר ספוטיפיי
* MusicBrainz So-Called Chaos באתר MusicBrainz
* Discogs So-Called Chaos באתר Discogs
* AllMusic So-Called Chaos באתר AllMusic

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: a9a390d3-a16a-392d-bc73-7d35b801b097

 |
**Küçük bir yol** (באנגלית: **A Small Road**, ובעברית: **דרך קטנה**) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבלגית-טורקייה הדיסה, מתוך המיני-אלבום, *Aşka Kapandım*. השיר יצא לאור ב-3 בספטמבר 2020, כסינגל הראשון והפותח מתוך המיני-אלבום, על ידי חברת התקליטים פאסאג' רקורדס.

השיר הגיע למקום החמישי בטורקיה טופ 20.

רקע וכתיבה
----------

לאחר שסיימה להוציא סינגלים מתוך אלבומה *Şampiyon*, הוציאה הדיסה את הסינגל "Geliyorum Yanına" כסינגל שלא מתוך אלבום וכסינגל האחרון שלה לשנת 2019. לאחר מכן, בספטמבר 2020 דווח על צאת השיר הזה ועל היותו הסינגל הראשון מתוך מיני-אלבום בשם, *Aşka Kapandım*.

בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-5.8 מיליון השמעות.

וידאו קליפ
----------

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של Netd Müzik ב-3 בספטמבר 2020, ביום צאתו כסינגל. ביממה הראשונה שלו, צבר למעלה מ-1,778,809 צפיות; הישג יוצא דופן לקליפ בשפה הטורקית. כמו כן, ממוצע הצפיות שלו עמד על חצי מיליון בכל יממה, משך שבועות רבים.

נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-24 מיליון צפיות.

מיקומי שיא
----------

| 
‏‏‏  **מצעדים ודירוגים (2020)** |
| --- |
| מדינה | מצעד | מיקום שיא |
|  טורקיה | Türkiye Top 20 | 5 |
| טורקיה טופ 40 | 4 |

היסטוריית יציאות לאור
---------------------

| מדינה | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| טורקיה | 3 בספטמבר 2020 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | פאסאג' |  |

קישורים חיצוניים
----------------

* סרטון השיר "Küçük bir yol" באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5  Hadise - Küçük Bir Yol
2. 1 2 3  EP2\* by Hadise, Genius (באנגלית)
3. ↑  , Twitter
4. ↑  Hadise - Geliyorum Yanına
5. 1 2  *Küçük Bir Yol*, נבדק ב-2020-10-03
6. 1 2  YouTube Stats of Hadise - Küçük Bir Yol, kworb.net
7. ↑
| מספר היהודים בבתומילפי שנים |
| --- |
| **שנה** | **סה"כ** |
| **1879** | 1,179 |
| **1923** | 3,700 |
| **1926** | 2,954 |
| **1939** | 1,778 |
| **1959** | 1,139 |
| **1970** | 1,334 |
| **1979** | 917 |
| **2004** | 35 |

בית הכנסת בתומי
הקהילה היהודית בבתומי נוסדה בשנת 1878, עם הגעת האימפריה הרוסית ובשנת 1879 התגוררו בבתומי 1,179 יהודים. בשנת 1889 גורשו מרבית התושבים היהודיים של בתומי, מאחר שהיו חסרי זכות-ישיבה במקום. לאחר גירוש זה נותרו, על פי המקורות הרשמיים, 31 משפחות. מקורות בלתי רשמיים ציינו כ-100 משפחות יהודיות. מספר היהודים בבתומי חזר וגדל במהירות, ובשנת 1897, כבר ישבו בה 1,179 יהודים.

עד היום אחד מבתי הזיקוק בעיר נמצא בבעלות משפחת רוטשילד במסגרת חברה של בעלי הון יהודיים מרוסיה. בשנת 1923 התגוררו בבתומי 3,700 יהודים כשהם מהווים 6.1% מאוכלוסיית בתומי; בשנת 1926 2,954 יהודים, שהם 4.5% מהאוכלוסייה הכללית, בכללם 1,917 יהודים אשכנזים; בשנת 1939 1,778 יהודים; בשנת 1959 1,139 יהודים; בשנת 1970 התגוררו בבתומי 1,334 יהודים, ביניהם 398 יהודים מקומיים, 16 קרימצ'קים, ושנים מיהודי ההרים; בשנת 1979 התגוררו 917 יהודים שביניהם 77 יהודים מקומיים.

בתקופת הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה גדלה השפעת הציונות בבתומי. יצא לאור עיתון יהודי חדש "קול היהודי". בשנת 1922 סגרו השלטונות הסובייטים בית כנסת. ובשנת 1924 פתחו יהודים מקומיים את בית הכנסת והגנו על המבנה. בשנים 1920-1940 גם התקיימה ישיבה בלתי לגלית. בשנים 1922-1928 שימש כרב העיר נחום שמריהו ששונקין. במהלך השנים 1925-1929 הוקמו ארבעה בתי ספר יהודיים. ובסוף שנות ה-30 נסגר בית הכנסת. באמצע שנות ה-40 היו בעיר לפחות שני מבנים של בתי כנסת לשעבר. זה שנסגר בשנות ה-30 הפך לאולם ספורט והשני שהיה בבניין קטן שנבנה בראשית שנות ה-30 ושכן ברחוב ה־9 במרץ חזר לשמש כבית כנסת לאחר שהקהילה היהודית במקום התארגנה ונרשמה כחוק, בשנת 1945, בשלהי מלחמת העולם השנייה. בית כנסת זה המשיך לפעול עד 1958 לפחות. בשנות ה-80 חל חידוש החיים היהודיים בעיר. ביוזמתו של אמיל קרופניק (נולד בשנת 1936) ואחותו. הם יסדו, בשנת 1989, סניף של התאחדות הקשר הגאורגי-ישראלי בראשות קרופניק, שהיה מטרייה לפעילות של הקהילה היהודית בבתומי. קרופניק עצמו החל לארגן אירועים חברתיים עבור יהודי בתומי. עם היבחרו של אסלן אבשידזה, בשנת 1991, לראשות אג'ריה, נקראו מנהיגי המעוטים האתניים במחוז לפגישה עמו. קרופניק, כראש הקהילה היהודית במקום ביקש בפגישה זו את פתיחת בית הכנסת היהודי בבתומי. בית הכנסת עצמו, שנבנה בשנים 1900-1904, נפתח באותה שנה. בסוף שנות השמונים עלו רוב יהודי בתומי לישראל, ארצות הברית ומדינות אחרות. בשנת 2001 היו בבתומי פחות ממאה יהודים.

קישורים חיצוניים
----------------

* יהדות בתומי, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית)
* ס.א. גרין, ‘Grandfather’ Lends a Helping Hand, העיתון היומי היהודי, 9.4.2004

| יהדות גאורגיה לפי ערים |
| --- |
| גאורגיה המערבית | כותאיסי • סצ'חרה • אוני • בתומי • סוחומי • קולאשי\* • סנקי • פותי • לאילשי • לוחאמולי\* • זסטפוני • ואני • כובולתי • בנדזה • סוג'ונה • חובי\* • זוגדידי • אוצ'מצ'ירה\* • גגרה |
| גאורגיה המזרחית | טביליסי • מצחתה\* • גורי • סוראמי • צחינוואלי • כארלי • ציתלגורי • תלאווי • אורייתובני\* • וליסציחה\* • בריתי\* • תמראשני\* |
| גאורגיה הדרומית | בורג'ומי • אצקורי\* • אחלציחה • אחלכלכי\*

---

\* יישובים בעבר של יהודים |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007509124205171

 |
קופסת בדיל "קונגרבס" (1827)
**ג'ון ווקר** (באנגלית: **John Walker**;‏ 29 במאי 1781 – 1 במאי 1859) היה כימאי וממציא אנגלי שהמציא את הגפרור.

ביוגרפיה
--------

ווקר נולד בסטוקטון און טיס, מחוז דרהאם, ב־1781. הוא למד בבית-הספר היסודי המקומי ואחר-כך התמחה אצל ווטסון אלקוק, המנתח הראשי של העיר, בתור שוליה. אולם בשל סלידתו מכירורגיה פנה ללימודי כימיה. לאחר שלמד ב דרהאם ויורק, הוא הקים עסק קטן ככימאי ורוקח ב 59 High Street, Stockton, בסביבות 1818. ווקר נפטר בסטוקטון ב-1 במאי 1859 ונקבר בשטח הכנסייה של סנט מרי בנורטון, ליד סטוקטון.

המצאת הגפרור
------------

ווקר התעניין באפשרות למצוא אמצעי להצתת אש בקלות. כמה תערובות כימיות כבר היו ידועות באותה תקופה כגורמות להתלקחות פתאומית, אך לא ניתן היה להעביר את הלהבה לחומר בערה איטי כמו עץ. פעם אחת, בעוד ווקר מכין תערובת הארה, גפרור שהיה טבול בחומר הוצת על ידי חיכוך מקרי על האח. הוא העריך מיד את הערך המעשי של הגילוי, והתחיל לייצר גפרורים. הם היו עשויים ממקלות עץ או ממקלוני קרטון מצופים בגופרית ובתערובת של גופרית אנטימון, כלור אשלגני, גומי טבעי, והגופרית משמשת כדי להעביר את הלהבה אל העץ.

מחיר הקופסה של 50 גפרורים היה שילינג אחד. עם כל קופסה סופקה פיסת נייר זכוכית, מקופלת לשניים, שדרכה היה צריך להעביר את הגפרור כדי להצית אותו. הוא כינה את הגפרורים "קונגרבס" לכבוד הממציא וחלוץ הרקטות, סר ויליאם קונגרייב. הוא לא גילה את ההרכב המדויק של הגפרורים שלו לאיש.

שנתיים וחצי לאחר פרסום המצאתו של ווקר, הגיע אייזק הולדן, באופן עצמאי, לרעיון של ציפוי שבבי עץ עם גופרית. התאריך המדויק של גילויו, על פי ההצהרה שלו, היה אוקטובר 1829. לפני כן, ספר המכירות של ווקר מכיל חשבון של לא פחות מ -250 מכירות של גפרורים, המכירה הראשונה הייתה בתאריך 7 באפריל 1827. הוא סירב לרשום פטנט על המצאתו, אף על פי שמייקל פאראדיי ואחרים עודדו אותו, ואיפשר לכל אחד לעשות בה כרצונו. לא זכה לשום תהילה או עושר על בסיס המצאתו, אם כי הוא היה יכול לפרוש כמה שנים מאוחר יותר. זכותו כממציא הגפרור הוכרה רק לאחר מותו.

בעקבות הפיתוח על ידי הכימאי הצרפתי, שארל סוריא, שב-1830 המציא גפרור המבוסס גם כן על זרחן אבל תוך החלפת גופרית האנטימוניום בזרחן לבן. בארצות הברית במסאצ'וסטס בשנת 1836 נרשמו פטנטים הראשונים לגפרור קטן יותר ובטוח יותר לשימוש. הזרחן הלבן נאסר מאוחר יותר לשימוש הציבור בגלל רעילותו. גפרורי הבטיחות המודרניים נוצרו על ידי הכימאי השוודי, גוסטב אריק פאש .

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון ווקר** בוויקישיתוף
* John Walker & The Match ("This is Stockton")
* John Walker's Friction Light (BBC: A History of the World in 100 Objects)
* ג'ון ווקר, בביצוע John Walker of Stockton-on-Tees - Inventor Of The Friction Match, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Walker, John (1781?-1859) Dictionary of National Biography. London: Smith, Elder & Co. 1885–1900
2. ↑  המכירה הראשונה שנרשמה בחנותו הייתה ב־7 באפריל 1827 בשם "סופרפורטה היפר- חמצן". המכירה השנייה נרשמה ב -7 בספטמבר 1827 בשם המוכר יותר 'אורות חיכוך'. מלבד שלוש המכירות נרשמה במהלך 1828 בשם של 'אורות התשה'. כל שאר המכירות נרשמו בתור 'אורות חיכוך'.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n84165211
* VIAF: 13719124
* WorldCat: lccn-n84165211

 |
זאב הברזל מופיע בחלומו של הדוכס גדימינאס
**זאב הברזל** (בליטאית: **Geležinis Vilkas**) הוא דמות מיתית מהפולקלור הליטאי. הדמות מופיעה באגדה מימי הביניים העוסקת בייסוד וילנה והדוכסות הגדולה של ליטא. האגדה הפכה לפופולרית בליטא במהלך עידן התנועה הרומנטית, וכיום משמש זאב הברזל כאחד מסמליה של ליטא המודרנית.

האגדה
-----

האגדה המקורית מופיעה בספר "דברי הימים הליטאיים" שמהדורתו הראשונה נחתמה ב-1420. על פי האגדה, גדימינאס - הדוכס הגדול של ליטא, יצא לצוד במרחק של עשרה קילומטרים מבירתו דאז טרקאי. הדוכס צד שור בר גדול, אולם כבר היה מאוחר מכדי לחזור לטרקאי. לפיכך, הוא החליט לישון בלילה בעמק Šventaragis, המקום בו נשפך הנהר וילניה לנהר נריס. כאשר ישן, הוא חלם על זאב ברזל שעומד על גבעה סמוכה ומיילל "כביכול היו מאות זאבים מייללים בתוכו". כשהתעורר, קרא גדימינאס לקריוויס (איש דת פגאני) ליזדייקה, וביקש שיסביר לו מה פשר החלום. ליזדייקה טען שמשמעות החלום היא שעליו לבנות במקום עיר חדשה, שתהפוך לעיר הבירה החדשה של ליטא. גדימינאס נשמע להנחיה, ובנה במקום את העיר וילנה על שם נהר הווילניה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר ליטאי המוקדש לזאב הברזל
**לורנס פרנסיס אודונל הבן** (בשם מלא באנגלית: **.Lawrence Francis O'Donnell Jr**; נולד ב-7 בנובמבר 1951) הוא עיתונאי ופרשן אמריקאי המנחה את התוכנית "המילה האחרונה" בערוץ MSNBC, המשודרת במהלך ימי העבודה בשבוע. לפני שהחל את הקריירה שלו בעיתונות, שירת אודונל כעוזר פוליטי בכיר לסנאטור הדמוקרטי דניאל פטריק מויניהאן ממדינת ניו יורק והיה ראש צוות הוועידה הכלכלית בסנאט.

ביוגרפיה
--------

אודונל נולד בבוסטון, מסצ'וסטס, בנם של מנהלת משרד ועורך דין. הוא סיים את לימודיו בתיכון ב-1970, שם היה קפטיין בקבוצת הבייסבול. סיים תואר בכלכלה באוניברסיטת הרווארד ב-1976. בשנים 1977–1988 היה אודונל סופר. בין 1989 לשנת 1995 שימש כעוזר פוליטי לענייני חקיקה לסנאטור הדמוקרטי דניאל פטריק מויניהאן שייצג את מדינת ניו יורק. בתקופה זו היה עוזר בכיר למויניאן וכן כמנהל הצוות בוועידת הסנאט לסביבה ועבודות ציבוריות ובוועידת הכלכלה, שבראשן עמד הסנאטור מויניאן.

בשנים 1999–2006 היה אודונל תסריטאי ומפיק בכיר של התוכנית "הבית הלבן". בשנת 2001 אף זכה בפרס אמי על תפקידו בסדרה. בשנת 2009 הצטרף כפרשן לתוכנית "Morning Joe" בערוץ MSNBC, ולפני שזכה לתוכנית משלו, מילא מקום פעמים רבות כמנחה בתוכניתו של קית אולברמן ב-MSNBC. החל מספטמבר 2010 מנחה תוכנית משלו ששודרה ב-22:00 לפי שעון ניו יורק.

הוא נישא לשחקנית קתרין הרולד ב-1994 והתגרש ממנה ב-2013. לזוג בת אחת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לורנס אודונל** בוויקישיתוף
* לורנס אודונל, ברשת החברתית פייסבוק
* לורנס אודונל, ברשת החברתית טוויטר
* לורנס אודונל, ברשת החברתית אינסטגרם
* לורנס אודונל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* לורנס אודונל, באתר AllMovie (באנגלית)
* לורנס אודונל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* "המילה האחרונה" בערוץ MSNBC

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n83159526
* SNAC: w6tt6sc8
* VIAF: 91553993
* WorldCat: lccn-n83159526

 |
**בלמופן** (באנגלית: **Belmopan**) היא בירת בליז שבמרכז אמריקה, היא בין הבירות הקטנות בעולם. בעיר מתגוררים כ-24,294 תושבים בלבד, נכון ל-2019.

מיקום העיר
----------

העיר שוכנת מזרחית לנהר בליז, במרחק של 80 קילומטר מהבירה הקודמת של בליז - בליז סיטי. הבירה הועברה מבליז סיטי לבלמופן לאחר שהוריקן הרס את בליז סיטי בשנת 1961. הממשלה עברה מבליז סיטי לבלמופן בשנת 1970. בניין הפרלמנט החדש נבנה בסגנון פרה-קולומביאני - סגנון מאיה.

היסטוריה
--------

לאחר שההוריקן האטי הרס 75% מבליז סיטי, החליטה ממשלת בליז לבנות בירה חדשה יותר מרוחקת מהים. מיקומה של בלמופן נבחר בשנת 1962. החלטה זו יצאה לפועל בזכות המימון הבריטי (בשנת 1964 בליז עדיין הייתה מושבה בריטית בשם הונדורס הבריטית). העלות הוערכה ב-40 מיליון דולרים בליזיים (כ-20 מיליון דולרים אמריקאיים), ואף שרק מחצית מהסכום הייתה בקופת המושבה, החלו בעבודות בשנת 1967. לאחר חנוכת הבירה החדשה, מדינות רבות היססו לגבי העברת השגרירויות לעיר, מתוך חשש שהיישוב החדש לא באמת יתבסס כבירה חדשה. רק 11 שנים אחרי חנוכת העיר (1981),הועברה הנציבות הבריטית העליונה ליישוב. בשנת 1984, עם עצמאות בליז, בלמופן הפכה לבירתה. ארצות הברית פתחה את השגרירות שלה בעיר רק בשנת 2006. כיום, (2017) עדיין ישנן ארבע שגרירויות ו-29 קונסוליות בבליז סיטי.

מקור השם
--------

שם העיר בלמופן נוצר מצירוף של שתי מילים - "בל" - קיצור של בליז, ו"מופן" - שמו של אחד הנהרות בסביבה.

כלכלה
-----

בבלמופן 589 בתי עסק. תחנת אוטובוסים מרכזית ושוק נבנו בעיר בשנת 2003.

השכלה
-----

אוניברסיטת בליז עברה מבליז סיטי לבלמופן לאחרונה, ומצפים כי הדבר ישפיע על גידולה של העיר.

שלטון מקומי
-----------

בין 2004 ל-2006 כיהן אנתוני צ'ינונה כראש עיריית בלמופן. ב-2006 נכנס לתפקיד סימון לופז.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בלמופן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בלמופן
* בלמופן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  נתוני אוכלוסין בבליז
2. ↑   אתר העירייה

| בירות מדינות אמריקה המרכזית |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אל סלוודור: **סן סלוודור** • בליז: **בלמופן** • גואטמלה: **גואטמלה סיטי** • הונדורס: **טגוסיגלפה** • ניקרגואה: **מנגואה** • פנמה: **פנמה סיטי** • קוסטה ריקה: **סן חוסה** |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007564524905171
* GND: 7543950-5
* LCCN: n81064959
* MusicBrainz: 290498fa-0719-49e9-8d11-8dbc7adbdabd
* SELIBR: 140671
* VIAF: 168381780
* WorldCat (עם VIAF): 168381780

 |
**Love Explosion** (בעברית: **אהבה מפוצצת**) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית טינה טרנר. האלבום יצא לאור ב-6 במרץ 1979, על ידי חברת התקליטים EMI בבריטניה, יונייטד ארטיסטס בארצות הברית ואריולה רקורדס במערב גרמניה. 

ב-Allmusic קיבל האלבום דירוג של שניים וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכול.

סקירה
-----

האלבום הוקלט באירופה והופק על ידי אחד מהדמויות הבולטות בסצנת הדיסקו הצרפתי אלק ר. קוסטנדינוס אשר עבד עם להקות כמו Love & Kisses ו-Cerrone ואף הפיק את הפסקול לסרט "Thank God It's Friday". מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים: שיר הנושא, "Music Keeps Me Dancin'" וגרסת כיסוי לשיר "Back Stabbers" של להקת The O'Jays אשר זכה להצלחה מועטה בארצות הברית ואירופה. גם האלבום זה בדומה לקודמיו נכשל מסחרית כאשר לא הצליח לקבל מעמד באף מדינה, מה שגרם לחברות התקליטים של טרנר לפטר אותה. 

גם אלבום זה בדומה לאלבומה הקודם היה אמור לצאת בהוצאה מחודשת בתחילת 1990, אך דבר זה לא יצא לפועל מסיבות לא ידועות.

סוגה מוזיקלית והצלחה
--------------------

מבחינה מוזיקלית, האלבום מכיל השפעות כבדות של סגנונות הפאנק והדיסקו, בדומה לאלבומים נוספים של טרנר. אלבום זה גם לא זכה להצלחה מסחרית בדומה לקודמיו אך זהו גם היה האלבום האחרון שנכשל לפני אלבום הפריצה שלה ב-1984, Private Dancer.

רשימת רצועות
------------


| Love Explosion |
| --- |
| מס' | שם | משך |
| 1. | Love Explosion | 5:57 |
| 2. | Fool for Your Love | 3:25 |
| 3. | Sunset on Sunset | 3:38 |
| 4. | Music Keeps Me Dancin' | 3:54 |
| 5. | I See Home | 5:22 |
| 6. | Backstabbers | 3:38 |
| 7. | Just a Little Lovin' | 3:15 |
| 8. | You Got What I'm Gonna Get | 3:11 |
| 9. | On the Radio | 3:49 |
| **משך כולל:** | **36:09** |

קישורים חיצוניים
----------------

* ספוטיפיי Love Explosion באתר ספוטיפיי
* MusicBrainz Love Explosion באתר MusicBrainz
* Discogs Love Explosion באתר Discogs
* AllMusic Love Explosion באתר AllMusic

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Tina Turner - Love Explosion, Discogs (באנגלית)
2. ↑  *Love Explosion - Tina Turner | Songs, Reviews, Credits | AllMusic* (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2020-04-25
3. ↑  Tina Turner - Private Dancer, Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 976b1f1b-2273-3f42-8921-699fa7284ca7

 |
**ניקולאי בקריישב** (ברוסית: **Никола́й Бе́кряшев**; ‏1874–1939) היה צייר רוסי. מנהל המוזיאון לתרבות צפון דווינה בין השנים 1924 ל-1938 וזכה לשמר את רוב המורשת ההיסטורית והאדריכלית של העיירה Veliky Ustyug.

ביוגרפיה
--------

ניקולאי בקריישב נולד ב-11 באפריל 1874 בכפר ליד קרסנובורסק, מחוז וולוגדה של האימפריה הרוסית למריה ניקולייבנה ויגור ניקולאייביץ' בקריישב.  הוא למד באקדמיה האימפריאלית לאמנויות בסנט פטרסבורג בין השנים 1900 ל-1910. הוא התמחה בציור ז'אנר.

בשנת 1918, מוזיאון תרבות של צפון דווינה נפתח בעיירה ווליקי אוסטיוג. אירוע הפתיחה היה תערוכת הציור של אלכסנדר בוריסוב. יבלאמפי בורצב מונה למנהל הראשון של המוזיאון. לאחר מותו של בורצב ב-20 בנובמבר 1924 הפך בקריישב למנהל המוזיאון. משנת 1918 עמד בקריישב במרכז חוג האינטלקטואלים המקומיים בווליקי אוסטיוג, שמטרתו הייתה לשמר את המורשת ההיסטורית של העיירה. בצד הנגדי ביקשו השלטונות לסגור את הכנסיות, להחרים את רכוש הכנסייה ולבסוף להרוס את המבנים. בקריישב ועמיתיו מצאו דרך להתפשר עם השלטונות, כך שרכוש הכנסייה הוחרם, אך המבנה הוכרז כמורשת ההיסטורית והתרבותית, הפך למוזיאון ושמר את השם.

המוזיאון שוכן בתחילה בשטח מנזר מיכאילו-ארכאנג'לסקי במרכז העיירה. ב-1921 הצליח בקריישב לשכנע את הוועדה במוסקבה, שהעריכה את מבני ווליקי אוסטייג והחליטה מי מהם מייצג את המורשת התרבותית. הוא השתמש בהחלטות הוועדה נגד הרשויות המקומיות שלא היה להן עניין לשמור על מבנים של כנסיות העבר. ב-1923 הוא יזם את הקמת החברה ללימודים אזוריים במחוז צפון דווינה. חברי האגודה, ובקריאשב בפרט, סיירו באופן אישי בעיירה על מנת לזהות חפצים בעלי חשיבות תרבותית. כתוצאה מכך, ווליקי אוסטיוג איבדה מעט מאוד מהמבנים ההיסטוריים שלה ונשארה אחד המכלולים האדריכליים השמורים ביותר ברוסיה.

ניקולאי בקריישב נעצר ב-20 בפברואר 1938 במהלך הטיהורים הגדולים ונידון לשלוש שנות מאסר בגין פעילות אנטי-מהפכנית.

הוא מת ב-6 באפריל 1939 בעודו במחנה עבודה, ליד פלסטסק במחוז ארכנגלסק.

בשנת 2000, הוא זכה לאחר מותו בתואר אזרח כבוד של וליקי אוסטיוג.

לוח ההנצחה לניקולאי בקריישב מותקן במוזיאון ווליקי אוסטיוג להיסטוריה, אמנות ואדריכלות.

גלריה
-----

* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניקולאי בקריישב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kudrin, Nikolay Mikhailovich. "Николай Георгиевич Бекряшев". *Поклон предкам* (in Russian).
2. ↑  "Бекряшев Николай Егорович" (in Russian). artru.info. Archived from the original on 20 December 2011.
3. ↑  "История музея" (in Russian). Великоустюгский музей-заповедник. Archived from the original on 25 August 2011. Retrieved 8 September 2011.
4. 1 2  Сыроватская, Л. Н. Музей северодвинской культуры: Страницы истории. Бысть на Устюзе (in Russian). Veliky Ustyug.
5. ↑  Rogachyov, S.V. (2002). "Устюжане". Geografiya (in Russian). No. 26. 1september.ru. Retrieved 17 June 2016.

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ניקולאי בקריישב"**.
**ניקולאי בנואה** (ברוסית: **Никола́й Бенуа́**;‏ 13 ביולי 1813 – 23 בדצמבר 1898) היה אדריכל רוסי אימפריאלי שעבד בפטרהוף ובפרברים אחרים של סנט פטרסבורג.

ביוגרפיה
--------

בנואה נולד ברוסיה, לאנה קתרינה (גרופה), שהייתה ממוצא גרמני, ואב צרפתי, לואי ז'יל בנואה (מברי, סן-ון-סור-מורן). הוא למד באקדמיה הקיסרית לאמנויות משנת 1827 עד 1836. שמונה שנים מאוחר יותר, הוא מונה לאדריכל החצר של ניקולאי הראשון ופיקח על מספר פרויקטים בעיירה פטרהוף, בעיקר האורוות הקיסריות הראשיות (1847–1852). הוא היה מפורסם ברוסיה של המאה ה-19 על דבקותו בסגנון התחייה הגותית של אדריכלות ודקורציה.

בנואה עיצב כמה מתחנות הרכבת הראשונות ברוסיה, בעיקר בסטרלנה, צרסקו סלו ופטרהוף החדשה, האחרונה נחשבת ליצירת המופת שלו. בהמשך הקריירה שלו עבד גם בקווקז, שם עיצב את ארמון הקיץ של המשנה למלך בליקני, ג'ורג'יה.

בנישואיו לקמילה, בתו של אלברטו קאבוס שעיצב את תיאטרון מריאינסקי, היו לניקולאי ארבעה בנים. מתוכם, אלכסנדר בנואה התמחה בעיצוב במה, אלברט בנואה היה צייר, ולאון בנואה הפך לאדריכל מפורסם. בתו נישאה לפסל יוג'יני אלכסנדרוביץ' לנסריי, ונישואים אלה הולידו את האמנים זינאידה סרבריאקובה ויוג'ין לנסריי. השחקן פיטר יוסטינוב היה נכד רבא.

גלריה
-----

* בית הדואר בפטרהוףבית הדואר בפטרהוף
* תחנת הרכבת בפטרהוף החדשהתחנת הרכבת בפטרהוף החדשה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניקולאי בנואה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Edisher Japharidze, Vazha Shubitidze, GEORGIA FROM THE COUNCIL OF EUROPE TO THE EUROPEAN INTEGRATION, **European Political and Law Discourse** 8, 2021, עמ' 10–14 doi: 10.46340/eppd.2021.8.2.2

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 118889575
* ISNI: 0000 0000 6676 8128
* LCCN: n85341339
* NKC: xx0224342
* NTA: 156307413
* ULAN: 500120641
* VIAF: 40176530
* WorldCat: lccn-n85341339

 |
**מוחמד יונוס אל־מנפי** (בערבית: **محمد يونس المنفي**; נולד ב-3 במרץ 1976) הוא דיפלומט ופוליטיקאי לובי מטוברוק. ב-5 בפברואר 2021 נבחר לנשיא מועצת הנשיאות במסגרת ממשלת אחדות. בעבר שימש כשגריר לוב ביוון.

שגריר
-----

תקופתו של אל-מנפי כשגריר באתונה התאפיינה ביחסים מתוחים בין ממשלת המעבר הלאומית של לוב לבין ממשלת יוון בגלל ההסכמה הלובית-טורקית על גבולות ימיים. בסופו של דבר הוא גורש מאתונה בדצמבר 2019.

נשיאות מועצת הנשיאות
--------------------

 ערך מורחב – **מועצת הנשיאות (לוב)**  

בפורום הלובי לדיאלוג פוליטי לבחירת רשות מבצעת מאוחדת שתוביל לבחירות הכלליות בלוב ב-24 בדצמבר 2021, התמודד אל-מנפי עם עבד אל-חמיד דבייבה כראש ממשלה ומוסא אל-קוני ועבדאללה א-לאפי כחברי מועצת הנשיאות. רשימתם השיגה 39 קולות, חמישה יותר מזו של אגילה סאלח עיסא ופתחי בשאגה. רשימתם של אגילה סאלח-בשאגה נתפסה כמועדפת על ארצות הברית. שגריר ארצות הברית בלוב הכחיש כל ניסיון להשפיע על תהליך הבחירות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוחמד אל-מנפי** בוויקישיתוף
* מוחמד אל-מנפי, ברשת החברתית פייסבוק
* מוחמד אל-מנפי, ברשת החברתית טוויטר

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Libye: début d'une nouvelle phase de transition". *Le360 Afrique* (בצרפתית). 6 בפברואר 2021. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Greece Expels the GNA-Affiliated Libyan Ambassador Over Illegal Deal with Turkey". *Al-Marsad*. 6 בדצמבר 2019. נבדק ב-5 בפברואר 2021. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "Greece Expels the GNA-Affiliated Libyan Ambassador Over Illegal Deal with Turkey". *Al-Marsad*. 6 בדצמבר 2019. נבדק ב-5 בפברואר 2021. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**הדיוויזיה השלישית של הצבא הבריטי** (**3rd (United Kingdom) Division**) היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות השונות של בריטניה מתחילת המאה ה-19.

היסטוריה
--------

### המלחמות הנפוליאוניות

הדיוויזיה הוקמה על ידי ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון במהלך מלחמת חצי האי, ובראשה עמד תומאס פיקטון. במהלך מאה הימים לחמה הדיוויזיה כנגד צבאו של נפוליאון תחת פיקודו של צ'ארלס, רוזן אלטן, והשתתפה בקרב קאטר ברה ובקרב ווטרלו.

### מלחמת קרים

הדיוויזיה השתתפה במלחמת קרים, ובכלל זה במצור על סבסטופול, תחת פיקודו של ריצ'רד אנגלנד.

### מלחמת הבורים

הדיוויזיה לחמה במלחמת הבורים השנייה תחת פיקודו של ויליאם פורבס גטאקרה, והייתה חלק מהקורפוס ה-1.

### מלחמת העולם הראשונה

הדיוויזיה בפיקודו של הוברט המילטון הייתה אחת מהדיוויזיות הראשונות שנשלחו לצרפת במסגרת חיל המשלוח הבריטי, ולחמה בקרב מונס כחלק מהקורפוס ה-2. הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים של המלחמה, ובכלל זה בקרב איפר הראשון, הקרב על הסום, קרב אראס, מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה הוצבה הדיוויזיה כחלק מפיקוד דרום, ובשנת 1939 מונה ברנרד מונטגומרי למפקד הדיוויזיה.

### מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשלחה הדיוויזיה לצרפת, שם לחמה בגבורה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, ואף היוותה את המשמר העורפי במהלך הנסיגה מדנקרק. לאחר מכן נותרה הדיוויזיה בבריטניה על מנת להגן מפני פלישה גרמנית, ולאחר מכן התאמנה לקראת הפלישה לצרפת. ב-6 ביוני 1944 נחתה הדיוויזיה בפיקודו של טום רני בחוף סורד, ולאחר מכן לחמה בקרב על קן, קרב פאלז ובקרבות בגרמניה עד סוף המלחמה.

### לאחר המלחמה

בשנת 1951 הוצבה הדיוויזיה באזור תעלת סואץ, תחת פיקודו של יו צ'ארלס סטוקוול, ובשנת 1976 הפכה לדיוויזיית שריון. בשנת 1992 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיה ממוכנת, ובשנת 1995 נשלחו חלק מיחידותיה לבוסניה והרצגובינה. ביולי 2003 נשלחה הדיוויזיה לעיראק להחליף את כוחות הדיוויזיה המשוריינת הראשונה, ובשנת 2015 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית חי"ר כחלק מהרפורמות של צבא 2020.

מבנה
----

* צוות קרב חטיבת התקיפה וסיור העומק הראשונה
* צוות קרב חטיבת השריון ה-12
* צוות קרב חטיבת השריון ה-20
* חטיבת הלוגיסטיקה ה-101
* חטיבת הארטילריה הראשונה
* חטיבת הקשר ה-11
* חטיבת המשטרה הצבאית הראשונה
* צוות ההגנה האווירית השביעי
* צוות ההנדסה ה-25

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הדיוויזיה השלישית** בוויקישיתוף
* הדיוויזיה השלישית, ברשת החברתית טוויטר
* הדיוויזיה ה-3 באתר הצבא הבריטי

| הממלכה המאוחדתהממלכה המאוחדת הצבא הבריטי  |
| --- |
| פיקוד | משרד ההגנה • מפקדת הצבא • ראש המטה הכללי • מבנה הצבא הבריטי |
| דיוויזיות | 

|  |  |
| --- | --- |
| דיוויזיות מנהליות | דיוויזיית המשמר • דיוויזיית המלך • דיוויזיית המלכה • הדיוויזיה הסקוטית, ולשית ואירית |
| דיווזיות מבצעיות | הדיוויזיה הראשונה • הדיוויזיה השלישית • הדיוויזיה השישית |

 |
| זרועות וחילות | חיל השריון המלכותי • חיל הרגלים • כוחות מיוחדים • חיל ההנדסה המלכותי • חיל ההנדסה החשמלי והמכני המלכותי • רגימנט הארטילריה המלכותי • חיל הקשר המלכותי • חיל הלוגיסטיקה המלכותי • חיל המודיעין • זרוע האוויר של הצבא |
**סאסי אוקטבה אמילה ד'אלמיידה** (בצרפתית: **Sessi Octave Emile D'Almeida**; נולד ב-20 בנובמבר 1995) הוא כדורגלן בניני המשחק בעמדת הקשר בפו.

קריירת מועדונים
---------------

ד'אלמיידה התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל מקומיות בעיר הולדתו בורדו עד שהגיע בגיל 10 לזו של ז'ירונדן דה בורדו. ב-12 בדצמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1-0 למכבי תל אביב במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית. ב-23 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הצרפתית בניצחון 1-3 נגד ניס. בקיץ 2015 הצטרף לקבוצת המילואים של פריז סן-ז'רמן.

בקיץ 2016 ד'אלמיידה חתם לשנתיים בבארנסלי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. בבארנסלי, מיעט לשחק וכעבור שנה חתם בבלקפול מהפוטבול ליג הראשונה. כעבור שנה חתם ביאוביל טאון מהפוטבול ליג השנייה.

בקיץ 2019 הצטרף לוואלנסיין מהליגה הצרפתית השנייה. ב-31 בינואר 2022 הושאל לטונדלה מליגת העל הפורטוגלית.

בקיץ 2022 הצטרף לפו הצרפתית.

קריירה בינלאומית
----------------

בשנת 2015 החליט לייצג את נבחרת בנין, אותה היה זכאי לייצג בזכות שורשי הוריו. ב-14 ביוני 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד גינאה המשוונית. ב-16 באוקטובר 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד אלג'יריה.

ד'אלמיידה השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2019.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סאסי ד'אלמיידה** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

| **נבחרת בנין – גביע אפריקה לאומות 2019** |
| --- |
| 1 פארנולה • 
2 בראזה • 
3 אדנון • 
4 אנאנה • 
5 סלומון • 
6 ורדון • 
7 ג'יגלה • 
8 אדאוטי • 
9 מונייה • 
10 פוטה • 
11 אימורו • 
12 קיקי •
13 עאדילהו • 
14 סוקו •
15 ד'אלמיידה •
16 אלאגבה •
17 ססנון •
18 סייבו •
19 סגבה-אזנקפו •
20 דוסו •
21 קוסי •
22 פאסינו •
23 קאקפו •
מאמן: דוסייר | בניןבנין |
**בית אלישבע** הוא מבנה ציבור בשכונת קטמון שבירושלים. המבנה ניצב בפינת הרחובות אלעזר המודעי וחזקיהו המלך.

היסטוריה
--------

את הקמת המבנה יזמה מועצת הפועלות (כיום ״נעמת״), תנועת הנשים של ההסתדרות, והוא שימש כמרכז תרבות עם ספריה אזורית ואולם כינוסים, מעון יום ומרכז הכשרה מקצועית לנשים. הקמת הבניין החלה בדצמבר 1960, הוא נחנך ב-18 בדצמבר 1962 ונקרא על שם אלישבע קפלן, מאנשי העלייה השלישית ואשתו השנייה של ראש הממשלה השלישי לוי אשכול.

לאחר שמרכז ההכשרה נסגר, שימש המבנה כמרכז לפעילות נוער. בשנות ה-90 התמקם בו בית הספר הפלורליסטי "רעות". בתחילת שנות האלפיים ביקשו תושבי שכונת קטמון מהעירייה להפוך את המבנה למתנ"ס ומרכז קהילתי, אך בקשתם לא נענתה. 

מאז 2010, שימש חלקו המרכזי של המבנה את הסניף הירושלמי של בית הספר למשחק ניסן נתיב, ובחצרו הוקם במבנה זמני אולם ספורט המשמש בשבתות גם כבית כנסת. בחלק התחתון של המבנה פועלים מאז הקמתו גני ילדים.

לאחר המעבר של הסטודיו למשחק ניסן נתיב לקמפוס האומנויות בירושלים בסוף מרץ 2022, חלקו המרכזי של המבנה משמש כבית ספר לכיתות א'-ב'.

אדריכלות
--------

את הבניין תכננו האדריכלים שולמית ומיכאל נדלר ושמואל ביקסון, בסגנון מודרניסטי - מינימליסטי. המבנה מורכב משני אגפים מאונכים היוצרים את צורת האות L, אגף נמוך לאורך הרחוב ואגף גבוה הממשיך לתוך המגרש. בנקודת המפגש בין האגפים מוקמו הכניסה, אולם המבואה, המדרגות ואולם המופעים. חלק מקירות המבואה הם קירות מסך עשויים זכוכית, שמאפשרים קשר עין בין הרחוב למבנה ולחצר הפנימית שמאחוריו. בהצטלבות האגפים ממשיך חלק מהאגף הגבוה ו"מרחף" בחלל הרחוב, מעל מדרגות הכניסה הראשית לבניין. באגף הנמוך שכן גן הילדים ובאגף הגבוה הכיתות של מרכז התרבות וההכשרה המקצועית.

המבנה מועצב על פי עקרונות הסגנון הבינלאומי, עם השפעות מאוחרות יותר, לקראת המעבר לברוטליזם. העיצוב מינימליסטי ו"נקי", הבניין מחופה באבן נסורה וכולל חלונות פס אופקיים ארוכים והעמדה חלקית על קומת עמודים ("פילוטי", בהתאם לעקרונות שקבע לה קורבוזיה). עקב הפרשי גבהים הוא ניצב על מסד בגובה משתנה. לבניין שלוש כניסות, שנועדו לשלושת השימושים העיקריים בו. שטח הבניין הכולל הוא 2,300 מ"ר.

המבנה סבל מהזנחה - על קירותיו נתלו מזגנים, נבנו תוספות בנייה שפוגמות בצורתו המקורית, וחצרו הוזנחה. בעקבות המעבר של בית הספר למשחק ניסן נתיב למבנה הוא שופץ.

המבנה מופיע ברשימת המבנים לשימור של עיריית ירושלים.

ראו גם
------

* תיאטרון ירושלים, בתכנון נדלר-נדלר-ביקסון
* מרכז תרבות עמים לנוער, מבנה דומה שתוכן על ידי אותם האדריכלים במושבה הגרמנית

קישורים חיצוניים
----------------

* מיכאל יעקובסון, סיבוב בירושלים בכמה מקומות מעניינים (בין השאר בבית אלישבע), בבלוג חלון אחורי

הערות שוליים
------------

1. ↑  הוחל בהקמת "בית אלישבע אשכול", דבר, 9 בדצמבר 1960
2. 1 2  נתן ריטון, <<בית אלישבע>> בירושלים , הארץ, 17 בדצמבר 1962
3. ↑  קטעי עיתונות על מחאת התושבים באתר המינהל הקהילתי גינות העיר
4. 1 2 3  נועם דביר, אדריכלות | פנים ציבוריות, גוף פרטי, באתר הארץ, 25 במאי 2011
5. ↑  ישיבת שימור אתרים מס' 99, מסמך "סדר יום" עמ' 26-27, באתר עיריית ירושלים, 18 ביוני 2023
**מועדון כדורגל יוּרְגוֹדֶן** (בשוודית: **Djurgårdens IF Fotbollsförening**) הוא מועדון כדורגל מסטוקהולם, שוודיה, המשחק בליגת העל השוודית. נכון לעונת 2021 (שתחל באפריל 2021), המועדון זכה בעברו ב-12 אליפויות וב-5 גביעים והגיע לגמר הגביע השוודי 4 פעמים נוספות. בשנת 2013 המועדון עבר לשחק בטלה 2 ארנה החדש. עד אז שיחק באצטדיון האולימפי.

היסטוריה
--------

המועדון נוסד בשנת 1891 והחל לשחק בליגה הראשונה בשוודיה בעונת 1911/1912. כל ארבע האליפויות הראשונות שבהם זכה המועדון בשנים 1920 ,1917 ,1915 ,1912 נקבעו בטורנירי גביע לאחר סיום משחקי הליגה. המועדון שיחק ברציפות בליגה הראשונה עד עונת 1923/1924 שבסופה ירד לליגה השנייה. המועדון חזר לליגה הראשונה בעונת 1927/1928 וירד בסוף העונה שוב לליגה השנייה. המועדון חזר לליגה הראשונה בעונת 1936/1937 וירד בסוף העונה שוב לליגה השנייה. המועדון חזר לליגה הראשונה בעונת 1945/1946, שיחק 3 עונות בליגה הראשונה וירד לליגה השנייה. המועדון חזר לליגה הראשונה בעונת 1949/1950, בעונת 1950/1951 הגיע לגמר הגביע השוודי בפעם הראשונה והפסיד לקבוצת מאלמה. בעונת 1954/1955 זכה באליפות. בעונת 1959 זכה באליפות נוספת ובעונה אחריה ירד לליגה השנייה אחרי 11 עונות ברציפות בליגה הראשונה. המועדון חזר לליגה הראשונה בעונת 1962 ובעונות 1964, 1966 זכה באליפות.

בשנת 1969 שיחק בגביע האינטרטוטו. המועדון הוגרל לבית הכולל את הקבוצות זגלבי סוסונוביץ' מפולין, ויינר ספורט קלאב מאוסטריה וגרויטר פירת' מגרמניה. המועדון סיים את הבית במקום האחרון.

בעונת 1970 סיים את הליגה במקום הרביעי והעפיל לגביע אופ"א. בעונות 1973, 1975 סיים את הליגה במקום השלישי והעפיל לגביע אופ"א. בעונת 1974/1975 הגיע לגמר הגביע השוודי בפעם השנייה והפסיד שוב לקבוצת מאלמה. בעונת 1981 ירד לליגה השנייה אחרי 20 שנה ברציפות בליגה הראשונה. המועדון שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגה הראשונה עד עונת 2001. בעונת 1988/1989 הגיע לגמר הגביע השוודי בפעם השלישית והפסיד שוב לקבוצת מאלמה. בעונת 1989/1990 זכה בפעם הראשונה בגביע השוודי. המועדון משחק ברציפות בליגת העל השוודית מעונת 2001. בעונות 2002, 2004, 2005 זכה בגביע השוודי. בעונת 2012/2013 הגיע לגמר הגביע השוודי והפסיד לקבוצת גטבורג.

האצטדיון הביתי
האצטדיון הביתי

תארים
-----

* **אליפות שוודיה: (12)**
	+ (1912, 1915, 1917, 1920, 1955, 1959, 1964, 1966, 2002, 2003, 2005, 2019)
* **הגביע השוודי: (5)**
	+ (1990, 2002, 2004, 2005, 2018)

הישגים באירופה
--------------

* **גביע אירופה לאלופות**:
	+ רבע גמר (1): 1955/1956
* **גביע אירופה למחזיקות גביע**:
	+ שמינית גמר (1): 1989/1990

שחקנים בולטים
-------------

* שוודיהשוודיה טוביאס היסן
* סלובניהסלובניה אנדריי קומאץ
* שוודיהשוודיה סטפן רן
* פינלנדפינלנד דניאל סיולונד
* גמביהגמביה פה דמבו טוראי
* רוסיהרוסיה אלכסנדר ואסיוטין

ראו גם
------

* יורגודן (כדורגל נשים)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יורגודן** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של יורגודן (בשוודית)
* יורגודן, ברשת החברתית אינסטגרם

* פרופיל, באתר אופ"א

* פרופיל, באתר Transfermarkt

* פרופיל, באתר Soccerway

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 274145542607196640668
* WorldCat (עם VIAF): 274145542607196640668

 |
**Angry Chair** הוא סינגל של להקת הגראנג' אליס אין צ'יינס מ-1992.

הפקה
----

זהו הסינגל הרביעי מתוך אלבומה השני של הלהקה, Dirt ואחד מן השירים הבודדים של הלהקה שנכתבו על ידי סולן הלהקה, ליין סטאלי, לבדו. השיר עוסק בהתמכרותו של סטאלי להרואין, ובתקופה שבה ניסה להיגמל מן הסם, שהסתיימה במותו ב-5 באפריל 2002. השיר זכה לגרסה אקוסטית בהופעת ה-MTV Unplugged של הלהקה מ-1996, למרות שלא נכלל בגרסת ה-DVD של ההופעה. כותב השירים העיקרי של אליס אין צ'יינס, ג'רי קאנטרל, כינה את השיר "יצירת מופת" בהערות שכתב למארז התקליטורים Music Bank מ-1999.

בתחילת השיר משווה סטאלי את מצבו לזה של אדם היושב על כיסא חשמלי, ומכאן שמו של השיר. "Angry Chair" כולל גם מחווה לאחת הסצנות המפורסמות מתוך סירטם של סטיבן קינג וסטנלי קובריק, "הניצוץ", בשורה "I'm a dull boy work all day" ("אני ילד משעמם עובד כל היום"), שבה הדמות הראשית מקלידה משפט דומה פעמים רבות ובצורות שונות במכונת כתיבה. רצועה נוספת מהאלבום, "Iron Gland", מסתיימת בהדהוד של המילים "red rum", שגם הן לקוחות מן הסרט.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על הסינגל "Angry Chair" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על היצירה "Angry Chair" באתר Discogs

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 484919ec-337d-3366-b774-303c6bc22c33

 |

הערות שוליים
------------
**אדמיר מרקס דה מנזס** (פורטוגזית: **Ademir Marques de Menezes**‏; 8 בנובמבר 1922 – 11 במאי 1996), שהיה ידוע בקיצור בשם **אדמיר**, היה כדורגלן ברזילאי הנחשב לאחד החלוצים המרכזיים הטובים ביותר בהיסטוריה של נבחרת ברזיל. בגלל עצמות הלסת הבולטות שלו הוא זכה לכינוי "לסת".

ביוגרפיה
--------

אדמיר החל את קריירת המועדונים שלו בספורט קלוב רסיפה לפני שעבר לשחק עבור ואסקו דה גאמה. הוא שיחק במדי ואסקו בשתי תקופות, בין 1942 ל-1945 ובין 1948 ל-1956, וביניהן שיחק בפלומיננזה. אדמיר הופיע במדי ואסקו ב-429 משחקים וכבש 301 שערים, וזכה עמה בחמש אליפויות ריו דה ז'ניירו (1945, 1949, 1950, 1952, 1956) ואליפות אחת נוספת עם פלומיננזה ב-1946. בשנת 1949 הוא היה המבקיע המצטיין של הליגה עם 30 שערים, וב-1950 עם 25 שערים. אדמיר פרש בשנת 1956, ולאחר פרישתו עסק בפרשנות, אימון ועסקים.

אדמיר התפרסם בעיקר בזכות משחקיו במונדיאל 1950 שנערך בברזיל. הוא שיחק בשלישיית החלוצים הידועה של ברזיל שכללה גם את זיזיניו וז'איר דה רוסה פינטו, וזכה בתואר נעל הזהב (המבקיע המצטיין). ישנה מחלוקת כמה שערים הבקיע, יש הטוענים שהוא הבקיע שבעה שערים ואחרים טוענים כי הוא הבקיע תשעה שערים. אדמיר היה הראשון שהבקיע שער באצטדיון המרקנה. למרות יכולתו הגבוהה הוא היה שותף להפסד לנבחרת אורוגוואי במשחק המכריע על התואר, שנודע בשם מרקנאסו.

אדמיר זכה להצלחות גם בקופה אמריקה. הוא שיחק בטורנירים של 1945, 1946, 1949 ו-1953, ובסך הכל הוא הבקיע 12 שערים ב-18 משחקים, כולל שלושער במשחק הניצחון בגמר נגד נבחרת פרגוואי ב-1949. אדמיר זכה עם ברזיל בטורניר פאן-אמריקה ב-1952. 

בסך הכל הוא הופיע במדי ברזיל בין 1945 ל-1953, שיחק ב-39 משחקים וכבש 32 שערים.

תארים
-----

### קבוצתיים

ואסקו דה גאמה
* אליפות ריו דה ז'ניירו (5): 1945, 1949, 1950, 1952, 1956

פלומיננסה
* אליפות ריו דה ז'ניירו: 1946

נבחרת ברזיל
* קופה אמריקה: 1949
* סגנות גביע העולם: 1950

### אישיים

* השחקן המצטיין בקופה אמריקה: 1949
* מלך השערים של גביע העולם: 1950
* הנבחרת המצטיינת של גביע העולם: 1950
* היכל התהילה של הכדורגל הברזילאי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדמיר** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

| זוכי נעל הזהב של גביע העולם |
| --- |
| **מלך השערים** | 1930: סטאבילה • 1934: ניידלי • 1938: לאונידאס • 1950: אדמיר • 1954: קוצ'יש • 1958: פונטיין • 1962: גארינצ'ה, ואוה, סאנצ'ס, ירקוביץ', איוואנוב ואלברט • 1966: אאוזביו • 1970: מילר • 1974: לאטו • 1978: קמפס |
| **נעל הזהב** | 1982: רוסי • 1986: ליניקר • 1990: סקילאצ'י • 1994: סלנקו וסטויצ'קוב • 1998: שוקר • 2002: רונאלדו • 2006: קלוזה • 2010: מילר • 2014: רודריגס • 2018: קיין • 2022: אמבפה |
קתדרלת איסק הקדוש וכיכר הסנאט
**כיכר הסנאט** (ברוסית: **Сенатская площадь**) שנודעה בשם **כיכר הדקבריסטים** (Площадь Декабристов) משנת 1920 עד 2008, ו (רשמית) כ**כיכר פיוטר** (площадь Петрова) משנת 1782 עד 1925, היא כיכר עירונית בעיר סנקט פטרבורג, רוסיה. הכיכר ממוקמת על הגדה השמאלית של בולשאיה נייבה, מול קתדרלת איסק הקדוש. בשנת 1925 שונה שמה לכיכר הדקבריסטים כדי להנציח את מרד הדקבריסטים, שפרץ שם בדצמבר 1825.

הכיכר תחומה בבניין האדמירלות ממזרח. במערב נמצא בניין הסנאט והסינוד (כיום משכן בית המשפט החוקתי של רוסיה). אנדרטת פרש הנחושת, פסל לזכרו של פיוטר הגדול, ניצבת בכיכר מאז 1782, ומשם השם הרשמי "כיכר פיוטר". ב-29 ביולי 2008 הוחזר לכיכר השם "כיכר הסנאט".

שמות הכיכר
----------

* כיכר איסק (Исаакиевская площадь‏, 20.04.1738—1763)
* כיכר הסנאט (Сенатская площадь‏, 1763—1925, 2008—)
* כיכר פיוטר (Петровская площадь, 1782—1820)
* כיכר הדקבריסטים (Площадь Декабристов, 1925—31.07.2008)

היסטוריה
--------

"כיכר הסנאט" הוא השם שהוענק לכיכר עוד בשנת 1763 אחרי שהתמקמו סביבה מבני הסנאט הרוסי. לצורכי הממשלה נבנתה אחוזתו של סגן קנצלר האימפריה הרוסית בסטוז'ב-ריומין, המשמשת כיום כמשכנו של בית המשפט החוקתי. זו אחת הכיכרות העתיקות בעיר והיא נוצרה עוד בשנת 1704 כחלק מהמתחם סביב בניין האדמירלות, ומטה הצי הרוסי הקיסרי. דרום הכיכר תחומה בתעלת האדמירלות.

כאשר בניין האדמירלות איבד מחשיבותו כמצודה צבאית, הפכה הכיכר לכיכר עירונית ציבורית. בשנת 1710, על גדות נהר נייבה, נבנו מבני העץ הראשונים של קתדרלת איסק הקדוש, לאחר מכן אלה הוחלפו במבני אבן והקתדרלה הייתה זו שגבלה מדרום לכיכר. בשנת 1727 נבנה בסמוך גם גשר איסק.

בחלקו הדרום-מזרחי של הכיכר, בפינת הגדה האנגלית נבנה ארמון לנסיך מנשיקוב, שהיה בין המדינאים הבולטים ברוסיה בתקופת פיוטר הגדול. לאחר מות הנסיך המבנה הוענק לסגן הקנצלר אוסטרמן ובשנת 1744 לקנצלר בסטוז'ב-ריומין. המבנה נבנה בסגנון הבארוק. הסנאט הרוסי עבר לכאן לאחר עלייתה של יקטרינה השנייה לשלטון והחל משנת 1763 נקראה בשם **כיכר הסנאט**.

בשנת 1782 נחנכה בה האנדרטה לפיוטר הראשון: פרש הנחושת, שהעניק לכיכר את השם הרשמי **כיכר פיוטר**, אך תושבי העיר המשיכו לקרוא לכיכר בשם כיכר הסנאט. בשנת 1820 נוספו מרצפות גרניט ובשנת 1823 הושלם מראה המזרחי של הכיכר עם השלמת בניין האדמירלות החדש. בשנת 1834 הסתיימה בניית בניין הסנאט והסינוד.

ב-14 בדצמבר 1825 התגודדו סמוך לפרש הנחושת כ-3,000 חיילים מגדודים מורדים שסירבו להישבע אמונים לקיסר רוסיה החדש ניקולאי הראשון. בכיכר נורה למוות המושל הצבאי של סנקט פטרבורג הרוזן מיכאיל מילוראדוביץ', מאקדחו של פאבל קאכובסקי. בסופו של דבר המרד דוכא בכוח על ידי חיילים נאמנים לצאר מצבא האימפריה הרוסית. המרד נודע בשם "מרד הדקבריסטים".

גלריה
-----

* כיכר הסנאט היוםכיכר הסנאט היום
* כיכר בשנת 1799 - ציור של בנימין פטרסןכיכר בשנת 1799 - ציור של בנימין פטרסן
* בניין הסנאט והסינוד, מראה מנהר הנייבהבניין הסנאט והסינוד, מראה מנהר הנייבה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כיכר הסנאט** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 241904025
* WorldCat (עם VIAF): 241904025

 |
**Lemon Tree** (בעברית: **עץ לימון**) הוא שיר עממי שכתב ויל הולט בשלהי שנות ה-50. המנגינה מבוססת על השיר העממי הברזילאי *Meu limão, meu limoeiro* אותו עיבד מוזיקלית חוסה קרלוס בורל בשנת 1937, ואשר הפך לפופולרי בעקבות ביצועו של הזמר הברזילאי וילסון סימונל. השיר משווה אהבה לעץ לימון: "עץ לימון יפה מאוד, ופרח הלימון מתוק, אבל את הפרי המסכן של הלימון אי אפשר לאכול".

גרסאות כיסוי
------------

לאורך השנים, מספר אמנים ביצעו גרסת כיסוי לשיר, ביניהם פיטר, פול ומרי, צ'אד וג'רמי, שלישיית קינגסטון, המשחרים, בוב מארלי והוויילרס, הרב אלפרט, סנדי שו ורוג'ר ויטאקר. בשנת 1965 הקליט טריני לופז את הגרסה המצליחה ביותר של השיר, שהגיעה למקום ה-20 במצעד בילבורד הוט 100 ולמקום השני במצעד Middle Road Singles, גם כן של בילבורד.‏

בעברית קיימות גרסאות כיסוי של ישראל יצחקי ואריק איינשטיין (אריק והאינשטיינים - עץ הלימון מ-1966)

בתרבות הפופולרית
----------------

השיר עובד לג'ינגל עבור פרסומת בשנות ה-60 למותג ניקיון בניחוח לימון.

ישנה התייחסות לשיר בסדרה "סיינפלד", בפרק 4 של עונה 2 ששמו "The Phone Message". כמו כן, ישנה התייחסות לשיר בסדרה "נשואים פלוס", בפרק 5 של עונה 6 ששמו "Lookin' for a Desk in All the Wrong Places".

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Lemon Tree" באתר מיוזיק בריינז
* גרסאות נוספות ל"Lemon Tree" באתר SecondHandSongs

הערות שוליים
------------

1. ↑  Meu limão, meu limoeiro - MPB CIFRANTIGA
2. ↑  Whitburn, Joel (2002). *Top Adult Contemporary: 1961-2001*. Record Research. p. 149.
3. ↑  "Middle-Road Singles", *Billboard*, February 20, 1965. p. 46

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 16a9f756-f803-33af-bdaa-c4c6ea0fcbb3

 |
כיכר ואצלב מכיוון המוזיאון הלאומי ואנדרטת ואצלב
כיכר ואצלב ממורד הרחוב
**כיכר ואצלב** (בצ'כית: **Václavské náměstí**) היא כיכר עירונית מרכזית בעיר פראג, בירת הרפובליקה הצ'כית המהווה את המרכז העסקי והתרבותי של העיר החדשה. בכיכר התרחשו מספר אירועים חשובים לאורך ההיסטוריה, אשר התקיימו בה הפגנות, חגיגות ומפגשים חברתיים אחרים. הכיכר קרויה על שמו של וצלב הראשון, דוכס בוהמיה, שהיה הקדוש המגן של בוהמיה. 

הכיכר ממוקמת במרכז ההיסטורי של פראג שהוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. 

לכיכר צורה מלבנית באורך 750 מטרים. במעלה הכיכר מצויים המוזיאון הלאומי הצ'כי ואנדרטת ואצלב ובתחתיתה הגבול בין העיר החדשה והעיר העתיקה, המוביל אל אתרים היסטוריים נוספים כגון כיכר העיר העתיקה, גשר קארל ומצודת פראג. 

ב-1348 ייסד קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את העיר החדשה ואת הכיכר. תוכניתו כללה בין היתר בנייה של מספר שטחים פתוחים בהם יפעלו שווקים. 

הנאצים ניצלו את הכיכר לקיום הפגנות המוניות במהלך המרד בפראג בשנת 1945 ומספר מבנים בסמוך למוזיאון נהרסו והוחלפו בחנויות כלבו. 

ב-16 בינואר 1969 הצית עצמו הסטודנט הצעיר יאן פאלאך במרכז הכיכר במחאה על הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה; בעקבות התאבדותו החל גל של מעשי התאבדות בהצתה של סטודנטים נוספים כצעד מחאה נגד הפלישה הסובייטית. בכיכר אנדרטה לזכרו ולזכר מתאבדים אחרים. 

כיום מהווה הכיכר מוקד תיירות ראשי בפראג, המושכת אליה כ-12 מיליון תיירים מדי שנה. 

החל ב-1 באפריל 2012 נאסרה כניסת מכוניות לחלקה התחתון (הצפוני) של הכיכר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כיכר ואצלב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Wenceslas Square goes car-free

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4376529-4
* NKC: ge131371
* VIAF: 234757238
* WorldCat (עם VIAF): 234757238

 |