recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**סֶרניק** (ביידיש: **סערניק**) או **סרניקי** (באוקראינית: **Серники**; בפולנית: **Serniki**; ברוסית: **Серники**) היא עיירה במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, בסמוך לגבול בלארוס. בעיר, השוכנת בחבל פולסיה (אנ'), התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

היישוב נוסד בשנת 1449. לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי סרניק
-----------

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,100 יהודים, למעלה מחמישית מתושביה, ופעל בה סניף של תנועת בית"ר. בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי ברית המועצות.

במהלך מבצע ברברוסה נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובתחילת אוגוסט 1941 רצחו בה אוקראינים מקומיים כ-150 גברים יהודים. לאחר מכן הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וגיוס לעבודות כפייה.

בתחילת שנת 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו בהמשך יהודים נוספים מכפרי הסביבה. עם הגעת ידיעות על הכנת בורות לרצח יהודי האזור, ניסו להימלט מהגטו שבעיירה מספר יהודים, ואלו נורו בידי השוטרים האוקראינים ששמרו על הגטו.

ב-8 בספטמבר 1942 התארגנה בעצת היודנראט המקומי בריחה המונית מהגטו שבעיירה, ובאותו לילה נמלטו ממנו כ-500 יהודים. כ-200 מהם נורו ונהרגו בשעת הבריחה. כ-550 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה נרצחו למחרת ליד הכפר סוֹלוֹמיר (רו'), כ-8 ק"מ מהעיירה.

בבית עלמין הדרום הוקמה אנדרטה לזכר נספי קהילת סרניק.

מילידי העיר: המו"ל הוורשאי מרדכי קפלן והמו"ל היידי הניו-יורקי יעקב מרינוב (מאַרינאָוו).

גם בכפר ויצ'יבקה, הסמוך לעיירה סרניק, התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סרניק** בוויקישיתוף
* סרניק באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "סרניק", באתר JewishGen (באנגלית)
* סרניקי (Serniki), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* סטיבן פלביסיני ומרטין דין (אנ'), סרניקי, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1465–1466), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנדרטת המצבה לזכר קהילת סרניק באתר מרכז הארגונים של ניצולי השואה בישראל.
2. ↑  יעקב מרינוב בלקסיקון יידיש.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007540217105171
* LCCN: n96041629
* VIAF: 143233118
* WorldCat (עם VIAF): 143233118

 |
**המועצה הלאומית להגנה וביטחון של צרפת** (בצרפתית: **le Conseil de défense et de sécurité nationale**) היא הגוף המייעץ לנשיא צרפת בנושאי מדיניות חוץ וביטחון לאומי.

המועצה להגנה ולביטחון לאומי מסתייעת במזכירות הכללית להגנה וביטחון לאומי (SGDSN), המכינה עבורה עבודת מטה לדיוני המועצה. יתרה מכך, המזכירות רשאית לזמן כל אדם מוסמך לקחת חלק בישיבת מועצת ההגנה והביטחון הלאומי. המשתתפים מחויבים בשמירת סודיות.

היסטוריה
--------

המועצה הלאומית להגנה הוקמה ב-1906, ועם חלוף השנים שונה ייעודה, הרכבה ותפקידה פעמים רבות במאה ה-20. עם כינונה של החוקה הצרפתית ב-1954 עוגן בסעיף 15 הקמתה של המועצה הלאומית להגנה וביטחון, הקובע כי נשיא הרפובליקה, המפקד העליון של הכוחות המזוינים, עומד בראש ישיבות מועצות ההגנה הלאומיות והוועדות השונות לנושאי חוץ וביטחון. צו נשיאותי מדצמבר 2019 הרחיב את תפקידה: עד אז מועצות ההגנה והביטחון הלאומי עסקו בהתוויית קווים מנחים לאסטרטגיה צבאית, ניהול וניטור כוחות ומבצעים בחו"ל, הרתעה ומודיעין, וכעת גם יטפלו בנושאי ביטחון פנים, כלכלה ואנרגיה ויגיבו למשברים גדולים.

תחילה הייתה המועצה מתכנסת רק פעמים ספורות בשנה, אך לאחר מתקפת הטרור בניס ב-14 ביולי 2016 מתכנסת המועצה מדי שבוע בארמון האליזה, מעונו של נשיא צרפת.

חברי המועצה
-----------

מועצת ההגנה והביטחון הלאומי כוללת:

| מעמד | משרה |
| --- | --- |
| **יושב ראש** | * נשיא צרפת
 |
| **חברים קבועים** | * ראש ממשלת צרפת
* שר הכוחות המזוינים
* שר הכלכלה והאוצר
* שר החוץ וענייני אירופה
* המתאם הלאומי למודיעין ומלחמה בטרור
* ראש המזכירות הכללית להגנה וביטחון לאומי
 |
| **מזומנים לפי צורך** | * שרי ממשלה אחרים
* ראש מטה כוחות המזוינים
* ראשי שירותי המודיעין DGSE
 |

מועצת המודיעין הלאומית
----------------------

ישנם גם שני ועדות משנה בתוך המועצה להגנה ולביטחון לאומי:

* **מועצת המודיעין הלאומית** – מתווה כיוונים וסדרי עדיפויות אסטרטגיים בענייני מודיעין. המועצה קובעת את תכנון המשאבים האנושיים והטכניים של קהיליית המודיעין הצרפתית. המועצה זו מחליטה על אסטרטגיית המודיעין הלאומית. הרכב המועצה כולל: את נשיא הרפובליקה, ראש הממשלה, שרים ומנהלי שירותי מודיעין ומתאם המודיעין הלאומי והלוחמה בטרור.
* **מועצת החימוש הגרעיני** – הכוללת את נשיא הרפובליקה, ראש הממשלה, השר לכוחות המזוינים, הרמטכ"ל של הכוחות המזוינים, הנציג הכללי לענייני חימוש וראש מנהלת היישומים הצבאיים באנרגיות חלופיות. הוועדה לאנרגיה אטומית (CEA).

המתאם הלאומי למודיעין ולמלחמה בטרור
-----------------------------------

הוא ראש קהיליית המודיעין הצרפתית ומייעץ לנשיא הרפובליקה בתחום המודיעין והמאבק בטרור.

המתאם הלאומי אמון על תיאום ושיתוף הפעולה בין ארגוני קהיליית המודיעין הצרפתית השונים. בנוסף, מעביר את הוראותיו של נשיא הרפובליקה לשרים האחראים על שירותי המודיעין השונים ומוודא מעקב אחר ביצוע הוראות הנשיא.

ראו גם
------

* המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של המועצה הלאומית להגנה וביטחון של צרפת (בצרפתית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Defence and National Security Council, elysee.fr, ‏29 בינואר 2021 (באנגלית)
2. 1 2 3 4  Defence and National Security Council, elysee.fr, ‏29 בינואר 2021 (באנגלית)
**בובספוג מתחת לאפס** (באנגלית: **SpongeBob's Truth or Square**; בתרגום חופשי, "**בובספוג: אמת או מרובע**") הוא סרט טלוויזיה המבוסס על סדרת הטלוויזיה בובספוג מכנסמרובע. הסרט שודר לראשונה ב-6 בנובמבר 2009 בארצות הברית, ובשנת 2010 שודר בערוץ ניקלודיאון בישראל. הסרט ידוע גם כשני פרקים כפולים (123–124) של הסדרה. במהלך הפרק מר קראב עונה לסקווידוויד על זה שהוא יודע שהוא לא עובד באימרה "לא הכול עובר, חביבי". "הכל עובר חביבי".

תקציר העלילה
------------

בובספוג נזכר שמסעדת "הסרטן הפריך" חוגגת 117 שנה. הוא נזכר בביקורו הראשון במסעדה ומספר על כך לגארי. לאחר מכן, בובספוג יוצא מביתו ומגיע ל"סרטן הפריך".

מר קראב מספר לבובספוג שזו ההזדמנות המושלמת עבור פלנקטון לגנוב את הנוסחה הסודית של קציצת הסרטן. אי לכך, מר קראב שוכר את פטריק כמאבטח (וכך לא צריך לשלם, שכן פטריק התמים מסכים לעבוד בחינם). בובספוג מתכוון להראות לסקווידוויד, לפטריק ולמר קראב את פסל הקרח שהכין לכבוד יום ההולדת של "הסרטן הפריך", אך בטעות כולם ננעלים במקפיא. הם מנסים לצאת דרך פתחי האוורור. בזמן שהם בפתחי האוורור נזכרים כולם בתקופות שונות מהסרטן הפריך וגם מחייהם לפני תחילת הסדרה כגון: רכישת הבית של בובספוג, העבודה בסרטן הפריך לפני בובספוג, החתונה של בובספוג וסנדי ועוד.

בינתיים, כל הלקוחות כועסים משום שלא קיבלו את קציצות הסרטן שהזמינו. הלקוחות מתעצבנים ועוזבים את המסעדה. לאחר שבובספוג, פטריק, סקווידוויד ומר קראב הצליחו לצאת מהמסעדה, בובספוג שר שיר על "הסרטן הפריך". הלקוחות מתרגשים וחוזרים למסעדה.

קישורים חיצוניים
----------------

* "בובספוג מתחת לאפס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "בובספוג מתחת לאפס", באתר נטפליקס
* "בובספוג מתחת לאפס", באתר AllMovie (באנגלית)
* "בובספוג מתחת לאפס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

| בובספוג מכנסמרובע |
| --- |
| דמויות | בובספוג מכנסמרובע • פטריק סטאר • סקווידוויד • יוג'ין קראב • סנדי צ'יקס • איש הים ונער הפלא • גברת פאף • דמויות נוספות |
| עונות | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 |
| סרטי טלוויזיה | אטלנטיס מכנסמרובע • בובספוג מתחת לאפס |
| סרטים | בובספוג: הסרט • בובספוג הסרט: ספוג מחוץ למים • בובספוג הסרט: מבצע הצלה |
| סדרות בנות | מחנה האלמוגים: שנות הילדות של בובספוג • המופע של פטריק |
| שונות | ניקלודיאון • הסרטן הפריך • Spongiforma squarepantsii • סטיבן הילנבורג |
**אלמנך** הוא כתב עת ספרותי עברי. גיליונו הראשון ראה אור בסתיו 2006. עורכי כתב העת הם אור גראור ויעל טומשוב (מייסדי כתב העת), וכן פאר פרידמן.

בגיליון הראשון הופיעו בין היתר שירים מאת רוני סומק, לידור יעקב, סלי מצוינים ויחזקאל נפשי. כמו כן הופיעו סיפורים מאת יחזקאל רחמים, בלה שייר ופרק מתוך "הרביניסט האחרון", ספרו של הסופר והמבקר רן יגיל, שיצא לאור כחודש לאחר הופעת הגיליון. את הגיליון הראשון מלווים צילומיו של גלעד בנארי.
הגיליון השני של כתב העת יצא כחצי שנה מאוחר יותר (מרץ 2007), וכלל מסה מאת אורי הולנדר על שיר של המשורר הוותיק טוביה ריבנר, כמו גם שירים מאת עודד פלד, סיון בלס, נדב ליניאל, פאר פרידמן ולירז מושיוב, וסיפורים מאת ירון אביטוב, שמעון מרמלשטיין, ונועה סיון. בגיליון זה פורסמו גם טקסטים בפרוזה ושירה מאת העורכים. את הגיליון הקדים מוטו בסינית מאת ג'ואנג-דזה, וליווה אותו האמן גידי לנדן. ביוני 2006, לאחר הפוגה ארוכה, ראה אור הגיליון השלישי של כתב העת, בליווי האמן אריק ונונו. לקראת פרסום הגיליון השלישי הצטרף למערכת המשורר והעיתונאי פאר פרידמן.
את כתב העת מעצבת מיכל אליש.

מטרות וביקורת
-------------

בדבר העורכים המופיע בפתח הגיליון הראשון, כתבו העורכים, בין היתר:

> 
> הקמנו את 'אלמנך' כי אנחנו אוהבים לכתוב, ואנחנו אוהבים לכתוב, קודם כל, מפני שאנחנו אוהבים לקרוא. אין כותב טוב, בין אם הוא סופר, משורר, מחזאי וכו', שאינו מכור לקריאה. אי-אפשר להפריד את שתי הקהילות הבסיסיות של עולם הספרות - הקוראים והכותבים.
> 
> 
> עם זאת, בשני העשורים האחרונים אנו עדים להתרחקות בין הקהילות, לשריפה של הגשרים הרבים שחיברו ביניהן בעבר. חנויות הספרים העצמאיות מתמעטות, נדחקות לשוליים על ידי הרשתות המסחריות; מוספי הספרות של העיתונים הגדולים מצטמצמים, קטנים, מאבדים את יכולתם להשפיע על הקורא; וכתבי-העת, שפעם היו שערי הכניסה לעולם הספרות, נקראים בעיקר על ידי הכותבים בהם.
> 
> 
> 
> 

בהמשך דבר העורכים, שאלו בשם הקוראים: "איפה השירים והסיפורים? למה אני לא רואה אותם בחנויות?"; וענו:

> 
> כי הם תקועים בתורים הארוכים בהוצאות הספרים ובמכתבי הדחייה האין-סופיים, כי הם נבלעים בתוך מתקפות המבצעים בחנויות הספרים, כי הם עדיין לא התאימו את עצמם לצורכי המאה ה-21. אנחנו יכולים רק לקוות שאתם, הקוראים, תיהנו מהסיפורים ומהשירים שקיבצנו כאן, ושתעזרו לנו לשנות את המצב, שתעזרו לנו לשבור את המחסום בין קהל הכותבים לבין קהל הקוראים.
> 
> 
> 
> 

בפתח הגיליון השני הכריזו העורכים על מהדורה אלקטרונית מורחבת לכתב העת. כמו כן הודיעו כי אחד הגיליונות הבאים יוקדש כולו ליצירות מתורגמות.

לאחר צאת הגיליון הראשון זכה כתב העת לביקורות מעורבות, לרוב במסגרת מאמרים שדנו בגל כתבי העת הצעירים שראו אור באותה תקופה, ביניהם כתם, דקה, אורבניה ומאגמה.

קישורים חיצוניים
----------------

* דרור בורשטיין, מה צריך כתב-עת לשירה, באתר הארץ, 12 בפברואר 2007
* כתבה ב-106FM מאת תומר ספירשטיין
* כתבה ב"היקום של אלי אשד" מאת אלי אשד
* הגלריה של גלעד בנארי
* אלי הירש, על אלמנך, גיליון 3/ מאי 2010, ידיעות אחרונות 25/6/10
**ארשקוהי תאודיק** (בארמנית: **Արշակուհի Թեոդիկ**,‏ 1875-1922) הייתה עובדת סוציאלית ארמנית, מחנכת, פובליציסטית, סופרת, ומתרגמת.

ביוגרפיה
--------

ארשגוהי טאוטיג נולדה בשם ארשגוהי צזווקיאן בשכונת אורטקוי של איסטנבול ב-1875. אחרי לימודי בית הספר היסודי, נסעה לאנגליה ולמדה בתיכון בצפון יורקשייר. אחרי זה, נסעה לפריז כדי להשלים את השכלתה הגבוהה. בזמן שהותה שם, תרמה למילון הצרפתי-ארמני של ג. לוסיאן כחוקרת שפה. היא אז חזרה לאיסטנבול כדי להמשיך את השכלתה. שם, היא התחילה את הקריירה שלה כסופרת, כשהיא מפרסמת את עבודותיה בכתבי העת והעיתונים הארמנים המובילים לספרות ודעה, ביניהם "צאגהיג" (פרח), "מנזומה", ביזנטיון", ו"ג'מנאק" (זמן).

ב-1902, היא נישאה לסופר והפובליציסט הארמני הנודע, טאוטיג. כשהוא נכלא על ידי העות'מאנים, היא חלתה. היא נשלחה ללוזאן, שווייץ, להבראה, שם המשיכה לחיות עד 1922. נאמר עליה שמילותיה האחרונות היו "אנחנו כולנו קורבנות", כשהיא מתייחסת לרצח העם הארמני.

עבודתה
------

טאוטיג הייתה חברה ב"אזקנוור האיוהאטס אנגרוטיוני", ארגון ארמני שפעל למען הקמת והפעלת בתי ספר לבנות באזורים בעלי אוכלוסיות ארמניות באימפריה העות'מאנית. ב-1909, הארגון קיבל את הידיעה לגבי הטבח של הארמנים בידי הטורקים במחוז אדאנה, וביקש לסייע בכל דרך אפשרית. טאוטיג נסעה לאדאנה, ודיווחה על הזוועות שראתה שם. כשחזרה לאיסטנבול, היא פרסמה דו"ח וספר קצר "חודש בקיליקיה", ב-1910. היה זה הדיווח הראשון מידי עד ראייה לגבי המצב שם. טאוטיג גם סייעה לבעלה בעבודתו בפרסום כתב העת שלו, "האלמנק הארמני" ובמחקר שלו על התרבות והדת הארמנית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארשגוהי טאוטיג** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Soulahian Kuyumjian, Rita (2010). *Teotig: Biography & Monument*. Taderon Press (Gomidas Institute). p. 243.
2. 1 2  "Արշակուհի Թեոդիկ. "Բոլորս ալ զոհեր ենք" Translation from Armenian: Arshaguhi Teotig: "We are all Victims"" (בארמנית). 24 באפריל 2011. אורכב מ-המקור ב-17 בינואר 2013. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "Sibil Biography". *An electronic library featuring a huge collection of documents on Armenian literature, history, religion and anything Armenia-related*. Armenianhouse.
4. ↑  VARTAN MATIOSSIAN. "Teotig: The First Historian of Armenian Printing".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb17006412p (data)
* GND: 129144088
* ISNI: 0000 0000 7373 0902
* LCCN: n2005072803
* VIAF: 20753955
* WorldCat: lccn-n2005072803

 |
**פוטס פוינט** (באנגלית: **Potts Point**) הוא פרוור בסידני. פוטס פוינט מנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney).

גאוגרפיה
--------

פוטס פוינט הוא פרוור מיושב בצפיפות, השוכן על לשון יבשה צרה בין המפרצים אליזבת' ביי ווולומולו ביי. הוא ממוקם כ-3 ק"מ ממרכז העסקים הראשי של סידני, וגובל במפרץ ג'קסון ומפרצוניו בצפון, מזרח ומערב. בדרום מזרח הוא גובל בפרוור אליזבת' ביי, ובדרום מערב בוולומולו. גבולותיו המדויקים הם רחוב מקלי במזרח, דרך דרלינגהרסט בדרום מזרח, רחוב ויליאם בדרום ורחוב ברוהאם במערב.

היסטוריה
--------

פוטס פוינט קרוי על שם ג'וזף הייד פוטס, עובד בנק ניו סאות' ויילס, שקנה את גבעת וולומולו המשקיפה לנמל (שטח של 6.5 אקרים) וכינה את אחוזתו החדשה פוטס פוינט. בעל אדמות נוסף שנחלתו היא חלק מהפרוור הוא אלכסנדר מקליי, שאחוזתו מהווה את חלקו הדרומי של פוטס פוינט ואת חלק הצפוני של אליזבת' ביי, ועל שמו קרוי רחוב מקליי החוצה את הפרוור. במרוצת המאה ה-19 נבנו בתי יוקרה ג'ורג'יאניים לאורך קו הרכס המשקיף לנמל, חלקם שרדו עד המאה ה-21. אחד הבניינים העתיקים ששרדו הוא בית הטוסקולום (Tusculum) שמשכן כעת את המכון המלכותי האוסטרלי לארכיטקטורה. הבניין עוצב על ידי הארכיטקט ג'ון ורג', שתכנן בתים רבים אחרים בפרוור.

בפוטס פוינט נבנו בתי הדירות הראשונים בסביבתו, ומהראשונים שנבנו בניו סאות' ויילס, ובמהלך מלחמת העולם השנייה המשיכה תנופת בנייה בפרוור בקווים דומים. בתקופת מלחמת וייטנאם הפך אזור קינגז קרוס בפוטס פוינט להיות מרכז הבילויים של חיילים שזכו לחופשה במהלך שירותם, והפך במהלך שנות השישים למוקד סמים וזנות.

במהלך המאה ה-21 בתי מלון רבים בפרוור נהרסו ונבנו במקומם בתי מגורים ומלונות רבי קומות, וכתוצאה מכך קו הרקיע של הפרוור העפיל משמעותית.

תרבות
-----

פוטס פוינט מונה מספר סגנונות ארכיטקטוניים שונים, מווילות ויקטוריאניות משלהי המאה ה-19 ועד ריכוז בנייני האר דקו הגדול ביותר באוסטרליה. רבים מהם נמנו כנכסים לשימור של מדינת ניו סאות' ויילס, כולל הטוסקולום ובית רוקוול, שהם מהבתים העתיקים במדינה.

אזור קינגז קרוס השוכן בין פוטס פוינט לאליזבת' ביי הוא מוקד חיי לילה בסידני, ומונה מועדוני לילה, מועדוני חשפנות, פאבים ומסעדות הפתוחים עד השעות המוקדמות של הבוקר. בקינגז קרוס מצויה תחנת הרכבת קינגז קרוס, אחת התחנות הסואנות בקרבת העיר והתחנה השנייה בקו הפרוורים המזרחיים של סיטירייל.

פוטס פוינט נחשב לאזור הבילויים של קהל צעיר יחסית (וכולל אכסניות רבות בחלקו הדרומי לתרמילאים), ונחשב לאזור סובלני לצורכי האוכלוסייה הגאה בסידני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פוטס פוינט** בוויקישיתוף
* פוטס פוינט באתר "Dictionary of Sydney"
* פוטס פוינט באתר "Sydney Suburbs"(הקישור אינו פעיל)

| פרוורי סידני העיר |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אווליי • אולטימו • אליזבת' ביי • אלכסנדריה • אננדייל • ארסקינוויל • ברנגרו • ביקונספילד • גליב • דוז פוינט • דרלינגהרסט • דרלינגטון • היימרקט • וולומולו • וטרלו • זטלנד • מור פארק • מילרס פוינט • ניוטאון • סארי הילס • מע"ר סידני • סנטניאל פארק • פדינגטון • פוטס פוינט • פורסט לודג' • פירמונט • צ'יפנדייל • קמפרדאון • ראשקטרס ביי • רדפרן • רוקס • רוסברי |

 |
אפי נצר מנחה שירה בציבור, 2013
**שירה בציבור** של זמר עברי היא מנהג רווח בישראל. לצד ריקודי עם, מקיף המנהג מגזר רחב באוכלוסיית המדינה ומעשה זה הפך להיות אחד מסממני החברה הישראלית ואף רווח בקהילות הישראלים בחו"ל, החל מימי היישוב וכלה בימינו.

ישנן ידיעות על מנהג של שירה בציבור בארץ ישראל עוד בראשית המאה ה-20, אז שרו על הגורן, לאחר סיום העבודה החקלאית. מלחינים באותה תקופה (דוגמת מרדכי זעירא ודניאל סמבורסקי) הפיצו את שיריהם באירועים בהם התכנס הציבור ושרו בצוותא. הם לימדו את הקהל משיריהם החדשים כשהם חוזרים על שורות השיר ואף השתמשו בשירונים לשם כך.

לאחר קום המדינה, היו סולימאן הגדול ורעייתו שרה כהן מחלוצי השירה בציבור בישראל.

עם התפתחות כלי התקשורת ההמונית (הרדיו והטלוויזיה), חדלה השירה בציבור להוות כלי חשוב להפצת שירים, אך הפכה להיות חלק מההוויי הלאומי.

האנתולוגיה "ציוניוני הדרך", בהוצאת "רשות השידור, חטיבת התוכנית הקלות ברדיו" והוצאת הקיבוץ המאוחד, כוללת 232 שירים אהודים שנהגו לשיר בציבור בין 1948 ל-1978, ומבטאת את רוח התקופה ואת הטעם התרבותי והמוזיקלי של מגזרים רחבים בחברה הישראלית באותה עת.

עד השנים האחרונות השרים בציבור היו בעיקר מבוגרים, ששרו שירים נוסטלגיים, כגון השירים של הלהקות הצבאיות והשירים הוותיקים יותר של נעמי שמר, סשה ארגוב, משה וילנסקי, דוד זהבי, חיים חפר ועוד. הופעות השירה בציבור הונהגו בידי מנחה ולוו בשירונים או בשקופיות עם מילות השירים. ממחקר בזמר העברי שנערך על ידי ד"ר טלילה אלירם מהמחלקה למוזיקה של אוניברסיטת בר-אילן עולה, כי השיר שנחשב על ידי המשתתפים באירועי השירה בציבור כשיר שהוא "הכי ארץ ישראל" היה "על כל אלה" של נעמי שמר.

בשנים האחרונות רווח מודל חדש של שירה בציבור, בו נוטלים חלק צעירים רבים, הכולל שירים מעודכנים, שירי רוק, שירים מזרחיים ואף ריקוד על שולחנות.

אירוע תרבותי שהפך למסורת ביישובים רבים בישראל בתחילת שנות ה-80 הוא ערב שירי לוחמים. ערבים אלה מבוססים על שירה בציבור של שירי לוחמים וסיפורי לוחמים, משולבים עם שירי נוסטלגיה ושירי תקווה ושלום. כן גדל מספרם של ערבי הזיכרון לחללי צה"ל המצוינים באמצעות אירועי שירה בציבור, כדוגמת האירוע "שרים בכיכר" בתל אביב.

### שירה בציבור באמצעי התקשורת

קול ישראל ארגן והקליט מופעים רבים של שירה בציבור החל משנות השישים. נוהג השירה בציבור קיבל ממד נוסף, כשבערוצי הטלוויזיה השונים הועלו תוכניות הקשורות לנושא החל משנות השבעים.

בשנות השמונים הובילה שרהל'ה שרון תוכניות שירה בציבור ששודרו בערוץ הראשון, בה צולם הקהל שר ממבחר הזמר העברי והתארחו בהם גם זמרים ידועים.

בשנים 2002–2004 הנחה יוני רועה את התוכנית "שירה בשידור", בהשתתפותם של זמרים רבים, כששולחן ענק בצורת גיטרה משמש תפאורה עיקרית לתוכנית. התוכנית שודרה בערוץ הראשון.

גם חידוני הזמר העברי, שופע הפרסים לידענים ומיטיבי השיר, זכה להצלחה רבה, הן ברדיו והן בטלוויזיה.
בערוץ 2 שודרה התוכנית "לא נפסיק לשיר" - חידון מוזיקלי הכולל גם שירה בציבור.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **שירה בצבור** |

* עופר מתן, גוף שני רבים: כך השתלטה השירה בציבור על חיינו, באתר nrg‏, 25 באפריל 2012
* נפתלי וגנר, הצופים והצופות: זיכרונות פרטיים על שירה בציבור, בבלוג "עונג שבת", 12 באפריל 2019
* אליהו הכהן, זמר זמר לך: אבני דרך בהתפתחות השירה בציבור, בבלוג "עונג שבת", 19 באפריל 2019
**וֶנְסָן אַרְנוּ** (**Vincent Arnould**, ‏ נולד ב-1970) הוא שף צרפתי הפועל באזור פריגור, שזכה בתואר "העובד הטוב ביותר של צרפת".

ביוגרפיה
--------

ארנו היה בן לאב שהיה ז'נדארם וקצב. עקב מותה של אמו, החל ארנו לבשל ולאפות מגיל צעיר, ולמד איך לבשל משתי אחיותיו. מאוחר יותר למד בבית הספר למלונאות באודנקור במחוז דו, ולאחר מכן השתלם אצל ז'ראלד פאסדה - במסעדה "לה פטי ניס" ("Le Petit Nice") במרסיי ואצל סרז' שנה במסעדה "לה פריירה" ("Le Prieuré") בווילנב-לז-אביניון.

בשנת 1998 זכה בפרס פייר טטנז'ה והועסק כשף במסעדת המלון "רואה סוליי" ("מלך השמש") ביישוב מנרב. משנת 2007 החל לעבוד בתור שף של המסעדה "לה וייה לוז'י" ("Le Vieux logis") (הבית הישן), שביישוב טרמולה, על גדת הדורדון.

חלק ממתכוניו מתבססים על האוכל המסורתי של אזור פיריגור מצפון אקיטאניה לשעבר - כולל מרק ה"טורן" לפי הגרסה המקומית, "סופרם דה וולאיי" (חזה עוף) "דה פריגור עם אגוזי פריגור", "מואלה" (עוגייה) עם אגוזים של פריגור, וכו'.

בספטמבר 2008 התקבל ארנו כחבר במועדון ה"אלֶטון" (בשר הטלה) המפורסם מאוויירון, עמו נמנים שפים ידועי שם ובהם פאסדה, אלן לורקה, אוליבייה רולנז'ה, מרק אברלן.

פרסים ואותות כבוד
-----------------

* 1998 - הפרס **פייר טטנז'ה** לאמנות קולינרית (המוענק לשפים המשלבים את המטבח הקלאסי עם צורות קלות של בישול בן-זמננו)
* 2007 - העובד הטוב ביותר של צרפת

קישורים חיצוניים
----------------

* ראיון קצר
* השף והמסעדה בפריגור(הקישור אינו פעיל)
* גסטרונומיה באקיטאניה
* במגזין "לה פירר דה ויוור" La Fureur de vivre גיליון 2 פברואר 2008
**קאונקאקאי** (באנגלית: **Kaunakakai**) הוא יישוב במחוז מאווי, במדינת הוואי שבארצות הברית. זו העיר הגדולה ביותר באי מולוקאי (חלק מאיי הוואי). נכון למפקד האוכלוסין של שנת 2010, אוכלוסיית העיר מנתה 3,425 תושבים. בשנות ה-30 העיר הפכה לפופולרית בעקבות השיר "The Cockeyed Mayor of Kaunakakai", אשר החל מסורת מתמשכת של בחירת ראש עיר לשם כבוד והערכה. 

בתחילת המאה ה-19 המלך קמהאמהה החמישי העביר את עונות הקיץ באי מולוקאי שבהוואי בבית שבקאונקאקאי. הרחוב הראשי של קאונקאקאי, שדרת אלא-מלמא, נקראה על שם בית הקיץ של המלך.

גאוגרפיה ואוכלוסין
------------------

על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, השטח הכולל של העיר הוא 42.6 קמ"ר אשר מתוכם 33.2 קמ"ר הם אדמה ו-9.4 קמ"ר (שהם 22% משטח העיר) מים.

לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2000, היו בעיר 2,726 תושבים, 867 משקי בית ו-645 משפחות. צפיפות האוכלוסייה הייתה 518.5 נפש לקמ"ר. בעיר היו 962 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 183.0 דירות לקמ"ר.28.8% מכלל התושבים בעיר הם ממוצא אסיאתי. ההכנסה החציונית למשק בית בעיר הייתה 34,492 דולרים לשנה, ההכנסה החציונית למשפחה הייתה 39,348 דולרים לשנה. ההכנסה החציונית של הגברים לשנה היא 30,543 לעומת 22,337 דולרים של הנשים. בערך 15.5% מהמשפחות ו-20.6% מהאוכלוסייה נמצאו מתחת לקו העוני.

| **אקלים בקאונקאקאי** |
| --- |
| חודש | ינואר | פברואר | מרץ | אפריל | מאי | יוני | יולי | אוגוסט | ספטמבר | אוקטובר | נובמבר | דצמבר |
| טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°) | 26 | 26 | 26 | 27 | 28 | 28 | 29 | 30 | 30 | 29 | 28 | 26 |
| טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°) | 17 | 17 | 18 | 18 | 19 | 21 | 21 | 22 | 22 | 21 | 20 | 18 |
| משקעים ממוצעים (מ"מ) | 94 | 94 | 64 | 53 | 36 | 18 | 15 | 15 | 20 | 46 | 71 | 102 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קאונקאקאי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007554802705171
* LCCN: n79025871
* VIAF: 155923523
* WorldCat (עם VIAF): 155923523

 |
**קפז'אטה** (בספרדית: **Cafayate**) היא עיר בעמקי קלצ'אקי שבפרובינציית סלטה, בצפון-מערב ארגנטינה, כ-190 ק"מ דרומית לסלטה. העיר מהווה נקודת מוצא נוחה למטיילים בעמקי קלצ'אקי, וידועה גם בתעשיית היין שבה. בשנת 2010 התגוררו בקפז'אטה כ-13 אלף תושבים.

היסטוריה
--------

העיר נוסדה ב-1840 בידי הקולונל מנואל פרננדו דה אראמבורו, במקום בו היה קודם לכן מיסיון. היא נקראה שמו של אחד משני שבטי הדיאגיטה, שאכלסו את עמקי קלצ'אקי עד להגעת הספרדים (שמו של השבט השני: טולומבון). ככל הנראה מקור השם הוא בקצ'ואה, אך יש מחלוקת לגבי משמעותו. לפי סברה אחת, משמעות המילה היא "קופסת מים". לפי סברות אחרות, מדובר בשיבוש של המילה Capac-Yac ("אגם גדול") או Capac-Yaco ("צ'יף גדול" או "אנשים עשירים"). אפשרות נוספת היא כי מדובר במילה בשפת הקקאן שפירושה "קבר הצער".

ב-1863 הוקמה נפת קפז'אטה, שקפז'אטה הייתה לבירתה. 

עם השנים, התפתחה בעיר תעשיית היין. מזג האוויר היבש וכמות המשקעים הנמוכה (כ-250 מ"מ בשנה) מתאימים לגידול ענבים מזן טורונטס, המשמשים ליין לבן. כן מיוצר בעיר יין אדום מענבי קברנה סוביניון וטאנאט. בעיר מיוצרים בסך הכל כ-2% מכמות היין השנתית המיוצרת בארגנטינה, אך היינות המיוצרים בעיר נחשבים איכותיים, ותשומת הלב הבינלאומית להם הולכת וגדלה, לצד ההשקעות ביקבים המקומיים.

בהיותה העיר הגדולה ביותר בעמקי קלצ'אקי, מהווה קפז'אטה גם מרכז למטיילים בהם. בין האתרים הבולטים: הדרך המובילה צפונה לסלטה, לאורך קבראדה דה לאס קונצ'אס ("עמק הקונכיות"); כביש 40 המוביל לכיוון קאצ'י שצפונית-מערבית לקפז'אטה, דרך קבראדה דה לאס פלצ'אס ("עמק החצים"); חורבות קילמס, הנמצאות דרומית לעיר, בפרובינציית טוקומאן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קפז'אטה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של קפז'אטה (בספרדית)
* קפז'אטה באתר משרד הפנים והתחבורה הארגנטינאי (בספרדית)

קבראדה דה לאס קונצ'אס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562208605171
* LCCN: n85015437
* VIAF: 134926464
* WorldCat (עם VIAF): 134926464

 |
**כיכר המהפכה** (ברומנית: **Piața Revoluției**) היא כיכר עירונית מרכזית במגזר מספר אחת, בבוקרשט, בירת רומניה. בעבר נשאה הכיכר את השמות **כיכר הארמון** (Piața Palatului) ו**כיכר גאורגה גאורגיו-דז'** (Piața Gheorghe Gheorghiu-Dej). כאן ב-21 בדצמבר 1989, החל משטרו של ניקולאה צ'אושסקו להתפורר. קהל גדול של מעל 100,000 איש שהובאו לעודד בצייתנות את צ'אושסקו, ולמעשה מחו ושרקו שריקות בוז. משולש שיש לבן, עם הכיתוב Glorie martirilor nostri (תהילה לקדושינו) מצביע אל המרפסת הנמוכה שמעל פתח הכניסה לבניין, (שהיום הוא מתפקד כמשרד הפנים), משם קיים צ'אושסקו את נאום הציבור האחרון הזה. בשעת בוקר מאוחרת הוא נמלט במסוק מגג הבניין.

הכיכר מוקפת מבנים חשובים ובהם: הארמון המלכותי של בוקרשט המארח את מוזאון האומנות, אתנאול רומן (אולם קונצרטים), ארמון מוסד אוניברסיטת קרול הראשון, שמארח את הספרייה האוניברסיטאית המרכזית בבוקרשט, ארמון מיניסטריון הפנים, כנסיית קרצולסקו ובית המלון אתנאה פאלאס הילטון.

בכיכר מוצבים הפסל הרכוב בבוקרשט של קרול הראשון, מלך רומניה ופסל נוסף, עמוד גבוה של שיש לבן, לזכר הנופלים במהפכה הרומנית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כיכר המהפכה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  in your pocket - Bucharest, Piata Revolutiei
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**יהושע מזור** (15 בדצמבר 1900 – 2 ביולי 1976) היה מחלוצי תעשיית היהלומים בישראל ונשיא "בני ברית" בישראל.

ביוגרפיה
--------

**ישראל יהושע מזור** נולד ברדזיוב שבפולין לרב מאיר צבי מזור, שהיה רב בזגורוב, ברדזיוב ובוורשה, ולרחל, בתו של הרב אברהם אבא גרינפלד, שהיה רב בזגורוב. בצעירותו קיבל חינוך דתי ולאחר מכן השתלם בלימודים כלליים באוניברסיטאות ורשה, המבורג וציריך. באוניברסיטת ציריך קיבל בשנת 1925 תואר דוקטור לכלכלה ומדעי המדינה. את הדיסרטציה: "סוגיית האינטֶרבֶנציוניזם במערכת של אינדיבידואליזם כלכלי", שנכתבה בהנחיית הכלכלן מנואל זַייצֶב (Manuel Saitzew), פרסם כספר.

בשנות ה-30 ביקר בארץ ישראל מספר פעמים למטרת השקעות ועסקים, ובמרץ 1939 התיישב בארץ בקביעות. בארץ המשיך להפעיל עם אחיו אליעזר מזור ואליהו מזור את חברת "אחים מזור" שהקימה המשפחה בפולין לפני מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1941 יסדה החברה מפעל ליהלומים, שהיה מהראשונים בתעשיית היהלומים בארץ ישראל ופעל עד סוף שנות ה-50.

מזור היה פעיל מרכזי במסדר "בני ברית", שימש חבר מועצת הנגידים של המסדר העולמי, עמד בראשות ועדות שונות של "בני ברית" וכיהן כנשיאו בישראל. כמו כן היה חבר ההנהלה של אגודת ידידי אוניברסיטת תל אביב ושל אגודת ידידי אוניברסיטת בר-אילן.

משפחתו
------

בשנת 1932 נשא לאשה את רבקה (אירנה) ברציובסקי. בתו הייתה ריטה גור, אלמנתו של מרדכי גור, ובנו היה האדריכל אדם מזור.

ספרו
----

* Israel Szyja Mazur, *Das Problem des Interventionismus im System des ökonomischen Individualismus: mit einem Rückblick auf die Vorgeschichte des Problems*, Zürich: H. Hasch, 1925. (בגרמנית)

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "ד"ר יהושע מזור", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יד (1965), עמ' 4430

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007314082105171
* ISNI: 0000 0004 0246 5872
* VIAF: 297778016
* WorldCat (עם VIAF): 297778016

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בעיר בגאורגיה. אם התכוונתם לנהר במערב גאורגיה, ראו נהר אבאשה.

**אַבָּאשָׁה** (בגאורגית: **აბაშა**) היא עיירה במערב גאורגיה, משמשת כמרכז המנהלתי של נפת אבאשה במחוז סמגרלו וסוואנתי עילית.

גאוגרפיה
--------

אוכלוסייתה העיר מונה 4,941 איש, והיא ממוקמת בין נהר אבאשה לבין נהר נוֹרְ'לָה (גאו') בגובה 23 מטר מעל פני הים, וכ-283 ק"מ מערבית לטביליסי. בשנת 1964 קיבלה העיר מעמד של ישוב עירוני. מטה האיפרכיה של צ'קונדידי (גאו') של הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית נמצאת באבאשה.

ההיסטוריה המודרנית של אבאשה קשורה בראש ובראשונה לניסוי הכלכלי של התקופה הסובייטית שהונהג על ידי המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית בגאורגיה (אנ'), אדוארד שוורדנדזה, בשנות ה-70 של המאה ה-20. בשנת 1971, קיבץ שוורדנדזה את המוסדות החקלאיים המחוזיים, כולל את הקולחוזים, לתוך תאגיד אחד תחת הנהלה אחת. באותו הזמן, קיבלו אלה שעבדו את האדמה העדפה בחומרי הגלם ובסיוע פיננסי. הצעד קידם את היוזמה המקומית והתאום והוביל להגברת הייצור החקלאי בנפה שהייתה עניה עד לאותו הזמן. זו הייתה היוזמה הפרטית הראשונה ברחבי ברית המועצות מאז ימי לנין. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, הורחב "ניסוי אבאשה", שהצליח בדרגות שונות במקומות האחרים.

נולדו באבאשה
------------

* קונסטנטין גמסחורדיה - סופר גאורגי פופולרי
* ראדיש טורדיה - צייר גאורגי

לקריאה נוספת
------------

* רונלד גריגור סאני (1994), **יצירת האומה הגאורגית**, עמ' 312, מסת"ב 0253209153, (באנגלית)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אבאשה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אבאשה

הערות שוליים
------------

1. ↑  על פי מפקד מ-2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987012084676405171
* LCCN: n2014036123
* VIAF: 309819433
* WorldCat (עם VIAF): 309819433

 |
**שיידלישצ'ה** (בפולנית: **Siedliszcze**; ביידיש: **שעדלישטשע**) הוא כפר במחוז חלם שבפרובינציית לובלין בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

תולדות היישוב
-------------

היישוב נוסד במאה ה-16 ככפר בבעלות כנסייתית, ובמאה ה-18 עבר לידי משפחות אצולה פולניות. בשנת 1750 הוענקו ליישוב זכויות עיר. בתחילת המאה ה-19, בעקבות מספר שריפות שפקדו את היישוב, הוא הוחזר למעמד כפרי.

יהודי שיידלישצ'ה
----------------

קהילה יהודית מאורגנת התקיימה בכפר מהמאה ה-18, ובתקופה זו היוו היהודים כ-70% מתושביו. מהמאה ה-19 התקיימה ביישוב פעילות חסידית.

בתחילת מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי היישוב מפרעות מצד הקוזקים שהצטרפו לצבא הרוסי, אשר כללו אונס נשים, שוד רכוש ושריפת בתים. לאחר המלחמה שבו להתגורר בכפר רק חלק מיהודיו.

בין מלחמות העולם נמנו ביישוב 1,360 יהודים, והתקיימה בו פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי היישוב מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם מצד שכניהם הפולנים.

### בשואה

אנדרטה לזכר יהודי שיידלישצ'ה שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון
לאחר כיבוש היישוב בידי הגרמנים ב-15 בספטמבר 1939, החלו אלו בביצוע מעשי שוד, השפלה והתעללות ביהודיו, בסיוע פולנים מקומיים. באוקטובר 1939 רצחו אנשי ס"ס שהגיעו ליישוב כמה יהודים בו באופן אקראי, וכן חייבו את הקהילה בתשלום סכום כופר גבוה, תוך רצח 12 בני הערובה שנלקחו. מעת לעת המשיכו אנשי הס"ס לפקוד את הכפר, ובכל ביקור ריכזו את יהודיו בכיכר המרכזית בו, וביצעו בהם מעשי התעללות, תוך שריפת ספרי תורה וגזיזת זקנים ופיאות. בדצמבר 1939 פוצצו הגרמנים את אחד מבתי הכנסת שבכפר. בהמשך, יודנרט שמונה במקום נצטווה לספק לגרמנים דרך קבע עובדי כפייה יהודים לעבודות פרך.

באביב 1941 הובאו ליישוב כמה מאות פליטים יהודים מלובלין ומקרקוב, והרעב בקרב היהודים בכפר גבר, כאשר רבים מהם מתו ממגפת טיפוס הבהרות.

ב-18 במאי 1942 פשטו על היישוב חיילי ס"ס וכוחות אוקראיניים, וריכזו את כל יהודיו בכיכר המרכזית בו, תוך ירי במסתתרים, והשלכת ילדים קטנים מחלונות הבתים בשעת האקציה. מכיכר הכפר הוסעו והוצעדו היהודים לתחנת הרכבת בולידאווה, תוך ירי בנחשלים. בתחנה נדחסו היהודים בקרונות משא, ושולחו למחנה ההשמדה סוביבור. יהודים מעטים מהכפר שעברו סלקציה, הוחזרו ליישוב, ושוכנו במחנה עבודה שהוקם בו. ב-22 באוקטובר 1942 חוסל גם מחנה זה, תוך שליחת כל היהודים שנותרו בו, יחד עם מאות יהודים נוספים מהסביבה, לסוביבור.

מקהילת שיידלישצ'ה שרדו את השואה יהודים בודדים, חלקם בשורות הפרטיזנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שיידלישצ'ה** בוויקישיתוף
* ספר יזכור לקהילת שדלישצ'ה, בספריית העיר ניו יורק
* שיידלישצ'ה ב אתר מרכז מורשת יהדות פולין
* "שיידלישצ'ה", באתר השטעטל הווירטואלי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4354310-8
* NKC: ge949196
* VIAF: 317281900
* WorldCat (עם VIAF): 317281900

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"שיידלישצ'ה"**.
**אוּר-המלט** (בגרמנית: Ur-Hamlet) הוא מחזה אשר נכתב על שייקספיר, אשר לא ידוע על קיום עותק של המחזה, אך הוא מתוארך על ידי חוקרים למחצית השנייה של 1587. ידוע שהמחזה הוצג בלונדון. במחזה ידוע שיש דמות בשם המלט; וכן כי יש דמות רפאים במחזה שבוכה "המלט, נקמה!".

יצירות קשורות
-------------

הקשר של אור-המלט למחזה הידוע המלט של שייקספיר אינו ברור. ייתכן ומדובר במחזה המציג אירועים שהתרחשו לפני הטרגדיה של שייקספיר או אולי גרסה מוקדמת של המחזה.

כמה חוקרים מאמינים כי אור-המלט הושפע מהעבודה הגרמנית "Der bestrafte Brudermord".

על המחבר
--------

תומאס נאש (מחזאי אנגלי מהמאה ה-16) ציין את הדמיון בין סגנונו של המחזה המלט של שייקספיר לסגנון "הטרגדיה הספרדית" מאת תומאס קיד ולכן האמין שקיד הוא המחבר של אור המלט.

חוקרים אחרים מאמינים כי המחזה הוא גרסה מוקדמת של מחזהו של שייקספיר, וכהוכחה הם מצביעים על שלוש גרסאות מוקדמות של המחזה השייקספירי ששרדו שבהם קווי דמיון לאור-המלט. אפשרות נוספת היא שמדובר באותו מחבר על פני תקופה של שנים רבות. הארדין קרייג הראה במחקרו כי ייתכן ואור-המלט הוא טיוטה מוקדמת של המחזה שנכתב גם הוא על ידי שייקספיר. כך גם סוברים בצורה זו או אחרת הרולד בלום, פיטר אלכסנדר, ועוד.

הזרם המרכזי של החוקרים עדיין מחזיק בטענה שאור-המלט הוא פשוט גרסה משובשת בלתי מורשית לטקסט שפורסם בסופו של דבר.

קישורים חיצוניים
----------------

* חקר מחזה המלט
**ירון חסון** (נולד ב-1961) הוא מוזיקאי וגיטריסט ישראלי.

ביוגרפיה
--------

בצעירותו החל חסון ללמוד גיטרה ומוזיקה קלאסית מערבית. בשנת 1988 סיים את לימודיו בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון. באותה שנה זכה בפרס הראשון בתחרות הלאומית לגיטרה בישראל. הוא מופיע בפסטיבלים רבים ברחבי העולם כמבצע וכמלחין, ביניהם שבוע התרבות הספרדי-ישראלי (1989) אליו נשלח כדי לייצג את ישראל לצד התזמורת הפילהרמונית הישראלית ולהקת המחול בת דור, פסטיבלים בליאז' (1989), בקורדובה (1990), בריכנוב (1995), בתל אביב (1999), באבו גוש (2000), ועוד; כמו כן מוזמן בקביעות לפסטיבל הגיטרה הלאומי בישראל. הוא זכה במלגות מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל במשך עשר שנים ברציפות. הקלטותיו כוללות רסיטלים לרשות השידור הישראלית משנת 1989. אלבומים ובהם ביצועיו ליצירות מן הרפרטואר הקלאסי וכמו כן ליצירותיו שלו זכו להכרה בינלאומית על ידי כתב העת האנגלי 'קלאסיקל גיטר מגזין' שציין בנובמבר 2001 כי "עולם הגיטרה הפך עשיר יותר עם נגינתו ויצירותיו של ירון חסון" וכי "יכולותיו הן פנומנליות". בספטמבר 2010 בוצעה הבכורה לקונצ'רטו לגיטרה ולתזמורת סימפונית אותו הלחין. ירון חסון הוא זוכה פרס אקו"ם לשנת 2015 על תרומה ליצירה הישראלית.

אלבומים
-------

* (2000) **Diwan Suite** - יצירה לגיטרה בת עשרה פרקים אותה הלחין וביצע ירון חסון.
* (2001) **Yaron Hasson - Guitar** - ירון חסון מבצע יצירות לגיטרה מן הרפרטואר הקלאסי וארבעה פרקים מיצירתו שלו.

קישורים חיצוניים
----------------

* ירון חסון, באתר Discogs (באנגלית)
* ירון חסון, דף שער בספרייה הלאומית
* נעם בן זאב, עכבר העיר אונליין, דו שיח עם גיטרה, באתר הארץ, 7 בספטמבר 2010
* נעם בן זאב, לא סתם איש עם גיטרה, באתר הארץ, 20 באפריל 2004
* סרטונים בערוץ של ירון חסון, באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007500935005171
* VIAF: 308279166
* WorldCat: viaf-308279166

 |
משחק ברמת מתחיל
תוכנת Gnome Mines
**שוֹלה המוקשים** הוא משחק מחשב פשוט, המוכר בעיקר בזכות המשחק המצורף לחלונות של מיקרוסופט מגרסה 3.1 ומעלה, אך משחקים עם עקרון דומה קיימים גם למערכות הפעלה שונות.

כללים
-----

לוח המשחק הוא לוח מרובע, המחולק למשבצות. ממדיו של הלוח אינם קבועים ומשפיעים על מידת הקושי של המשחק.
בלוח מפוזרים "מוקשים" בלתי נראים במיקומים אקראיים עם הלחיצה הראשונה על הלוח. הלוח מתחלק ל-2 סוגי משבצות: משבצות עם מוקשים ומשבצות ללא מוקשים. משבצות ללא מוקשים מתחלקות גם הן ל-2 סוגים: משבצות עם מספר ובלי מספר. כל משבצת שבה אין מוקש תכיל מספר האומר כמה מוקשים יש סביבו. אם אין מספר, תיפתח קבוצה של משבצות - כל המשבצות הריקות עד לגבול שבו יש משבצת עם מספר, כולל המשבצות עם המספר. מטרת המשחק היא לחשוף את כל המשבצות נטולות המוקשים בפרק זמן קצר ככל האפשר תוך כדי שימוש בשיטת האלימינציה ובלוגיקה פשוטה, אם כי לעיתים אין דרך לגלות ללא ניחוש.

כאשר השחקן לוחץ על משבצת כלשהי, המשבצת נחשפת. אם יש במשבצת מוקש, המשחק נגמר.
אם השחקן יודע שבמשבצת כלשהי יש מוקש, באפשרותו לסמן אותו בעזרת לחיצה על כפתור העכבר הימני.

בגרסאות המשחק לווינדוס, במשבצת הראשונה שנחשפת במשחק אף פעם אין מוקש.

אם חושפים משבצת שאין עליה מספר או מוקש, כל המשבצות הריקות בסביבתה נחשפות גם כן, עד שנוצר שטח של משבצות ריקות, המוקפות במשבצות ממוספרות.

קיימת אפשרות נוספת, מתוחכמת מעט: אם השחקן סימן את כל המוקשים מסביב למשבצת נושאת מספר, לחיצה על שני כפתורי העכבר בבת אחת תחשוף את כל המשבצות הלא-מסומנות שסביבה (כמובן, אם סימון המוקשים שגוי, המשחק יסתיים).

אפשרות שלישית, סימון משבצת בעזרת סימן שאלה, מאפשרת לסמן באילו משבצות יש ככל הנראה מוקשים, במטרה לסייע בניתוח מצב הלוח, אך ללא משמעות במשחק.

דרגות קושי
----------

בגרסת שולה המוקשים בחלונות, רמות הקושי הסטנדרטיות הן:

* **מתחיל** – 10 מוקשים, לוח של 8X8 (ב-Windows XP שונה הגודל ל-9x9).
* **בינוני** – 40 מוקשים, לוח של 16X16.
* **מומחה** – 99 מוקשים, לוח של 30X16.

קיימת אפשרות למצב מותאם אישית, שבו השחקן בוחר את גודל הלוח ואת מספר המוקשים המוטמנים בו.

קיימות גרסאות רבות של המשחק ברשת, הכוללות אפשרויות נוספות, כגון סטטיסטיקה של המשחקים, אפשרות לשמירת "וידאו" של המשחק ועוד.

וריאציות
--------

* תלת מימדתלת מימד
* משושיםמשושים
* משולשיםמשולשים
* ASCIIASCII

בתרבות
------

המשחק "שולה המוקשים" משולב בעלילת הסרט הישראלי "אפס ביחסי אנוש". אחת מגיבורות הסרט, זוהר (בגילומה של דאנה איבגי) היא מש"קית דואר במחנה שיזפון, אבל אין לה כל עניין לבצע את תפקידה והיא עסוקה בשבירת שיאים ב"שולה המוקשים". בעקבות מריבה עם חברתה דפי (בגילומה של נלי תגר) מנסה דפי למחוק את השיאים של זוהר ב"שולה המוקשים", אך בטעות מוחקת את כל המידע הממוחשב של הבסיס חוץ מהמשחקים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שולה המוקשים** בוויקישיתוף
* שולה המוקשים, באתר MathWorld (באנגלית)
* אתר מעריצים של המשחק - האתר כולל אסטרטגיות, טיפים, קטעי וידאו ורשימת שיאים בינלאומית (מעודכן לעיתים רחוקות) (באנגלית)
* Ian Stewart, Minesweeper, מכון קליי למתמטיקה
* Microsoft Minesweeper, באתר MSN Zone
**דדלי פאונד** (באנגלית - **Sir Alfred Dudley Pickman Rogers Pound**;‏ 29 באוגוסט 1877 - 21 באוקטובר 1943) היה הלורד הראשון של האדמירליות ומפקד הצי המלכותי הבריטי במלחמת העולם השנייה (1939–1943).

ב-1891 הצטרף כצוער למכללת הצי המלכותי בדארטסמות'. הוא התקדם במהירות בתפקידים באוניות הצי עד לקבלת פיקוד על אוניית מערכה.

מלחמת העולם הראשונה ואחריה
--------------------------

ב-מאי 1915 קיבל פיקוד על אוניית המערכה **קולוסוס** אתה השתתף בקרב יוטלנד. בקרב זה הטביע שתי סיירות קלות גרמניות והצליח לצאת מהקרב עם פגיעות קלות באונייתו. לאחר מכן הצטרף לאגף המבצעים של הצי והשתתף בתכנון הפשיטה על זבריחה.

ב-1923 צורף ליחדת התכנון של הצי וב-1925 מונה למפקדה. ב-16 בינואר 1933 הועלה לדרגת אדמירל. ב-מרץ 1936 התמנה למפקד שייטת הים התיכון. ב-31 ביולי מונה ללורד הראשי של הימייה הממונה על כל פעולות הצי המלכותי והועלה לדרגת אדמירל הצי. הוא מונה גם ליושב ראש המטה המשולב הקיסרי (דרג ביניים בין ראש הממשלה ושלושת מפקדי המטות: הים, היבשה והאוויר).

מלחמת העולם השנייה
------------------

פעילותו של פאונד במלחמת העולם השנייה שנויה במחלוקת. הוא היה איש אמונו של וינסטון צ'רצ'יל ולכן לא הודח למרות מספר כישלונות. הצלחתו הגדולה הייתה במערכת האוקיינוס האטלנטי נגד הצוללות הגרמניות. בתפקידו כמפקד הצי היה מעורב בעיצוב ההגנה על השיירות. הפגיעות בשיירות פחתו לאחר פיתוח מכ"ם, מטוסים ארוכי טווח, פצצות עומק והגנה על השיירות בשיתוף פעולה עם הצי האמריקאי והקנדי.

פאונד נכשל בשני מקרים בולטים:

* מבצע קרברוס - הצי הבריטי לא הצליח למנוע את מעברן של הסיירות שרנהורסט גנייזנאו ופרינץ אויגן במצר דובר ב-פברואר 1942.
* שיירת PQ 17 - הכישלון הגדול ביותר של פאונד. השיירה שכללה 34 אוניות יצאה ב-27 ביוני 1942 מאיסלנד לנמל ארכנגלסק בברית המועצות. היא לוותה בפעם הראשונה בכוח ימי משותף בריטי-אמריקאי. ב-4 ביולי 1942 נתקבלו ידיעות (שהוכחו בדיעבד כבלתי אמינות), שאוניית המערכה טירפיץ עומדת לצאת לקראת השיירה מלווה בכוח ימי נוסף. פאונד נתן מיד פקודה לאוניות המלוות לנטוש מיד את השיירה ולצאת לקראת הכוח הגרמני. אוניות השיירה קבלו הוראה להתפזר ולהגיע ללא ליווי לברית המועצות. על אוניות המסחר עטו צוללות ומטוסי הלופטוואפה ומתוך 34 טבעו 23. רק 11 הגיעו ליעדן (9 לארכנגלסק ו-2 למורמנסק).

מותו
----

פאונד סבל מגידול במוח ובעיות בפרק הירך. פעמיים עבר אירוע מוחי וב-5 באוקטובר 1943 התפטר. החליף אותו אדמירל הצי אנדרו קנינגהם. בעת שהיה מאושפז במצב קשה העניק לו המלך ג'ורג' השישי את מסדר ההצטיינות.

הוא נפטר ב-21 באוקטובר 1943. טקס האשכבה נערך בכנסיית ווסטמינסטר. גופתו נשרפה והאפר הועבר בטקס צבאי לאוניית הצי ופוזר בים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דדלי פאונד** בוויקישיתוף
* דדלי פאונד, באתר ww2 gravstone
* דדלי פאונד, באתר history of war
* הלווייתו של דדלי פאונד, באתר british pathe
* דדלי פאונד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16248011r (data)
* CWGC: 2431004
* GND: 124206468
* ISNI: 0000 0000 5186 0300
* LCCN: nb99151147
* NARA: 10616343
* SNAC: w60m7hs6
* VIAF: 64933937
* WorldCat: lccn-nb99151147

 |
**גבריאלה היינש-הוסק** (בגרמנית: **Gabriele Heinisch-Hosek**;‏ נולדה ב-16 בדצמבר 1961 בעיירה גונטרמסדורף) היא פוליטיקאית אוסטרית, חברה במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של אוסטריה (SPÖ). היא כיהנה במספר משרות שרה בממשלת אוסטריה.

ביוגרפיה
--------

גבריאלה היינש-הוסק נולדה בעיירה גונטרמסדורף ליד מדלינג באוסטריה תחתית. היא סיימה לימודי בית ספר בווינה בשנת 1980 וקיבלה הסמכה כמורה בשנת 1983 לאחר סיום מכללה בבאדן. היא עבדה כמורה בווינה ומדלינג עד לשנת 2002.

גבריאלה היינש-הוסק החלה את הקריירה הפוליטית כחברת מועצה בעיירה בה נולדה. בשנת 1999 היא נבחרה למועצה לאומית וכהינה כחברת הפרלמנט עד לשנת 2019. היא עסקה בעיקר בנושאים שקשורים לנשים. בשנים 2004–2008 היא הייתה יושבת ראש ועדת שוויון של הפרלמנט.

בשנת 2009 היינש-הוסק מונתה לשרה לנשים ושרות הציבורי וכיהנה בתפקיד זה עד לשנת 2013. באותה תקופה הועבר חוק למשפחה חד-מינית. בשנים 2013–2016 היא מותנה לשרה לחינוך, תרבות וספורט.

בשנת 2009 הייניש-הוסק מונתה ליושבת ראש ארגון הנשים של המפלגה. היא כהינה בתפקיד זה עד לשנת 2021 כאשר הוחלפה על ידי אווה מריה הולצלייטנר.

בשנת 2012 הוענק לה אות "עבור הפעילות למען הרפובליקה".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גבריאלה היינש-הוסק** בוויקישיתוף
* ביוגפריה
* קורות חיים

הערות שוליים
------------

1. ↑  Austrian parliament OKs gay civil unions | EDGE Boston, MA, EDGE Media Network (באנגלית אמריקאית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1169623549
* VIAF: 6589154076044411860006
* WorldCat: viaf-6589154076044411860006

 |
איור של בעיטת המספריים אחורית לפי שלבים
אנסו פרנצ'סקולי כובש בבעיטת מספריים במדי ריבר פלייט מול נבחרת פולין בטורניר ידידותי ב-1986סרחיו ראמוס מבצע בעיטת מספריים
בכדורגל, **בעיטת מספריים**, או **מִסְפֶּרֶת**, היא בעיטה הנעשית מהאוויר, על ידי קפיצה והנפת הרגליים. בעיטת מספרים מכונה בשם זה משום שצורת הרגלים בתנועתן בעת בעיטה זו מזכירה מספריים.

לבעיטה זו שני סוגים: בעיטה קדמית ובעיטה אחורית.
הבעיטה הקדמית נעשית על ידי קפיצה כשהגוף פונה לכדור ולשער, וכאשר מגיע הכדור לשחקן הוא מניף את רגלו באוויר ובועט בכדור.
הבעיטה האחורית נעשית כאשר השחקן עם הפנים לכדור אך עם הגב לשער והשחקן למעשה בועט אחורה את הכדור תוך קפיצה והנפת הרגליים.
בעיטה זו נחשבת לאחת מהיפות ביותר בכדורגל, ומעטים הם השחקנים שהצליחו להבקיע אותה מול שוער.

המצאת הבעיטה מיוחסת לכדורגלן הברזילאי לאונידאס דה סילבה, אם כי דה סילבה טען כי הוא רק שיפר את בעיטתו המקורית של פטרוניליו דה בריטו.

שערים זכורים בבעיטת מספריים הם השער של ריבאלדו בעונת 2001/2002 במדי ברצלונה בדקה ה-92 של משחק סיום העונה, שער שהעלה את ברצלונה לליגת האלופות, ושערו של אדמילסון במדי נבחרת ברזיל במונדיאל 2002. ב-2018 כבש כריסטיאנו רונאלדו שער במספרת בניצחון של ריאל מדריד 3–0 מול יובנטוס ברבע גמר ליגת האלופות, השער זכה לשבחים רבים ורונאלדו עצמו תיאר אותו כאחד משעריו הגדולים בקריירה.
בישראל נחשב הכדורגלן שלמה לוי הכובש הגדול ביותר של שערים בבעיטות מספרת. בעונת 2008/2009 כבש אלירן עטר שער במספרת, שנחשב בכלי תקשורת רבים לשער היפה ביותר של העונה בישראל, ואף נבחר למקום הרביעי בתחרות "שער השנה" של פיפ"א. בשנת 2010 כבש ערן זהבי שער במספרת אחורית במדי הפועל תל אביב במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות מול ליון בצרפת.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **בעיטת מספרים** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מספרת** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **בעיטת מספריים (כדורגל)** |

* אילן הלפרין, סיפור מספרת: מי המציא הבעיטה המפורסמת?, באתר ynet, 11 ביולי 2011
* עידן ויניצקי‏, מספרות את כל הסיפור, באתר וואלה!‏, 2 בדצמבר 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  רונאלדו: "זה כנראה השער היפה ביותר בקריירה שלי", באתר ‏מאקו‏, 4 באפריל 2018.
3. ↑   שער המספרת של עטר, סרטון באתר יוטיוב (הקישור אינו פעיל, 12 ביוני 2023)
4. ↑  דנה בהט, ‏שער השנה בעולם: רונאלדו ראשון, אלירן עטר רביעי, באתר ONE‏, 21 בדצמבר 2009
מפת האזור
**הדרייב אין** בתל אביב היה בית קולנוע פתוח בשיטת דרייב אין, היחיד מסוגו בישראל, שפעל ברחוב אייזיק רמבה בתל אביב, מצפון למרכז הירידים וסמוך ללונה פארק. הדרייב אין נפתח ב-11 במרץ 1973 ונסגר בשנת 2000.

היסטוריה
--------

במקום הוקם חניון מכוניות ענק, שבקצהו המזרחי מסך ברוחב של 30 מטרים, והוא הכיל 960 מקומות חנייה הערוכים בצורת מניפה, וליד כל אחד מהם רמקול שהיה מונח על חלון הרכב. בעת פתיחתו היה מחיר הכניסה אליו 4.5 לירות למכונית. הסרט הראשון שהוקרן במקום היה "ספר הג'ונגל", וכאשר התארכו קטעי הפרסומות שהוקרנו צפצפו הנהגים במשך דקות. במקום נערכו גם הופעות של זמרים מפורסמים כגון הופעה של צביקה פיק. באמצע שנות ה-80 החלו להקרין בדרייב אין סרטים פורנוגרפיים בימי שישי בלילה, ורבים העדיפו לצפות בהם בחינם מגבעת האוניברסיטה. בעת הקמתו של הדרייב אין טרם נחנכו נתיבי איילון, ועם סלילת הכביש המהיר, היו נהגים שנהגו לעצור בשולי הכביש כדי לצפות בסרטים.

לאחר סגירת המקום תכננה עיריית תל אביב להפוך את השטח לפארק אופניים - הכולל סלילת מסלול אספלט שיפעל כקריטריום לאימוני רוכבי אופניים, אך לבסוף נעשה ניסיון נוסף בשנת 2005 להפעיל את המקום, וזה כשל. במשך השנים שאחרי הסגירה נעשו ניסיונות למכור את השטח או להפעיל בו עסקים שונים. בשנת 2009 הופעל במקום מסלול להדרכת נהיגה עד שלבסוף הפך לחניון. בשנת 2011 החליטה חברת אחוזות החוף שבבעלות עיריית תל אביב, האחראית על החניונים בתל אביב, כי אגודות הסטודנטים יוכלו להקרין סרטים במקום.

בדיונים לפיתוח השטח עלו בין ההצעות הקמת קריית תקשורת שתכלול גם אולפני טלוויזיה גדולים לצילום (במקום אולפני הרצליה) וכן הציעו הקמת מעונות סטודנטים (שלבסוף קמו במתחם אוניברסיטת תל אביב ומוכרים בשם "מעונות ברושים").

ב-27 ביוני 2012 החליטה עיריית תל אביב-יפו להקים במתחם אולם ספורט רב-תכליתי, שישמש בין היתר, את קבוצת הכדורסל של הפועל תל אביב, כל זאת כחלק מתוכנית לשדרוג גני התערוכה הסמוכים. בנובמבר 2014 נפתח במתחם מרכז ספורט עירוני תל אביב-יפו, לאחר זכייתה של קבוצת שלמה במכרז על מתן חסות ושם מסחרי נקרא האולם "היכל קבוצת שלמה".

באוגוסט ובנובמבר 2020, לאחר סגירת בתי הקולנוע בעקבות מגפת הקורונה בישראל, נפתח הדרייב אין למשך מספר ימים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הדרייב אין** בוויקישיתוף
* מותו של שומר השער - כתבה על הדרייב אין באתר "נטוש" של האדריכל שרון רז
* כתבה על הדרייב אין בתל אביב באתר "רשומות"
* הדרייב-אין מדומם מנוע, באתר גלובס, 2 בנובמבר 1999

הערות שוליים
------------

1. ↑  יואב זיתון, בלי פורנו: הדרייב-אין חוזר לתל-אביב, באתר ynet, 26 בינואר 2011.
2. ↑  עידו אפרתי וגיל מלמד, מתחם הדרייב אין יהפוך למרכז נהיגה, באתר nrg‏, 23 ביוני 2009
3. ↑  דותן לוי, מרכז הירידים יעבור שדרוג ב-2 מיליארד שקל, באתר כלכליסט, 23 באוגוסט 2011
4. ↑  משה כהן, ‏עד 200 מכוניות ובלי פופקורן: הדרייב אין בת"א שב לפעילות, באתר מעריב אונליין, 5 באוגוסט 2020
5. ↑  איתי בלומנטל, הקורונה מחזירה לחיים את מתחם הדרייב אין בת"א שיפעל מהשבוע הבא, באתר ynet, 30 ביולי 2020
**החזית הצפון-מערבית** (ברוסית: **Северо-Западный фронт**), הייתה קבוצת ארמיות, שהשתייכה לצבא הסובייטי במלחמת העולם השנייה.

היסטוריה
--------

בשנת 1939 הוקמה החזית הצפון-מערבית, על בסיס המחוז הצבאי לנינגרד. החזית לחמה במלחמת החורף נגד פינלנד, ולאחר מכן פורקה.

ב-24 ביוני 1941 הוקמה החזית מחדש, על בסיס המחוז הצבאי הבלטי, ולמפקדה מונה פיודור קוזנצוב. החזית לחמה במהלך מבצע ברברוסה במדינות הבלטיות, ולאחר שנסוגה בחודשיים למעלה מ-450 ק"מ הגנה על מבואות לנינגרד. הארמייה השתתפה בקרבות המצור על לנינגרד, וב-17 בדצמבר 1941 הועבר חלק מגזרתה לחזית וולחוב החדשה. בחורף 1942 השתתפו כוחות החזית במבצע דמיאנסק, אולם נכשלה בהשמדת הכוחות שהיו נצורים בתוך הכיס.

ב-20 בנובמבר 1943 פורקה החזית, ואת מקומה תפסה החזית הבלטית השנייה.

מפקדים
------

### מלחמת החורף

* סמיון טימושנקו (1939–1940)

### החזית המזרחית

* פיודור קוזנצוב (24 ביוני 1941 - 3 ביולי 1941)
* פיוטר סובניקוב (3 ביולי 1941 - 23 באוגוסט 1941)
* פאבל קורוצ'קין (23 באוגוסט 1941 - 5 באוקטובר 1942)
* סמיון טימושנקו (5 באוקטובר 1942 - 14 במרץ 1943)
* איוואן קונייב (14 במרץ 1943 - 22 ביוני 1943)

קישורים חיצוניים
----------------

* החזיתות הסובייטיות במלחמה
* החזית הצפון-מערבית