recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
אהרוני בטקס בו הוענק לו אות המערכה השביעי על ידי תת-אלוף רמי בן אפרים
**שמחה אהרוני** (1931 – 15 בנובמבר 2010) היה עורך ועיתונאי ישראלי, בעיתונים "הצופה" ו"ידיעות אחרונות" וקצין בכיר בדרגת אל"ם בחיל האוויר. בעברו היה איש "המוסד".

ביוגרפיה
--------

שמחה אהרוני נולד בשם שמחה קרֶמֶר בשנת 1931 בפולין, בנם של דבורה ומשה קרמר. בהיותו כבן 3, עלה לארץ ישראל עם הוריו והמשפחה התיישבה תחילה במושבה רחובות. לאחר 3 שנים עברו למושבה רעננה. שמחה למד בבית הספר המקומי ואת לימודיו התיכוניים עשה במדרשיית נועם בפרדס חנה. בתחילת שנות ה-50 התגייס לצה"ל והתקבל לקורס טיס. במהלך הקורס נפצע והחליט להמשיך בתפקידים אחרים בחיל האוויר.

בתחילת שנות ה-50 נישא לשרה זייף, מורה.

בשנות ה-60 היה במשך מספר שנים איש "המוסד" הישראלי ועסק בין השאר בסיוע לעלית יהודי צפון אפריקה.הוא אף כתב ספר על כך בשם "מבצע יכין- 1961-1963". 
אהרוני עבד שנים רבות בעיתון "הצפה" והיה כתב ועורך מדורי פנים בעיתון זה. בשנות ה-70 מונה לכתב צבאי של העיתון. בוגר תואר שני במדעי המדינה ותרבות צרפת באוניברסיטת בר-אילן.

בשנת 1978 עבר אהרוני לעבוד בעיתון "ידיעות אחרונות", ושם שימש בתפקידי עריכה וכתיבה וכן ריכז והוביל את פרויקט הכשרת עיתונאים צעירים שליד העיתון, שבמסגרתו רוכשים בני נוער ועורכי עיתוני בית הספר את רזי מקצוע העיתונות.

בשירות המילואים שלו התקדם אהרוני בסולם הדרגות בחיל האוויר והגיע לדרגת אלוף-משנה. הוא ניהל וריכז את "פרויקט חילופי הקדטים", שבמסגרתו מגיעים לביקור בישראל משלחות של טייסים צעירים ופרחי טיס מרחבי העולם, נפגשים עם טייסים ישראלים ואנשי תעופה מטיילים ומסיירים בארץ. בהמשך שירת במדור ההפקות של החיל. אהרוני שירת במשך שנים רבות במילואים. על פי אתר חיל האוויר, אהרוני הוא האדם היחיד בחיל-האוויר והאדם השני בצה"ל שזכה לענוד את שבעת אותות מלחמות ישראל יחד.

לאחר סיום עבודתו ב"ידיעות אחרונות" שימש אהרוני חבר בדירקטוריון חברת התעופה "סאן דור" ואף שימש במשך מספר חודשים בתפקיד יו"ר הדירקטוריון. בנוסף היה חבר כבוד בארגון הבינלאומי לחילופי פרחי טיס בין חילות האוויר בעולם.

אהרוני נפטר ב-15 בנובמבר 2010, בגיל 79, ונקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב. הותיר אחריו את רעייתו שרה וילדיו דורון ואמיר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שמחה אהרוני** בוויקישיתוף
* אלי .אלון, סיפורו של העיתונאי ואיש המוסד , באתר News1 מחלקה ראשונה‏, 11 בספטמבר 2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007349355905171
* VIAF: 133149366478985602360
* WorldCat: viaf-133149366478985602360

 |
ספרי תורה בארון הקודש של בית הכנסת
**בית הכנסת האשכנזי באיסטנבול** (בטורקית: **Eşkenazi Sinagogu**) הוא בית כנסת אשכנזי הנמצא ליד מגדל גלאטה ברובע בייאואולו (Beyoğlu) בחלקה האירופי של איסטנבול. בבית הכנסת מתקיימות תפילות מדי שבת, וזהו בית הכנסת האשכנזי היחיד באיסטנבול שפעיל כיום ופתוח לתפילות וביקורים, מבין שלושה בתי כנסת אשכנזיים שהיו פעילים בעבר.

האשכנזים בטורקיה מהווים כיום כ-4% מהקהילה היהודית.

בית הכנסת נוסד על ידי הקהילה היהודית-אוסטרית בשנת 1900. האמנות בבית הכנסת מרשימה ביותר, ומשלבת בין אלמנטים עיצוביים אירופיים ואלמנטים עיצוביים ערביים. הרב ד"ר דוד מרקוס, מקים בית הספר היהודי "בני ברית", שימש כרב בית הכנסת עד מותו ב-1938.

בבית הכנסת נערכות חתונות, בר מצוות ופעילויות דתיות נוספות על פי המנהג האשכנזי. ניתן לבקר בבית הכנסת במהלך הבוקר בימי חול ובשבת בבוקר במהלך התפילה.

שליח חב"ד הרב מנדי חיטריק (אנ'), יושב ראש איחוד הרבנים במדינות האסלאם, משמש כרב בית הכנסת מאז שנת 2003.

ראו גם
------

* יהדות טורקיה
* בית הכנסת האיטלקי (איסטנבול)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת האשכנזי** בוויקישיתוף
* תמונת בית הכנסת באתר אנו – מוזיאון העם היהודי.
* פרטי בית הכנסת ודרכי ההגעה באתר למטייל.

הערות שוליים
------------

1. ↑   תולדות יהדות טורקיה בתאריך 8 באפריל 2007, בארכיון האינטרנט (באנגלית)
2. ↑   פרטי בתי הכנסת באיסטנבול בתאריך 15 במרץ 2007, בארכיון האינטרנט (באנגלית)
3. ↑  פרטי בית הכנסת באתר למטייל.
רחוב סטרדון
**סטרדון** (קרואטית: **Stradun**), ‏ידוע גם בשם **Placa**, הוא רחובה הראשי של דוברובניק בקרואטיה. אורכו של הרחוב 300 מטרים, כיוונו מזרח-מערב והוא נמצא באזור העתיק של העיר, המוקף בחומות דוברובניק.

טרם סלילת הרחוב הייתה באזור תעלה ביצתית שהפרידה בין רגוסה, שמה הישן של העיר, והיישוב דובראווה. התעלה יובשה במאה ה-13, לקראת סלילת הרחוב.   

בקצוות הרחוב שני שערים, שער פילה (Vrata od Pila) בקצהו המערבי ושער פלוצ'ה (Vrata od Ploča) בקצהו המזרחי, בנוסף למזרקה ומגדל שעון בכל קצה.

מראהו הנוכחי של הרחוב הוא כתוצאה מרעידת האדמה ההרסנית שהתרחשה בעיר בשנת 1667, ובה חרבו רוב בתיה של רגוסה. טרם רעידת האדמה, המבנים ברחוב היו שונים בעיצובם אחד מהשני, כשתחת חלקם ארקדות ועל קירותיהם עיטורים.
בעקבות רעידת האדמה והשרפה הגדולה שפרצה במהלכה, העבירה רפובליקת רגוסה חוק הקובע את מתארם של כל המבנים שייבנו בעיר מאותה עת.

כל המבנים שנבנו בעיר החל מהמאה ה-17 מאכלסים חנות בקומת הקרקע, עם חזית המכילה דלת וחלון תחת קשת חצי מעגלית, כשהמכירה מתבצעת מעל אדן החלון שמשמש מעין דלפק. בחלקה האחורי של החנות מחסן עם כניסה מהסמטה האחורית. הקומה הראשונה בכל מבנה תוכננה לשמש למגורים, בעוד הקומה השנייה הכילה חדרים לשימושים שונים. המטבח נבנה בעליית הגג מעל הקומה השנייה, כדי למנוע התפשטות של שריפות.

בתי הרחוב נפגעו מקליעים במצור על דוברבניק בשנים 1991-1992, אך רובם שופצו מאז.

רבים ממבניה ואנדרטאותיה ההיסטוריים של העיר ממוקמים לאורך הסטרדון, ובשל כך הרחוב משמש כטיילת פופולרית לתיירים.
התהלוכה לרגל יום בלזיוס הקדוש חולפת לאורך הרחוב כל שנה ב-3 בפברואר. כמו כן נערכים ברחוב קונצרטים והוא משמש כמקום מועדף לחגיגות השנה החדשה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטרדון** בוויקישיתוף
**צב גופרי** (שם מדעי: *Gopherus polyphemus*) הוא מין צב מהסוג צב גופר החי בדרום ארצות הברית. צב זה מצוי בסכנת הכחדה בטבע. הצב הוא גם הזוחל הלאומי של פלורידה. תחום מחייתו העיקרי הוא חורשי האורנים של פלורידה אך גם בג'ורג'יה, אלבמה, מיסיסיפי ובמזרח דרום קרולינה.

מאפיינים
--------

זהו צב המגיע לאורך 20–30 ס"מ ולגובה שריון של 15–37 ס"מ. משקלו של הצב 2–6 קילוגרם והוא בעל דו-צורתיות זוויגית כשהזכרים בעלי שריון גבוה ודמוי גבעה והנקבות בעלות שריון שטוח יותר. צבע השריון חום-כהה עד אפור-שחור. הצעירים בעלי שריונות צהובים. לצב כפות רגליים גדולות המסייעות בחפירה ועליהם קשקשים קרניים המגוננים על הצב מפציעה.

הצבים חיים במחילות שחפרו באדמה אשר מגיעות לעומק של ארבעה מטרים ולאורך של 15 מטרים ומשמשות כאתר מקלט חשוב ללמעלה מ-360 מיני בעלי חיים שונים החיים בסביבת הצב. הצב מתחפר כדי להימלט ממזג האוויר השרבי ומשרפות הפורצות בפלורידה. הצבים הם אוכלי צמחים כמעט לגמרי וניזונים גם מעלים קשים כמו דקלים אך אוכלים גם נבלות וצואה. מים הם שותים רק לעיתים רחוקות.

הצבים מצויים בסכנת הכחדה עקב הפגיעה באזורי החיות שלהם בפלורידה וכן עקב ריבוי טורפים טבעיים לביצים ולצאצאים הכוללים שועלים, קויוטים, עופות דורסים, בואש מפוספס, ארמדיל טאטו, נחשים ואליגטור אמריקני. גם נמלי אש טורפים ביצים וצעירים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צב גופרי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  צב גופרי באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007533755305171

 |
**אורתוקרטולוגיה** (Orthokeratology), או בקיצור **אורתו-קיי** שיטה בה משתמשים בעדשות מגע קשות מיוחדות, בזמן השינה, לשם תיקון הראייה על ידי שינוי צורת הקרנית. השיטה יכולה לשמש לתיקון הראייה כתחליף לשימוש במשקפיים, עדשות מגע או לניתוח תשבורת.

היסטוריה
--------

הרעיון של תיקון הראייה על ידי שינוי צורת הקרנית אינו חדש. רופאים דנו בו כבר בשנות ה-40. ג'ורג' יאסן יצר כנראה את העדשות האורתוקרטולוגיות הראשונות בשנות ה-60 של המאה ה-20 מהחומר PMMA, ושיווק אותן תחת השם "אורתופוקוס". דגמים ראשונים אלו סבלו מתוצאות בלתי צפויות, והובילו לדעה שהייתה רווחת בקרב רופאים כי האורתוקרטולוגיה הייתה טכניקה לא מדעית שהתבססה על מזל. 
התפתחות המחשב ומכשירי מדידה חדשים אפשרו את יישום התאוריה בנושא ליצירת עדשות עם תוצאות בנות שחזור. 
קיימת מחלוקת בשאלה מי היה הראשון לפתח עדשות אורתוקרטולוגיות מודרניות, אולם מקובל לייחס לד"ר ריצ'רד וולדיגה את הדגם הראשון בשיטת היפוך אזורי, בתחילת שנות ה-80. 
התקדמות חשובה חלה בשוק האמריקאי בשנת 2002 כאשר מינהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) אישר לשימוש את הטיפול המכונה "טיפול תשבורת קרני" (CRT) שהיווה את הבסיס לטיפול של חברת פאראגון, חלוצה בתחום זה. 
בשנת 2004 אישר ה-FDA מספר טיפולים נוספים בטכניקה זו של חברות אמריקאיות נוספות. 
ענקית האופטיקה באוש אנד לומב הוציאה בשנת 2005 משפחת מוצרים אורתוקרטולוגי בשם ("VST ("Vision Shaping Treatment.

עקרון פעולה
-----------

העדשות משנות את צורת הקרנית על ידי הזזת תאי אפיתל שמכסים את משטח הקרנית. מחקרים מסוימים מצביעים על כך שתאי האפיתל נדחסים באזורים מסוימים של הקרנית בנוסף לתזוזתם.

שימוש
-----

בבריטניה מוצע הטיפול כיום לתיקון ליקויי ראייה בין דיאופטר של 3.00+ ל-6.00-, ועד 8.5- במקרים מיוחדים. אישור ה-FDA הוא לטיפול עד ליקויי של 6.0-. ישנם רופאים המטפלים בהצלחה במטופלים בעלי מיופיה חריפה יותר באמצעות שימוש שלא על פי ההתוויה (Off Label) בעדשות אלו. הטיפול אינו מתאים לכל החולים.

סוגי עדשות
----------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
כל עדשות המגע המשמשות לאורתוקרטולוגיה הן עדשות מגע קשות ונושמות (Rigid Gas Permable). יש חשיבות לסוג החומר ממנו עשויה העדשה לשמירה על בריאות העין בעת הטיפול. 

כיום מיוצרות עדשות אורתוקרטולוגיות על ידי חברות כמו "באוש אנד לומב" ו-"פאראגון ויז'ן סיינס".

עלויות
------

בארצות הברית, עלות טיפול אורתוקרטולוגי אופייני היא בין 800 ל-1,500 דולר, אולם יש בדרך כלל עלויות נוספת של מדידה והתאמה. 
בארץ, עלות הטיפול בעדשות אלו בסביבות ה-4000 ש"ח וישנו גם ביטוח שהוא בסביבות ה-200 ש"ח.

אזהרות
------

לאחרונה חלו מקרים שטיפול אורתוקרטולוגי הסתבך והוביל לתוצאות קשות ואף לעיוורון ,
. סיבוכים כאלה מתרחשים בדרך כלל עקב אי שמירה על הגיינה, אך יכולים לנבוע גם מחוסר חמצן בקרנית בשימוש ממושך במשך הלילה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **אורתוקרטולוגיה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אורתוקרטולוגיה** |

  

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**רחב זנב צהוב-שפה** המכונה **קרייט ימי מפוספס** (שם מדעי: *Laticauda colubrina*) הוא מין של נחש ים ארסי מהסוג רחב זנב שבמשפחת הפתניים. הנחש חי בימים האינדו-פסיפים הטרופיים מחופי מזרח הודו עד לאי פיג'י באוקיינוס השקט ומצפין עד לאיי ריוקיו שביפן. כמה פרטים נמצאו בחופי אוסטרליה, קלדוניה החדשה וניו זילנד.

נחש זה מגיע לאורך 1.5 מ' בממוצע ויכול להגיע גם ל-2 מ'. הנקבות ארוכות מהזכרים במעט. לנחש גוף רחב מפוספס בפסים כהים על רקע לבן והזנב מסתיים בקצה רחב. חלקו העליון של הראש, מהשפתיים והחוטם השטוח עד לאחורי הראש בעלי גוון צהבהב. נחש זה הוא אחד מהארסיים ביותר על כדור הארץ ויכול לשתק ולהרוג בקלות.

הנחש שוחה רוב זמנו מתחת למים בעיקר בשוניות אלמוגים וחופים סלעיים וצד בהם דגים קטנים ובעיקר צלופחאים שונים. הנקבות מעיזות להתמודד עם מיני קונגריים בינוניים, בעוד הזכרים יעדיפו טרף קטן יותר. לעיתים נחשי הים צדים יחד עם להקות דגים טורפים ממשפחת הצניניתיים והמוליתיים, בעיקר בשוניות באינדונזיה. הנחש עולה לחוף בעיקר לצורכי רבייה והוא מטיל ביצים בחולות החוף.

הנחש אינו תוקפני אך הוא יכול להכיש ולהרוג אם יאיימו עליו, דבר שקורה לעיתים לדייגים הפורשים רשתות ומעלים נחשי ים ברשתם.

בשל ארסיותו וצבעיו הבולטים לנחש זה יש מעט מאוד טורפים בטבע, ביניהם נחשים אחרים, תנין הים ועופות דורסים כמו עיטם לבן-חזה, אך הם זהירים ביותר בציד שלו. מספר חיות מחקות את הנחש הארסי כדי להתחמק מטריפה, למשל המין מירנון זעמני.

סרטון על קרייט ימי מפוספס שצולם בפיג'י

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רחב זנב צהוב-שפה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  רחב זנב צהוב-שפה באתר הרשימה האדומה של IUCN
אושגולי על רקע הר שחארה
מראה הכפר מקרוב
**אוּשְׁגּוּלִי** (בגאורגית: **უშგული**) הוא השם של קבוצת כפרים השוכנת ברכס אנגורי בסוואנתי עילית שבגאורגיה. ארבעת הכפרים הם:

* זִ'בִּיאָנִי (גאו'), בגובה של 2,100 מטרים מעל גובה פני הים
* צְ'וִויבִּיָאנִי (גאו')
* צָ'זָ'שִׁי (גאו')
* מוּרקְמֶלִי (גאו')

בכל אחד מארבעת הכפרים הללו נמצאים מספר מבנים שהוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1996, כחלק מההכרזה על חבל הארץ ההיסטורי סוואנתי עילית. בהכרזה של אונסק"ו נאמר כי ההיסטוריה של הכפרים נמשכת לאורך של יותר מ-2,000 שנים. גובהם הרב גרם לבידודם משאר גאורגיה. כתוצאה מכך נשתמרו בהם רבות מהמסורות הדתיות והתרבותיות של הסוואנים.

הכפרים שוכנים למרגלות פסגתו של ההר שחארה, שהוא ההר הגבוה ביותר בגאורגיה ואחד הגבוהים ביותר בהרי הקווקז. 
גובה הכפרים באושגולי הוא בין 2,086 ל-2,200 מטרים, והם נחשבים לחלק מהכפרים הגבוהים ביותר באירופה. במשך שישה חודשים בכל שנה הכפרים מכוסים בשלג, ולעיתים קרובות לא ניתן להגיע אליהם ממסטיה בגלל סגירת דרכי תחבורה.

באזור מתגוררות כ-70 משפחות (200 תושבים בקירוב), ויש בו בית ספר קטן. בכפרים יש מגדלי מצור רבים בסגנון סוונתי, וקפלת אושגולי הנמצאת בראש גבעה ליד הכפרים מתוארכת למאה ה-12.

בספרו "כפר בפרשת דרכים" יצר הסופר הגאורגי צ'אטאראשווילי תמונה של החיים באושגולי, שמבוססים על מערכת יחסים של 10 שנים עם אנשי הכפר. 

* זִ'בִּיאָנִיזִ'בִּיאָנִי
* צְ'וִויבִּיָאנִיצְ'וִויבִּיָאנִי
* צָ'זָ'שִׁיצָ'זָ'שִׁי
* מוּרקְמֶלִימוּרקְמֶלִי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תמונות אושגולי** בוויקישיתוף
* אושגולי באתר סוואנתי-גאורגיה

הערות שוליים
------------

1. ↑  רולנד טופצ'ישווילי, אזורי הרים בגאורגיה, באתר ספריית הפרלמנט הלאומית של גאורגיה

| דגל גאורגיהדגל גאורגיה סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בגאורגיה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| מנזר גלאתי • מצחתה (קתדרלת סווטיצחובלי, מנזר הצלב) • סוואנתי עילית (מסטיה, אדישי, אושגולי) • יערות הגשם והביצות הקולכיים
אתרי מורשת עולמית לשעבר: קתדרלת בגרטי |

 |
המונח "צאריצה" מפנה לכאן. לערך העוסק בנהר ברוסיה, ראו צאריצה (נהר).
הצאריצה אלכסנדרה פיודרובנה
**צארינה** (ברוסית: **צאריצה** цари́ца, בבולגרית: царица) הוא תוארה של רעיית הצאר של רוסיה או של בולגריה, בתקופה שהיה במדינות אלה שלטון מלוכני. כאשר שלט ברוסיה או בבולגריה צאר קיבלה רעייתו את התואר עם נישואיהם. גם כאשר עמדה אישה בראש הקיסרות הרוסית היא נשאה את התואר "צארינה". כך, היה זה תוארן של יקטרינה הראשונה ששלטה בין השנים 1725–1727, של אנה, קיסרית רוסיה בין השנים 1730–1740, של יליזבטה, קיסרית רוסיה בין השנים 1741–1762 ושל יקטרינה הגדולה, קיסרית רוסיה בין השנים 1762–1796. אחרי פיוטר הראשון תואר זה היה תואר בלתי רשמי מאחר שהתואר הרשמי של הצאר נהיה "אימפרטור" (император - קיסר) והתואר הרשמי של הצארינה היה "אימפרטריצה" - (императрица - "קיסרית").

הצארינות שקיבלו את התואר בשל נישואיהן לצאר הרוסי היו: נטליה אלכסייבנה, יליזבטה אלכסייבנה, אלכסנדרה פיודורובנה, מריה אלכסנדרובנה, מריה פיודורובנה. האחרונה בצארינות הרוסיות הייתה אלכסנדרה פיודורובנה שנישאה לצאר ניקולאי השני.

אלאונורה מרויס-קוסטריץ הפכה לצארינה בשל נישואיה לצאר פרדיננד הראשון מבולגריה, וג'ובאנה מאיטליה, האחרונה בצארינות של בולגריה שהייתה רעייתו של הצאר הבולגרי בוריס השלישי.

ראו גם
------

* צאר
* צארבנה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צארינה** בוויקישיתוף
**צב אנגונוקה** (שם מדעי: *Astrochelys yniphora*) הוא מין של צב יבשה הנמצא בסכנת הכחדה חמורה ומצוי בטבע רק באזורים קטנים בצפון- מערב האי מדגסקר. הוא קרובו לסוג של המין צב קרינתי הדומה לו, חי באותו אזור ומצוי גם בסכנה חמורה.

מאפיינים
--------

הצבים בעלי דו-צורתיות זוויגית והזכרים גדולים יותר מהנקבות. אורכם של הזכרים עד 414 מ"מ ושל הנקבות עד 370 מ"מ, כאשר משקלם של הזכרים עד 10.3 קילוגרם ושל הנקבות עד 8.8 קילוגרם. שריונם חום בהיר עם חלקים כהים ובעל טבעות מוגבהות המסתיימים בקצה שטוח וקצוות השריון משולשים, גם בחיבור בין השריון לצוואר. הראש והגוף בהירים יותר מהשריון והרגליים חזקות ויכולות לשאת את משקל הגוף. 

צב זה מצוי רק בשטחי הפארק הלאומי מפרץ בלי (Baie de Baly National Park) שלחופו המזרחי של מצר מוזמביק, המצוי כ-150 ק"מ מערבה מהעיר מאהאז'אנגה. בפארק ישנו אקלים חם המורכב ליערות חמים נשירים, סוואנה וביצות מנגרובים. הצבים מסתתרים בין השיחים ובין עשבים ובמבוקים מהשמש.

הצב ניזון בעיקר מעשב וכן מעלים, שיחים קטנים ועשבי תיבול. הצב גם נראה אוכל עלי במבוק מתים (אך לא עלים של במבוק חי) וגם מצואת חזיר הסבך, המצוי באי ושל מיני טורפים. חזיר זה הוא אויב המאיים על הביצים ועל הצבים הצעירים.

צבים אלו גדלים באיטיות ומגיעים לבגרות רק בגיל 15 שנה. הם מצויים בסכנת הכחדה בטבע עקב פגיעה בבתי גידולו, שרפות יער, ציד בלתי חוקי וסחר לחיות מחמד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צב אנגונוקה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  צב אנגונוקה באתר הרשימה האדומה של IUCN
**אורתוניקיים** (שם מדעי: Orthonychidae) היא משפחת עופות מסדרת ציפורי שיר החיים ביערות אוסטרליה וגינאה החדשה. במשפחה ישנו סוג אחד - אורתוניק (*Orthonyx*) ובו שלושה מינים. קרוביהם הם הוונגות, הפסופודיים והמין בבלר רליתי ולשתי המשפחות קשרים רחוקים לעורביים.

מאפיינים
--------

למינים אלה ישנו ראש שחור או אפור, חזה צהוב או כתום גדול, פסים כהים ולבנים סביב הכנפיים וזנב ארוך היכול להיפרש מעט כמו אצל הנבליים. הם חיים בעיקר על הקרקע ובעלי רגליים חזקות. המקור חזק וצבעו לבן. הנקבות לעומתם דהויות צבע ומוסוות. ציפורים אלה חיים בעיקר ביערות צפון מזרח אוסטרליה, אך גם בדרומה ובאי גינאה החדשה.

הם ניזונים מטרף של חרקים אך המינים הגדולים יכולים לצוד גם לטאות קטנות. הם תופסים את הטרף מהאדמה ונתמכים בזנבם הגדול כמשענת. ציפורים אלה הם מונוגמיים אך צעירים זכרים שבגרו נשארים לעיתים יחד עם הוריהם עד הבגרות ועוזרים להם לשמור על השטח מיריבים.

מינים
-----

* אורתוניק פפואה (*Orthonyx novaeguineae*)
* אורתוניק אוסטרלי (*Orthonyx temminckii*)
* אורתוניק צ'וצ'ילה (*Orthonyx spaldingii*)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אורתוניקיים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |
**יוסי ארנהיים** (נולד ב-26 באוגוסט 1955) הוא חלילן ישראלי, אשר שימש כחלילן ראשון בתזמורת הפילהרמונית הישראלית.

חייו
----

### לימודים וקריירה

יוסי ארנהיים נולד בתל אביב. את לימודי המוזיקה החל בהיותו בבית הספר היסודי, תחילה בחוג חליליות ואחר במקהלה. בעידוד המורה למוזיקה פנה אל בית תזמורת הנוער ביפו. בחירתו הראשונה הייתה אבוב, אבל מורה לאבוב לא היה במרכז, ולכן פנה לחליל צד.
אחרי שלוש שנות לימוד במרכז, כשהיה בן 15, העביר אותו מורו לידי אורי טפליץ, אז החלילן הראשי של הפילהרמונית.

בתקופת הצבא שירת ארנהיים בקריה בתל אביב, וכך ניתנה לו האפשרות להמשיך להתאמן בנגינה. לאחר שחרורו מצה"ל החל ללמוד באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב, אצל אורי טפליץ, והמשיך בהשתלמות במינכן, גרמניה. משנת 1983 הוא חלילן ראשי בתזמורת הפילהרמונית הישראלית. אל התזמורת הגיע בראשית שנות ה-80', כאשר זובין מהטה הודיע על אודיציה למשנה לחליל הראשון. ארנהיים הגיע מגרמניה לאודיציה וזכה בתפקיד.

ארנהיים מופיע גם כסולן ואף מנגן מוזיקה קאמרית. הוא מעריך את מורו הראשון, שידע להעבירו בזמן הנכון אל אורי טפליץ ובכך סלל לפניו את הדרך לקריירה של חלילן ראשי בתזמורת. מקור השראה לנגינתו היה גם החלילן הנודע ז'אן-פייר רמפל.

עם פרישתו מן התזמורת הפילהרמונית הישראלית בשנת 2018 עבר ארנהיים לעסוק בעריכת סאונד במקביל להמשך פעילותו הקודמת כחלילן וכמורה.

### הוראה

לצד תפקידו בפילהרמונית, ארנהיים עוסק גם בהוראה. הוא מלמד באוניברסיטת תל אביב ובאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, שם הוא אחראי על תוכניות כלי נשיפה למצטיינים, השמאתרות נגנים מתאימים בכל הקונסרבטוריונים.

בין תלמידיו: אייל עין הבר, גי אשד ובועז מאירוביץ.

"שש בש" - ההרכב היהודי-ערבי
---------------------------

בשנת 1996 הקים יוסי את הרכב שש בש, המבצע מוזיקה ערבית לצד מוזיקה קלאסית. במקור היו בהרכב נגנים יהודים בלבד, בהם אלברט פיאמנטה, יאיר דלאל וחן צימבליסטה. כיום מנגנים בו מוזיקאים יהודים וערבים, במסגרת תוכנית מפתח החינוכית של התזמורת הפילהרמונית, שיעדה לעודד התקרבות בין יהודים לערבים. ההרכב מרבה לנגן קלאסיקה ערבית, בעיקר משום שרוב הנגנים הערבים אינם קוראים תווים אלא מנגנים מהזיכרון. העיקרון המנחה את ההרכב הוא כבוד הדדי בין הנגנים. הרכב שש בש מופיע פעמים אחדות בשנה.

חברי ההרכב הם:

* יוסי ארנהיים - חליל צד
* אלפרד חג'אר - נאי
* סמי ח'שיבון - כינור מזרחי
* ד"ר מיכאל מארון - עוד
* בשארה נדאף - כלי הקשה
* סעידה בר לב - כינור וויולה
* פיטר מארק - קונטרבס

משפחה
-----

יוסי נשוי לאביגיל, שאותה הכיר בעת לימודיהם באוניברסיטת תל אביב. אביגיל ניגנה בקלרינט והשניים נסעו יחד ללימודים בגרמניה. לאחר שובם ניגנה כמה שנים כקלרניטנית מחליפה בפילהרמונית ואחר עברה לעסוק בניהול במוזיקה. היא ניהלה את אנסמבל מוזיקה נובה, את סדרות המוזיקה במוזיאון תל אביב לאומנות ואת מרכז פליציה בלומנטל למוזיקה. היא עוסקת גם במשחק. לזוג שלושה ילדים ונכד אחד. בתם הבכורה היא זמרת ומורה לפיתוח קול בתחום קלינאות תקשורת.

קישורים חיצוניים
----------------

* יוסי ארנהיים, באתר "הבמה"
* "מאחורי התווים", התזמורת הפילהרמונית הישראלית, ראיון עם יוסי ארנהיים

הערות שוליים
------------

1. ↑  מתוך עמוד הפייסבוק של יוסי ארנהיים
2. ↑  אתר הרכב שש-בש
3. ↑  ניוז1, הרכב שש-בש מופיע בארמון וינדזור בלונדון 29 באוקטובר 2009
**צב בל מפריק** (שם מדעי: *Kinixys belliana*) הוא מין של צב מפריק, מסוג קדום החי במזרח אפריקה ולו כתפיים מוגבהות ושריון שנמוך בחלקו הקדמי וגבוה באמצעו. צב בל מפריק נקרא על שם הזואולוג תומאס בל (1792 – 1880).

מאפיינים
--------

צב בל מפריק יכול להגיע לאורך של 22 ס"מ והוא בעל שריון גדול ומקומר כלפי מעלה. החלק האחורי של השריון נמוך ומותאם לרגליו ולזנבו שימוגנו, אך החלק העליון של החזה מקומר כלפי מעלה ומשאיר חשוף יחסית את הרגליים הקדמיות והבטן כשהראש קצר ומקורב לשריון. צב זה בעל צבעים כתומים וחומים והוא בעל 5 טפרים על הכפות. 

צבים אלה חיים בטבע בסוואנות טרופיות וסוב טרופיות באפריקה, בין השאר בסודאן, טנזניה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ודרומה עד דרום אפריקה. יש הטוענים שמין זה חי רק באזורים הדרום מערביים של אפריקה מאנגולה עד בורונדי.

צבים אלה הם אוכלי כל, אם כי יעדיפו מזון צמחוני. הם אוכלים ירוקת, פירות, שורשים ועשבים וכן חרקים, תולעים וחסרי חוליות קטנים. הם עלולים להיטרף בעיקר על ידי נמרים, עיטים, ינשופים, נצים ולטאות כוח. הם ניצודים גם על ידי האדם וכן נסחרים ונפגעים משרפות יזומות.

תת-מינים
--------

* *K. b. belliana*
* *K. b. domerguei*
* *K. b. nogeuyi*
* *K. b. zombensis*

לעיתים *K. b. nogeuyi* ו-*K. b. zombensis* נחשבים למינים עצמאיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צב בל מפריק** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |
**אריאל האל** (באנגלית: **Aerial Hull**; נולדה ב-11 ביולי 1989) הידועה יותר בשם הבמה שלה, **ביג סוול** היא מתאבקת אמריקאית. היא מוכרת בעיקר בשל תקופתה בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling‏ (AEW).

ביוגרפיה
--------

האל נולדה בקלירווטר, פלורידה. היא שירתה כמכונאית כבאית בחיל האוויר של ארצות הברית. לאחר מכן, היא החלה באימוניה להפוך למתאבקת תחת הדרכתו של ג'ורג' סאות'.

קריירת היאבקות מקצועית
----------------------

האל ערכה את קרב הבכורה שלה בשנת 2015. היא הופיעה בתוכנית הדגל *Raw* של ארגון ההיאבקות WWE באוגוסט 2016 בקרב שבו הפסידה לניה ג'קס. לאחר כשנתיים, היא השתתפה בטורניר הנשים לזכר מאי יאנג, שבו היא הודחה על ידי זיוקסיס כבר בסיבוב הראשון.

ב-10 באוגוסט 2019, האל ניצחה את זואי לוקאס וכתוצאה מכך הפכה לאלופת Phoenix of Rise.

### All Elite Wrestling‏ (2019–היום)

במופע המקדים לאירוע All Out, שנערך ב-31 באוגוסט 2019, היא השתתפה בקרב הקזינו באטל רויאל נשים של 21 משתתפות. בחודש דצמבר, ארגון ההיאבקות All Elite Wrestling‏ (AEW) הודיע על החתמתה של ביג סוול. לאחר מספר הופעות בתוכנית השבועית המשנית *Dark*, סוול ערכה את קרב הבכורה שלה בתוכנית השבועית המרכזית של הארגון, *Dynamite*, ב-11 בדצמבר בקרב שבו גברה על אמי סאקורה. ביוני 2020, ביג סוול פתחה בפיוד עם בריט בייקר. היא השליכה תכולת פח אשפה על ראשה של בייקר באחד הפרקים של התוכנית *Dynamite*, וכתוצאה מכך היא נענשה והושעתה על מעשה זה בחודש יולי. באירוע All Out, שנערך ב-5 בספטמבר, סוול ניצחה את בריט בייקר בקרב Tooth and Nail. ב-14 באוקטובר, סוול כשלה בניסיונה לזכות באליפות הנשים של AEW לאחר שהפסידה לאלופה, היקארו שידה.

חיים אישיים
-----------

האל נשואה למתאבק סדריק ג'ונסון, הידוע יותר בשם הבמה שלו, סדריק אלכסנדר מאז יוני 2018. לשניים יש בת בשם אדסה.

האל סובלת ממחלת קרוהן.

אליפויות והישגים
----------------

* **הישגים במגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated - PWI**
	+ PWI דירג אותה במקום ה-39 מתוך 100 המתאבקות הטובות ביותר לשנת 2020

* **הישגים בארגון ההיאבקות Rise Wrestling**
	+ אליפות Phoenix of Rise (פעם אחת, **נוכחית**)
	+ מתאבקת השנה של RISE (פעם אחת)  - תיקו עם שוטצי בלאקהארט

* **הישגים בארגון ההיאבקות Shine Wrestling**
	+ אליפות הזוגות של Shine (פעם אחת)  - עם איה פריירה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ביג סוול** בוויקישיתוף
* ביג סוול, ברשת החברתית טוויטר
* ביג סוול, ברשת החברתית אינסטגרם
* ביג סוול, באתר Online World of Wrestling

הערות שוליים
------------

1. ↑  ביג סוול מושעית בעקבות המעשה שלה על בייקר
2. ↑  סדריק אלכסנדר ואריאל מונרו מתחתנים
3. ↑  הרגע המרגש שבו ביג סוול קיבלה הצעת חוזה ב-AEW
**דוד דנקנר** (14 באפריל 1928 - 24 ביוני 2014) היה איש עסקים, יזם, ותעשיין ישראלי.

ביוגרפיה
--------

בנו של משה דנקנר, מראשוני תעשיית היהלומים בארץ ישראל, ורחל. אחד משישה אחים: אברהם, יצחק שמואל, יונה ולאה. אמו, רחל, מתה בשנת 1939 בגיל 40, מדימום בעקבות ניתוח. כנער היה פעיל בהגנה.

בשנת 1947, נסע ללימוד בארצות הברית וכעבור חודשים ספורים הצטרף לקורס טיס, שארגן טדי קולק כדי להכשיר טייסים ישראליים. בקורס, שנפתח בפברואר 1948 בבייקרספילד בקליפורניה, השתתפו גם שלמה להט, פלטיאל מקלף וזהרה לביטוב. ביוני 1948 ,עם סיום הקורס, חזר דוד כטייס ונלחם בטייסת הנגב שהוקמה בזמן מלחמת העצמאות. הוא השתתף בקרבות, בסיוע ובהגנה על יישובים
מבודדים.

עם תום המלחמה חזר לארצות הברית וסיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובשנת 1956 קיבל תואר דוקטור בכימיה אורגנית באוניברסיטת קליפורניה. לאחר שנתיים של בתר-דוקטורט בשיקגו חזר לישראל.

בשנת 1959, הקים בעתלית מפעל לייצור פורמלין, סמוך למפעל תעשיות מלח לישראל, (אותו רכשה משפחת דנקנר ב-1957 ממדינת ישראל) ושנוהל בידי אחיו הבכור אברהם. בשנת 1965, הקים את
מפעל כרמל כימיקלים שייצר אבקות יציקה לתעשיית הפלסטיק. במשך השנים הקים 10 מפעלים בישראל ובעולם ונכנס לשותפות עסקית באירופה, בדרום אפריקה ובדרום אמריקה. בשנות ה-70 של המאה ה-20 הקים תשלובת תעשייתית בבושיר ובשיראז שבאיראן, שכללה מפעל ונמל עגינה. התשלובת הולאמה עם פרוץ המהפכה האיראנית ונפילתו של השאה.

היה שותף בדנקנר השקעות עד למכירת החברה בשנת 2004. באותה שנה החל ברכישת השליטה בקבוצת דור כימיקלים (שעוסקת בייבוא, שיווק וייצור של יריעות פוליאתילן, כימיקלים, וחיפושי גז) מידי בני משפחתו והציבור (עד אפריל 2010 מניות החברה היו רשומות למסחר בבורסה). לאחר מכן מוזגו לדור כימיקלים החברות התעשייתיות הפרטיות שהחזיק, ביניהם כרמל כימיקלים.

חודשים ספורים לפני מותו פרץ סכסוך עסקי בין בנו גיל דנקנר, שעבר לנהל את עסקי המשפחה ומשמש כיו"ר דור כימיקלים, לבין בנותיו ירדן ודניאלה דנקנר. הסכסוך העובר לגישור.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  אתר למנויים בלבד עופר אדרת, הצלע הפחות מוכרת במשפחת דנקנר, באתר הארץ, 5 ביולי 2014
2. ↑  אילן מוסנאים, יצחק תשובה מכר למשפחת דנקנר מניות דנקנר השקעות ב-14 מ' ש' בשווי גבוה ב-120% מזה בו רכש את השליטה בחברה, באתר הארץ, 22 ביוני 2004
3. ↑  עומר שרביט, לקראת רכישת השליטה? דוד דנקנר קנה מניות דור בכ-41 מיליון שקל בשלושה חודשים, באתר TheMarker‏, 11 במאי 2006
4. ↑  הילה רז, שלושה בכירים לשעבר בדור כימיקלים הורשעו בהסדר טיעון, באתר TheMarker‏, 30 בינואר 2012
5. ↑  יסמין גואטה, בנותיו של דוד דנקנר נגד אחיהן גיל דנקנר, יו"ר דור כימיקלים: "עושק את החברה", באתר TheMarker‏, 26 בדצמבר 2013
**דוד דרוק** (1883 – 17 ביוני 1943) היה עיתונאי, סופר, מתרגם והיסטוריוגרף. כתב את ההיסטוריוגרפיה הראשונה לעיתונות היהודית ברוסיה.

ביוגרפיה
--------

נולד בקרייצבורג שבאימפריה הרוסית, כיום ליטא. למד בחדר, לאחר מכן בישיבות שונות ומאוחר יותר קיבל חינוך כללי.

עבודתו הספרותית הראשונה הייתה תרגום של מאמרו של לודוויג קשיוויצקיס "התהוותם של היהודים". מאמר זה נדפס בעיתון "דאס יידישע ווארט" (1904).

בשנת 1905 הגיע דרוק לוורשה ועבד כאיש מערכת בעיתון של צבי פרילוצקי ,"דער וועג", שהיה העיתון הראשון ביידיש בוורשה. כשנה מאוחר יותר, בשנת 1906 עבר לכתוב בעיתון של נחום סוקולוב, "דער טלגרף". בשנת 1907, חזר דרוק לליטא והחל לכתוב בעיתון "נציונאל צייטונג" בריגה. שנתיים אחר כך, בשנת 1909, חזר דוד דרוק לוורשה, והיה חבר מערכת העיתון "אונזער לעבן", שיצא בעריכת מרדכי ספקטור. בין השנים 1910–1920 עבד דרוק כחבר מערכת בעיתון "דער מאמענט".
בשנת 1920, היגר דוד דרוק לארצות הברית, והפך לכתב האמריקאי של העיתון דער מאמענט הוורשאי. החל משנת 1921, עבד בעיתונים היהודיים באמריקה: "דער מארגען זשורנאל", ו"אמריקאנער". בשנים אלה פרסם את סדרת הכתבות על מנדל בייליס. החל משנות השלושים הדפיס מאמרים בעיתונות אמריקנית יהודית. נפטר בניו יורק. א. אלמי כתב עליו: "הוא היה ידען גדול, מלא וגדוש בידע, בכל הנוגע למילים ואנין טעם בכל הנוגע לאומנות. הוא היה אדם צנוע, שחי בשקט אולם הגיע עמוק. הוא נפטר בשקט."

### סדרת כתבות במארגן זורנאל

* ההיסטוריה של מנדל בייליס,
* הברון אדמונד רוטשילד בארץ ישראל,
* משה מונטיפיורי,
* לימודים ומדעים יהודיים באמריקה. ורבים אחרים.

ספריו
-----

* צו דער געשיכטע פון דער יידישער פרעסע, דפוס הצפירה ורשה 1920, 147 עמודים,
* די מפרשים פון דער תורה, חלק ראשון, ורשה 1936, חלק שני, ורשה 1937, חלק שלישי, ניו יורק 1941,

תרגומים ליידיש
--------------

"מבט לאחור" של אדוארד בלאמי, וורשה 1905, "הזכויות הכלליות במערכת הבחירות במערב אירופה", ורשה ,1905.

עיתונות יידיש
-------------

בשנת 1905 הגיע לוורשה, כשצבי פרילוצקי הדפיס את העיתון הראשון בפולין: "דער וועג", שם עבד דרוק כאיש מערכת. ב־1906, עבר לעבוד בעיתונו של נחום סוקולוב, "דער טלגרף". ב-1907, חזר לריגה ועבד בעיתון היהודי הראשון בליטא, "דער נאציונאל".
ב-1909 שב לוורשה, ועבד זמן קצר בעיתונו של מרדכי ספקטור : "אונדזער לעבן". בין השנים 1910 – 1920, היה חבר מערכת העיתון "דער מאמענט".
ערך את העיתון "שול און דערציאונג" (בתי ספר וחינוך),יחד עם ד"ר שמואל ויינברג בוורשה.

לקריאה נוספת
------------

* אברהם רייזן, **עפיזאדן** **פון** **מיין** **לעבן**, וילנה 1929.
* אליהו חיים אלמי מאמענטן פון א לעבן **:זכרונות, בילדער און עפיזאדן**, בואיינוס איירס 1948.

קישורים חיצוניים
----------------

* זלמן רייזן, "דרוק דוד", לקסיקון של כותבים ועיתונאים יהודיים, וורשה 1914 (יידיש).
* שמואל ניגר ויעקב שאצקי (עורכים) לקסיקון לספרות עיתונאות ופילולוגיה יהודית, ניו יורק 1958 כרך ב. (יידיש).
* דוד דרוק (1883-1943), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  צו דער געשיכטע פון דער יודישער  פרעסע,דפוס הצפירה ורשה .1920
2. ↑  סוציולוג פולני ידוע, נולד בפלוצק.
3. ↑  א. אלמי הוא אליהו חיים אלמי
4. ↑  עבודתו על הברון רוטשילד תורגמה לאנגלית ולצרפתית. תחת הפסבדונים: דיזראלי, ומארשל.
5. ↑  הביוגרפיה של משה מונטיפיורי תורגמה גם לאנגלית.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007303159405171
* GND: 1053385404
* LCCN: no2006101038
* SELIBR: 246739
* VIAF: 69350797
* WorldCat: lccn-no2006101038

 |
**מאליק טידיוס ניומן** (באנגלית: **Malik Tidderious Newman**; נולד ב-21 בפברואר 1997) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הקלע בעירוני נהריה.

קריירת תיכונים ומכללות
----------------------

ניומן למד בתיכון קולווי בג'קסון, מיסיסיפי במשך כל שנותיו בתיכון. בעונתו השלישית, ניומן רשם 25 נקודות, 6 ריבאונדים ו-2 חסימות בניצחון בגמר על תיכון וויקסבורג וזכה עם תיכונו באליפות מיסיסיפי לתיכונים. באוגוסט 2014, נבחר ניומן לשחקן המצטיין של גביע העולם בכדורסל עד גיל 17. בעונתו האחרונה בתיכונים, העמיד ניומן ממוצעים של 29.7 נקודות, 5.7 ריבאונדים ו-4.2 אסיסטים למשחק כשהוא מוביל את התיכון למאזן של 3–31. ניומן נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, בג'ורדן ברנד קלאסיק ובנייקי הופ סאמיט. הוא דורג בחמישה כוכבים על פי יכולתו בתיכונים וכשחקן השמיני בטיבו במחזור הגיל שלו.

ב-24 באפריל 2015, הוא התחייב לשחק באוניברסיטת המדינה של מיסיסיפי, שם שיחק בעבר אביו, הורציו וובסטר. ניומן היה השחקן עם דירוג של חמישה כוכבים השלישי שאי פעם שיחק במכללה.

ב-1 ביולי 2016, החליט ניומן לעבור לשחק באוניברסיטת קנזס. בהתאם לתקנות הליגה, ניומן נאלץ להפסיד את כל עונת 2016/2017.

בעונתו הראשונה במכללה, ניומן רשם 14 נקודות, 4.9 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק. ב-25 במרץ 2018, הוא קלע 13 מהנקודות של המכללה בהארכה וסיים עם שיא קריירה של 32 נקודות כדי להוביל את מכללתו לפיינל פור של טורניר אליפות המכללות בניצחון על אוניברסיטת דיוק.

קריירה מקצועית
--------------

ב-1 ביולי 2018, לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA, חתם ניומן בלוס אנג'לס לייקרס. לאחר סיום ליגת הקיץ של ה-NBA, ב-19 ביולי, שוחרר ניומן מהלייקרס.

ב-6 באוגוסט 2018, ניומן חתם על חוזה לעשרה ימים במיאמי היט, אך הוא בוטל ב-7 באוקטובר. ב-10 באוקטובר, ניומן חתם בסו פולס סקייפורס מליגת הפיתוח של ה-NBA. ב-17 משחקים בקבוצה, ניומן רשם ממוצעים של 9.5 נקודות ו-2.6 ריבאונדים למשחק.

ב-5 בינואר 2019, ניומן עבר בטרייד לקאנטון צ'ארג' (עמנואל טרי עבר לסו פולס סקייפורס). ב-21 בנובמבר, ניומן רשם 26 נקודות, 3 ריבאונדים, 4 אסיסטים ו-3 חטיפות במהלך הניצחון על אירי בייהוקס. בינואר 2020, הוא קלע למעלה מ-20 נקודות בחמישה משחקים רצופים. ניומן סיים במקום שני עם הקבוצה וקלע 16.1 נקודות למשחק.

ב-9 בפברואר 2020, חתם ניומן בקליבלנד קאבלירס לעשרה ימים.

ב-29 ביוני 2020, ניומן חתם בבורסאספור מהליגה הטורקית.

ב-16 בינואר 2021, חתם ניומן בעירוני נהריה מהליגה הישראלית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מאליק ניומן** בוויקישיתוף
* מאליק ניומן, ברשת החברתית טוויטר
* פרופיל, באתר Basketball-Reference
* פרופיל, באתר Sports-Reference
* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר פיב"א
* פרופיל, באתר ליגת ה-NBA
* פרופיל, באתר היורוליג

הערות שוליים
------------

1. ↑  נהריה מתחזקת: מאליק ניומן מצטרף, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, ‏15 בינואר 2021
**קוטכיצטוס** (שם מדעי: ***Kutchicetus***) הוא סוג נכחד של לווייתן קדום בן המשפחה רמינגטונוצטיים אשר חי סביב פקיסטן והודו במשך תקופת האאוקן שלפני 46 עד 43 מיליון שנה. הוא הוגדר בשנת 2000 ובסוגו נכלל מין אחד - *Kutchicetus minimus*. במראהו הוא קרוב לסוג אנדרוסיפיוס (אנ') שבעבר נחשב לבן אותו סוג.

הקוטכיצטוס היה לווייתן מהלך בעל מבנה גמיש כמו של לוטרה, והוא הותאם לחיים אמפיביים לאורך לגונות וחופים רדודים. הוא הגיע לאורך של 2.5 מטר ולמשקל 150 קילוגרמים, כך שהיה הלווייתן הקטן ביותר במשך האאוקן. היו לו רגליים נמוכות מתפקדות וזנב עבה ארוך, הלסתות שלו היו ארוכות ודקות והזכירו במראם את לסתות הגאביאל ההודי עם שיניים חרוטיות לאורכם.

לווייתן זה התפתח להתאמה טובה יותר לחיים בים מאבות כמו האמבולוצטוס, באמצעות חוליות רבות שהסתעפו מעצמות האגן וכן עצמות נוספות על הזנב שעזרו לו לנווט במים. עם זאת ההתפתחות לא הייתה מושלמת מאחר שגפיו היו חסרי קרומי שחייה, הוא היה חסר אוזן פנימית המתאימה לחיות צוללות. הוא נע כנראה בתנועות דומות לתנועות שחייה של לוטרות ואולי צד באופן דומה דגים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוטכיצטוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |

איור אפשרי של קוטכיצטוס
**חורחה פרננדס מדינאבייטיה** (בספרדית: **Jorge Fernández Madinabeitia**; נולד ב-8 באוגוסט 1972) הוא שחקן, דוגמן, מנחה טלוויזיה ושחקן כדורסל-עבר ספרדי.

ביוגרפיה
--------

מדינאבייטיה נולד באליקנטה וגדל בעיירה בחבל הבסקים, הוא סיים תואר בלימודי ספורט וחינוך גופני באוניברסיטת חבל הבסקים ושימש כמורה לספורט בבית ספר.

בגיל עשרים ושש הוא הצטרף לאקדמיה לדוגמנות בסן סבסטיאן, בנוסף מ-1998 הוא החל לשחק כדורסל בסאסקי בסקוניה שבליגת העל הספרדית בכדורסל.

הוא נבחר למיסטר ספרד 1999, תואר שהחזיק במשך שנתיים, מכיוון שב-2000 לא התקיימה התחרות. בשנת 2001 שימש כמנחה התחרות.

הוא שיחק בשני פרקים של "7 vidas", קומדיית מצבים אודות מספר חברים הגרים במדריד ומבוססת במקור על התוכנית חברים.

משנת 2002 ועד 2004 לקח חלק בהנחיית תוכנית האח הגדול הספרדית וב-2004 הנחה גם את העונה הראשונה של האח הגדול VIP.

בשנת 2005 הנחה את תוכנית השירה לילדים "Eurojunior" בה הזוכה נשלח לייצג את ספרד באירוויזיון הילדים.

מ-2006 הוא מנחה את הגרסה הספרדית של גלגל המזל.

מ-2007 ועד 2010 הנחה את הגרסה הספרדית של "אקסטרים מייקאובר" העוסקת בבתים שצריכים שינוי.

בשנת 2008 זכה ב-Premios Ondas, פרס הניתן בספרד לקולנוע וטלוויזיה בקטגוריית "מנחה הטלוויזיה הטוב ביותר".

בשנת 2019 החל להנחות את הגרסה הספרדית של השעשועון "5 טבעות זהב" ששודרה בערוץ אנטנה 3, ובוטלה לאחר מספר פרקים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חורחה פרננדס מדינאבייטיה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של חורחה פרננדס מדינאבייטיה
* חורחה פרננדס מדינאבייטיה, ברשת החברתית טוויטר
* חורחה פרננדס מדינאבייטיה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  MISTER SPAIN/ MISTER ESPAÑA, lempimissit.suntuubi.com, ‏2014-11-18 (בפינית) (ארכיון)
אי השדים מול חופי גיאנה הצרפתית בדרום אמריקה
אי השדים
**אי השדים** (בצרפתית: **Île du Diable**) הוא אי סלעי קטן באוקיינוס האטלנטי הנמצא 11 ק"מ צפונית לגיאנה הצרפתית בקבוצת איי הישועה. שטחו 140 דונם וגובהו 40 מטרים מעל פני הים.

היסטוריה
--------

אי זה, ששימש כחלק ממושבת עונשין צרפתית אשר שכנה באיים עד לשנת 1946, מוכר בעיקר בשל הכלא המבודד שבו. הוא נפתח לראשונה על ידי הקיסר נפוליאון השלישי, והפך לאחד מבתי הכלא המפורסמים בהיסטוריה.

אי השדים, כחלק מאיי הישועה, שימש את צרפת משנת 1852 ועד לשנת 1946, והכיל מגוון אסירים, החל מאסירים פוליטיים וכלה בגנבים ורוצחים. למעלה מ־80,000 אסירים נשלחו למקום שהתאפיין בתנאי מחיה קשים ושרץ מחלות, עם שיעורי תמותה של עד 75%. לבד מהאפשרות להשתמש בספינות, הדרך היחידה להימלט מהכלא הייתה דרך ג'ונגל בלתי עביר כמעט, ולכן רק מעטים הצליחו להימלט.

הזוועות והתנאים הקשים בהם הוחזקו האסירים במקום הגיעו לתודעת הציבור בשנת 1895 עם פרסום מאסרו של אלפרד דרייפוס אשר נשלח למאסר באי השדים.

בשנת 1938 הפסיקה צרפת לשלוח אסירים למקום, ובשנת 1946 נסגר הכלא. רוב האסירים נשלחו חזרה לצרפת, אך חלקם העדיפו להישאר בגיאנה הצרפתית.

מספר סרטים וספרים נכתבו על אי השדים. המפורסם שבהם הוא הספר "פרפר", מאת אנרי שרייר, אסיר לשעבר באי השדים, המספר על החיים וניסיונות הבריחה שלו מהמקום. בשנת 1973 צולם גם סרט בשם זה, בכיכובם של סטיב מקווין ודסטין הופמן, וב-2017 יצאה לאקרנים גרסה מחודשת, בכיכובם של צ'ארלי האנם וראמי מאלק.

בימינו
------

ב-1953 נסגרה סופית מערכת הכליאה באי והאסירים שוחררו. ב-1965 הועברה האחריות על האי ואיים נוספים לבסיס החלל האירופי קורו. האיים נמצאים במסלול שיגור הטילים המשוגרים מזרחה, והם מפונים בכל פעם שמתבצע שיגור. בשגרה הם משמשים מקום למכשירי מדידה רבים שקשורים לשיגורים. סוכנות החלל האירופית והמרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל, יחד עם סוכנויות נוספות, שיקמה מבנים המשמשים אנדרטאות היסטוריות. בימינו מבקרים באיים מדי שנה כ-50 אלף איש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אי השדים** בוויקישיתוף
* דרייפוס בבית הסוהר - "באי השדים"
* אי השדים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* Devils Island, French Guiana, Holland America Line
* Edwin McDowell, ‏ESCAPE TO DEVIL'S ISLAND, הניו יורק טיימס, December 11 1983

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007550686905171
* LCCN: sh85037383
* NARA: 10037201
* VIAF: 315127130
* WorldCat (עם VIAF): 315127130

 |
יוסי אוחנה, 2004
**יוסי (זוזו) אוחנה** (23 באוגוסט 1933 – 7 במרץ 2014) היה סופר ואיש דפוס ישראלי, חתן פרס זאב לספרות ילדים ונוער התשמ"ה 1985.

ביוגרפיה
--------

אמו, רחל אוחנה, ילידת חברון ודור שישי בישראל; אביו, יהודה, יליד נווה צדק בתל אביב. אביו ואמו גורשו בצעירותם (כל אחד בנפרד) מארץ ישראל בזמן השלטון העות'מאני בארץ ישראל, הגיעו לאלכסנדריה, שם נפגשו והתחתנו. יהודה אוחנה היה בעל מפעל חליפות מצליח וחזן בבית הכנסת אליהו הנביא באלכסנדריה. 

יוסי (זוזו) אוחנה נולד באלכסנדריה שבמצרים, ולו אחות וארבעה אחים מבוגרים ממנו. ב-1938, בהיותו בן שלוש, שב עם משפחתו לארץ ישראל, הם התיישבו בנווה צדק. יוסי למד בבית הספר 'תלמוד תורה' ולאחר מכן בבית הספר תחכמוני בתל אביב. האב יהודה, שלא הצליח בעסקיו בתקופת קום המדינה, הלך לעולמו בהיותו בן 42 ויוסי יצא לעבוד מגיל צעיר כדי לעזור בפרנסת המשפחה. 

בשנת 1951 התגייס לצה"ל, שירת כממלא מקום קצין הרכב בבה"ד בדרגת סמ"ר והשתחרר בשנת 1953. מאז שחרורו השתתף עד שנת 1973 בכל מלחמות ישראל, בשירות מילואים.

החל לעבוד ב'דפוס הפועל הצעיר' ולאחר מכן בדפוס דבר. לימים הצטרף כשותף לאחיו מוריס ב'חברת הכורכים', אותה ניהל מרבית חייו.
יוסי אוחנה נישא למימי לבית הימן, זוכת אות ההתנדבות "מגן העיר" מראש עיריית רמת גן, צבי בר. להם שלוש בנות ובן. בנם אודי הוא בעל הוצאת הספרים אופיר ביכורים. 

ספרו של יוסי אוחנה ראה אור בשנת 1984 בהוצאת מעריב וזכה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער לשנת תשמ"ה, מטעם משרד החינוך והתרבות. הספר נכנס לתוכנית הלימודים ונלמד בקובץ "באומר ובשיח - לקט ספרותי לבית הספר היסודי".

נימוקי ועדת השופטים להענקת הפרס:

"המספר ניחן בזיכרון מצוין, ביכולת תיאור וברגש אמיתי עמוק וכן כלפי ילדותו הקשה, אך היפה, בשכונת שבזי. ניכר בסיפוריו שהם באים להנציח חוויות שחווה מתוך צורך נפשי עמוק לזכור ולהזכיר, מתוך רצון להקנות לדור הגדל בארץ את קורות היישוב באספקלריה של ילד שחי באותם זמנים של טרם המדינה. אין הוא מתיימר להיות מה שאינו, לא מתהדר בנוצות מקושטות של בעלי מקצוע ואורח סיפורו נשאר ביסודו כפי שנשתמר בחדרי מוחו, בפינות החמות השמורות לשכונה בליבו.
המסר שמעביר הסופר ברור וחד, הקורא מתרשם וחווה את חוויות גיבורי הסיפורים, ובראשם המספר-הילד עצמו, והמשקע הנותר אחר קריאה הוא של חיבה, ואולי אף של געגועים לימים ההם, לחיי צניעות ופשטות, לאחוות שכנים ולמטרה משותפת מעבר למאבק הקיום בחיי היום יום."

ביבליוגרפיה
-----------

### ספרו

* יוסי (זוזו) אוחנה, השכונה שלי, הוצאת מעריב, 1984.

### לקריאה נוספת

* אסתר קל (שמעה ורשמה), "השכונה של יוסי", **הארץ שלנו**, חוברת 15 תשמ"ה, 2 בינואר 1985, עמ' 4–5, 15.
* יוסי (זוזו) אוחנה, **חוברת זיכרון להוריי היקרים ולכל משפחת אוחנה**, הוצאת אופיר ביכורים, התשע"ג 2012.

קטעים מספרו ראו אור גם באכסניות הבאות:

* "רחל המשוגעת", בתוך: בת שבע רשף, מיכל הניג-טולדנו, דבורה אמיר (עורכות), **עונות וליהנות – מקראה בחינוך הלשוני בשילוב טקסטים חזותיים**, ג חלק שני, הוצאת יבנה/בונוס, תשע"ה 2015, עמ' 79–81.
* גרשון ברגסון (עורך), בתוך: **באומר ובשיח – לקט ספרותי לבית-הספר היסודי**, ספר ראשון לכתות ג-ד, ספריית הפועלים, באישור משרד החינוך והתרבות, תשמ"ה 1985, עמ' 60–62.
* "יעקב אבו אל בנאת", בתוך: **מועדונופש – חדשות טבריה ואילת קלאב הוטל**, גיליון מס' 13, דצמבר 1984, עמ' 27.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007458070105171
* ISNI: 0000 0000 2669 7433
* LCCN: n86066973
* VIAF: 35933964
* WorldCat: lccn-n86066973

 |
**מוזג הברים** (באנגלית: **Tapper**) הוא משחק מחשב שנוצר בשנת 1983 על ידי מארווין גלאס. גיבור המשחק הוא ברמן. מטרת המשחק היא לחלק בירה ללקוחות חסרי סבלנות ולאסוף כוסות ריקות וטיפים ולהימנע מעימותים עם הלקוחות. בכל שלב עולה הקושי.

תיאור המשחק
-----------

המשחק מתנהל כולו בפאב אשר מכיל ארבעה שולחנות. לקוחות רבים נכנסים לפאב באופן שוטף מצדו הימני של המסך וכולם דורשים משקאות. השחקן חייב להוציא במהירות משקאות ללקוחות בעודם מתקדמים לאורך השולחנות באיטיות לכיוון המוזג. כאשר אחד הלקוחות מצליח להגיע למוזג, הלקוח תופס את המוזג וזורק אותו - דבר אשר עולה לשחקן בנקודת חיים אחת.

המוזג משרת את הלקוחות על ידי כך שהוא ממלא ספל אחד באחד מארבעה ברזים. כאשר הספל מלא, השחקן משחרר את הברז ובאופן אוטומטי הספל מחליק על השולחן לכיוונו של הלקוח אשר מרים את הספל ושותה את המשקה. הלקוחות יתפסו ספלים שמחלקים בכיוונם, רק אם הם אינם עסוקים כבר בשתיית בירה. אם הלקוח לא תפס את הספל (משום שהלקוח עסוק בשתיית הספל הקודם או כי בשולחן לא קיים לקוח), אז הספל ימשיך להחליק עד קצה השולחן והספל יפול על הרצפה - דבר אשר יעלה לשחקן בניקוד. לאחר שהלקוח מסיים לשתות את הספל הוא מחליק את הספל חזרה למוזג. השחקן חייב לאסוף את הספלים הריקים לפני שהם מגיעים לסוף השולחן ונופלים לקרקע. ספל אשר נופל לקרקע עולה נקודת חיים אחת.

הלקוחות גם משאירים טיפים על השולחן למוזג. הטיפ יופיע רק לאחר מספר ספציפי של ספלים ריקים אשר נצרכו על ידי הלקוחות, ויופיעו במקום שבו עמד הלקוח כאשר סיים לשתות את המשקה שלו. לדוגמה, בכל רמות המשחק, הטיפ הראשון ניתן על ידי הלקוח אשר צרך שני משקאות וימצא במקום שבו הלקוח עמד. על ידי איסוף הטיפים, השחקן מרוויח נקודות.

כדי לסיים שלב, השחקן חייב לרוקן את כל הבר מהלקוחות.

ככל שהשלבים במשחק מתקדמים יותר, הלקוחות מהירים יותר ודורשים יותר שתייה, ובכך מצטמצם המרחק בין השחקן ללקוחות.

לאחר שמסיימים את כל 13 השלבים של המשחק, המשחק מתחיל מהשלב הראשון שוב, אשר קשה יותר מהפעם הראשונה עם וריאציות שונות.

קישורים חיצוניים
----------------

* מוזג הברים, באתר מסע אל העבר

הערות שוליים
------------

1. ↑  Espacenet - Bibliographic data, worldwide.espacenet.com
**מדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה** היא מדליה של צבא ארצות הברית, שהוענקה לחייליו במלחמת העולם השנייה. ההחלטה על חלוקת המדליה אושרה בקונגרס האמריקאי ב-6 ביולי 1945.

היסטוריה
--------

מדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה הונפקה בהתחלה כסרט בלבד, ללא פארה. ב-1946 נטבעה גם פארה (מדליון מתכת) והונפקה לזכאים. האות מנציח שירות צבאי במהלך מלחמת העולם השנייה והוענק לכל חייל ששירת בכוחות המזוינים האמריקניים בין ה-7 בדצמבר 1941 (המתקפה על פרל הארבור) ל-31 בדצמבר 1946, היום בו הנשיא הארי ס. טרומן הכריז רשמית על סיום מעשי האיבה. העיטור המקביל שהוענק בצבא ארצות הברית בסיום מלחמת העולם הראשונה הוא מדליית הניצחון במלחמת העולם הראשונה.

המדליה מוענקת בגין שירות בצבא האמריקאי בין התאריכים 7 בדצמבר 1941 עד 31 בדצמבר 1946, ללא חובה של שירות בכל התקופה. היו דיווחים על חיילים שקיבלו את המדליה בגין שירות של ימים ספורים בתקופה זו. מאחר שמלחמת העולם השנייה הסתיימה רשמית ב-2 בספטמבר 1945 עם כניעתה של יפן, ישנם חיילים שהתגייסו לצבא רק בשנת 1946 וקיבלו את המדליה מבלי שבכלל לקחו חלק במערכה כלשהי של מלחמת העולם השנייה.

ב-8 באוגוסט 1946 הונפקה מדליה נפרדת למלחי צי הסוחר של ארצות הברית ששירתו במהלך מלחמת העולם השנייה, "מדליית הניצחון של צי הסוחר במלחמה העולם השנייה".

המדליה עשויה מברונזה, והיא בקוטר של שלושה וחצי ס"מ. על חלקה הקדמי מוטבעת דמות המסמלת חירות, ראשה מוטה ימינה, מאחוריה עולה שחר של יום חדש והיא רומסת ברגל ימין את קסדת אל המלחמה. בידיה הימנית ניצב של חרב שבורה והלהב בידה השמאלית. מתחת למרכז המדליה, משני צידי הדמות מופיע הכיתוב "מלחמת העולם השנייה". על חלקה האחורי של המדליה הוטבעו ארבע החירויות (מנוסחות בשני משפטים): "חירות ממורא ומחסור" ו"חופש הביטוי והדת", מופרדים בכף תמר. בהיקף נחרטו המילים "ארצות הברית של אמריקה 1941-1945". רוחבו של סרט התלייה הוא כרוחב המדליה, באמצעו צבוע באדום ומשני צדדיו בצבעי הקשת, בהתבסס על סרט התלייה של מדליית הניצחון במלחמת העולם הראשונה.

תמונות
------

* מראה קדמימראה קדמי
* מראה אחורימראה אחורי
* מדליית הניצחון באנדרטת מלחמת העולם השנייהמדליית הניצחון באנדרטת מלחמת העולם השנייה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה** בוויקישיתוף
* מדליית הניצחון במדריך הממשלתי האמריקני לאותות
**התאחדות הצופים והצופות של מצרים** (בערבית: **الاتحاد العام للكشافة والمرشدات**) הוא הגוף המאחד את ארגון הצופים ואת ארגון המדריכות (הצופות) של מצרים.

הצופים במצרים הוקמו בשנת 1914 והצטרפו לארגון הצופים העולמי בשנת 1922 כאשר מצרים קיבלה עצמאות מבריטניה. "תנועת המדריכות" הוקמה בשנת 1913 והצטרפה לאגודה העולמית למדריכות ב-1931. בהתאחדות פועלים כיום 79,611 צופים (נכון ל-2011) ו-92,000 מדריכות (נכון ל-2003).

קבוצת הצופים הראשונה הוקמה באלכסנדריה על ידי הבריטים ששהו במקום.

רוב גדודי הצופים במצרים משויכים לבתי-ספר, מועדונים, כנסיות ומסגדים. קבוצות צופים בוגרות יותר משויכות לתיכונים ולאוניברסיטאות.
הצופים המצרים משחקים תפקיד חשוב בשירות הקהילתי. הם מעורבים בפרויקטים של פיתוח המדבר, מחנות עבודה, התרמות דם, שירותי עזרה ראשונה ועוד.

הצופים מקבלים אימון מקצועי ואת המיומנויות הדרושות כדי לסייע בפיתוח הקהילות. הם לומדים את החשיבות של שתילת עצים במקומות בהם אין יערות, אנרגיה יעילה וחשיבות השימוש במיומנויות כמו נגרות, חשמל ואינסטלציה.

מבנה התנועה
-----------

הנסיך פארוק מחזיק באות "הצופה הראשון של מצרים"
צופי מצרים מורכבים מארבעה ארגונים גדולים:

* הצופים הבנים (Boy Scouts)
* צופי ים
* צופי אוויר
* המדריכות הבנות

לכל אחד מארגונים אלה יש מרכזים בכל 26 המחוזות של מצרים. ועדות התיאום של כל ממשל מארגנות את הפעילות ואת שיתופי הפעולה בין הארגונים.

לארגון הצופות המדריכות יש שלוש קבוצות גיל:

* הבראוניז
* המדריכות
* הרוברס

המרכז הבינלאומי לצופיות של קהיר הוא בנין בעל 6 קומות ליד האצטדיון הבינלאומי של קהיר והוא מארח צופים מכל העולם יחד עם אורחים ומבקרים שונים. בנוסף, במצרים קיים גם מרכז לאומי לצופיות בשם אל-סילין.

המוטו הצופי הוא "קוּן מוּסטדיין" או كن مستعداً, "היה נכון" בערבית. שם העצם ל"צופה" יחיד הוא "קַשַף" או كشاف בערבית.

הסמל של צופי מצרים משלב בתוכו את ארבעת הארגונים הגדולים ביחד עם הלוטוס.

קבוצות צופים בינלאומיות במצרים
------------------------------

בנוסף לצופי מצרים, צופי אמריקה (Boy Scouts of America) שולחים לקהיר ולאלכסנדריה חניכי צופים הפועלים כ"צופים בודדים" ומתנדבים במדינה.

פעילות בינלאומית
----------------

בשנת 2017 נבחרו צופי מצרים לארח את ועידת הצופים העולמית ה-42 שהייתה צפויה להתקיים בקיץ 2020 בשארם א-שייח' ובעקבות מגפת הקורונה נדחתה לשנת 2021.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של התאחדות הצופים והצופות של מצרים

הערות שוליים
------------

1. ↑  Egyptian Federation for Scouts and Girl Guides | arab.org (באנגלית)
2. ↑  Member Organisation - Egypt, WAGGGS (באנגלית)
3. ↑  Postponement of the World Scout Conference and Youth Forum, World Scout Conference & World Scout Youth Forum, ‏2020-04-27 (באנגלית)
**סן ג'ורג'ו** (באיטלקית: **San Giorgio**) הוא פסל שיש של הפסל דונטלו, שהושלם בין השנים 1415–1417 ומתאר את גאורגיוס הקדוש. הפסל מוצג במוזיאון הלאומי ברג'לו בפירנצה.

היסטוריה
--------

תבליט "סן ג'ורג'ו משחרר את הנסיכה"
הפסל הוזמן על ידי גילדת יצרני השריון והחרבות של פירנצה עבור גומחה שנחצבה בקיר החיצוני של כנסיית אורסנמיקלה. זהו אחד מארבעה עשר פסלים שהוזמנו על ידי הגילדות של פירנצה לקישוט הגומחות החיצוניות של הכנסייה. יצירתו הושלמה בין השנים 1415–1417.

בשנת 1858 נשבר אף הפסל על ידי אבן שהושלכה לעברו. הוא הועבר בשנת 1892 למוזיאון הלאומי ברג'לו בפירנצה.

בין השנים 1892–2008 הונח עותק ארד בגומחה המקורית, שהוחלף על ידי עותק שיש ב-23 באפריל 2008.

תיאור היצירה
------------

סן ג'ורג'ו מפוסל כאיש עטור שריון, צעיר, אמיץ, נחוש וחזק. תנוחתו איננה תנוחת קונטרה פוסטו קלאסית, בה משקל הגוף מונח על רגל אחת. כאן המשקל מונח על שתי הרגליים אבל הירך השמאלית מוטה קדימה, ומעניקה לפסל מימד של תנועה. אף על פי שהדמות לבושה לחלוטין, עדיין יש תחושה של גוף שרירי מתחת למעטה השריון. הפסל מבטא את הבנתו של דונטלו באנטומיה, למשל אפשר לראות את רצועות ועצמות הצוואר.

במקור, ידו הימנית של סן ג'ורג'ו החזיקה כנראה בלהב כלשהו. סימני קידוח על ראשו מעידים על כך שהוא כנראה חבש קסדה או כתר. עיניו מסתכלות כלפי מעלה ופניו מעידות על חרדה ורגשות לפני תקיפת הדרקון (על פי סיפור האגדה הנוצרי, סן ג'ורג'ו הרג דרקון מטיל אימה והציל נסיכה מידיו), גבותיו שזורות ומצחו חרוש קמטים.

### תבליט

התבליט "סן ג'ורג'ו משחרר את הנסיכה" (אנ') מוצג מתחת לכן הפסל. בתבליט מתוארת הנסיכה (בתנוחת קונטרה פוסטו) הצופה בסן ג'ורג'ו על סוסו הורג את הדרקון. כמו כן מתוארים מערה משמאל, אכסדרה מימין, ומספר עצים ברקע. התבליט נוצר בטכניקת סטיאצ'טו, אותה פיתח דונטלו, המשמשת להעצמת האפקט התלת־ממדי: הדמויות, הסוס והדרקון מתוארות בתבליט גבוה, בעוד שהמערה, האכסדרה והעצים בתבליט נמוך. משני צידי התבליט מתוארים מגינים עם סמלי גילדת יצרני השריון והחרבות של פירנצה, מזמינת היצירה.

לקריאה נוספת
------------

* Rolf C. Wirtz, *Donatello*, Könemann, Colonia 1998. מסת"ב 3-8290-4546-8

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סן ג'ורג'ו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  
"DONATELLO, St George". *Web Gallery of Art*. (באנגלית)
2. 1 2 3  
Dr. Beth Harris and Dr. Steven Zucker. "Donatello, Saint George". *smarthistory.org*. (באנגלית)