recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**פְּרִיזְרֶן** (באלבנית: **Prizreni**; בסרבית קירילית: **Призрен**) היא עיר ורשות מקומית בדרום קוסובו ובירת מחוז פריזרן. החזקה על העיר נתונה במחלוקת בין הרפובליקה של קוסובו, אשר הכריזה על עצמאותה ב-2008 וזכתה להכרה בינלאומית חלקית, לבין סרביה, שלא הכירה בעצמאות קוסובו.

היסטוריה
--------

העיר מאוזכרת בכתובים מתקופת האימפריה הביזנטית ובהמשך מתקופת הממלכה הבולגרית הראשונה אשר שלטה במקום. בהמשך נשלטה העיר על ידי הביזנטים והסרבים וב-1454 נכבשה על ידי כוחותיו של מהמט השני, סולטאן האימפריה העות'מאנית. פריזרן הפכה לבירתו של סנג'ק עות'מאני אשר נשא את שמה ובהמשך לבירתו של איילט. לאחר רפורמת הווילאייטים נכללה פריזרן בשטחו של וילאייט קוסובה. ב-1877 נוסדה בעיר הליגה של פריזרן, התארגנות פוליטית לקידום האינטרסים האלבניים.

במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נכבשה פריזרן על ידי צבא סרביה וסופחה לממלכה.

במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבשה העיר על ידי כוחות מעצמות המרכז ועם תבוסתן הוכללה בשטחי ממלכת יוגוסלביה. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה פריזרן על ידי צבא ממלכת איטליה וסופחה רשמית לאלבניה הכבושה. לאחר כניעת האיטלקים השתלטו הגרמנים על פריזרן. בהמשך, לאחר תום המלחמה, נכללה פריזרן בשטחי יוגוסלביה ולאחר התפרקותה, נכללה העיר בשטחי סרביה. במהלך מלחמת קוסובו נפגעה העיר והאוכלוסייה ממוצא אלבני אולצה לעזוב אותה. כמה עשרות מתושבי פריזרן נהרגו בלחימה.

ב-2004 התחוללו בעיר מהומות ובמהלכן הועלו באש כנסיות ונפגעו אזורי מגורים בהם התגוררו תושבים ממוצא סרבי. האירועים הובילו לנטישת העיר על ידי האוכלוסייה הסרבית. בפברואר 2008 הכריזה קוסובו על עצמאותה ופריזרן נכללה בשטחה.

הקהילה היהודית
--------------

במהלך מלחמת העולם השנייה הגיעו לפריזרן פליטים יהודים, מרביתם מרחבי יוגוסלביה ומקצתם ממדינות כגון אוסטריה וצ'כוסלובקיה. במרץ 1942 עצרו הגרמנים את יהודי קוסובו באזור הנתון לשליטתם במטרה לגרשם למחנות ההשמדה. האיטלקים כלאו כ-120 פליטים יהודים אשר נמצאו בפריזרן ובפרישטינה וסירבו להסגירם לידי הגרמנים. לאחר לחץ גרמני כבד הוסגרו 50 מהכלואים והם הועברו לבלגרד ובהמשך נרצחו. שאר הכלואים הועברו על ידי האיטלקים לשטחי אלבניה ופוזרו בין יישובים שונים.

במהלך מלחמת קוסובו עזבו מרבית יהודי קוסובו את בתיהם מחמת הקרבות, ורק בפריזרן נותרה קהילה קטנה. בשלהי העשור הראשון של המאה ה-21 התגוררו בפריזרן שלוש משפחות יהודיות בנות 50 נפשות. הקהילה נתונה הייתה במצב כלכלי קשה, ונתמכה על ידי ארגון הג'וינט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פריזרן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פריזרן
* פריזרן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* פריזרן (קוסובו), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ‏Under Orders: War Crimes in Kosovo, 2001, עמודים 337 - 343, אוחזר ב-31 במאי 2014 (באנגלית)
2. ↑  ג'ני לבל, שואת יהודי יוגוסלאביה - הקהילות במאקדוניה, פירוט וחבל קוסובו, פורסם ב"פעמים", 27, תשמ"ו 1986, עמ' 72–75. חוברת שהוקדשה לנושא יהדות ספרד והמזרח בתקופת השואה. באתר מה-יא"ה, אוחזר ב-31 במאי 2014.קובץ PDF
3. ↑  יהדות קוסובו, באתר הספרייה היהודית המקוונת, אוחזר ב-31 במאי 2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007537999205171
* MusicBrainz: 38a299cd-4d08-4d09-9678-b846c5d663ae
* NKC: ge408626
* TDVİA: prizren

 |
המונח "תאג"ד" מפנה לכאן. לערך העוסק בסדרת הטלוויזיה, ראו תאג"ד (סדרת טלוויזיה).
תרגיל סיום קורס המדמה טיפול רפואי בנפגעי קרב.
אימון חובשי תאג"ד
**תחנת איסוף גדודית** (מכונה תמיד: **תאג"ד**) היא מחלקה בגדוד צה"לי, שאחראית על הטיפול הרפואי בגדוד, בשגרה ובקרב. לעיתים, מחלקת רפואה הבנויה באותה צורה בחטיבה או אפילו באוגדה, מכונה גם היא תאג"ד.

מפקד התאג"ד הוא קצין הרפואה הגדודי (קרפ"ג; לרוב הוא רופא, אך לעיתים גם פרמדיק), החובש הגדודי (חוג"ד) משמש כסמל המחלקה ומנהל אירוע בחירום, ואחראי המרפאה המשמש כמנהל התאג"ד בשגרה ובחירום, מתפקד כחובש-רשם. התקן למטפלים בכירים בתאג"ד הוא הרופא (קרפ"ג), פרמדיק, ובחירום מצטרף אליהם רופא נוסף (ביחידות סדירות בצה"ל, בדרך כלל רופא במילואים). בנוסף ישנם בתאג"ד חובשים ואנשי צוות נוספים, וכמותם משתנה לפי גודל הגדוד וצרכיו.

בשגרה משמש התאג"ד כמרפאה ראשונית, ובחירום הוא הדרג הראשון בו הפצוע נבדק על ידי מטפל בכיר (רופא או פרמדיק), ומשם מפונה אחורנית בדרך כלל לבית חולים. בהיות התאג"ד הגורם הרפואי הקרוב ביותר בהיררכיה לדרג הלוחם, אנשיו מוכשרים כלוחמים והם פורסים את ציוד המחלקה קרוב ככל האפשר לקו הלחימה באותו זמן. צוות התאג"ד מיומן לטפל בעיקר בנפגעי טראומה גופנית ובמתאר אב"כ.

התאג"ד בשגרה
------------

במצב בו הגדוד מצוי בשגרה (באימונים או בביטחון שוטף), התאג"ד מתפקד כמחלקת רפואה המבוססת על מרפאה ועל אמבולנסים. בכל רגע קיים צוות כוננות רפואי, האחראי על התחום הרפואי בגזרה בה נמצאת היחידה. בדרך כלל צוות זה מורכב ממטפל בכיר, מנהל אירוע, וחובשים. על כן הגדוד מסוגל להיות מוקפץ לאירוע רפואי בגזרתו. מחלקת הרפואה אחראית גם על בריאות החיילים בגדוד, ביצוע חיסונים, ביקורת מזיקים ותברואה של המזון, וכדומה.

הפעלת התאג"ד במצב חירום
-----------------------

עם התארגנותו של הגדוד למשימה קרבית, נכנס התאג"ד לכוננות פריסה. הציוד שלו מועמס ומוכן על שני נגמ"שים, שם הוא מסודר בתרמילים ובמנות (קרטונים). בהינתן האות לפריסה של התאג"ד ולאחר שנבחרה נקודת הפריסה, חונים הנגמ"שים במקביל זה לזה, והציוד מורד מהם על ידי צוות התאג"ד. תחילה נבנית בתאג"ד פינת החייאה אחת שאליה מגיעים הפצועים הקשים, לאחר מכן נבנית פינת החייאה נוספת, ושתי פינות לפצועים קשים.

מהתאג"ד ניתן לפנות את הפצועים ישירות לבתי חולים, אך במידה שיש עליהם עומס, ניתן לפנות את הפצועים לפלוגות רפואה ייעודיות כמו: פלוגת החייאה קדמית (פלה"ק), יחידה כירורגית רפואית (יכ"ר), יחידה כירורגית זעירה (יכ"ז), פלוגת רפואה של חיל האוויר (פלר"ח) ואחרות.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **תאג"ד** |
**אורי אבן ניר** הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, שירת כטייס קרב בחיל האוויר והוא אלוף הפלות, פיקד על טייסות קרב ועל בסיס עציון.

ביוגרפיה
--------

אבן ניר נולד וגדל ברומניה. בתקופת השואה נרצח אביו והוא ואמו נשלחו למחנה ריכוז בטרנסניסטריה, משם נותק מאמו ונשלח לבוקרשט ולכפר בקרפטים והתאחד עם אמו רק בתום מלחמת העולם השנייה. ביולי 1946 העפיל במסגרת קבוצה של תנועת גורדוניה לארץ ישראל באוניית המעפילים "הגנה". הוא הצטרף לקבוצת השרון וגדל בקיבוץ יפעת עד גיוסו. 

ב-1956 התגייס לצה"ל והחל בקורס טיס ב-1958 סיים את הקורס (מס' 25) במגמת קרב. שירת כטייס מיסטר בטייסת 109 ("העמק") וב-1959 ערך את טבילת האש שלו כאשר השתתף כמשימת ליווי לגיחת צילום בסוריה. בהמשך שירת במשך כשנתיים כמדריך בבית הספר לטיסה ובהצבת חירום כטייס בטייסת 117 ("הסילון הראשונה"). ב-1962 היה חלק מקבוצת הטייסים הראשונה בחיל האוויר שעברה הסבה למטוסי המיראז' 3 ונקלטו בטייסת 117. שירת כסמ"ט א' בטייסת 109, טייסת מטוסי מיסטר ,והשתתף בהפצצות בסוריה במסגרת הקרב על המים. 

במלחמת ששת הימים שירת כסמ"ט א' בטייסת 117, טייסת מטוסי מיראז'. ביומה הראשון של המלחמה נפצע מפקד הטייסת עמיחי שמואלי ואבן-ניר מילא את מקומו עד תום הקרבות. במהלך המלחמה הפיל מטוס הנטר של חיל האוויר הלבנוני. לאחר המלחמה שירת כמפקד טייסת "ראשוני" בבית הספר לטיסה. באפריל 1969 מונה למפקד טייסת 117 ושירת בתפקיד עד יוני 1972. הוא פיקד על הטייסת במהלך מלחמת ההתשה, רשם במהלכה שלוש הפלות של מטוסי אויב והיה בצוות הטייסים שנבחרו למבצע רימון 20. ב-1972 מונה למפקד ומקים טייסת 144 ("שומרי הערבה"), טייסת מטוסי "נשר". במלחמת יום הכיפורים שימש סגן מפקד בסיס עציון ובהצבת חירום לחם כמוביל מבנה בטייסת 144. במהלך המלחמה הפיל שלושה מטוסים, שני מיג 21 מצריים ומיראז 5 לובי. לאחר המלחמה שימש מפקד זרוע אוויר בבית הספר לפיקוד ומטה. 

אבן ניר שירת כמפקד בסיס עציון וכנציג מערכת הביטחון בטאיוואן. ב-1984 השתחרר משירות הקבע והמשיך לשרת במילואים כטייס קרב ומדריך טיסה. 

לאחר שחרורו עבד בחברות ייעוץ, הנדסה וניהול פרויקטים. שימש מנהל מחוז צפון ברכבת ישראל ומנהל המרכז האולימפי הלאומי לקליעה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אל"ם אבן ניר אורי באתר מתקומה לשחקים, עמותת חיל האוויר
* קובי מרינקו, ‏תקופת האבן, **בטאון חיל האוויר** 187, אוגוסט 1992, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האויר

הערות שוליים
------------

1. ↑  אבינעם מיסניקוב, סיפור הפלת המטוס באתר מרקיע שחקים
2. 1 2  דני שלום, רוח רפאים מעל קהיר חלק א' - חיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה (1967-1970), אוויר - פרסומי תעופה, עמ' 247
נוסעים בנמל התעופה הבינלאומי של ונקובר מבצעים צ'ק-אין לפני טיסה
ביצוע **צ'ק-אין** (לפי החלטת האקדמיה ללשון העברית: **רישום כניסה**) הוא תהליך בו אנשים מבצעים רישום של הגעתם לבית מלון, נמל תעופה, נמל ימי או אירוע.

בנמלי תעופה
-----------

 ערך מורחב – **רישום לטיסה**  

בנמל התעופה תהליך הצ'ק-אין מבוצע בדרך כלל על ידי חברות התעופה או על ידי סוכן העובד מטעם חברת תעופה מסוימת. במסגרת תהליך הצ'ק אין, הנוסעים בדרך כלל מוסרים לחברת התעופה את כל התיקים שהולכים לתא המטען של המטוס ומקבלים את כרטיסי העלייה למטוס לפני שהם רשאים להמשיך לעלות לטיסה שלהם.

כל הנוסעים שמגיעים לנמל התעופה נדרשים לעבור את תהליך הצ'ק-אין בזמנים מסוימים לפני המראת הטיסה. במהלך תהליך הצ'ק אין הנוסעים נדרשים לרוב לבחור את המושב בו הם ישבו במהלך הטיסה מבין המושבים הפנויים, ורשאים גם לשלם על שדרוגים מסוימים אם האפשרות זמינה.

תהליך הצ'ק-אין משתנה מחברת תעופה לחברת תעופה.

בבתי מלון
---------

דלפק צ'ק-אין במלון בהונג קונג
אורחים שמגיעים לבתי מלון נדרשים לעבור תהליך צ'ק-אין על מנת לקבל את המפתח לחדר ולעיתים רבות, במסגרת תהליך הצ'ק אין נדרשים לספק את פרטי כרטיס האשראי על מנת לכסות עלויות אפשריות במשך השהייה בבית המלון.

צ'ק-אין ברשתות חברתיות
----------------------

ישנן רשתות חברתיות שונות, כגון Foursquare, Google Latitude, Google+, Facebook, Jiepang, VK, Gowalla, GetGlue ו־Brightkite, שמאפשרים למשתמשים לבצע פעולה המכונה "דיווח עצמי" (Self-reported positioning), או מכונה גם "צ'ק אין", למקום פיזי בו הם נמצאים כעת, על מנת ליידע באופן זה את חבריהם ברשת החברתית על מיקומם.

ביישומים רבים בטלפונים החכמים ישנו כפתור בו המשתמש יכול לראות רשימה של מקומות שנמצאים בקרבת מקום בהם המשתמש יכול לבצע "צ'ק-אין" ברשת החברתית. לעיתים רבות, אם המיקום אינו מופיע ברשימת המקומות הסמוכים, המשתמש יכול להוסיף את המיקום ישירות מהטלפון החכם. לאחר שהמשתמשים מבצעים "צ'ק-אין" ברשת החברתית לעיתים רבות הם מסוגלים לשתף את המיקום שלהם עם חברים בשירותים כגון Twitter או Facebook.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Richmond, Riva (10 בספטמבר 2010). "Three Best Ways to Use Location-Based Social Media". *The Wall Street Journal*. Dow Jones & Company, Inc. נבדק ב-30 בספטמבר 2010. `{{cite web}}`:  (עזרה)
פירוש נוסף ערך זה עוסק בתוואי בצפון ישראל. אם התכוונתם לכביש לאורך התוואי, ראו כביש 67.
**ואדי מילק** הוא הכינוי העממי שניתן לתוואי הדרך שחוצה את הכרמל ממערב למזרח, בתוואי נחל דליה, נחל תות ונחל יקנעם. 

התוואי מתחיל במערב בין זכרון יעקב לפוריידיס בתוואי של אפיק נחל דליה, ממשיך במעלה התוואי של נחל תות יובלו של נחל דליה, דרך עין תות ומגיע לנקודה הגבוהה ביותר במחלף אליקים, שהוא חלק מקו פרשת המים בכרמל. משם, יורד התוואי בנחל יקנעם עד פיתחו לעמק יזרעאל מתחת לעיר יקנעם עילית. לאורך תוואי זה עובר כביש 67 (כביש 70 לשעבר), שהוא אחד משני הכבישים העיקריים שמחברים את מרכז הארץ עם צפונה (השני הוא כביש 65 או ואדי עארה). לצד נחל עירון, היה תוואי זה אחת ההתפצלויות של דרך הים ההיסטורית לתוך הארץ.

מקור השם ואדי מילק הוא שיבוש מימי המנדט הבריטי של השם הערבי ואדי מָליח (בערבית: מִלְח), על-שם המסלול שבו עברו שיירות הסוחרים שהובילו בארץ ישראל מלח, שהיה מיוצר בחופי עתלית ודור בתקופות קדומות, אל מחוזות המזרח דרך עמק יזרעאל והגליל התחתון אל דמשק. [דרוש מקור] על פי מפת הקרן הבריטית Wadi Milh הוא נחל רקפת, והמשכו עד לרגלי תל יקנעם (חלק מנחל יקנעם דהיום) כלומר, הוא חופף חלקית את החלק האחרון של התוואי המדובר. 

בשנים 2006 עד 2009 התבצעו בתוואי הכביש העובר בוואדי מילק עבודות לבניית מחלף עין תות המחבר את כביש 70 לכביש 6. כתוצאה מהקמת המחלף שונה תוואי הנסיעה בכביש 70 לכיוון מזרח והוסט דרומה.

פוריידיס והצומת, במפגש כביש 67 עם כביש 4 במוצאו של ואדי מילק

פוריידיס והצומת, במפגש כביש 67 עם כביש 4 במוצאו של ואדי מילק

קישורים חיצוניים
----------------

* אבשלום קור, "באופן מילולי: יוקנעם", 10 ביוני 2010(הקישור אינו פעיל) (תשדיר רדיו על ואדי מילק ונחל יוקנעם)
**אהרון (ארול) אשל** (1934 – 19 באפריל 2022) היה קצין צה"ל בדרגת אל"ם, שכיהן כמפקד חטיבת הערבה וכמפקד חטיבה 655, חטיבת מילואים במרחב שלמה. לאחר שחרורו מצה"ל שימש כמפקד שירותי הכבאות של עיריית תל אביב-יפו.

ביוגרפיה
--------

אהרון אשל נולד וגדל ברעננה למרים ואברהם אייזיק, ילידי פולין. השניים עלו לארץ ישראל ב-1932. רוב בני משפחותיהם נספו בשואה. היה בתנועת מחנות העולים וחבר גרעין נח"ל להשלמת קיבוץ משגב עם. והתגייס עם גרעינו לנח"ל בשנת 1952. עבר הכשרת לוחם וקורס מ"כים חי"ר שלאחריו שירת כמדריך טירונים. בינואר 1954 התנדב לצנחנים. בצנחנים שימש סייר במחלקת הסיור הגדודית. בהמשך עבר קורס קציני חי"ר ועם סיומו מונה למפקד מחלקה בגדוד הצנחנים 890, בפלוגה עליה פיקד מאיר הר-ציון, ולחם בפעולות התגמול. בהמשך שימש קצין מבצעים חטיבתי ומפקד מחלקה בקורס המ"כים של הצנחנים. כמו כן השתתף במבצע כנרת. לאחר מכן מונה לסגן מפקד הפלוגה המסייעת של הגדוד, והקים את מחלקת התול"ר הראשונה בצה"ל. לחם במלחמת סיני כסגן מפקד פלוגה ומפקד מחלקת התול"רים, והשתתף בקרב המיתלה.

לאחר המלחמה מונה למפקד פלוגה א' בגדוד. ב-1960 מונה לסגנו של אברהם ארנן, מפקד סיירת מטכ"ל. בשנת 1962 שימש מדריך בבה"ד 1. לאחר מכן שימש כקצין אג"ם של חטיבה 80, חטיבת מילואים של הצנחנים. לאחר מכן שהה בשליחות המדינה באתיופיה ועסק באימון והדרכת קציני הצבא האתיופי. עם שובו ארצה מונה למפקד פלוגה בבית הספר לקצינים. כמו כן שימש כמפקד גדוד מילואים 115. בשנת 1969 מונה לסגן מפקד חטיבה 247. לאחר מכן שימש כמפקד בסיס האימונים החטיבתי של הצנחנים. בתפקידו זה הקים ומיסד את גדוד 450, קורס המ"כים של הצנחנים. בשנת 1972 שימש כסגן מפקד חטיבת הבקעה וכיועץ למבצעים מיוחדים ברצועת עזה. בשנת 1974 מונה למפקד חטיבת הערבה ולאחר מכן פיקד על חטיבה מרחבית אילת. בשנת 1978 השתחרר מצה"ל ובמילואים שימש כמפקד חטיבה 655 במרחב שלמה.

בשנים 1980–2000 שימש מפקד שירותי הכבאות של עיריית תל אביב-יפו בדרגת טפסר בכיר.

היה ממקימי אנדרטת "חץ שחור" ליד קיבוץ מפלסים והשתתף בצוות המתכנן של שיקום בית הצנחן. ב-2012 זכה באות יקיר העיר רמת גן.

נפטר באפריל 2022. הותיר אחריו אישה, נירה, וארבעה ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אהרון (ארול) אשל, מתוך אתר "הצנחנים העשור הראשון 1948–1958".
* עדויות אישיות: אהרון (ארול) אשל "הצבתי תותח לא-רתע במיתלה ושיתקתי עמדות אויב...", מתוך אתר "הצנחנים העשור הראשון 1948–1958".
* השנים העצובות של אייבי נתן, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2008.
* אביב לביא, נשרף הלב: למדינה לא בוער להצטייד במטוסי כיבוי, באתר nrg‏, 14 ביוני 2010.
* מרדכי חיימוביץ, המבצע שהצנחנים לא מדברים עליו, באתר nrg‏, 31 באוגוסט 2013.
* אהרון אשל, דרשת מפקד, באתר הארץ, 6 באפריל 2014.
* אהרון אשל יקיר העיר רמת גן
* אלוף-משנה אהרון (ארול) אשל על הגיוס לסיירת מטכ"ל. על ירמי ברדנוב ועל פעולות התגמול של הצנחנים, מראיין: אורי מילשטיין
* אלי אשכנזי‏, הלוחם שערק ליחידה - לחם לצד אריק שרון והפך לאגדת צנחנים, באתר וואלה!‏, 7 במאי 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  מרדכי גור, "**פלוגה ד'**", הוצאת משרד הביטחון, 1977, עמוד 174.
2. ↑  מרדכי חיימוביץ', הלוחמים שהכירו את הפחד אך התעלמו ממנו, באתר nrg‏, 8 בפברואר 2012.
3. ↑  אהרון (ארול) אשל, מתוך אתר "הצנחנים העשור הראשון 1948–1958".
פירוש נוסף ערך זה עוסק באלה יוונית קדומה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו גאיה (פירושונים).
{=
}}
**גאיה** (ביוונית: **Γαῖα** צורה שירית של **Γῆ**, אדמה) היא כינוי להאנשה כדור הארץ, חמודי חביבי חמוד וכן שמה של אמא אדמה במיתולוגיה היוונית.

גאיה במיתולוגיה
---------------

נקראה ביוונית עתיקה "מא" "גא" - "**אמא אדמה**" וכך גם מקבילתהּ במיתולוגיה רומית: טֶרָה מאטר או טֶלוּס (Tellus). בשפה העברית מקובל, בעקבות כינויים אלה המונח "אמא אדמה".

על פי רוב המקורות גאיה נוצרה מתוך הכאוס. היא הולידה (טרטרוס היה בן-זוגה) את פונטוס (הים השחור) ואת אורנוס (השמים), שהיו גם בני זוגה, עם אורנוס היא הולידה את הקיקלופים והטיטאנים שמהם נוצרו האלים האולימפיים. עם פונטוס היא הולידה אלי ים ומים (למשל את פורקיס).

אורנוס החביא את ילדיה של גאיה, ההקאטונכרים (Hecatonchires) הענקים בעלי מאה הידיים, ואת הקיקלופים, בטרטרוס (בטן האדמה), כדי שלא יראו אור יום.

הדבר הכאיב לגאיה (תרתי משמע בגלל שהם היו כלואים בתוכה וגם בגלל צער ילדיה), והיא יצרה אבן חלמיש אפורה וחצבה ממנה חרמש. את החרמש היא נתנה לטיטאנים ופקדה עליהם שיעזרו לה. קרונוס היה היחיד שציית, ובעזרת החרמש תקף את אביו אורנוס וסירס אותו.

מהדם שניתז על האדמה נולדו האריניות (אלות הזעם והנקמה), הגיגאנטים וחלק מהנימפות. לפי גרסה אחת, מהאשכים שהושלכו לים נולדה אפרודיטה.

לפי גרסה אחרת הדם שניתז אל הים גרם לו לרתוח ולהוציא קצף שמתוכו יצאה פנינה ורודה ששטה לה אל חופי האי קפריסין ומתוכה יצאה אפרודיטה אל אוויר העולם.

כאשר עלה קרונוס לשלטון, הוא גרש את ההקאטוניכרים ואת הקיקלופים בחזרה לטרטרוס.

בתרבות
------

גאיה מושיטה את התינוק אריכתוניוס לאתנה
בציורים (נשמרו לרוב בפסיפס), רואים לרוב רק את חציה העליון של גאיה בולט מעל האדמה. היא עצמה נראית כאשה אימהית, מכובדת, רחבה ובעלת חזה שופע. בציורים המופיעים על אגרטלים חוזר המוטיב של מסירת אֶריכתוניוס לאתנה.

בציורים אחרים נראית גאיה שכובה על פני האדמה כשמסביבה משרתיה.

שבועה בשמה של גאיה נחשבה ביוון כאחת השבועות החמורות ביותר, המחייבות את הנשבע לקיים את ההבטחה כמעט בכל מחיר.

ראו גם
------

* השערת גאיה
* טרה - מקבילתה במיתולוגיה הרומית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גאיה** בוויקישיתוף
* גאיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Henry George Liddell, Robert Scott, A Greek-English Lexicon, γαῖα, www.perseus.tufts.edu
2. ↑  מקורות אחרים מספרים כי כל ארבעת האלים: כאוס (תוהו ובוהו), גאיה (אדמה), ארוס (אהבה) וטרטרוס (שאול) נוצרו ביחד, מקורות נוספים מספרים שגאיה היא בתו של כרונוס
3. ↑  מלך אתונה לעתיד, שלפי אגדות מסוימות נולד מהאדמה וגודל על ידי האלה אתנה

| **אלים קדומים במיתולוגיה היוונית** |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| כאוס • אתר • גאיה • אורנוס • ארוס • ארבוס • ניקס • אופיאון • פונטוס • תאומאס • תלסה |

 |

| **האלים הכתוניים במיתולוגיה היוונית** |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| האדס ופרספונה • גאיה • דמטר • הקטה • דיוניסוס • טרופוניאוס (אנ') • טריפטולמוס (אנ') • האריניות |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007561560805171
* BnF: cb15082903h (data)
* GND: 1045596809
* LCCN: no2017086882
* SUDOC: 136414621
* VIAF: 305918621
* WorldCat: viaf-305918621

 |
בית הכנסת הגדול של רבי מרדכי זיסקינד בעיר סטרי
רבי **מרדכי זיסקינד סג"ל לנדא** (ה'תקמ"ה - י"ב בניסן ה'תרט"ו 1784–1855) היה רב בעיר סטרי שבמחוז לבוב במערב אוקראינה, תלמידו של רבי אורי מסטרעליסק. נודע כאחד מגדולי הלוחמים בתנועת ההשכלה.

ביוגרפיה
--------

נולד בשנת תקמ"ה בעיר גאליגור לרבי יואל משה שהיה אב בית דין בעיירות גאליגור ולינסק. נקרא על שם סבו רבי מרדכי זיסקינד מרוטנבורג מחבר השו"ת "מהר"ם זיסקינד". למד תורה מאביו. נישא לבריינדל בתו של רבי אברהם יוסף תאומים שהיה אב בית דין בבורשטין, ועבר לגור קרוב לחותנו. בשנות מגוריו בבורשטיין, נהג לנסוע לליסא ללמוד מפי רבי יעקב לורברבוים (בעל "נתיבות המשפט"), וללבוב, ללמוד מפי רבי יעקב משולם אורנשטיין (בעל "ישועות יעקב").

היה מתלמידי רבי אורי קלוגהופט מסטרעליסק. עובדת היותו חסיד לא הפריעה לו בקשריו עם רבו בעל "נתיבות המשפט", והוא אף זכה לכבוד אצלו.

רבו השרף מסטרעליסק העריכו, היה מתפלל בהתלהבות כדוגמת הרבי מסטרליסק.

הסתופף גם בצל רבי ישראל מרוז'ין ורבי מאיר מפרמישלן, זכה לכבוד מצד גדולי הצדיקים, רבי חיים הלברשטאם מצאנז בעל "דברי חיים" היה מרבה לספר בשבחו, וכן רבי דוד הגר מזאבלטוב ומחותנו רבי צבי הירש מרימנוב.

אחר פטירת חותנו בשנת תקפ"ה נתמנה לכהן תחתיו ברבנות העיר בורשטין, לאחר מכן עבר לכהן ברבנות העיר סטאניסלאב, ובשנת תקצ"ב אחרי הסתלקות הגאון בעל הנתיבות המשפט מילא את מקומו בעיר סטרי, שם נהג ברבנות ואדמורו"ת ואלפים מכל הגלילות דבקו בו.

מגדולי תלמידיו רבי יעקב יוקל הירש אב"ד ניימארקט מחבר ספר בית יעקב, רבי יעקב אב"ד רימילוב בעל מחבר ספר שו"ת כוכב מיעקב, רבי בנימין זאב אב"ד ז'ימיגראד, אגרות רבות מגדולי דורו הופנו אליו והשיב תשובות לכל מרחבי גאליציה,

נפטר ביום שבת פרשת צו - שבת הגדול י"ב ניסן תרט"ו, ורבי חיים מצאנז אמר באותו העת 'היום נלקח מאיתנו אור התורה וחשך אור התורה', נטמן בבית הקברות העתיק בסטריא על יד ציון בעל הנתיבות המשפט, ומקום ציונו הפך לאבן שואבת עד השואה אז נחרש בית הקברות כולו ומקום ציונו לא נודע.

תורתו
-----

רבי מרדכי זיסקינד כתב את תורתו עלי גיליון, אך אלו אבדו בצוק העתים, יסודות תורתו מובאים בין ספרי נכדו רבי נפתלי הירץ סג"ל לנדא אב"ד סטרעליסק, ובפרט בספרו 'אהבת ציון' על מגילת איכה, בהם עולה כי עיקר עבודתו הייתה עבודת האמת, להיות האדם שלם בשלימות מידת האמת בינו לבין קונו, ויהיה ברור לו הדרך והמסילה בה הוא צועד להתקרב לבורא, דרך זו מיוסדת היא על דרכו של הרבי מסטרליסק אשר תבע בפה מלא מחסידיו להתנזר מתאוות העולם הזה ולהתמסר בכל נימי נפשם לעבודת בוראם, ולהיות כנים בעבודתם ללא שקר וזיוף, דברי תורתו ותולדותיו נלקטו בספר עטרת מרדכי.

צאצאיו
------

* רבי יואל משה סג"ל לנדא מיאברוב.
* רבי יוקל סג"ל לנדא אב"ד דוקלא.
* רבי מאיר סג"ל לנדא אב"ד בארשטין.
* מרת חיה סאשיא, זוגת רבי אריה לייבוש קאנער מרימנוב.

לקריאה נוספת
------------

* הרב יקותיאל אריה קמלהאר, **דור דעה : ארבע תקופות גאוני בתראי**, פיעטרקוב, תרצ"ה, עמ' קפ"ו–קפ"ז
* מאיר וונדר, **אנציקלופדיה לחכמי גליציה** ג, עמ' 664

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר עטרת מרדכי - מכון מרגניתא דרבי מאיר, בני ברק תשע"ו.
2. ↑  ספר טל אורות.
3. ↑  ספר אמרי קדוש - ליקוטים מהשרף מסטרעליסק.
4. ↑  אנציקלופדיה לחכמי גליציה - הרב מאיר ונדר
5. ↑  ראה ספר חקר הלכה, לנכדו רבי נפתלי הירץ סג"ל לנדא אב"ד סטרעליסק.
6. ↑  הספר, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית.
**UY במגן** הוא כוכב מסוג על-ענק אדום משתנה סדיר למחצה בקבוצת מגן הנמצא במרחק של 9,500 שנות אור מכדור הארץ. UY במגן התגלה בשנת 1860 על ידי אסטרונום גרמני מהעיר בון שבגרמניה וקוטלג בשם **BD-12 5055**. 

עד לשנת 2016, UY במגן היה הכוכב בעל הרדיוס הגדול ביותר שהתגלה אי פעם ונכון ל-2021 הוא שני רק לסטיבנסון 2-18. יש לו רדיוס של למעלה מ-1,700 רדיוסי שמש (1.188 מיליארד קילומטר 7.92 יחידות אסטרונומיות) ונפח הגדול פי 5 מיליארד מנפח השמש. אילו היה UY במגן ממוקם במרכז מערכת השמש הוא היה מגיע כמעט עד מסלולו של שבתאי. בשל גודלו העצום, באופן תאורטי ייקח לאור 7 שעות להקיף את UY במגן בעוד שאת השמש ייקח לאור להקיף 14.5 שניות בלבד. 

אפשר לצפות ב-UY במגן בעזרת טלסקופ קטן ככוכב עמום על רקע שביל החלב.

ראו גם
------

* R136a1 - הכוכב המסיבי ביותר שידוע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **UY במגן** בוויקישיתוף
* UY במגן, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים

השוואת גדלים בין גרמי שמים (בכל תמונה משמאל לימין):  

1. כדור הארץ > נוגה > מאדים > כוכב חמה  

2. צדק > שבתאי > אורנוס > נפטון > כדור הארץ  

3. סיריוס > השמש > פרוקסימה קנטאורי > צדק  

4. אלדברן > ארקטורוס > פולוקס > סיריוס  

5. ביטלג'וז > אנטארס > ריג'ל > אלדברן  

6. UY במגן > NML בברבור > VY בכלב גדול > ביטלג'וז
**קשאמה סוואנט** (לעיתים מאוית **שאמה סוואנט**, **קשמה סוואנט**; בתעתיק לטיני **Kshama Sawant**, נולדה ב-1973) היא פעילה חברתית אמריקאית-הודית, חברת מועצת העיר סיאטל מאז שנת 2013 ומרצה לכלכלה. האינדיפנדנט הבריטי הגדיר אותה, "המחוקקת הסוציאליסטית הבולטת בארצות הברית".

סוואנט פועלת במסגרת תנועת אלטרנטיבה סוציאליסטית, תנועה אחות של מאבק סוציאליסטי בישראל, כחלק מתנועת אלטרנטיבה סוציאליסטית בינלאומית (ISA). החל מפברואר 2021 היא חברה גם בתנועת הסוציאליסטים הדמוקרטיים של אמריקה (DSA).

בחירות למועצת העיר סיאטל
------------------------

סוואנט, שהייתה מעורבת בתנועת אוקיופיי, התמודדה על מושב בבית הנבחרים של מדינת וושינגטון ב-2012 מול מועמד המפלגה הדמוקרטית, והשיגה כ-20 אלף קולות (29%). היא נבחרה למועצת העיר סיאטל כמועמדת סוציאליסטית לראשונה ב-2013 בידי קרוב למאה אלף מצביעים, בין השאר, על רקע הובלת קמפיין להעלאת שכר המינימום. היא הסוציאליסטית הראשונה שניצחה במערכת בחירות כלל-עירונית בסיאטל מאז שנת 1916. היא נבחרה מחדש, לאחר מעבר לשיטת בחירות מחוזית, ב-2015 וב-2019. ב-2021 ניצחה פעם נוספת בבחירות הדחה שיזם הימין.

| שנת בחירות | מספר קולות | אחוז קולות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | 93,682 | 50.7% | בשיטת בחירות כלל-עירונית |
| 2015 | 17,170 | 56.0% | בשיטת בחירות מחוזית |
| 2019 | 22,263 | 51.8% | בשיטת בחירות מחוזית |
| 2021 | 20,656 | 50.38% | ניצחה בבחירות הדחה במחוז |

קמפיין שכר המינימום
-------------------

במאי 2014 הקמפיין להעלאת שכר המינימום הגיע להישג חסר תקדים עם ההחלטה של מועצת העיר על העלאת שכר המינימום בעיר ל-15 דולר לשעה, הרמה הגבוהה ביותר בכל ארצות הברית. סוואנט הכריזה על ניצחון לקמפיין, אך גם ביקרה את העובדה שלתאגידים גדולים תתאפשר העלאה מדורגת שתיפרס על פני מספר שנים. אולם הצעות החלטה שהעבירה לביטול הפטורים לא זכו לתמיכת רוב במועצה. בנאום שנשאה ביום קבלת ההחלטה במועצת העיר אמרה, "עשינו את זה. העובדים והעובדות עשו את זה. הניצחון הגדול הראשון לקמפיין למען 15 דולר לשעה יעורר השראה בקרב אנשים בכל רחבי הארץ".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קשאמה סוואנט** בוויקישיתוף
* קשאמה סוואנט, ברשת החברתית פייסבוק
* קשאמה סוואנט, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* קשאמה סוואנט, ברשת החברתית אינסטגרם
* קשאמה סוואנט, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kshama Sawant: America’s top socialist lawmaker fights for her political life, אינדיפנדנט, ‏8 בדצמבר 2021
2. ↑  ניצחון, במינימום האפשרי, TheMarker, ‏5 בינואר 2015
3. ↑  A Rare Elected Voice for Socialism Pledges to Be Heard in Seattle, הניו יורק טיימס, 28 בדצמבר 2013
4. ↑  Socialist: No longer such a dirty word, מ-MSNBC‏, 15 בנובמבר 2013
5. ↑  Minimum wage: Seattle proves that the fight for decent pay can and must be won, הגרדיאן, 7 ביוני 2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0004 9967 3597
* LCCN: no2018129514
* VIAF: 19153833142764330264
* WorldCat: lccn-no2018129514

 |
רבי **יהודה אריה לייבוש פרנקל** (תרמ"ה - ב' סיוון תרע"ז, 1885 - 23 במאי 1917), היה האדמו"ר השלישי בשושלת חסידות בוטשעטש בוטושאן ורב העיר בוטושאן שברומניה.

ביוגרפיה
--------

נולד בשנת תרמ"ה לאביו רבי משולם זלמן פרנקל בנו של רבי יוסף אהרן מבוטשעטש וגדל על ברכי סביו לאחר שהתייתם בצעירותו מאביו. אחרי הגיעו למצוות נשלח על ידי סבו ללמוד תורה לעיר ברודי שבגליציה, והיה לגדול בתורה. בהגיעו לפרקו נישא לרחל בילא בת רבי מרדכי שור מגדולי ה'יושבים' אצל הרבי מבעלז, בן אחר בן לבעל ה"תבואות שור".

בשנת תרס"ז (1906) בהיותו אברך צעיר בן עשרים ושניים בלבד, החל לכהן ברבנות העיר בוטושאן, שהייתה סמוכה לעיר בוטשעטש שם כיהן באדמורו"ת סביו רבי יוסף אהרן. בתחילת כהונתו, קיבל מהקהילה בית למגורים, אך העדיף להעניק את הבית עבור תלמוד תורה שהקים בעיר. כמה שנים אחר כך, כשפרצה מלחמת העולם הראשונה הוחרמו כל מבני הציבור לצורך החיילים, רק מבנה תלמוד התורה לא נלקח משום שהיה רשום על שמו של רבי יהודה אריה לייבוש, ותלמוד התורה בבוטושאן המשיך להתקיים כסדרו גם בימי המלחמה.

בשנת תרע"ג לאחר פטירת סבו יוסף אהרן מבוטשעטש, למרות גילו הצעיר יחסית, הוכתר רבי יהודה אריה לייבוש על ידי חסידי סביו שהיו פרוסים ברחבי רומניה לכהן כאדמו"ר, ולהנהיג את עדת החסידים.

נפטר ביום רביעי ב' בסיון תרע"ז (23 במאי 1917) לאחר שטיפל בחייל יהודי שהיה חולה אנוש, הכניסו לביתו וריפאו, אך נדבק ממחלתו ונפטר. נטמן בעיר בוטושאן, חסידיו הקימו אוהל על קברו. על מצבתו כתבו החסידים: "פה נטמן הרב הגאון הצדיק אדונינו מורינו ורבינו רבי יהודה אריה לייבוש פרענקיל זכר צדיק וקדוש לברכה, שירת בקודש בתור רב דקהילה קדושה באטאשאן בשנות תרס"ז - תרע"ז, הפקיר חייו לתורה ועבודה וגמילות חסדים ונסתלק רך בשנים, נשמתו הקדושה עלתה עדן ביום ב' לחודש סיוון תרע"ז".

ספרו
----

עוד בחייו העלה על הכתב חלק קטן מתורתו, וחסידיו הדפיסו את ספרו "ליקוטי מהרי"ל" על התורה.

צאצאיו
------

* האדמו"ר רבי מרדכי פרנקל מבוטושאן, שהיה פעוט בפטירת אביו, ולימים ממלא מקומו ברבנות ובאדמורו"ת ברומניה, ולאחר מכן בארץ ישראל.
* הרב משולם זלמן פרנקל.
* הרב אברהם יעקב פרנקל.
* הילד יוסף אהרן והילדה מינצי, נספו יחד עם אביהם במחלה ונטמנו באוהל בבוטושאן.
* פערל אשת הרב ישראל פסטינגר.
**מנהג הים** היה מנהג נדיר אצל ימאים, שבו ניצולים מספינה החליטו לפנות לקניבליזם ולהגריל ביניהם מי יאכל את מי, כדי להציל את שאר הקבוצה.

דוגמאות היסטוריות
-----------------

ב-20 בנובמבר 1820 בהפלגתה של ספינת דיג-הלווייתנים אסקס, ניגח לויתן את הספינה בזמן שהצוות ניסה לצוד חברים מלהקתו. הספינה שקעה כשהיא במרחק של כמעט 4,000 ק"מ מהחוף. עשרים ואחד אנשי הצוות נטשו לשלוש סירות הצלה, ובסופו של דבר הגיעו לאי הנטוש הנדרסון (כיום חלק מאיי פיטקרן הבריטים). משאבי האי הקיימים נוצלו במהרה ואנשי הצוות סבלו מרעב חמור, והחלו למות בזה אחר זה. הם הגרילו ביניהם מי יאכל, ואחר כך נעשתה הגרלה נוספת להחליט מי יהרוג את הקורבן. עד להצלתם באפריל, 1821, נאכלו שבעה מלחים על ידי חברי הקבוצה. סיפורה של הספינה היה בין מקורות ההשראה של הרמן מלוויל לסיפור מובי דיק.

מקרה נוסף התרחש בשנת 1884 והתפרסם לאחר מכן בעקבות משפט רצח שנערך באנגליה. ארבעה אנשי צוות ביאכטה בשם ה"מיניונט", נקלעו לסערה ונאלצו לנטוש את היאכטה לספינת הצלה במרחק של יותר מ-2,000 ק"מ מכף התקווה הטובה. הם ניזונו בעיקר מדגים שהצליחו לתפוס, וכעבור כמה שבועות החליטו שיש להטיל גורל לגבי מי יאכל, אולם בעקבות התעלפותו של אחד מהחברים הוחלט לבסוף שהוא יהיה הקורבן (החלטה לה היו שותפים שניים ומתנגד אחד). כעבור ארבעה ימים מהאירוע, אספה אותם אונייה גרמנית. שניים מאנשי הצוות נשפטו בעוון רצח ונמצאו אשמים, עונש המוות שלהם הומר בשישה חודשי מאסר.

ראו גם
------

* נשים וילדים תחילה
**קולות החיילים** היא תוכנית בקשות ברדיו אשר משודרת בתחנת הרדיו גלגלצ, התכנית משודרת בימים א'–ה' בין השעות 10:00–12:00 ומורכבת בעיקר ממוזיקה שחיילים בוחרים.

את התכנית מגישים חיילי גלי צה"ל שמשדרים בגלגלצ.

היסטוריה
--------

"קולות החיילים" היא תוכנית שנותנת לחיילים לבחור שירים שהם אוהבים למשך שעה שלמה, כל שעה יחידת חיילים אחרת בוחרת את השירים בתוכנית, בין השדרנים שהגישו את התכנית לאורך השנים: לבנת בן-חמו, עומר גפן, אחינעם בר, שיר הדס מאיר, נעם גולדברג, רואי שריקי, טליה כהן, עמלי חביב פרגון, מתן לוי, יהונתן גריל וליהיא שפרבר

מבנה התכנית
-----------

התכנית משודרת מדי יום בשעה 10:00 ומציעה מוזיקה שחיילים בוחרים למשך שעה שלמה, מדי 15 דקות משודרים דיווחי תנועה עדכניים מהכבישים הנערכים על ידי עורך התנועה הראשי של גלגלצ, בני כבודי.

בשנת 2020 בעקבות התפרצות נגיף הקורונה התכנית לא שודרה למשך חודשיים עד שבמאי חזרה התכנית לשידור על ידי טליה כהן (אשר החליפה באופן קבוע את רואי שריקי). התכנית גם משודרת למשך ימים שלמים ביום העצמאות כל שנה ובימי בחירות.

שידורים מיוחדים
---------------

לעיתים מסוימות, יצאה התכנית "קולות החיילים" לשידורים מיוחדים, בין היתר מהר החרמון, מהספארי וביום העצמאות 2020 יצאה התכנית לשדר מניידת שידור בפתח תקווה.

עריכה מוזיקלית
--------------

המוזיקה נערכת על ידי חיילים הפונים לדף הפייסבוק של התכנית כדי לבקש שירים שיושמעו בתוכנית.

ראו גם
------

* גלגלצ
* מדינה בדרך

קישורים חיצוניים
----------------

* קולות החיילים, באתר גלגלצ
הרב **דב (בערל) וייס** (נולד בשנת ה'תשי"א, 1951) הוא ראש ישיבת תורת חיים ורב שכונת קריית צאנז בירושלים (מכונה **גאב"ד קריית צאנז**).

ביוגרפיה
--------

הרב דב וייס
נולד בארצות הברית למשה וייס, סוחר נדל"ן ונצר למשפחת רבנים, שניצל מן השואה. למד במוסדות צאנז בארצות הברית. בשנת תשכ"ו עלה אביו עם משפחתו לישראל והתגוררו בקריית צאנז בנתניה. בשנת תשכ"ט נשא לאישה את חיה מינדל, בת רבו יקותיאל יהודה הלברשטאם האדמו"ר מצאנז קלויזנבורג.

רבו הדגיש שלקחו לחתן בזכות מעלותיו האישיות על אף שאינו בעל ייחוס. לאחר נישואיו התגורר בקריית צאנז בנתניה ושימש ר"מ בישיבת צאנז. אשתו ניהלה מוסד ליתומים בקריית צאנז.

בשנת תשל"ב (1972) עבר חמיו האדמו"ר לארצות הברית והתגורר בעיר יוניון סיטי, ניו ג'רזי, ופתח שם ישיבה ומוסדות. בסוף שנת תשל"ג היגר הרב וייס בעקבות חמיו ליוניון סיטי וכיהן בתפקידים שונים בישיבה ולאחר מכן כראש כולל של חסידי צאנז. חמיו העריכו והיה מבקש ממנו חוות דעת על פסיקותיו ושאלותיו לגדולי הדור.

כעבור מספר שנים עבר להתגורר בירושלים ועמד בראשות כולל בקריית צאנז. בד בבד עם תפקידו כראש כולל, שימש כמורה הוראה ובאופן לא רשמי נחשב כרב השכונה, לצדו של הרב שלום אייזנברגר. באלול תש"מ מינהו חמיו האדמו"ר לרבה של קריית צאנז בירושלים על דעת כלל התושבים שחתמו על כתב מינוי. הרב וייס פתח כולל אברכים בשכונה ומספר שנים עמד בראשותו.

לאחר פטירת חמיו הרבי מצאנז קלויזנבורג בט' בתמוז ה'תשנ"ד (יוני 1994) התקבל בקרב תושבי השכונה כממלא מקומו כפי שציווה בצוואתו, אולם הייתה קיימת מתיחות בינו לבין חסידות צאנז. בחודש אדר תשפ"ב נערך פיוס פומבי בין הצדדים כשהוזמן לסידור קידושין בחופת נכדו של האדמו"ר מצאנז.

בשנת תשס"ו ייסד ישיבה כלל חסידית בשם "תורת חיים" בשכונת רוממה הסמוכה, בה לומדים מעל 100 בחורים. הישיבה מתנהלת בדרכו של חמיו הרבי מקלויזנבורג.
הרב וייס עומד בראשות המרכז התורני "מוסדות באר מים חיים" בשכונת קריית צאנז המהווה מרכז רוחני לכל תושבי השכונה והאזור.

חידושי תורתו הודפסו בקובצי "הבאר" היוצאים על ידי קהילתו, בגליונות 'שפע קודש' שי"ל על ידי ישיבתו, וכן בסדרת הספרים 'דובר ישרים', עד כה יצא לאור ע*י חברי המכון ספרים על ירח האיתנים ועל מסכת פסחים. באדר תשפ*ב יצא הספר על מסכת בבא קמא. חברי המכון עובדים על הוצאה לאור של שאר הספרים על מסכתות הש*ס.*

### משפחתו

חלק מבני משפחתו הם רבנים:

* אחיו הרב אשר וייס, רב בשכונת רמות ג' בירושלים וגאב"ד דרכי תורה
* אחיו הרב יהונתן בנימין וייס, רב ואב בית דין במונטריאול קנדה
* אחיו הרב חיים וייס רבה של ביתר עילית ור"מ בישיבת תורת חיים ובישיבת ויז'ניץ ברכפלד
* אחיו הרב אברהם יצחק וייס (חתן רבי בן-ציון רבינוביץ מביאלא) ראש כולל ביאלה בירושלים.
* חתנו הרב טוביה ליברמן רב וראש כולל בחסידות מכנובקא בעלז
* חתנו הרב ישעיה שוורץ רב שכונה בביתר עילית ומחבר ספרים
* חתנו הרב יהודה דייטש ר"מ בירושלים
* בנו הרב צבי וייס חתן האדמו"ר מקרעטשניף קריית גת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דב וייס** בוויקישיתוף
* דוב בן משה ווייס, דף שער בספרייה הלאומית

* שמחת השבע ברכות בחצרות קלויזנבורג – נדבורנה ביתר
* (הקישור אינו פעיל)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007433363405171
* ISNI: 0000 0000 5005 9781
* LCCN: nr96003206
* VIAF: 73750287
* WorldCat (עם VIAF): 73750287

 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  שימי שפר. לאחר 20 שנים: האדמו"ר מצאנז נפגש עם גיסו הגר"ד וייס, באתר כיכר השבת
2. ↑  יעקב מלמד, רגע היסטורי בצאנז: גיסו של האדמו"ר מירושלים כובד בסידור קידושין, באתר JDN
**חוק סל הקליטה, תשנ"ה 1994** הוא חוק ישראלי, הקובע שכל עולה זכאי לקבל סכום כסף מהמדינה. יוזם החוק הוא אפרים גור והממונה על החוק הוא השר לקליטה ועלייה, חוק זה נחקק למטרת המגורים והמחייה של העולים כדי שיהיה להם קל יותר להשתלב כלכלית.

רקע
---

טרם חקיקת החוק מצב ההסתגלות הכלכלית לעולים ארצה היה קשה ומאתגר.

מצב זה נובע מהקשיים השונים של עולים אלו - כגון: אי ידיעת השפה המדוברת ומחסור במקור פרנסה, לכן החוק חוקק לראשונה כדי לסייע לעולים חדשים מתן תמיכה כלכלית ראשונית, ובכך לאפשר להם את האפשרות להשיג מקור פרנסה ולנהל חיים עצמאיים.

עיקרי החוק
----------

חוק סל הקליטה, הוא חוק שמטרתו העיקרית היא להבטיח את קבלת מענק סל הקליטה לעולים החדשים המגיעים למדינת ישראל ובכך לספק לעולים אלו תמיכה כלכלית מהמדינה ולאפשר להם התפתחות וצמיחה כלכלית בעתידם כאזרחים.

יישום החוק והשלכותיו
--------------------

### ההיסטוריה של החוק

חוק סל הקליטה נחקק לראשונה ב-28 בדצמבר בשנת 1994, בקריאה שלישית בכנסת ה-13.

החוק שונה לראשונה ב-תשנ"ט 1999

השינוי הראשון שחל בחוק היה ב-15 בפברואר בשנת 1999, בקריאה שלישית בכנסת ה-14, השינוי בחוק היה שינוי התאריך בו יוחלט אם לשנות את גודל סל הקליטה מתאריך קבוע לתאריך משתנה בהתאם למדד המחירים לצרכן שמפרסמת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

השינוי השני שחל על החוק היה ב-16 ביוני בשנת 2002, בקריאה שלישית בכנסת ה-15, השינוי בחוק היה בעיקרו שינויים מזעריים בניסוח החוק.

### בעקבות החוק

בזכות החוק, ניתנה לעולים החדשים אשר הגיעו לארץ ישראל את האפשרות להשתלב בחברה ולהרשות לעצמם להתנהל כלכלית בתקופת שהייתם הראשונה בארץ ישראל, ובכך הוגדלה היכולת של המדינה למשוך יהודים נוספים מהעולם לעלות לארץ (בזמן שמדינת ישראל היא מדינה יהודית ולכן עלייה זו תומכת באינטרס המדינה), כך גם הוגדלה היכולת של מהגרים ממדינות שונות לעלות לארץ ובכך לתרום לפיתוח אוכלוסייה מגוונת, ובעלת יכולת פיתוח וקידום עצמי של הכלכלה וכל והישגי המדינה.

קישורים חיצוניים
----------------

 חוק סל הקליטה, בספר החוקים הפתוח

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  חוק סל הקליטה, תשנ"ה-1994, באתר www.nevo.co.il
2. 1 2 3  סל הקליטה, באתר GOV.IL
3. 1 2 3 4  חוק סל קליטה, באתר main.knesset.gov.il
**וולף בורוכוביץ' קורסונסקי** (ברוסית: **Вольф Борухович Корсунский**;‏ 1923 – 1950) היה טייס יהודי-סובייטי, גיבור ברית המועצות.

ביוגרפיה
--------

נולד בעיר באחמוט באוקראינה במשפחת פועלים. קיבל השכלה מקצועית. התנדב לשירות הצבאי בגיל 17 שנת 1940. ב-1942 סיים בית הספר לטיס בעיר אוראלסק, בו הוכשר להיות טייס של מטוסי איליושין-2.

מיולי 1942 לחם במסגר רגימנט מפציצי סער מס' 103. השתתף בקרבות ב:קרב על הקווקז, קרבות לשחרור חצי האי קרים, שחרור בלארוס, קרבות בפולין ובפרוסיה המזרחית. במהלך המלחמה ביצע 161 משימות קרביות, בהן השמיד ציוד לחימה וחיילי אויב רבים. על פועלו במהלך המלחמה לו ב-18 באוגוסט 1945 תואר גיבור ברית המועצות.

לאחר המלחמה נשאר לשרת בצבא הקבע. שירת כסגן מפקד טייסת ביחידה אווירית שהוצבה במזרח גרמניה. נהרג בתאונה אווירית ב-17 במרץ 1950. נקבר בעיר הולדתו בחמוט.
אחד מרחובות העיר קרוי על שמו.

קישורים חיצוניים
----------------

* ביוגרפיה של וולף קורסונסקי באתר "גיבורי המדינה" (ברוסית)
* ביוגרפיה באתר המוקדש ליהודים, לוחמי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה (ברוסית)
**רִיקוּדָה פּוֹטַש** (נכתב גם **פוטאש**; בכתיב יידי **פּאָטאַש**; 1906, סְקַאלה, גליציה – 15 במאי 1965, ירושלים) הייתה משוררת וסופרת יידית, מנהלת הספרייה של בית הנכות בצלאל בירושלים.

ביוגרפיה
--------

צוות בית הנכות הלאומי בצלאל, ירושלים, ריקודה בשורה הקדמית השלישית משמאל
נולדה בשנת 1906 ליקותיאל פוטאש ולחנה בת מרדכי בורנשטיין, משפחה אמידה ומשכילה מצ'נסטוחוב, שעברה ב-1904 לסְקַאלה שבגליציה המזרחית. אביה, שהיה כתב בעיתון היידי "אונזער לייבען" ("חיינו"), היה צאצא למשפחה חסידית. על אף שגדלה באווירה מסורתית, הושפעה מן התרבות והספרות הפולנית. בשנת 1922 הופיע פרסום הבכורה שלה, "צוועי לידער" ("שני שירים"), ביומון הלודז'אי "לודז'ער פאלקסבלאט". היא כתבה ופרסמה שירים ביידיש וכן סיפורים קצרים וסיפורי ילדים בבמות יידישאיות שונות, ובהן ב"לודז'ער טאגבלאט". כמו כן תרגמה ליידיש מן הספרות הפולנית.

עוד בהיותה בפולין החלה בכתיבת דרמה בשם "סקאלעס" ("שלבים"), שהופקה כעבור שנים בארץ ישראל. כמו כן כתבה קומדיה, "דורך דער וואנט" (דרך הקיר").

בשנות ה-20 התחברה לחבורת משוררים יהודים בלודז'. באמצע שנות ה-20 נישאה למשורר חיים לייב פוקס (1897–1984) וממנו נולדה בתה היחידה אביבית. כעבור זמן התגרשו השניים, ובשנת 1934 עלתה פוטש עם בתה לארץ ישראל והתיישבה בירושלים, שם התגורר אחיה מרדכי נרקיס, שניהל את בית הנכות בצלאל. זמן קצר לאחר מכן מינה אותה נרקיס למנהלת הספרייה של בית הנכות ששכנה בקומה השנייה בבניין. בשנת 1944 נפטרה אמה בירושלים.

בשלושים שנות חייה בארץ ישראל הרבתה פוטש לכתוב על החיים בארץ ישראל וליוותה בשירה ובפרוזה את השינויים והתמורות בחיי העם היהודי באירופה והיישוב היהודי בארץ. כמו כן כתבה על מוטיבים מהתנ"ך ותיאורי טבע. חלק ניכר מכתיבתה היה על ירושלים, נופיה ואנשיה. בשנת 1952 יצא אוסף משיריה, "פון קידרון טאל" ("מעמק קדרון"), ובו התייחסה לשואה ולמלחמת העצמאות.

את כתיבתה בשנותיה האחרונות הקדישה בעיקר לסיפורים קצרים על הווי החיים בירושלים, ובהם תיארה בססגוניות את שכונות ירושלים ואת אורחותיהם של בני העדות השונות. כמו כן הציגה את הקונפליקט הבין-דורי של הורים שמרנים ומסורתיים ובני הדור הצעיר בישראל החדשה. שיריה, סיפוריה ורשימותיה פורסמו בקביעות בעיתונות היידית. בשנת 1968, שלוש שנים לאחר מותה, יצא לאור קובץ הסיפורים בשם "אין געסלעך פון ירושלים" ("בסמטאות ירושלים").

נפטרה בירושלים בשנת 1965, בגיל 59.

מספריה
------

* **פון קידרון טאל**, 1952. ("מעמק קדרון")
* **לידער**; אפגעקליבן און צוגעגרייט: אריה שמרי, תל אביב: יידישן ליטעראטן און זשורנאליסטן פאראיין אין ישראל, 1967.
* **אין געסלעך פון ירושלים**, 1968. ("בסמטאות ירושלים")

לקריאה נוספת
------------

* יעל חבר, **מה שחייבים לשכוח: יידיש ביישוב החדש**, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 2005.

* Yael Chaver,'"How Shall I, So Poor, Go Forth?" The European Poetry of Rikuda Potash', *Prooftexts*, Vol. 27, No. 1, Winter 2007, pp. 54-81 (באנגלית)

קישורים חיצוניים
----------------

* Frieda Johles Forman,‏ **ריקודה פוטש**, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית)
* מתה המשוררת ר. פוטאש, קול העם, 16 במאי 1965

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007527356505171
* BnF: cb146088048 (data)
* CiNii: DA14227649
* GND: 172537681
* ISNI: 0000 0000 8250 689X
* LCCN: nr97016502
* VIAF: 63913193
* WorldCat: lccn-nr97016502

 |
**אלברט בן חיים** (נולד ב-1937) הוא צייר ישראלי, חבר באיגוד הציירים של ישראל וצרפת.

קורות חיים
----------

נולד במקנס שבמרוקו. כבר בילדותו הצטיין בן חיים בציור דיוקנאות ונופים. בגיל 13 זכה במקום ראשון בתחרות ציור עבור חברת אייר פראנס. הפרס זיכה אותו בטיסה לפריז ופגישה ראשונה עם המרכז העולמי של האמנות, שם ביקר לראשונה במוזיאוניים ובלובר שהשפיעו על דרך חייו. כאשר סיפר לאביו על רצונו להיות צייר הוא התנגד ואמר לו שלא ניתן לחיות מציור ועדיף ללמוד מקצוע.

בן חיים השתייך לתנועת הצופים במרוקו בין השנים 1952-1950.

עם פתיחת הסניף הראשון של תנועת הנוער דרור בעיר מקנס, הצטרף לתנועה הציונית, והיה פעיל בתנועה.

בשנת 1955 נשלח ללמוד במכון למדריכי חו"ל בירושלים שם עבר הדרכה קדם צבאית, שימוש בנשק ופעילות חשאית, וכן הכשרה בעבודת שדה בקיבוצים בארי וכברי.

מרוקו זכתה לעצמאות והוא נשלח למרוקו ופעל בהמחתרת היהודית במרוקו לארגון הנוער במסגרת תנועת דרור ועלייתם הבלתי לגלית לישראל .

בשנת 1958 עלה לישראל.

בין השנים 1965- 1984 למד ציור בבית הספר לאומנויות בעיר קאן בצרפת. לאחר מכן למד טכניקות ציור בצבע שמן באוניברסיטת חיפה והשתלם בין השנים 96–1995 במוזיאון תל אביב בלימודי אמנות פלסטיים ודקורציה. מאז 1997 משתתף בכל קיץ בסדנת ציור המתקיימת בפרובנס (דרום צרפת) יחד עם אמנים מהשורה הראשונה ברחבי העולם.

בן חיים מצייר על בד בטכניקה מעורבת בצבעי שמן ואקריליק. יצירותיו עוסקות לרוב בנושאים תנ"כיים הוא מוצא את השראתו בספר שיר השירים. יצירותיו מוצגות בגלריות בארצות הברית והוא נוטל חלק בתערוכות בצרפת ובארץ.

מתגורר באשדוד.

פרסים
-----

כמגדל דויד צווארך בנוי לתלפיות צויר על ידי אלברט בן חיים
* וישי: (צרפת) מדליית "פרס הציור" בשנת ,2000.
* ליאון: (צרפת) "שוחרי האמנות" בשנת ,2001.
* וילרבאן: מדליית תחרות "פרס היצירה" בשנת ,2001.
* קאן: מדליית זהב בתערוכה הבינלאומית קאן 2004 (צרפת).
* רומא: פרס **Medusa Aurea** הוענק לצייר על ידי האקדמיה לאומנות מודרנית בן לאומית ברומא. 2007 (רומא)

תערוכות
-------

* "סלון הסתיו" פריז, בשנים, 2003, 2001, 2000.
* "סלון חורף" ליאון (צרפת) 2003 ,2002, 2000.
* תערוכה בינלאומית בצרפת, קאן.
* בית האמנים אשדוד 2000.
* בית בלגיה אוניברסיטה העברית ירושלים 2003.
* המכללה האקדמית נתניה.
* המוזיאון הלאומי ברטיסלאבה-(סלובקיה).
* גלריה "טטרנסקה" בפופראד (סלובקיה).
* גלריה "לה ורניסאג" בעיר כרמל (קליפורניה).
* גלריה ארטא - ירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלברט בן-חיים** בוויקישיתוף
* אלברט בן-חיים, ברשת החברתית פייסבוק
* אתר בעין הוד
* ידיעה על זכייתו במדליה זהב בקאן
רבי יחיאל יהושע מביאלא (משמאל) עם האדמו"ר מאוז'רוב מחבר הספרים "אש דת" ו"באר משה"
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
רבי **יחיאל יהושע רבינוביץ** (ה' בטבת תרס"א - כ"א בשבט תשמ"ב, 1900–1982, מכונה "ה**חלקת יהושע**" על שם ספרו) היה האדמו"ר מביאלא וחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.

תולדותיו
--------

נולד לרבי ירחמיאל צבי, ששימש לימים כאדמו"ר מביאלא (במקביל לאחיו ששימשו כאדמו"רים במקומות אחרים) בעיר שדליץ שבפולין. בהיותו בן חמש נפטר אביו והוא גדל בבית אבי אמו, האדמו"ר אריה לייבוש (השני) מאוז'רוב. לאחר שנפטר הסב בשנת תרע"ד עבר להתחנך אצל דודו רבי אברהם יהושע השיל רבינוביץ, האדמו"ר מביאלא בלובלין. כמו כן נסע לרבי אברהם מרדכי אלתר האדמו"ר מגור.

נישא לרבנית חנה פעשא, בתו של אליעזר ברנהולץ, מחסידי ביאלא בעיר ולודבה. בשנת תרפ"ד בגיל עשרים ושלוש שב לעיר שדליץ על מנת למלא את מקום אביו בהנהגת חסידות ביאלא. עם התגברות העלייה לארץ ישראל בשנות העלייה החמישית עודד חסידים ששאלוהו אם לעלות לארץ ישראל לעשות זאת.

בליל שמחת תורה בשנת ה'ת"ש, בעקבות כניסת הנאצים לשדליץ במסגרת פלישתם לפולין ב-1939, נמלט עם בני משפחתו לשטחי פולין שכבשה ברית המועצות במסגרת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. הסובייטים שלחוהו לסיביר. בשנת תש"ב עלו שלושה מבניו ארצה במסגרת עליית ילדי טהראן. בל"ג בעומר ה'תש"ז הגיע לישראל והתאחד עם בני משפחתו. השתקע והקים את בית מדרשו בתל אביב-יפו.

בשנת תשט"ז העתיק את מקום מגוריו לירושלים שבה הקים את בית מדרשו.

בתחילת שנות ה-60 החל לכהן כחבר במועצת גדולי התורה, אך מיעט להשתתף בישיבותיה. כששאלוהו על כך אמר: "מקובלת עלי דעתו של הרבי מגור כי יש לו סייעתא דשמיא".

נפטר בביתו בכ"א בשבט תשמ"ב (1982) ונטמן בהר הזיתים.

כתביו יצאו לאור בסדרת הספרים "חלקת יהושע", על התורה בחמישה כרכים. ספרו "סדר היום" נדפס בחייו. כמו כן כונסו ההקדמות שכתב לספרי חסידות ביאלא ונדפסו בספר "חלקת יהושע".

סידורי התפילה של החסידות מעוטרים בדברי תורתו ונקראים על שמו: "סדור תפילה חלקת יהושע", "מחזור חלקת יהושע" ו"תהילים חלקת יהושע".

לאחר פטירתו נערכו בחירות בחסידות על מנת להכריע מי יהיה יורשו. בבחירות שנערכו בתוך השבעה נבחר בנו הצעיר רבי בן ציון רבינוביץ לאדמו"ר. לאחר מספר חודשים הכתירו חלק מהחסידים את בנו רבי דוד מתתיהו רבינוביץ ובמקביל החלו יתר הבנים לכהן כאדמו"רים.

ילדיו
-----

* בנו הרב ירחמיאל צבי יהודה רבינוביץ, האדמו"ר מביאלא פשיסחא. בנו הוא הרב שמחה בן ציון אייזיק רבינוביץ בעל הפסקי תשובות
* בנו הרב יעקב יצחק רבינוביץ, האדמו"ר מביאלא רמת אהרן
* בנו הרב דוד מתתיהו רבינוביץ, האדמו"ר מביאלא בני ברק
* בנו הרב בן ציון רבינוביץ, האדמו"ר מביאלא.
* בתו הבכורה מרת גיטל, הייתה נשואה לחיים גוטהלף

תלמידיו
-------

* רבי עקיבא יוסף רבינוביץ, האדמו"ר מפוריסוב
* רבי ישראל חיים וייס, האדמו"ר מספינקא בבני ברק (חתן בנו הרב ירחמיאל צבי יהודה רבינוביץ מביאלא פשיסחא)

לקריאה נוספת
------------

* יוסף יצחק דייטש, **הרבי הקדוש מביאלא**, ירושלים תשנ"ז-תשנ"ט.

קישורים חיצוניים
----------------

* רבי יחיאל יהושע רבינוביץ(הקישור אינו פעיל, 15 בפברואר 2021)באתר אגודת אהלי צדיקים
* יחיאל יהושע רבינוביץ (1900-1982), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  **אורחות דוד, חלק ב'**, איילנברג שמחה, תשע"ג
2. ↑  **פאר ישראל חלק ב'**, אהרן סורסקי, תשס"ב, עמוד י"ח

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007312979905171
* LCCN: n84007480
* VIAF: 82250549
* WorldCat: lccn-n84007480

 |
**דדן** (כיום חלק מאל-עולא, ערב הסעודית) היה נווה מדבר ועיר-מדינה בצפון מערב ערב. שם זה מוזכר מספר פעמים בתנ"ך. תושבי דדן נקראים דדנים.

אנשים בשם דדן
-------------

בתנ"ך, השם דדן מיוחס לשני גברים שונים, שניהם חלק מצמד "שבא ודדן":

* דדן בן רעמה (ספר בראשית, פרק י', פסוק ז'). צאצאיו ככל הנראה התיישבו בין בני כוש, בחוף הצפון-מערבי של המפרץ הפרסי הנוכחי.
* דדן בן יקשן, בן אברהם וקטורה פילגשו (ספר בראשית, פרק כ"ה, פסוק ג' ודברי הימים א, פרק א', פסוק ל"ב). לדדן נולדו שלושה בנים: אשורים, לטושים ולאומים, וצאצאיו ככל הנראה התיישבו בגבולות סוריה, סביב שטח אדום.

אזכורים מקראיים
---------------

דדן מוזכר בספר יחזקאל (פרק כ"ז ו-ל"ח). פרק כ"ז הוא סדרה של שותפי המסחר של העיר צור (בלבנון של ימינו). שם מצוינת דדן כאומה או כממלכה שנמכרה תמורת שמיכות אוכף (יחזקאל, פרק כ"ז, פסוק כ').

ממלכת נווה המדבר מוזכרת גם בחזון הנבואי של מלחמת גוג ומגוג (יחזקאל, פרק ל"ח; חזון יוחנן, פרק כ', פסוק ח'), ומתוארת כמדינה בעלת משמעות גדולה בנבואה סופנית זו של יחזקאל.

ישעיהו (פרק כ"א, פסוק י"ג) ויחזקאל (פרק כ"ז, פסוק ט"ו) מזכירים את הדדנים ומתארים אותם כעם של סוחרים.

ביחזקאל (פרק ל"ח, פסוק י"ג), דדן מצטרף לשבא ול"וסחרי תרשיש וכל כפיריה": כל האומות הללו מצטרפות יחד ללוות את צבאותיו המתקדמים של גוג: "הלשלל שלל אתה בא הלבז בז הקהלת קהלך לשאת כסף וזהב לקחת מקנה וקנין לשלל שלל גדול".

במחקר
-----

ידוע כיום כאל-עולא בצפון ערב הסעודית, מקום הידוע בקרב היוונים והרומאים הקדומים כהיג'רה, הגרה או אגרה, נמצא במרחק של כ-400 קילומטרים צפונית למדינה, שכן מדינה שוכנת מצפון למכה. המיקום בו נהג לשבת שבט לחיאן שנכחד.

בהריסות העיר העתיקה יש כתובות המעידות כי לדדנים קדמו התנחלויות למיניהן.[דרוש מקור] המְעִינַאִים, תושבי ממלכת מע'ין שהייתה ממוקמת בצפון תימן של ימינו, התבססו בנווה מדבר הזה גם כן, כנראה כדי להגן על דרך הבשמים.

ראו גם
------

* בני קטורה
* מדין

קישורים חיצוניים
----------------

* *Dedan* "The Incense Road: Dedan"
* "The (Re-) Discovery of Mada'in Salih, Ancient Hegra, Saudi Arabia"(הקישור אינו פעיל, ינואר 2018)
* "Al-'Ula (Saudi Arabia): A Report on a Historical and Archaeological Survey"

הערות שוליים
------------

1. ↑  Cambridge Bible for Schools and Colleges on Isaiah 21, accessed 7 April 2018
**הנרי הדסון** (באנגלית: **Henry Hudson**‏; 12 בספטמבר 1570–1611) היה מגלה ארצות אנגלי אשר גילה, בין היתר, את מצר הדסון ומפרץ הדסון שבקנדה הקרויים על שמו. על שמו קרוי גם נהר ההדסון שבארצות הברית, היות שהנרי הדסון ביקר באיזור הנהר וחקר אותו בשנת 1609.

קורות חיים
----------

בשנת 1607 הפליג הדסון בספינתו "הופוול" (באנגלית: "Hopewell" – התקווה הטובה) בניסיון למצוא את המעבר הצפון-מערבי לאסיה דרך האוקיינוס הארקטי לאורך חופי צפון קנדה ממזרח למערב. המסע מומן על ידי החברה המוסקבאית שניתן לה צו מלכותי המסמיך אותה לצאת למסעות מסוג זה. ביוני שבאותה שנה הגיע לחופי גרינלנד והחל להפליג צפונה תוך מיפוי חופי האי. ב-17 ביוני הגיע לקצה איי סבאלברד ולמרחק של 577 מיילים ימיים מהקוטב הצפוני, אולם בשל הים הקפוא לא הצליח להתקדם צפונה ושב לאנגליה. בדרכו חזרה גילה את האי יאן מאיין.

בשנת 1608 ניסה הדסון בשנית לגלות את המעבר, בעוברו בקרבת חופי נורווגיה אולם נכשל שנית בשל הים הקפוא, והחברה המממנת החליטה להפסיק את החיפושים. הדסון, שרצה להמשיך ולנסות למצוא את המעבר, פנה לחברת הודו המזרחית ההולנדית למימון מסעותיו. החברה מימנה את מסעו על הספינה "הלווה מאן" (Halve Maen בהולנדית: "חצי הירח"). הספינה הפליגה צפונה ומזרחה והגיעה בתחילת יולי לניופאונדלנד. הוא חקר את חופי צפון אמריקה, בעיקר את אזורי מנהטן, מיין וקייפ קוד, והיה האירופאי הראשון שמיפה אזורים אלה (אף שהיה זה ג'ובאני דה וראצאנו שגילה אותם בשנת 1524 בעוברו מרחוק). הדסון היה האירופאי הראשון ששט במעלה נהר הדסון, הקרוי על שמו. ההולנדים, מממני הפרויקט, הכריזו על האזור שמופה כמושבה שלהם בשם ניו אמסטרדם.

בשובו לאנגליה, לנמל דארטמות' (אנ'), נאסר הדסון על עבירה של שיט תחת דגל זר, דבר אסור על פי חוקי אנגליה, אך שוחרר לאחר זמן קצר. בשנת 1610 השיג הדסון מימון למסע מחקר נוסף – הפעם תחת דגל אנגלי. המממנות היו חברת וירג'יניה (אנ') וחברת הודו המזרחית הבריטית. הפעם הפליג הדסון בספינה "דיסקברי" (אנ'). הוא הפליג צפונה והגיע לאיסלנד ב-11 במאי 1610, ולגרינלנד ב-4 ביוני, והיה הראשון שהפליג לאורך חופה המערבי של גרינלנד. הדסון היה סבור שגילה את המעבר הצפון-מערבי, וב-25 הגיע למצר הדסון (הקרוי על שמו) בקצה הצפוני של לברדור. הדסון הפליג לאורך החוף הדרומי של המצר וב-2 באוגוסט הפליג לתוך מפרץ הדסון (הקרוי אף הוא על שמו). בחודשים שלאחר מכן חקר ומיפה את המפרץ. בנובמבר קפאו המים וספינתו נלכדה במפרץ ג'יימס (אנ'). הצוות נאלץ לחרוף לחופי המפרץ. לאחר שהמים הפשירו, ובניגוד לרצונו של הדסון להמשיך ולחקור את האזור, רצה הצוות לשוב לאנגליה. הצוות מרד ביולי 1611 והשאיר את הדסון, בנו וצוות קטן בסירה קטנה. הם לא נראו שוב. יש סברות שהסירה טבעה, אולם ישנן סברות שהסירה הגיעה עד נהר אוטווה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנרי הדסון** בוויקישיתוף
* הביוגרפיה של הנרי הדסון
* סיכום קורות חייו של הדסון
* הנרי הדסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* הנרי הדסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

מפת מסעות הדסון 1610–1611

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007279697605171
* BIBSYS: 90889605
* BNE: XX1406841
* BnF: cb12211109m (data)
* BPN: 72541936
* GND: 12118255X
* ISNI: 0000 0001 0814 7902
* LCCN: n80016971
* NKC: mzk2009510513
* NLG: 222135
* NLP: a0000003378921
* NTA: 075164574
* SNAC: w6dz0c16
* SUDOC: 067041906
* VIAF: 61595078
* WorldCat: lccn-n80016971

 |