recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**בית הספר למשטרה צבאית** (מוכר גם כ-**בה"ד 13**) הוא בסיס הדרכה של כלל הכשרות חיל המשטרה הצבאית. הבה"ד ממוקם בקריית ההדרכה על שם האלוף אריאל שרון, סמוך לצומת הנגב. הבה"ד היה הראשון שאכלס את קריית ההדרכה.

מפקד הבה"ד הוא קצין בדרגת סא"ל. מפקד הבה"ד הנוכחי הוא סא"ל מוני עמר.

היסטוריה
--------

ב-1947 לקראת ההכרזה על הקמת המדינה, בוצעו ההכשרות בבסיס ארעי בקריית מאיר. ב-1948 עברו הכשרות החיל לשייח מוניס. לאחר מכן עבר למחנה ידין (צריפין) ובשנת 1969 עבר בה"ד 13 למחנה קדום בשומרון.

ב-1995 עבר בה"ד 13 למחנה גור (מחנה 'בית ליד' (מחנה 21)) ושם היה ממוקם עד מאי 2015. במחנה גור נמצא אתר ההנצחה לחללי המשטרה הצבאית.

במאי 2015 היה הראשון שאכלס את קריית ההדרכה על שם אריאל שרון (עיר הבהד"ים).

תגי היחידה
----------

תג הבה"ד התחלף במהלך השנים. בשנת 1996 זכתה היחידה לתג עצמאי.

* התג הראשון של חיל המשטרה הצבאית, בין השנים 1948–1951התג הראשון של חיל המשטרה הצבאית, בין השנים 1948–1951
* תג פיקוד ההדרכה, בין השנים 1951–1979תג פיקוד ההדרכה, בין השנים 1951–1979
* תג מפקדת קצין המשטרה הצבאית הראשי, בין השנים 1979–1996תג מפקדת קצין המשטרה הצבאית הראשי, בין השנים 1979–1996
* תג בה"ד 13, החל מ-1996תג בה"ד 13, החל מ-1996

מדורי הכשרה
-----------

### הכשרה ראשונית

במדור זה נמצאים הפש"צ (פלוגות שוטרים צבאיים), החיילים עוברים טירונות רובאי 02 מורחב ולו"ם (לוחמי המעברים) העוברים טירונות 03 של המשטרה הצבאית ובסופה מקבלים תעודת שוטר צבאי. בסיום ההכשרה הראשונית משובצים חיילי הפש"צ לתפקדים מקצועיים ועוברים הכשרה במדור הכשרות מקצועיות וחיילי לו"ם עוברים לסדיר לתפקידים במעברים.

### הכשרות מקצועיות

במדור זה מתקיימים קורסי יסוד בתחומים הבאים: שיטור ותעבורה, כליאה, בילוש, חוקרים פליליים (כחלק מההכשרה הכוללת של חוקר פלילי), ליווים, וגחל"ת. בבה"ד קיימים סימולטרים מיוחדים לתפקידי השיטור ומתקן כליאה מדומה. בסיום ההכשרה משובצים החיילים בבסיסי החיל השונים.

### מפקדים

במדור מפקדים מתקיימים קורסים מתקדמים בתחומים הבאים: קורס מ"כים רומח, קורס מגן (סמלים), השלמה חיילית וקורס מ"פים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  לילך שובל, בשבוע הבא: בה"ד 13 יעבור לעיר הבה"דים, באתר ישראל היום, 30 באפריל 2015
2. 1 2  מערך ההדרכה, באתר חיל המשטרה הצבאית
3. ↑  מיכל גלברד, החלוצים, אתר צה"ל, 5 במאי 2015

| בה"דים (בסיסי הדרכה) |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| בה"ד 1 • בה"ד 2 • בה"ד 3 • בה"ד 4 • בה"ד 5 • בה"ד 6 • בה"ד 7 • בה"ד 8 • בה"ד 9 • בה"ד 10 • בה"ד 11 • בה"ד 12 • בה"ד 13 • בה"ד 14 • בה"ד 15 • בה"ד 16 • בה"ד 20 • בה"ד 600 • בה"ד החינוך והנוער • קריית ההדרכה על שם האלוף אריאל שרון (עיר הבה"דים) |

 |
**סייג' סטאלון** (באנגלית: **Sage Stallone**; ‏5 במאי 1976 – 13 ביולי 2012) היה שחקן אמריקאי. בנו של השחקן, הבמאי, והתסריטאי סילבסטר סטאלון. התפרסם בעיקר מסרטיו של אביו ששיחק בהם, כגון ״רוקי 5״ ו״לכודים״.

ביוגרפיה
--------

סטאלון נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, בנם הבכור של סשה צ'אק וסילבסטר סטאלון. הוא היה אחיו של סרג'ו "סט" סטאלון, ואחיהם מצד אביו של סופיה, סיסטין (אנ') וסקרלט סטאלון. הוא אחיינו של השחקן והזמר פרנק סטאלון (אנ'), ונכדה של ג'קי סטאלון (אנ'). אמו החורגת הייתה הדוגמנית והיזמית ג'ניפר פלווין (אנ'). בשנת 1993 סיים את לימודיו במכללת מונטקלייר בוואן נויס, קליפורניה, ולאחר מכן למד קולנוע במשך שנה בבית הספר לאמנויות של אוניברסיטת צפון קרוליינה.

כמה שנים אחרי שלמד לקח הרבה משככי כאבים, שחשב שעוזרים לו. בשנת 2012 סטאלון נפטר ממנת יתר של משככי כאבים, בגיל 36.

קריירה
------

כילד הוא הופיע כאורח בסדרה נשים מהממות מתאבקות (אנ'), סדרה שקודמה על ידי סבתו, ג'קי סטאלון. בשנת 1990 כשהיה בן 14, לקח אותו אביו לשחק בסרט רוקי 5 שם כיכב כדמות ראשית. בשנת 1993 שיחק בסרט הרשע בתוכי. בשנת 1996 כשהיה בן 20, שיחק בסרט לכודים (אנ'). בשנת 1997 שיחק בסרטים משפחת מנסון (אנ') וגיבור אמריקאי. בשנת 2002 שיחק בסרט השקפות של רשע. בשנת 2006 יצא הסרט השישי בסדרת סרטי "רוקי" - רוקי בלבואה, אליו ליהק אביו את מיילו ונטימיליה במקומו. באותה שנה שיחק בסרטים מוסקבה מתחת לאפס את דמותו של וסילי, אחד התפקידים המרכזיים בסרט ובסרט ויק שהוא ביים. סרט זה זכה בפרס בפסטיבל הסרטים של בוסטון (אנ'). בשנת 2007 שיחק בסרט אוליביירו העולה (אי') את ד"ר סטיבנס. בשנת 2010 שיחק בסרטים הבטחות שנכתבו במים (אנ') את המאפיוזו ובסרט הקצר הסוכן (אנ') את ארי שיינוולד. שני הסרטים הוצגו בפסטיבל הסרטים של ונציה ובפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו. כמו כן, ביים והפיק את הסרט הדוקומנטרי אלן ייטס נחשף, בו הוא מראיין את אחד השחקנים הראשיים של סרט ניצול משנות ה-80 שואת הקניבלים. הפיק גם את הסרט הקצר "ויק" ואת הסרט הלך עם האפיפיור (אנ').

פילמוגרפיה
----------

### קולנוע

#### כשחקן

* 1990 - רוקי 5
* 1993 - הרשע בתוכי
* 1993 - איש ההרס
* 1996 - לכודים
* 1997 - משפחת מנסון
* 1997 - גיבור אמריקאי
* 2002 - השקפות של רשע
* 2005 - תאוריית הכאוס
* 2006 - מוסקבה מתחת לאפס
* 2006 - ויק
* 2007 - אוליביירו העולה
* 2010 - הבטחות שנכתבו במים
* 2010 - הסוכן

#### כמפיק

* 2005 - אלן ייטס חשף
* 2006 - ויק
* 2010 - הלך עם האפיפיור

#### כבמאי

* 2005 - אלן ייטס חשף
* 2006 - ויק

קישורים חיצוניים
----------------

* סייג' סטאלון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* סייג' סטאלון, באתר AllMovie (באנגלית)
* סייג' סטאלון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* סייג' סטאלון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* סייג' סטאלון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb140496231 (data)
* ISNI: 0000 0001 1460 6976
* LCCN: no98110050
* VIAF: 42042532
* WorldCat: lccn-no98110050

 |
מכון היהלומים הישראלי הוא קבוצת חברות ציבורית ללא למטרות רווח, הכוללת את כל הארגונים והמוסדות של תעשיית היהלומים הישראלית. קבוצת מכון היהלומים פועלת בכמה תחומים: שיווק, קידום עסקי ויחסי ציבור לתעשיית היהלומים הישראלית, הכשרות מקצועיות ליהלומנים, מסחר אונליין, רגולציות, וייעוץ בנושא אבטחה. 

קבוצת מכון היהלומים אחראית לחיזוק הקשרים של ענף היהלומים הישראלי עם התעשייה העולמית, תוך הרחבת מעגל הקשרים עם קנייני יהלומים בינלאומיים, והגדלת הייצוא והמכירות לחו"ל. המכון אף משתף פעולה עם כמה מאתרי המסחר הגדולים בעולם, ובהם ג'יימס אלן ובלו נייל מקבוצת סיגנט. 

מכון היהלומים משתתף במהלך השנה בתערוכות היהלומים והתכשיטים הגדולות והחשובות בעולם, עם פביליון ישראלי גדול המארח חברות יהלומים מקומיות, במטרה לקדם את תעשיית היהלומים הישראלית בכללותה. 

מכון היהלומים מפעיל אתר אינטרנט ענפי באנגלית ועברית, כמקור מקיף של מידע וחדשות מהענף, המרכז פעילויות מעסק-לעסק, בזכות מאגר נתונים רחב ומקיף. 

המכון גם מנהל את מרכז טכנולוגיית היהלומים של ישראל, כחברה-בת בבעלות מלאה. המרכז משקיע בטכנולוגיות חדשות להגדלת נפח הייצור והמבחר של יהלומים המלוטשים בישראל. מרכז טכנולוגיית היהלומים מתאם ומפקח על כל השלבים של תכנון ויישום פרויקטי מחקר ופיתוח, בתיאום עם מכונים אקדמיים וגורמים פרטיים. המרכז משמש גם כמפעל ליטוש, המאפשר ללוטשים להשכיר עמדות עבודה, במטרה לקדם את ייצור היהלומים בישראל, ולצמצם את העלויות עבור קהילת היהלומנים בישראל. 

מכון היהלומים הפעיל את מוזיאון היהלומים ע"ש הארי אופנהיימר, שפעל במשך 31 שנה, עד לסגירתו בינואר 2018. המוזיאון הציג את הישגי תעשיית היהלומים הישראלית, וכלל חוויית יהלומים אינטראקטיבית, המשלבת את תחומי המדע, האמנות והתעשייה. המוזיאון, השוכן בלב מתחם היהלומים, שימש כמרכז תרבותי וחינוכי, ומשך אלפי מבקרים מדי שנה, עד לסגירתו

ראו גם
------

* בורסת היהלומים הישראלית

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מכון היהלומים הישראלי
* מכון היהלומים הישראלי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* מכון היהלומים הישראלי, ברשת החברתית אינסטגרם
* מכון היהלומים הישראלי, באתר "גיידסטאר ישראל"
* ישראל - מעצמת יהלומים, באתר nrg‏, 11 בפברואר 2008
* גליונות אלקטרוניים של כתב העת "יהלום" בהוצאת מכון היהלומים הישראלי.
**מריו פריק** (גרמנית: Mario Frick; נולד ב-7 בספטמבר 1974) הוא כדורגלן עבר ליכטנשטייני ששיחק בעמדת החלוץ, ומאמן קבוצת הכדורגל לוצרן. פריק נחשב אחד מגדולי הכדורגלנים של ליכטנשטיין בכל הזמנים. בנו הוא הכדורגלן יאניק פריק.

קריירת מועדונים
---------------

פריק נולד בכור שבשווייץ והתחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בלצרס. בשנת 1994 עבר לסנט גאלן. בשווייץ הוא שיחק בין היתר גם בפ.צ. בזל ובפ.צ. ציריך.

בשנת 2000 הצטרף לארצו ששיחקה בליגות הנמוכות באיטליה. בעונתו היחידה במועדון הוא הבקיע 16 שערים ב-23 משחקים. בקיץ 2001 חתם בהלאס ורונה מהסרייה א'. בסיום העונה ירד עם המועדון לסרייה ב' וחתם בטרנאנה. במדי טרנאנה הוא הבקיע 44 שערים ב-133 משחקים. ביולי 2006 חתם בסיינה, ובתום העונה עזר למועדון לשוב לסרייה א'.

ב-22 ביוני 2009 חזר לשווייץ כאשר חתם בסנט גאלן לעונה אחת. בינואר 2011 חתם בגראסהופרס ציריך. ביולי 2011 החליט לחזור למועדון נעוריו בלצרס. החל משנת 2012 משמש פריק בתור מאמן-שחקן.

קריירה בינלאומית
----------------

באוקטובר 1993 פריק ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליכטנשטיין במשחק ידידות נגד אסטוניה. בשנת 2002 החליט לפרוש מהנבחרת בעקבות סכסוך עם מאמניו. לאחר שינויים בהתאחדות לכדורגל ובעמדת המאמן, פריק חזר מפרישה. פריק נחשב לגדול השחקנים בנבחרת בכל הזמנים כאשר הוא מחזיק בשיא ההופעות בנבחרת (117) ובשיא השערים בנבחרת (16). בשנת 2015 אחרי משחק מול נבחרת אוסטריה בו ליכטנשטיין הפסידה 0:3 פריק פרש סופית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מריו פריק** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
**ארנסט ג'ון אוי אוביינה** (בפיליפינית: **Ernest John Uy Obiena**; נולד ב-17 בנובמבר 1995) הוא אתלט פיליפיני, סגן אלוף העולם (בודשפט 2023), זוכה מדליית ארד באליפות העולם (יוג'ין 2022) ואלוף אסיה (דוחה 2019) בקפיצה במוט. הוא שיאן אסיה באצטדיון (6.00 מטר).

ביוגרפיה
--------

אוביינה נולד וגדל במנילה שבפיליפינים.

### 2017

#### מדליית ארד באליפות אסיה

באליפות אסיה שנערכה בחודש יולי בבובנשוואר שבהודו זכה אוביינה במדליית ארד בקפיצה במוט בתוצאה של 5.50 מטר.

### 2019

#### אלוף אסיה

באליפות אסיה שנערכה בחודש אפריל בדוחה שבקטר זכה אוביינה במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא אליפות ושיא לאומי חדש של 5.71 מטר.

באליפות העולם שנערכה בחודשים ספטמבר-אוקטובר בדוחה שבקטר סיים אוביינה במקום 15 במקצה מוקדמות קפיצה במוט בתוצאה של 5.60 מטר, ולא העפיל לגמר.

### 2021

באולימפיאדת טוקיו שנערכה בחודשים יולי-אוגוסט בטוקיו שביפן סיים אוביינה במקום 11 בקפיצה במוט בתוצאה של 5.70 מטר.

### 2022

#### מדליית ארד באליפות העולם

באליפות העולם שנערכה בחודש יולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית זכה אוביינה במדליית ארד בקפיצה במוט בתוצאה של 5.94 מטר, אחרי ארמנד דופלנטיס משוודיה (6.21 מטר) וכריס נילסן מארצות הברית (5.94 מטר).

שיאים אישיים
------------

### אצטדיון

* קפיצה במוט: 6.00 מטר (2023) **שיא אסיה**

### אולם

* קפיצה במוט: 5.91 מטר (2022)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארנסט ג'ון אוביינה** בוויקישיתוף

* ארנסט ג'ון אוביינה, באתר olympedia.org
* ארנסט ג'ון אוביינה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 14522941

 |
**לאורי יוהנס סוטלה** (בפינית: **Lauri Johannes Sutela**;‏ 1 באוקטובר 1918 – 8 בנובמבר 2011) היה גנרל פיני אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של כוחות ההגנה של פינלנד בין 1974–1983.

ביוגרפיה
--------

סוטלה נולד באנקוסקי ב-1 באוקטובר 1918. הוא חפץ להפוך לאדריכל, אולם ב-1939 התגייס לצבא פינלנד מתוך תחושת חובה. מספר חודשים בלבד לאחר גיוסו, פרצה מלחמת החורף, וסוטלה לחם במהלכה כמפקד פלוגה. במהלך מלחמת ההמשך הוא שימש כמפקד גדוד. לאחר המלחמה הוא הקים את המודיעין הפיני ועמד בראשו. בין 1966–1968 הוא שימש כראש המטה הכללי - תפקיד טכני בעיקרו. ב-14 במרץ 1974 הוא נבחר לראש ההגנה - מפקד הצבא הפיני. הוא היה ראש ההגנה הראשון שנולד לאחר הכרזת העצמאות של פינלנד ב-1918.

סוטלה נכנס לתפקידו בתקופה מתוחה במיוחד של המלחמה הקרה. סוטלה הוביל מדיניות של נייטרליות, וחפץ שפינלנד לא תהיה מזוהה לא עם נאט"ו ולא עם ברית ורשה. לשם כך, הוא הוביל רכישות מסיביות של נשק הן מבריטניה והן מברית המועצות. עם זאת, הוא דחה בתוקף בקשות סובייטיות חוזרות ונשנות לערוך תמרון צבאי משותף סובייטי-פיני. הוא סיים את תפקידו ב-11 באוקטובר 1983 ופרש מהצבא. הוא נפטר בהלסינקי ב-8 בנובמבר 2011.

קישורים חיצוניים
----------------

* מודעה על פטירתו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 2995 0385
* LCCN: n88634580
* VIAF: 77895676
* WorldCat: lccn-n88634580

 |
**עמיר כחולי** (נולד ב-23 באפריל 1955), הוא אתלט ישראלי בעבר, אלוף ישראל בריצות ל-100 מטר (1971, 1972, 1974 ו-1975), ל-200 מטר (1972 ו-1975) ול-400 מטר (1975) ושיאן ישראל בריצת ל-100 מטר ול-200 מטר.

ביוגרפיה
--------

כחולי למד בבית ספר רביבים ובתיכון קוגל בחולון. הוא התאמן בהפועל רמת גן בהדרכתו של דוד קושניר.

### 1970

בתחרות שנערכה בפתח תקווה ב-23 במאי 1970 קבע כחולי בריצת 60 מטר שיא ישראלי חדש לגילאי 16 בתוצאה של 6.9 שניות (מדידה ידנית), השיא עדיין קיים, נכון ל-2017.

### 1971

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1971 זכה כחולי ב-3 מדליות אישיות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.9 שניות, לפני דוד קניג מאס"א תל אביב (11.1 שניות), מיכאלידיס מיוון (11.1 שניות) ומשה פרידמן מהפועל עמק חפר (11.2 שניות). מדליות כסף, בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.7 שניות, אחרי דוד קניג (22.4 שניות) ולפני דן קמפל ממכבי תל אביב (23.1 שניות) ובקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.69 מטר, אחרי גדעון רייס מהפועל גבעת ברנר (7.03 מטר) ולפני ישי ויתקין מהפעול העמקים (6.68 מטר).

### 1972

באליפות ישראל שנערכה באצטדיון רמת גן ביולי 1972 זכה כחולי בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.0 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 22.3 שניות.

### 1973

בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשיעית שנערכו ביולי 1973, זכה כחולי במדליית כסף בריצת שליחים 4x100 מטר.

### 1974

באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט ביולי 1974 זכה כחולי במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.0 שניות, לפני ערן וקסלר חברו לקבוצה (11.01 שניות) ומאיר קופלר ממכבי תל אביב (11.1 שניות).

### 1975

בכינוס הפועל ה-10 שנערך במאי 1975 סיים כחולי במקום רביעי בריצת 100 מטר בשיא ישראלי חדש של 10.86 שניות. חודשיים לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט ביולי הוא זכה ב-3 מדליית זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.7 שניות, לפני מאיר קופלר (11.0 שניות) וישראל לייבוביץ' (11.2 שניות), בריצת 200 מטר ובריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 49.1 שניות, לפני יובל אור (49.9 שניות) ודני לוי (50.0 שניות).

שיאים אישיים
------------

* ריצת 100 מטר: 10.86 שניות (1975), **שיא ישראל בעבר**
* ריצת 200 מטר: 22.39 שניות (1975), **שיא ישראל בעבר**
* ריצת 400 מטר: 49.1 שניות (1975)
* קפיצה לרוחק: 7.06 מיטר (1979)

קישורים חיצוניים
----------------

* בן 13 ניתר למרחק 6.29 מ' באליפות בתי הספר היסודיים, מעריב, 29 באפריל 1969
* תלמיד שישי ניתר לרוחק -6.95 מ'!, מעריב, 22 במרץ 1971
* יעקב ברוש, חוגגים, דבר, 30 באפריל 1972
* יעקב פתאל, באליפות ישראל - וכמבחן לקראת המכביה ה-9, דבר, 24 ביוני 1973
* 50 התוצאות הטובות בכל הזמנים - 100 מטר גברים, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
* 50 התוצאות הטובות בכל הזמנים - 200 מטר גברים, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
* 50 התוצאות הטובות בכל הזמנים - 400 מטר גברים, באתר איגוד האתלטיקה בישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  אבינעם פורת, האיש שאימן את אריק איינשטיין, באתר ynet, 19 בדצמבר 2014
2. ↑  ילדים מתחת לגיל 16, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
3. ↑  מתתיהו ברוש, שני שיאים ישראלים מרשימים באתלטיקה, דבר, 11 ביולי 1971
4. ↑  שמואל קליגר, וישניצר ובאלס נכשלו בהכנעת המינימום, דבר, 9 ביולי 1972
5. ↑  גם חנה שזיפי נכשלה בהשגת המינימום למינכן, דבר, 11 ביולי 1972
6. ↑  אורי ירון, אליפות של משוכות, מעריב, 10 ביולי 1974
7. ↑  דבר הספורט, דבר, 6 במאי 1975
8. ↑  יעקב פתאל, רוט - 100 מ' ב-11.6 ש' - עמיר כחולי רץ 100 מ' ב- 10.7 ש', דבר, 30 ביוני 1975
9. ↑  יעקב פתאל, רוט וכחולי השלימו זכיה בשלוש מדליות מוזהבות, דבר, 2 ביולי 1975
**ליבראטו ג'אנפאולו קקאצ'ה** (באנגלית: **Liberato Gianpaolo Cacace**; נולד ב-27 בספטמבר 2000 בוולינגטון שבניו זילנד) הוא כדורגלן ניו זילנדי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת אמפולי מהסרייה א' ובנבחרת ניו זילנד.

קריירת מועדונים
---------------

קקאצ'ה גדל במחלקת הנוער של איילנד ביי יונייטד. בשנת 2016 החל לשחק בקבוצת המילואים של ולינגטון פיניקס, ובשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת ליגת העל האוסטרלית. הוא ערך 58 הופעות ליגה בקבוצה הראשונה של המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים.

ב-28 באוגוסט 2020 חתם קקאצ'ה בסנט טרוידן מליגת העל הבלגית. ב-26 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–2 למכלן במסגרת המחזור השביעי בליגה לעונת 2020/2021. בסך הכל ערך 50 הופעות ליגה במדי המועדון.

ב-31 בינואר 2022 הושאל קקאצ'ה לאמפולי מהסרייה א' עד לתום עונת 2021/2022. ב-6 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד בולוניה 1909 במסגרת המחזור ה-24 בליגה. הוא ערך עשר הופעות ליגה במועדון במהלך תקופת ההשאלה, וב-17 ביוני חתם על חוזה קבוע במועדון.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-5 ביוני 2018 ערך קקאצ'ה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניו זילנד, בניצחון 0–1 על נבחרת טאיוואן במשחק ידידות.

קקאצ'ה היה חלק מסגל הנבחרת האולימפית של ניו זילנד לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021.

ב-27 במרץ 2022 הבקיע קקאצ'ה את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–1 על נבחרת טהיטי במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022

קישורים חיצוניים
----------------

* ליבראטו קקאצ'ה, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Liberato Cacace è dell'Empoli באתר הרשמי של אמפולי, 31 בינואר 2022 (באיטלקית)
2. ↑  Esercitato il riscatto per Liberato Cacace e Petar Stojanovic באתר הרשמי של אמפולי, 17 ביוני 2022 (באיטלקית)
**רעות רווחה** (נולדה ב-21 במאי 2000) היא כדורגלנית ישראלית, המשחקת בעמדת כנף ימין במכבי בנות עמק חפר מליגת העל ובנבחרת ישראל.

קריירת מועדונים
---------------

רווחה החלה לשחק כדורגל באופן מקצועי רק בגיל 15 אז הצטרפה לקבוצת הנערות של מ.ס. קריית גת, את אותה עונה סיימה כמלכת השערים בליגת העל לנערות עם 44 כיבושים.
היכולת הטובה שלה בעונה הזו סידרה לה זימון לאקדמיה לכדורגל עונה לאחר מכן.

בעונת 2017/2018 שיחקה באקדמיית הכדורגל של ההתאחדות לכדורגל במכון וינגייט ובמקביל המשיכה לשחק בליגת הנערות במדי מ.ס. קריית גת.

בעונת 2018/2019 החלה לשחק במדי מ.ס. קריית גת בליגת העל לנשים במדיה שיחקה עד ינואר 2021.

בחלון העברות בינואר 2021 חתמה בקבוצת ק.ק.פ. בידגושץ' מהליגה הפולנית, במדיה שיחקה עד לסיום העונה.

בקיץ 2021 הצטרפה למועדון הכדורגל מכבי בנות עמק חפר.

בנבחרת ישראל
------------

רווחה שיחקה במדי נבחרת ישראל בכדורגל נשים עד גיל 16 בטורניר הפיתוח של אופ״א בסרביה ב-2016 אז ערכה את הופעת הבכורה שלה בניצחון 6:0 על מונטנגרו.
הופיעה בנבחרת הצעירה עד גיל 19 במוקדמות אליפות אירופה ובשלב העילית.

החל משנת 2021 היא חלק מסגל הנבחרת הבוגרת. את הופעת הבכורה שלה במדים הלאומיים עשתה בניצחון 4:0 על נבחרת גאורגיה במוקדמות אליפות אירופה

תארים אישיים
------------

בעונת 2017/2018 רעות רווחה זכתה בפרס תגלית העונה של ההתאחדות לכדורגל.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Soccerdonna (בגרמנית)

 רעות רווחה, ברשת החברתית פייסבוק

 רעות רווחה, ברשת החברתית אינסטגרם

 רעות רווחה, ביישום טיקטוק

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר JSport
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר globalsportsarchive
* פרופיל, באתר flashscore
* פרופיל, באתר worldfootball
* Wielbuond, R. REVAHA: CHCĘ BYĆ JAK NAJLEPSZĄ AMBASADORKĄ IZRAELA, kobiecyfutbol, ‏11 במרץ 2021 (ראיון עם רווחה) (בפולנית)
* ליאור ברטל, ‏רעות רווחה מככבת בליגה הפולנית: "מהליגה הישראלית קשה להגיע לברצלונה", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 2 באפריל 2021
* ליאור ברטל, ‏ליגת העל לנשים בכדורגל יוצאת לדרך: "תחושה של שינוי משמעותי", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 7 באוקטובר 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  דף משחק, באתר ההתאחדות לכדורגל
2. ↑  דף משחק, באתר UEFA
**מערכת שלוש התקופות** היא מערכת המחלקת את הפרהיסטוריה של אירופה לשלושה פרקי זמן, על פי הטכנולוגיה העיקרית ששימשה בני אותה תקופה ביצירת כלים. שלוש התקופות הן:

* תקופת האבן
* תקופת הברונזה
* תקופת הברזל

מערכת זו פותחה על ידי ההיסטוריון הדני כריסטיאן יורגנסן תומסן בשנות ה-20 של המאה ה-19 על מנת למיין כלים באוסף שהפך מאוחר יותר למוזיאון ההיסטוריה הלאומי של דנמרק.

טענתו של תומסן הייתה, כי לא היו משתמשים בכלים מאבן אם ברונזה הייתה בנמצא, ובדומה לכך, איש לא היה מייצר כלי ברונזה אם היה ניתן לייצר כלי ברזל. תומסן הסיק כי התפתחויות אלה היו חייבות להגיע בסדר כרונולוגי, והיה הראשון להציע שיטה לסיווג ולתיארוך של כלים ואתרים, שיטה הנקראת כיום טיפולוגיה. רעיון זה היה חדש באותה תקופה והיווה שיפור משמעותי לדרך הבלתי מסודרת שבה התנהלה הארכאולוגיה עד לאותה תקופה.

מאוחר יותר, חולקה תקופת האבן לשלוש תקופות:

* **התקופה הפלאוליתית** (מיוונית: תקופת האבן הקדומה)
* **התקופה המזוליתית** (מיוונית: תקופת האבן התיכונה)
* **התקופה הנאוליתית** (מיוונית: תקופת האבן החדשה)

חלוקות נוספות התווספו מאוחר יותר, על מנת לחלק כל תקופה לקדומה, תיכונה ומאוחרת. בתרבויות מסוימות, לדוגמה במזרח התיכון הקדום הוסיפו החוקרים את התקופה "כלקוליתית", שנקראה בהתחלה תקופת הנחושת, בין התקופה הנאוליתית לתקופת הברונזה. במזרח התיכון נחלקת תקופת הברונזה לארבע תקופות משנה:תקופת הברונזה הקדומה, תקופת הברונזה הביינימית, תקופת הברונזה התיכונה ותקופת הברונזה המאוחרת. תקופת הברונזה נחשבת באזורים אלה כתקופה היסטורית.

המונחים האלה רלוונטיים בעיקר לאירופה ולמזרח התיכון, מכיוון שבאזורים אחרים לא התפתחו התקופות באותו סדר. באפריקה שמדרום לסהרה, לדוגמה, התפתחה התרבות לתקופת הברזל היישר מהתקופה הנאוליתית.

על אף שמונחי מערכת שלוש התקופות נחשבים לפחות מדויקים כיום (לדוגמה, ידוע שבתקופת הברזל עדיין השתמשו בכלי אבן רבים בחיי היום-יום), הם עדיין הבסיס לחלוקת הארכאולוגיה הפרהיסטורית ונמצאים בשימוש עד היום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מערכת שלוש התקופות** בוויקישיתוף

| מערכת שלוש התקופות |
| --- |
| התקופות | 

|  |  |
| --- | --- |
| תקופת האבן | התקופה הפלאוליתית • התקופה המזוליתית • התקופה הנאוליתית |
| תקופת הברונזה | ‏ |
| תקופת הברזל | ‏ |

 |
סמליל החברה
מחצבת 4.5 של תעשיית אבן וסיד בקילומטר ה-4.5 מחיפה, בנשר, צולם ב-1946
המכונה המשוחזרת לחיתוך שיש במחצבות חפציבה אותה הביא המהנדס זאב פל.
תנורים להפקת סיד של חרסית של חברת חרסית וחול זך בנגב.
בית האחים קב ונקי בחיפה (מייסדי אבן וסיד)
**תעשיית אבן וסיד בע"מ** (כתוב בכתיב חסר, הוגים: תעשיות אבן וסיד) היא חברת מחצבות ישראלית המייצרת חומרי גלם לתעשיית הבנייה: אגרגטים, בלוקים מבטון, וסיד.

הקמת החברה
----------

בימי מאורעות תרצ"ו ניסו הערבים לשתק את הבנייה היהודית על ידי מניעת אספקה של אבן וחצץ. ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל ביקשה משבתאי לוז'ינסקי להקים את "חברת אבן" להפקת אבן וחצץ לבנייה על ידי חוצבים יהודים. תעשייה זו הפכה ב-1935 לחברת "אבן וסיד" שהשתייכה לחברת העובדים ול"סולל בונה".

החברה סיפקה חומרי גלם למפעלי סלילה ובנייה (כבישים ראשיים, נמלים, נמלי תעופה, מבני ציבור, מבנים מסחריים ומבני מגורים, ומוביל המים הארצי) וכן לתפיסת שטחים אסטרטגיים בארץ (למשל, מחצבות מגדל צדק)

בשנת 1990 רכשה "רדימיקס" מחברת "סולל בונה" מחצית מהבעלות בחברת "תעשיית אבן וסיד". בתחילת 2005 רכשה את פעילות חטיבת הבטון של "תעשיית אבן וסיד בע"מ" מחברת "סולל בונה" וב-2008 השלימה רדימיקס את רכישת כלל הפעילות של "תעשיית אבן וסיד".

נכון למאה ה-21 מפעילה החברה תשעה מפעלים ומחצבות ונחשבת ליצרנית האגרגטים הגדולה בישראל.

מחצבות בולטות
-------------

* מחצבות מגדל צדק
* מחצבות חפציבה
* נגב מינרלים תעשייתיים
* מחצבת 4.5 - המחצבה נקראת על שם הקילומטר ה-4.5 משער נמל חיפה. המחצבה הוקמה בשנת 1929 ונוהלה על ידי "הנהלת העבודות" שליד מרכז העבודה של ההסתדרות בחיפה.
* מחצבות הקסטל - המחצבות נהרסו במלחמת העצמאות ושוקמו לאחריה. ב-1951 אירע בהן "אסון הקסטל" שבו נהרגו שמונה עובדים בהתפוצצות מחסן חומרי נפץ. בכירים בחברה הואשמו אז ברשלנות, אך איש לא הועמד לדין.
* מחצבת מודיעים, בצד המזרחי של כביש 6, מול אזור התעשייה שוהם.

לקריאה נוספת
------------

* דוד פאיאנס, "אדם מול סלע", אבני דרך לאורך שישים שנות יצירה בכיבוש האבן והסיד, תעשיית אבן וסיד, תשמ"ד 1984.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תעשיית אבן וסיד** בוויקישיתוף
* עמוד החברה באתר חברת רדימיקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  רדימיקס הבריטית השלימה רכישת 50% מאבן וסיד, מעריב, 5 בנובמבר 1990
2. ↑  מיכאל רוכוורגר, שיכון ובינוי מכרה 50% מתעשיות אבן וסיד לרדימיקס, באתר הארץ, 26 בפברואר 2008

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300869505171

 |
**ואלנטינו "טינו" פרנסיסקו ליברמנטו** (באנגלית: **Tino Livramento**; נולד ב-12 בנובמבר 2002) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת המגן ימני בקבוצת ניוקאסל יונייטד.

קריירה
------

טינו ליברמנטו גדל בשכונת קרוידון שבלונדון. הוא הצטרף לצ'לסי בגיל 9 ממועדון המקומי ראונדשו. לקראת סוף עונת 2020/2021, הוא נכלל בסגל צ'לסי במשחקי הליגה נגד מנצ'סטר סיטי וארסנל. באוגוסט 2021 הוא חתם בקבוצת סאות'המפטון ב-14 באוגוסט 2021, ליברמנטו ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג בהפסד 3-1 לאברטון. ב-23 באוקטובר 2021, הוא כבש את השער הראשון שלו בקריירה, בתיקו של 2-2 מול ברנלי.

ב-8 באוגוסט 2023 חתם בניוקאסל יונייטד תמורת 32 מיליון אירו.

נבחרת לאומית
------------

ב-27 באוגוסט 2021, זומן לראשונה לנבחרת אנגליה עד גיל 21. ב-7 בספטמבר 2021, הוא ערך את הופעתו הראשונה בנבחרת הצעירה של אנגליה במהלך הניצחון 0-2 על נבחרת קוסובו הצעירה, במסגרת מוקדמות אליפות אירופה לנוער 2023. למרות שליברמנטו יצג את אנגליה דרך נבחרות הנוער שלה, הוא יכול גם לשחק עבור נבחרת סקוטלנד ונבחרת פורטוגל בזכות אמו הסקוטית ואביו הפורטוגזי.

קישורים חיצוניים
----------------

* טינו ליברמנטו, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net

הערות שוליים
------------

1. ↑  Who is Tino Livramento? Meet the rampaging wing-back on the bench for Chelsea vs Man City, football.london
2. ↑  Southampton sign Chelsea teenager Tino Livramento on five-year deal, theathletic
3. ↑  תקציר המשחק בין סאות'המפטון לאברטון, באתר האתר הרשמי של סאות'המפטון
4. ↑  תקציר המשחק בין סאות'המפטון לברנלי, באתר BBC
5. ↑  תקציר המשחק בין אנגליה U21 לקוסובו U21, באתר BBC
**ברנרד קורטואה** (בצרפתית: **Bernard Courtois**;‏ (8 בפברואר 1777 – 27 בספטמבר 1838) היה כימאי צרפתי שגילה את היוד.

אביו היה יצרן אשלגן חנקתי, אחד ממרכיבי אבק השרפה. באותו זמן הייתה צרפת במלחמת נפוליאון וצריכת אבק השריפה גברה. לצורך הפקתה בודד אשלגן חנקתי מאצות ים שנשרפו, נשטפו במים והושרו בחומצה גופרתית. היוד נתגלה בטעות: כאשר הוסיף ברנרד בשנת 1811 עודף חומצה גופרתית, נפלט גז סגול, שהתעבה והתגבש כשנגע במשטחים קרים. ברנרד סבר שזהו יסוד חדש.

לאחר שנתן לחבריו (שארל ברנר, ניקולא קלמנט, ז'וזף לואי גה-ליסאק ואנדרה מרי אמפר) דגימה מהיסוד החדש, הם החלו במחקר. ב-1813 נתן אחד החוקרים דגימה מהחומר להאמפרי דייווי, שהבחין בדמיון לכלור. מאוחר יותר שלח האמפרי דייווי מכתב לחברה המלכותית בלונדון והודיע להם שזיהה יסוד חדש, דבר שמאוחר יותר גרם לוויכוח בין החוקרים.

ביוגרפיה
--------

קורטואה הוכר על ידי האמפרי דייווי וז'וזף לואי גה-ליסאק כמגלה האמיתי של יוד. הוא התחיל לייצר יוד איכותי ומלחיו בשנת 1822. בשנת 1831 הוענק לו 6,000 פרנק כחלק מפרס מונטיון (אנ') על ידי L'Academie royale des sciences בשל הערך הרפואי של יסוד זה. הוא סבל מקשיים כלכליים עד סוף חייו ומת ב-27 בספטמבר 1838. הוא היה בן 61 ולא נותרו לו נכסים עבור אלמנתו או בנו. בשנת מותו, כתב העת Journal de chimie médicale ציין את מותו תחת הכותרת "הספד":

> "ברנרד קורטואה, מגלה היוד, מת בפריז ב-27 בספטמבר 1838, והותיר את אלמנתו ללא הון. אילו, עם גילוי זה, קורטואה היה מוציא תעודת המצאה, הוא היה בעל אחוזה גדולה."
> 
>

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברנרד קורטואה** בוויקישיתוף
* ברנרד קורטואה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb15588170r (data)
* GND: 117701254
* ISNI: 0000 0000 8159 0946
* LCCN: no2010130032
* NTA: 326054677
* SNAC: w6pv8m4x
* SUDOC: 103081666
* VIAF: 79150235
* WorldCat: lccn-no2010130032

 |
פסק דין **פלסי נגד פרגוסון** (באנגלית: **Plessy v. Ferguson**; מראה מקום: (1896) ‎163 U.S. 537) היה פסק של בית המשפט העליון הפדרלי בארצות הברית, אשר קבע דה יורה כי הפרדה על רקע גזעי, גם במקומות ציבוריים כמו תחבורה ציבורית, היא חוקתית, תחת הדוקטרינה "נפרד אך שווה". 

ההחלטה התקבלה ברוב של 7 שופטים נגד שופט אחד שהתנגד. השופט הנרי בילינגס בראון כתב את החלק בפסק הדין שביטא את דעת הרוב, והשופט ג'ון מארשל הארלן כתב את החלק בפסק הדין שביטא את דעת המיעוט. 

דוקטרינת "נפרד אך שווה", נשארה דוקטרינה מקובלת בחוקי ארצות הברית, עד אשר בוטלה ב-1954 בפסק דין בראון נגד מועצת החינוך.

רקע
---

לפני מלחמת האזרחים האמריקנית, בית המשפט העליון הגן על מוסד העבדות, למשל בפסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד. בשנים שאחרי תום מלחמת האזרחים, חוקת ארצות הברית תוקנה כדי למנוע את העבדות (התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית) ולהבטיח שוויון זכויות לשחורים במדינותיהם (התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית). מדינות הדרום אשר נאלצו להסכים לתיקונים אלו לחוקה תחת לחצים של מדינות הצפון, הקימו, בעיקר בשלושת העשורים האחרונים של המאה ה-19, מערכת מסועפת של אפליה גזעית חוקית שנועדה למנוע מהאזרחים השחורים, ששוחררו ממוסד העבדות בעקבות המלחמה, לקחת חלק משמעותי במדינות.

פסק הדין
--------

משפט זה דן בהתנגדות לחוק שנחקק במדינת לואיזיאנה בשנת 1890. חוק זה דרש קרונות רכבת נפרדים ללבנים ולשחורים. בית המשפט העליון החליט שהתיקון ה-14 נועד להבטיח שוויון בפני החוק, ולא אינטגרציה בין גזעית. לפיכך, כל שירות ציבורי, דיו שיספק שירותים באיכות שווה ללבנים ולשחורים, ואין איסור על אספקתם בנפרד. 

המתנגדים לפסיקה טענו שבית המשפט העליון היה צריך לזהות שמטרת ההפרדה בחוק הייתה מניעת שוויון זכויות ועל כן לבטל את החוק. גישה זאת נתקבלה בסופו של דבר לאחר כ-70 שנה, כאשר מדיניות "נפרד אך שווה" הוגדרה על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית כבלתי חוקתית בפסק דין בראון נגד מועצת החינוך של טופיקה, קנזס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פסק דין פלסי נגד פרגוסון** בוויקישיתוף
* פסד הדין, Findlaw
* פסק דין פלסי נגד פרגוסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פירוש נוסף ערך זה עוסק במיליציה צבאית בלבנון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו נמר (פירושונים).
סמל המיליציה
**הנמרים** הייתה הזרוע הצבאית של המפלגה הליברלית הלאומית בתקופת מלחמת האזרחים בלבנון.

מיליציית הנמרים הוקמה בסעדיאת בשנת 1968 כ"הבריגדות של הנמרים הלבנונים" תחת מנהיגותו של כמיל שמעון. המיליציה לקחה את שמה משמו האמצעי של שמעון - "נימר". נעים ברדקאן הופקד על אימון היחידה, שבראשה עמד בנו של כמיל, דני שמעון. מאוחר יותר שינו את שמם ל"הנמרים של הליברלים/החופשיים" (ערבית: نمور الأحرار).

עם פרוץ מלחמת האזרחים בשנת 1975 נלחמו הנמרים, שמנו אז 3,500 איש, בתנועה הלאומית הלבנונית ובבני בריתה הפלסטינים (אשר משנת 1976 כללו גם את אש"ף). המיליציה שיתפה פעולה עם הפלנגות, בריגדת מרדה ושומרי הארזים, ולקחה חלק במעשי הטבח בקרנטינה ותל אל-זעתר בפליטים הפלסטיניים. בשנת 1977 התאחדו המיליציות והקימו את הכוחות הלבנונים, שהיו הזרוע הצבאית של החזית הלבנונית. המיליציה המאוחדת נשלטה עד מהרה על ידי הפלאנגות בראשותו של בשיר ג'ומאייל.

ב-7 ביולי 1980, בשורת מתקפות שזכו לכינוי "יום הסכינים הארוכות" ספגו הנמרים מאות נפגעים והושמדו, למעשה, ככוח לוחם, כשהפלנגות השלימו את השתלטותם על הכוחות הלבנוניים, כחלק ממהלך של ג'ומייל להפוך אותם לכוח הלוחם הנוצרי היחיד במדינה. בריגדת מרדה של סולימאן פרנג'יה נדונה לגורל דומה ב-1978. דני שמעון נמלט לסוריה ומאוחר יותר שב למערב ביירות. רק לאחר זמן שב למזרח ביירות, שם נרצח בשנת 1990.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר המוקדש לנמרים
**קוקי איקדה** (ביפנית: **池田 向希**; נולד ב-3 במאי 1998) הוא אתלט יפני, סגן האלוף האולימפי (טוקיו 2020) וסגן אלוף עולם (יוג'ין 2022) בהליכה ל-20 ק"מ.

ביוגרפיה
--------

איקדה נולד וגדל בהממאצו שביפן.

### 2019

באליפות העולם שנערכה באוקטובר בדוחה שבקטר סיים איקדה במקום השישי בהליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:29:02 שעות.

### 2021

#### סגן האלוף האולימפי

באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט בטוקיו שביפן זכה במדליית כסף בהליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:21:14 שעות, אחרי מאסימו סטאנו מאיטליה (1:21:05 שעות) ולפני טושיקאזו יאמאנישי מיפן (1:21:28 שעות).

### 2022

#### סגן אלוף העולם

באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית זכה איקדה במדליית כסף בהליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:19:14 שעות, אחרי טושיקאזו יאמאנישי מיפן (1:19:07 שעות) ולפני פרסס קרלסטרם משוודיה (1:19:18 שעות).

שיאים אישיים
------------

* 20 ק"מ הליכה: 1:17:25 שעות (2019)

קישורים חיצוניים
----------------

* קוקי איקדה, באתר olympedia.org
* קוקי איקדה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 308374

 |
**ריאן גלן מייסון** (באנגלית: **Ryan Glen Mason**; נולד ב-13 ביוני 1991) הוא כדורגלן עבר בריטי ששיחק בתפקיד הקשר, המשמש כיום כמאמן כדורגל.

קריירה
------

### קריירת מועדונים

מייסון נולד באנפילד, לונדון. הוא למד בבית הספר צ'סהאנט והיה אלוף המחוז במשוכות.

מייסון הצטרף לאקדמיה של טוטנהאם הוטספור בגיל 8, לפני שחתם על חוזה מקצועי במועדון באוגוסט 2008. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפעם הראשונה בשלבי העלייה לגביע אופ"א ב-27 בנובמבר 2008, ונכנס בתוספת הזמן כמחליף במקום דייוויד בנטלי כשהתוצאה הייתה 0–1 נגד המועדון הולנדי NEC. במהלך עונת 2008–2009 הוא עמד בראש טבלת הניקוד של האקדמיה עם 29 שערים ב-31 משחקים כאשר טוטנהאם סיימה כסגנית אלופת הפרמייר ליג.

לאחר קמפיין מאכזב בעונת 2015–2016 עם שמונה משחקי ליגה בלבד, מייסון נרכש על ידי האל סיטי ב-30 באוגוסט 2016, תמורת תשלום שמוערך סביב 13 מיליון ליש"ט, שיא מועדון באותה תקופה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בחוץ בברנלי כאשר עלה מהספסל להחליף את דייוויד מיילר אחרי 73 דקות משחק. הוא כבש את השער הראשון שלו בהאל סיטי בניצחון 2–1 בגביע ה-EFL על סטוק סיטי ב-21 בספטמבר 2016. ב-22 בינואר 2017, במשחק הפרמייר-ליג נגד צ'לסי, סבל מייסון מגולגולת שבורה שדרשה ניתוח, אחרי התנגשות ראשים עם המגן גארי קייהיל.

מייסון עבר ניתוח מוצלח, ובמהלך שאר שנת 2017 עבר תהליך שיקום בניסיון לחזור לשחק. לאחר הניתוח היו בגולגולתו 14 לוחות מתכת, עם 28 ברגים שהחזיקו אותם במקום. היו לו גם 45 סיכות וצלקת בגודל שישה אינץ' על ראשו. ב-13 בפברואר 2018 אושר כי בשל סיכונים הקשורים למידת הפציעה של מייסון, הוא יפרוש מכדורגל מקצועני.

### קריירת אימון

מייסון הצטרף לצוות האימון של טוטנהאם הוטספור באפריל 2018. בפברואר 2019 הוא הציע כי יש לאסור על שימוש בנגיחות לילדים. הוא מונה למאמן האקדמיה הרשמי של קבוצת ליגת הנוער של אופ"א עד גיל 19 ביולי 2019, ולאחר מכן לאחראי פיתוח השחקנים (בקבוצות הגיל U-17 עד U-23) באוגוסט 2020.

ב-19 באפריל 2021, בעקבות פיטוריו של ז'וזה מוריניו כמאמן ראשי, מייסון נקרא להיות המאמן הראשי הזמני של טוטנהאם עד סוף העונה. בגיל 29 הוא הפך לאיש הצעיר ביותר שאימן אי פעם קבוצה בפרמייר ליג. מייסון ניצח את משחקו הראשון כמאמן טוטנהאם, בניצחון 1–2 על סאות'המפטון בבית ב-21 באפריל. ארבעה ימים לאחר מכן, ב-25 באפריל, הפסיד מייסון עם קבוצתו בגמר גביע הליגה האנגלי מול מנצ'סטר סיטי בתוצאה 0–1 וסיים כסגנית האלופה.

מייסון לא המשיך לעונת 2021/22, ואת מקומו תפס נונו אספיריטו סנטו.

חיים אישיים
-----------

מייסון נשוי לרייצ'ל פיטרס. לזוג יש בן ובת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריאן מייסון** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
לוין קיפניס, כותב השיר
**משחק פורים** הוא שיר ילדים עברי לפורים מאת לוין קיפניס ובהלחנת נחום נרדי. השיר פורסם לראשונה ב-1929 כבר עם לחנו של נרדי לשיר, ופורסם בספר השירה "גליונות" שכתב קיפניס. השיר נכתב במקור כמחזה לילדים לפורים.

רקע
---

בשנה שבה נכתב השיר (1929) היו מעט מאוד שירי חגים לילדים בעברית. אומנם חוברו פיוטים ושירים ברוח הדת, אך לא יצירה ברוח היהודית המודרנית. בעקבות זאת, החליט קיפניס לכתוב שירי חגים לילדים בעברית, משום שהיה מומחה בכתיבה ובעריכת תכנים בעברית, וגם בשל עבודתו עם גננות.

השיר והספר
----------

השיר פורסם לראשונה ב-1929 בספר השירה לילדים "גליונות" שחיבר קיפניס. השיר פורסם כבר אז עם לחנו של נרדי, שהתבסס על ניגון של של חסידות קרלין לפיוט "שושנת יעקב". ארבע שנים אחר כך, ב-1933 יצא הספר של השיר, מלווה באיוריו של נחום גוטמן, אשר ממחישים את תחפושות ילדי הגן שבו עבד קיפניס.

הספר "משחק פורים" הוקדש לבתו מנישואיו השניים של קיפניס, נטע. מה שגרם לילדיו האחרים של קיפניס לגלות את האהדה הרבה לשיר.

מאז שיצא הספר לראשונה ב-1933, הפך השיר לנפוץ מאוד בכל ארץ ישראל. השיר והספר היו נפוצים עד כדי כך שכל עותקיו המקוריים של הספר אזלו, והם לא ניתנים עוד להשגה. בשנת 2017, 84 שנים לאחר שפורסם לראשונה, הוציאה חברת ההוצאה לאור של העיתון ידיעות אחרונות - ידיעות ספרים את הספר מחדש, בליווי איוריו המקוריים של נחום גוטמן.

תוכן השיר
---------

### הבית הראשון

אדם המחופש לליצן מציג את עצמו, מורה לכולם לשבת ומודיע על תחילתו של משחק פורים.

לאחר סיום הבית הראשון נוהגים לשיר לה, לה, לה.

### הבית השני

בבית השני מוזכר אחשוורוש. הוא מתואר בשיר כמי שאוחז בשרביט זהב ועטור בכתר.

### הבית השלישי

בבית השלישי מוזכרת אסתר המלכה. היא מתוארת עטורה זר זהב, ומציינת כי דודה הוא מרדכי היהודי.

### הבית הרביעי

בבית הרביעי מוזכר מרדכי היהודי. הוא מתואר כשבגדיו בצבע תכלת.

מלבד ציונו של מרדכי היהודי בבית זה, מוזכרים גם שניים ממנהגי החג - אוזני המן ורעשנים, אותם מחלק מרדכי לילדיו.

גם לאחר סיום הבית הזה נוהגים לשיר לה, לה, לה.

### הבית החמישי והאחרון

בבית החמישי מוזכר המן (לא בשמו, אך במעשיו). הוא מתואר כמי שהביא סוס והרכיב עליו את מרדכי היהודי.

### הפזמון

הפזמון מתחיל במילים "לכולנו, לכולנו" ואז ממשיך בתיאור הדמות, לדוגמה: כתר על הראש (אחשוורוש) על ראשנו זר (אסתר), ומסתיים ב"כל אחד/ת מאיתנו הוא/היא (הדמות)".

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6  חן מלול, אַחַת, שְׁתַּיִם, שָׁלוֹשׁ, אֲנִי אֲחַשְׁוֵרוֹשׁ: המשחק שהפך ללהיט, באתר הספרנים, ‏14 במרץ 2022
2. ↑  לוין קיפניס, גליונות: סיפורים ושירים לילדי הגן, באתר הספרייה הלאומית
3. ↑  יעקב מזור, ‏מן הניגון החסידי אל הזמר הישראלי, **קתדרה** 115 (ניסן תשס"ה), עמ' 121.
4. ↑  מילות השיר "משחק פורים", באתר שירונט
**שרה סטון** (באנגלית: **Sarah Stone**; בערך 1760–1844), לימים נודעה בשם שרה סמית', הייתה מאיירת וציירת בתולדות הטבע בבריטניה. עבודותיה כללו איורים רבים של דגימות שהוחזרו לאנגליה ממשלחות באוסטרליה ובאוקיינוס השקט. האיורים שלה הם בין הראשונים של מינים רבים והם משמעותיים מבחינה מדעית.

יצירה
-----

קנגורו
היא עבדה כשרטטת, ומאיירת מדעית, וציירת בין השנים 1777 ו-1820. היא הוזמנה על ידי סר אשטון לוור בשנות ה-70 לשרטט ולצייר חפצים במוזיאון לוריאן שלו. שכלל דגימות שהובאו על ידי משלחות בריטיות מאוסטרליה, אמריקה, אפריקה והמזרח הרחוק בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-17.

היא הציגה כ"מציגת כבוד" באקדמיה המלכותית לאמנויות ב-1781, 1785 ו-1786. סטון יצרה ציורי צבעי מים רבים של דגימות שנשלחו על ידי ג'ון ווייט, הרופא הכללי הראשון של המושבה האוסטרלית, בין השנים 1789 ו-1790. ציורים אלה שימשו להפקת תחריטים עבור "Journal of a Voyage to New South Wales" של וייט (1790). אף שהאיורים יפים ומצוירים במיומנות, הרישומים נפגעו לפעמים מהעובדה שהיא עבדה מעורות שנאספו באוסטרליה ושוחזרו על ידי פחלוץ בלונדון כדי לשחזר חיה או ציפור שמעולם לא נראו.

האוסף שלה, הכולל יותר מאלף ציורי צבעי מים המבוססים על דגימות ממוזיאון לוריאן, התפזר יחד עם פריטי המוזיאון שנמכרו במכירה פומבית בשנת 1806. חלק מציוריה נרכשו על ידי המוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון בעוד שאחרים עברו לאוספים פרטיים. הם עשויים להיות בעלי ערך בפתרון כמה שאלות על מינים שתוארו על ידי J.F. Gmelin, שדגימותיהם אינן ניתנות לאיתור.

תוכי, 1785
עבודתה של סטון מוחזקת על ידי המוזיאון הבריטי והגלריה והמוזיאון של ויקטוריה, אוניברסיטת ליברפול בבריטניה, והספרייה הלאומית של אוסטרליה, והספרייה הממלכתית של ניו סאות' ויילס באוסטרליה.

### חיים אישיים

ב-8 בספטמבר 1789 נישאה סטון לג'ון לנגדייל סמית'.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שרה סטון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Perry, Barbara. "Sarah Stone b. c.1760". *Design and Art Australia Online*. Design and Art Australia.
2. ↑  Quaternary fissure breccia". Natural History Museum.
3. ↑  Lemmer, Leone. "The Sarah Stone Collection". Australian Museum.
4. ↑  Jackson, Christine E. (Christine Elisabeth); Stone, Sarah, - 1844; Natural History Museum (London, England) (1998), Sarah Stone : natural curiosities from the New Worlds, Merrell Holbertson : The Natural History Museum, London
5. ↑  A Journal of a Voyage to New South Wales. Vol. 1790. Printed for J. Debrett. 1790 – via Biodiversity Heritage Library.
6. ↑  Jackson, C. E. (1998). *Sarah Stone, natural curiosities from the new worlds*. London: Merrell Holberton & The Natural History Museum.
7. ↑  "Collection Record for Stone, Sarah, ca. 1760-1844". State Library of New South Wales. Government of New South Wales

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* DSI: 981
* GND: 121650901
* ISNI: 0000 0000 6317 5378
* LCCN: no99012914
* NTA: 17560245X
* RKD: 75477
* SNAC: w63v0h3x
* SUDOC: 166083933
* ULAN: 500016268
* VIAF: 20543466
* WorldCat: lccn-no99012914

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"שרה סטון (ציירת)"**.
**הרב יהודה גרינפלד** (ה'תקצ"ז, 1837 – ג' באדר ה'תרס"ז, 1907) היה אב בית דין בעיר סמיהאלי שבהונגריה. אביו של המהרש"ג – הרב שמעון גרינפלד.

ביוגרפיה
--------

יהודה גרינפלד נולד בעיר אויהעל (כיום בצפון־מזרח הונגריה, סמוך לגבול עם סלובקיה), לרב שמעיה אשר נמנה עם חסידי רבי משה טייטלבוים, בעל ה"ישמח משה" ורב העיר. בהיותו בן עשר, הלך ללמוד בישיבתו של הרב אברהם יהודה הכהן שווארץ, אב"ד קהילת בערגסאז (כיום במערב אוקראינה) ובעל שו"ת "קול אריה".

רבו בחסידות היה הרב חיים הלברשטאם מצאנז (ה'דברי חיים'). הוסמך לרבנות על ידי המהר"ם שיק.

בשנת תרל"ה (1875~) מונה לכהן כאב"ד בעיר סמיהאלי, והקים בעיר ישיבה לתלמידים. בהובלת רבו המהר"ם שיק, הכניס את הקהילה לאגודת הקהילות האורתודוקסיות בהונגריה.

נפטר במוצאי שבת ג' באדר ה'תרס"ז (1907). מלבד ספרו "קול יהודא", לרב גרינפלד היו חידושי תורה נוספים שאבדו במשך השנים, כולל ספר שכבר הודפס אך אבד בשואה.

משפחתו
------

בהיותו בן שבע עשרה נשא את אסתר, ביתו של הרב מרדכי כהנא מחוסט. 

* בנו, הרב שמעון גרינפלד, המוכר בכינויו **המהרש"ג**.
* הרב אברהם גרינפלד.
* הרב שלמה גרינפלד, שימש כדיין במונקאטש.

ספריו
-----

* **שו"ת קול יהודא** – ירושלים תשמ"ד ותשנ"ח (מהדורה חדשה)

לקריאה נוספת
------------

* **קול יהודה** – ירושלים תשנ"ח, הקדמה (תולדות המחבר, מאת נינו הרב יהודה גרינפלד)

קישורים חיצוניים
----------------

* שו"ת קול יהודא והקדמה עם ביוגרפיה על המחבר, באתר היברובוקס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 6696 6933
* LCCN: nr91018096
* VIAF: 58935828
* WorldCat: lccn-nr91018096

 |
**יוליוס פון ארן** (בגרמנית: **Julius von Ehren**‏; 23 באוגוסט 1864 – 8 בנובמבר 1944) היה צייר גרמני חבר הזצסיון הברלינאי.

קורות חייו וקריירה
------------------

יוליוס פון ארן היה בנו של יצרן מפרשים, שאבות אבותיו היו דייגים באלבה עוד במאה ה-17. הוא למד בבית הספר הקהילתי באלטונה. הודות לעזרתה של עמותת התמיכה, הוא הצליח להשתתף בשיעורו של ליאופולד פון קלקרוט באקדמיה בויימאר משנת 1886.

בשנת 1891 הוא עבר לאקדמיה המלכותית לאמנות במינכן. משנת 1893 ואילך חי כצייר עצמאי בהמבורג. בנסיעות לימוד לאלבה התחתונה הוא צייר לראשונה תמונות פשוטות של חיי הכפר יחד עם תומאס הרבסט.

הוא התעניין במיוחד בתאורת פנים, אך גם ברחובות הכפר, בנופים ודיוקנאות. וריאציות ציורי הברווז שלו נודעו בהמבורג. בשנת 1897 היה יוליוס פון ארן ממייסדי מועדון האמנים בהמבורג. בנוסף, החל משנת 1905 השתייך לאגודת האמנים הצפון מערב-גרמניים ומשנת 1907 לאגודת האמנים בהמבורג.

הוא נסע לקופנהגן ואחר כך עם עמיתיו נסע לפריז. בשנת 1899 הוענקה לו מדליית זהב בתערוכת האמנות הגרמנית בדרזדן. בשנת 1901 הוא הפך לחבר בזצסיון הברלינאי.

הוא התחתן בשנת 1914 ולזוג נולדו שני ילדים.

משנת 1910 ואילך הוא השתתף פחות בתערוכות. לעיתים רחוקות הוא הצליח למכור ציור. הוא היה אחד האמנים הצעירים, שציירו באוויר הפתוח בצבעים חזקים לעיתים קרובות. הם נדחו בתחילה על ידי אנשי האמנות המבוססת של המבורג.

לכנסייה הראשית סנט קתרין (המבורג) הוא העתיק את ציורי פאנל הצליבה (המבורג בסביבות 1500) ואת "הירידה מהצלב", של צייר הולנדי בסביבות 1520) בשנת 1914/15. הציורים האלה הם חזרו לסנט קתרין כ־50 שנה לאחר מלחמת העולם השנייה.

לעיתים, פון ארן נאלץ לפרנס את משפחתו כצייר ספינות והוא עידן את הדפסי האמנות בבתי דפוס עם צבעי שמן. בשנת 1943 העניקה לו המבורג קצבת כבוד בגין שירותיו.

יוליוס פון ארן נפטר בשנת 1944.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוליוס פון ארן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Percy E. Schramm, Ascan W. Lutteroth: Verzeichnis gedruckter Quellen zur Geschichte Hamburgischer Familien. Herausgegeben von der Zentralstelle für Niedersächsische Familiengeschichte E.V. Sitz Hamburg 1921, S. 25
2. ↑  Carsten Meyer-Tönnesmann: Der Hamburgische Künstlerclub von 1897. Christians-Verlag, Hamburg 1985

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 118097695
* ISNI: 0000 0001 2131 4795
* LCCN: nr2004030173
* RKD: 98606
* ULAN: 500136973
* VIAF: 47550797
* WorldCat: lccn-nr2004030173

 |
שור (בימין), לפני 1917
**דוד שוֹר** (Schorr; ברוסית: **Давид Соломонович Шор**, דוד סולומונוביץ שוֹר;‏ 15 בינואר 1867 – 1 ביוני 1942) היה פסנתרן, מלחין ומחנך מוזיקלי ברוסיה ובארץ ישראל.

קורות חיים
----------

שור נולד בסימפרופול שבחצי האי קרים, בדרום האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), לדינה ולשלמה, מורה ופעיל ציבור. בגיל עשר החל את לימודיו בקונסרבטוריון בסנקט פטרבורג ואחר כך בקונסרבטוריון במוסקבה. הואיל ובאותה תקופה קבלת משרה אקדמית במורה למוזיקה ברוסיה דרשה המרת דת לנצרות, נתקל בקשיים במציאת עבודה.

בשנת 1892 יסד את "השלישייה המוסקבאית", שבה ניגן לצד קריין (כנור) וארליך (צ'לו). שלישייה פעלה במשך 25 שנים וזכתה להצלחה רבה ברוסיה ומחוצה לה.

בשנת 1912 יסד מכון לחינוך מוזיקלי על שם בטהובן במוסקבה, שפעל עד למהפכה הקומוניסטית. הוא היה פעיל ב"חברת מפיצי השכלה" היהודית ברוסיה וארגן במסגרתה קונצרטים.

בשנת 1907 ביקר לראשונה בארץ ישראל וערך קונצרט בירושלים ולאחר חזרתו יסד ברוסיה ועד לתמיכה בחינוך מוזיקלי בארץ. לאחר מהפכת אוקטובר (1917) בוטלו הגבלות אשר מנעו מיהודים לכהן במשרות הוראה בכירות, ושור מונה לפרופסור בקונסרבטוריון הממשלתי.

בשנת 1925 ביקר בשנית בארץ, ובשנת 1927 עלה ארצה. בשנת 1927 ייסד וניהל את "המוסד להפצת המוזיקה בעם", שבמסגרתו הועברו קורסים למדריכי המקהלות.

בין השנים 1929–1935 לימד והרצה במסגרת האוניברסיטה העברית ברחבי הארץ. לאחר עלייתו ארצה נבחר ליושב ראש "אגודת אמנים ומורים למוזיקה" ונשאר בתפקיד עד מותו.

משנת 1935 שימש כמפקח לתחום החנוך המוזיקלי בגני הילדים של תל אביב, שם היה מוכר כ"סבא שור", וכן ניהל את הקונצרטים לציבור הפועלים בבית ברנר.

בשנת 1936 ייסד מכון להשכלה וחינוך מוזיקליים אשר נוהל בהמשך על ידי בנו, פרופ' יהושע שור (1891–1974 מוזיקאי ומחנך אף הוא), בתל אביב, חולון ובת-ים.

בין תלמידיו היו שולמית שפיר, טובה בורודיצקי, עמנואל עמירן ואסתר כ"ץ.

היה נשוי לרחל לבית מילר ואב לשלושה: מרים, אוגניה ופרופ' יהושע שור.

קברו של דוד שור בבית הקברות טרומפלדור
נפטר בתל אביב ב-1 ביוני 1942, בגיל 75, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דוד שור** בוויקישיתוף

* דוד שור, דף שער בספרייה הלאומית
* דוד תדהר (עורך), "דוד שור", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 2027
* משה גליקסון, פרופיסור דוד שור, "הארץ", ג' בשבט תרצ"ז, 15.1.1937, בפרויקט בן-יהודה
* מנשה רבינא, ב. ווסט, פרופ' דוד שור בן 75, דבר, 14 בינואר 1942
* יעקב פיכמן, צַ'יְקוֹבְסְקִי (לזכרו של הפרופסור דוד שור - הלב שהאיר), דבר, 10 ביוני 1942
* ד.ע, לזכר פרופ' דוד שור, דבר, 24 ביוני 1943
* משה גורלי, המוזיקאי המחנך, דבר, 13 ביוני 1952
* בנימין וסט, צלילים משחררים (עשור למותו של פרופ' דוד שור ז"ל), דבר, 13 ביוני 1952
* מנשה רבינא, פרופ' דוד שור (עשר שנים למותו), דבר, 29 במאי 1952
* דוד שור, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  לוית פרופ' ד. שור (עם ציור מאת אריה נבון), דבר, 2 ביוני 1942.

דוד שור ואריה רפאלי (צנציפר) בבית הבראה "החלמה" ברמת גן, 11.8.39

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007307799305171
* GND: 124343414
* ISNI: 0000 0001 1053 8208
* LCCN: no2002055972
* RERO: 02-A009524056
* SUDOC: 243889976
* VIAF: 35387020
* WorldCat: lccn-no2002055972

 |
**גן חסידי אומות העולם תושבי חיפה** ממוקם בשכונת רמת אלון בחיפה להנצחת חסידי אומות העולם שסיכנו את חייהם למען הצלת יהודים בתקופת השואה והתגוררו בעיר פרק זמן מסוים או עד לפטירתם.

היוזמה והרעיון להקמת הגן
------------------------

תושב חיפה רוני גרוסמן, אשר אביו ניצל בזכות ורוניקה פרוצאי, ואמו הסתתרה בבית מוגן של ראול וולנברג, ביקש למצוא דרך מיוחדת להנצחה בחיפה. הוא פנה ליונה יהב, ראש עיריית חיפה, וכך עלה הרעיון להנצחה באמצעות גן מיוחד. הנושא עלה ואושר פה אחד ב־2005 במועצת העיר. בישיבה הוחלט להקים גן ציבורי על שם חסידי אומות העולם תושבי חיפה, בשכונת רמת אלון, חיפה.

תיאור הגן
---------

שלושה עמודי אבן בכניסה לגן חסידי אומות העולם בשכונת רמת אלון חיפה
בכניסה לגן ניצבים שלושה עמודי זיכרון. על עמוד האבן המרכזי חרוטה מפת הגן עם מסלול ממוספר של אבני הזיכרון. בצדו השמאלי עמוד זיכרון ובו סיפורו של הגן. בצידו הימני עמוד עליו חרוטים שמות חסידי אומות העולם. הגן טובל בירק ומוצל באמצעות עצים ובו שבילים מרוצפים. ברחבי הגן מפוזרות פינות ישיבה. ובשבילי הגן במסלול מעגלי ניצבים הסלעים שעל כל אחד מהם חרוט השם ותמצית סיפור ההצלה של מי שהתגוררו בחיפה והוכרו כחסיד אומות העולם. בשטח הגן נבנה גם אמפיתיאטרון וכן מגרש משחקים הנקרא "גן ילדי הנצח" לזכרם של מיליון וחצי ילדים שנספו בשואה.

אחת מאבני הזיכרון וספסל בגן חסידי אומות העולם תושבי חיפה
בגן מונצח גם הדיפלומט השוודי, חסיד אומות העולם ראול וולנברג, שבזכותו ניצלו עשרות אלפי יהודים בהונגריה. ב-1936 וולנברג התגורר במשך כחצי שנה בחיפה כשעבד בבנק הולנד ברחוב הבנקים פינת עיר התחתית בחיפה. חסידי אומות העולם הנוספים המונצחים באבני הזיכרון הם: זופיה אבני, אנה דוברוצקה, פלגיה שפרינגר הוצ'אק אנה הורנונג טומצ'ק, ברוניסלבה ואירינה זינטל יקירה, בלה ליפר (ואליה) יקימובה, הלינה לוגובסקי, ירוסלבה לויצקה, ויקטור מלניק, תמרה ברומברג, אליזבט סטרול (ניקופוי), מריה דיקר, ורוניקה פרוצאי, ויקטוריה צוקרביץ, יוליה קלדי, יוסף גרובר (נסטור סניאדאנקו) ויז'י שלאג.

חנוכת הגן
---------

הגן נחנך ב-2008. לטקס חנוכת הגן הוזמנו חסידי אומות העולם שהיו עדיין בחיים, ניצולים ובני משפחותיהם. בטקס נכחו גם נציגים דיפלומטים מהמדינות שבהם פעלו חסידי אומות העולם, כגון, שגרירת פולין בישראל וקונסול הכבוד של פולין בחיפה, צרפת, אוקראינה וארצות הברית. כמו כן השתתפו בטקס ד"ר מרדכי פלדיאל, מנהל מחלקת חסידי אומות העולם ביד ושם, ונציגי תנועות הנוער ומועצת הנוער העירונית של חיפה.

פעילות חינוכית
--------------

גן משחקים ע"ש "ילדי הנצח" לזכרם של מיליון וחצי ילדים שנספו בשואה
הגן נועד להוות מוקד לפעילות חינוכית ערכית לתלמידים ולחניכי תנועות הנוער ומקום השראה ללימוד אודות הצלה בתקופת השואה תוך הדגשת הגבורה והבחירה האנושית והמוסרית להתגייס לעזרתם של היהודים הנרדפים.

בית הספר היסודי רוממה בחיפה הפך את ההגעה לגן ביום השואה והגבורה למסורת בית ספרית. הביקור בגן מהווה השלמה ללימוד בכיתה על המושג חסידי אומות העולם. הרעיון החל ביוזמה של יואב גרוסמן תלמיד בית הספר, בנו של רוני גרוסמן, יוזם הקמת הגן.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  חגית הורנשטיין, הסודות של גן חסידי אומות העולם, באתר כלבו חיפה והקריות, ‏2.4.2020
2. ↑  נגה כרמי, גן חסידי אומות העולם בחיפה – טיול בחיפה, באתר חיפה תאגיד החדשות, ‏23.4.2017
3. ↑  מבזקים, חיפה: נחנך גן ציבורי לכבוד 17 חסידי אומות העולם שגרו בעיר, באתר ynet, 18 במאי 2008
4. ↑  חיפה חיפה - גן חסידי אומות העולם, באתר עיריית חיפה - הערוץ הרשמי, ‏3 במאי 2011
5. ↑  גן חסידי אומות העולם, באתר בית הספר הממלכתי רוממה "ניגונים"