recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מבחן כתמי הדיו של הולצמן** (באנגלית: **Holtzman Inkblot Test**), או בשמו המקוצר **מבחן הולצמן** או **HIT**, הוא מבחן השלכה שמיועד להערכה פסיכולוגית של מאפייני אישיות של האדם. הוא דומה במהותו למבחן כתמי הדיו של רורשאך, ונוצר במטרה להתגבר על חלק מהמגבלות של מבחן זה.

המבחן פותח על ידי ויין הולצמן והוצג לראשונה ב-1961. הוא כולל שתי סדרות מקבילות שבכל אחת מהן ישנם 45 כרטיסי כתמי דיו בצבעי שחור-אפור או צבעוניים, ועוד שני כרטיסי הדגמה ואימון לנבדק שמוצגים לו בתחילת הבדיקה. הבוחן מציג את הכרטיסים לנבדק לפי הסדר, והנבדק מתבקש להגיד כמו מה זה נראה לו. הנבדק יכול לתת תגובה אחת בלבד לכל כרטיס. 

מתן הציונים (ציינון) והפירוש של תגובות הנבדק, נעשה על פי 22 מדדים, ביניהם זמן התגובה, תוכן התגובה, מיקום הגירוי בכרטיס, צבע, תנועה, אינטגרציה, חרדה, איזון ועוד. קביעת הציונים עשויה לארוך זמן רב, אך ניתן לבצע אותה בתוכנת מחשב. הבדיקה, קביעת הציונים והפירוש צריכים להיעשות על ידי אנשי מקצוע מנוסים היטב במבחן.

המבחן מתאים להעברה במיוחד לילדים, סטודנטים, ומטופלים הסובלים מסכיזופרניה, פגיעת ראש או דיכאון. עם זאת, המבחן עדיין לא נפוץ ופופולרי בעולם כמו מבחן רורשאך.

יתרונותיו של מבחן הולצמן על פני מבחן רורשאך, הם, בין השאר, בהגבלת כמות התגובות של הנבדק לכל כרטיס (ברורשאך אין הגבלה כזו, דבר היוצר לעיתים הטיה בכמות התגובות הכללית של הנבדק ובפירוש הניתן להן); כמות גדולה של כרטיסים, שנבחרה אחרי מחקר מתוך אלפי כרטיסים, יחסית ל-10 כרטיסים בלבד במבחן רורשאך; מערכת מתן ציונים מדויקת יותר ובעלת מדדים שהוגדרו היטב, שיוצרת פחות הטיות סובייקטיביות של הבוחן ולפיכך תורמת למהימנות בין שופטים גבוהה יחסית של המבחן; בדיקות התוקף והמהימנות של הכלי נמצאו מעודדות יחסית לאלו השנויות במחלוקת של מבחן רורשאך.

ראו גם
------

* מבחן כתמי הדיו של רורשאך
* מבחן השלכה

לקריאה נוספת
------------

* Holtzman, W. H. Thorpe, J. S. Swartz. J. D. & Herron, E. W. (1961), *Inkblot perception and personality*. Austin; University of Texas Press.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על מבחן הולצמן
קבוצת עצי **דום מצרי** בעברונה
דקלי דום בטאבה. צילום ממבצע עובדה, מרץ 1949
**דום מצרי**, או בשמו העממי **דקל הדום** (שם מדעי: *Hyphaene thebaica*), הוא מין בסוג דום. הדום המצרי הוא דקל הצומח בר באפריקה הטרופית בסודאן ובמצרים. התפוצה הצפונית ביותר בעולם של עצים אלה הוא עברונה הנמצאת בדרום הערבה כעשרים קילומטר צפונית לאילת.

שם הסוג בעברית לקוח מהשם העממי בארצות התפוצה בהודו ובאפריקה. השם המדעי משם העיר תבאי היא לוקסור במצרים העליונה. דקל הדום הוא גם עץ נוי באזור אילת ובערבה. החוקר האנגלי הנרי בייקר טריסטראם כתב בשנת 1864 על אודות עצי דום מצרי בערבה ואולי אף בדרום ים המלח. בשנת 1970 העלה פורטדו סברה כי הדום המצרי בטאבה הוא מין חדש אותו כינה **דום סיני**. זאב וילנאי מכנה אותו באנציקלופדיה אריאל **דקל סודני**. בימנו ירד מפלס מי התהום בערבה ואת הדקלים בשמורה עברונה משקים באמצעות טפטפות. דקל הדום הוא הסמל של חברת יטבתה

תיאור
-----

הדום המצרי מתאפיין בגזע מסתעף בשונה מן הסוגים האחרים במשפחת הדקליים. גובה העץ 15 עד 20 מטר וישנם פרטים המגיעים לגובה רב יותר. העץ בעל עלים רחבים בצורת מניפה. הדום המצרי הוא עץ דו ביתי. בעצי הנקבה פירות גדולים בקוטר 5 עד 10 סנטימטר שהציפה שלהם בצבע חום והם עסיסיים. לפרחים הזכריים 6 אבקנים הנושרים אחרי הפריחה. הציפה של הפרי נאכלת באפריקה על ידי קופים. במזרח התיכון נאכלים הפירות הצעירים על ידי בני אדם והם נמכרים בשווקים.

העץ גדל לאורך חופי הנילוס, בחופי ים סוף ובחופי מפרץ אילת. הפרי צף על פני המים ונראה שהתפוצה שלו מתאימה למי הים ומי הנהרות, לכן הוא נפוץ לאורך החופים. העץ מופיע בקבוצות בגלל ניצנים צדדים (חוטרים) היוצאים מהעצים הבוגרים. הפריחה בחודשים מרץ ואפריל. יש המשתמשים בעלי העץ כדי להכין סיבים לצורך הכנת חבלים וסלים.
הדום המצרי הצפוני ביותר בעולם, נמצא בקיבוץ קטורה, אשר בערבה הדרומית שבדרום ישראל. דום מצרי הוא צמח מוגן בישראל.

תמונות
------

* שלט המורה על שמורת דקל הדום בעברונהשלט המורה על שמורת דקל הדום בעברונה
* מבט כלפי צמרות העציםמבט כלפי צמרות העצים
* מבט כלפי השורשים של העציםמבט כלפי השורשים של העצים

ראו גם
------

* דקליים

לקריאה נוספת
------------

* זאב וילנאי, **אריאל אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל**, הוצאת עם עובד 1986. עמוד 1746.
* **הבריטניקה החדשה לנוער**, הוצאת ידיעות אחרונות - ספרי חמד וכתר הוצאה לאור. כרך 5 עמוד 158.
* עזריה אלון, **החי והצומח של ארץ ישראל**, משרד הביטחון – ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע. כרך 11 עמוד 294.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דום מצרי** בוויקישיתוף
* דום מצרי, באתר ITIS (באנגלית)
* דום מצרי, באתר NCBI (באנגלית)
* דום מצרי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* דום מצרי, באתר צמח השדה
* דום מצרי, באתר צמחיית ישראל ברשת
* דום מצרי, באתר Tropicos (באנגלית)
* דום מצרי, באתר GBIF (באנגלית)
* דום מצרי, באתר The Plant List (באנגלית)
* דום מצרי, באתר IPNI (באנגלית)

בול דקל הדום - עמק הערבה, 1970
* צמחים נדירים בישראל - דום מצרי, סנונית
* שמורת דקל הדום באילת
* דום מצרי - דקל הדום, אתר קיבוץ לוטן

הערות שוליים
------------

1. ↑  דום מצרי (דקל הדום) באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
**שלום חגי** (ידוע לעיתים גם כ**חגי שלום**; נולד ב-5 במאי 1946) הוא איש עסקים ישראלי וקצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף, שכיהן כראש אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה. כיום בעלי קבוצת הארגז ובעל השליטה בטיב טעם.

ביוגרפיה
--------

חגי נולד בלוב לגליה ורחמים חג'ג' ועלה עם משפחתו לישראל בשנת 1949. גדל במושב פורת. למד בפנימיה של חיל החימוש והוכשר כמכונאי טנקים. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1963 שובץ כמכונאי בגדוד אייל של חיל התותחנים.

לאחר קורס קצינים חזר ב-1964 כקצין חימוש לגדוד אייל, הוא לחם עם הגדוד במלחמת ששת הימים. לאחר מכן מונה לקצין האחזקה בעוצבת סיני ולקצין החימוש של האגד הארטילרי 209 בעוצבת סיני,. במלחמת יום הכיפורים לחם כקצין חימוש באוגדה 146, אוגדת מילואים בפיקודו של משה פלד. לאחר המלחמה מונה לקצין החימוש של עוצבת סיני.

לאחר לימודים בטכניון מונה ב-1981 למפקד יחידת החימוש הפיקודית של פיקוד הצפון, ב-1984 מונה למפקד מצל"ח, ב-1987 מונה לסגן ראש אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה ובשנים 1992 עד 1995 כיהן כראש האגף. חגי השתחרר מצה"ל ב-1996.

לאחר שיחרורו החל לעסוק ביזמות בתחומי הנדל"ן והאבטחה ובמקביל מונה למנכ"ל חברת ארית, חברה ציבורית בתחום התעשייה הביטחונית וטכנולוגיה מתקדמת. את החברה שרשמה הפסדים גבוהים קודם לכניסתו לתפקיד, הצליח חגי באמצעות תוכנית הבראה להחזיר לפסי רווחיות ועליה משמעותית בשווי השוק שלה. לאחר השתלטות חברת יורוקל על ארית ב-1997, התפטר חגי מתפקידו כיו"ר הדירקטוריון.

חגי כיהן כדירקטור חיצוני בבנק הפועלים, יו"ר קרן מופת, קרן הון סיכון בשליטת יצחק תשובה ויו"ר חממת מיט"ב. בשנת 2001 רכש מידי ההסתדרות, יחד עם תשובה, את קבוצת הארגז לאחר שזו נקלעה למשבר וערך בה תהליך התייעלות מקיף. ב-2003 רכש את אחזקתו של יצחק תשובה והפך לבעלים יחיד. באוקטובר 2009 רכש חגי את השליטה ברשת המרכולים טיב טעם. באוגוסט 2010 השלימה רשת טיב טעם את השתלטותה על חברת מעדני מזרע ורשת כלי הבית DOMO. חגי כיהן כיו"ר דירקטוריון ומנכ"ל החברה עד 2011 ו-2012 בהתאמה.

חגי סיים בהצטיינות תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול בטכניון ותואר מוסמך במנהל עסקים עם התמחות במימון באוניברסיטת ניו יורק.

חגי שימש כמרצה ללימודי תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן במשך כשני עשורים.

במערכת הבחירות לכנסת החמש עשרה ולראשות הממשלה שימש כראש מטה הבחירות של אהוד ברק שנבחר לראשות הממשלה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אילנית חיות, ‏חגי שלום: "אני לא מבין למה הרשתות צריכות להתאבד בנושא המחירים. מה ההיגיון?", באתר גלובס, 20 באפריל 2010
* שלומית לן, ‏שלום חגי: "ישראל כץ יגרום לפיטורי מאות עובדים", באתר גלובס, 5 באפריל 2014
* דיאנה בחור ניר, "אף אחד לא לוקח לתשובה כלום. במקרה הזה מוצדק לשנות את כללי המשחק באמצע", באתר כלכליסט, 8 בינואר 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  גלי ברגר, בלעדי - חגי שלום רוכש את השליטה בטיב טעם תמורת 70 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 19 באוקטובר 2009

| ראשי אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל) (בעבר אג"א, אלר"ם)  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| יוסף אבידר • מונטי גרין • אפרים בן ארצי • צבי איילון • מאיר אילן • משה גורן • מתי פלד • עמוס חורב • נחמיה קין • אריה לוי • יוחנן גור • חיים ארז • מנחם עינן • אילן בירן • שלום חגי • עמי סגיס • אהרן זאבי-פרקש • אודי אדם • אבי מזרחי • דן ביטון • יעקב ברק • אהרון חליוה • יצחק תורג'מן • מישל ינקו |

 |
חיותה דביר בפסטיבל אבו גוש, 2011
**חיותה דביר** היא קריינית ועורכת מוזיקלית בקול המוזיקה וקול ישראל.

ביוגרפיה
--------

חיותה דביר גדלה בחיפה בשכונת נווה שאנן. הייתה חברה בשלישיית פיקוד צפון יחד עם חוה אלברשטיין, מירי פליקס ואפי נצר כמנהל המוזיקלי. השלישייה, שהייתה שלישיית הבנות הראשונה בצה"ל, הוקמה בשנת 1966, הפיקה שתי תוכניות ופורקה בסופה.

דביר היא בוגרת האקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים בכינור. עבדה, בין היתר, כמורה למוזיקה בבית שמש בשנות השבעים והייתה זמרת במקהלת רינת.

חיותה דביר עורכת את קונצרט אתנחתא מ-1989. זהו פרויקט הדגל של קול המוסיקה, שאותו היא עורכת ומפיקה בשידור שבועי ישיר. עורכת גם תוכנית שבועית "אורחים באולפן" שבה היא מארחת מלחינים ומבצעים ישראליים. דביר ידועה בשמירתה הקפדנית על הגיית העברית.

בשנים 1995 ו-1996 קיבלה תעודת הוקרה מאקו"ם ומהמועצה לתרבות ואמנות על תרומתה לקידום הפקה של יצירות של מלחינים ישראלים. בשנת 2005 זכתה בפרס העובד המצטיין בקול ישראל.



קובץ קול זה הוא הקראה של הערך כפי שהופיע בתאריך 2017-01-25, שינויים בטקסט שבוצעו לאחר מכן אינם מופיעים בהקלטה. (עזרה)
**ערכים מוקלטים נוספים**

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר נוסטלגיה אונליין
2. ↑  אתר זמרשת
3. ↑  טקס פרסי אקו"ם לספרות ומוסיקה קונצרטית התארח לראשונה בבית היוצר אקו"ם, באתר www.acum.org.il
4. ↑  זרקור, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2005

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009631684305171

 |
לוחמי הימ"מ (משטרת ישראל) בתצוגת פריצה למבנה טרור. ניתן לראות את ה**"קופים"** משתלשלים מהגג ופורצים את החלונות.
**טיפוס, גלישה וחילוץ** (בראשי תיבות: **טג"ח**, שמתפרשים גם כ**ט**יפוס ו**ג**לישת **ח**בלים) הוא פעילות צבאית שלוחמיה מתמחים בהגעה ליעד מהתווך העילי באמצעות טיפוס, פאסט-רופינג, השתלשלות ממסוקים, גלישת מצוקים וסנפלינג. כינוי סלנג נפוץ בישראל ללוחמי טג"ח הוא "קופים", שניתן ללוחמים בשל התמחותם בטיפוס (כמו הקופים בטבע), והוא זה שנמצא בשימוש בקרב כלל כוחות הביטחון, הלוחמים עצמם והציבור הרחב.

השימוש ב"קופים" נפוץ מאוד במתארי לוחמה בטרור, בקרב יחידות השתלטות וביחידות שנלחמות בשטח בנוי שם נדרשת פריצה למבנים רבי-קומות, כגון בניין דירות או מגדלי משרדים. מטרת השימוש ב"קופים" היא להפתיע את החמושים במבנה באמצעות כניסה בדרך בלתי-שגרתית. מלבד ריתמת הטיפוס והחבלים, ה"קופים" מצוידים בגרזן טקטי או פטיש במטרה לשבור חלונות, תריסים וסורגים, וחמושים ברימוני הלם על מנת להמם את המטרות ולהשיג יוזמה, ובנשק אישי - לרוב אקדח - על מנת לנטרל את האויבים, ולהגן על עצמם במקרה הצורך.

בישראל כל יחידות ההשתלטות, ובראשן הימ"מ של משטרת ישראל, מפעילות "קופים". בצה"ל, בנוסף ליחידות ההשתלטות כגון סיירת מטכ"ל ושייטת 13, ישנם "קופים" גם ביחידה 669 (יחידת החילוץ האווירי), יחידת מגלן, יחידת אגוז, יחידת דובדבן, פלגת סמו"ר של יחידת יהל"ם ויחידת הלוט"ר (שגם מכשירה מדריכי טג"ח). בצה"ל, הכשרת מדריכי ולוחמי טג"ח נעשית במסלול הנמשך עשרה חודשים במסגרת בית הספר ללוחמה בטרור של צה"ל וכולל אימון במכשולי גובה ועומק בעת פעילות מבצעית במגוון סביבות, מסביבה מושלגת ועד לסביבה מדברית.

קישורים חיצוניים
----------------

* מדור טג"ח, באנציקלופדיה של הטיפוס
* לילך שובל, ‏על חבל דק, באתר "ישראל היום", 18 בפברואר 2011  (הקישור אינו פעיל)
* מדריך טג"ח (טיפוס, גלישה, חילוץ) בבית הספר ללוחמה בטרור, באתר "עולים על מדים"

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו למשל באתר הימ"מ של משטרת ישראל.
2. ↑  אתר הימ"מ באתר משטרת ישראל.
**ואסיליקי וקונסטנטינוס אטירידיס** (וסיליקי - ביוונית: **Βασιλική Αθυρίδου**) נולדה ב-1911 לערך; (קונסטנטינוס - ביוונית: **Κώστας Αθυρίδου**) ‏1904 – 1989) הם בני זוג יוונים מהעיר סלוניקי, אשר הסתירו בימי השואה חמישה בני משפחה יהודית וכך הצילו את חייהם. בשנת 2017 הוכרו בני הזוג כחסידי אומות העולם.

סיפור המעשה
-----------

מרקוס אסל היה איש עסקים ומתווך נדל"ן יהודי, אשר סייע לקונסטנטינוס (קוסטאס) אטירידיס, ואטירידיס חש עצמו כבעל חוב כלפיו.

משפחת אסל - מרקוס, אידה ושלושת ילדיהם, גורשה על ידי הנאצים עם שאר יהודי סלוניקי לגטאות, אך נמלטה מהגטו והסתתרה במשך כשנה וחצי אצל משפחה יוונית - מריה וודורוגלו (Maria Voudouroglou) ובנה. ב-1944 נאלצו בני משפחת אסל עקב הלשנה לעזוב את מקום מחבואם. אסל חיפש מקום מסתור חדש למשפחתו. שני אנשים שפנה אליהם סירבו לעזור להם, אך כשפנה אסל אל אטירידיס הסכימו הוא ואשתו לעזור, תוך סיכון עצמי. הם הסתירו את בני משפחת אסל במשך מספר חודשים. בני הזוג אטירידיס החליטו שבמהלך אותם חודשים לא ישלחו את בתם בת השבע לגן הילדים, על מנת שלא להסתכן בכך שהיא תספר כי בביתה מתגוררים יהודים.

באוגוסט 2017 החליט מוסד יד ושם להכיר בבני הזוג אטירידיס כחסידי אומות העולם.

הענקת האות
----------

ב-12 בנובמבר 2017 הוענק האות בסלוניקי לוואסיליקי אטירידיס, בת 106. האות הוענק לה בטקס שנערך בבית הספר אנטוליה בעיר, שבו למדו נכדיה כמו גם תלמידים יהודים שנספו בשואה. בטקס נכחו בני משפחתה של אטירידיס, נציגי מועצת העיר, נשיא הקהילה היהודית בעיר, נשיא בית הספר ותלמידי חטיבת הביניים בו.

קישורים חיצוניים
----------------

* קוסטאס אטירידיס, באתר "יד ושם" (באנגלית)
* שלמה צזנה, מרגש: אות "חסידת אומות העולם" הוענק לבת 106 מיוון, באתר ישראל היום, 12 בנובמבר 2017
* Jewish Holocaust Memorial Honors 106-year-old Thessaloniki Woman, באתר The Greek Reporter, ‏13 בנובמבר 2017
* סיפור ההצלה, באתר הקהילה היהודית באתונה (ביוונית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  בני משפחת וודורוגלו הוכרו כחסידי אומות העולם בשנת 1991.
**נבחרת סרביה בכדורסל נשים** היא נבחרת כדורסל נשים המייצגת את סרביה. הנבחרת היא אלופת אירופה המכהנת. 

עד לשנת 1994 התחרתה הנבחרת כחלק מנבחרת יוגוסלביה בכדורסל נשים. הדירוג הנוכחי של נבחרת סרביה ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות נשים, הוא המקום ה-10 בעולם, נכון ל-21 באוגוסט 2023, ירידה של 2 מקומות לעומת דירוג קודם.

אליפות אירופה
-------------

הנבחרת משתתפת באליפות אירופה בכדורסל נשים מאז שנת 1995. הנבחרת השתתפה בכל התחרויות עד לשנת 2009, אך לא הצליחה הנבחרת לעבור את שלב רבע הגמר. בשנת 2011 לא הצליחה להעפיל. בשנת 2015 זכתה לראשונה באליפות לאחר שגברה בגמר על נבחרת צרפת. בשנת 2021 זכתה באליפות בפעם השנייה, לאחר שגברה שוב על נבחרת צרפת.

אליפות העולם
------------

הנבחרת הצליחה להעפיל לאליפות העולם בכדורסל נשים רק פעמיים: בשנת 2002 ובשנת 2014, בה דורגה במקום השמיני, הדירוג הגבוה ביותר עבור הנבחרת.

המשחקים האולימפיים
------------------

הנבחרת העפילה לראשונה למשחקים האולימפיים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). בחצי הגמר הפסידה סרביה לנבחרת ספרד. לאחר מכן ניצחה את נבחרת צרפת בקרב על מדליית הארד. באולימפיאדת טוקיו (2020) סיימה הנבחרת במקום הרביעי לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת ארצות הברית ולנבחרת צרפת בקרב על המקום השלישי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נבחרת סרביה בכדורסל נשים** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת סרביה בכדורסל נשים
* נתונים מאתר פיב"א

הערות שוליים
------------

1. ↑  דירוג לנבחרות לאומיות נשים באתר פיב"א
2. ↑  רענן וייס, בפעם השנייה בתולדותיה: סרביה זכתה ביורובאסקט לנשים, באתר ynet
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**יצחק קריב** (15 ביולי 1907 – 11 באוקטובר 1980) היה מראשוני הקרדיולוגים בארץ ישראל, פרופסור לקרדיולוגיה באוניברסיטת תל אביב, מייסד ומנהל מכון הלב בבית החולים תל-השומר.

ביוגרפיה
--------

יצחק קריב נולד בפאביאניצה, פרוור של לודז' בפולין, כבנם השני של שלמה ודבורה קרקובסקי. ב-1925 סיים בהצטיינות לימודי עברית ויהדות בגימנסיה העברית ההומנית בלודז'. מטעמים ציוניים החליטו הוא ואחיו הבכור אברהם לנסוע לצרפת, וללמוד שם מקצועות שיוכלו להועיל בארץ ישראל.

עד קיץ 1926 למד כימיה, פיזיקה ומדעי הטבע בגרנובל. משם עבר לפריז, ולמד רפואה באוניברסיטת הסורבון. סיים את לימודיו בשנת 1933, ועלה לארץ ישראל בשנת 1934. קיבל רישיון רופא מספר 1654 של ארץ ישראל.

עבד כרופא בבית החולים הדסה בתל אביב במחלקה פנימית. ב-8 בדצמבר 1938 נשא לאשה את גוטה בולבה מלודז'. ב-11 בנובמבר 1944 נולד בנו היחיד, עו"ד ד"ר עודד קריב.

ב-1 בספטמבר 1943 התגייס לצבא הבריטי; שירת במצרים, בעיראק ובהודו, עד שחרורו בתום מלחמת העולם השנייה.

עם קום המדינה, במאי 1948, התגייס לחיל הרפואה ושירת בו עד 30 בספטמבר 1965. תחילה עבד בבית החולים דג'אני, ואחר כך בבית החולים תל-השומר.

בשנת 1951 נשלח להשתלם בקרדיולוגיה בשיקגו. כששב ארצה הקים את מכון הלב בביתן 22 של בית-החולים הממשלתי והצבאי בתל-השומר, ועמד בראשו עד לפרישתו לגמלאות בשנת 1977.

קריב היה ממייסדי ענף הקרדיולוגיה בישראל; הוא העמיד שורה ארוכה של תלמידים, ולמעשה כל הקרדיולוגים בישראל הם תלמידיו או תלמידי-תלמידיו. היה יו"ר החברה הקרדיולוגית בישראל, ופרסם מאמרים מקצועיים רבים.

לצד עבודתו בבית-החולים תל-השומר והשירות בצה"ל, היה רופא ראשי בחברת הביטוח "שילוח", יועץ באגף השיקום של משרד הביטחון, יועץ קרדיולוגי של "אל על", פרופסור בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, ורופא אישי של כמה מראשי המדינה, כולל ראש הממשלה דוד בן-גוריון. עסק בפרקטיקה פרטית, ולעיתים קרובות נקרא לחו"ל לטפל בחולים שמצבם היה קשה. אחרי מלחמת ששת הימים התנדב יום בשבוע לטפל בחולי-לב מרצועת עזה בבית-החולים שיפא בעזה.

נפטר מהתקף לב בביתו בתל אביב ב-11 באוקטובר 1980. נקבר ב- בית העלמין קריית שאול.

חיים אישיים
-----------

בן-דודו הוא יצחק קריב, שהיה ראש עיריית ירושלים בשנים 1952-1955.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, עמודים 376-377
2. ↑  אתר חברה קדישא, יצחק קריב
**ליאו** (**לאונידס**) **פילֶר** (1929 – 30 ביולי 1979) היה במאי ותסריטאי קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה ישראלי. בנוסף, שיחק בתיאטרון ובסרטים.

חייו
----

לאונידס בן חוליו פילר נולד ב-1929 בבואנוס איירס בירת ארגנטינה. למד משחק בארגנטינה ובארצות הברית ושיחק בתיאטראות בארגנטינה ובמקסיקו, לצד לימודי הנדסה. בשנת 1950 עלה לישראל.

כשחקן תיאטרון הוא זכור במיוחד מן "הנסיכה האמריקאית" של נסים אלוני, מכיוון שהשתתף בהקלטה של ההצגה. הוא השתתף גם במחזות אחרים.

ב-1960 ביים ב"מועדון התיאטרון" את תוכניתו של שמעון ישראלי "סתם יום של חול", שהציגה לראשונה בישראל את ה"שאנסונים". באותה שנה גם שיחק בסרט "הם היו עשרה" ובמחזה "הבוגד" מאת הנרי דנקר וראלף ברקלי בתיאטרון האוהל וב-1964 ביים את המחזה "בילי בדאי", ב"הבימה". החל משנת 1963 הקדיש זמנו בעיקר לבימוי. בין 1968 ל-1973 השתלם בבימוי קולנוע,ויצר את סרטו הארוך היחיד כבמאי "נס בעיירה" שהיה להצלחה קופתית מתונה..

ב-1964 השתתף בכתיבת התסריט של הסרט משפחת שמחון.

ב-1970 עמד בראש המחלקה לקולנוע בבית הספר "בית צבי" ברמת גן, שהייתה המחלקה הראשונה ללימודי קולנוע בישראל.

נפטר בקיץ 1979, בגיל 50. נקבר בבית העלמין הדרום.
הותיר את אשתו, הרקדנית הדסה אבני.

מסרטיו
------

* "אלדורדו" (1962) - תסריט
* "הבו בנות לאילת" (1964) - תסריט ובימוי, עם נתן אקסלרוד
* "משפחת שמחון" (1964) - תסריט, עם יואל זילברג
* "הילד מעבר לרחוב" (1965) - הפקה, עם מרגוט קלאוזנר
* "נס בעיירה" (1968) - בימוי
* "הבן האובד" - שחקן

סרטים תיעודיים:

* מלחמת יום הכיפורים (תיעודי, 1973)
* דוד בן-גוריון (תיעודי, 1975)
* דיוקנו של אמן: מרסל ינקו (תיעודי, 1978)

קישורים חיצוניים
----------------

* ליאו פילר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ליאו פילר, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב
* ליאו פילר, דף שער בספרייה הלאומית
* ליאו פילר, בארכיון הבימה
* ליאו פילר, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב
* ליאו פילר באתר WorldCat Identities

הערות שוליים
------------

1. ↑  ליאו פילר באתר חברה קדישא ת"א–יפו.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007404884605171
* ISNI: 0000 0000 4176 1309
* LCCN: no2001061492
* VIAF: 14156988800461000928
* WorldCat: viaf-14156988800461000928

 |
|  |
| --- |
| **הערך נמצא בשלבי עבודה**: כדי למנוע התנגשויות עריכה ועבודה כפולה, אתם מתבקשים שלא לערוך את הערך בטרם תוסר ההודעה הזו, אלא אם כן תיאמתם זאת עם מניח התבנית. |
| אם הערך לא נערך במשך שבוע ניתן להסיר את התבנית ולערוך אותו, אך לפני כן רצוי להזכיר את התבנית למשתמש שהניח אותה, באמצעות הודעה בדף שיחתו. |

**פקס ניקפורי** או **השלום של ניקפורוס** (ביוונית: **Η Ειρήνη του Νικηφόρου Α΄**, בלטינית: **Pax Nicephori**) הוא שמו הלטיני של הסכם שלום שתוכנן בשנת 803 בין קיסר האימפריה הביזנטית ניקפורוס הראשון לבין קרל הגדול, מלכה של האימפריה הפרנקית. ההסכם לא אושרר באותה שנה על ידי הצד הביזנטי. 
בסופו של דבר מחשיבים כחלק מהמונח "פקס ניקפורי" גם את המשא ומתן שהתנהל בשנים 815-802 והסכמים הנוספים שנחתמו על ידי הקיסרים של שתי האימפריות בין 815-811. בסיומם נציגי הקיסר הביזנטי הכירו בסמכותו של קרל הגדול במערב אירופה ושתי האימפריות קבעו את גבולותיהם בים האדריאטי.

### כשלון המשא ומתן ב-803

בחג המולד ( לפי לוח השנה הגרגוריאני , 25 בדצמבר 800, האפיפיור לאו השלישי הכתיר את מלך הפרנקים, קרל הגדול כ "קיסר הרומאים" (Imperator Romanorum) בבזיליקת פטרוס הקדוש ברומא. ב-803 הקיסר החדש ששלט המערב אירופה והקיסר הביזנטי (שנשא גם הוא תואר של קיסר רומאי) ששלט במזרח אירופה ובמזרח הקרוב ניסו להסדיר את מצב הגבולות השנויים במחלוקת בין שתי האימפריות באזור צפון הים האדריאטי - ונציה ודלמטיה. 
קרל, שהתחיל משא ומתן עוד עם הקיסרית אירנה הכין נוסח הסכם ראשון ושלח אותו לקונסטנטינופול. עם זאת, הקיסר הביזנטי החדש, ניקפורוס הראשון לא אישר את הטקסט, כפי שמעידים **ספרי השנים של ממלכת הפרנקים** ( Annales regni Francorum) וגם קרל עצמו בתעודה אחת. כתוצאה מכך , חוף הים של **קרואטיה הימית** או הדלמטי הסכים לקבל שלטון פרנקי מוגבל.

### המשך המשא ומתן בין 806-803

על אף סירובו של ניסקפורוס להכיר בתואר הקיסר של קרל הגדול, בהתחלת העשור הראשון של המאה התשיעית שתי האימפריות הגיעו להסכמים בנוגע לבעלות על שטחים בצפון הים האדריאטי - מחוזות ונציה והחוף הקרואטי. 
ההסכמים פעלו למעשה לטובת תושבי ונציה, אשר על פי ההסכם הועברו לחסות האימפריה הביזנטית: זו האחרונה, בפועל, לא יכלה לשלוט בהם, דבר שהוביל לעצמאותה של ונציה.

### מלחמה ושלום (814-806)

זמן קצר לאחר הסיכום על ההסכם העבירו הוונציאנים זמנית את נאמנותם לאימפריה הפרנקית, ופרצה מלחמה ימית בין שתי האימפריות, אשר פסקה זמנית באמצעות שביתת נשק ב-807-ו808
אחרי פלישה לדלמטיה של בנו של קרל ומלך איטליה, פיפין, עלה שוב המתח בין האימפריות היריבות. אולם אחרי מותו של פיפין
הסתיימה בתבוסת הביזנטים בשנת 810. ביולי 810 הצדדים חזרו לשולחן המשא ומתן. 
עם השליחים של קרל הגדול אל ניקפורוס נמנה אייגון, הרוזן מפורלי. 
 
המונח פקס ניקפורי מתיחס גם לשלב השני של הפעילות הדיפלומטית. רק הקיסר הביזנטי הבא 
מיכאל הראשון רנגאווס הכיר בתואר הקיסרי של קרל הגדול והאישרור להחלטה זו הגיע רק ארבע שנים מאוחר יותר, אחרי מותם של מיכאל וקרל הגדול, בימי הקיסר לאון החמישי "הארמני" והמלך לואי החסיד 
התווספו תיקונים שהיו לטובת האינטרסים של ונציה. 
הסכם השלום באאכן ב-812 אישר את השליטה הפרנקית בקרואטיה הימית, פרטי לערים ולאיים הביזנטיים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Historiarum ab inclinatione romanorum imperii Flavio Biondo -בזל 1531 עמ' 167
מקווי מים הם בתי הגידול האהובים על הדו-חיים בישראל. בתמונה מקווה מים ביער חדרה
ארץ ישראל היא אזור בעל אקלים צחיח יחסית לאזורים אחרים, בהם המגוון הביולוגי של הדו-חיים רב יותר. מקורות המים בארץ דלים באופן יחסי. מסיבה זו, חסרי הזנב, הזקוקים ללחות מתמדת ולשפע מים, אינם נמצאים בשפע באזור. לדו החיים ממשפחת הסלמנדריים החיים בארץ, הסלמנדרה הכתומה וטריטון הפסים, מהווה ישראל גבול תפוצתם הדרומי. בישראל ישנם 8 מיני דו-חיים.

בעייתם העיקרית של הדו-חיים החיים בישראל היא מצוקת המים. בשל תלותם בשלוליות חורף על מנת להתרבות עלולים חורפים יבשים ודלים במשקעים לגרום לירידה חדה בפעילות הרבייה. מצבן של אוכלוסיות הדו-חיים בארץ ישראל בתחילת המאה ה-20 היה טוב. התפתחות היישוב בארץ הביאה להפרחת השממה ובין היתר לפעולות אשר היטיבו עם אוכלוסיות הדו-חיים. בריכות מעשה ידי אדם שימשו את דו-החיים להתרבות, וכן תעלות בצדי כבישים ונתיבי רכבות. תעלות אלו התמלאו מים בחורף והביאו באופן ישר לגידול באוכלוסיית דו החיים בארץ. מצב זה נמשך עד סוף שנות ה-40, עת הוקמה מדינת ישראל.

שלוליות החורף (הנקראות לעיתים "בריכות חורף") היוו מאז ומתמיד מוקד להתרבות של יתושים, אולם אם התערבות האדם הייתה מעטה, מנעו חרקים ודו-חיים את התפשטות אוכלוסיות היתושים. כשהוקמה מדינת ישראל, הורה משרד הבריאות על ריסוס בריכות החורף בחומר חדש, DDT, שהשמיד את אוכלוסיות היתושים, אך גם את אוכלוסיות החרקים והדו-חיים. אלו האחרונות התאוששו מהפגיעה לאט, היות שהתחדשותן איטית יחסית, בעוד היתושים חזרו להתפשט במהרה. בסופו של דבר המטרה שלשמה רוססו בריכות החורף לא הושגה ואוכלוסיית הדו-חיים בארץ נפגעה קשות. בנוסף, תוכניות פיתוח, בנייה וחקלאות הביאו להרס בתי גידול של דו-חיים.

העגולשון שחור גחון, אשר נחשב כבר משך עשרות שנים (עד 2011) כמין נכחד, החפרית המצויה וטריטון הפסים נמצאים בסכנת הכחדה חמורה בישראל.

מיני הדו-חיים בארץ ישראל
------------------------

### סדרת בעלי זנב

* משפחת הסלמנדריים
	+ סלמנדרה מצויה (*Salamandra infraimmaculata*)
	+ טריטון הפסים (*Triturus vittatus*)

### סדרת חסרי זנב

* משפחת החפריתיים
	+ חפרית מצויה (*Pelobates syriacus*).
* משפחת האילניתיים
	+ אילנית מצויה (*Hyla savignyi*).
	+ אילנית ערבית (*Hyla felixarabica*)
* משפחת הצפרדעיים
	+ צפרדע נחלים (*Pelophylax bedriagae*).
* משפחת הקרפדיים
	+ קרפדה ירוקה (*Bufo viridis*).
* משפחת העגולשוניים
	+ עגולשון שחור-גחון (*Latonia nigriventer*).

* סלמנדרה מצויה (Salamandra infraimmaculata)סלמנדרה מצויה (*Salamandra infraimmaculata*)
* טריטון הפסים (Triturus vittatus)טריטון הפסים (*Triturus vittatus*)
* חפרית מצויה (Pelobates syriacus)חפרית מצויה (*Pelobates syriacus*)
* אילנית מצויה (Hyla savignyi)אילנית מצויה (*Hyla savignyi*)
* צפרדע נחלים (Pelophylax bedriagae)צפרדע נחלים (*Pelophylax bedriagae*)
* קרפדה ירוקה (Bufo viridis)קרפדה ירוקה (*Bufo viridis*)
* עגולשון שחור-גחון (Latonia nigriventer)עגולשון שחור-גחון (*Latonia nigriventer*)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דוחיים בישראל** בוויקישיתוף
* דו-חיים בישראל
* ראובן אורטל, חיים לדו-חיים
**ארפלור** (צרפתית: Harfleur) היא עיירה בחבל נורמנדי בצפון צרפת. בעיירה ממוקם נמל שהיה הנמל העיקרי בצפון מערב צרפת במשך שש מאות שנים, עד אשר נוסדה במאה ה-16 העיר לה הבר כ-5 קילומטרים במורד הזרם, כדי לנצל מעגנים הנוטים פחות להתמלא בסחופת. ארפלור ממוקמת כעת בקצה המזרחי של השטח העירוני של לה האבר.

גאוגרפיה
--------

ארפלור היא עיר של תעשייה קלה על שפך נהרות הסן והלזארד, כשישה קילומטרים מזרחית ללה הבר, בצומת הכבישים N282, D231 ו-D9015. בעיירה קיימת תחנת רכבת של ה-SNCF שבה עוצרת הרכבת המחברת בין פריז ללה הבר.

היסטוריה
--------

בתקופה הרומית העיר נקראה *קרקוטינום* (*Caracotinum*) והייתה הנמל העיקרי של הקלטים (עם גאלי עתיק ששכן בנורמנדי). דרך רומאית קישרה אותה עם טרואה.
מספר סרקופגים מתקופת השושלת המרובינגית התגלו למרגלות הר קאבר (Mont Cabert) הסמוך.

בימי הביניים, שם העיירה (*Herosfloth*, *Harofluet* or *Hareflot*) העיד על מוצאו הנורמני. הסיומת *fleur* מגיעה מנורדית עתיקה *Flöthe* ופירושה "שפך או זרוע של הים" והיא קשורה למילה פיורד. הפירוש המדויק של התחילית "har" אינו ידוע.

* ב-1202 הוענק כתב זכויות לעיר בידי ג'ון, מלך אנגליה
* ב-1281 הורחב הנמל
* בתחילת המאה ה-14 הוקמו אגודות סוחרים קטלוניות ופורטוגזיות
* בין 1341 ל-1361 הוקמו חומות העיר ואלו שוחזרו במאה החמש עשרה לאחר שנהרסו במלחמת מאה השנים.

הכנסייה ומספר בתי עץ
במשך שש מאות שנים, הייתה ארפלור עיר הנמל העיקרי של צפון מערב צרפת. בשנת 1415, היא נתפסה בידי הנרי החמישי, מלך אנגליה. המצור על ארפלר ארך כמה שבועות יותר מאשר הנרי החמישי ציפה - ומחלת הדיזנטריה הרגה חיילים, אבירים, ואצילים רבים כאשר חולים רבים נוספים נאלצו להישלח חזרה לאנגליה. חומות ההגנה של העיר נפגעו קשות על ידי המצור וכך גם רבים מן המבנים העיקריים של העיר. כדי לבסס את ניצחונו הנרי נאלץ להשאיר חלק משמעותי מצבאו כחיל מצב בעיר שזה עתה כבשו. בעוד שכוונותיו של הנרי לאחר תום המצור אינם ברורים, הרי שהצבא שהביא עמו היה גדול דיו כדי להתעמת עם צבאות הצרפתים בקרב פתוח ולא רק כדי להטיל מצור על עיר אחת. בעוזבו את ארפלור מצא הנרי את דרכו אל קאלה חסומה על ידי הצבא הצרפתי שהכריח לנוע אל פנים הארץ. הצרפתים חתכו את דרך האנגלים והתעמתו איתם בשדות הבוציים ליד אז'נקור ב-25 אוקטובר, 1415. קרב אז'נקור הסתיים בניצחון אנגלי מכריע.

ב-1435, תושבי המחוז, מונהגים בידי ז'ן דה גרושי התקוממו נגד האנגלים. מאה וארבעה מתושבי העיר פתחו את השערים עבור המורדים והאנגלים נאלצו לסגת מן העיר.

בין השנים 1445 ו-1449 האנגלים שוב תפסו את השליטה על העיר, אך היא שוחררה שוב ב-1450.
בשנת 1562, בזזו ההוגנוטים את ארפלור וכל הרשומות וכתבי הזכויות נעלמו. זכויות העיר שוחזרו על ידי שארל התשיעי, מלך צרפת ב-1568.

במאה השש עשרה, חשיבות הנמל החלה לדעוך, עם מילויו בסחופת ועם הקמת לה הבר כנמל מתחרה. ב-1887 נחפרה תעלת טנקרוויל (Tancarville) ואיפשרה גישה ימית לעיירה גם מנהר הסן וגם מלה הבר.

ערים תאומות
-----------

* בורקינה פאסובורקינה פאסו רולו, בורקינה פאסו
* גרמניהגרמניה בראמשה, גרמניה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארפלור** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ארפלור (בצרפתית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007552763505171
* BnF: cb152749274 (data)
* GND: 4609228-6
* LCCN: n81098915
* MusicBrainz: 535b9b0a-cf9a-40cf-9ba7-85ba5c45b681
* NKC: ge550262
* SUDOC: 029225973
* VIAF: 161794870
* WorldCat: lccn-n81098915

 |
**שניוני הפה** (שם מדעי: Deuterostomia **דאוטורוסטומיה**, מיוונית: Deutero - שני, stomia - פה) היא על-מערכה של בעלי חיים רב תאיים אמיתיים מהקבוצה בילטריה. קבוצה זו התפתחה בתור הקמבריון ומכילה בעיקר מינים ימיים, למעט המיתרניים מקבוצת בעלי ארבע רגליים שהחלו לעלות ליבשה.

טקסונומיה
---------

שניוני הפה נבדלים מקבוצת קדמוני הפה (Protostomia) בהתפתחות העוברית; בשניוני הפה הפתח הראשוני שנוצר בבלסטולה במהלך הפיכתה לגסטרולה יהפוך בהמשך לפי הטבעת בעוד שבקבוצת קדמוני הפה פתח זה יהפוך לפה; בעוד שבשניוני הפה הציטוקינזה (חלוקת התאים בעובר הצעיר) רדיאלית ואינה דטרמיניסטית, הציטוקינזה בקדמוני-הפה היא בדרך כלל ספירלית ודטרמיניסטית; כמו כן, אופן יצירת חלל הקרביים שונה - בשניוני-הפה חלל הקרביים מתפתח מכיסים בולטים פנימה מהקיר הדורסו-לטרלי של המעי הקדום, לעומת זאת בקדמוני-הפה חלל הקרביים מתפתח מנימים שצומחים מתוך המזודרם שאחר כך הופך לחלל פנימי (תהליך המכונה schizocoely).

הקבוצה כוללת חמש מערכות:

* מערכת מיתרניים (Chordata) - אליה משתייכים העופות, הזוחלים, הדגים, הדו-חיים והיונקים.
* מערכת מיתרני פה (Hemichordata) - אליה משתייכים גרפטוליטים ותולעי אצטרובל.
* מערכת קווצי עור (Echinodermata) - אליה משתייכים כוכבי ים, קיפודי ים, מלפפוני ים, נחשוני ים, חבצלות ים ועוד.
* מערכת תולעי חץ (Chaetognatha).
* מערכת קסנוטורבלידה (Xenoturbellida) כוללת סוג יחיד קסנוטורבלה.

תרשים זה מראה את ההבדלים ביצירת חללי הגוף בקדמוני-הפה ובשניוני-הפה. קבוצות אלו נבדלות בכמה מאפיינים של ההתפתחות העוברית המוקדמת: בשניוני-הפה החלוקות בבלסטולה נקראות "חלוקות רדיאליות" כי הן מתרחשות במקביל או בניצב לציר הקוטב העיקרי. בקדמוני הפה החלוקות נקראות "ספיראליות" כי מישורי החלוקה נמצאים באלכסונים ביחס לציר הקוטב המרכזי. במהלך יצירת הגסטרולה, הפה העוברי בקדמוני הפה נוצר ראשון מהבלסטופור בעוד שפי-הטבעת נוצר מאוחר יותר, בשניוני-הפה סדר הדברים הפוך, ומכאן שמם

מוצא
----

רוב בעלי החיים המורכבים יותר ממדוזה וצורבים אחרים מחולקים לשתי קבוצות, קדמוני-הפה ושניוני-הפה. המיתרניים (הכוללים את כל בעלי החוליות) הם שניוני-פה. סביר להניח כי המין *Kimberella* בן 555 מיליון שנה היה חבר בקבוצת קדומי-הפה. אם כן, פירוש הדבר כי שושלות קדומי-הפה ושניוני-הפה התפצלו זמן קצר לפני הופעת *Kimberella* - לפחות לפני 558 מיליון שנה, ולכן גם לפני תחילת הקמבריון לפני 542 מיליון שנה. מאובנים של המין *Ernietta Ediacaran*, שהופיע לפני כ-543–549 מיליון שנים, עשוי לייצג חיה מקבוצת שניוני-הפה.

מאובנים השייכים לקבוצה אחת גדולה של שניוני-הפה, קווצי-העור (שחבריה המודרניים כוללים כוכבי ים, קיפודי ים וחבצלות ים) היו נפוצים למדי מתחילת הקמבריון, לפני 542 מיליון שנה. ניתן לפרש מאובנים של המין *Rhabdotubus johanssoni* מאמצע הקמבריון כשייכים לקבוצת חצי-מיתרניים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שניוני הפה** בוויקישיתוף
* שניוני הפה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* שניוני הפה, באתר ITIS (באנגלית)

* שניוני הפה, באתר NCBI (באנגלית)

* שניוני הפה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)

* שניוני הפה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
**יוהאן אדם ריינקן** (בגרמנית: **Johann Adam Reincken** או Jan Adams Reinken;‏ 27 באפריל 1643 – 24 בנובמבר 1722) היה נגן עוגב ומלחין צפון-גרמני, שנודע באריכות ימיו, בהיקף סגנונו ובהשפעתו על נגני עוגב צעירים כמו יוהאן סבסטיאן באך.

ביוגרפיה
--------

ריינקן, יליד דפנטר, יצא בשנת 1654 ללמוד אצל היינריך שיידמן בכנסיית סנטה קתרינה (Katharinenkirche) בהמבורג. אחרי שלוש שנות לימודים ועוד שנת עבודה בדפנטר התמנה לעוזרו של שיידמן ואחרי מותו בשנת 1663, תפס את מקומו ובמשרתו זו נשאר כל חייו. בשנת 1705 ניסו כמה מזקני העדה למנות את יוהאן מאתזון כמחליף לריינקן, אך הוא לא איפשר את הדבר. שלא כרבים מנגני העוגב בזמנו, ריינקן מת כאדם עשיר.

יוהאן פורהאוט: "סצנה מוזיקלית ביתית" (האיש שליד הצ'מבלו הוא כמעט בוודאות ריינקן, משמאלו כנראה בוקסטהודה, מנגן בוויולה דה גמבה, מימינו, מתחת לצ'מבלו, כנראה יוהאן תיילה.
ריינקן הכיר היטב את בוקסטהודה - שניהם היו חברים ללימודים אצל שיידמן - וראיה לכך תמונת שמן של הצייר ההולנדי יוהנס פורהאוט משנת 1674, שבה הם נראים יחדיו בסצנה מוזיקלית ביתית.

הסברה היא, שלריינקן הייתה השפעה ניכרת על באך הצעיר. לפי האמור בדברי זיכרון לבאך (1751 - 1754), העיר ריינקן הישיש, אחרי ששמע את באך בן ה-35 מאלתר על הכוראל הלותרני "על נהרות בבל", "חשבתי שהאמנות הזאת גוועה ומתה, אבל אני רואה שהיא חיה בך." כיוון שהגדולה ביצירותיו של ריינקן למקלדת נכתבה על הכוראל הזה, הרי שבאך הפגין בכך כבוד כלפי אמנותו של ריינקן בסגנון הצפון גרמני של הפנטסיה הכוראלית.

ריינקן הלך לעולמו בשמת 1722 בהמבורג.

בשנת 2006 התגלתה החתימה המוקדמת ביותר של באך בויימאר, על גבי העתק של "על נהרות בבל" מאת ריינקן, שבאך הכין בשנת 1700 למורו באותם ימים בלינבורג, גאורג בהם.

רשימת יצירות
------------

* שתי פנטסיות כוראליות לעוגב: 'An Wasserflüssen Babylon*,* Was kann uns kommen an für Not
* ארבע טוקטות (סול מז'ור, סול מינור, לה מז'ור, סול מז'ור (מאת פרסקובלדי?)
* פוגה בסול מינור (אותנטיות מוטלת בספק)
* שמונה סוויטות לצ'מבלו
* שלושה קבצים של וריאציות לצ'מבלו
* שש סונאטות עם סוויטות לכלי מיתר ובסו קונטינואו "הורטוס מוזיקוס" (המבורג 1688)

עריכות
------

* ברייטקופף והרטל: מכלול יצירות לעוגב בעריכת פטר דירקסן, 2005
* ברייטקופף והרטל: יצירות מקלדת בעריכת קלאוס בקמן, 1980

לקריאה נוספת
------------

* גרפנתין, אולף, "ריינקן, יוהאן אדם" במילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים, בעריכת ס. סיידי וג'. טירל, לונדון, מקמילן 2001,

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוהאן אדם ריינקן** בוויקישיתוף

* יוהאן אדם ריינקן, באתר ספוטיפיי
* יוהאן אדם ריינקן, באתר AllMusic (באנגלית)
* יוהאן אדם ריינקן, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* יוהאן אדם ריינקן, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sojourn: Jan Adams Reincken, by Timothy A. Smith

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007284357705171
* BNE: XX1741996
* BnF: cb13898901k (data)
* CiNii: DA06003679
* GND: 11890874X
* ICCU: CFIV125249
* ISNI: 0000 0001 1810 0737
* LCCN: n83189425
* MusicBrainz: 02883ac7-fb37-426d-8d38-8c960ed3bebb
* NKC: jx20080227006
* NLP: a0000002561435
* NTA: 110803027
* SELIBR: 340873
* SUDOC: 157616304
* Trove: 1526989
* VIAF: 87522324
* WorldCat: viaf-61732893

 |
**מגאריקיון** (שם מדעי: ***Magericyon***) הוא סוג נכחד של יונק טורף, שחי באירופה של תקופת המיוקן לפני 10 עד 9 מיליון שנה מזמננו. יונק זה היה בעל דמיון לכלביים ולדוביים, אך השתייך למשפחה נפרדת - כלבי דב. המאובנים של טורף זה התגלו בספרד המודרנית ותוארו בשנת 2008. הסוג כולל שני מינים: *Magericyon anceps* ו-*Magericyon castellanus*.

מאפיינים
--------

טורף זה היה היפרקרניבור גדול מאוד באורך של 2.2 מטרים ומשקל של עד 200 קילוגרם. הוא היה בעל רגליים חזקות שצוידו בטפרים רחבים, אך לא התאימו לריצה מהירה, והיה בעל לסתות דומות ללסתות של זאב או שועל, אך היו חזקות בהרבה. השיניים הטוחנות שלו היו שטוחות והניבים היו רחבים וקצרים יחסית, אך מחודדים ומותאמים לניפוץ עצמות. טורף זה היה בעל עוצמת נשיכה חזקה משל צבועיים, בשל מבנה שרירי הלסת והצוואר החזקים.

השלד של יונק זה נחשף במהלך 1981 במדריד בספרד, והוא נחשב תחילה לממצא של אמפיקיון, טורף קרוב מאותה המשפחה. בהמשך העבירו אותו לסוג נפרד.

הטורף הקדום חי ביערות ושטחי המרעה העשבוניים של ספרד הקדומה שבאותו זמן קיימה עדרי פרסתנים כמו הקרנף אצרתריום, ההיפריון, החזיר *Microstonyx* והפילאי *Tetralophodon* וכן כמה מיני אנטילופות וג'ירפיים. במישורים אלה התקיימו גם טורפים כמו המכיירודוס ועוד שנחרבים, דוביים כמו האגריותריום והאינדרקטוס והצבוע הקדום פרוטיקטיתריום. מרבית טורפים אלה היו זריזים יותר מהמגאריקיון, ואולי הוא חטף להם את טרפם בהנחה שצדו בכמות גדולה יחסית לגופו. התחרות עם טורפים מוצלחים כמו השנחרבים עיצבה את יחסי הגומלין בין שתי הקבוצות והובילה לשגשוג הדדי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מגאריקיון** בוויקישיתוף
* מגאריקיון, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Bite of the Bear Dog באתר ה-סיינטיפיק אמריקן
**ג'ושוע רופוס רוזנברג** (באנגלית: **Joshua Rufus Rozenberg**, נולד ב-30 במאי 1950) הוא סופר, בעל טור, עיתונאי, עורך דין ופרשן רדיו וטלוויזיה יהודי בריטי. בעלה של הסופרת, העיתונאית ובעלת הטור מלאני פיליפס. ב-2012 בחר בו "הטיימס" הלונדוני, כאחד ממאה עורכי הדין המשפיעים ביותר בבריטניה, העיתונאי היחיד שנכנס לרשימה זו.

קורות חיים
----------

נולד בלונדון ב-1950, למשפחה יהודית. למד וסיים בבית ספר תיכון יוקרתי, "לאטימר" (Latymer Upper School), ברובע האמרסמית', שבמערב מרכז העיר ולאחר מכן סיים תואר ראשון ותואר במשפטים, באוניברסיטת אוקספורד. במרץ 1974, בן 24, נישא למלאני פיליפס, שהייתה חברתו במשך שנים. לזוג יש שני ילדים.

ב-1976 קיבל רישיון עריכת דין (סוליסיטור).

במשך עשרים וחמש שנים עבד ב-BBC, החל מ-1975 ועד 2000. בתקופה זו הפיק במשך מספר שנים, במסגרת ערוץ 4 של רדיו BBC הבריטי, תוכנית פוליטית - משפטית בשם "השבוע בווסטמינסטר" (*The Week in Westminster*) והחל מ-1984 הפיק והגיש תוכנית בשם *Law in Action*. במשך כחמש עשרה השנים האחרונות לעבודתו ב-BBC (בשנים 1985–2000) הוא שימש כתב משפטי, הן ברדיו והן בטלוויזיה של ה-BBC. מ-2000 עד ינואר 2009 היה העורך המשפטי של הדיילי טלגרף ובנוסף לכך גם בעל טור קבוע ב-*Evening Standard*. מאז 2010 הוא בעל טור שבועי קבוע בהגרדיאן וכן בעל טור דו שבועי קבוע ב-*The Law Society Gazette* וב-*Standpoint Magazine*. החל מ-2010 חזר לשדר ולהגיש ב-BBC את תוכניתו הוותיקה *Law in Action*.

פרסים ותוארי כבוד
-----------------

ב-1999 קיבל מאוניברסיטת הרטפורדשייר תואר דוקטור למשפטים לשם כבוד וב-2012 תואר דומה גם מאוניברסיטת טרנט בנוטינגהאם. קיבל מלשכת עורכי הדין הבריטית (*Bar council*), את פרס הכתיבה המשפטית, ארבע פעמים.

ספריו
-----

* Joshua Rozenberg (1987). *The Case For The Crown: Inside Story Of The Director Of Public Prosecutions*. Thorsons Publishing Group. ISBN 1853360112.
* Joshua Rozenberg (1995). *The Search for Justice*. Hodder & Stoughton. ISBN 0-340-62859-6.
* Joshua Rozenberg (1997). *Trial of Strength: The Battle Between Ministers and Judges over Who Makes the Law*. Richard Cohen. ISBN 9781860660948.
* Joshua Rozenberg (2004). *Privacy and the Press*. OUP Oxford. ISBN 0-19-925056-1.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ושוע רוזנברג** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של ג'ושוע רוזנברג
* רשימת מאמריו האחרונים עד כה, של ג'ושוע רוזנברג, באתר Journalisted
* ג'ושוע רוזנברג, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

הערות שוליים
------------

1. ↑  יולי 2012, באתר בית הספר למשפטים, אוניברסיטת טרנט בנוטינגהאם
2. ↑  המאמרים האחרונים של ג'ושוע רוזנברג בדיילי טלגרף
3. ↑  הטור של רוזנברג ב-*Evening Standard*
4. ↑  מאמרים אחרונים עד כה, של רוזנברג, בהגרדיאן
5. ↑  אחד הטורים האחרונים עד כה, של רוזנברג, ב-*The Law Society Gazette*
6. ↑  ביקורת על הספר, באתר London Review of Books
7. ↑  על הספר, באתר הוצאת אוניברסיטת אוקספורד

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007424233705171
* BnF: cb15021436m (data)
* ISNI: 0000 0001 0863 6095
* LCCN: n95086020
* NKC: mub2012717535
* NTA: 173435335
* SUDOC: 07808279X
* VIAF: 2749092
* WorldCat: lccn-n95086020

 |
**קרל רוסוב** (בצ'כית: **Karel Rusov**‏; 21 בנובמבר 1924 – 2013) היה איש צבא ופוליטיקאי צ'כוסלובקי. שימש כראש המטה הכללי של צבא צ'כוסלובקיה בין 1968–1979, וכחבר המועצה הפדרלית בין 1971–1990.

ביוגרפיה
--------

רוסוב נולד בהורני אוייזד ב-21 בנובמבר 1924. הוא למד בבית ספר למנהל עסקים לפני שב-1945 התגייס לצבא צ'כוסלובקיה. הוא למד באקדמיה הצבאית בהראניצה ובאקדמיה הצבאית פרונזה שבמוסקבה. הוא מילא תפקידים בכירים במטה הכללי ושימש כמפקד הדיוויזיה הממונעת ה-2. ב-1960 הוא מונע למפקד הארמייה ה-1. ב-19 באפריל 1968 הוא מונה לראש המטה הכללי.

זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד, בעקבות האביב של פראג, פלשו צבאות ברית ורשה לצ'כוסלובקיה, וכבשו אותה תוך יום אחד. הסובייטים החלו בתהליך "הנורמליזציה" שנועד להסדיר מחדש את היחסים בין צ'כוסלובקיה לברית המועצות. בפועל, היה זה שם מכובס שנועד לכסות על טיהורים מסיביים בצמרת הצבא והפוליטיקה הצ'כוסלובקית. רוסוב סומן כתומך נאמן של ברית המועצות, ולפיכך הפך לדמות חזקה ומשפיעה במפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית.

ב-1971 הוא הפך לחבר האספה הפדרלית. ב-26 בנובמבר 1979 הוא סיים את תפקידו כרמטכ"ל, ומונה לסגן שר ההגנה. ב-1989 הוא מונה לנספח צבאי בגרמניה המזרחית. בעקבות מהפכת הקטיפה שסיימה את השלטון הקומוניסטי בצ'כוסלובקיה, הוא עזב את הצבא.

קישורים חיצוניים
----------------

* קרל רוסוב באתר הצבא הצ'כי
* קרל רוסוב באתר valka

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 5821 0570
* NKC: jo2004259833
* VIAF: 84168503
* WorldCat (עם VIAF): 84168503

 |
**טום אלכסנדר רוטה** (בגרמנית: **Tom Alexander Rothe**; נולד ב-29 באוקטובר 2004 ברנדסבורג שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת בורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה.

קריירת מועדונים
---------------

רוטה גדל במחלקת הנוער של זנקט פאולי, ובשנת 2021 עבר למחלקת הנוער של בורוסיה דורטמונד. ב-16 באפריל 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 6-1 על וולפסבורג במסגרת המחזור ה-30 בבונדסליגה לעונת עונת 2021/2022 בבונדסליגה. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. ב-6 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשהחליף את רפאל גריירו בניצחון 3-0 על פ.צ. קופנהגן במסגרת שלב הבתים לעונת 2022/2023.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net

הערות שוליים
------------

1. ↑  Profi-Debüt gegen Wolfsburg: Das ist BVB-Youngster Tom Rothe באתר ruhrnachrichten,‏ 11 במרץ 2022 (בגרמנית)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"טום רוטה"**.
**כבודו** (ברוסית: **Ваша честь**) היא סדרת טלוויזיה רוסית בת 8 פרקים בכיכובו של אולג מנשיקוב, של רשת REN TV. הסדרה מהווה עיבוד רוסי לסדרת הטלוויזיה הישראלית בשם זה (2017–2019), שנוצרה על ידי רון ניניו ושלמה משיח. הסדרה הופקה עבור ספק שירותי הזרמת מדיה more.tv וערוץ REN TV הרוסי. פרק הבכורה שודר ב-2 בדצמבר 2021.

השופט בעל העקרונות ורב ההשפעה מיכאיל רומנוב, מגלה שבנו אנטון דרס רוכב אופנוע ונעלם מזירת הפשע. רומנוב מחליט ללא היסוס לקחת את בנו למשטרה: עליו להודות על חטאו ולהיענש. אבל מהר מאוד מתברר שרוכב האופנוע הוא בנו של אחד הפושעים המסוכנים בעיר, אותו שלח רומנוב אישית לכלא שנה קודם לכן. השופט מבין שהודאה בתאונה פירושה גזר דין מוות על בנו והוא מוכן לעשות הכל כדי להצילו.

תקציר עלילה
-----------

מיכאיל רומנוב הוא שופט בבית המשפט המחוזי בעיר בפרימוריה. רומנוב מפורסם בדבקותו בעקרונות ובחוסר השחיתות: החוק והצדק בשבילו הם מעל לכל. יום אחד הוא מגלה שבנו אנטון בבעיה. בלי לשאול, הוא לקח מכונית ופגע בה ברוכב אופנוע ולאחר מכן נמלט ממקום הפשע. רומנוב מחליט בלי להסס לקחת את בנו למשטרה: עליו להודות ולהיענש. אך עד מהרה מתברר כי רוכב האופנוע הוא דניאל ראזין, בנו של אחד מראשי הפשיעה המסוכנים ביותר בעיר, שהוא שלח אישית לכלא לפני שנה. רומנוב מבין שהודאה בתאונה פירושה לדון את אנטון למוות בטוח. האם השופט יצליח להציל את בנו ואילו קורבנות הוא מוכן להקריב לשם כך?

שחקנים ודמויות
--------------

* אולג מנשיקוב
* ולדיסלב מילר
* אלכסיי סרבריאקוב
* אולגה טומאיקינה
* דריה אורסוליאק
* רוסטיסלב ברשאואר

הפקה
----

הסדרה הוכרזה לראשונה על ידי more.tv בשנת 2020, כאשר בתחילת 2021 אולג מנשיקוב לוהק לגלם את התפקיד הראשי. הצילומים החלו באפריל 2021 ונמשכו עד סוף יוני 2021 ונערכו בעיר מוסקבה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של כבודו (ברוסית)

* "כבודו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "Ваша честь (2021)".
2. ↑  פרופיל, באתר vokrug.tv
3. ↑  Ваша честь. Тизер-трейлер (2021) more.tv
4. ↑
**פרנטישק באבור** (בצ'כית: **František Babor**) ו**מריה באבור** (בצ'כית: **Maria Baborová**) היו זוג איכרים צ'כים, שהוכרו כחסידי אומות העולם, על כך שסייעו להציל נערים יהודים שברחו מצעדות המוות.

הצלת יהודים בתקופת השואה
------------------------

הזוג באבור היו איכרים צ'כים, שהתגוררו בכפר הקטן וורטבו שבמחוז פלזן. בתקופת מלחמת העולם השנייה החרימו הגרמנים את כל הסוסים שהיו ברשותם, לכן פרנטישק החל לעבוד בבית חרושת עד שעות הערב המאוחרות בנוסף לעבודתו בשדה. באחד הימים פגש האיכר הצ'כי חבורה של חמישה צעירים יהודים, שנמלטו מצעדות המוות אל היער הסמוך. פרנטישק, שפגש בהם ביער, החליט להביאם לכפרו. בני הזוג באבור דאגו לשכן את הצעירים בבתי האיכרים בכפר. הם אספו אל ביתם את אחד הצעירים, שרגא ניצברג, שהיה כבן 19. פרנטישק ומריה נתנו לשרגא לישון במיטת בנם, שנפטר כחודשיים קודם לכן. לזוג הייתה גם בת, יארוסלבה, שהייתה בת גילו של שרגא. הם האכילו אותו, החליפו את בגדיו, דאגו לרחוץ אותו ואף גילחו את שיער גופו, שהיה מכוסה בכינים. בהדרגה סייעו לו להבריא פיזית ונפשית.

מריה נהגה לנעול את שרגא בביתם בשעה שהייתה יוצאת לדרוש בשלום חבריו שהוסתרו בבתים אחרים בכפר. היא אסרה עליו להסתובב בכפר, ואם הוא היה יוצא בקרבת הבית ומבחין בגרמנים, היא הורתה לו לרוץ ולהסתתר במחסן. פרנטישק לא הירשה לשרגא להצטרף אליו לעבודה בשדה, מאחר שטען שהוא סבל מספיק מהגרמנים ושעליו להתאושש ולהשתקם.

לקראת סוף המלחמה הסתובבו באזור קבוצות גדולות של חיילים גרמנים ולכן נהגו בני הזוג לתרגל איתו נוהל בריחה למקום מסתור בחורשה הסמוכה לכפר.

לאחר המלחמה
-----------

בסוף יוני 1945 הרגיש שרגא מספיק חזק כדי לעזוב. הוא הודיע למריה ולפרנטישק על כוונתו. הפרידה הייתה קשה. הם ציידו אותו באוכל כסף ובגדים והוא וחבר נוסף עזבו את הכפר וחזרו לפולין.

הקשר בין שרגא למשפחת באבור נשמר גם לאחר שעלה לישראל. בהמשך נותקו היחסים בין צ'כיה למדינת ישראל. לשרגא נודע שפרנטישק נפטר. מאוחר יותר נפטרה גם מריה.

הכרה והנצחה
-----------

ב-1989 פנה שרגא ליד ושם על מנת שיכירו בזוג באבור, שהצילו את חייו, כחסידי אומות העולם. שרגא ניהל חליפת מכתבים ממושכת מסוף 1989 ועד פברואר 1990, כשהוא מבקש לעשות הכל כדי שיכירו בהם: "הם הצילו את כולנו. בתוך ביתם בכפר קטן בצ'כיה. הסתכנו בחייהם. צריך להבין את התקופה ההיא, לו היו נתפסים, הם היו משלמים בחייהם ובחיי השכנים על מעשה זה". (מכתב 18.2.90). ב-15 במרץ 1990 הוכרו בני הזוג מריה ופרנטישק באבור כחסידי אומות העולם. הטקס התקיים בפראג ושמם נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם ירושלים.

לקריאה נוספת
------------

ניצברג, שרגא. **המספר ואני 99410**. תל אביב: הוצאת גוונים, 2012.(הספר בקטלוג ULI)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  The Righteous Among the Nations Database : Babor František & Baborová Maria, באתר "יד ושם" (באנגלית)
2. ↑  ניצברג, שרגא, **המספר ואני 99410.**, תל-אביב: גוונים, 2012, עמ' 661
3. ↑  ניצברג, שרגא, **המספר ואני 99410**, תל-אביב: גוונים, 2012
4. ↑  מכתב עדות מאת שרגא ניצברג ליד ושם, 7 בינואר 1990, תיק M.31.2/4571, ארכיון יד ושם
5. ↑  מכתב מאת שרגא ניצברג ליד ושם, 14 בדצמבר 1989, חדרה, תיק M.31.2/4571, ארכיון יד ושם
6. ↑  מכתב מאת שרגא ניצברג ליד ושם, 18 בפברואר 1991, תיק M.31.2/4571 ארכיון יד ושם

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"פרנטישק ומריה באבור"**.
תולעי תהומות מהמין תולעת צינור ענקית (*Riftia pachyptila*) מגדלות בגופן חיידקים העוזרים להן לחלץ חומרים מזינים.
**אנדוסימביוזה** (מיוונית: **endo** ("בתוך"), **sym** ("ביחד") ו־**biosis** ("חיים"); בעברית: **צַוְתָּאוּת תּוֹכִית**) היא צורת סימביוזה ובה יצור אחד מתקיים בתוך האחר.

באנדוסימביוזה, המין הראשון, החי בתוך חברו, קרוי "אורח". השני - מארחו, קרוי "פונדקאי". זוהי סימביוזה מסוג **הדדיות** שכן שני המינים מפיקים תועלת מן השיתוף. תאוריה זו פותחה בפירוט על ידי החוקרת לין מרגוליס והיא נועדה בעיקרה לצורך הסבר אבולוציוני.

אבולוציה באנדוסימביוזה
----------------------

התאוריה האנדוסימביוטית שהגתה מרגוליס, הסבירה את הופעתם של האברונים מיטוכונדריה וכלורופלסט בתאים אאוקריוטיים במהלך האבולוציה. מרגוליס טענה, כי מקורם של אברונים אלו בחיידקים קדומים מסוג בקטריה, אשר נבלעו על ידי חיידקים גדולים יותר מסוג ארכיאה, והמשיכו להתפתח בתוכם בסימביוזה הדדית.

בעבר הרחוק, בתקופה בה החלה הפוטוסינתזה להתפתח, היו כל התאים פרוקריוטים, חיידקים חסרי אברונים. סביר מאוד שחלק מהחיידקים האלו טרפו חיידקים קטנים מהם על ידי הכנסתם לתא ועיכולם בתוכו. חלק מהנטרפים היו בתקופה זו אותם תאים המקיימים פוטוסינתזה, מסלול יעיל להפקת מולקולות עתירות באנרגיה. התאוריה מסתמכת על ההנחה שלחלק מהתאים הפוטוסינתטיים הייתה הגנה מעיכול על ידי החיידקים הגדולים. כך קרה שחיידק בלע תא פוטוסינתטי וזה לא התעכל, ונשאר לחיות בתוך בולעו. כשהדבר קורה ייתכן שהתנאים בתא הפונדקאי מיטיבים עם האורח, ויש לו מזון בשפע וכן הגנה מפגעי הסביבה. כך ימשיך האורח בפוטוסינתזה ויצברו עודפים מתוצרי התהליך בהם הפונדקאי יכול להשתמש. בהמשך אבדו אט אט המאפיינים התאיים של האורח והוא הפך תלוי במארחו, התא הפך לאברון הכלורופלסט, האברון העיקרי לביצוע פוטוסינתזה בתאים איקריוטיים צמחיים. תהליך מקביל קרה עם המיטוכונדריון, שהיה בעבר תא פרוקריוטי המבצע נשימה אווירנית, עד שהחל לבצע אנדוסימביוזה עם הפונדקאי שבלע אותו, וכך הפך לאברון העיקרי לייצור אנרגיה בתאים איקריוטיים אנימליים.

כיום התיאוריה האנדוסימביוטית היא תיאוריה מקובלת על רוב עולם המדע. עדויות רבות תומכות בתיאוריה: לכלורופלסט ולמיטוכונדריה דנ"א מעגלי ערום, בדומה לדנ"א הבקטריאלי. הכלורפלסטים והמיטוכונדריה מתרבים באופן עצמאי בתאים. קרום התא הפנימי של המיטוכונדריה ושל הכלורופסט דומה בהרכבו לקרום הבקטריאלי. ישנו דמיון גנטי גדול בין הגנום המיטוכונדריאלי לחיידק הריקציה ***Rickettsiales*** (אנ'), ובין הדנ"א הכלורופלסטי לחיידק הציאנובקטריה ***Cyanobacteria***. הקרומים הכפולים של אברונים אלו מקורם בפאגוציטוזה הקדומה.

עדויות לאנדוסימביוזה מחזקות את התיאוריה שהגתה מרגוליס. תצפיות מראות מיני ריסניות הניזונות מאצות ומשמרות את הכלורופלסטים שלהן במשך שבועות אחדים באורגניזמים שלהם. הכלורופלסטים ממשיכים את פעולת הפוטוסינתזה לטובת הריסניות ואילו הריסניות מספקות לכלורופלסטים חומרי הזנה.

ראו גם
------

* גנום מיטוכונדריאלי
* פרוטיסט

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **אנדוסימביוזה** |

| יחסי גומלין בין אורגניזמים |
| --- |
| יחסי +/- | טריפה • טריפה תחרותית • טפילות • פרזיטואידיות • חקיינות בטסיאנית |  |
| יחסי -/- | תחרות |
| יחסי +/0 | קומנסליזם |
| יחסי -/0 | אללופתיה |
| יחסי +/+ | הדדיות (ניקוי הדדי) • אנדוסימביוזה • חקיינות מילריינית • זולתנות |
| אחר | חקיינות • סימביוזה • פונדקאי |