recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**יאנג די-פרטואן נגארה** (במלאית נקרא כ"(הוא) שהוא לורד"), הוא תואר של ראש המדינה, ושימש כתואר רשמי בתקופות שונות בסבה, סינגפור וברוניי, בלי להתבלבל עם ארבעת ראשיהם הלא-מונרכיים של מדינות מלזיות המכונות יאנג די-פרטואה נגרי, וגם לא המלך הראשי של מלזיה המכונה יאנג די-פרטואן אגונג.

סבה
---

ראש מדינת סבה היה ידוע פעם בשם יאנג די-פרטואן נגרה ומאוחר יותר נודע בשם יאנג די-פרטואה נגרי.

סינגפור
-------

בשנת 1959, לאחר תיקונים בחוקת סינגפור שהעניקה ממשל עצמי פנימי לסינגפור, החליף תפקידו החגיגי של "יאנג די-פרטואן נגארה" את המושל הקולוניאלי הבריטי סינגפור כנציג המלוכה הבריטית בסינגפור. אף על פי שלתואר הייתה משמעות מילולית של ראש מדינה, "יאנג די-פרטואן נגארה" היה חוקתית רק מנכ"ל "דה-יורה", שפעל כנציג סגן מלכות במקום המושל הכללי האופייני.

תחת הסדר מעבר, המושל האחרון של סינגפור, סר ויליאם גוד, שימש כ"נגה די-פרטואן נגארה הראשון" מ-3 ביוני 1959 עד 3 בדצמבר 1959. את מקומו ירש יוסוף בן אישק, שהושבע לתפקיד באותו יום בו אומצו דגל המדינה, סמל המדינה וההמנון הלאומי.

התואר נשמר כאשר סינגפור הפכה למדינה הארבע-עשרה של מלזיה בשנת 1963. נושא המשרה שימש אז כנציג סגנו של "יאנג די-פרטואן אגונג" ממלזיה.

ב-9 באוגוסט 1965 הופרדה סינגפור מהפדרציה והפכה למדינה עצמאית במסגרת חבר העמים. ב-22 בדצמבר אותה שנה תוקנה החוקה כדי להפוך את המדינה לרפובליקה, ולשנות את התואר לנשיא בתוקף רטרואקטיבי מיום העצמאות.

* סר ויליאם גוד – 3 ביוני 1959 עד 3 בדצמבר 1959 (בעבר מושל סינגפור משנת 1957)
* יוסוף בן אישק – 3 בדצמבר 1959 עד 9 באוגוסט 1965 (לאחר מכן נשיא סינגפור עד 1970)

ברוניי
------

בברוניי, הסולטן של ברוניי ידוע גם בשם "יאנג די-פרטואן נגארה ברוניי דרוסלאם".

התואר המלא של ראש המדינה וראש השלטון של ברוניי הוא "קבאווה דולי יאנג מהא מוליה (KDYMM) פדוקה סרי באגינדה סולטן ויאנג די-פרטואן נגארה ברוניי דרוסלאם".

ראו גם
------

* יאנג די-פרטואן אגונג

הערות שוליים
------------

1. ↑  גרנביל-אדג', פי. ג'יי. (1999). *הסבחאן: חייו ומותו של טון פואד סטפנס*. ISBN 978-983-40114-0-6.
2. ↑  *האיסטנה*, קיי. קיי. סיט, פיטר מיאלין, מהדורת טיימס 2000, עמוד 88.
3. ↑  The head of state in Singapore: An historical perspective in *Managing Political Change in Singapore: The Elected Presidency'*, Kevin Tan, Peng Er Lam, Routledge, 1997, page 9
4. ↑  "הנהלה - אוניברסיטת ברוניי דרוסלאם". אורכב מ-המקור ב-2016-09-15. נבדק ב-2016-03-04.
**חדשות הספורט** היא תוכנית ספורט מבית ערוץ הספורט, והמהדורה המרכזית של אירועי הספורט בארץ ובעולם, המשודרת בכל יום מימי השבוע להוציא יום שישי בערוצים: "5SPORT" ו"5PLUS".

שידורי התוכנית החלו בשנת 1998 בערוץ הספורט. הראשונים שהנחו את התוכנית היו מיכה פרידמן ויורם ארבל לסירוגין, ורק לאחר חצי שנה הם הוחלפו באלי אילדיס. אילדיס הנחה את המהדורה לבדו במשך שנה, ולאחר מכן הצטרפה להנחיית המהדורה מירי נבו, אותה הנחו ביחד או לחוד.

בשנת 2001 החל ערוץ הספורט לשדר מבזק ספורט בן חמש דקות בהנחייתם של לילך סונין, רוני בראון וציון נאנוס.
לאחר מספר שנים הופסק שידור מבזק זה עם. הארכת זמן המהדורה המרכזית.

עד שנת 2003 שודרה המהדורה בהנחייתם של אילדיס ונבו בשעה 18:30, ובשנה זו החלו שידוריו של ערוץ ספורט 5+ ובוצעו שינויים בלוח השידורים. לילך סונין הנחתה את מהדורת הערב ב-19:00 בספורט 5, ואילדיס ונבו הנחו את מהדורת הלילה. בשנת 2004, עם עזיבתה של סונין, החליפו אותה בהנחיית המהדורה של 19:00 רוני בראון, שרון פרי, רן מלובני, מורן ברק ודני ענבר, וכיום מנחות את התוכנית לסירוגין רותם ישראל, עידו גור ומאיה רונן.

בשנת 2009 נוספה מהדורה ביום שישי בערוץ 5+ לייב בהנחייתם של יורם ארבל ושרון פרי, שמסכמת את כל האירועים הבולטים של השבוע. שידורי המהדורה הופסקו לאחר כחצי שנה בשל רייטינג נמוך.

מבין פרשני המהדורה הנוכחיים ניתן למנות את שגיא כהן, אבי מלר, שלמה שרף, נדב יעקובי, רון קופמן ואלי סהר, אלי גוטמן, גור שלף, שי האוזמן, כתבי המהדורה הם מוטי פשכצקי, תומר לוי, הדר יעקובי, שירי אלג'ם, יגאל גולדשטיין, רועי כהן, עמרי מנהיים, מיכאל וינסנדט ואסף אקרמן.

העורך הראשי של המהדורה מאז מאי 2018 הוא אסף אבולעפיה.

פרסים ומועמדויות
----------------

| פרס | שנה | קטגוריה | מועמדות | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | 2017 | תוכנית ספורט | חדשות הספורט | **מועמדות** |
| 2020 | **מועמדות** |
| 2021 | **מועמדות** |
| 2022 | חדשות הספורט – עונה 24 | **מועמדות** |
| פרס מסך הזהב | 2003 | חדשות הספורט | **זכייה** |
| 2004 | **זכייה** |
מגדלי המים בבני עי"ש
**מגדלי המים בבני עי"ש** הם צמד מגדלי מים, בתחום היישוב בני עי"ש שהוקמו, בתקופת המנדט, על ידי הבריטים על מנת לספק מים למחנה צבאי ששכן בסמוך. המבנה הוגדר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ומיועד להכיל את מוזיאון היישוב.

ההיסטוריה של האתר
-----------------

עם תחילת מלחמת העולם השנייה החלו הבריטים לחזק את מערך הכוחות שלהם בארץ ולהרחיב ולבנות מחנות צבאיים. אחד המחנות שנבנו השתרע על השטח שנמצא כיום בין היישוב בני עי"ש ליישוב ביצרון. מחנה זה נבנה ב-1941 על ידי יחידה פולנית (שהייתה חלק מהצבא הבריטי) על גבעה שהתנשאה כ-70 מטר מעל פני הים בקרבת שדה התעופה חצור. בראש הגבעה, ברום של 85 מטר מעל פני הים, הוקמו 2 מגדלי מים שסיפקו מים למחנה. עם סיום המלחמה החלה בריטניה לצמצם את צבאה במזרח התיכון וסגרה בסיסים צבאיים וביניהם גם הבסיס בבני עי"ש עד פינוי כל הבסיסים עם סיום המנדט. עם התרחבות ההתיישבות באזור נהרסו, בהדרגה, מבני המחנה עד שנותרו רק שני המגדלים. המגדלים הוגדרו כאתר מורשת אך תקופה ארוכה הוזנחו עד החלטת המועצה המקומית לפתח פארק בסביבת המגדלים ולהקים במגדלים עצמם מוזיאון לתולדות היישוב.

תיאור המבנה
-----------

הבריטים השתמשו בדגם המגדלים בבני עי"ש במספר מחנות נוסף כמו בכפר טרומן ובגבעה 69. דגם זה מתאפיין בברכת בטון עגולה בנויה על קיר תמיכה.

* בריכת המים העגולה נבנתה מבטון יצוק, גובהה כ-3 מטר, קוטרה כ-6.3 מטר ועובי קירותיה כ-35 סנטימטר. נפח המים בה היה כ-150–180 מטר מעוקב.
* קיר התמיכה העגול נבנה מלבני סיליקט בגובה של כ-7 מטר, בקוטר של כ-4.4 מטר ובעובי של כ-22 סנטימטר.

החלל שבבסיס המגדל שימש למערכות המים לתחזוקת המגדלים והציוד. המגדלים הוזנו מבאר קרובה והם הזינו את המחנות בגרביטציה. על דופן המגדלים ניתן לראות מתקני ברזל שהחזיקו את צנורות המים. המגדלים עצמם נבנו על יסודות בטון שעובי חלקם החשוף הוא כמטר. בחזית מגדלי המים נראים בסיסים למשאבות מים שכנראה שימשו להזנת הבריכות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מגדלי המים** בוויקישיתוף
* ד"ר אבי ששון, סיפור מגדלי המים בבני עי"ש, באתר "שיח שדה" (כתב עת למקום סביבה ויהדות)
* מגדלי המים הבריטים (בני עי"ש), באתר "מפה"
* מגדלי המים במושב בני עי"ש, באתר "יוטיוב"

הערות שוליים
------------

1. ↑  הבריטים בנו 5 מגדלי מים אך רק 2 אלו נותרו
תוצאות ההצבעה לחזית העממית במהלך הבחירות לפרלמנט באוקטובר 2014
"**החזית העממית**" (באוקראינית: **Народний фронт**) היא מפלגה פוליטית באוקראינה שנוסדה על ידי ארסני יאצניוק.

המפלגה הוקמה בסוף מרץ 2014 על ידי ארסני יאצניוק. זאת לאחר שהמועצה הפוליטית של מפלגת האיחוד הכל-אוקראיני "מולדת" החליטה כי יוליה טימושנקו תעמוד בראש הרשימה המפלגתית בבחירות לפרלמנט ולא הוא ולכן הוא פרש מהמפלגה והקים עם תומכיו את החזית העממית. 

בבחירות שנערכו באוקטובר 2014 המפלגה קיבלה כ-22% מהקולות, דבר שנתן לה ייצוג של כ-81 נציגים במועצה העליונה (הפרלמנט האוקראיני). בבחירות ב-2019 לא התמודדה.

חברי מפלגה בשרות המדינה
-----------------------

אולכסנדר טורצ'ינוב — יושב ראש הראדה העליונה מה¯22 בפברואר עד 27 בנובמבר 2014, יו"ר המועצה לביטחון לאומי והגנה של אוקראינה מה-16 בדצמבר 2014. 

ארסני יאצניוק — ראש ממשלת אוקראינה מ-27 בפברואר 2014 ועד 14 באפריל 2016.

ויאצ'סלב קירילנקו — סגן ראש ממשלת אוקראינה לעניינים הומניטריים ושר התרבות מה-14 באפריל 2016

ארסן אבאקוב — שר הפנים של אוקראינה מה-27 בפברואר 2014

פאבל פטרנקו — שר המשפטים מאז 27 בפברואר 2014

אנדריי פרוביי — סגן יו"ר הראדה העליונה מה-4 בדצמבר 2014 ועד ה-14 באפריל 2016, יושב ראש הראדה העליונה מה¯14 באפריל 2016.

תוצאות בבחירות
--------------

| שנה | מספר קולות | אחוז קולות | מספר מושבים | שינוי | ראש הסיעה | חברה בקואליציה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | 3,485,191 | 22,16% | 83 מתוך 450 | Increase 75 | אולכסנדר טורצ'ינוב | כן |
| 2014 | — | 1,78% | 8 מתוך 458 | Increase 8 | — | כן |

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של החזית העממית
* החזית העממית, ברשת החברתית פייסבוק

* החזית העממית, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
הלוגו הישן של פרינגלסהלוגו הישן של פרינגלס
**פרינגלס** (באנגלית: **Pringles**) הוא מותג של קמח שפותח ויוצר על ידי פרוקטר אנד גמבל. בשנת 2012 נמכר המותג לחברת קלוגס.

היסטוריה
--------

פרינגלס
לפי מסמכי רישום הפטנט, החטיף הומצא על ידי אלכסנדר ליפה ממונטגומרי, אוהיו. את המכונה ששימשה לייצור המוני של החטיף פיתח סופר המדע הבדיוני ג'ין וולף.

פרינגלס נמכרו לראשונה בארצות הברית באוקטובר 1968. החטיף לא שווק בכל רחבי ארצות הברית עד אמצע שנות ה-70. תחילה נקרא Pringle's Newfangled Potato Chips אך השם קוצר לקראת הפצתו בכל רחבי המדינה. השם "פרינגלס" הוא שמה של שדרה בפיניטאון שבאוהיו והוא נבחר על ידי החברה מתוך ספר הטלפונים של סינסינטי, בזכות היותו קליט ונעים לאוזן[דרוש מקור].

בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 נמכרו גם חטיפי פרינגלס מקמח תירס, אולם מאז נמכרים תחת המותג חטיפי תפוחי אדמה בלבד.

שיווק
-----

חטיפי פרינגלס ידועים בשל אריזתם הייחודית - מכל גלילי העשוי קרטון עם ציפוי פנימי עשוי רדיד אלומיניום ומכסה פלסטיק המאפשר פתיחה וסגירה רב-פעמיות. אריזה זו הומצאה על ידי פרדריק (פרד) באור, כימאי וטכנאי אחסון מזון, שהועסק על ידי פרוקטר אנד גמבל במחקר ופיתוח ובבקרת איכות. בשוק ישנן אריזות בגדלים שונים, בין 23 ל-181 גרם. באור היה כה גאה באריזה עד שציווה כי לאחר מותו גופתו תישרף והאפר יוטמן במכל פרינגלס, וכך אכן נעשה.

בניגוד לחטיפי תפוחי אדמה אחרים המיוצרים מפיסות שלמות של תפוחי אדמה, פרינגלס מיוצרים מעיסה המבוססת על תפוחי אדמה טחונים ומיובשים, הנדחסת ומעוצבת באמצעות מכונה מתאימה. לכן בארצות הברית הם מכונים potato crisps ולא potato chips (אף שבשיח היומיומי מקובל להתייחס גם אליהם כ"צ'יפס"). הצ'יפס מיוצרים בגודל אחיד ובצורה אחידה - של מעין פרבולואיד היפרבולי, כך שניתן לאורזם בצפיפות זה על גבי זה במכל הגלילי, ואין צורך בשקית כמקובל בחטיפי תפוחי אדמה אחרים. החטיף מיוצר במספר רב של טעמים, ומדי פעם נמכרים גם טעמים מיוחדים במהדורות מוגבלות.

הלוגו של החטיף הוא ציור של גבר בעל שפם עבות ופוני מסורק עם שביל באמצע הידוע בשם "ג'וליוס פרינגלס". עד 2001 היו לדמות זו גבות, ועניבת הפרפר שלו הכילה את שם המוצר. מאותה שנה ועד לשנת 2020 לאיש לא היו גבות ושם המוצר הופיע תחתיו ולא על גבי העניבה. משנת 2020 יש לאיש גבות, ומשנת 2021 מופיע שוב שם המוצר על עניבתו.

החטיף נמכר ביותר מ-50 מדינות. בארצות הברית משווק תחת הסיסמה "Everything Pops with Pringles" ובמדינות אחרות תחת הסיסמה "Once you pop, you can't stop". השוק העיקרי של החטיף הוא השוק האירופאי, וסך מכירותיו השנתיות עלה על מיליארד דולר כבר בשנת 2001

ראו גם
------

תפוצ'יפס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרינגלס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פרינגלס (בשפות מרובות)
* פרינגלס, ברשת החברתית פייסבוק

* פרינגלס, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

הערות שוליים
------------

1. ↑  נוסח הפטנט באתר רשם הפטנטים של ארצות הברית
2. ↑  ממציא 'פרינגלס' מת, ונטמן באריזת החטיף, באתר ynet, 3 ביוני 2008
3. ↑  לתהליך ההכנה, ראו נוסח הפטנט לעיל
4. ↑  מחקר שוק של AC נילסן, 31 באוקטובר 2001
**דמוקרטיה היא חופש** (באיטלקית: **Democrazia è Libertà – La Margherita**) הייתה מפלגת מרכז באיטליה. המפלגה הורכבה בפברואר 2002 מכמה מפלגות קטנות יותר, על ידי קבוצות שונות כגון: נוצרים מהשמאל הפוליטי, אנשי מרכז, ליברלים, ואף פוליטיקאים סוציאליסטים וירוקים.

בשנת 2007 היא הייתה הבסיס להקמת המפלגה הדמוקרטית.

היסטוריה
--------

כבר בשנת 1996 עלו הרעיונות לאחד את מפלגות המרכז האיטלקיות לקראת הבחירות. בבחירות הפרלמנטריות באותה השנה, התמודדו רק שתי רשימות מרכז, שהורכבו ממספר רב של מפלגות. בשנים 1998-2000 החלו להישמע רעיונות דומים לאיחוד גם בצפון איטליה. מהלכי איחוד החלו להתקיים בשנת 2000 ומפלגת "דמוקרטיה היא חופש" הוקמה רשמית בשנת 2002. המפלגה אוחדה עם מפלגות נוספות בשנת 2007 על מנת ליצור את המפלגה הדמוקרטית.

אידאולוגיה
----------

המפלגה תמכה בחיזוקו של האיחוד האירופי, וזכתה לתמיכתם של קתולים רבים. בתוך המפלגה התקיימו פלגים רבים התומכים ברעיונות שונים: ליברליזם כלכלי, סוציאל-דמוקרטיה, תומכי איגודים מקצועיים ותומכי קידמה.

כוח פוליטי
----------

### בית הנבחרים של איטליה

מתוך 630 מושבים:

| שנה | מושבים |
| --- | --- |
| 2001 | 80 |
| 2006 | 90 |

### הסנאט של הרפובליקה

מתוך 315 מושבים:

| שנה | מושבים |
| --- | --- |
| 2001 | 43 |
| 2006 | 39 |

### הפרלמנט האירופי

מתוך 72 נציגים המוקצים לאיטליה:

| שנה | מושבים |
| --- | --- |
| 2004 | 7 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דמוקרטיה היא חופש** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דמוקרטיה היא חופש (באיטלקית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2005047445
* VIAF: 126878095
* WorldCat: lccn-n2005047445

 |
**לאוני אנטוניה בק** (בגרמנית: **Leonie Antonia Beckk**; נולדה ב-27 במאי 1997) היא שחיינית מים פתוחים גרמנייה, אלופת העולם (פוקואוקה 2023) ואלופת אירופה (רומא 2022) במשחה ל-10 ק"מ ואלופת העולם (פוקואוקה 2023) במשחה ל-5 ק"מ.

ביוגרפיה
--------

### 2017

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 היא סיימה במקום שמיני במשחה שליחים משולב 4x1.250 ק"מ, במקום 24 במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 1:01:26.4 שעות.

### 2018

#### סגנית אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה בלוך לומונד, סקוטלנד באוגוסט 2018 היא זכתה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 56:17.8 דקות, אחרי שרון ון רוונדאל מהולנד (56:01.0 דקות) ולפני רקלה ברוני מאיטליה (56:49.7 דקות) ובמשחה שליחים משולב 4x1.250 ק"מ ביחד עם שרה קלר, סירן מייסנר ופלוריאן ולברוק בתוצאה של 52:35.6 דקות, אחרי הולנד (52:35.0 דקות) ולפני צרפת (52:46.7 דקות).

### 2019

#### מדליית ארד באליפות עולם

באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 57:58.0 דקות, ביחד עם האנה מור מארצות הברית, אחרי אנה מרסלה קוניה מברזיל (57:56.0 דקות) ואורלי מולר מצרפת (57:57.0 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:54:51.0 שעות. נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:57:32.6 שעות.

### 2021

#### מקום חמישי במשחקים האולימפיים

באולימפיאדת טוקיו ב-4 באוגוסט 2021 היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:59:35.1 שעות, 2.6 שניות ממדליית ארד. 

### 2022

#### סגנית אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביוני 2022 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחים משולב 4x1.250 ק"מ ביחד עם ליה בוי, אוליבר קלמט ופלוריאן ולברוק ומדליית כסף במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:02:29.7 שעות, אחרי, שרון ון רוונדאל מהולנד (2:02:29.2 שעות) ולפני אנה מרסלה קוניה מברזיל (2:02:30.7 שעות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 57:56.2 דקות.

#### אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:01:13.4 שעות, לפני ז'ינברה טדוצ'י מאיטליה (2:01:15.2 שעות) ואנג'ליקה אנדרה מפורטוגל (2:01:16.4 שעות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 57:01.1 שעות ובמקום חמישי במשחה שליחים משולב. 

### 2023

#### אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה ביולי 2023 זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 59:31.7 דקות, לפני שרון ון רוונדאל מהולנד (59:32.7 דקות) ואנה מרסלה קוניה מברזיל (59:33.9 דקות) ובמשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:02:34.0 שעות, לפני צ'לסי גובקה מאוסטרליה (2:02:38.1 דקות) וקייטי גריימס מארצות הברית (2:02:42.3 דקות).

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של לאוני בק (בגרמנית)

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

* לאוני בק, ברשת החברתית פייסבוק
* לאוני בק, ברשת החברתית אינסטגרם
* לאוני בק, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* לאוני בק, באתר olympedia.org
* לאוני בק, באתר Swimrankings
* לאוני בק, באתר SwimSwam
סמל סרי לנקה
**נשיא סרי לנקה** הוא האדם העומד בראש מדינה זו.

עד 1972 עמד בראשה של סרי לנקה המושל הכללי, וחוקת סרי לנקה שנחקקה באותה שנה יצרה משרה זו. בשנים הראשונות היו לנשיא בעיקר סמכויות ותפקידים סמליים, ועיקר הכוח ניתן לראש ממשלת סרי לנקה. ב-1978 תוקנה החוקה, ושיטת הממשל בסרי לנקה, שהייתה מבוססת על המודל הבריטי, שונתה למודל דומה יותר לשיטה הנהוגה בצרפת. במהלך מערכת הבחירות של 1994 הבטיחה צ'נדריקה קומרטונגה כי תשיב את שיטת הממשל הישנה, אך בסופו של דבר השיטה לא השתנתה.

הנשיא נבחר בבחירות ישירות, והוא אינו שואב את כוחו מהפרלמנט. הוא עומד בראש הצבא והממשלה, והוא ממנה תחתיו את ראש הממשלה. בסמכותו של הנשיא גם לפזר את הפרלמנט. על אף הדמיון לשיטה הצרפתית, בפועל, נשיא סרי לנקה דומיננטי ממקבילו הצרפתי. באופן מסורתי, עוסק נשיא צרפת בעיקר במדיניות חוץ וביטחון. נשיא סרי לנקה, לעומתו, מעורב בכל תחומי הפעולה של ממשלתו, ובסמכותו אף להחזיק במשרד ממשלתי. כן נהנה הנשיא מחסינות. הדחת הנשיא בידי הפרלמנט טעונה רוב של שני שלישים מחבריו.

נשיאי סרי לנקה
--------------

| תחילת כהונה | הנשיא |
| --- | --- |
| 22 במאי 1972 | ויליאם גופאלאווה |
| 4 בפברואר 1978 | ג'וניוס ג'אייווארדנה |
| 2 בינואר 1989 | רנאסינגה פרמאדאסה |
| 2 במאי 1993 | דינגירי בנדה ויג'טונגה |
| 12 בנובמבר 1994 | צ'נדריקה קומרטונגה |
| 19 בנובמבר 2005 | מהינדה ראג'פקסה |
| 9 בינואר 2015 | מייטריפלה סיריסנה |
| 18 בנובמבר 2019 | גוטביה רג'פקסה |
| 14 ביולי 2022 | רניל ויקרמסינגה |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נשיא סרי לנקה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נשיא סרי לנקה
**נעם נדב** (נולד ב-1957) הוא מאייר של ספרי ילדים וספרי לימוד, קומיקסאי ותסריטאי סרטי אנימציה ישראלי.

ביוגרפיה
--------

נדב, יליד ירושלים, התקבל בתום שרותו הצבאי לבית הספר "בצלאל", וסיים בו 4 שנות לימוד במגמת הגרפיקה. 

משנת 1982 עד 1985 עבד כאנימטור בסטודיו של רוני אורן, ואחר כך החל לעבוד כעצמאי בתחום האיור והאנימציה. 

לאורך השנים אייר ספרי ילדים, ספרים למבוגרים, ספרי לימוד רבים, עיתונים וסרטי פרסומת. בין השאר נדב כתב וצייר סיפורי קומיקס בעיתון "חדשות", סדרת קומיקס בשיתוף עם קובי ניב בעיתון הילדים "כולנו", שתי סדרות קומיקס: "קשרי משפחה" ו"סיפורי ראשונים" במוסף "יעקב" של העיתון "מעריב" והסדרה "איש הפנדה" בשיתוף עם המחבר תמיר ראונר במגזין לילדים "עיניים", ספר ילדים של רוני גנור. כמו כן נדב הוא המאייר של הדמויות בפרסומות הישנות של "זמן התפוח" מטעם מועצת הפירות והוא גם היוצר של המותג של מוסף "קפטן אינטרנט", מדור המחשבים והאינטרנט בגרסה המקוונת של עיתון הארץ. סיפורי הקומיקס "איש הפנדה" שראונר כתב ונדב צייר ושהתפרסמו במשך 12 שנה ב"עיניים" הופיעו בשנת 2006 כספר "פנד, סיפורו של פנד האדום" בהוצאת כנרת זמורה ביתן. בשנת 2011 אייר נדב את 'שירי המגילה' של איציק מאנגר, שנדפסו במהדורה דו-לשונית שתרגם וערך ההיסטוריון דוד אסף (הוצאת חרגול ועם עובד).

בשנת 1992 זכה בפרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על שם בן-יצחק עבור איוריו לספר "ארנבת ארנבת מה את חושבת" מאת חיה שנהב (הוצאת שוקן 1990).

בשנת 2012 זכה נדב בתחרות לקריקטורה הומוריסטית ע"ש פרידל שטרן מטעם המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס. בשנת 2019 הוא פרסם ספר "המגפיים שהצילו את ירושלים".

כיום משמש נדב כמרצה בכיר במסלול לאנימציה במחלקה לאומנויות המסך ב"בצלאל".

חיים אישיים
-----------

נדב הוא בנו של ההיסטוריון מרדכי נדב ואחיו של יהונתן נדב, מו"ל הוצאת 'חרגול'. הוא מתגורר בירושלים.
נדב נשוי לשועא ואב לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נעם נדב** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נעם נדב
* דף ביוגרפיה באתר "דףדף"
* דב אלפון, כך נולד קפטן אינטרנט, באתר ynet, 4 באוקטובר 2004
* אתר למנויים בלבד עידו קינן, סמולטוק || יום הזיכרון: זוכרים מצוירים, באתר הארץ, 1 במאי 2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 275083
* NLI: 987007265864505171
* BnF: cb14631066j (data)
* GND: 1076686257
* ISNI: 0000 0000 6658 3780
* LCCN: n84043193
* NLP: a0000003264056
* NTA: 168607751
* SUDOC: 234638060
* VIAF: 56866677
* WorldCat: lccn-n84043193

 |
**הסנאט של הרפובליקה של פולין** (בפולנית: **Senat Rzeczypospolitej Polskiej**) הוא הבית העליון של הפרלמנט הפולני. בית זה, יחד עם הסיים הפולני מהווים את  הרשות המחוקקת של פולין.

הסנאט שוכן כיום במרכז העיר ורשה

מבנה ובחירות
------------

הסנאט הוא הבית העליון של הפרלמנט הפולני ומכהנים בו 100 סנאטורים שנבחרים בבחירות מחוזיות לארבע שנים, בכפוף לכהונתו של הסיים- אם הסיים מתפזר לפני מועד זה, מתפזר גם הסנאט. במידה וחבר סנאט חדל למלא את תפקידו, על נשיא פולין להורות לערוך בחירות חדשות למושב שהתפנה. לסנאט יכול להיבחר כל אזרח פולני שמלאו לו 30 שנים.

מרשל הסנאט נבחר בידי רוב מוחלט של חברי הסנאט בישיבה הראשונה שלאחר הבחירות. כיום מכהן בתפקיד תומאש גרודזצקי ממפלגת קואליציית האזרחים.

ועדות הסנאט
-----------

כיום, בסנאט יש את הוועדות הבאות:
וועדת התקציב והמימון הציבורי, ועדת הכלכלה והחדשנות הלאומית, ועדת התשתיות, ועדת התרבות והמדיה, ועדת המדע, החינוך והספורט, ועדת ההגנה הלאומית, ועדת שלטון החוק, וזכויות האדם, ועדת האתיקה, ועדת המשפחה והרווחה, הוועדה לחקלאות ופיתוח הכפר, ועדת הממשל המקומי ומינהלת המדינה, הוועדה לענייני הגירה וקשרים עם פולנים בחו"ל, הוועדה לענייני חוץ והאיחוד האירופי, הוועדה לאיכות הסביבה, הוועדה המחוקקת וועדת הבריאות.

היסטוריה
--------

ההיסטוריה של הסנאט הפולני מתחילה לפני כ-500 שנה, עת היה הסנאט מועצה של יועצי המלוכה. במערכת הפוליטית של תקופת ממלכת פולין והאיחוד הפולני-ליטאי, תפקד הסנאט כמועצה מלכותית ולא כבית מחוקקים עליון לסיים. הסנאט היה מורכב מחברים מהקבינט המלכותי ומחצר המלוכה, כמו-גם מוויוודים, מושלים ונציבים (אשר מונו כולם על ידי המלך), ומבישופים קתולים.

בתקופת הרפובליקה הפולנית השנייה נבחרו הסנאטורים בבחירות כלליות. במשאל עם שנערך ב-1946 תחת חסות השלטון הקומוניסטי, בוטל הסנאט בתקופת פולין הקומוניסטית שלאחר מלחמת העולם השנייה, והסיים נותר לבדו כבית המחוקקים הפולני. רק ב-1989 הוקם הסנאט מחדש, לאחר הסכם בין הקומוניסטים ותנועת "סולידריות".

הרכב הסנאט כיום
---------------

* מפלגת חוק וצדק 48
* מפלגת הקואליציה האזרחית 43
* מפלגת העם הפולנית 3
* מפלגת "השמאל" 3
* סנאטורים עצמאיים 3

סמכויות הסנאט
-------------

לסנאט שמורה הזכות לדחות או לתקן הצעות חוק שהועברו מהסיים, אך כל דחייה או תיקון ניתנים לביטול במידה וההצעה זכתה לרוב מוחלט בסיים. לסנאט יש גם הזכות להגיש הצעות חקיקה לסיים.
אישורו של הסנאט נדרש במינויים של גופים רבים בפולין, ביניהם: מבקר המדינה, נציב תלונות הציבור ועוד.
משאלי עם, תיקונים בחוקה ואשרור אמנות והסכמים בינלאומיים דורשים גם הם את אישורו של הסנאט. כמו כן לסנאט אחריות מיוחדת כלפי ה"פולוניה" - הפזורה הפולנית ברחבי העולם, והוא זה שאחראי על התקציבים המופנים לצורך כך.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הסנאט של פולין** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הסנאט של פולין (בפולנית)
* הסנאט של פולין, ברשת החברתית פייסבוק

* הסנאט של פולין, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* הסנאט של פולין, באתר פליקר
* האתר הרשמי של הסנאט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007306076805171
* GND: 83365-4
* LCCN: n92006828
* NKC: kn20041127001
* VIAF: 166942912
* WorldCat: lccn-n92006828

 |
חיילי כוח הייצוב ב-20 בדצמבר 1996.

**כוח הייצוב** (**Stabilization Force**; **SFOR**) היה כוח רב-לאומי של נאט"ו לשמירה על השלום שהוצב בבוסניה והרצגובינה לאחר מלחמת בוסניה. על אף שארגון נאט"ו עמד בראש הכוח, השתתפו בו גם חיילים ממדינות שאינן חברות נאט"ו.

משימה
-----

המשימה המוצהרת של כוח הייצוב הייתה "להרתיע עוינים, לייצב את השלום, לתרום לסביבה מאובטחת על ידי נוכחות צבאית מתמשכת באזורי האחריות, תמיכה באזורי מפתח כולל ארגונים אזרחיים, ולחתור לקראת שלום ארוך טווח, מבלי שיהיה צורך בכוחות נאט"ו בבוסניה והרצגובינה".

מבנה והיסטוריה
--------------

הכוח הוקם בעקבות החלטה 1088 של מועצת הביטחון של האו"ם ב-12 בדצמבר 1996. הוא היה גדול יותר מכוח היישום (IFOR) שנפרש בבוסניה והרצגובינה ב-20 בדצמבר 1995 למשך שנה אחת. כל אחד ממפקדי הכוח שירת שנה אחת בתפקיד: גנרל ויליאם וו. קראוץ', גנרל אריק שינסקי, גנרל מייג מונטגומרי, לוטננט גנרל רונלד אדמס, לוטננט גנרל מייקל דודסון, לוטננט גנרל ג'ון ב. סילבסטר, לוטננט גנרל ויליאם א. וורד, מייג'ור גנרל וירג'יל פאקט ובריגדיר גנרל סטיבן פ. שוק.

כמות החיילים הופחתה ל-12,000 עד סוף 2002, ולכ-7,000 עד סוף 2004. במהלך 2004 הוכרז על סגירת הכוח. 

הכוח הוחלף על ידי כוחות EUFOR Althea של האיחוד האירופי ב-2 בדצמבר 2004.

כוח הייצוב חולק לשלושה אזורי פעילות:

* מוסטר
* באניה לוקה
* טוזלה

כוח הייצוב פעל תחת הוראות פתיחה באש של כוח לאכיפת השלום, לא שמירת השלום. כך לדוגמה, אושר לו ב-1997 נטרול מתקני תחנת רדיו וטלוויזיה סרבית. במהלך השנים עצר הכוח 29 אנשים שהואשמו בפשעי מלחמה. עצורים אלה הועברו למשפט בבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר בהולנד.

חברי הכוח
---------

כוח הייצוב פעל תחת שם הקוד "מבצע משמר משותף" (Operation Joint Guard) בין התאריכים 21 בדצמבר 1996 - 18 ביוני 1998, ותחת שם הקוד Operation Joint Forge בין התאריכים 20 ביוני 1998 - 2 בדצמבר 2004. מדינות חברות נאט"ו שמהן הגיעו חיילים:

* בלגיה
* בולגריה
* קנדה
* צ'כיה
* דנמרק
* אסטוניה
* צרפת
* גרמניה
* הונגריה
* איסלנד
* איטליה
* לטביה
* ליטא
* הולנד
* נורווגיה
* פולין
* פורטוגל
* רומניה
* ספרד
* סלובקיה
* סלובניה
* טורקיה
* בריטניה
* ארצות הברית
* לוקסמבורג

מדינות שאינן חברות נאט"ו שמהן הגיעו חיילים:

* אלבניה
* אוסטרליה
* אוסטריה
* ארגנטינה
* פינלנד
* מצרים
* אירלנד
* מלזיה
* מרוקו
* ניו זילנד
* רוסיה
* שוודיה
* אוקראינה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כוח הייצוב** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של כוח הייצוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 10007798-5
* NKC: kn20010711390
* VIAF: 160833470
* WorldCat: viaf-160833470

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בגזע תרנגול. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו משי (פירושונים).

תרנגולת משי נקבה שחורה, ולידה אפרוח
תרנגולת משי לבנה
**תרנגול משי** הוא גזע תרנגול מבוית. המאפיין העיקרי של גזע המשי הוא ניצוי רך כשל פלומת אפרוח. רכות זו מזכירה רכות של בד משי, ומכאן שמו.

תרנגולת משי, באר שבע 23.12.22

היסטוריה
--------

התיעוד הכתוב המוקדם ביותר הידוע של תרנגול משי מגיע מכתביו של

אשר במהלך מסעותיו באסיה במאה ה-13 תיאר תרנגול פרוותי. אין בנמצא מידע מדויק על מקום מוצאו של גזע המשי, אך מספר כתובים מצביעים על סין העתיקה, דרום-מזרח אסיה, הודו ואף האי ג'אווה שבאינדונזיה. אוליסה אלדרובנדי, חוקר טבע איטלקי, כתב בשנת 1599 על תרנגול "הלבוש בפרווה המזכירה פרוות חתול שחור". הגזע יובא לאירופה ככל הנראה על ידי סוחרים שעברו בדרך המשי או בנתיבים ימיים, והוכר רשמית בצפון אמריקה בשנת 1874.

מראה
----

פרט לייחודיות הנוצות שלו, לתרנגול המשי מספר מאפיינים נוספים המייחדים אותו מיתר גזעי התרנגולים המבויתים: הצבע האופייני של העור ורקמות הבשר שלו הוא כחול-אפור כהה, תנוכי אוזניו כחולים, וכן יש לו חמש אצבעות בכל כף רגל, בעוד ליתר גזעי התרנגולים יש רק ארבע. תרנגול המשי נפוץ בצבעים שחור, לבן, חום-צהבהב (buff), אפור וכחול.
לעוף זה קיימת גם גרסת בנטם מוקטנת, שממדיה כשני שלישים מממדי הגזע המקורי.

מזג
---

תרנגולי המשי ידועים במזגם הרגוע, השלו והכנוע. לפיכך, המשי הוא אחד מגזעי התרנגולות המתאימים ביותר לגידול כחיית מחמד. במקרים מסוימים, תרנגולי משי אף לא יתנגדו לאדם שינסה להרימן. תרנגולות המשי ידועות כדוגרות מעולות וכאמהות נאמנות. בשל-כך, נהוג להשתמש בתרנגולות משי כאומנות לביצים מופרות ולאפרוחים של תרנגולות מגזעים אחרים. אפרוחים שגדלו בקרב אומנת מגזע משי נוטים להיות רגועים בבגרותם, ביחס לתרנגולים אחרים מאותו הגזע, וזאת משום שגדלו בקרבת אם רגועה ושקטה.

כשרות
-----

מאפייניו השונים של תרנגול המשי עוררו שאלה אם הוא עונה להגדרה של עוף כשר ואם מותר לאכלו ולאכול את ביציו. הנטייה בקרב פוסקי ההלכה היא להחמיר בשאלה זו, בעיקר מכיוון שכשרות עופות מבוססת על מסורת רציפה של אכילת העופות האלה, ואין מסורת רבת שנים לאכילת תרנגול משי.. על פי פסיקת הרב מחפוד עוף זה כשר.

משקלים ממוצעים
--------------

**תרנגול משי בגרסה רגילה**| זכר | 1.8 ק"ג |
| נקבה | 1.3 ק"ג |

**תרנגול משי בגרסת בנטם**| זכר | 1 ק"ג |
| נקבה | 900 גרם |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  פסק הלכה של הרב אשר וייס באתר תבונה.

| גזעי תרנגולים נפוצים בישראל |
| --- |
| במשקים תעשייתיים | ברוילר • לגהורן • הייליין • לוהמן • י.ס.א. בראון • קורניש • שייבר |
| במשקים ביתיים | אמראקונה • אורפינגטון • ברהמה • ברנבלדר • משי • סאסקס • סולטאן • פולני • פליימות' רוק • בראקל • פקין • קוצ'ין • רוד איילנד אדום • שבו • שחף כרונינגן • תרנגול קרב תאילנדי |
| ראו גם | ביצי חופש • בנטם • לול • תרנגולות כחיות מחמד |
**מפלגת העם השמרנית** (בדנית: **Det Konservative Folkeparti** או בראשי תיבות: **DKF**) היא מפלגה בדנמרק המחזיקה באידאולוגיות של ימין מתון.

היסטוריה
--------

המפלגה הוקמה בשנת 1916 כאיחוד בין מפלגת הימין, השמרנים החופשיים, וסיעה מתונה שפרשה ממפלגת ונסטרה. במהלך הכיבוש הגרמני בדנמרק במלחמת העולם השנייה, הייתה המפלגה חברה בקואליציית השלטון, אולם בעוד שחלק מחברי המפלגה אהדו את המשטר הנאצי, אחרים היו חברים במחתרת. מנהיג המפלגה, יוהאן כריסטמס מלר, אפילו נמלט לבריטניה ושידר את שידורי ה-BBC בשפה הדנית.

לאחר המלחמה, המפלגה השתתפה בכמה ממשלות, אולם רק ראש ממשלה דני אחד הגיע משורות המפלגה - פאול שליטר, שכיהן כראש הממשלה ברציפות במשך שלוש קדנציות בין 1982–1993. הוא התפטר מתפקידו בעקבות פרשת "התיק הטמילי".

בבחירות לפולקטינג ב-2019 זכתה המפלגה ב-12 מושבים. כמו כן, למפלגה ישנו מושב אחד בפרלמנט האירופי.

מפלגת העם השמרנית נחשבת למפלגה מתונה יחסית בתוך גוש מפלגות הימין בדנמרק. היא נחשבת לבת ברית הדוקה של מפלגת ונסטרה, אולם שיתפה פעולה בעבר גם עם מפלגות מהשמאל המתון.

להמפלגה פועלת באופן הדוק עם שני ארגונים: השמרנים הצעירים, אשר נחשב לארגון הנוער של המפלגה, והסטודנטים השמרנים אשר משמש כהתאגדות הסטודנטים של המפלגה. בפועל, שני הארגונים הם עצמאיים ואף ותיקים יותר ממפלגת העם השמרנית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מפלגת העם השמרנית** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מפלגת העם השמרנית (בדנית)
* מפלגת העם השמרנית, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
**עמוס נצר** (נולד ב-1955) הוא ראש מועצה אזורית זבולון.

ביוגרפיה
--------

נצר נולד ברמת יוחנן למשה נצר, מפקד הנח"ל שכיהן גם כראש מועצת זבולון בשנים 1982 עד 1997. סבתו דבורה נצר הייתה חברת כנסת, וסבו שרגא היה פעיל פוליטי. שיחק כשוער בנבחרת ישראל בכדורמים. את שירותו הצבאי עשה בחיל המודיעין והוא מחזיק בדרגת רב-סרן במילואים. נצר היה מרכז משק ומנהל כלכלי בקיבוץ רמת יוחנן, חבר בפורום ראשי המשק בישראל ובהנהלת כדור המים של המועצה. ב-2001 כיהן כמנכ"ל פלרם. בשנת 2009, לאחר התפטרותו של אייל הירדני, מונה למנכ"ל שמיר אופטיקה, בה כיהן כדירקטור חיצוני בשנים 2000 עד 2007. ב-2018 פרש מתפקידו והחליף אותו יגן משה.

נצר בעל תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול מהטכניון ותואר שני בהצטיינות במדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל אביב.

### קריירה פוליטית

באוקטובר 2018, התמודד בבחירות לראשות המועצה האזורית זבולון וניצח בסיבוב הראשון אך חסרו לו מספר מועט של קולות לרף 40 האחוזים הנדרשים. בנובמבר 2018, ניצח בסיבוב השני בבחירות מוניציפליות את איתמר שורקי ששימש כממלא מקום וסגן ראש המועצה היוצא דב ישורון.

### חיים אישיים

נצר נשוי ואב לארבעה. מתגורר ברמת יוחנן. נוסף לפעילותו הציבורית, הוא עוסק בייצור יין ויוגה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עמוס נצר** בוויקישיתוף
* ראש המועצה, באתר מועצה אזורית זבולון
* קרני עם-עד, עמוס נצר מרמת יוחנן נבחר לראשות מועצת זבולון, באתר mynet‏ קיבוץ, 14 בנובמבר 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  פלרם תעשיות (1990) בע"מ - דוח תקופתי לשנת 2010, עמוד 208
**גוראן פאנדב** (במקדונית: **Горан Пандев**; נולד ב-27 ביולי 1983 בסטרומיצה, מקדוניה הצפונית) הוא כדורגלן עבר מקדוני ושיאן ההופעות ומלך השערים בכל הזמנים בנבחרתו.

פאנדב עבר מהמועדון המקומי בלאשיקה למועדון העל האיטלקי אינטר מילאנו, והושאל לקבוצות ספציה ואנקונה. בשנת 2004, הוא עבר ללאציו והחל לשחק בסרייה א'. הוא החל את עונת 2005 בכיבוש השער היחיד במשחק הראשון ששיחק, והעניק ללאציו ניצחון על מסינה.

פאנדב היה המקדוני השני בלבד ששיחק בסרייה א'. דארקו פאנצ'ב היה הראשון, אחרי ששיחק תקופה קצרה באינטר בתחילת שנות ה-90.

התקשורת האנגלית פרסמה הודעות שונות לגבי התעניינות מוגברת של ארסנל בפאנדב, ופרסמה ראיון עמו בו טען שהוא שואף לעבור לשחק בקבוצה, אבל פאנדב טען מצידו שהפרסומים שקריים והוא אף שקל לתבוע מספר עיתונים אנגליים. "מעולם לא דיברתי עם העיתונאי הזה", אמר גוראן ב-7 באוקטובר, בערב המשחק בין מקדוניה הצפונית לאנגליה, במסגרת מוקדמות יורו 2008.

ב-4 בינואר 2010 חתם גוראן פאנדב באינטר בפעם השנייה עד 2014 והשתכר ב-3.5 מיליון יורו לשנה בנראזורי. הדבר קרה כשבוע לאחר שהשתחרר מלאציו. את הופעתו עשה ב-6 בינואר 2010 במשחקה של אינטר נגד קייבו בחוץ. את שער הבכורה שלו כבש ב-16 בינואר, כשאינטר התארחה בבארי וסיימה ב־2-2.
בדרבי של מילאנו, שהתרחש ב-24 בינואר 2010, זכה המקדוני לתשבחות רבות בגלל שכבש ובישל שער בניצחון 0–2 של אינטר.
ב-22 במאי באותה עונה זכה פאנדב עם אינטר בליגת האלופות והשלים טרבל היסטורי כשהוא הופך למקדוני הראשון שזכה בליגת האלופות. פאנדב פתח בהרכב הנראזורי והוחלף בדקה ה79 על ידי סאלי אלי-מונטארי.

ב-18 בדצמבר 2010, המקדוני כבש במסגרת גמר אליפות העולם לקבוצות. ב-15 במרץ 2011 כבש פאנדב את שערו הראשון במדי הנראזורי במסגרת ליגת האלופות, כשכבש שער חשוב ביותר נגד באיירן מינכן בדקה ה88' שהביא לאינטר את העלייה לרבע הגמר.

ב-1 בספטמבר 2014 חתם פאנדב בקבוצה הטורקית גלאטסראיי לשנתיים. ב-8 ביולי 2015 חתם בגנואה. ב-31 בינואר 2022 חתם בפארמה מהסרייה ב'.

ב-12 בנובמבר 2020 ניצחה נבחרת מקדוניה הצפונית 0–1 את נבחרת גאורגיה והעפילה לראשונה בתולדותיה לאליפות אירופה, יורו 2020. את השער לנבחרת כבש פאנדב. גם בתחרות עצמה כבש שער בכורה בתולדות הנבחרת בטורניר גדול כשבכש שער בהפסד נבחרתו 1–3 לאוסטריה. ב-21 ביוני, בסיום המשחק האחרון של מקדוניה הצפונית בטורניר נגד הולנד, פרש פאנדב מהמדים הלאומיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גוראן פאנדב** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  מערכת ONE, לראשונה בתולדותיה: מקדוניה הצפונית ביורו, באתר ONE, ‏12 בנובמבר 2020

| **נבחרת מקדוניה הצפונית – יורו 2020** |
| --- |
| 1 דימיטרייבסקי • 
2 בייטולאי • 
3 זייקוב • 
4 ריסטבסקי • 
5 אדמי • 
6 מוסליו • 
7 טריצ'קובסקי • 
8 אליוסקי • 
9 טרייקובסקי • 
10 פאנדב • 
11 חסאני • 
12 יאנקוב •
13 ס. ריסטובסקי • 
14 ולקובסקי •
15 קוסטדינוב •
16 ניקולוב •
17 בארדי •
18 סטויאנובסקי •
19 ולקוסקי •
20 ספירובסקי •
21 אלמאס •
22 שישקובסקי •
23 רדסקי •
24 אברמובסקי •
25 צ'ורלינוב •
26 מ. ריסטובסקי •
מאמן: אנגלובסקי | מקדוניה הצפוניתמקדוניה הצפונית |
"החולצות הירוקות", שנות ה-30. במרכז (מסומן ב-X): גמאל עבד אל נאצר.
**מפלגת מצרים הצעירה**, **מצר-אל פתאת** (בערבית: **حزب مصر الفتاة**) הייתה תנועה פוליטית מצרית שהוקמה על ידי אחמד חוסיין ב-1933, הפכה למפלגה ב-1936 ופורקה ב-1953. 
אחמד חוסיין היה אפנדי ממעמד בעלי הקרקעות הזוטרים, והוא פנה לבני המעמד הבינוני העירוני, לפועלים ולסטודנטים. חוסיין התחיל ב"תוכנית הגרוש" והקים את מפעל התרבושים. לאחר שזכה להכרה פנה לבסס את האידאולוגיה שלו. ב-1936 הפכה התנועה למפלגה רשמית. המפלגה דגלה בקו מצרי לאומי תקיף – שילוב של ערביות, מצריות, טריטוריאליות, עם שאיפות כלכליות וצבאיות, סיסמתו הייתה "אללה, מולדת ומלך", ומטרותיו: שחרור מהאימפריה הבריטית, חיזוק מעמד הפלאח, רפורמות אגרריות, חלוקת העושר במשק, תיעוש, שפה ערבית כלאומית). הלאומיות בה דגלו הייתה לאומיות פאן-ערבית.

הזרוע העיקרית של "מצרים הצעירה" הייתה תנועת "החולצות הירוקות", שכללה גדודי נוער, שמנו בשיאן בין 3,000 ל-5,000 חברים. במרץ 1938 הוצא ארגון "החולצות הירוקות" אל מחוץ לחוק.

בעקבות התחזקות האסלאם בסוף שנות ה-30, שינה חוסיין את שם המפלגה ל"מפלגה האסלאמית הפטריוטית" וגם טבע סיסמה חדשה – "אלוהים גדול והתהילה לאסלאם". אחרי מלחמת העולם השנייה, עם התחזקות הקומוניזם, שינה שוב את שם המפלגה ב-1949 ל"המפלגה הסוציאליסטית המצרית". בכל חילופי השמות נשארה התנועה בהרכבה המדויק – תנועה ריכוזית תקיפה עם מנהיג חזק, אשר נשען על יחידות צבאיות למחצה שנקראו "החולצות הירוקות".

מנהיג נוסף במפלגה היה פתחי רדואן. גמאל עבד אל נאצר, שהפך ברבות השנים למנהיג מצרים, היה מזוהה בצעירותו עם מצר-אל פתאת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מפלגת מצרים הצעירה** בוויקישיתוף
* מפלגת מצרים הצעירה, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  חגי ארליך, **המזרח התיכון בין מלחמות העולם**, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ד (1996), יחידה 9, עמ' 197–198.
2. 1 2  חגי ארליך, **המזרח התיכון בימינו**, מצרים - האחות הבכירה, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2003, עמ' 35-36, 69

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310365205171
* LCCN: n83040735
* VIAF: 127206645
* WorldCat: lccn-n83040735

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק ביחידה מובחרת בצה"ל לשעבר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו יחידת רימון.

**יחידת רימון** (נקראת גם **סיירת רימון**) הייתה יחידה מובחרת בצה"ל הכפופה לפיקוד הדרום, אשר פעלה לסירוגין משנת 1970 עד 2005 ותפקידה העיקרי היה לחימה בטרור הפלסטיני ברצועת עזה.

היסטוריה
--------

בשנת 1970 הטיל אלוף פיקוד הדרום, אריאל שרון, על סרן מאיר דגן, יוצא סיירת צנחנים ומפקד פלוגה באחד מגדודי החטיבה, להקים יחידה ללחימה בטרור ברצועת עזה. יחידה זו הייתה מודל מוקדם ליחידות המסתערבים (יחידת דובדבן וימ"ס) של היום וביצעה פעילות דומה. לימים העיד דגן כי לוחמי היחידה הוכשרו בירי מהיר באקדחים מסוגים שונים ואומנו להגיב מהר תחת אש. על חיילי היחידה הוטל לפעול בשטח הרצועה, בדגש על המרחבים האורבניים, יחד עם אנשי שב"כ, במטרה לאתר, לעצור ולחסל מחבלים. פעילות היחידה הייתה שנויה במחלוקת, על פי עדותו של דניאל עוקב. בשנת 1971 הוביל דגן את לוחמי היחידה במבצע "תעשייה", במהלכו התחזו הלוחמים לניצולי ספינת דיג טרופה שהגיעו מלבנון לרצועת עזה והצליחו להרוג את בכיר המחבלים ברצועת עזה באותה עת.

היחידה הועברה לחטיבה מרחבית הבקעה בזמן ארץ המרדפים בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 והמשיכה לפעול כמחלקת הסיור של החטיבה עד שנת 2005, אז הועברה לאחריות גדוד "נצח יהודה" (הנח"ל החרדי) ופעלה שם כמחלקת סיור.

בשנת 2010 הוקמה בפיקוד הדרום יחידה חדשה בשם "יחידת רימון", שנסגרה גם היא בשנת 2018 ולוחמיה שובצו והועברו ליחידות מגלן ודובדבן בחטיבת הקומנדו.

שם היחידה
---------

גרסה אחת למקור שמה של היחידה הוא באירוע בו מצאה היחידה מצבור של רימוני יד ששימשו את המחבלים. במקום לפוצץ אותם פיצוץ מבוקר או פשוט להחרימם, החליטו ביחידה למלכדם באמצעות קיצור פתיל ההשהייה של הרימונים מזמן של 5 שניות לשנייה אחת בלבד. כאשר המחבלים ניסו מאוחר יותר להשתמש ברימונים הללו כנגד כוחות צה"ל, רבים מהם התפוצצו להם בידיים. עם זאת, האלוף במיל' מאיר דגן, מקים היחידה ומפקדה, ציין כי הסיפור הוא רק מיתוס, והיחידה קרויה על שם עץ הרימון.

קישורים חיצוניים
----------------

* אביחי בקר, רימון נפל, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2002
* אביעד גליקמן, מאיר דגן נזכר בסיירת רימון: "הרגנו עשרות רבות", באתר ynet, 8 בנובמבר 2011
* שי לוי, ‏נוסטלגיה קרבית: הסיירות המובחרות של פעם, באתר ‏מאקו‏, 4 באפריל 2012
* שי לוי, ‏השאירו חותם ונעלמו: יחידות צה"ל שפורקו, באתר ‏מאקו‏, 26 בפברואר 2013
* אתר למנויים בלבד  רונן ברגמן, הזיקיות של מאיר, באתר "ידיעות אחרונות", 4 באפריל 2017

הערות שוליים
------------

1. ↑  יוסי מלמן, הקשר עם שרון התחיל בימי הקמת סיירת רימון, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2002
2. ↑  גור סלומון, ה-ע´ של המדינה, מקור ראשון, ‏ 25.05.2007, כפי שהועלה באתר פרש.
3. ↑  אביעד גליקמן, מאיר דגן נזכר בסיירת רימון: "הרגנו עשרות רבות", באתר ynet, 08 בנובמבר 2011
4. ↑  אתר למנויים בלבד אמיר אורן, המלחמה החשובה ביותר של מאיר דגן היא זו שנמנעה, באתר הארץ, 18 במרץ 2016.
5. ↑  ‏יחידת רימון באתר "יחידה".
6. ↑  אנשיל פפר, ערב ראש השנה, צה"ל פותח את סיירת רימון, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2011
**הילמר וקרלה** (בגרמנית: **Hilmar Wäckerle**;‏ 24 בנובמבר 1899 – 2 ביולי 1941) היה מפקד בוואפן-אס-אס בגרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. שימש בתור המפקד הראשון של מחנה הריכוז דכאו והודח לאחר חקירה שניהלו קארל וינטרסברגר ויוזף הרטינגר.

ביוגרפיה
--------

### שירות במלחמה

הוא היה בנו של נוטריונים ממינכן, וקרלה נשלח לבית הספר לקצינים של צבא בוואריה בגיל 14 על מנת להמשיך בקריירה הצבאית שלו. לאחר שסיים את שלוש שנות הכשרתו כצוער הוצב בגדוד חי"ר בוואריה באוגוסט 1917 ובשנה שלאחר מכן היה סמל בחזית המערבית. הוא נפצע קשה בספטמבר 1918 ולא הצליח לחזור לחזית לפני שביתת הנשק וככזה הסיכוי שלו לקידום ולהיות קצין אבד.

### מעורבות פוליטית

משלא הצליח להמשיך בצבא, וקרלה נרשם לאוניברסיטה הטכנית במינכן כדי ללמוד חקלאות. כמו חברו לכיתה היינריך הימלר, הוא הצטרף לפריקורפס אוברלנד האנטי-קומוניסטי והיה חבר מוקדם במפלגה הנאצית. הוא נכח במהלך הפוטש במרתף הבירה, כמו גם ניסיון ההתנקשות בינואר 1924 על פרנץ יוזף היינץ, ראש ממשלת הסאר שנוהל על ידי צרפת. לאחר סיום לימודיו, כשהוא בן 25, צמצם וקרלה את מעורבותו הישירה בפוליטיקה הנאצית והפך למנהל חוות בקר. הוא הצטרף מחדש למפלגה הנאצית בשנת 1925, אולם בעקבות ארגון מחדש שלה והוא השתתף בקביעות בעצרות מפלגה תוך שהוא מסייע בניסוח המדיניות החקלאית הנאצית. הוא גם נרשם לגדוד המתנדבים של האס אס שבסיסה היה בקמפטן.

### דכאו

בשנת 1933 הוא נבחר על ידי בעל בריתו הישן הימלר כמפקד מחנה הריכוז דכאו שאך זה הוקם. בהוראת הימלר הוא קבע כללים 'מיוחדים' להתמודדות עם אסירים, כללים שהנהיגו טרור כדרך חיים במחנה. היוזמות שלו כללו הוצאתם להורג של אסירים בגין 'כפירה אלימה' ו'הסתה לאי ציות' בגינו הואשם בפשע. הוא עזב את התפקיד כעבור כמה חודשים, כשתאודור אייקה תפס את מקומו.

### וואפן אס אס

הוא היה חבר מוקדם ביחידות שהפכו בהמשך ל-ואפן אס אס ולבסוף הגיע להיות קצין בקבוצה זו, ששירת בהולנד. הוא הוביל גדוד האס.אס שלו במהלך פריצת קו גרבה ההולנדי ונפצע תוך כדי. הוא שירת גם בשטחי ברית המועצות. את שירותו העביר עם דיוויזיית הפאנצר אס אס החמישית. הוא הגיע לדרגת שטנדרטנפיהרר עד שנהרג במבצע ליד לבוב בשנת 1941.

לאחר מותו של וקרלה עברה אלמנתו אלפרידה לגבר אחר במקום להתאבל על בעלה המת. בזעם על מעשיה, הימלר שלח את האיש למחנה ריכוז.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Tom Segev, *Soldiers of Evil*, Berkley Books, 1991, p. 64
2. 1 2  Segev, *Soldiers of Evil*, p. 65
3. ↑  Segev, *Soldiers of Evil*, p. 66
4. ↑  Segev, *Soldiers of Evil*, p. 67
5. ↑  Segev, *Soldiers of Evil*, pp. 67-68
6. 1 2  Segev, *Soldiers of Evil*, p. 68
7. ↑  Harold Marcuse, *Legacies of Dachau: The Uses and Abuses of a Concentration Camp, 1933-2001*, Cambridge University Press, 2001, p. 22
8. ↑  Charles W. Sydnor, *Soldiers of Destruction: The SS Death's Head Division, 1933-1945*, Princeton University Press, 1990, p. 9
9. ↑  Segev, *Soldiers of Evil*, p. 115
10. ↑  Terry Goldsworthy, *Valhalla's Warriors: A History of the Waffen-SS on the Eastern Front 1941-1945*, Dog Ear Publishing, 2010, p. 130
11. ↑  Segev, *Soldiers of Evil*, pp. 80-81

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 128646314
* ISNI: 0000 0000 4935 947X
* LCCN: n2009000159
* NTA: 314513442
* VIAF: 50285219
* WorldCat: lccn-n2009000159

 |
**החזית העממית של אסטוניה** היא מפלגה שהוקמה בשנת 1988 על ידי הפוליטיקאי האסטוני אדגר סוויסאר שבתחילה כינה אותה בשם הזמני "החזית העממית".

היסטוריה
--------

החזית העממית של אסטוניה הייתה בעלת כח גדול בתוך תנועת העצמאות האסטונית שהובילה לבסוף להקמת הרפובליקה של אסטוניה כמדינה עצמאית מברית המועצות. החזית העממית של אסטוניה הוכרזה בשנת 1988 בשידור חי בערוץ הטלוויזיה 'אסטוניה TV'. בהכרזה על הקמת המפלגה דובר על אידאולוגיית המפלגה, בין היתר תוך תמיכה בפרסטרויקה.

החזית העממית ארגנה סדרה של אירועים ופעולות עמוסים ומסוקרים, שהדגישו את הגאווה הלאומית של אסטוניה, בנוסף להסברה על ערכים דמוקרטיים. המפלגה הדפיסה בכמויות גדולות מודעות ועיתונים כדי להכניס את התנועה למודעות הציבור. החזית העממית של אסטוניה היוותה את אחד הגופים שקראו לעצמאות אסטונית מידי ברית המועצות.

יחד עם זאת, פורסמו לעיתים פרשיות שמעורב בהם מייסד המפלגה, אדגר סוויסאר מה שגרם גם להתגברות תנועות התנגדות לעצמאות.

החזית העממית פורקה בשנת 1993.

נציגים בפרלמנט
--------------

| בחירות | אחוזים | מושבים |
| --- | --- | --- |
| הבחירות הסובייטיות העליוניות 1990 |  | 43 |
| הבחירות הפרלמנטריות באסטוניה 1992 | 12.20 | 15 |

קישורים חיצוניים
----------------

* מאמר העצמאות האסוטנית
* מאמר לאומיות והמעבר לדמוקרטיה- החוויה הפוסט סובייטית
* "ברית המועצות מצטערת על העצמאות", מגזין טיים, 21 באוגוסט 1989.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n90629771
* VIAF: 7724149544619300490006
* WorldCat (עם VIAF): 7724149544619300490006

 |
**המפלגה הקומוניסטית של אוסטריה** (בגרמנית: **Kommunistische Partei Österreichs**, **KPÖ**) היא מפלגה קומוניסטית באוסטריה שהוקמה בשנת 1918.

המפלגה הוקמה בנובמבר 1918 בעקבות מהפכת אוקטובר ברוסיה. ב-12 בנובמבר 1918 המפלגה ניסתה לבצע הפיכה, אך בלי קבלת עזרה ממשית מרוסיה הסובייטית, ניסיון זה נכשל.

המפלגה השתתפה במערכות בחירות, אך נכשלה להשיג תמיכה ממשית. בשנת 1933 פעילות המפלגה נאסרה. אומנם לאחר דיכוי מרד של רפובליקנישר שוצבונד מספר חברי המפלגה גדל באופן משמועתי. בשנת 1939, בעקבות הסכם מולוטוב-ריבנטרופ, מספר חברי מפלגה ששהו בברית המועצות הוסגרו לשלטון הנאצי.

לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, שטח של אוסטריה היה תחת שלטון משותף של מדינות המנצחות, לרבות ברית המועצות. ממשלת אוסטריה הראשונה כללה מספר שרים חברי המפלגה והיא קיבלה לידיה תפקיד של סגן-קנצלר. לקראת בחירות שנערכו בשנת 1945 ראשי המפלגה הבטיחו לראשי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות לזכות כ-30% מהקולות, אך מעשית זכו ב-5.4% בלבד וקיבלו 4 מקומות בפרלמנט (מ-165). בשנת 1959 המפלגה זכתה ב-3.3% מהקולות ולא עברה אחוז החסימה. מאז היא לא הצליחה לקבל ייצוג ברמה ארצית. מספר חברי המפלגה ירד בהדרגה מ-150 אלף מייד לאחר מלחמת העולם השנייה לכ-35 אלף במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20.

לאחר סיום קיום של גרמניה המזרחית, התברר שחברה Novum הייתה צינור להעברת סכומים משמעותיים למפלגה הקומוניסטית האוסטרית. גרמניה, כיורשת של גרמניה המזרחית פעלה בסדרת משפטים נגד חברת Novum ופיני שטיינדלינג. בסופו של דבר המפלגה חויבה להחזיר לגרמניה 250 מיליון יורו. כתוצאה מכך היה צורך לפטר עובדי המפלגה ולסגור את העיתון Volksstimme.

בתחילת המאה ה-21 המפלגה זכתה במספר הצלחות ברמה אזורית. בבחירות 2005 בשטיריה היא זכתה ב-20.75% מהקולות. זו הייתה הפעם הראשונה שמפלגה זכתה בייצוג בשלטון המקומי משנת 1970. ברמה ארצית המפלגה לא מצליחה להשיג תמיכה של ממש - בבחירות שנערכו בשנת 2019 היא זכתה ב-0.7% מהקולות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המפלגה הקומוניסטית של אוסטריה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של המפלגה הקומוניסטית של אוסטריה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007583112805171
* BnF: cb121239069 (data)
* GND: 6012-4
* ISNI: 0000 0001 1087 8325
* LCCN: n50062248
* NKC: kn20031112005
* SUDOC: 029134528
* VIAF: 7515156012418249700001
* WorldCat: lccn-n50062248

 |
**הרברט מסריק** (בצ'כית: **Herbert Masaryk**;‏ 1 במאי 1880 – 15 במרץ 1915) היה צייר פוסט-אימפרסיוניסטי צ'כי; בנו של המייסד והנשיא לעתיד של צ'כוסלובקיה, טומאש מסריק, ואשתו ילידת אמריקה, שרלוט גאריג.

ביוגרפיה
--------

לאחר שהפגין כישרון מוקדם לציור, הוא למד בפראג, פירנצה (1900-1901) ואנטוורפן (1901-1902), אך נותר במידה רבה אוטודידקט. הוא הושפע מהאימפרסיוניזם, האקספרסיוניזם, הזסציון הווינאי ואחרים. עבודתו מורכבת בעיקר מדיוקנאות ונופים.

הוא היה שחקן הוקי טוב בצעירותו, ושיחק ב-HC Slavia Praha ב-1900 - 1901, במהלך עונתו הראשונה. ב-2013 נקרא גביע הוקי על שם אביו, שסיפק והעניק את הגביע הלאומי הראשון ב-1924.

בשנת 1905 הוא התיידד טוב עם הצייר אנטונין סלביצ'ק והתגורר עם משפחתו בקמניצ'קי. לאחר התאבדותו של סלביצ'ק ב-1910, נשא מסריק לאישה את אלמנתו, בוהמילה, ואימץ את ילדיו.

הוא מת מטיפוס; ככל הנראה נדבק בעת שעבד עם פליטי מלחמה מגליציה.

בשנת 1993 אורגנה לזכרו רטרוספקטיבה גדולה, האירוע נפתח על ידי הנשיא ואצלב האוול ושתי בנותיו של מסריק, ומשך יותר מ-50,000 מבקרים.

מתוך כ-300 ציוריו, כמעט 100 אינם ידועים. רבים מאלה אבדו כנראה מיד לאחר מותו כאשר אחותו, אליס, נעצרה על ידי ממשלת אוסטריה ורכושה נתפס במאמץ לגלות כתבים פוליטיים חבויים על ידי אביהם.

גלריה
-----

* קצירקציר
* גן פורחגן פורח
* עציצים בחלוןעציצים בחלון
* בית חווהבית חווה
* הפסנתרהפסנתר
* שערשער

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרברט מסריק** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Libor Vykoupil, "Ecce Homo - Herbert Masaryk" [1] Český rozhlas Brno
2. ↑  Josef Tomeš, *Český biografický slovník XX. století : II. díl : K-P* Litomyšl, 1999
3. ↑  TG Masaryk Cup @ EuroHockey.
4. ↑  Petr Wittlich and Eva Kosáková, Herbert Masaryk : život a dílo : (1880-1915) (exhibition catalog), Tvorba, 1993

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1020476559
* ISNI: 0000 0000 6708 4385
* LCCN: no2006085589
* NKC: jn20000401745
* RKD: 130895
* ULAN: 500202584
* VIAF: 71150216
* WorldCat: lccn-no2006085589

 |
**מפלגת ההגנה הלאומית** (בערבית: **حزب الدفاع الوطني**, חִזְב א-דִפָע אל-וַטַנִי) הייתה מפלגה לאומית בציבור הפלסטיני בתקופת המנדט בין השנים 1944-1934. המפלגה נוסדה על ידי משפחת נאשאשיבי וערבים נוצרים כהתארגנות הזרם האופוזיציוני ("המעארדיון") לזה של המפלגה הערבית הפלסטינית ("החוסיינים" או "המג'ליסיון").

היסטוריה
--------

ועידת היסוד של המפלגה התכנסה ביפו ב-2 בדצמבר 1934. נכחו בה כאלף איש ונבחר בה ועד מרכזי ובו 12 חברים, שלושה מהם נוצרים, שייצגו את מרכזי הכוח של האופוזיציה: נשיא המפלגה היה ראש עיריית ירושלים המודח, ראע'ב נשאשיבי; סגן הנשיא היה סגן ראש-עיריית ירושלים, יעקוב פרג' (נוצרי). עם שאר חברי הוועד המרכזי נמנו בעיקר בכירים בשלטון המקומי: מוע'נם אליאס מוע'נם (פרוטסטנטי) וחסן צדקי אל-דג'אני - מזכירים; נמר אל-נאבלוסי - גזבר; עבד אל-רחמאן אל-תאג'י, חבר המועצה המוסלמית העליונה; עאצם אל-סעיד, ראש עיריית יפו; סולימאן עבד אל-רזאק טוקאן, ראש עיריית שכם; מוסטפא אל-ח'ירי, ראש עיריית רמלה, עאדל אל-שוא, סגן ראש עיריית עזה; עיסא אל-עיסא (נוצרי), בעליו של העיתון פלסטין; ועומר אל-ביטאר.

המפלגה הציבה את שלמות ארץ-ישראל בראש האידאולוגיה שלה, כשטח אחיד ובעל ייחוד שצריך להמצא בשלטון ערבי עצמאי. זאת בניגוד בולט לתפיסות הפאן-ערביות של מפלגת אל-איסתקלאל והמפלגה הערבית הפלסטינית. המפלגה הייתה המתונה ביותר בגישתה ליישוב מבין המפלגות הערביות. ב-1936 יוצגה המפלגה בוועד הערבי העליון שהנהיג את המרד הערבי הגדול ותמכה בשביתה הגדולה.
במהלך חודשי השביתה והמרד ב-1936, איבדה המפלגה הרבה ממעמדה, אל מול כוחם העולה של החוסיינים.
ברבות מעשי האלימות כנגד בריטים ויהודים יצא יו"ר המפלגה, ראע'ב נשאשיבי, חוצץ כנגד ההנהגה החוסיינית. עקב כך פרצו בשנים 1937–1938 סדרת אירועים אלימים שהגיעו בשיאם למאבק דמים של טרור ורצח בין מחנות החוסיינים והנאנשאשיבים ולפרישת המפלגה מן הוועד.

גם יחסה של המפלגה אל שלטונות המנדט היה מתון וראשיה ניסו למצוא דרכי פשרה עמו. כך למשל הייתה מפלגה זו היחידה שהודיעה על קבלת מדיניות הספר הלבן (1939), בניגוד לדעת הזרם הפלסטיני המרכזי, שראה גם בעלייה היהודית המוגבלת שהותרה במסגרת מדיניות זו סימן לגישה בריטית פרו-ציונית.

מצע המפלגה כלל להלכה את הסעיפים:

> 
> א) מאמץ להשגת עצמאות מוחלטת לפלסטין, שתבטיח את הריבונות הערבית.  
> 
> ב) אי-הכרה בהתחייבויות בינלאומיות כלשהן העלולות להביא לידי פיקוח זר או השפעה חיצונית או מצב מדיני או אדמיניסטרטיבי הפוגע בעצמאות הארץ.
> 
> 
> 
> 

המפלגה חדלה להתקיים למעשה במהלך מלחמת העולם השנייה.
במאי 1944 חזרה המפלגה לזירה הפוליטית, בהנהגת נשיאה ראע'ב אל-נשאשיבי. היא ערכה מספר כינוסים ופרסמה גילויי דעת בעיתונות, אך לא הצליחה להתגבש
שוב ככוח כלל-ארצי, ורוב פעילותה התמקד במסגרות מקומיות.

לקריאה נוספת
------------

* יעקב שמעוני, **ערביי ארץ ישראל**, תל אביב תש"ז, עמודים 290, 293, 338, 346

הערות שוליים
------------

1. ↑  יהושע פורת, **ממהומות למרידה: התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1939-1929**, עמ' 87, הערה 131.
2. ↑  יהושע פורת, **ממהומות למרידה**, עמ' 259.
3. ↑  יעקב שמעוני, **ערבי ארץ ישראל**, עמ' 293, הערה 28 (על פי עיסא אל-ספרי, **פלסטין אל-ערביה בין אל-אנתדאב ואל-צהיוניה**, עמ' 245-244).
4. ↑  חגי ארליך, **המזרח התיכון בין מלחמות העולם**, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ה, עמ' 177.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 310742968
* WorldCat: viaf-310742968

 |