recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פירוש נוסף ערך זה עוסק במדינה בוונצואלה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו אמזונאס (פירושונים).

**אמסונאס** (בספרדית: **Amazonas**) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת בדרום ונצואלה, גובלת באפורה בצפון, בבוליבר בצפון ובמזרח, בברזיל במזרח ובדרום ובקולומביה במערב.

המדינה משתרעת על שטח של 177,617 קילומטרים רבועים, והיא המדינה השנייה בגודלה מבחינת שטח, אחרי בוליבר. במדינה מתגוררים 146,480 תושבים (נכון ל-2011), מה שהופך אותה למדינה הכי פחות מאוכלסת בוונצואלה (לא כולל הדפנדנסיות הפדרליות של ונצואלה). בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא פוארטו אייקוצ'ו.

מקור השם
--------

המדינה נקראת על שם נהר האמזונאס (אמסונאס היא ההגייה הספרדית של השם). נהר האמזונאס עצמו אמנם לא עובר במדינה, אך נהר ריו נגרו, יובל של האמזונאס, כן עובר באמסונאס.

היסטוריה
--------

עם הקמתה של ונצואלה האזור היה חלק מפרובינציית גואיאנה (שמרכזה היה במדינת בוליבר של היום).

ב-1864 ונצואלה הפכה למדינה פדרלית ובשטחי המדינה של היום נוצרה הטריטוריה הפדרלית אמסונאס. ב-1881, בתקופת הנשיא אנטוניו גוסמאן בלנקו, הוחלט לפרק את הטריטוריה לשתי טריטוריות: טריטוריית אמסונאס וטריטוריית אלטו אורינוקו. ב-1893 הוחלט לאחד מחדש את שתי הטריטוריות לטריטוריית אמסונאס שבירתה הייתה סן פרננדו דה אטבפו. ב-1928, בתקופת הנשיא חואן ויסנטה גומס, הוחלט להעביר את בירת הטריטוריה לפוארטו אייקוצ'ו.

ב-1992 הטריטוריה קיבלה מעמד של מדינה.

כלכלה
-----

כלכלת אמסונאס היא נחשלת למדי. הכלכלה המקומית מבססת בעיקר על חקלאות וגידול מקנה אשר תוצריהם לא מיוצאים אל מחוץ לאמסונאס. יש תיירות אקולוגית באזור, אך אין במדינה תשתיות שיאפשרו לנצל את מלוא הפוטנציאל שלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמסונאס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אמסונאס
* אמסונאס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  מפקד האוכלוסין והדיור הלאומי ה-14 - תוצאות עבור מדינת אמסונאס, מכון הסטטיסטיקה הלאומי של ונצואלה (בספרדית).

| מדינות ונצואלה |
| --- |
| מדינות | אמסונאס • אנסואטגי • אפורה • ארגואה • בוליבר • ברינס • גואריקו • דלטה אמקורו • ורגאס • טאצ'ירה • טרוחיו • יארקוי • לרה • מונגס • מירנדה • מרידה • נואבה אספרטה • סוליה • סוקרה • פורטוגסה • פלקון • קוחדס • קרבובו | מפת מדינות ונצואלה |
| ישויות פדרליות נוספות | הדפנדנסיות הפדרליות • מחוז הבירה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb120366841 (data)

 |
**אמסונאס** (בספרדית: **Amazonas**) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא בדרום-מזרח קולומביה והוא גובל במחוזות פוטומאיו, קקטה וואופס בצפון, בברזיל במזרח, ובפרו בדרום ובמערב. מקור שמו של המחוז הוא בנהר אמזונאס (הקרוי בספרדית "אמסונאס") הזורם בו.

המחוז משתרע על שטח של 109,665 קמ"ר, והוא המחוז הגדול ביותר מבחינת שטח בקולומביה. בירת המחוז היא לטיסיה.

היסטוריה
--------

לאחר קבלת העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה מהאימפריה הספרדית בתחילת המאה ה-19 האזור נכלל במחוז אסואי. לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה והשתייך לפרובינציית פופאיאן. ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית והפרובינציה נכללה בטריטוריית קקטה שהייתה חלק ממדינת קאוקה. ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המקוריות המשיכו להתקיים. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית והמדינה הפכה למחוז קאוקה.

ב-1922 נחתם הסכם סולומון-לוסנו בין פרו וקולומביה לפיו הגבול בין המדינות הוסדר ונקבע בנהר פוטומאיו למעט שטח בקרבת הגבול עם ברזיל בין נהרות פוטומאיו ואמזונאס הידוע בשם "הטרפז האמזוני" (ספ') שהיה שייך דה פקטו עד אז לפרו ונמסר לקולומביה. בטרפז נכללה העיר לטיסיה. לאחר האשרור הסופי של החוזה וחתימה על חוזה שהסדיר את הגבול עם ברזיל ב-1928 נוצרה באזור הקומיסריה (יחידה דומה למחוז אך במעמד פחות יותר ותחת שליטה הדוקה יותר של השלטון המרכזי) אמסונאס עם לטיסיה כבירתה. ב-1931 שונה מעמד הקומיסריה למעמד דומה יחסית של אינטנדנסיה. בשנית 1932–1933 התרחשה באזור מלחמת פרו-קולומביה שהסתיימה ללא שינויים טריטוריאליים.

מעמד האזור השתנה בין קומיסריה לאינטנדנסיה מספר פעמים בשנים שלאחר מכן עד שב-1957 התקבע כקומיסריה. ב-1991 שודרג מעמד הקומיסריה למחוז.

כלכלה
-----

כלכלת המחוז מסתמכת על הפקת עץ וגומי, דייג, ציד, חקלאות (הכוללת בין היתר גידול תירס, בננה, אורז, קנה סוכר, יאם, אבוקדו, מניהוט, קקאו ואננס), גידול בקר ותיירות אקולוגית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמסונאס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אמסונאס
* אמסונאס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אמסונאס באתר האגודה הגאוגרפית של קולומביה (בספרדית).

| מחוזות קולומביה |
| --- |
| מחוז הבירה | בוגוטה | מפת מחוזות קולומביה |
| מחוזות | אטלאנטיקו • אמסונאס • אנטיוקיה • אראוקה • בויאקה • בוליבר • גואאיניה • גואביארה • ואופס • ואיה דל קאוקה • וילה • ויצ'דה • טולימה • לה גואחירה • מגדלנה • מטה • נורטה דה סנטנדר • נריניו • סוקרה • סן אנדרס ופרובידנסיה • סנטנדר • ססאר • פוטומאיו • צ'וקו • קאוקה • קונדינמרקה • קורדובה • קינדיו • קלדס • קסנרה • קקטה • ריסרלדה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 10015816-X

 |
**מריה גוואדלופה "לופיטה" ג'ונס גראיי** (בספרדית: **María Guadalupe "Lupita" Jones Garay**; נולדה ב-6 בספטמבר 1968) היא שחקנית מקסיקנית, מיס תבל 1991.

ביוגרפיה
--------

ג'ונס נולדה בבאחה קליפורניה ולמדה מנהל עסקים באוניברסיטה.

ב-1990 זכתה בתואר מלכת היופי של מקסיקו (Señorita México), בתחרות מיס תבל שנערכה בלאס וגאס היא הייתה המועמדת המועדפת על השופטים מהרגע הראשון, היא זכתה בתואר לאחר שדורגה במקום הראשון בכל שלושת שלבי התחרות (בגדי ים, שמלות ערב וראיון) ובמהלך התחרות היא בלטה בתשובות הרהוטות שנתנה במהלך הראיון איתה. היא הפכה למיס תבל המקסיקנית הראשונה. 

ב-1992 היא הקימה חברה בבעלותה וב-1994 ייסדה תחרות יופי הנקראת "מקסיקו היופי שלנו" שהזוכות בתחרות מייצגות את מקסיקו בתחרויות מיס תבל, מיס עולם ומיס אינטרנשיונל. התחרות תומכת גם בילדות במצוקה במדינה תחת תוכנית לרווחה במשפחה שהקימה כרמן רומנו, הגברת הראשונה שלעבר של מקסיקו ורעיית הנשיא חוסה לופס פורטייו. 

משנת 2000 היא משמשת כשגרירה של רצון טוב של ארגון האומות המאוחדות למען חיי משפחה ובריאות לאוכלוסיית העולם. 

ב-2008 היא החלה לשמש כשופטת בתוכנית מציאות העוסקת במלכות יופי מרחבי אמריקה הלטינית. 

ג'ונס שיחקה במספר תוכניות טלוויזיה וטלנובלות במקסיקו, בין היתר שיחקה בטלנובלה "אקאסיה" משנת 2014, בדמותה של כרמן טורס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לופיטה ג'ונס** בוויקישיתוף

* לופיטה ג'ונס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1169676332
* ISNI: 0000 0000 3142 8713
* LCCN: n94007005
* VIAF: 50910487
* WorldCat: lccn-n94007005

 |
**אנסואטגי** (בספרדית: **Anzoátegui**) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת בצפון ונצואלה, גובלת בים הקריבי בצפון, בסוקרה בצפון-מזרח, במונגס במזרח בבוליבר בדרום, בגואריקו במערב ובמירנדה בצפון-מערב.

המדינה משתרעת על שטח של 43,300 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 1,469,747 תושבים (נכון ל-2011). בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא ברצלונה.

היסטוריה
--------

הספרדים הגיעו לאזור במאה ה-16, כבשו אותו והוא נותר בשליטתם עד המאה ה-19.

בשנות ה-20 של המאה ה-19 האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר שזו התפרקה ב-1830 האזור הועבר לוונצואלה. ונצואלה חולקה לפרובינציות והאזור הפך להיות חלק מפרובינציית קומנה.

ב-1864, לאחר המלחמה הפדרלית, ונצואלה הפכה למדינה פדרלית והאזור הפך למדינת ברצלונה. ב-1881 המדינה אוחדה עם מדינות קומנה ומטורין (כיום המדינות סוקרה ומונגס בהתאמה) ליצירת "מדינת המזרח" (Estado de Oriente). ב-1891 שם המדינה שונה לברמודס.

בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 התרחש תהליך שבסופו ברצלונה חזרה להיות מדינה נפרדת. שמה שונה לאנסואטגי, על שמו של חוסה אנטוניו אנסואטגי, ממובילי המאבק לעצמאות ונצואלה.

כלכלה
-----

כלכלת אנסואטגי מתבססת בעיקר על הפקת נפט וגז טבעי. במידה פחותה יותר הכלכלה מסתמכת על דיג, תיירות וחקלאות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנסואטגי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אנסואטגי

הערות שוליים
------------

1. 1 2  מפקד האוכלוסין והדיור הלאומי ה-14 - תוצאות עבור מדינת אנסואטגי, מכון הסטטיסטיקה הלאומי של ונצואלה (בספרדית).

| מדינות ונצואלה |
| --- |
| מדינות | אמסונאס • אנסואטגי • אפורה • ארגואה • בוליבר • ברינס • גואריקו • דלטה אמקורו • ורגאס • טאצ'ירה • טרוחיו • יארקוי • לרה • מונגס • מירנדה • מרידה • נואבה אספרטה • סוליה • סוקרה • פורטוגסה • פלקון • קוחדס • קרבובו | מפת מדינות ונצואלה |
| ישויות פדרליות נוספות | הדפנדנסיות הפדרליות • מחוז הבירה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb11956806m (data)
* MusicBrainz: d254f72c-69db-4efd-ae8a-f97bfe3f40eb

 |
**מהמט פואד פאשה** (מוכר בספרות כ:**פואד פאשה**, בטורקית **Mehmet Fuat Paşa**;‏ 1814 קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית–12 בפברואר 1869 ניס, הקיסרות הצרפתית השנייה) היה פוליטיקאי רפורמטור עות'מאני, נמנה עם הוגי וממובילי רפורמות הטנזימאט, וכיהן כווזיר הגדול העות'מאני בשנים 1861–1866.

קורות חייו
----------

פואד פאשה נולד בקונסטנטינופול בירת האימפריה העות'מאנית למשפחה מיוחסת מקרב העולמא. הוא למד רפואה, כיהן במשרת רופא צבאי טביב רב-לשוני. פואד כיהן כעוזרם של שני ויזירים גדולים, ובין השנים 1838–1852 כיהן כדרגומן. בהמשך רכש השכלה גבוהה בהיסטוריה, יחסים בין-לאומיים, משפט בין-לאומי פומבי וכלכלה פוליטית, במטרה להשתלב בסגל הדפלומטי העות'מאני. הוא ניהל בהצלחה מגעים דיפלומטיים עם נציגי האימפריה הרוסית וכן עם עבאס חלמי הראשון לקראת כינונה של ח'דיוות מצרים. ב-1852 מונה לשר החוץ העות'מאני, ולאחר מרד הר הלבנון הועבר מתפקידו.

במקביל היה פואד פאשה חבר במועצת הטנזימאט ובהמשך מונה ליושב ראש המועצה. אבדילמג'יט הראשון הטיל על פואד פאשה לבצע עבודת מטה שתבדוק את המערכת השלטונית באיילטים השונים ותגבש המלצות. עבודת המטה חשפה שחיתות וניוון שלטוניים ופואד פאשה נעזר במידהט פאשה שכיהן כוואלי של ניש וגיבש את טיוטת חוק הווילאייטים החדש. ב-8 בנובמבר 1864 תחת הסולטאן אבדילאזיז, אושר חוק הווילאייטים ובמסגרתו חולקה מחדש האימפריה העות'מאנית למחוזות משנה. חוק זה אימץ את המתכונת הצרפתית לניהול מחוזות משנה תוך הענקת סמכויות רחבות למושל. האימפריה חולקה ל-27 וילאייטים ובראש כל אחד מהם הועמד ואלי. כל וילאייט חולק לסנג'קים ובהם משל מותצארף (אנ'). הסנג'קים נחלקו לקאזות אשר נמשלו על ידי קאימקאם והיו נתונים לתחום שיפוטו של קאדי. הקאזה נחלקה לנאחיות ובראש כל נאחייה עמד מודיר. הנאחיות חולקו לכפרים ובראש כל כפר עמד מוח'תאר. מינוי הוואלים, המוטצאריפים, הקאימקמים וכן בעלי מקצוע כגון רואי חשבון ועמילי מכס היו באחריות השער הנשגב וכך גם ההיתר לשימוש בכספי המסים.

ב--22 בנובמבר 1861 מינה הסולטאן אבדילאזיז את פואד פאשה לווזיר הגדול של האימפריה. בתקופתו חל פיחות במעמדו של השער הנשגב שזכה לפחות סמכויות ומידה מסוימת של עצמאות, מתקופות סולטנות קודמות. פואד כיהן בתפקידו למשך שתי תקופות כהונה והתפטר מתפקידו ב-4 ביוני 1866 בשל התנגדותו לכוונתו של הסולטאן להינשא לבתו של אסמאעיל פאשא מח'דיוות מצרים. עם זאת, בשל כישוריו הדיפלומטיים מונה ב-1867 לשר החוץ העות'מאני וכיהן שנתיים בתפקידו. ב-1869 הורע מצב בריאותו, הוא נסע להחלמה בניס שבצרפת ושם הלך לעולמו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פואד פאשה** בוויקישיתוף   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**
* פואד פאשה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  חגי ארליך, מבוא להיסטוריה של המזרח התיכון בעת החדשה, חטיבה ג', הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1988 עמוד 52, באתר גוגל ספרים.
2. ↑  אריק יאן צורשר (הולנדית: Erik-Jan Zürcher), **תורכיה: היסטוריה מודרנית**, (תרגום: עדי גינצבורג הירש), תל אביב: הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2005, עמ' 79–80.
הנפות במחוז סארה. סאלמה מצוינת על ידי **מספר 12**
האנדרטה הסובייטית על חוף הים, ליד הכפר טהומארדי (*Tehumardi*)
**סאלמה** (באסטונית: **Salme**) הייתה נפה אסטונית במחוז סארה שבאסטוניה. היא ממוקמת בדרום האי סארמאה. בצפון-מערב נמצאת נפת קארמה, מצפון קארלה ומצפון-מערב ללימאנדה. בדרום נמצאת נפת טורגו.

גאוגרפיה
--------

שטחה של סאלמה הוא 115 קמ"ר. בשנת 2006 אוכלוסייתה מנתה 1,296 תושבים. היישוב הגדול ומרכזי בסאלמה ("בירת הנפה") הוא העיירה סאלמה (583 תושבים) שעל-שמה נקראת הנפה, וישנם גם 24 כפרים נוספים.

סאלמה ממוקמת בבסיס חצי האי סורבה, והיא מעניינת לחובבי-טבע ולתיירים. בשנת 1944 קרבות קשים רבים התרחשו בין החיילים הגרמנים לבין הצבא האדום, בנסיגת גרמניה הנאצית מאסטוניה. היום עדיין יש שרידים של בסיסים צבאיים ואנדרטה סובייטית.

בשנת 2008 התגלו שרידיהן של שתי ספינות עתיקות באדמת הכפר סלמה אשר שינו את מהלך ההיסטוריה הימית. אלה שברי האוניות העתיקים ביותר שנמצאו באסטוניה ושויכו למאה ה-8. באחת הספינות התגלו שרידי שלדים של שבעה אנשים, שתי חרבות, זוג ראשי חנית, כעשרה סכינים, חתיכות משחק וכמה קוביות.

במהלך הרפורמה המנהלית-טריטוריאלית בשנת 2017 אוחדו כל 12 העיריות באי סארמאה לעירייה אחת – כנסיית סאראמא.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סאלמה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סאלמה

הערות שוליים
------------

1. ↑  visit estonia Official tourist information, Site of the ancient Salme ship

| הנפות והיישובים של מחוז סארה |
| --- |
| נפות כפריות | מוהו • סארמאה • רוהנו | סמל מחוז סארה |
| נפות לשעבר | אוריסארה • ואליאלה • טורגו • ליימיאלה • לייסי • לימאנדה • מוסטיאלה • סאלמה • פיידה • פיהטלה • קארלה • קארמה • קורסארה (נפה עירונית) • קיהלקונה |
| יישובים | סאלמה • קורסארה • קיהלקונה • רוהנו |
פרנץ קפקא, 1923
**קפקאי** - מתייחס למצבים, נושאים או חוויות המזכירים את יצירותיו של הסופר הצ'כי פרנץ קפקא, במיוחד הרומנים שלו המשפט, הטירה ויצירות אחרות. לעיתים קרובות המונח מתגייס לתחושה של אימה קיומית, חוסר תקווה, אבסורד, והטבע המבוך של הבירוקרטיה המודרנית.

מקור והיסטוריה
--------------

#### עבודתיו של קפקא

פרנץ קפקא (1883-1924) היה סופר בוהמי דובר גרמנית, שהוכר כאחת הדמויות המשפיעות ביותר על ספרות המאה ה-20. קפקא כתב בגרמנית והתמודד עם נושאים של ניכור, חרדה קיומית, אשמה ואבסורד הקיום האנושי.

הנרטיבים שלו מתארים לעיתים קרובות גיבורים במצבים מבלבלים, המתמודדים עם מכשולים בלתי עבירים ובירוקרטיה בלתי חדירה. בין יצירותיו הנודעות ביותר ניתן למצוא רומנים כמו "המשפט" (Der Prozess), שבו אדם נעצר באופן בלתי מוסבר ועליו לנווט במערכת משפט חסרת היגיון, ו"הטירה" (Das Schloss), שמתאר את הניסיון הבלתי פוסק של האדם, להשיג גישה לטירה מסתורית ובלתי נגישה, תוך כדי שהוא מתמודד עם תחושת ניכור ומכשולים בירוקרטיים.

יצירות אלה, שלעיתים נותרו בלתי גמורות ומתפרסמות לאחר המוות, הן מרכיבים מרכזיים בהופעתו של המונח "קפקאי".

#### התפתחות המונח

עם הזמן, כשהשפעתו של קפקא התפשטה ויצירותיו תורגמו לשפות רבות, "קפקאי" החל להיות מוכר לא רק בחוגים ספרותיים אלא גם בדיונים תרבותיים רחבים יותר.

הוא תפס את המהות של מצבים שבהם אנשים מצאו עצמם מרותקים במערכות לא הגיוניות, מדכאות או דה-הומניזיות, בדומה לגיבורים בסיפורי קפקא.
במחצית השנייה של המאה ה-20, המונח חלחל לשפת היומיום, כשהוא משמש לתיאור סיוטים ביורוקרטיים בעולם האמיתי או כל תרחיש המעורר תחושות של אבסורד סוריאליסטי וחוסר תקווה. נוכחותם של הנושאים של קפקא בעולם המודרני הבטיחה ש"קפקאי" הפך לתיאור נוקב של החוויה האנושית מול מערכות בלתי מובנות.

ראו גם
------

* פרנץ קפקא
* אקזיסטנציאליזם

קישורים חיצוניים
----------------

* מילון השפה העברית, משמעות המילה קפקאי

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 001190583
* VIAF: 313509148
* WorldCat: viaf-313509148

 |
צילום מסך
**פארמוויל** (באנגלית: **FarmVille**) הוא משחק תפקידים ממוחשב המאפשר למנויי פייסבוק ובעזרת הורדה לסמארטפון לעסוק בחקלאות וירטואלית, ובין היתר לזרוע, לגדל ולקצור גידולים חקלאיים, ולגדל חיות משק בית. המשחק הושק ב-19 ביוני 2009 על ידי חברת זינגה ועד מהרה זכה לפופולריות רבה. נכון לאפריל 2010 יותר מ-83 מיליון חשבונות פייסבוק משחקים במשחק מדי חודש. במשך שנתיים היה זה המשחק הפופולרי ביותר בפייסבוק, אך בשנים שלאחר מכן ירד באופן עקבי בדירוג זה. במאי 2012 דורג במקום השביעי ברשימת המשחקים הפופולריים וב-2016 דורג במקום ה-110.

מהלך המשחק
----------

עם הרישום למשחק מקבל השחקן חלקות חקלאיות. השחקן יכול לזרוע גידולים נוספים, לקצור את תוצרתם וכן הלאה. הגידולים החקלאיים מוכנים לניצול בתוך שעתיים עד ארבעה ימים, דבר הקובע גם את ערכם הכספי, ואם פרק זמן זה חלף, הם יקמלו ויהיה צורך לעבד את החלקה החקלאית מחדש.

עם התקדמותו של השחקן הוא צובר כסף, עמו הוא יכול לרכוש בשוק הווירטואלי של המשחק זרעים, עצים, בעלי חיים (שגם מהתוצרים שלהם אפשר להרוויח), מבנים, אדמה נוספת, כלי רכב חקלאיים ועוד. כמו כן, ניתן למכור את התוצרת החקלאית עבור כסף נוסף. חלק מהטובין הווירטואליים במשחק ניתנים לרכישה גם על ידי תשלום בכסף אמיתי, וכך מונע המנגנון הכלכלי שמאחורי המשחק - תשלומי מיקרו. ההתקדמות במשחק ומעבר השלבים בו מתאפשרים כאשר השחקן מגיע למספר נקודות שנקבע כתנאי למעבר שלב. הנקודות ניתנות כאשר מעבדים את החלקות, כאשר שותלים גידולים וכאשר מבצעים משימות בחוות השכנות.

המשחק כולל יסוד חברתי המתאים לפלטפורמה של פייסבוק, שכן לדמות הווירטואלית בפארמוויל מעגל חברים, וניתן לבצע משימות שונות תוך שיתוף פעולה ולסייע לחברים בחוותם. ניתן לשלוח במשחק מתנות ייחודיות לאנשים שאין לקנות בשוק כגון: עץ זית, סוס, ארנב, פרה, או עץ אבוקדו.

במסגרת שיווק האלבום Born This Way, של הזמרת ליידי גאגא, נפתחה חווה מיוחדת בשם "גאגאוויל", שבה יכלו משתמשים לשמוע שירים נבחרים מהאלבום טרם יציאתם הרשמית.

תרומות ועזרה לזולת
------------------

הפופולריות של המשחק, הובילה לשימוש בו למטרות צדקה למיניהן. לעיתים המשחק מציע צמח מסוים ומיוחד שניתן לקנות רק בכסף אמיתי, ושההכנסות מקנייתו, כולן או חלקן, ייתרמו למען מטרה זו או אחרת.
לדוגמה, בתחילת שנת 2010, מספר ימים לאחר רעידת האדמה הגדולה שהתרחשה בהאיטי באותה השנה, הוצע למכירה דגן מיוחד תמורת כסף אמיתי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פארמוויל** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פארמוויל (באנגלית)
* פארמוויל, ברשת החברתית פייסבוק
* פארמוויל בלוג (בעברית)
* על פארמוויל ואפליקציות ויראליות בפייסבוק
* אביב פרנקל, פארמוויל: החווה הווירטואלית שכבשה עשרות מיליונים ברשת, חדשות 10 באתר nana10‏, 30/09/2009
* נועה פרג, ‏מפתח "פארם-וויל" בפייסבוק: "לא ידענו שזה יצמח כל-כך מהר", באתר גלובס, 5 בנובמבר 2009
* עומר כביר, משחקים מלוכלכים בפייסבוק, באתר כלכליסט, 4 בנובמבר 2009
* פארמוויל-ויקי, אנציקלופדיה על פארמוויל
* סיני גז, אל תמעיטו בערך החוות: הרשתות החברתיות זקוקות למשחקים, באתר nrg‏, 21 באוגוסט 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7734494-7

 |
**מַרְטִין וָאלִייֵנְט** (בסלובקית: **Martin Valjent**; נולד ב-11 בדצמבר 1995) הוא כדורגלן סלובקי המשחק בעמדת הבלם במיורקה מהלה ליגה ובנבחרת סלובקיה. במהלך משחקיו בנבחרת זכה לשבחים מפרשנים ומומחי כדורגל שונים מהעולם על יכולותיו ההגנתיות יוצאות הדופן וקריאת המשחק המרשימה שלו.

קריירה
------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
באוגוסט 2018, ואליינט עבר בהשאלה למיורקה כדי לחזק את ההגנה במהלך עונת 2018/19 של הליגה הספרדית השנייה. ב-26 ביוני 2019, בעקבות עלייתה של מיורקה ללה ליגה, מימש המועדון את האופציה לרכישת הסלובקי תמורת 1.5 מיליון יורו.

קריירה בינלאומית
----------------

ולג'נט זומן לראשונה לנבחרת סלובקיה על ידי יאן קוזאק למשחקים נגד הולנד ומרוקו ב-31 במאי וב-4 ביוני בהתאמה. הוא החליף את טומאש הובוקאן בדקה ה-79 של המשחק מול מרוקו בז'נבה, לציון הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של סלובקיה. סלובקיה הודחה כשהתוצאה הייתה 1–2 והיא לא הצליחה להשוות את המשחק.

המשחק הרשמי הראשון שלו היה במוקדמות יורו 2020 מול קרואטיה ב-6 בספטמבר 2019 בטרנבה, כאשר ואליינט שיחק כמגן ימני. סלובקיה הפסידה במשחק 4–0. באוקטובר חזר ולג'נט לנבחרת במשחק ידידות מול פרגוואי בתפקיד המועדף עליו. הפעם דווח על ההופעה שלו בצורה חיובית מאוד, וזכה לשבחים מהפרשנים ומהעיתונות המקומית.

ב-26 באוגוסט 2020, זומן על ידי נבחרת סלובקיה להשתתף בשני משחקי הפתיחה של ליגת האומות נגד צ'כיה וישראל.

קישורים חיצונים
---------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**צלילי המטאל** (באנגלית: **Sound of Metal**) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2020, בבימויו של דריוס מרדר (אנ') ובכיכובם של ריז אחמד, אוליביה קוק ופול רייסי.

הסרט מספר את סיפורו של מתופף מטאל המאבד את שמיעתו. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו 2019 ב-6 בספטמבר 2019. יצא לצפייה ב-20 בנובמבר 2020 בפריים וידאו.

הסרט זכה לשבחי הביקורת, עם שבחים מיוחדים על הופעותיהם של אחמד ורייסי, כמו גם על עיצוב הסאונד. היה מועמד בשש קטגוריות לאוסקר ה-93, כולל פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר, פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר עבור אחמד, פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר, הפסקול הטוב ביותר ופרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר עבור רייסי וזכה בשני פרסים: פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר והפסקול הטוב ביותר.

עלילה
-----

רובן הוא מתופף ומחצית צמד המטאל בלאקגאמון, יחד עם הזמרת וחברתו לו. הם מתגוררים בקרוואן במהלך מסע הופעות ברחבי ארצות הברית. כאשר רובן מתחיל לאבד את שמיעתו, הוא ניגש לבית מרקחת ומבקש אבחון. הרוקח מפנה אותו לרופא, שמבצע בדיקת שמיעה ומגלה שרובן יכול להבין רק 20–30 אחוז מהמילים שהוא שומע וכי שמיעתו תתדרדר במהירות. יתר על כן, אף על פי ששתלי השבלול יכולים לסייע לו, עלותם אינה מכוסה בביטוח. הרופא מציע לו להימנע מחשיפה לרעשים חזקים, אך רובן ממשיך להופיע.

לו מבקשת להפסיק את ההופעות למען בריאותו ומודאגת גם מעברו כמכור לסמים. הם מקבלים המלצה להגיע למקלט כפרי עבור חירשים מחלימים, המנוהל על ידי אדם בשם ג'ו, אשר איבד את שמיעתו במלחמת וייטנאם. רובן שוהה במקלט, פוגש את שאר חברי המקלט ומסתגל למציאות החדשה. רובן מתחיל ללמוד את שפת הסימנים האמריקאית. רובן מצטרף לדיאן, מורה במקלט ומתחיל להתחבר לילדים ולשאר הקהילה.

ג'ו מציע לרובן להישאר במקום, כעובד הקהילה, אך הוא מעדיף למכור את התופים שלו וציוד המוזיקה כדי לממן את ניתוח שתלי השבלול. ג'ו מבקש בנימוס מרובן לעזוב למען אחרים בקהילה, מאחר שהמקום מנוהל סביב התפיסה שחירשות אינה נכות.

הוא נוסע לאביה של לו, שם נחגגת לכבודו מסיבה והוא מתאחד עם לו. הסרט מסתיים בעזיבת רובן עם חפציו לרחוב, שם מחליט לכבות את השתלים ולהתמזג עם השקט.

צוות השחקנים
------------

* ריז אחמד בתפקיד רובן סטון
* אוליביה קוק בתפקיד לו ברגר
* פול רייסי בתפקיד ג'ו
* לורן רידלוף בתפקיד דיאן

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של צלילי מטאל

* "צלילי מטאל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "צלילי מטאל", באתר AllMovie (באנגלית)

* "צלילי מטאל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "צלילי מטאל", באתר Metacritic (באנגלית)

* "צלילי מטאל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* אתר למנויים בלבד אורון שמיר, "צלילי המטאל" הוא סרט מרשים שהולם בצופה, באתר הארץ, 11 בינואר 2021
* אבנר שביט‏, זה אחד התפקידים הקולנועיים המדוברים של השנה, ואפשר להבין למה, באתר וואלה!‏, 26 בפברואר 2021
* מטאל, מתופף חירש, ילדים חירשים. זה יכול להספיק לאוסקר, ביקורת מאת יעל שוב באתר Time Out תל אביב, 9 במרץ 2021
* אתר למנויים בלבד אורי קליין, זו אחת ההופעות הגבריות המרשימות שראיתי זה זמן מה, באתר הארץ, 25 במרץ 2021
* צלילי המטאל: כשהשקט רועם, ביקורת מאת יונתן קופיבקר באתר פורטפוליו, 19 באפריל 2021
תפוצה גאוגרפית מיקומם של דוברי השפות היוטו-אצטקיות במקסיקו ובאמריקה התיכונה 
**שפות יוטו-אצטקיות** (באנגלית: **Uto-Aztecan** או **Uto-Aztekan**) הן משפחה של שפות ילידיות אמריקאיות ובה למעלה מ-30 שפות שונות. השפות היוטו-אצטקיות מדוברות בין מערב ארצות הברית לבין מקסיקו. שמה של המשפחה נוצר על מנת להציג את השפה הנומית של נהר קולורדו, או יוטה (Ute), שהיא השפה של האינדיאנים הילידים שמקורם ביוטה, ואת השפה האצטקית המדוברת במקסיקו.

משפחת השפות היוטו-אצטקיות היא אחת ממשפחות השפות הגדולות באמריקה במונחים של מספר דוברי השפה, מספר השפות, והפיזור הגאוגרפי הרחב. השפה הצפונית ביותר מהמשפחה היא שפת השושוני, אשר מדוברת בצפון ארצות הברית בסלמון, איידהו, ואילו השפה הדרומית ביותר היא שפת הפיפיל, המדוברת באל סלוודור. מגזין ה-*Ethnologue* מגדיר את המספר השפות הכולל במשפחה כ-61, ואת סך הדוברים הכולל כ-1,900,412. כ-1.5 מיליון מסך הדוברים הם של שפת ה-נאוואטל האצטקית שמהווים 78.9% מכלל דוברי משפחת השפות היוטו-אצטקיות.

הסיווג הפנימי של המשפחה מחלק לעיתים קרובות את המשפחה לשני ענפים: הפלג הצפוני כולל את כל השפות המדוברות בארצות הברית, והפלג הדרומי הכולל את כל השפות של מקסיקו, למרות שחלוקה זו עדיין נדונה האם היא חלוקה גנטית או חלוקה גאוגרפית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שפות יוטו-אצטקיות** בוויקישיתוף
* שפות יוטו-אצטקיות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Caballero 2011.
2. ↑  Ethnologue (2014). "Summary by language family". SIL International. נבדק ב-2 ביולי 2014. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531712805171

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
'נושא: היסווריה' אינו ערך חוקי 


"ערבית סיציליאנית", ציור של פרנצ'סקו אייץ
"ערבית סיציליאנית", ציור של פרנצ'סקו אייץ
**עַרְבִית סיציליאנית** (באיטלקית וסיציליאנית: **Vespri siciliani**) הוא כינויה של התקוממות עממית של העם בסיציליה נגד המלך הצרפתי שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה, אשר השתלט על סיציליה בעזרת האפיפיור בשנת 1266. השם ניתן בעקבות צלילי הפעמון הקוראים לקהל המתפללים לתפילת הערב (בנצרות), אשר בישרו על תחילת המרד לאחר שהצבא הצרפתי התעלל בתושבי סיציליה: אנס, שדד ורצח את תושביה.

המרד פרץ ב-30 במרץ 1282 בכנסיית רוח הקודש (Santo Spirito) ערב חג הפסחא מחוץ לעיר פלרמו. החל מ"צלצול הפעמונים" בכנסייה זו, נרצחו אלפי תושבים צרפתים במשך שישה שבועות. בעקבות המרד, תם שלטון המלך בממלכת סיציליה. 

הסיבה לפרוץ ההתקוממות לא ברורה, אך על פי אחת ההשערות, של סטיבן ראנסימאן (Steven Runciman), כאשר תושבי סיציליה חגגו את הפסחא, קבוצה של פקידים צרפתים ביקשו להצטרף אליהם ושתו לשכרה. סמל בשם דרואה (Drouet) גרר אישה נשואה צעירה מהקהל והטריד אותה. בעלה תקף את הצרפתי בסכין והרגו. כאשר שאר הצרפתים קמו להגנתו, הקהל הסיציליאני הרג אותם. לפי האגדה, אמהּ של האישה החלה לזעוק "מיה פיא", בניב סיציליאני "הבת שלי", ומכאן מקור המונח "מאפיה".

על אירוע זה מבוססת אופרה בחמש מערכות של ג'וזפה ורדי, בשם "ערבית סיציליאנית".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ערבית סיציליאנית** בוויקישיתוף
* ערבית סיציליאנית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007541353605171
* BNE: XX540333
* BnF: cb119724702 (data)
* GND: 4181615-8
* LCCN: sh85122229
* SUDOC: 027748340

 |
א/מ **רב חובל זאב הים** (לשעבר "אקרבורג") היא אונייה סוחר קטנה, ששימשה כאוניית אימונים של בית הספר לקציני ים עכו בין השנים 1979–1990. ב-1991 נמכרה האונייה, הוסבה לתחנת רדיו פיראטית ושנים אחדות לאחר מכן, ב-1993, הוצאה משימוש. במקום לגרוט אותה, היא הוטבעה בחופי יפו, ונחשבת לאונייה הראשונה בישראל המשמשת אתר צלילה לנופש.

תולדות האונייה
--------------

א/מ "אקרבורג" נרכשה וניתנה תרומה לבית הספר לקציני ים עכו ב־1979 על ידי מר האנס קאהן, בעל חברת ספנות יהודי מהולנד, ששירת בצעירותו בחברת הספנות העברית "עתיד". שם האונייה הוחלף והיא נקראה על שמו של רב חובל זאב הים, מחלוצי הספנות העברית ומניחי היסודות לחינוך הימי בארץ. האונייה הייתה בבעלות בית הספר לקציני ים, אך שירתה את כלל בתי הספר הימיים בארץ. את עיקר הפלגותיה עשתה לאיי יוון. ב-1985 הפליגה למרסיי שבצרפת, להזמנת הקהילה היהודית בעיר.

ב-1991 נמכרה האונייה והוסבה לתחנת רדיו צפה. ב-1993, כשכבר לא הייתה כשירה לשיט, הוחלט לא לגרוט אותה אלא להטביע אותה כדי שתשמש אתר צלילה ספורטיבית קרוב לחוף. מתנדבים רבים של ההתאחדות הישראלית לצלילה עסקו בהכנת האונייה לייעודה החדש במטרה שתהיה בטוחה ונקייה כדי למנוע זיהום מים בשקיעתה. האונייה הוטבעה בשנת 1993, וזאת הייתה הספינה הראשונה שהוטבעה בישראל למטרת צלילה.

אתר הצלילה "זאב הים"
--------------------

אתר הצלילה "זאב הים" נמצא כ-1.5 קילומטרים מחופי יפו והוא נמצא כ-32 מטר מתחת לים. לאתר הצלילה ניתן להגיע באמצעות הפלגה בסירה. באונייה הטרופה, הנמצאת באתר ניתן לצפות בבעלי חיים תת-ימיים שמצאו בה מקלט, ביניהם כרומיות, סרגוסים, לוקסים וחזירים. על שלד הספינה, שנהפך לבית גידול, ניתן לראות התפתחות מיני אלמוגים וצימדת ים. מומלץ להגיע לאתר בחורף בשעות הבוקר המוקדמות.

ראו גם
------

* זאב הים (רב חובל)
* סי גארד

קישורים חיצוניים
----------------

* סרטון המציג את הספינה, באתר יוטיוב
* דני זמרין, "האנס קאהן – נגד כל הסיכויים". באתר "אותו הים - על ספנות ישראלית ועוד", 13 באוקטובר 2018.

הערות שוליים
------------

1. ↑  זאב הים, באתר ההתאחדות הישראלית לצלילה
2. ↑  אתרי צלילה – ספינות טבועות – אתר זאב הים, באתר הצלילה של ישראל
3. ↑  אתר צלילה בתל אביב זאב הים, איתי זרחיה, באתר הבית של קבוצת הריף
פירוש נוסף ערך זה עוסק בתזמורת ג'אז. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו ביג בנד (פירושונים).
ביג בנד
**ביג בנד** (באנגלית: **Big Band**, בתרגום לעברית: להקה גדולה) או **תזמורת ג'אז** הוא הרכב מוזיקלי גדול שמנגן מוזיקת ג'אז, בעיקר סווינג.

תזמורת הביג בנד מחולקת למספר חטיבות (סקציות), על פי כלי הנגינה. בכל מחלקה יש בדרך כלל 4 נגנים או יותר. לכל התזמורות יש בדרך כלל חטיבת קצב, שמכילה מערכת תופים, קונטרבס או טובה (לעיתים הקונטרבס מוחלף בגיטרה בס), פסנתר ולפעמים גם גיטרה או בנג'ו. חטיבת כלי נשיפה ממתכת המונה חצוצרות וטרומבונים וחטיבת כלי נשיפה מעץ המונה 4–5 סקסופונים (סופרן, אלט, טנור, בריטון ולעיתים בס) וקלרינט בסקציה זו משולב בדרך כלל נגן המסוגל לנגן על כלי נשיפה שונים נוספים כגון חליל צד, אבוב, קרן אנגלית וכדומה.

לפעמים למחלקות אלו נוספת מחלקת כלי הקשה, בעיקר אם התזמורת מנגנת ג'אז לטיני או סלסה.

מוזיקת הביג בנד הגיעה לשיאה בשנות השלושים, והיוותה חלק מהמיינסטרים אז. התזמורות הגדולות ביותר הונהגו על ידי קאונט בייסי, דיוק אלינגטון, פלטשר הנדרסון, ג'ימי דורסי, טומי דורסי, בני גודמן, ארטי שו, וודי הרמן, לס בראון, סטן קנטון, גלן מילר ועוד רבים.

גם היום מוזיקת ביג בנד מנוגנת ונשמעת, בעיקר בזכות הפופולריות של הרכבים כאלו בתיכונים ובמגמות המוזיקה. ישנן גם תזמורות ביג בנד שמנהיגן הקודם נפטר, אך הוא הוחלף בידי מישהו אחר והן עדיין ממשיכות לפעול, כמו למשל תזמורת הביג בנד של צ'ארלס מינגוס. תזמורות הביג בנד של היום מנגנות סגנונות שונים, הנעים בין הסווינג הישן שאותו ניגנו בשנות ה-30 וה-40 לבין פיוז'ן וג'אז מודרני.

ראו גם
------

* רשימת מובילי ביג בנד

לקריאה נוספת
------------

* Lewis A. Erenberg, **Swingin’ the Dream: Big Band Jazz and the Rebirth of American Culture**, Chicago: University of Chicago Press, 1998.
* David W. Stowe, **Swing Changes: Big-Band Jazz in New Deal America**, Cambridge, MA: Harvard University Press, 1994.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ביג בנד** בוויקישיתוף
* Big Band Library

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4199048-1
* NKC: ph311276

 |
**הדיוויזיה ה-49 של הצבא הבריטי (וסט ריידינג)** היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.

היסטוריה
--------

### הקמת הדיוויזיה

הדיוויזיה הוקמה בשנת 1908 כחלק מהצבא הטריטוריאלי, ונועדה להחליף את הצבא הסדיר כאשר הוא היה במשימות בחו"ל. הדיוויזיה הוצבה תחת פיקוד הדרום, וכללה יחידות מקורנוול, דבון, דורסט, המפשייר, סאמרסט ווילטשייר.

### מלחמת העולם הראשונה

בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, ובאפריל 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת, שם לחמה במלחמת החפירות בפלנדריה. בשנת 1916 לחמה הדיוויזיה בקרב על הסום, ובשנת 1917 היא נטלה חלק בקרב איפר השלישי. באביב 1918 היא לחמה בקרב איפר הרביעי, ולאחר מכן לחמה במתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובשנת 1919 פורקה הדיוויזיה.

### בין המלחמות

בשנת 1921 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהצבא הטריטוריאלי, ובשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה הוקמה הדיוויזיה ה-46.

### מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, ובפברואר 1940 תוכננה להישלח לפינלנד לסייע לה במלחמת החורף, אולם המשימה בוטלה בעקבות סיום המלחמה. לאחר מכן לחמו 2 מחטיבות הדיוויזיה במהלך המערכה בנורווגיה ככוחות נפרדים, וב-10 ביוני הם חזרו לאנגליה לאחר שספגו אבדות כבדות במהלך המערכה. החטיבה ה-148 שספגה 1,400 אבדות במהלך המערכה נותקה מהדיוויזיה, ולחמה בשאר המלחמה ככוח עצמאי. במאי 1941 נשלחה הדיוויזיה לאיסלנד בפיקודו של הנרי קרטיס, לאחר שהיא התאמנה ככוח לחימה הררי, והיא נותרה שם עד אפריל 1942, אז הוחלפה על ידי כוחות צבא ארצות הברית. לאחר מכן התאמנה הדיוויזיה לקראת הפלישה לנורמנדי, ובתחילה היא אף תוכננה להיות אחת מהדיוויזיות המובילות בפלישה, אולם לבסוף הועברה לעתודה מה שגרם לאכזבה רבה בקרב לוחמי הדיוויזיה.

ב-13 ביוני 1944 נחתה הדיוויזיה בנורמנדי, שם לחמה בקרבות הקשים, ובכלל זה הקרב על קן ומבצע אפסום. לאחר מכן היא לחמה בקרב פאלז ובסוף אוגוסט הגיעה לנהר הסן, ובתחילת ספטמבר התקדמה לעבר בלגיה, תוך שהיא משחררת את העיר לה האבר. בהמשך השתתפה הדיוויזיה במבצע מרקט גארדן, ובסוף נובמבר מונה אוולין יו בארקר למפקד הקורפוס ה-8, ובמקומו מונה גורדון הולמס אלכסנדר מקמילן למפקד הדיוויזיה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הקנדי ה-2, והשתתפה בשחרור ארנהם ואוטרכט לקראת סוף המלחמה.

### לאחר המלחמה

לאחר המלחמה פורקה הדיוויזיה, אולם בשנת 1947 היא הוקמה מחדש ככוח מילואים של הצבא הטריטוריאלי, ונקראה **דיוויזיית השריון ה-49 (וסט ריידינג)**, ובשנת 1956 הפכה בחזרה לדיוויזיית חיל רגלים. בשנת 1961 צומצמה הדיוויזיה למפקדה מחוזית, ובשנת 1967 פורקה הדיוויזיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הדיוויזיה ה-49** בוויקישיתוף\* כוחות צבא במלחמת העולם השנייה
פירוש נוסף ערך זה עוסק בכפר ערבי שהיה עד למלחמת העצמאות. אם התכוונתם למשפחת דוכסים צרפתית, ראו בית גיז.

**בית ג'יז** (בערבית **بيت جيز**) היה כפר ערבי בגבול הרי יהודה ושפלת יהודה כ-14 קילומטרים דרומית מזרחית לרמלה וכשלושה קילומטרים מדרום מערב ללטרון, בגובה 310 מטר מעל פני הים. 

לפי זאב וילנאי ייתכן שהשם הערבי בית ג'יז משמר שמו של יישוב קדום בשם גיזו מתקופת המקרא. ממנו באו גבורים לחילות דוד המלך, כפי שנזכר בספר דברי הימים א', פרק י"א, פסוק ל"ד: "בְּנֵי הָשֵׁם הַגִּזוֹנִי".

היסטוריה
--------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
בעקבות מאורעות תרפ"ט הוטל על הכפר עונש קיבוצי בסך של 1,200 לירות על חלקם של תושבי הכפר בהחרבת כפר אוריה. הכפר היה שייך לנפת רמלה מחוז לוד (1945), שטחי אדמותיו היו 8,357 דונם ובשנת 1945 מנה 550 נפשות. במלחמת העצמאות במהלך מבצע בן נון א' ב-25 במאי 1948 הכפר נכבש והתרוקן מתושביו.

בשלב הראשון של מלחמת העצמאות, ב-11 בינואר 1948, תקפו לוחמים מן הכפר ומח'רבת א-פאר את היישוב כפר אוריה שממזרח לרמלה. ההתקפה נבלמה על ידי כוח פלמ"ח וטור משוריין בריטי. בקרב נהרגו שלושה לוחמים יהודים ועשרים וחמישה לוחמים ערבים.

בהמשך המלחמה הלחימה באזור הייתה במסגרת הניסיונות לכבוש את לטרון במבצעי בן נון א' וב'. בית ג'יז נכבשה לראשונה על ידי גדוד 72 של חטיבה 7 (ב-25 במאי) ובסופו של יום זה פונו הכוחות מן המקום. ב-27 במאי במסגרת ההכנות למבצע בן נון ב' נתפסה בית ג'יז מחדש, הכוחות התבססו שם, הופעל מכשיר קשר והונחו קווי טלפון ובית ג'יז הפך למשלט ישראלי שחלש על האזור.

לאחר הכישלון במבצע בן נון ב', לטרון נשארה בידי הלגיון הערבי והכביש לירושלים נשאר חסום. עקב כך נסללה דרך עוקפת ששימשה לפריצת המצור היא דרך בורמה דרך זו עברה בבית ג'יז.

בית הספר המשותף
---------------

במרחק של כ-3 קילומטרים מזרחית לבית ג'יז שכן הכפר הערבי בית סוסין, שנהרס גם הוא במלחמת העצמאות. בין הכפרים, על גבעה כקילומטר מזרחית לבית ג'יז נבנה בתקופת המנדט הבריטי בית ספר משותף לשני הכפרים. באתר בית הספר הוקם מאוחר יותר מצפה הראל. המבנה הנטוש קיים עד היום והתפרסם כמקום בו נערך משפט השדה הצבאי בפרשת משפטו והוצאתו להורג של סרן מאיר טוביאנסקי באשמת בגידה. מאיר טוביאנסקי נמצא אשם במשפט והוצא להורג על ידי כיתת יורים, ההוצאה להורג לא נערכה בבית הספר אלא בכפר בית ג'יז, בבית דו-קומתי שנותר על תילו עד היום בקיבוץ הראל, והנושא את השם "בית הקשתות".

גלריית תמונות
-------------

* בניין בית הספר המשותףבניין בית הספר המשותף
* שרידי בתי הכפרשרידי בתי הכפר
* מבנה קבר שיח' זאידמבנה קבר שיח' זאיד

ראו גם
------

* גיזו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית ג'יז** בוויקישיתוף
* מיכאל יעקובסון: סקירה על שרידי הכפר בית ג'יז, באתר 'חלון אחורי', 28 בינואר 2015.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ד"ר זאב וילנאי, **אנציקלופדיה לידיעת הארץ**, הוצאת ידיעות אחרונות, 1956, הערך גיזו עמ' 222
2. ↑  1650 לא"י על מחריבי כפר אוריה, דבר, 27 במרץ 1930
3. ↑  נגה קדמן, **בצדי הדרך ובשולי התודעה**, ספרי נובמבר, 2008, עמ' 146.
4. ↑  בני מוריס, 1948 - תולדות המלחמה הערבית-ישראלית הראשונה
5. ↑  שלמה שמיר, **"...בכל מחיר" - לירושלים**, הוצאת מערכות, תל אביב 1994 עמ' 278.
6. ↑  על פי מקורות שונים היה בית הספר שייך למעשה לכפר בית ג'יז
**ואגיז גליאולין**(בטטרית: **Vəğiz İskəndər ulı Ğəliullin** או **Вәгыйзь Искәндәр улы Гәлиулин**; באוזבקית: **Воиз Искандар ўғли Ғалиуллин** או **Voiz Iskandar o‘g‘li G‘aliullin**; נולד ב-10 באוקטובר 1987, לנינסק, מחוז אנדיז'ן, אוזבקיסטן הסובייטית, ברית המועצות) הוא כדורגלן אוזבקי-רוסי ממוצא טטרי, המשחק כקשר במועדון נפטכימיק ניז'נקאמסק ובנבחרת אוזבקיסטן.

קריירה
------

בוגר בית הספר לכדורגל של מועדון אנדיז'ן האוזבקי. ב-2006 עבר לרוסיה וחתם ברובין. הוא עשה את הופעת הבכורה עם רובין קאזאן ב-7 במרץ 2007 במשחק שמינית גמר גביע רוסיה נגד "רוסטוב". בליגת העל הרוסית בכדורגל הופיע לראשונה ב-16 נובמבר 2008 במדחק נגד צסק"א. בשנת 2010 זכה עם קבוצתו בגביע האלופות של חבר המדינות.

ביולי 2012, הוא הצטרף בהשאלה לנפטכימיק, שיחק 19 משחקים וכבש 2 שערים. בפברואר 2013, חזר ל"רובין".

בפברואר 2016, הצטרף למועדון "טוסנו".

בקיץ 2018 עבר לקבוצת הכדורגל של טמבוב, מליגת הכדורגל הלאומית. בקיץ 2019 הושאל לנפטכימיק ניז'נקאמסק.

בשנת 2011, היה חלק מהרכב נבחרת אוזבקיסטן לגביע אסיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ואגיז גליאולין** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**יוגב גְּרָדוּס** (נולד ב-8 בינואר 1983) הוא כלכלן ישראלי, המכהן כממונה על התקציבים במשרד האוצר החל משנת 2021. לפני כן היה ממלא מקום הממונה על התקציבים במשרד האוצר ושירת במספר תפקידים נוספים באגף.

ביוגרפיה
--------

גרדוס הוא בעל תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות בהצטיינות יתרה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית ותואר שני במדיניות ציבורית מאוניברסיטת הרווארד.

הוא החל את דרכו במגזר הציבורי מיד עם סיום לימודיו בשנת 2009. תפקידו הראשון היה רפרנט ורכז בתחום המאקרו באגף התקציבים במשרד האוצר. כחלק מעבודתו היה שותף לגיבוש התקציבים הדו-שנתיים בשנים 2011–2016, לחקיקת הכללים הפיסקליים, גיבוש הנומרטור והקמת קרן העושר מרווחי הגז הטבעי. בנוסף שימש יו"ר ועדת הכספים של דירקטוריון נמל חיפה בשנים 2014–2015.

ב-2014 מונה לרכז את תחום הביטוח הלאומי, הבריאות והרווחה במשרד האוצר. ב-2017 מונה לסגן הממונה על התקציבים לתחומי המאקרו, ניהול וגיבוש תקציב המדינה, כוח אדם בשירות הציבורי, הבנקאות וגופי הפנסיה.

ב-2020 שר האוצר ישראל כץ החליט למנות את גרדוס לממלא מקום ראש אגף התקציבים לאחר התפטרותו של שאול מרידור. במסגרת תפקידו גיבש את הצעת תקציב המדינה לשנת 2021–2022 ואת הצעת חוק ההסדרים.

באוגוסט 2021 החליט שר האוצר אביגדור ליברמן למנות את גרדוס לממונה על התקציבים.

חיים אישיים
-----------

גרדוס נשוי ואב לשלושה ילדים. דודו הוא הגאוגרף יהודה גרדוס.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  מירב ארד, אריאל יוצר ויוגב גרדוס - סגני הממונה על התקציבים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 8 באוגוסט 2017
2. ↑  צבי זרחיה, מחליף למרידור? יוגב גרדוס מונה למ"מ ראש אגף התקציבים באוצר, באתר כלכליסט, 7 בספטמבר 2020
3. ↑  צבי זרחיה, כלכליסט, יוגב גרדוס מונה לראש אגף התקציבים הקבוע באוצר, באתר ynet, 4 באוגוסט 2021
איקונוגרפיה של סנטה אסתריקה.
**פסטיבל סנטה אסתריקה** היה חג כתחליף לפורים שיצרו האנוסים היהודים מספרד בשלהי המאה ה-15 לאור גירוש ספרד ופעולת ניצור היהודים על ידי האינקוויזיציה הספרדית.

הפסטיבל נסוב סביב דמות קדושה נוצרית פיקטיבית שהייתה למעשה מבוססת מאוד על אסתר המלכה, במהלכו צמו נשים מקרב "הנוצרים החדשים" כדי לחקות את צומם של אסתר, מרדכי ויהודי פרס בטרם נפגשה עם אחשוורוש בשושן הבירה. האנוסים היהודים לקחו עמם את החג גם בהגירתם לפורטוגל בטרם גירוש פורטוגל ב-1497, ולאחר מכן הביאו אותו עמם גם אל העולם החדש.

למרות שהיה מסוכן עבור האנוסים לחגוג את פסטיבל סנטה אסתריקה שהכיל אלמנטים שמעידים על שימור היהדות בקרב האנוסים (עליהם נאסר עד חורמה כל שמירה של סממן יהודי), מסמכים מהאינקוויזיציה המקסיקנית מעידים על כך שאכן התקיים החג גם בהגעת האנוסים למקסיקו. 
לפי ההיסטוריונית היהודייה, ג'נט לייבמן ג'ייקובס, נשים אנוסות נהגו להדליק נרות לכבוד הקדושה הפיקטיבית אסתריקה, ובישלו ביחד עם בנותיהן מאכלים כשרים לכבוד משתה במהלך הפסטיבל כך שהעבירו את הידע על המטבח היהודי ומאכלים מסורתיים לדורות הבאים.. חגיגות הפורים ההמוניות והפומביות נהפכו לסעודות משפחתיות בדלתיים סגורות. מעבר לחגיגות הפסטיבל, נהגו האנוסים לכבד את אסתר בעזרת הכנת יצירות אמנות איקונוגרפיות שלה שעיטרו את בתיהם במהלך ימות השנה.

צאצא אנוסים בשם גבריאל דה גרנדה ממקסיקו התוודה בשנת 1643 כי נשים במשפחתו חילקו את שלושת ימי הצום ביניהן - כל אחת תצום יום אחד מתוך סך שלושת הימים. האינקוויזיציה המקסיקנית גילתה עליו והוא ומשפחתו נענשו בהוצאה להורג באמצעות העלאה על המוקד בעוון "התייהדות".

בספרו "צום אסתר ותורת האנוסים" (""The Fast of Esther in the Lore of the Marranos"), טוען החוקר, משה אורפלי, כי הצום עזר לאנוסים שחיו בתחושה מתמדת של רדיפה ומועקה על כך שהם "חוטאים" בהתנהגות כנוצרים כלפי חוץ, ואילו כיהודים בתוך ביתם, לחוש כפרה.

במהלך השנים 1964 עד 1974 החל הארכיבישוף, פיטר דייוויס, שהיה מופקד על סנטה פה להטיף כנגד הפסטיבל של סנטה אסתריקה לאחר שחקר את תופעת הנחת דמויות איקוניות בצורת אסתר בבתים שהייתה נפוצה בקרב אישים ממוצא היספני שחיו בדרום-מערב ארצות הברית ומספר החוגגים אותו דעך משמעותית. דייוויס הסביר לעדת מאמיניו כי מקור הפסטיבל הוא בחג הפורים היהודי וכי אין כלל קדושה נוצרית בשם "אסתריקה".

לפי הספר "The Book of Esther in Modern Research" של לאונרד גרינספון וסידני ווייט קרופורד, בתיעודי האמנות הנ"ל של אסתר שהיו נפוצים באמריקה ניתן להבחין במוטיב שבו אסתריקה עוטה כתר על ראשה ואוחזת בידה לולאת חבל שמביעים יחדיו לדידם את העובדה כי היהדות היא משהו מלכותי, ואילו יש סכנה כי אם ייתפסו המאמינים צאצאי האנוסים, סופם יהיה בתלייה.

ביצירות האמנות הנלוות לחג זה בניו מקסיקו, את ה"קדושה הנוצרית" אסתר מלווים ברקע וילונות אדומים שמתחמים את האיקונה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Queen Esther: Patron saint of crypto-Jews" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-05-12.
2. ↑  "Women, Ritual, and Secrecy: The Creation of the Crypto-Jewish Culture," Janet Liebman Jacobs
**פרדוקס השירות** (או **פרדוקס שיקום השירות**) הוא תאוריה מתחום השיווק ושירות לקוחות, ולפיה כאשר התעורר מצב של כשל שירות אצל נותן שירות, ונותן השירות פעל באופן מיידי ומשביע רצון על מנת לשקם את אותו הכשל, סביר שייווצר מצב שהלקוח יהיה מרוצה אף יותר מלקוח אחר שקיבל שירות טוב מלכתחילה. משמע, שלקוחות הכועסים על כשל שירותי כלשהו, בעזרת שיקום נכון ומשביע רצון של השירות יכולים להפוך ללקוחות נאמנים מאוד של הארגון שבו אירע הכשל.

מנגד, ישנם מחקרים המראים כי "פרדוקס שיקום השירות" לא תמיד מתקיים. יש הטוענים שעל מנת שהפרדוקס יתקיים, הכשל צריך להיות מושפע מגורמים חיצוניים שאינם בשליטת נותן השירות או שהכשל אינו מתקיים באופן שיטתי. בכל מקרה, שיקום כשל שכזה חיוני לשם השגת שביעות רצון של הלקוח.

לקריאה נוספת
------------

* VP Magnini et al. "The service recovery paradox: justifiable theory or smoldering myth?," Journal of Services Marketing 21, no. 3 (2007): 213-225.
* CA de Matos, JL Henrique, und C Alberto Vargas Rossi, "Service Recovery Paradox: A Meta-Analysis," Journal of Service Research 10, no. 1 (2007): 60.
* Stefan Michel, "The service recovery paradox: true but overrated?" - department of finance and marketing, California state university, Chico.
"**מסע הנשמות**" הוא ספר מאת ד"ר מייקל ניוטון, סופר, מהפנט ובעל דוקטורט בפסיכולוגיה, אשר יצא לאור בשנת 1994 ותורגם לעברית בהוצאת אור-עם בשנת 2000. הספר דן בחיים לאחר המוות ובחוויות העוברות על נשמות ב"עולם שמעבר", העולם הרב-ממדי שבין גלגול אחד למשנהו.

תקציר
-----

ד"ר מייקל ניוטון, מהפנט מוסמך וחבר באגודה האמריקנית לפסיכולוגיה, פיתח טכניקה היפנוטית המאפשרת להגיע אל זיכרונות מטופליו מחייהם בעולם שלאחר המוות ובחזרה לקראת הלידה מחדש.  
הספר מתאר בפרטי פרטים את הזיכרונות של עשרים ותשעה אנשים שהועברו למצב של תודעת-על, שבה היו שקועים בהיפנוזה עמוקה ותיארו מה קרה להם בין גלגוליהם השונים עלי אדמות. כל אחד מהם הוחזר לתקופה שבין הגלגולים, כלומר לחוויה שעבר לפני שנולד בפעם הנוכחית. כפי המתרחש בתהליך היפנוזה רגיל, ישירות מתוך החוויה, המטופל מדווח לד"ר ניוטון על האירועים, המפגשים המתרחשים, המקומות אותם הוא עובר ועל הנשמות האחרות איתן הוא חולק את חוויותיו. הד"ר חוקר אותו בעדינות ובסקרנות ואחר כך משווה בין העדויות, מצרף חלק לחלק ומגיש את התובנה שלו באשר למסלול, שלכאורה, כל אחד מאיתנו עובר בין המוות לבין הלידה מחדש.

המטופלים חושפים פרטים של תחושות הלידה והמוות; מה רואים ומרגישים מיד לאחר המוות, מי פוגש אותנו, כיצד מתנהלים החיים בעולם שבין שני גלגולי נשמה, לאן אנו פונים ומה אנו עושים כנשמות, מדוע אנו בוחרים לחזור לכאן בגוף מסוים, דרגות שונות של הנשמות ודרכי ביטוי של **הבורא**. בנוסף, מוזכר גוף שהנשמות נוהגות לכנות בדרך כלל בשם "מועצת הזקנים/חכמים", אליו כל הנשמות מגיעות בשלב מוקדם יחסית בתום כל גלגול אחרון לשם ניתוחו והפקת לקחים, ולרוב גם לקראת המסע טרם לידה מחודשת. סקירה מעין זו נעשית גם עם מדריך רוחני ועם חברי קבוצת הנשמה אליה היא משתייכת.

ספריו הנוספים "גורלן של נשמות" (השני בסדרה) ו"זיכרונות מהעולם הבא" דנים בהרחבה מפורטת סביב הנושא וכל שלב, אגב שמציגים תמונה ברורה יותר לגבי שאלות מתבקשות העולות בספרו הראשון.

ספרו "החיים בין הגלגולים" הוא בעיקרו מדריך למתמחים בהיפנותרפיה.

ספריו בעברית
------------

* מייקל ניוטון, "גורלן של נשמות", הוצאת אור-עם, ת"א, 2002
* מייקל ניוטון, "החיים בין הגלגולים", הוצאת אור-עם, ת"א, 2005
* מייקל ניוטון, "זיכרונות מהעולם הבא", הוצאת אור-עם, ת"א 2011

קישורים חיצוניים
----------------

* מסע הנשמות - מכון ניוטון לחקר החיים בין הגלגולים.
בינצ'ו-טאן / פחם לבן
 בינצ'ו-טאן בוער
**בינצ'ו-טאן** (ביפנית: 備長炭 בכתיב אותיות לטיניות: **Binchō-tan** הנקרא גם **פחם לבן** או **Binchō-zumi**), הוא סוג של פחם עץ המשמש באופן מסורתי במטבח היפני. 

מאפיינים

השימוש בו מתוארך לתקופת אדו, כאשר, בתקופת גנרקו, אומן בשם Bichū-ya Chōzaemon (**備中屋 長左衛門**) החל לייצר אותו בטנאבה, וואקאיאמה. חומר הגלם הטיפוסי המשמש לייצור בינצ'ו-טאן ביפן הוא אלון, במיוחד ה-**ウバメガシ** (Quercus phillyreoides), שהוא כעת העץ הרשמי של מחוז וקאיאמה. וקאיאמה ממשיכה להיות יצרנית גדולה של פחם עץ באיכות גבוהה, כאשר העיירה מינבה, וקאיאמה, מייצרת יותר בינצ'ו-טאן מכל עיר אחרת ביפן. בינצ'ו-טאן המיוצר בוקאיאמה מכונה Kishū binchō-tan (**紀州備長炭**), קישו הוא השם הישן של וקאיאמה.

פחם לבן מיוצר על ידי פירוליזה של עץ בכבשן ב-240 מעלות צלזיוס בערך, במשך 120 שעות ולאחר מכן מעלים את הטמפרטורה לסביבות 1000 מעלות צלזיוס. לאחר שהתפחם, החומר נלקח החוצה ומכוסה בתערובת לחה של אדמה, חול ואפר.

בינצ'ו-טאן הוא סוג של פחם עץ קשה אשר לוקח את הצורה הטבעית של העץ ששימש לייצורו. הוא גם קשה יותר מפחם עץ שחור, מצלצל בצליל מתכתי כאשר מכים בו. בשל המבנה הפיזי שלו, בינצ'ו-טאן מקבל מראה לבן יותר או אפילו מתכתי ומלבד שימושו לבישול, יש לו יתרונות נוספים כמו ספיגת ריחות.

לשם השוואה, **אוגה-טאן** (בריקט) הוא סוג של לבנת ביומאס (לבנות ביומאס הן תחליף דלק ביולוגי העשוי מפסולת ירוקה מתכלה עם פליטות נמוכות יותר של גזי חממה ופחמן דו חמצני מאשר מקורות דלק מסורתיים) העשוייה מנסורת פחם עץ דחוס לצורות שונות עם קצוות זוויתיים, לרוב עם חור במרכז. קיימת תפיסה שגויה נפוצה בקרב מסעדות ושפים שגורמת להם להתייחס *ל*אוגה-טאן כבינצ'ו-טאן.

פעמוני הרוח וכלי הנגינה, הטנקין ("קסילופון פחמי עץ"), מיוצרים מבינצ'ו-טאן.

 אוגה-טאן, שהוא סוג של לבנת נסורת פחמי עץ דחוסה שלעתים קרובות משווק בטעות כבינצ'ו-טאן

הערות שוליים
------------

קישורים חיצוניים
----------------

* 紀州備長炭—הכנת Kishū Binchōtan מאת Wakayama Pref.
* 炭琴— טנקין ("קסילופון פחמי עץ")
* "פחם מוסיף לחיים הטובים" - מאמר משנת 2001 המציג את היתרונות של פחם שחור ולבן, האחרון כולל בינצ'ו-טאן

1. ↑  
Chia, C. H.; Munroe, P.; Joseph, S. D. (2012). "Microstructural Characterization of White Charcoal". *Journal of Analytical & Applied Pyrolysis*. **18** (S2): 1562. Bibcode:2012MiMic..18S1562C. doi:10.1017/S143192761200966X. נבדק ב-29 באפריל 2020. `{{cite journal}}`:  (עזרה); `|hdl-access=` requires `|hdl=` (עזרה)
גנרל **אלברכט שוברט** (בגרמנית: **Albrecht Schubert**;‏ 23 ביוני 1886 – 26 בנובמבר 1966) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

שוברט נולד ב-23 ביוני 1886 בגלאץ, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1904 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-27 (מגדבורג ה-2 - לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה), ובשנת 1907 הועבר לרגימנט הגרנדירים ה-10 (שלזיה ה-1 פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה). בשנת 1911 מונה שוברט לקצין שלישות, ובשנת 1912 הועלה לדרגת אובר לוטננט. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה לקצין מטה בדיוויזיית המילואים ה-21, וב-28 בנובמבר 1914 הועלה לדרגת האופטמן. בשנת 1915 מונה לקצין חימוש בדיוויזיית הלאנדווהר, ובשנת 1917 מונה כקצין מטה בקורפוס ה-5. ב-20 בנובמבר 1917 מונה לקצין אג"ם בדיוויזיה ה-111, וב-19 בפברואר 1918 מונה לקצין אג"ם בדיוויזיה ה-202. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף שוברט לפרייקור, ולאחר מכן הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. באביב 1924 מונה שוברט למפקד פלוגה 10 ברגימנט הרגלים ה-8 (פרוסי), וב-1 בפברואר 1926 הועלה לדרגת מיור. ב-1 באוקטובר 1926 מונה לקצין מטה בקבוצת הארמייה השנייה, וב-1 בפברואר 1931 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. בתחילת 1931 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-12, וב-1 באפריל 1933 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 בפברואר 1934 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-12, וב-1 באפריל 1936 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-6 באוקטובר 1936 מונה למפקד הדיוויזיה ה-12, וב-1 במרץ 1938 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-1 באפריל 1938 מונה למפקד הדיוויזיה ה-44.

### מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה שוברט מפקד הדיוויזיה ה-44, ופיקד עליה במהלך הפלישה לפולין כחלק מהקורפוס ה-17 במסגרת הארמייה ה-14, וב-23 באוקטובר 1939 מונה למפקד הקורפוס ה-23. במהלך המערכה על צרפת לחם שוברט עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-16, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-12 במסגרת קבוצת ארמיות A, וב-1 ביוני 1940 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים.

במהלך מבצע ברברוסה פיקד שוברט על הקורפוס שבפיקודו בתחילה כעתודת קבוצת ארמיות צפון, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, ובאוגוסט 1941 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, וב-17 בספטמבר 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-23 במאי 1942 מונה שוברט למפקד זמני של הארמייה התשיעית במקום ולטר מודל שנפצע בקרבות, ופיקד עליה עד ה-10 ביוני. ב-25 ביולי 1942 פרש שוברט מתפקידו, והועבר לעתודת המילואים.

ב-20 בינואר 1943 קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-28 בפברואר 1943 מונה למפקד המחוז הצבאי ה-11. ב-21 באוגוסט 1943 מונה למפקד המחוז הצבאי ה-17, ובאפריל 1945 פרש שוברט מתפקידו, והועבר לעתודת המילואים.

### לאחר המלחמה

לאחר המלחמה התגורר שוברט בעיר בילפלד, עד למותו ב-26 בנובמבר 1966, והוא בן 80 שנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלברכט שוברט** בוויקישיתוף
* אלברכט שוברט באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית